recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**PCT-sopimus** eli **patenttiyhteistyösopimus** (Patent Cooperation Treaty, PCT) mahdollistaa patentinhaun aloittamisen yli sadassa maassa yhdellä hakemuksella ("PCT-hakemus") ja pienillä aloituskustannuksilla.

**PCT-hakemus** eli **kansainvälinen patenttihakemus** on tällainen hakemus. Suomalainen hakija voi panna PCT-hakemuksen vireille PRH:n, WIPOn tai EPOn kautta. Sen hakemuksen kansainväliseksi tutkivaksi viranomaiseksi hän voi valita PRH:n, EPOn tai Ruotsin patenttiviraston.

WIPOn hallinnoimaan PCT-järjestelmään kuului 152 maata vuonna 2017.

PCT-hakemuksen etuja
--------------------

PCT-hakemus tarvitsee tehdä vasta vuoden sisällä mahdollisesta ensimmäisestä keksinnöstä tehdystä patenttihakemuksesta (etuoikeus) ja jatkohakemuksista eri maihin vasta 30 kuukauden sisällä, jolloin myös suuremmat käännös-, patentointi- ja hakemuskustannukset lykkääntyvät ja keksinnön mahdollisuudet ehtivät ensin selvitä. Päätöksen tueksi saa myös uutuustutkimusraportin ja halutessaan myös ylimääräisen raportin keksinnön patentoitavuudesta.

### 30 kuukauden miettimisaika

Jos hakija on enintään vuotta aiemmin tehnyt samasta keksinnöstä toisen patenttihakemuksen, esimerkiksi suomalaisen, hän voi pyytää PCT-hakemuksessaan etuoikeutta tuosta ensimmäisestä hakemuksesta, jonka tekemispäivästä käytetään nimitystä *etuoikeuspäivä* ja siitä alkavaa 12 kuukauden jaksoa kutsutaan *etuoikeusvuodeksi*. PCT-hakemuksen voi tehdä myös ilman etuoikeushakemusta, jolloin "etuoikeuspäivä" tarkoittaa PCT-hakemuksen tekemispäivää.

Jatkohakemukset muihin maihin tarvitsee tehdä vasta 30 kuukauden kuluessa varhaisimmasta etuoikeuspäivästä, eräitä poikkeusmaita lukuun ottamatta. Näin vasta lähes kaksi ja puoli vuotta hakemuksen jättämisestä tarvitsee päättää, mistä maista haluaa hakea patentin, ja isommat kustannuksetkin siirtyvät näin 30 kuukaudella verrattuna siihen, että tekisi kaikki hakemukset kerralla. Sen jälkeen keksijä yleensä jo tietää paremmin, miten pystyy keksintöä hyödyntämään ja missä maissa se kannattaa suojata patentilla.

PCT-hakemuksen tekeminen
------------------------

Jos valitsee PCT-hakemuksen vastaanottajaksi Patentti- ja rekisterihallituksen (PRH), hakemuksen voi tehdä suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi. Myöhemmässä vaiheessa hakemus on kuitenkin käännettävä englanniksi, esimerkiksi PRH:n tutkimasta PCT-hakemuksesta 14 kuukauden kuluessa etuoikeuspäivästä.

Patenttiasiamiestä ei tarvitse käyttää, vaan suomalainen hakija voi itsekin hoitaa PCT-asiat. PRH kuitenkin suosittelee asiamiehen käyttämistä, koska asiamiehen apu voi auttaa välttämään hakemukselle tuhoisia virheitä, kuten määräaikojen ylityksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Kansainvälinen patenttihakemus (PCT-hakemus)  16.1.2018. Patentti- ja rekisterihallitus.
2. 1 2  Asetus patenttiyhteistyösopimuksen voimaansaattamisesta  1980. Finlex.
3. ↑  Patenttiopas (pdf)  2018. PRH.
4. ↑  PCT-hakemuksen tekeminen PRH:een  16.1.2018. Patentti- ja rekisterihallitus.
**Fabrizio "Fab" Moretti** (s. 2. kesäkuuta 1980 Rio de Janeiro, Brasilia) on The Strokes -yhtyeen rumpali. Hänen isänsä on italialainen ja äitinsä brasilialainen, mutta perhe muutti New Yorkiin Morettin ollessa noin kaksivuotias. Vaikka hän on asunut lähes koko ikänsä New Yorkissa, Moretti puhuu sujuvasti portugalia ja on tehnyt muutamia haastatteluja tällä kielellä.

Musiikki
--------

Moretti aloitti rumpujen soittamisen ollessaan vain noin viisivuotias. Hän oli kiinnostunut soittamisesta jo neljän vuoden iässä. Hän sai rummut ja harjoitteli niillä ahkerasti äänieristetyssä komerossa. Ollessaan 13-vuotias Moretti tapasi yhtyekumppaninsa Julian Casablancasin sekä Nick Valensin Dwight Schoolissa New Yorkissa. Moretti unelmoi taiteen opettajan urasta ja opiskeli high schoolin jälkeen kuvanveistoa yliopistossa. Kun pojat perustivat yhtyeen, Moretti lopetti opiskelunsa kesken jotta voisi soittaa yhtyeessä kokopäiväisesti. Vuonna 2001 yhtye pongahti kuuluisuuteen.

Yksityiselämä
-------------

Seurusteli näyttelijä Drew Barrymoren kanssa tammikuuhun 2007 asti. Pari tapasi vuonna 2002 The Strokesin keikan jälkeen takahuoneessa.*lähde?*

The Strokes

| 
* Julian Casablancas
* Albert Hammond (nuorempi)
* Nick Valensi
* Nikolai Fraiture
* Fabrizio Moretti

 |
| --- |

|  |  |
| --- | --- |
| Studioalbumit | 
* *Is This It*
* *Room on Fire*
* *First Impressions of Earth*
* *Angles*
* *Comedown Machine*
* *The New Abnormal*

 |
| EP:t | 
* *The Modern Age*
* *Future Present Past*

 |
| Singlet | 
* "Hard to Explain"
* "Last Nite"
* "Someday"
* "12:51"
* "Reptilia"
* "The End Has No End"
* "Juicebox"
* "Heart in a Cage"
* "You Only Live Once"
* "Under Cover of Darkness"
* "Taken for a Fool"
* "All the Time"
* "At the Door"
* "Bad Decisions"
* "Brooklyn Bridge to Chorus"

 |
| Muuta | 
* Diskografia
* Kappaleet

 |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Osku Laukkanen** (s. 1967) on pedagoginen rehtori ja freelance-urheilutoimittaja. Laukkanen asuu Naantalissa ja on töissä Turun AKK:ssa. Laukkanen oli Yleisradion toimittajan virassa 1992–1996. Sen jälkeen hän on toiminut Ylellä freelance-urheilutoimittajana ja selostajana.

Laukkanen on koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri. Koulutuksessaan hän on erikoistunut erityisopetukseen ja puheviestintään. Opetusalan työt Laukkanen aloitti Turun AKK:ssa vuonna 1996. 

Toimittajana Laukkanen aloitti vuonna 1985 Suomen ensimmäisessä paikallisradiossa Radio Lakeudessa. Vuodesta 1988 vuoteen 1992 hän työskenteli Radio Kajauksessa. Vuonna 1992 hän sai Yleisradiosta toimittajan viran. Vuodesta 1996 lähtien Laukkanen on työskennellyt Ylellä freelance-toimittajana ja on ollut mukana selostajana useissa olympialaisissa, Lillehammer 1994, Nagano 1998, Sydney 2000, Salt Lake City 2002, Peking 2008, Vancouver 2010, Tokyo 2020 ja Peking 2022.

Lisäksi Laukkanen on ollut Ylen tv- ja radioselostajana paikan päällä useissa jääkiekon MM-kisoissa, Ruotsi 1995, Itävalta 1996, Venäjä 2000, Saksa 2001 ja Ruotsi 2002. Hän on selostanut televisiossa Ylelle myös jalkapallon MM- ja EM-kilpailuja sekä Yle TV2:lla lauantaisin jalkapalloa (Englannin liigalähetykset). Laukkanen on tuttu ääni myös Ylen radiokanavien palloilukierroksilta (pesäpallo, jääkiekko ja jalkapallo).

Lähteet
-------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*

Aiheesta muualla
----------------

* Osku Laukkanen, Mies radiossa 1985 - 2010
* Osku Laukkanen, Urheilutoimittajana Ylellä TV:ssä 1986 - 2010
* Jääkiekon MM 1995 viimeiset sekunnit, YLE Radio Suomi
* Katkeamatonta puhetta
* Haastattelussa nuori Saku Koivu (vuosi 1993)
* Luzhnikin mummot
Achates Ferdinand Gripenberg (1860-luvun puoliväli)
**Achates Ferdinand Gripenberg** (22. toukokuuta 1805 Ulvila – 14. helmikuuta 1882 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri ja valtiopäivämies, joka toimi Postihallituksen pääjohtajana eli "postitirehtöörinä" vuosina 1856–1872.

Ulvilan Harjunpäässä sijaitsevassa Sunniemen kartanossa syntynyt Gripenberg palveli muun muassa Suomen jääkärirykmentin Viipurin pataljoonassa 1823–1830 ja Suomen kaartissa 1830–1844, jonka jälkeen hän toimi Suomen kadettikoulun komppanianpäällikkönä sekä vielä vuoden ajan Suomen kenraalikuvernöörin erikoiskäytössä, ennen nimitystään postitirehtöörin virkaan. Suomen kaartissa Gripenberg osallistui muun muassa Puolan kapinan kukistamiseen ja Varsovan valloitukseen vuosina 1831–1832. Varsovassa haavoittunut Gripenberg palkittiin Pyhän Annan ritarikunnan tähdellä.

Gripenberg osallistui Gripenbergin suvun edustajana aatelissäädyssä valtiopäiville 1863–1864 ja 1867. Achates Ferdinand Gripenbergin veli oli jalkaväenkenraali Oskar Gripenberg ja poika itsenäisyysaktiivina tunnettu Alexis Gripenberg.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gripenberg, Achates Ferdinand *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 -verkkojulkaisu*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.2.2016.
2. ↑  Jalonen, Jussi: Valloitetun Varsovan suomalaiset aaveet  8.9.2011. Agricolan uutis- ja keskustelufoorumit. Viitattu 22.2.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
**Georg Weissel** (1590 Domnau, Itä-Preussi – 1. elokuuta 1635 Köningsberg) oli saksalainen pappi ja virsirunoilija.

Weissel opiskeli teologiaa ja musiikkia Albertus-yliopistossa. Hän työskenteli rehtorina Friedlandissa, Itä-Preussissa, kunnes hänestä tuli joulukuussa 1623 Köningsberglin luterilaisen Altroßgärter-kirkon pappi.

Altroßgärterin kirkko Köningsbergissä.
Freylinghausenschen Gesangbuch: Macht hoch die Tür (1734).
Weisselin kirjoittamia virsiä on säilynyt 23. Tunnetuin niistä on adventtivirsi "Avaja porttis, ovesi "(Macht hoh die Tür) jonka hän kirjoitti vastavalmistuneen Altroßgärter-kirkon vihkimiseen. Virsi julkaistiin painettuna Preussische Fest-Lieder kokoelmassa 1642. Virsi on käännetty useille eri kielille. Johann Sebastian Bach käytti Weisselin virttä "Nun liebe Seel, nun ist es Zeit" Jouluoratorion viidennessä kantaatissa.

Saksan "Evangeliches Gesangbuchissa" on Weisselin adventtivirren lisäksi vain kaksi hänen kirjoittamaansa virttä. Suomessa ja Ruotsissa tunnetaan hänen virsistään ainoastaan adventtivirsi "Avaja porttis, ovesi". (Suomen ev. lut. kirkon virsikirja virsi 2, Ruotsin kirkon virsikirja virsi 107, Hengellisen laulukirja laulu 609 ja Cantemus -laulukirja, laulu 34.)

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 774. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Bach Cantatas Website *bach-cantatas.com*. Viitattu 22.3. 2019. (ruotsiksi)
3. ↑  *Evangelisches Gesangbuch 1995*. Leipzig: Evangelische Verlagsanstalt, 1995. (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
Purjeveneilijöitä 1940-luvulla. Georg Tschernochvostoffin purjeveneessä takana Georg Tschernochvostoff, keskellä vasemmalla Eugenie Grünberg, keskellä oikealla Renate Grünberg ja edessä oikealla Inez Grünberg, Constantin Grünbergin valokuva
**Georg Tschernochvostoff** (11. huhtikuuta 1888 – 11. heinäkuuta 1956) oli suomalainen osastonjohtaja ja harrastajavalokuvaaja. 

Tschernochvostoff kävi Pietarissa saksankielisen Petrischulen ja opiskeli sitten laivanrakennusta Polyteknikumissa. Hän tuli vuonna 1913 Suomeen Kone ja Silta Oy:n palvelukseen. Vuonna 1921 hän siirtyi Oy Algolin palvelukseen osastojohtajaksi.

Tschernochvostoff oli mukana sekä 1889 perustetun ruotsinkielisen Amatörfotografklubben (AFK)-valokuvausyhdistyksen että 1921 perustetun suomenkielisen Kameraseuran toiminnassa ja hän toimi 1940-luvulla molempien yhdistysten varapuheenjohtajana. Tschernochvostoff oli myös yksi ensimmäisiä suomalaisia Lontoon Royal Photographic Societyn jäseniä.

Tschernochvostoff kokeili fototekniikkaa omassa pimiössään kotonaan Helsingin Mechelininkadulla yhdessä AFK:hon kuuluneiden Heinrich Ifflandin, Ilmari Waseniuksen ja Fred Runebergin kanssa ja hän piti esitelmiä aiheesta AFK:n kokouksissa. Hän toimi myös valokuvaaja Constantin Grünbergin opastajana valokuvauksen alalla. Tschernochvostoff käytti pääkameranaan Rolleicordia ja värikuvauksessa hän käytti kinofilmikameraa. hän sai syksyllä 1938 sekä rasterilevyjen että monikerrosfilmien ensimmäisen palkinnon AFK:n järjestämässä värikuvakilpailussa. Vuonna 1936 hän oli voittanut Kameraseuran järjestämän suurpalkintokilpailun.

Tschernochvostoff kuului myös esperentistien kansainväliseen lingvistiseen komiteaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Find A Grave : Georg Tschernochvostoffin hauta Helsingin ortodoksisella hautausmaalla
2. 1 2 3  Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 30.03.1938, nro 86, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Amatörfotografklubben i Helsingfors : Ensimmäiset sata vuotta (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2  Kameraseura ry - vuodesta 1921

Aiheesta muualla
----------------

* Georg Tschernochvostoffin valokuvia Amatörfotografklubbenin arkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Dandelions (Voikukkia), Georg Tschernochvostoffin valokuva vuodelta 1935, The Royal Photographic Society Collection/Victoria and Albert Museum, London/Getty Images[vanhentunut linkki]
* Profile (Profiili), Georg Tschernochvostoffin valokuva vuodelta 1935, The Royal Photographic Society Collection/Victoria and Albert Museum, London/Getty Images[vanhentunut linkki]
* Purjeveneilijöitä 1940-luvulla. Georg Tschernochvostoffin purjeveneessä takana Georg Tschernochvostoff, keskellä vasemmalla Eugenie Grünberg, keskellä oikealla Renate Grünberg ja edessä oikealla Inez Grünberg, Constantin Grünbergin valokuva, Helsingin kaupunginmuseon kokoelmat (Finna)
Edvard Engelbert Neovius (1881–1882)
**Edvard Engelbert Neovius** (7. helmikuuta 1823 Helsinki – 25. lokakuuta 1888 Helsinki) oli Haminan kadettikoulun matematiikan ja topografian opettaja, joka vaikutti merkittävästi metrijärjestelmän käyttöönottoon Suomessa.

Ura Haminan kadettikoulussa
---------------------------

Neovius valmistui Haminan kadettikoulusta vänrikkinä vuonna 1843, minkä jälkeen hän opiskeli Pietarin insinööriakatemiassa ja palasi vuonna 1845 kadettikoulun matematiikan ja topografian opettajaksi. Myöhemmin hän opetti myös suunnistusta ja tähtitiedettä. Vuonna 1885, yli 40 palvelusvuoden jälkeen, hän erosi tehtävästään ja sai lähtiessään kenraalimajurin arvon.

Metrijärjestelmän käyttöönotto
------------------------------

Neovius julkaisi vuonna 1862 kirjoituksen metrijärjestelmän käyttöönotosta, ja hänet nimitettiin komiteaan, joka valmisteli vuosina 1863–64 ehdotuksen oman rahan lyömisestä ja metrijärjestelmän käyttöönotosta. Vuonna 1886 hänet nimitettiin valtion vakaustarkastajaksi, tehtävänään valvoa metrijärjestelmän käyttöönottoa Suomessa.

Yhteys Mars-planeettaan
-----------------------

Vuonna 1875 Neovius julkaisi kirjan *Vår tids största uppgift*, jossa hän esitti suunnitelman, kuinka valomerkkien avulla voitaisiin pitää yhteyttä Mars-planeetan mahdollisiin asukkaisiin. Kirja herätti melkoisesti huomiota, ja se käännettiin saksaksi, venäjäksi ja ranskaksi.

Perhesuhteet
------------

Neoviuksen vanhemmat olivat Sortavalan kirkkoherra Johan Adolf Neovius ja Gustava Maria Charlotta Burgman. Hänen puolisonsa vuodesta 1848 oli Elise Gustava Krogius. Heidän lapsiaan olivat muun muassa opettaja Lars Nevanlinna, matematiikanopettaja Otto Nevanlinna ja matematiikan professori Edvard Rudolf Neovius.

Neoviuksen veli Frithiof Neovius oli Haminan kadettikoulun johtaja ja valtiopäivämies.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marjomaa, Risto: *Neovius, Edvard Engelbert*. Teoksessa *Suomen Kansallisbiografia, osa 7*, s. 18–19. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-448-7.
2. 1 2  *Uusi sukukirja III*. Otava, 1952–1970.
3. ↑  Elfving, Gustav: *The History of Mathematics in Finland 1928–1918*, s. 107–108. Helsinki: Societas Scientiarum Fennica, 1981. ISBN 951-653-098-2.
4. 1 2  Risto Marjomaa: Edvard Engelbert Neovius *Biografiasampo*. Viitattu 8.8.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Georg Stanford Brown
**Georg Stanford Brown** (s. 24. kesäkuuta 1943) on kuubalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuuluu poliisi Terry Websterin rooli televisiosarjassa The Rookies (1972–1976, ei esitetty Suomessa).

Brown muutti perheensä kanssa seitsemänvuotiaana Kuubasta Harlemiin, New Yorkiin. Hän aloitti 17-vuotiaana teatteriopinnot Los Angelesissa ja elokuvauransa 1960-luvun puolivälissä. The Rookiesin jälkeen Brown siirtyi näyttelijästä ohjaajaksi ohjaten useita televisiosarjojen jaksoja (mm. *Hill Street Blues*) ja televisioelokuvia. Brown sai vuonna 1986 Emmy-palkinnon ohjauksestaan televisiosarjassa Cagney & Lacy. Sarjan toista pääosaa esitti hänen silloinen vaimonsa Tyne Daly.

Lähteet
-------

1. ↑  Georg Stanford Brown Allmovie.com. Viitattu 3.6.2022.
2. ↑  Georg Stanford Brown emmys.com:  Television Academy. Viitattu 3.6.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
Suomen Windhoekin-suurlähetystö
**Suomen Windhoekin-suurlähetystö** edustaa Suomea Namibiassa. Suurlähetystö perustettiin maahan Namibian itsenäistyttyä vuonna 1990. Suurlähetystössä ei ollut moneen vuoteen varsinaista suurlähettilästä, vaan asiainhoitaja, ja suurlähettiläs oli akkreditoitu Pretoriasta Etelä-Afrikasta. Oma suurlähettiläs on ollut Windhoekissa vuosina 1990–2000 ja jälleen vuodesta 2014.

Suomen suurlähetystö toimii vuonna 1928 rakennetussa rakennuksessa, jonka on rakentanut Schmidtin suku. Rakennus oli suvun omistuksessa aina vuoteen 1990 asti. Sen jälkeen rakennus siirtyi C. J. Hinricksenin omistukseen, joka vuokrasi sen Hollannin suurlähetystölle. Hollannin edustus Namibiassa loppui vuonna 2006, jolloin Suomi muutti kyseiseen rakennukseen. Lisäksi Suomella on kaupungissa asiainhoitajan virka-asunto.

Suurlähettiläät ja va. asiainhoitajat
-------------------------------------

| Vuodet | Edustaja | Asema |
| --- | --- | --- |
| Lauri Kangas | 1990 | va. asiainhoitaja |
| Kirsti Lintonen | 1990–1994 | suurlähettiläs |
| Yrjö Karinen | 1994–1998 |
| Kari Karanko | 1998–2000 |
| Kirsti Lintonen (Windhoek/Pretoria) | 2000–2005 |
| Heikki Tuunanen (Windhoek/Pretoria) | 2005–2010 |
| Tiina Myllyntausta (Windhoek/Pretoria) | 2010–2013 |
| Petri Salo (Windhoek/Pretoria) | 2013–2014 |
| Sinikka Antila | 2001–2003 | va. asiainhoitaja |
| Seija Kinni-Huttunen | 2003–2008 |
| Asko Luukkainen | 2008–2011 |
| Anne Saloranta | 2011–2014 |
| Anne Saloranta | 2014–2017 | suurlähettiläs |
| Pirkko-Liisa Kyöstilä | 2017–2021 |
| Leena Viljanen | 2021– |

Katso myös
----------

* Suomen ja Namibian väliset suhteet

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomi ja Namibia: Kahdenväliset suhteet Suomen suurlähetystö, Windhoek. Viitattu 21.7.2023.
2. ↑  Toimitilat - Suomen Suurlähetystö, Windhoek Ulkoministeriö.  Arkistoitu 11.11.2014. Viitattu 19.11.2012.
**Russellin teekannu** (myös **taivaallinen teekannu**, **kosminen teekannu** tai **Bertrandin teekannu**) on filosofi Bertrand Russellin (1872–1970) kehittämä analogia, jonka tarkoituksena on ilmentää, ettei filosofinen todistustaakka koske epäilijöitä, eikä heidän siten tule joutua todistamaan väittämiä vääriksi, etenkään uskonnon tapauksessa. Russell kirjoitti, että jos hän väittäisi, että Aurinkoa kiertää teekannu, hänen olisi järjetöntä odottaa muiden olevan epäilemättä häntä vain siksi, etteivät he pysty todistamaan hänen väitteensä olevan väärä. Russellin teekannuun viitataan yhä keskusteltaessa jumalan olemassaolosta.

Lainaus Russellin artikkelista "Onko Jumalaa olemassa?":

> »Jos esittäisin että Maan ja Marsin välissä on posliininen teekannu, joka kiertää aurinkoa elliptisellä radalla, kukaan ei voisi todistaa väitettäni vääräksi, jos vain muistaisin lisätä että teekannu on liian pieni havaittavaksi parhaimmillakin teleskoopeilla. Mutta jos jatkaisin sanomalla, että koska väitettäni ei voida osoittaa vääräksi, sen epäileminen olisi ihmisjärjen kannalta suunnattoman röyhkeä teko, niin minun ajateltaisiin aivan oikeutetusti puhuvan hölynpölyä. Jos tällaisen teekannun olemassaolo kuitenkin vahvistettaisiin muinaisissa kirjoissa, jos sitä opetettaisiin pyhänä totuutena joka sunnuntai ja jos se istutettaisiin lasten mieliin jo koulussa, sen olemassaolon epäilemistä pidettäisiin merkkinä poikkeavaisuudesta. Valistuneella aikakaudella epäilijä saisi osakseen psykiatrin huomion, varhaisemmalla ajalla peräti inkvisiittorin.» 
> 
> 

Richard Dawkins kehitti teekannuteemaa vielä pitemmälle kirjassaan *A Devil’s Chaplain*:

> »Syy, jonka vuoksi uskonnolliset järjestöt pystyvät aiheuttamaan vihamielisyyttä on, toisin kuin Russellin teekannussa, että uskonto on voimakas, vaikutusvaltainen, veroista vapautettu ja järjestelmällisesti itseään liian nuorille ja vaikutuksia ottaville lapsille tyrkyttävä instituutio. Lapset eivät ole velvollisia viettämään kasvamiseensa käytettäviä vuosia lumoutuneena mielipuolisiin kirjoihin teekannuista. Hallituksen rahoittamat koulut eivät poissulje erilaisia lapsia joiden vanhemmat uskovat vääränmuotoiseen teekannuun. Teekannu-uskovaiset eivät kivitä teekannu-vääräuskoisia, teekannu-luopioita, teekannu-kerettiläisiä ja teekannu-jumalanpilkkaajia kuoliaaksi. Äidit eivät varoita poikiaan naimasta teekannu-polyteistia, jonka vanhemmat uskovat kolmeen teekannuun yhden sijasta. Ihmiset, jotka laittavat maidon ensin eivät hakkaa henkihieveriin heitä, jotka laittavat teen ensin.» 
> 
> 

Käsitettä Russellin teekannusta on sovellettu huumorintäyteisiin, selvempiin uskontoparodioihin kuten Näkymätön vaaleanpunainen yksisarvinen ja Lentävä spagettihirviö.

Aiheesta muualla
----------------

* Is There a God? [1952] *The Collected Papers of Bertrand Russell*, Vol. 11, sivut 542–548 (PDF)
**Mykola Jevšan** (ukr. Микола Євшан, kirjailijanimi **Javir Lebedyk**, ukr. Явір Лебедик; oikea nimi **Mykola Josypovytš Fedjuška**, ukr. Микола Йосипович Федюшка; 19. toukokuuta 1890 Voinyliv, Kalušin piiri, Galitsia – 23. marraskuuta 1919 Vinnytsja) oli ukrainalainen kirjallisuuskriitikko.

Jevšan opiskeli Lvivin yliopistossa saksan ja ukrainan kieliä ja hankki opiskeluaikana elantonsa työskentelemällä Ševtšenkon tieteellisen seuran (NTŠ) kirjastossa. Hänet karkotettiin yliopistosta poliittisista syistä, ja hän jatkoi opiskelua Wienin yliopistossa. Tieteellinen ura katkesi ensimmäiseen maailmansotaan. Hän palveli Ukrainan Galitsian armeijassa. Hän kuoli Galitsiassa Ukrainan ja Puolan välillä 1918–1919 käydyn sodan aikana saamaansa lavantautiin.

Jevšan aloitti kriitikkona jo hyvin nuorena ja oli pian säännöllinen avustaja *Ukrajinska h’atassa* ja *Literaturno-naukovyi vistnykissä*, jonka toinen päätoimittaja hänestä tuli. Hänen *Bdžolaan* 1908 kirjoittamansa kritiikki Ivan Frankosta herätti pahaa verta, mutta kirjallisuuden esteettisen arvojen esitaistelijana hän puolusti "modernistisia" suuntauksia ja vastusti vakiintuneiden kirjallisten mestarien kansanomaisuutta. Vaikka Jevšania syytettiin "taidetta taiteen vuoksi" -ajatuksen puolestapuhujaksi, hän kannatti Jean-Marie Guyaun esteettistä filosofiaa siten kuin se on esitetty Guyaun *Les problèmes de l’esthétique contemporaine* (1884, käännetty ukrainaksi 1913). Merkittävimmässä kritiikkiteoksessaan *Pid praporom mystetstva* (1910, ’Taiteen lipun alla’) Jevšan on Guyaun kannalla tähdentäessään, että ihmisillä on luovaa altruistista elämänvoimaa ja että heillä on pakottava tarve luoda kaunista ja kohottavaa. Jevšan pitää siten kaunokirjallisuutta vailla esteettisiä arvoja pelkkänä markkinahömppänä ja arvostaa Vasyl Stefanykin kaltaisia kirjailijoita, joiden teksteissä hän näkee yhteiskunnallisia tavoitteita yhdistyneenä esteettiseen muotoon. Muuta kritiikkiä Jevšan kirjoitti vain vähän, lähinnä artikkeleita lehtiin ja laajan pamfletin *Kudy my pryišly* (1912, ’Mihin olemme tulleet’) sekä monografian Taras Ševtšenkosta (1911).

Lähteet
-------

1. ↑  Євшан Микола *Енциклопедія Сучасної України*. Viitattu 19.2.2023. (ukrainaksi)
2. 1 2 3  Danylo Husar Struk: Yevshan, Mykola *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 19.6.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
Alfred Gough (vas.) yhdessä Miles Millarin kanssa vuonna 2019.
**Alfred Fabian Gough III** (s. 22. elokuuta 1967 Leonardtown, Maryland) on yhdysvaltalainen tuottaja ja elokuvakäsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta *Smallville*, jonka hän loi yhdessä Miles Millarin kanssa. Muita Goughin ja Millarin yhteistyönä syntyneitä sarjoja ovat *Aquaman*, *Charlien enkelit*, *Into the Badlands* ja *The Shannara Chronicles*.

Gough syntyi Marylandissa ja kävi koulua muun muassa St. Mary’s Ryken High Schoolissa, josta hän valmistui vuonna 1985. Myöhemmin Gough valmistui The Catholic University of Americasta vuonna 1989. Televisiotuotantoa hän opiskeli USC School of Cinematic Artsissa.

Gough hän on käsikirjoittanut elokuvia, kuten *Made Men*, *Shanghai Noon*, *Shanghai Knights*, *Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2* ja *Riemukupla: Tankki täynnä*. Gough toimi myös vuosina 1998–2000 *Martial Law* -televisiosarjan tuottajana ja käsikirjoittajana. Sen jälkeen hän siirtyi *Smallvillen* pariin, jonka esittäminen alkoi vuonna 2001 ja päättyi vuonna 2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Alfred Gough Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Georg Starck
**Georg Karlovitš Starck** (ven. Георгий Карлович Старк, myös muodossa Jurij Karlovitš Starck, ven. Юрий Карлович Старк; 20. lokakuuta 1876 – 2. maaliskuuta 1950 Pariisi, Ranska) oli suomalaistaustainen venäläinen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.

Starckin vanhemmat olivat notaari Karl Johan Starck ja Agrippina Nikanova ja puoliso Elisabeth Rasvozova. Starck tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1892 ja yleni gardemariniksi 1896 ja midshipsmaniksi 1898. Palveltuaan Itämeren laivastossa 1898–1902 hänet ylennettiin luutnantiksi 1902. Venäjän–Japanin sotaan Starck osallistui 1904–1905 risteilijöillä Avrora ja Dmitri Donskoi, kunnostautuen Tsushiman meritaistelussa toukokuussa 1905. Sodan jälkeen joulukuussa 1906 hänet määrättiin Avroran vanhemmaksi miinaupseeriksi ja ylennettiin kapteeniluutnantiksi joulukuussa 1907. Hänelle myönnettiin urheudesta Pyhän Yrjön miekka tammikuussa 1907. Kesällä 1908 Starck siirrettiin Avroran vanhimman upseerin apulaiseksi. Risteilijän vanhimmaksi upseeriksi hän tuli tammikuussa 1910.

Kesäkuussa 1912 Starck nimitettiin eskaaderitorpedovene Silnyin päälliköksi ja ylennettiin joulukuussa 2. luokan kapteeniksi. Elokuussa 1913 hänet nimitettiin Pietarin merikadettikoulussa miinaupseereiksi opiskelevien merikadettien tutkintolautakuntaan. Starck yleni 1. luokan kapteeniksi 1915 ja palveli ensimmäisen maailmansodan lopulla maaliskuusta 1917 lähtien miinavene-eskaaderin 5. laivueen päällikkönä. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi kesällä 1917, jolloin hän sai myös eron sotapalveluksesta. Reserviin siirryttyään Starck liittyi Venäjän sisällissodan alussa valkoiseen armeijaan. Hän tuli 1922 amiraali Merkulovin alaisuudessa toimineen Kaukoidän laivaston komentajaksi, mutta erosi palveluksesta sodan käännyttyä valkoisille tappiolliseksi ja matkusti Pariisiin, missä hän eli viimeiset vuotensa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Starck, Georg *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Георг Карлович Старк *Hronos.ru*.  (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
	+ 2
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Alfred H. Caspary** (1877–1955) oli yhdysvaltalainen filatelisti, hyväntekijä, keräilijä ja liikemies. Hän oli NYSE-noteeratun investointiyhtiö A.H. Caspary & Co.:n omistaja. Casparya pidetään yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä postimerkkien keräilijöistä, jonka kokoelmassa oli paljon kaikkien aikojen harvinaisimpia ja arvokkaimpia postimerkkejä.

Elinaikanaan Caspary käytti filateelisissa piireissä salanimeä "Pacificus" ja vasta Casparyn kuoleman jälkeen paljastui hänen postimerkkikokoelmansa loistokkuus. Caspary oli mukana perustamassa Philatelic Foundationia ja toimi Lontoon Royal Philatelic Societyn komitean neuvonantajana.

Casparyn kuoleman jälkeen hänen postimerkkikokoelmansa myytiin Harmerin huutokaupoissa vuosien 1955–1958 välillä. Hienon yhdysvaltalaisten merkkien kokoelman lisäksi Caspary keräsi harvinaisuuksia ympäri maailman. Caspary valittiin American Philatelic Societyn Hall of Fameen vuonna 1977.

Lähteet
-------

1. ↑  HISTORY OF THE CASPARY ESTATE (PDF) *hss.edu*.  Arkistoitu 24.11.2012. Viitattu 16.11.2012.
2. 1 2 3  Revealing the great stamp collection of Alfred H Caspary Paul Fraser Collectibles. Viitattu 16.11.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  George B. Sloane: Alfred H. Caspary Dies *Stamps*.  22.1.1955. Stampnotes.com.  Arkistoitu 2.12.2008. Viitattu 16.11.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Old stamp collectors - Life Magazine (Arkistoitu – Internet Archive) - kaksi valokuvaa Casparyn jäämistön huutokaupoista

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Pelin ruokinta-automaatti
**Wingspan** on Elisabeth Hargraven suunnittelema lautapeli, jossa myös pelikorteilla on merkittävä osuus. Peli on monimutkainen, mutta myös hauska nuorison ja aikuisten käyttöön. Pelissä on bonuskortit, joiden vuoksi jokaisen pelaajan on pyrittävä hieman erilaisiin päämääriin. Lintukortteja on 170, jotka jäljittelevät Pohjois-Amerikassa esiintyviä lintulajeja ja niiden ominaisuuksia esimerkiksi munamäärän ja ruokavalion suhteen. Ruokintalautana on rakennelma, johon ruoat tulevat sattumanvaraisesti. Lintukorteista ja munista saa pisteitä, kun ne pelaa laudalle niille ominaisiin maastotyyppeihin. Joka kierroksella ei voi pelata lintua. Välillä voi hankkia kosteikkolinturivilta uusia lintukortteja, niittyjen lintujen riviltä munia tai metsälintujen riviltä ruokaa automaatista.

Pelissä on neljä vaihetta, joihin kuuluu sattumanvaraiset neljä tavoitetta. Edelleen pelattuja lintuja voi aktivoida eri toimintoihin, joista toisista hyötyy enemmän kuin toisista. Pistelasku suoritetaan lopuksi, ja se on kohtalaisen monimutkainen, mutta toimiva. On myös laadittu versio, jossa käsitellään Euroopan lintuja. Peli on palkittu muun muassa Saksassa vuoden lautapelinä 2019.

Pelin julkaisijana on Stonemaker Games.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Saari, Mikko: Wingspan *Lautapeliopas/Peliarvostelut*.  2.7.2019. Viitattu 1.8.2023.
Sorraianponi niityllä.
**Sorraianponi** on kotoisin Portugalista, Sor- ja Raia-jokien seudulta. Sorraian arvellaan olevan hyvin vanha rotu, joka on saattanut elää jo ennen jääkautta. Tämän puolesta puhuisivat La Piletasta Espanjasta löydetyt luolamaalaukset, joissa esiintyy kovasti sorraiaa muistuttava hevonen. Sorraianponi polveutunee tarpaanista, ja perimästä löytyy merkkejä myös przewalskinhevosesta. Poni eli pitkään villinä, joskus paikalliset vangitsivat tarvitessaan yksilöitä työkäyttöön. Sorraianponi on erittäin merkittävä hevosmaailmassa, sillä se on vaikuttanut sekä andalusianhevosten että lusitanojen kehitykseen. 

Sorraianponi on sitkeänä ja ketteränä toiminut menestyksekkäästi karjanajossa, vaikka tämä työ onkin nykyään vähentynyt. Varmajalkaista rotua on kautta aikojen arvostettu sekä ratsuna että taakkojen kantajana.

Poni on perimästään johtuen hyvin alkukantaisen ja "karkean" näköinen. Se muistuttaa rakenteeltaan niin paljon hevosta, että sitä voidaan pitää myös pienikokoisena hevosena. Jotkut itse asiassa pitävät poni-nimitystä virheellisenä. Tunnusomaisia piirteitä ovat kyömy profiili ja korkea säkä. Väriltään ponit ovat yleensä hiirakkoja tai hallakkoja. Siimat ovat yleisiä. Säkäkorkeus on noin 122–132 cm. 

Nykyään sorraianponeja on jäljellä niin vähän, että rotua uhkaa sukupuuttoon kuoleminen. Useimmat elävät vapaina villilaumoissaan kotiseudullaan, mutta muutamia on levinnyt kasvattajille myös Ranskaan, Saksaan ja Sveitsiin. Rodun pelastus saattaa olla se, että Yhdysvaltojen mustangilaumoista on löytynyt kovasti sorraianponia muistuttavia hevosia. Sitä kautta rodun kehitys ehkä nousee uuteen kukoistukseen.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sorraianponi** Wikimedia Commonsissa
David Ortiz, kahdeksankertainen Edgar Martínez -palkinnon voittaja
**Designated hitter -sääntö** baseballissa on yleisnimi Major League Baseballin (MLB) säännölle 5.11, jonka myötä syöttäjän tilalle saa sisäpeliin nimetä ylimääräisen lyöjän, josta käytetään nimeä **designated hitter** (tai **DH**; suom. *sijaislyöjä*). Se otettiin käyttöön MLB:n American Leaguessa vuonna 1973. Sen jälkeen sääntöä on käytetty lähes kaikissa liigoissa, pois lukien MLB:n National League ja Japanin Nippon Professional Baseballin Central League.

Designated hitter -sääntöä käytetään myös liigojen välisissä otteluissa, joissa American Leaguen joukkue on kotijoukkueena (myös World Seriesissä). Kaiken kaikkiaan säännön myötä NL:ssä syntyy vähemmän juoksuja kuin AL:ssä, koska syöttäjän on myös lyötävä vuorollaan. 

American Leaguen parhaalle DH:lle jaetaan vuosittain Edgar Martínez -palkinto, jonka on useimmin voittanut David Ortiz, kahdeksan kertaa (2003–2007, 2011, 2013 ja 2016).

Lähteet
-------

1. ↑  Sanasto Suomen Baseball- ja Softball-liitto. Viitattu 6.10.2019.
2. ↑  David Ortiz *baseball-reference.com*. Sports Reference LLC. Viitattu 27.10.2018. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Henrik I:n kuninkaallinen sinetti
Henrik I Paksu
**Henrik I**, lisänimeltä **Paksu**, (3. joulukuuta 1244 – 22. heinäkuuta 1274) oli Navarran kuningas ja nimellä **Henrik III** Champagnen kreivi.

Nuoruus
-------

Henrik oli Thibaut I:n ja tämän kolmannen vaimon, Margarita de Bourbonin nuorempi poika ja kuningas Thibaut II:n veli. Hän toimi valtionhoitajana useita kertoja Thibautin ollessa poissa maasta. V. 1269 Henrik avioitui Artoisin Blanchen, kuningas Ludvig IX:n veljentyttären kanssa.

Kuninkuus
---------

Henrik tunnustettiin kruununperijäksi veljensä eläessä, ja seurasi tätä Navarran kuninkaana ja Champagnen kreivinä Thibautin kuoltua lapsettomana joulukuussa 1270. Hänet julistettiin kuninkaaksi Pamplonassa vasta 1. maaliskuuta 1271, ja hänen kruunauksensa viivästyi toukokuuhun 1273. Veljensä tavoin hän vannoi ylläpitävänsä Navarran *fueroja* (eräänlainen perustuslaki), ja vannoi uskollisuutta Ranskan uudelle kuninkaalle Filip III:lle Champagnen kreivinä.

Henrikin hallituskauden alussa Navarran talous kukoisti, mutta Ranskan ja Englannin (joka hallitsi Gascognea) väliset kiistat rajoittivat Navarran pääsyä merelle. Tämän takia hän suunnitteli tyttärensä Johannan naittamista Englannin Edvard I:n pojalle, mutta suunnitelma ei koskaan toteutunut. Hän tuli suhteellisen hyvin toimeen aateliston kanssa, vaikka olikin valmis ylläpitämään rauhaa keinoja kaihtamatta. Champagnen kreivinä Henrik vietti paljon aikaa Ranskassa olevilla maillaan, mikä herätti tyytymättömyyttä navarralaisissa.

Henrik tuki aluksi Alfonso X:n veljen Filipin kapinaa v. 1270, toivoen saavansa takaisin Kastilialle menetettyjä alueita. Hän veti myöhemmin tukensa pois, ja yritti luoda liiton Kastilian kanssa sopimalla poikansa Thibautin avioliitosta Alfonson tyttären kanssa syyskuussa 1272. Thibaut kuitenkin kuoli seuraavana vuonna, vain kolmivuotiaana, pudottuaan Estellan linnan muurilta.

Henrik ei elänyt pitkään poikansa jälkeen; tarinan mukaan hän tukehtui oman lihavuutensa vuoksi v. 1274. Häntä seurasi Navarran valtaistuimella tyttärensä Johanna I.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Enrique I de Navarra Real Academia de la Historia. Viitattu 23.9.2021. (espanjaksi)
2. ↑  Henry I, king of Navarre *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 23.9.2021. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Henrik I (Navarra)**.
**Haltijakirja** on Holly Blackin ja Tony DiTerlizzin fantasiakirja vuodelta 2003. Kirja kuuluu Spiderwickin kronikat -sarjaan, ja se on sarjan ensimmäinen osa. Kirja julkaistiin Suomessa vuonna 2004. Kirjan suomensi Ulla Lempinen ja sen julkaisi WSOY.

Juoni
-----

Vastaeronnut rouva Grace muuttaa lastensa Jaredin, Simonin, ja Malloryn kanssa Spiderwickin eli Lukkivyöryn kartanoon.

Jared löytää talosta aiemman omistajan Arthur Spiderwickin *Luonto-opas - ihmeellinen maailma ympärillämme* -oppaan. Kirjan kannessa varoitetaan, ettei kirjaa saisi lukea, mutta hän jättää varoituksen huomioitta.

Samalla alkavat oudot tapahtumat, kun peikot ja erilaiset menninkäiset yrittävät saada kirjaa itselleen.

Aiheesta muualla
----------------

Risingshadow.net: Kirjan tietoja (Arkistoitu – Internet Archive)

Tony DiTerlizzin ja Holly Blackin *Spiderwickin kronikat*

|  |  |
| --- | --- |
| Kirjat | 
* Haltijakirja
* Silmikivi
* Lucindan salaisuus
* Rautapuu
* Mulgaratin raivo

 |
| Muut kirjat | 
* Lammenneidon laulu
* Arthur Spiderwickin luonto-opas: Ihmeellinen maailma ympärillämme

 |
| Hahmot | Luettelo hahmoista |
| Muuta | 
* Elokuva
* Videopeli
* Soundtrack

 |
Saksan Helsingin lähettiläs Blücherin tiedonanto 11.9.1940 Saksan ulkoministeriöön
Neuvostoliittolainen höyryveturin vetämä juna pysähtyneenä Keravan rautatiesillan alle vuonna 1940. Höyryveturin keulassa tähti ja CCCP kirjainyhdistelmä. Kuva otettu kiskojen välistä pohjoisen ja ratapihan suuntaan. Kiskojen väliselle ratapihalle kertynyt paljon väkeä junaa katselemaan. Juna matkalla Hangon vuokra-alueelle.
**Suomen ja Neuvostoliiton kauttakulkusopimus**  oli 6. syyskuuta 1940 Suomen ja Neuvostoliiton välillä solmittu sopimus, joka salli rautatiekuljetukset Neuvostoliitosta Hangon vuokra-alueelle.

Saksan suurlähettilään tiedonanto
---------------------------------

Saksan suurlähettiläs Blücherin tiedonannon 11. syyskuuta 1940 mukaan neuvostoliittolaiset saavat erilaisilla ehdoilla rajoitetuin oikeuksin kuljettaa enintään kaksi junaa päivittäin kumpaankin suuntaan Suomen rautatieverkkoa käyttäen. Junahenkilöstö on venäläistä mukanaan suomalainen vartiosto. Salaisessa kirjeenvaihdossa neuvostohallitus sitoutui kuljettamaan aseet ja joukot erikseen .

Suomalaisten uhka-arvio
-----------------------

Sopimuksen mukaan suomalaiset eivät saaneet mennä junaan sisälle tarkastamaan vaunuja, jolloin tarkkaa tietoa kuljetusten sisällöstä ei tiedetty. Sopimuksen mukaan junissa ei saanut kuljettaa joukkoja ja aseita yhdessä, mutta ilman tarkastusoikeutta asiasta ei saatu varmuutta. Päämaja arvioi erääksi uhkakuvaksi sen, että kauttakuljetukseksi naamioidut junat purkaisivat kyydissä olevat joukot tärkeimmille rautatieliikenteen solmukohdille ja ottaisivat ne haltuun siksi aikaa, kun päähyökkäys itärajalla ja Hangossa alkaisi. Suomen II armeijakunnan komentajalle alistetun jääkäriprikaatin yksi keskeisimmistä tehtävistä oli valmistautua kauttakulkuliikenteen aiheuttamiin haittoihin. Prikaati määrättiin myös valvomaan kyseistä liikennettä.

Hangon vuokra-alueelle matkalla oleva neuvostoliittolainen höyryveturi pysähtyneenä Keravan rautatiesillan alle. Höyryveturin perässä avonaisia tavaralavetteja, joiden sisältö peitetty pressuilla. Kuva otettu sillan itäpuolelta siten että veturin takaa näkyy santarmien mökki sekä Lindströmin kiinteistö että Liittopankin kiinteistö.

Lähteet
-------

1. ↑  Auswärtiges Amt. Politische Abteilung. AA k. 140. Mikrofilm 431094
2. ↑  Pääesikunta, Operatiivinen osasto N:o 2325/Op.1, 8
.11.1940, T 2856/4, KA. ja jatkosodan historia 1 s.49.
**Haltiajärvi** on syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen ylänköjärvi Sallassa Lapin maakunnan kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 54 hehtaaria. Etäisyys Rovaniemeltä on 146 kilometriä itään ja Sallan keskustasta 17 kilometriä kaakkoon.

Maantiede
---------

Muodoltaan kolmiomaisen Haltiajärven suurin ulottuvuus lounaasta koilliseen ja kaakosta luoteeseen on noin kilometrin. Järven länsiosassa sijaitsee kaksi pientä saarta. Noin kolmasosa Haltiajärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Järven itäosa on selvästi länsiosaa syvempi. Haltiajärven metsäisillä rannoilla on yksittäisiä pientaloja. Järven koillispuolella sijaitsee Onkamojärvi ja Onkamon kylä.

Haltiajärven vesitilavuus on 4 059 000 kuutiometriä.

Haltiajärvi (73.082.1.014) kuuluu Onkamojoen keskiosan alueeseen (73.082), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koutajoen vesistössä (73). Toinen jakovaihe on Onkamojoen valuma-alue (73.08). Onkamojoen keskiosan alueella on 21 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Haltiajärvi on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Halijärvi, Tunturilampi (pohjoinen) ja Iestinlampi.

Sallassa on toinenkin Haltiajärvi (65.476.1.003). Se sijaitsee Naruskan alueella noin 62 kilometriä Onkamon alueen Haltiajärveltä pohjoiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Haltiajärvi, vakavesi, Salla
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 11.7.2022.
3. ↑  Haltiajärvi. Järviwiki. Viitattu 11.7.2022.
4. ↑  Onkamojoen keskiosan alue (73.082). Järviwiki. Viitattu 11.7.2022.
5. ↑  Haltiajärvi (65.476.1.003). Järviwiki. Viitattu 11.7.2022.
**Antti Halonen** (14. heinäkuuta 1870 Linnasalmi, Lapinlahti – 7. helmikuuta 1945 Suonenjoki) oli suomalainen taidemaalari sekä puunveiston ja rakennusopin opettaja.

Antti Halosen vanhemmat olivat maanviljelijä Olli Halonen ja Vilhelmiina Uotinen. Perheessä oli yhdeksän lasta, joista Antti oli viides. Hänen veljiään olivat taidemaalari Pekka Halonen, soitinrakentaja, harmonitehtailija Aapeli Halonen sekä viulutaiteilija Heikki Halonen.

Halonen opiskeli kuvataidetta aluksi vanhemman veljensä Pekka Halosen johdolla, ja sittemmin hän oli Akseli Gallen-Kallelan ja Eero Järnefeltin oppilaana. Hän kävi myös 1888 *Mäkisen Käsityöammattikoulun* Sortavalassa ja 1897 Pohjois-Savon kansanopiston Maaningalla.

Antti Halonen työskenteli Mäkisen urkuharmoonitehtaalla Sortavalassa ja sitten veljensä Aapeli Halosen urkuharmoonitehtaalla Jyväskylässä. 1900-luvun alussa Antti Halonen toimi useiden rakennushankkeiden (muun muassa Pekka Halosen Halosenniemen ateljeen ja J. H. Erkon Erkkola-kodin) suunnittelijana ja töiden valvojana. Vuosina 1910–1915 Antti Halonen oli vapaana taiteilijana Jyväskylässä, ja isänsä kuoltua 1915 hän hoiti perheen maatilaa Akkalansaaressa.

Mentyään naimisiin 1920 Tilda Nykäsen kanssa Halonen muutti Suonenjoelle, jossa hän toimi maamieskoulun rakennusopin ja -piirustuksen opettajana jääden eläkkeelle 1937. 

Antti Halosen maalausten aihepiirit liittyvät luonnonmaisemiin sekä maaseudun rakennuksiin ja ihmisiin. Hänen töitään oli ensimmäisen kerran näytteillä Helsingissä 1904, ja viimeisen näyttelynsä Halonen piti kesällä 1940 Kuopiossa. Halonen oli myös hirsirakentamisen asiantuntija ja taitava puuseppä, joka suunnitteli ja valmisti huonekaluja ja kanteleita.

Maalauksia
----------

* *Akkalansaari*, 1914
* *Talvi-ilta Kinahmilla*, 1923
* *Maisema Lapinlahden Väisälänmäeltä*, 1927

Rakennuksia
-----------

* Pekka Halosen ateljeekoti Halosenniemi, Tuusula 1899–1902
* Akkalansaaren talo, Lapinlahti 1901–1904, tuhoutui tulipalossa 1932
* J.H. Erkon koti Erkkola, Tuusula 1902
* Halosen Harmonitehdas, Hannikaisenkatu, Jyväskylä 1910

Lähteet
-------

* Antti Halonen taiteilijamatrikkelissa
* Mikaela Vuorio : Taiteilija Antti Halonen 1870–1945 Savon hymyilevien maisemien ikuistaja - Mies, joka rakensi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Yläsavolaiset kuvataiteilijat : Antti Halonen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Halosten sukupuu (Arkistoitu – Internet Archive)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Haltmaagiin Battulga** (mong. Халтмаагийн Баттулга; s. 3. maaliskuuta 1963) on mongolialainen liikemies ja poliitikko. Hänet valittiin maansa presidentiksi vuonna 2017.

Battulga on Genco-nimisen suuryrityksen perustaja, ja maansa judoliiton entinen puheenjohtaja.
Hän on ollut kansanedustaja vuodesta 2004, liikenneministeri vuosina 2008–2012 ja teollisuus- ja maatalousministeri 2012–2014.

Vaalikampanjan aikana Battulga profiloitui Kiinan vastaisena, Venäjä-myönteisenä, ja ilmoitti pyrkivänsä kitkemään korruptiota. Häntä pidetään jossain määrin populistina. Mongolian presidentin valta keskittyy ulkopolitiikkaan, ja Battulgan toimimismahdollisuuksia rajaa pääministerin ja parlamentin enemmistön kuuluminen kilpailevaan puolueeseen.

Judoharrastus yhdistää Battulgaa ja Vladimir Putinia. Battulga on maailmanmestari Neuvostoliitossa kehitetyssä kamppailulajissa sambossa.

Katso myös
----------

* Mongolian presidentinvaali 2017

Lähteet
-------

1. ↑  BATTULGA Khaltmaa, President of Mongolia *President of Mongolia*. Viitattu 2.1.2019.
2. ↑  Khaltmaagiin Battulga *Yle*.  9.7.2017. Viitattu 2.1.2019.
3. ↑  Mongolia Country Profile *BBC*. Viitattu 2.1.2019.
4. 1 2  Mongolia’s president, a former martial-arts champion, wrestles with some major problems *The Washington Post*.  17.6.2018. Viitattu 2.1.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Henrik Hellgren** (28. helmikuuta 1838 Pälkäne – 20. maaliskuuta 1891 Jyväskylä) oli suomalainen lyseon lehtori ja päätoimittaja.

Hellgrenin vanhemmat olivat ratsutilallinen Juho Heikkilä ja Maria Kristiina Heikintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1859. Hellgren valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1867 ja hän suoritti opettajakandidaattitutkinnon 1869. Hellgren oli opiskeluaikanaan vuoden ajan kotiopettajana J. V. Snellmanin perheessä.

Hellgren toimi Jyväskylän yläalkeiskoulun ja sittemmin Jyväskylän lyseon latinan kielen lehtorina vuodesta 1869 alkaen. Hän oli myös Jyväskylässä ilmestyneen Päijänne-lehden päätoimittajana.

Suomennoksia
------------

* Publius Vergilius Maro : *Aeneis runoelman kolmas runo*, teoksessa *Periculum librum qvartum Aeneidos versu hexametro fennice interpretandi*, publice defendet H. Hellgren. Söderström, Borgå 1869

Lähteet
-------

1. 1 2 3  HELLGREN Henrik. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Historiallinen sanomalehtiarkisto : Hämäläinen no 24 25.03.1891, sivu 2
3. 1 2  Historiallinen sanomalehtiarkisto : Pohjalainen no 25 26.03.1891, sivu 3
4. ↑  Valfrid Vasenius : *Suomalainen kirjallisuus 1544-1877 : Aakkosellinen ja aineenmukainen luettelo*. Helsinki 1878, sivu 61, 204