recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arla Foods** on kansainvälinen meijeriosuuskunta, jonka pääkonttori sijaitsee Aarhusissa, Tanskassa. Osuuskunnalla on runsaat 13 000 jäsentä seitsemässä Länsi-Euroopan maassa: Ruotsissa (25 %), Tanskassa (23 %), Saksassa (21 %), Isossa-Britanniassa (21 %), Belgiassa, Luxemburgissa ja Hollannissa.

Arla Foods on Pohjoismaiden suurin maitotuotteiden valmistaja. Osuuskunnan liikevaihto vuonna 2014 oli 10,6 miljardia euroa ja henkilökunnan lukumäärä noin 19 000. *lähde?*

Yhtiörakenne
------------

Yhtiömuodoltaan Arla Foods on tanskalainen osuuskunta (Andelsselskab med begrænset ansvar, lyh. a.m.b.a.). Tytäryhtiöitä ja muita osakkuusyrityksiä osuuskunnalla on toista sataa noin 30 maassa. Suomen Arla-yhtiön omistaa ruotsalainen Arla Foods AB, jonka omistaja on emo-osuuskunta.

Tuotteet
--------

Arla-yhtiöt hankkivat maitoraaka-ainetta vuonna 2014 noin 13,4 mrd. kiloa, josta 11,7 mrd. kiloa tuli osuuskunnan jäseniltä. Maidon ostohinta oli keskimäärin 42 senttiä kilolta.

Arlan tärkeimmät tuotemerkit ovat Arla, Lurpak (voi ja muut levitteet) ja Castello (juustot).

Historia
--------

Arla Foods syntyi ruotsalaisen osuuskunta *Arlan* ja tanskalaisen osuustoiminnallisen yhtiön *MD Foodsin* yhdistyessä vuonna 2000. Arla Foods laajeni vuosina 2004–12, kun se perusti tai siihen liitettiin maitoalan liiketoimintoja useassa maassa: Kanadassa, Kiinassa, Yhdysvalloissa, Tanskassa, Suomessa, Isossa-Britanniassa, Venäjällä, Hollannissa, Saksassa, Belgiassa ja Luxemburgissa. Marraskuussa 2006 Arla osti 30 % suomalaisen Ingman Foodsin meijeriliiketoiminnasta ja loppuosan elokuussa 2008.

Melamiinikohu
-------------

Arlan yhteistyömeijerin maitojauheessa havaittiin elokuussa 2008 melamiinia. Asian tultua ilmi yritys lopetti äidinmaitovastikkeiden valmistamisen Kiinassa. Melamiini aiheutti munuaiskivien muodostumisen äidinmaidonvastiketta saaneille lapsille. Lisäksi kolme lasta kuoli myrkytyksen seurauksena. Kiinan terveysministeriön mukaan vastikkeeseen joutunut melamiini on aiheuttanut yli 6 000 sairastumista. Melamiini joutui maitoon, kun maidontuottajat ja välittäjät jatkoivat maitoa vesilisällä ja tämän piilottamiseksi oli melamiinilla nostettu valkuaispitoisuus ennalleen ja näin vältetty ilmitulo vilppitesteissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  About us - Annual Reports *Annual Report 2014*.  2015. Arla Foods. Viitattu 6.5.2015. (englanniksi)
2. ↑  Arla ostaa loputkin Ingmanin osakkeista *Taloussanomat*.  22.8.2008. Viitattu 16.2.2016.
3. ↑  Arla Foodsin uusi meijeri Kiinassa keskeytti tuotannon maitoskandaalin takia *Helsingin Sanomat*.  17.9.2008. Viitattu 29.10.2011.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arla Foods**.
* Arla Foods
* Arla Oy
**Konepajanpuisto** (ruots. *Maskinverkstadsparken*) on 0,89 hehtaarin kokoinen puisto Helsingin Vallilassa Konepajan alueella. Konepajanpuisto rajautuu Traverssikujaan, Konepajanraittiin, Teollisuuskatuun ja koillispuolellaan asuintalokortteleihin. Konepajanpuisto valmistui vuonna 2018 ja sen on suunnitellut maisema-arkkitehtitoimisto Studio Terra. Puisto koostuu pääosin aukeasta nurmikentästä ja kävely- sekä pyöräilypoluista.

Puiston rakennuskustannukset olivat noin 1,41 miljoonaa euroa ja vuosittaisten kunnossapitokustannusten on arvioitu olevan noin 13 400 euroa.

Kritiikki
---------

Konepajanpuistoa on valmistumisensa jälkeen kritisoitu muun muassa "ankeaksi" ja "aavikkomaiseksi". Asukkaiden mukaan nurmikko on kesäisin muuttunut kuivaksi ja kellertäväksi, ja lisäksi puut ovat jääneet kitukasvuisiksi. Myös puiston kävelyteiden kivetystä on kuvailtu epämukavan muhkuraiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Konepajanpuiston puistosuunnitelman hyväksyminen (nro VIO 5526/3) *Helsingin kaupunki*. Viitattu 17.9.2023.
2. ↑  Puistosuunnitelman selostus *Helsingin kaupunki*. Viitattu 17.9.2023.
3. ↑  Konepajanpuisto. Helsinki *Studio Terra*. Viitattu 17.9.2023.
4. 1 2  Asukkaat pitävät Kone­pajan­puistoa aavikko­maisena "koirien­kusetus­kenttänä", kaupunki myöntää virheensä *Helsingin Sanomat*. Viitattu 17.9.2023.
5. ↑  Tältä "aavikkomainen" Kone­pajan­puiston näyttäisi, jos tekoäly saisi suunnitella puiston uuden ilmeen *Helsingin Sanomat*. Viitattu 17.9.2023.
*Tämä artikkeli käsittelee tanssitaiteilijaa. Talonpoikaissäädyn valtiopäivämies Mikko Lampisesta on eri artikkeli.*
**Mikko Lampinen** (s. 1985 Pori) on suomalainen tanssitaiteilija, tuottaja ja visuaalinen suunnittelija.

Ura
---

Mikko Lampinen päätyi tanssin pariin Porissa Tanssikoulu Liisa Nojosella ja suoritti tanssialan perustutkinnon Tampereen Konservatorion alaisuudessa. Lampinen on täydentänyt opintojaan sekä kotimaassa että kansainvälisesti muun muassa Yhdysvalloissa, Hollannissa ja Ranskassa. Hän oli stipendiaattina Alvin Ailey American Dance Schoolissa vuonna 2005 ja samana vuonna finalistina Soulin kansainvälisessä nykytanssikilpailussa sekä Suomen edustajana Riku Lehtopolun kanssa Eurovision Nuorten Tanssijoiden finaalissa Varsovassa. 

Pori Dance Companyssa hän on tanssinut vuodesta 2001 lähtien ja toimii nykyisin ryhmän toiminnanjohtajana sekä taiteellisena johtajana yhdessä Lehtopolun kanssa. Carolyn Carlson Companyssa Ranskassa hän tanssi vuonna 2006, Helsingin Kaupunginteatterin tanssiryhmässä vuosina 2006–2010 ja vierailijana Skånes Dansteaterissa sekä Suomen Kansallisbaletissa vuonna 2010. Tero Saarinen Companyssa hän on tanssinut vuodesta 2011 alkaen ja on esiintynyt ryhmän kiertueilla muun muassa Ranskassa, Italiassa, Itävallassa, Serbiassa, Kroatiassa, Venäjällä, Saksassa, Belgiassa, Japanissa, Pohjois-Amerikassa ja Skotlannissa. Uran varella Lampinen on esiintynyt muun muassa Tero Saarisen Jorma Uotisen, Marjo Kuuselan, Tommi Kitin, Carolyn Carlssonin, Andodis Foniadakiksen, Kenneth Kvarnströmin ja Rootless Root ryhmän perustajien Josef Frucekin & Linda Kapetanean teoksissa. 

Lampinen on tehnyt koreografista työtä vuodesta 2006 ja toiminut residenssikoreografina mm. Etelä-Koreassa ja Venäjällä. Tanssin ja sen eri muotojen ohella Lampinen työskentelee esitysten ja tapahtumien visuaalisen suunnittelun, video- ja valokuvauksen sekä eri multimediaprojektien parissa. Yhteistyökumppaneina ovat olleet muun muassa Aleksanterin teatteri, Aaltokoski Company, Tero Saarinen Company ja Nukketeatteri Sampo.

Lähteet
-------

* Läntinen tanssin aluekeskus/Kuukauden tanssitaiteilija, maaliskuu 2008 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tero Saarinen Company
* Pori Dance Company
**Tarja Santalahti** (s. 1960) on suomalainen seksologian asiantuntija ja Väestöliiton johtava psykoterapeutti, erikoissairaanhoitaja, tietokirjailija, sekä Väestöliiton Hyvinvointi Oy -yhtiön johtoryhmän jäsen. Koulutukseltaan Santalahti on vaativan erityistason kliininen seksologi ja erityistason psykoterapeutti. Psykoterapeuttina hänen viitekehyksensä on kognitiivisessa terapiassa, joskin hän käyttää myös integroivaa näkökulmaa tarpeen tullen.

Santalahti on kirjoittanut yhdessä Mika Lehtosen kanssa ensimmäisen suomenkielisen seksuaaliterapian perusteoksen *Seksuaaliterapia* (2016, PS-kustannus). Lisäksi häneltä on ilmestynyt teokset *Eikö se kuulu kenellekään? Rohkene kohdata seksuaalisesti kaltoinkohdeltu nuori* (2009, Väestöliitto), sekä pedagogisesti tärkeä nuorten seksuaalisuutta ja terveyttä käsittelevä kattava viisiosainen kokonaisuus *Nuorten seksuaalisuus ja seksuaaliterveys -opettajan opas*. (2018, Duodecim) Santalahti on myös toiminut asiantuntijana, kouluttajana ja auktorisoijana monta kymmentä vuotta, tuonut seksuaalisuutta ja seksuaaliterveyttä esiin lukuisissa medioissa, haastatteluissa ja artikkeleissa vuosikymmenten ajan, sekä antanut lausuntoja ja toiminut asiantuntijana seksuaalisen väkivallan oireisiin ja vaikutuksiin liittyen oikeudessa.

Lähteet
-------

1. ↑  JulkiTerhikki *julkiterhikki.valvira.fi*. Viitattu 28.10.2021.
2. ↑  Väestöliiton Hyvinvointi Oy - Yritys *vaestoliitonkotipalvelut.fi*.
3. ↑  Kati Lahtinen: Seksi on ikäihmisenkin oikeus ja ilo  15.6.2015. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 28.10.2021.
4. ↑  Raisa Cacciatore, Kirsi Porras & Tarja Santalahti: Väestöliiton asiantuntija- ja lääkärilausunto oikeudenkäyntiä varten – Alaikäisiin kohdistuvan seksuaalisen kaltoinkohtelun, hyväksikäytön ja väkivallan vaikutuksista (pdf) (s. 5/29)  2020. Väestöliitto, vaestoliitto.fi. Viitattu 28.10.2021.
5. ↑  Puhetta seksuaalisesta halusta ja asiantuntijoiden vinkit parempaan seksiin *suomenseksologinenseura.blog*.  2018.  Arkistoitu 27.10.2021. Viitattu 27.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Seksologi Tarja Santalahti: Mies halusi eron yli 30 vuoden liiton jälkeen (Kodin Kuvalehti, 9.9.2016)
* Tarja Santalahti: Mistä halu syntyy ja miten sitä ylläpidetään? (Hyvä Kysymys, 29.08.2018)
* *Nuorten seksuaalisuus ja seksuaaliterveys -opettajan opas* (5.2.2018, Duodecim) (terveyskirjasto.fi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Jennifer Paige** (s. 3. syyskuuta 1973) on yhdysvaltalainen poplaulaja. Hänet muistetaan parhaiten suuresta hitistään "Crush", joka nousi vuonna 1998 listojen kärkeen sekä Yhdysvaltain *Billboardilla* että Euroopan singlelistoilla. Myöhemmin kappale on noussut jonkinlaiseen kulttimaineeseen.

Vuonna 1998 ilmestyi Paigen ensimmäinen sooloalbumi *Jennifer Paige*. Sitä seuranneista singleistä "Sober" ja "Always You" ei tullut suuria kaupallisia menestyksiä. Toisen albuminsa *Positively Somewhere* Paige julkaisi vuonna 2001; se menestyi edellislevyä kehnommin. Albumia seurasi vuonna 2002 single "Stranded", josta tuli Aasiassa ja osissa Eurooppaa iso radiohitti. Kolmannen albuminsa *Best Kept Secret* Paige julkaisi huhtikuussa 2008.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Jennifer Paige* (1998)
* *Positively Somewhere* (2001)
* *Best Kept Secret* (2008)

### Singlet

* *Crush* (1998)
* *Sober* (1999)
* *Always You* (1999)
* *These Days* (2001)
* *Stranded* (2002)
* *Wasted* (2008)

Lähteet
-------

1. ↑  Jennifer Page: About *jenniferpaige.com*. Viitattu 24.07.2021. (englanniksi)
2. ↑  Jason Ankeny: Artist Biography by Jason Ankeny *allmusic.com*. Viitattu 24.07.2021. (englanniksi)
3. ↑  Jennifer Page: bio *imdb.com*. Viitattu 24.07.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu
* Levy-yhtiön sivusto[vanhentunut linkki]
* Jennifer Paige Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
NK:n logo.
Tukholman NK-tavaratalo.
**NK** eli **Nordiska Kompaniet** on ruotsalainen tavarataloketju, jonka tavaratalot sijaitsevat Hamngatanilla Tukholmassa ja Östra Hamngatanilla Göteborgissa.

Historia
--------

**Tukholman NK** avattiin vuonna 1902, kun kaksi miestä, K.M. Lundberg ja Joseph Leja perustivat tavaratalon. Alkuunpanija oli ollut Josef Sachs. Nykyinen tavaratalorakennus Hamngatanilla avattiin 22. syyskuuta 1915. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Ferdinand Boberg. Tavaratalossa otettiin käyttöön Ruotsin ensimmäiset liukuportaat. Tavarataloa on laajennettu 1961–1963 ja 1971–1973.

**Göteborgin NK** perustettiin vuonna 1971, kun NK otti haltuunsa Göteborgsvaruhuset Ferd. Lundquist & Co:n, joka oli perustettu vuonna 1864. Näin NK hautasi ajatuksen uudisrakennuksen rakentamisesta Nordstanin ostoskeskukseen.

NK avasi myymälöitä myös ulkomaille, muun muassa Pietariin (1908–1917), Moskovaan (1913–1917) sekä Buenos Airesiin (1920–1934). NK-tavaratalo avattiin Farstaan vuonna 1960, Malmön tavaratalo avattiin vuonna 1963 ja Täbyn tavaratalo vuonna 1974. 

NK:n talous alkoi muuttua vuosien 1969–1982 välillä. 1980-luvun loppuun tullessa tavaratalojen käyttökustannukset alkoivat nousta sietämättömiksi. Tämän vuoksi Farstan, Malmön ja Täbyn tavaratalot lopetettiin ja loput tavaratalot ryhtyivät toimimaan franchising-periaatteella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 80. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **NK**.
* NK Tukholman kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
* NK Göteborgin kotisivut (ruotsiksi)
**Kathleen Mary Kenyon** (5. tammikuuta 1906 – 24. elokuuta 1978) oli brittiläinen arkeologi, joka suoritti kaivauksia Jerikossa ja Jerusalemissa. Hän johti Tell es-Sultanin, muinaisen Jerikon kaivauksia 1952–1958. Kenyonia on kutsuttu viime vuosisadan vaikutusvaltaisimmaksi arkeologiksi.

Kathleen Kenyon
Kathleen KenyonKenyon oli ensimmäinen nainen Oxford Archaeological Societyn puheenjohtajana. Vuosina 1937–1946 hän toimi Lontoon yliopiston arkeologisen instituutin johtajana, ja vuonna 1973 hän sai Britannian imperiumin arvonimen Dame. Vuosien 1930 ja 1940 välillä toisen maailmansodan aikana Kenyon työskenteli paitsi käynnissä olevissa kaivauksissa Englannissa, myös muinaisen Samarian kaupungin alueella, sekä Sabrathassa, Libyassa. Hän toimi tuolloin usein myös luennoitsijana Lontoon yliopiston arkeologian instituutissa. Sodan ajan Kenyon palveli Punaisen Ristin divisioonan komentajana Lontoon Hammersmithissa.

Kenyonin vaikutusta olivat muun muassa maatalouden alkamisen ajankohdan vakiinnuttaminen noin 7000 eaa, aikaan, jolta myös massiivinen kivimuuri ja suuri torni ovat peräisin. Hänen merkittäviin löydöksiinsä kuuluvat myös brittiläisen arkkitehtuurin 7. vuosituhannelta, ja erityisen havainnollistava esimerkki hänen huolellisesta kaivaustekniikasta ovat 7. vuosisadalta paljastuneet, ihmisen kallojen ympärille valetut muotokuvaveistokset.

Aiheesta muualla
----------------

* Lönnqvist, Minna (2008) "Kathleen M. Kenyon 1906 - 1978, A hundred years after her birth,The formative years of a female archaeologist: From socio-politics to the stratigraphical method and the radiocarbon revolution in archaeology," in Proceedings of the 5th International Congress on the Archaeology of the Ancient Near East, Madrid, April 3–8, 2006, ed. by Joaquín Mª Córdoba, Miquel Molist, Mª Carmen Pérez, Isabel Rubio, Sergio Martínez, UAM Ediciones: Madrid 2008, Vol. II, pp. 379–414.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Michael McKinney: Kathleen Kenyon: Larger Than Life *Vision*.  2003.
2. ↑  Davis, Miram. C.: "11", *Digging Up the Holy Land*. Left Coast Press, 2008.
3. ↑  Willem Boshoff: How a Woman Toppled the Legend of the Walls of Jericho: The Legacy of Kathleen Kenyon *Ancient Origins*.  12. marraskuuta 2018.
4. ↑  Dame Kathleen Kenyon *Britannica*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Sara Sadıyqova, 1924.
**Sara Ğarif qızı Sadıyqova** (synt. *Bibisara,* tat. бибисара Гариф кызы Садыйкова, ven. бибисара Гарифовна Садыкова, *Bibisara Garifovna Sadykova*; 1. marraskuuta 1906 − 7. kesäkuuta 1986) oli tataarilainen laulaja, näyttelijä ja säveltäjä. Uransa aikana hän sai monia taiteellisia huomionosoituksia. Vuosina 1938−1948 hän toimi solistina Musa Cälil-ooppera- ja balettiteatterissa. Sadıyqova esiintyi muun muassa oopperoissa ja musiikillisissa komedioissa kuten *Saniyä*, *Qaçqın, Ğaliyäbanu, Başmağım, İldar.* Sadıyqova ja R. Ğobäydullin tekivät yhteistyönä monia komedioita kuten *Mäxäbbät cırı* ja *Kiäwlär.* Vuonna 1990 Sadıyqovalle myönnettiin postuumisti Ğabdulla Tuqay -palkinto. 

Bibisara Sadıyqova syntyi Kazanissa, Venäjän keisarikunnassa. Hän valmistui tunnetusta tyttökoulusta ja jatkoi opiskelua opettajakoulussa. Vuonna 1921, Sadıyqova esitti hänen ensimmäisen roolinsa musiikillisessa hyväntekeväisyysnäytöksessä nimeltään *Buydaq.* Yksi koulun opettajista, säveltäjä Soltan Ğabäşi lähetti Sadıyqovan Moskovan konservatorioon, missä hän opiskeli 1922−1928. Vuosina 1934−1938, hän työskenteli konservatoriossa tataarilaisessa oopperastudiossa. Sadıyqova esitti yhden ensimmäisistä tataarioopperoista, *Eşçe,* 1930-luvulla.

Vuonna 1942, Sadıyqova alkoi säveltämään, ja loi tangon pohjautuen A. Yerikeyevin sanoihin. Hänen lempityylinsä olivat tango ja foxtrot. Hän sävelsi kokonaisuudessaan yli 400 kappaletta sekä musiikkia kolmeenkymmeneen näytelmään. 

Sara Sadıyqova on haudattu Novotatarskoye -hautausmaalle, Kazaniin.

Lähteet
-------

* Сара Садыйкова. Tatar Encyclopaedia (in Tatar). Kazan: The Republic of Tatarstan Academy of Sciences. Institution of the Tatar Encyclopaedia. 2002.

Katso myös
----------

* Mirhäydär Fäyzi

Aiheesta muualla
----------------

* Sayra, Sara-sandugaç
* Alfiya-tytär puhuu äidistänsä
* Dokumentti
* Ohjelma Sadykovan musiikista

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Essi Ruuskasen seinämaalaus *Alkuja* Seinäjoella.
**Essi Ruuskanen** (s. 1989) on suomalainen kuvataiteilija ja muraalimaalari. Hän on Helsinki Urban Art ry:n perustajajäsen, sekä osa SAV Taidekollektiivia sekä G-Rex-katutaidekollektiivia. Hänen muraalejaan on ollut näkyvillä Helsingissä, Vantaalla, Mäntyharjulla ja Kuopiossa sekä julkisissa asemarakennuksissa että yksityisissä taloyhtiöiden rakennuksissa. Ruuskanen on toteuttanut myös julkisia installaatioita esimerkiksi Espoon kaupungille ja Helsinki Design Week -tapahtumaan, ja hänen näyttelyitään on ollut pääkaupunkiseudun lisäksi myös Tallinnassa.

Ruuskanen valmistui Aalto-yliopistosta visuaalisen kulttuurin ja nykytaiteen maisteriksi vuonna 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  ESSI RUUSKANEN & JUKKA HAKANEN *Helsinki Urban Art*.  2017. Viitattu 07.04.2023.
2. ↑  Essi Ruuskanen G-Rex. Viitattu 07.04.2023.
3. ↑  essiruuskanen.com *essiruuskanen.com*. Viitattu 07.04.2023.
4. ↑  About essiruuskanen.com. Viitattu 07.04.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Lähde muraalijahtiin – kartta esittelee yli 40 näyttävää seinämaalausta pääkaupunkiseudulla (Kirkko ja kaupunki, 24.08.2020)
* Essi Ruuskanen turhautui harmaisiin seiniin: Se oli alkusysäys sille, että vantaalainen juna-asema on nyt silkkaa väriloistoa (Ilta-Sanomat, 28.2.2020)
* Valmista tuli! (Pitäjänuutiset, 19.5.2017)
Cecilia Rydinger
**Cecilia Rydinger Alin** (s. 1961) on ruotsalainen kuoronjohtaja ja kapellimestari.

Rydinger toimi vuosina 1988–2009 sekakuoro Allmänna Sångenin taiteellisena johtajana. Hänen johdollaan voitettiin European Grand Prix for Choral Singing vuonna 2005 Bulgarian Varnassa. Rydinger oli myös Värmlandsoperanin pääkapellimestari Karlstadissa vuosina 1994–1998. Hän on lisäksi johtanut oopperatuotantoja Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa ja Den Jyske Operassa. Syksyllä 2008 Rydinger valittiin Uppsalan Orphei Drängarin kuoronjohtajaksi ja taiteelliseksi johtajaksi.

Rydinger on toiminut orkesterinjohdon professorina Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 2004. Vuonna 2005 kuningas Kaarle XVI Kustaa myönsi Rydingerille Litteris et Artibus -mitalin panoksista ruotsalaiseen musiikkielämään. Vuonna 2009 Föreningen Sveriges Körledare nimesi hänet Vuoden kuoronjohtajaksi (Årets körledare).

Lähteet
-------

1. ↑  Rydinger-Alin, Cecilia 1961- WorldCat Identities
2. ↑  Cecilia Rydinger Alin AllMusic
3. 1 2 3  Cecilia Rydinger Alin (Arkistoitu – Internet Archive) BIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
The Canadian Encyclopedian ensimmäisen painoksen kansi vuonna 1985.
**The Canadian Encyclopedia** ("Kanadalainen tietosanakirja", lyh. **TCE**, ransk. *L’Encyclopédie canadienne*) on Historica Canada -järjestön julkaisema tietosanakirja, joka käsittelee pääsääntöisesti Kanadaan liittyviä asioita ja henkilöitä englanniksi ja ranskaksi. Yhteensä kaksikielisiä artikkeleita on 19 000.

Historia
--------

Yksi tietosanakirjan tärkeimmistä taustavaikuttajista on Mel Hurtig, joka avasi oman kirjakauppansa Edmontonissa vuonna 1956. Myöhemmin hän kyllästyi siihen, että mantereen historiaa kerrottiin yhdysvaltalaisesta näkökulmasta, minkä vuoksi hän alkoi haaveilla kanadalaisesta tietosanakirjasta, jonne kansalaisten olisi helppo päästä. Hurtig lähestyi Albertan silloista pääministeriä Peter Lougheed, joka päätti avustaa projektia neljällä miljoonalla dollarilla, joka olisi lahja Albertalta Kanadalle..

TCE:n ensimmäinen painos ilmestyi vuonna 1985.

Vuonna 1990 tietosanakirjasta ilmestyi lapsille suunnattu *The Junior Encyclopedia of Canada*. Sitä käytetään myös kouluissa oppikirjana..

Verkkoversio ilmestyi kokonaisuudessaan Historica Canadan julkaisemana ensimmäistä kertaa vuonna 1999.

Tekijät
-------

Kirjoittajia TCE:lla on yli 5000. Tekijöiksi rekrytoidaan eri alojen asiantuntijoita.. Nykyinen päätoimittaja on Bronwyn Graves.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen verkkosivu (englanniksi)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia  2020. Historica Canada.  Arkistoitu 12.5.2020. Viitattu 14.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Taber, Jane: How Canada got an encyclopedia to call its own *The Globe and Mail*.  7.10.2010. Viitattu 14.3.2020. (englanniksi)
3. ↑  The Junior Encyclopedia of Canada  2020. The Manitoba Library Association. Viitattu 14.3.2020. (englanniksi)
4. ↑  Encyclopedia  2015. The Canadian Encyclopedia. Viitattu 14.3.2020. (englanniksi)
5. ↑  About  2020. The Canadian Encyclopedia. Viitattu 14.3.2020. (englanniksi)
**Salme Viola Simanainen** (14. heinäkuuta 1920 Ruokolahti – 5. helmikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, jota pidetään suomalaisen muotokuvauksen mestarina.

Simanainen lähti valokuvausalalle päästyään 1935 harjoittelijaksi valokuvaamo Taiteeseen Ensossa. Hän muutti 1940 Helsinkiin ja haki työpaikkaa Tenhovaaran valokuvaamosta. Pian hän sai liittää ottamiinsa kuviin nimikirjaimensa SS, ja kuvattavat halusivat erityisesti juuri hänet kuvaamaan. Tenhovaaran kuoltua yllättäen Simanainen siirtyi valokuvaamo Ikäheimoon, jonne asiakkaat tulivat perässä. Hän oli menestynyt kilpailuissa jo aiemmin ja alkoi nyt saada nimeä alalla. Hän myös opetti kursseilla.

Simanainen perusti oman yrityksen vasta 1960 Hakaniemeen, vaikka hänet tunnettiin pitkään suomalaisen muotokuvauksen huippunimenä. Hänelle myönnettiin 1962 ARPS-arvo, ja 1969 hän sai oikeuden käyttää Englannin kuninkaallisen valokuvausseuran tunnusta FRPS (Fellowship of Royal Photographic Society), ensimmäisenä naisena Pohjoismaissa. Hän sai taiteilijaeläkkeen 1974 ja valtion taiteilijapalkinnon 1979. Simanaisen negatiiviarkisto on talletettuna Kansallismuseoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Council Proceedings.  *The Photographic Journal*, 1963, 103. vsk, nro 2, s. 53. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2 3  Saves, Seppo: Muotokuvauksen mestari oli vaatimaton luonne. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat* 5.3.2011, s. C 6. Artikkelin verkkoversio.

Kirjallisuutta
--------------

* Saves, Seppo (toim.): *Salme Simanainen: Muotokuvaaja*. Tammisaari: Studio Vidar, 2003. ISBN 951-97386-3-0.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Tšekin metsät** ovat pääasiassa havumetsiä; kaikkiaan ne peittävät nykyisellään 34,1 prosenttia maan pinta-alasta, ja lukema kasvaa jatkuvasti. 75 prosenttia metsistä on talouskäytössä, kun taas suojelualueita on 13 prosenttia. Yhteensä metsien pinta-ala on 2,6 miljoonaa hehtaaria; suurin yksittäinen metsäalue on Saksan rajalla sijaitseva Baijerin metsä, jonka pinta-ala on yli 2 000 neliökilometriä. Puuraja kulkee noin 1 400 metriä merenpinnan yläpuolella.

Monet metsät on muutettu viljellyiksi kuusimetsiksi, ja suuri osa maan alkuperäisistä metsistä on kaadettu jo kauan sitten viljelysmaan ja puutavaran saamiseksi. Lehtipuiden osuus puustosta onkin vain 23 prosenttia, kun luonnontilassa odotettavissa oleva osuus olisi 65 prosenttia. Kuusen osuus puuston tilavuudesta on 63 prosenttia ja männyn 15 prosenttia. Tyypillisiä tšekkiläisen metsän puulajeja ovat muun muassa tammet, kuuset ja pihdat sekä pyökki, valkopyökki, euroopanlehtikuusi, rauduskoivu, saarni ja lepät. Metsälehmusta pidetään maan kansallispuuna.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nature of the Czech Republic *seasonsyear.com*. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  The forest cover of the Czech Republic is 34.1%. *uhul.cz*. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
3. 1 2  KIEMET – Keski-ja Itä-Euroopan metsätietopalvel *metla.fi*.  Arkistoitu 21.6.2013. Viitattu 17.8.2023.
4. ↑  Czech Republic *cepf-eu.org*. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
5. 1 2  Encyclopædia Britannica: Land Of The Czech Republic *britannica.com*. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
6. ↑  Facts about the Czech Republic: Flora and Fauna *czech.cz*.  Arkistoitu 13.10.2017. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
**The Neville Brothers** on yhdysvaltalainen rhythm and blues -yhtye, jonka perustivat Nevillen veljekset Arthur, Charles, Aaron ja Cyril vuonna 1977 New Orleansissa. Yhtye piti jäähyväiskonserttinsa vuonna 2015.

Historia
--------

Nevillen veljekset olivat tehneet musiikkia jo kauan ennen veljesyhtyeensä perustamista. Kolme vanhinta veljestä kuuluivat 1950-luvun lopulla The Hawkettesiin ja vuodesta 1967 alkaen Art Neville & the Soundsiin, josta tuli The Meters. Yhtyeen laulusolisti Aaron Neville saavutti vuonna 1966 soolona listamenestystä balladilla "Tell It Like It Is".

Veljekset perustivat The Neville Brothersin New Orleansissa 1977. Esikoisalbumi *The Neville Brothers* oli tyyliltään diskoa ja myi huonosti. Yhtye siirtyi Capitolilta A&M:lle ja julkaisi toisen albuminsa *Fiyo on the Bayo* vuonna 1981. Se sai kriitikoilta kiitosta mutta myi jälleen huonosti, ja levy-yhtye hylkäsi heidät.

Livealbumi *Neville-ization* (1984) julkaistiin Black Top -levymerkillä. Myös sitä seurannut *Live at Tipitina’s* (1987) oli livealbumi. Sen jälkeen yhtye sai sopimuksen EMI:ltä ja julkaisi studioalbumin *Uptown* (1987). Sen jälkeen yhtye siirtyi takaisin A&M:lle.

The Neville Brothersin kuudes albumi *Yellow Moon* (1989) oli yhtyeen ensimmäinen menestyslevy. Myös *Brother’s Keeper* (1990) menestyi myyntilistoilla, kuten myös siitä otettu single "Don’t Know Much".

Aaron Neville julkaisi 1990-luvulla sooloalbumeja mutta levytti edelleen myös veljiensä kanssa. Myös Aaron Nevillen poika Ivan Neville on soittanut yhtyeessä. Yhtyeen seuraavat albumit olivat *Family Groove* (1992), *Live on Planet Earth* (1994), *Mitakuye Oyasin Oyasin/All My Relations* (1995), *Valence Street* (1999) ja *Walkin’ in the Shadows of Life* (2004).

The Neville Brothers ilmoitti hajoamisestaan vuonna 2012. Kolme vuotta myöhemmin veljekset esiintyivät yhdessä jäähyväiskonsertissaan "Nevilles Forever" New Orleans Jazz and Heritage -festivaalilla. Charles Neville kuoli vuonna 2018 ja Art Neville 2019.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *The Neville Brothers* (Capitol, 1978)
* *Fiyo on the Bayou* (A&M, 1981)
* *Uptown* (EMI, 1987)
* *Yellow Moon* (A&M, 1989)
* *Brother's Keeper* (A&M, 1990)
* *Family Groove* (A&M, 1992)
* *Mitakuye Oyasin Oyasin/All My Relations* (A&M, 1995)
* *Valence Street* (Columbia, 1999)
* *Walkin' in the Shadow of Life* (Back Porch/EMI, 2004)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Jason Ankeny: Neville Brothers Artist Biography *AllMusic*. Viitattu 7.3.2019.
2. ↑  Veljesyhtye The Neville Brothersin perustaja ja New Orleansin funk-ikoni Art Neville on kuollut *Helsingin Sanomat*.  23.7.2019. Viitattu 23.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Art Nevillen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
**Gabriel Orozco** (s. 27. huhtikuuta 1962 Veracruz) on meksikolainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja valokuvaaja. Hän saavutti suurimman suosionsa 1990-luvun alussa tutkimalla muun muuassa valokuvausta ja piirrustusta.

Orozco toteutti laajalti matkoja, jonka perusteella hän loi terrakottateoksia documenta XI:lle vuonna 2002. Orozcon teoksia on ollut usein esillä monissa kansainvälisissä näyttelyissä, kuten Venetsian biennaalissa ja Los Anglesin nykytaiteen museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  artnet.com/artists/gabriel-orozco/biography *artnet.com*. Viitattu 25.9.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Victoria
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Place de la Concorde nähtynä Eiffel-tornista.
**Place de la Concorde** on aukio Pariisissa, Ranskassa. Se sijaitsee Seinen pohjoisrannalla välittömästi Tuileries-puiston länsipuolella, ja aukiolta länteen johtaa Pariisin valtakatu Avenue des Champs-Élysées.

Aukion alkuperäinen nimi oli Place Louis XV silloisen kuninkaan mukaan. Sen suunnitteli Jacques Ange Gabriel vuonna 1755. Aukio oli vallihaudan reunustama kahdeksankulmio, ja sen nurkissa olivat pylväät, joihin myöhemmin nostettiin kahdeksan maakunnan symbolit. Vallihauta täytettiin myöhemmin.

Ranskan vallankumouksen aikana kuningas Ludvig XV:n patsas kaadettiin, aukio nimettiin uudelleen Vallankumouksen aukioksi (*Place de la Révolution*) ja sinne pystytettiin giljotiini. Päänsä siellä menettivät hurraavan väkijoukon edessä muun muassa Ludvig XVI, Marie Antoinette, Madame du Barry, Georges Danton, Antoine Lavoisier, Saint-Just ja Maximilien Robespierre. Ahkerimmassa käytössä giljotiini oli kesällä 1794, jolloin kuukaudessa teloitettiin yli 1 300 henkilöä. Poliittisen tilanteen vakiinnuttua hallitus nimesi aukion virallisesti Place de la Concordeksi. 

Aukion patsaista ja suihkulähteistä tunnetuin on sen keskellä kohoava, hieroglyfein koristeltu Luxorin obeliski. Sen laidoilla sijaitsevat muun muassa Hôtel de Crillon ja Yhdysvaltain suurlähetystö. Aukiolta pohjoiseen johtavan lyhyen Rue Royalin päässä sijaitsee Église de la Madeleine, ja vastapäätä Seinen toisella puolella Palais Bourbon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Place de la Concorde *parisinfo.com*. Viitattu 25.11.2018. (englanniksi)
2. ↑  Île Saint-Louis Encyclopedia Britannica. Viitattu 16.7.2017. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Place de la Concorde**.
**Church of God** (suom. *Jumalan kirkko*) on Yhdysvalloista käsin toimiva kristillinen yhteisö, joka oman katsomuksensa mukaan ei ole erillinen kirkko vaan kaikkien kristittyjen parissa toimiva uudistusliike. Sen katsotaan olevan niin sanottu pyhityskirkko, joka korostaa kääntymisen jälkeen tapahtuvaa ihmisen synnillisestä elämästä vapauttavaa uskonnollista kokemusta. Sen päämaja on Andersonin kaupungissa Indianan osavaltiossa. Sillä ei ole historiallista yhteyttä muihin Yhdysvalloissa toimiviin Church of God -nimisiin kirkkoihin.

Church of Godin opin mukaan kirkko muodostuu kaikkien kristittyjen yhteisöstä eikä voi rajoittua mihinkään tiettyyn organisaatioon. Yhteisö kutsuu itseään kirkoksi vain käytännöllisistä syistä. Church of Godin perusti pastori Daniel Sidney Warner, joka yhdessä viiden muun miehen kanssa erosi vuonna 1881 General Eldership of the Churches of God in North America -nimisestä kirkosta. Church of Godin tarkoitus oli tavoittaa alkukristillisyyttä vastannut tilanne, jossa organisaatiot eivät rajoittaneet uskovien yhteisöä. Teologisissa kysymyksissä Warner seuraajineen oli lähellä John Wesleyn varhaista metodismia. Church of God kielsi pitkään jäseniltään alkoholin käytön, tupakanpolton ja "maallisiin huveihin" osallistumisen.

Church of Godilla on oman ilmoituksensa mukaan yli 7 300 seurakuntaa ja 875 000 jäsentä 89 eri maassa. Yhdysvalloissa ja Kanadassa seurakuntia on noin 2 300 ja jäseniä noin 250 000. Kirkon pappiskokous pidetään kerran vuodessa Andersonissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Church of God (Anderson, Indiana) (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 6.1.2015.
2. ↑  Our History (englanniksi) Church of God. Viitattu 6.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Church of Godin kotisivu (englanniksi)
**Nana Takagi** (jap. 髙木菜那, *Takagi Nana*; s. 2. heinäkuuta 1992) on japanilainen pikaluistelun olympiavoittaja.

Takagi osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Sotšissa 2014. Tuolloin hän sijoittui joukkuetakaa-ajossa neljänneksi ja 1 500 metrillä 32:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän voitti kultaa joukkuetakaa-ajossa ja yhteislähtökilpailussa sekä sijoittui 12:nneksi 5 000 metrillä. Joukkuetakaa-ajon kultamitalijoukkueeseen kuului myös hänen pikkusiskonsa Miho Takagi. Pekingissä 2022 hän saavutti joukkuetakaa-ajossa hopeaa ja sijoittui 1 500 metrillä kahdeksanneksi.

Takagi voitti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruuden Heerenveenissä 2015, Inzellissä 2019 sekä Salt Lake Cityssä 2020, jossa Japani teki maailmanennätyksen 2.50,76. Hän saavutti MM-hopeaa joukkuetakaa-ajossa Kolomnassa 2016 ja Gangwonissa 2017 sekä yhteislähdössä 2017. Vuoden 2020 MM-kilpailuissa hän oli yhteislähdössä neljäs ja 1 500 metrillä kahdeksas sekä 2016 MM-kilpailuissa 5 000 metrillä kymmenes. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi Hamarissa 2022, kahdeksanneksi niin ikään Hamarissa 2020 ja yhdeksänneksi Calgaryssä 2015.

Takagi sijoittui yhteislähdön maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 2019–2020.

Nuorten MM-kilpailuissa Takagi saavutti hopeaa joukkuetakaa-ajossa 2010 ja 2012.

Ennätykset
----------

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **500 metriä** | 38,47 | Hashinohe | 21. helmikuuta 2021 |
| **1 000 metriä** | 1.15,08 | Calgary | 7. helmikuuta 2020 |
| **1 500 metriä** | 1.52,06 | Calgary | 12. joulukuuta 2021 |
| **3 000 metriä** | 3.57,81 | Salt Lake City | 3. joulukuuta 2021 |
| **5 000 metriä** | 7.08,77 | Stavanger | 19. marraskuuta 2017 |
| **joukkuetakaa-ajo** | 2.50,76 | Salt Lake City | 14. helmikuuta 2020 |

Lähteet
-------

* Saavutukset speedskatingnews.info-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Nana Takagi *SR / Olympic Sports*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 7.3.2018. (englanniksi)
2. ↑  Fielding, Gus: Miho Takagi overjoyed after claiming coveted gold medal in team pursuit *The Japan Times*.  22.2.2018.  Arkistoitu 26.4.2019. Viitattu 7.3.2018. (englanniksi)
3. ↑  WORLD CUP STANDINGS ISU. Viitattu 11.3.2020.
**Britta-Lisa Joutsen** (o.s. **Björkman**; 19. joulukuuta 1925 Helsinki – 7. maaliskuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija, koulutukseltaan diplomiarkkitehti.

Joutsen kirjoitti 1960-luvulla nuortenkirjoja, jotka käsittelivät Yhdysvaltoja: *Maija lähti Kaliforniaan* (1963) kertoo automatkasta maan halki ja *Taivas mikä sisar* (1969) amerikkalaisesta vaihto-oppilaasta, joka saapuu Suomeen. Englanninkielinen romaani *Lingonberries in the Snow* (1968) kuvaa sanfranciscolaisen perheen Suomen-vierailua. Lastenromaani *Kissa soittaa ovikelloa* (1967) on julkaistu myös saksaksi, ja romaani *Saaressa kasvaa omenapuu* (1972) edustaa luonnonsuojelua.

Joutsen oli Suomen Nuorisokirjailijat ry:n kunniajäsen. Hänelle myönnettiin Valistuksen palkinto vuonna 1968.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat*.
2. 1 2  Haavi. *Onnimanni* 2/2021.
3. ↑  Joutsen, Britta-Lisa. Kirjasampo.

Kirjallisuutta
--------------

* *Barn- och ungdomsförfattare i Finland.* Finlands biblioteksförening, 1976.
* Loivamaa, Ismo (toim.): *Kotimaisia nuotenklassikoita 3.* Avain, 2011.
* *Suomalaisia lasten- ja nuortenkirjailijoita II.* Suomen kirjastoseura, 1975.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**UGM-73 Poseidon** oli yhdysvaltalainen ydinkärjillä varustettu sukellusveneestä laukaistava ballistinen ohjus (SLBM). Se oli toinen yhdysvaltain laivaston SLBM, seuraten UGM-27 Polarista.

Historia
--------

Uuden, pidemmän kantaman Polaris-ohjuksen suunnittelu tehtiin 1960-luvulla. Sen nimeksi tuli UGM-73A Poseidon C3. Ensimmäinen testilaukaisu sukellusveneestä suoritettiin 3. elokuuta 1970. Poseidon otettiin käyttöön 31. maaliskuuta 1971 ja aseisti kaikkiaan 31 Lafayette-, James Madison- ja Benjamin Franklin -luokkien sukellusvenettä. Poseidon korvattiin vuodesta 1979 alkaen Trident-ohjuksilla. Viimeiset poistettiin käytöstä vuonna 1996.

Tekniikka
---------

Jokainen ohjus saattoi kuljettaa enimmillään 14 MIRV-tyyppistä W68-ydinkärkeä Mark 3 -paluulaitteissa. Pidemmän kantaman saavuttamiseksi kymmenen kärjen konfiguraatio oli kuitenkin yleisempi.

Lähteet
-------

1. ↑  UGM-73A Poseidon-C3 strategic missile system | Missilery.info *en.missilery.info*. Viitattu 17.8.2023.
2. ↑  Cape Canaveral Rocket and Missile Programs: *web.archive.org*.  17.9.2006.  Arkistoitu 17.9.2006. Viitattu 17.8.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:UGM-73 Poseidon
**Säynäsemä** on matala läpivirtausjärvi Lieksanjoen reitillä Lieksan itäosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,32 neliökilometriä. Vanhemman, 1:20000-mittakaavaisen rantaviiva-aineiston perusteella ala on 1,65 neliökilometriä. Säynäsemä sijaitsee Ruunaan luonnonsuojelualueen yhteydessä, mutta sen vesiala ei kuuluu suojelualueeseen. Etäisyys Joensuusta on 99 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Lieksanjoki virtaa Säynäsemään idästä ja laajenee järven kohdalla noin 700 metriä leveäksi. Säynäsemä kapenee luoteessa Korpivirraksi, josta Lieksanjoki jatkuu kohti Säynäsemän länsipuolista Ruunaanjärveä. Järviwikin mukaan Säynäsemä päättyy Kaunisniemen kohdalle. Etäisyys järven eteläosan Palolahden kaakkoisrannalta Kaunisniemeen on noin 2,3 kilometriä. Noin puolet Säynäsemästä on vähintään 1,5 metriä ja enintään 3 metriä syvä. Syvin piste, 9,1 metriä, sijaitsee Utriaisensaaren ja Kallenniemen välissä.

Säynäsemän saariluku on 12. Saarista 11 on alle aarin laajuisia luotoja. Laajin saari on järven keskiosassa sijaitseva Utriaisensaari. Säynäsemän ja Ruunaanjärven välisellä Vaakioniemellä levittäytyy Rimminsuo. Säynäsemän koillispuolella sijaitsee Säynäsemänkangas. Luoteessa on Säynäsemänlampi (139,3 metriä mpy), joka laskee Sulkujokea Säynäsemään. Säynäsemän kaakkoispuolella sijaitsee Palojoen valuma-alue, jonka pienet järvet ja lammet laskevat Palojokea Säynäsemän Palolahteen.

Säynäsemän vesitilavuus on 3 834 000 kuutiometriä.

Säynäsemä (04.492.1.031) kuuluu Ruunaanjärven alueeseen (04.492), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Ruunaanjoen valuma-alue (04.49) ja ensimmäinen jakovaihe on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Säynäsemä on kolmanneksi laajin Ruunaanjärven alueen 74:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Ruunaanjärvi ja Polvijärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Säynäsemä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 12.9.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 12.9.2023.
3. ↑  Säynäsemä (04.492.1.031) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 12.9.2023.
4. 1 2  Ruunaan luonnonsuojelualueen aktiviteetit *Luontoon.fi*. Viitattu 12.9.2023.
5. ↑  Ruunaanjärven alue (04.492) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 12.9.2023.
**Fabrizia Pons** (s. 26. kesäkuuta 1955) on italialainen kartanlukija, joka on urallaan osallistunut 67 MM-ralliin ja juhlinut viidesti kilpailun voittoa.

Ura
---

Pons aloitti ralliuransa kuljettajana Italian kansallisen sarjan kilpailuissa vuonna 1976.
Pons aloitti kartanlukijan uransa vuonna 1976 Amedeo Gerbinon ja Franco Berruton kyydissä.

Varsinaisen läpimurtonsa MM-tasolle Pons teki vuonna 1981 istuuduttuaan Michèle Moutonin kartanlukijaksi. Yhteistyö Moutonin kanssa kesti vuoteen 1985. Vielä vuonna 1986 he ajoivat yhdessä Korsikan rallissa Peugeotin B-ryhmäläisellä, mutta keskeyttivät kisan vaihdelaatikon rikkouduttua. Myöhemmin samana vuonna Pons ja italialaiskuljettaja Lucky kilpailivat yhdessä kansallisen sarjan kilpailussa Italiassa.

Vuosina 1990–1993 Pons kilpaili Italian kansallisessa rallisarjassa Carlo Rivoiran kartanlukijana ja Historic EM-sarjassa Giorgio Tessoren kartanlukijana yhteensä yhdeksässä kilpailussa. Vuonna 1994 Pons kilpaili kolmessa Ralliautoilun EM-sarjan kilpailussa italialaisen Piero Longhin kartanlukijana ennen paluutaan MM-sarjaan. Kreikan Akropolis-rallista lähtien Pons toimi Fordin tehdastallissa ajaneen Ari Vatasen kartanlukijana vuoden 1996 Ruotsin ralliin asti. Tämän jälkeen hän istuutui Subarulla ajaneen Piero Liatin kartanlukijaksi. He ajoivat yhdessä aina kauden 1998 Australian ralliin asti. Kauden päättäneessä Englannin rallissa Pons kilpaili jälleen yhdessä Ari Vatasen kanssa. Ralli oli myös Ponsin aktiiviuran päätöskilpailu.

Vuonna 2000 Pons ja Piero Liatti ajoivat yhdessä EM-sarjaan kuuluneessa Rally della Lana -kilpailussa, jonka he voittivat. Vuonna 2002 Pons istui Saksan MM-rallissa Jutta Kleinschmidtin ohjaaman nolla-auton kartanlukijana. Seuraavan kerran Pons puki ajohaalarit ylleen vuonna 2006 kun hän ja Alessandro Fiorio osallistuivat historic Porschella Uudessa Seelannissa ajettuun Otagon ralliin. He osallistuivat kisaan samaisella autolla myös vuonna 2007. 2008 Pons osallistui samaan kisaan Michele Moutonin kanssa ja 2010 Piero Liatin kanssa. 2009 kauden ainoan kilpailunsa Pons istui turkkilaisen Burcu Çetinkayan kartturina Italian kansallisen sarjan rallissa. Pons osallistui Otagon ralliin liki vuosittain vuoteen 2013 asti eri kuljettajien kanssa. Sen ohessa hän osallistui erinäisiin historic kilpailuihin ja San Remon Rallylegend näytöskilpailuihin.

Vuodesta 2014 lähtien Pons ja italialaiskuljettaja Lucky ovat kiertäneen historic-autojen EM-sarjaa ja osallistunut niiden ohessa pienempiin historic-ralleihin enimmäkseen Italiassa.

### Palkinnot

Pons sai vuonna 1982 Halda Trophy -palkinnon, joka myönnetään parhaimmille kartanlukijoille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fabrizia Pons (Co-driver) *ewrc-results.com*. Viitattu 8.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  Fabrizia Pons (Driver) *ewrc-results.com*. Viitattu 8.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  Fabrizia Pons  Arkistoitu. Viitattu 8.2.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Irmino** (ukr. Ірміно; vuosina 1808–1900 **Petrivka** — Петрівка, 1900—1962 **Irmyne** — Ірмине, 1977–2010 **Teplohirsk** — Теплогірськ) on kaupunki Luhanskin alueella Itä-Ukrainassa. Irmino sijaitsee Donetsjoen sivuhaaran Luhanin varrella, linnuntietä 53 kilometriä aluekeskus Luhanskista länteen. Kaupunkiin johtaa rautatien pistoraide.

Tammikuun keskilämpötila on −6,6 ja heinäkuun +21,8 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 494 millimetriä.

Kylän perustamisvuodeksi mainitaam 1808. Kaupungin aseman kaivospaikkakunta sai vuonna 1936.*lähde?* Ukrainan vuonna 2020 laatiman aluejaon mukaan kaupunki on aluehallinnollisesti osa Altševskin piirin Kadijivkan kaupungin hromadaa. Kaupunki on kuitenkin ollut vuonna 2014 käynnistyneestä Itä-Ukrainan sodasta lähtien Venäjän tai sen nukkevaltion (ns. Luhanskin kansantasavalta) miehittämää, Ukrainan laillisen hallinnon ja järjestyksen ulkopuolella olevaa aluetta.

Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 9 270 asukasta (2022). Väkiluku on ollut voimakkaassa laskussa kaivostoiminnan hiipumisen ja Venäjän miehityksen seurauksena. Vuonna 1990 kaupungissa asui noin 18 500 ihmistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Teplohirsk (Теплогірськ) *Heohrafitšna entsyklopedija Ukrajiny eli Ukrainan maantieteen tietosanakirja, osa 3, s. 275*.  1993. Viitattu 13.9.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Je. L. Makarevitš (redaktor): *Atlas avtomobilnyh dorog. Zapadnaja Jevropa. Strany Baltii, Rossija, Belarus, Ukraina, Moldova* 1:700 000. s. 160-161.  Minsk, Valko-Venäjä: Izdatelstvo Jansejan, 2005.  ISBN 985-6501-12-1.  (venäjäksi)
3. ↑  Novi raiony: karty + sklad  17.7.2020. minregion.gov.ua.  Arkistoitu 25.2.2022. Viitattu 13.9.2023. (ukrainaksi)
4. 1 2  Marija Timoninoji & Olena Vyšnevska (editors): Tšyselnist najavnoho naselennja Ukrajiny na 1 sitšnja 2022 - Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2022 (pdf) (Ukrainan paikkakuntien viralliset väkilukuarviot 1.1.2022)  2022. Kiova:  Deržavna služba statystyky Ukrajiny, Devstat Ukrajiny / Statistics Ukraine (Ukrainan tilastokeskus), ukrcensus.gov.ua.  Arkistoitu 6.10.2022. Viitattu 13.9.2023. (ukrainaksi), (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Irmino** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: uk:Ірміно
**Tiedenaiset** on kesäkuussa 2019 Instagramiin perustettu suomalainen tiedeyhteisö. Yhteisön tavoitteena on tuottaa luotettavaa ja tutkimustietoon perustuvaa terveysviestintää helposti ymmärrettävässä muodossa. Yhteisön perustajajäseniin kuuluu kahdeksan suomalaista akateemisesti koulutettua naista eri tieteenalojen parista. Yhteisön perustajat jakavat sisältöä pääosin sosiaalisen median alustoilla, kuten Instagramissa, mutta ovat olleet esillä myös perinteisessä mediassa. Vuoden 2019 lopussa yhteisön Instagram-tilillä oli yli 20 000 seuraajaa ja se on tällä hetkellä Instagramin suurin suomalainen tiedeyhteisö. Tiedenaiset on saanut rahallista tukea Tieteentiedotus ry:ltä.

Perustajat ovat ilmaisseet huolensa siitä, kuinka paljon virheellisiä terveysväittämiä sosiaalisessa mediassa liikkuu ja kuinka tutkittu tieto monesti puuttuu juuri nuorten suosimilta alustoilta. Yhteisön tavoitteena onkin tavoittaa etenkin nuoria. Tiedenaisten seuraajista 94 prosenttia on naisia ja suurin osa iältään 18–34-vuotiaita. 

Tiedenaiset-yhteisön perustajiin kuuluvat

* Jenni Puoliväli, lääketiede
* Anni Saukkola, lääketiede
* Sanni Sadetuuli Saarinen, kasvatustiede
* Minni Nevalainen, teologia
* Jemiina Kemppainen, fysioterapia
* Anniina Halonen, ravitsemustiede
* Jasmiina Pöntinen, ravitsemustiede
* Heidi Kinnunen, ravitsemustiede

Tiedenaiset-yhteisön esikoiskirja *To do: terveys* julkaistaan toukokuussa 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  About *Tiedenaiset*.  Arkistoitu 5.1.2020. Viitattu 6.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  Mediassa *Tiedenaiset*.  Arkistoitu 5.1.2020. Viitattu 6.8.2020. (englanniksi)
3. ↑  Emmi Tuomisto: Somelääkärit nousivat pronssille vaikuttajalistalla – Jenni Puoliväli ja Anni Saukkola ovat siellä missä ihmisetkin *Mediuutiset*. Viitattu 6.8.2020.
4. ↑  Tieteen tiedotus hankkeet *www.tieteentiedotus.fi*. Viitattu 6.8.2020.
5. ↑  Kehopositiivisuus gradunaiheena – Tiedenaiset tuo tutkimustietoa Instagramiin *Helsingin yliopisto*.  1.9.2019. Viitattu 6.8.2020.
6. ↑  *To do: terveys*. Tuuma-kustannus, 2021. Teoksen verkkoversio (viitattu 29.4.2021). fi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedenaisten tili Instagramissa
* Tiedenaisten verkkosivut