recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Eric Salzman
**Eric Salzman** (8. syyskuuta 1933 Queens – 12. marraskuuta 2017 Brooklyn) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, musiikkikriitikko ja musiikkikirjailija. Hän keskittyi uudenlaiseen näyttämömusiikin tyyliin, jolle ominaisia piirteitä olivat oopperaa pienempi muoto, musikaalia vähäisemmät lineaarisuus ja tekstipohjaisuus sekä pyrkimys huomattavaan odotusten rikkomiseen. Hän käytti tästä näyttämömusiikin muodosta nimitystä "music theater" erotukseksi musikaalista ("musical theater").

Salzman sai kandidaatin arvon Columbian yliopistosta vuonna 1954 ja maisterin arvon Princetonin yliopistosta 1956. Hän aloitti työskentelyn kriitikkona *The New York Timesissa* vuonna 1958. Myöhemmin hän laati musiikkikritiikkiä muun muassa *New York Herald Tribuneen* ja *Stereo Reviewiin*. Salzman toimi 1960-luvulla WBAI-FM:n musiikkijohtajana New Yorkissa. Vuonna 1970 hän perusti esittävän taiteen Quog-ryhmän, joka toiminnassaan ylitti taiteenlajien rajat. Vuonna 1984 hän oli mukana perustamassa Philadelphiassa American Music Theater Festivalia, jonka taiteellisena johtajana toimi vuoteen 1994.

1960-luvulta lähtien Salzman sävelsi kokeilevia teoksia, joista monet olivat muiden kanssa yhteistyössä tehtyjä. Teoksissa yhdisteltiin valtavirtaisille näyttämöille epätyypillisin tavoin musiikkia, tekstiä, tanssia ja muita elementtejä. Salzmanin teosten joukossa ovat *The Nude Paper Sermon* (1970), *The True Last Words of Dutch Schultz* (1997), *Jukebox in the Tavern of Love* (2009) ja enemmän oopperan kaltainen *Big Jim and the Small-Time Investors* (kantaesitetty 2018). Salzman kirjoitti myös kirjoja, joihin kuuluu *20th-Century Music: An Introduction*. Hän oli vuodesta 1955 naimisissa Lornan (o.s. Jackson) kanssa, ja hänellä oli kaksi tytärtä. Hän kuoli 84-vuotiaana sydänpysähdykseen kotonaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Neil Genzlinger, Eric Salzman, Composer Who Championed Avant-Garde, Dies at 84 The New York Times 24.11.2017, viitattu 23.6.2023
2. ↑  John Hohmann, Big Jim and the Small-Time Investors: a story often told Schmopera 12.4.2018, viitattu 23.6.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Semenawi Bahrin kansallispuistoVuoristotie Semenawi Bahrissa.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Eritrea |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Semenawi Bahrin kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Eritreassa. Se sijaitsee maan pääkaupungin Asmaran koillispuolella, vuoristossa 900–2 400 metrin korkeudessa. Semenawi Bahrin alue tunnetaan vihreänä vyöhykkeenä, sillä siellä on hedelmällinen maaperä ja runsaat sateet (800–1 000 mm vuodessa). Vuosisatojen ajan sen ylänköalueita on viljelty ja alavilla osilla laidunnettu karjaa. Italialaiset olivat aikoinaan kiinnostuneita alueesta. Metsää on raivattu paljon kahviviljelmien tieltä. Kansallispuistossa on suojeltuna Eritrean viimeiset ikivihreät trooppiset sekametsät.

Kasvisto
--------

Lokakuusta maaliskuuhun vuoriston yläosat ovat sumupilvien ja tihkusateen peitossa. Sumu kastelee metsiä ja luo otolliset olosuhteet jäkälien ja naavojen kasvulle. Ylhäällä kivikkojen välissä kasvaa ruohoa, vieraslajina levinneitä opuntiakaktuksia sekä afrikankatajan muodostamia metsiä. Jokilaaksoissa ja purojen varsilla on rehevämpiä metsiä. Noin kahden kilometrin korkeudessa pääasiallinen puulaji on oliivin afrikkalainen alalaji. Noin 1 400 metrin korkeudella ja siitä alaspäin metsän valtalajeja ovat kombretumit (*Combretum*) ja ketapanit (*Terminalia*). Jokivarsilla kasvaa akaasioita ja viikunoita.

Eläimistö
---------

Puistossa tavataan monia harvinaisia lintulajeja, kuten sudaninfrankoliineja. Se on myös tärkeä muuttavien petolintujen levähdysalue. Alueella elää paljon vaippapaviaaneja. Muihin nisäkkäisiin kuuluvat leopardi, kirjoantilooppi, kalliohyppijä, isokudu, ja pahkasika.

Lähteet
-------

1. ↑  Semenawi Bahri *Asmaragrande*. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Semenawi Bahri – Data Zone *BirdLife International*. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Semenawi Bahri *Eritrea.be*. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Integrated Semenawi and Debubawi Bahri-Buri-Irrori- Hawakil Protected Area System for Conservation of Biodiversity and Mitigation of Land Degradation *United Nations Development Programme (UNDP)*.  Arkistoitu 20.10.2019. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
* Semenawi Bahri National Park *Africa Tour Operators*. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
* Assefaw, Michael: Conservation of Semenawi-Debebawi Bahri Protected Area of Eritrea: A Great Responsibility *Env.go.jp*. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
**Ihmistiikeri** on tarun mukaan ihminen joka muuttuu öisin ihmistiikeriksi. Se kuuluu intialaiseen tarustoon mutta on sittemmin levinnyt ympäri Aasiaa. Ihmistiikerin sanotaan olevan vahva kuin tiikeri ja älykäs kuin ihminen. Tuntomerkkeinä on pitkät terävät hampaat, teräväkyntiset käpälät ja tiikerin ruumis ilman häntää. Ihmistiikeriä esiintyy samoilla seuduilla kuin tiikereitä Aasiassa.

Ihmistiikeri eroaa ihmissudesta siten että ihminen voi itse päättää haluaako hän ihmistiikeriksi toisin kuten ihmissusi joka muuttuu tahtomattaan ihmissuden pureman vuoksi.
Tarun mukaan ihminen pystyy muuttumaan ihmistiikeriksi monin eri keinoin. Tapa vaihtelee riippuen mistä osasta Aasiaa tarina tulee. Malesiassa vain noidat omaavat tiedon ihmisen muuttamiseksi hirviöksi ja he veloittavat palveluksesta melkoisesti. Jaavalla riittää, että ihminen lausuu loitsun sanat tiikerin turkki tai vastaava vaate päällään. Balilla rituaali on kaikkein vastenmielisin ja henkisesti sairain: ihmisen on anastettava vainajan suolet, keitettävä ne ja juotava kammottava liemi.  

Tarun mukaan ihmistiikerin voi päivällä tunnistaa alaselän tummasta laikusta. Täplän ajatellaan syntyneen paikalle, josta häntä on palanut.
Paikoin uskotaan, että vain vainajat voivat muuttua ihmistiikereiksi. Mikäli paha ihminen rukoilee kuolemansa hetkellä anteeksiantoa, hän voi herätä henkiin ja hitaasti muuttua tiikeriksi.

Lähteet
-------

1. ↑   Fantasiatieto Judy Allen s. 108
2. ↑  The Weretiger in asian mythology (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  ImP nordic Hirviö kortit
4. ↑   mythical creatures and beast - Weretiger
5. ↑  World of monsters: ihmistiikeri[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Heather Hamel: The weretiger in Asian mythology  9.3.2010. Helium.com.  Arkistoitu 7.7.2013. Viitattu 6.7.2013.  (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Newman, Patrick: *Tracking the Weretiger: Supernatural Man-Eaters of India, China and Southeast Asia*. McFarland & Company, 2012. ISBN 0786472189.  (englanniksi)
**Ihmisyyden rajalla** (saks. *Ein Psycholog erlebt das Konzentrationslager*) on Viktor Franklin kirjoittama omaelämäkerrallinen teos vankeudesta keskitysleirillä ja logoterapian peruskäsitteistä. Alkuperäinen teos julkaistiin vuonna 1946, ja sen uusittu ja laajennettu versio on *...trotzdem Ja zum Leben sagen: Ein Psychologe erlebt das Konzentrationslager*.

Kirja on jaettu kahteen osaan. Ensimmäisessä osassa Frankl kertoo kokemuksiaan keskitysleiristä – leirille kuljetuksesta aina vapautumisen jälkeiseen aikaan – ja psykologisia havaintoja vangeista ja vartijoista. Frankl pohtii kirjassaan mikä sai jotkut ihmisen selviytymään keskitysleirin oloissa paremmin kuin toiset. Hän päätyi tulokseen, että ratkaisevaa oli pystyikö ihminen löytämään tarkoituksen elämälleen. Näiden kokemusten pohjalta Frankl kehitti uuden psykologisen ja psykiatrisen ajattelun teorian: logoterapian. Sen keskeisiä ajatuksia ovat elämälle motivaation löytämisen tärkeys, sekä ihmisen luovuttamaton, perimmäinen valinnanvapaus kaikissa olosuhteissa: vapaus valita oma suhteutumisensa olosuhteisiin.

Toisessa osassa Frankl selvittää lyhyesti logoterapian keskeisiä käsitteitä, kuten eksistentiaalinen turhauma ja tyhjiö, noogeeninen neuroosi, noo-dynamiikka, sekä elämän, rakkauden ja kärsimisen tarkoituksia.
**Lars Reinhold Forssell** (3. maaliskuuta 1799 Padasjoki – 18. toukokuuta 1857 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos.

Forssellin vanhemmat olivat Hämeen rykmentin jääkäripataljoonan vääpeli, kornetti Karl Jakob Forssell (k. 1826) ja Ulrika Lovisa Stenroth. Hän pääsi ylioppilaaksi 1814 ja valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1819 sekä suoritti tuomarintutkinnon 1820. Forssell sai varatuomarin arvon 1823.

Forssell oli Turun hovioikeudessa kanslistina 1828–1831, kirjaajana 1831–1832, ylimääräisenä viskaalina 1832–1833 ja notaarina 1833. Hän oli Turun oikeuspormestarina 1833–1841 ja toimi samalla Turun hovioikeuden apujäsenenä 1837–1841. Forssell sai hovioikeudenasessorin arvonimen 1840 ja hän oli Turun hovioikeuden asessorina 1841–1851 ja hovioikeudeneuvoksena 1851–1855. Viimeksi Forssell oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1855–1857.

Forssell ei ollut naimisissa. Hänen veljensä Karl Henrik Forssell (1790–1845) toimi Vaasan hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1833–1845.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Lars Reinhold Forssell. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 11.7.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Tracy Lynn Cruz** (s. 29. tammikuuta 1976 Orangen piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen näyttelijä ja tanssija, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Ashley Hammondina televisiosarjoista *Power Rangers Turbo* ja *Power Rangers in Space*.

Elämäkerta
----------

Cruz syntyi Orangen piirikunnassa, Kaliforniassa, jossa hän opiskeli tanssijaksi ja myöhemmin kaksikieliseksi opettajaksi. Hän työskenteli hetken aikaa apulaisopettajana opiskellessaan tanssijaksi.

Näyttelemisen pariin Cruz päätyi ystävänsä Johnny Yong Bosch kautta, jonka myötä hän koe-esiintyi Power Rangers Turboon. Alun perin hän tuli sarjaan Vaaleanpunaisen Rangerin roolia varten, mutta tuottajat vaihtoivat hänet keltaisen Rangerin rooliin, kun Nika Burrise oli lähdössä sarjasta 14 jakson jälkeen. Sittemmin Cruz esiintyi keltaisen Rangerin roolissa sarjan loppuun asti ja oli myös pääosassa seuraavassa Power Rangers -sarjassa *Power Rangers in Space*. Sarjan päätyttyä vuonna 1998, Cruz teki vielä cameoroolin elokuvassa Eastside ja vierasesiintymisen vanhassa roolissaan Power Rangers Lost Galaxyssa vuonna 1999.

Näyttelemisen jälkeen Cruz teki vielä mallin töitä Abercrombie & Fitch -yhtiölle vuosina 2002–2004 ennen kuin jäi kotiäidiksi saatuaan kaksi lasta aviomiehensä Javierin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  imdb *finnish.imdb.com*. Viitattu 4.1.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tracy Lynn Cruz TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
**Lars Nelson** (s. 19. elokuuta 1985) on ruotsalainen maastohiihtäjä.

Maailmancupissa Nelson kilpaili ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Tour de Skillä 2011–2012, jonka lopputuloksissa hän sijoittui 30:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon Nelson hiihti ensimmäisen kerran Toblachin 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa helmikuussa 2014 oltuaan seitsemäs. Parhaimmillaan hän on sijoittunut viidenneksi Oslon perinteisen hiihtotavan 50 kilometrin yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2014.

Sotšin olympialaisissa 2014 Nelson sijoittui 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kymmenenneksi ja 15 kilometrin perinteisellä 15:nneksi. Viestistä hän voitti olympiakultaa yhdessä Ruotsin joukkueen kanssa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa neljästoista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lars Nelson Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lars Nelsonin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Chalkidikín kristillinen näyttely** (kreik. Έκθεση «Χριστιανική Χαλκιδική», *Ékthesi «Christianikí Chalkidikí»*), myös *Ouranoúpolin kristillinen näyttely* (Χριστιανική Έκθεση Ουρανούπολης, *Christianikí Ékthesi Ouranoúpolis*), on museo Ouranoúpolin kylässä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se esittelee nimensä mukaisesti kristillistä aineistoa eri puolilta Chalkidikía.

Museo toimii Vatopédin luostarin entisessä, 1700-luvulla rakennetussa *arsanáksessa* eli venesuojassa bysanttilaisaikaisen Prosfórion tornin vieressä, lähellä Athoksen yhteysalusten satamaa.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä varhaiskristilliseltä, bysanttilaiselta ja jälkibysanttilaiselta ajalta. Kokoelmissa on muun muassa Nikítin Pyhän Sofronioksen ja Pyhän Georgioksen varhaiskrillisten basilikakirkkojen osia, kuten joonialaisia kapiteeleja; Pyhän Anastasia myrkytyksestä vapauttajan luostarin Pyhän Kolminaisuuden kappelin seinämaalauksia 1500–1600-luvuilta; sekä 11 suurempaa ja kolme pienempää ikonia, jotka ovat peräisin Chalkidikín kirkoista ja luostareista, ja joista vanhimmat ovat 1700-luvulta. Kokoelmiin kuuluu myös keramiikkaa, öljylamppuja, rahoja ja koruja.

* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Pyhän Sofronioksen ja Pyhän Georgioksen basilikakirkkojen osia.Pyhän Sofronioksen ja Pyhän Georgioksen basilikakirkkojen osia.
* Pyhän Kolminaisuuden kappelin seinä­maalauksia.Pyhän Kolminaisuuden kappelin seinä­maalauksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Christian Halkidiki Exhibition Ouranoupoli *The Museums of Macedonia*. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2 3  Χριστιανική έκθεση στην Ουρανούπολη *Go Halkidiki*. Viitattu 1.9.2020.
3. ↑  Χριστιανική Έκθεση Ουρανούπολης *Theskati.gr*.  Arkistoitu 18.5.2021. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chalkidikín kristillinen näyttely** Wikimedia Commonsissa
Tracy Kidder College of Woosterissa vuonna 2009.
**John Tracy Kidder** (s. 12. marraskuuta 1945) on yhdysvaltalainen tietokirjailija. Hänet on palkittu vuonna 1981 Pulitzer-palkinnolla teoksesta *Koneen henki* (*Soul of a New Machine*). Myös hänen kirjoittamansa Paul Farmerin elämäkerta *Mountains beyond Mountains* on herättänyt positiivista huomiota.

Kidderin kirjailijakuva on journalistinen: hänen kerronnassaan korostuu juonellisuus ja henkilökohtainen näkökulma. *Koneen hengessä* nämä painotukset näkyvät sekä tekstissä että kirjan syntyprosessissa, johon liittyi laajoja havainnointijaksoja kirjan kohteena olevaa tietokonemallia kehittäneessä Data General -yhtiön tiimissä. Kidder itse on nimennyt kirjallisiksi esikuvikseen John McPheen, A. J. Lieblingin ja George Orwellin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sims, Norman 1984: The Literary Journalists (Ballantine Books)
2. ↑  Kidder, Tracy: *Koneen henki*. Helsinki: Kirjayhtymä, 1984. ISBN 951-26-2662-4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tracy Kidder
**Aili Lucina Kari** (22. huhtikuuta 1899 – 16. heinäkuuta 1994) oli suomalainen elokuva-alalla työskennellyt toimistopäällikkö, tuotantosihteeri ja elokuvanäyttelijä.

Aili Karin vanhemmat olivat pilapiirtäjä, näyttelijä ja kiertuenäyttämön johtaja Kaarlo Kari ja näyttelijä Naimi Kari. Hänen veljiään olivat elokuvaaja Eino Kari ja Suomi-Filmin palveluksessa kuvausapulaisena toiminut Kullervo Kari (1903–1981).

Aili Kari tuli Suomi-Filmin palvelukseen marraskuussa 1921 toimistovirkailijaksi ja kirjanpitäjäksi. Vuodesta 1923 alkaen hän toimi myös tuotantosihteerinä Suomi-Filmin tuottamissa elokuvissa ja hän esiintyi lisäksi sivuosissa joissain elokuvissa. Kun Erkki Karu erosi Suomi-Filmin palveluksesta syksyllä 1933 ja perusti Suomen Filmiteollisuus -yhtiön, Aili Kari siirtyi uuden yhtiön palvelukseen toimistopäälliköksi ja hän hoiti jatkossa yhtiön toimisto- ja taloustehtäviä. Hän hoiti näitä tehtäviä aina vuoteen 1965 saakka, jolloin Suomen Filmiteollisuus teki vararikon.

Elokuvia, joissa Aili Kari oli tuotantosihteerinä
-------------------------------------------------

* *Nummisuutarit* (1923)
* *Myrskyluodon kalastaja* (1924)
* *Murtovarkaus* (1926)
* *Muurmanin pakolaiset* (1927)
* *Nuori luotsi* (1927)
* *Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin* (1931)
* *Tukkipojan morsian* (1931)

Elokuvia, joissa Aili Kari oli näyttelijänä
-------------------------------------------

* *Rautakylän vanha parooni* (1923), Lisette Hallström nuorena
* *Meidän poikamme* (1929), nainen kansanjuhlissa
* *Rovastin häämatkat* (1931), Anni Keihänen, rovastin tytär

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Women Film Pioneers Project : Aili Kari (Hannu Salmi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Kolmisäätyoppi** on kristilliseen perinteeseen sääty-yhteiskunnassa kuulunut katsomusjärjestelmä. Se sisälsi ohjeen perheenjäsenten ja yhteiskunnan eri ryhmien velvollisuuksista toisiaan kohtaan. Oppia levitettiin kirkollisessa kansanopetuksessa erityisesti 1600-luvulta alkaen.

Martti Lutherin kristinopin oppikirjassa Vähässä katekismuksessa oli liitteenä Huoneentaulu, joka sisälsi kolmisäätyopin havainnollisessa muodossa sitä tukevine raamatunlauseineen. Opin juuret olivat keskiaikaisessa perinteessä. Kaikilla ihmisillä oli sen mukaan yhteiskunnassa oma paikkansa ja vastuunsa. Nämä säädyt olivat:

1. maallisen hallituksen eli esivallan sääty
2. hengellisen hallituksen eli oppisääty
3. huoneenhallituksen sääty.

Kolmisäätyoppi vaikutti ihmisten ajatteluun ja toimintaan arkielämässä, hengellisissä asioissa ja hallintoasioissa. Se korosti, että jokaisen on elettävä oman säätynsä ja asemansa mukaisesti ja kuuliaisena ylemmilleen. Se sisälsi myös velvollisuuksia alempia kohtaan. Esimerkiksi perheenisän on opetettava väkeään siunaamaan itsensä aamuin illoin ja lausumaan ruokasiunaukset ja kiitokset.

Otteita Huoneentaulusta: 

> »Maallinen esivalta: Jokainen olkoon alamainen sille esivallalle, jonka vallan alla hän on. Sillä ei ole esivaltaa muutoin kuin Jumalalta; ne, jotka ovat, ovat Jumalan asettamat. Sentähden, joka asettuu esivaltaa vastaan, se nousee Jumalan säätämystä vastaan - -. Kristityn velvollisuudet opettajiaan kohtaan: Olkaa kuuliaiset johtajillenne ja tottelevaiset, sillä he valvovat tiedän sielujanne niinkuin ne, joiden on tehtävä tili, että he voisivat tehdä sitä ilolla eikä huokaillen; sillä se ei ole teille hyödyllistä. Aviomiehille: Samoin te, miehet, eläkää taidollisesti kukin vaimonsa kanssa, niinkuin heikomman astian kanssa, ja osoittakaa heille kunnioitusta, koska he ovat elämän armon perillisiä niinkuin tekin; - - Aviovaimoille: Te vaimot, olkaa alamaiset miehillenne; niin oli Saara kuuliainen Aabrahamille, kutsuen häntä herraksi; ja hänen lapsikseen te olette tulleet, kun teette sitä, mikä hyvää on, ettekä anna minkään itseänne peljättää. »   
> (Vähä katekismus)
> 
> 

Kolmisäätyoppi kuvasi sääty-yhteiskuntaa, jonka vähittäinen hajoaminen mursi opinkin perustaa. 1880-luvun lopun kaukokirjallisuudessa esimerkiksi Juhani Ahon kuvaukset pappiloiden elämän kaksinaismoralismista ja Minna Canthin vaatimukset naisten aseman parantamisesta muuttivat ihmisten ajattelutapaa, vaikka niidenkin pohja oli kristillissiveellinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kolbe, Laura (päätoim.): *Suomen kulttuurihistoria: 3, Oma maa ja maailma*, s. 41–42. Helsinki: Tammi, 2003. ISBN 951-31-1844-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Huoneentaulun maailma. Kasvatusta ja koulutusta säädyn ja kristillisten arvojen mukaan. Agricola.utu.fi, kirja-arvio.
**Quintus Pedius** (k. syksyllä 43 eaa.) oli roomalainen poliitikko. Hän oli Julius Caesarin siskon Julian lapsenlapsi. 

Pedius mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä vuonna 57 eaa. jolloin hän toimi Caesarin legaattina Galliassa. Vuonna 55 eaa. hän oli ehdolla kuruuliseksi ediiliksi, mutta hävisi äänestyksen. Caesarin kansalaissodan aikana Pedius kannatti luonnollisesti sukulaistaan. Caesarin sotiessa Pompeiusta vastaan Kreikassa Pedius toimi preettorina Roomassa. Preettorina Pedius kukisti Titus Annius Milon ja Marcus Caelius Rufuksen johtaman kapinan. Vuonna 45 eaa. Pedius toimi legaattina Hispaniassa. Palatessaan Roomaan Caesarin kanssa Pediukselle myönnettiin triumfi ja hänet nimitettiin prokosuliksi. 

Caesarin murhan jälkeen ilmeni, että kuollut diktaattori oli nimittänyt perillisiksiin sukulaisensa Gaius Octaviuksen, Lucius Pinariuksen ja Quintus Pediuksen. Pedius ja Pinarius saivat Caesarin perinnöstä pienemmän osan. Caesar adoptoi myös Octaviuksen postuumisti. Pedius luopui perintöosuudestaan Octaviuksen hyväksi. Vuonna 43 eaa. konsulit Aulus Hirtius ja Gaius Vibius Pansa Caetronianus kaatuivat Mutinan taistelussa. Octavianus otti armeijan komentoonsa ja pakotti senaatin nimittämään itsensä ja Pediuksen konsuleiksi. Pedius antoi heti säätää lain, joka tuomitsi Caesarin murhaajat. 

Octavianus liittoutui pian Marcus Antoniuksen ja Lepiduksen kanssa, muodostaen toisen triumviraatin. Pedius ehdotti senaatissa lakia joka armahti Antoniuksen ja Lepiduksen jotka oli nimitetty isänmaan vihollisiksi. Kun Roomassa saatiin triumvirien suunnittelemista proskriptioista, Pedius huolestui ja yritti tyynnytellä mielialoja kaupungissa. Rasitus oli kuitenkin liikaa Pediukselle, joka kuoli seuraavana yönä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Aulus Hirtius, Gaius Vibius Pansa Caetronianus** | **Rooman konsuli**yhdessä Gaius Julius Caesar Octavianus kanssa | Seuraaja:**Marcus Aemilius Lepidus ja Lucius Munatius Plancus** |

Lähde
-----

* Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology > v. 3, page 163 - Q. Pedius (Arkistoitu – Internet Archive)
**Seiki** oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1875 vesillelaskettu puurunkoinen parkkitakiloitu potkurisluuppi. Se oli ensimmäinen Yokosukan laivastontelakan valmistama alus, jonka suunnitteli ja valmistustyön valvoi ranskalainen Verny henkilökuntineen. Alus oli myös ensimmäinen Japanin laivaston sotalaiva, joka vieraili Britteinsaarilla.

Valmistus
---------

Yokosukan telakan ranskalainen johtaja antoi määräyksen valmistaa 2 600 tonnin lippulaivan, mutta telakka ei kyennyt valmistamaan niin suurta alusta. Suunnitelmaa muutettiin vastaamaan Ranskan laivaston *Talismania*. Alukselle asennettiin kolmimastoinen parkkitakila. Lisäksi keskilaivassa oli kapea savuhormi. Klipperikeulaisen aluksen köli laskettiin 20. marraskuuta 1873. Alus laskettiin vesille 5. maaliskuuta 1875 telakan ensimmäisenä aluksena ja valmistui 21. kesäkuuta 1876. Keisari saapui vesillelaskutilaisuuteen *Ryūjōlla*.

Aluksen pääaseina oli Kruppin 5,9 ja 4,7 tuuman tykit ja apuaseina Armstrongin kuuden naulan tykit. Aseistuksen täydensi kolme nelipiippuista Nordenfeld-konekivääriä.

Palvelus
--------

Osallistuttuaan Seinanin sotaan 1877 alus lähti 17. tammikuuta 1878 Shinagawasta Eurooppaan päällikkönään Inoue Yoshika. Alus vieraili matkan aikana monissa satamissa, kunnes palasi Jokohamaan 18. huhtikuuta 1879. Matkalla Owashinlahdelle alus ajoi 7. joulukuuta 1888 karille Tsugarunlahdella, minkä seurauksena se upposi.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Lengerer, Hans: The Genesis of Yokosuka Navy Yard.  *Warship 2022*, 2022, s. 132-146. London:  Osprey Publishing. ISBN 978-1-4728-2781-2.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Lengerer 2022 s. 142
2. ↑  Gardiner 2002, s. 232.
**Chalasménos** (kreik. Χαλασμένος; myös *Halasménos*) on minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ierápetran kunnassa lähellä Monastirákin kylää ja Chan rotkon suuta. Paikan nimi on nykyaikainen, eikä asutuksen muinaista nimeä tunneta.

Chalasménoksen asutuksen raunioita.
Chalasménoksen paikka on ollut asuttuna myöhäisellä minolaisella kaudella IIIC (LM IIIC) noin 1200–1100/1070 eaa. Historialtaan se on monista muista poikkeava siinä, ettei paikalla ollut asutusta tätä ennen eikä enää tämän jälkeen pronssikauden päätyttyä. Asutus, joka on suhteellisen suurikokoinen, on rakennettu kallioiselle kukkulalle. Pohjakaavassa on merkkejä suunnitelmallisuudesta. Rakennuksia on tunnistettu yhteensä 27, niiden joukossa kolme megaron-tyyppistä taloa sekä muun muassa pyhäkkö. Rakennuksissa ja paikalta tehdyissä esinelöydöissä on paljon vaikutteita mykeneläisestä kulttuurista, jonka valtaan Kreeta tuolloin kuului.

Asutusta on ehdotettu minolaisten jälkeläisten ja mykeneläisten yhteiseksi turvapaikaksi mykeneläisen hallinnon ja kulttuurin romahtamisen jälkeen. Suhteellisen lähellä, muutaman kilometrin päässä, sijaitsee toinen vastaavantyyppinen asutus, Kavoúsi Vrontás.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tsipopoulou, Metaxia: Chalasmenos, Ierapetra: "Mycenaeanizing" or Not at the End of the Bronze Age. (ΣТΕГА: The Archaeology of Houses and Households in Ancient Crete) *Hesperia Supplements*, 2011, 44. vsk, s. 333–347. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2 3  Hopkins, Kira: Mycenaeans at LM IIIC Halasmenos, East Crete *Aisthesis / Academia.edu*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chalasménos** Wikimedia Commonsissa
**Quinton Fortune** (s. 21. toukokuuta 1977 Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan muun muassa Manchester Unitedia, Atlético Madridia ja Bolton Wanderersia. Maajoukkueessa Fortune pelasi 47 ottelua ja osallistui MM-kisoihin vuosina 1998 ja 2002.

Pelaajaura
----------

Fortune muutti Etelä-Afrikasta Englantiin jo 11-vuotiaana pelaamaan Tottenham Hotspurin juniorijoukkueessa koulunkäynnin ohella. Hän ei kuitenkaan koskaan pelannut seuran edustusjoukkueessa. Fortune ei saanut Englannissa työlupaa, joten hän muutti Espanjaan pelaamaan Atlético Madridissa. 1. elokuuta 1999 Manchester United osti Fortunen ja hän debytoi englantilaisseurassa 30. elokuuta samana vuonna ottelussa Newcastle Unitedia vastaan.

Alun perin United hankki Fortunen hyökkäävänä vasemman kenttäpuolen laiturina, mutta eteläafrikkalainen osoitti että hän osasi pelata useammalla pelipaikalla. Alex Ferguson peluuttikin pääosin Fortunea keskus- tai vasempana laitapuolustajana. Keväällä 2006 Fortune sai jättää Unitedin. Seuraavan kauden hän pelasi Bolton Wanderersissä.

MM-kilpailuissa 2002 Fortune pelasi avauskokoonpanossa Etelä-Afrikan kaikissa kolmessa ottelussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Eskola, Jussi, ym.: *Jalkapallon MM-kisat 2002*, s. 32. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2002. ISBN 951-97920-6-6.
2. ↑  Eskola, Jussi, ym.: *Jalkapallon MM-kisat 2002*, s. 29–32. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2002. ISBN 951-97920-6-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Quinton Fortune Soccerbase-tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

  

Etelä-Afrikan joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1998
1 Baloyi |
2 Rabutla |
3 Nyathi |
4 Jackson |
5 Fish |
6 Masinga |
7 Bapela |
8 Ngobe |
9 Mokoena |
10 Moshoeu |
11 Mkhalele |
12 Augustine |
13 Ndlanya |
14 Fortune  |
15 Mooki |
16 Gopane |
17 McCarthy |
18 Moeti |
19 Mnguni |
20 Radebe |
21 Silent |
22 Tlale |
Valmentaja Sono

Etelä-Afrikan joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2000
1 Vonk |
2 Khomane |
3 Schoeman |
4 Radebe |
5 Fish |
6 Salmon |
7 Fortune |
8 Mngomeni |
9 Bartlett |
10 Moshoeu |
11 Mkhalele |
12 Lekoelea |
13 Issa |
14 Ndlanya  |
15 Mudau |
16 Tlale |
17 Nomvete |
18 Bapela |
19 Ngobe |
20 Shai |
21 Tinkler |
22 Arendse |
Valmentaja Moloto

Etelä-Afrikan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Vonk |
2 Nzama |
3 Carnell |
4 A. Mokoena |
5 Lekgetho |
6 Sibaya |
7 Fortune |
8 Mngomeni |
9 Mukansi |
10 Mnguni |
11 Pule |
12 T. Mokoena |
13 Issa |
14 Nomvethe |
15 Zuma |
16 Arendse |
17 McCarthy |
18 Buckley |
19 Radebe |
20 Marlin |
21 Pienaar |
22 Molefe |
23 Koumantarakis |
Valmentaja Sono
**Kellovero** (ruots. *klockskatt*) oli Kustaa Vaasan 1530 määräämä ylimääräinen vero, jonka tuotolla Ruotsi maksoi velkansa Lyypekille. Veron kohteena oli seurakuntien omaisuus, säästöt ja tulot. Vero kannettiin joko siten, että jokaisen kirkon, kappelin tai luostarin suurin kirkonkello pakkoluovutettiin sulatettavaksi ja myytäväksi metallina, tai seurakunnan oli maksettava vastaava summa rahana tai kirkkohopeina kellonsa lunastamiseksi.

Kellot kuljetettiin suurimpiin satamakaupunkeihin ja laivattiin Lyypekkiin, jossa Kustaa Vaasan edustaja myi ne. Lisäveron tuotto havaittiin pian liian vähäiseksi ja rahaksimuunto vei paljon aikaa, mikä aiheutti lyypekkiläisten valitusten vyöryn. Siksi vero, jota oli alussa kannettu vain kaupungeista ja rannikkopitäjistä, ulotettiin sisämaankin kirkkopitäjiin tammikuussa 1531. Niissä pitäjistä, joissa oli vain yksi kello, joutuivat seurakuntalaiset maksamaan vain puolet lunastusmaksusta.

Suomessa monien seurakuntien tiedetään käyttäneen lunastusoikeutta. Pohjanmaalla vero kannettiin 1532 ja vain Mustasaaren talonpojat joutuivat luopumaan kirkkonsa kellosta.
Taalainmaalla kellovero aiheutti 1531–1533 kellokapinaksi kutsutun kolmannen taalalaiskapinan, jonka Kustaa Vaasa kukisti verisesti.

Kellovero-nimistä veroa kannettiin myös Tanskassa ja Holsteinissa 1528.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja*, Otava 1960–1965
2. ↑  *Uusi tietosanakirja*, Tietosanakirja oy 1960–1966
3. 1 2  *Nordisk familjebok*, Nordisk familjeboks förlags 1911
4. ↑  *Iso tietosanakirja*, Otava 1931–1939
**Nimiosake** eli **nimennäisosake** tarkoittaa osakekirjaa, joka on asetettu nimetylle henkilölle eli yhtiön osakasluetteloon merkitylle osakkeenomistajalle. 

Suomen osakeyhtiölain mukaan osake on nykyisin asetettava nimetylle henkilölle. Näin on ollut vuodesta 1980. Ulkomailla käytetään sekä nimiosakkeita että haltijaosakkeita.

Osakekirjalla olevasta nimestä huolimatta nimiosakkeen voi siirtää eteenpäin toiselle henkilölle tekemällä osakekirjaan siirtomerkinnän ja ilmoittamalla siirron osakasluetteloon.

Katso myös
----------

* Haltijaosake

Lähteet
-------

1. ↑  Taloustiedon taloussanasto, Taloustieto r.y. 1987, ISBN 951-628-145-1. Hakusana nimiosake.
2. ↑  Ajantasainen lainsäädäntö: Osakeyhtiölaki 624/2006 *finlex.fi*. Edita. Viitattu 6.1.2018.
3. ↑  Taloustiedon taloussanasto, Taloustieto r.y. 1987, ISBN 951-628-145-1. Hakusana haltijaosake.
4. ↑  Hallituksen esitykset: HE 127/1998 *finlex.fi*. Viitattu 6.1.2018.
5. ↑  Riihimäki, Antti: *Piensijoittajan niksikirja*, s. 99. Helsinki: WSOY, 1970.
**Ungelon torppa** on Enontekiön Hetassa sijaitseva kirjailija Yrjö Kokon entinen kirjailijakoti joka on valmistunut 1952. Torpan hirsirakennukset sijaitsevat Ounasjärveen pistävässä Ungelonniemessä jonne pääsee polkua pitkin kapean maakannaksen kautta. Torpan rakennuksiin kuuluu asuinrakennuksen ohella sauna, venehuone ja verkkokatos.

Kokko saapui sodan jälkeen eläinlääkäriksi Käsivarren Lappiin mutta ryhtyi sitten ammattikirjailijaksi. Hän suunnitteli itse Ungelon torpan rakennukset käyttäen esikuvina vanhoja talonpoikaisrakennuksia. Torppa oli alun perin vain kesäkäytössä ja Kokko kirjoitti ja muokkasi siellä useita teoksiaan. Hän kuvasi torppaa vuonna 1957 ilmestyneessä teoksessaan *Ungelon torppa*. Torppa on Kokon suvun hallussa.

Ungelonniemeltä on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja ja niemi on toiminut aikoinaan väliaikaisena hautaussaarena.

Lähteet
-------

1. ↑  Ungelon torppa *yrjokokko.kotisivukone.com*. Yrjö Kokko -seura. Viitattu 18.5.2022.
2. ↑  Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Enontekiö : Yrjö Kokon Ungelon torppa
3. ↑  Anneli Aro : Ungelon torppa, Raito 2/2001, s. 6
**Quintus Titurius Sabinus** oli yksi Caesarin legaateista Gallian sodan aikana. Vuonna 57 eaa. Sabinus osallistui remejä vastaan suuntautuneeseen sotaretkeen. Vuonna 56 eaa. Caesar lähetti Sabiniuksen johtamat kolme legioonaa taistelemaan Viridovixin johtamaa unellien, curiosoliittien ja lexovien liittokuntaa vastaan. Sabinus saavutti loistavan voiton ja alisti nämä gallialaiset heimot. Vuonna 54 eaa. Sabinuksen ja Lucius Aurunculeius Cottan johtama legioona sekä viisi kohorttia olivat talvileirissä eburonien mailla. Sabinus teki kohtalokkaan virheen luottaessaan eburonien päällikkö Ambiorixiin, mikä johti roomalaisten täydelliseen tuhoon. Roomalaisten oleskeltua alueella vain pari viikkoa Ambiorixin ja Cativolcuksen johtamat eburonit hyökkäsivät yllättäen roomalaisten kimppuun ja tappoivat heidät.

Lähteet
-------

1. ↑  William Smith, Ed.: Sabi'nus, Q. Titu'rius *A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology*. Perseus Digital Library. Viitattu 9.2.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Hampurilaisen soitinrakentaja Hinrich Koppin vuonna 1686 valmistama kellositra (Baijerin kansallismuseo, München)
Carl Michael Bellman soittamassa kellositraa. Per Krafft nuoremman öljymaalaus, 1779 (Ruotsin kansallismuseo, Tukholma)
**Kellositra**, **hampurilainen kellositra**, **hampurinkellositra** eli **sitrinkia** (engl. *bell guittern*, *cithrinchen*, *Hamburg cithrinchen*; saks. *Cithrinchen*, *Citrinchen*, *Hamburger Cithrinchen*; ransk. *guitare allemande*) on hampurilaisen soitinrakentaja Joachim Tielken (1641–1719) viimeistään vuonna 1669 kehittelemä sisteri, jossa on viisi metallikieliparia (yhteensä siis kymmenen kieltä) ja 18 otenauhaa. Soittimen runko on matala ja etuprofiililtaan soittokelloa muistuttava. Kellositran kielten soivan osan pituus on noin 36–38 cm ja tavanomainen viritys *f–a–c′–e′–a′*; vaihtoehtoisia virityksiä ovat *d–g–c′–e′–a′* ja *f–b–d′–f′–b′*.

Kellositraa käytettiin erityisesti Pohjois-Saksassa, jossa sellaisia rakennettiin muuallakin kuin Hampurissa. On myös kirjallisia viitteitä siitä, että soitin olisi tunnettu ainakin 1690-luvulla Englannissa. Vastaavasti ruotsalainen Carl Michael Bellman (1740–1795) käytti kellositraa yhtenä laulujensa säestyssoittimena, ja sellainen (myöhempänä 12-kielisenä muunnoksena) on kuvattu myös Per Krafft nuoremman hänestä vuonna 1779 maalaamassa muotokuvassa.

Kellositralle kirjoitettu musiikki on perinteisesti nuotinnettu viisiviivaisella ranskalaisella tabulatuurilla.

Lähteet
-------

* hakusana "Sister". *Otavan iso tietosanakirja*, 7. osa. Helsinki: Otava, 1960. Palsta 1516.
* Ian Harwood & Alexander Pilipczuk: "Tielke (Tielcke), Joachim". *Grove music online*. Haettu 7.2.2016.
* Friedemann Hellwig & Barbara Hellwig: *Joachim Tielke: kunstvolle Musikinstrumente des Barock*. Berlin; München: Deutscher Kunstverlag, ©2011. ISBN 978-3-422-07078-3 (kovakantinen)
* Marianne Nyström: *Citrinchen & porträtt som tillhört Carl Michael Bellman: ett arv efter farfadern Johan Arndt Bellman*. [Stockholm]: [Marianne Nyström], ©1990. ISBN 91-630-0115-2 (pehmeäkantinen)
* James Tyler: "Cithrinchen (bell guittern)". *Grove music online*. Haettu 7.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* *Cittern or Hamburg Cithrinchen*  (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Mimo – Musical Instrument Museum Online*
**Quinsonitus** on turkulainen viiden vaskisoittajan ja lyömäsoittajan muodostama kamarimusiikkiyhtye.

Quinsonitus on perustettu lokakuussa 2011, ja se on yksi harvoista ammattimaisesti toimivista vaskikokoonpanoista Suomessa. Kamarimusiikkiyhtyeen juuret ovat klassisessa musiikissa, mutta Quinsonitus pyrkii välttämään lokeroitumista tiettyyn musiikkityyliin. Kokoonpano onkin esittänyt esimerkiksi kauhuelokuvien musiikkia Scary Music -nimisessä konsertissa syksyllä 2012, ja huhtikuussa 2013 Quinsonitus esitti Suomen ensimmäisen klassisin instrumentein toteutetun videopelimusiikin konsertin. The Super Sound of Video Games -nimisessä konsertissa esiintyivät myös Turun oopperakuoro ja pianisti Saana Iljin, ja se uusittiin elokuun alussa Assembly Summer 2013 -festivaaleilla Helsingin Hartwall Areenalla. Pelimusiikkikonsertin jatko-osa - The Super Sound of Videogames 2 - sai ensiesityksensä Tampere-talossa 5.9.2016, jolloin Quinsonitus teki yhteistyötä tamperelaisen Takomo Percussionin kanssa.

Aktiivisen konserttitoiminnan ohjella Quinsonitus esiintyy myös yritys- ja yksityistilaisuuksissa. Konserttituotantoja ja tilausesiintymisiä varten Quinsonituksen muusikot perustivat keväällä 2012 Taideosuuskunta Mekkala -nimisen kulttuurialan yrityksen.

**Quinsonituksen konserttiprojekteja**

* Scary Music - Kauhuelokuvamusiikin konsertti (2012, Turku)
* The Super Sound of Videogames (2013, Raisio ja Helsinki Hartwall-areena)
* Deep Space Overture - Tieteiselokuvamusiikin konsertti (2014, Turku, 2015 Maarianhamina)
* Videogame Blast - Koko perheen pelimusiikkikonsertti (2014, 2015, useita paikkakuntia)
* Fandom Comes to Life (2014, Turku)
* Scary Music 2 - kauhuelokuvamusiikin konsertti (2014, Turku)
* The Super Sound of Videogames 2 (2015, Tampere-talo)
* Fandom Comes to Life 2 (2016, Hämeenlinna)
* Ultimate Retro TV Hits Music Show - televisiotunnareiden konsertti (2016, Turku ja Helsinki)

Jäsenet
-------

* Toni Isokivi, trumpetti, flyygelitorvi
* Mikael Topi, trumpetti, piccolotrumpetti
* Mikko Perälä, käyrätorvi
* Torsti Pirkkanen, pasuuna
* Janne Roine, tuuba
* Tomi Salo, lyömäsoittimet

Lähteet
-------

1. ↑  :Kauhuelokuvien musiikki soi vaskisoitinkonsertissa
2. ↑  :Konsolipelimusiikki soi Suomessa ensi kertaa konsertissa

Aiheesta muualla
----------------

* Quinsonitus-kotisivu
**Akiko Suwanai** (jap. 諏訪内 晶子; s. 7. helmikuuta 1972 Tokio) on japanilainen viulisti. Hän on levyttänyt Universal Classicsille. Hän opiskeli Toho Gakuen -musiikkikoulussa Toshiya Eton, Columbian yliopistossa ja Juilliard School of Musicissa Dorothy DeLayn ja Cho-Liang Linin sekä Berliinin taideyliopistossa Uwe-Martin Haibergin johdolla.

Suwanai sai vuonna 1989 toisen palkinnon Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa; ensipalkinnon sai Vadim Repin. Suwanaista tuli vuonna 1990 kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun nuorimpana voittanut henkilö. Hän on myös päässyt palkintosijoille Paganini-kilpailuissa. Hän on esiintynyt maailmanlaajuisesti eturivin orkesterien kanssa. Näihin ovat kuuluneet Staatskapelle Dresden, WDR Sinfonieorchester Köln, Berliinin radion sinfoniaorkesteri, Helsingin kaupunginorkesteri, Yomiuri Nippon -sinfoniaorkesteri, Orchestre national du Capitole de Toulouse, Japanin filharmonikot, Puolan kansallinen radion sinfoniaorkesteri ja Slovakian filharmonikot. Kapellimestareita, joiden kanssa Suwanai on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Lorin Maazel, Seiji Ozawa, Péter Eötvös, Vladimir Jurowski, Susanna Mälkki, Sylvain Cambreling, Klaus Mäkelä, Pietari Inkinen, Lawrence Foster ja Eivind Gullberg Jensen.

Suwanai on menestynyt kansainvälisesti esittämällä keskeisiä viuluohjelmiston teoksia muiden muassa Pjotr Tšaikovskilta, Johannes Brahmsilta ja Felix Mendelssohnilta, mutta hänen ohjelmistonsa ulottuu Johann Sebastian Bachista nykyteoksiin. Hän kantaesitti Eötvösin hänelle säveltämän viulukonserton *Seven* Pierre Boulez'n johdolla vuonna 2007. Hän toimi solistina myös James MacMillanin viulukonserton Japanin-ensiesityksessä NHK:n sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 2012.

Suwanai on toiminut tuomareina kilpailuissa, joihin ovat kuuluneet Long–Thibaud–Crespin-kilpailu ja Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailu.

Suwanai perusti vuonna 2012 kansainvälisen NIPPON-musiikkifestivaalin, jossa on muun muassa kantaesittänyt uutta musiikkia, tarjonnut mestarikursseja ja pitänyt hyväntekeväisyyskonsertteja Tōhokun maanjäristyksestä ja tsunamista kärsineiden hyväksi. Hänen instrumenttinsa on Jascha Heifetzin aiemmin omistama Stradivarius-viulu "Dolphin" vuodelta 1714.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  AllMusic.com: Akiko Suwanai
2. 1 2 3 4  Philharmonia Orchestra: Soloists: Akiko Suwanai, Violin (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Queen Elisabeth Competition 1937-2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2 3  Harrison Parrott: Akiko Suwanai
5. ↑  The Violin Channel: Jury Announced for Next Week’s Queen Elisabeth Competition


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Lotta Marie Virkkunen** (s. 13. heinäkuuta 1980 Tampere) on tamperelainen viulisti. Virkkunen on kirjoittanut ylioppilaaksi Savonlinnan Taidelukion musiikkilinjalta 1999, jonka jälkeen hän on opiskellut musiikkipedagogiksi TAMK:ssa Tampereella. Hänen opettajiaan olivat Ari Angervo ja Nikolai Fadeev, jonka lisäksi hän on opiskellut mestarikursseilla mm. Petri Aarnion, Réka Szilvayn, Vera Vaidmanin ja Uusi Helsinki -Kvartetin johdolla. Vuonna 2007 Virkkunen aloitti opinnot Sibelius-Akatemiassa kansanmusiikin osastolla. Vuodet 2009–2011 hän opiskeli Sibelius-Akatemian vanhan musiikin osastolla pääinstrumenttinaan barokkiviulu Minna Kankaan johdolla. Virkkunen valmistui musiikin kandidaatiksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 2011.

Virkkunen on esiintynyt mm. E5- ja Orkester Norden -orkestereiden riveissä viulistina ja äänenjohtajana, sekä esiintynyt kamarimuusikkona Ruotsissa ja Suomessa, mm. Ung Nordisk Musik- sekä Musik vid Gästriksland- ja Sääksmäki Soi -festivaaleilla. Hän on esiintynyt mm. Helsingin Barokkiorkesterin, Suomalaisen Barokkiorkesterin sekä Irish Baroque Orchestran kanssa. 

Vuodet 2011–2018 Virkkunen asui Irlannissa. Vuosina 2016–2018 hän opiskeli CIT Cork School of Musicissa esittävän säveltaiteen osastolla (klassinen musiikki), josta hän valmistui erinomaisin arvosanoin musiikin maisteriksi (MA in Music Performance) vuonna 2018. Cork School Of Musicissa Virkkusen opettajana toimi Elisabeth Charleson.

Irlannissa Virkkunen saavutti menestyksekkään kansainvälisen uran esiintyen muun muassa Women Of Ireland-, Gaelforce Dance- ja Dance Masters -produktioissa Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hän on esiintynyt Irlannin presidentille Michael D. Higginsille ja Sir Rod Stewardille. Virkkunen on esiintynyt myös Shane Filanin (Westlife) ja Daniel O’Donnellin kanssa. Vuonna 2018 hän palasi Suomeen, jossa työskentelee freelance-muusikkona klassisen musiikin, kevyen musiikin ja irlantilaisen kansanmusiikin aloilla.

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**St James’s** on Lontoon Westminsterin kaupunkipiiriin kuuluva alue, joka sijaitsee Sohosta etelään, Whitehallista länteen ja Buckinghamin palatsista koilliseen. Kaupunginosa tunnetaan St Jamesin palatsista ja puistosta, ja se on hienoston suosimaa asuinaluetta. Sen nimi tulee keskiaikaisesta leprasairaalasta, jonka suojeluspyhimys oli Pyhä Jaakob.

Kaupunkikuva
------------

Tekojärvi St Jamesin puistossa.
St James’s on muodostunut St Jamesin palatsin ympärille. Alkuperäinen palatsi rakennettiin Henrik VIII:lle 1500-luvulla. Whitehallin palatsin tuhouduttua vuonna 1698 St Jamesin palatsista tuli hallitsijan Lontoon-residenssi. Palatsi restauroitiin täysin 1800-luvun alussa alkuperäisen rakennuksen tuhouduttua tulipalossa punatiilestä rakennettua sisäänkäyntiä lukuun ottamatta. Kuninkaalliset muuttivat myöhemmin Buckinghamin palatsiin, ja St Jamesin palatsissa asuu ja työskentelee nykyään hovin työntekijöitä. Palatsin läheisyydessä sijaitsevat 1700- ja 1800-luvuilla rakennetut Lancaster House, Bridgewater House, Marlborough House ja Spencer House.

St James’sin pohjoisosassa sijaitsee St Jamesin aukio, joka rakennettiin 1660-luvulla yläluokan asuinalueeksi. Aukiota ympäröivät muun muassa Chatham House (Ison-Britannian pääministerin entinen virka-asunto), London Library (vuonna 1841 avattu yksityinen kirjasto), useiden yksityiskerhojen tiloja sekä yritysten toimitiloja. Suurin osa rakennuksista on peräisin 1700- ja 1800-luvuilta.

St Jamesin palatsista kaakkoon, the Mallin toisella puolella sijaitsee St Jamesin puisto (36 ha), joka on vanhin ja koristeellisin kuninkaallinen puisto Lontoon keskustassa. Paikalla sijainneelle suoalueelle rakennettiin Kaarle II:n valtakaudella (1660–85) taidokas muotopuutarha. Puiston itäpää muutettiin 1700-luvulla Horse Guards Paraden paraatikentäksi. Kentällä järjestetään vuosittain hallitsijan syntymäpäivän kunniaksi Trooping the Colour -tapahtuma, johon kuuluu höyhenin koristeltujen hevosten ohimarssi ja paraatimusiikkia. 1800-luvun alussa John Nash uudisti puistoa romanttisemmaksi ja muokkasi sen läpi virranneesta "kanavasta" luonnollisemman järven. Järven yli on rakennettu pieni silta, jolta voi ihailla Whitehallin rakennuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Saint James *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 22.6.2019.
2. 1 2  About St James’s Park – History and Architecture The Royal Parks. Viitattu 22.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **St James’s** Wikimedia Commonsissa
**Unfinished Music No. 2: Life with the Lions** on John Lennonin ja Yoko Onon toinen kolmesta kokeiluluontoisesta, paljon nauhaefektejä sisältävästä avantgarde-tyylisestä albumista. Albumi sisältää nimensä mukaisesti "keskeneräistä musiikkia", ja poikkeaa edeltäjänsä tapaan vahvasti Lennonin aiemmasta musiikista The Beatlesissa sekä myös hänen myöhäisemmästä soolotuotannostaan. Albumeita ei yleensä lasketakaan mukaan Lennonin viralliseen diskografiaan.

Taustaa
-------

Ensimmäisen kokeellisen albumin julkaisun jälkeen Lennonin ja Onon suhde kehittyi nopeasti rakkaudeksi, ja vielä samana vuonna Lennon aloitti eroprosessin vaimostaan Cynthiasta, laittoi kotitalonsa kartanon Kenwoodissa myyntiin ja muutti yhteen Onon kanssa. Lennon levytti vuoden 1968 aikana muun The Beatlesin kanssa yhtyeen tupla-albumia *The Beatles*, joka tunnetaan myös nimellä *White Album*. Muiden yhtyeen jäsenten hämmästykseksi Lennon toi Onon mukanaan levytysstudioon. Tämä aiheutti hämmennystä ja eripuraa yhtyeen sisällä. 14. lokakuuta 1968 The Beatles äänitti *White Albumille* viimeisen kappaleen; se oli Lennonin balladi *Julia*, joka oli omistettu hänen äidilleen. Kun *White Albumin* äänitykset olivat ohi, Lennon ja Ono aloittivat marraskuussa uuden kokeilevan ja avantgardemaisen albumin teon. Lennon sysäsi albumin äänitykset kuitenkin syrjään, kun The Beatles aloitti jälleen levyttämisen *Get Back -sessioiden* parissa työstäen uutta albumia ja singleä. Levytyksissä tuli suuria riitoja yhtyeen jäsenten kesken, eikä vähiten Yokon läsnäolosta johtuen. Lennonin ja Onon toinen kokeellinen albumi tehtiin loppuun vuoden 1969 alussa, yhden päivän aikana, ja se julkaistiin 9. toukokuuta 1969. Osa albumista äänitettiin sairaalassa, jossa Yoko oli hänen synnytyksensä lähestyessä ja myöhemmin synnyttäessään. John oli hänen mukanaan ja nukkui lattialla hänen vierellään. Tästä on myös otettu albumin kansikuva, jossa Ono makaa sairaalavuoteessa ja Lennon mietteliäänä lattialla hänen vierellään. Albumin nimeksi tuli *Unfinished Music No. 2: Life With the Lions*, jonka nimi (suom. "elämää leijonien keskellä") pohjautuu Yokon saamaan kritiikkiin ja huonoon kohteluun mediassa. Albumi sijoittui Amerikassa albumilistan 179. sijalle, Britanniassa se ei edeltäjänsä tavoin päässyt listalle lainkaan. Tämä tekee *Life With the Lionsista* Lennonin kaikkien aikojen heikoiten menestyneen julkaisun.*lähde?*

Kappaleet
---------

### A-puoli

1. Cambridge 1969 – 26.31

### B-puoli

1. 
2. No Bed for Beatle John – 4.41
3. Baby's Heartbeat – 5.10
4. Two Minutes Silence – 2.00
5. Radio Play – 12.35

### CD:n bonuskappaleet

1. 
2. Song for John – 1.29
3. Mulberry – 8.47

Arvostelut
----------

* Allmusic: 1.5/5 tähteä
* Pitchfork: 5.9/10
* The Rolling Stone Album Guide: 1/5 tähteä

Lähteet
-------

* Elliott Minz: John Lennon
* The Last Day's of The Beatles

### Viitteet

1. ↑  Allmusic review (englanniksi)
2. ↑  Pitchfork Media: Album review (englanniksi)
3. ↑  The Rolling Stone Album Guide review (englanniksi)