recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo ruotsalaisesta hiihtäjästä. Artikkeli Thomas Eriksson (jääkiekkoilija) kertoo samannimisestä ruotsalaisesta jääkiekkoilijasta.*

**Thomas Eriksson** (s. 7. lokakuuta 1959) on ruotsalainen maastohiihtäjä ja maailmanmestari.

Eriksson voitti 30 kilometrin maailmanmestaruuden Oslon MM-kilpailuissa 1982 ennen Lars-Erik Erikseniä ja Bill Kochia. Seefeldin MM-kisoissa 1985 hän hiihti kolmannen osuuden Ruotsin viestijoukkueessa, joka sai pronssia. Joukkueeseen kuuluivat hänen lisäkseen Erik Östlund, Thomas Wassberg ja Gunde Svan. Erikssonin viimeinen arvokisamitali oli viestihopea Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 1991. Avausosuuden hiihtäneen Erikssonin lisäksi joukkueeseen kuuluivat Christer Majbäck, Svan ja Torgny Mogren.

Eriksson sijoittui Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa yhdenneksitoista. Lahden MM-hiihdoissa 1989 hän oli 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa viides ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa kahdeksas. Val di Fiemmen perinteisellä 10 kilometrillä hän sijoittui seitsemänneksi.

Maailmancupin osakilpailuissa Eriksson sijoittui neljä kertaa kolmen parhaan joukkoon; kaikki perinteisen hiihtotavan kilpailuissa. Hän oli toinen Falunin 30 kilometrillä maaliskuussa 1986, voitti Davosin 30 kilometriä joulukuussa 1987, oli kolmas Oslon 50 kilometrillä maaliskuussa 1987 sekä kolmas Davosin 15 kilometrillä joulukuussa 1990.

Lähteet
-------

* Thomas Eriksson FIS:n tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Thomas Eriksson Sveriges olympiska kommitté. Viitattu 4.6.2020. (ruotsiksi)
2. ↑  Arponen, Antti O. ym.: *Talviurheilun tähdet*, s. 141. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.
Friedrich Meili
**Friedrich Meili** (2. huhtikuuta 1848 Hinwil – 15. tammikuuta 1914 Zürich) oli sveitsiläinen juristi ja oikeustieteilijä. Hänellä oli asianajotoimisto Zürichissä, kun hän oli ensin opiskellut Sveitsissä ja Saksassa oikeustieteitä ja saanut tohtorinarvon Jenassa vuonna 1870. Hänestä tuli Zürichin yliopiston dosentti ja professori. Hän oli juristina monipuolinen, hallitsi sekä yksityis- että julkisoikeutta sekä kansainvälistä oikeutta sekä talousjuridiikkaa. Erityisen kiinnostunut hän oli liikenne-, myös tietoliikenneasioiden juridiikasta. Hän myös julkaisi teokset "*Das internazionale Zivilprozessrecht*" ja "*Die Kodifikazion des Automobilrechts*" sekä "*Die drachtlose Telegraphie im internen Recht und Völkerrecht*" ja paljon muuta etenkin 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä.

Lähteet
-------

1. ↑   (saksaksi)
2. ↑  Forsman, Jaakko et al. (toim.): *Iso Tietosanakirja*, s. 832. Otava, 1935.
3. ↑  Meili, Friedrich *Universitätsarchiv Zürich*.  2012. Viitattu 18.12.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* IdRef

 |

 |
**Warren Halt** on seisake kapearaiteisella Romney, Hythe and Dymchurch Railwayllä Kentin kreivikunnassa Englannissa. Se on ollut käytössä myös nimellä Warren Bridge Halt. Liikennepaikka on ollut suljettuna vuodesta 1946 lähtien, mutta se avataan uudelleen helmikuussa 2009.

Historia
--------

Ensimmäisen kerran liikennepaikka avattiin liikenteelle 16. heinäkuuta 1927. Prince of Wales Haltin ja Botolph's Bridge Haltin tapaan Warren Halt sijaitsi asutuskeskuksen ulkopuolella mutta tien läheisyydessä, ja seisakkeet avattiin koemielessä, tavoitteena houkutella matkustajia mm. linja-autoista. Kokeilu epäonnistui kaikkien kolmen liikennepaikan osalta, ja ne suljettiin jo samana vuonna.

Liikennepaikka oli avoinna koemielessä lyhyen aikaa myös toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1946, mutta se suljettiin uudelleen samana vuonna.

### Kolmas uudelleenavaaminen

Seisake avataan uudelleen helmikuussa 2009, ja sen on tarkoitus palvella rautatien lähellä sijaitsevan uuden Romney Marsh Visitor Centren liikennettä. Rautatien johto ilmoitti elokuussa 2008, että seisakelaitureiden rakentaminen on aloitettu. The Romney Marsh Visitor Centre and Country Park ilmoitti myös, että seisakkeen avaaminen on ympäristöystävällinen matkailuliikenneratkaisu.

Asema-alue
----------

Alun perin seisakkeella ei ollut lainkaan rakennuksia tai päällystettyjä laitureita. Seisakkeen sijainnista ei myöskään ollut havaittavissa mitään merkkejä lakkauttamisien jälkeen. Vuoden 2008 lopussa rakennettiin yksi päällystetty ja aidattu laituri pohjoisen suuntaan kulkevan liikenteen käyttämän raiteen viereen. Laituria tulevat käyttämään New Romneyn ja Warren Haltin välillä liikennöivät matkailukeskuksen toimintaa tukevat junat.

Lähteet
-------

1. ↑  Butt, R.V.J. (1995). *The Directory of Railway Stations*, Patrick Stephens Ltd, Sparkford, ISBN 1-85260-508-1, s. 241.
2. ↑  'The Marshlander' railway magazine, nro 164 (syksy 2008), s. 9 (kuva sivulla 23)
3. ↑  Chris Denham: Railway on track with more stations *Kentish Express*.  30.10.2008. Folkestone. Viitattu 17.1.2009. (englanniksi)
4. ↑  Green turism and communtiy work The Romney Marsh Countryside Projec. Viitattu 17.1.2009. (englanniksi)
**Sammatin työväentalo Torppa** on työväentalo Lohjalla Sammatissa.

Historiaa
---------

Sammatin työväenyhdistys perustettiin 18. marraskuuta 1906, ja puoluetilaston mukaan yhdistyksessä oli 127 jäsentä vuonna 1907. Suuren jäsenmäärän vuoksi oman rakennuksen saaminen tuli ajankohtaiseksi. Niinpä 20.3.1907 yhdistys osti Lauri Alenilta hänen Rauhaniemi-tilastaan 2 060 neliön tontin 250 markan hinnalla. Työväentalo Torppa valmistui Juhannukseksi 1907. Lokakuussa 1910 saatiin Fredrik ja Ida Litzeniltä lisätontti Oinon tilasta 50 vuodeksi vuokralle, 5 mk vuodessa.

Rakennus
--------

Vuonna 1907 valmistunut Sammatin työväentalo Torppa on hirsirakenteinen ja laudoin vuorattu. Talo sijaitsee Niemenkylässä aivan maantien reunassa. Rakennuksessa oli jo alun perin juhlasali sekä näyttämö. Uusinnassa vuonna 1912 uusittiin myös ravintola, keittiö ja eteinen. Alkuperäinen pärekatto muutettiin vuonna 1947 tiilikatoksi sekä vuonna 1982 peltikatoksi. Vuonna 1952 talon eteläpääty päätettiin laudoittaa uudelleen ja maalata uudelleen "jos varat sallivat". 1980-luvulla taloon asennettiin sähkölämmitys.

Toimintaa
---------

Työväentalossa pidettiin yhdistyksen kokouksia ja juhlatilaisuuksia sekä iltamia arpajaisineen, joista saatiin varaa velkojen hoitamiseen. Työväentalo vapautui kansalaissodan jälkeen yhdistyksen käyttöön, ja kokous päästiin pitämään 1.6.1919. Kokouksessa päätettiin, ettei tiloja vuokrata suojeluskunnalle. 1930-luvulla yhdistyksen toiminta talolla oli hiljaista, koska vuosikymmenen lopulla jäseniä oli vain vähän yli kymmenen. Suomen sotien jälkeen karjalainen siirtolaisperhe oli majoitettuna talon ravintolaan ja keittiöön. Toiminta talolla myös vilkastui. Oman kokous-, tanssi- ja muun huvitoiminnan lisäksi talolla on toiminut myös ulkopuolisia ryhmiä. Vuonna 1980 oli Uudenmaan prikaati oli viisi päivää vuokralaisena reserviläisten harjoituksia varten. Häätalona se on suosittu, ja vappuaattoina yhdistys pitää perinteiset vappujuhlat.

Lähteet
-------

* Olavi Hurri & Vuokko Marttala-Hurri: *Työn ja aatteen talot, Työväentalojen historiaa Uudellamaalla. 145–146.*. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997.

### Viitteet

1. ↑  Torppa3 *Seurantalot.fi*. Viitattu 27.2.2023.
2. 1 2 3  Olavi Hurri & Vuokko Marttala-Hurri, 1997, 145–146.

Aiheesta muualla
----------------

* Yleisön pyynnöstä huolimatta: Aikamatka suviyössä *Sanataito -blogi*.  2.4.2018. Viitattu 27.2.2023.
* Sammatin Näyttämö 2017 *Sammatin Näyttämö -blogi*.  19.7.2017. Viitattu 27.2.2023.
* Sammatin työväenyhdistyksen työväentalo *Finna*. Viitattu 27.2.2023.
Game Boy Printer.
**Game Boy Printer** (Japanissa *Pocket Printer*) on Nintendon vuonna 1998 julkaisema lisälaite Game Boy -pelikonsolille. Laitteella pystyy printtaamaan kuvia, jotka on valokuvattu Game Boy Cameralla. Lisäksi jotkut Game Boyn ja Game Boy Colorin pelit sisältävät materiaalia, jonka voi printata Game Boy Printerillä. Game Boy Printerille tarkoitettu paperi on tarrapaperia, ja sitä on saatavana sinisen ja punertavan värisenä. Kuva paperille muodostuu, kun paperi reagoi Game Boy printerin luoman lämmön kanssa. Laite toimii kuudella AA-paristolla. Nintendo lopetti Game Boy printerin valmistuksen vuonna 2003.

Jotkut Game Boy Colorin pelit ovat yhteensopivia Game Boy printerin kanssa. Esimerkiksi *Pokémon Crystal* -pelissä pystyy printtaamaan Pokédexin ja tiedot haluamastaan pokémonista. *The Legend of Zelda: Link's Awakening DX* -pelissä pystyy puolestaan printtaamaan "valokuvia", joita Linkille kertyy seikkailun aikana. Paperin liimataustan ansiosta printattuja kuvina pystyy käyttämään tarroina.

Japanissa julkaistiin Game Boy printeristä kirkkaan keltainen Pokémon-versio, jossa oli kuva poképallosta.

Pelit, jotka ovat yhteensopivia Game Boy Printerin kanssa
---------------------------------------------------------

* *Asteroids*
* *Game Boy Camera*
* *The Legend of Zelda: Link's Awakening DX*
* *Mary Kate & Ashley: Pocket Planner*
* *NFL Blitz*
* *Pokémon Gold*
* *Pokémon Silver*
* *Pokémon Crystal*
* *Pokémon Pinball*
* *Pokémon Trading Card Game*
* *Pokémon Yellow*
* *Quest For Camelot*
* *Roadsters*
* *Alice in Wonderland*
* *Austin Powers: Oh, Behave!*
* *Austin Powers: Welcome to my Underground Lair*
* *Disney's Dinosaur*
* *Disney's Tarzan*
* *Donkey Kong Country*
* *ET Digital Companion*
* *Fisher-Price Rescue Heroes: Fire Frenzy*
* *Harvest Moon 2*
* *Klax*
* *Little Mermaid 2 Pinball Frenzy*
* *Little Nicky*
* *Magical Drop*
* *Mickey's Racing Adventure*
* *Mickey's Speedway USA*
* *Perfect Dark*
* *Super Mario Bros. Deluxe*
* *Tony Hawk's Pro Skater 2*
Kansikuva lehdestä Piloja ja pilakuvia 4/1921. Taide: Toivo Vikstedt.
**Piloja ja pilakuvia** oli vuosina 1921–1939 ilmestynyt huumorilehti, jota ilmestyi hämeenlinnalaisen Arvi A. Kariston kustannusyhtiön kustantamana kaikkiaan 227 numeroa. Lehteä toimitti nimimerkki Mikko Vilkastus. Nimimerkin takana oli Kariston kirjallinen johtaja Väinö Hämeen-Anttila. 

Lehti oli suunniteltu amerikkalaisten, saksalaisten ja ruotsalaisten esikuvien mukaan. Sitä oli tarkoitus myydä rautateillä liikkuville matkalaisille. Piloja ja pilakuvia ilmestyi joka kuukausi. Sisältönä oli lyhyitä vitsejä ja pilapiirroksia taskukokoisena kirjasena. "Kotimaisten leikinlaskijaimme ja pilapiirtäjiemme avustuksella on Mikko Vilkastus ryhtynyt toimittamaan suomalaiselle yleisölle parhaimman tason hupikirjaa, 64-sivuisina erittäin runsaasti kuvitettuina kuukausivihkoina. Kirjoittajina esiintyvät jo ensimmäisissä vihoissa mm. Samuli, Juudas Puustinen, O. Räisänen ja O. A. Kallio. Kotimaisina pilapiirtäjinä Alexander Tawitz, Edwin Lydén, Hj. Löfving, Ilmari Kaijala, Yrjö Yrjölä, Oki Räisänen, Bertil Lindholm, Topi Vikstedt ym." 

Pilajuttuja ja piirroksia oli aloittanut samanlaisilla linjoilla jo vuonna 1919, mutta ilmestyi epäsäännöllisesti. Kustantaja Otava sai kuitenkin aiheen syyttää Karistoa idean varastamisesta. Kuvittajat olivat kuitenkin osaksi samoja kummassakin lehdessä.

Kuvitusta oli hankittu myös ulkomaalaisista lehdistä. Piirroksia on melko runsaasti, yksi lähes jokaisella sivulla. Tekijöiden nimiä ei mainita muutamaa signeerausta lukuun ottamatta. Lehdessä ilmestyi muutama lyhyt sarjakuvakin, jotka eivät kuitenkaan todennäköisesti olleet suomalaista tekoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Hämeen-Anttila, Väinö (1878–1942)
2. ↑  Piloja ja pilakuvia 4/1921, takansiteksti
**Koutiala** on kaupunkikunta ja Sikasson alueen Koutialan piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee 140 kilometriä Sikassosta pohjoiseen. Kunnassa on 141 400 asukasta (vuonna 2009).

Koutilan kunta rajoittuu pohjoisessa Fakolon ja Songouan, idässä Yognogon, etelässä Sincinan ja N’Goutjinan ja lännessä N’Golonianasson maalaiskuntiin. Se käsittää 12 kaupunginosaa, jotka ovat Bolibana, Darsalam I, Darsalam II, Hamdallaye, Kôkô, Koulikoro, Lafiala, Medina-coura, N’Tonasso, Ouattarla, Sogomougou ja Wala-Wala. Kuntaan kuuluu myös kahdeksan kylää: Bougoro, Deresso, Koumbe, N’tiesso, Signe, Wattorosso, Wolobougou ja Wolosso. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja, senufoja, bambaroita, boboja, djulia ja moseja. Vallitseva uskonto on islam. Osa väestöstä on kristittyjä tai animisteja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Koutiala on Malin tärkeimmän puuvillanviljelyalueen keskus, jossa toimii tekstiiliteollisuutta. Se on myös huomattava Malin, Burkina Fason ja Norsunluurannikon välisen liikenteen ja kaupankäynnin solmukohta. Kaupungissa on useita hotelleja.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 12.3.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 12.3.2018.
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Urbaine de Koutiala 2006–2008 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 30.8.2014. (ranskaksi)
4. 1 2  Velton, Ross: *Mali, second edition*, s. 256–257. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides, 2007. ISBN 978-1-84162-077-0.
Hirō Onoda
**Hirō Onoda** (jap. 小野田 寛郎, *Onoda Hirō*, 19. maaliskuuta 1922 Kainan – 16. tammikuuta 2014 Tokio) oli keisarillisen Japanin armeijan luutnantti, joka antautui vasta 29 vuotta toisen maailmansodan jälkeen.

Onoda piileskeli 30 vuotta Filippiinien Lubangsaarella. Hän oli saanut päälliköltään majuri Taniguchilta käskyn jäädä saarelle, "vaikka Japanin armeija tuhoutuisi". Onoda ei saanut peruutuskäskyä sodan loppuvaiheissa, ja suostui antautumaan vasta 10. maaliskuuta 1974 saatuaan käskyn sodan ajan päälliköltään. Onoda luovutti miekkansa Filippiinien ilmavoimien komentajalle, kenraalimajuri Jose Rangudolle, ja sai miekkansa takaisin. Siten hän oli virallisesti lopettanut sotilasuransa.

Seuranaan saarella Onodalla oli sotilas Kinshichi Kozuka, joka sai surmansa Filippiinien viranomaisten ja piileskelijöiden välisessä laukaustenvaihdossa aiemmin. Myös Onoda ja Kozuka tappoivat piileskelyvuosinaan useita paikallisia, Filippiinien diktaattori Ferdinand Marcos myönsi heille kuitenkin täyden armahduksen Japanin hallituksen maksettua 300 miljoonan jenin summan. Antautumisensa jälkeen Onoda palasi Japaniin mutta pettyi pian maan länsimaalaistumiseen ja muutti veljensä luokse japanilaiseen siirtokuntaan Brasiliassa. Vuonna 1984 Onoda palasi takaisin Japaniin ja toimi useissa äärikansallismielisissä järjestöissä kuten vaikutusvaltaisessa Nippon Kaigissa sekä piti selviytymiskursseja nuorille. Myös Onodan vaimo Machie toimi 2000-luvulla Nippon Kaigin naisten järjestön johtajana. Onoda kuoli keuhkokuumeeseen Tokiossa 91-vuotiaana tammikuussa 2014.

Lähteet
-------

* Vuosi 74, KG Bertmark kustannus Oy, 1974

### Viitteet

1. 1 2  Holdout soldier dies *NHK World*.  17.1.2014.  Arkistoitu 20.1.2014. Viitattu 17.1.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* "The War is Over... Please Come Out": Japanese Soldier Surrenders 29 Years After the End of World War II (Arkistoitu – Internet Archive)
* "Words to Live by" - Interview with Hiroo Onoda (Judit Kawaguchi, Jan 2007, Japan Times)
* "Thirty Years in the Jungle! Could you do it?" short Biography
* "The Soldier Who Wouldn't Quit" article by Alan Bellows
* "Hey! The War is Over" article by Steve Silverman (Arkistoitu – Internet Archive)
* Onoda Shizen Juku homepage (Japanese) (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Hiroo Onoda: *Luutnantti Onodan sota*. Suom. Ilkka Terho. Helsinki: Otava, 1975. ISBN 951-1-02032-3.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Incredible Nothing** on vuonna 2002 perustettu vantaalainen yhtye, joka yhdistelee soundissaan grungea, powerpoppia, punkia ja rockia. Yhtyeen esikoispitkä albumi *Temporary Insanity* ilmestyi syksyllä 2005. Ensisingle "Basic Emotion Preach" ylsi singlelistalla parhaimmillaan sijalle 5. Kesken toisen albuminsa äänitysten yhtyeen laulaja/kitaristi Jukka Åkerman esiintyi Suomessa ja ulkomailla Lapkon ja Bitch Alertin keikkakokoonpanoissa. Marraskuussa 2010 yhtye julkaisi toisen albuminsa *27*. Osaan albumin sävellyksistä ja sovituksista on osallistunut Disco Ensemblen kitaristina tunnettu Jussi Ylikoski. Myös Lapkon Ville Maljaa kuullaan levyn kappaleella "Take! Take! Take!". Uutena elementtinä yhtye on lisännyt repertuaariinsa koskettimet, joita soittaa Jukka Åkerman.

Jäsenet
-------

* Jukka Åkerman - kitara, laulu, piano
* Jani Sutinen - kitara, taustalaulu
* Teppo Vapaus - rummut
* Oskari Tilkanen - basso

Julkaisut
---------

### Albumit

* *27* (11/2010)
* *Temporary Insanity* (9/2005)

### Singlet

* Stars Are Nothing Next To You (8/2010)
* This Is The Echo/TV Is On (9/2006)
* Basic Emotion Preach (8/2005)

### Omakustanteet

* "White EP" (5/2008)
* Deal With It, Sleep With It (4/2005)
* Such a Gay Boy (9/2004)
* Wishful Thinking (6/2004)
* Simple Satisfaction (5/2003)
* "Black EP" (4/2003)
* "White demo" (2002)

### Videot

* Stars Are Nothing Next To You (2010)
* Running Through My Head (2008)
* This Is The Echo (2006)
* Deal With It, Sleep With It (2005)
* Such A Gay Boy (2004)
* Simple Satisfaction (2003)

Aiheesta muualla
----------------

* Incredible Nothingin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Incredible Nothing Facebookissa
* Incredible Nothingin haastattelu YleX-radiokanavalla
Gurbantunggutin aavikon sijainti Kiinassa
**Gurbantunggutin aavikko** (uiguuriksi Гурбантүңгүт Қумлуқи; kiinaksi 古尔班通古特沙漠 , pinyin: *Gǔ'ěrbāntōnggǔtè Shāmò*) on aavikko Džungarian altaassa pohjois-Xinjiangissa, Kiinan kansantasavallan luoteiskolkassa. Joissain lähteissä sitä kutsutaan myös *Dzoosotoyn Elisenin aavikoksi* tai vastaavaksi; nimi tulee oletettavasti mongolikielistä.

Gurbantunggutin pinta-ala on noin 48 800 km2, ja sen korkeus merenpinnasta vaihtelee 300 ja 600 metrin välillä. Se on Tarimin altaassa sijaitsevan Taklimakanin jälkeen Kiinan toiseksi suurin aavikko. Se sijaitsee enimmäkseen Ilin kazakkien ja Changjin hui-kiinalaisten autonomisten prefektuurien alueella.

Tienšan-vuoristo erottaa Gurbantunggutin eteläisen Xinjiangin Ilin jokilaaksosta, Turfanin syvängöstä ja Tarimin altaasta. Aavikon länsiosassa on useita suolajärviä, kuten Manasijoen ennen ruokkima, mutta nykyään lähes kuivunut Manas ja Ailik, joka saa vettä Baiyang-joesta.

Gurbantunggutin ja Tienšanin välissä on kapea asuttu alue, joka saa vetensä Tienšanilta virtaavista jäätikköjoista. Rautatie Lanzhousta Ürümqiin, joka on alueen suurin kaupunki, kulkee tätä kautta. Kiinan kansallinen valtatie 216 kulkee aavikon poikki pohjois-etelä-suunnassa, yhdistäen Altayn ja Ürümqin. Myös valtatie 217 ja Kuytun-Beitunin rata kulkevat sen reunaosan läpi lännessä ja luoteessa. Kaakkoiskulmassa *Jiangjun Gobin* alueella toinen rata kulkee alueen läpi matkalla Ürümqista Dzungarian hiilikentille. Kiinan hallitus on rakennuttanut myös kanavia aavikon poikki tuomaan vettä Irtyšistä Karamayhyn ja sen ympäristöön.

Aavikko sijaitsee lauhkealla vyöhykkeellä, mutta ilmasto on erittäin mantereinen. Keskimääräinen sademäärä on 208 mm; sateisin kuukausi on heinäkuu (35 mm) ja kuivin joulukuu (11 mm). 

Alueen ekologia on hyvin herkkä, ja ihmisen toiminta alueella, kuten maanteiden ja kanavien rakentaminen aavikon poikki, on vahingoittanut sitä.

Maailman kauimpana merestä sijaitseva piste on Gurbantunggutin aavikolla, joidenkin laskelmien mukaan koordinaateissa 46°16.8′N, 86°40.2′E. Pisteen sijainin määrittivät, ja sen saavuttivat 27. kesäkuuta 1986 brittiläiset tutkimusmatkailijat Nicholas ja Richard Crane. Pisteestä on matkaa yli 2600 km lähimmälle merenrannikolle.

Lähteet
-------

1. ↑  lists US Library of Congress
2. ↑  Ronald U. Cooke, Andrew Warren & Andrew Goudie, *Desert Geomorphology*, 1993, p. 404,  ISBN 1857280172
3. ↑  Weiming Cheng, Chenghu Zhou, Jianxin Li, Research on evolution of Manas Lakes in Xinjiang over last 50 years. (2005).
4. ↑  NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM) NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. Viitattu 30 januari 2016.  (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Qian, Y. Zhang, L. & Wu, Z.: Damage and recovery of the Gurbantunggut Desert vegetation following engineering activities..  *Sci. China Ser. D-Earth Sci.*, 2002, 45. vsk, s. 78-86. Artikkelin verkkoversio.
6. ↑  Guinness Book of World Records, 1991. By Donald McFarlan, Norris McWhirter. P. 138
**Raul-Stig Rästa** (s. 24. helmikuuta 1980 Tallinna) on virolainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hän edusti Viroa vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa Itävallan Wienissä yhdessä Elina Bornin kanssa itse säveltämällään ja sanoittamallaan kappaleella "Goodbye to Yesterday". Rästa ja Born voittivat Eesti Laul -kilpailun, ja näin ollen he pääsivät mukaan kilpailuun. "Goodbye to Yesterday" kilpaili Eurovision laulukilpailun ensimmäisessä semifinaalissa, sijoittui kymmenen parhaan joukkoon ja pääsi finaaliin. Finaalissa kappaleen sijoitus oli seitsemäs. Rästa oli mukana kirjoittamassa Viroa vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa edustaneen Jüri Pootsmannin kappaletta "Play". Rästa on mukana Eesti Laul -kilpailussa vuonna 2018 kappaleella "Home".

Vuodesta 2010 lähtien Rästa on ollut *Outloudz*-yhtyeen solisti *Traffic*-yhtyeen kitaristi vuodesta 2006 lähtien. Vuosina 2002–2006 Stig Rästalla oli Ithaka Maria ja Tomi Rahulan kanssa yhtye nimeltä *Slobodan River*.

Rästa on näytellyt Maarit Lallin suomalaisessa elokuvassa *Kuudes kerta* (vir. *Kuues kord*) (2017).

Stig Rästalla ja hänen vaimollaan Karinalla on kaksi lasta, Lumi (s. 2016) ja Sadu (s. 2018).

Lähteet
-------

1. 1 2  Eurovision.tv
2. ↑  Elina Born Stig, Rästa Goodbye to Yesterday. Eurovisioon.ee
3. ↑  Roxburgh, Gordon: We have our first ten finalists *Eurovision.tv*.  19.5.2015. Wien:  EBU. Viitattu 20.5.2015. (englanniksi)
4. ↑  About Jüri Pootsmann EBU. Viitattu 11.2.2017. (englanniksi)
5. ↑  Home *ETV*. Viitattu 20.12.2017.
6. ↑
7. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stig Rästa** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Stig Westerberg** (26. marraskuuta 1918 Malmö – 1. heinäkuuta 1999 Lidingö) oli ruotsalainen kapellimestari.

Westerberg opiskeli vuosina 1937–1942 Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hänen opettajiinsa kuuluivat Tor Mann ja myöhemmin Paul Kletzki. Westerberg työskenteli korrepetiittorina Tukholman kuninkaallisessa oopperassa vuosina 1943–1946 ja palasi sinne kapellimestarina vuosiksi 1953–1957. Vuosina 1947–1948 Westerberg työskenteli kapellimestarina Oscarsteaternissa ja vuosina 1949–1953 Gävlen sinfoniaorkesterissa. Ruotsin radion sinfoniaorkesterin perustamisesta (1965) lähtien Westerberg johti sitä säännöllisesti parin vuosikymmenen ajan. Hän johti vierailevana kapellimestarina myös muiden muassa Münchenin filharmonikkoja.

Westerberg oli aktiivinen Wilhelm Stenhammarin, Hugo Alfvénin, Kurt Atterbergin, Allan Petterssonin ja Karl-Birger Blomdahlin tuotantojen edistäjä, joka teki niitä tunnetuiksi myös Ruotsin ulkopuolella. Hänen muuhun ohjelmistoonsa kuului esimerkiksi Antonín Dvořákin, Camille Saint-Saënsin, Gabriel Faurén ja Darius Milhaudin teoksia. Hän kantaesitti yli 80 uutta teosta. Useimmat Westerbergin levytyksistä ovat Ruotsin radion sinfoniaorkesterin kanssa tehtyjä. Näihin kuuluu Caprice Recordsin julkaisema vuoden 1985 levytys Blomdahlin oopperasta *Aniara*. Westerbergin levytyksiä on saatavilla myös esimerkiksi BIS:n ja EMI:n kautta.

Westerberg toimi Malmön sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina vuosina 1978–1985.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stig Westerberg AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Maanpäällinen liike** kehittyi kun eläimet siirtyivät merestä maanpäälliseen ympäristöön ja kohtasivat erilaisia ongelmia kuin vedessä.

Maanpäälliseen liikkumiseen on kolme tapaa:

* Jalkoja hyödyntävä liike
* Raajaton liike, jossa hyödynnetään pääasiassa kehoa liikkeen aikaansaamiseen
* Pyöriminen

Jalkoja hyödyntävä tapa liikkua on yleisin maanpäällinen liikkumismuoto. Se on selkärankaisten ja niveljalkaisten liikkumismuoto.

Raajaton liikkuminen on yleistä selkärangattomilla, joilla ei ole ulokkeita, joita voisi hyödyntää liikkumisessa.

Pieni joukko eläimiä on myös kehittänyt tavan liikkua pyörimällä. Liikkuminen voi tapahtua joko painovoiman avulla, tai eläimen itse aikaansaaman energian avulla. Eläimet yleensä kiertyvät vaaran uhatessa kerälle ja vierivät vaaran ulottumattomiin huomattavasti nopeammin kuin normaalisti liikkuessaan.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Terrestrial locomotion
Patsy Ruth Miller
**Patsy Ruth Miller** (17. tammikuuta 1904 – 16. heinäkuuta 1995) oli St. Louisista, Missourista kotoisin ollut yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.

Ura
---

Miller debytoi pienessä roolissa vuonna 1921 valmistuneessa elokuvassa *Kamelianainen* sen jälkeen, kun hän oli tutustunut juhlissa kuuluisaan Hollywoodin mykkäelokuvien näyttelijättäreen Alla Nazimovaan. Pääosaa samassa elokuvassa esitti Rudolph Valentino. Siitä lähtien hänen maineensa Hollywoodissa alkoi hitaasti kasvaa, varsinkin sen jälkeen kun hänet oli valittu WAMPAS Baby Stariksi vuonna 1922.

Vuonna 1923 hän teki ensimmäisen ja nykyään parhaiten muistetun tähtiroolinsa mustalaistyttö Esmeraldana Wallace Worsleyn *Notre Damen kellonsoittajassa* (1923) vastanäyttelijänään Lon Chaney Sr. jonka hän päihitti suosiossa.

Myöhemmin Miller päätyi esiintymään pääosin keveissä romanttisissa komedioissa, vastanäyttelijöinään sellaisia nimiä kuin Clive Brook ja Edward Everett Horton. Hänen 1920-loppupuolen elokuviinsa lukeutuvat muiden muassa *Broken Hearts of Hollywood* (1926), *A Hero for a Night* (1927), *Hot Heels* (1928) ja *The Aviator* (1929).

Miller vetäytyi pois valkokankaalta vuonna 1931. Hän teki pienen sivuosaroolin vuonna 1951 elokuvassa *Quebec*, jossa pääosaa esitti John Barrymore Jr. Miller esiintyi vielä vuonna 1978 elokuvassa *The Mother*.

Myöhemmin hän työskenteli kirjailijana. Hän voitti O. Henryn palkinnon novelleillaan, kirjoitti romaanin, omaelämäkerran, käsikirjoituksia radio-ohjelmiin sekä näytelmiä.  Hän myös esiintyi lyhyen aikaa Broadwaylla. 

Miller oli naimisissa kolmesti. Liitoista kaksi ensimmäistä päättyi eroon. Hänen ensimmäinen aviomiehensä oli elokuvaohjaaja Tay Garnett ja toinen käsikirjoittaja John Lee Mahin. Hänen kolmas aviomiehensä, liikemies E. S. Deans, kuoli vuonna 1986. Patsy Miller sai tiheiden rakkauselämäänsä koskevien uutisten ansiosta lempinimen "Hollywoodin varatuin tyttö".

Miller kuoli kotonaan Palm Desertissä, Kaliforniassa vuonna 1995 sydäninfarktiin.

Valikoitu filmografia
---------------------

* *Kamelianainen* (1921)
* *Fortune's Mask* (1922)
* *Notre Damen kellonsoittaja* (1923)
* *Why Girls Go Back Home* (1926)
* *So This Is Paris* (1926)

Lähteet
-------

* New York Times, Movie Actress, 91, An Early Esmeralda, 19.4.1995, Sivu D20.

### Viitteet

1. ↑  A Brilliant, Unknown Memoir About Classic Hollywood | The New Yorker *web.archive.org*.  3.10.2017.  Arkistoitu 3.10.2017. Viitattu 17.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Patsy Ruth Miller**.
* Patsy Ruth Miller Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Patsy Ruth Millerin valokuvagalleria

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Telkkälän nikkeli-kuparikaivos** sijaitsi Taipalsaarella ja se oli toiminnassa kahdessa vaiheessa 1969–1970 ja 1988–1992. Malmia louhittiin toiminta-aikana 0,61 miljoonaa tonnia. Se kuljetettiin autoilla Aijalan ja Virtasalmen rikastamoille jatkojalostettavaksi. Malmin pitoisuudet olivat 1,29 % nikkeliä ja 0,33 % kuparia. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy.

Malmiesiintymä löydettiiin 1960-luvulla Taavetti Töllin lähettämän kansannäytteen perusteella. Outokumpu Oy louhi malmiesiintymän yläosaa avolouhoksena 1969–1970 ja vuonna 1987 löydettyä syvemmällä sijainnutta malmiesiintymää maanalaisesta kaivoksesta 1988–1992. Avolouhoksesta saatu malmi kuljetettiin Aijalan ja Virtasalmen kaivosten rikastamoille rikastettavaksi. Maanalaisen kaivoksen malmi taas kuljetettiin autoilla ja proomuilla Enonkosken Laukunkankaan kaivoksen rikastamolle rikastettavaksi. Kiveä louhittiin 950 000 tonnia, josta rikastetun malmikiven osuus oli 610 000 tonnia ja sivukiven osuus 340 000 tonnia. Kaivoksen rikastushiekkajäte sijoitettiin Aijalan, Virtasalmen ja Enonkosken kaivosten jätealueille.

Kaivoksen enimmillään 40–50 metriä syvä avolouhos on täyttynyt vedellä ja se on ympäröity aidalla. Louhoksen vesi on värjäytynyt turkoosin väriseksi siihen liuenneiden raskasmetallien vaikutuksesta. Maanalaiseen kaivokseen johtaneen 1 750 metrin pituisen vinotunnelin ja ilmastointikanavien suut on tukittu raakkukivillä. Sivukiven läjitysalueella on paljon rikkipitoista rapautuvaa kiviainesta ja alueelta valuu ympäristöön happamia vesiä.

Lähteet
-------

* GTK Tietoaineisto : Suomen kaivosteollisuus : Terästeollisuuden metallien kaivokset (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Majuri, Aila: Taipalsaarella louhitaan nikkeli- ja kuparimalmia.  *Helsingin Sanomat*, 5.7.1969, s. 12. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Suomela, Pia-Mari: Telkkälän kaivos herää henkiin.  *Etelä-Saimaa*, 27.11.1988, s. 14.
3. ↑  Telkkälän kaivos *kaivostutkijat.blogaaja.fi*.  3.7.2018. Viitattu 5.7.2019.
4. 1 2  Kaivoksien ympäristöongelmat Suomessa-blogi 3.7.2018 : Telkkälän kaivos
5. 1 2  Mies lähetti kaivosyhtiölle kivinäytteen pihapiiristään ja osti palkkiorahoilla mopon – talo meni alta, kun kaivos lopulta rakennettiin, Yle Uutiset 20.7.2020
**Therapne** (m.kreik. Θεράπνη, *Therapnē*) tai **Therapna** (door.kreik. Θεράπνα, myös *Therapnai*, Θεράπναι tai *Serapna*, Σεράπνα) oli mykeneläisaikainen ja antiikin aikainen kaupunki Lakoniassa Kreikassa.

Therapne sijaitsi Eurotasjoen itäpuolen vuoristoisella alueella Spartan itäpuolella. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Thero- tai Therapne-nimisestä najadinymfistä, joka oli Leleksin tytär. Therapne oli myyteissä myös Kastorin ja Polydeukeen syntymäpaikka.

Therapnessa sijaitsi mykeneläisellä pronssikaudella niin kutsuttu Menelaoksen palatsi, jonka ympärillä oli asutus. Se oli mahdollisesti sama kuin pronssikautinen Sparta, toisin sanoen paikka, josta muun muassa Homeros puhuu Spartana. Antiikin ajalla Therapne oli osa Spartan kaupunkivaltiota. Tuona aikana paikalla oli Menelaion eli Menelaokselle ja Helenalle omistettu pyhäkkö, ja paikkaa pidettiin näiden hautapaikkana. Pausanias kutsui pyhäkköä Menelaoksen temppeliksi, Herodotos puolestaan Helenan temppeliksi.

Nykyinen Spártin kunnan osa Therápneen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä Therapnesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: θεράπνη *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Sparta", *Antiikin käsikirja*, s. 537–538. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Nymphs *Theoi Greek Mythology*. Viitattu 21.11.2016.
4. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Menelaion", *Antiikin käsikirja*, s. 357. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
5. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* III.19.9.
6. ↑  Herodotos: *Historiateos* VI.61.
7. ↑  Θεράπνες *Explore Sparta*.  Arkistoitu 16.11.2016. Viitattu 21.11.2016.
Vuonna 2007 Helsingin ja Turun kaupungit tekivät yhteisen aloitteen Itämeren suojelemiseksi ja käynnistivät Itämerihaasteen, jonka tavoite on sitouttaa kaupunkeja, kuntia ja organisaatioita vapaaehtoisiin Itämeren suojelutoimenpiteisiin. Helsingin ja Turun kaupungit toteuttavat vapaaehtoisia suojelutoimenpiteitä yhteisten toimenpideohjelmien kautta. Ensimmäinen toimenpideohjelma toteutettiin vuosina 2008-2013, toinen vuosina 2014-2018 ja kolmas toteutetaan vuosien 2019-2023 aikana. Toimenpideohjelmat huomioivat EU:n Itämeren alueen strategian ja Itämeren suojelukomission suositukset Itämeren suojelun edistämiseksi sekä alueelliset ympäristöstrategiat ja -ohjelmat. Vuosien 2019-2023 toimenpideohjelman viisi päämäärää ovat:

* Kirkkaat rannikkovedet
* Hyvinvoiva meriluonto
* Puhdas ja turvallinen vesiliikenne
* Suunnitelmallinen vesialueiden käyttö
* Aktiivinen Itämeri-kansalaisuus

Itämerihaaste järjestää yhteistyössä verkostojäsenten kanssa mm. yleisölle avoimia tapahtumia, kuten rantatalkoita. Itämerihaaste on kasvanut kansainväliseksi verkostoksi, johon kuuluu lähes 300 eri toimijaa Itämeren alueelta.

Lähteet
-------

1. ↑  [ Helsingin ja Turun kaupunkien yhteinen
Itämeri-toimenpideohjelma 2019-2023]  2018. Itämerihaaste. Viitattu 24.7.2020.
Itänenän tunnusmajakka

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Itänenä, Hailuoto, HailuotoSuomi |

Arkkitehtuuri| Korkeus | 
30 m |

Historia| Purettu | 
11. lokakuuta 2007 |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
64° 58′ P, 24° 39′ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Itänenän tunnusmajakka** (myös *Itänenän pooki* tai *Itänenän rautapooki*) oli Hailuodon etelärannalla Itänenän niemessä lähellä Sunikarin kalasatamaa sijainnut tunnusmajakka, ja se oli eräs Hailuodon tunnetuimmista maamerkeistä.

Teräsristikkorakenteisen tunnusmajakan korkeus oli noin 30 metriä, ja sen huippumerkkinä oli kaksi umpinaista suorakaiteenmuotoista taulua. Rakenteellisesti tunnusmajakka muistutti Raahen pohjoispuolella sijaitsevaa Tauvon majakkaa sillä erotuksella, että Itänenän tunnusmajakassa ei ollut lainkaan valolaitetta.

Merenkululle tarpeettomaksi käynyt tunnusmajakka kaadettiin 11. lokakuuta 2007 Merenkulkulaitoksen päätöksellä. Ristikkorakenteinen masto oli päässyt huonoon kuntoon, eikä sillä ollut rakennushistoriallista merkitystä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elina Ursin: Kahdelle pookille purkutuomio  16.10.2007. Kaleva. Viitattu 22.7.2012.
2. ↑  Jukka Pehkonen: Itänenän pooki (kuva) *plus.google.com*.  7.8.2007. Viitattu 22.7.2012.
3. ↑  *Merikarttasarja G: Perämeri*. Merenkulkulaitos, 2005.
**Chandrashekhar "Shekhar" Mehta** (20. kesäkuuta 1945 – 12. huhtikuuta 2006 Lontoo) oli ugandalais-kenialainen rallikuljettaja. 

Mehta oli sukujuuriltaan aasialaisperäinen ugandalainen. Hän syntyi Ugandassa maaviljeljäperheeseen ja muutti Keniaan vuonna 1973 pakoon Idi Aminin hirmuhallintoa. Samana vuonna hän voitti Safari-rallin ensimmäistä kertaa. Hänen vaimonsa Yvonne Mehta oli yksi hänen kartanlukijoistaan.

Mehta voitti Safari-rallin viisi kertaa Datsunilla. Mehtan kansainvälinen ralliura sijoittui vuosien 1973-1987 välille. Parhaimmillaan hän oli rallin MM-sarjassa viides (vuonna 1981).  Hän voitti Safari-rallin viidesti. Hän lopetti uransa vuonna 1987 Rallye des Pharaons -rallissa Egyptissä tapahtuneen erittäin vakavan onnettomuuden jälkeen.

Kilpauransa jälkeen Mehta toimi muun muassa FIA:n MM-rallivaliokunnan puheenjohtajana. Mehta kuoli vanhojen vammojen komplikaatioihin liittyneeseen sairauteen 60-vuotiaana Lontoossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Redmayne, Tim: FIA's WRC boss Mehta dies at 60 *WRC News*.  12.4.2006. Autosport.com. Viitattu 26.12.2020. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑  Retrospective: Shekhar Mehta, Datsun rally star *rallysportmag.com*.  1.6.2020. Viitattu 22.4.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* eWRC-sivustolla (englanniksi)
**Sheku Kanneh-Mason** (s. 1999 Nottingham, Nottinghamshire, Englanti) on brittiläinen sellisti. Hän voitti Dmitri Šostakovitšin ensimmäisen sellokonserton esityksellään BBC Young Musician -kilpailun vuonna 2016 ensimmäisenä mustana muusikkona kilpailun 38-vuotisessa historiassa.

Kanneh-Mason syntyi kolmantena seitsemästä sisaruksesta, joista kukin osoittautui musiikillisesti lahjakkaaksi. Häntä innoitti alun perin hänen isosiskonsa, pianisti Isata. Hänen jalanjäljissään Kanneh-Mason aloitti soittamisen 6-vuotiaana, instrumenttinaan kuitenkin lyhyen viulukokeilun jälkeen sello. 9-vuotiaana hän pääsi stipendillä Royal Academy of Musiciin, samaan opinahjoon kuin siskonsa. Kanneh-Masonia on opettanut Hannah Roberts.

Kanneh-Mason liittyi Euroopan ensimmäiseen etnisiin vähemmistöihin kuuluville suunnattuun klassiseen orkesteriin, Chinekeen. Yhdessä Isata-siskonsa ja viulistiveljensä Braimahin kanssa hän perusti pianotrion, joka esiintyi vuonna 2015 *Got Talent* -ohjelman brittiversiossa. BBC Young Musician -kilpailun voitettuaan hän sai osakseen vertailuja Jacqueline du Préen, ja hän sai levytyssopimuksen Deccalta. Hänen debyyttialbuminsa *Inspiration* (2018) pitää sisällään Šostakovitšin ensimmäisen sellokonserton, muuta klassista musiikkia sekä Kanneh-Masonin omia versioita Bob Marleyn ja Leonard Cohenin lauluista. Se saavutti Ison-Britannian poplistoilla sijan 18. Kyse oli ensimmäisestä listoille nousseesta BBC Young Musician -kilpailun voittaneen debyyttialbumista. Kanneh-Masonin coverversio Bob Marleyn "No Woman, No Cry" -kappaleesta nousi YouTube- ja Spotify-hitiksi.

Kanneh-Mason esiintyi orkesterin kanssa prinssi Harryn ja Meghan Marklen häävieraille. Kanneh-Mason on esiintynyt myös muun muassa Royal Albert Hallissa sekä Carnegie Hallissa ja saanut Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen residenssin. Keväällä 2019 hän esiintyi Japanin filharmonisen orkesterin kanssa Helsingin Musiikkitalolla.

Kanneh-Mason on ykköstyypin diabeetikko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  AllMusic: Sheku Kanneh-Mason
2. 1 2 3 4 5  Connolly Music: ARTIST SPOTLIGHT: CELLIST SHEKU KANNEH-MASON
3. ↑  Helsingin Sanomat: Kulttuuri: Sellisti Sheku Kanneh-Mason on omaperäinen tulkitsija, jolla on painokasta sanottavaa – Pietari Inkisen johtama Japanin filharmoninen orkesteri aloitti Euroopan-kiertueensa diplomaattisesti Helsingistä

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia Intiassa. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Jammu** on kaupunki tasangolla Jammun ja Kashmirin liittovaltion alueen lounaisosassa Intian pohjoisosassa. Jammu on alueen talvipääkaupunki. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 502 197.

Maantiede
---------

Jammua ilmakuvassa.
Jammu sijaitsee Intian Jammun ja Kashmirin liittovaltion alueen lounaisosassa Tawijoen varrella. Srinagar sijaitsee Jammusta pohjoiseen. Matkaa Jammusta New Delhiin on noin 600 kilometriä.

Historia
--------

Mubarak Mandin palatsi.
Paikallisen kansanperinteen mukaan Jammun kaupungin perusti *radža* Jamboo Lochan 1300-luvulla eaa. Kaupunki sai hänen mukaansa ensin nimen *Jamboo*, joka ajan kanssa muuntui nykyiseen muotoon "Jammu".

Rajputeihin kuuluneet Dograt asettuivat Jammun tasangolle Mansar- ja Surinsarjärvien väliselle alueelle. Jammun pientä valtiota hallitsi lopulta sikhien alaisuudessa Gulab Singh, jonka Randžit Singh oli nostanut radžaksi vuonna 1822. Gulab Singh levitti alueitaan ensin Ladakhiin ja lopulta ensimmäisen sikhisodan myötä myös Kashmirin laaksoon. Gulab Singhin johtama Dogra-dynastia hallitsi myöhemmin Jammun ja Kashmirin ruhtinaskuntaa. Jammu oli valtion talvipääkaupunki ja Srinagar kesäpääkaupunki. Dogrien kotialueena hallinnossa suosittiin usein jammulaisia. Intian jaon yhteydessä suurimmasta osasta Jammua ja Kashmiria, Jammun kaupunki mukaan lukien, tuli osa Intiaa.

Talous ja liikenne
------------------

Bahun linna.
Jammussa on teollisuutta. Se on myös tärkeä rautatieliikenteen keskus. Jammun lentoasema sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä kaupungista.

Väestö ja koulutus
------------------

Jammun kaupungin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 502 197. Jammun metropolialueen asukasluku oli samaan aikaan 657 314. Lukutaitoisuus oli 90,14 %. Kaupungin asukkaista hinduja oli 81,19 %, sikhejä 8,83 %, muslimeja 7,95 % ja kristittyjä 1,35 %.

Jammun yliopisto perustettiin vuonna 1969. Sher-e-Kashmirin maatalous- ja teknologiayliopisto perustettiin vuonna 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jammu Encyclopaedia Britannica. Viitattu 25.12.2021. (englanniksi)
2. 1 2  History *District Jammu, Jammu and Kashmir*. Government of India. Viitattu 25.12.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Victoria Schofield: *Kashmir in conflict : India, Pakistan and unending war*, s. 6-9, 67-73. 2. painos. I.B. Tauris, 2021. ISBN 978-0-7556-0719-8.
4. ↑  How to Reach Jammu - Traveling to Jammu India - Reach Jammu - Getting to Jammu City *www.bharatonline.com*. Viitattu 19.2.2019.
5. ↑  Jammu City Population 2011 - 2021 *Census 2011*. Viitattu 25.12.2021. (englanniksi)
6. ↑  University of Jammu - Post Graduate & Higher Education, India *www.jammuuniversity.in*. Viitattu 19.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jammu** Wikimedia Commonsissa
Saturnal Recordsin logo.
**Saturnal Records** on vuonna 2014 perustettu Tampereelta käsin toimiva suomalainen levy-yhtiö, joka on erikoistunut julkaisemaan äärimetallia, pääasiassa black- ja death metal -musiikkia. Yhtiön perustajiin kuuluu mm. yhtyeistä Saturnian Mist ja King Satan tunnettu Aleister "fra. Zetekh" Kainulainen sekä Saturnian Productions, Monokrom ja Pavitra Kunta Productions pienlevy-yhtiöiden henkilöstöä, minkä takia kyseisiä levymerkkejä voidaan pitää Saturnal Recordsin edeltäjinä.

Levy-yhtiö on julkaissut tuotoksia mm. yhtyeiltä Barathrum, Hoath, IC Rex, Abyssion ja Voodoo Gods. 

Levy-yhtiöllä oli lisäksi kivijalkaliike, vuonna 2016 Tampereen Hämeenpuistoon avattu Heretic Underground - Kerettiläinen levykauppa, joka toimi myös levy-yhtiön virallisena verkkokauppana.

Tämän lisäksi Saturnal Recordsilla on oma levytysstudio Blackvox Studio, jossa Saturnal Recordsin artistien lisäksi ovat myös levyttäneet mm. Horna, Anal Blasphemy.

Saturnal Recordsin julkaisemia yhtyeitä
---------------------------------------

* Abyssion
* Barathrum
* Blood Red Fog
* Funerary Bell
* Hellspirit
* Hoath
* IC Rex
* King Satan
* Kyy
* Sacrificium Carmen
* Saturnian Mist
* Scorpio Doctrine
* Teloch
* Voodoo Gods
* Vuohi

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Shoah** on ranskalaisen Claude Lanzmannin lähes kymmentuntinen holokaustia käsittelevä dokumenttielokuva vuodelta 1985. 

Lanzmann kuvasi *Shoahin* materiaalin vuosina 1976–1981 matkoillaan Puolaan ja muihin Euroopan maihin, valmisteltuaan elokuvaa ja tutkittuaan holokaustia sitä ennen kolmisen vuotta. Noin yhdeksän ja puoli tuntia kestävässä elokuvassa holokausti esitetään ilman arkistomateriaalia ja musiikkia. Siinä on vain puolalaisia maisemia sekä juutalaisten, saksalaisten ja puolalaisten haastatteluja editoituna noin 250 tunnin raakamateriaalista. Siitä huolimatta *Shoahia* pidetään elokuvahistorian tärkeimpänä juutalaisten tuhoa käsittelevänä dokumenttina, monikerroksisena ja vähitellen tehojaan kasvattavana. Toisaalta monet pitävät sitä myös piinaavan hitaana, pelkistä puhuvista päistä koostuvana tallenteena.

Suomessa *Shoah* on esitetty ainakin elokuva-arkiston elokuvateatteri Orionissa lauantaina ja sunnuntaina marraskuussa 1987 sekä Yle TV2 -kanavalla neljässä osassa elokuussa 1994. 

Claude Lanzmann sai elokuvasta vuonna 1986 kunnia-Césarin. Elokuva palkittiin myös Bafta-palkintogaalassa ja Berliinin elokuvajuhlilla, joissa se sai Caligari- ja Fipresci-palkinnon. Elokuvafestivaaleilla eri puolilla maailmaa se keräsi kymmenkunta muutakin palkintoa. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lewis, Daniel: Claude Lanzmann, Director of 'Shoah,' Dies at Age 92 *The New York Times*.  5.7.2018. Viitattu 5.7.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Immonen, Petri: "Kukaan ei voi käsittää." Shoah on piinallisen tarkka dokumentti keskitysleireistä.  *Helsingin Sanomat*, 17.8.1994, s. 51. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Immonen, Petri: Dokumentti juutalaisten tuhosta Orionissa.  *Helsingin Sanomat*, 29.11.1987, s. 27. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 31.1.2022. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Reiners, Ilona: "Historian kuvakirjoitusta: Shoah", *Filmihullu* 4/1999.