recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Deadwood** on pikkukaupunki Lawrencen piirikunnassa Etelä-Dakotassa Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsee Mustilla kukkuloilla kanjonissa ja sitä ympäröivillä rinteillä 1 380 metrin korkeudessa merenpinnasta. Vuonna 2010 siellä oli 1 270 asukasta.

Deadwood perustamisvuonnaan kultaryntäyksen aikaan 1876.
Deadwood perustettiin vuonna 1876 kultaryntäyksen aikaan. Nimensä (suomeksi ‘kuollut puu’) se sai kanjonissa seisseistä kuolleista puista. Kaupunki täyttyi 25 000 kullankaivajalla, jotka olivat tulleet etsimään kultaa ympäröiviltä kukkuloilta. Deadwood oli noina villin lännen vuosina väkivaltainen kaupunki, jossa ei ollut lakia. Siellä asui legendaarisia lännenhahmoja, kuten Wild Bill Hickok ja Calamity Jane. Näistä ajoista kertoo yhdysvaltalainen lännensarja *Deadwood*.

Kun Deadwoodiin oli vedetty rautatie vuonna 1891, kaupungista tuli alueellinen kauppakeskus. Rahapelit kiellettiin vuonna 1905 mutta sallittiin jälleen vuonna 1989.

Nykyisin Deadwood saa suuren osan tuloistaan turismista ja pelihalleista, joissa on usein villin lännen teema. Alueella kasvatetaan myös jonkin verran karjaa ja kaadetaan puuta. Kaupunkia ympäröi Mustien kukkuloiden kansallispuisto, ja alueella on paljon retkeilymahdollisuuksia. Deadwoodin kaupunki on nimetty historiallisesti merkittäväksi kohteeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Deadwood Encyclopaedia Britannica. Viitattu 8.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Deadwood (kaupunki)** Wikimedia Commonsissa
Jukatanin kanaali Jukatanin niemimaan ja Kuuban välissä
**Jukatanin kanaali** tai **Jukataninsalmi** (esp. *Canal de Yucatán*) on salmi Meksikon ja Kuuban välissä. Se yhdistää Meksikonlahden ja Karibianmeren.

Maantiede
---------

Jukatanin kanaali on saanut nimensä Jukatanin niemimaasta. Se on 217 km leveä Meksikon Cabo Catochen ja Kuuban Cabo San Antonion välillä. Suurin syvyys on 2779 metriä, lähellä Kuuban rannikkoa.

Virtaukset
----------

Suurin osa Meksikonlahteen virtaavasta merivedestä tulee Jukatanin kanaalin kautta. Tästä n. 5 Sv tulee Pohjoisesta päiväntasaajavirrasta, joka virtaa Windward-väylän kautta Kuuban ja Hispaniolan välistä, ja 12 Sv Eteläisestä päiväntasaajavirrasta, joka virtaa Brasilian rannikolta. Yhdessä nämä muodostavat Meksikonlahdelle Jukataninvirran.

Lähteet
-------

1. ↑  Yucatan Channel *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 19.5.2021. (englanniksi)
2. ↑  Yucatan Channel *The Free Dictionary*. Viitattu 19.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  Joanna Gyory, Arthur J. Mariano, Edward H. Ryan: The Caribbean Current *Ocean Surface Currents*. Viitattu 19.5.2021. (englanniksi)
George Christoffel Alexander Junge (vas.) Dean Amadonin (oik.) kanssa Suomessa 8. kesäkuuta vuonna 1958.
**Dean Amadon** (5. kesäkuuta 1912 Milwaukee, Wisconsin – 12. tammikuuta 2003 Tenafly, New Jersey) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.*lähde?*

Amadonin vanhemmat olivat Arthur ja Mary Amadon. Vuonna 1940 hän avioitui Octavia Gardellan kanssa, ja heille syntyi kaksi tytärtä, Susan ja Emily.*lähde?*

Amadon väitteli filosofian tohtoriksi Cornellin yliopistossa 1947. Vuonna 1937 hän liittyi American Museum of Natural Historyn henkilökuntaan New Yorkissa, ja toimi museon lintutieteellisen osaston johtajana vuodesta 1957 vuoteen 1973. Amadon oli American Association for the Advancement of Science tiedeseuran jäsen, American Ornithologists' Unionin (AOU) puheenjohtaja 1964–1966 ja Linnaean Societyn jäsen.*lähde?*

Amadon erikoistui petolintuihin, mutta hän nimesi myös muun muassa filippiinientiheikkötimalin (*Micromacronus leytensis*) ja isotörmäpääskyn alalajin *parvula*.

Teoksia
-------

* *Eagles, Hawks and Falcons of the World* (1968), yhdessä Leslie H. Brownin kanssa).
* *Curassows and Related Bird* (1973), yhdessä Jean Delacourin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS
2. ↑  Zoonomen


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Timo André Bakken** (s. 21. maaliskuuta 1989) on norjalainen maastohiihtäjä, joka on erikoistunut sprintteihin. Hän edustaa Konnerud IL -seuraa. Bakken debytoi maastohiihdon maailmancupissa Drammenin sprintissä maaliskuussa 2008. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Bakken saavutti maaliskuussa 2009 Trondheimin sprintissä oltuaan 14:s. Tuo sijoitus oli myös Bakkenin paras ennen Kuusamon sprinttiä marraskuussa 2014, jolloin Bakken oli yhdeksäs ja sijoittui myös ensimmäistä kertaa maailmancupissa kymmenen parhaan joukkoon. Palkintokorokkeelle Bakken pääsi uransa ensimmäistä kertaa helmikuussa 2015 ollen Östersundin sprintissä kolmas.

Junioreiden MM-kilpailuissa Praz de Lys-Sommandissa 2009 Bakken saavutti hopeaa perinteisen hiihtotavan sprintissä. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Otepäässä 2011 Bakken saavutti myös hopeaa perinteisen hiihtotavan sprintissä.

Vuonna 2012 Bakken teki maailmanennätysajan 100 metrin hiihdossa, mutta seuraavana vuonna Ludvig Søgnen Jensen rikkoi sen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Timo André Bakken Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Bakken ja Nilsson ovat maailman nopeimmat hiihtäjät kestavyysurheilu.fi.  Arkistoitu 4.12.2014. Viitattu 29.11.2014.
3. ↑  Malvalehto pyrähti ME-ajan Bislettin kutsukisassa Yle Urheilu. Viitattu 29.11.2014.
Jukamenskojen piiri Udmurtian kartalla.
**Jukamenskojen piiri** (ven. Юка́менский райо́н, *Jukamenski raion*, udmurtiksi Юкаменск ёрос, *Jukamensk joros*) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1019,7 neliökilometriä. Asukkaita on 10 200 henkeä (vuonna 2010).

Jukamenskojen piiri sijaitsee Udmurtian luoteisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Jarin, idässä Glazovin ja etelässä Krasnogorskojen piireihin sekä lännessä Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 30 % on metsää. Seudulla virtaavat Lekma sekä Tšeptsan sivujoet Kuzma ja Ubyt. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, savi, kalkkikivi ja sora.

Piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Jertem, Ježevo, Jukamenskoje, Palagai, Pyšket, Šamardan, Verh-Uni ja Zasekovo. Hallinnollinen keskus on Jukamenskojen kylä.

Asukkaista 63,0 % on udmurtteja, 18,9 % tataareja ja 16,1 % venäläisiä. Kaupunkiväestöä ei ole.

Jukamenskojesta on maantieyhteys Glazovin kautta Iževskiin. Piirissä toimii turvetuotantoyritys, tiilitehdas, pellavanjalostuslaitos, meijeri, leipätehdas sekä puunhankintaa ja -jalostusta harjoittava yritys. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan, pellavan ja vihannesten viljelyyn.

Paikallislehtenä ilmestyy *Znamja Oktjabrja*.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 778. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.
2. 1 2 3 4 5 6  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 779. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.
3. 1 2  Tšislennost naselenija raionov i gorodskih naseljonnyh punktov subjektov Rossijskoi Federatsii *perepis-2010.ru*.  Arkistoitu 18.1.2012. Viitattu 14.1.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jukamenskojen piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Udmurtian hallinnollinen jako

|  |  |
| --- | --- |
| Kaupunkipiirikunnat | **Iževsk** (pääkaupunki) · Glazov · Možga · Sarapul · Votkinsk |
| Piirit | Alnaši · Balezino · Debjosy · Glazov · Grahovo · Igra · Jar · Jukamenskoje · Kambarka · Karakulino · Kez · Kijasovo · Kizner · Krasnogorskoje · Malaja Purga · Možga · Sarapul · Selty · Šarkan · Sjumsi · Uva · Vavožin · Votkinsk · Jakšur-Bodja · Zavjalovo |
Pengertie ylittää Pontchartrainjärven suurin piirtein sen keskikohdassa.
Satelliittikuva alueesta
**Pontchartrainjärven pengertie** on Yhdysvaltain Louisianan osavaltiossa sijaitsevan Pontchartrainjärven ylittävä pengertie, joka koostuu kahdesta samansuuntaisesta sillasta. Siltoja tukee 9 500 betonipaalua. Ensimmäinen silta valmistui vuonna 1955, toinen 1965. Sillan eteläpää sijaitsee New Orleansin esikaupunkialueella Metairiessa, pohjoisessa päätepiste on Mandevillen kaupungissa.

* Näkymä pohjoiseen päinNäkymä pohjoiseen päin
* Eteläinen päätepisteEteläinen päätepiste
* Näkymä pohjoiseen päinNäkymä pohjoiseen päin

Lähteet
-------

1. ↑  PILE RESTORATION OF THE LAKE PONTCHARTRAIN CAUSEWAY (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pontchartrainjärven pengertie** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lake Pontchartrain Causeway
**Apollon Patrooksen temppeli** oli antiikin aikainen kreikkalainen temppeli, joka sijaitsi Ateenan Agoran länsilaidalla. Se oli omistettu Apollon Patrookselle eli "Isän Apollonille".

Apollon Patrooksen kulttipatsas Agoralla sijainneesta temppelistä. Antiikin Agoran museo.
Temppeli rakennettiin noin vuonna 338–326 eaa. Sen kohde Apollon Patroos oli Apollonin nimitys Ionin isänä. Ion oli kaikkien joonialaisten kantaisä ja ateenalaiset puolestaan kuuluivat joonialaisiin. Näin kyseessä oli ateenalaisten jumalallisen kantaisän temppeli. Temppeli rakennettiin 500-luvulla eaa. rakennetun varhaisemman ja pienemmän Apollonin temppelin paikalle. Varhaisempi temppeli oli todennäköisesti tuhoutunut persialaisten hyökkäyksessä vuonna 480 eaa.

Temppeli sijaitsi Zeuksen stoan ja Metroonin välissä. Rakennus edusti joonialaista tyyliä ja siinä oli etupuolella eli itäpuolella neljä tai kuusi joonialaista pylvästä. Se oli rakennettu kalkkikivestä ja sen pituus oli 16,5 metriä ja leveys 10 metriä. Temppelissä oli Eufranorin veistämä Apollonin kulttipatsas, joka on nykyisin Antiikin Agoran museossa. Välittömästi temppelin pohjoispuolella oli pieni ja jonkin verran varhaisempi Zeus Fratrioksen ja Athene Fratrian temppeli.

Temppelistä on säilynyt sen perustukset sekä vähäisiä muita osia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Agora Monument: Temple of Apollo Patroos *Agora Excavations*. American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 10.3.2015.
2. 1 2 3 4  Athens, Temple of Apollo Patroos *Perseus*. Viitattu 10.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apollon Patrooksen temppeli** Wikimedia Commonsissa
Dean Worcester
**Dean Conant Worcester** (1. lokakuuta 1866 Thetford, Vermont – 2. toukokuuta 1924 Manila, Filippiinit) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja liikemies.

Dean Worcesterin vanhemmat olivat Ezra Carter ja Ellen H. Worcester. Vuonna 1893 hän avioitui Nanon Fay Leasin kanssa. Hän valmistui Michiganin yliopistosta 1899, jossa myös väitteli tohtoriksi 1915.

Worcester tutki Filippiinien linnustoa yhdessä Frank Swift Bournsin kanssa. Vuonna 1913 hän muutti Cebuun. Hän toimi Agusan Coconuts Companyn pääjohtajana ja varapuheenjohtajana, Philippine Refining Co.:n puheenjohtajan sihteerinä sekä Philippine Desicated Coconut Corp.:n puheenjohtajana.

Yhdessä Bournsin kanssa Worcester nimesi vuonna 1894 useita uusia lintulajeja: mindoronkukaalin (*Centropus steerii*), mindanaonkukastajan (*Dicaeum bicolor*), tawitawinhaavakyyhkyn (*Gallicolumba menagei*), ruostekanakyyhkyn (*Phapitreron cinereiceps*), valkokurkkusiepon (*Rhinomyias albigularis*) ja tuhkarastaan (*Zoothera cinerea*).

Worcester kuoli sydänkohtaukseen Manilassa vuonna 1924.

Lähteet
-------

* Zoonomen

### Viitteet

1. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Rabia Djelti** (5. elokuuta 1954) on algerialainen kirjailija joka kirjoittaa sekä arabiaksi että ranskaksi. Hän on toiminut myös toimittajana.

Rabia Djeltin vanhemmat olivat kiinnostuneita kirjallisuudesta ja hän löysi kotinsa hyllystä ranskalaisia klassikoita. Hän kävi alakoulun perheen asuessa Marokossa, yläkoulun Algeriassa ja aloitti kirjallisuuden opiskelun Oranissa, Algeriassa. Tohtoriksi hän valmistui Damaskoksen yliopistosta Syyriasta.

Runoutta Djelti ryhtyi kirjoittamaan ensiksi arabiaksi vuonna 1981 työskennellen samalla journalistina. Hänen myydyimmät kokoelmansa ovat ranskaksi käännetty *Murmures du Secret* vuodelta 2002 ja *Qui est-ce dans la miroir* vuodelta 2003.  Vuonna 2010 hän ryhtyi prosaistiksi. Hänen romaaninsa ilmestyivät 2013 ja 2016.

Algerian sisällissodan aikana 1990-luvulla Rabia Djeltin ja hänen miehensä henkeä uhattiin useasti. Vuonna 1992 hän pelastui murhayritykseltä kuin ihmeen kautta. Tapauksen jälkeen perhe sai turvapaikan Ranskasta.

Rabia Djeltillä ja hänen kirjailijamiehellään Amin Zawawilla on yksi tytär, Lina Doran, joka on laulaja-lauluntekijä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biographie De Rabia Djelti *LaDissertation.com*.  26.7.2014. Viitattu 22.11.2020. (ranskaksi)
2. ↑  Rabia Djelti présentera ses œuvres – Salon international du livre d'Abu Dhabi *Djazairess*.  10.4.2016. Viitattu 22.11.2020. (ranskaksi)
3. ↑  Kader, B.: Rabia Djalti, poétesse romancière : "Chacun de mes poèmes contient une histoire ". *d’El Moudjahid*.  19.4.201.  Arkistoitu 1.9.2017. Viitattu 22.11.2020. (ranskaksi)
4. ↑  Lina Doran – En 1ère partie : The Dark Blue Orchestra *BilletReduc.com*. Viitattu 22.11.2020. (ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ponta do PicoIlmakuva vuoresta vuodelta 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
Kerrostulivuori |
| Sijainti | 
Pico, AzoritPortugali |
| Vuoristo | 
Keski-Atlantin selänne |
| Korkeus merenpinnasta | 
2 351 m  |
| Prominenssi | 
2 351 mView and modify data on Wikidata  |
| Purkautunut viimeksi | 
joulukuu 1720 |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
38° 28′ 07″ P, 28° 23′ 57″ LView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ponta do Pico** eli **Pico Alto** on Portugalille kuuluvan Azorien saariryhmän ja samalla koko Portugalin valtion korkein huippu. Se sijaitsee Picon saarella. Ponta do Pico on kerrostulivuori, joka kohoaa 2 351 metrin korkeuteen.

Historiaa
---------

Tunnetun historian aikana Pico ei ole koskaan purkautunut varsinaisesta pääkraatteristaan. Vuosina 1562–1564 sattunut purkaus vuoren kaakkoissivustalta synnytti laavavirran, joka ylsi mereen asti. Vuoden 1718 purkauksen laavavirta pysähtyi rannikolle. Viimeisin purkaus on tapahtunut joulukuussa 1720, minkä jälkeen vuori on viettänyt enemmän tai vähemmän hiljaiseloa.

29. syyskuuta 2009 raportoitiin vuoren huipulla olevan fumarolin tupruttelevan ilmaan vulkaanisia kaasuja. CIVISAn (port. *Centro de Informação e Vigilância Sismovulcânica dos Açores*) raporttien mukaan ilmiö tapahtui aikaisin aamulla ja oli havaittavissa useissa kohdin Picon saarella sekä naapurisaarella Faialilla. Kaasupurkausta lukuun ottamatta kaikki muut sensorit näyttivät kuitenkin normaaleja arvoja, joten ilmiölle ei löytynyt varsinaisesti selitystä.

Geologiaa
---------

Pico on osa Madalenan vulkaanista ryhmää, yhtä kolmesta vulkaanisesta yksiköstä, jotka muodostavat Picon saaren. Alueella tunnetaan kolme historiallisella ajalla tapahtunutta purkausta, vuosina 1562, 1718 ja 1720. Pinnanmuotojen perusteella vuori on syntynyt holoseenikaudella ja radiohiilimittaukset viittaavat myös vahvasti siihen, että vuori on alle 6 000 vuotta vanha. Strukturaalisesti alue voidaan jakaa kahteen osaan: itse vuoreen ja sen itäpuolella olevaan repeämään (engl. *Fissural Zone*).
Kraatteri *Pico Alto* on halkaisijaltaan noin 500 metriä ja syvyydeltään noin 30 metriä. Sen vieressä on *Piquinho*, noin 70 metriä korkea vulkaaninen keko, joka muodostaa vuoren varsinaisen huipun.

* Pico Piquinho Pico Piquinho
* Ponta de Picon kraatteri Ponta de Picon kraatteri

Lähteet
-------

1. ↑  Jonathan de Ferranti, Eberhard Jurgalski, Aaron Maizlish: Europe: Atlantic Island ultra-prominences *peaklist.org*.  2004. Viitattu 19.6.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  José Madeira & António Brum da Silveira (October 2003), p.748

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ponta de Pico** Wikimedia Commonsissa
**Apollon Lykeios** (m.kreik. Ἀπόλλων Λύκειος) oli Praksiteleen veistämä Apollon-jumalaa esittävä antiikin kreikkalainen pronssiveistos ja siitä alkunsa saanut veistostyyppi. Alkuperäinen veistos, joka on kadonnut, veistettiin myöhäisellä klassisella kaudella noin vuonna 370–360 eaa. Tyypistä on säilynyt useita myöhempiä esimerkkejä, kuten roomalaisaikaisia marmorikopioita.

Apollon Lykeios -tyyppinen norsunluinen pienoispatsas, 200-luku jaa.
Veistos esittää Apollonin alastomana nuorukaisena, joka lepuuttaa oikeaa kättään pään päällä. Jumala nojaa pylvääseen ja hänen vasemmassa kädessään on jousi. Lukianoksen mukaan alkuperäinen veistos oli sijoitettu Lykeionin gymnasioniin Ateenassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollo Lykeios (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 22.8.2016.
2. ↑  Apollo Lykeios *Museum of Antiquities, University of Saskatchewan*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 22.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apollon Lykeios** Wikimedia Commonsissa
**HMS Härnösand** (runkonumero K33) on Ruotsin laivaston Visby-luokan korvetti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Visby-luokan korvetti*
Alus tilattiin 17. joulukuuta 1995 Kockums AB:n telakalta, jossa työt aloitettiin joulukuussa 1997. Se laskettiin vesille 16. joulukuuta 2004 kumminaan kruununprinsessa Victoria ja luovutettiin 12. kesäkuuta 2006 tilaajaa edustaneelle Ruotsin puolustusvoimien materiaalilaitokselle.

Palvelus
--------

Alus vieraili 2006 koeajojen aikana Hampurissa. Se liitettiin laivastoon 16. joulukuuta 2009 ja seuraavana vuonna se osallistui Northern Coast 2010 -harjoitukseen, jonka aikana alus vieraili 16. syyskuuta Turussa. Se palautetaan 2012 materiaalilaitokselle ja edelleen telakalle järjestelmien modernisointia varten. Alus palannee laivastopalvelukseen vuoden 2014 puolivälissä.

Lähteet
-------

Toremans, Guy: Sweden's Visby Class Corvettes - Stealth At All Level.  *Seaforth World Naval Review*, 2011, s. 149-165. Barnsley:  Seaforth Publishing. ISBN 978-1-84832-120-5.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Toremans, Guy s. 150
2. ↑  Kuva Turun vierailusta

*Visby*-luokan korvetit

|  |
| --- |
| *HMS Visby* - *HMS Helsingborg* - *HMS Härnösand* - *HMS Nyköping* - *HMS Karlstad* - *HMS Uddevalla* |
| Edeltäjä: *Göteborg*-luokka – Seuraaja: ei seuraajaa |
**Apollon Zosterin temppeli** (myös *Apollon Zosterioksen temppeli*) oli antiikin aikainen Apollon Zosterille omistettu kreikkalainen temppeli Zosterin niemellä Attikassa Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisessä Vouliagménin kaupungissa lähellä Paralía Astéra -uimarantaa.

Historia
--------

Apollon Zosterin temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Se on tunnistettu paikalta löydetyn piirtokirjoituksen avulla. Temppeli ja koko Zosterin niemi (nyk. Kavoúri) saivat nimensä siitä, että paikka oli kreikkalaisessa mytologiassa sama, jossa Apollonin äiti Leto alkoi hellittää vyötään (ζωστήρ, *zōstēr*) valmistautuessaan pojan synnyttämiseen, mikä tapahtui myöhemmin Deloksella. Temppeli oli Halai Aiksonideen demoksen alaisuudessa.

Kristillisellä ajalla 300-luvulla jaa. temppelirakennus muutettiin kirkoksi. Kerrotaan, että temppelin ensimmäinen pylväänosa löytyi lasten leikeissä vuonna 1924, ja lapset myös aloittivat sen kaivamisen. Varsinaiset arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1926–1927.

Rakennus
--------

Temppelin perustusten koko on noin 6 × 11 metriä. Sen lattia oli päällystetty suurilla kivilaatoilla. Temppelin alttari sijaitsi sen itäpuolella noin 6,8 metrin päässä. Myöhemmässä vaiheessa temppeli ympäröitiin kauttaaltaan pylväiköllä, joka muutti sen peristyylitemppelin näköiseksi. Pylväikössä oli lyhyillä sivuilla neljä ja pitkillä sivuilla kuusi pylvästä. Temppelin läheltä on löydetty toisen rakennukset jäänteet, joka oletetaan pyhiinvaeltajien tai pappien käytössä olleeksi rakennukseksi, sekä vesisäilöitä.

* Temppelin rauniot.Temppelin rauniot.
* Papillinen istuin.Papillinen istuin.
* Marmorinen alttari.Marmorinen alttari.
* Niin kutsutun pappien talon raunioita.Niin kutsutun pappien talon raunioita.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ζωστήρ, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Hammond, N. G. L.: Review: A Survey of Some Attic Demes. (Reviewed Work: Coastal Demes of Attika. A Study of the Policy of Kleisthenes by C. W. J. Eliot) *The Classical Review*, Jun. 1964, 14. vsk, nro 2, s. 187–190. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2 3 4  Temple of Apollo Zoster *Atlas Obscura*. Viitattu 11.2.2019.
4. ↑  Temple of Apollo Zoster *Pleiades*. Viitattu 11.2.2019.
5. 1 2 3  Apollo Zoster *Pausanias Project*.  Arkistoitu 30.7.2015. Viitattu 11.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apollon Zosterin temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Gillam** on noin 1 300 asukkaan kylä Manitoban provinssissa Kanadassa Thompsonin ja Churchillin välisen Hudson Bay Railwayn sekä Nelsonjoen varrella. Gillamissa sijaitsee myös vesivoimala.

Provinssin hallitus perusti Gillamin kylän ja hallintoalueen 1960-luvun puolivälissä vesivoimatuotannon kehittämishankkeen yhteydessä. Hallintoalueen koko on 1 988,51 km², joten Gillamin kylä on pinta-alaltaan Kanadan viidenneksitoista suurin asutuskeskus.

Kylän pinta-alasta suurin osa on asumatonta ja kehittämätöntä metsää, jota halkovat vain purot, joet ja järvet. Alue on pääosin tiheän mäntymetsän peitossa. Kolme provinssin suurimmista vesivoimaloista, Kettlen, Long Sprucen ja Limestonen vesivoimalat, sijaitsevat kylän alueella. 

Suurin osa kylän väestöstä työskentelee vesivoimalat omistavan sähköntuotantoyhtiö Manitoba Hydron palveluksessa. Kylässä on pieni ostoskeskus, pienyrityksiä, rautatieasema sekä Kanadan ratsupoliisin toimisto.

Gillamissa sijaitsee myös Fox Lake First Nation -intiaanireservaatti. Reservaatin asukkaat ovat aluetta ennen asuttaneiden cree-intiaanien jälkeläisiä. Suurin osa alkuperäiskansasta asuu joko kylässä tai reservaatin alueella läheisessä Birdin kylässä. 

Kylän alueella sijaitsee myös Sundancen aavekaupunki, joka rakennettiin Limestonen voimalaitoksen rakennustöiden tukikohdaksi. Rakennustöiden valmistuttua vireä Sundance muuttui asumattomaksi ja on osittain hävitetty.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gillam** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo Ilmari Turjan vuonna 1952 perustamasta Uudesta Kuvalehdestä. Kuopiossa vuosina 1890–1903 ilmestyneestä Uudesta Kuvalehdestä on oma erillinen artikkelinsa.*
**Uusi Kuvalehti** oli suomalainen vuosina 1952–1963 ilmestynyt aikakauslehti, jota kustansi *Uuden kuvalehden kustannusosakeyhtiö*.

Vuonna 1959 Uusi Kuvalehti toi julki sotamies Emil Hytin ampumistapauksen jatkosodan loppuvaiheissa elokuussa 1944. Hytin oli ampunut 21. prikaatin I pataljoonan komentaja majuri S. O. Lindgren. Lehti toi myös julki Mannerheimin lastensuojeluliiton taloudelliset väärinkäytökset. Liitossa työskennellyt Karin Sauramo tuomittiin lokakuussa 1959 yli 30 miljoonan markan kavalluksesta viiden vuoden kuritushuonerangaistukseen, ja tuomio johti myös henkilövaihdoksiin liiton johdossa.

Uusi Kuvalehti julkaisi helmikuussa 1961 jutun, jonka mukaan Ähtävän Muovi Oy:n Kaarlelassa sijaitsevasta teuraskeittämöstä toimitettiin eläinten raadoista keitettyä rasvaa Etelä-Suomeen margariinitehtaille margariinin raaka-aineeksi. Margariiniskandaali johti margariinin menekin laskuun, ja margariinia valmistaneet Raision tehtaat ja Paasivaara-yhtymä tuomittiin oikeudessa margariinivalmistelain rikkomisesta. Uusi Kuvalehti joutui skandaalin seurauksena ilmoittajien boikottiin, ja tämä johti siihen, että lehti yhdistettiin vuonna 1952 perustetun Naisten kuvalehti -lehden kanssa vuonna 1963 Uusi maailma -nimiseksi lehdeksi.

Uuden Kuvalehden päätoimittajana oli koko sen ilmestymisen ajan varatuomari, kirjailija Ilmari Turja, joka oli saanut potkut Suomen Kuvalehdestä vuonna 1951.

Lähteet
-------

1. ↑  Uuden Kuvalehden tiedot Fennicassa[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Ilmari Turjan muistokirjoitus (Helsingin Sanomat muistot) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Erkki Ahon Suomen historia-blogi 17.11.2009 : Vuosi 1959 ja pakkasten loppuminen
4. ↑  Kaarlelan "kissanmargariinitehdas" (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Kenraalin perintö *Suomen Kuvalehti*.  12.8.2021. Viitattu 16.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Uuden Kuvalehden mainosfilmi vuodelta 1959, selostajana Ilmari Turja, Elävä muisti -sivusto
**Uusi Oluttehdas Osakeyhtiö Turussa** (Nya Bryggeri Aktiebolaget i Åbo) on Turussa vuosina 1870-1920 toiminut panimo. Vuonna 2019 turkulainen pariskunta löysi omakotitalostaan panimon käyttämättömiä etikettejä, esitteitä ja muita materiaaleja, jonka seurauksena he päättivät perustaa panimon uudelleen.

Historia
--------

Uuden Oluttehtaan perusti ruotsalainen panimomestari Carl Gustaf Ritou yhteistyökumppaneinaan kauppias Gustaf Albert Petrelius ja viinapolttimon omistaja kauppias Viktor Alexander Reims vuonna 1870. Tehdasta varten hankittiin kaksi vierekkäistä tonttia Kingelinin oluttehdasta vastapäätä Itäiseltä Pitkältäkadulta. Tonteille rakennettiin Suomen modernein panimo, joka aloitti toimintansa vuonna 1872. Tehtaaseen palkattiin 15 työntekijää, ja panimomestarina toimi Ritou.

Oluttehtaasta tuli yksi Turun suurimmista tehtaista, joka tuotti huippuvuosinaan 700 000 litraa olutta vuodessa ja työllisti lähes 30 ihmistä.

Panimomestarit
--------------

* Carl Gustaf Ritou 1871-1875
* Josef Hendrik Karström -1875
* Georg Herman Palin 1875-1895
* Oskar Gröndahl 1895-1898
* Ferdinand Napoleon Orell 1898-1902
* Nils Philipsson 1902-1907
* Max Heining 1907-1920

Lähteet
-------

1. ↑  Tarina 100 vuotta sitten lakkautetun panimon henkiinheräämisestä *Uusi Oluttehdas*.  Arkistoitu 6.3.2022. Viitattu 6.3.2022.
2. ↑  Uusi Oluttehdas Osakeyhtiö Turussa *Kauppalehti*. Viitattu 6.3.2022.
3. 1 2 3  Terhin ja Jussin lattian alta paljastui huikea yllätys 150 vuoden takaa – kauan sitten unohdettu yritys heräsi henkiin *ilta-Sanomat*.  2021. Viitattu 6.3.2022.
**Gillesgården** on maatalous- ja kotiseutumuseo, joka sijaitsee Skarpkullassa Kuninkaantien varreessa. Museon näyttelyt kertovat pääasiassa maataloudesta ja sen kehityksestä entisen Pohjan kunnan alueella, nykyisessä Raaseporissa.

Museorakennukset ja kokoelmat
-----------------------------

Museokokonaisuus muodostuu seitsemästä rakennuksesta. Kokoelmiin kuuluu yhteensä yli 3 200 esinettä.

Asuinrakennus on Fiskars-yhtiöihin kuuluneen Skarpkulla Storgård Östergård -tilan entinen päärakennus, jonka Pohjan Kotiseutuyhdistys osti vuonna 1964. Rakennus on ajoitettu 1700-luvun loppupuolelle. Talossa on muun muassa talonpoikaisesineitä 1800- ja 1900-luvuilta.

Fiskars lahjoitti aittarakennuksen Länsi-Uudenmaan kansanopistolle vuonna 1926. Alun perin rakennus on pohjois-Pohjasta, Lönnhammarista. Kansanopiston siirtyessä Karjaalle rakennus museoesineineen lahjoitettiin Pohjan Kotiseutuyhdistykselle. Aitassa on piian kesähuone.

Kaksikerroksinen vilja-aitta siirrettiin Brödtorpista vuonna 1988. Alakerran näyttelyssä on muun muassa auroja ja äkeitä ja yläkerrassa metsästys-ja kalastusvälineitä.

Moratalo-tyyppinen Muonamiehentalo siirrettiin museolle Nygårdista vuonna 1983. Talossa on esillä vanhoja käyttöesineitä.

Vuonna 1987 rakennettuun halliin on sijoitettu Dalkarbyn tilan ajoneuvoja, vaunuja ja kärryjä. Hallissa on myös esillä moponäyttely sekä moottorisahakokoelma. Samassa tilassa toimii museon kahvila. 1975 rakennetussa maataloushallissa on paikallisessa maataloudessa käytettyjä välineitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Gillesgården - maatalous- ja kotiseutumuseo | Kivaa Tekemistä (viitattu 19. kesäkuuta 2023). Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Gillesgården *Länsi-Uudenmaan museoportaali*.  Arkistoitu 25.1.2019. Viitattu 25.1.2019.
3. 1 2 3 4 5  Kokoelmat - Pojo Hembygdsförening r.f. *www.pojo.hembygd.fi*. Viitattu 25.1.2019.
4. ↑  Suomeksi - Pojo Hembygdsförening r.f. *www.pojo.hembygd.fi*. Viitattu 25.1.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Gillesgården (Q60980237)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo, paikallismuseo, kulttuurihistoriallinen museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Raasepori |
|  |
| katuosoite | Skarpkullantie 301, 10620 Raasepori, Skarpkullavägen 301 10420 Skuru |
|  |
| koordinaatit | 60°03′36″N 23°24′05″E﻿ / ﻿60.060031°N 23.401458°E﻿ / 60.060031; 23.401458 |
|  |
|  |

 |
**Hannu Kottonen** (s. 13. kesäkuuta 1957) on entinen suomalainen suunnistaja, joka oli vuosina 1979 ja 1981 tuomassa Suomelle MM-mitalia suunnistusviestissä. Hän on ammatiltaan yritysjohtaja.

Liedon Parmaa edustanut Kottonen valittiin MM-edustajaksi Tampereen kisoihin 1979. Hän sijoittui henkilökohtaisella matkalla 13:nneksi ja pääsi viestiin toiselle osuudelle. Ruotsi oli viestissä ylivoimainen, mutta Seppo Keskinarkaus, Kottonen, Risto Nuuros ja Ari Anjala saivat hopeaa 15,25 minuuttia voittajan takana. Thunin MM-kisoissa 1981 Kottonen osallistui vain viestiin ja suunnisti siinä ankkuriosuuden. Suomen joukkue sai pronssimitalin. Zalaegerszegin MM-kisoissa 1983 Kottonen ei enää ollut kilpailijana mukana, mutta hänen vaimonsa Annariitta Kottonen sai pronssia.*lähde?*

Kottosen uran huippuhetkiä oli vuoden 1982 Tiomila-viesti, jossa Liedon Parma voitti vasta toisena ei-ruotsalaisena joukkueena. Ensimmäisestä suomalaisvoitosta oli tuolloin kulunut 28 vuotta. Hannu Kottonen suunnisti ankkuriosuuden ja saapui maaliin 20 sekuntia ennen Ruotsin Almby IK:n suunnistajaa.*lähde?*

Suomenmestariksi Hannu Kottonen ylsi vuonna 1982. Hänen sisarensa Soile Kottonen voitti suomenmestaruuden melonnassa, ja isä Oiva Kottonen kilpaili myös suunnistajana ja melojana.*lähde?*

Työura
------

Kottonen on opiskellut Turun kauppakorkeakoulussa ja toimi HKScan Oyj:n toimitusjohtajana 2012–2016. Sitä ennen hän on toiminut muun muassa Metsä Tissuen toimitusjohtajana 2006–2011 ja Huhtamäki-konsernin talousjohtajana.

Saavutukset
-----------

* MM-hopeaa viestissä 1979
* MM-pronssia viestissä 1981
* MM-kisoissa henkilökohtaisella matkalla 13:s 1979
* SM-kultaa pitkällä matkalla 1982
* Tiomila-viestin voitto 1982 (Liedon Parma)

Lähteet
-------

1. ↑  Ollikainen, Hannu (toim.): *Turun KY 30 vuotta 1950–1980*, s. 128. Turku: Turun kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta, 1980. ISBN 9519927840.
2. 1 2 3  Pehmopaperimies ja suunnistaja Hannu Kottonen lihatalo HKScanin johtoon, *Talouselämä* 17.11.2011. Viitattu 25.6.2016.
3. ↑  Runsten, Kaijaleena: Äkkilähtö: Hannu Kottonen jätti HK Scanin, *Maaseudun Tulevaisuus* 20.1.2016. Viitattu 25.6.2016.
**Allègre** on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Le Puy-en-Velayn kaupungista luoteeseen.

Kunnan keskustan näkymää hallitsee keskiaikaisen linnan *Château d'Allègre*n rauniot. Ensimmäinen maininta linnasta on vuodelta 1217. Linna valloitettiin kahdesti, vuosina 1361 ja 1365. Tämän jälkeen vuonna 1385 rakennettiin uusi linnoitus. Siinä oli kolme puolustusmuuria, ja joissa oli yhteensä 23 tornia. Linna tuhoutui tulipalossa vuonna 1698. Sitä kunnostettiin tuhon jälkeen, mutta linna vähitellen autioitui ja siitä myytiin kiviä. Myös kyläläiset käyttivät linnan kiviä rakennuksiinsa. Linnan raunioita kutsutaan nimellä *La Potence*. 

Toinen kunnan nähtävyys on 1175 metriä korkea sammunut tulivuori Mont Bar. Tulivuoren viimeisin purkaus tapahtui noin 790 000 vuotta sitten. Se kuuluu samaan vuoriketjuun kunnan keskustassa olevan *Mont Baury*n kanssa, jonka rinteellä kunnan keskusta sijaitsee.

  

* Château d'Allègren rauniot, La PotenceChâteau d'Allègren rauniot, La Potence
* Kuvassa harmaalla säilyneet osat linnastaKuvassa harmaalla säilyneet osat linnasta
* Château d'AllègreChâteau d'Allègre
* Mont BarMont Bar

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 12.6.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Le château d'Allègre Mairie d'Allègre. Viitattu 12.6.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Histoire d'Allègre Mairie d'Allègre. Viitattu 12.6.2022. (ranskaksi)
4. ↑  Le Mont Bar Mairie d'Allègre. Viitattu 12.6.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Allègre** Wikimedia Commonsissa
**Uusi Viron historia** on professori Seppo Zetterbergin kirjoittama Viron historiaa käsittelevä teos. Teos on ilmestynyt vuonna 2017, ja sen on julkaissut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Teoksen pohjana on vuonna 2007 ilmestynyt Zetterbergin kirjoittama Viron historian kirja *Viron historia*.

Teos kattaa ajan jääkaudesta syksyyn 2016. Se jakautuu maan historian vaiheiden mukaan yhteentoista osaan. Lopussa on kirjallisuusluettelo ja henkilöhakemisto. Kirjassa on mustavalkoinen kuvitus ja karttoja.

Arviot
------

Simopekka Virkkula (Aamulehti) kiittää teosta vuolaasti: "Kuvitelkaa: tutkija hallitsee vuosituhannet niin suvereenisti, että rohkenee kääräistä kaiken yhteen pakettiin."

Outi Hytönen (Suomen Kuvalehti) sanoo, että tiivistäminen "on tehty taitavasti", ja kirja on "yhtä selkeää ja yhtenäistä luettavaa kuin *Viron historia*."

Lähteet
-------

1. 1 2  Zetterberg, s. 11
2. ↑  Neuvostokaudella salainen tieto Viron ja Suomen välillä kulki rintaliiveissä/ Bongaa nämä uutuuskirjat Martin markkinoilta, Aamulehti 7.4.2017, viitattu 22.12.2021
3. ↑  Outi Hytönen: Miehittäjästä toiseen.  *Suomen Kuvalehti*, 22/2.6.2017, s. 60–61.

Aiheesta muualla
----------------

* Uusi Viron historia SKS:n sivulla
**Käyttöoikeus** on oikeudellinen valta käyttää toisen omistamaa kiinteistöä tai irtainta esinettä. Se kuuluu rajoitettujen esineoikeuksien piiriin. Käyttöoikeudet jaetaan kahteen ryhmään, joista toisessa käyttöoikeuteen sisältyy valta hallita esinettä (esimerkiksi vuokraoikeus irtaimeen esineeseen, huoneenvuokraoikeus ja maanvuokraoikeus) ja toiseen tällaista oikeutta ei sisälly (esimerkiksi rasiteoikeus). Käyttöoikeus saadaan joko sopimuksella, testamentilla tai viranomaisen päätöksellä. Käyttöoikeuden haltija ei yleensä voi luovuttaa sitä kolmannelle. Käytön päätyttyä esine on palautettava takaisin omistajalleen olennaisesti alkuperäisessä kunnossa.

Suomen lainsäädännössä on säädelty maanvuokrausta, huoneenvuokrausta, metsästysoikeuden vuokrausta, kalastusoikeuden vuokrausta, testamenttiin perustuvaa käyttöoikeutta ja viranomaisen perustamia rasitteita. Sen sijaan kiinteistöeläkkeestä, metsänhakkuuoikeudesta ja oikeudesta ottaa maa-aineksia toisen alueelta on olemassa pääasiassa oikeuskäytännössä kehittynyttä tapaoikeudellista normistoa.

Viranomaisen valvonnassa tai viranomaisen perustamien käyttöoikeuksien oikeusvaikutukset asianomaisten välillä ja suhteessa kolmansiin sekä käyttöoikeuden voimassaolo, muuttaminen ja lakkaaminen on säännelty laeilla. Sen sijaan sopimukseen perustuvien käyttöoikeuksien kohdalla vallitsee sopimusvapauden periaate. Tällöin oikeudet ja velvollisuudet määritellään sopimuksen perusteella, ellei lainsäädännöstä tai hyvän tavan vaatimuksesta muuta johdu. Käyttöoikeussopimukset ovat vapaamuotoisia, ja ne voivat olla suullisia, kirjallisia tai konkludenttisia, jolloin sitoutumistahto osoitetaan käyttäytymisellä.

Katso myös
----------

* Omistusoikeus
* Vallintaoikeus

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
3. ↑  *Factum,* Weilin+Göös 2003–2005.
4. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 409–412.
Thor, Thrud ja Allvis. W.G. Collingwoodin piirros.
**Allvis** on skandinaavisessa mytologiassa kääpiö. Hänen nimensä merkitsee "kaikkitietävä". Hän takoi aasajumalille aseita, ja palkkioksi jumalat lupasivat Thorin poissa ollessa tämän tyttären Thrudin vaimoksi Allvisille. Thoria sopimus ei kuitenkaan miellyttänyt. Kun Allvis saapui noutamaan palkkiotaan, päätti Thor järjestää kokeen estääkseen avioliiton. Thor ilmoitti suostuvansa antamaan Thrudin puolisoksi Allvisille, jos kääpiö kykenisi vastaamaan kaikkiin Thorin kysymyksiin. Thor pitkitti koetta aamunkoittoon asti, jolloin auringonsäteet osuivat Allvisiin ja tämä muuttui kiveksi, sillä kääpiöt eivät kestä auringonvaloa.

Lähteet
-------

* Eddan jumalrunot. Suomentanut sekä johdannolla ja selityksillä varustanut Aale Tynni. Porvoo Helsinki Juva: WSOY, 1982 (2. painos 1998). ISBN 951-0-11503-7.

### Viitteet

1. ↑  Anthony E. Smart: Alvis *Encyclopedia Mythica from Encyclopedia Mythica Online*. Viitattu 15.8.2015. englanti
2. ↑  Tynni 1982, s. 253
**Käyttölaina** on Suomessa nimitys tavalle ottaa sellaista velkaa, joka on korvannut vanhat pienlainat vuonna 2013 voimaan tulleen pienlainoja säätelevän lakiuudistuksen myötä.

Käyttölainojen ominaispiirteitä
-------------------------------

Nykyiset käyttölainat ovat rinnastettavissa ominaisuuksiltaan kulutusluottoihin. Käyttölainan hakeminen tapahtuu tyypillisesti verkkohakemuksella tai tekstiviestitse. Käyttölaina eroaa kulutusluotoista ja pienlainoista siten, että nostat luottolimiittisi puitteissa rahaa tilillesi, jolloin maksat korkoa luottoyhtiölle ainoastaan käyttämästäsi summasta, etkä koko luotosta.*lähde?*

Tyypillisesti käyttölainojen takaisinmaksuajat ovat 6–12 kuukautta. Lainaa lyhennetään luottoyhtiölle kuukausittain käyttösumman mukaan. Käyttölainojen summat vaihtelevat muutamasta sadasta eurosta useampaan tuhanteen euroon saakka.*lähde?*

Käyttölainaa voidaan luonnehtia myös eräänlaiseksi virtuaaliseksi luottokortiksi. Henkilölle myönnetään tietyn suuruinen luottoraja, jonka puitteissa henkilö voi nostaa rahaa tilillensä ja maksaa korkoa ainoastaan käyttämästäsi summasta.*lähde?*

Käyttölainoja voidaan myöntään yli 18-vuotiaille Suomen kansalaisille, joilla ei ole Suomen Asiakastieto Oy:n rekisterissä maksuhäiriömerkintää. Käyttölainoja myönnetään ilman erillisia vakuuksia.*lähde?*

Pikalainoja säätelevan lakimuutoksen myötä panttilainaaminen ja käyttölainat ovat kasvattaneet suosiotaan.

Käyttölainaa myöntävät yritykset ovat velvollisia liittymään luotonantajarekisteriin.

Lähteet
-------

1. ↑  Panttilainaamoissa eletään nyt kulta-aikaa, Yle uutiset
2. ↑  Kuluttajaluotot (Arkistoitu – Internet Archive), Avi.fi

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Fiorentino** on yksi San Marinon yhdeksästä kunnasta eli *castellista*. Fiorentinossa on yhteensä 2 120 asukasta (2003) ja sen pinta-ala on 6,57 neliökilometriä. Se sijaitsee maan eteläosassa ja rajautuu Chiesanuovan, Borgo Maggioren, Faetanon, Montegiardinon ja San Marinon kuntiin San Marinossa sekä Monte Grimanon ja Sassofeltrion kuntiin Italiassa.

Fiorentino kuului Malatesta-suvun alueisiin ja se liitettiin osaksi San Marinoa vuonna 1463. Sitä on kutsuttu myös nimellä "Terra dei Castelli" (suom. *linnojen maa*) ja kunnan alueella on kolmen linnan rauniot. Kuntaan kuuluvat Capannen, Crocialen ja Pianaccin *curaziat*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fiorentino San Marino SanMarinoSite.com.  Arkistoitu 1.12.2009. Viitattu 17.9.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fiorentino** Wikimedia Commonsissa

San MarinoSan Marinon kunnat

* Acquaviva
* Borgo Maggiore
* Chiesanuova
* Domagnano
* Faetano
* Fiorentino
* Montegiardino
* San Marino
* Serravalle
**Kineettisiä kuvia**, englanniksi **Kinetic pictures**, on taiteilija Eino Ruutsalon (1921-2001) viisiminuuttinen lyhytelokuva vuodelta 1962. Se yhdistää abstraktin maalauksen liikkuvaan kuvaan. Elokuva on Ateneumin taidemuseon kokoelmissa, jonne se ostettiin vuonna 2001.

Elokuva on yksi taiteilija Ruutsalon tällä tekniikalla toteuttamista elokuvista. Menetelmää kokeilivat futuristit jo 1910-luvulla. *Kineettisiä kuvia* -elokuvaa tehdessään Ruutsalo käytti negatiivi- ja positiivimateriaalia sekä maalasi, raaputti ja syövytti filmin pintaa animaatiopioneeri Norman McLarenin tapaan. Hän täydensi rytmikkäästi etenevää kuvaryöpytystä vielä improvisoidulla jazz-musiikilla.

*Kineettisiä kuvia* liittyi Ruutsalon kokeluihin "puhtaan" elokuvan kanssa 1960-luvun alussa. Etusijalla oli dynaaminen valon, liikkeen ja kuvarytmin käyttö, sen sijaan juonesta ja kertovasta aineksesta tuli päästä eroon. Draama-aineksen sijaan elokuvaa loivat välähtävät assosiaatiot, tunnelmat, allegoriat ja kineettinen musiikki. *Kineettisiä kuvia* avasi tämän kauden ja toimi ohjelmanjulistuksena. "Filmiä on käytettävä impulsiivisesti, hetkellisesti ja enemmän oivalluksenomaisesti", oli Ruutsalo kuvaillut periaatteitaan 1961.

Ruutsalon kokeelliset elokuvat eivät saaneet juuri julkisuutta. Tunnetuin hänen kineettisten kokeilujen teoksistaan on Helsingin kaupungin *Valoseinä* vuodelta 1971. Ruutsalo teki 1960-luvulla myös neljä pitkää draamaelokuvaa: Hetkiä yössä, Laituri, Viheltäjät ja Tuulinen päivä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timo Huusko: *Eino Ruutsalo: Kinetic pictures*. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.130.
2. 1 2  Eino Ruutsalo. Kansallinen audiovisuaalinen arkisto
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* *Kineettisiä kuvia* Elonetissä.
* Teos Ateneumin sivuilla
*Historia Naturalis Brasiliae*n kansilehti (1648)
**Georg Marggraf** (20. syyskuuta 1610 Liebstadt – tammikuussa 1644 São Paulo de Loanda, Angola) oli saksalainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.

Elämäkerta
----------

Georg Marggrafin isä oli koulumestari ja urkuri, joka koulutti poikansa perusteellisesti. Georg opiskeli matematiikkaa, kasvitiedettä, astronomiaa, kemiaa ja lääketiedettä useissa yliopistoissa Saksassa ja Sveitsissä sekä vuodesta 1636 Leidenissa. Vuonna 1637 Marggraf valittiin Brasiliaan suuntautuneen tutkimusretkikunnan jäseneksi, yhdessä Willem Pison, Frans Postin ja Albert Eckhoutin kanssa. Retkikunta saapui Brasilian hollantilaissiirtokuntaan alkuvuodesta 1638. Marggraf perehtyi alueen maantieteeseen, kasvistoon ja eläimistöön. Retken anti, *Historia Naturalis Brasiliae*, julkaistiin 1648 Marggrafin kuoleman jälkeen. Vuonna 1658 Piso julkaisi teoksen *De Indiae utriusque re naturali et medica*, josta hän jätti pois Marggrafin nimen, vaikka aineisto perustui pääosin jo julkaistuun *Historia Naturalis Brasiliae*en. Myöhemmät tutkijat havaitsivat Pison epärehellisyyden ja antoivat kunnian Marggrafille.

Kaikkiaan Marggraf kuvaili 133 lintulajia, ja nämä olivat ainoat lintutieteelliset lähteet Etelä-Amerikasta moniin vuosikymmeniin. Useat lintutieteilijät, kuten John Ray, Brisson, Buffon, Linné ja Johann Friedrich Gmelin, käyttivät Marggrafin kuvailemia lintulajeja kirjoituksissaan.

Marggraf kuoli kuumetautiin Angolaan suuntautuneella tutkimusmatkalla 1644.

Lähteet
-------

* Chansigaud, Valérie 2009: *The History of Ornithology*. - New Holland Publishers. Mame, Ranska. ISBN 978 1 84773 433 4

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Sallan sohvalla – suomalaisen psykiatrian menestystarinoita** on suomalainen lyhytelokuva vuodelta 1998. Teoksen on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Anssi Mänttäri. Aiheena on näyttelijän käynti psykiatrin vastaanotolla.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|   Minna Turunen   | … |   Salla Kohtavaara
  |
|   Raisa Vattulainen   | … |   Hilla Kohtavaara
  |
|   Jukka-Pekka Palo   | … |   Jukka-Pekka Palo
  |
|   Tom Wentzel   | … |   Tom Wentzel
  |

Synopsis
--------

Psykiatri Salla Kohtavaara on palkannut pikkusiskonsa Hillan vastaanottoapulaisekseen. Alussa Salla ja Hilla käyvät keskustelua. Hetken päästä asiakkaaksi tulee kuuluisa näyttelijä Jukka-Pekka Palo, joka ensin miettii, onko sohvalla makaaminen psykiatrin vastaanotolla peräti naurettavaa. Hän alkaa kertoa näyttelijäntyönsä kipupisteistä. Näyttelijä vapautuu pikkuhiljaa ja alkaa siteerata tunnettuja näytöskappaleita sekä analysoida suomalaisen näyttämötaiteen tilaa ylipäätään. Kun näyttelijä pääsee vauhtiin, Salla ei juuri saa suunvuoroa. Teoksen loppuminuutit ovat Palon monologia. Aivan lopussa mies huutaa "nainen", mistä Salla säikähtää.

Huomioita
---------

*Sallan sohvalla* on julkaistu draamaelokuvan *Kello* DVD-laitoksen lisämateriaalina. Elokuvan alkukuvassa nähdään Tom Wentzel cameona. Rooliin ei kuulu vuorosanoja. Teoksessa on kolme näytelmäsitaattia Palon tulkitsemina: Aleksis Kiven *Nummisuutarit* sekä William Shakespearen *Hamlet* ja *Richard III*.

Lähteet
-------

* Lyhytelokuva *Sallan sohvalla*

### Viitteet

1. ↑  Elokuvan *Kello* DVD-julkaisun takakansi

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuvauutiset.fi (Arkistoitu – Internet Archive)