recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Emälaiva** on erityiseen tukitoimintaan varustettu alus. Se tarkoitus on tukea jotakin erityistä toimintaa (esimerkiksi tutkimusta tai sukellusta) merellä liikkuvana tukikohtana.

Siviilikäytön emälaivat
-----------------------

Tunnetuimpia sukeltajien emälaivoja oli ranskalaisen valtamerentutkija Jacques-Yves Cousteaun M/S Calypso, joka rakennettiin toisen maailmansodan aikaisesta miinanraivaajasta. 

Suomessa sukelluskerhot ovat rakennuttaneet omia tukialuksia, jotka on toteutettu muuttamalla valmiita venemalleja sukeltajien tarpeiden mukaan.

Sotilaskäyttö
-------------

Sotilaskäyttössä emälaiva oli yleensä erityisesti varustettu kauppalaiva, joka varustettiin toimimaan kevyempien yksiköiden, etupäässä sukellusveneiden tai moottoritorpedoveneiden liikkuvana tukikohtana. 

Emälaivassa on asuintilat pienempien alusten miehistöille, lääkäri, leikkaussali, korjaamo ja muu tarvittava huoltovarustus. Suuremmissa emälaivoissa oli myös ammus- ja torpedovarastot sekä lastausnosturit näille. Sukeltajien ja sukellusveneiden emälaivoissa on yleensä myös painekammio sukeltajantaudin hoitoa varten; ensimmäinen sellainen asennettiin jo Suomen Joutseneen sotavuosina. 

Nykyajan laivastoissa emälaivoja on lähes ainoastaan sukeltajille. Vain vanha Sisu toimi nimellä Louhi viimeiset palveluaikansa ohjusveneiden emälaivana.

Suomalaisia emälaivoja olivat Suomen Joutsen, Louhi ja Sisu, jotka toimivat sukellusveneiden emälaivoina sekä torpedoveneiden emälaiva S/S Von Döbeln. Vuosina 1915 - 1917 Venäjän laivaston vesikone-emälaiva *Orliza* vietti pitkiä aikoja Suomen vesillä, varsinkin Helsingissä. Myös jotkut sotatoimien johdosta tilapäisesti käyttämättömiksi jääneet merenkulkuviranomaisten alukset, kuten majakkalaivat Helsinki ja Storbrotten, toimivat lyhyitä ajanjaksoja emälaivoina. 

Myöhemmin Suomessa niitä oli yksi eli laivaston sukeltajien emälaiva Mursu, joka oli muunnetltu versio Valas-luokan yhteysaluksesta. Aiemmin raivaajasukeltajien emälaivana toimi Öljyntorjunta-alus Hylje.

Lähteet
-------

* Leijonalippu merellä, luku *Sotavuosina saadut alukset*, s. 88 -89
* Meriupseeriyhdistys: Suomen Laivasto 1918 - 1968, I - II

### Viitteet

1. ↑  Navsource
2. ↑  Urheilusukeltajat.fi (Arkistoitu – Internet Archive).
3. ↑   Suomen Laivasto 1918 - 1968

Kirjallisuutta
--------------

* Jokinen, Kari, Sukeltajan tie : omakohtaisia seikkailuja veden alla ja vähän historiaa, Otava, 1996 ISBN 951-1-14446-4
**Svenska Diabetesförbundet** on ruotsalainen diabetestietoutta välittävä, diabetologista tutkimusta tukeva ja diabeetikoiden etujen edistämiseen pyrkivä järjestö.

Svenska Diabetesförbundet perustettiin vuonna 1943. Sen alkuperäinen nimi oli Riksförbundet för sockersjuka, jolla se toimi vuoteen 1962 saakka. Svenska Diabetesförbundetin jäsenmäärä on noin 22 000 (2023), mikä tekee siitä Ruotsin suurimman diabetesjärjestön. Se on samalla ainoa ruotsalainen International Diabetes Federationin jäsenjärjestö. Svenska Diabetesförbundet jakautuu noin yhdeksäänkymmeneen eri puolilla Ruotsia toimivaan paikallisjärjestöön. Sille valitaan hallitus kolmen vuoden välein. Svenska Diabetesförbundetin alaisuudessa toimii nuorten diabeetikkojen Ung Diabetes -neuvosto.

Svenska Diabetesförbundetin lehti *Allt om Diabetes* ilmestyy kuusi kertaa vuodessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  About us Svenska Diabetesförbundet 20.2.2023, viitattu 8.12.2023
2. ↑  Svenska diabetesförbundet (1943 -) Riksarkivet, viitattu 8.12.2023
3. ↑  Tidningen Allt om Diabetes Svenska Diabetesförbundet, viitattu 8.12.2023
Jai Singh II:ta esittävä maalaus noin vuodelta 1725.
**Jai Singh II** eli **Jai Singh Sawāi** (1688–1743) oli intialainen maharadža, Amberin kuningaskunnan hallitsija vuodesta 1700. Hän oli sivistynyt hallitsija, osasi sanskritia ja persiaa ja teki yhteiskunnallisia uudistuksia, kuten kielsi satin eli leskien polttamisen.

Hän perusti Jaipurin kaupungin vuonna 1727.

Jai Singh oli kiinnostunut tähtitieteestä ja rakennutti Jantar Mantar -nimellä kutsuttuja observatorioita Jaipuriin, Varanasiin, Ujjainiin, Delhiin ja Mathuraan. Jaipurin Jantar Mantar on Unescon maailmanperintökohde.

Suurmogulien keisari Aurangzeb oli niin vaikuttunut Jai Singhin urheudesta, että myönsi tälle arvonimen *Sawāi*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lfe Sketch Maharaja Sawai Jai Singh II. *Jaipur Online*.  Arkistoitu 17.7.2013. Viitattu 17.7.2013. (englanniksi)
2. ↑  Jaipur Encyclopedia Britannica. Viitattu 17.7.2013.
3. ↑  The Jantar Mantar, Jaipur Unesco. Viitattu 17.7.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
John Kriza ja Lupe Serrano American Ballet Theatren esityksessä vuonna 1957.
**American Ballet Theatre** (ABT) on New Yorkissa toimiva balettiseurue. Sillä on vuosittain kahdeksan viikon näytäntökausi Metropolitan-oopperassa, muun aikaa vuodesta se tekee kiertueita.

Seurue aloitti toimintansa vuonna 1940. Se on alusta asti tehnyt laajoja kiertueita koko maassa, ja tavoittaa vuosittain noin 450 000 katsojaa. Se on esiintynyt myös 42 muussa maassa 30 ulkomaankiertueellaan.

Mihail Baryšnikov oli American Ballet Theatren taiteellinen johtaja vuosina 1980–1989. Hän myös tanssi seurueessa ja loi sille koreografioita. Muita tunnettuja koreografeja ovat olleet Antony Tudor, Agnes DeMille, Jerome Robbins, Michael Kidd, Eliot Feld ja Twyla Tharp. Mihail Fokin muokkasi monia koreografioitaan ABT:lle sopiviksi.

Elina Miettinen on ensimmäinen suomalainen ballerina, joka on saanut kiinnityksen American Ballet Theatreen.

Lähteet
-------

1. ↑  Company History ABT.  Arkistoitu 25.5.2011. Viitattu 5.7.2014.
2. ↑  American Ballet Theatre Encyclopedia Britannica. Viitattu 5.7.2014.
3. ↑  Balettitanssija Elina Miettinen teki intohimostaan ammatin Nainen.com 17.6.2016.
**Serhi Volodymyrovytš Kuliš** (s. 17. huhtikuuta 1993 Tšerkasy) on ukrainalainen ampuja.

Kesäolympialaisissa 2012 Kuliš sijoittui 10 metrin ilmakiväärissä 18:nneksi, 50 metrin pienoiskiväärin makuuammunnassa 49:nneksi ja moniasentokilpailussa 14:nneksi. Kesäolympialaisissa 2016 hän voitti 10 metrin ilmakiväärissä hopeamitalin sekä sijoittui 50 metrin pienoiskiväärin makuuammunnassa 32:seksi ja moniasentokilpailussa 14:nneksi. Kesäolympialaisissa 2020 hän sijoittui 10 metrin ilmakiväärissä 29:nneksi ja 50 metrin pienoiskiväärin moniasentokilpailussa kahdeksanneksi.

Olympiahopean myötä Kulišille myönnettiin vuonna 2016 Ansioritarikunnan III luokan mitali.

Lähteet
-------

1. ↑  Serhi Kuliš *Olympedia*.  (englanniksi)
2. ↑  Указ Президента України «Про відзначення державними нагородами України спортсменів та тренерів національної збірної команди України на Іграх ХХХІ Олімпіади» *president.gov.ua*.  4.10.2016.  Arkistoitu 24.11.2023. Viitattu 24.11.2023. (ukrainaksi)
**Ummeljoen koulu** on lakkautettu peruskoulun 1–6 luokkien koulu Kouvolan Ummeljoella Kymijoen länsipuolella. Koulussa oli noin 70 oppilasta. Koulun nykyinen rakennus on vuodelta 1954. Koulun rehtorina toimi Jari Eronen.

Enimmillään koulussa on ollut noin 150 oppilasta. Vuonna 2016 koulussa oli 64 oppilasta.

Ummeljoen koulu lakkautettiin vuonna 2020 ja oppilaat siirtyivät Saviniemen ja Viialan ala-asteille Myllykoskelle, jonne rakennetaan tulevaisuudessa uusi yhtenäiskoulu. Päätös koulun lakkauttamisesta tehtiin Kouvolan kaupunginvaltuustossa elokuussa 2019.

Ummeljoen koulu toimi pari vuotta Anjalan koulun väistötilana.

Lähteet
-------

1. ↑  Ummeljoen koulu *Peda.net*.  Arkistoitu 9.7.2018. Viitattu 9.7.2018.
2. ↑  Tenovirta, Johanna: Rehtorit teilaavat kahdeksan koulun mallin — Kouvolassa kipuillaan pienten ja huonokuntoisten koulujen sekä isojen oppilasmäärien kanssa *Kouvolan Sanomat*.  20.11.2017. Viitattu 9.7.2018.
3. ↑  Suomen peruskoulujen oppilasmäärät vuonna 2016 opetuksen järjestäjän mukaan (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kouvolan sanomat 13.11.2018
**Esko Albert Ollila** (24. huhtikuuta 1932 Karkku – 10. elokuuta 2021 Tampere) oli suomalainen isninööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Ollilan vanhemmat olivat maanviljelijä Niilo Arvi Ollila ja Elsa Matilda Hevonkorpi ja puoliso vuodesta 1959 kosmetologi Aira Kaarina Nurminen. Ollila valmistui insinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1956. Hän oli Kopen Tehtaiden osastoinsinööri Naantalissa 1956–1958, Toiminimi Suojapinnan, vuodesta 1965 Suojapinta Ky ja vuodesta 1987 Suojapinta Ollila Oy, perustaja ja toimitusjohtaja 1959–1997 sekä Purso-osakeyhtiön toimitusjohtaja 1972–1997, hallituksen puheenjohtaja 1997–2003 ja sitten vielä hallituksen jäsen. Ollila oli myös Veme Oy:n toimitusjohtaja 1985.Hänellä oli lisäksi useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1987 ja Tampereen teknillisen korkeakoulun myöntämän tekniikan kunniatohtorin arvon 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2  Reunamäki, Ilmari: Teollisuusneuvos Esko Ollila (1932–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 15.11.2023.
2. 1 2  Kuolleet. teollisuusneuvos Esko Ollila – Purso Oy:n perustaja.  *Aamulehti*, 5.9.2021 Numero = 242, s. 48. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.11.2023.  (ei-vapaa)
Alexander Schwolow vuonna 2019.
**Alexander Schwolow** (s. 2. kesäkuuta 1992 Wiesbaden) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Union Berliniä..

Schwolow siirtyi Freiburgin junioreihin vuonna 2008. Ensimmäisen bundesliigaottelunsa hän pelasi Freiburgin ykkösjoukkueessa toukokuussa 2014. Kauden 2014–2015 hän pelasi lainalla 3. Ligan Arminia Bielefeldissä. Kaudella 2015–2016 hän pelasi Freiburgin ykkösmaalivahtina 2. Bundesliigassa ja jatkoi samassa roolissa joukkueen noustua 1. Bundesliigaan vuonna 2016. Lokakuussa 2019 hän joutui loukkaantumisen vuoksi kahdeksi kuukaudeksi sivuun. Hän siirtyi elokuussa 2020 Hertha Berliniin ja pelasi kauden 2022–2023 lainalla Schalke 04:ssä. Heinäkuussa 2023 hän siirtyi Union Berliniin. Hän on kauden 2022–2023 loppuun mennessä pelannut 1. Bundesliigassa 199 ottelua.

Schwolow pelasi Saksan alle 18-, alle 19- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa yhteensä 12 ottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alexander Schwolow Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

1. FC Union Berlin – Saksan Bundesliiga
1 Rønnow |
3 Jaeckel |
4 Leite |
5 Doekhi |
6 Gosens |
7 Aaronson |
8 Khedira |
9 Kaufmann |
10 Volland |
11 Fofana |
12 Busk |
13 Schäfer |
16 Hollerbach |
17 Behrens |
18 Juranović |
19 Haberer |
20 Laïdouni |
23 Bonucci |
26 Roussillon |
27 Becker |
28 Trimmel |
29 Tousart |
31 Knoche |
33 Král |
36 Kemlein |
37 Schwolow |
38 Dehl |
39 Stein |
Valmentaja Grote
**Kidal** on kaupunki sekä Kidalin alueen ja Kidalin piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoristossa 1500 kilometriä maan pääkaupungista Bamakosta koilliseen. Asukkaita on 25 600 henkeä (vuonna 2009).

Kidalin kaupunkikunnan pinta-ala on 9 913 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kidalin piirin Essoukin ja Abeïbaran piirin Abeïbaran kuntiin, idässä Tin-Essakon piirin Tin-Essakon kuntaan, etelässä Ménakan piirin Alataan ja Gaon piirin Anchawadiin sekä lännessä Kidalin piirin Anefifiin.

Kaupunki oli 2012 lähtien tuareg-kapinallisten hallussa. Malin armeija ja Ryhmä Wagner valloittivat kaupungin marraskuussa 2023.

Kuntaan kuuluu neljä korttelia käsittävä kaupunki sekä 43 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja, arabeja ja songhaita.

Tärkein elinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, kamelit ja naudat. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä, käsityöammatteja sekä pienimuotoista maanviljelyä.

Lähteet
-------

1. ↑  Communes de la Région de Kidal *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 15.5.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Kidal) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 15.5.2012. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire commune urbaine Kidal 2007-2011 *csa-mali.org*. Viitattu 15.5.2012. (ranskaksi)
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kidalin alueelle omistettu sivusto (ranskaksi)
**Rose Wilder Lane** (1886–1968) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän oli Laura Ingalls Wilderin ja Almanzo Wilderin ainoa aikuiseksi elänyt lapsi.

Lapsuus
-------

Rosen syntymä on hänen äitinsä kirjan *Neljä ensimmäistä vuotta* keskeinen tapahtuma. Huonosti onnistuneen sadon jälkeen Wilderit muuttivat Minnesotaan Spring Valleyn kaupunkiin. Rose Wilder asui opiskeluaikana tätinsä Eliza Jane Wilderin luona ja sai tältä feministisiä vaikutteita.*lähde?*

Rose Wilder ryhtyi Kaliforniaan muutettuaan kiinteistövälittäjäksi ja oli Kalifornian ensimmäinen nainen kiinteistövälittäjänä. Paremmin Wilder Lane tunnettiin kirjailijana ja libertaarisen suunnan perustajana ja republikaanipoliitikkona kuin kiinteistövälittäjänä. Rose Wilder avioitui Glaire Gillitte Lanen kanssa. Kesällä 1910 heille syntyi poika, joka kuitenkin kuoli pian syntymänsä jälkeen. Rose Wilder Lane ja Glaire Gillitte Lane erosivat vuonna 1918. Rose piti kuitenkin miehensä sukunimen. Eräs tutkija on arvellut Wilder Lanen olleen eron jälkeen vielä kahdesti naimisissa, mutta väitettä ei pystytä todistamaan.*lähde?*

Wilder Lane oli libertaarisen liikkeen perustaja yhdessä Ayn Randin ja Isabel Patersonin kanssa. Hän jätti perinnöksi saamansa Pieni talo -sarjan oikeudet republikaanipoliitikko Roger Lea MacBridelle.

Tuotanto
--------

Wilder Lane julkaisi lukuisia kirjoituksia, ja hän oli aikanaan menestyskirjailija, joskin kirjat ovat jääneet unohduksiin. Hän oli myös Laura Ingalls Wilderin kirjojen takana, sillä hän innoitti äitinsä kirjoittamaan kirjoja ja vähintään auttoi tätä niiden kirjoittamisessa.

Wilder Lanen kirjoja:

* *Let the hurricane roar*
* *Free land*
* *Old home town*
* *Young pioneers*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Laura Honkasalo: Republikaanit preerialla.  *Parnasso*, 2/2018, s. 54–57.  Otavamedia.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Histoni** on merkittävin kromatiinissa esiintyvä proteiini, jonka ympärille DNA kiertyy muodostaen nukleosomeja. Histoneita ei esiinny bakteereilla mutta kylläkin joillain arkeilla.

Histonin ydin koostuu neljästä eri proteiinista (H2A, H2B, H3, H4), joita on kutakin kaksi, sekä H1-proteiinista. H3 ja H4 proteiinit muodostavat tetrameerin, ja H2A ja H2B muodostavat kaksi identtistä dimeeriä. Histoni on hieman lieriön muotoinen. Sen korkeus on 6 nm ja halkaisija 11 nm. Histonin massa on 132 kilodaltonia

Histonien paikka kromosomissa ei ole täysin sattumanvarainen, vaan sitä ohjaavat geenisekvenssi ja kromosomin rakenne. Histonit pysyvät kiinni DNA:ssa myös transkription aikana, paitsi jos transkriptio on erittäin voimakasta.

Muut paikat, joissa DNA:ssa ei ole histoneja, ovat rakenteellisesti merkittäviä. Ne voivat olla muun muassa promoottoreita, muita transkription säätelytekijöitä, replikaation aloituspaikkoja tai sentromeerejä. Näissä paikoissa DNA:han kiinnittyneet proteiinit ovat syrjäyttäneet histonit.

Histonien asetylointi ja deasetylointi on geenin ekspression säätelytekijä. Deasetylointi liittyy transkription aloituksen estämiseen.

Katso myös
----------

* Nukleosomi
* Kromatiini
**Olga Heikkilä** (s. 1984) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. 

Hänet on kiinnitetty Berliinin valtionoopperassa (2017), Aix-en-Provincen oopperafestivaalilla ja Suomen Kansallisoopperassa (2019). Konserttilaulajana Heikkilä esiintyy säännöllisesti Euroopassa ja Suomessa kamariorkesterien ja -yhtyeiden kanssa. Heikkilän ohjelmistoon kuuluu oopperan lisäksi kuoro-orkesteriteoksia, liediä, runsaasti kamarimusiikkia sekä useita suomalaisten vokaaliteosten kantaesityksiä.

Esiintymistyönsä ohella Heikkilä tekee Sibelius-Akatemiassa taiteellista tutkimusta DocMus-tohtorikoulussa ja opettaa laulumusiikin osastolla.

Espoolaisen Olga Heikkilän musiikkiharrastus juontaa juurensa varhaiseen lapsuuteen, jolloin kuorolaulu auttoi häntä parantumaan vakavasta astmasta. Harrastus kehittyi ammatiksi Espoon musiikkiopiston, Tapiolan kuoron ja EMO Ensemblen myötä Helsingin Konservatoriossa. Ammattiopinnot jatkuivat ensin Sibelius-Akatemiassa Anssi Hirvosen johdolla ja sittemmin Tanskan Kuninkaallisessa ooppera-akatemiassa Susanna Ekenin ja Anne Margrethe Dahlin johdolla. Kilpailumenestykset sekä Kangasniemellä vuonna 2009 että Lappeenrannassa vuonna 2010 nostivat Heikkilän Suomessa suuremman yleisön tietoisuuteen. Euroopan oopperalavoille Heikkilä pääsi kansainvälisten laulukilpailujen erikoispalkintojen myötä: IVC ’s-Hertogenbosch (2014, Hollanti) ja Klaudia Taev (2013, Viro). Heikkilän taiteellista toimintaa ovat tukeneet muun muassa Suomen kulttuurirahasto, Jenny ja Antti Wihurin rahasto, Mariinskin teatterin ystävät Suomessa ry, Kansan Sivistysrahaston Päivi ja Paavo Lipposen rahasto sekä Pro Musica -säätiö.

Lähteet
-------

1. ↑  Olga Heikkilä, sopraano *operabase.com*. Viitattu 8.3.2020.
2. ↑  Olga Heikkilä *uniarts.fi*. Viitattu 8.3.2020.
**Kaarle Julius Saarinen** (12. helmikuuta 1868 Pori – 15. marraskuuta 1938 Mikkeli) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja suomentaja.

Saarinen kävi kansakoulun ja kolme luokkaa Porin lyseota. Hän sai päästötodistuksen Jyväskylän seminaarista vuonna 1893. Hän oli sitten opettajana Mikkelin maalaisseurakunnan Harjumaan koululla 1889–1890, Pylkönmäen kirkonkylän ja Saarijärven Honkolan kansakouluissa ja 1893–1894 Laukaalla Kuusankosken kasvatuslaitoksessa. Saarinen muutti 1894 Tampereelle ja toimi sitten opettajana kaupungin kansakouluissa vuoteen 1931 saakka. Saarinen oli lisäksi tuntiopettajana useissa Tampereen oppikouluissa, kauppa-apulaiskoulussa, työväenopistossa ja käsityöläiskoulussa ja opetti niissä englantia, ruotsia, esperantoa, kaunokirjoitusta ja uskontoa. Hän teki opintomatkan vuonna 1901 Englantiin ja Skotlantiin.

Saarinen oli Tampereen kansakoulujen johtokunnassa opettajiston edustajana ja kuului Tampereen klassillisen lyseon vanhempainneuvostoon sekä oli kirkkoneuvoston jäsenenä. Hän oli muutamia vuosia Tampereen taksoituslautakunnan ja kasvatuslautakunnan sihteerinä. Saarinen suomensi muutamia kirjoja englannin kielestä ja harrasti erityisesti kansainvälistä kieltä esperantoa.

Saarinen kirjoitti rauhanasiasta vuonna 1907 Tampereella perustetun Suomen Rauhanliiton Väinämöinen-lehteen 1909–1911. Vuosina 1910–1911 hän laati kansainvälisellä Ido-apukielellä lehden kuhunkin numeroon selostuksen edellisen numeron sisällöstä, jotta ulkomaisetkin rauhanystävät saisivat tietoa Suomen rauhanliikkeestä. Lehden ilmestyminen päättyi kuitenkin 1911 kustantajan konkurssiin.

Suomennoksia
------------

Nimellä *K. J. Saarinen*:

* Charles M. Seldon : *Filip Strongin ristiinnaulitseminen*. Wäinämöinen, Tampere 1900
* Washington Gladden : *Aikamme johtavia aatteita* ; englanninkielestä suomensi K. J. Saarinen. K. J. Gummerus, Jyväskylä 1908 (alkuteos *Ruling ideas of the present age*)

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Aamulehti, 17.11.1938, nro 311, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Opettaja K. J. Saarinen, Aamulehti, 17.11.1938, nro 311, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Opettaja K. J. Saarinen kuollut, Mikkelin Sanomat, 17.11.1938, nro 133, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Opettaja Kaarle Julius Saarinen, Opettajain lehti : kansanopetusta käsittelevä kuvallinen viikkolehti, 25.11.1938, nro 47, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Muutamia muistoja rauhanlehdistöstä. Kirjoittanut Suomen Rauhanliiton´kunniajäsen toim. J. A. Mäkinen, Rauhaa kohti, 15.05.1935, nro 9, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Oskar Peter Osberg** (28. huhtikuuta 1836 Arensburg, Viro – 14. huhtikuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja tehtailija.

Osbergin vanhemmat olivat ruotsalainen kupariseppä Karl August Osberg (1807–1863) ja Anna Juliana Jürgenfeld (1806–1869). Perhe muutti Virosta Helsinkiin vuonna 1840, ja Karl August Osberg perusti Mikonkadulle vuonna 1845 oman kuparisepänverstaan. Oskar Peter Osberg kävi Helsingin teknillisen reaalikoulun ja opiskeli sitten kahden vuoden ajan Englannissa. Osberg jatkoi isänsä perustaman yrityksen toimintaa yhdessä lankonsa August Baden kanssa. Osberg & Bade -niminen konepaja toimi aluksi Mikonkadulla Helsingissä. Vuonna 1863 Osberg ja Bade hankkivat vuokraoikeuden Sörnäisissä sijainneeseen Näkin huvila-alueeseen ja ostivat alueella toimineen ajoneuvotehtaan, jonka olivat perustaneet everstiluutnantti Carl Otto Ramstedt ja Nicolai Smith vuonna 1854.

Osberg & Baden konepajan toiminta laajeni uudessa sijaintipaikassa nopeasti, ja erityisesti Venäjän–Turkin sodan aikana vuosina 1877–1878 se valmisti suuret määrät patruunalaatikoita ja kuormastovaunuja Venäjän armeijalle. Konepaja valmisti 1870-luvulla myös tavaravaunuja vuonna 1873 valmistuneen Hanko–Hyvinkää-radan omistajayhtiölle. Konepajan palveluksessa oli 1870-luvulla parhaimmillaan noin 1 000 työntekijää. Konepajalla 25. lokakuuta 1875 tapahtunut tulipalo ja Turkin sodan päättymisen jälkeen seurannut lamakausi saattoivat konepajayhtiön talousvaikeuksiin. Konepajan osti vuonna 1882 pidetyssä konkurssihuutokaupassa Osbergin veli, senaatinkanslisti Julius Rudolf Osberg (1842–1910). Konepajan toiminta jatkui nyt Osbergin konepajan nimellä ja Oskar Peter Osberg johti konepajaa yksin Baden muutettua Venäjälle vuonna 1882.

Konepajan osti vuonna 1892 Siltarakennus Oy, mistä sai alkunsa Kone- ja Siltarakennus Oy. Osberg oli vielä vuoteen 1899 saakka uudessa yhtiössä johdon varamiehenä. Hän kuoli Helsingissä vuonna 1901 maksasairauteen.

Oskar Peter Osbergin puolisona oli vuodesta 1864 Olga Helena Clopatt (1844–1906), jonka isä oli Sveitsistä Suomeen muuttanut konditoriamestari Conrad Clopatt. Heidän ainoa lapsensa oli tytär Karin, jonka puoliso oli urheiluvaikuttaja ja palomestari Gösta Wasenius.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Georg-Wilhelm Wallgren : Släkten Osberg i Finland. Genos 4(1933), s. 30-36 (Suomen Sukututkimusseura) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vallox** on loimaalainen pääasiassa  ilmanvaihtokoneita kehittävä ja valmistava  yritys. Valloxin tuotteita ovat myös liesikuvut ja -tuulettimet, huippuimurit ja muut ilmanvaihdon rakentamisessa tarvittavat tarvikkeet. Vallox työllistää noin 180 henkeä, jotka työskentelevät Suomessa.

Tuotteet
--------

  

Vallox suunnittelee ja valmistaa

* asumisen  ilmanvaihtolaitteita
* huippuimureita
* Liesikupuja ja -tuulettimia

Historia
--------

Valloxin juuret ovat Valtion metallitehtaiden,  Valmet, Tampereen tehtaalla, jossa ilmanvaihtolaitteita alettiin valmistaa sotakorvauksena jo vuonna 1945. Vuonna 1965 ilmanvaihtolaitteiden valmistus siirrettiin Tampereelta tilanpuutteen vuoksi Valmetin  Pansion telakalle jossa laivanrakennusta vähennettiin. 

Loimaan tehdas aloitti toimintansa 1971 - osana Pansion Tehdasta ja asumisen ilmanaihtolaitteiden kokoonpano siirretään Pansiosta Loimaalle. Valmet Pansion tehtaan laivailmastointi osasto liitettiin Loimaan tehtaaseen 1985. 

Vallox Oy syntyi vuonna 1987, jolloin Valmet ja Wärtsilä jakoivat paperikone- ja laivanvalmistuksen. Samalla Valmet luopui ilmanvaihtoalasta ja myi sen  MBO-kaupalla toimivalle johdolle.  Vallox luopui laivailmastoinnista 1991 ja myi sen tanskalaiselle Novenco As:lle. Vuonna 2002 saksalainen TOP AIR AG osti Valloxin osake-enemmistön. 

Vallox jatkoi asumisen ilmanvaihdon parissa. Vuonna 2011 Vallox täytti 40 vuotta ja samalla valmistui Loimaan tehtaan neljäs tehdaslaajennus.

Tunnettuja tuotteita
--------------------

Vallox valmisti vielä Valmet-nimen alla toimiessaan Kotilämpö-nimistä ilmalämmitysjärjestelmää 1976-1984. 1980-luvulla valmistettiin myös Saituri-nimistä poistoilmapumppua sekä takan sisälle asennettavaa Valmet Vesitakkaa. 1984 kehitettiin  lämmöntalteenotolla varustettu tulo-poistoilmanvaihtokone MUH-Ilmava, josta alkoi lämmöntalteenottolaitteiden valmistus.

2000-luvulla Vallox on kehittänyt Vallox-tuotemerkillä kulkevia matalaenergia-ilmanvaihtokoneita. Niistä Vallox 145 SE voitti TM rakennusmaailman testin isojen ilmanvaihtokoneiden sarjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vallox Oy:n www-sivusto, Tietoa yrityksestä
2. ↑  | TM rakennusmaailma testaa: Lämmöntalteentottokoneet (22.3.2013)

Aiheesta muualla
----------------

* www.vallox.com
* Pörssitiedon esitys Vallox Oy:n historiasta
**Avenue des Champs-Élysées** tai **Les Champs-Élysées** [le ʃɑ̃z‿e.li.ze] Fr-les_Champs_Élysées.ogg kuuntele**(ohje)** on katu Ranskan pääkaupungissa Pariisissa. Elokuvateattereineen, kahviloineen ja kauppoineen se on yksi maailman kuuluisimmista kaduista. Kadun itäosa kulkee Champs Elysées -puiston halki. Nimensä katu on saanut kreikkalaisen mytologian Elysionin, kuolleiden valtakunnan mukaan.

Avenue des Champs-Élysées on noin kaksi kilometriä pitkä. Se kulkee Pariisin luoteisosassa kahdeksannen kaupunginosan läpi Place de la Concordelta Place Charles de Gaullella sijaitsevalle Riemukaarelle.

Champs-Élysées'n suorana jatkeena lännessä, Riemukaaren toisella puolella, ovat Avenue de la Grande-Armée ja edelleen Neuilly-sur-Seinen pääkatu Avenue Charles de Gaulle, jotka johtavat suoraan kohti La Défensen aluetta ja siellä sijaitsevaa Grande Archea. Idässä, Concorden toisella puolella taas Tuileries-puiston suurin puistokäytävä kulkee samalla suoralla kohti Carrouselin riemukaarta ja edelleen Louvrea. Täten Champs-Élysees on samalla osa noin kahdeksan kilometriä pitkästä suorasta akselista, *Axe historique*, joka johtaa Louvren sisäpihalta La Défenselle.

Vuonna 1860 kadun kauppiaat muodostivat Syndicat d'Initiative et de Défense des Champs-Élysées -järjestön, jonka nimeksi tuli vuonna 1980 Comité des Champs-Élysées. Järjestö on omistautunut puistokadun ilmapiirin säilyttämiseen ja kehittämiseen. Nykyäänkin komitea päättää kadulle tulevasta uudesta liiketoiminnasta. Kalliiden vuokrien takia vain harvat asuvat Champs-Élysées'llä; talojen yläkerrat ovat pääasiassa toimistotiloina. Erityisen kallista on kadun pohjoispäässä. Joka vuosi kadulla nähdään Ranskan armeijan suurin paraati. Se on myös Ranskan ympäriajon perinteinen päätepiste.

Historia
--------

Avenue des Champs-Élysees rakennettiin vuonna 1640 myös Versailles'n puutarhan suunnittelijana tunnetun André Le Nôtren johdolla suoraksi jatkeeksi Tuileries-puiston pääkäytävälle. Aluksi se sijaitsi kaupungin ulkopuolella, sillä Pariisin länsiraja sijaitsi vielä tuolloin nykyisen Place de la Concorden paikalla. 1700-luvulla puistokatua jatkettiin lännessä Neuilly-sur-Seinen kautta Seinen ylittävälle sillalle saakka. Vähän myöhemmin kuitenkin rakennettiin uusi kaupunginmuuri, joka lännessä kulki nykyisen Riemukaaren kohdalla, ja täten katu sai nykyisen pituutensa. Nykyiselle kohdalleen kaupungin raja siirrettiin 1800-luvulla.

Kadusta tuli kaupungin omaisuutta vuonna 1828, jolloin kadulle rakennettiin muun muassa jalkakäytävät, kaasuvalaistus ja suihkulähteitä. Viimeksi katua muutettiin vuonna 1993, kun jalkakäytäviä laajennettiin.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Avenue des Champs-Élysées**.
*Shunosauruksen* luuranko (keskellä) Helsingin luonnontieteellisessä museossa.
**Shunosaurus** (nimen merkitys: "Shunin lisko") oli sauropodeihin kuulunut kasvinsyöjädinosaurussuku. Sillä oli puolustautumista varten hännänpäässään piikikäs häntänuija. *Shunosaurus* eli 170–160 miljoonaa vuotta sitten keskijurakaudella. Sen fossiileja on löydetty Kiinasta.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*Shunosauruksen* pituus oli karkeasti noin 9,5 metriä. Sen hännänpäähän oli muodostunut nikamien tukema piikikäs häntänuija, jonka päältä kohosi kaksi viiden senttimetrin mittaista piikkiä. Nuija näyttää olleen puolustautumista varten. Piikikkäällä häntänuijallaan ja hännän vauhdillaan *Shunosaurus* aiheutti helposti murskaavaa tuhoa hyökkäävään teropodiin. Toinen mahdollinen tarkoitus nuijalle oli, että kaksi urosta käyttivät sitä niiden välisissä kilpailuissa valta-asemasta.

Fossiililöydöt
--------------

*Shunosauruksen* fossiileja on löydetty Kiinassa kahdesta eri muodostelmasta. Löydettyihin fossiileihin kuuluu useita luurankoja, joista jotkut ovat säilyneet poikkeuksellisen hyvin. Suuri määrä *Shunosauruksesta* löydettyjä, hyvin säilyneitä yksilöitä on paljastanut paljon *Shunosauruksesta*, tehden siitä ehkä kaikkein täydellisimmän tunnetun sauropodisuvun. Löydetty fossiilimateriaali on myös sallinut paleontologien niin vahvistaa kuin spekuloida uusia teorioita muille sauropodeille, joita ei ole kuvattu niin hyvin kuin *Shunosaurusta*.

Luokittelu
----------

*Shunosauruksen* epäilyksettömästä rekonstruktiosta huolimatta, sen filogeeninen sijoitus on yhä epäilyn alla. Jotkut sijoittavat *Shunosauruksen* heimoon Euhelopodidae heimon Cetiosauridae sijaan, johon se alun perin sijoitettiin. Saattaa vaatia näiden heimojen dinosauruksien fossiilien löytämistä ja lisätutkimista, ennen kuin *Shunosaurus* voidaan varmasti sijoittaa yhteen niistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Shunosaurus *Prehistoric Wildlife*. Viitattu 26.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Shunosaurus *The Dino Directory*. Natural History Museum. Viitattu 26.7.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131404
* Fossilworks: 38660
* GBIF: 4822736

 |

 |
**Korrepetiittori** (saks. *Korrepetitor* < lat. *con* ’kera’ + *re* ’uudelleen’ + *petere* ’tavoitella’) eli **harjoituspianisti** on musiikki- ja tanssiharjoitusten pianosäestäjä ja valmentaja, joka auttaa esimerkiksi oopperalaulajia oppimaan oman osansa oopperasta. Oopperan lisäksi korrepetiittoria käytetään baletin ja liedlaulun harjoituksissa.

Korrepetiittorin on hallittava pianopartituurin lisäksi työn alla oleva teos kaikilta puoliltaan: laulajien osuudet ja roolit, lausuminen, soitinnus, rytmitykset, tekstit ja laulutekniikka. Näyttämöteoksen ohjaaja, kapellimestari ja korrepetiittori muodostavat harjoitusvaiheessa tärkeän työkolmikon.

Korrepetiittori toimii etenkin laulajien valmentajana: hän opettaa laulajalle oopperaroolin yksityiskohtineen. Korrepetiittori käyttää tässä apunaan tietoa, jonka on saanut kapellimestareilta tai laulunopettajilta oltuaan mukana säestäjänä laulunopetuksessa.

Etenkään oopperan ja baletin korrepetiittorit eivät välttämättä ole itse esiintyviä taiteilijoita, vaan ovat keskittyneet pedagogiaan ja harjoitusten säestämiseen. Instrumenttikorrepetiittorit ja lied-korrepetiittorit taas varsin usein toimivat samalla solistin esiintymiskumppaneina.

Lähteet
-------

1. ↑  *korrepetiittori.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. 1 2 3  Lamberg, Ilona: *Korrepetiittori: Oopperan hiljainen moniosaaja*. Opinnäytetyö. Helsinki: Metropolia Ammattikorkeakoulu, Musiikin koulutusohjelma, 2011. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 20.11.2014).
3. ↑  Jaantila, Anu: Pizzastipendi: Pizza Napoletana maistuu korrepetiittori Liisa Pimiälle. Yle Klassinen 4.08.2011. Viitattu 20.11.2014.
**Valsamítiksen Pyhän Georgioksen luostari** tai *Varsamítiksen Pyhän Georgioksen luostari* (kreik. Μονή Άγιος Γεώργιος Βαλσαμίτης (tai Βαρσαμίτης), *Moní Ágios Geórgios Valsamítis (tai Varsamítis)*) on ortodoksinen luostari Amorgóksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee noin 4,5 kilometriä Amorgóksen kylästä eli Chórasta lounaaseen Arkesíniin johtavan tien varressa.

Luostarin kirkko sisältä.
Luostarin alkuperäinen oraakkelinpaikka.
Luostari on perustettu bysanttilaisella ajalla. Paikalla on mahdollisesti ollut kirkko jo varhaiskristillisellä ajalla, ja joidenkin viitteiden perusteella paikalla olisi ollut jo antiikin aikana Apollonille omistettu pyhäkkö. Nykyinen luostarirakennus on peräisin 1500-luvulta. Luostari on Chozoviótissan luostarin alaisuudessa ja omistettu Pyhälle Georgiokselle.

Luostari edustaa arkkitehtuuriltaan valkoiseksi kalkittua kykladista tyyliä. Luostarin kirkko on kolmilaivainen ja holvikattoinen basilika, ja sen seinämaalaukset ovat 1700-luvulta. Luostarin lähellä on vanha vesimylly sekä venetsialaisaikaisen tornin rauniot. Luostarin läheisyydessä kasvaa paljon harmaaminttua (kreikaksi *vársamos*), josta luostarin Pyhä Georgios on saanut lisänimensä.

Oraakkeli
---------

Luostari sijaitsee paikassa, jossa on paljon lähteitä ja vesivirtoja. Luostarin ominaispiirteet samoin kuin antiikin aikainen pyhäkkö liittyvät juuri sen veteen. Paikalla oli jo antiikin aikana mahdollisesti Apollonin vesioraakkeli. Toiminta vaikuttaa jatkuneen luostariaikana. Vesioraakkeli toimi niin, että luostarissa asunut Chozoviótissan luostarin munkki täytti oraakkelilta neuvoa kysyneille astiaan vettä lähteestä, päätellen samalla erilaisia ennusmerkkejä muun muassa veden kirkkaudesta ja siinä mahdollisesti olleista aineksista, kuten kasvien lehdistä tai hyönteisistä.

Oraakkeli oli Amorgóksella ja lähisaarilla hyvin suosittu, ja sanotaan, etteivät amorgóslaiset solmineet avioliittoja tai kauppoja tai tehneet muuta merkittävää ilman, että olisivat ensin kysyneet asiasta oraakkelilta. Thíran, Amorgóksen ja saarten hiippakunnan piispa kielsi oraakkelitoiminnan vuonna 1967, ja vesilähde tukittiin sementillä. Tämä ei kuitenkaan onnistunut lopettamaan vuosisataista käytäntöä ainakaan heti, sillä paikalliset tekivät sementtiin reiän, jonka jälkeen ennusmerkit tunteneet maallikot jatkoivat toimintaa salaa niin kauan kuin vielä elivät.

Lähteet
-------

1. 1 2  Agios Georgios Valsamitis *Greeka.com*. Viitattu 20.2.2017.
2. 1 2 3 4  Monastery Agios Georgos Valsamitis *Amorgos Island Magazine*. Viitattu 20.2.2017.
3. 1 2 3  Agios Georgios Valsamitis *Amorgos*. Viitattu 20.2.2017.
4. 1 2 3  Στον Άη Γιώργη τον Βαρσαμίτη *Aegiali*. Viitattu 20.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valsamítiksen Pyhän Georgioksen luostari** Wikimedia Commonsissa
Mäetagusen kartanon päärakennus.
**Mäetagusen kartano** (vir. *Mäetaguse mõis*, saks. *Mehntack*) on kartano Alutagusen kunnassa Itä-Virumaan maakunnassa Virossa.

Historia
--------

Kartanon historia alkaa jo 1500-luvun alkupuolella. Vuosina 1736-1919 kartano kuului von Rosen -suvulle, ja nykyinen rakennuskanta onkin rakennettu suvun omistuskaudella. Vuosina 1923–1982 kartanon päärakennuksen tiloissa toimi koulu.

Päärakennus
-----------

Kartanon päärakennus oli Mäetagusen kunnan käytössä. Sen ensimmäisessä kerroksessa oli kunnantalo ja toisessa kerroksessa juhla- ja konserttitiloja. Se valmistui alun perin vuonna 1796. Sitä on kunnostettu tulipalon jälkeen 1820-luvulla sekä uudelleen 1890-luvulla ja 1990-luvulla.

Muita rakennuksia
-----------------

Mäetagusen kartanon entinen aitta.
Entisessä talli-vaunuvajassa toimii hotelli. Mäetagusen metsästysmuseo on rakennettu entiseen puutarhurin taloon. Käsityötalo toimii kartanon entisessä aitassa. Myös kasvihuone on entisöity.

Kartanon puisto
---------------

Kartanorakennusten ympärillä on puisto, joka ilmeisesti perustettiin 1700-luvun lopulla. Pääosin puiston nykyasu - englantilaistyylinen vapaamuotoinen puisto - on seuraavalta vuosisadalta. Puiston nykyinen pinta-ala on 9,3 hehtaaria.

Hautausmaa ja kappeli
---------------------

Von Rosen suvun hautakappeli.
Hautausmaa sijaitsee noin kilometrin päässä kartanosta. Siellä on kartanon omistajien eli von Rosen -suvun hautakappeli. Kappeli rakennettiin vuonna 1864.

Lähteet
-------

* Mäkeläinen, Tapio: *Tapion matkassa Narvaan ja Koillis-Viroon*. Solnessi, 2017. ISBN 978-9949-9583-9-9.
Bush ja Venäjän presidentti Vladimir Putin.
**Slovakian huippukokous 2005** oli tapaaminen Yhdysvaltojen ja Venäjän korkeimman johdon välillä Slovakian pääkaupungissa Bratislavassa 23. - 25. helmikuuta 2005. Siihen osallistuivat Yhdysvalloista presidentti George W. Bush vaimoineen ja ulkoministeri Condoleezza Rice. Venäjää edustivat presidentti Vladimir Putin vaimoineen ja ulkoministeri Sergei Lavrov. Bush ja Putin olivat tavanneet edellisen kerran huippukokouksessa Sloveniassa vuonna 2001.

Ennen Bratislavaan saapumistaan Bush ja Rice olivat matkustelleet Euroopassa tapaamassa EU:n, sen jäsenvaltioiden ja Naton korkeinta johtoa.

Kokousken kulku on osittain salaista, mutta aiheisiin tiedetään kuuluneen Venäjän demokratisoitumiskehitys, joka oli kokousta seuranneen lehdostötilaisuuden pääaihe. Lehdstötilaisuudessa Putin tuohtui amerikkalaisten puuttumisesta Venäjän asioihin. Lisäksi puhuttiin Iranin tilanteesta ja Pohjois-Korean ydinaseista sekä Yhdysvaltojen ja Euroopan välisten suhteiden parantamisesta.

Kokouksen päätöslauselmassa puhutaan ydinturvallisuuden parantamisesta, yleisestä turvallisuuskulttuurin parantamisesta ja terrorismin vastaisista toimista, Venäjän liittymisestä WTO:hon, energia- ja avaruusyhteistyöstä sekä humanitaarisesta, sosaalisesta ja kansojen välisestä yhteistyöstä.

Lähteet
-------

1. ↑  Secretaries Travel Abroad: Condoleezza Rice 2005 US Department of State
2. ↑  Bush wins NATO help to train Iraqi forces CNN 22.2.2005
3. ↑  Rice Offers Balanced View of Russia Before Bush Summit Los Angeles Times
4. ↑  Russia – U.S. Joint Fact Sheet: Bratislava Initiatives Putin-Bush Slovakia Summit 2005, President of Russia (englanniksi)
**Zgorzelec** on noin 30 000 asukkaan kaupunki Lounais-Puolassa lähellä Saksan rajaa.  Se sijaitsee Neisse-joen varrella Puolan ja Saksan rajalla Saksan Görlitzin kaupungin vieressä, jonka itäosan se muodosti vuoteen 1945 asti.

Kaupungin historia
------------------

Kaupunki on mainittu nimellä Gorelić vuonna 1071. Se sai kaupunkioikeudet 1303 osana Böömin valtakuntaa. Se liittyi Lausitzin kaupunkien liittoon vuonna 1346 ja siitä tuli Ylä-Lausitzin pääkaupunki. Sittemmin kaupunki on kuulunut vuorollaan muun muassa Böömille, Unkarille, Saksille ja Preussille, kunnes siitä tuli vuonna 1871 osa yhdistynyttä Saksan keisarikuntaa. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki siirtyi Puolalle, ja saksalaiset asukkaat karkotettiin puolalaisten ja kreikkalaisten uudisasukkaiden tieltä. Zgorzelec kärsi sodanjälkeisistä tuhoista ja sen jälleenrakentaminen kesti useita vuosikymmeniä. Nykyään kaupunki on kuitenkin kukoistava ja moderneja palveluita tarjoava kaupunki.

Nykyinen kaupunki
-----------------

Yksi Zgorzelecin tunnetuimmista nähtävyyksistä on sen historiallinen vanhakaupunki, joka on täynnä kauniita rakennuksia ja kapeita katuja. Vanhankaupungin sydämessä sijaitsee Ratusz, kaunis historiallinen raatihuone. Kaupungin muut merkittävät nähtävyydet ovat muun muassa suuri Puolan ja Saksan rajalla sijaitseva silta, joka yhdistää Zgorzelecin Saksan puolella sijaitsevaan Görlitziin, sekä Saint Josephin kirkko, joka on kaupungin suurin kirkko.

Zgorzelec on myös vilkas kulttuurikaupunki. Kaupungissa järjestetään säännöllisesti erilaisia kulttuuritapahtumia, kuten musiikkikonsertteja, teatteriesityksiä ja taidenäyttelyitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Poland: Cities *Citypopulation*. Viitattu 24.3.2023.
2. 1 2  Gorlitz *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 25.3.2023.
**Kalatoin** on lampi Pohjois-Espoossa lähellä Vihdin rajaa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Lakistossa. Kalatoin kuuluu järvisyydeltään runsaaseen Nuuksion järviylänköön. Sen pohjoispuolella on kolmen Myllylammen muodostama kokonaisuus. Kalatoin kaakkoispuolella sijaitsee Tuhkuri ja lounaispuolella Väärä-Musta. Lännessä Vihdin alueella on useita järviä, joista lähimpinä Vaakkoi ja Saaren-Musta.

Kalatoin sijaitsee Rinnekodin luonnonsuojelualueen eteläpuolella. Lampea reunustaa rimpineva, jota ympäröi isovarpuräme. Lammen eteläpuolella kasvaa tervaleppäkorpea ja pohjoispuolella metsäkortekorpea. Kalatoinista luoteeseen laskee jyrkkä puronotko.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalatoin *Paikkatietoalusta.fi*. Viitattu 23.9.2019.
2. ↑  Kalatoin Espoon karttapalvelussa
3. ↑  Lammi, Esa; Routasuo, Pekka: Espoon arvokkaat luontokohteet 2012 (Rinnekodin luonnonsuojelualue) *Espoon ympäristölautakunnan julkaisusarja 2/2013*.  2013. Espoon ympäristölautakunta.  Arkistoitu 21.4.2018. Viitattu 23.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Avisuora.com: Pohjois-Nuuksio valtaa tajunnan 10.-11.8.2013
Reza Aslan vuonna 2013
**Reza Aslan** (s. 1972 Teheran) on yhdysvaltalainen uskontotieteilijä.

Aslan muutti perheineen synnyinmaastaan Iranista Yhdysvaltoihin ollessaan 7-vuotias. Perhe asui ensin Oklahomassa ja asettui sitten Kalifornian pohjoisosiin. Aslan kääntyi 15-vuotiaana kristityksi evankelikaaliksi, mutta kääntyi myöhemmin islamin suufilaiseen suuntaukseen. Aslan sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon uskontotieteessä Santa Claran yliopistosta pääaineenaan Uuden testamentin tutkimus ja sivuaineenaan muinaiskreikka. Teologisen tutkimuksen maisterin arvon hän sai Harvardin yliopistosta pääaineenaan uskontojen historia. Filosofian tohtoriksi Aslan väitteli uskontojen sosiologiassa Kalifornian yliopistosta, Santa Barbarasta. Lisäksi hän suoritti *Master of Fine Arts* -tutkinnon Iowan yliopistossa. Aslan on toiminut luovan kirjoittamisen professorina Kalifornian yliopistossa, Riversidessa. Lisäksi hän on opettanut Drew Universityssa (New Jersey) ja Iowan yliopistossa. Hän on American Academy of Religionin, Society of Biblical Literaturen ja International Qur'anic Studies Associationin jäsen.

Aslan on saavuttanut kansainvälistä suosiota televisioesiintymisillään, puhujana ja kommentaattorina tiedotusvälineissä. Hän on esiintynyt säännöllisesti muun muassa ohjelmissa *Meet the Press* ja *The Daily Show*. Aslan tuotti CNN:lle sarjaa *Believer*, kunnes CNN keskeytti yhteistyön Aslanin muun muassa nimitettyä Donald Trumpia "paskaksi". Aslan selitti toimintaansa kiivastuneena reaktiona Trumpin edistämiin matkustuskieltoihin Lontoon kesäkuun 2017 terrori-iskun jälkimainingeissa. Aslan on lisäksi toiminut konsultoijana *The Leftovers* -sarjan taustalla. Hän on myös kirjoittanut lukuisia kirjoja. Hänen ensimmäinen teoksensa oli *No God but God: The Origins, Evolution, and Future of Islam*. Historiallista Jeesusta hän tarkasteli kirjassaan *Kapinallinen: Jeesus Nasaretilaisen aika ja elämä* (suomennettu 2014; alkuteos *Zealot: The Life and Times of Jesus of Nazareth*, 2013). Teoksessaan *How to Win a Cosmic War* hän käsitteli Al Qaedaa, Talibania ja muita militantteja ryhmittymiä sekä uskonnollista väkivaltaa juutalaisuudessa, kristinuskossa ja islamissa.

Aslan on naimisissa liiketoimintahenkilö Jessica Jackleyn kanssa. Pariskunnalla on neljä lasta. Aslan asuu Los Angelesissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Reza Aslan Carnegie Corporation of New York 2014, viitattu 8.12.2023
2. 1 2 3 4 5 6 7  Reza Aslan: "Why I Am a Believer: My Journey of Religious Exploration" BYU College of Family, Home, and Social Sciences, viitattu 8.12.2023
3. 1 2 3  Reza Aslan David Sheff, viitattu 8.12.2023
4. 1 2 3  Juhani Huttunen, Käärmettä pyssyyn Kirkko ja kaupunki 5.1.2015, viitattu 8.12.2023
5. ↑  Brian Stelter, CNN cancels Reza Aslan's show "Believer" after profane anti-Trump tweets CNN 9.6.2017, viitattu 8.12.2023
6. ↑  Lisa Liebman, Reza Aslan Addresses Every Mystery in The Leftovers’ Premiere Slate 6.10.2015, viitattu 8.12.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Reza Aslan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Don Michael Randel** (s. 1940) on yhdysvaltalainen musiikkitieteilijä.

Randel sai musiikkitieteen kandidaatin, maisterin ja tohtorin arvot Princetonin yliopistosta. Hän on erikoistunut tutkimustyössään keskiajan ja renessanssin musiikkeihin varsinkin Espanjassa ja Ranskassa. Hän on tehnyt julkaisuja muun muassa mosarabialaisesta laulusta, arabialaisesta musiikin teoriasta ja latinalaisamerikkalaisesta populaarimusiikista. Randel toimitti *Harvard Dictionary of Musicin* kolmannen ja neljännen edition. Lisäksi hän on toimittanut teokset *Harvard Biographical Dictionary of Music* (1996) ja *Harvard Concise Dictionary of Music and Musicians* (1999). Randelin julkaisujen joukossa ovat myös kirjat *An Index to the Chant of the Mozarabic Rite* ja *The Responsorial Psalm Tones for the Mozarabic Office*. Randel on toiminut päätoimittajana *Journal of the American Musicological Societyssa*. Hän on kirjoittanut esseitä ja artikkeleita myös moniin muihin lehtiin kuten *The Musical Quarterlyyn*.

Randel oli 32 vuoden ajan Cornellin yliopiston henkilökunnan jäsen. Hän toimi sen musiikin laitoksen puhemiehenä sekä yliopiston College of Arts and Sciencesin hallinnoijana (*provost*) ja dekaanina. Tämän jälkeen Randel oli musiikin professorina Chicagon yliopistossa. Hän oli sen kahdestoista puheenjohtaja heinäkuusta 2000 heinäkuuhun 2006. Vuoteen 2013 saakka Randel oli Andrew W. Mellon Foundationin viides puheenjohtaja.

Randel valittiin Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2001. Hän toimi sen hallituksen puhemiehenä vuosina 2013–2017. Vuonna 2015 hänestä tehtiin American Musicological Societyn kunniajäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2  AMS Administration American Musicological Society, viitattu 14.11.2023
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Don Michael Randel The University of Chicago, viitattu 14.11.2023
3. 1 2 3  Don Michael Randel Mellon Foundation, viitattu 14.11.2023
4. 1 2 3  Office of the President: Don Michael Randel The University of Chicago, viitattu 14.11.2023
5. 1 2 3  Don Michael Randel American Academy of Arts and Sciences, viitattu 14.11.2023
**Vanhurskauttaminen** on kristinuskossa termi, jolla tarkoitetaan syntien anteeksiantamista ja vapautusta kadotuksesta, ja tätä myöten sitä, että Jumala laskee ihmisen vanhurskaaksi. Paavalin kirjeissä ajatus vanhurskauttamisesta tulee monesti esille, muun muassa Roomalaiskirjeessä ja Galatalaiskirjeessä. Paavalin kirjeissä vanhurskauttaminen esitetään siten, että sillä tarkoitetaan Jumalan vanhurskauttavan syntisen ja Jumalasta erilleen ajautuneen ihmisen armollisuudellaan ja ihmisen uskoon perustuen.

Vanhurskauttaminen luterilaisuudessa
------------------------------------

Luterilaisuudessa on erityinen vanhurskauttamisoppi, missä vanhurskauttaminen on synninpäästö. Luterilaiseen määritelmään vanhurskauttamisesta kuuluu Jumalan lapseksi ottaminen. Sen perusajatus liittyy Kristuksen kuolemaan ristillä ja ylösnousemukseen. Luterilaisuudessa alkuaikoina, uskonpuhdistuksen aikaan vanhurskauttamisoppia pidettiin ensisijaisen tärkeänä ja sen katsottiin olevan perusajatus koko kirkon koossa pysymiselle.

Lähteet
-------

1. ↑  Vanhurskauttaminen *Luterilainen.fi*.  14.10.2016. Viitattu 5.9.2023.