recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Käkisalmen lento-onnettomuus** tapahtui Karjalan kannaksella Käkisalmella 16. elokuuta 1939, kun Suomen ilmavoimien Fokker CVE-tiedustelukoneen moottori pysähtyi nousukaarteen aikana ja kone syöksyi maahan syttyen palamaan. Onnettomuudessa sai surmansa kaksi koneen lentäjää.[1]

Lentorykmentti 1:n kaksipaikkainen Fokker-tiedustelukone FO-65 oli saapunut laivueensa mukana Suur-Merijoelta kolmisen viikkoa aiemmin suorittamaan harjoitusammuntoja Laatokalla. Onnettomuuspäivänä kone lähti kello 13.05 Käkisalmen lentokentältä suorittamaan konekivääriammuntaa edellä lähteneen koneen vaijerin päässä hinaamaan leijaan. Koneen nousu sujui aluksi normaalisti, mutta sitten nousukaarteessa noin 40 metrin korkeudessa koneen pakoputkesta nähtiin tulevaa mustaa savua ja koneen moottori pysähtyi. Ohjaaja yritti palata takaisin kentälle, mutta vauhtinsa menettänyt kone putosi syöksykierteessä maahan noin 250 metrin päähän kentän kaakkoisreunasta. Metsässä olevalle aukiolle pudonnut kone syttyi heti palamaan sytyttäen myös läheisen metsän. Palo saatiin sammumaan noin puolessa tunnissa. [1]

Onnettomuudessa saivat surmansa koneen ohjaaja ylikersantti Veikko Johannes Kukkasniemi (s. 1912) ja tähystäjä-ampuja upseerikokelas Usko Aarre Kettunen (s. 1917). [1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lentokone syöksyi Käkisalmessa maahan 40:n metrin korkeudesta, Käkisalmen Sanomat 17.08.1939, nro 92, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Artur (Arthur) Degerholm** (24. huhtikuuta 1864 Helsinki – 30. heinäkuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja virkamies. Haminan kadettikoulun suoritettuaan Degerholm siirtyi 1888 kornetiksi Hänen Majesteettinsa henkirakuunarykmenttiin. Sieltä hänet siirrettiin 1891 Hänen Majesteettinsa henkivartioväkikyrassierirykmenttiin. Vuonna 1892 hän yleni luutnantiksi ja aloitti seuraavana vuonna Suomen kenraalikuvernöörin adjutanttina. Aliratsumestariksi Degerholm yleni 1894. Vuonna 1896 hän suoritti Helsingin yliopistossa hallintotutkinnon ja 1897 molempien oikeuksien kandidaatintutkinnon. Vuonna 1900 Degerholmista tuli ratsumestari, joka palveli henkivartioratsuväessä. Virkamiehen uransa Degerholm aloitti helmikuussa 1901 ylimääräisenä kopistina senaatin talousosastossa ja saman vuoden lokakuussa hänet määrättiin hoitamaan esittelijäsihteerin virkaa senaatin sotilastoimituskunnassa. Everstiksi ylenneenä Degerholm otti eron sotapalveluksesta 1902.

Degerholmin virkaura jatkui senaatin palveluksessa. Vuonna 1903 hänet määrättiin esittelemään siviilitoimituskunnassa lakkautetulle sotilastoimituskunnalle ennen kuuluneita asioita. Senaatin yleisen kanslian esittelijäsihteeri Degerholmista tuli 1904. Oheistyönään Degerholm toimi kenraalikuvernöörintalon taloudenhoitajana vuodesta 1899, kenraalikuvernöörinapulaisen talon taloudenhoitajana vuodesta 1902 ja kenraalikuvernöörin kesäasunnon Bjälbon huvilan taloudenhoitajana vuodesta 1906. Vuonna 1908 Degerholm valittiin jäseneksi maakunta-arkistojen perustamista varten nimitettyyn komiteaan. Työnsä ohessa Degerholm kirjoitti sanomalehtiin Hufvudstadsbladet ja Nya Pressen. Hän toimi myös uutta arvojärjestystä laativan komitean puheenjohtajana vuodesta 1919 alkaen ja uusia säännöksiä virkakuntoisuusmerkistä ja hengenpelastusmitaleista laativan komitean jäsenenä vuodesta 1919 alkaen.Degerholm siirrettiin lakkautuspalkalle 30. joulukuuta 1922.

Artur Degerholmin vanhemmat olivat Helsingin vaivaistalon johtaja, kunnallisneuvos Karl Edvard Degerholm ja Maria Vilhelmina Oljelund. Artur Degerholm avioitui Helsingissä 1894 Nanna Elisabeth Mellinin (1873–1932) kanssa. Puolison vanhemmat olivat kultaseppä Otto Roland Mellin ja Elisabet Boman.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Håkon Holmberg: *Keisarillisen Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909–1918,* Helsinki 1964, sivut 130–131.
2. 1 2 3  Axel Bergholm: *Keisarillisen Suomen hallituskonseljin ja senaatin puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1809–1909.* Historiallisen seuran toimesta julkaissut Axel Bergholm, Porvoo 1912, sivut 191–192.
3. ↑  Kansallisarkistossa oleva valtioneuvoston kanslian puhtaaksikirjoitetut kirjekonseptit 10.1.1919 n:o 31.
4. ↑  Kansallisarkistossa oleva valtioneuvoston kanslian puhtaaksikirjoitetut kirjekonseptit 19.12.1919 n:o 826.
**Leppälahti** on Reisjärven kylä, joka sijaitsee noin kolme kilometriä kunnan keskustasta Sieviin päin, Kiljanjärven ja Vuohtojärven rantamaisemissa. Leppälahden kylässä ja siihen osittain kuuluvan Kiljanrannan alueella oli 125 kotitaloutta, joista noin 15 % oli toimivia maatiloja vuonna 2003. Kylässä sijaitsevat Leppälahden ala-aste, kunnan jalkapallokenttä, sekä Reisjärven seurakunnan uusi Tolpankankaan hautausmaa.

Historia
--------

Savolaisten uudisasukkaiden asuttaessa Reisjärveä 1550-luvun alkupuolella, ensimmäisten joukossa alueelle saapunut Heikki Parkkinen rakensi talonsa Kiljanjärven rannalle. 1550-luvun loppua kohden Lauri ja Heikki Leppäinen rakensivat kumpikin oman talonsa, Leppälän talot, Vuohtojärven luoteispuolelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Leppälahti.  2003. Viitattu 31.1.2013. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Vuokko Nyman: Helmi kotiseudun rakkaan *www.ppkylat.fi*.  2004. Viitattu 31.1.2013. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Leppälahden sivusto[vanhentunut linkki]
Dendriittisolu
**Dendriittisolu** (engl. ***Dendritic cell***) on antigeenejä käsittelevä solu. Dendriittisolut ovat nisäkkäiden vastustuskyvyn olennainen osa. Dendriittisolujen päätehtävä on prosessoida ja tutkia antigeenejä T-imusoluille ja B-imusoluille. Tämä tekee niistä viestittäjäsoluja esimerkiksi makrofagin ja imusolujen välisessä kommunikaatiossa.

Historia
--------

Dendriittisolut havaitsi ensimmäisenä saksalainen patologi Paul Langerhans. Nykyinen nimitys dendriittisolu vakiintui kuitenkin kun Ralph M. Steinman ja Zanvil A. Cohn todistivat dendriittisolujen tehtävän vastustuskyvyn osien viestinviejänä.

Toiminta
--------

Kun esimerkiksi haitallinen bakteeri pääsee ihmiskehoon, ja se on päässyt jakautumaan niin rajusti, etteivät makrofagit eivätkä neutrofiilit ole onnistuneet tuhoamaan uhkaavaa bakteeria, kutsuu makrofagi apuun dendriittisolun. Dendriittisolu ottaa näytteen uhasta (tässä tapauksessa bakteerista) ja asettaa sitä pieninä paloina ulkokuorelleen. Tällöin se tekee myös päätöksen, mitä antigeenejä kutsutaan paikalle. Kun valinta on tehty, dendriittisolu matkustaa lähimpään imusolmukkeeseen, tämä matka kestää dendriittisolulla noin päivän. Päästyään kohteeseensa dendriittisolu antaa näytteen bakteerista T-imusolulle, joka alkaa jakaantua rajusti ja tuottaa vasta-aineita.

Katso myös
----------

* Immuniteetti
* Antigeeni

Lähteet
-------

* YouTube Viitattu 2.1.2018 (englanniksi)
**Juho Leander Sirola** (sukunimi aik. *Selenius*; 23. huhtikuuta 1871 Mäntsälä – 9. helmikuuta 1960 Mäntsälä) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustajana toiminut pienviljelijä.

Sirolan vanhemmat olivat syytinkiläinen Johan Selenius ja Anna Liisa Josefintytär. Hän kävi kansakoulua kahden talvikauden ajan ja vielä yhden lukukauden rakennuskoulua. Sirola teki uuninrakennustöitä Helsingissä ja oli sittemmin pienviljelijänä Mäntsälässä.

Sirola oli SDP:n kansanedustajana 1919–1922, 1924–1927 sekä 1929–1930 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa, kuului Kellokosken sairaalan liittohallitukseen ja toimi Mäntsälän kunnanvaltuuston puheenjohtajana.

Leander Sirola oli naimisissa 1896–1899 Hilma Aurora Antintyttären kanssa ja vuodesta 1908 Eeva Sofia Holopaisen kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Leander Sirola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Käki** (ven. Кукушка, *Kukuška*) on venäläinen elokuva vuodelta 2002. Tämä Aleksandr Rogožkinin ohjaama elokuva oli Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen ensimmäinen Suomessa kaupalliseen levitykseen päätynyt venäläiselokuva.

Elokuvan nimi viittaa venäläisten sodan aikana tarkka-ampujista käyttämään nimitykseen, *kukuška*. Elokuvan pääosissa esiintyvät Anni-Kristiina Juuso, Ville Haapasalo ja Viktor Bytškov.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuva sijoittuu jatkosodan loppuvaiheeseen ja kertoo, kuinka kolmen eri taustan omaavan henkilön elämät kohtaavat. Alussa saksalaisessa asepuvussa kallioon kahlittu suomalaissotilas ja poliittiseksi vangiksi joutunut venäläissotilas löytävät kohtalon johdattelemana tiensä sotaleskeksi jääneen saamelaisnaisen luokse kauaksi kairaan. Alkaa mielenkiintoinen yhteiselo kolmen kielen, kulttuurien ja ennakkoluulojen maailmassa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

* Film-o-holic.com (Arkistoitu – Internet Archive)
* Käki (Kukushka; 3.10.2003) (MTVuutiset.fi)
* Jari Lindholm, Arvostelut/ Helsingin Sanomat: Käki (3.10.2003)[vanhentunut linkki] (hs.fi)
* YleX - Arkisto - DVD & VHS: Käki (yle.fi)
**Leandra Becerra Lumbreras** (väitetysti 31. elokuuta 1887 – 19. maaliskuuta 2015 Guadalajara) oli meksikolainen nainen, joka sukulaistensa ja ystäviensä mukaan täytti 127 vuotta 31. elokuuta 2014, ja oli näin maailman vanhin elävä ihminen. Hänen ikäänsä ei kuitenkaan pystytty todistamaan, sillä hän oli hukannut syntymätodistuksensa 40 vuotta aiemmin muuton yhteydessä. El Horizonte -lehden mukaan Lumbreras työskenteli aikoinaan ompelijana. Hänen viisi lastaan ja useat lapsenlapset olivat jo kuolleet. Hänellä oli jälkeläisiä neljässä eri sukupolvessa. Perheen mukaan Lumbreras arveli pitkän ikänsä syyksi hyvin syömistä, suklaan napostelua, päiväkausia nukkumista ja sitä, ettei hän koskaan mennyt naimisiin. Guinnessin ennätystenkirjan virallisen maailman vanhimman naisen titteliä piti hallussaan japanilainen Misao Ōkawa (s. 5. maaliskuuta 1898).

Muutama kuukausi Lumbrerasin kuoleman jälkeen paljastui että hän oli todellisuudessa syntynyt 13. maaliskuuta 1904, jolloin hän olisi kuollessaan ollut vain 111 vuoden ja 6 päivän ikäinen.

Lähteet
-------

* Iltalehti: Maailman vanhin nainen ei voi todistaa ikäänsä

### Viitteet

1. ↑  Fallece mujer de 127 años de edad en Zapopan, Jalisco *El Diario de Yucatán*.  19.3.2015.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 20.3.2015. (espanjaksi)
2. ↑
**Dendrocereus** on trooppinen kaktuskasvisuku, jonka nimessä yhdistyvät kreikan sana *dendron* ’puu’ ja latinan *cereus* ’vahakynttilä’. Sukuun kuuluu yksi tai kaksi lajia. Lajit on joskus viety sukuun *Acanthocereus*.

Tuntomerkit
-----------

Kasvit ovat puumaisia, ja niissä on paljon pystyjä tai riippuvia oksia ja hyvin kehittynyt runko. Varren nivelet ovat tavallisesti lyhyitä ja liereitä. Niissä on 3–5 korkeaa särmää, joiden laidat ovat aaltomaisia. Kääpiöversoissa ei ole pitkiä karvoja ja piikitkin voivat joskus puuttua.

Kukat kehittyvät versojen kärkiin ja kasvi kukkii öisin. Muodoltaan kukat ovat suppilomaisia, väriltään valkoisia. Kukan tyvi on lieriömäinen ja pienten, taakse kääntyvien suomujen peittämä. Kehälehdet ovat harittavia. Emin vartalon tyviosassa (perikarpellissa) on muutamia areoleja muutamine piikkeineen. Hedelmät ovat pallomaisia tai päärynämäisiä, avautumattomia, paljaspintaisia ja vihreitä. Ne sisältävät ruskeita siemeniä.

Levinneisyys
------------

*Dendrocereus*-kaktukset kasvavat Karibialla Kuuban ja Hispaniolan saarilla.

Lajit
-----

* *Dendrocereus nudiflorus*
* *Dendrocereus undulosus*

Lähteet
-------

* Anderson: *The Cactus Family*. Portland, Oregon: Timber Press, 2001. ISBN 0-88192-498-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Anderson 2001, s. 216.
2. ↑  Anderson 2001, s. 216–217.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q288883
* Wikispecies: Dendrocereus
* BioLib: 400671
* GBIF: 7282297
* GRIN: 14247
* iNaturalist: 438473
* IPNI: 296721-2
* IRMNG: 1319004
* ITIS: 906977
* NCBI: 336098
* Open Tree of Life: 407396
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:296721-2
* Tropicos: 50179722
* WFO: wfo-4000011065

 |

 |
**Matti Leander "Lekko" Rauma** (19. kesäkuuta 1869 Kaustinen – 4. tammikuuta 1969 Haapavesi) oli suomalainen maanviljelijä ja kansanrunoilija.

Rauma muutti 1876 Kaustiselta Haapavedelle ja sitten vuonna 1915 Kärsämäen Rannankylään. Viimeiset vuotensa hän vietti 1960-luvulla Haapaveden vanhainkodissa. Rauma kirjoitti sanat Kärsämäen kunnan kotiseutulauluun vuonna 1948. Laulun sävelsi 1970-luvulla Anna Pulkkinen ja se esitettiin ensimmäisen kerran valtakunnallisilla kotiseutupäivillä Kärsämäellä vuonna 1977. Raumalle pystytettiin muistomerkki Kärsämäen hautausmaalle 1979.

Teoksia
-------

* *Puhemies ja kosiva ritari sekä valittuja runoja*. Tekijä, Kärsämäki 1937
* *Pyykkärin valitus*. Tekijä, Kärsämäki 1938
* *Runoja Kärsämäen sankarihautajaisiin*. Tekijä, Oulu 1940

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirjasampo.fi : Leander Rauma
2. ↑  Kirjastovirma kotiseutulauluja : Kärsämäen laulu - Kärsämäen kotiseutulaulu (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  *Suomen muistomerkit, Osa IV, Pohjanmaa*, s. 39. Väriteos Henna Oy, 1996. ISBN 951-97134-3-3.
konetunnus
**Argentiinan ilmavoimat** (esp. *Fuerza Aérea Argentina*) on Argentiinan asevoimien (Fuerzas Armadas de la República Argentina) puolustushaara.

Ilmavoimien historia alkaa 10. elokuuta 1912 perustetusta sotilasilmailukoulusta. Vuonna 1927 perustettiin Dirección General de Aeronáutica koordinoimaan sotakoneiden toimintaan maavoimien kanssa. Samana vuonna Córdobaan perustettiin lentokonetehdas, josta tuli maan lentokoneteollisuuden perusta. 1940-luvulla sekä armeijalla että laivastolla oli lentokoneyksikköjä, jotka 11. helmikuuta 1944 siirrettiin Comando Aeronáuticon alaisuuteen, joka muutettiin 4. tammikuuta 1945 ilmavoimiksi. Toisen maailmansodan jälkeen ilmavoimat otti käyttöön ensimmäisenä Latinalaisen Amerikan maana suihkukoneet Gloster Meteorin myötä. Kalustoon lisättiin myös Avro Lincoln ja Avro Lancaster -pommikoneita. Argentiina kehitti saksalaisten pakolaisten avulla myös omat FMA I.Ae. 27 Pulqui I ja FMA I.A.e 33 Pulqui II -suihkuhävittäjät kuudentena maana maailmassa.

1970-luvulla ilmavoimien kalustoon lisättiin Mirage III -koneet, sekä israelilainen Mirage V:n kopio IAI Dagger. Taisteluihin Argentiinan ilmavoimat osallistui ensi kertaa 1. toukokuuta 1982 Falklandin sodan aikana. Se menetti yli 80 konetta, joita ei saanut korvattua kauppasaarron ja budjettiongelmien vuoksi 1990-luvulla.

Lähteet
-------

* (viitattu 8.9.2014) (espanjaksi)

### Viitteet

1. ↑  Titulares de la Fuerza Aérea Argentina *faa.mil.ar*. Argentiinan ilmavoimat.  Arkistoitu 3.9.2018. Viitattu 27.1.2017. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Argentiinan ilmavoimat** Wikimedia Commonsissa

* Argentiinan ilmavoimien verkkosivut
**Pavel Parfeni** (tunnetaan paremmin taiteilijanimellään **Pasha Parfeny**; s. 30. toukokuuta 1986 Orhei, Moldovan SNT) on moldovalainen laulaja ja lauluntekijä. 

Parfeny edusti maataan vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa Bakussa, jossa hän sijoittui finaalissa sijalle 11 itse säveltämällään ja sanoittamallaan kappaleella *Lăutar*. Parfeny sävelsi myös Moldovan vuoden 2013 edustuskappaleen *O mie*, jonka esitti Aliona Moon. Parfeni soitti myös O miessä taustalla pianoa. Vuoden 2023 Euroviisuissa hän edusti jälleen Moldovaa, kappaleella *Soarele și luna*.

Parfeny kuului vuosina 2008-2009 moldovalaisyhtye SunStroke Projectiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Moldova: It's Pasha Parfeni going from Chișinău to Liverpool *eurovision.tv*.  4.3.2023. EBU. Viitattu 4.3.2023. (englanniksi)

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Daniellin pari
**Daniellin pari** on galvaaninen kenno, jonka elektrodeista toinen on sinkkiä ja toinen kuparia. Sinkkielektrodi on sinkkisulfaatin (ZnSO4) ja kuparielektrodi kuparisulfaatin (CuSO4) vesiliuoksessa. Vähemmän jalona sinkkielektrodi hapettuu eli luovuttaa elektroneja – se on siis negatiivinen elektrodi eli anodi. Vastaavasti kuparielektrodi pelkistyy eli on katodi. Daniellin pari voidaan kuvata kennokaaviolla:

- Zn(s) | ZnSO4(aq) || CuSO4(aq) | Cu(s) +

Kennossa tapahtuvat reaktiot
----------------------------

Katodireaktio:

Cu2+(aq) + 2e- → Cu(s)
Anodireaktio:

Zn(s) → Zn2+(aq) + 2e-
Kennoreaktio:

Zn(s) + Cu2+(aq) → Zn2+(aq) + Cu(s)
Daniellin parin teoreettinen jännite on 1,1 V.

Historia
--------

Callaudin versio Daniellin parista.
John Frederic Daniell kehitti Daniellin parin 1820-luvulla. Se säilytti varauksen pidempään kuin Alessandro Voltan Voltan patsas. Daniellin parin alkuperäinen rakenne muodostui kahdesta sisäkkäisestä astiasta, joista sisempi oli puoliläpäisevä. Puoliläpäisevässä astiassa oli kuparitikku ja kuparisulfaattiliuosta. Ulompi astia ja oli sinkkiä ja se sisälsi puoliläpäisevän astian lisäksi sinkkisulfaattiliuosta. 1871 ranskalainen Callaud kehitti uuden rakenteen Daniellin parille. Se syrjäytti pian vanhan rakenteen. Callaudin kennossa sinkki- ja kuparisulfaatin vesiliuokset olivat yhdessä astiassa päällekkäin kahtena faasina. Sinkkisulfaattiliuos oli vähemmän tiheänä kuparisulfaattiliuoksen päällä. Elektrodit olivat upotettuina omiin sulfaatteihinsa – kuparielektrodi pohjalla. Daniellin parin faasit sekoittuivat herkästi esimerkiksi ravistuksesta – siksi sitä käytettiin lähinnä paikallaan olevissa laitteissa, kuten lennättimissä, puhelimissa ja ovikelloissa.

Lähteet
-------

* Lehtiniemi, Turpeenoja, Vaskuri: *Mooli 3, Epäorgaanisen kemian perusteet*, s. 42. Otava, 2002. ISBN 951-1-18007-X.
* History of battery invention and development *AllAboutBatteries.com*.  Arkistoitu 25.10.2007. Viitattu 20. lokakuuta 2007. (englanniksi)
Lean Service Creation -menetelmässä käytettäviä työskentelypohjia.
**Lean Service Creation (LSC)** on Creative Commons -lisensoitu palvelumuotoilu- ja tuotekehitysprosessi. Menetelmässä palvelukehityksen kannalta keskeisiä kysymyksiä ja vaiheita työstetään valmiiden työskentelypohjien avulla. Menetelmä korostaa liiketoimintaongelman ja käyttäjäongelman yhdistämistä, lyhyitä tuotekehityssyklejä ja tehtyjen ratkaisujen jatkuvaa validoimista.

Lean Service Creation kumpuaa Lean Startup, Agile software development ja Design Thinking -ideologioista yhdistäen näiden kantavia teemoja ja käytäntöjä askeleittain eteneväksi prosessiksi ja työskentelypohjiksi.

Lean Service Creation -menetelmä syntyi ja jalostui suomalaisen it- ja palvelumuotoiluyritys Futuricen sisäisessä käytössä. Ensimmäiset Lean Service Creation -työskentelypohjat loivat ja näihin liittyvän opaskirjan kirjoittivat Hanno Nevanlinna, Juha Pesonen sekä myöhemmin Aalto-yliopistoon työelämäprofessoriksi siirtynyt Risto Sarvas.

Lean Service Creation -menetelmän Creative Commons -lisensoitu materiaali on sittemmin käännetty ja julkaistu mm. Brasiliassa ja Ranskassa.

Aiheesta muualla
----------------

* leanservicecreation.com

* leanservicecration.fr (Arkistoitu – Internet Archive)

* leanpub.com/lean-se
* Mallander Susanna: Yrityksen Perustaminen Lean Service Creation -menetelmän avulla
* Hanna Hietamies: Vaatekonseptin kehittäminen Lean Service Creation -menetelmällä
Abakus doorilaisen kapiteelin yläpuolella.
**Abakus** (m.kreik. ἄβαξ, *abaks*, lat. *abacus*) eli katelaatta on klassisessa arkkitehtuurissa pylvään kapiteelin ja entablementin eli palkiston väliin sijoitettu sileä, yleensä nelikulmainen laatta.

Abakuslaatta oli yleensä leveämpi kuin sen kannattama palkiston alin osa eli arkkitraavipalkki. Antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa abakus oli doorilaisessa pylväsjärjestelmässä yleensä varsin yksinkertainen ja paksumpi, kun taas joonialaisessa pylväsjärjestelmässä se oli ohuempi ja saattoi olla koristeellisemmin kaiverrettu. Vastaava kivilaatta pylvään alla on nimeltään plintti.

Erityyppisiä abakus-laattoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἄβαξ, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Abacus, plintti", *Antiikin käsikirja*, s. 7, 433. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Valkeapää, Leena (toim.): Taidehistorian sanasto (pdf) Jyväskylän yliopisto. Viitattu 27.11.2017.
4. 1 2  Abacus *Perseus Enecyclopedia*. Viitattu 10.6.2019.
Oware Akan
**Oware** on Mancala-peleihin kuuluva afrikkalainen lautapeli. Pelistä käytetään myös nimityksiä: Abapa, Wari, Warri ja Awele.

Oware on kahden hengen peli, jossa ei ole sattumaa. Pelissä pärjääminen riippuu pelaajan keskittymiskyvystä ja laskutaidosta. Pelilaudassa on kaksi kuuden kolon / kupin riviä. Lisäksi laudassa voi olla isot päätykupit siementen säilyttämistä varten, mutta niillä ei ole merkitystä itse pelin kannalta. Pelissä on käytössä 48 siementä, jotka jaetaan 12 kuppiin tasaisesti eli 4 kuhunkin kuppiin / koloon. Pelaajat asettuvat laudan molemmin puolin. Kumpikin pelaaja hallitsee oman puolensa kuuden kolon rivistöä. Tavoite on voittaa yli puolet siemenistä eli vähintään 25 siementä kylvämällä siemeniä omista kupeista ja ryöstämällä siemeniä vastustajan kupeista. Peli voi päättyä myös tasapeliin.

Pelin kulku
-----------

Pelaajat arpovat aloittajan. Jos peliä pelataan useampi kierros, aloitetaan vuoron perään.

Aloittaja poimii valitsemastaan oman puolen kupista kaikki siemenet ja kylvää ne yksi kerrallaan vastapäivään seuraaviin kuppeihin / koloihin. Jos laudassa on pääty- / varastokupit, ne hypätään yli. Kylvö voi ylettyä ympäri pelilaudan. Tässä tapauksessa kuppi, josta kylvö alkoi hypätään yli.

Pelaaja ryöstää vastustajan siemeniä seuraavissa tapauksissa:

* Kylvön viimeinen siemen päätyy kuppiin, jossa on ennestään 1 tai 2 siementä. Tällöin kuppiin tulee 2 tai 3 siementä.
* Jos kylvön viimeinen siemen saa aikaan ryöstön, myös sen viereiset peräkkäiset kupit ryöstetään saman ehdon täyttyessä.
* Ryöstö tapahtuu vastustajan puoleisella laudan osalla.

Pelaaja siirtää ryöstämänsä siemenet eteensä alustalle tai oikeankäden puoleiseen varastokuppiin.

Kylvön jälkeen on seuraavan pelaajan vuoro kylvää.

Pelin aikana on pakko kylvää kupista, jonka siemenet on ottanut käteensä. Siemeniä ei saa siirtää laskeakseen montako niitä kupissa on. Jos vastustajan kolot tyhjenevät pelin kuluessa, on niihin kylvettävä, jos mahdollista.

Pelin päättyminen
-----------------

Peli päättyy seuraavissa tapauksissa:

* Laudalla on niin vähän siemeniä ettei ryöstö ole mahdollinen.
* Jos pelaaja ei kykene kylvämään vastustajan tyhjentyneelle puolelle.
* Pelaajat ovat yksimielisiä siitä, ettei peliä kannata jatkaa.
* Jompikumpi pelaaja on saanut yli puolet siemenistä ryöstettyä.

Turnauksissa peliä pelataan yleensä periaatteella paras viidestä. Eli kumpi pelaaja voittaa ensin kolme peliä on voittaja.

Lähteet
-------

### Kirjat

* Hanson Sue and John: *All About Mancala*. Happy Viking Crafts, 2003.

### Verkko

* Mancalaworldin säännöt
* Viralliset turnaussäännöt
Feliks Jarocki
**Feliks Paweł Jarocki** (14. tammikuuta 1790 Pacanowie–25. maaliskuuta 1865 Varsova) oli puolalainen Varsovan yliopiston eläintieteen professori.

Jarocki organisoi ja hoiti Varsovan yliopiston eläintieteellistä kabinettia 1819–1862. Kabinetin kokoelma perustui paroni Sylwiusz Minckwitzin 20 000:n näytteen kokoelmaan. Jarocki kasvatti kokoelmaa ostoin ja tieteellisillä tutkimusretkillä Puolaan ja Ukrainaan. Hän hankki lukuisia tärkeitä kirjoja eläintieteelliseen kirjastoon. Kun hän vetäytyi virastaan oli kokoelma kasvanut 65 690 näytteeseen ja kirjastossa oli 2 000 teosta. Władysław Taczanowski seurasi häntä virassa.

Jarocki kirjoitti 6-osaisen, keskeneräiseksi jääneen teoksen *Zoologia czyli zwierzętopismo ogólne podług naynowszego systemu ułożone* (1821–1838). Toisessa, lintuja käsittelevässä, osassa hän kuvailee muun muassa iivin suvun *Vestiaria* 1821.

Jarocki toimi Frederic Chopinin mesenaattina.

Lähteet
-------

1. ↑  Tinamiformes Huxley 1872 zoonomen.net. Viitattu 19.1.2008. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Paweł Zagumny** (s. 18. lokakuuta 1977 Jasło) on puolalainen lentopalloilija ja maailmanmestari. Seuratasolla Zagumny edustaa kotimaansa pääsarjan ZAKSA Kędzierzyn-Koźlea. Vuosina 1996-2014 hän edusti Puolan lentopallomaajoukkuetta. Zagumny on yksi maansa kaikkien aikojen tunnetuimmista pelaajista. Pelipaikaltaan hän on passari. 

Zagumnyn ura maajoukkueessa huipentui maailmanmestaruuteen vuoden 2014 MM-kisoissa hänen kotimaassaan, kun Puola voitti finaalissa Brasilian 3-1. Noiden kisojen jälkeen Zagumny lopetti maajoukkueuransa. Zagumny voitti maajoukkueen kanssa myös MM-hopeaa vuonna 2006, Euroopan mestaruuden vuonna 2009 ja maailmancupin hopeaa vuonna 2011. Zagumny osallistui myös neljiin kesäolympialaisiin peräkkäin vuosina 2000, 2004, 2008 ja 2012. Lisäksi hänet on valittu kerran sekä maailmanliigan, EM-kilpailuiden, MM-kilpailuiden että kesäolympialaisten parhaimmaksi passariksi. 

Seuratasolla Zagumny on edustanut vuodesta 2010 ZAKSA Kędzierzyn-Koźlea. Koko urallaan hän on edustanut kahdeksaa seuraa kolmessa eri maassa (Puola, Kreikka ja Italia). Zagumny voitti ZAKSA:n kanssa CEV-cupin kaudella 2010-2011. Hänellä on myös kuusi Puolan ja Kreikan-mestaruushopeaa ja neljä pronssia. 

Zagumny on 200 senttimetriä pitkä ja painaa 88 kilogrammaa. Hän ylettyy parhaimmillaan 336 senttimetrin korkeuteen ja blokkaa parhaimmillaan 317 senttimetrin korkeudesta.

Lähteet
-------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Felicja Blumental** (28. joulukuuta 1908 Varsova – 31. joulukuuta 1991 Tel Aviv) oli puolalaissyntyinen, Brasilian kansalaisuuden saanut pianisti.

Blumental syntyi perheeseen, jossa isä oli viulisti ja sisko laulaja. Hän aloitti pianotunneilla käymisen 5-vuotiaana ja esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti 10-vuotiaana. Stipendillä hän pääsi opiskelemaan Varsovan konservatorioon Zbigniew Drzewieckin johdolla. Samalla hän sai sävellysopetusta Karol Szymanowskilta. Tämän jälkeen Blumental siirtyi Sveitsiin suorittamaan opintoja Józef Turczyńskin johdolla. Vuonna 1935 hän meni naimisiin, ja kolme vuotta myöhemmin hän asettui Nizzaan. Hän joutui kuitenkin pakenemaan perheineen Brasiliaan, jonka kansalaisuuden sai. Debytoituaan menestyksekkäästi Rio de Janeirossa Blumental teki laajoja kiertueita Latinalaisessa Amerikassa.

1950-luvulla Blumental palasi Eurooppaan, jossa teki Wigmore Hall -debyyttinsä ja saavutti menestystä Zürichissä. Vuonna 1962 hän muutti perheineen Milanoon, jossa tytär, sopraano Annette Céline opiskeli laulua. Äiti ja tytär pitivät useita yhteisiä esiintymisiä. Vuodesta 1954 Blumental matkusti usein Israeliin. Vuonna 1970 hän teki 22:n konsertin kiertueen orkesterin solistina Yhdysvalloissa. 1970-luvun alkupuolella hän asettui perheineen Lontooseen ja teki ensimmäisen paluunsa Puolaan toisen maailmansodan jälkeen. Siellä hän kantaesitti Krzysztof Pendereckin *Partitan cembalolle ja orkesterille* säveltäjän itsensä johdolla. Heitor Villa-Lobos omisti viidennen pianokonserttonsa Blumentalille. Vuonna 1978 Witold Lutosławski orkestroi säveltämänsä *Muunnelmat Paganinin teemasta* Blumentalia varten. Tämä kantaesitti teoksen Brian Priestmanin johdolla. Vaikka Blumentalin ohjelmisto koostui aluksi tunnetuista teoista, hän erikoistui 1960-luvulta alkaen vakiintuneen ohjelmiston ulkopuolisiin teoksiin. Hän esitti portugalilaisten ja brasilialaisten säveltäjien teoksia sekä konserttoja Muzio Clementiltä, Carl Czernyltä, Giovanni Paisiellolta, Giovanni Battista Viottilta, Leopold Koželuhilta, John Fieldiltä, Johann Nepomuk Hummelilta, Franz Anton Hoffmeisteriltä ja Ferdinand Riesiltä.

Vuodesta 1984 Blumental asui New Yorkissa. Hän kuoli matkalla Israelissa. Hänen levytyksiään on julkaistu lukuisilla levymerkeillä. Musiikillisen uransa ohella hän maalasi muotokuvia, maisemakuvia, asetelmia ja abstrakteja teoksia. Vuonna 1999 Tel Avivin taidemuseo nimesi kansainvälisen musiikkifestivaalinsa Blumentalin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Felicja Blumental AllMusic
2. 1 2 3 4 5  Felicja Blumental Naxos
3. 1 2 3 4  Felicja Blumental (Arkistoitu – Internet Archive) Felicja Blumental Music Centre


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Abala** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Nigerin Tillabérin alueen Filinguén departementissa. Se sijaitsee Sahelin vyöhykkeellä noin 65 kilometriä Filinguésta pohjoiseen. Kunnassa on 75 200 (vuonna 2010, arvio) ja kuntakeskuksessa 7 200 asukasta (vuonna 2001, väestönlaskenta).

Abalan kunnan pinta-ala on noin 6 000 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Tahouan alueen Tillian kuntaan, kaakossa Filinguén departementin Sanamin sekä etelässä Kourfeyen ja Filinguén kuntiin, lännessä Oullamin departementin Banibangoun kuntaan
ja pohjoisessa Maliin. 

Kuntaan kuuluu 45 hallintokylää, 32 perinteistä kylää, 72 pikkukylää, neljä leiriä ja viisi vedenottopaikkaa. Asukkaista 58,6 % on hausoja, 22,1 % fulbeja, 16,5 % tuaregeja, 1,6 % djermoja ja 1,2 % arabeja.

Keskuskylään johtaa huonokuntoinen tie Filinguésta. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely sekä laiduntamiseen ja paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra, okra ja maapähkinä. Maataloustuotteiden ja karjan myynti suuntautuu lähialueille sekä Nigeriaan ja Maliin. Osa väestöstä työskentelee alueen ulkopuolella siirtotyöläisinä.

Alkeiskoulu ja terveyspalvelut tavoittavat noin puolet väestöstä. Abalassa toimii myös yläkoulu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Commune rurale d’Abala: Plan de développement communal 2009–2012 *amn-ne.net*. Viitattu 9.5.2012. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Annuaire statistique des cinquante ans d’independance du Niger *stat-niger.org*. Viitattu 9.5.2012. (ranskaksi)
3. 1 2  Répertoire National des Communes (RENACOM) *stat-niger.org*. Viitattu 9.5.2012. (ranskaksi)
4. ↑  Limites départementales et communales du Niger *cic.ne*. Viitattu 9.5.2012. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
Esimerkki bentsiilihappotoisiintumisesta
**Bentsiilihappotoisiintuminen** on toisiintumisreaktio, jossa 1,2-diketonista muodostuu vahvan emäksen vaikutuksesta α-hydroksikarboksyylihappo. Tämän reaktion havaitsi ensimmäisen kerran Justus von Liebig vuonna 1828 kuumentaessaan bentsiiliä emäksisessä liuoksessa. Tällöin bentsiili toisiintui bentsiilihapoksi, mistä reaktio on saanut nimensä. Bentsiilihappotoisiintuminen on ensimmäinen kuvailtu toisiintumisreaktio.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Bentsiilihappotoisiintuminen tapahtuu mille tahansa 1,2-diketonille emäksisissä olosuhteissa, mutta tunnetuin se on aromaattisille diketoneille. Reaktio voi tapahtua myös α-ketoaldehydeille. Rengasrakenteisilla diketoneilla tapahtuu rengaskoon pieneneminen yhden hiiliatomin verran. Emäksenä reaktiossa voidaan käyttää hydroksideja, jolloin muodostuu happokäsittelyn jälkeen α-hydroksikarboksyylihappo tai alkoksideja (ei helposti pelkistyviä alkoksideja kuten etoksideja tai metoksideja). Tällöin tuote on α-hydroksikarboksyylihapon esteri. Reaktio suoritetaan usein veden ja orgaanisen liuottimen seoksessa, mutta voidaan myös suorittaa kuivareaktiona ilman liuottimia, jolloin se voi olla myös nopeampi.

Bentsiilihappotoisiintumisen reaktiomekanismin ensimmäinen vaihe on nukleofiilisen hydroksidianionin additioreaktio elektrofiilisen karbonyyliyhdisteen karbonyyliryhmän hiiliatomiin, jolloin muodostuu tetraedrimäinen välivaihe. Tämä välivaihe hajoaa, jolloin syntyy karbonyyliryhmä ja alkuperäisen ketonin alkyyli- tai aryyliryhmä vaeltaa ja muodostaa sidoksen toisen karbonyyliryhmän hiiliatomin kanssa. Protonoinnin seurauksena muodostuu α-hydroksikarboksyylihappo. Reaktiota katalysoivat myös eräät siirtymämetallit kuten rodium.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 950. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
2. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1350. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 121. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. ↑  Elizabeth A. Martin: *A Dictionary of Science*, s. 81. Oxford University Press, 2010. ISBN 9780199561469. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.3.2016). (englanniksi)
5. ↑  Junzo Otera: *Modern Carbonyl Chemistry*, s. 570. John Wiley & Sons, 2008. ISBN 978-3-527-61327-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.3.2016). (englanniksi)
6. ↑  Eric V. Anslyn, Dennis A. Dougherty: *Modern physical organic chemistry*, s. 675. University Science Books, 2006. ISBN 978-1-891389-31-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.3.2016). (englanniksi)
**Eestinkallio** on Etelä-Espoossa sijaitsevan Nöykkiön kaupunginosan pohjoisosassa sijaitseva osa-alue, joka rajautuu Eestinlaakson, Eestinmalmin ja Pisan asuinalueisiin. Eestinkallio on 39 hehtaarin suuruinen kallioinen viheralue, jolla sijaitsee muun muassa valaistu urheilukenttä. Alueen eteläosassa sijaitsee Eestinkallion koulu. Eestinkalliota ympäröivät pääosin pientaloalueet. Eestinkallio on kaavoitettu asumis- ja virkistyskäyttöön.

Eestinkallion maastoa luonnehtii tuoreiden ja kuivahkojen kangasmetsien ja kallioalueiden vuorottelu. Eestinkalliolla on hyvin tyypillisiä jääkauden merkkejä kuten silokalliota. Lisäksi alueella on Litorinameren aikainen muinaisranta. Alueen kalliot ja kalliometsät ovat metsälain mukaisia arvokkaita luontotyyppikohteita, karukkokankaita puuntuotannollisesti vähätuottoisempia kallioita. Eestinkallion laella on geologista arvoa. Kohteet ovat paikallisesti arvokkaita. Virkistysarvoiltaan Eestinkallio on merkittävä. Se toimii ns. lähiluontona ympäröivien asuinalueiden asukkaille. 
400 metrin säteellä Eestinkallion virkistysalueesta asuu 3 800 ihmistä. Ympäröivillä asuinalueilla asuu paljon lapsiperheitä. Aivan Eestinkallion välittömässä läheisyydessä on koulu, neljä päiväkotia, perhepäivähoitajien lapsiryhmiä, Espoonlahden seurakunnan Mäntykappeli, neuvola, hammashoitola ja terveysasema.

Jätevedenpuhdistamo
-------------------

Eestinkallio oli esillä yhtenä mahdollisena sijaintipaikkana Espoon uudelle jätevedenpuhdistamolle. Jätevesien käsittelyn kehittämishankkeen lähtökohtana on ollut nykyisen Suomenojan puhdistamon tehostaminen ja laajentaminen tai kokonaan uuden puhdistamon rakentaminen.  Espoon kaupunginvaltuusto päätti 12.10.2009, että Suomenojan korvaava puhdistamo sijoitetaan Blominmäkeen Kehä III:n varrelle.

Katso myös
----------

* Blominmäki
* Harmaakallio

Lähteet
-------

1. ↑  Suunnittelukeskus Oy: Luontoselvitys (PDF) *Espoon Vesi*.  27.8.2007. Viitattu 6.3.2008. (suomeksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Kalliopuhdistamo-hanke (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Blominmäen puhdistamohankkeen taustat *hsy.fi*.  Arkistoitu 26.12.2017. Viitattu 26.12.2017.
Bento Rodriguesin kylä onnettomuuden jälkeen.
Jäteliejuvyöry padon murtumisen jälkeen.
**Bento Rodriguesin pato-onnettomuus** tapahtui Minas Geraisin osavaltiossa Brasiliassa 5. marraskuuta 2015. Rautamalmikaivoksen kahden jätealtaan padon murtuminen aiheutti ympäristökatastrofin. Jäteliejuvyöry saastutti läheisen Rio Doce -joen, johon pääsi arseenia, sinkkiä, kuparia ja elohopeaa. Maailman suurimman kaivosyhtiön BHP Billitonin ja brasilialaisen Vale:n puoliksi omistama kaivosyhtiö Samarco lupasi korvata ympäristövahinkoja noin 240 miljoonan euron edestä.

Pato-onnettomuutta pidetään Brasilian kautta aikojen pahimpana ympäristövahinkona. Televisiokanava TV Globon mukaan viranomaiset olivat huolissaan kaivoksen turvallisuudesta jo vuonna 2007, ja Samarco onnistui hankkimaan tarvittavat ympäristöluvat puutteellisin tiedoin. Myös Samarcon palkkaamat konsultit varoittivat yhtiötä turmapadon kunnosta jo kaksi vuotta aiemmin.

Katso myös
----------

* Brumadinhon pato-onnettomuus
* Unkarin myrkkyvuoto

Lähteet
-------

1. ↑  Ortamo, Simo: Myrkkymuta saavuttaa tänään Atlantin – kaivosonnettomuus on Brasilian historian suurin *Yle Uutiset*.  22.11.2015. Viitattu 26.11.2015.
2. ↑  Hallamaa, Teemu: Brasilialaismedia: Kaivosyhtiö tiesi turmapadon olleen huonossa kunnossa, Yle Uutiset 19.1.2016. Viitattu 9.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bento Rodriguesin pato-onnettomuus** Wikimedia Commonsissa
RAF vuodelta 1907.
**Reichenberger Automobil Fabrik** (RAF) oli itävaltaunkarilainen autonvalmistaja, joka toimi vuosina 1907–1913. Yrityksen perusti paroni Theodor von Liebieg ja sen tuotantolaitokset sijaitsivat Böömin Reichenbergissä (tšek. *Liberec*).

RAF:n ensimmäinen malli oli 24/30 PS, jota seurasi 30/35 PS. Nämä olivat kalliita ja korkealuokkaisia tourer-autoja. Mallilla 40/45 PS osallistuttiin Itävallan Alppien kestävyysajoon, josta se sai lisänimen *Alpentyp*.

Vuonna 1908 yritys rakensi lava-auton, jonka 4,5-litrainen, 30-hevosvoimainen moottori oli sijoitettu ohjaamon alle. Samalle rakenteelle suunniteltiin myöhemmin pakettiautomuunnelma sekä 12-paikkainen linja-auto.

Vuonna 1911 alkoi Knight-luistiventtiilimoottorien valmistus. Moottoreita myytiin myös Laurin & Klementille (L&K) sekä Puchille. Seuraavana vuonna aloitettiin mallien 40 PS ja 70 PS valmistus; 70 PS:n voimanlähde vaihdettiin myöhemmin kuusisylinteriseksi.

Yhteistyö L&K:n kanssa tiivistyi niin, että L&K osti RAF:n vuonna 1913. Tämän jälkeen RAF:n nimellä myytiin vielä lyhyen aikaa 1,5–6 tonnin kuorma-autoja sekä 10–35-paikkaisia linja-autoja, kunnes merkki lakkasi olemasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Coxhead, Peter (toim.) & Neubauer, Hans-Otto (kirj.): "R.A.F.", *Maailman moottoriajoneuvot*, s. 122. 3. osa: Henkilöautomerkit N–Å. Suomentanut Pesonen, Kalle. Turku: Tekninen Kustannusliike Oy, 1988. ISBN 951-9364-33-1.
2. 1 2 3  Miller, Denis (toim.): *Maailman moottoriajoneuvot – Hyötyajoneuvot vuodesta 1769 nykypäivään – RAF*, s. 254–255. Turku: Tekninen Kustannusliike Oy, 1987. ISBN 951-9364-32-3.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Reichenberger Automobil Fabrik**.
**Kansa taisteli – Miehet kertovat: kuvauksia sotiemme tapahtumista** oli Sotamuisto-yhdistyksen yhdessä Sanoma Oy:n kanssa julkaisema suomalainen talvisodan, jatkosodan ja Lapin sodan muistelmia julkaissut aikakauslehti. Suomen Sotahistoriallinen Seura julkaisi kaikki lehdet 19. kesäkuuta 2014 internetissä. Lehdet ovat vapaasti luettavissa ja tallennettavissa.

Lehti ilmestyi ensi kertaa vuonna 1957 nelinumeroisena, jonka jälkeen vuodesta 1958 vuoteen 1959 kymmennumeroisena ja vuodesta 1960 vuoteen 1986 12 kertaa vuodessa, lukuun ottamatta vuotta 1967, jolloin graafisen alan lakon vuoksi ilmestyi kaksoisnumero 3–4/1967. 

Lehden artikkeleita on julkaistu myös Eero Eräsaaren toimittamissa teoksissa *Muistojen kirja* (Sanomaprint, 1987), *Kohtalon vuodet* (Sanomaprint, 1988), *Isänmaa pelastui* (Sanomaprint, 1990) sekä kokoomateoksessa *Isänmaa pelastui, Kohtalon vuodet, Muistojen kirja* (Helsinki Media, 1994). 

Ilta-Sanomat järjesti WSOY:n kanssa vuonna 2011 jatkosotaa ja Lapin sotaa koskevan kirjoituskilpailun *Kansa taisteli* -lehden nimissä ja hengessä. Yli 150:n kilpailuun saadun aineiston joukosta palkittiin parhaana Viljo Sahsténin kirjoitus *Valkeasaaren tulihelvetti*, joka mukaan lukien Tuomas Hopun toimittamassa teoksessa julkaistiin yhteensä 48 kirjoitusta ja useita alkuperäisiä sota-ajan valokuvia.

Lehden merkitys oli ennen kaikkea siinä, että sen kirjoitusten avulla saattoivat sodan kokeneet suomalaiset käsitellä tunteitaan. Julkisuudessa tapahtumia ei tuolloin vielä muualla käsitelty eikä veteraaneja arvostettu. Lehdestä tuli myyntimenestys.

Päätoimittajia
--------------

* Aksel Fredrik Airo
* Aarne Blick
* Lennart Oesch
* Reino Kalervo

Lähteet
-------

* Fennica[vanhentunut linkki] (Viitattu 23.12.2012)
* Tuomas Hoppu (toim.): *Kansa taisteli. Sodan monet todellisuudet*, s. 6–9. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 2012.

### Viitteet

1. ↑  Kansa Taisteli
2. ↑  Kansa taisteli (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Lue Kansa taisteli -kirjoituskilpailun koskettavat tarinat
4. ↑  Kansa taisteli -lehdet voi lukea verkossa. Helsingin Sanomat 28.6.2014 s. C 12

Kirjallisuutta
--------------

* Koskinen, Leena 1991. Uskonnollisten teemojen tarkastelua Kansa taisteli – miehet kertovat -lehdessä. Uskontotieteen pro gradu -tutkielma. Turku: Turun yliopisto. 139 s.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansa taisteli 1957–1986. Suomen sotahistoriallinen seura 2014. Lehden kaikki vuosikerrat digitoituina.
**Peliplaneetta.net** oli vuonna 2001 perustettu videopelisivusto. Sivusto päätettiin sulkea vuoden 2014 alussa.

Sisältö
-------

Peliplaneetta.net:ssä julkaistiin peliarvosteluja muutama kappale viikossa. Yhteensä artikkelikirjastosta löytyi noin 600 peliarvostelua ja peliaiheista artikkelia. Uutisarkistossa oli yli 6 000 uutista. Rekisteröityneillä käyttäjillä oli mahdollisuus kommentoida uutisia ja ladattavissa olevia tiedostoja. Sivusto julkaisi myös Peliplaneetta-nimistä peliaiheista sarjakuvaa, jota piirsi Jari Tapani Peltonen. 

### Yhteisö

Kesällä 2005 tuli 45 000 rekisteröityneen käyttäjän rajapyykki täyteen. Sivustolla vieraili yli 250 000 eri kävijää kuukaudessa vuonna 2005. Helmikuussa 2006 rekisteröityjä käyttäjiä oli noin 55 000. Kävijämäärät kuitenkin kääntyivät lopulta jyrkkään laskuun. 

Sivustolla oli myös oma foorumi, jossa oli useita eri keskustelualueita.

### Pelipalvelimet

Peliplaneetta.net:llä oli käytössään pelipalvelimia *Counter-Strikelle* ja *Wolfenstein: Enemy Territorylle*. Helmikuussa 2006 Counter-Strike: Sourcelle tuli myös oma palvelimensa. Pelipalvelimet poistettiin käytöstä teknisten ongelmien vuoksi.

Historia
--------

Peliplaneetta.net syntyi Jippii Groupin aiemman, vuonna 2001 perustetun CoreOnline-sivuston pohjalle. Peliplaneetan ylläpitäjät, joihin kuului muun muassa Mikko Heinonen, perustivat Alasin Media Oy:n, jonka kautta sivustoa ylläpidettiin.

Kun uuden omistajat vaihtoivat sivuston sisällöntuottajan H-Towniin 2007, Alasin Media Oy perusti V2.fi-sivuston.

Elisa päätti sulkea Peliplaneetan tammikuun lopussa 2014. Elisan mukaan sivusto oli sopimaton yrityksen verkkostrategiaan eikä yritys ollut halukas kehittämään sivustoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Konsolisodat 60 *archive.is*.  Arkistoitu 26.4.2013. Viitattu 13.7.2016.
2. 1 2  Kauppinen, Jukka O.: Hyvästi, Peliplaneetta *Dome.fi*.  29.1.2014. Viitattu 13.7.2016.
3. ↑  Nieminen, Anna-Sofia: Nostalgikosta tosikeräilijäksi – tamperelainen Mikko Heinonen on kerännyt pelikoneita 90-luvulta lähtien *Helsingin Sanomat*.  26.8.2015. Viitattu 13.7.2016.
4. ↑  Heinonen, Mikko: Sunnuntaikolumni: Pelimedian kuolema *www.v2.fi*.  1.6.2014. Viitattu 13.7.2016.
5. ↑  Kauppinen, Jukka O.: Mediapallo kiertää – V2 avautui tänään virallisesti *Dome.fi*.  6.8.2007. Viitattu 13.7.2016.
**Chintamoni Kar** (bengaliksi চিন্তামণি কর, *Cintāmôni Kôr*; 19. huhtikuuta 1915 Kharagpur Länsi-Bengali, Brittiläinen Intia – 3. lokakuuta 2005 Kalkutta Länsi-Bengali, Intia) oli brittiläis-intialainen kuvanveistäjä. 

Kar kouluttautui Abanindranath Tagoren johtamassa Intian itämaisen taiteen yhteisössä, missä häntä opettivat veistämään Giridhari Mahapatra ja Victor Giovanelli. Kar käytti veistotyössään monipuolisesti erilaisia materiaaleja sekä veistotyylejä. Hän sai työstään siviilipalkinnot Intian ja Ranskan hallituksilta. Hän oli kuvanveistäjille tarkoitetun Royal Society of British Sculptorsin jäsen.

Kar osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, joissa hänet palkittiin hopeamitalilla patsaissa teoksestaan *The Stag*.

Chintamoni Kar oli naimisissa abstraktitaiteilija Amina Ahmed Karin kanssa ja heillä oli yhteinen lapsi, mutta molemmat kuolivat ennen Chintamonia.

Lähteet
-------

1. ↑  Chintamoni Kar *Athletes*. Olympedia. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Chintamoni Kar *Making Britain*. The Open University. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Chintamoni Kar passes away *Nation News*.  3.10.2005. The Telegraph Calcutta, India.  Arkistoitu 7.8.2016. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  Lord Burghley (toim.): "Arts Competitions", *The Official Report of the Organising Committee for the XIV Olympiad*, s. 536. Lontoo: Organising Committee for the XIV Olympiad, 1951 (sähköisenä 2008). Kirjan verkkoversio (PDF) (viitattu 22.8.2021). (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
	+ 2
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Eettinen kuluttaminen** tarkoittaa tuotteiden tai palveluiden ostamista tiettyjä eettisiä toimintatapoja ja periaatteita noudattavilta yrityksiltä tai yhdistyksiltä. Tähän liittyy epäeettisten tuotteiden ja yritysten boikotointi ja nykyään joillakin kuluttajilla myös epäeettisesti toimiviin valtioihin kytkeytyneiden yritysten boikotointi. Eettiseen kuluttamiseen liittyy olennaisesti myös liiallisen kuluttamisen välttäminen ja tuotteiden huolto, kierrätys tai uudelleenkäyttö.

Eettisyys on subjektiivinen käsite, mutta tarkoittaa tässä yhteydessä sitä, että tuottaja ottaa taloudellisten näkökohtien lisäksi huomioon ympäristölliset (kuten päästöt, eläinkokeet) ja sosiaaliset vaikutuksensa (kuten lapsityövoima, oikeudenmukainen palkkaus). Kuluttaja voi vertailla yritysten eettisyyttä erilaisilla eettisillä indekseillä (kuten DJSI, FTSE4Good) ja tuotteiden eettisyyttä erilaisilla merkeillä (kuten Joutsenmerkki, Ekoenergia-merkki, Reilun kaupan merkki, luomu-merkki).

Katso myös
----------

* Ekoenergia-merkki
* Joutsenmerkki
* Reilu kauppa
* Ympäristömerkintä
* Kulutuskapula

Aiheesta muualla
----------------

* Ekoenergia-merkki
* Reilu kauppa
* WWF Suomi: Vastuullinen elämäntapa
* Joutsenmerkki, eli Pohjoismainen ympäristömerkki
* EU-kukka, eli Euroopan ympäristömerkki