recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Patsós** (kreik. Πατσός) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Amárin kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 271 (vuonna 2011).

Maisemaa Patsóksen lähellä.
Patsóksen kylä sijaitsee Amárin laaksossa Sorós-vuoren juurella sen pohjoispuolella, noin 23 kilometriä eteläkaakkoon Réthymnon kaupungista. Se on rakennettu noin 490 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän pohjoispuolella sijaitsee siitä nimensä saanut Patsóksen rotko eli Ágios Antónioksen rotko, jossa sijaitsee Ágios Antónioksen (Pyhän Antonioksen) luola. Varhaisin mainita kylästä on venetsialaisvallan ajalta vuodelta 1577. Sen nimen on ehdotettu tulevan venetsialaisesta sukunimestä Pazo tai latinan sanasta *pax* (’rauha’). Patsós muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Πατσού, *Topikí Koinótita Patsoú*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Πατσός *Terrabook*. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Πατσός *ΟΣΕΑ*. Viitattu 1.9.2021.
4. ↑  Σχετικά με την περιοχή της Πατσού *Patsos Escape – Οικοτουρισμός Κρήτη*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Patsós** Wikimedia Commonsissa
**Valkoinen englanninterrieri** (*English White Terrier*) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Valkoinen englanninterrieri vuonna 1894.
Rotu oli käytännössä mustaruskean englanninterrierin valkoinen muunnos, ja muutoin nämä kaksi eivät juurikaan poikenneet toisistaan. Se oli ulkonäöltään elegantti ja sopusuhtainen. Vaikka väritys oli käytännössä valkoinen, joillain yksilöillä esiintyi pieniä tummia laikkuja. Keskimääräinen paino oli noin 6 kg.

Rodusta oli olemassa myös pienempi muunnos nimeltä valkoinen kääpiöterrieri (*White Toy Terrier*). Se painoi ainoastaan 1,5-2 kg.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Valkoinen englanninterrieri vuonna 1891.
Valkoinen englanninterrieri ei ollut kovin älykäs. Sitä käytettiin rottien tappamiseen.

Alkuperä
--------

Rodun uskotaan olleen tulosta valkoisen italianvinttikoiran ja sileäkarvaisen kettuterrierin välisestä risteytyksestä, mutta yhtä hyvin se on myös saattanut polveutua yksinomaan mustaruskean englanninterrierin valkoisesta mutaatiosta. Joidenkin mukaan valkoinen englanninterrieri oli olemassa jo 1400-luvulla. Se oli joka tapauksessa suosittu 1860-luvulta aina vuosisadan loppuun asti.

Parhaiden yksilöiden sanottiin tulleen Lontoosta, Birminghamista, Manchesteristä, Boltonista ja Rochdalesta. Eräs tärkeimmistä kasvattajista, herra White Clapham Commonista Lontoon lounaispuolelta, alkoi tehdä rotua tunnetuksi käyttämällä koiriaan varhaisissa näyttelyissä. Huhujen mukaan hän halusi koiriaan kutsuttavan "Whiten terriereiksi" (*White's Terrier*).

Valkoiselle englanninterrierille perustettiin oma järjestö, mutta se lakkautettiin vuonna 1902. Vuoteen 1927 mennessä rotu oli jo kuollut sukupuuttoon. Sen perimä on kuitenkin vaikuttanut tiettyihin nykypäivän brittiläisiin rotuihin, kuten bullterrieriin.

Terveys
-------

Valkoisella englanninterrierillä esiintyi usein kuuroutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 163. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
2. ↑  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 711. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Portugalin vallankumous** 5. lokakuuta 1910 oli merkittävä tapahtuma Portugalin historiassa. Siinä vuosisatoja kestänyt Portugalin monarkia kaatui Portugalin tasavaltalaispuolueen johtamassa vallankaappauksessa ja korvautui Portugalin ensimmäisellä tasavallalla.

Vuonna 1910 Portugalissa oli ollut jo pitkään poliittisia levottomuuksia. Maan kuningas Emanuel II oli vastannut näihin ongelmiin lähettämällä armeijan tukahduttamaan kapinoita. Lisäksi Portugalin talous oli ollut taantumassa, mikä johti yleiseen tyytymättömyyteen. Vallankumouksen johtajat olivat poliittisia aktivisteja, jotka halusivat lopettaa kuninkaan vallan ja perustaa tasavallan. Heidän tavoitteenaan oli myös parantaa työläisten oikeuksia, vähentää korruptiota ja tehdä Portugalista modernimpi maa.

Vallankumous alkoi 4. lokakuuta 1910. Johtajat kaappasivat useita tärkeitä rakennuksia, kuten armeijan tukikohdan, parlamentin ja kuninkaan palatsin. Taistelut jatkuivat useita päiviä, mutta lopulta vallankumouksen johtajat voittivat. Kuningas Emanuel II pakeni maasta, ja Portugali julistettiin tasavallaksi. Uusi hallitus pani toimeen uudistuksia, joilla parannettiin työläisten oikeuksia, vähennettiin korruptiota ja lisättiin kansalaisten sananvapautta.

Vaikka vallankumous johti aluksi moniin positiivisiin muutoksiin, sen jälkeen Portugalissa oli edelleen poliittisia ja taloudellisia ongelmia. Vuonna 1926 tapahtui uusi vallankumous, joka johti diktatuuriin. Tasavalta palasi vasta vuonna 1974, jolloin neilikkavallankumous kaatoi António de Oliveira Salazarin hallinnon.

Lähteet
-------

* "The Portuguese Republic, 1910–1926" Britannica
* "1910 Revolution in Portugal" HistoryNet
* "Portuguese Revolution of 1910" Encyclopaedia Britannica
**Portugalin restauraatiosota** (port. *Guerra da Restauração*) oli Portugalin ja Espanjan välinen sota, joka alkoi vuonna 1640 ja päättyi Lissabonin rauhaan 1668. Sodan seurauksena Portugali itsenäistyi uudelleen Espanjasta.

Joulukuussa 1640 portugalilaiset nousivat Espanjan-vastaiseen kapinaan ja entiseen kuningassukuun kuulunut Bragançan herttua julistautui Portugalin kuninkaaksi nimellä Juhana IV. Siten Portugali erosi Iberian unionista, johon se oli Espanjan kanssa kuulunut vuodesta 1580 alkaen.

Espanja osallistui 1640-luvulla kolmikymmenvuotiseen sotaan ja Katalonian rauhoittamiseen, joten se kävi uuteen sotaan lähinnä palkkasoturien voimin. Portugali sai ensimmäisen voittonsa Elvasissa marraskuussa 1644. Tämän jälkeen sota muuttui pienimuotoisiksi rajakahakoiksi Extremaduran alueella. Vaikka Espanja pääsi irti muista sodista, sen resurssit (erityisesti armeijan koko) eivät riittäneet Portugalin lyömiseen. Kesäkuussa 1663 Portugalin 17 000 miehen armeija kukisti 3 000 miehen englantilaisjoukon tukemana Espanjan varuskunnan Évorassa (Ameixialin taistelu, espanjaksi Estremozin taistelu). Seuraavan vuoden heinäkuussa Portugali voitti pienehkön Castelo Rodrigon taistelun ja vuoden 1665 kesäkuussa Montes Clarosin taistelun.

Espanjan kuningatar Maria Anna oli tämän jälkeen valmis rauhantekoon. Lissabonin rauhassa 13. helmikuuta 1668 Espanja tunnusti Bragançan suvun Portugalin hallitsijasuvuksi. Portugali sai pitää myös siirtomaansa lukuun ottamatta Pohjois-Afrikan Ceutaa, jonka Espanja sai itselleen.

Lähteet
-------

1. ↑  John IV (king of Portugal) (– – king of Portugal from 1640 as a result of the national revolution, or restoration, which ended 60 years of Spanish rule.) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 26.1.2018. (englanniksi)
**Ševtšenkon tieteellinen seura** (ukr. Наукове товариство ім. Шевченка, *НТШ* eli *NTŠ*) on vanhin ukrainalainen tieteellinen seura, ja se oli pitkään Ukrainan ainoa huomattava tieteellinen seura.

Seura perustettiin 11. joulukuuta 1873 Lvivissä. Perustettaessa sen nimi oli Ševtšenkon seura (Tovarystvo im. Ševtšenka). Tehtäväksi sille tuli aluksi ukrainalaisen kirjallisuuden kehittymisen edistäminen. Seuran perustajat olivat ukrainalaista kulttuuriväkeä molemmin puolin Itävallan–Venäjän rajaa. Johtohahmo oli Oleksandr Konyskyi, ja tukijoihin kuuluivat Jelysaveta Myloradovytš, Dmytro Pyltšykov, Myhailo Žutšenko ja Stepan Katšala. Ensimmäisenä toimenaan seura osti kirjapainon ja kustantamon 1874. Vuonna 1891 sillä oli jo 20 julkaistua kirjaa, joista yksi oli Omelian Ohonovskyin uraauurtava kolmiosainen Ukrainan kirjallisuushistoria, sekä aikakauslehdet *Pravda* (1878–1889) ja *Zoria* (Lviv; vuodesta 1885). Seuran ensimmäiset puheenjohtajat olivat Kornylo Suškevytš (1874–1885), Sydir Hromnytskyi (1885–1886, 1887–1890), Demian Hladylovytš (1886–1887, 1890–1882) ja Julijan Tselevytš (1892). Historioitsija Myh’ailo Hruševskyi‎n puheenjohtajakaudella (1897–1913) seurasta tuli käytännössä Ukrainan epävirallinen tiedeakatemia.

Seuran toiminta lakkautettiin 1940, ja sen omaisuus otettiin valtiolle. Seuran jäseniä katosi tai heidän toimintansa estettiin, ja monet siirtyivät länteen.

Seuran toiminta elvytettiin Münchenissä 1947. Ukrainalaisia pakolaisia muutti suuret määrät Amerikkaan, ja paikallisosastoja perustettiin Yhdysvaltoihin, Kanadaan ja Australiaan. Seura alkoi julkaista ensyklopedioita, jotka muodostavat *Encyclopedia of Ukrainen* pohjan, ja sillä on muutenkin laajaa julkaisutoimintaa. Se on laajentanut tutkimus- ja julkaisutoimintaa monille aloille.

Ševtšenkon tieteellisen seuran toiminta Lvivissä käynnistettiin uudestaan 1989.

Seura jakaa Ukrainan Ševtšenkon kansallista palkintoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bohdan Kravtsiv, Volodymyr Kubijovy: Shevchenko Scientific Society *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 1.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  From the history of Taras Shevchenko National Prize Ševtšenkon tieteellinen seura


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
**Efraim Carenius** (8. tammikuuta 1739 Huittinen – 18. marraskuuta 1802 Loimaa) oli suomalainen pappismies.

Careniuksen vanhemmat olivat Catarina Christina Tackou ja Huittisten seurakunnan kappalainen Jakob Carenius. Keväällä 1754 Carenius tuli opiskelemaan Turun Akatemiaan, missä hän väitteli Huittisten pitäjän fysio-ekonomisista oloista (*Physico-Oeconomisk beskrifning öfver Hvittis sokn i Björneborgs län*) Pehr Adrian Gaddin johdolla vuonna 1759, ja sai filosofian kandidaatin todistuksen samana vuonna. Toukokuussa 1760 hän puolusti pro gradu-väitöstään professori Martin Johan Walleniuksen toimiessa preesensinä. Pappisvihkiminen tapahtui toukokuussa 1763 Turun hiippakunnassa.

Carenius sai paikan Huittisten kirkkoherran apulaisena 1763. Ylimääräiseksi saarnaajaksi henkirakuunarykmenttiin hän pääsi kolme vuotta myöhemmin 1766, sittemmin hän sai vakinaisen pataljoonansaarnaajan paikan, ja vuonna 1776 hänet nimitettiin rykmentinpastoriksi. Loimaan kirkkoherrana Carenius toimi vuodesta 1782 lähtien ja nimitettiin rovastiksi 1793.

Careniuksen puoliso oli Ulrica Widberg ja heille syntyi Loimaalla ainakin yksi lapsi, tytär Catharina Ulrica.

Lähteet
-------

* Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Kivistö, Sari 2009: Suomen lintutieteen synty – Turun Akatemian aika. Faros, Turku. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä. ISBN 978-952-5710-04-5

### Viitteet

1. ↑  Loimaan seurakunnan kastettujen luettelo
**Bolsenanjärvi** (ital. *Lago di Bolsena*) on Keski-Italiassa Latiumin alueen pohjoisosassa sijaitseva kraatterijärvi. Muodoltaan soikeaa järveä ympäröi Volsinin vuoristo. Nimensä järvi on saanut Bolsenan pikkukaupungilta, joka sijaitsee järven koillisrannalla.

Bolsenanjärven seutu oli aikoinaan vulkaanisesti aktiivista. Järvi syntyi arviolta 300 000 vuotta sitten kalderaan eli tulivuoren romahtamisen muodostamaan kulhomaiseen tuliperäiseen muodostumaan.

Bolsenanjärven ainoa laskujoki on järven etelärannasta alkava Marta, joka johtaa Tyrrhenanmereen. Joen suussa sijaitsee pikkukaupunki, jonka nimi on niin ikään Marta. Bolsenanjärvellä on kaksi pienehköä saarta: Isola Bisentina (17 ha) lännessä ja Isola Martana (10 ha) etelässä. Bisentinan saaren asutushistoria ulottuu etruskien ja roomalaisten aikakauteen.

Bolsenanjärveä reunustavat kunnat ovat koillisesta myötäpäivään Bolsena, Montefiascone, Marta, Capodimonte, Gradoli, Grotte di Castro ja San Lorenzo Nuovo.

Bolsenanjärven ympäristö on DOC-viinien Est! Est!! Est!!! ja "Aleatico di Gradoli" viljelyseutua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Il lago di Bolsena - Lago di Bolsena *Lagodibolsena.org*. Lago di Bolsena. Viitattu 7.10.2018. (italiaksi)
2. ↑  Il Lago di Bolsena *Lagodibolsena.org*. Lago di Bolsena. Viitattu 7.10.2018. (italiaksi)
3. ↑  L’Apparato Vulcanico Vulsinio *lagodibolsena.org*.  Arkistoitu 20.4.2014. Viitattu 7.10.2018. (italiaksi)
4. ↑  Storia e info sull'isola Bisentina nel lago di Bolsena *Meteomarta.altervista.org*. Meteomarta.it. Viitattu 7.10.2018. (italiaksi)
5. ↑  SAN FLAVIANO - Est!Est!!Est!!! di Montefiascone DOC *Terra-etrusca.it*. Tarquinia (VT):  Terra Etrusca.  Arkistoitu 7.10.2018. Viitattu 7.10.2018. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bolsenanjärvi** Wikimedia Commonsissa
**Bolšaja Karaganka** (ven. Большая Караганка) tai vain **Karaganka** on Venäjällä Tšeljabinskin alueella Uraljokeen vasemmalta puolelta yhtyvä sivujoki, jonka valuma-alue sijaitsee Uralvuoriston eteläosan itäpuoleisella arolla.

Maantietoa
----------

### Pääuoma

Joen lähteet sijaitsevat Kizilin piirissä (ven. Кизильский район) ja se virtaa 111 kilometriä kunnes se yhtyy Novoeršovskijssa (ven. Новоершовский) Uraljokeen 1 959 kilometriä ennen sen Kaspianmerellä olevaa suistoa.

Joen pääuoma alkaa matalalta kukkulalta ja virtaa aluksi lounaaseen kääntyen länteen sivujoelle Mandesarka asti, missä uoma kääntyilee mutkitellen Kairahtan, Utjagankan ja Amambaikan sivujokien kohdilla. Viimeisen jälkeen joki sivuaa Izmailovskijin (ven. Измайловский) kylää. Tämän jälkeen jokeen yhtyy pohjoisesta Iljaskan sivujoki, jonka kohdalla joki kääntyy eteläiseen suuntaan. Se yhtyy Uraljokeen heti Malyi Karagankan jälkeen.

Sivujoki virtaa arolla, joka jää Uralvuoriston eteläpään itäpuolelle. Siellä on ilmasto mannermainen ja ajoittain kuiva ja kuuma. Siksi joessa on vettä keväisin lumen sulettua ja vedenkorkeus joessa alenee syksyn mittaan, jolloin on kuivaa.

### Sivujoet

Bolšaja Karaganka ja sen sivujoet muodostavat yhdessä 3 470 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen. Taulukossa on lueteltu suurimmat sivujoet (osa tiedoista puuttuvat):

| yhtyy Bolšaja Karagankaan(km suusta) | nimi | nimi(ven. ) | pituus(km) | valuma-alue(km²) | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1,5 | Malyi Karaganka | Малый Караганка | 51 | 771 | 1 |
| 25 | Iljaska | Ильяска | 37 |  | 1 |
| 37 | Amambaika | Амамбайка | 36 |  | 1 |
| 63 | Utjaganka | Утяганка | 20 |  | 1 |
| 74 | Kairahta | Кайрахта | 32 |  | 1 |
| 84 | Mandesarka | Мандесарка | 27 |  | 1 |

Lähteet: 1 =

Nähtävyys
---------

Arkaim on pronssikautinen linnoitettu asuinpaikka, joka sijaitsee pääuoman Bolšaja Karagankan ja sivujoen Utjagankan haarassa olevalla kumpareella. Asuinpaikka ajoitetaan 2000–1600 eaa. eli keskiselle pronssikaudelle.

Huomautukset
------------

1. ↑  Koordinaatit otettu venäjänkielisen wikipedian ru:Большая Караганка-artikkelin tietolaatikosta!
2. ↑  Määritelmä on otettu venäjänkielisen Wikipedian ru:Большая Караганка -artikkelista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Venäjän federaation valtiollinen vesistöaluetietokanta: Бол. Караганка (Караганка) (venäjäksi), viitattu 2.8.2018
2. ↑  Google-Earth-map: Bolšaja Karaganka (52°29'10.0"N 59°07'50.0"E), viitattu 7.8.2018
3. ↑  Korjakova, Ludmila & Epimakhov, Andrei: *The Urals and Western Siberia in the Bronze and Iron Ages*, s. 1–7. Cambrodge, Englanti: Cambridge University Press, 2007. ISBN 9781139461658. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.8.2018). (englanniksi)
4. ↑  brenne44: Arkaim the Forgotten Valley *anthropology.msu.edu*.  2002. Michigan State University, Department of Anthropology.  Arkistoitu 19.4.2018. Viitattu 7.8.2018. (englanniksi)
**Boltzmannin vakio** (*k* tai *kB*) on fysiikan vakio, joka suhteuttaa lämpötilan energiaan molekyyliä kohti. Se on nimetty itävaltalaisen fyysikon Ludwig Boltzmannin mukaan, joka teki merkittävää työtä statistisen fysiikan teorian parissa, missä tällä vakiolla on suuri merkitys. Ludwig Boltzmann ei koskaan käyttänyt mukaansa nimettyä vakiota, vaan sen esitteli alun perin Max Planck nimeään kantavan 
lakinsa yhteydessä.
Boltzmannin vakio kertoo kaasuvakion \scriptstyle R suhteen Avogadron vakioon {\displaystyle \scriptstyle N\_{\mathrm {A} }}, eli 

{\displaystyle k={\frac {R}{N\_{\mathrm {A} }}}=1{,}380649\cdot 10^{-23}{\frac {\textrm {J}}{\textrm {K}}}}.
Tämä arvo on tarkka, sillä vuonna 2018 yleinen paino- ja mittakonferenssi määritteli kelvinin uudelleen kiinnittämällä Boltzmannin vakiolle tämän arvon.

Klassisen ekvipartitioteoreeman mukaan termisessä tasapainossa olevan termodynaamisen järjestelmän keskimääräinen energia vapausastetta kohti on *½kT*, missä *T* on lämpötila. Ideaalikaasun hiukkasilla on kolme vapausastetta, joten ideaalikaasun keskimääräinen energia hiukkasta kohti on *3/2kT*.

Katso myös
----------

* Entropia

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Clayton A. Gearhart: Planck, the Quantum, and the Historians.  *Physics in Perspective*, 2002-05, 4. vsk, nro 2, s. 170–215. doi:10.1007/s00016-002-8363-7. ISSN 1422-6944. Artikkelin verkkoversio.  en
3. ↑  Young & Freedman: *University Physics with Modern Physics, 11. painos*, s. 697. Pearson, 2004. ISBN 0-321-20469-7. (englanniksi)
4. ↑  olutions.pdf On the revision of the international system of units, Resolution 1 ((Yksiköiden määritelmät kohdassa Appendix 3: The base units of the SI)) Bureau international des poids et mesures. Viitattu 21.5.2019. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Stig Stenholm: "Luku 1. Kineettinen kaasuteoria", *Tilastollisen Fysiikan kurssi*, s. 2. Luentomoniste. Helsingin yliopiston monistuspalvelu, 1975. (suomeksi)

Luonnonvakiot
Valonnopeus | Newtonin gravitaatiovakio | Tyhjiön permeabiliteetti | Tyhjiön permittiivisyys | Planckin vakio | Diracin vakio | Alkeisvaraus | Hienorakennevakio | Rydbergin vakio   
 Bohrin säde | Bohrin magnetoni | Ydinmagnetoni | Avogadron vakio | Atomimassayksikkö | Ideaalikaasun moolitilavuus | Moolinen kaasuvakio | Boltzmannin vakio | Faradayn vakio   
 Stefanin-Boltzmannin vakio | Wienin siirtymälain vakio | Elektronin lepomassa | Protonin lepomassa | Neutronin lepomassa | Alfahiukkasen lepomassa
**Toshihiro Hattori** (s. 23. syyskuuta 1973 Shizuoka, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1996-2003.

Tilastot
--------

| Japanin jalkapallomaajoukkue |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1996 | 1 | 0 |
| 1997 | 1 | 0 |
| 1998 | 5 | 0 |
| 1999 | 5 | 0 |
| 2000 | 12 | 1 |
| 2001 | 11 | 1 |
| 2002 | 5 | 0 |
| 2003 | 4 | 0 |
| Yhteensä | 44 | 2 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1996
1 Kawaguchi |
2 Shirai |
3 Suzuki |
4 Hironaga |
5 Tanaka |
6 Hattori |
7 Maezono |
8 Itō |
9 Jō |
10 Endō |
11 Morioka |
12 Uemura |
13 Matsuda |
14 Nakata |
15 Akiba |
16 Matsubara |
17 Michiki |
18 Shimoda |
Valmentaja Nishino

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1996
1 Kojima |
2 Yanagimoto |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Honda |
8 Maezono |
9 Takagi |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Michiki |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saito |
17 Akita |
18 Jo |
19 Shimokawa |
20 Narazaki |
Valmentaja Kamo

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Kojima |
2 Narahashi |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Itō |
8 Nakata |
9 Nakayama |
10 Nanami |
11 Ono |
12 Lopes |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saitō |
17 Akita |
18 Jō |
19 Nakanishi |
20 Kawaguchi |
21 Narazaki |
22 Hirano |
Valmentaja Okada

Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2000
1 Kawaguchi |
3 Matsuda |
4 Morioka |
6 Hattori |
8 Mochizuki |
9 Nishizawa |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Morishima |
13 Yanagisawa |
14 Nakamura |
15 Oku |
17 Inamoto |
19 Kubo |
20 Takakuwa |
21 Shimoda |
22 Nakazawa |
24 Myōjin |
26 Kaimoto |
27 Kitajima |
29 Takahara |
30 Ono |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2001
1 Kawaguchi |
2 Uemura |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Miura |
11 Nakayama |
12 Narazaki |
13 Yamashita |
14 Itō |
15 Fujita |
16 K. Nakata |
17 Myōjin |
18 Toda |
19 Kubo |
20 Hato |
21 Ono |
22 Suzuki |
23 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Kawaguchi |
2 Akita |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Nakayama |
11 Suzuki |
12 Narazaki |
13 Yanagisawa |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Ono |
19 Ogasawara |
20 Myōjin |
21 Toda |
22 Ichikawa |
23 Sogahata |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2003
1 Narazaki |
2 Narahashi |
3 Akita |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Ōkubo |
10 Nakamura |
11 Matsui |
12 Doi |
13 Oku |
14 Santos |
15 Myōjin |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Nagai |
19 Endō |
20 Takahara |
21 Tsuboi |
22 Yamada |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico
|  |
| --- |
| Toseranibi |
| Toseranibi |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 5-[(5*Z*)-(5-fluori-2-okso-1,2-dihydro-3*H*-indol-3-ylideeni)metyyli]-2,4-dimetyyli-*N*-[2-(pyrrolidin-1-yyli)etyyli]-1*H*-pyrroli-3-karboksamidi |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 356068-94-5 |
| ATC-koodi | QL01XE91 |
| PubChem | 5329106 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C22H25N4FO2 |
| Moolimassa | 396046 |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus | 77% |
| Proteiinisitoutuminen | 91-93% |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika | 16 h |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa | Oraalinen |

**Toseranibi** on tyrosiinikinaasireseptorin estäjä, jonka lääketehdas Pfizerin on tuonut markkinoille koirien syöttösolusyöpään tarkoitettuna lääkkeenä. Kyseessä ei ole solunsalpaaja, mutta se on ensimmäinen EU:ssa vain eläinlääkkeeksi hyväksytty syöpälääke.

Toseranibia annostellaan suun kautta. Julkaistujen tutkimusten mukaan se tehoaa osassa tapauksia, joissa leikkaus ei tule kyseeseen, lumelääkettä merkitsevästi paremmin. Sen sivuvaikutuksena on yleisesti ruoansulatuselimistön vaivoja, väsymystä ja verenkuvamuutoksia. Toseranibin kauppanimi on *Palladia*. Samaan kasvaimeen on erityisluvalla saatavissa myös masitinibi *Masivet*, jolla kasvaimen etenemistä on saatu hidastetuksi. Ihmiskäyttöön on olemassa myös tyrosiinikinaasin estäjiä kuten eräisiin leukemioihin soveltuva imatinibi *Glivec*.

Lähteet
-------

1. ↑  Karoliina Autio: Uusia lääkkeitä lemmikkien syöpien hoitoon.  *sic! Lääketietoa Fimeasta*, 2014, nro 2, s. 37–38.  FIMEA.
2. ↑  Glivec eli imatinibi Syöpäjärjestöt. Viitattu 18.6.2014.
**Zaman Šah Dorrani** (myös muoto *Durrani*, 1770–1844) oli Afganistanin Dorrani-valtakunnan hallitsija vuosina 1793–1801, ja sen perustaja Ahmad Šah Dorranin pojanpoika. Zaman nousi maan hallitsijaksi vuonna 1793, kun hänen isänsä Timur Šah kuoli. Timur Šahin pojat ajautuivat heti sisällissotiin, ja Zaman Šahin veli Mahmud Šah Dorrani syrjäytti hänet 1801.

Zaman Šahin isällä, edellisellä hallitsijalla Timur Šahilla oli useita poikia, joista Zaman oli viidenneksi vanhin. Hän sai jo nuorena arvostetun Kabulin kuvernöörin viran. Kaksi veljeä Kandaharin ja Heratin kuvernööreinä olivat myös mahdollisia kruununtavoittelijoita. Pääkaupungin kuvernöörinä ja isänsä lähimmän visiirin Barakzai-klaaniin kuuluneen Painda Khanin tuella Zaman ehti vaatia kruunun itselleen nopeasti, ja saman tien hän alkoi eliminoida kilpailijoitaan. Hänen sanotaan vanginneen veljistään kaikki paitsi kaksi vallankaappausyrityksistä syytettyinä. Hallitsijasuvun sisäiset kiistat heikensivät Afganistania valtiona.

Zamanilla oli ongelmia kapinoivien sikhien kanssa, ja hän yritti ratkaista tilannetta nimittämällä Randžit Singh-nimisen sikhin Panžabin kuvernööriksi. Hyvittelevän nukkehallitsijan sijaan hän tuli luoneeksi arvostetun kapinallisjohtajan. Isoisä Ahmad Šah Dorrani oli yrittänyt pitää paštujen keskinäiset välit hyvinä nostamalla valtaneuvostoon eri klaanien edustajia. Zaman korvasi heidät oman klaaninsa jäsenillä. Syrjäytetyt klaanit hautoivat kostoa, ja kapinoivat Zamanin entisen tukijan Painda Khanin johdolla. Zaman teloitutti kapinallisjohtajat. Painda Khanin poika Fath Khan liittoutui Zamanin vanhemman veljen Mahmud Šah Dorranin kanssa, he marssivat pääkaupunkiin ja syrjäyttivät Zamanin.

Zaman sokaistiin ja vangittiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Tom Lansford (toim.): *Afghanistan at War: From the 18th-Century Durrani Dynasty to the 21st Century*, s. 152. ABC Clio, 2017. ISBN 1598847600. Google books (viitattu 25.4.2020).
2. 1 2  Meredith L. Runion: *The History of Afghanistan*, s. 95-97.. ISBN 1610697782. Google books (viitattu 25.4.2020).
3. ↑  Mohammad Ali Victor P. Petrov Marvin G. Weinbaum Nancy Hatch Dupree Louis Dupree Frank Raymond Allchin: The Durrānī dynasty *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 22.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zaman Šah** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Elämänhalu** oli suomalainen versio yhdysvaltalaisesta *Prevention* -naisten terveyslehdestä. Lehti oli suunnattu keski-ikäisille ja sitä vanhemmille naisille ja siinä julkaistiin artikkeleita terveydestä, hyvinvoinnista, ruoasta ja ravitsemuksesta, laihduttamisesta, liikunnasta ja kauneudesta. *Elämänhalua* kustansi Yhtyneet Kuvalehdet vuosina 1997–2003. Sen tilalle lanseerattiin uusi lehti *Elämänilo*, jonka ilmestyminen loppui seuraavana vuonna. Yhdysvalloissa *Prevention* oli Rodale Press -kustantamon julkaisema, kunnes se myytiin vuonna 2018 Hearst Communicationsille.

Lähteet
-------

1. ↑  Lyytinen, Jaakko: Lehti on syntynyt! *M&M Markkinointi & Mainonta*.  16.11.2001. Viitattu 17.12.2020.
2. ↑  Lehtimaailman aloittaneet, lopettaneet ja yhdistyneet *Dagmar*.  4.9.2003. Viitattu 15.12.2020.
3. ↑  Metsämäki, Mikko: Yhtyneet kuoppaa Elämänilon *M&M Markkinointi & Mainonta*.  5.8.2004. Viitattu 15.12.2020.
4. ↑  Dool, Greg: Hearst’s Acquisition of Rodale Brings Sweeping Changes to Several Titles *Folio*.  8.1.2018. Viitattu 15.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Prevention-lehden viralliset kotisivut
* Elämänhalun päätoimittaja Heidi Kärkkäinen: Terveystieto kelpaa naisille
**Elämäni seinäruusuna** (engl. *The Perks of Being a Wallflower*) on Stephen Chboskyn kirjoittama nuorisoromaani. Se julkaistiin Yhdysvalloissa 1. helmikuuta 1999. Kirjan suomennos julkaistiin 31. joulukuuta 2010. Sen kertoja on teini-ikäinen introvertti Charlie, joka kertoo kokemuksistaan kirjoittamalla sarjan kirjeitä anonyymille ja hänelle vieraalle henkilölle. Kirja sijoittuu 1990-luvun alkuun ja se seuraa Charlien ensimmäistä vuotta high schoolissa pittsburghilaisessa lähiössä. Viisas Charlie on epätavanomainen ajattelija, mutta myös ujo ja epäsuosittu.

Chbosky on nimennyt J. D. Salingerin *Sieppari ruispellossa* -romaanin inspiraatiokseen.

Elokuvaversio
-------------

*Pääartikkeli: Elämäni seinäruusuna (elokuva)*
Mr. Mudd, Touchstone Pictures sekä DreamWorks SKG kehittivät romaanista elokuvaversion Summit Entertainmentin kanssa. Mr. Muddin tuottajat John Malkovich, Lianne Halfon sekä Russell Smith palkkasivat Stephen Chboskyn käsikirjoittamaan ja ohjaamaan elokuvan. Helmikuussa 2011 vahvistettiin, että Logan Lerman ja Emma Watson on valittu näyttelemään romaanin päähenkilöitä. Elokuvan kuvaukset alkoivat toukokuussa 2011.

Elokuvan ensi-ilta oli 14. syyskuuta 2012.

Lähteet
-------

1. ↑  Beisch, Ann: "Interview with Stephen Chbosky, author of The Perks of Being a Wallflower" *LA Youth*.  marras-joulukuu 2001. Viitattu 21. huhtikuuta 2011.  (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee lääniä Unkarissa. Sanaa Zala käytetään myös venäläisyhtiö Zala Aeron valmistamista drooneista.*

**Zala** on lääni Lounais-Unkarissa. Se rajautuu Vasin, Veszprémin ja Somogy’in lääneihin sekä lounaassa Sloveniaan ja Kroatiaan. Pääkaupunki on Zalaegerszeg. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Nagykanizsa ja Keszthely. Läänin pinta-ala on 3 784 km² ja sen väkiluku arviolta 277 290 (vuonna 2015).

Maasto on kumpuilevaa. Etelässä virtaa Dráva-joki muodostaen samalla valtionrajan. Muita jokia ovat Mura ja Zala. Läänin itäosassa on Balaton-järven läntinen ranta.

Lähteet
-------

1. ↑  Hungary: Major Cities & Towns Citypopulation.de. Viitattu 11.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zalan lääni** Wikimedia Commonsissa

UnkariUnkarin läänit

* Bács-Kiskun
* Baranya
* Békés
* Borsod-Abaúj-Zemplén
* Budapest
* Csongrád
* Fejér
* Győr-Moson-Sopron
* Hajdú-Bihar
* Heves
* Jász-Nagykun-Szolnok
* Komárom-Esztergom
* Nógrád
* Pest
* Somogy
* Szabolcs-Szatmár-Bereg
* Tolna
* Vas
* Veszprém
* Zala
**Dibentsylideeniasetoni** eli **dibentsaaliasetoni** (C17H14O) on tyydyttymättömiin aromaattisiin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää ainesosana aurinkovoiteissa ja ligandina organometalliyhdisteissä.

Ominaisuudet
------------

Dibentsylideeniasetonilla on kolme cis-trans-isomeeriä, jotka ovat trans,trans-, cis,trans- ja cis,cis-isomeerit. Näistä stabiilein on trans,trans-isomeeri, joka on huoneenlämpötilassa kirkkaankeltaista kiteistä ainetta. Cis,trans-isomeeri on vaaleankeltainen kiteinen aine ja cis,cis-isomeeri on keltaista nestettä. Dibentsylideeniasetoni on veteen liukenematonta. Orgaanisista liuottimista sitä liuottavat hieman etanoli ja dietyylieetteri ja hyvin esimerkiksi asetoni ja kloroformi. Dibentsylideeniasetoni absorboi UV-säteilyä UV-A-alueella.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Dibentsylideeniasetonin trans,trans-isomeeria voidaan valmistaa emäksisissä olosuhteissa bentsaldehydistä ja asetonista. Reaktio on tyypiltään aldolikondensaatio. Muita yhdisteen isomeereja valmistetaan vedyttämällä 1,5-difenyylipentadiyyni-3-onia tai 1,5-difenyylipent-1-en-4-yn-3-onia Lindlar-katalyytin läsnä ollessa.

Dibetnsylideeniasetonia käytetään sen UV-säteilyä absorboivien ominaisuuksien vuoksi aurinkovoiteissa. Sitä voidaan myös käyttää organometalliyhdisteiden ligandina esimerkiksi tris(dibentsylideeniasetoni)dipalladium(0):ssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Dibenzylideneacetone – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 20.7.2017.
2. 1 2 3 4  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 510. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2  J. G. Dinwiddie Jr. H. M. White & W. J. Day: The Geometrical Isomers of 1,5-Diphenylpentadiene-3-one.  *The Journal of Organic Chemistry*, 1962, 27. vsk, nro 1, s. 327–328. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.7.2017.  (englanniksi)
4. 1 2 3  Lawrence A. Huck & William J. Leigh: A Better Sunscreen: Structural Effects on Spectral Properties.  *Journal of Chemical Education*, 2010, 87. vsk, nro 12, s. 1384-1387. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.7.2017.  (englanniksi)
5. 1 2 3  Kenneth L. Williamson, Katherine M. Masters: *Macroscale and Microscale Organic Experiments*, s. 484. Cengage Learning, 2010. ISBN 978-0538733335. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.7.2017). (englanniksi)
**Villa Fallet** on Le Corbusier’n ja René Chapallazin suunnittelema rakennus La Chaux-de-Fondsissa Sveitsissä. Vuonna 1907 valmistunut rakennus oli Le Corbusier’n ensimmäinen suunnittelutyö.

Rakennus
--------

Le Corbusier’n opettaja Charles L’Eplattenier kehotti oppilaitaan kunnioittamaan paikallista kulttuuria ja arkkitehtuuria, ja Le Corbusier’n ensimmäisessä rakennuksessakin näkyy piirteitä sveitsiläisestä chalet-tyylistä ja kansanarkkitehtuurista. Rakennus on sijoitettu rinteeseen siten, että sen sisäänkäynti on matala ja sen eteläinen julkisivu selvästi suurempi. Symmetrisen pohjakaavan keskellä on kaksikerroksinen eteishalli. Rakennuksen suuri olohuone avautuu laaksoon suljetun loggian kautta, joka kannattelee makuuhuoneen parveketta.

Talon poikkeuksellinen ominaisuus on sen koristelut, jotka kuuluvat olennaisena osana itse rakennukseen. L’Eplattenier oli tutustuttanut oppilaansa John Ruskinin maisema-ajatteluun ja Owen Jonesin arkkitehtuuriin ja lisäksi kehottanut heitä löytämään ympäröivän maailman. Le Corbusier koristelikin talon erilaisilla kuvioilla paikallisesta pihtapuusta. Esimerkiksi julkisivujen sgraffitoissa on tyyliteltyjä puita ja käpyjä.

Historia
--------

L’Eplattenier vakuutti 1905 Le Corbusier’n suuntamaan taiteellisuutensa erityisesti arkkitehtuuriin, ja jo seuraavana vuonna L’Eplattenier onnistui hankkimaan tälle ensimmäisen työn. Le Corbusier suunnitteli Villa Falletin yhdessä René Chapallazin kanssa. Le Corbusier’n osuus rakennuksessa olivat sen yleisilme, huonekalut ja koristeet. L’Eplattenier pyrki usein saamaan toimeksiantoja, joita hän pystyi antamaan oppilailleen. Asiakkaana oli tällä kertaa L’Eplattenier’n ajatusten kannattaja ja koulun johtokunnan jäsen kellonvalmistaja Louis Fallet. Rakennus valmistui vuonna 1907.

Villa Fallet sai hyvän vastaanoton paikallisilta asukkailta, ja sen ansiosta Le Corbusier ja Chapallaz saivat kaksi muutakin työtä La Chaux-de-Fondsista. He suunnittelivat vuonna 1908 Villa Totzerin kellonkiillottaja Albert Stotzerille ja Villa Jacquemet’n kellonvalmistusta opettavalle Ulysses Jacquemet’lle.

Lähteet
-------

* Cohen, Jean-Louis: *Le Corbusier 1887-1965*. Köln: Taschen, 2006. ISBN 978-3-8228-3535-7.
* Frampton, Kenneth: *Le Corbusier*. London: Thames and Hudson, 2001. ISBN 0-500-20341-5.
* Gans, Deborah: *The Le Corbusier Guide*. New York: Princeton Architectural Press, 2006. ISBN 1-56898-539-8.

### Viitteet

1. 1 2 3  Gans, s. 142–143.
2. 1 2 3 4  Cohen, s. 17.
3. ↑  Frampton, s. 10–11.
Amaro Pargo. 1700-luku muotokuva.
**Amaro Rodríguez Felipe y Tejera Machado**, tunnetaan paremmin nimellä **Amaro Pargo** (3. toukokuuta 1678, San Cristóbal de La Laguna, Tenerife – 4. lokakuuta 1747, San Cristóbal de La Laguna) oli espanjalainen laivakaappari ja kauppias.

Hänet tunnettiin kauppa-alusten omistajana, monista lahjoituksista uskonnollisiin tarkoituksiin ja köyhille suunnatusta avusta. Hän hallitsi reittiä Cádizin ja Karibian välillä. Usein hän hyökkäsi Espanjan vihollisten aluksiin.

Lähteet
-------

1. ↑   (2015) *El corsario de Dios. Documentos sobre Amaro Rodríguez Felipe (1678-1747)*, Francisco Javier Macías Martín (ed.), Documentos para la Historia de Canarias, Canarias: Archivo Histórico Provincial de Santa Cruz de Tenerife. ISBN 978-84-7947-637-3. Viitattu 8. kesäkuuta 2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amaro Pargo** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Telkhiinit** (m.kreik. Τελχινες) olivat kreikkalaisessa mytologiassa Rodoksen alkuperäiset asukkaat, jotka tunnettiin myös taitavina metallurgeina.

Nonnos kutsuu heitä Poseidonin pojiksi.[1] Tzetzes mainitsee vanhemmiksi Tartaroksen ja Nemesiksi, Pontoksen ja Gaian tai että he olisivat syntyneet Uranoksen veren hedelmöitettyä Gaian. Eustastios puolestaan kertoo heidän olleen alun perin Aktaionin koiria, jotka muutettiin miehiksi.

Diodoros Sisilialainen kuvaa heidät Thalassan ja Poseidonin jälkeläisiksi, jotka ensimmäisinä tekivät patsaita jumalista. He hallitsivat useita taikakeinoja, joille he pystyivät tuomaan vesi- ja lumisateita ja muuttamaan muotoaan miten halusivat.[2] Heidän taikuuttansa kuvataan myös pimeäksi, ja että he kaatoivat kasvien ja eläimien päälle Styks-virran vettä, johon oli sekoitettu rikkiä, tuhotakseen nämä. Tosin toisten mukaan heidän huono maineensa oli vain kateellisten kilpailijoiden panettelua.[3]

Strabon kertoo telkhiinien olleen ensimmäisiä, jotka työstivät rautaa ja pronssia. Metallien työstämisessä he olivat taitavia, ja heidän aikaansaannoksikseen lasketaan sirppi, jolla Uranos kuohittiin, ja Poseidonin kolmikärki[2]. Telkhiinit olisivat hänen mukaansa tulleet Kreetalta ensin Kyprokselle ja sieltä Rodokselle.[3]

Ovidiuksen mukaan Zeus – inhoten heidän pahuuttaan – tuhosi heidät tulvalla.[4] Servius esittää Apollonin surmanneen heidät suden hahmossa.[5] Telkhiinien jälkeen Rodoksen asuttivat heliadit, Helioksen pojat.[3]

Lähteet
-------

1. ↑  Nonnos: *Dionysiaka* 14.36–48 (engl. käännös)
2. 1 2  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* v.55.4–7 (engl. käännös)
3. 1 2 3  Strabon: *Geografia* 14.2.7 (engl. käännös)
4. ↑  Ovidius: *Muodonmuutoksia* vii.357–370 (engl. käännös)
5. ↑  Maurus Servius Honoratus: *ad Aeneid* iv.377 (lat.)
**Vyömessinkiyökkönen** eli **messinkiyökkönen** (*Diachrysia chrysitis*) on keskikokoinen, varsin yleinen yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Vyömessinkiyökkönen on helposti tunnistettava perhonen. Siiven poikki kulkee kaksi leveää, metallinhohtoisen vihreää ja kiiltäväpintaista vyötä. Niiden väliin jäävä alue on vaalean ruskea, ja siinä erottuvat hyvin reunoiltaan tummanruskeat munuais- ja rengastäplät. Myös siipisuonet näkyvät helposti. Siiven kärkiosa on vaaleanruskea. Takasiivet ovat tasaisen harmaanruskeat. Keskiruumiin päällä on pitkistä karvoista muodostuva ruskea kaulus. Pää on oranssinruskea. Siipiväli on 34–40 mm.

Vyömessinkiyökkösen voi sekoittaa poikkimessinkiyökköseen (*Diachrysia tutti*).

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Vyömessinkiyökkösen levinneisyysalue ulottuu läntisestä Euroopasta ainakin Länsi-Siperiaan. Levinneisyysalueen itäraja on epäselvä, sillä Aasiassa esiintyy muutamia hyvin samankaltaisia lajeja. Suomessa vyömessinkiyökköstä tavataan ainakin Etelä-Lapin korkeudelle saakka, pohjoisempana se tosin harvinaistuu. Perhoset lentävät kesäkuun puolivälistä elokuun puoleen väliin. Toisen sukupolven yksilöitä voidaan tavata lokakuulle saakka.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Laji viihtyy hyvin monenlaisissa elinympäristöissä, mutta etenkin kulttuuriympäristöissä kuten pihoilla, puutarhoissa ja viljelysmailla. Vyömessinkiyökkönen on huomattavan runsaslukuinen, ja perhosia voi sopivalla paikalla tavata erittäin runsaasti. Vuotuista vaihtelua yksilömäärässä on, mutta huonoinakin vuosina laji on yleinen. Toukka koteloituu kasvillisuuteen tai maanpinnalle tekemänsä vaalean kotelokopan sisään. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö erityisesti nokkosta (*Urtica dioica*), mutta kelpuuttaa myös monet muut ruohovartiset kasvit.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Messinkiyökkönen – *Diachrysia chrysitis* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑
3. 1 2
4. 1 2 3  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1 s. 193–194
5. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Messinkiyökkönen (*Diachrysia chrysitis*)
* Ötökkätieto: Vyömessinkiyökkönen (*Diachrysia chrysitis*)
* lepiforum.de[vanhentunut linkki] (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* Pherobase: Semiochemicals of Diachrysia chrysitis, the Burnished brass (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q904915
* Wikispecies: Diachrysia chrysitis
* BioLib: 53372
* BOLD: 86438
* CoL: 35784
* EoL: 547000
* EUNIS: 309356
* Fauna Europaea: 449550
* Fauna Europaea (new): d09d41fe-3814-4d82-80fd-05b48b002645
* GBIF: 1785888
* iNaturalist: 358031
* IRMNG: 10629006
* LepIndex: 280756
* LoB: 6031
* NBN: NBNSYS0000006539
* NCBI: 179674

 |

 |
**Liidia Tuulse** (o.s. **Haas**, 18. maaliskuuta 1912 Hummuli vald, Soe, Viro – 17. maaliskuuta 2012 Sköndal, Ruotsi) oli virolainen runoilija.

Tuulse opiskeli 1929–1934 opiskeli Tarton yliopistossa filosofiaa, germaanista filologiaa ja taidehistoriaa. Hän jatkoi opintoja Tukholman ja Königsbergin yliopistoissa. Filosofian maisterin arvon hän sai 1938.

Vuonna 1944 Tuulse pakeni neuvostovaltaa perheensä kanssa Ruotsiin.

Ruotsissa kirjoittamissaan teoksissaan Tuulse kuvaa muun muassa nuoruuttaan Valgan kaupungissa. Sen sijaan aikaisemmat, opiskeluaikojen tekstit käsittelivät Länsi-Eurooppaa, sillä vuonna 1937 hän lähti yhdessä miehensä Armin Tuulsen kanssa pitkälle tutkimusmatkalle eurooppalaisiin taidekeskuksiin: hän vieraili Alankomaissa, Italiassa ja Saksassa. Matkalta Liidia Tuulse lähetti matkakirjeitä virolaisiin lehtiin. 

Ruotsissa asuessaan Liidia Tuulse käänsi viroksi saksalaista ja ruotsalaista runoutta. Tuulsen kääntämien kirjoittajien luettelo on pitkä: Magda Bergquist von Mirbach, Karin Boye, Erik Lindegren, Anders Österling, Mare Kandre, Edith Södergran, Gunnar Ekelöf, Erik Axel Karlfeldt, Bo Bergman, Gottfried Benn, Hermann Hesse. Osa käännetyistä runoista julkaistiin 1960-luvulla ruotsinvirolaisissa lehdissä, osa tuli julkisuuteen Viron radion runo-ohjelmissa 1990-luvulla.

Teokset
-------

* "Liiv ja lumi". Lund, 1968.
* "Linde pihlaka võras". Lund, 1983
* "Tiivalöök: luulet, 1963–1983. Tallinn, 1989.
* "Jahresringe". Tallinn, 1995. ISBN 9985601610
* "Muutuda sõnaks". Tallinn, 1997.
* "Kogutud luuletused". Tallinn, 2007. ISBN 9789985791950

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Orissaare raamatukogu koduleht *orissaareraamatukogu.onepagefree.com*. Viitattu 25.3.2012. (viroksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Luuletajaks kujunemine (Arkistoitu – Internet Archive). Livia Viitol, Keel ja Kirjandus 3/2012. Viitattu 11.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Taimi Käos: "Kirjanik Liidia Tuulse külastas Valga kodu"[vanhentunut linkki] Valgamaalane, 1. lokakuuta 2005

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
**Léon** (kreik. ΒΠ Λέων, *Leijona*) oli Kreikan laivaston Aetos-luokan hävittäjä.

Valmistus
---------

Argentiinan hallitus tilasi 1909 aluksen Birkenheadistä Cammell Lairdilta. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1911 nimellä *ARA Tucumán* ja se oli valmis aloittamaan matkan Argentiinaan syyskuussa 1912. Kreikka osti aluksen 12. syyskuuta 148 000 punnalla liittäen sen laivastoonsa nimellä *Léon*.

Palvelus
--------

Ranska valtasi aluksen joulukuussa 1916 ja se palveli Ranskan merivoimissa ensimmäisen maailmansodan lopun ennen palauttamistaan Kreikalle.

Toisen maailmansodan alettua alus sijoitettiin saattuetehtäviin. Se törmäsi 18. huhtikuuta 1941 matkustaja-alus *Ardenan* kanssa, jolloin takakannella olleet kaksi syvyyspommia räjähtivät. Räjähdyksessä aluksen peräosa irtosi ja kaksi upseeria sai surmansa. Alus tuhoutui lopullisesti Sudanlahdella, jonne se oli hinattu Salamiin laivastotukikohdasta, Saksan ilmavoimien syöksypommittajien upottaessa sen 15. toukokuuta.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 153
**Emmanuel Callender** (s. 10. toukokuuta 1984) on trinidadtobagolainen pikajuoksija.

Callender oli Pekingin olympialaisissa 2008 mukana Trinidad ja Tobagon joukkueessa 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Joukkue sijoittui alun perin toiseksi, mutta nousi jälkikäteen olympiavoittajaksi kun Jamaikan joukkue hylättiin Nesta Carterin dopingkäryn takia. Vuonna 2009 Callender kilpaili Berliinin MM-kisoissa, joissa karsiutui 100 metrin juoksussa toisissa alkuerissä ajalla 10,27 ja 200 metrin juoksussa välierissä ajalla 20,70. Callender oli kisoissa mukana voittamassa pikaviestissä MM-hopeaa. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui 200 metrin alkuerissä. Saman vuoden Pan-Amerikan kisoissa Guadalajarassa hän saavutti 100 metrillä pronssia ajalla 10,16. Lontoon olympialaisissa 2012 Callender juoksi kolmannen osuuden hopeaa saaneessa Trinidad ja Tobagon pikaviestijoukkueessa. Alun perin joukkue sijoittui kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin hopealle Tyson Gayn dopingkärystä johtuneen Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen. Toronton Pan-Amerikan kisoissa 2015 hän sai pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 100 metrin alkuerissä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
### Ulkoradat

* 100 metrin juoksu: 10,05 (2009)
* 200 metrin juoksu: 20,40 (2009)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Emmanuel Callender Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Olympedia – 4 x 100 metres Relay, Men *www.olympedia.org*. Viitattu 12.7.2022.
3. ↑
4. 1 2  Emmanuel Callender Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
5. ↑  USA men’s 4 x 100m relay team disqualified from the 2012 London Olympic Games  20.5.2015. olympic.org:  KOK. Viitattu 29.8.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Emmanuel Chinenye Emenike** (s. 10. toukokuuta 1987 Otuocha, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Fenerbahçea ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

28. heinäkuuta 2011 Emenike siirtyi turkkilaisesta Fenerbahçesta venäläisseura Spartak Moskovaan 10 miljoonan euron siirtokorvauksella. Emenike ei ehtinyt pelata otteluakaan Fenerbahçessa, kun joukkue oli pakotettu luopumaan hänestä sopupeliskandaalien vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  FENERBAHÇE SPORTİF HİZMETLER SANAYİ VE TİCARET A.Ş. KAP. Viitattu 3.10.2012 (turkiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Emmanuel Emenike National Football Teams -sivustolla (englanniksi)

Nigerian joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2013
1 Enyeama |
2 Yobo |
3 Echiéjilé |
4 Obiorah |
5 Ambrose |
6 Egwuekwe |
7 Musa |
8 Ideye |
9 Emenike |
10 Mikel |
11 Moses |
12 Gabriel |
13 Ogude |
14 Oboabona |
15 Uche |
16 Ejide |
17 Onazi |
18 Uzoenyi |
19 Mba |
20 Igiebor |
21 Oshaniwa |
22 Omeruo |
23 Agbim |
Valmentaja Keshi

Nigerian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Enyeama |
2 Yobo |
3 Uzoenyi |
4 Gabriel |
5 Ambrose |
6 Egwuekwe |
7 Musa |
8 Odemwingie |
9 Emenike |
10 Mikel |
11 Moses |
12 Odunlami |
13 Oshaniwa |
14 Oboabona |
15 Azeez |
16 Ejide |
17 Onazi |
18 Babatunde |
19 Nwofor |
20 Uchebo |
21 Agbim |
22 Omeruo |
23 Ameobi |
Valmentaja Keshi