recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tornan silta** (aik. *Tainionkosken silta*) ylittää Tainionkosken Imatralla. Tainionkosken voimalaitoken yläpuolelle vuonna 1944 valmistunut langerpalkkisilta sortui osittain sillan kannen purkutöiden yhteydessä elokuussa 1998 ja yksi työntekijä kuoli. Sortuneen sillan paikalle korjattiin teräsrakenteinen silta, joka otettiin käyttöön heinäkuussa 1999.

Alkuperäinen silta
------------------

Sillan rakennutti Imatran Voima vuosina 1943–1944 ja sen kokonaispituus oli 215 metriä ja kokonaisleveys 5,6. Sillan keskellä oli kaksi langerpalkkia ja niiden molemmin puolin laattapalkkisiltaosuudet. Länsipään laattapalkkisilta oli rakennettu vasta vuonna 1987. Langerpalkkiosuuksien jänneväli oli noin 50,6 metriä. Pääpalkit olivat niittaamalla koottuja teräspalkkeja ja kaaret teräsbetonia. Betonikaaret oli yhdistetty toisiinsa kahdeksalla poikkipalkilla ja teräksiset pääpalkit poikittaispalkein. Pääpalkkien ja kymmenen metrin korkeuteen kohoavien betonikaarten välillä oli teräksiset riipputangot. Siltaa pidennettiin 35 metrillä vuonna 1987, kun uomaa oli levennetty Tainionkosken voimalaitoksen laajennuksen yhteydessä.

Imatran kaupunki osti vuonna 1998 sillan kansirakenteet Imatran Voimalta, jonka omistukseen jäivät edelleen sillan tukirakenteet. Ainoan ajokaistan leveys oli noin 3,1 metriä ja lisäksi oli kevyelle liikenteelle 1,8 metriä leveä osuus. Sillalla oli liikennevalo-ohjaus ja 12,5 tonnin painorajoitus. Sillan katsottiin olevan liian kapea ja kantokyvyltään heikko senaikaiseen liikenteeseen ja kaupungin oli tarkoitus purattaa sillan kansirakenteet ja rakennuttaa uusi leveämpi silta vanhojen tukirakenteiden varaan.

### Sortumisonnettomuus

Silta sortui korjaustöiden yhteydessä 6. elokuuta 1998 noin kello 07.40, kun vanhaa siltarakennetta purettiin. Onnettomuuden sattuessa sillalla oli kolme työntekijää, jotka kaikki joutuivat veden varaan. Yksi heistä hukkui kovan virran, uimataidottomuuden, suojapuomin ja pelastusliivien puutteen vuoksi. Onnettomuudessa sillan idänpuoleisin langerpalkkiosuus sortui virtaan.

Sillan sortumisen välittömänä syynä oli purkutyön ajaksi rakennettujen kahden tukitornin pettäminen.

Uusi silta
----------

Puretun betonikaarisillan tilalle rakennettiin teräsrakenteinen silta. Nykyinen silta on kaksikaistainen, pituudeltaan 215 metriä.

Lähteet
-------

* Tutkintaselostus: Tornan sillan sortuminen 6.8.1998 Imatralla (PDF)  29.11.1999. Onnettomuustutkintakeskus. Viitattu 22.8.2014.

### Viitteet

1. 1 2  Tornan silta vihittiin käyttöön  22.5.2012. Yle. Viitattu 16.8.2014.
2. 1 2 3  Onnettomuustutkintaselostus, s. 2
3. ↑  Onnettomuustutkintaselostus, s. 33
4. 1 2 3  Virtuaalivuoksi: Tornan siltatyömaaonnettomuus Etelä-Karjala -instituutti. Viitattu 16.8.2014.
5. ↑  Onnettomuustutkintaselostus, s. 52
6. ↑  Onnettomuustutkintaselostus, s. 3–4
7. ↑  Onnettomuustutkintaselostus, s. 51
**Kamtšatkan karhut** on venäläisen valokuvaajan Sergey Gorshkovin teos, joka on ilmestynyt vuonna 2016 Lumo Publishingin kustantamana.

Alkusanoissa Gorshkov sanoo kuulleensa useasti elämänsä aikana, että "Kamtšatkan luonnosta saa aina hyviä kuvia, pystyttääpä kameransa minne tahansa". Hän myöntää sen todeksi ja sanoo siksi, ettei valokuvaajan uraa kannatakaan aloittaa sieltä, sillä "se on kuin pyrkisi parhaaksi kalastajaksi järvellä, joka kuhisee kalaa". Seudun kauneuden keskellä ei ole helppo löytää omaa aihepiiriään ja tyyliään. 

Kamtšatkan niemimaalla on maailman suurin karhutiheys, ja Gorshkov on kuvannut siellä jopa ilman piilokojua.

Vuonna 1966 syntynyt Gorshkov on Venäjän tunnetuimpia luontokuvaajia ja arvostettu myös maailmalla. Hän on National Geographicin kuvaaja ja ensimmäinen lehteen kiinnitetty venäläinen valokuvaaja. Hän on voittanut kaksi kertaa Venäjän vuoden luontokuvaajan tittelin ja saanut useita palkintoja luontokuvakilpailussa Wildlife Photographer of the Year, viimeksi vuonna 2015. Gorshkov on entinen metsästäjä, joka puhuu valokuvaamisen puolesta ja trofee-metsästystä vastaan. Hän aloitti valokuvauksen vasta 2000-luvun alkupuolella. Hän on Venäjän luontokuvaajien järjestön perustajia.

Kirjan sisältö
--------------

Tekstiosuudessa Gorshkov käy läpi luontokuvaaja uransa alkamista ja siirtymistään metsästäjästä valokuvaajaksi. Hän kertoo tarinoita kuvausretkiltä ja kohtaamistaan ongelmista. 

Karhukuvien lisäksi kirjassa on kuvia kuningasmerikotkasta, punalohesta ja ketusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lumo Publishing[vanhentunut linkki]
2. ↑  Sergey Gorshkov, (Arkistoitu – Internet Archive) Nicon Imaging

Aiheesta muualla
----------------

* Sergey Gorshkovin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sergey Gorshkovin kuvia verkossa
**Pentti Iisakki Kurikka** (2. lokakuuta 1913 Kurikka – 18. huhtikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen vaatetusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kurikan vanhemmat olivat vaatetustehtailija, toimitusjohtaja Frans Isak Kurikka ja Alma Maria Hallberg ja puoliso 1935–1957 Anna Liisa Aranko. Kurikka tuli ylioppilaaksi Helsingin yhteiskoulusta ja realilukiosta 1931 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1933. Hän oli Ab Stockmann Oy:n tukkuosaston harjoittelija 1933, Vaatehtimojen Paitatehdas Oy:n, vuodesta 1935 Pallo-Paita Oy, ostopäällikkö 1934–1942 ja toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1942 ja Pola-Solmio Oy:n, vuodesta 1953 Pola Oy, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1952. Kurikka oli myös Kankama Oy:n, vuodesta 1952 Reima-Pukine Oy, perustajia ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1946, Kustannus Oy Nykytekstiilin johtokunnan jäsen vuodesta 1954 ja puheenjohtaja 1963–1965, Finlandia Exporters Ltd Oy:n perustajia ja johtokunnan jäsen vuodesta 1955 sekä Paitatehdas Triaditex Ky:n perustajia ja johtokunnan puheenjohtaja. Hän oli lisäksi pitkään Paitateollisuusyhdistyksen varapuheenjohtaja. Kurikka sai kauppaneuvoksen arvonimen 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Kurikka *Biografiasampo*. Viitattu 9.11.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Pentti Kurikka.  *Uusi Suomi*, 29.4.1978, nro 114, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 9.11.2022.
Torkkeli Knuutinpojan tori kuvassa keskellä.
**Torkkeli Knuutinpojan tori** (myös **Vanhan raatihuoneen tori**) on Viipurissa sijaitseva aukio, joka sai nykyisin tunnetun suomenkielisen nimensä Viipurin linnan perustajan Torkkeli Knuutinpojan mukaan vuonna 1929. Se sijaitsee vanhan kaupunkikeskustan länsilaidalla Turun sillan ja Viipurin linnan tuntumassa.

Historia
--------

Tori syntyi 1500-luvun lopulla, kun linnansaarelle johtavan sillan tuntumassa sijainneen aukion laidalle rakennettiin puurakenteinen kaksikerroksinen raatihuone. Nykyisen muotonsa se sai 1640-luvulla Tukholman kaupunginarkkitehdin Anders Torstenssonin suunnitellessa Pietari Brahen käskystä kaupungin ensimmäisen asemakaavan. Uusi kivirakenteinen raatihuone paikalle rakennettiin vuoden 1652 kaupunkipalon jälkeen. Nykyään se tunnetaan Viipurin vanhana raatihuoneena. Uuden raatihuoneen valmistumisen myötä 1700-luvun lopulla alettiin myös toria kutsumaan Vanhaksi raatihuoneen toriksi. Vuodesta 1895 lähtien vanhan raatihuoneen tiloissa toimi Viipurin historiallinen museo. Aukiolle pystytettiin vuonna 1908 Ville Vallgrenin veistämä Torkkeli Knuutinpojan patsas. Torin etelälaidalla sijaitsee vuonna 1776 valmistunut Viipurin päävartion rakennus.

Torin ympäristön rakennuksia
----------------------------

* Viipurin vanha raatihuoneViipurin vanha raatihuone
* PäävartioPäävartio

Lähteet
-------

* Torkkeli Knuutinpojan tori VirtuaaliViipuri 1939

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Torkkeli Knuutinpojan tori** Wikimedia Commonsissa
**Pentti Johannes Kujala** (18. toukokuuta 1919 Isokyrö – 13. heinäkuuta 2005) oli suomalainen upseeri, joka toimi muun muassa Panssarikoulun johtajana.

Kujalan vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Kujala ja Maija Soini. Hänen puolisonsa vuodesta 1946 oli Kerttu Sivuoja.

Kujala kävi 5/8 luokkaa Raahen Porvari- ja Kauppakoulua ja kauppaopiston, Kadettikoulusta hän valmistui 1949 ja suoritti esiupseerikurssin 1959. Talvisodassa Kujala toimi nuorempana upseerina Jalkaväkirykmentti 68:ssa, jatkosodassa nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 13:ssa ja komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 45:ssä. Hän haavoittui kolme kertaa ja oli 55% sotainvalidi.

Nuorempana upseerina 13. Prikaatissa Kujala toimi välirauhan aikana 1940–1941 ja Rajavartiorykmentti 1:ssä 1945–1947. Komppanianpäällikkö ja aliupseerikoulun johtaja hän oli 1947–1952 ja Jääkäripataljoona 1:n koulutus- ja järjestelyupseeri 1952–1959. Panssariprikaatin esikunnan koulutustoimiston päällikkönä Kujala toimi 1959–1966, Etelä-Suomen sotilasläänin koulutustoimiston esiupseerina 1966, Panssariprikaatin esikuntapäällikkönä 1966–1968 ja Panssarikoulun johtajana 1968–1970. Etelä-Suomen sotilasläänin esikunnan toimistopäällikkö Kujala oli 1970–1973 ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta 1973.

Kujala ylennettiin reservin vänrikiksi 1939, luutnantiksi 1941, kapteeniksi 1944, majuriksi 1959 ja everstiluutnantiksi 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 330. Kujala, Pentti Johannes. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑  *Kadettiupseerit 1920–2010*, s. 419. Kadettikunta/Upseeriliitto, Helsinki 2010.
**Pentti Koski** (15. marraskuuta 1930 Vaasa – 26. syyskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen jazzmuusikko ja sisustusarkkitehti.

Kokkolassa suoritetun ylioppilastutkinnon jälkeen Pentti Koski pääsi opiskelemaan Ateneumiin ensin piirustuksenopettajaksi ja sitten sisustusarkkitehdiksi. Jo Kokkolassa alkanut musiikkiharrastus auttoi ansaitsemaan opiskelurahoja muun muassa kontrabasistina ja laulajana Leo Lindblomin yhtyeessä. Vuonna 1957 Koski oli rumpaliveljensä Olle Ekmanin kanssa perustamassa latinalaisrytmeihin erikoistunutta Sacy Sandin orkesteria, joka esiintyi Helsingin yökerhojen ohella monissa elokuvissa ja kiersi ympäri maata. Basson- ja kitaransoiton sekä laulamisen ohella Koski hoiti yhtyeen käytännön asioita. Laulusolisti Sacy Sandin pahan auto-onnettomuuden takia 1961 yhtye lopetettiin, mutta koottiin uudelleen Sandin jo kuoltua 1988. Sacy Sand II -kokoonpanossa soittivat myös Martti Pohjalainen sekä joensuulainen Juhani Okkonen. Koskella oli myös oma trio, ja hänet nähtiin 2000-luvulle asti usein lavalla soittamassa jazzia tai tanssimusiikkia muun muassa Sturenkadun vuonna 1997 perustetulla Sture Jazz Clubilla.

Sisustusarkkitehtina Koski suunnitteli huonekaluja muun muassa lahtelaiselle Nupposen huonekalutehtaalle. Hänet tunnetaan myös lahjakkaana taidemaalarina. 1990-luvun puolivälissä Koskelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.

Levytyksiä
----------

* Sacy Sand: *Levytyksiä vuosilta 1950–1958*, Artie Music AMCD 1027

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jorma Lamppu: Pentti Koski, HS Muistot 2009. Viitattu 20.5.2014.
2. ↑  Pentti Koski on kuollut (Arkistoitu – Internet Archive), Jazzrytmit 8.12.2009. Viitattu 20.5.2014.
3. ↑  Kuka oli pitkä, vaalea kitaristi Sacy Sandin yhtyeessä vuonna 1953? (Arkistoitu – Internet Archive), Kysy.fi, Helsingin kaupunginkirjasto 11.5.2007. Viitattu 20.5.2014.
Naro-Fominskin vaakuna.
**Naro-Fominsk** (ven. На́ро-Фоми́нск) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okaan laskevan Nara-joen rannalla 70 kilometriä Moskovasta lounaaseen. Kaupunki on Naro-Fominskin piirin keskus. Sen läpi kulkee Moskovan ja Kiovan välinen rautatie (Naran asema). Asukkaita on 71 400 henkeä (vuonna 2008).

Kaupunki on saanut alkunsa Nara-joen molemmin puolin sijainneista Fominskojen ja Malaja Naran kylistä. Fominskoje mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1339. 1500-luvulle saakka se toimi Moskovan ruhtinaskunnan etuvartiona.

Vuonna 1812 Fominskojessa pysähtyi Napoleon vetäytyessään Moskovasta. 1840-luvulla paikkakunnalle syntyi kaksi puuvillakehräämöä, joiden pohjalle perustettiin vuonna 1864 suuri tekstiilitehdas. Vuonna 1926 tehtaan työläisasutus sai kaupungin statuksen. Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin kovia taisteluja, ja saksalaiset pitivät jonkin aikaa hallussaan osaa kaupunkia.

Nykyään kaupungissa on tekstiili-, metalli- ja rakennusteollisuutta. Neuvostoajan suurin teollisuuslaitos, Naro-Fominskin silkkikombinaatti, on lopettanut toimintansa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 292. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Naro-Fominsk**.
* Naro-Fominskin piirin sivusto (venäjäksi)

Moskovan alueen vaakunaMoskovan alueen kaupungit

|  |
| --- |
| **Hallinnollinen keskus: Moskova** (erillinen hallintoalue)
Aprelevka |
Balašiha | Bronnitsy |
Dedovsk | Dmitrov | Dolgoprudnyi | Domodedovo | Drezna | Dubna | Dzeržinski |
Elektrogorsk | Elektrostal | Elektrougli |
Frjazino |
Golitsyno |
Himki | Hotkovo |
Istra | Ivantejevka |
Jahroma | Jegorjevsk | Jubileinyi |
Kašira | Klimovsk | Klin | Kolomna | Koroljov | Kotelniki | Krasnoarmeisk | Krasnogorsk | Krasnozavodsk | Krasnoznamensk | Kubinka | Kurovskoje |
Likino-Duljovo | Ljubertsy | Lobnja | Losino-Petrovski | Luhovitsy | Lytkarino | 
Možaisk | Mytištši |
Naro-Fominsk | Noginsk |
Odintsovo | Orehovo-Zujevo | Ožerelje | Ozjory |
Pavlovski Posad | Peresvet | Podolsk | Protvino | Puštšino | Puškino |
Ramenskoje | Reutov | Rošal | Ruza |
Šatura | Sergijev Posad | Serpuhov | Solnetšnogorsk |
Staraja Kupavna | Štšolkovo | Stupino |
Taldom | Tšehov | Tšernogolovka |
Vereja | Vidnoje | Volokolamsk | Voskresensk | Vysokovsk |
Zaraisk | Železnodorožnyi | Žukovski | Zvenigorod |
81 Krh/32 Jalkaväkimuseossa
**81 Krh/32** oli Suomen armeijan käyttämä ensimmäinen Suomessa valmistettu kranaatinheitin, joka perustui Stokes-Brandt -kranaatinheittimeen. Se perustui Ranskan armeijan kapteenin, Hans Otto Brandin Ranskasta malliksi tuomaan kranaatinheittimeen ja oli sen kopio putken, vastalevyn ja suuntaimen osalta, mutta tuen vaakituslaitteen kiinnitys ja rakenne poikkesivat brittiläis-ranskalaisesta mallistaan.

Koekappaleen jälkeen Suomen puolustusministeriön taisteluvälineosasto tilasi 104 kappaletta, jotka saivat tyyppimerkinnän 81 Krh/33. Seuraava malli, 81 Krh/35, Tampellan esitteiden mukaan 81 Krh/34, poikkesi ranskalaisesta jo merkittävämmin. Vastalevyn muotoilu erosi jo brittiläis-ranskalaisesta ja tuen korotuskoneiston paikka oli muutettu jalkojen yläpuolelta nivelkohdan alapuolelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sainio, Teemu: *"Päivät me teemme työtä, koeammunta jää yöhön" : Tampella konepajan aseteollisuus 1932-1944*. Pro gradu. Tampere: Tampereen yliopisto, historiatieteen laitos, 2004. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.9.2008).

Aiheesta muualla
----------------

* *Puolustusvoimain kranaatinheittimet: selvitys heittimistä, ampumatarvikkeista ja ampumataulukoista*. Helsinki: Puolustusvoimain pääesikunta taisteluvälineosasto, 1941.
**James Small** (1730 tai n. 1740 Dalkeith, Midlothian – 1793) oli skotlantilainen keksijä, joka kehitti ensimmäisen rautasiipisen kääntöauran. Hän julkaisi aurasta tutkielman vuonna 1784, joka oli oikeastaan valmistusohjeet. Small oli valmistanut näitä auroja aikaisemmin, ainakin jo 1764.

Kun Small aloitti paikallisena puuseppänä ja auran tekijänä korjaajana, ei aura ollut muuttunut keskiajan jälkeen juurikaan. Maat kynnettiin puisella auralla hevosten tai härkien vetämänä. Hevosia tai härkiä saattoi olla 4 ja niiden ohjastamiseen tarvittiin avustaja.

Kunnianhimoisena auraseppänä Small hakeutui vuonna 1758 Doncasteriin mekaanikoksi ja tutustui "Rotherham"-tyyppiseen auraan, joka oli ensimmäinen kaupallisesti menestynyt tehdasvalmisteinen ja rautakärkinen aura. Palattuaan vuonna 1764 hän oli yhteydessä John Rentoniin, joka oli vihkiytynyt edistämään maanviljelyn kehitystä. Renton antoi Smallille lainaa ja apulaisia. Aluksi Small tutki muotintekemistä ja etsi auralla parasta muotoa, jolla maa kääntyisi pienimmällä voimalla. Ehkä tärkeintä hänen työssään oli luopuminen kokonaan puusta ja täysmetallisen rakenteen kehittäminen. Aura valettiin vastikään avatulla Carronin ruukilla lähellä Falkirkiä.

Smallin auralla pystyi yksi mies kääntämään peltoa kahdella hevosella. Tämä aura on keksintö on nykyistenkin aurojen malli. Small ei patentoinut keksintöään ja auran idea kopioitiin nopeasti eteenpäin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dunse History Society, viitattu 11.1.2010 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* James Small Gazeteer for scotland. Viitattu 10. Syyskuuta 2010.
**Kamppailu vallasta: eduskuntavaalikampanjat 1945–2015** on Erkka Railon, Mari K. Niemen, Ville Pitkäsen ja Sini Ruohosen kirjoittama ja Docendon kustantama tietokirja vuodelta 2016. Teos käsittelee eduskuntavaaleissa käytyjen vaalikampanjoiden kehitystä toisen maailmansodan jälkeisenä aikana.

Sisältö
-------

Kirjassa eduskuntavaalikampanjoiden kehitys on jaettu neljään ajanjaksoon. Puoluevallan aikana (1945-1958) kansanedustajaehdokkaat olivat usein amatöörejä ja puolueet keskittyivät aktivoimaan omaa kannattajakuntaansa. Ammattimaisen kampanjoinnin syntyessä (1962–1975) kohderyhmäajattelu, henkilökohtainen kampanjointi ja televisio valtasivat alaa. Vapautumisen vuosina (1979–1999) keskusteluilmapiiri vapautui ja naisten rooli voimistui. Verkon ja rahan vallan aikana (2003-2015) internet ja sosiaalinen media ovat nousseet tärkeään rooliin ja kampanjat muuttuneet yhä kalliimmiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kamppailu vallasta – eduskuntavaalikampanjat 1945–2015. Eduskunnan kirjasto 18.10.2016. Viitattu 20.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Docendon kirjaesittely.
* Varho, Esko: Puolueet painostivat nukkuvia äänestäjiä uurnille kotikäynnein – "Kehotukset lienee syytä naamioida ensimmäisenä vaalipäivänä". *Ylen uutiset* 12.10.2016.
**Narsarsuaqin lentokenttä**, (IATA: **UAK**, ICAO: **BGBW**) on lentokenttä Narsarsuaqin kylän lähellä Grönlannissa.

Historia
--------

### Toinen maailmansota

Narsarsuaqin lentokentän rakensi Yhdysvaltain puolustusministeriö (silloin nimeltään War Department) sotilaslentokentäksi. Rakentaminen alkoi kesäkuussa 1941, ja ensimmäinen lentokone laskeutui tammikuussa 1942. Lentokentällä, joka koodinimi oli "Bluie West One" oli toisen maailmansodan aikana PBY Catalina ja B-25 Mitchell-laivueita, joiden tehtävänä oli suojata liittoutuneiden saattueita ja seurata ja tuhota saksalaisia sukellusveneitä. 250-paikkainen sotilassairaala valmistui 1943 ja toisen maailmansodan aikana kaupungissa asui noin 4 000 ihmistä. On arvioitu, että sodan aikana yli 10 000 lentokonetta lennettiin Narsarsuaqin lentokentän kautta Eurooppaan.

Kesäkuun kuudes 1942 huoltoalus "SS Montrose" haaksirikkoutui kallioon Narsarsuaqin vuonossa lounaaseen lentokentästä. Ensimmäinen Tanskan ilmavoimien lentokone Narsarsuaqissa oli PBY Catalina vuonna 1947 ja B-17 lentävä linnoitus vuonna 1948.

### Sodan jälkeen

Siviililentoliikenne alkoi 1949 SASin ja Icelandairin Douglas DC-4 lentokoneilla. 

### Nykyään

Tammikuun alusta 1988 Narsarsuaqin lentokenttää on hallinnoinut Grönlannin lentokenttähallinto. Narsarsuaqista on yhteydet Nuukiin, Kangerlussuaqiin, ja Reykjavikin pienkoneilla, ja Kööpenhaminaan Boeing 757:lla. Jäänseuraajat ovat edelleen Narsarsuaqissa ja lennot lennetään Ecureuil-helikoptereilla.

Lentoyhtiöt ja kohteet
----------------------

* Air Greenland (Alluitsup Paa, Kööpenhamina, Kangerlussuaq, Kangilinnguit, Nanortalik, Narsaq, Nuuk, Paamiut, Qaqortoq)
* Air Iceland (Reykjavík-Domestic, kesäisin)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Narsarsuaqin lentoasema**.
* Narsarsuaqin lentokenttä
Tristan ja Isolde -oopperan ensitahdit, joissa esiintyy Tristan-sointu.
**Tristan-sointu** on nuottien F, H, Dis ja Gis muodostama sointu tai laajemmin mikä tahansa sointu, joka muodostuu samoista intervalleista. Soinnun nimi tulee Richard Wagnerin Tristan ja Isolde-oopperasta, jonka ensimmäinen sointu Tristan-sointu on. Se esiintyy myös alkusoiton tahdeissa 6, 10 ja 12, useita kertoja myöhemmin oopperan kuluessa ja myös viimeisen näytöksen alussa. Vaikka sointu on esiintynyt aikaisemmin muun muassa Guillaume de Machautin, Carlo Gesualdon, Johann Sebastian Bachin ja Ludwig van Beethovenin teoksissa, Wagner korosti soinnun merkitystä kirjoittamalla sille pitkän aika-arvon ja antamalla soinnun purkautua kromaattisesti. Tristan-soinnun käyttöä on pidetty isona askeleena perinteisestä tonaliteetista kohti atonaalista musiikkia. 

Richard Wagnerin Tristan ja Isolde -oopperan alkusoittoFuldan sinfoniaorkesteri, johtaa Simon SchindlerÄänitiedostojen kuunteluohjeet

Lähteet
-------

* Tristan chord (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tristan and Isolde, Prelude to Act 1: mm.1-3 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kampusradio** on radiokanava, jota ylläpitävät oppilaitoksen opiskelijat. Yleensä ohjelmasisältö on opiskelijoiden omaa tuotantoa, mutta mukana voi olla myös alueen muita toimijoita. Kampusradioiden toiminta voi olla osa opintoja tai sen tarkoituksena on olla vaihtoehto kaupalliselle tai yleisradiotoiminnalle. 
Kampusradioita yhdistää ympäri maailmaa tavoite tukea musiikin tekijöitä joiden tuotanto ei vielä ole kaupallisia hittejä. Kampusradioiden ohjelmisto ei ole nykyisten kaupallisten formaattiradioiden tapaan tiukasti säänneltyä, joten tämä antaa mahdollisuuden tarjota soittoaikaa uusille nouseville ja erityisesti paikallisille kyvyille. Tästä syystä kampusradiot ovatkin olleet vuosikymmenten varrella mukana uusien musiikkisuuntausten nostamisessa laajempaan tunnettuuteen. Tällaisia kampusradioiden tukemia genrejä ovat olleet mm. punk, new wave, indie ja hiphop jo paljon ennen kuin niistä tuli valtavirtamusiikkia.

Kampusradioiden ohjelmasisältö on vaihtelevaa sisältäen usein uutisia, urheilua, puheohjelmaa ja musiikkia. Kampusradioiden ohjelmatarjontaa voidaan hyvin kuvata sanoilla luova ja vapaamuotoinen. Esiin nostetaan opiskelijoita kiinnostavia ajankohtaisia asioita ja kritiikki opiskelijoiden asemaa heikentäviin muutoksiin on yleistä. Maailmalla kampusradiot ovat usein suosittuja tiedonjakajia myös oppilaitosyhteisön ulkopuolella ja niitä pidetään valtamedioiden vaihtoehtona.

Suomessa kampusradiotoiminta on vielä lapsenkengissä. Ainoa ympäriviikkoista ja -vuotista lähetystoimintaa harrastava kampusradioasema on Lahden ammattikorkeakoulun radioasema LiMu Radio. Muita opiskelijavoimin toimivia radioasemia ovat mm. vaasalainen Radio Wapina  oululainen Rattoradio, turkulainen Turun Wappuradio, tamperelainen Rakkauden Wappuradio ja Otaniemessä toimiva Radiodiodi, jotka ovat vappuradioita sekä Radio Säteily Rovaniemeltä joka sekin toimii vain muutaman viikon vuodessa.

Aiheesta muualla
----------------

* Radio Wapina
* LiMu Radio
* Rattoradio
* Radio Säteily
* Rakkauden wappuradio
* Radiodiodi
**Trisomia 16** on yleisin autosomin trisomia raskauden aikana. Siinä kromosomia 16 kehittyy kolme kappaletta normaalin kahden sijasta. Jos sikiöllä esiintyy täydellinen trisomia 16, ei elävänä syntyminen ole mahdollista. Tilanteeseen liittyvien ultraäänilöydösten joukossa ovat sydämen, virtsateiden ja sukupuolielinten poikkeavuudet, keuhkojen vajaakehittyneisyys (hypoplasia), rajoittunut kasvu ja kaksisuoninen napanuora. Trisomia 16 on yleisin raskauden ensimmäisellä kolmanneksella keskenmenon aiheuttava kromosomipoikkeavuus.

Jos trisomia 16 esiintyy mosaiikkimuotoisena, elävänä syntyminen on mahdollista. Harvinaisena tavattava mosaiikkitrisomia 16 tuottaa suuresti vaihtelevan fenotyypin. Joskus siinä ilmenee vain lieviä poikkeamia normaalista kehityksestä. Mahdollisten oireiden joukossa ovat kohdunsisäinen rajoittunut kasvu, epänormaali ihon pigmentaatio, kallon, kasvojen ja kehon epäsymmetrisyys, sydänviat, sukupuolielinten poikkeavuudet (kuten hypospadia ja piilokiveksisyys), skolioosi, kuulovamma, luuston epämuodostumat, kasvojen epämuodostuneisuus sekä kehitysviive.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Abigail A. Armstrong, Stephanie L. Gaw, Lawrence D. Platt, Mosaic Trisomies 8, 9, and 16 ScienceDirect, viitattu 29.6.2023
2. 1 2  Miscarriage isn’t your fault — an expert explains the science PBS 6.5.2021, viitattu 29.6.2023
3. ↑  Mosaic trisomy 16 Orphanet, viitattu 29.6.2023
Aijalan kaivoksen rakennuksia
**Aijalan kuparikaivos** sijaitsi Aijalassa Kiskossa Varsinais-Suomessa ja se oli toiminnassa 1948–1961. Kaivos tuotti kuparin ohella myös sinkkiä, rikkiä ja pieniä määriä kultaa ja hopeaa. Malmia louhittiin toiminta-aikana 0,84 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuudet olivat 1,59 % kuparia, 0,66 % sinkkiä ja 13,98 % rikkiä. Kultapitoisuus oli 0,7 grammaa/tonni ja hopeaa oli 14 grammaa tonnissa.

Oman malmin ehdyttyä Aijala toimi 1950–70-luvuilla läheisestä Metsämontun kaivoksesta tuotetun malmin jalostuspaikkana.

Aijalassa oli ollut jo aiemminkin pienimuotoista kaivostoimintaa. Lyijymalmia louhittiin Hopeamäessä 500 tonnia vuosina 1677–1916 ja Aurumsissa 20 tonnia vuosina 1684–1957, lisäksi rautamalmia on louhittu Helbomsissa 40 tonnia vuosina 1688–1831.

Helmikuussa 2017 kaivoskuilu romahti tehden maahan suurehkon aukon. Tapahtuman yhteydessä kaivosvesiä pääsi muun muassa Kiskonjokeen.

Lähteet
-------

* Geological Survey of Finland FINZINC Database : Aijala (Ajosniitty)[vanhentunut linkki]
* GTK Tietoaineisto : Suomen kaivosteollisuus : Perusmetallikaivokset (Arkistoitu – Internet Archive)
* GTK Tietoaineisto : Suomen kaivosteollisuus : Rautakaivokset (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Tukes teki valvontakäynnin Aijalan kaivossortumapaikalle *TUKES*.  Arkistoitu 11.2.2017. Viitattu 10.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Valtava monttu repesi maahan Salossa – läheisen kerrostalon evakuointia harkitaan, Yle Uutiset 9.2.2017
**USA Network** on yhdysvaltalainen kaapelitelevisiokanava. Kanava aloitti lähetyksensä 27. syyskuuta 1977. Sen omistaa NBC Universal. USA Networkin oli nähtävissä vuonna 2005 noin 89 miljoonassa kotitaloudessa.

Historia
--------

Kanava aloitti lähetyksensä syyskuun lopussa vuonna 1977 nimellä Madison Square Garden Network ja siitä tuli nopeasti yksi Yhdysvaltojen pääkanavista. Huhtikuussa 1980 kanava vaihtoi nimensä USA Networkiksi, kun sen omistusrakennetta uudelleenjärjestettiin. 24. syyskuuta 1992 USA Network lanseerasi sisarkanavansa, Sci Fi Channelin.

Samaan aikaan USA Network jakoi ohjelma-aikansa ja tilansa kahden muun vasta äskettäin aloittaneen televisiokanavan, C-SPAN ja Black Entertainment Televisionin (BET) kanssa. Kaikkien kolmen kanavan ohjelmatiedot julkaistiin esimerkiksi TV Guidessa "USA" nimen alla. Vuonna 2004 NBC Universal julkisti virallisesti yhtiön omistajuuden. Yhtiön teräväpiirtoversio aloitti toimintansa 3. lokakuuta 2007 ja se on saatavilla nykyisin DirecTV:ssä ja useissa kaapeliverkoissa.

USA Networkin sloganit
----------------------

* 1980-1989: It's a Great Place to Stay
* 1989-1994: America's Favorite Cable Network
* 1994-1997: The Remote Stops Here
* 1997-2000: The Cure for the Common Show
* 2000-2005: You Are Here
* 2005- : Characters Welcome

USA Networkin tuottamia televisiosarjoja
----------------------------------------

* *Burn Notice* (2007)
* *Kallista kipua* (*Royal Pains*, 2009)
* *Kovat kaulassa* (*White Collar*, 2009)
* *Monk* (2002)
* *Mr. Robot* (2015)
* *Pukumiehet* (*Suits*, 2011)
* *Vihjeet hukassa* (*Psych*, 2006)

Aiheesta muualla
----------------

* USA Networkin kotisivut. (englanniksi)
Apollo 16 -lennolta tuotua vaaleaa anortosiittia.
Apollo 15 -lennolta tuotua tummaa basalttia.
Kuusta tullut meteoriitti *Allan Hills 81005*.
**Kuukivi** on Kuun kiveä. Kuukiviä tulee Maahan meteoriitteina, ja niitä on kerätty myös Kuusta miehitetyillä ja miehittämättömillä kuulennoilla. Yhdysvaltalaiset ovat tuoneet Maahan yhteensä 382 kilogrammaa kuunäytteitä. Myös Neuvostoliiton Luna-ohjelmassa kuukiveä tuotiin hiukan Maahan.

Koostumus
---------

Kuun pinnan vaaleat alueet ovat koostumukseltaan Maan vaipan kaltaisia. Ne koostuvat lähinnä anortosiitista ja breksiasta. Tummat alueet, "Kuun meret", koostuvat basaltista, joka nousi pinnalle valtavissa törmäyksissä yli kolme miljardia vuotta sitten.

Määrät
------

Yhdysvaltain Apollo-lennoilta tuodut kuukivimäärät:

| Lento | Näytteitä | Vuosi |
| --- | --- | --- |
| Apollo 11 | 21,55 kg | 1969 |
| Apollo 12 | 34,30 kg | 1969 |
| Apollo 14 | 42,80 kg | 1971 |
| Apollo 15 | 76,70 kg | 1971 |
| Apollo 16 | 95,20 kg | 1972 |
| Apollo 17 | 110,40 kg | 1972 |

Neuvostoliiton Luna-ohjelmassa kuukiveä tuotiin yhteensä 301 grammaa, alle tuhannesosa amerikkalaisten tuomasta määrästä.

Kuukivilahjat
-------------

Norjan vastaanottama kuukivilahja Apollo 11 -lennolta.
Ensimmäiset Kuun pinnalla kävelleet astronautit Neil Armstrong ja Buzz Aldrin toivat matkaltaan 22 kilogrammaa näytteitä. Seuraavana vuonna astronautit kiersivät maailmaa jakamassa pieniä kuukiviä maailman kaikille päämiehille sekä jokaiselle Yhdysvaltain osavaltiolle. Lahja koostui puisesta podiumista, jossa oli neljä akryylipalloon kapseloitua riisinjyvän kokoista kuukiveä sekä lahjan vastaanottaneen maan lippu, joka oli käynyt avaruudessa. Suomen presidentti Urho Kekkonen vastaanotti Suomen kansalle osoitetun lahjan helmikuussa 1970. Vuonna 1973 valtionpäämiehille luovutettiin lisää kuukiviä uudelta lennolta. Lahjoista suuri osa on nykyisin kateissa, mutta Suomen lahjat ovat tallessa Tamminiemen museossa ja Geologian tutkimuskeskuksen kivimuseossa Espoon Otaniemessä.

Lähteet
-------

* Montgomery, Scott: *Kuu: Maan kiehtova seuralainen*. (The Moon and the Western imagination, 1999). Suomentanut Jorma Keskitalo. Helsinki: Tammi, 2009. ISBN 978-951-31-4666-5.

### Viitteet

1. 1 2  Joonas Gustavsson: Uskomatonta kyllä, suuri osa Kuusta tuoduista kivinäytteistä on kadonnut – Mitä kuuluu Suomeen tuoduille kuukiville? *Tekniikan Maailma*.  23.9.2018. Viitattu 10.4.2019.
2. ↑  Montgomery 2009, s. 220, 226.
3. ↑  Extravehicular Activity Nasa. Viitattu 10.4.2019.
4. ↑  Kari Hänninen: Ovatko tässä maailman kalleimmat kivet? 200 milligrammasta maksettiin yli 750 000 euroa *Kauppalehti*.  9.12.2018. Viitattu 10.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuukivi (Kuu)** Wikimedia Commonsissa
**Kuulemisesta** (m.kreik. Περὶ ἀκουστῶν, *Peri akūstōn*; lat. *De audibilibus*) on Aristoteleen koottujen teosten laitokseen eli Corpus Aristotelicumiin kuuluva teos, joka ei kuitenkaan ole todellisuudessa Aristoteleen kirjoittama. Teos on osa jotain suurempaa työtä. Jotkut laittavat sen Stratonin nimiin.

Nimensä mukaisesti teos käsittelee kuulemista, äänten syntyä ja äänen kulkua. Kirjoittaja selittää, että kaikki äänet syntyvät, kun kappaleet kohtaavat toisensa tai kun ilma kohtaa kappaleen. Ääni pannaan alulle liikuttamalla jotakin, minkä jälkeen ääni siirtyy ilmassa.

Kaikki ihmiset hengittävät samaa ilmaa, mutta tuottamamme äänet vaihtelevat riippuen käyttämistämme elimistä, kuten keuhkoista ja suusta; suun muodosta puhuessa; tai elimien tilasta, esimerkiksi jos keuhkot ja henkitorvi ovat kosteat, ääni ei ole yhtä voimakas.

Kuulemme äänen vasta kun se tulee korvaan. Riippuen siitä, miten hajonnut ääni on, erotamme, tuleeko se läheltä vai kaukaa. Äänet erottuvat vain, jos ne tuotetaan selkeästi ja täsmällisesti. Tämän vuoksi lapset, humalaiset ja puhevikaiset ihmiset eivät puhu yhtä selvästi. Epätäsmällisyyttä tuottaa myös usean henkilön samanaikainen puhe — vaikka he sanoisivat saman asian samaan aikaan, sitä ei ole yhtä helppo kuulla kuin yhden henkilön sanoessa saman asian.

Lopussa kirjoittaja tarkastelee erityyppisiä ääniä ja muun muassa eri soittimien (oboe, torvi, jne.) ääniä.

Lähteet
-------

* *The Works of Aristotle*. Toimittanut W. D. Ross M.A. Oxford, Clarendon Press, 1913.

### Viitteet

1. ↑  Pseudo-Aristoteles: *Kuulemisesta* 800a.
2. ↑  Pseudo-Aristoteles: *Kuulemisesta* 800b.
3. ↑  Pseudo-Aristoteles: *Kuulemisesta* 801b–804b.

Kirjallisuutta
--------------

* Aristotle: *On Things Heard*. Teoksessa *Aristotle’s Works*. Volume XIV: Minor Works. Loeb Classical Library 307. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. ISBN 0-674-99338-1.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
**Ammattiliittojen talo** (ven. Дом Союзов, *Dom Sojuzov*) on historiallinen rakennus Moskovassa.

Talo rakennettiin 1700-luvulla ja se oli aluksi Moskovan kenraalikuvernöörin hallussa, mutta myöhemmin siitä tuli Venäjän aateliston juhlapaikka. Lokakuun vallankumouksen jälkeen rakennus annettiin Moskovan ammattiliittojen neuvostolle, josta sen nykyinen nimi johtuu. Neuvostoaikana se toimi enimmäkseen paikkana tärkeille valtion tapahtumille, kuten kommunistisen puolueen kongresseille ja konferensseille sekä valtion palkintojenjakotilaisuuksille, sekä konserttitalona klassisen ja populaarimusiikin esityksille. Sillä oli myös rooli kommunistisen puolueen korkeiden virkamiesten ja johtajien valtiollisissa hautajaisissa. Vladimir Leninin, Josif Stalinin, Leonid Brežnevin, Konstantin Tšernenkon, Juri Andropovin ja Mihail Suslovin ruumiit olivat esillä talon pilarisalissa ennen hautaamistaan. Siellä pidettiin myös pahamaineiset Moskovan oikeudenkäynnit.

Lähteet
-------

1. ↑  Ammattiliittojen talon viralliset sivut (venäjäksi)
2. ↑  slovari.yandex.ru

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:House of the Unions
**Python** on Israelissa valmistettu, Rafael Advanced Defense Systemsin valmistama ilmataisteluohjus. Varsin ilmeisesti se on kehitetty yhteistyössä: yhdessä Etelä-Afrikan tasavallan kanssa. Ohjusaseen suora edeltäjä on *Shafrir-1* -tyyppi. Python on lämpöhakeutuva eli siinä on IR-hakupää; *infra-red homing* - häirinnänsiedolla (*IRCCM*) ja se yltää 4 Machin nopeuteen. Ohjusaseen kantama on 12-20 km. Omamassa on noin 105 kg (karkea arvio), läpimitta 16 cm (160 mm), pituus 3,10 m sekä lähisytytintä käyttävän taistelukärjen omamassa on 11 kg.

Python 4 -tyypin ilmataisteluohjus F-15:n siipiripustuksessa.

Ainakin muiden ohella: konetyypit Mirage III, Mirage 5, Mirage 2000, F-16 Fighting Falcon, IAI Kfir, Atlas Cheetah, Saab JAS 39 Gripen, F/A-18 Hornet sekä CASA C-101 Aviojet ja HAL Tejas kykenevät tai kykenivät tätä ohjustyyppiä käyttämään. Periaatteessa tähän kykenivät kaikki IDF:n käyttämät hävittäjäkoneet. Tuorein versio on *Python-5*. Asetyypin edeltäjä *Shafrir-1* oli käytössä vuosina 1961-1983. Python otettiin käyttöön Israelin ilmavoimissa vuonna 1978.

Python-ohjusperheen kehitys aikajanassa, sisältäen Shafrir-tyypin.

Lähteet
-------

* 
* 
* 

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 9.3.2022.
2. ↑   Viitattu 9.3.2022.
3. ↑   Viitattu 9.3.2022.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Python (missile)
**Gene De Paul** (17. kesäkuuta 1919 New York – 27. helmikuuta 1988 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen populaari- ja elokuvamusiikin säveltäjä.

De Paul syntyi New Yorkissa kesäkuussa 1919. Hän sai koulutusta klassiseen pianonsoittoon ja aloitti uransa sovittajana ja teatteripianistina. Hän soitti varhaisella urallaan myös pianoa tanssiorkestereissa. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Yhdysvaltain maavoimissa.

Laulujen säveltämisen De Paul aloitti vuonna 1940. Hänen sanoittajanaan toimi usein Don Raye, joka kirjoitti sanat muun muassa vuoden 1941 kappaleen "I’ll Remember April". Toinen merkittävä yhteistyökumppani oli Johnny Mercer, jonka kanssa De Paul teki muun muassa musiikin elokuvaan *Seitsemän veljeksen morsiamet* ja Broadway-musikaalin *Li’l Abner*, joka oli Tony-ehdokkaana parhaasta musiikista. Vuonna 1951 De Paul sävelsi musiikkia Disney-animaatioelokuvaan *Liisa Ihmemaassa*. Yhteensä hänen musiikkiaan käytettiin 15 elokuvassa. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1985.

Gene De Paul kuoli helmikuussa 1988 Los Angelesin Northridgessa. Hänet on haudattu Forest Lawn Memorial Parkiin Los Angelesissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gene De Paul *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 23.6.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Layne, Joslyn: Gene DePaul *Allmusic*. Viitattu 23.6.2012. (englanniksi)
3. ↑  Gene de Paul *Internet Broadway Database*. Viitattu 23.6.2012. (englanniksi)
4. ↑  Marik, A. J.: Gene de Paul *Find a Grave*. Viitattu 23.6.2012. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pythias** (noin 362 eaa. – 335 eaa.) oli Atarneuksen tyranni Hermiaan adoptiotytär ja Aristoteleen ensimmäinen vaimo. Pythias kuoli Ateenassa jo ennen Aristotelesta. Tämä tiedetään Aristoteleen testamentista, joka esittää hänen toiveekseen, että hänen vaimonsa luut haudattaisiin yhdessä hänen kanssaan.

Aristoteleella ja Pythiaalla oli tytär, jonka nimi myös oli **Pythias** (300-luvun loppupuoli eaa.). Tämä Pythias oli naimisissa kolmesti. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Nikanor, joka oli Aristoteleen sisaren Arimnesten poika. Aristoteleen testamentin mukaan Nikanorin tuli hoitaa perheen asioita kunnes hänen poikansa Nikomakhos tuli täysi-ikäiseksi. Pythiaan toinen puoliso oli Prokles Spartalainen, ja kolmas puoliso lääkäri Metrodoros. Hänen kerrotaan myös kuolleen ennen isäänsä.

Lähteet
-------

* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* V.
* Zeller, Eduard: *Aristotle and the Earlier Peripatetics*, 1897.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Pythias
**Gemma di Sant’Eremo** on vuonna 1918 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Alfredo Robertin ohjaaman intohimodraaman pääosaa esittää elokuvadiiva Pina Menichelli. Sensuurin runtelemasta elokuvasta on säilynyt vain lyhyt katkelma.

Juoni
-----

Kreivitär Gemma di Sant’Eremon avioliitto särkyy hänen miehensä uskottomuuden takia. Sattuma johdattaa Gemman markiisi De Renzisin luo, mikä vaarantaa hänen maineensa. Välttääkseen skandaalin markiisi ottaa niskoilleen syytteen varkaudesta. Aviomies vangitsee Gemman linnaan, mutta tämä onnistuu pakenemaan. Miehen kuoltua Gemma vapautuu kahleistaan ja kohtaa rakastettunsa.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Pina Menichelli  | … |  Gemma di Sant’Eremo
  |
|  Alberto Nepoti  | … |  markiisi De Renzis
  |
|  Gabriel Moreau  | … |  Sant’Eremon kreivi
  |
|  Eduardo Davesnes  | … |  
  |

Tuotanto, teemat ja vastaanotto
-------------------------------

Elokuvan tuotanto alkoi vuonna 1915 nimellä *La colpa* ("Syyllisyys"). Se toimitettiin Italian elokuvasensuurin tarkastettavaksi elokuussa 1916, mutta sensuuri ei myöntänyt elokuvalle julkaisulupaa. Lehtitietojen mukaan *La colpa* esitettiin julkisesti keväällä 1917. Uusi hakemus toimitettiin sensuurille saman vuoden marraskuussa. Vuoden 1918 ensimmäisenä päivänä myönnetty julkaisulupa vaati osia elokuvasta poistettavaksi ja sen nimen muuttamista muotoon *Gemma di Sant’Eremo*. Alkuperäisessä versiossa aviomies tappaa Gemman ja sen jälkeen itsensä. Sensuurin liian väkivaltaisena pitämä loppu poistettiin ja sen tilalle tehtiin uusi, jossa vain aviomies saa surmansa.

Alkuperäisestä 1 500 metrin pituudesta yli 300 metrillä lyhennetty *Gemma di Sant’Eremo* oli Italiassa täydellinen floppi, ja Itala Film veti sen pian pois levityksestä. Espanjassa, Ranskassa ja Latinalaisessa Amerikassa elokuvaa esitettiin menestyksekkäästi alkuperäisellä nimellä ja leikkaamattomana versiona.

Elokuvasta on säilynyt vain pahasti vaurioitunut 35 metrin pituinen katkelma. Stillkuvien ja lehtikirjoitusten perusteella kyseessä oli yläluokkainen intohimodraama, jossa Menichelli esittää samankaltaista kohtalokasta vamppia kuin aikaisemmin valmistuneissa *Il fuocossa* (1915) ja *Tigre realessa* (1916).

Lähteet
-------

1. 1 2    *Bianco e Nero*, numero speciale: Il cinema muto italiano 1918 (1991), s. 92.
2. 1 2  Silents, Please! *silentsplease.wordpress.com*. Viitattu 25.12.2015.
3. 1 2  Martinelli, Vittorio: *Pina Menichelli: Le sfumature del fascino*, s. 98–99. Roma: Bulzoni Editore, 2002. ISBN 88-8319-740-2.
4. ↑  Museo Nazionale del Cinema *museocinema.it*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 25.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuvan säilynyt katkelma Torinon elokuvamuseon Vimeo-sivustolla
* *Gemma di Sant’Eremo* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Tinzawatene** on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Kidalin alueen Abeïbaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoriston itäosassa Malin ja Algerian rajalla noin 230 kilometriä Kidalista koilliseen. Kunnan pinta-ala on 8 750 neliökilometriä. Asukkaita on 2 300 henkeä (vuonna 2009).

Tinzawatene on saanut alkunsa ranskalaisten siirtomaaisäntien perustamasta raja-asemasta. Pinnanmuodostukseltaan kunta on wadien halkomaa vuoristoa. Kasvillisuus koostuu etupäässä heinäkasveista ja piikkipensaista. Seudulla on runsaat pohjavesivarat.

Kuntaan kuuluu yksi kylä, joka on jaettu neljään kortteliin ja kahteen osaan. Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja. Lisäksi on pieni joukko arabeja. Yli 90 % väestöstä harjoittaa karjanhoitoa. Kotieläimiä ovat kamelit, vuohet, lampaat ja aasit. Lisäksi harjoitetaan vähäisessä määrin puutarhaviljelyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin Kidaliin, Algeriaan ja Eurooppaan.

Kunnassa on kolme koulua, terveysasema ja kulttuuritalo.

Lähteet
-------

1. ↑  Communes de la Région de Kidal *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 13.5.2012. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Plan de Sécurité Alimentaire Commune Rurale Tinzawatene 2007-2011 *aec.msu.edu*.  Arkistoitu 18.9.2012. Viitattu 13.5.2012. (ranskaksi)
3. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Kidal) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 27.7.2012. Viitattu 13.5.2012. (ranskaksi)
**Tiofosgeeni** eli **tiokarbonyylikloridi** (CSCl2) on myrkyllinen epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdiste on fosgeenin tioanalogia, ja sitä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Tiofosgeeni on huoneenlämpötilassa väriltään punakeltaista nestettä, ja sillä on voimakas epämiellyttävä haju. Yhdiste liukenee huonosti veteen ja hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta rikkivedyksi, vetykloridiksi ja hiilidioksidiksi. Orgaanisiin liuottimiin, kuten dietyylieetteriin, se sen sijaan liukenee hyvin.

Tiofosgeeni on voimakkaasti elektrofiilinen, ja se reagoi alkoholien ja fenolien kanssa muodostaen tiokarbonaatteja ja primääristen amiinien kanssa isotiosyanaatteja. Sekundaaristen amiinien kanssa muodostuu tiokarbomyyliklorideja. Lisäksi yhdiste reagoi useiden nukleofiilien kanssa muodostaen heterosyklisiä yhdisteitä ja voi toimia dienofiilinä Diels–Alder-reaktioissa.

Tiofosgeeni on hyvin myrkyllinen, voimakkaasti silmiä ja ihoa ärsyttävä sekä syövyttävä yhdiste. Yhdiste aiheuttaa kyynelvuotoa eli on lakrymaattori. Tiofosgeeni voi hengitettynä, nieltynä tai ihon läpi imeytyneenä aiheuttaa jopa hengenvaarallisen myrkytyksen.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Tiofosgeenia voidaan valmistaa kuumentamalla tetrakloorimetaania rikin, vetysulfidin tai sulfidien kanssa. Käytetympi tapa on kuitenkin hiilidisulfidista saatavan trikloorimetaanisulfenyylikloridin pelkistys tinan, tina(II)kloridin tai raudan avulla happamissa olosuhteissa.

Tiofosgeenia voidaan käyttää orgaanisten yhdisteiden, kuten lääkeaineiden ja maatalouskemikaalien sekä polytiokarbonaattien, valmistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Edward D. Weil, Stanley R. Sandler & Michael Gernon :*Sulfur Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 16.9.2014
2. 1 2 3  Christopher J. O'Donnell & Mary J. Cloniger: *Thiophosgene, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2008. Teoksen verkkoversio Viitattu 16.9.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Thiophosgene PubChem (englanniksi)
* Thiophosgene ChemBlink (englanniksi)
**Hilde Kramer** (8. maaliskuuta 1960 Bærum) on norjalainen professori ja kuvataiteilija. Hän on työskennellyt erityisesti kirjankuvittajana. Hilde Kramer aloitti syksyllä 2014 kuvittamisen professorina Taiteiden akatemiassa Bergenissä. 

Kramer opiskeli käsityö- ja taideteollisuuskoulussa Oslossa vuosina 1981–1985, Krakovan Taiteiden akatemiassa 1986–1987, Akershusin korkeakoulussa Kjellerissä 2008–2009 sekä Norjan musiikkikorkeakoulussa Oslossa 2011. 

Hilde Kramer on kuvittanut useita kirjoja, erityisesti lasten kuvakirjoja. Hän on myös kirjoittanut tekstin omille kirjoilleen ja työskennellyt televisio- ja animaatioelokuvien parissa. Kramerin piirroksille on ominaista vahva ja rikas väritys sekä monipuoliset kuvitustekniikat.

Palkintoja
----------

Hän on saanut Norjan kulttuuriministeriön lasten- ja nuotenkirjallisuuspalkinnon vuosina 1990 ja 2011. Palkintoperusteissa kiitettiin hänen taitoaan tehdä kuvakirjoista lapsille taidekokemus. 

### Muita palkintoja

* 1993 – Vuoden kaunein kirja -kilpailun ehdokkuus kirjasta *Den hemmelige prinsen*
* 2006 – Emmaus-palkinto kirjasta *Gule roser til pappa*
* 2007 – Vuoden kaunein kirja -kilpailun ehdokkuus kirjasta *Gule roser til pappa*
* 2010 – Vuoden kaunein kirja -kilpailun ehdokkuus kirjan *Det hjertet husker* kannesta

Lähteet
-------

1. 1 2  Hilde Kramer. Bergenin yliopisto. Viitattu 15.4.2020.
2. ↑  Kulturdepartementets priser for barneog ungdomslitteratur utgitt i 2011. PDF. Web Archive 2014. Viitattu 15.4.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tiofanaatti-metyyli** (C12H14S2N4O4) on tioallofanaattijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa fungisidina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa tiofanaatti-metyyli on väritöntä kiteistä ainetta. Se ei liukene veteen, mutta liukenee muun muassa metanoliin, asetoniin ja kloroformiin sekä vähäisemmässä määrin muihin orgaanisiin liuottimiin. Tiofanaatti-metyylin fungisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää tubuliinia polymeroitumasta ja estää siten sienisolujen jakaantumisen. Yhdiste hajoaa karbendatsiimiksi, joka on myös fungisidina aktiivinen yhdiste. Tiofanaatti-metyyli on asetyylikoliiniesteraasi inhibiittori ja aineelle altistumisesta voi aiheutua hermosto-oireita. Yhdiste voi myös olla karsinogeenista.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Tiofanaatti-metyyliä valmistetaan o-fenyleenidiamiinin, kaliumtiosyanaatin ja metyyliklooriformiaatin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään fungisidina muun muassa kasvis-, marja- ja hedelmäviljelmillä sekä nurmilla niin sienitautien hoitoon kuin niiden ehkäisyynkin. Yhdiste levitetään liuoksena tai jauheena ja sillä voidaan pinnoittaa siemeniä. Tiofanaatti-metyyli on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Euroopan unionin alueella ja Yhdysvalloissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Thiophanate-methyl – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 27.3.2018.
2. 1 2 3 4  Franz Müller, Peter Ackermann & Paul Margot: *Fungicides, Agricultural, 2. Individual Fungicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. viitattu 27.3.2018
3. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1595. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2  Terence Robert Roberts, D. H. Hutson: *Metabolic pathways of agrochemicals*, s. 1134. RSC Publishing, 1998. ISBN 978-0-85404-494-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 27.3.2018). (englanniksi)
5. 1 2 3  Richard P. Pohanish: *Sittig's Handbook of Pesticides and Agricultural Chemicals*, s. 801-802. William Andrew, 2014. ISBN 978-1455731480. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 27.3.2018). (englanniksi)
6. ↑  Thiophanate-methyl *EU Pesticides Database*. Euroopan komissio. Viitattu 27.3.2018. (englanniksi)