recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Venla Elina Paunonen** (s. 24. heinäkuuta 1990 Myrskylä) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 400 metrin aitajuoksu. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa.

Kalevan kisoissa Paunonen on saavuttanut kultaa 400 metrin aitajuoksussa Vaasassa 2013 ennätysajallaan 57,44 ja Porissa 2015. Lahdessa 2012 hän saavutti hopeaa. 800 metrin juoksussa Paunonen on voittanut pronssia Oulun Kalevan kisoissa vuonna 2016. Viestijuoksun SM-kilpailuista hänellä on 4 × 400 metrin viestistä kultaa vuodelta 2015, 4 × 800 metrin viestistä kultaa vuodelta 2013 ja hopeaa vuosilta 2012, 2015 ja 2016. Hänellä on myös maaotteluedustusta.

Paunosen kaksi vuotta nuorempi sisar Aino Paunonen on myös yleisurheilija. Heitä molempia valmentaa valmentaa heidän isänsä Ari Paunonen. Heidän äitinsä on Aila Paunonen.

Lähteet
-------

1. ↑  Venla Paunonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Nieminen, Antti: Paunoset jaksavat juosta *HS.fi*.  15.7.2012.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 2.8.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Kilpirauhasperoksidaasi** eli **tyroperoksidaasi** tai **jodidiperoksidaasi** on oksidoreduktaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi jodidi-ionien hapettumista jodiksi ja muodostuneen jodin lisäystä tyrosiiniin ja edelleen kilpirauhashormonien tyroksiinin ja trijodityroniinin synteesiä. Kilpirauhasperoksidaasin EC-numero on EC 1.11.1.8.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Kilpirauhasperoksidaasi on entsyymi, joka on selkärankaisilla aktiivinen kilpirauhasessa. Entsyymiä tavataan myös muilla eliöillä kuin selkärankaisilla. Kilpirauhasperoksidaasi on glykoproteiini eli sen aminohappoihin on liittynyt sokeriyksiköitä, jotka tässä tapauksessa ovat mannoosi ja glukosamiini. Ihmisen kilpirauhasperoksidaasi on rakenteeltaan kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva dimeeri, ja yhden alayksikön molekyylimassa on 90–100 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen koentsyymikseen hemiryhmän.

Kilpirauhasperoksidaasi hapettaa jodidi-ionit jodiksi. Hapettimena reaktiossa toimii vetyperoksidi. Muodostuva jodi reagoi entsyymin katalysoimana tyrosiinin kanssa muodostaen 3-jodityrosiinia ja 3,5-dijodityrosiinia. Nisäkkäillä jodatut tyrosiinimolekyylit ovat osa tyreoglobuliinia. Tyroperoksidaasi myös katalysoi 3-jodityrosiinin ja 3,5-dijodityrosiinin kytkentäreaktioita trijodityroniiniksi ja tyroksiiniksi.

 + I− + H+ + H2O2 →  + 2 H2O
 + I− + H+ + H2O2 ⇒  + 2 H2O
Kilpirauhasperoksidaasin inhibiittoreita ovat muun muassa syanidi- ja tiosyanaatti-ionit sekä tiourea ja sen johdannaiset. Eräitä entsyymin inhibiittoreita, kuten karbimatsolia, tiamatsolia ja propyylitiourasiilia käytetään lääkkeinä kilpirauhasen liikatoiminnan hoidossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  EC 1.11.1.8 - iodide peroxidase Brenda. Viitattu 6.9.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Daniel L. Purich, R. Donald Allison: *The Enzyme Reference*, s. 486. Academic Press, 2003. ISBN 9780080550817. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.9.2019). (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Fredric E. Wondisford, Sally Radovick: *Clinical Management of Thyroid Disease*, s. 27–29. Elsevier, 2009. ISBN 978-1-4160-4752-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.9.2019). (englanniksi)
4. ↑  Linda S. Costanzo: *Physiology*, s. 404. Elsevier, 2010. ISBN 978-1-4160-6216-5. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.9.2019). (englanniksi)
5. ↑  Derek G. Waller, Tony Sampson: *Medical Pharmacology and Therapeutics*, s. 474. Elsevier, 2014. ISBN 9780702051807. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.9.2019). (englanniksi)
**Venjoki** (ven. Славя́нка, *Slavjanka*) on Nevan eteläinen sivujoki Leningradin alueen Hatsinan piirissä ja Pietarin kaupungin alueella Venäjällä. Sen pituus on 39 kilometriä ja sadealue 249 neliökilometriä. Joki saa alkunsa Taaitsan lähteistä ja laskee Nevaan lähellä Tuntian kaupunginosaa. Sen varrella sijaitsee Pietariin kuuluva Pauluskoin kaupunki.

Joen suomalainen (< *Venäjä*) ja venäläinen (< *словены* "slaavit") nimi viittaa Novgorodin slaaveihin ja muodostaa "parin" viereisen Inkereenjoen kanssa. Keskiajalla seutu kuului Inkereen pogostaan, jossa asui ilmeisesti sekä inkerikkoja että venäläisiä. 1600-luvulla alueelle muutti inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Venjoen luterilaiseen seurakuntaan. Suomalaisasutus tuhoutui toisen maailmansodan pakkosiirtojen seurauksena.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 17.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Venjoki Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Vanhemmantyyppinen kantosiipialus
Voshod-luokan kantosiipialus
USS Pegasus (PHM-1)
Enrico Forlaninin kantosiipivene Maggiorejärvellä 1910.
**Kantosiipialus** on vedessä kulkeva alus, jonka rungon alle on asennettu kantosiivet. Aluksen kiihdyttäessä vauhtiaan nämä siivet tuottavat nostovoimaa, jolloin runko nousee vedenpinnan yläpuolelle ja alus kulkee kantosiipiensä varassa. Tämä vähentää merkittävästi aluksen vastusta, jolloin se voi saavuttaa vedessä suurempia nopeuksia.

Historia
--------

Ensimmäisen aluksen, jossa veneen rungon alle oli sijoitettu vastusta vähentävät kantosiivet, rakensi tiettävästi italialainen insinööri Enrico Forlanini vuonna 1900. Alus saavutti tuolloin valtaisan 70 kilometrin tuntinopeuden. Muista kantosiipialusta kehitelleistä henkilöistä mainittakoon Alexander Graham Bell, joka yhdessä vaimonsa ja insinööri Casey Baldwinin kanssa kävi testaamassa *Forlanin* alusta Maggiorejärvellä vuonna 1910. Bell osti *Forlanin* patentin ja kehitti siitä oman *HD-4* -kantosiipialuksen. Vuonna 1919 kyseinen alus teki uuden veneiden nopeusennätyksen, 114 kilometriä tunnissa.

Kantosiipialukset kansainvälisillä vesillä
------------------------------------------

Kantosiipialuksia ovat esimerkiksi Olympia-tyypin kantosiipialukset sekä Helsingin ja Tallinnan välillä vuosina 1997–2008 liikennöineet Linda Linen *Jaanika* ja *Laura*.

Vuosina 1961–1965 liikennöi Maarianhaminan ja Tukholman välillä Italiasta vuokrattu 120-paikkainen *Alistafaco* -tyyppinen kantosiipialus *Sirena*. Liikenne osoittautui kuitenkin tappiolliseksi ja alus palasi Italiaan.

Kantosiipialukset Suomen sisävesillä
------------------------------------

Suomen ensimmäinen kantosiipialus oli Raketa-luokan *Tehi*, joka vuosina 1962–1983 liikennöi Lahden ja Jyväskylän välillä Vesijärvellä ja Päijänteellä.

Lahdesta on 2000-luvulla liikennöinyt tilausristeilijänä toinen Raketa-kantosiipialus *Rosetta*. Keiteleellä, Päijänteellä ja Vesijärvellä liikennöi vuodesta 2009 muutaman vuoden ajan Polesje-luokan *Suvi Express*, joka taittoi Jyväskylän ja Lahden välin kolmessa tunnissa. Vuodesta 2016 lähtien *Suviexpress* risteilee Pielisellä Kolin kansallispuiston saaristossa tehden maisemaristeilyitä ja reittiliikennettä Lieksa–Vuonislahti–Koli-väliä 45 minuutissa ja Nurmekseen noin 1,5 tuntia.

Alusluokkia
-----------

* Pegasus-luokka
* Raketa-luokka
* Meteor-luokka
* Kometa-luokka
* Belarus-luokka
* Voshod-luokka
* Polesje-luokka
* Kolhida-luokka
* Tsiklon-luokka
* Olimpija-luokka

Lähteet
-------

1. ↑  Tieteen kuvalehti Historia 3/2014, s. 11
2. ↑  Kalle Id: Itämeren suurimman tarina (pdf) (s. 19–20, kuvatekstit) *ulkomatala*.  31.12.2014. ulkomatala.net. Viitattu 18.1.2015.
3. ↑  Royal Line m/s Rosetta *royalline.fi*.  Arkistoitu 8.6.2009. Viitattu 9.1.2009.

Katso myös
----------

* Patosiipialus

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kantosiipialus**.
* The International Hydrofoil Society
**Sister Twister** on suomalainen vuonna 2005 perustettu rockyhtye. Samana vuonna keväällä yhtye voitti säveltäjäkilpailun kappaleella "Barbie". Syksyllä 2007 Sister Twister voitti Suomen MGP Nordic -kilpailun karsinnan kappaleella "Fröken Perfekt" ja edusti Suomea Oslossa pidetyssä finaalissa. Vuoden 2008 aikana Sister Twister esiintyi muun muassa Helsingin Olympiastadionilla *lähde?*. Vuoden 2009 alussa yhtye sai nykyisen kokoonpanonsa ja aloitti äänittämään omaa levyä *lähde?*. Yhtye osallistui Suomen euroviisukarsintoihin 2010 kappaleella "Love At The First Sight" ja sijoittui finaalissa neljänneksi.

Jäsenet
-------

* Elin Blom – laulu, kitara ja koskettimet
* Simone Widner – kitara
* Sini Annala – basso ja taustalaulu
* Jessika Ammesmäki – rummut ja taustalaulu

Lähteet
-------

* Sister Twister Euroviisut.yle.fi sivulla[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Euroviisut 2010 - Avoimen kilpailun ehdokkaat (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Sister Twister MySpacessa
Kilpikonnien suihkulähde
**Kilpikonnien suihkulähde** (it. *La fontana delle tartarughe*) on Roomassa, pienellä piazza Matteilla sijaitseva suihkulähde Sant'Angelon alueella. Aukio oli juutalaisgheton sisällä vielä 1800-luvulla. Suihkulähdettä on usein kiitetty Rooman kauneimmaksi. Se valmistui vuosina 1581-1588 kuvanveistäjänään Taddeo Landini. Suihkulähde rakennettiin osana antiikin aikaisen Vergine-akveduktin *(Acqua Virgo)* entisöintiä. 

Veistoksessa neljä *efebiä* (nuorukaista) seisoo simpukankuorien yläpuolella olevien delfiinien päällä ja näyttää tavoittelevan jotain. Vuonna 1658 perimätiedon mukaan itse Gian Lorenzo Bernini lisäsi suihkulähdettä restauroitaessa tavoittelun kohteeksi neljä kilpikonnaa. Ne on vaihdettu kopioihin sen jälkeen, kun yksi niistä katosi vuonna 1979.

Lähteet
-------

* Polkunen, Marja-Liisa: *Suomalainen matkaopas: Rooma*. Otava, 2007. ISBN 978-952-9715-32-9.

### Viitteet

1. ↑  Fontana delle Tartarughe *Sovrintendenza Capitolina ai beni culturali*. Viitattu 6.5.2023.
2. ↑  Polkunen 2007, s. 235
**Hartlepool** on noin 90 000 asukkaan satamakaupunki ja 93 000 asukkaan yhtenäishallintopiiri County Durhamin muodollisessa kreivikunnassa Koillis-Englannissa. Hartlepoolin kaupunki ei muodosta omaa kuntaansa *(unparished area)*.

Hartlepool sijaitsee Pohjanmeren rannikolla, Middlesbrough’n kaupungin ja Teesjoen suun pohjoispuolella. Läheisyytensä vuoksi meri on ollut kaupungin vaurauden lähde jo historiallisista ajoista lähtien. Asukkaat ovat saaneet elantonsa niin kalastuksesta, laivanrakennuksesta kuin merenkulusta.

Keskiaikainen St. Hildan kirkko.
Hartlepoolin ensimmäiset asukkaat olivat jääkauden jälkeen saapuneita primitiivisiä kauriinmetsästäjiä ja maanviljelijöitä. Kristinuskon leviämisen myötä seudulle rakennettiin ensin vaikutusvaltainen luostari ja myöhemmin useita kirkkoja, joiden rakennusaineena käytettiin paikallista kalkkikiveä. Sijaintinsa vuoksi alue oli strategisesti merkittävä Ison-Britannian sisäisissä valtataisteluissa ja sitä hallitsivat vuoroin normannit, skotit ja englantilaiset.

Sillinkalastuksesta tuli tärkeä elinkeino 1300-luvulla, ja vähitellen kauppaa alettiin käydä myös muilla hyödykkeillä, kuten viljalla ja kalkkikivellä. Teollisen vallankumouksen myötä Hartlepoolin kautta ryhdyttiin kuljettamaan Durhamin kaivoksista peräisin olevaa kivihiiltä ja sen väkiluku kasvoi nopeasti. Kaupunkia pommitettiin ankarasti molemmissa maailmansodissa ja se kärsi huomattavia vaurioita. Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin talous koki lyhyen nousukauden mutta alkoi sitten hiipua. Vuonna 1967 Old Hartlepool yhdistyi läheisen West Hartlepoolin kanssa ja muodosti nykyisen Hartlepoolin kaupungin.

Lähteet
-------

1. ↑  Durham *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 16.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Brinkhoff, Thomas: Hartlepool (Hartlepool, North East England, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 5.12.2019. (englanniksi)
3. ↑  Brinkhoff, Thomas: Hartlepool (Unparished Area, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 5.12.2019. (englanniksi)
4. 1 2 3  A brief history of Hartlepool *Hartlepool’s Maritime Experience*. The Museum of Hartlepool. Viitattu 30. kesäkuuta 2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hartlepool** Wikimedia Commonsissa
**Kilpimuseo** eli Suomen Rekisterikilpimuseo on vuonna 2012 internetissä julkaistu interaktiivinen erikoismuseo. Ennen Kilpimuseon perustamista missään ei ollut julkisesti tarjolla näin laajaa kattausta suomalaisten rekisterikilpien historiaa. Museo on interaktiivinen, koska museovieraiden antaman palautteen turvin tietoja on voitu tarkentaa.

Suomen Rekisterikilpimuseo
--------------------------

Keväällä 2021 Suomen Rekisterikilpimuseo pystytettiin Etelä-Karjalan automuseon yhteyteen. Tavoitteena on pitää esillä kattava kokoelma suomalaisia rekisterikilpiä kaikista ajoneuvoluokista ja aikakausista vuodesta 1907 lähtien nykypäivään asti. Ensimmäisessä vaiheessa pyritään rakentamaan näyttely 1922-2021, ja toisessa vaiheessa 1907-1922. Osa näyttelyn kilvistä on vielä näköismalleja, mutta kokoelma täydentyy aitoihin kilpiin sitä mukaa kun niitä löydetään.

Aiheesta muualla
----------------

* Museon verkkosivut
* Etelä-Karjalan automuseo

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kilpimuseo (Q116927308)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | erikoismuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Lappeenranta |
|  |
|  |

 |
**Meriruohoiksi** voidaan kutsua merten pohjalla kasvavia siemenkasveja. Ainoat suolaiseen valtameriveteen sopeutuneet kukkakasvit kuuluvat Alismatales-lahkoon ja sen neljään eri heimoon. Ne kuuluvat heimoihin kilpukkakasvit, ajokaskasvit, *Cymodoceaceae* ja *Posidoniaceae*. Meriruoholajeja esiintyy runsaammin tropiikin ja subtropiikin valtamerissä. Esimerkiksi Itämeressä esiintyy vain yksi varsinainen merikasvi, joka elää aina täysin veden alla, meriajokas (*Zostera marina*). Murtoveden pieni suolapitoisuus rajoittaa sen levinneisyysalueen Pohjanlahdella Selkämerelle.

Meriruohot kasvattavat tyypillisesti merenpohjan niittyinä. Ne ankkuroituvat pohjamaahan suikertavilla vaakajuurakoilla ja niiden lehdet kasvavat kimppuina. Lehtimassa muodostaa oman elinympäristönsä merieläimille. Meriruohoa syö esimerkiksi ainoa nykyinen merilehmälaji dugongi. Meriruohoihin kuuluvat tutkimustulosten mukaan eräät maailman pitkäikäisimmistä ja laajimmista kasviklooneista.

Lähteet
-------

1. ↑  Meriajokas (*Zostera marina*)
2. ↑  Yle uutiset.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Seagrass
Lilla PentalaLilla Pentala idästä

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°6′41.00″N, 24°40′07.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lilla Pentalan** on metsäinen saari lounaisessa Espoossa Pentalan saaren pohjoispuolella. Virallisessa kaupunginosajaossa Lilla Pentala kuuluu Suvisaaristoon. Lilla Pentalan ja Pentalan välissä on Kuggsund-niminen salmi. Lilla Pentalan itäpuolella sijaitsee pieni Lillpentalakobben, pohjoispuolella on Soukan Svartholmen.

Lilla Pentalan rantaviivan pituus on noin 1 650 metriä. Saari on kaavoitettu kiinteistöiksi, vuonna 2009 niitä oli seitsemän.

Lähteet
-------

1. ↑  Lilla Pentala Espoon opaskartalla
2. ↑  Emätilatarkastelu saariston osayleiskaavatyötä varten *Emätilatarkastelu saariston osayleiskaavatyötä varten 16.11.2009*. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 2.5.2018. Viitattu 14.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Lilla Pentala, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset and Daylength
* Foreca: Sää Lilla Pentala, Espoo
**Munajuusto** eli **hämäläisjuusto** on yleensä kotona valmistettu tuorejuusto, joka kuuluu Hämeen perinneruokiin. Se on piimäjuuston muunnos, johon on lisätty kananmunia. Munajuustoa valmistettaessa maidon ja piimän seosta kuumennetaan ja siihen lisätään juustonjuoksutetta, jolloin saadaan juustomassaa, johon lisätään munia, suolaa ja toisinaan voita. Massasta valutetaan nestettä juustokehässä tai lävikössä ja massa paahdetaan uunissa. Juustonjuoksutetta ei tarvita, jos piimä on riittävän hapanta. 

Myynnissä on muun muassa Ilves-nimistä munajuustoa, joka on kuoretonta, sisukseltaan keltaista ja päältä voimakkaan keltaista. Juuston on muodoltaan matala katkaistu kartio ja se sopii juustotarjottimelle tai alku- tai jälkiruoaksi. Joskus munajuusto grillataan tai paahdetaan avotulella ja voidaan sen jälkeen vielä kypsyttää.

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 8, palsta 184, hakusana hämäläisjuusto. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1962.
2. ↑  Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*, s. 360. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.
3. ↑  Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*, s. 192. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.
Lillaisarn

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°6′18.00″N, 24°41′49.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,03 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lillaisarn** on saari Espoon Suvisaaristossa Aisarfjärdenin merialueella. Se kuuluu Aisarn-saariryhmään, joka sijaitsee välittömästi Suvisaariston pääsaarten lounaispuolella. Saariryhmän kaksi muuta saarta, Storaisarn ja Torraisarn sijaitsevat Lillaisarnista lounaaseen. Saariryhmän lounais–koillissuuntainen ulottuvuus on noin 1,2 kilometriä.

Noin kolmen hehtaarin laajuisen Lillaisarnin rantaviiva on kallioista ja kasvillisuudeltaan niukkaa. Saaren sisäosa on enimmäkseen tuoretta kangasmetsää, etelässä on pieni alue lehtomaista kangasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Lillaisarn Espoon opaskartalla
2. ↑  SUVISAARISTON LUONTOSELVITYS (pdf) (s. 36–37) *Espoon kaupunkisuunnittelukeskuksen tutkimuksia ja selvityksi B67:2003*.  22.9.2003. Espoo:  Espoon kaupunki.  Arkistoitu 8.4.2017. Viitattu 21.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Lillaisarn, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
**Temrjuk** (? - 1570/1571) oli Kabardian ruhtinas, ja yksi ensimmäisistä historiassa nimellä mainituista kabardeista. 

1500-luvun alussa aikoinaan mahtava Kultainen orda vetäytyi Kaukasian alueelta itään jättäen sinne perinnökseen aiemmin hallitsemiaan kaanikuntia, kuten Krimin, Kazanin ja Astrahanin kaanikunnat. Kaanikunnat ajautuivat kiistoihin alueiden omistuksesta. Monet Kaukasian kaanikuntien ja pienempien alueiden hallitsijoista etsivät tukea Venäjästä, joka Iivana IV Julman johdolla valtasi Kazanin ja Astrahanin kaanikunnat, ja liitti ne alueisiinsa vuosien 1552-1556 aikana. Kaani Devlet I Girayn hallitsema Krimin kaanikunta kävi aktiivisesti sotaa Venäjää vastaan Kaukasian omistuksesta. Vakiinnuttaakseen valtaansa alueella Iivana IV Julma rakensi Kaukasiaan linnakkeita ja toi sinne varuskuntia. Hän etsi myös liittolaisia, jonka sai Temrjukin johtamasta Kabardiasta. Liittoutuman sinetöimiseksi hiljattain ensimmäisen vaimonsa menettänyt Iivana solmi avioliiton Temrjukin tyttären Kutšenein kanssa 1561. Häiden kynnyksellä Kutšenei kääntyi Islaminuskosta Venäjän ortodoksiseen kirkkoon ja otti itselleen venäläisemmältä kuulostavan nimen, Maria Temrjukovnan.

Liittolaissuhteen vaalimiseksi Temrjuk lähetti yhden pojistaan oppiin Moskovaan. Temrjukin pojasta tuli aikaa myöten yksi opritšnikeista, joita joskus kutsutaan Iivana Julman salaisiksi poliiseiksi.

Osmanien valtakunta ja Krimin kaanikunta tekivät yhteisen sotaretken Astrahaniin 1569. Se päättyi turkkilaisten ja tataarien tappioon, mutta Krimin kaani Devlet aloitti omat sotatoimensa 1571. Hän valtasi ja poltti Moskovan samana vuonna ja hänen joukkonsa hyökkäsivät myös itäänpäin tuhotakseen Iivanan Kaukasiaan rakentaman linnakkeen. Krimin tataareja vastaan taistellut Termjuk kuoli tämän operaation aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Esiintyy englanninkielisissä lähteissä vaihtelevissa kirjoitusasuissa, kuten Temrük, Temryuk Idanov, Temryuk Ivanov, Temryuk Idarovich, Temryuk Cherkasski/Cherkassky, Temryuk Circassian, Teimriqwe Yidar.
2. ↑  Frederik Coene: *The Caucasus - An Introduction*, s. 121. Routledge, 2009. ISBN 1135203024.
3. ↑  Kadir I. Natho: *Circassian History*, s. 269-271. Xlibris Corporation, 2009. ISBN 146531699X.
4. ↑  Kurat, Akdes Nimet: The Turkish Expedition to Astrakhan' in 1569 and the Problem of the Don-Volga Canal.  *The Slavonic and East European Review*, 1961, nro Vol. 40, No. 94, s. 7-23.  the Modern Humanities Research Association and University College London, School of Slavonic and East European Studies. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.7.2016.  (englanniksi)
**Munajärvi** on järvi Raaseporin pohjoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 9,6 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on 19 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Munajärven pituus lounaasta koilliseen on 550 metriä, leveys kaakosta luoteeseen on 200 metriä. Saaria on muutama. Munajärveä ympäröi metsä ja suo, lähimmät järvet ovat Tuulijärvi lännessä ja Pitkäjärvi etelässä. Idässä sijaitsee pieniä järviä, kuten Haukmäenkrotti, Sipulijärvi ja Ahvenjärvi.

Munajärvi (24.013.1.005) kuuluu Tuulijärvenojan valuma-alueeseen (24.013), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kiskonjoen–Perniönjoen vesistössä (24). Toinen jakovaihe on Kiskonjoen alue (24.01). Tuulijärvenojan valuma-alueeseen kuuluu kymmenen vakavettä, joista Tuulijärvi on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Munajärvi, Teinipussi ja Munttusjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Munajärvi, vakavesi, Raasepori
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 6.6.2021.
3. ↑  Munajärvi. Järviwiki. Viitattu 10.6.2021.
4. ↑  Tuulijärvenojan valuma-alue (24.013). Järviwiki. Viitattu 10.6.2021.
**Mazda 323 BD** on Mazda 323:n toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1980–1985. Se korvasi edeltäneen FA4-mallin ja seuraajaksi tuli Mazda 323 BF. Japanissa mallin nimenä oli **Mazda Familia**, Pohjois-Amerikassa **Mazda GLC**. Lisäksi muun muassa Australaasiassa myytiin malliin perustuvaa Ford Laseria ja sen sedan-versiota Meteoria.*lähde?*

Toisen sukupolven 323 esiteltiin vuonna 1980. Tärkein uudistus edeltäjään verrattuna oli auton muuttuminen takavetoisesta etuvetoiseksi, jolloin se oli käytännössä täysin uusi auto ja suora kilpailija Volkswagen Golfille, kolmannen sukupolven Ford Escortille ja muille samantyyppisille eurooppalaismalleille. Hatchbackin lisäksi uutena korimallina oli neliovinen sedan. Sen sijaan uutta farmarimallia ei esitelty, vaan edellisen sukupolven farmaria myytiin uuden sukupolven rinnalla aina vuoteen 1986 saakka.*lähde?*

Sedan-korinen Mazda 323 BD.
Mazdan ensimmäisestä etuvetomallista tuli valmistajalleen suurmenestys. Yhdysvalloissa *Car & Driver* -lehden lukijat äänestivät Mazda 323:n vuoden 1981 merkittävimmäksi tuontiautoksi. Siitä tuli Vuoden auto Japanissa 1980–1981 ja se sijoittui eurooppalaisten autotoimittajien Vuoden auto Euroopassa -äänestyksessä paremmin kuin mikään japanilaismalli siihen asti. Samoihin aikoihin hieman iäkkäämmät Mazdat menestyivät hyvin eri maiden katsastusviranomaisten vikatilastoissa, mikä osaltaan vauhditti automerkin menestystä. Vuoden 1981 rekisteröintitilastoissa Mazda oli Pohjoismaissa myydyin japanilainen automerkki, joskin Suomessa se vielä jäi Datsunin ja Toyotan perään. Suomessa Mazda-mallien kokonaismyynti kasvoi vuosien 1981 ja 1982 ensimmäisten neljännesten välillä 65 prosenttia, ja Mazda 323 oli helmikuussa 1982 Suomen neljänneksi myydyin automalli Datsun Cherryn, Ladan ja Toyota Corollan jälkeen, oltuaan edellisvuoden helmikuussa yhdeksäs.

Vuoden 1983 alussa malli koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa uudet suuremmat puskurit. Myös takavaloja uudistettiin.*lähde?* Vielä alkuvuonna 1984 Mazda 323 oli Suomen viidenneksi myydyin automalli.

Facelift-mallin Mazda 323 BD.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Jansson, Matti: Etuvetoinen Mazda 323 kilpailija eurooppalaisille.  *Helsingin Sanomat*, 16.1.1981, s. 19. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Mazda laadulla menestykseen. (Haka-Auton mainos.) *Helsingin Sanomat*, 20.6.1982, s. 34. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Mazda kipusi kohti kärkeä. Autokauppa laantui hieman helmikuussa.  *Helsingin Sanomat*, 13.4.1982, s. 33. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Helmikuussa rekisteröitiin yli 10 000 uutta henkilöautoa.  *Helsingin Sanomat*, 11.4.1981, s. 30. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Alkuvuoden autotilasto.
Suomalaisostajien maku säilynyt muuttumattomana.  *Helsingin Sanomat*, 17.7.1984. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mazda 323 (BD)** Wikimedia Commonsissa
**Mazda 323 BJ** on Mazda 323:n kuudennen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1998–2003. Se korvasi edeltäneen BH-mallin ja seuraajaksi tuli täysin uusi Mazda3. Japanissa mallin nimenä oli **Mazda Familia**, ja Yhdysvalloissa sitä myytiin nimellä **Mazda Protegé**. Lisäksi muun muassa Australaasiassa myytiin 323-malliin perustuvaa Ford Laseria.

Sedan-korinen Mazda 323 BJ.
Malli oli edeltäjäänsä konservatiivisemmin ja käytännönläheisemmin muotoiltu. Korimalleina olivat viisiovinen hatchback ja neliovinen sedan. Samaan aikaan myydyllä farmarikorisella Familialla ei ollut mitään yhteistä muun malliston kanssa, vaan se oli uudelleennimetty Nissan AD.

Facelift-mallin hatchback-korinen Mazda 323 BJ.
Vuonna 2001 malli koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudelleenmuotoillut ajovalot, etusäleikön ja -puskurin. Myös takavaloihin tehtiin muutoksia.

Facelift-mallin sedan-korinen Mazda 323 BJ.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mazda 323 (1998–2004) used car review *RAC Drive*. Viitattu 12.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mazda 323 (BJ)** Wikimedia Commonsissa
**Kivesveto Go Go** on kouvolalainen vuonna 2007 perustettu punkyhtye. Sen jäsenet ovat vaikuttaneet myös yhtyeissä Lasten hautausmaa sekä A. Takalo & Takavalot. Yhtyeen musiikki käsittelee vaikeita asioita huumorin keinoin, mutta myös vakavalla otteella. Yhtyettä on kutsuttu mediassa myös nimellä Kivarit. Sen nimi tulee Laineen tuttavaa vaivanneesta sairaustilasta torsio testis.

Yhtyeen ensimmäinen julkaisu oli toisen kouvolalaisen punkyhtye Kakka-hätä 77:n kanssa vuonna 2008 julkaistu yhtyeiden nimiä kantava split-albumi. Vuonna 2009 julkaistiin EP:t *Saatana kutsuu minua* sekä *Tuplaseiska*. Tammikuussa 2013 julkaistiin 7" EP *Mieti elämääs I*, ja myöhemmin samana vuonna ilmestyi *Mieti elämääs II*, joiden kansikuvat on mukailtu Guns N’ Rosesin *Use Your Illusion I* ja *Use Your Illusion II* -albumeista. Yhtye julkaisti esikoisalbuminsa *Tutti Frutti* kesäkuussa 2014, ja sen julkaisemiskeikka järjestettiin Tavastia-klubilla 4. heinäkuuta. Tuorein julkaisu, EP *Vesipäät* julkaistiin 10. helmikuuta 2016.

Vuonna 2017 yhtye juhli kymmenvuotista taivaltaan, minkä kunniaksi yhtyeen oli tarkoitus julkaista kaksi äänitettä kevään aikana. Albumeista järjestyksessään ensimmäiseltä julkaistiin tammikuussa kappale "Veijo". Lopulta EP-levy *Nopeempi ku Veijo* julkaistiin heinäkuussa 2017.

Jäsenet
-------

* Samu Laine – laulu, kitara
* Tuomo Mannonen
* Mikko Kärkkäinen
* Make Kouvola

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Tutti Frutti*  (2014)

### EP:t

* *Tuplaseiska*  (2009)
* *Saatana kutsuu minua*  (2009)
* *Mieti elämääs I*  (2013)
* *Mieti elämääs II*  (2013)
* *Vesipäät*  (2016)
* *Nopeempi ku Veijo*  (2017)
* *Ei Kiinnosta Metriäkään*  (2020)

### Split-albumit

* *Kakka-hätä 77 / Kivesveto Go Go*  (2008)

Lähteet
-------

1. 1 2  Youtube: Kivesveto Go Go – Veijo
2. ↑  Roinila, Markku: Levyarvio: Lasten hautausmaa tarpoo eteenpäin pimeässä tyhjyydessä elämän ja kuoleman välissä *Rumba*.  2.2.2015. Viitattu 31.6.2016.
3. 1 2 3  Miika "Mega" Kuusinen: Kivesveto Go Go tekee punkkia Kouvolasta – lue haastis! *inferno.fi*.  27.2.2013. Viitattu 31.5.2016.
4. ↑  LPRH Fest – Kivesveto Go Go *lprhcfest.com*.  Arkistoitu 13.6.2016. Viitattu 31.5.2016.
5. ↑  Kivesveto Go Go - Levynjulkaisukeikka, Räjäyttäjät, Wasted, Dj Pete Tnt, pe 4.7. *stadissa.fi*. Viitattu 31.5.2016.
6. ↑  Jyri Kinnari: Kivesveto Go Go julkaisi uuden kappaleen *kaaoszine.fi*.  9.2.2016. Viitattu 31.5.2016.
7. ↑  iTunes: Kivesveto Go Go – Nopeempi ku Veijo

Aiheesta muualla
----------------

* Kivesveto Go Go Myspacessa (englanniksi)
* Facebook
* Discogs
Lucky Thompson
**Eli "Lucky" Thompson** (16. kesäkuuta 1924 Columbia, Etelä-Carolina – 30. heinäkuuta 2005 Seattle) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän soitti sekä tenori- että sopraanosaksofonia. Hän oli johtavia improvisoijia 1940-luvulta 1960-luvulle. Thompson ajoitti uransa niin, että se yhdisti swing-aikakauden bebop-tyyliin.

Thompson muutti lapsena perheensä kanssa Detroitiin. Valmistuttuaan high schoolista vuonna 1942 hän soitti Erskine Hawkinsin yhtyeessä. Hän muutti New Yorkiin, jossa toimi Lionel Hamptonin big bandin jäsenenä. Tässä roolissa hän oli puolen vuoden ajan. Hän soitti myös Billy Eckstinen varhaisessa, lyhytikäisessä bebopia soittaneessa big bandissa ja liittyi vuonna 1944 Count Basien orkesteriin. Tilapäisesti hän pääsi tuuraamaan Charlie Parkeria Parkerin ja Dizzy Gillespien sekstetissä. Häntä kuullaan myös Parkerin arvostetulla levytyssessiolla Dial Recordsille 28. maaliskuuta 1946.

Thompson kritisoi Yhdysvalloissa levy-yhtiöiden, musiikin kustantajien ja lahjakkuuden etsijöiden kontrollia jazzista. Osittain tämän suhtautumisensa takia Thompson asui vuosina 1957–1962 Pariisissa, jossa hän levytti Martial Solalin kanssa. Hän palasi muutamaksi vuodeksi Yhdysvaltoihin ennen lähtöään Lausanneen, josta hän palasi taas New Yorkiin vuonna 1970. Hän opetti Dartmouth Collegessa vuosina 1973 ja 1974. Pian tämän jälkeen hän jätti uransa musiikissa. Hän asui ystäviensä mukaan jonkin aikaa Manitoulin Islandilla Ontariossa ja Georgiassa ennen suuntaamistaan länteen. 1990-luvulla hän vaelteli kodittomana Seattlessa. Ennen kuolemaansa hän asui tuetusti Washington Center for Comprehensive Rehabilitationissa Seattlessa.

Ehkä jazzbisnekseen kohdistamansa skeptisyyden johdosta Thompson ei juuri levyttänyt kokoonpanon johtajana. Harvoja albumeita, jotka hän julkaisi omalla nimellään, olivat *Tricotism* (1956) ja *Lucky Strikes* (1964). Hän levytti muun muassa Dinah Washingtonin (1945), Thelonious Monkin (1952), Miles Davisin (1954), Oscar Pettifordin ja Stan Kentonin (1956) kanssa. Hänen viimeiset levytyksensä ovat vuodelta 1973. Thompsonilla oli poika Daryl ja tytär Jade Thompson-Fredericks.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The New York Times: Lucky Thompson, Jazz Saxophonist, Is Dead at 81


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef
	+ 2

 |

 |
**Maurus** tai **Marius Servius Honoratus** oli 300-luvun lopulla elänyt roomalainen grammaatikko, jota pidettiin aikansa oppineimpana miehenä Italiassa. Hänen tärkein teoksensa on Vergiliuksen kommentaari *In tria Virgilii opera expositio*, joka kattaa tämän kaikki teokset.

Macrobiuksen *Saturnaliassa* hänet on asetettu yhdeksi keskustelijoista. Teoksessa vihjataan hänen olleen pakana.

Vergiliuksen kommentaari on säilynyt kahtena eri versiona. Näistä ensimmäinen on suhteellisen lyhyt, jonka käsikirjoituksen sivuhuomatuksissa se on luettu Serviuksen tekemäksi. Toinen on puolestaan peräisin 900–1000-luvulta sisältäen saman tekstin, mutta huomattavasti laajennettuna. Runsaat lisäykset eroavat tyyliltään huomattavasti lyhyemmästä, mutta sen alkuperä on ilmeisesti vanhoissa ja nyt jo kadonneissa antiikin teksteissä, ja se lienee vain hieman ensimmäistä nuorempi.

Serviuksen muista töistä on säilynyt *Ars grammatica*, kokoelma kommentteja Aelius Donatuksen kieliopista, *De finalibus*, joka on tutkielma lopputavuista, sekä *De centum metris*, joka arvioi erilaisia runomittoja.

Lähteet
-------

1. ↑  *Yleisen kirjallisuuden historia. Toinen osa, Keskiaika, varhaisrenessanssi / kirjoittanut Eino Railo.*, s. 174. {{{Julkaisija}}}, 1934. Kansalliskirjasto (viitattu 19.07.2019).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
	+ 2
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
	+ 2
* Kroatia
* Alankomaat
	+ 2
* Puola
* Portugali
	+ 2
	+ 3
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Erkki Viljos** (oik. *Viljo Valdemar Siltanen*, 21. marraskuuta 1920 Tampere – 16. joulukuuta 2001 Helsinki) oli yksi Suomen merkittävimmistä amatöörinäyttelijöistä.

Viljos toimi alun perin kauppamerenkulun puolella karattuaan merille teini-ikäisenä, sitten taksi- ja kuorma-auton kuljettajana sekä autonkorjaajana. 1940-luvun lopulla hän ryhtyi näyttelemään sekä teatterissa että elokuvissa. Vaikka Viljoksella ei ollut näyttelijänkoulutusta, hän esiintyi useissa koreissa sankarirooleissa.

Viljos esiintyi kaikkiaan neljässätoista elokuvassa vuosien 1948–1963 aikana. Kaikki hänen 1940-luvun ja 1950-luvun elokuvaroolinsa olivat pääosia. Viljos näytteli muun muassa elokuvissa *Soita minulle, Helena!*, *Ratavartijan kaunis Inkeri*, *Siltalan pehtoori*, *Minä ja mieheni morsian* sekä värielokuvassa *Niskavuoren naiset*, jossa Viljos tulkitsi Niskavuoren Aarnen roolin. 1960-luvulla Viljos esiintyi lähinnä vain pienissä sivuosissa. Viljoksen ura päättyi näyttelijälakkoon vuonna 1963. Tällöin hän palasi koulutuksen kautta takaisin kauppamerenkulun puolelle – perämiehestä yliperämieheksi rahtilaivoille ja tankkereille.

Viljos kuoli 81-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen 16. joulukuuta 2001.

Filmografia
-----------

* *Soita minulle, Helena!* (1948)
* *Ratavartijan kaunis Inkeri* (1950)
* *...ja Helena soittaa* (1952)
* *Siltalan pehtoori* (1953)
* *Herrojen Eeva* (1954)
* *Lähellä syntiä* (1955)
* *Minä ja mieheni morsian* (1955)
* *Niskavuoren naiset* (1958)
* *Kertokaa se hänelle...* (1961)
* *Älä nuolase...* (1962)
* *Vaarallista vapautta* (1962)
* *Totuus on armoton* (1963)
* *Villin Pohjolan kulta* (1963)
* *Villin Pohjolan salattu laakso* (1963)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Lucjan Żeligowski** (7. lokakuuta 1865 – 9. heinäkuuta 1947) oli puolalainen kenraali, joka otti osaa muun muassa ensimmäiseen maailmansotaan ja Puolan–Neuvosto-Venäjän sotaan. Hänet tunnetaan myös lyhytikäisen Keski-Liettuan tasavallan johtajana.

Elämäkerta
----------

Lucjan Żeligowski syntyi vuonna 1865 Oszmianassa. Hänen isänsä oli tammikuun kansannousun veteraani. Lucjan liittyi kuitenkin itse Venäjän armeijaan vuonna 1885 ja valmistui upseerikoulusta Riiasta vuonna 1888. Hän otti osaa Venäjän–Japanin sotaan ja ensimmäiseen maailmansotaan sen alettua vuonna 1914. Hän palasi Puolaan vuonna 1919 ja komensi armeijakuntaa Minskin alueella vuodesta 1920. Saman vuoden lokakuussa hän järjesti komentamansa divisioonan kapinan, valtasi Liettualle kuuluneen Vilnan alueen ja julisti sen itsenäiseksi Keski-Liettuan tasavallaksi. Kapinasta oli sovittu aiemmin Józef Piłsudskin kanssa, vaikkakin hän ei virallisesti ollut tekemisissä kapinan kanssa. Tasavalta liitettiin vuonna 1922 kansanäänestyksen jälkeen Puolaan.

Vuodesta 1921 vuoteen 1925 Żeligowski toimi Puolan armeijan tarkastajana. Hän oli ylennyt vuonna 1923 kenraaliluutnantiksi ja toimi puolustusministerinä Aleksander Skrzyńskin hallituksessa marraskuusta 1925 toukokuuhun 1926. Virassaan hän nosti Piłsudskille uskollisia henkilöitä tärkeisiin virkoihin, minkä takia hän osasi varautua Piłsudskin vuoden 1926 vallankaappaukseen. Skrzyńskin hallituksen kaaduttua Żeligowski jatkoi taas armeijan tarkastajana ja vallankaappauksen jälkeen hän johti armeijan puhdistustoimia. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1927.

Żeligowskin hauta.
Żeligowski palasi kuitenkin politiikkaan vuonna 1935 ja nousi kansanedustajaksi. Hän johti parlamentin asevoimien komiteaa joulukuuhun 1937, jolloin hän erosi jouduttuaan erimielisyyksiin Edward Rydz-Śmigłyn kanssa. Saksan hyökättyä Puolaan syyskuussa 1939 Żeligowskin onnistui paeta länteen, ja hän liittyi Lontoossa toimineen pakolaishallituksen toimintaan. Sodan jälkeen hän asettui asumaan Lontooseen. Hänen kuoltuaan vuonna 1947 hänen ruumiinsa kuljetettiin haudattavaksi Puolaan, joss hänet on haudattu Powązkin sotilashautausmaalle.

Teokset
-------

* *Wojna wroku 1920: Wspomnienia i rozwaÿzania*, Żeligowskin muistelmat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wojciech Roszkowski ja Jan Kofman: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century*, s. 1151. M. E. Sharpe, 2008. ISBN 978-0-7656-1027-0. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lucjan Żeligowski** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tiia Tenno** (s. 14. toukokuuta 1968 Tartto) on virolainen urkuri ja kuoronjohtaja.

Tenno ryhtyi aluksi lapsena opiskelemaan pianonsoittoa. Hän valmistui Tarton Heino Eller -musiikkikoulusta vuonna 1987 opiskeltuaan siellä Anu Antsonin johdolla. Vuosina 1992–1995 hän opiskeli Saksassa, jossa valmistui Herfordin kirkkomusiikkiyliopistosta. Vuonna 1996 hän valmistui urkujensoitossa Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta. Häntä olivat opettaneet Hugo Lepnurm ja Andres Uibo. Vuonna 2007 hän jatkoi siellä magister's geree studiesin suorittamista Uibon johdolla. Tenno on osallistunut Wolfgang Zererin, Jon Laukvikin, Ewald Kooimanin, Andrea Marconin, Pieter van Dijkin ja Bernhard Haasin pitämille mestarikursseille.

Tenno toimi vuosina 1993–1995 urkuri-kuoronjohtajana Saksan Schnathorstissa ja vuosina 2004–2007 Viron evankelis-luterilaisen kirkon Teologian instituutin musiikin laitoksen johdossa. Vuonna 1996 Tenno aloitti työskentelyn Pyhän Johanneksen kirkon urkurina ja kuoronjohtajana Tallinnassa. Hän on esiintynyt solistina Virossa, Suomessa, Ruotsissa ja Saksassa. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Toomas Vavilov, Pille Lill, Oliver Kuusik, Suomalais-virolainen barokkiorkesteri ja Tallinnan kamariorkesteri. Tenno osallistui Klassikaraadion *Orelitund*-ohjelmaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tiia Tenno Estonian Music Information Centre
Sieklovan kunta Seuloskoin piirin kartalla.
**Sieklova** (ven. Щегло́во, *Štšeglovo*, suom. myös *Seeklova*) on kylä, taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Seuloskoin kaupungin itäpuolella. Kylässä on noin 150, taajamassa 2900 ja kunnassa 3800 asukasta (vuonna 2011).

Kunnan pinta-ala on 104 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Seuloskoin piiriin Romanaisin, idässä Rahjan ja Morozovin, etelässä Rosmittalan sekä lännessä Seuloskoin kuntiin. Hallinnollinen keskus on Sieklovan taajama. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat Sieklovan kylä, Huvan (ven. Малая Романовка, *Malaja Romanovka*), Kivikon (Каменка, *Kamenka*), Lentovkan (Плинтовка, *Plintovka*) ja Miinalan (Минулово, *Minulovo*) kylät sekä Tiilitehtaan (Кирпичный завод, *Kirpitšnyi zavod*) asemanseutu. Seudulla on myös useita puutarhapalsta- ja huvila-alueita.

Sieklovan kylässä asui vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan 396 venäläistä, 98 suomalaista, 12 puolalaista, seitsemän lättiä ja kaksi virolaista. Sovhoosin yhteyteen syntyneessä Sieklovan taajamassa oli 73 venäläistä, seitsemän virolaista, viisi saksalaista ja neljä puolalaista. Seudulla asuneet inkerinsuomalaiset kuuluivat Rääpyvän luterilaiseen seurakuntaan. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana.

Sieklovasta on paikallisjunayhteys Pietarin Suomen asemalle sekä linja-autoyhteys Seuloskoihin. Kunnassa toimii yksi maatalousyritys sekä muutamia teollisuuslaitoksia. Kuntakeskuksen palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu ja poliklinikka. Kulttuurilaitoksia ovat lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo ja kirjasto. Nähtävyyksiä ovat Sieklovan kartanoalue ja sotamuistomerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Venäjän federaation paikannimiä*. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. 1 2 3  Pasport MO "Štšeglovskoje selskoje poselenije" *sheglovo.ru*. Viitattu 20.11.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sieklovan kunnan sivusto (venäjäksi)
* Sieklovan kunta Seuloskoin piirin sivustolla (venäjäksi)
**Leonard Rosenman** (7. syyskuuta 1924 Brooklyn, New York – 4. maaliskuuta 2008 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisiomusiikin sekä taidemusiikin säveltäjä. Hänet palkittiin Oscarilla elokuvista *Barry Lyndon* (1975) ja *Tämä maa on minun* (1976). Rosenman sai lisäksi kaksi Oscar-ehdokkuutta ja kaksi Emmy-palkintoa.

Elämä ja ura
------------

Leonard Rosenman palveli toisessa maailmansodassa Tyynellämerellä Yhdysvaltain armeijan ilmavoimissa. Hän suoritti bachelor-tutkinnon musiikissa Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä ja opiskeli säveltämistä Arnold Schönbergin, Roger Sessionsin ja Luigi Dallapiccolan johdolla. Rosenmania pidetäänkin yhtenä harvoista Hollywood-säveltäjistä, joka on pyrkinyt tuomaan amerikkalaiseen elokuvamusiikkiin modernin taidemusiikin vaikutteita. Hän käytti 12-säveljärjestelmää musiikissaan Vincente Minnellin elokuvaan *Pyörteitä* (1955).

Rosenmanin ensimmäiset elokuvamusiikkityöt olivat vuoden 1955 James Dean -elokuvat *Eedenistä itään* ja *Nuori kapinallinen*.

Lähteet
-------

1. ↑  Gallagher, John A.: *Rosenman, Leonard*, teoksessa Pendergast, Tom & Sara (toim.): *International Dictionary of Films and Filmmakers, Vol. 4: Writers and Production Artists, 4th edition*, s. 736–738. St. James Press, 2000. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.4.2015).  (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Leonard Rosenman
**Tuusjärvi**  on Etelä-Savossa Rantasalmella ja Juvalla sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 1 600 hehtaaria eli 16 km². Se on 10,9 kilometriä pitkä ja 3,5 kilometriä leveä. Järven yleisilme on kolmiosainen. Sen keskellä sijaitsee järvenselkä, josta erottuu luoteeseen aukeava oma järvenalue, jonka pohjukassa sijaitsee Kirjastenlahti. Tuussaaren ja Hietaniemen takana kaakossa aukeaa oma järvenosa, missä Rapiojoen leveä alku-uoma saa alkunsa.

Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 94 miljoonaa m³ eli 0,094 km³. Järven keskisyvyys on 6,0 metriä ja suurin syvyys on 21,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee Tuussaaren luoteispuolella. Järvessä on monia yli 15 metrin syvänteitä.

Järvessä on laskettu olevan 14 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 46 ha, mikä on noin 2,8 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista yksi on yli hehtaarin suuruinen, 11 yli aarin ja loput 2 ovat alle aarin kokoisia. Yksikään saari ei ylitä neliökilometriä. Suurin saari Tuussaari on 1,6 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Kaksi seuraavaksi suurinta saarta ovat 70 metriä pitkiä.

Järven rantaviivan pituus on 44 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 5,0 kilometriä. Tästä osuudesta vastaa lähes yksinään Tuussaari. Järven ympäristössä on jonkin verran maanviljelyä. Etenkin koillisrannan Tuusmäen ympäristössä on peltoja runsaasti. Ympäristö on haja-asutusaluetta eikä varsinaisia kylätaajamia esiinny järven rannoilla. Juvan kautta Savonlinnaan kulkeva valtatie 14 ylittää järven luusuan.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Suur-Saimaan alueella (04.1) Kyrsyänjärven–Tuusjärven valuma-alueessa (04.17), mihin Tuusjärven alue (04.173) kuuluu.

Valuma-alue saa pääosan vedestään Pahakkalanjoen valuma-alueelta (04.174), jonka laskujoki Pahakkalanjoki on. Tuusjärvi laskee Rapiojoen, Palosjärven, Melasen, Hirmujoen, Halmejärven, Kuhajärven ja Uitonvirran kautta Sulkavaan, missä vesireitti laskee Pihlajaveteen.

Tuusjärven lähialueella on 17 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Pyhäjärvi (108 ha), Syväri (39 ha), Kankaistenlampi (26 ha), Iso-Saareinen (22 ha), Vehkalampi (22 ha), Laihalampi (18 ha) ja Korppinen (18 ha).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Tuusjärvi, Rantasalmi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 16.10.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 29.5.2017.
3. ↑  Tuusjärvi, Rantasalmi (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 16.10.2019.
4. 1 2 3  Tuusjärvi (04.173.1.004) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 29.5.2017.
**Lucky Luke – Daisy Town** (joskus myös *Lucky Luke Daisy Townissa* tai *Lucky Luke ja Daltonin veljekset*) on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut *Lucky Luke* -sarjakuviin perustuva ranskalais-belgialainen animaatioelokuva.

Elokuvan tarina ilmestyi myöhemmin myös sarjakuvamuodossa Morrisin piirtämänä.

Suomen televisiossa elokuva on esitetty vuosina 1999 ja 2004. Se on myös julkaistu VHS-kasetilla.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Lucky Luke saa töitä sheriffinä vasta rakennetussa Daisy Townissa, joka vilisee rosvoja. Hänen puhdistettuaan kaupungin pelureista, murhaajista sekä hevos- ja karjavarkaista saapuvat lännen pahimmat pankkirosvot, Daltonin veljekset, jotka ottavat yhteen Luken kanssa samalla kun ottavat selvää siitä, kuka oikeastaan on jengin johtaja.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Ääninäyttelijät
---------------

**Alkuperäinen, ranskankielinen roolitus:**  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Marcel Bozzuffi  | … |  Lucky Luke
  |
|  Pierre Trabaud  | … |  Joe Dalton
  |
|  Jacques Balutin  | … |  William Dalton
  |
|  Jacques Jouanneau  | … |  Jack Dalton
  |
|  Pierre Tornade  | … |  Averell Dalton
  |
|  Jean Berger  | … |  Jolly Jumper
  |
|  Rosy Varte  | … |  Lulu Carabine, tanssityttö
  |
|  Roger Carel  | … |  Mathias Bones, hautausurakoitsija
  |

**Englanninkielinen dubbaus:**  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Rich Little  | … |  kaikki roolit
  |

Elokuvan alussa ja lopussa soivan tunnuslaulun *I’m poor lonesome cowboy* laulaa Pat Woods.