Yksipyöräinen.
**Yksipyöräinen** on lihasvoimalla toimiva kevyt poljettava kulkuväline, jossa on nimensä mukaisesti vain yksi pyörä.

Rakenne
-------

Yksipyöräiset koostuvat muutamasta avainosasta: rengas (johon sisältyy sisä- ja ulkorengas, vanne, pinnat ja keskiö), kammet, polkimet, runko, satulaputki ja satula (istuin). Rengas on yleensä samanlainen kuin kaksipyöräisissä, mutta varustettuna erityisellä keskiöllä, jossa akseli on muotoiltu osaksi keskiötä. Tästä syystä kampien pyöritys on kiinteävälitteinen ja ohjaa suoraan renkaan pyörimistä. Runko on akselin laakereiden päällä, kun kammet kiinnittyvät akselin päihin. Satulaputki yhdistää rungon satulaan. Erilaisia yksipyöräisiä ovat muun muassa freestyle-yksipyörät, trial-yksipyörät, maastoyksipyörät, kirahvit*selvennä* ja pitkän matkan yksipyöräiset, joissa kaikissa on erityiset komponentit kyseiseen erikoiskäyttötarkoitukseen.

Historia
--------

Yksipyöräisen historia alkaa polkupyörän keksimisestä. Vuonna 1866 James Stanley keksi polkupyörän nimeltä penny-farthing, jossa oli todella suuri etupyörä ja pieni takapyörä. Se oli kulkuneuvo, joka toimi inspiraationa yksipyöräiselle.

Vakiintunut teoria yksipyöräisen keksimiselle on se, että 1800-luvun loppupuolella keksittiin ottaa takapyörä penny-farthing polkupyörästä pois ja kisailtiin, kuka pystyisi ajamaan sillä pisimmän matkan. Tätä oletusta tukevat kuvat 1800-luvulla tehdyistä suurirenkaisista yksipyöräisistä.

Yksipyöräisellä ajo vaatii kehittyneempää ajotaitoa kuin kaksipyöräisellä ajaminen, joten monesta ajamisen hallitsevasta on tullut sittemmin viihdetaiteilija. Vuosien aikana suunniteltiin monenlaisia yksipyöräisiä, kuten istuimettomia (*ultimate wheel*) ja korkeita (lempinimi *kirahvi*) yksipyöräisiä. Jotkut extreme-urheilun harrastajat kiinnostuivat yksipyöräisistä 1980-luvun loppupuolella, joka johti maastoyksipyöräilyn (MUni) syntymiseen.

Ajaminen
--------

Yksipyöräisellä ajon oppimiseen tarvitaan hieman kärsivällisyyttä. Ajamisen oppiminen vie yleensä 5–15 tuntia. Pyöräillessä on syytä käyttää kypärää, etenkin trialissa, maastoyksipyöräilyssä ja muissa vaarallisemmissa yksipyöräilyn muodoissa. Ajoon tarvitaan aluksi tasainen kova alusta ja jonkinlainen kiinnipitokahva. Yleisiä harjoittelupaikkoja ovat asfaltoidut tiet, koripallokentät, pihatiet, liikuntasalit ja nurmikot.

Yksipyöräily urheiluna
----------------------

Viime aikoina yksipyöräily on saanut suosiota urheiluna ja yleiskulkuvälineenä. Viimeisen kymmenen vuoden aikana yksipyöräilijät ovat vieneet yksipyöräisiä paraatien, liikuntasalien ja sirkusten ulkopuolelle ja luoneet uusia yksipyöräilymuotoja.

**Trial**

Trialiin sisältyy hyppiminen monenlaisten esteiden päälle, pudottautuminen korkeista paikoista ja ajaminen hankalissa paikoissa esimerkiksi kaidetta pitkin, joko luonnonmukaisilla paikoilla tai urbaanissa ympäristössä. Tavoitteena on ajaa haastava rata kaatumatta ja koskematta millään kehonosalla maahan.

**Crosscountry**

Cross Country on teknisesti melko helpossa maastossa pidempien matkojen ajamista.

**Maastoyksipyöräily**

Maastoyksipyörällä ajetaan polkuja kuten tavallisella maastopyörällä. Kilpailulajina maastoyksipyöräily yhdistää crosscountryn ja trialin haasteet. Tavoitteena on ajaa teknisesti vaikeassa maastossa lyhyitä matkoja. Maastoyksipyöräilyssä ajetaan esimerkiksi mäkisessä maastossa, hypitään ja pudottaudutaan kuten trialissa ja ajetaan puun runkoja pitkin.

**Freestyle**

Freestylen tarkoituksena on ajaa monin eri tavoin tehden "freestyle-temppuja". Yksipyöräisellä voi ajaa lukuisilla erilaisilla tavoilla, mutta yleisimmät temput on listattu kategoriaan, jota kutsutaan nimellä "10 yksipyöräilyn taitotasoa". Freestylea harrastetaan tyypillisesti sisätiloissa liikuntasalissa tai ulkona tasaisella alueella (yleensä asfaltilla).

**Street**

Street yhdistää trialin ja freestylen ja sitä harrastetaan pääasiassa kaupunkiympäristössä. Streetissä grindataan*selvennä* kaiteita, hypitään portaita alas tehden samalla temppuja ja tehdään temppuja tasaisella maalla (flatland).

Yksipyörätyypit
---------------

**Freestyle-yksipyörä**

Mallia käytetään tavallisesti freestyleen tasaisella maastolla. Näissä on pitkä runko, neliskanttinen haarukka, lyhyet kammet ja kapea korkeapaineinen 20-tuumainen rengas.

**Trial-yksipyörä**

Trial-yksipyöräistä käytetään tyypillisesti trialiin ja streetiin. Siinä lyhyt satulatolppa, kapea satula, pitkät kammet ja paksu matalapaineinen 19–20-tuumainen rengas. Nämä pyörät ovat yleensä kestäviä, jotta ne kestäisivät suuret pudotukset ja hypyt.

**Maastoyksipyörä (MUni)**

Mallin englanninkielinen lyhenne MUni tulee sanoista mountain unicycle, ja sitä käytetään normaalin maastopyörän tapaan poluilla. Maastoyksipyörissä on pitkät kammet ja paksu 24–26 tuuman rengas. Lisäksi malli on yleensä suunniteltu kestämään suurempaa rasitusta.

**Maantieyksipyörä**

Maantieyksipyöräistä käytetään pidemmillä matkoilla. Niissä on suuret renkaat, lyhyet kammet, korkeapaineinen kapea rengas ja toisinaan myös napavaihde. Renkaiden koot vaihtelevat 24–36 tuuman välillä.

Lähteet
-------

* Niełaczny, Michał, Wiesław, Barnat & Kapitaniak, Tomasz: *Dynamics of the Unicycle: Modelling and Experimental Verification*. Springer International Publishing, 2019. ISBN 978-3-319-95383-0. (englanniksi)

Viitteet
--------

1. ↑  Davies, Roger: The history of Mountain Unicycling (MUni) *www.unicycle.co.uk*.  2019. Viitattu 8.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yksipyöräinen**.
* Yksipyoraily.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Unicycling.org (englanniksi)