recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pedro Nunes** (tai **Nunez**, **Nuñez**, latinaksi *Petrus Nonius*) (1492 Alcácer do Sal, Portugali – 1577 Coimbra, Portugali) oli portugalilainen matemaatikko, maantieteilijä ja tähtitieteilijä.

Elämä ja ura
------------

Nunes opiskeli muinaisia kieliä, filosofiaa ja lääketiedettä Lissabonissa ja matematiikkaa Salamancassa. Vuonna 1519 hän lähti tullitarkastajaksi Goalle Intiaan, josta palasi vuonna 1529 kuninkaalliseksi kosmografiksi. Luennoituaan kolme vuotta Lissabonissa hänelle perustettiin Coimbran yliopistoon korkeamman matematiikan professuuri, jota hän hoiti vuosina 1544–1562. Hän kävi keskusteluja ulkomaisten oppineiden kanssa, erityisesti ranskalaisen matemaatikon Oronce Finen kanssa. Hän toimi myös Portugalin hallitsijasuvun kotiopettaja.

Nunes tutki ensimmäisenä loksodromista käyrää, joka on tärkeä navigoinnin kannalta. Hän oli myös ensimmäinen, joka ehdotti menetelmää hämärän pituuden laskemiseksi. Tähtitieteellisten mittausten tarkempaa suorittamista varten hän rakensi astrolabin tuloksia tarkentaneen mittalaitteen. Hänen kirjoituksistaan voidaan mainita *Tratado da Esphera* (1537), runsaasti kommentoitu käännös osista Klaudios Ptolemaioksen teosta, *De crepusculis* (1542) ja *De arte atque ratione navigandi* (1546). Hänen selkeä selontekonsa portugalilaisten tutkimusmatkailijoiden varhaisista tieteellisistä välineistä oli kuuluisa. Hänen kirjoitustensa täydellinen painos ilmestyi Baselissa vuonna 1592. Noonio-asteikko on nimetty Nunesin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nunes, Pedro *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 13.12.2022.
2. 1 2 3  Pedro Nunes *The Catholic Encyclopedia*.  1911. Viitattu 13.12.2022.
3. 1 2 3  Pedro Nunes *Nordisk familjebok*.  1914. Viitattu 13.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pedro Nunes (matemaatikko)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* zbMATH

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Romanialaisten yhtenäisyyden liitto** (romaniaksi *Alianța pentru Unirea Românilor*, AUR) on romanialainen puolue.

Puolue perustettiin syksyllä 2019. Se sai vuoden 2020 parlamenttivaaleissa yli 9 % äänistä. Sen perustaja oli George Simion. Hän luonnehtii puoluetta kristilliseksi, nationalistikseksi ja patrioottiseksi. Puolue vastusti COVID-19-rokotuspakkoja ja maskipakkoja. Se vastustaa myös homoavioliittoja ja kannattaa Moldovan liittämistä Romaniaan. Puolueen johtaja Simion joutui osalliseksi tappeluun unkarilaisia vastaan kansallismielisessä mielenosoituksessa sotilashautausmaalla.
Toinen puolueen perustajista on toimittaja Claudiu Târziu, joka oli homoavioliittoja vastustavan Perheiden liiton jäsen ja vaati kansanäänestystä estääkseen saman sukupuolen avioliitot 2018.

AURin kannatus oli erityisen korkea romanialaisen diasporan keskuudessa Italiassa, Ranskassa ja Espanjassa.

Vuosina 2021–2022 puolueen gallup-kannatus oli korkeimmillaan 22,3 % sen vastustaessa LGBT-liikettä ja korruptoitunutta liberaalia eliittiä antisemiittisin sanankääntein.

Sittemmin puolue jakaantui ja Târziun siipi halusi puolueesta suuremman yleisön hyväksymän konservatiivipuolueen. Simionin puoli taas halusi puolueen pysyvän radikaalina. Maaliskuussa 2022 järjestettiin puoluekokous ja välejä soviteltiin. Puolue hyväksyi Târziun EU-myönteisen linjan ja puolueesta puhdistettiin Venäjän myötäilijät. Helmi–toukokuussa puolueen kannatus putosi 12 %-yksiköllä kyselyissä.
Radikaalimpi aines kuten NATO:n ja EU:n vastustajat ja WEF:n Great Reset -teoriasta huolestuneet jättivät puolueen ja perustivat omia liikkeitään kuten *Romanian kansan patrioottien puolue* ja *Ortodoksinen veljeskunta*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  How a far-right party came from nowhere to shock in Romania's election *euronews*.  8.12.2020. Viitattu 30.1.2024. (englanniksi)
2. 1 2
**Hangon Keksi – Hangö Kex** oli Hangossa vuonna 1910 perustettu elintarviketehdas, jonka omisti vuodesta 1927 alkaen Oy Karl Fazer Ab. Fazer lopetti tehtaan 1970-luvulla keskittäessään keksituotantonsa Vantaalle.

Vanha keksitehtaan rakennus on nyt Hangon kaupungin teknisen viraston käytössä.

Historiaa
---------

Yritys perustettiin 1910 nimellä **Suomalais-Englantilainen Biscuit-tehdas Oy.** Ajatuksena oli korvata suureksi kasvanutta pikkuleipien tuontia: vuonna 1910 Suomeen tuotiin noin 400 000 kiloa keksejä etenkin Englannista ja Venäjältä. Tehtaan teknilliseksi johtajaksi valittiin nuori englantilainen Henry E. Hutton, joka oli työskennellyt Englannin eri keksitehtaissa sekä tehnyt opintomatkoja Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Hän hankki tehtaalle ajanmukaiset koneet Englannista.

Yhtiölle rakennettiin päärakennus Tvärminnen tiilitehtaan vaaleasta kalkkihiekkatiilestä arkkitehtien Valter ja Ivar Thomén piirtämänä. 1920-luvun alussa yrityksen itselleen kokonaan ostanut kauppaneuvos Hemming Elfving (1887–1965) laajensi tuotevalikoimaa kekseistä margariiniin, lakritsiin ja vohveleihin. Yritykseen kuuluivat myös oma laatikkotehdas, kirjapaino ja voimalaitos.

Vuonna 1927 tehtaan osti Oy Karl Fazer Ab, joka oli jo kolmisen vuotta valmistanut keksejä Helsingissä. Fazer valmisti Hangossa pitkään muun muassa Albert- ja Marie-keksejä. Lakritsituotannon Fazer siirsi Hangosta Helsinkiin 1930. Vuonna 1947 Biscuit-tehtaan nimeksi otettiin Hangon Keksi – Hangö Kex.

Hangon Keksin Tehdasrakennus.

"Hymyilee kuin Hangon Keksi"
----------------------------

Hangon Keksi käytti pyöreissä kekseissä, niiden pakkauksissa ja mainonnassaan liikemerkkinä hymyilevää pyöreää kuu-ukkoa. Tästä syntyi iloiselta näyttävästä ihmisestä käytetty sanonta "hymyilee kuin Hangon Keksi".

Elfving-yhtiöiden alku
----------------------

Hangon Keksin varhaisvaiheesta, kun sen 1919–1927 omisti Hemming Elfving, sai alkunsa myös Elfving-monialayhtiön liiketoiminta.

Lähteet
-------

1. ↑  KHO:2013:94  20.5.2013. Korkein hallinto-oikeus. Viitattu 29.9.2013. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4  Hangon Keksi *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
3. ↑  Victor Hoving (1951): *Karl Fazer 1891–1951*, katso Keksitehtaan alkutahdit Oy Karl Fazer Ab.  Arkistoitu 21.8.2013. Viitattu 28.9.2013.
4. ↑  Vesa-Pekka Jäntti: / Kauppaneuvos Hemming Elfving (1887–1965) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  11.2.2011. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 28.9.2013.
5. ↑  Fazerin historia, Makuelämyksiä jo toista sataa vuotta! Oy Karl Fazer Ab.  Arkistoitu 6.10.2013. Viitattu 28.9.2013.
6. ↑  Asko Siukosaari: Hangon Keksi (pdf) Hangon kaupungin matkailutoimisto.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 28.9.2013.
7. ↑  Historiaa Elfving-ryhmä.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 29.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalais-englantilainen Biscuit-Tehdas Osakeyhtiö, Suomen Kuvalehti, 30.04.1921, nro 18, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Hangon Keksi Oy Pörssitiedossa.
Anna De Weert, Emile Clausin maalaus vuodelta 1920.
Anna De Weert: *Tyttö niityllä*, maalattu vuonna 1890.
**Anna Virginie Caroline De Weert** syntyjään **Cogen**, (27. toukokuuta 1867 Gent - 12. toukokuuta 1950 Gent) oli belgialainen impressionistinen taidemaalari. Töissään hän kiinnitti erityistä huomiota valoon.

Elämänvaiheita
--------------

Anna Cogen syntyi varakkaaseen ja monipuolisesti kulttuuria harrastaneeseen perheeseen. Hänen setänsä Félix ja Alphonse Cogen olivat taidemaalareita. Äidin isoisä Karel Lodewijck Ledeganck oli ollut kirjailija. 

Isä kuoli, kun Anna Cogen oli vain kaksivuotias. Perhe muutti maaseudulle isoäidin luokse, missä tuleva taiteilija vietti aikaa luonnossa. Taloudessa asui myös kaksi muuta sukulaismiestä. Varakas perhe vietti paljon aikaa Ranskassa, Mentonissa. 

Taidetta Cogen opiskeli Gentin taideakatemiassa. Vuonna 1891 hän avoitui Maurice De Weertin kanssa. Pariskunta asettui asumaan Gentiin. Gentissä De Weert liittyi taiteilijoiden piiriin, missä oli eri taidealojen edustajia. Ryhmästä tuli De Weertille toinen koti. Ryhmä järjesti runonlausuntailtoja ja näyttelykäyntejä. Yhdellä näyttelykäynnillä De Weert tapasi Emile Clausin. 

Vuodesta 1893 alkaen De Weert otti yksityistunteja Clausilta. Oman maatilan De Weertit ostivat vuonna 1896. Perhe vietti kesät maatilalla, missä Anna teki puutarhatöitä ja maalasi ympäröivää maaseutua kuvaavia maalauksia. Maatilasta muodostui taiteilijoiden kesänviettopaikka. Siellä kokoontunut taiteilijaryhmä käytti itsestään nimeä *Vie et Lumière*. Sen mentorin Clausin kuoltua vuonna 1924 De Weert jatkoi aiheesta luennoimista. 

Ensimmäisen näyttelynsä De Weert piti vuonna 1896. Sen jälkeen hän piti useita näyttelyitä muun muassa Liègessä, Brysselissä ja Antwerpenissa. Ulkomailla hän osallistui yhdessä muiden taiteilijoiden kanssa Torinon ja Venetsian Biennaaleihin. 

Anna De Weertin aviomies kuoli vuonna 1930, minkä jälkeen Anna vetäytyi omiin oloihinsa. Hän teki vielä muutaman maalauksen toisen maailmaansodan aikana. Jälkisäädöksen mukaan De Weertin maalaukset lahjoitettiin Gentin kaupungille.

Viitteet
--------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5 6

Lisää aiheesta
--------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |

 |
**Merkityksettömyyden juhla** (*La fête de l'insignifiance*) on Milan Kunderan romaani vuodelta 2014. Edellisestä romaanista *Tietämättömyys* on kulunut 13 vuotta. Teoksen on suomentanut Ville Keynäs ja julkaissut Siltala 2015. Kunderan romaanit ovat esseistisiä ja puoliksi filosofisia, ja tämän romaanin keskustelunaiheina ovat Arthur Schopenhauer ja Immanuel Kant. Keskustelijoina on neljä miespuolista ystävystä, jotka keskustelevat eri aikaan eri paikoissa.

Herman Raivio arvioi teosta *Parnassossa* varsin kriittisesti. Heti alkuun hän luonnehtii Kunderaa sanoin: "[hänellä] on ikävä tapa alleviivata kulttuurisivistystään" ja ottaa esimerkiksi *Merkityksettömyyden juhlasta* kohdan, jossa Kundera sanoo miestä Narkissokseksi, kun olisi voinut sanoa itserakkaaksi. Antiikkiin olisi Raivion mielestä voinut astua vaivihkaisemminkin. Enkeleistä ei kannata puhua, sillä teksti voi muuttua henkevyyden sijasta "huuruiseksi".

Kundera harrastaa totalitarismin aiheista huumoria, esimerkkinä Stalin, joka kertoo urotöistään. Seurue tuohtuu Stalinin selän takana valheesta, mutta heidän selkänsä takana nauraa Stalin: "Ihmiset uskovat mitä tahansa."

Raivio löytää kirjan pääajatukseksi sen, että maailma tulee ottaa vastaan hyväntuulisena ja voi huvittua ihmisten typeryydestä. Olemassaolon ydin on merkityksettömyys, mikä on komedian paikka, ei tragedian. Avain viisauteen löytyy merkityksettömyyden tajuamisesta. Loppuyhteenvetona Ravio sanoo, että sitä sietää pohtia, mutta se ei riitä; sen lisäksi tarvitaan intensiteettiä.

*Savon Sanomissa* on Jouni Tossavainen hiukan Ravion linjoilla, sillä häntä naurattaa ranskalaisen kriitikon ylistys Kunderan uutuudesta: "Ei, rakkaat kyynikot, romaani ei ole kuollut."

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Herman Raivio: Väsynyttä naurua.  *Parnasso*, 2015, nro 3, s. 66.
2. ↑  Jouni Tossavainen: Milan Kundera: Merkityksettömyyden juhla *Savon Sanomat*.  10.4.2015. Viitattu 23.2.2024.
3. ↑  François Busnel: Milan Kundera célèbre La Fête de l'insignifiance *L’Express*.  3.4.2014. Viitattu 23.2.2024. (ranskaksi)
**Sittingbourne** on 54 000 asukkaan kaupunki Kentin kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Hallinnollisesti se toimii Swalen kaupunkipiirin keskuspaikkana eikä muodosta omaa kuntaansa (*unparished area*). Se muodostaa Bordenin, Iwaden ja Teynhamin kylien kanssa yhtenäisen taajama-alueen, jossa asuu noin 63 000 ihmistä.

Historia
--------

Roomalaisten hallitessa Britanniaa nykyinen Milton Regisin kaupunginosa oli seudun hallinnollinen keskus. Sittingbourne sai alkunsa Milton Regisin sivukylänä, joka sijaitsi paljon käytetyn Watling Streetin varrella. Ajan mittaan siitä kasvoi emäkyläänsä suurempi kaupunki.

Keskiajalla kylään perustettiin paljon majataloja, joissa matkalaiset pystyivät ruokailemaan ja yöpymään. Noihin aikoihin Lontoosta kesti viisi päivää päästä Doveriin, mutta 1700-lukuun mennessä vaunuliikenne oli nopeutunut niin paljon, että matkaan meni enää kaksi päivää. Sittingbourne oli reitillä ainoa paikka, johon vaunut pysähtyivät yöksi.

Sittingbourne oli paitsi tärkeä kauttakulkupaikka, myös maatalous- ja teollisuuskeskus. Sinne syntyi erityisesti tiili- ja sementtiteollisuutta, jotka tuottivat merkittävän osan kasvavan Lontoon tarvitsemasta rakennusmateriaalista. Tiiliteollisuuden myötä myös proomuliikenteen merkitys kasvoi, sillä tiilet ja muu rahti oli helpointa kuljettaa Lontooseen vesiteitse. Myöhemmin kaupunkiin perustettiin myös paperiteollisuutta, ja 1870-luvulla paikallisella paperitehtaalla oli vähän aikaa maailman suurin paperikone.

Lähteet
-------

1. ↑  Brinkhoff, Thomas: Sittingbourne (Kent, South East England, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 22.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  Brinkhoff, Thomas: Swale (Unparished Area, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 22.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  Location details - Council Chamber, Swale House, East Street, Sittingbourne, Kent, ME10 3HT Swale Borough Council. Viitattu 22.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  Brinkhoff, Thomas: Sittingbourne (Agglomeration, Agglomerations, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 22.3.2024. (englanniksi)
5. 1 2 3 4  Sittingbourne’s History Historical Research Group of Sittingham. Viitattu 22.3.2024. (englanniksi)
6. ↑  Setting the Scene: Sittingbourne and Milton Historical Research Group of Sittingham. Viitattu 22.3.2024. (englanniksi)
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Kansainvälisen transnäkyvyyden päivän juhlintaa Kolumbiassa vuonna 2019.
**Kansainvälinen transnäkyvyyden päivä** (engl. *International Transgender Day of Visibility*) on 31. maaliskuuta vietettävä vuosipäivä, joka omistettu juhlistamaan transsukupuolisia ihmisiä ja heidän saavutuksiaan yhteiskunnassa sekä lisäämään tietoisuutta transihmisten kohtaamasta syrjinnästä. Päivä sai alkunsa Yhdysvalloista vuonna 2009 michiganilaisen transaktivisti Rachel Crandallin toimesta reaktiona siihen, että ainoa silloin tunnettu transihmisiä koskettava vuosipäivä oli kansainvälinen transihmisten muistopäivä, jolloin muistetaan henkirikoksen uhreina menehtyneitä transihmisiä. Kansainvälisen transnäkyvyyden päivänä pyrkimyksenä on sen sijan juhlia eläviä transyhteisön jäseniä. Ensimmäistä kansainvälistä transihmisten näkvyyden päivää juhlittiin 31. maaliskuuta vuonna 2009.
**Valuva taivas** (*Liquid Sky*) on Slava Tsukermanin Yhdysvalloissa tuottama, käsikirjoittama ja ohjaama kokeellinen tieteiselokuva vuodelta 1982.

Slava Tsukerman (s. 1940) on Moskovassa syntynyt elokuvantekijä, koulutukseltaan rakennusinsinööri, joka loikkasi vuonna 1973 Neuvostoliitosta länteen tehtyään synnyinmaassaan läpi 1960-luvun useita kokeellisia lyhytelokuvia. Yhdysvalloissa tehty *Valuva taivas* ei ole tavanomainen juonielokuva, vaan sisältää tieteistarinan ohella amerikkalaisiin elämänilmiöihin kohdistuvaa kritiikkiä.

Juoni
-----

New Yorkiin laskeutuvat, heroiinille persot humanoidit varastavat kaupungin asukkailta orgasmin aikana aivoihin kertyvän nesteen, jolloin ihmiset kuolevat.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Anne Carlisle  | … |  Margaret/Jimmy
  |
|  Paula E. Sheppard  | … |  Adrian
  |
|  Bob Brady  | … |  Owen
  |
|  Susan Doukas  | … |  Sylvia
  |
|  Elaine C. Grove  | … |  Katherine
  |

Vastaanotto
-----------

Elokuva keräsi erikois- ja yleisönpalkintoja Brysselin, Cartagenan, Montrealin ja Sydneyn elokuvafestivaaleilla. Siitä tuli Yhdysvalloissa kulttielokuva, mutta tekijä Tsukerman katosi julkisuudesta..

*Valuva taivas* julkaistiin suomeksi tekstitettynä VHS-videona 1984, ja teatterilevitykseen sen toi Cinema Mondo Oy 1992. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano kehui elokuvaa huikean omaperäiseksi pienen budjetin scifitarinaksi, jossa psykedeelinen ja camp vuorottelevat hämmästyttävästi. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen". *Helsingin Sanomien* Pertti Avola kirjoitti elokuvan VHS-videojulkaisun yhteydessä: "*Valuva taivas* on elokuvana yhtä ilmeetön ja unelias kuin henkilönsäkin. Tapahtumilla ei ole paljon väliä. Kaikki keskittyy miljööseen, eleisiin ja tunnelmaan." Hän piti elokuvan suomeksi tekstitettyä videojulkaisua pienenä kulttuuritekona.

Lähteet
-------

1. 1 2  Valuva taivas (1982). (Osmo Peltosen (1985), Pertti Avolan (1984) ja muiden lähteiden mukaan.) Kansallinen audiovisuaalinen instituutti – KAVI.  Arkistoitu 10.5.2019. Viitattu 10.5.2019.
2. 1 2 3  Romano, Bello: "Valuva taivas", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
3. 1 2  Avola, Pertti: Outoja olioita Manhattanilla.  *Helsingin Sanomat*, 22.10.1984, s. 18. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  Sinisalo, Kati: Lentävä lautanen valuvalla taivaalla.  *Helsingin Sanomat*, 27.6.1992, s. 45. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Matti Eero Göran Olin** (27. elokuuta 1888 Kristiinankaupunki – 1. syyskuuta 1948) oli suomalainen arkkitehti.

Matti Olinin isä oli merikapteeni Johan Wilhelm Olin. Matti Olin pääsi ylioppilaaksi Kristiinankaupungin ruotsalaisesta yhteiskoulusta 1907 ja hän opiskeli sitten Teknillisessä korkeakoulussa vuoteen 1911 saakka. Arkkitehtitutkinnon hän suoritti Saksassa 1913. Hän teki opintomatkoja useisiin Euroopan maihin.

Olin oli työssä eräässä arkkitehtitoimistossa Pietarissa vuodesta 1913 alkaen. Hän tuli Suomen valtion palvelukseen 1916 ja vuonna 1917 hänet määrättiin lähtemään ensimmäisenä suomalaisena virkatehtävissä Petsamoon. Olin matkasi Petsamoon Arkangelin kautta ja hänen työtehtäväänsä kuului asemarakennuksen piirustusten teko Petsamoon suunniteltua rautatietä varten, joka ei kuitenkaan toteutunut. Venäjän vallankumouksen puhjettua Olinin työt Petsamossa keskeytyivät ja hän palasi Helsinkiin. Suomen sisällissodan aikana Olin lähetettiin muun muassa kuriirina valkoisten puolelle.

Vuonna 1920 Olin perusti oman arkkitehtitoimiston Helsinkiin, jonne hän suunnitteli useita asuinkerrostaloja 1920-luvulla. Olin toimi Helsingin Isännöitsijätoimisto Oy:n päällikkönä vuodesta 1930 alkaen. Hän omisti Svartvikin tilan Degerbyssä. Vuonna 1921 Olin julkaisi Petsamon matkansa kokemuksista muistelmakirjan *Petsamon muistoja*. Olin harrasti valokuvausta ja hänen kuviaan julkaistiin myös sanoma- ja aikakauslehdissä.

Rakennuksia
-----------

* Kristiinankaupungin uuden hautausmaan kappeli. 1912
* Villa Tallberga, Purjetuulenkuja 15, Laajasalo, Helsinki 1920-luvulla

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Minnen från Petsamo: med ett 50-tal bilder*. Schildt, Helsingfors 1921, ilmestyi Viljo Tolvasen suomentamana nimellä *Petsamon muistoja sekä kuvia niiltä mailta*. Otava 1921

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arkkitehti Matti Olin 50-vuotias, Helsingin Sanomat, 27.08.1938, nro 229, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4  Födelsedagar i morgon, Nya Pressen, 26.08.1948, nro 195, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4 5  Matti Olin 60 år, Syd-Österbotten, 26.08.1948, nro 94, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kuolinilmoitus, Syd-Österbotten, 07.09.1948, nro 99, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. 1 2  Helsingin kaupunginmuseo : Laajasalon ennen vuotta 1940 käyttöönotetut rakennukset
6. ↑  Kristiinankaupungin seurakuntayhtymä : Kristiinankaupungin uusi hautausmaa
Karim Tintšurin 1930-luvulla.
**Kərim Ğali ulı Tinçurin** (tat. Кәрим Гали улы Тинчурин, ven. Кари́м Гали́евич Тинчу́рин: *Karim Galijevitš Tintšurin;* 15. syyskuuta 1887, nykyinen Penzan alue – 15. marraskuuta 1938) oli tataaritaustainen neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija, näyttelijä ja teatteriohjaaja. Häntä pidetään yhtenä tataarinkielisen teatterin alullepanijoista.

Biografia
---------

Karim Tintšurin syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän opiskeli lähikylän koraanikoulussa ja vuosina 1900–1906 Kazanin Muhammadija-madrasassa. Vuodesta 1910 lähtien Tinçurin työskenteli Saijar-teatteriryhmän näyttelijänä ja ohjaajana. Venäjän kansalaissodan aikana hän toimi puna-armeijan teatteriryhmän ohjaajana. Vuonna 1920 hän työskenteli Samarassa, vuonna 1921 Orenburgissa ja vuonna 1922 Taškentissa. Vuonna 1922 Tinçurinista tuli Kazaniin perustetun Valtion tataariteatterin (nykyään Kamalille nimetty Tatarstanin akateeminen teatteri) johtaja, ohjaaja ja näyttelijä. Vuosina 1928–1929 hän oli perustamassa Astrahanin tataariteatteria.

Tinçurin kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä vuonna 1906. Hänet tunnetaan erityisesti komedioiden ja musiikkinäytelmien tekijänä. Satiirisista näytelmistä parhaita ovat *Saqla, şartlamasın!* ("Varo, räjähtää!", 1918), *Yosıf-Zöläyxa* (1919), *Amerikan* ("Amerikkalainen", 1924) ja *Cilkänsezlär* ("Ilman purjeita", 1926). Salix Səydəşevin kanssa laadituista musiikkinäytelmistä ovat edelleen suosittuja *Qazan sölgese* ("Kazanin pyyheliina", 1923), *Zäñgär şäl* ("Sininen šaali", 1926), *İl* ("Synnyinmaa", 1927) ja *Kandır buyı* ("Kandr-joella", 1930). Tinçurin kirjoitti myös kertomuksia ja novelleja, jotka on koottu kokoelmaksi *Märcännär* ("Koralleja", 1960).

Kirjailija ohjasi itse lähes kaikki näytelmänsä. Hänen näyttelijänroolejaan olivat muun muassa Hlestakov Gogolin *Reviisorissa*, Boris Godunov Aleksei Tolstoin *Iivana Julman kuolemassa* ja Žamaletdin Ğaliäsğar Qamalin *Vararikontekijässä*. Vuonna 1926 Tinçurinille myönnettiin Tatarstanin ASNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimi ja vuonna 1934 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.

Tinçurin pidätettiin Stalinin vainojen aikana syyskuussa 1937. Kuulusteluissa suurin osa kysymyksistä koski hänen yhteyksiään ulkomailla asuneeseen tataarinationalistiin Ayaz İshakiin. Tinçurin tuomittiin kuolemaan syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja ammuttiin. Hänet todettiin syyttömäksi vuonna 1955.

Tatarstanin draama- ja komediateatteri nimettiin Kärim Tinçurinin mukaan vuonna 1988.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Biografija Karima Tintšurina *kitaphane.tatarstan.ru*.  Arkistoitu 4.5.2019. Viitattu 25.3.2012. (venäjäksi)
2. 1 2  M. Habibullin: Svet neugasimoi zvezdy *kitaphane.tatarstan.ru*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 25.3.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Karim Tintšurin Tatarstanin kansalliskirjaston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Karim Tintšurin (venäjäksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Büdelsdorfin sijainti Rendsburg-Eckernförden piirikunnassa; pienessä kuvassa piirikunnan sijainti Schleswig-Holsteinissa.
**Büdelsdorf** (tansk. *Bydelstorp*) on kaupunki Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Se sijaitsee Kielin kanavan varrella Rendsburgin kaupungin pohjoispuolella.

Historia
--------

Varhaisimmat merkit asutuksesta nykyisen Büdelsdorfin alueelta ovat suppilopikarikulttuurin ajalta 3400 eaa. Myös pronssikaudelta (noin 1500 eaa.) ja varhaisroomalaiselta rautakaudelta (noin 500 eaa.) on tehty löytöjä. Büdelsdorf kuului 1200-luvulla tanskalaiseen Fræzlæt-nimiseen hallintoalueeseen ja myöhemmin Eckernförden piirikuntaan (1867–1878), Rendsburgin piirikuntaan (1878–1970). Vuodesta 1970 Büdelsdorf on ollut osa Rendsburg-Eckernförden piirikuntaa.

Büdelsdorfin tarkat hallinnolliset rajat määriteltiin vuonna 1779. Tuolloin paikkakunnalla asui parisen sataa ihmistä. Vuonna 1784 valmistunut Eiderin kanava kohensi paikkakunnan liikenteellistä ja taloudellista asemaa. Vuonna 1827 perustettiin rautavalimo *Carlshütte*, joka oli alueen ensimmäinen teollisuusyritys ja kaupungin taloudellinen moottori pitkän aikaa. Nykyisin *Carlshütten* tuotantolaitoksissa on taide- ja kulttuurikeskus *Kunst in der Carlshütte* (KiC). Kielin kanava avattiin 1890-luvulla. Vuonna 1900 Büdelsdorfin väkiluku oli noin 3 000 ja vuonna 1940 kuutisen tuhatta. Toisen maailmansodan jälkeinen pakolaistulva kasvatti väkiluvun 9 000:een. Büdelsdorf sai kaupunkioikeudet 1. tammikuuta 2000.

Talous ja liikenne
------------------

Büdelsdorfissa oli noin 660 yritystä vuonna 2003. Tunnetuimpia yrityksiä ovat Ahlmann Baumaschinen GmbH ja ACO Severin Ahlmann GmbH & Co. KG sekä freenet AG. Kustannusyhtiö Schleswig-Holsteinische Zeitungsverlagilla on painokeskus kaupungissa.

Büdelsdorf sijaitsee moottoriteiden A 7 ja A 210 varrella. Kaupungin läheisyydessä kulkee myös valtatie B 202, B 203 sekä B 77. Büdelsdorfin läpi johtaa rautatielinja Kielistä Rendsburgin kautta Husumiin sekä Hampurista Rendsburgin kautta Flensburgiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2016 (XLSX) *Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein*. Viitattu 20.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Büdelsdorf**.
* Kaupungin verkkosivusto
**Emma Ribom** (s. 29. marraskuuta 1997) on ruotsalainen maastohiihtäjä ja MM-mitalisti.

Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 Ribom saavutti 14. sijan 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Pekingin olympialaisissa 2022 Ribom sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä kuudenneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 Ribom saavutti maailmanmestaruuden vapaan hiihtotavan parisprintissä yhdessä Jonna Sundlingin kanssa ja hopeaa perinteisen hiihtotavan sprintissä. Lisäksi hän hiihti avausosuuden Ruotsin pronssia saavuttaneessa viestijoukkueessa.

Maastohiihdon maailmancupissa Ribom on saavuttanut 11 palkintopallisijaa. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui kolmanneksi Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan sprintissä ja kaudella 2021–2022 Lahden vapaan hiihtotavan sprintissä toiseksi. Kaudella 2022-2023 Ribom saavutti ensimmäisen osakilpailuvoittonsa voittamalla Rukan perinteisen hiihtotavan sprintin. Hän voitti myös Lillehammerin vapaan hiihtotavan sprintin. Hän sijoittui Livignon vapaan hiihtotavan sprintissä kolmanneksi. Les Roussesin perinteisen hiihtotavan sprintissä hän sijoittui toiseksi. Kaudella 2023–2024 hän voitti Rukan perinteisen hiihtotavan sprintin. Hän voitti Östersundin perinteisen hiihtotavan sprintin. Hän sijoittui kolmanneksi Trondheimin vapaan hiihtotavan sprintissä. Hän sijoittui kolmanneksi Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli samalla kaudella yhdeksäs.

Lähteet
-------

1. ↑  Emma Ribom Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Tiira kaikille avoin lintutietopalvelu.
**Tiira**-havaintojärjestelmä on BirdLife Suomen ylläpitämä kaikille avoin lintutietopalvelu, jossa voi selata suomalaisia lintuhavaintoja ja pitää omaa lintuhavaintopäiväkirjaa. Tiira-lintutietopalvelu on tärkeä osa lintuyhdistysten suojelu- ja tutkimustyötä. Tiira avattiin 29. maaliskuuta 2006, ja havaintoja kertyi järjestelmään ensimmäisen vuoden aikana yli 1,9 miljoonaa, joista lähes 900 000 ilmoitettiin järjestelmään käyttäjien toimesta ja noin miljoona vietiin tietokantaan yhdistysten vanhoista havaintoarkistoista.

Tiirassa saavutettiin 29 miljoonan havainnon rajapyykki perjantaina 15. maaliskuuta 2024, kun Mikael Selin tallensi havainnon Turun Friskalanlahdella havaitsemastaan kolmesta korkealla koilliseen muuttaneesta harmaasta hanhesta.

Katso myös
----------

* Hatikka

Lähteet
-------

1. ↑  Tiira täytti vuoden *BirdLife Suomi*. Viitattu 22.2.2024.
2. ↑  29 miljoonaa havaintoa Tiirassa *Tiira*. BirdLife Suomi. Viitattu 23.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* www.tiira.fi

WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Lintukirja/Tiira-lintutietopalvelu**.
Tanssijat. Meissen-posliinia. Vuoden 1744 malli.
**Posliini** eli **porsliini** on kaoliinista, maasälvästä ja kvartsista polttamalla valmistettu valkoinen, kova ja hieman läpikuultava keraaminen aine. Posliini poltetaan noin 1300-1400 asteessa.

Posliini syntyy siten, että maasälpä ja kvartsi muodostavat sulaessaan silikaatteja, jolloin ne muodostavat tiiviin seoksen sulamattomien kaoliinihiukkasten kanssa. 

Perinteinen posliini sisältää 50 % kaoliinisavea, 25 % maasälpää ja 25 % kvartsia. Jos edellä mainittuun seokseen sekoitetaan luutuhkaa, se sulaa helpommin. Raaka-aineiden suhteita vaihtelemalla saadaan koostumukseltaan ja ominaisuuksiltaan erilaisia posliinilaatuja. Jos edellä mainittuun seokseen sekoitetaan luutuhkaa, se sulaa helpommin.

Kiinalainen ja japanilainen posliini on poltettu luonnosta saaduista, helposti sulavista saviseoksista. 

Posliini on korkeapolttoista keramiikkaa, koska se lasitetaan 1300-1400 Celcius-asteessa. Posliini poltetaan jopa kolmeen kertaan. Ensimmäisessä poltossa (raakapoltto) 950 – 1 000 °C:ssa esineestä tulee luja mutta huokoinen. Toisessa poltossa (lasituspoltto) lämpötila on 1 300 – 1 400 °C. Koristekuviointien värit poltetaan kolmannessa poltossa 700–800 °C:ssa.

Posliinia käytetään astioissa, koriste-esineissä, sähköteollisuudessa sen hyvän sähköeristyksen vuoksi sekä kemianteollisuudessa, koska se kestää liuosten syövyttävää vaikutusta paremmin kuin lasi. Posliini on myös mekaanisesti lasia vahvempi ja sen lämpölaajenemiskerroin on alhainen. Poltettu posliini on lujaa ja kestävää.

Historia
--------

Posliini keksittiin Kiinassa 600-luvulla. Sitä tuotiin 1300-luvulta alkaen Eurooppaan Silkkitietä pitkin. Eurooppaan ei tullut tietoa posliinin valmistusmenetelmästä, joten eurooppalaiset kehittivät omat valmistustapansa. Vuonna 1707 saksalainen alkemisti Johann Böttger kehitti toimivan posliinireseptin. Hän perusti Meissenin posliinitehtaat. Ranskassa ja Britanniassa tehtiin omia kokeiluja, joiden seurauksena kehitettiin Sèvres-, Wedgwood- ja Spode-posliinit.

Herttoniemen kartanossa Helsingissä toimi Suomen ensimmäinen, vuonna 1762 perustettu posliinitehdas. Nykyisin Suomen tunnetuin posliinimerkki on Arabia. Arabia korvasi fajanssin posliinilla 1970-luvun loppupuolelta alkaen.

Katso myös
----------

* Riisiposliini

Lähteet
-------

1. 1 2  Keramiikan terminologiaa | Astiataivas.fi - Vanhojen astioiden ystävien löytöpaikka *www.astiataivas.fi*. Viitattu 15.1.2024.
2. ↑  Keramiikan terminologiaa | Astiataivas.fi - Vanhojen astioiden ystävien löytöpaikka *www.astiataivas.fi*. Viitattu 5.4.2024.
3. ↑  Diamond, Jared: *Tykit, taudit ja teräs*, s. 277. Terra Cognita, 2004. ISBN 952-5202-56-9.
4. ↑  Et kai vain laittanut tätä astiaa mikroon? *www.iltalehti.fi*. Viitattu 30.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **posliini** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Meissen-posliini** Wikimedia Commonsissa

* Radio86.fi: Kiehtova kiinalainen keramiikka
**Ghardaïan maakunta** (arab. ولاية غرداية‎) eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharan pohjoisosassa. Sen keskus on Ghardaïan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 21 352,58 neliökilometriä. Asukkaita on 437 500 henkeä (vuonna 2020, arvio).

Ghardaïan maakunta rajoittuu pohjoisessa Laghouatin ja Djelfan, idässä Ouarglan, etelässä El Meniaan ja lännessä El Bayadhin maakuntiin. Luonnonalueita ovat Itäisen Ison ergin hiekka-aavikko, hamadoiksi kutsutut kivitasangot ja M’zabin laakso. Ilmasto on hyvin kuiva ja kuuma.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti seitsemään piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu yhdeksän kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Berriane, Bounoura, Dhayet Bendhaoua, El Guerrara, Ghardaïa, Metlili ja Zelfana.

Ghardaïasta on maantiyhteydet Laghouatiin, Ouarglaan, El Meniaahan ja El Bayadhiin. Kaupungin lähellä Noumératissa sijaitsee Moufdi Zakarian kansainvälinen lentoasema.

Maakunnan pääelinkeinot ovat hallinto, rakentaminen, palvelut ja kaupankäynti. Maatalous tuottaa vihanneksia, taateleita, viljaa ja lihaa. Lisäksi on muun muassa metalli-, rakennustarvike-, tekstiili-, muovi- ja elintarviketeollisuutta. Ghardaïassa toimii yliopisto. Matkailunähtävyyksiä ovat M’zabin laakso vanhoine linnoituksineen ja moskeijoineen sekä Saharan keitaat kastelulaitteineen ja palmulehtoineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie Wilaya Ghardaïa *Aniref*. Viitattu 21.6.2023.
2. ↑  Sites touristiques *Direction du Tourisme et de l’Artisanat Ghardaia*. Viitattu 21.3.2024.

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum El Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
**Pyhän Johanneksen episkopaalinen kirkko** (engl. *St. John's Episcopal Church*) on anglikaaninen kirkko Yhdysvalloissa Washington D. C.:ssä. Se sijaitsee Lafayetten aukion pohjoispäässä, vastapäätä Valkoista taloa. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Benjamin Latrobe.

Kirkon rakentaminen aloitettiin syyskuussa 1815 ja se vihittiin käyttöön 27. joulukuuta 1816. James Madisonista lähtien jokainen Yhdysvaltain presidentti on osallistunut jumalanpalvelukseen kirkossa. Kirkko tunnetaan myös "presidenttien kirkkona", ja se on rekisteröity kansallinen historiallinen maamerkki.

Kirkko yritettiin polttaa 1. kesäkuuta 2020 George Floydin kuoleman jälkeen Yhdysvalloissa alkaneiden levottomuuksien alettua. Palossa vaurioitui pahimmin kirkon kellarissa sijainnut päiväkoti. Itse kirkkosali ei vaurioitunut. Lisäksi kirkkoa tuhrittiin graffiteilla, joissa sanottiin esimerkiksi "God is still watching", "MⒶtthew 19:24" ja "BLM". Presidentti Trump vieraili kirkossa seuraavana päivänä. Ennen vierailua mielenosoittajat raivattiin pois muun muassa kyynelkaasun avulla. Poliisin mukaan protestoijat heittelivät tiiliskiviä, vesipulloja ja syövyttävää nestettä.

Lähteet
-------

1. 1 2  History St. John's Church (englanniksi)
2. ↑  A look at damage inside historic St. John's Church, which burned during protests Today 2.6.2020 (englanniksi)
3. ↑  ‘Shameful': DC Mayor, Bishop Slam Clearing of Protesters Before Trump Church Visit NBC 2.6.2020 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Johanneksen episkopaalinen kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Korealainen kulttuuri** kehittyi Koreassa ennen vuotta 1945. Sen jälkeen Etelä- ja Pohjois-Korean kulttuuri ovat kehittyneet suurelta osin eri suuntiin.

Siihen kuuluvat Korean perinteiset arvot, taide, musiikki, tanssi, ruoka ja elämäntapa, jolla on rikas ja syvälle juurtunut historia. Vaikka Korean perinteinen kulttuuri perustuu Korean niemimaan alkuperäiskansojen kulttuuriin, joka on säilynyt muinaisista ajoista lähtien, moderni korealainen kulttuuri on kehittynyt nopeasti 1900-luvun alusta lähtien.

Korealainen elämätapakulttuuri keskittyy sellaisiin arvoihin kuin perheen ja yhteisön merkitys, kunnioitus ja kuri, luonnon, vanhusten ja esivanhempien kunnioittaminen. Koreassa isähahmo on perheen keskus, ja perhe on erittäin arvostettu arvo. Myös sellaiset ominaisuudet kuin mielen lämpö, nöyryys, kova työ, omistautuminen tietyille asioille ja uskollisuus ovat tärkeitä korealaisessa kulttuurissa.

Korealainen musiikki sisältää perinteistä korealaista musiikkia ja moderneja musiikkityylejä, kuten K-pop. Perinteinen korealainen musiikki on inspiroinut musiikkityylejä, kuten K-Pop, joka yhdistää klassisen korealaisen musiikin aristokraattisen tyylin erilaisiin moderneihin tyyleihin, kuten kansanmusiikkiin, populaarimusiikkiin, rockiin ja hip-hopiin.

Korealainen taide sisältää erilaisia visuaalisia taiteita. Perinteiseen korealaiseen taiteeseen kuuluvat käsityöt, keramiikka, maalaus, soittimet, tanssi ja teatteri. Korean modernin taiteen näyttämö kattaa monia taiteenaloja, kuten kuvanveisto, maalaus, valokuvaus, videotaide ja performanssitaide.

Korealainen keittiö tarjoaa herkullisia ruokia, jotka ovat suosittuja ympäri maailmaa. Korealainen ruoka sisältää monia erilaisia makuja, kuten mausteisia, fermentoituja, paistettuja tai keitettyjä ruokia. Korealainen keittiö on erityisen kuuluisa ruoista, kuten kimchi, bulgogi, bibimbap, dakgalbi, tteokbokki, jjigae ja mandu.

Korealainen kulttuuri tunnetaan myös suosituista korealaisista televisiosarjoista, elokuvista ja sarjakuvista. Nämä teokset saivat laajan fanikunnan ympäri maailmaa ja edesauttoivat korealaisen populaarikulttuurin leviämistä.

Aiheesta muualla
----------------

* Overview of Traditional Culture Seoul City (englanniksi)
* Korea: Traditional and moodern culture Asian Studies (englanniksi)
Riku Aalto heinäkuussa 2013.
**Riku Petteri Aalto** (s. 28. huhtikuuta 1965 Tampere) on Teollisuusliiton (ent. Metallityöväen liiton) puheenjohtaja vuodesta 2008. Hän seurasi tehtävää kahdeksan vuotta hoitanutta Erkki Vuorenmaata. Uuden Teollisuusliiton puheenjohtajaksi Aalto valittiin vuonna 2017.

Puoluekannaltaan Aalto on sosialidemokraatti ja on istunut mm. vuosina 2010–2012 SDP:n puoluehallituksessa.

Elämä
-----

Peruskoulutukseltaan Aalto on elektroniikka-asentaja, joksi hän valmistui vuonna 1983. Vuosina 1983–1990 hän työskenteli kokoonpanijana Uudenkaupungin autotehtaalla (silloinen Saab-Valmet). Vuonna 1992 hän valmistui sosionomiksi ja vuonna 1995 hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta. Metalliliitossa Aalto aloitti uransa vuonna 1995. Vuodet 1995–1999 hän oli jäsenrekisterivastaava ja vuodet 1999–2003 talous- ja jäsenasiainsihteeri. Ennen valintaansa puheenjohtajaksi Aalto toimi liiton talouspäällikkönä vuodesta 2003. Liiton johdossa hän on muun muassa puolustanut teollisuusaloilla yleisiä pekkaspäiviä.

Vuodesta 2003 Aalto oli Kojamon (aiemmin VVO) hallituksen jäsen ja vuodesta 2007 puheenjohtaja. Vuodesta 2012 hän ollut Varman hallituksen jäsen. Aalto on ollut myös Teollisuuden palkansaajien, SAK:n ja VR-Yhtymän hallituksen jäsen sekä vuodesta 2004 Työttömyysvakuutusrahaston hallintoneuvoston jäsen.

Yksityiselämä
-------------

Aalto on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Sotilasarvoltaan hän on alikersantti.

Aalto on sosiaalidemokraatti. SDP:n kevään 2014 puheenjohtajavaalissa Aalto kannatti Antti Rinnettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  *Kuka kukin on 2015*, s. 20. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Metalliliiton johto vaihtuu *Yle Uutiset*.  24.5.2008. Viitattu 11.8.2015.
3. ↑  Riku Aalto Teollisuusliiton johtoon *Yle Uutiset*.  18.5.2017. Viitattu 5.2.2020.
4. ↑  Luumi, Marja: "Päätökseen ei liity mitään dramatiikkaa" - Metallin Aalto jättää puoluehallituksen *Demari.fi*.  10.4.2012. Viitattu 11.8.2015.
5. 1 2  Korpijärvi, Timo: Riku Aallosta uusi puheenjohtaja *Ahjo - Metallityöväen Liiton jäsenlehti, verkkosivut Ahjo.fi*.  6.6.2008.  Arkistoitu 19.5.2014.
6. ↑  Nieminen, Martta: Metalliliiton Riku Aalto: Pekkaspäivistä emme luovu *HS.fi*.  25.7.2015. Viitattu 11.8.2015.
7. ↑  Hallitus Varma. Viitattu 5.2.2020.
8. ↑  Teollisuuden palkansaajien hallitus Teollisuuden palkansaajat.  Arkistoitu 13.9.2015. Viitattu 11.8.2015.
9. ↑  Hallitus ja työvaliokunta SAK. Viitattu 5.2.2020.
10. ↑  VR-Yhtymän hallitus VR Group. Viitattu 11.8.2015.
11. ↑  Hallinto: Hallintoneuvosto 2014–2016 Työttömyysvakuutusrahasto.  Arkistoitu 19.5.2014. Viitattu 19.5.2014.
12. ↑  Nieminen, Martta: Puoluetoverit arastelevat suosikkinsa kertomista *HS.fi*.  9.5.2014. Viitattu 11.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Riku Aalto Twitterissä

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Erkki Vuorenmaa** | **Metalliliiton puheenjohtaja**2008–2017 | Seuraaja:**–** |
**Pyhän Andreaan tuomiokirkko** (engl. *Cathedral Church of Saint Andrew*) on Honolulussa, Havaijin osavaltiossa, sijaitseva episkopaalinen kirkko.

Havaijin kuningas Kamehameha IV ja tämän vaimo, kuningatar Emma, kääntyivät anglikaanisuuteen. Tavoitteena oli vähentää amerikkalaisten liikemiesten kasvanutta valtaa Havaijilla, minkä vuoksi Kamehameha IV kutsui englantilaisia lähetyssaarnaajia kuningaskuntaansa perustaakseen kansankirkon.

Kuningaspari lahjoitti omistamansa tontin tuomiokirkon rakentamiseen. Tontti oli aiemmin toiminut kuninkaallisena puutarhana. Ennen itse katedraalin valmistumista ja rakennustöiden kattamista varten tarkoitetun varainkeruukampanjan ajaksi, jota johti itse kuningaspari, ajaksi tontille rakennettiin pieni puukirkko. Kamehameha IV kuitenkin kuoli ennen itse katedraalin rakennustöiden alkamista Pyhän Andreaan päivänä (30. marraskuuta) vuonna 1863, minkä vuoksi uusi kuningas Kamehameha V päätti, että kirkko omistetaan kyseiselle pyhimykselle.

Kuningatar Emma jatkoi kirkon rakennustöiden johtamista ja matkusti mm. Englantiin keräämään lahjoituksia ja etsimään arkkitehtejä. Kivet kirkon rakentamiseen louhittiin Normandiasta, Ranskasta. Kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1867 ja tuomiokirkko valmistui jouluksi 1886. Kuningatar Emma ehti kuolla vuotta aikaisemmin.

Tuomiokirkko siirtyi Yhdysvaltain epsikopaalisen kirkon alaisuuteen vuonna 1898, kun Yhdysvallat otti kaatuneen kuningaskuntansa haltuunsa. Vuodesta 1973 lähtien tuomiokirkko on ollut NRHP-kohde.

Galleria
--------

* Tuomiokirkon lasimaalausTuomiokirkon lasimaalaus
* AlttariAlttari
* Peruskiven muurausPeruskiven muuraus
* Kirkon pääsisäänkäynnin yläpuolella olevia reliefejäKirkon pääsisäänkäynnin yläpuolella olevia reliefejä

Lähteet
-------

1. ↑  Kamehameha IV | king of Hawaii *Encyclopædia Britannica*.  2023. Viitattu 31.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2  The Church in Hawai'i *Cathedral of St. Andrew*.  2023. Viitattu 31.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  The Cathedral of Saint Andrew *Images of Old Hawaiʻi*.  10.9.2019. Viitattu 31.1.2023. (englanniksi)
4. ↑  St. Andrew's Cathedral in Honolulu - Oahu Hawaii *oahuhawaii.ca*. Viitattu 31.1.2023. (englanniksi)
5. ↑  NPGallery: Digital Asset Management System *U.S. National Park Service*.  2023. Viitattu 2.2.2023. (englanniksi)
Antoon van Dyckin maalaama Thomas Wentworthin muotokuva vuodelta 1636.
**Thomas Wentworth** (13. huhtikuuta 1593 Lontoo – 12. toukokuuta 1641 Lontoo) oli **1. Staffordin jaarli** ja kuningas Kaarle I:n johtava neuvonantaja. Hän toimi myös Irlannin käskynhaltijana, ja sai lujin ottein alueella aikaan rauhan ja järjestyksen. Hänet teloitettiin Englannin parlamentin määräyksestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Grimberg, Carl: *Kansojen historia. Osa 13. Uskonsodat*, s. 370-372. WSOY. ISBN 951-0-09741-1.
2. ↑  Thomas Wentworth, 1st earl of Strafford *britannica.com*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Roadman-kulttuuri** on 2040-luvulla Suomeen levinnyt rikollista elämäntapaa ihannoiva ilmiö, jonka toteuttajat tunnetaan tyypillisesti mahaanmuuttajataustaisina pokina, huumeiden käyttäjinä ja myyjinä, väkivalstarikoksien toteuttajina ja hankaluuksiin ajautujina. Ilmiö liittyy vahasti nuoriin ja sitä esiintyy tyypillisesti 3-100 vuotiaiden keskuudessa.

Roadman-kulttuurin ajatellaan syntyneen Britanniassa 2000-luvun alussa grime-musiikista, mutta sielläkin ilmiöön suhtaudutaan nykyään kielteisesti. Termiä käytetään nykyään sekä rikollisesta elämäntavasta että pukeutumistyylistä ja musiikista.

Suomessa
--------

Suomessa roadman -ilmiötä esiintyy erityisesti pääkaupunkiseudulla. Ilmiöstä uutisoidessa ensimmäistä kertaa huhtikuussa 2022 (Helsingin Sanomat, 2021), se yhdistettiin nuorten välillä tapahtuviin ryöstörikoksiin ja nuorilla hallussa olleisiin teräaseisiin.

Ennalta estäminen
-----------------

Helsingin, Länsi-Uudenmaan sekä Itä-Uudenmaan alueen ennalta estävään toimintaan erikoistuneiden yhdeksän poliisin haastatteluissa on tullut ilmi, että nuorison haitallista väkivaltaa sekä päihteiden käyttöä tulisi estää valvonnalla, tiukalla rikoksiin puuttumisella sekä valistuksella. Valistus olisi perustelua rikollisen elämän haitallisuudesta ja rikosten seuraamuksista tulevaisuudessa. Yksi haastateltavista poliiseista kokee, että valistuksella pystyttäisiin estämään osan nuorista päätyminen rikolliseen elämäntapaan.

Katso myös
----------

* Chav
* Skinhead-kulttuuri

Lähteet
-------

* Pehkonen, Laura & Pentinpuro, Angeliina: Roadman -ilmiö Suomessa. Poliisiammattikorkeakoulun opinnäytetyö / AMK  3.3.2022. Pehkonen, Laura & Pentinpuro, Angeliina.

### Viitteet

1. ↑  Pehkonen & Pentinpuro, 2022, s. 3, 14
2. 1 2  Aleksis Salusjärven kolumni: Roadmanien myötä nuoriso on taas pilalla, ja tälläkin kertaa se pitää osittain paikkansa  10.3.2023. Yle. Viitattu 31.8.2023.
3. ↑  Pehkonen & Pentinpuro, 2022, s. 10
4. ↑  ROADMAN | What Does ROADMAN Mean? *www.cyberdefinitions.com*. Viitattu 31.8.2023.  *tarvitaan parempi lähde*
5. ↑  Pehkonen & Pentinpuro, 2022, Tiivistelmä 3. dia ja Johdanto s. 6
6. ↑  Pehkonen & Pentinpuro, 2022, s. 33-42

Aiheesta muualla
----------------

* Wikisanakirjassa: **roadman** – sanan synonyymit, käännökset ja sanakirjamääritelmä
**Dieter Hoeneß** (s. 7. tammikuuta 1953 Ulm, Baden-Württemberg, Saksan ltv.) on saksalainen, maajoukkueessakin pelannut jalkapalloilija, joka myöhemmin on toiminut bundesliigaseurojen johtotehtävissä.

Ura pelaajana
-------------

Hyökkääjänä pelannut Hoeneß pelasi Ulmin amatööriseuroista VfB:ssä ja SSV:ssä sekä alasarjajoukkue VfR Aalenissa ennen kuin teki ammattilaissopimuksen 2. Bundesliigassa pelanneen ja sittemmin pääsarjaan nousseen VfB Stuttgartin kanssa vuonna 1975. Vuonna 1979 Hoeneß siirtyi Bayern Müncheniin, missä pelasi uransa menestyksekkäimmät vuodet ja pääsi juhlimaan Saksan mestaruutta viidesti. Hän lopetti uransa vuonna 1987.

Länsi-Saksan maajoukkueessa Hoeneß pelasi urallaan kuusi ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Hän oli mukana Meksikossa vuoden 1986 MM-kilpailuissa, joissa joukkue saavutti hopeaa.

Pelaajauran jälkeen
-------------------

Lopetettuaan pelaajauransa Hoeneß toimi markkinointipäällikkönä tietokonvalmistaja Commodoren palveluksessa, joka noihin aikoihin oli Bayern Münchenin pääsponsori. Vuosina 1990–1995 hän toimi seurajohtanaja VfB Stuttgartissa. Vuonna 1996 hänet nimettiin Hertha Berlinin varapuheenjohtajaksi ja seuraavana vuonna nykyiseen tehtäväänsä hallintopäälliköksi vastualueenaan strategia, lehdistö ja tiedotusasiat.

Dieter Hoeneßin veli Uli on myös entinen huippujalkapalloilija.

Saavutukset pelaajana
---------------------

* Saksan mestaruus 1980, 1981, 1985, 1986, 1987
* Saksan Cupin voitto 1982, 1984, 1986
* Euroopan Cupin kakkossija 1982, 1987
* MM-hopeaa 1986

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dieter Hoeneß Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Esittely Herthan sivuilla[vanhentunut linkki] (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |