recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Elias Wilhelm Lönnqvist** (12. huhtikuuta 1875 Jepua – 14. helmikuuta 1949) oli suomalainen asemapäällikkö ja kielitieteen harrastaja.

Lönnqvistin vanhemmat olivat maakauppias Elias Lönnqvist ja Sanna Kaisa Juhontytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1896 ja opiskeli sitten jonkin aikaa oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Lönnqvist toimi rautatievirkamiehenä ja viimeksi hän oli asemapäällikkönä Vainikkalassa 1929–1940.

Lönnqvist oli 1911–1912 kirjeenvaihdossa kielitieteeseen liittyvistä asioista kirjailija August Strindbergin kanssa. Strindberg oli väittänyt 1908 julkaistussa kirjassaan *En ny blå bok* suomen kielen saaneen kaikki sanansa lainoina muilta kieliltä ja maailman kaikkien kultturikielien polveutuvan hebrean kielestä. Suomalaiset kielitieteen harrastajat taiteilija Sigurd Wettenhovi-Aspa, vaasalainen kapteeni ja liikemies Axel Theodor (Teddi) Finnilä (1868–1920) ja Kuurilassa asemapäällikkönä toiminut Elias Lönnqvist taas kannattivat teoriaa jonka mukaan kaikki maailman kielet polveutuivat suomen kielestä. Vilkas kirjeenvaihto Strindbergin ja suomalaisten välillä alkoi joulukuussa 1911 ja se jatkui aina Strindbergin kuolemaan saakka toukokuussa 1912.

Omat tutkimuksensa Lönnqvist julkaisi 1931 ja 1945 kahtena kirjana otsikolla *Suomenkieli kaikkien kulttuurikielten avaimena*. Hän ei näissä teoksissa viitannut Wettenhovi-Aspan kielitieteellisiin tutkimuksiin vaikka hän muussa yhteydessä olikin tunnustautunut Wettenhovi-Aspan oppilaaksi kielitieteen alalla.

Teoksia
-------

* *Suomenkieli kaikkien kulttuurikielten avaimena* ; kirj. Elias Lönnqvist. Tekijä, Huopalahti 1931, 3. painos 1935
* *Suomenkieli kaikkien kulttuurikielten avaimena 2*. Tekijä, Helsinki 1945 (sisältää myös teoksen 1. osan)

Lähteet
-------

* LÖNNQVIST Elias Wilhelm. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* August Strindberg: Brev till Elias Lönnqvist 1911-1912
* Elias Lönnqvisitn hautakivi Jepuan hautausmaalla (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Harry Halén : *Henrik Grenman and Olga Sederholm – Two unlucky Finnish Orientalists from the town of Vasa*, teoksessa *East and West, Past and Present - Indological and Other Essays in Honour of Klaus Karttunen*. Studia Orientalia 110. Societas Orientalis Fennica, Helsinki 2011, alaviite 25 sivulla 281
2. ↑  Pekka Pitkälä : Pyramidit, pyhät raamit. Sigurd Wettenhovi-Aspan (1870–1946) näkemykset suomen kielestä ja suomalaisten historiasta. Kulttuurihistorian pro gradu -tutkielma. Historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitos, Turun yliopisto 2010, Strindberg-kirjeenvaihdosta sivuilla 39-42 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Bickram Ghosh vuonna 2011
**Bickram Ghosh** (s. 20. lokakuuta 1966 Kalkutta) on intialainen tablansoittaja ja elokuvamusiikin säveltäjä. Hän on tablansoittaja Shankar Ghoshin ja laulaja Sanjukta Ghoshin poika.

Ghosh on omaksunut karnaattisen musiikin vaikutteita S. Sekharin johdolla suorittamiensa mridangaminsoiton opintojen kautta. Hän on säestänyt muiden muassa Ali Akbar Khania ja yli vuosikymmenen ajan Ravi Shankaria. Myöhemmin hän nousi suosioon Rhythmscape-yhtyeellään ja tuli tunnetuksi fuusiomusiikin esittäjänä. Hänen yhteistyökumppaneitaan ovat olleet George Harrison, sufilaismuusikot ja Mezcal Jazz Unit. Hän on levyttänyt toistasataa albumia ja saanut Grammy-ehdokkuuksia. Elokuvasäveltäjänä hän sai Sonu Nigamin kanssa Oscar-ehdokkuuden Bollywood-elokuvasta *Jal*. Vuonna 2012 Ghoshille myönnettiin Banga Bhushan -arvo, ja vuonna 2015 hän sai Länsi-Bengalin pääministeri Mamata Banerjeelta Maha Sangeet Samman -palkinnon. Hän on myös saanut neljä Global Indian Music Academy Awardia.

Ghoshilla on maisterin arvo englanninkielisessä kirjallisuudessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Legacy of Tabla (Arkistoitu – Internet Archive) Bihaan Music
2. 1 2 3  Bickram Ghosh's Drums of India (Arkistoitu – Internet Archive) Schimmel Center at Pace University
3. 1 2 3 4  Pandit Bickram Ghosh Darbar
4. ↑  Bickram Ghosh[vanhentunut linkki] MEINL Percussion

Aiheesta muualla
----------------

* Bickram Ghosh Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
BibTeXin logo
**BibΤΕΧ** tai **BibTeX** on vapaasti levitettävä työkalu kirjallisuusviitteiden hallintaan LaTeX-järjestelmässä. BibTeXin lähdeluettelomuotoa tuetaan myös monissa muissa ohjelmissa.

Bibtexin kehittivät Oren Patashnik ja Leslie Lamport vuonna 1985. Sen tarkoituksena on helpottaa viittausten tekemistä ja lähdeluettelon ylläpitoa. Taustalla on sama periaate sisällön ja esitystyylin pitämisestä erillään kuin Latexissa. Lopulliseen dokumenttiin tulostuu vain se kirjallisuus, johon on viitattu Latex-dokumentissa.

Lähdeluettelotiedosto: `.bib`
-----------------------------

Bibtex käyttää tyyliriippumatonta tekstipohjaista tiedostoa lähdeluettelon muodostamiseen. Tämän luettelotiedoston pääte on yleensä `.bib`. Sen käsittelyyn on tarjolla useita erilaisia apuohjelmia. Luettelossa erotellaan erityyppiset lähteet, kuten artikkeli, kirja ja julkaisematon teos, omilla tyyleillään. Esimerkiksi Emacsissa voi avattuun Bibtex-tiedostoon lisätä tyhjiä viitteitä erillisestä Bibtex-valikosta, täyttää ne tarvittavilla tiedoilla, ja poistaa tyhjiksi jääneet ylimääräiset kentät pikanäppäinyhdistelmällä *Ctrl+C Ctrl+C*.

Esimerkki
---------

Kun halutaan viitata Abramowitzin ja Stegunin matemaattiseen käsikirjaan, voidaan se tehdä tallettamalla `.bib`-tiedostoon seuraavat rivit:

```
@Book{abramowitz+stegun,
  author =	 "Milton Abramowitz and Irene A. Stegun",
  title = 	 "Handbook of Mathematical Functions with
                  Formulas, Graphs, and Mathematical Tables",
  publisher = 	 "Dover",
  year = 	 1964,
  address =	 "New York",
  edition =	 "ninth Dover printing, tenth GPO printing",
  isbn =         "0-486-61272-4"
}
```

Tällöin viittaus leipätekstissä yllä olevaan teokseen toteutuu komennolla \cite{abramowitz+stegun}. Jos on tarpeellista saada leipätekstiin viitenumeron viereen myös sivunumero, on käytettävä komentoa \cite[67]{abramowitz+stegun}.

Wikipedian sivun Latex 19.6.2006 versioon 1242801 voidaan taas viitata seuraavasti (katso viitetiedot sivun vasemmassa laidassa):

```
 @misc{wiki:LaTeX, 
   author = "Wikipedia", 
   title = "Latex --- Wikipedia{,} ", 
   year = "2006", 
   url = "", 
   note = "[Online; haettu 19-kesäkuu-2006]" 
 }
```

Lähdeluettelon tyylitiedosto: `.bst`
------------------------------------

Bibtex-tyylitiedoston pääte on tavallisesti `.bst`. Se kuvaa Bibtex-ohjelmalle, miten luettelotiedostoon talletetut lähteet esitetään itse dokumentissa. Yleensä Bibtex:lla tuotetaan Latex-dokumentille soveltuvat muotoilut, mutta myös HTML:lle on olemassa muotoilutiedostoja.

Aiheesta muualla
----------------

* Esimerkki lähdeluettelon käytöstä Latex-dokumentissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pitman (vas.) ja Charles Lightoller uppoamisen jälkeen.
**Herbert John "Bert" Pitman** (20. marraskuuta 1877 – 7. joulukuuta 1961) oli RMS Titanicin kolmas perämies. Pitmanin töihin kuului mm. tarkkailu kansilla ja suunnanselvitys. Kun laiva törmäsi jäävuoreen 14. huhtikuuta, Pitman oli hytissään nukkumassa. Pitman havahtui törmäyksestä ja myöhemmin neljäs perämies Boxhall kertoi hänelle laivan törmänneen jäävuoreen ja uppoavan. Pitman sai tehtäväkseen raportoida laivan tyyrpuurin puolella samalla kun pelastusveneitä valmisteltiin. Ensimmäisen perämiehen Murdorchin saatua käskyn laskea pelastusveneet hän määräsi Pitmanin veneeseen numero 5 valvojaksi. Murdorch kätteli Pitmania hyvästiksi sanoen: "näkemiin ja onnea". Pitman tarkkaili laivan uppoamista 400 metrin päässä tunnin ajan kunnes tajusi laivan olevan tuomittu. Laivan upottua Pitman katsoi kelloaan ja sanoi sen olevan 2:20. Pitman halusi soutaa uppoamispaikalle auttamaan veden varassa olevia matkustajia mutta veneessä olleet matkustajat kielsivät sen. Pelastuttuaan RMS Carpathialle Pitman joutui todistajaksi saavuttuaan New Yorkiin ja myöhemmin palattuaan kotiin Englantiin.

Pitman työskenteli myöhemmin RMS Oceanicilla ja RMS Olympicillä turman jälkeen. Toisessa maailmansodassa Pitman toimi pursimiehenä SS Mataroalla ja jäi eläkkeelle vuonna 1946. Pitman vietti lopun elämäänsä Pitcombella, Somersetissa, kunnes kuoli vuonna 1961 aivoverenvuotoon 84-vuotiaana. Vuonna 1998 Pitmanin sukulaisten tavaroita huutokaupattiin Sotheby’sillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Herbert John Pitman *Encyclopedia Titanica*. Viitattu 30.7.2013. (englanniksi)
Herbert Tingsten
**Herbert Lars Gustaf Tingsten** 17. maaliskuuta 1896 Järfälla – 26. joulukuuta 1973 Tukholma) oli ruotsalainen valtiotieteilijä, päätoimittaja, kustantaja ja kirjailija. Hän toimi valtiotieteen professorina Tukholman korkeakoulussa 1935–1948 ja toimi sitten Dagens Nyheterin päätoimittajana 1946–1959. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa vuonna 1933 julkaistu *Demokratian voitto ja kriisi*.

Tingsten oli alun perin sosiaalidemokraatti, mutta omaksui sitten liberaaleja aatteita. Dagens Nyheterin päätoimittajuus tarjosi hänelle hyviä tilaisuuksia terävään yhteiskuntapolemiikkiin. Hän kannatti Ruotsin lähentymistä puolustusliitto Natoon, kritisoi rotuerottelua Yhdysvalloissa ja Etelä-Afrikassa ja vastusti harvainvaltaa kuten kommunismia ja natsismia. Pääkirjoituksissaan hän kritisoi usein Ruotsin sosiaalidemokraatteja liiasta itämyönteisyydestä ja länsivastaisuudesta, eikä säästellyt kritiikissään ketään.

Valtiotieteilijänä Tingsten tutki ruotsalaista ja kansainvälistä valtiosääntöhistoriaa ja valtiosääntöoikeutta sekä ennen muuta poliittista aatehistoriaa. Hän julkaisi yli 50 kirjaa ja tuhatkunta artikkelia. Tingstenin neliosainen muistelmateos *Mitt liv* herätti suurta huomiota ja myi hyvin.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Demokratian ongelmia* (1947)
* *Viktoria ja viktoriaanit* (1966)
* *Uhattu Israel* (1967)

Lähteet
-------

1. ↑  Möller, Knud: "Tingsten, Herbert (1896)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 191. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Kirjallisuutta
--------------

* Tingsten Klackenberg, Jill: *I skuggan av Tingsten : en släktberättelse*, Natur & Kultur 2010. ISBN 978-91-27-11940-6.
* Hedenius, Ingemar: *Herbert Tingsten - människan och demokraten*, Norstedt 1974. ISBN 91-1-743172-7.
* Johansson, Alf W.: *Herbert Tingsten och det kalla kriget - antikommunism och liberalism i Dagens nyheter 1946-1952*, Tidens förlag 1995. ISBN 91-550-4191-4.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Herbert Tingsten
**High We Exalt Thee, Realm of the Free** (suom. *Suuresti sinua ylistämme, vapaiden maa*) on Sierra Leonen kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Clifford Nelson Fyle ja säveltänyt John Joseph Akar. Laulu otettiin käyttöön 1961, vuonna, jolloin Sierra Leone itsenäistyi Britanniasta.

Sanat
-----

### Englanniksi

High we exalt thee, realm of the free;  

Great is the love we have for thee;  

Firmly united ever we stand,  

Singing thy praise, O native land.  

We raise up our hearts and our voices on high,  

The hills and the valleys re-echo our cry;  

Blessing and peace be ever thine own,  

Land that we love, our Sierra Leone.  

  

One with a faith that wisdom inspires,  

One with a zeal that never tires;  

Ever we seek to honour thy name,  

Ours is the labour, thine the fame.  

We pray that no harm on thy children may fall,  

That blessing and peace may descend on us all;  

So may we serve thee ever alone,  

Land that we love, our Sierra Leone.  

  

Knowledge and truth our forefathers spread,  

Mighty the nations whom they led;  

Mighty they made thee, so too may we  

Show forth the good that is ever in thee.  

We pledge our devotion, our strength and our might,  

Thy cause to defend and to stand for thy right;  

All that we have be ever thine own,  

Land that we love, our Sierra Leone.

### Käännös

Suuresti sinua ylistämme, vapaiden maa,  

suuri on rakkautemme sinua kohtaan.  

Pysymme aina lujassa liitossa,  

Laulaen ylistystäsi, oi syntymämaa.  

Kohotamme äänemme ja sydämemme,  

kukkulat ja laaksot kaiuttavat huutoamme;  

Siunaus ja rauha olkoon aina osanasi,  

maa, jota rakastamme, meidän Sierra Leonemme.  

  

Sen uskon yhdistäminä, joka ammentaa viisaudesta,  

koskaan laantumattoman innon yhdistäminä;  

haluamme aina korottaa nimeäsi,  

meidän on työ ja sinun kunnia.  

Pyydämme, ettei lapsiasi kohtaa mikään onnettomuus,  

että siunaus ja rauha olisivat alati meidänkin päällämme;  

niin että alati saisimme palvella vain sinua,  

maata, jota rakastamme, meidän Sierra Leoneamme.  

  

Tieto ja totuus, jota esi-isämme levittivät,  

mahtavia ne kansakunnat, joita he johtivat;  

he tekivät sinusta suuren, niinpä siis mekin  

saamma antaa parastamme sinulle.  

Uhraamme itsemme, voimamme ja väkevyytemme,  

puolustaaksemme sinua ja varjellaksemme oikeuksiasi;  

Kaikki, mitä meillä on, olkoon sinun,  

maan, jota rakastamme, meidän Sierra Leonemme.

Lähteet
-------

1. ↑  SIERRA LEONE : Sierra Leone National Anthem High We Exalt Thee, Realm of the Free *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 8.10.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Sierra Leone National Anthems.info. Viitattu 8.10.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Sierra Leone *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 8.10.2022. (englanniksi)
Herbert von Karajan

**Herbert von Karajan** (5. huhtikuuta 1908 Salzburg, Itävalta-Unkari – 16. heinäkuuta 1989 Anif, Itävalta) oli itävaltalainen kapellimestari. Hän toimi pitkään Berliinin filharmonikkojen ylikapellimestarina.

Elämä
-----

Karajan syntyi aromanialais-kreikkalaistaustaiselle isälle ja itävaltalaiselle äidille lähellä Salzburgia, jossa hän opiskeli vuosina 1916–1926 Mozarteum-konservatoriossa. Debyyttinsä kapellimestarina hän teki Salzburg-festivaaleilla vuonna 1933. Karajan johti Wienin filharmonikkoja ensi kerran 1934 ja Berliinin filharmonikkoja 1937. Hän solmi levytyssopimuksen Deutsche Grammophon -yhtiön kanssa. Vuosina 1946–1960 Karajan oli läheisessä yhteistyössä lontoolaisen Philharmonia-orkesterin kanssa. Karajan nimitettiin vuonna 1955 elinikäiseksi Berliinin filharmonikkojen ylikapellimestariksi. Hän vieraili orkesterinsa kanssa Suomessa Sibelius-viikolla vuonna 1965.

Musiikki
--------

Karajan vieraili vuonna 1965 Ainolassa Jean Sibeliuksen haudalla.
Karajan levytti laajalti erityisesti romantiikan ajan teoksia, joissa hänen kaunis ja siloteltu orkesterisointinsa on saanut ylistäviä arvioita. Karajan oli suuri Sibeliuksen musiikin puolestapuhuja saksankielisellä alueella.

Levytyksiä
----------

* Mozartin käyrätorvikonsertot, 1950-luku
* Nikolai Rimski-Korsakovin *Šeherazade*, 1960-luku
* Modest Musorgskin *Näyttelykuvia* (orkesterisovitus Maurice Ravel), 1960-luku
* Maurice Ravelin *Boléro*, 1960-luku
* Pjotr Tšaikovskin neljäs, viides ja kuudes sinfonia, 1960-luku
* Sibeliuksen *Tapiola*, 1965
* Sibeliuksen neljäs, viides, kuudes ja seitsemäs sinfonia, 1965–1968
* Pjotr Tšaikovskin *Italialainen kapriisi* ja *Romeo ja Julia*, 1967
* Haydnin *Die Schöpfung Oratorio*, 1969
* Prokofjevin viides sinfonia, 1969
* Richard Straussin *neljä viimeistä laulua*, 1973 (solistina Gundula Janowitz)
* Beethovenin yhdeksäs sinfonia, 1978
* Gustav Holstin *Planeetat*, 1981
* Mahlerin yhdeksäs sinfonia, 1982

Aiheesta muualla
----------------

* www.karajan.co.uk

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Mehdi Ben Barka Anefo
**Mehdi Ben Barka** oli vuonna 1920 syntynyt marokkolainen poliitikko, jonka katoaminen 29. lokakuuta 1965 Ranskassa synnytti suuren kohun ja lähes neljä vuotta kestäneen välirikon Ranskan ja Marokon välisissä diplomaattisissa suhteissa. Interpol julisti tapauksen johdosta Marokon sisäministerin kenraali Mohammed Oufkirin sekä hänen apulaisensa Marokon turvallisuuspalvelun päällikön Ahmed Dlimin ja Marokon salaisen poliisin erikoisosaston päällikön Larbi Chtoukin etsintäkuulutetuiksi. Katoamisensa jälkeen Mehdi Ben Barkaa ei ole löydetty elävänä eikä kuolleena.

Ben Barka oli 1950-luvun lopulla Marokossa suosittu oppositiopoliitikko, jonka oli henkensä kaupalla paettava maasta, sillä hänelle langetettiin kuolemantuomio. Lokakuussa 1965 eräs marokkolainen opiskelija näki Ben Barkan nousevan Pariisissa poliisiautoon ja teki ilmoituksen oppositiojohtajan katoamisesta. Ranskalainen tutkintatuomari Louis Zollinger määrättiin selvittämään asiaa. Tammikuun 10. päivänä 1966 *L’Express*-lehti julkaisi etsintäkuulutetun Georges Figonin kirjoittaman artikkelin, jossa kerrottiin yksityiskohtaisesti, että Ben Barkan kidnappauksen olivat suorittaneet Marokon viranomaiset. Figon kuoli viikkoa myöhemmin, kun poliisit olivat tulossa pidättämään häntä. Ranskan presidentti Charles de Gaulle vakuutti, että tapaus selvitettäisiin juurta jaksain. Virallinen tutkimus ja oikeudenkäynti Ranskassa osoittivat, että Marokko oli syyllistynyt Ranskan kansallisen suvereniteetin loukkaamiseen ja että ranskalaiset poliisiviranomaiset sekä Ranskan tiedustelupalvelu SDECE olivat olleet osallisina tapaukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Käki, Matti & Kojo, Pauli & Räty, Ritva: *Mitä Missä Milloin 1967. Kansalaisen vuosikirja*, s. 101-102. Otava, 1966.
2. 1 2  Mehdi Ben Barka - Moroccan politician - Britannica *britannica.com*.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mehdi Ben Barka**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Antti Ilmari "Pitkä-Jim" Joensuu** (19. maaliskuuta 1916 Pori – 8. marraskuuta 1963 Jomala) oli suomalainen sodanaikainen hävittäjälentäjä. Hän sai surmansa vuoden 1963 Maarianhaminan lentoturmassa. Lisänimensä Joensuu sai pituutensa takia, hän oli 195 cm pitkä.

Ennen sotia
-----------

Joensuu aloitti lennokinrakentajana ja 1930-luvulla hän oli Helsingin Ilmapuolustusyhdistyksen purjelentokerhon jäsenenä ja osallistui kesällä 1938 Jämillä pidetylle purjelentokurssille. Joensuu kävi 1938–1939 Kauhavan lentosotakoulun.

Talvi- ja jatkosota
-------------------

Talvisodan aikana hän lensi Gloster Gladiator -hävittäjällä ja ampui alas neljä venäläistä lentokonetta. Sodan jälkeen Joensuu ylennettiin kersantiksi. Jatkosodan aikana Joensuu palveli LeLv 26:ssa ja lensi Fiat G.50 -hävittäjillä. Hän kävi Reserviupseerikoulun 1942 ja hänestä tuli vänrikki heinäkuussa 1942. Tämän jälkeen hän kävi kadettikoulun ja hänestä tuli luutnantti 1943. Kesäkuun lopulla 1944 Joensuu siirrettiin HLeLv 34:een. Joensuu erosi ilmavoimien palveluksesta 22. tammikuuta 1945. Kaikkiaan Joensuu teki sotavuosina 1940–1944 100 sotalentoa ja sai 5 ilmavoittoa.

Sotien jälkeen
--------------

Sodan jälkeen Joensuu oli lentäjänä Aero Oy:n palveluksessa ja myöhemmin Finlantic-lentoyhtiössä. Hän oli mukana myös Suomen Ilmailuliiton ympäri maata järjestämissä lentosirkuksissa. Joensuu esitti näissä näytöksissä sirkuspelleä joka "varasti" lentokoneen ja teki sillä sitten hurjia silmukoita kentän yläpuolella.

Kuolema
-------

Joensuu kuoli marraskuussa 1963 Maarianhaminan lentoturmassa. Hän oli ollut matkustajana Helsinki–Turku–Maarianhamina-lennolla turmakoneen ohjaamossa.

Lähteet
-------

* Virtualpilots.fi : sotahistoriaa : Antti Ilmari "Pitkä-Jim" Joensuu
* Finnish biplane fighter aces : Ilmari Joensuu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Hunajakenno
**Mehiläishoito** eli **mehiläistenhoito** tarkoittaa mehiläisten, etenkin tarhamehiläisten kasvatusta ja hoitoa hunajan ja mehiläisvahan keräämiseksi. Suomessa on noin 4 000 mehiläishoitajaa.

Mehiläishoidon historiaa
------------------------

Hunajan kerääjä noin 6 000 vuotta vanhassa Valenciasta löydetyssä luolamaalauksessa
Mehiläisten hyödyntämistä kuvaavia luolamaalauksia on löydetty hyvinkin vanhoja. Aluksi hunajaa kerättiin villimehiläisten pesistä, mutta myöhemmin opittiin rakentamaan keinotekoisia mehiläispesiä mm. ontoista puunrungoista, oljesta ja saviruukuista. Egyptissä mehiläishoito tunnettiin jo varhain ja useiden faaraoiden, esimerkiksi Tutankhamonin, haudoista on löydetty sinetöityjä hunaja-astioita.

Useat antiikin Rooman ajan kirjailijat, esimerkiksi Vergilius ja Aristoteles ovat dokumentoineet mehiläishoitoa teoksissaan. Erityisen laaja todisteaineisto varhaisesta mehiläishoitokulttuurista on löydetty Rehovista, nykyisen Israelin alueelta.

Suomeen ensimmäisen mehiläispesän toi vuonna 1760 Turun piispa Mennander, mutta varsinaisesti mehiläistarhauksen yleistyminen Suomessa alkoi vasta hieman myöhemmin professori Pietari Kalmin myötävaikutuksella.

Mehiläishoidon käytäntöjä
-------------------------

Mehiläishoitoa suojavarusteissa
Nykyisin mehiläisille rakennetaan irtokehäisiä pesiä, joissa vahakakut riippuvat irrallaan tukien varassa. Mehiläispesät koostuvat osastoista, jotka on asetettu päällekkäin torniksi. Pesälaatikon koosta riippuen irtokehiä on 7–11 vierekkäin. Osastojen lukumäärä riippuu mehiläisten ja hunajan määrästä; osastoja lisätään kesällä ja vähennetään syksyllä.

Hunajasato korjataan heinä-elokuussa. Samalla huolehditaan mehiläisten talviruokinnasta; pesään laitetaan sokeriliuosta.

Mehiläisten menestyksekäs hoito vaatii tietoa mehiläisten elämästä ja vuosikierrosta, jotta hoitotoimenpiteet tulisivat suoritetuiksi parhaaseen mahdolliseen aikaan. Se on tärkeää sekä mehiläisten hyvinvoinnin että hunajasadon määrän ja laadun kannalta.

Mehiläisten hoidossa käytetään suojavarusteita, jotka suojaavat mehiläisten pistoilta. Suojavarusteisiin kuuluvat mm. suojaverkolla varustettu hattu, paksut, mielellään vaaleat, vaatteet ja usein kernistä valmistetut käsineet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  CD-Facta 2005, WSOY.
2. ↑  Lauri Ruottinen, Tarja Ollikkala, Heikki Vartiainen & Ari Seppälä: *Mehiläishoitoa käytännössä*, s. 50. Helsinki: Suomen mehiläishoitajien liitto ry, 2004.
3. ↑  Vergilius: The Internet Classics Archive - The Georgics by Virgil The Internet Classics Archive. Viitattu 8.1.2007. (englanniksi)
4. ↑  Hunajan historiaa Suomen mehiläishoitajien liitto ry. Viitattu 8.1.2007.
5. ↑  Tietoa mehiläishoitoon – Suomen Mehiläishoitajain Liitto *mehilaishoitajat.fi*. Viitattu 7.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mehiläishoito** Wikimedia Commonsissa
**Ilmari Aukusti Anttila** (16. tammikuuta 1894 Muonio – 14. tammikuuta 1972 Oulu) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Anttilan vanhemmat olivat kauppias Adolf Anttila ja Greta Matilda Olli ja puolisot 1925–1959 Saara Elise Halmetoja ja sitten Aino Anttila. Anttila tuli ylioppilaaksi Kemin suomalaisesta yhteiskoulusta 1916 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1920. Teknillisen metsä- ja sahakoulun kurssin Härnösandissa Ruotsissa Anttila suoritti 1922. Hän oli Metsähallituksen metsäkonduktööri 1920, avustava metsänhoitaja Kemin tarkastuspiirissä 1921 ja Perä-Pohjolan piirikunnassa 1922, Ab Ytterstfors-Munksundin palveluksessa 1923, Metsätalousosuuskunta Pyhäjoen toimitusjohtaja 1924–1929, F. A. Juselius Ab:n metsäpäällikkö 1929–1930, Ab Silvana Oy:n palveluksessa 1931 sekä Metsähallituksen avustava metsänhoitaja Pohjanmaan piirikunnassa 1932–1934 ja Pudasjärven hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1934–1936.

Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön työttömyystarkastaja Anttila oli 1936–1937 ja palkkatarkkailija 1937, Metsähallituksen Pohjanmaan piirikunnan hankintametsänhoitaja 1938–1941, Kainuun tarkastuspiirin piiritarkastaja 1941–1948 ja Pohjanmaan piirikunnan vt. piirikuntapäällikkö 1947–1948 ja piirikuntapäällikkö 1948–1961. Hän oli myös Metsähallituksen Pudasjärven hoitoalueen kassanhoitaja 1934–1936, halko- ja hiiltopuuhankintojen suunnittelija ja tarkastaja 1940–1941 ja Pohjanmaan hiiltopiirin metsänhoitaja 1940. Metsäneuvoksen arvonimen Anttila sai 1953.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Turunen, Harri: Metsäneuvos Ilmari Anttila (1894–1972). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 7.3.2023.
2. 1 2  Kuka kukin on 1954, s. 42. Viitattu 7.3.2023.
3. ↑   Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 19.1.1972, s. 11.

Aiheesta muualla
----------------

* Harri Turunen: Ilmari Anttila *Biografiasampo*.
**Bronco Billy** (Suomessa myös nimellä *Bronco Billy "Lännen nopein"*) on Clint Eastwoodin ohjaama elokuva vuodelta 1980. Hän esittää siinä myös pääosaa.

Juoni
-----

*Bronco* Billy McCoy vetää pienen ryhmänsä kanssa Villin lännen show’ta ympäri USA:ta. Elämä on rankkaa ja rahaa on vähän. Ryhmä yrittää kuitenkin pitää yllä hyvää yhteishenkeä ja jatkaa sirkusta. Ollessaan erässä pikku kylässä Billy tapaa naisen nimeltä Antoinette Lilly. Lillyn pitäisi päästä kaupunkiin, sillä hänen juuri vihitty aviomiehensä on jättänyt hänet. Billy ottaa tämän show’nsa mukaan avustajakseen. Epäilys herää kuitenkin Broncon ryhmän muiden jäsenien kesken, sillä Lilly näyttää tuovan mukanaan huonoa onnea. Billy on kuitenkin jo ehtinyt rakastua Lillyyn.

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Asko Alanen harmittelee, ettei Eastwood malta pitää juonilankoja tiukasti käsissään ja antaa *Bronco Billylle* kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä".

Lähteet
-------

1. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
**Keskussääasema** oli Suomen puolustusvoimien sääpalvelut tuottanut yksikkö, joka toimi itsenäisenä vuoteen 1985 saakka.

Historia
--------

Keskussääasema perustettiin vuonna 1924 nimellä Sotilasmeteorologinen Keskusasema. Laitoksen lyhenteenä käytettiin *KSääAs* uuden nimen tultua käyttöön vuonna 1941. Myös nimi Päämajan Keskussääasema on ollut käytössä.

Yksikkö on toiminut Viipurissa, Imatralla, Mikkelissä, Hämeenlinnassa, Helsingin Vallisaaressa (1946 - ) ja Jyväskylän maalaiskunnan Tikkakoskella osana Luonetjärven varuskuntaa 1965 - 1985.

Keskussääasema toimi kenttätykistön alaisuudessa vuodesta 1940 alkaen ja palveli tykistöjoukkoja vuoteen 1965 saakka. Tila- ym. resurssien parannettua se alkoi tuottaa palveluja myös muille puolustushaaroille Tikkakoskelta käsin. Suojelukoulu ja Keskussääasema yhdistettiin Suojelu- ja Sääkouluksi 1. syyskuuta 1985.

### Päälliköt

Keskussääaseman päällikkönä ovat toimineet:

* kapteeni/majuri Eino Salojärvi (s. 1911) 1949 - 1965,

* majuri (Veikko) Kalevi Vallas (s. 1929) 1965 - sekä

* majuri Kari Höglund (s. 1943) vuosina 1978 - 1982.

Lähteet
-------

* Myllylä, Ismo: *Luonetjärven varuskunta 1939-1989*. Ilmavoimien viesti- ja tutkakilta ry, 1990. ISBN 952-90-2360-X.

### Viitteet

1. ↑  Myllylä, 1990, s. 120
2. ↑  Myllylä, 1990, s. 119
Carl Fredrik Ekestubbe Uudenmaan rakuunarykmentin univormussa noin vuonna 1779. Rinnassa Miekkaritarikunnan risti. Maalannut Emanuel Thelning
Anna Elisabeth Kraftman, Ekestubben vaimo vuodesta 1769 alkaen. Maalannut Emanuel Thelning n. 1780.
**Carl Fredrik Ekestubbe** (30. lokakuuta 1727 Olkkala – 7. maaliskuuta 1784 Olkkala) oli ruotsalainen aatelinen ja everstiluutnantti.

Elämäkerta
----------

Carl Ekestubbe syntyi Uudenmaan rakuunarykmentin kornetin pojaksi, ja hänen äitinsä oli Juliana Sofia Hästesko-Fortuna. Carl Fredrik liittyi vapaaehtoisena isänsä rykmenttiin 6. elokuuta 1746 ja hänet ylennettiin korpraaliksi 11. syyskuuta 1749. 20. elokuuta 1754 hänet nimitettiin ylikersantiksi sekä adjutantiksi 4. lokakuuta 1755.

Pommerin sodan alkaessa hän liittyi mukaan eteläiseen Skånen ratsuväkeen, jossa hänet nimitettiin komentajaksi 14. lokakuuta 1760. Vuonna 1762 hän palasi Uudenmaan rakuunarykmenttiin ja hänet ylennettiin luutnantiksi 9. maaliskuu 1762. Sitä seurasi tarjouksia melko nopeasti, kun hänestä ensin tuli kapteeni 27. marraskuuta 1765, rykmentin päällikkö 18. maaliskuuta 1768 ja hänelle annettiin komento Sääksmäellä 19. kesäkuuta 1770. Hänet ylennettiin majuriksi 26. lokakuuta 1775 ja hänet erotettiin ylennyksellä luutnantiksi 18. helmikuuta 1778.

Ekestubbe sai ritarin arvon 28. toukokuuta 1772. Hän kuoli maatilallaan Olkkalassa 7. maaliskuuta 1784.

### Perhe

Ekestubbe oli naimisissa kahdesti. Hän avioitui ensimmäisen kerran 1. lokakuuta 1761 Vihdissä Sofia Christina Rotkirchin (1730-1767) kanssa tämän toiseen avioliittoon. Hän oli kapteeni Johan Wenzel Rotkirchin ja hänen vaimonsa Barbro Christina Hästesko-Fortunan tytär. Pari sai neljä lasta.

Ekestubbe avioitui toisen kerran 12. elokuuta 1769 Hindhårissa Anna Elizabeth Kraftmanin kanssa (1751-1785). Hän oli Porvoon lukion opettajan Anders Kraftmanin ja hänen vaimonsa Anna Elisabet Heintziuksen tytär. He saivat 9 yhteistä lasta.

Lähteet
-------

* , *Tietosanakirja* (1909-1922).
* Eksetubbe suvun aateliskalenteri. Viitattu 10.8.2019
* Ekestubbe i Jully Ramsay, *Frälsesläkter i Finland intill stora ofreden* (1909-1916). Viitattu 10.8.2019
* 
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Carl Fredrik Ekestubbe
**Carl Finnilä** (1. marraskuuta 1838 Kokkolan maalaiskunta – 16. elokuuta 1885) oli suomalainen Vaasassa vaikuttanut kauppias ja tupakkatehtailija. Hän perusti tukku- ja vähittäiskaupan alalla toimineen *Carl Finnilä Osakeyhtiön*.

Räbbin talossa syntynyt Carl Finnilä oli mukana perustamassa Vaasaan rulla- ja kartussitupakkatehdasta yhdessä veljiensä Jacob ja Alexander Finnilän kanssa vuonna 1861. Hän muutti Vaasaan vuonna 1866 ottakseen tehtaan hoitoonsa. Tehdas sijaitsi veljesten Vaasan Kauppapuistikon varrelle rakentamassa talossa. Tehtaan tuotteita myytiin aluksi samassa talossa sijainneessa pienessä myymälässä.

Liikettä laajennettiin vuonna 1871 kun sekä Vaasassa että Kokkolassa aloitettiin koti- ja ulkomaisten tavaroiden tukku- ja vähittäiskauppa. Carl Finnilä hoiti Vaasan liikettä ja Jacob ja Alexander Finnilän Kokkolan liikettä. Vuonna 1873 Vaasan liikkeelle ostettiin talo Kauppatorin varrelta ja liike siirrettiin sinne seuraavana vuonna. Veljesten kauppayhtiö hajotettiin vuonna 1882 ja tällöin Carl Finnilä sai Vaasan liikkeen omakseen. Veljekset omistivat kuitenkin yhteisesti Vaasan Uuden Tupakkatehtaan nimellä toimineen tupakkatehtaansa, jossa otettiin käyttö höyryvoima vuonna 1881. Yhteisomistus purettiin vuonna 1908 ja tällöin muodostettiin uusi yhtiö Vaasan Tupakkatehdas Oy.

Carl Finnilä kuoli 46-vuotiaana elokuussa 1885. Hänen kuoltuaan Vaasan liikkeen johtoon tulivat hänen poikansa Carl Johan Finnilä (1862–1919) ja Alfred Finnilä. Alfred Finnilän kuoltua vuonna 1889 liike tuli Carl Johan Finnilän yksin johdettavaksi. Vuonna 1894 perustettiin haaraliike Ähtäriin Myllymäen rautatieasemalle Keski-Suomessa harjoitettavaa kauppaa varten. Vaasaan rakennettiin liikkeelle kivisiä varastomakasiineja ja vuonna 1897 vähittäiskauppaa varten oma kivitalo. Tukkuliike ja konttori toimivat edelleen vanhassa rakennuksessa. Liike muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1900.

Vuonna 1920 Carl Finnilä Oy:n myynti oli 38 miljoonaa markkaa. Vuonna 1928 liikkeellä oli Kauppapuistikko 2:n päätalon lisäksi varasto Vaasan Klemetsössä, Finnilän tila Ähtärin Niemisveden kylässä, kaksi varastorakennusta Kokkolassa ja yksi varastorakennus Kemissä. Liikkeellä oli ollut sivuliike myös Jyväskylässä. Keväällä 1928 vaasalainen vuonna 1911 perustettu tukkuliike *Kauppiaitten Oy* osti liikkeen koko osakekannan. Carl Finnilä Oy:n toiminta päättyi tällöin mutta yhtiö oli olemassa vielä vuoteen 1941 saakka. Maakauppiaitten omistamasta Kauppiaitten Oy:stä tuli vuonna 1940 osa samana vuonna perustettua Kesko Oy:tä kun se myi kiinteistönsä ja varastonsa Keskolle ja tuli Keskon osakkaaksi. Kauppiaitten Oy lunasti osakkeensa osakkailtaan ja yhtiö purettiin 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Täydentäviä yhtiötietoja : Carl Finnilä Ab, Pörssitieto G. Kock
2. 1 2 3 4  Osakeyhtiö Carl Finnilä, Vaasa, Etelä-Pohjanmaa, 13.12.1919, nro 51, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Täydentäviä yhtiötietoja : Kauppiaitten Osakeyhtiö, Pörssitieto G. Kock
4. ↑  Kauppiaitten Osakeyhtiö 30-vuotias, Kauppias : Suomen vähittäiskauppiasliiton äänenkannattaja, 01.05.1937, nro 10, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Carl Fredrik Bunæs** (16. lokakuuta 1939 Drammen, Norja – 6. lokakuuta 2022) oli norjalainen pikajuoksija, jonka huippuvuodet olivat 1957-1966.

Bunæs voitti Norjan mestaruuden henkilökohtaisilla matkoilla kaikkiaan 18 kertaa eli 100 metrin juoksun Norjan mestaruuden 100 metrillä vuosina viisi kertaa vuosina 1959-1963, 200 metrillä yhdeksän kertaa vuosina 1957, 1959-1966 ja 400 metrillä neljä kertaa vuosina 1963-1966. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti neljä mestaruutta eli 100 metrillä vuosina 1961 ja 1963, 200 metrillä 1963 ja 400 metrillä 1965. Bunæs osallistui vuoden 1960 Rooman olympialaisiin, mutta putosi neljännesvälierissä jatkosta niin 100 kuin 200 metrillä ajoilla 10,5 ja 21,4. Hän kilpaili vuoden 1966 EM-kisoissa Budapestissä, mutta jäi alkueriin ajalla 47,8.

Bunæsin ennätys 100 metrillä oli 10,4 (1957), 200 metrillä 20,9 (1960) ja 400 metrillä 47,3 (1960). Hän edusti Norjaa kaikkiaan 41 maaottelussa. Hänet valittiin vuoden yleisurheilijaksi vuonna 1960 eli kuninkaanpokaalin saajaksi.

Urheilu-uransa jälkeen hän työskenteli johtavissa tehtävissä graafisella alalla. Ennen eläkkeelle siirtymistään hän työskenteli Norsk Scanian pääkonttorissa Skøyenissä Oslossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Friidrett: Carl-Fredrik Bunæs er død *abcnyheter.no*. Viitattu 7.10.2022.
2. ↑  NORWEGIAN CHAMPIONSHIPS Athletics Weekly. Viitattu 13.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  NORDIC CHAMPIONSHIPS Athletics Weekly. Viitattu 13.10.2021. (englanniksi)
4. ↑  Carl Fredrik Bunæs SR Olympics Sport. Viitattu 13.10.2021. (englanniksi)
5. ↑  European Championships - Results Men 1966 TheSports.org. Viitattu 13.10.2021. (englanniksi)
6. ↑  Carl-Fredrik Bunæs Store Norske Leksikon. Viitattu 13.10.2021. (norjaksi)
Mehdi Bourabia marraskuussa 2017.
**Mehdi Bourabia** (s. 7. elokuuta 1991 Dijon, Ranska) on marokkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Sassuoloa.

Bourabia pelasi ensimmäiset pääsarjaottelunsa kaudella 2009–2010 ranskalaisseura Grenoblessa ja on Ranskan jälkeen pelannut Bulgariassa, Turkissa ja kesästä 2018 alkaen Italiassa. Turkkilaisseura Konyasporissa hän pelasi kaudella 2017–2018 Eurooppa-liigassa kuusi ottelua ja teki yhden maalin. Ensimmäisellä kaudellaan Italian Serie A:ssa hän pelasi Sassuolon joukkueessa 32 ottelua, joista avauskokoonpanossa 21 ottelussa. Hän teki maalin toukokuussa 2019 Torinoa vastaan, ja samassa ottelussa hänet ajettiin ulos kentältä kahden varoituksen seurauksena jo 29 minuutin pelin jälkeen. Kaudella 2019–2020 hän on pelannut kahdeksan Serie A -ottelua. Hän teki maalin kesäkuussa 2020 Atalantaa vastaan, ja samassa ottelussa hän teki myös oman maalin.

Bourabia on pelannut Marokon maajoukkueessa kahdeksan maaottelua lokakuusta 2018 alkaen. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi 58 minuuttia ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Namibiaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mehdi Bourabia Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Meher Baba vuonna 1945
**Meher Baba** (oik. **Merwan Sheriar Irani**, devanagari: मेहेर बाबा, urduksi ‏مہر بابا‎) (25. helmikuuta 1894 – 31. tammikuuta 1969) oli Intiassa syntynyt mystikko ja guru. Hänen vanhempansa olivat Iranista ja uskonnoltaan zarathustralaisia. Baban nuoruutensa merkittävin tapahtuma oli kohtaaminen muslimipyhimyksen Hazrat Babajanin kanssa. Baba ilmoitti vuonna 1954 olevansa aikansa avatar, jumala ihmisen hahmossa.

Baba aloitti 10. heinäkuuta 1925 loppuelämän kestäneen hiljaisuuden ja kommunikoi kirjainlevyn ja erikoisen viittomakielensä avulla. Baba vietti lähimmistä oppilaistaan koostuneen yhteisönsä, mandalin, kanssa pitkiä ajanjaksoja erakkoelämää, jona aikana hän usein paastosi. 

Baba matkusti vuonna 1931 ensi kertaa länteen, jonne hän matkusti myöhemmin useasti. Loukkaannuttuaan kahdessa auto-onnettomuudessa Yhdysvalloissa ja Intiassa vuosina 1952 ja 1956 Baban kävelykyky kärsi merkittävästi. Vuonna 1962 hän kutsui länsimaiset seuraajansa Intiaan suureen darshaniin, jonka nimi oli "The East-West Gathering". Huolestuttuaan kasvavasta LSD:n ja muiden psykedeelien käytöstä Baba totesi vuonna 1966 että kyseisillä aineilla ei ole todellisia etuja. Heikkenevästä kunnostaan huolimatta Baba jatkoi "yleismaailmallista työtään" – joka sisälsi paastoamista, erakoitumista – kuolemaansa 31. tammikuuta 1969 asti. Baban hautapyhätöstä Meherabadissa Maharashtran osavaltiossa on muodostunut pyhiinvaelluspaikka.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Meher Baba**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Meher Baba
Madagaskar sijaitsee saarella Intian valtamerellä ja sitä erottaa Afrikan mantereesta Mosambikin kanaali. Saaren keskellä on läpi saaren ulottuva ylänköalue, jossa on joitakin vuoristoja. Maan pohjoisosassa sijaitsee maan korkein vuori, 2876 metriä korkea Maromokotro. Saaren itäosassa paikoin vuoristot reunustavat merenrannikkoa ja vuorten rinteitä pitkin virtaavissa joissa on vesiputouksia. Saaren länsiosassa merenrannikon läheisyydessä on laaja alankoalue ja siellä on pidempiä ja monihaaraisempia jokia kuin itäpuolella. Huhtikuulta lokakuulle on erityisen kuiva kausi. Kaakkoispasaatti tekee maan itäosan ilmastosta kostean ja siellä vuotuinen sademäärä on noin 3000-4000 mm. Maan länsiosassa vuotuinen keskimääräinen sademäärä on 1000-1500 mm. Saaren irtauduttua Afrikan mantereesta eläinlajisto alkoi kehittyä omanlaiseksi ja useat saaren lajeista ovat kotoperäisiä. Saaren eläimistöön kuuluvat makiapinat ja puoliapinoista ai-ait.

Lähteet
-------

1. ↑  Detlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 238-239. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkunen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
Miika Takala Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.**Miika Juhana Takala** (s. 4. heinäkuuta 1978 Vähäkyrö) on suomalainen kestävyysjuoksija, joka edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Hänen valmentajanaan toimii Antero Liukkonen. Kalevan kisoissa Takala on voittanut 10 000 metrin juoksussa SM-hopeaa vuonna 2008. Lisäksi hän on saavuttanut puolimaratonin SM-hopeaa vuosina 2012 ja 2015 sekä maratonilla SM-kultaa 2013, SM-hopeaa 2009 ja SM-pronssia 2017. Viestijuoksun SM-kisoissa Takala on ollut voittamassa kolmea pronssia 4 × 1 500 metrin viestijuoksussa (2007, 2008, 2010), minkä lisäksi hänellä on maastojuoksun pitkän matkan joukkuekilpailun SM-kultaa vuosilta 2012 ja 2018, hopeaa vuosilta 2011, 2013 ja 2019 sekä pronssia vuodelta 2016 sekä maastojuoksun sekajoukkuekilpailussa pronssia 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Miika Takala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Miika Takkula** (s. 17. huhtikuuta 1983 Kiiminki) on entinen suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttä. Nykyään hän on valmennustehtävissä pääkaupunkiseudulla.

Miika Takkula pelasi urallaan aluksi oululaisessa Tervarien Ykkösen joukkueessa kausilla 2001 ja 2002. AC Oulun perustamisen myötä hän siirtyi uuteen oululaiseen Ykkösen seuraan, jossa pelasi kaikkiaan 40 ottelussa.  Kaudeksi 2005 hän siirtyi Turkuun Interiin, mutta käytännössä kausi meni Interin ykkösessä pelannessa naantalilaisessa farmiseurassa VG-62. Kausiksi 2006 ja 2007 Takkula palasi Ouluun, mutta loukkaantumisten myötä otteluita tuli pelattua vähemmän.
Hän lopetti pelaamisensa kauteen 2007, jolloin hän esiintyi talven liigacupissa AC Oulun riveissä ja kesäkaudella Kakkosessa pelannessa OLS:ssä. Urallaan Miika Takkula pelasi kaikkiaan 84:ssä Ykkösen ottelussa kausina 2001–2006.

Myöhemmin hän on pääkaupunkiseudulla ollessaan siirtynyt HJK:n junioriorganisaatioon valmentajaksi. Keväällä 2013 Takkula valittiin HJK-junioreiden valmennuspäälliköksi.

Miika Takkulan veljiä ovat kansanedustajana ja eurokansanedustajana toiminut Hannu Takkula ja sellisti-urheilutoimittaja Heikki Takkula.

Lähteet
-------

1. ↑   – Sinitähdet: Miika Takkula
2. ↑   Miika Takkula Oulusta Interiin – Veikkausliiga, 24.11.2004
3. ↑   Nuortunut Inter satsaa nopeaan peliin – Turun Sanomat, 3.2.2005
4. ↑  Miika Takkula jatkaa Klubin 00-poikien valmentajana  27.10.2011. HJK Helsinki.  Arkistoitu 4.11.2013. Viitattu 4.11.2013.
5. ↑  Miika Takkula on HJK-junioreiden uusi valmennuspäällikkö  29.4.2013. HJK Juniorit. Viitattu 4.11.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Tilastot Playerhistory.comissa
**Rantavakkisten kansakoulu** oli Mietoisissa Rantavakkisten kylässä Mettalan tilan mailla sijainnut kansakoulu, joka aloitti toimintansa vuonna 1912. Koulun perustamispäätös oli tehty jo vuonna 1911. Koulun suunnitteli arkkitehti Oiva Kallio ja hänen suunnitelmansa mukaisesti kouluun rakennettiin yksi luokkahuone, kansliatilat sekä veistosali, joka toimi aluksi myös voimistelu- ja ruokasalina. Koulun yhteydessä sijainnut opettajan huoneisto käsitti keittiön ja kaksi huonetta. Vuonna 1925 kouluun saatiin sähkövalaistus tuotua Raukkaan myllyltä asti.

Koulu lakkautettiin vuonna 1969 liian vähäiseksi katsotun oppilasmäärän vuoksi. Koulurakennus peruskorjattiin 1970-luvun alkupuolella yksityisasunnoksi, mutta rakennuksen julkisivu säilyi remontissa lähes muuttumattomana. Pihapiirissä sijaitsevat, myös asuinkäytössä olevat alakoulun ja keittolan rakennukset on samoihin aikoihin lohkottu omiksi tonteikseen.

Lähteet
-------

* Sinikka Kauko-Vainio: *Mietoisten kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*. Turun maakuntamuseo ja Varsinais-Suomen liitto, 1993. ISBN 951-9125-96-5.
* Anu Lahtinen: Mietoinen ja muu maailma: Paikallishistorian kurssi 9.2.-23.3.1999, luentotiivistelmät. *users.utu.fi*.  1999. Viitattu 10.1.2008.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kauko-Vainio: *Mietoisten kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*, s. 129
2. 1 2 3  Lahtinen: *Mietoinen ja muu maailma*

Aiheesta muualla
----------------

* Reino Kauko (toim.): *Mietoisten kunnan koululaitos 1882-1982*. Mietoisten kunta, 1982.
Macero vuonna 1996
**Attilio Joseph "Teo" Macero** (30. lokakuuta 1925 Glens Falls, New York, Yhdysvallat – 19. helmikuuta 2008 Riverhead, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen äänilevytuottaja sekä jazzsäveltäjä ja -saksofonisti.

Palveltuaan Yhdysvaltain laivastossa Macero muutti vuonna 1948 New Yorkin kaupunkiin, jossa hän valmistui Juilliard School of Musicista vuonna 1953. Hän teki uransa varhaisessa vaiheessa yhteistyötä Charles Mingusin kanssa.

Macero työskenteli Columbia Recordsille vuodesta 1957 1980-luvun loppuun saakka. Hänen tunnetuimpia töitään on Miles Davisin albumi *Kind of Blue* (1959). Macero tuotti Davisin ohella muiden muassa Charles Mingusia, Duke Ellingtonia, Ella Fitzgeraldia, Thelonious Monkia, Johnny Mathisia, Count Basieta, Dave Brubeckia, Tony Bennettiä, Charlie Byrdiä ja Stan Getziä.

Macero kuoli 82-vuotiaana vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yanow, Scott: Teo Macero Biography AllMusic. Viitattu 4.12.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Teo Macero** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |