recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Krasavino** (ven. Краса́вино) on kaupunki Vologdan alueen Veliki Ustjugin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vienanjoen rannalla 25 kilometriä Veliki Ustjugista pohjoiseen. Kaupungin ohi kulkee Konošan ja Mikunin väliseltä rautatieltä Jadrihasta Veliki Ustjugiin haarautuva sivurata (Krasavinon asema). Asukkaita on 7 700 henkeä (vuonna 2010).

Krasavinon kylä tunnetaan 1500–1600-luvuilta lähtien. Vuonna 1851 siellä alkoi toimia yksi Venäjän suurimmista pellavatehtaista. Krasavinon taajamasta tuli kaupunki vuonna 1947.

Pellavakutomon lisäksi Krasavinossa toimii nykyään tiilitehdas. Kaupungissa on kaksi koulua, ammattikoulu, musiikkikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, poliklinikka ja sairaala. Sen lähistöltä on löydetty permikaudelta peräisin olevia jättiläiskokoisten matelijoiden ja sammakkoeläinten jäännöksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Vologodskaja entsiklopedija*, s. 269. Vologda: VGPU, Rus, 2006. ISBN 5-87822-305-8. Teoksen verkkoversio (viitattu 10.12.2011). (venäjäksi)
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 20.12.2011. Viitattu 10.12.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Krasavinon kaupungin sivusto (venäjäksi)
* Krasavinon kaupunki Veliki Ustjugin piirin sivustolla (venäjäksi)
Antipasto ravintolassa.
**Antipasto** (italiaa, mon. *antipasti*) on Italian ruokakulttuurissa aterian aloittava alkupala. Koska niiden tarkoituksena on vain herättää ruokahalua, antipastot tarjoillaan yleensä suupaloina ja pieninä annoksina.

Tyypillisiä antipastoja
-----------------------

Antipastot vaihtelevat Italian eri osissa, mutta tyypillisesti niihin kuuluu esimerkiksi leikkeleitä ja makkaraa, marinoituja mereneläviä ja kalaa, juustoja, sekä erilaisia vihanneksia ja hedelmiä, jotka voivat olla säilöttyjä, kuivattuja tai tuoreita. Perinteisesti antipastot tarjoillaan yhteiseltä tarjottimelta, josta kukin voi valita mieleisensä palat. Antipastojen kera tarjotaan usein aperitiivi, joita ovat esim. italialaiset valko- tai kuohuviinit, erilaiset *spritz*-cocktailit (niissä on jotain katkeroa kuten Camparia tai Aperolia, Proseccoa ja soodavettä), vermutti (usein tonic-vedellä jatkettuna) ynnä muut.

Antipasto-lautanen.
### Pohjois-Italia

Pohjois-Italiassa antipastoihin kuuluu usein alppijuustoja kuten asiago, fontina ja taleggio, sekä gorgonzolaa. Leikkeleitä ovat mm. Bolognan mortadella-makkara, parmankinkku ja ilmakuivattu naudanliha bresaola. Fenkoli, pesto, viikunat, oliivit, tonnikala, balsamietikassa marinoidut sipulit ja paistettu polenta ovat muita tyypillisiä pohjoisia antipastoja.

### Keski-Italia

Keski-Italian antipastoille ovat luonteenomaisia *bruschettat* ja samantapaiset *crostinit*, eli paahdetut leipäviipaleet, jotka on maustettu valkosipulilla, suolalla ja pippurilla, ja valeltu oliiviöljyllä. Niiden päällä voidaan tarjoilla pateeta tai tapenadea. Muita tämän alueen antipastoja ovat tomaatit tuoreina tai aurinkokuivattuina, mozzarella, savulohi, marinoitu munakoiso sekä salami.

### Etelä-Italia

Eteläisen Italian antipastoihin kuuluu tunnettu *Insalata caprese*, yksinkertainen basilikalla höystetty tomaatti-mozzarella-salaatti. Muita eteläisiä antipastoja ovat anjovikset, ’Nduja, sinisimpukat, katkaravut ja muut äyriäiset, Pecorino Romano -juusto, paahdetut paprikat, artisokat, kaprikset ja jopa rusinat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Danilo Alfaro: What Is Antipasto? *The Spruce Eats*. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Antipasti Alko. Viitattu 28.12.2022.
**Jodie Williams** (s. 28. syyskuuta 1993 Welwyn Garden City, Englanti) on brittiläinen pikajuoksija.

Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Williams oli mukana Euroopan mestaruuden voittaneessa Ison-Britannian pikaviestijoukkueessa ja saavutti hopeaa henkilökohtaisella 200 metrin matkalla ajalla 22,46. Saman vuoden Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän saavutti hopeaa 200 metrillä ajalla 22,50. Pikaviestissä hän juoksi kolmannen osuuden Englannin pronssijoukkueessa. Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa 4 × 400 metrin viestissä ja pronssia 400 metrillä. Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa 2022 hän saavutti 400 metrillä pronssia. Saman kesän Münchenin EM-kilpailuissa hän sai 4 × 400 metrin viestissä pronssia.

EM-kilpailujen 200 metrillä Williams oli Amsterdamissa 2016 kuudes ja Münchenissä 2022 neljäs sekä Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 60 metrillä neljäs. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli 400 metrillä kuudes. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 200 metrin välierissä. MM-kilpailuissa hän on edennyt välieriin 200 metrillä Moskovassa 2013 ja Dohassa 2019 sekä 60 metrillä MM-hallikilpailuissa 2012. 

Williams voitti alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden 100 ja 200 metrillä Bressanonessa 2009. Hän saavutti 100 metrillä kultaa ja 200 metrillä hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Monctonissa 2010. Hän voitti saman ikäluokan Euroopan-mestaruuden 100 ja 200 metrillä sekä sai pronssia 4 × 100 metrin viestissä Tallinnassa 2011. Alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2013 Williams voitti 200 metrin juoksun ja oli 100 metrillä toinen. Hän juoksi myös Britannian hopeaa voittaneessa pikaviestijoukkueessa.

Williamsin ennätys 100 metrillä on 11,17 (2019) ja 200 metrillä 22,46 (2014).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jodie Williams Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Jodie Williams *Olympedia*.  (englanniksi)
3. ↑
4. ↑  Karttunen, Anu: Latvala seitsemäs - Schippers jälleen ylivoimainen *Yle Urheilu*.  15.8.2014. Viitattu 4.9.2014.
5. 1 2  Jodie Williams Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
6. ↑  Jodie Williams *European-athletics.org*. Viitattu 4.9.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
| "Läikkyy"Arttu Lindeman |
| --- |
| Singlen "Läikkyy" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Julkaistu | 20. kesäkuuta 2016 |
|  Formaatti | digitaalinen |
|  Tyylilaji | rap, dance |
|  Kesto | 03.26 |
|  Levy-yhtiö | Sony |
| Listasijoitukset |
| Suomi Suomen virallinen singlelista: 1. |
| Arttu Lindemanin muut singlet |
|  | "Läikkyy"2016 | "Faijas"2016 |

**Läikkyy** on rap-artistin ja videobloggaajan Arttu Lindemanin ensimmäinen levy-yhtiön kautta julkaistu kappale. Se julkaistiin 20. kesäkuuta 2016. Aiemmin hän on tehnyt omakustanteita. Kappaletta on syytetty Diplon "Earthquake" -kappaleen kopioksi, Lindeman kielsi asian.

Lindeman on sanonut kappaleen kertovan hänen ja hänen parhaan kaverinsa Jaakko Parkkalin "baarielämästä". "Läikkyy" oli viikot 27–29 Suomen virallisella singlelistalla sijalla yksi.

Kappaleen videossa esiintyy Arttu Lindemanin lisäksi myös Jaakko Parkkali. Laulussa laulaa myös Tiina Vainikainen, joka on kappaleen säveltäjä ja sanoittaja yhdessä Arttu Lindemanin, Henri Lanzin, Kalle Mäkipellon, Olli-Matti Kalliosaaren ja Simo Pirhosen kanssa. Kappaleen ovat tuottaneet MGI ja Kashwell.

Lähteet
-------

1. 1 2  Supersuositusta tubettajasta artistiksi: Arttu Lindemanilta uutta musaa *Sony Music*.  16.6.2016.  Arkistoitu 15.9.2016. Viitattu 31.10.2016.
2. 1 2  Musiikkituottajat: Arttu Lindeman – Läikkyy
3. ↑  Annila, Silja: Kopiointia vai ei? Somessa kiistellään Arttu Lindemanin Läikkyy-hitistä: "Tekijän näkökulmasta biisit eivät muistuta toisiaan" *YleX*.  12.7.2016. Viitattu 10.8.2017.
4. ↑  Teosto: Tiina Vainikainen - palava innostus hittimusaan *teosto.fi*.
**Yrjö Lautela** (s. 1939) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli Yleisradion uutistoimituksessa vuosina 1967–2002.

Ura
---

Lautela aloitti *Helsingin Sanomien* ja *Ilta-Sanomien* palveluksessa urheiluavustajana vuonna 1963. Neljä vuotta myöhemmin Lautela siirtyi Yleisradioon radion uutistoimitukseen, jossa hän työskenteli vuoteen 2002 saakka. 1980-luvun alussa Lautela keskittyi erityisesti Puolan tapahtumiin ja teki toimitusmatkoiltaan useita reportaaseja. Vuonna 1990 Lautela nimitettiin Yleisradion Wienin kirjeenvaihtajaksi ja hän seurasi tarkkaan Jugoslavian hajoamissotia. Vuosina 1996–2001 Lautela toimi Ylen Berliinin kirjeenvaihtajana.

Lautela tunnetaan myös erityisesti jalkapalloon perehtyneenä urheilutoimittajana. Lisäksi hän oli mukana neljissä olympialaisissa 1970–1980-luvuilla. Lautela raportoi muun muassa vuoden 1972 kisoissa tapahtuneesta niin sanotusta Münchenin verilöylystä.*lähde?* Jalkapallon MM-kisoissa Lautela oli toimittajana viidesti. Hän on myös suomentanut jalkapalloaiheisia kirjoja kuten Pelén elämäkerran sekä toimittanut suomeksi englantilaisen Eric Battyn kirjoittaman valmennusoppaan. Vuonna 2007 Lautela toimitti yhdessä Göran Wallénin kanssa Suomen Palloliiton 100-vuotisjuhlavuoden kunniaksi julkaistun teoksen *Rakas jalkapallo*. Se valittiin Vuoden urheilukirjaksi 2007.

Vuonna 2003 Lautelalle myönnettiin Valtion journalistipalkinto.

Teoksia
-------

* Lautela, Yrjö ; Palo, Jyrki: *Jugoslavia : kansakunta, jota ei ollut*. Helsinki: VAPK-kustannus, 1992. ISBN 951-37095-6-6.
* Lautela, Yrjö ; Johnsson, Peter: *Puola : vanhaa ja uutta Eurooppaa*. Helsinki: Edita, 2004. ISBN 951-37399-3-7.
* Lautela, Yrjö ; Palo, Jyrki: *Itävalta : kappale mennyttä suuruutta*. Helsinki: Edita, 2005. ISBN 951-37442-4-8.
* Wallén, Göran ; Lautela, Yrjö (toim.): *Rakas jalkapallo : 100 vuotta suomalaista jalkapalloa*. Helsinki: Teos, 2007. ISBN 978-951-85106-8-3.

### Suomennoksia

* Batty, Eric: *Hyökkäävä jalkapallo*. Helsinki ; Porvoo: WSOY, 1969.
* Howell, Denis: *Jalkapalloerotuomari*. Helsinki: Otava, 1970.
* Pelé ; Fish, Robert L.: *Jalkapallo : elämäni*. Helsinki: Weilin + Göös, 1977. ISBN 951-35153-9-7.
* Garton Ash, Timothy: *Euroopan kumous : käännekohta 1989*. Helsinki: Kirjayhtymä, 1989. ISBN 951-26358-7-9.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Lautelan kirjailijaesittely Teos.  Arkistoitu 5.5.2013. Viitattu 27.9.2012.
2. ↑  Matkanjohtajat MatkaSeniorit.  Arkistoitu 24.1.2013. Viitattu 27.9.2012.
3. 1 2  Journalistipalkinnot ja eläkkeet jaettu  28.5.2003. Opetus- ja kulttuuriministeriö.  Arkistoitu 14.9.2011. Viitattu 27.9.2012.
4. ↑  Rakas jalkapallo Teos.  Arkistoitu 3.5.2013. Viitattu 27.9.2012.
**Radioaktiivisia unia** (*Radioactive Dreams*) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiskomedia, jonka ohjasi ja käsikirjoitti Albert Pyun. Elokuvan pääosissa esiintyivät John Stockwell ja Michael Dudikoff.

Elokuva palkittiin Golden Raven -palkinnolla vuonna 1987 Brysselin kansainvälisillä fantasiaelokuvajuhlilla.

Juoni
-----

Vuoden 1996 ydinsodan jälkeen Phillip Hammer ja Marlowe Chandler ovat viettäneet 15 vuotta omassa bunkkerissa lukien vanhoja 1950-luvun etsivänovelleja ja kuunnellen saman vuosikymmenen musiikkia. 19-vuotiaina he lähtevät bunkkeristaan ulkomaailmaan, jonka he näkevät olevan täynnä mutantteja ja kannibaaleja. Pojista tulee lukemiensa novellien innoittamina etsiviä. Marlowe haluaisi löytää isänsä, kunnes kaksikko löytää kaksi ydinaseen avainta, joissa on heidän isänsä nimet. Pian he saavat peräänsä erinäisiä rikollisia, jotka yrittävät viedä avaimet.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  John Stockwell  | … |  Phillip Chandler
  |
|  Michael Dudikoff  | … |  Marlowe Hammer
  |
|  Lisa Blount  | … |  Miles Archer
  |
|  George Kennedy  | … |  Spade Chandler
  |
|  Don Murray  | … |  Dash Hammer
  |
|  Michele Little  | … |  Rusty Mars
  |
|  Norbert Weisser  | … |  Sternwood
  |
|  Paul Keller Galan  | … |  Harold
  |
|  Demian Slade  | … |  Chester
  |
|  Christian Andrews  | … |  Brick Bardo
  |
|  Hilary Shapiro  | … |  motoristien johtaja
  |

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo *Radioaktiivisten unien* kuvausta tyylikkäästi ja perusideaa hauskaksi, mutta ei ihan elokuvan loppuun asti kantavaksi. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "keskinkertainen".

Lähteet
-------

1. ↑  imdb. Viitattu 19.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
**Renée Simonot** (oik. Jeanne Renée Deneuve; 10. syyskuuta 1911 Le Havre, Ranska – 11. heinäkuuta 2021 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen teatterinäyttelijä ja dubbaaja. Hänet tunnetaan myös ranskalaisten näyttelijöiden Catherine Deneuve ja Françoise Dorléac äitinä.

Ura
---

Renée näytteli ensimmäisen kerran teatterissa 7-vuotiaana vuonna 1918. Simonot on hänen taiteilijanimensä jonka hän otti perheystävän ja oopperalaulajan mukaan. Hänen alku-uran tunnetuimpiin teatterirooleihin kuuluvat Cosetten rooli Victor Hugon kirjaan perustuvassa näytelmässä *Kurjat* (1921) sekä roolit näytelmistä *Molière* (1922), *La Belle Aventure* (1928), *Le Favori* (1932) ja *Jeanne d'Arc* (1934). 

Vuodesta hän 1929 hän toimi ranskankielisenä dubbaajana lukuisissa Hollywood-elokuvista. Hän toimi "ranskalaisena äänenä" muun muassa Olivia de Havillandille, Sylvia Sidneylle, Judy Garlandille, Donna Reedille and Esther Williamsille. 

Hän lopetti näyttelijäuransa vasta vuonna 2001.

Yksityiselämä
-------------

Hän sai ensimmäisen tyttärensä Daniellen avioliiton ulkopuolella vuonna 1936. Vuonna 1940 hän meni naimisiin Maurice Dorléacin (1901–1979) kanssa ja sai kolme tytärtä: Françoise (1942–1967), Catherine (s. 1943) and Sylvie (s. 1946). Catherine Deneuve otti äitinsä tyttönimen taiteilijanimekseen. 

Simonot kuoli 109-vuotiaana Pariisissa 11. heinäkuuta 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2  French actress Renee Dorleac, mother of Catherine Deneuve, dies aged 109 *France24*.  15.7.2021. Viitattu 15.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Pure Volume: Golden Age Starst Still Alive Today
Spektr-R laukaisualusta No.31:n testausvaihe, Baikonurin avaruuskeskus vuonna 2011.
RadioAstronin antennin malli.
**RadioAstron** on Venäjän avaruusjärjestön tiedesatelliitti, joka laukaistiin 18. heinäkuuta 2011 Zenit-2 (Fregat-SB-ylävaihe) kantoraketilla Baikonurista. Satelliitti tekee VLBI-radioastronomisia mittauksia. Sen läpimitaltaan kymmenmetrinen antenni avattiin heinäkuussa 2011.

Radioastron-hankkeella on pitkä tausta. Samanniminen ja -teemainen tiedesatelliitti oli tekeillä 1980-luvun alusta lähtien, silloin sitä johti Neuvostoliiton IKI Avaruustutkimusinstituutti. Hanke ei valmistunut 1990-luvun puoliväliin mennessä, jolloin mm. Suomi vetäytyi hankkeesta vaikka Insinööritoimisto Ylinen oli tehnyt valmiiksi ja toimittanut Venäjälle sitä varten radiometrivastaanottimen. 2000-luvulla hanke jatkui Venäjällä uudestaan, mutta missio on muuttanut muotoaan. *lähde?*

Satelliitin radioteleskoopin antennin halkaisija on 10 metriä. Satelliitin rata on hyvin elliptinen, radan perigeum on 600 km ja apogeum on 350 000 km. Satelliitti on suunniteltu toimimaan viisi vuotta. Alun perin satelliitin piti perustua Spektr-runkoon, joka on kehitetty Prognoz-EW-satelliittirungosta. Satelliitti piti laukaista Proton-K Blok-DM-2-raketilla. Nykyinen versio perustuu Navigator-runkoon ja laukaisu tapahtuu Zenit-3F raketilla Baikonurin kosmodromilta. *lähde?*

Satelliitin kehityksen päätaho Venäjällä on Lebedev-instituutti. Ohjelma on ollut alusta alkaen kansainvälinen - siinä on mukana 20 maata. Satelliitin valmistaa Lavotškin. 92 cm aallonpituudella toimivan vastaanottimen on rakentanut Intia (Radio Astronomy Center, joka on osa Tatan Institute of Fundamental Research-instituuttia), 18 cm vastaanotin tulee Australiasta (CSIRO - Commonwealth Scientific and Industrial Research Organization), 6 cm vastaanotin on venäläinen, 1,35 cm vastaanotin on suomalainen (TKK, laite on 2000-luvulla päivitetty National Radio Astronomy Observatoryssä Yhdysvalloissa ja Venäjällä Moskovan radiotieteen instituutissa), rubidium-kellon kehitti ESA ja Neuchatelin observatorio. Vetymaser-kello tulee Nižni Novgorodista. Avaruusaluksen komentokeskukset ovat Karhujärvellä Moskovan lähellä ja Jevpatorijassa Krimillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kardashev, Nikolai & Kovalev, Yuri: RadioAstron Newsletter 1 *Astro Space Center*.  1.1.2010. Viitattu 24.8.2018.
2. ↑  Krebs, Gunter Dirk: Spektr R (Radio-Astron) *Gunter's Space Page*.  11.12.2017. Viitattu 24.8.2018 (englanniksi).
3. ↑  Krebs, Gunter Dirk: Orbital Launches of 2011 *Gunter's Space Page*.  19.4.2018. Viitattu 24.8.2018 (englanniksi).
4. ↑  Russian space telescope unfurls giant antenna: official *Spacedaily.com*.  23.7.2011. Viitattu 24.08.2018 (englanniksi).
5. ↑  Home page for the RadioAstron Project *Astro Space Center*. Viitattu 24.08.2018 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* The RadioAstron Newsletter *Astro Space Center*. Viitattu 24.8.2018.
* Kovalev, Yuri Y. & Kardashev, Nikolai S.: Space VLBI mission RadioAstron: development, specifications, and early results *Astro Space Center*.  17–20.4.2012. Viitattu 24.8.2018.
**Taikuri Jore** (s. 10. helmikuuta 1975 Äänekoski) on suomalainen taikuri. Hänen oikea nimensä on **Jani Sohlman**. Hän on esiintynyt lukuisissa tilaisuuksissa lasten syntymäpäivistä isojen firmojen juhliin ympäri Suomea sekä jonkun verran ulkomailla (mm. Viro). Taikuri Jore on tunnettu extreme-tempuistaan, kuten esim. partaveitsenterien, tupakan, ilmapallojen yms nielemisestä ja hän saa usein yleisön haukkomaan henkeään temppujensa vuoksi.

Taikuri Jore on naimisissa Nana Sohlmanin kanssa ja heillä on kaksi lasta; Nora (s. 17. kesäkuuta 1998) sekä Andrea (s. 21. kesäkuuta 2003). Nora-tytär oli myös Joren mukana vuoden 2013 esityksessä, jolloin molemmat saivat Lähitaikuuden Suomen mestari sekä Taikureiden Suomen mestari -tittelin.

Saavutukset
-----------

* Näyttämötaikuuden PM-hopea 2019
* Taikureiden Suomen mestari 2009, 2013
* Lähitaikuuden Suomen mestari 2013
* Näyttämötaikuuden Suomen mestari 2009
* Ravintolataikuuden Suomen mestari 2008
* Viihdeohjelmien SM-finalisti 2008
* Lähitaikuuden PM-Hopea 2007

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut:
* Facebook:
**Otto Clarence Luening** (15. kesäkuuta 1900 Milwaukee, Wisconsin – 2. syyskuuta 1996 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, kapellimestari ja huilisti. Hän tuli parhaiten tunnetuksi elektronisen musiikin edelläkävijänä.

Lueningin isä oli kapellimestari, pianisti ja opettaja, joka opiskeli Leipzigissa. Vuonna 1912 perhe muutti Müncheniin, jossa Luening opiskeli konservatoriossa ja debytoi 16-vuotiaana huilistina. Ensimmäisen maailmansodan aikana perhe siirtyi Zürichiin, jossa Luening soitti huilua Tonhalle-orkesterissa Richard Straussin ja Arthur Nikischin johdolla. Hän sai yksityistä opetusta Ferruccio Busonilta.

Vuonna 1920 Luening muutti Chicagoon, jossa hän johti American Grand Opera Companya, soitti huilua kamarikokoonpanoissa ja opetti musiikin teoriaa. Hän työskenteli myöhemmällä urallaan muun muassa Columbian yliopistossa vuodesta 1944, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1970.

Luening kantaesitti muun muassa Gian Carlo Menottin oopperan *Meedio*. Hänen omaan tuotantoonsa kuuluvat ooppera *Evangeline* (1948) ja varhainen nauhalle sävelletty teos *Fantasy in Space*. Hänen johdollaan opiskelivat niinkin erilaiset säveltäjät kuin Seymour Shifrin, John Corigliano, Charles Wuorinen, Mario Davidovsky ja John Kander. Luening oli vuonna 1940 perustamassa American Music Centeriä ja vuonna 1954 Composers Recordings Inc:iä. Hän sävelsi yhdeksänkymppiseksi saakka, ja hänen myöhäisiin teoksiinsa kuuluu vuonna 1995 kantaesitetty *Divertimento* viululle, klarinetille ja pianolle. Hän julkaisi omaelämäkerran *The Odyssey of an American Composer* (1980).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The New York Times: Otto Luening, the Composer And Innovator, Is Dead at 96


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kaikadinkoira** (*Kaikadi*) on intialainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Kaikadi muistuttaa hyvin paljon whippetiä, sillä erotuksella että ensiksi mainitulla on suora ylälinja. Se on kooltaan pieni ja hoikka, ja sillä on pitkät ja ohuet raajat ja lihaksikkaat reidet ja kinteret. Pää on pitkä ja siinä on ulkonevat silmät ja pitkät korvat, jotka nousevat pystyyn koiran ollessa valppaana. Häntä on pitkä ja kapeneva. Väri vaihtelee, mutta on yleensä kolmivärinen (musta, ruskea, valkoinen). Säkäkorkeus on noin 40 cm.

Alkuperä
--------

Rotu on saanut nimensä Maharashtran kaikadi-paimentolaisheimosta. Jotkut uskovat sen olevan caravan houndin (mudholinvinttikoira) lähisukulainen. Sitä käytetään jäniksen, apinoiden, viidakkorottien ja muiden pieneläinten metsästykseen, ja öisin myös paimentolaisleirien vahtikoirana. Nimenomaan vahtikoirana sen sanotaan olevan erinomainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 47. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Canton, Mario. *Levrieri e segugi primitivi*, s. 54. Antonio Crepaldi Editore, 2012: Porto Viro, Italia.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kaikadi (dog)
Suomalainen kranaatinheitinryhmä ampumassa kevyellä *81 KRH 71 Y* -kranaatinheittimellä.
**Kranaatinheitinryhmä** (HeiR) on joukko sotilaita, joka käyttää kranaatinheitintä. Kranaatinheitintä voi käyttää ryhmää pienempi miehistö, koska kranaatinheitinryhmä on mitoitettu ampumisen lisäksi myös kranaatinheittimen siirtämistä ja ylläpitämistä varten. 

Suomessa heitinryhmän vahvuus on yksi aliupseeri ja kuusi miehistön jäsentä. Tehtävät ovat: heittimenjohtaja, suuntaaja, apusuuntaja, lataaja, panostaja, sekä ammusmiehet 1 ja 2, joista toinen toimii myös ajoneuvon kuljettajana. Ryhmän ajoneuvona on yleensä maastokuorma-auto, sodan ajan kokoonpanossa myös esimerkiksi perävaunullinen pyörätraktori.

Heitinryhmän toiminnan kannalta olennaista on koko ryhmän yhteistoiminta. Heittimenjohtaja johtaa heittimensä tulitoimintaa joukkueenjohtajan käskyjen mukaan, täyttää tulikomentopöytäkirjaa, valvoo ryhmänsä toimintaa ja raskaalla heittimellä lisäksi laukaisee heittimen laukaisunarulla. Suuntaajan tehtäviin kuuluu mm. ampuma-arvojen asettaminen suuntaimelle ja heittimen sivusuuntauskoneiston kiertimen avulla heittimen suuntaaminen. Apusuuntaajan tehtävänä on heittimen tasaaminen suuntaimen kuplien, korosuuntaus- ja tasauskoneistojen avulla. Lataajan tehtävänä on heittimen lataaminen ja lisäksi apusuuntaajan kanssa heittimen tuen siirtäminen tarvittaessa sekä ammuttaessa jalkojen tukeminen. Panostajan ja ammusmiesten tehtävänä on ampumatarvikkeiden valmistelu ja kantaminen heittimelle.

Kranaatinheittimellä voidaan ampua minuutissa laukauksia jopa 3–4 sekunnin välein, mikä tuottaa erityisesti raskaalle kranaatinheittimelle kaksoislatauksen riskin. Lataaja voi vahingossa ladata kranaatin putkeen jo ennen kuin heittimenjohtaja on ehtinyt laukaista edellisen. Suureen tulinopeuteen pyritään mahdollisimman suuren tulivaikutuksen aikaansaamiseksi maalialueella.

Tulijoukkueen kolme heitintä ovat tuliasemassa vierekkäin, yleensä 20-30 metrin päässä toisistaan. Putkilinjan takana on tasoryhmä ja -teltta, josta joukkueenjohtaja johtaa tulitoimintaa, apunaan tasoryhmän laskija ja viestimies.
**Otto Franz Leodolter** (18. maaliskuuta 1936 Mariazell, Steiermark – 16. joulukuuta 2020) oli itävaltalainen mäkihyppääjä. Hän oli ensimmäinen itävaltalainen mäkihypyn olympiamitalisti.

Leodolter saavutti Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 normaalimäen pronssia. Tuohon aikaan olympiamitalit laskettiin myös MM-mitaliksi. Cortina d'Ampezzossa 1956 hän sijoittui 30:nneksi, Innsbruckissa 1964 suurmäessä 17:nneksi ja normaalimäessä 28:nneksi.

Leodolter sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa toiseksi vuodenvaihteessa 1960–1961, kolmanneksi 1959–1960, kuudenneksi 1957–1958 ja 1958–1959 sekä kahdeksanneksi 1955–1956. Hän sijoittui mäkiviikon osakilpailuissa toiseksi Innsbruckissa ja Bischofshofenissa tammikuussa 1960. Seuraavana talvena hän oli kolmas Oberstdorfissa ja Innsbruckissa sekä toinen Bischofshofenissa.

Leodolter voitti Salpausselän kisojen mäkikilpailun 1961, jolloin hän jakoi voiton Veikko Kankkosen ja Koba Tsakadzen kanssa, sekä 1962. Hän hyppäsi Holmenkollbakkenin mäkiennätyksen 71,5 metriä vuonna 1959. Hän voitti Itävallan-mestaruuden 1958, 1959, 1961 ja 1962.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Otto Leodolter *Olympedia*.  (englanniksi) Viitattu 30.12.2020
2. ↑  Otto Leodolter Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  Salpausselän kisat - Lahti Ski Games *lahdenmuseot.fi*. Viitattu 31.12.2014.
Töölöntori kesällä 2008.
Kulttuuritalo Sandels Töölöntorin länsilaidalla.
Näkymä Töölöntorilta Topeliuksenkadulle.
**Töölöntori** (ruots. *Tölö torg*) on tori Helsingissä Taka-Töölössä Runeberginkadun ja Topeliuksenkadun risteyksessä. Se rajoittuu Runeberginkadun, Tykistönkadun, Töölöntorinkadun ja Sandelsinkadun väliin. 

Useimmat talot Töölöntorin ympärillä ovat umpikorttelitaloja, jotka on rakennettu 1930-luvulla. Taka-Töölön 1930-luvun alun asuin­kerros­talo­arkkitehtuurissa on vaikutteita klassismista ja art deco -tyylistä sekä myös funktionalismista. Torin kohdalla Runeberginkadun toisella puolella sijaitsee Kulttuuritalo Sandels, jonka naapurina on myös Töölön kirkko.

Tori oli merkittynä jo Töölön vuosina 1906 ja 1916 vahvistetuissa asemakaavoissa. Aluksi sen nimenä oli Iso tori tai Isotori (ruots. *Stortorget*), mutta vuonna 1928 se sai nykyisen nimensä.

Torilla on torikauppaa maanantaisin klo 6.30–14 ja tiistaista lauantaihin klo 6.30–18.

Raitiovaunulinja viidellä oli päätepysäkki Töölöntorilla vuosina 1958–1985.

Sandelsinkadulla Töölöntorin reunalla sijaitseva Alko muutti syyskuussa 2017 tyylinsä nostalgiseksi. Siellä on palvelutiski, jolta myynti tapahtuu vanhaan malliin. Alkon toimitusjohtajana vielä alkuvuodesta 2017 toiminut Hille Korhonen on todennut: "Siihen aikaan, kun Alkossa oli tiskimyymälöitä, rekrytointiohjeissa todettiin, että pitää olla virkamiesmäinen käytös eli ei saanut hymyillä. En tiedä, onnistuuko se tänä päivänä"

Lähteet
-------

1. ↑  Miksi sata vuotta sitten osattiin rakentaa parempia taloja kuin nyt? *Rakennuslehti*. Viitattu 5.12.2017.
2. ↑  Taka-Töölön kerrostaloalue Museovirasto. Viitattu 5.12.2017.
3. ↑  Tommi Lindh: Töölön kaavoituksen historiaa *Töölöläisfunktionalismin neljä vaihetta*. Viitattu 5.12.2017.
4. ↑  *Helsingin kadunnimet*, s. 39, 144. Helsingin kaupungin nimistötoimikunta, 1970. ISBN 951-771-220-0. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Torit, kirpputorit ja markkinat Helsingin kaupunki.  Arkistoitu 6.12.2017. Viitattu 5.12.2017.
6. ↑  Kysy.fi Minkä raitiovaunulinjan päätepysäkki on ollut Töölöntorilla? *Kysy.fi*. Helsingin kaupunginkirjasto.  Arkistoitu 22.8.2019. Viitattu 5.12.2017.
7. ↑  Helsingin raitiotielinjat: Linjat 5, 5A, 5B Suomen raitiotieseura.  Arkistoitu 24.7.2008. Viitattu 5.12.2017.
8. ↑  Alkon Töölöntorin nostalgiamyymälä tekee historian eläväksi STT. Viitattu 5.12.2017.
9. ↑  Myyntitiski palaa Alkoon *Viinilehti*.  Arkistoitu 6.12.2017. Viitattu 5.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Töölöntori** Wikimedia Commonsissa

* Töölön art deco-porrashuoneet (Arkistoitu – Internet Archive)
**Krane** (m.kreik. Κράνη) eli **Kranioi** (Κράνιοι, lat. *Cranii*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kefallenian (nyk. Kefaloniá) saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Koútavoksen kylän lähellä noin 2,5 kilometriä kaakkoon Argostólista.

Historia
--------

Krane oli klassisella ja hellenistisellä kaudella yksi saaren neljästä kaupungista Samen, Palen ja Pronnoin ohella. Kaupungit muodostivat tetrapoliin eli neljän kaupungin liiton. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Kefaloksen pojasta nimeltä Kranios.

Pyhän Kolminaisuuden (*Agía Triáda*) kirkon rauniot.
Kranen huippukautta oli 400-luku eaa. Kaupunki liittyi saaren muiden kaupunkien tavoin Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon vuonna 431 eaa. Tämän seurauksena korinttilaiset tekivät sotaretken alueelle, mutta se jäi vaille menestystä. Vuonna 421 eaa. ateenalaiset asuttivat kaupunkiin Pyloksesta vetäytyneet messenialaiset. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa hopea- ja pronssirahaa. Kranen itsenäisyys päättyi vuonna 189 eaa. kun se antautui neuvotteluissa roomalaisille. Kaupungin mainitsevat sekä Strabon että Plinius vanhempi.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Krane sijaitsi saaren länsirannikolla. Sen akropolis eli linnavuori sijaitsee Koútavoksen itäpuolella kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimellä Ráchi. Sen korkeus meren pinnasta laskettuna on noin 251 metriä. Kukkulalla on säilynyt jäänteitä linnoitusmuurista sekä joistakin rakennuksista. Linnoitusmuurin säilyneet jäänteet jakautuvat kahteen osaan. Eteläisempi osa ympäröi akropolista. Paremmin ja laajemmin säilynyt pohjoinen osa, joka on rakennettu hellenistisellä kaudella, käsittää pitkän yhtenäisen osuuden, jossa on jäänteitä lukuisista torneista.

Kranen paikalla on myös keskiaikaisen Pyhän Kolminaisuuden (*Agía Triáda*) kirkon rauniot. Kirkko rakennettiin antiikin aikaisen Demeterille ja Persefonelle omistetun temppelin paikalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "125 Krane", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3  Smith, William: "Cranii", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* II.30.
4. 1 2  A stroll down the historic eras of Kefalonia *Discover Kefalonia Island*. Viitattu 22.5.2017.
5. 1 2 3 4  Αρχαία Κράνη *Terrabook*. Viitattu 22.5.2017.
6. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Kefallenia", *Antiikin käsikirja*, s. 255. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
7. ↑  Αρχαία Πάλη *Palema.gr*. Viitattu 22.5.2017.
8. ↑  Αρχαίες οχυρώσεις στην Κεφαλονιά *Κέντρο Μελετών Ιονίου*. Viitattu 22.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Krane** Wikimedia Commonsissa
**Renée Fleming** (s. 14. helmikuuta 1959 Indiana, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen sopraano. Hänen repertuaariinsa on kuulunut muun muassa barokkioopperaa, W. A. Mozartia, bel cantoa, Verdiä, Massenet'ta, Puccinia, Richard Straussia, nykyoopperaa ja lauluja eri aikakausilta.

Fleming valmistui vuonna 1981 State University of New Yorkista, Potsdamista oppiarvolla musiikin opetuksesta. Hän jatkoi opintojaan Eastman School of Musicissa. Vuosina 1983–1987 Fleming opiskeli Juilliard Schoolissa. Siellä hän tapasi laulunopettaja Beverley Johnstonin, joka on opettanut häntä pitkin uraa. Fleming sai myös vuoden opetusta Arleen Augérilta Fulbright-stipendin turvin. Vuonna 1988 hän voitti *Metropolitan Opera National Council Auditionsin*, *George London -palkinnon* ja *Eleanor McCollum -kilpailun*.

Fleming esiintyi Houston Grand Operassa vuonna 1988 *Figaron häissä* Kreivittärenä. New York City Operan -debyyttinsä hän teki vuonna 1989 Mimin roolissa *La bohèmessa*. Covent Garden -debyytti tapahtui vielä samana vuonna Cherubinin *Médéessa*. Vuonna 1991 Fleming teki ensiesiintymisensä Metropolitan-oopperassa jälleen Kreivittärenä, jona hän myös teki debyyttinsä muun muassa Wienin valtionoopperassa (1993). La Scalan -debyytti tapahtui vuonna 1993 Donna Elviran roolissa. Fleming tulkitsi Evan roolin Bayreuthin musiikkijuhlilla 1996.

Fleming esitti Rosinan roolin Coriglianon *The Ghosts of Versailles'sa* vuonna 1991, Madame Tourvelin roolin Conrad Susan *Dangerous Liaisonsissa* 1994 ja Blanche DuBois'n roolin André Previnin *A Streetcar Named Desiressä* (1998).

Fleming on 12-kertainen Grammy-ehdokas. Hän on voittanut kolme Grammya, vuosina 1996, 1999 ja 2010. Hän on saanut Ruotsin Polar Music Prizen (2008). Hänellä on Royal Academy of Musicin kunniajäsenyys (2003) sekä kunniatohtorin arvo Juilliard Schoolista (2003). Hän on vuodesta 2005 ollut Kunnialegioonan *Chevalier*.

Valikoitu diskografia
---------------------

* Donizetti: Rosmonda d'Inghilterra, Opera Rara 1994
* Hersch etc: Haunted Heart, Decca 2005
* Strauss: Daphne, Decca 2005
* Rodgers etc: Broadway, Decca 2018

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Allmusic.com: Renée Fleming
2. ↑  Allmusic.com: Renée Fleming / Semyon Bychkov Strauss: Daphne
3. ↑  Decca Classics: Renée Fleming: BROADWAY

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Renée Fleming**.
* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Paavo Roiha** (3. maaliskuuta 1919 Viipuri – 16. joulukuuta 1983) oli suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja ja näyttelijä.

Elämä ja ura
------------

Paavo Roihan vanhemmat olivat toimitusjohtaja Oskari Roiha ja Lydia Kosonen. Hän aloitti näyttämötaiteilijan uransa Viipurin kaupunginteatterin harjoittelijana 1938. Toisen maailmansodan jälkeen hänellä oli lyhyt pesti Joensuun Teatterissa, ura jatkui niin ikään lyhyin kiinnityksin eri puolilla Suomea, muun muassa Turun Kaupunginteatterissa 1955–1957 ja Oulun Teatterissa 1959–1961.

Roiha näytteli muun muassa Malvolion (*Loppiaisaatto*), Tuomaan (*Seitsemän veljestä*) ja kamarineuvos Björcken (*Katupeilin takana*). Hänen ohjaustehtäviinsä lukeutuvat muun muassa *Anne Frankin päiväkirja*, *Juurakon Hulda*, *Kuinka äkäpussi kesytetään* ja *Luulosairas*.

Teatteriuransa ohella Roiha teki pari pientä elokuvaroolia. Musiikkikomediassa *Vain laulajapoikia* (1951) hän näytteli lääkäriä ja sotakuvauksessa *Sissit* (1963) hänellä oli nimeämätön roolitehtävä.

Paavo Roiha avioitui näyttelijä Seija Soran (1918–1983) kanssa 1954.

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.
* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.

### Viitteet

1. ↑  AMF: Billiongraves, Paavo Roiha, Karesuvannon Hietajoen hautausmaa, Enontekiö, Lappi *fi.billiongraves.international*.  13.9.2021. Viitattu 26.9.2021.
2. 1 2 3 4  Teatterin maailma 1965, s. 338
3. ↑  Teatterin maailma 1950, s. 221
4. ↑  Paavo Roiha *Elonet*. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. Viitattu 29.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* JOKAMIES – MYSTEERINÄYTELMÄ TURUN SYDÄMESSÄ
* Oulun kaupunginteatteri (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Emelie Fredrika (Milly) Tojkander** (18. joulukuuta 1866 – 2. syyskuuta 1939) oli suomalainen rautatievirkamies ja ensimmäinen vakinaiseksi asemapäälliköksi Valtionrautateillä nimitetty nainen.

Milly Tojkanderin vanhemmat olivat Raudun Raasulin rajaviskaali Erik Jaakonpoika Tojkander (s. 1823) ja hänen neljäs puolisonsa Sofia Wilhelmiina Öhrstedt (s. 1828). Hän kävi 1877–1882 ruotsinkielistä Svenska fruntimmersskolan-tyttökoulua Viipurissa.

Tojkander oli rautateiden palveluksessa 48 vuotta. Hän aloitti 1885 harjoittelijana Viipurin asemalla ja hän suoritti sähköttäjätutkinnon 1886. Tojkander oli sähköttäjänä vuodesta 1889 Kouvolan asemalla ja vuodesta 1890 Mikkelin asemalla. Tojkander suoritti virkamiestutkinnon vuonna 1900 ja hän oli sitten ensin 2. luokan kirjurina Viipurin asemalla vuodesta 1901 alkaen ja kirjurina rautateiden kontrollikonttorissa Helsingissä 1906-1914. Hän teki opintomatkoja Suomeen ja Venäjälle ja hän osallistui naisammattiliittojen kansainvälisiin konferensseihin Tukholmassa, Wienissä ja Budapestissa.

Tojkander hoiti asemapäällikön virkaa tilapäisenä Muurolassa 1912 ja Kellon asemalla vuodesta 1914. Maaliskuussa 1916 hänet nimitettiin senaatin erivapaudella Kauppilanmäen asemapäälliköksi. Talin asemapäällikkönä ja aseman postinhoitajana Tojkander toimi vuodesta 1920 alkaen. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1933 ja asui sitten viimeiset vuotensa Urheilukadulla Helsingissä palvelijansa Lyydi Huuskon luona.

Henriette Meijer toimi vt.asemapäällikkönä marraskuussa 1869 Hikiän asemalla ja vuonna 1870 hän oli isänsä, Keravan asemapäällikkö Ferdinand Meijerin, sijaisena kymmenen viikon ajan tämän sairausloman aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Ent. asemapäällikkö Milly Tojkander kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 4.9.1939, s. 2. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille). Viitattu 19.1.2020.
2. 1 2 3  Rautatiemuseo : Asemapäällikkö
3. 1 2 3 4  Helmi Metsärinne : Telegrafisti, piletinmyyjä, kirjuri. Virkanaiset rautateillä ja muissa ammateissa Suomessa autonomian aikana 1860‒1917, Suomen historian pro gradu-tutkielma, Itä-Suomen yliopisto, Yhteiskuntatieteiden ja kauppatieteiden tiedekunta, Joensuu 2014, luku 3.4

Aiheesta muualla
----------------

* Viipurin rautatieaseman naisrautatievirkailijat ryhmäkuvassa vuonna 1902, 3. eturivissä vasemmalla Emelie "Milly" Tojkander, Suomen Rautatiemuseon kuvakokoelma
* Talin aseman henkilökuntaa vuonna 1931. Keskellä Suomen ensimmäinen naisasemapäällikkö Milly Tojkander (vaunut.org)
**Seikun sahan kapearaiteinen rautatie** oli porilaisen Seikun sahalaitoksen oma, laajimmillaan 15 km laajuinen kapearaiteisten ratojen verkko. Tämän radan erikoisuus oli se, että se paikoitellen oli kolmikiskorakenteinen eli samalla radalla saattoi liikennöidä sekä leveä- että kapearaiteisia junia.

Vetokalusto
-----------

Tehtaalla oli viisikin omaa kapearaideveturia ja yksi leveäraideveturi. Yksi kapearaidevetureista oli englantilaisperäinen numero 3, Planet (F C Hibbert, 0-4-0dm).

Nykyisin radalla on yksi Move250B (Valmet 201/1982, 0-4-0dh), joka on VR:lle toimitetun Tve4 –veturimallin alustalle, korille ja pyörästölle rakennettu, hiukan tehokkaammalla koneella varustettu teollisuusveturi.

Aiemmin palvellut Move 51h, (510/1953, 0-6-0dh), "Murinamylly", lahjoitettiin Haapamäen Museoveturiyhdistykselle  ja ajoi Porista Haapamäelle omin konein – herättäen matkalla junasuorittajissa suurta kummastusta:

> »Mikä kumma sieltä oikein tulee kun graafisessa aikataulussa on pelkkä vaakasuora viiva?» 
> 
> 

Seikun sahan Move51h "Murinamylly" Haapamäen veturitallissa

Radan loppu
-----------

Mikään laitoksen vetureista ei kelvannut sotakorvauksena ja kapearaideliikenne loppui vuonna 1962. Viimeistä junaa ajoi veturi numero 3.

Isonsannan sahan rata ja junalautta
-----------------------------------

Laitokseen liittyi Kokemäenjoen toisella rannalla sijaitseva Isonsannan saha, jolla oli omaa kapearaideverkkoa 12,3 km.*lähde?* Sahat yhdisti joen poikki kulkenut kapearaiteinen junalautta.*lähde?*

Katso myös
----------

* Raideleveydet Sisältää tietoa Suomen kapearaiteisista radoista

Lähteet
-------

* Resiina-lehdet*lähde tarkemmin?*
* Markku Nummelin: Kapearaiteiset rautatiet*lähde tarkemmin?*
* Olavi Kilpiön rautatiekokoelmat*lähde tarkemmin?*

### Viitteet

1. ↑  Haapamaenmuseoveturiyhdistys.fi (Arkistoitu – Internet Archive) Haapamäen Museoveturiyhdistys ry

Aiheesta muualla
----------------

* Isonsannan saha[vanhentunut linkki] Sisältää useita kuvia
**Rudolf Abelin** (8. tammikuuta 1917 – 17. marraskuuta 2003) oli ruotsalainen lentokonesuunnittelija ja eräs komposiittirakenteiden pioneereista.

Abelin kouluttautui lentokoneinsinööriksi Saksassa ja työskenteli 1930-luvulla de Havillandin lentokonetehtaalla Englannissa. Ruotsiin palattuaan hän alkoi 1937 suunnitella Gunnar Sundbladin kanssa purjelentokonetta Hüttner H 17 Båstadissa sijaitsevassa kanoottitehtaassa. Yhtiön muutettua Halmstadiin se yhdistyi AB Flygindustri (AFI) -yhtiöön, ja Abelinista tuli yhtiön laatupäällikkö ja koelentäjä. AB Flygindustri Fi-3 -rahtiliitokoneen suunnitteluun Abelin osallistui kehittämällä luonnonkuitulujitemateriaaleja. Abelin on Ruotsin komposiittimateriaaliteollisuuden kehitykseen eniten vaikuttanut henkilö. Vuonna 1947 yhtiön osti Frans Henrik Kockum, ja tehdas siirtyi Malmöhön. Abelin nousi Kockums flygindustrin tehtaanjohtajaksi. Vuonna 1952 yhtiö myytiin uudelleen, ja ostaja Förenade Bil antoi sille uudeksi nimeksi Malmö flygindustri. Abelin oli yhtiön toimitusjohtaja kunnes se fuusioitiin Saab-konserniin 1968.
**Leena Hannele Jokinen** (o.s. **Korhonen**, 3. toukokuuta 1956 Tuusula – 3. heinäkuuta 2019 Hyvinkää) oli suomalainen urheilutoimittaja. Jokinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1975 ja kävi kolme vuotta myöhemmin Sanoman toimittajakoulun. *Ilta-Sanomien* palvelukseen Jokinen tuli vuonna 1982 ja työskenteli lehden palveluksessa vuoteen 2015, jolloin jäi eläkkeelle.

Jokinen tunnettiin erityisesti hiihtolajien ja taitoluistelun asiantuntijana ja lukuisten arvokilpailujen kävijänä. Kesälajeista läheisiä olivat yleisurheilu ja pyöräily. Hän oli työtehtävissä kuusissa talviolympialaisissa sekä vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Muita arvokisatapahtumia ja tapahtumia kertyi kymmenittäin. Jokinen erikoistui 2000-luvulla dopingkysymyksiin ja osallistui Maailman antidopingtoimiston järjestämiin tilaisuuksiin.

Jokinen sai tunnustusta työstään muun muassa Kansainväliseltä hiihtoliitolta, joka myönsi hänelle toimittajapalkinnon vuonna 2008. Hän oli ehdolla urheilujournalistipalkinnon saajaksi Urheilugaalassa 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 28.7.2019, s. C 8. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 28.7.2019.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Leena Jokisen muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.
*Tämä artikkeli kertoo astiasta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
**Seimi** on hevosen ruokinnassa tallissa käytettävä astia, joka yleensä sijaitsee hevosen pilttuun etuosassa. Menneinä aikoina se saattoi olla yhdestä puusta koverrettu. Seimi voi olla tehty myös esimerkiksi laudasta tai lankusta laatikon tai ruuhen muotoiseksi. Seimeen asetetaan hevoselle heiniä, viljaa ynnä muuta syötäväksi. 

Nykyisin useimmissa talleissa hevoset syövät väkirehunsa seimen sijaan muovisesta ruokinta-astiasta. Korsirehut asetetaan lattialle, mikä mahdollistaa hevoselle luonnollisen syömisasennon, tai heinäverkkoon tai seinälle kiinnitettyyn metalliseen heinähäkkiin.

Seimi kulttuurissa
------------------

Raamatun jouluevankeliumissa vastasyntynyt Jeesus asetettiin seimeen makaamaan, kun hänen vanhemmillaan ei ollut sijaa majatalossa. Muistona tästä jouluun liittyviin joulukoristeisiin kuuluu monissa kristinuskoa tunnustavissa maissa erilaisia jouluseimiasetelmia.

Katso myös
----------

* Kaukalo
Ted DiBiase (Jr.) Million Dollar Mestarina.
**Million Dollar Championship** (suom. *Miljoonan Dollarin Mestaruus*) on hyväksymätön mestaruusvyö World Wrestling Entertainment:ssa, minkä "Million Dollar Man" Ted DiBiase valmisti. Million Dollar vyön suunnitteli Betteridge Jewelersin Terry Betteridge Stamford, Connecticutissa. Vyö maksoi suunnilleen 125,000 dollaria.

Historiaa
---------

Ted DiBiase ei kyennyt voittamaan "Macho Man" Randy Savagea turnauksen finaalissa WrestleMania IV:ssä, mikä käytiin WWF World Championshipistä. 1988 kesän aikana DiBiase muodosti tiimin André the Giantin kanssa, mikä tunnetaan nimellä "The Mega Bucks". Tiimi lähinnä vain jahtasi WWF World Mestaruutta.

Turhautunut DiBiase päätti että jos, hän ei pysty voittamaan tai ostamaan WWF World -mestaruutta, hän aikoo ostaa oman mestaruus vyön. Vyö valmistui vuoden 1989 aluksi mitä Ted alkoi kutsua **Million Dollar Championship** nimellä. Titteli ei ollut koskaan virallinen, koska ei saanut hyväksyntää WWF:ltä ja mestaruutta puolustettiin harvoin. Jake Roberts varasti vyön heidän feudin aikana, mutta DiBiasen henkivartija Virgil varasti sen takaisin WrestleMania VI:ssä.

"Rowdy Roddy Piper feudin aikana Virgil kääntyi "faceksi" ja alkoi harjoitella Piperin kanssa kohdatakseen SummerSlamissa Ted DiBiasen vuonna 1991. Virgil voitti matsin ja hänestä tuli ainut painija, joka on voittanut tittelin. DiBiasen toisella hallinoajalla hän hylkäsi mestaruuden, kun hän ja IRS (Money, Inc.) voittivat WWF World Tag Team Mestaruudet 7. helmikuuta, 1992.

Vuoden 1995 joulukuussa DiBiase lahjoitti mestaruuden hänen uusimmalle suojatilleen Ringmasterille. Ringmaster kuitenkin hylkäsi mestaruuden 28. toukokuuta, 1996, kun DiBiase lähti WWF:stä.

13 vuoden poissaolon jälkeen Million Dollar vyö palasi WWE RAW'hon, missä DiBiase piteli sitä ja oli myös illan isäntä 6. heinäkuuta, 2009. 27. maaliskuuta, 2010 DiBiase nimettiin WWE Hall of Fameen, missä hän sanoi ettei koskaan lähde ilman Million Dollar -titteliä kotoaan. 5. huhtikuuta DiBiasen poika, Ted DiBiase, Jr. tuli kehään Million Dollar -mestaruus olallaan väittämään, että hänen isänsä antoi sen hänelle. WWE:n virallisilla sivuilla ilmoitettiin, että Million Dollar -mestaruus on silti epävirallinen mestaruus.

Mestarit
--------

| # | Mestari | Kerta | Päivämäärä | Hallinnut(päivinä) | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ted DiBiase | 1 | 15. helmikuuta, 1989 | 922 | Superstars of Wrestling |
| 2 | Virgil | 1 | 26. elokuuta, 1991 | 77 | SummerSlam |
| 3 | Ted DiBiase | 2 | 11. marraskuuta, 1991 | 88 | Survivor SeriesShowdown |
| - | Hylättiin | - | 7. helmikuuta, 1992 | - | Suora Tapahtuma |
| 4 | The Ringmaster | 1 | 15. joulukuuta, 1995 | 152 | Monday Night RAW |
| - | Hylättiin | - | 28. toukokuuta, 1996 | - | - |
| 5 | Ted DiBiase, Jr. | 1 | 5. huhtikuuta. 2010 | 162+ | RAW |

### Lista Yhteenlasketuista Hallintoajoista

| # | Mestari | Kerta | Hallitut Päivät |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Ted DiBiase | 2 | 1010 |
| 2. | Ted DiBiase, Jr. | 1 | 162+ |
| 3. | The Ringmaster | 1 | 152 |
| 4. | Virgil | 1 | 77 |

Lähteet
-------

* Wrestling Information Archiven sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Joseph Powathil vuonna 2010
**Joseph Powathil** (14. elokuuta 1930 – 18. maaliskuuta 2023) oli intialainen syyrialais-malabarilaisen katolisen kirkon arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Changanacherryn arkkieparkiaan 3. lokakuuta 1962 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Caesarea Philippin titulaaripiispaksi 7. tammikuuta 1972. Piispaksi konsekroinnin suoritti 13. helmikuuta paavi Paavali VI, jota avustivat Bernard Jan Alfrink ja William John Conway.

Powathil sai 26. helmikuuta 1977 nimityksen Kanjirapallyn syyrialais-malabarilaisen hiippakunnan piispaksi ja 5. marraskuuta 1985 Changanacherryn arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 22. tammikuuta 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  Former Archbishop of Changanacherry Archdiocese Mar Joseph Powathil passes away Onmanorama. Viitattu 18.3.2023.
2. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Joseph Powathil


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |