**Riippuvaiselle persoonallisuushäiriölle** (**DPD**, **Dependent personality disorder**) on tyypillistä luoda laaja psyykkinen riippuvuus muista ihmisistä. Tämä DSM-V ryhmä-C:n persoonallisuushäiriö on pitkäaikainen tila, jossa ihmiset ovat riippuvaisia ​​muista emotionaalisten ja fyysisten tarpeidensa tyydyttämisessä, ja vain vähemmistö saavuttaa normaalin itsenäisyyden tason, jolle on ominaista liiallinen pelko ja ahdistus. Usein DPD alkaa ennen varhaista aikuisuutta, ja se on läsnä monissa yhteyksissä ja liittyy riittämättömään toimintaan. Oireita voivat olla mitä tahansa äärimmäisestä passiivisuudesta, tuhosta tai avuttomuudesta suhteen päättyessä, vastuiden välttämiseen ja vakavaan alistumiseen.

Ihmiset, joilla on riippuvainen persoonallisuushäiriö, ovat yliriippuvaisia ​​muista ihmisistä tehdessään päätöksiä. He eivät voi tehdä päätöstä itse, koska he tarvitsevat jatkuvaa hyväksyntää muilta ihmisiltä. Näin ollen henkilöillä, joilla on diagnosoitu DPD, on taipumus asettaa muiden tarpeet ja mielipiteet omien edelle, koska heillä ei ole luottamusta luottaa päätöksiinsä. Tällainen käytös voi selittää, miksi DPD:tä sairastavilla ihmisillä on taipumus osoittaa passiivista ja takertuvaa käyttäytymistä. Nämä ihmiset osoittavat eron pelkoa eivätkä kestä yksin olemista. Yksin ollessaan he kokevat eristäytymisen ja yksinäisyyden tunteita, koska he ovat ylivoimaisesti riippuvaisia ​​muista ihmisistä. Yleensä DPD:tä sairastavat ihmiset ovat myös pessimistisiä: he odottavat tilanteista pahinta tai uskovat, että pahin tapahtuu. He ovat yleensä sisäänpäinkääntyneempiä ja herkempiä kritiikille ja pelkäämään hylkäämistä.

Ihmiset, joilla on ollut laiminlyöntiä ja väkivaltaista kasvatusta, ovat alttiimpia DPD:lle, erityisesti ne, jotka ovat osallisina pitkäaikaisissa väkivaltaisissa suhteissa. Niillä, joiden vanhemmat ovat ylisuojelevia tai autoritaarisia, on myös suurempi riski saada DPD. Suvussa esiintynyt ahdistuneisuushäiriö voi vaikuttaa DPD:n kehittymiseen, sillä vuonna 2004 tehdyssä kaksoistutkimuksessa havaittiin 0,81:n periytyvyys persoonallisuushäiriöille kollektiivisesti.

Riippuvaisen persoonallisuushäiriön tarkkaa syytä ei tunneta. Vuonna 2012 tehdyssä tutkimuksessa arvioitiin, että 55–72 % sairauden riskistä periytyy vanhemmilta. Ero "riippuvaisen persoonallisuuden" ja "riippuvaisen persoonallisuushäiriön" välillä on jossain määrin subjektiivinen, mikä tekee diagnoosista herkkä kulttuurisille vaikutuksille, kuten sukupuolirooliodotuksille. Lasten riippuvuuspiirteet lisääntyivät vanhemmuuden käyttäytymisen ja asenteiden myötä, joille on ominaista ylisuojelevuus ja autoritaarisuus. Siten riippuvaisen persoonallisuushäiriön kehittymisen todennäköisyys lisääntyi, koska nämä vanhemmuuden piirteet voivat estää heitä kehittymästä itsenäisyyden tunnetta, vaan pikemminkin opettaa heille, että muut ovat voimakkaita ja päteviä. Traumaattiset tai haitalliset kokemukset yksilön varhaisessa vaiheessa, kuten laiminlyönti ja pahoinpitely tai vakava sairaus, voivat lisätä persoonallisuushäiriöiden, mukaan lukien riippuvaisen persoonallisuushäiriön, kehittymisen todennäköisyyttä myöhemmässä elämässä. Tämä on erityisen yleistä niille henkilöille, jotka kokevat myös suurta ihmissuhdestressiä ja huonoa sosiaalista tukea. Naisilla häiriö esiintyy useammin kuin miehillä, joten sukupuolirooliin liittyvät odotukset voivat vaikuttaa jossain määrin.