recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arskin** eli **Arçan piiri** (ven. А́рский райо́н, *Arski raion*, tataariksi Арча районы, *Arça rayonı*) on paikallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan luoteisosassa Marin tasavallan vastaisella rajalla. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1 844 neliökilometriä ja asukkaita on 51 000 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Arskin kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluu 29 maalaiskuntaa: Apazovo, Janga-Sala, Katšelino, Kazanbaš, Košlautš, Kuperbaš, Nalasa, Novyi Kiner, Novyi Kišit, Novyi Kyrlai, Nusa, Sikertan, Siza, Sjurda, Smak-Korsa, Sredni Pšalym, Srednije Aty, Srednjaja Korsa, Staroje Tšurilino, Staryi Ašit, Staryi Kyrlai, Šurabaš, Šušmabaš, Taškitšu, Tjubjak-Tšekurtša, Urnjak, Utar-Aty, Utšili ja Veneta.

Väestöstä 92,7 % on tataareja, 6,3 % venäläisiä ja 0,5 % mareja.

Piirin kautta kulkee Kazanin ja Iževskin välinen rautatie sekä Kazanin ja Kirovin välinen maantie.

Tärkein elinkeino on maatalous, joka on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljakasvien ja perunan viljelyyn. Seudulla on elintarvike- ja metsäteollisuutta.

Nähtävyyksiä ovat Arskin kirjallisuus- ja taidemuseo, seudulle syntyneelle runoilija Ğabdulla Tuqaylle omistettu museo Novyi Kyrlain kylässä sekä Arskin opettajaopiston aapismuseo.

Piirilehtenä ilmestyy tataarin- ja venäjänkielinen *Arça häbärläre – Arski vestnik*.

Lähteet
-------

1. ↑  Tatarstanstat *tatstat.ru*.  Arkistoitu 1.9.2009. Viitattu 11.5.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Arskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tatarstanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agryz •
Aksubajevo •
Aktanyš •
Aleksejevskoje •
Alkejevo •
Almetjevsk •
Apastovo •
Arsk •
Atja •
Aznakajevo •
Baltasi •
Bavly •
Bugulma •
Buinsk •
Drožžanoje •
Jelabuga •
Jutaza •
Kaibitsy •
*Kazan* •
Kamskoje-Ustje •
Kukmor •
Laiševo •
Leninogorsk •
Mamadyš •
Mendelejevsk •
Menzelinsk •
Musljumovo •
*Naberežnyje Tšelny* •
Nižnekamsk •
Novošešminsk •
Nurlat •
Pestretsy •
Rybnaja Sloboda •
Saby •
Sarmanovo •
Spas •
Tetjuši •
Tjuljatši •
Tšeremšan •
Tšistopol •
Tukai •
Verhi Uslon •
Vysokaja Gora •
Zainsk •
Zelenodolsk
**Aryan Brotherhood** ("arjalainen veljeskunta"), lyh. AB, on valkoihoisten muodostama valkoista ylivaltaa kannattava jengi tai ryhmittymä, joka syntyi vuonna 1964 Kaliforniassa San Quentinin vankilassa. Se perustettiin ensin valkoihoisten vankien suojelemiseksi lukumäärältään suuremmilta tummaihoisten ja meksikolaisten jengeiltä. AB:n sanotaan muotoutuneen 1950-luvulla toimineesta *Blue Bird Gang* -jengistä. AB:n alaosastoja esiintyy kodittomien turvana useissa suurissa Yhdysvaltojen kaupungeissa.

Jäsenyys myönnettiin alkujaan vain irlantilaisen syntyperän omaaville, myöhemmin vaatimuksesta on luovuttu. Ryhmään kuuluu myös joitakin ei-valkoihoisia jäseniä, jotka toimivat yhteistyössä muiden jengien kuten Mexican Mafian kanssa tai välittäjänä veljeskunnan ja ei-valkoihoisten vankien välillä. AB:n käyttää paljon natsi-Saksan symboleja kuten hakaristiä ja SS -salamoita. Muita symboleita ovat numerosarja 666, kirjaimet AB sekä apila.

Mafiapäällikkö John Gotti maksoi Aryan Brotherhoodille suojelusta USP Marionin vankilassa Illinoisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laura Coverson: Aryan Brotherhood Tried for 40 Years of Prison Mayhem  15.3.2006. ABC News. Viitattu 7.12.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Major Prison Gangs Florida Department of Corrections.  Arkistoitu 27.11.1999. Viitattu 7.12.2015. (englanniksi)
3. ↑  Matthew Duersten: Who'll Stop the Reign? *L.A. Weekly*.  3.2.2005. Viitattu 7.12.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* FBI file File Number: 183-7396
* Aryan Brotherhood Information Resource (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gordona** on kunta Sondrion maakunnassa Lombardian alueella Pohjois-Italiassa.

25. marraskuuta 2015 pieni naapurikunta Menarola fuusioitui Gordonan kuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  Kuntaliitokset 2015

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gordona** Wikimedia Commonsissa

Sondrion maakunta
Albaredo per San Marco | Albosaggia | Andalo Valtellino | Aprica | Ardenno | Bema | Berbenno di Valtellina | Bianzone | Bormio | Buglio in Monte | Caiolo | Campodolcino | Caspoggio | Castello dell’Acqua | Castione Andevenno | Cedrasco | Cercino | Chiavenna | Chiesa in Valmalenco | Chiuro | Cino | Civo | Colorina | Cosio Valtellino | Dazio | Delebio | Dubino | Faedo Valtellino | Forcola | Fusine | Gerola Alta | Gordona | Grosio | Grosotto | Lanzada | Livigno | Lovero | Madesimo | Mantello | Mazzo di Valtellina | Mello | Mese | Montagna in Valtellina | Morbegno | Novate Mezzola | Pedesina | Piantedo | Piateda | Piuro | Poggiridenti | Ponte in Valtellina | Postalesio | Prata Camportaccio | Rasura | Rogolo | Samolaco | San Giacomo Filippo | Sernio | Sondalo | Sondrio | Spriana | Talamona | Tartano | Teglio | Tirano | Torre di Santa Maria | Tovo di Sant’Agata | Traona | Tresivio | Val Masino | Valdidentro | Valdisotto | Valfurva | Verceia | Vervio | Villa di Chiavenna | Villa di Tirano
Lachlanin kultasaattueen ryöstön tapahtumapaikka
**Frank Gardiner** (n. 1829–1904) oli australialainen lainsuojaton, bushranger.

Gardinerin syntymäpaikasta ei ole tarkkaa tietoa. Hän syntyi joko Skotlannissa ennen vanhempiensa muuttoa Australiaan tai Boron asutusyhteisössä lähellä Goulburnia Australiassa. Hänen oikean nimensä uskotaan olleen Frank Christie, mutta hän käytti useita salanimiä. Joka tapauksessa hän allekirjoitti viestinsä nimellä Frank Gardiner. 

15. kesäkuuta 1862 Gardiner ryösti Lachlanin kultasaattueen lähellä Eugowraa. Hänen apunaan olivat Ben Hall ja Johnny Gilbert. Ryöstöä pidetään kaikkien aikojen arvokkaimpana vankkurikuljetuksen ryöstönä ja Australian suurimpana kultaryöstönä. Saaliin kokonaisarvoksi arvioitiin 14 000 puntaa, joka nykyrahana vastaa noin kahta miljoonaa Australian dollaria. Lähes puolet kultasaaliista saatiin takaisin, kun poliisi teki iskun erääseen Gardinerin pakopaikoista. Lopun saaliin kohtalosta ei ole tietoa, ja aarteenmetsästäjät tutkivat Gardinerin toimialueita vielä nykyäänkin.

Vuonna 1864 Gardiner eli vaimonsa Kittyn kanssa työskennellen kauppiaana Apis Creekissä Queenslandissa lähellä Rockhamptonia. Eräs asiakas tunnisti hänet ja ilmoitti poliisille. Uuden Etelä-Walesin poliisi pidätti hänet huolimatta toimivalta-alueen ylittämisestä. Gardiner tuomittiin vankilaan 32 vuodeksi, josta hän istui vain noin kymmenen vuotta, sillä Gardinerin sisaren vetoomukset hänen vapauttamisekseen auttoivat. Gardiner pääsi vapaaksi aikaisin sillä ehdolla, että hän muuttaisi maasta. Vuoden 1874 lopulla hän päätyi Kaliforniaan Yhdysvaltoihin. Gardinerin uskotaan olevan ainoa Australian kansalainen, joka on karkotettu kotimaastaan. 

Gardiner piti saluunaa San Franciscossa, mutta hänen Yhdysvaltojen-ajastaan ei tiedetä juurikaan muuta. 1904 *Sydney Morning Herald* -lehti kertoi hänen kuolleen keuhkokuumeeseen samana vuonna.

Lähteet
-------

1. ↑  Gardiner, Francis (Frank) Australian Dictionary of Biography. Viitattu 23.4.2016. (englanniksi)
2. ↑  Latter-day bushrangers *Bathurst Free Press and Mining Journal 26.1.1892*. National Library of Australia. Viitattu 23.4.2106. (englanniksi)
3. ↑  Peter N. Stearns, William Leonard Langer: *The Encyclopedia of world history*, s. 582. Houghton Mifflin Harcourt, 2001. ISBN 0-395-65237-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Saarijärvi** on ylänköjärvi Petrovaaran kylässä Juuassa Pohjois-Karjalan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 65 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Saarijärven pituus kaakosta luoteeseen on 3,6 kilometriä. Suurin leveys on järven keskiosan noin 900 metriä. Verraten suoraa rantaviivaa rikkoo itärannan haarautuva Sulkuniemi, jonka pohjoispuolella sijaitsee Timonlahti. Sulkuniemen vastarannalla sijaitsee loivapiirteinen Vinnurinniemi. Järven eteläosan ainoa nimetty niemi on kaakkoisrannan Saariniemi. Puolet Saarijärvestä on enintään kolme metriä syvä. Syvintä on järven keskiosassa.

Saarijärven saariluku on seitsemän. Saarista kolme on alle aarin laajuisia luotoja. Laajin saari on noin puolen hehtaarin kokoinen Niemisaari aivan Saariniemen pohjoispuolella. Sen luoteispuolella sijaitsee Mustasaari. Timonlahden suulla sijaitsee Sulkusaari. Saarijärven rannoilla on metsä- ja suomaan ohella peltotilkkuja. Pientaloja on varsin paljon. Länsirannan Kurkisuon ja Mutkasensuon kohdalla on varsin luonnontilaista.

Saarijärven luusua sijaitsee järven eteläisimmän osan Myllylahden perukassa, josta alkaa etelään virtaava Myllypuro, joka päätyy Kuusijärveen (180,5 metriä mpy).

Saarijärven vesitilavuus on 10 825 000 kuutiometriä.

Saarijärvi (04.763.1.004) kuuluu Kuusjoen valuma-alueeseen (04.763), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kajoonjärven valuma-alue (04.76) ja ensimmäinen on Juojärven reitin valuma-alue (04.7). Saarijärvi on Kuusjoen valuma-alueen laajin vakavesi, toiseksi laajin on noin 70-hehtaarinen Kuusjärvi. Alueeseen kuuluu myös Kakaranlampi ja Iso Oijelampi sekä useita alle hehtaarin laajuisia metsälampia.

Juuan Saarijärvi on yhdeksänneksi laajin Suomen yli kahdestasadasta Saarijärvestä. Juuassa on myös toinen Saarijärvi (04.414.1.018), se sijaitsee lähellä Pielistä noin 22 kilometriä Petrovaaran Saarijärveltä itään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Saarijärvi, vakavesi, Juuka
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 3.5.2022.
3. ↑  Saarijärvi. Järviwiki. Viitattu 3.5.2022.
4. ↑  Kuusjoen valuma-alue (04.763). Järviwiki. Viitattu 3.5.2022.
5. ↑  Saarijärvi. Järviwiki. Viitattu 3.5.2022.
6. ↑  Saarijärvi (04.414.1.018). Järviwiki. Viitattu 3.5.2022.
**Microsoft Points** oli Microsoftin kehittämä digitaalinen valuutta Xbox Live -palvelua varten. Se otettiin käyttöön vuonna 2005. Microsoft Pointseja pystyi hankkimaan kortissa jälleenmyyjältä tai sähköisesti Xbox 360:n avulla ja Live-internetsivuilta. Microsoft ilmoitti lakkauttavansa valuuttajärjestelmän vuonna 2013.

Historia
--------

Microsoft päätti luoda Xbox 360 -pelikonsolia varten laajennuksia Live-palveluunsa. Uusia ominaisuuksia olivat muun muassa ladattavat Arcade-pelit ja peleihin ostettavat lisämateriaalit. Jotta näitä voidaan myydä kaikissa Xbox 360 -maissa samalla summalla ilman valuuttamuunnoksia, Microsoft loi oman valuutan Xbox Live Marketplacelle. Microsoft Points otettiin käyttöön 22. marraskuuta 2005 Liven 360-päivityksen myötä.

Alkujaan Xbox Live Marketplacella pystyi ostamaan vain Arcade-pelejä, pelien lisäosia ja pelien kuvakkeita. Myöhemmin Yhdysvalloissa on tullut myyntiin elokuvia. Viimeisimpänä uutuutena Xboxin pelit ja osa Xbox 360 -peleistä ovat ladattavina versioina *games on demandilla*.

Microsoft on luonut valuutalleen oman valuuttamerkin. Merkkiä voidaan käyttää ainakin Xbox Liven sisäisessä viestintäjärjestelmässä ja Xbox 360:llä Live Messenger -palvelussa.

Vaihtokurssi
------------

Microsoft Pointsien ja euron arvo riippuu jälleenmyyjästä. Suomessa alkuvuodesta 2008 edullisimmillaan 2 100 Microsoft Points -kortin saa 27 eurolla, jolloin **1 € = noin 78 MS**. Hintahaitari 2 100 pisteen kortille on noin 20–26 euroa.

Käyttö
------

Microsoft Pointseja voidaan hankkia kolmella tavalla:

* ostamalla 800, 2 100 tai 4 200 pisteen arvoinen kortti jälleenmyyjiltä. Kortin pistemäärä siirretään tilille Liveen syöttämällä koodi Live Marketplacella
* ostamalla luottokortilla pisteitä tietokoneen avulla Live-nettisivuilta
* ostamalla luottokortilla pisteitä Xbox 360:n avulla

Live Marketplacella hinnoittelu on seuraava:

* pelikuvakkeet ja kuvakepaketit: 20–100
* teemat: 80–240
* pelien lisäosat: 80–1 600
* Arcade-pelit: 400, 800 tai 1 200
* Xbox Orginals-pelit: 1 200
* Xbox 360-Pelit: 2 400 tai 29,95€
* Avatarien Asut Propsit: 80–600

Lähteet
-------

1. ↑  Microsoft killing off Xbox Points in favor of currency and gift cards system *The Verge*.  15.5.2013. Viitattu 31.7.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen Xbox Live sivu
* Xbox.com suomeksi
**Katjuša** (ven. Катю́ша) on venäläinen toisen maailmansodan aikainen laulu tytöstä, joka ikävöi armeijan palveluksessa olevaa rakastaan. Laulun on säveltänyt Matvei Blanter vuonna 1938, ja sanoituksen on tehnyt Mihail Isakovski. Ensimmäisen kerran laulun esitti Lidija Ruslanova. Kriitikot ovat esittäneet, ettei sävelmä ole Blanterin, sillä samankaltainen sävel on Igor Stravinskyn oopperassa *Mavra* (1922).

Nimi Katjuša on diminutiivi venäläisestä nimestä Jekaterina (ks. Katariina). Katja on lempinimi ja Katjuša hellä diminutiivi.

Laulu on antanut nimensä myös neuvostoliittolaisille raketinheittimille BM-8, BM-13 ja BM-31, jotka rakennettiin toisen maailmansodan aikana puna-armeijan käyttöön.

Toinen maailmansota
-------------------

Laulu esitettiin ensimmäisen kerran venäläisessä teollisuuskoulussa Moskovassa vuonna 1941, jolloin naisopiskelijat lauloivat sen jäähyväisiksi natsi-Saksan vastaiseen taisteluun lähteville venäläisille sotilaille. Laulu tuli suosituksi koko Neuvostoliitossa.

Italialainen laulu Katjušan melodiaan
-------------------------------------

Italia liittyi liittoutuneisiin vuonna 1943. Seuraavien kahden vuoden aikana italialaiset partisaanit taistelivat Italiassa saksalaisia natseja ja italialaisia fasisteja vastaan. Felice Cascione (1918–1944) kirjoitti "Katjušaan" italialaisen sanoituksen. Laulusta "Fischia il vento" (suom. *"tuuli puhaltaa"*) tuli ("Bella ciaon" ja "La Brigata Garibaldin" ohella) yksi suosituimmista partisaanihymneistä.

Katjušan hepreankielinen versio
-------------------------------

Monien muiden vanhojen venäläisten laulujen tavoin "Katjuša" on muodostunut Israelissa kansanlauluksi. Valko-Venäjällä syntynyt runoilija Noah Pniel käänsi laulun hepreaksi vuonna 1940 ollessaan Liettuassa ennen saapumistaan Israeliin. Laulu tuli erittäin suosituksi juutalaisten pioneerien keskuudessa ja myöhemmin Israelin vastaperustetun valtion nuorisoliikkeissä ja kibbutseilla. Kuuluisa kibbutsiryhmä Gevatron teki siitä myöhemmin suositun tulkinnan. Laulua kutsutaan usein nimellä "Päärynä ja omena kukkivat" (לבלבו אגס וגם תפוח) laulun hepreankielisen sanoituksen ensimmäisen säkeen mukaan. Laulu on hyvin suosittu vielä nykyäänkin.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Laulun sanoitus venäjäksi ja englanniksi
* Katjusha (sivun alalaidassa) ja muita venäläisiä kansanlauluja Mp3 tiedostoina
* "Katjuša" - Komanda iz Polshi i Rossii
**Iiris Tuononen** (s. Joensuu) on suomalainen muusikko ja elokuvantekijä.

Tuononen on opiskellut mediaa *Riveriassa* ja elokuvaa *Turun taideakatemiassa*.

Iiris Tuononen esiintyy taiteilijanimellä **joku iiris**. Hän julkaisi ensimmäisen LP-levynsä (*joku iiris*) 2020.

Joku iiriksen musiikkia on luonnehdittu girlbluesiksi.

Iiris Tuononen on työskennellyt av-tuotannoissa, kuten tv-sarjoissa *Roba* ja *Onnela*ja elokuvissa kuten *Fingerpori* ja *Mestari Cheng*.

Tuononen on ohjannut musiikkivideoita muiden muassa Lyytille ja Litku Klemetille. Kaksi Tuonosen musiikkivideota on palkittu Oulun musiikkivideofestivaalella.

Lähteet
-------

1. ↑  Iiris Tuononen *Musasto*. Viitattu 7.7.2022.
2. ↑  joku iiris *www.facebook.com*. Viitattu 7.7.2022.
3. ↑  joku iiriksen debyyttialbumi ilmestyy huhtikuussa *Humu Records*. Viitattu 7.7.2022.
4. ↑  Anna-Stina Nykänen HS: Syksyn trendi on girlblues *Helsingin Sanomat*.  6.9.2020. Viitattu 7.7.2022.
5. ↑  Iiris Tuononen *IMDb*. Viitattu 7.7.2022.
6. ↑  Iiris Tuononen | Hakutulokset *elonet.finna.fi*. Viitattu 7.7.2022.
7. ↑  Musiikkivideo.fi *www.musiikkivideo.fi*. Viitattu 7.7.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Murtamaton linnake** (engl. *Digital Fortress*) on Dan Brownin esikoisromaani, joka julkaistiin vuonna 1998 ja suomeksi vuonna 2007. Suomessa, kuten myös monissa muissa maissa, teos julkaistiin vasta Brownin kansainvälisen läpimurron *Da Vinci -koodin* jälkeen.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Teos sijoittuu digitaalisen tiedustelun maailmaan. NSA:n, Yhdysvaltain kansallisen turvallisuuspalvelun hallussa on TRANSLTR, kolmella miljoonalla mikroprosessorilla varustettu hypertietokone, joka kykenee murtamaan koodin kuin koodin minuuteissa. Virallisesti TRANSLTR:a ei ole olemassa.

Kryptologi Susan Fletcher hälytetään lauantaina töihin tutkimaan uutta kryptauskoodia, jonka kanssa jopa TRANSLTR on polvillaan. Koodin takana on entinen NSA:n työntekijä Ensei Tankado, joka on antanut uhkavaatimuksen. Jos NSA ei myönnä TRANSLTR:n olemassaoloa, koodi annetaan vapaasti internetiin kaikkien ladattavaksi. Tämä tekisi tiedustelupalvelun voimattomaksi. Aikaa on vain muutama tunti.

Vastaanotto
-----------

Ilja Rautsi kirjoitti *Tähtivaeltaja*-lehdessä, että kirjan juoni on sattumien varaan huterasti rakennettua roskaa. Lyhyet luvut luovat vaikutelman, että lukemisen sijaan harrastaisi kanavasurffailua.

Lähteet
-------

1. ↑  Rautsi, Ilja: Murtamaton linnake.  *Tähtivaeltaja*, 2/2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Niemelä, Kyösti: Valokeilassa: Luen sitä tiedon vuoksi. *Ylioppilaslehti* 7/2007.
**Murrow's Boys** tai **The Murrow Boys** on radiotoimittajien ryhmä, jonka CBS palkkasi Edward R. Murrow'n aloitteesta radion uutistoimitukseensa vähän ennen toista maailmansotaa tai sen aikana. Ryhmän pääasiallisena tarkoituksena oli raportoida Euroopan tapahtumista. Murrow valitsi henkilökohtaisesti yksitoista toimittajaa, joista kymmenen oli miehiä ja yksi nainen:

* William L. Shirer, elokuusta 1937 alkaen, toimipaikkoinaan Berliini, Wien ja Geneve
* Thomas Grandin, keväästä 1939 alkaen, raportoi Pariisin tapahtumista
* Larry LeSueur, loppukesästä 1939 alkaen, raportoi Reimsistä
* Eric Sevareid, kesästä 1939 alkaen, raportoi Pariisista
* Mary Marvin Breckinridge, syksystä 1939 alkaen, vastuualueenaan Pohjois-Eurooppa
* Cecil Brown, helmikuusta 1940 alkaen, raportoi tapahtumista Italiassa
* Winston Burdett, keväästä 1940 alkaen, vastuualueenaan Skandinavia
* Howard K. Smith, keväästä 1941 alkaen
* Charles Collingwood, talvesta 1941 alkaen, Eric Sevareidin tilalle Pariisiin
* William Downs, syyskuusta 1942 alkaen, raportoi Moskovan tapahtumista
* Richard C. Hottelet, raportoi vuonna 1944 Normandian maihinnoususta.

Toimittajien valintakriteereitä olivat muun muassa asiantuntemus, suhteet, kielitaito ja valmius vaarallisiinkin tehtäviin. Aikaisempi radiotoimittaja- tai yleensäkään toimittajakokemus ei ollut välttämätön, mistä CBS:n johto oli aluksi eri mieltä Murrow'n kanssa. Sodan alkuvaiheen jälkeen monet toimittajat siirtyivät seuraamaan sotatapahtumia Euroopan ulkopuolle. Esimerkiksi Cecil Brown siirtyi Pohjois-Afrikkaan, Eric Sevareid Aasiaan ja Winston Burdett Irakiin ja Iraniin.

Murrow järjesti vielä sodan päätyttyä CBS:n palveluksessa olleille toimittajille hyvän aseman talon sisältä. Monet kirjoittivat muistelmateoksia sotavuosien kokemuksistaan, ja useista tuli vaikutusvaltaisia televisiotoimittajia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Belovari, Susanne: The 'Murrow Boys' – a group of foreign correspondents during World War II Tufts University: The Edward R. Murrow Center.  Arkistoitu 21.10.2010. Viitattu 28.11.2009. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

Olson, Lynne ja Cloud, Stanley W.: *The Murrow Boys: Pioneers on the Front Lines of Broadcast Journalism*. Mariner Books, 1997. ISBN 978-0395877531.
**Murron koulu** on Tyrnävän kunnassa Murron taajamassa sijaitseva peruskoulu. Koulussa annetaan esiopetusta ja opetusta luokka-asteille 1–6. Koulu aloitti alkujaan kansakouluna.

Historia
--------

Murron koulun uusi koulurakennus vuonna 2006. 
Murrolle perustettiin vuonna 1916 kansakoulu, joka aluksi toimi Murron rukoushuoneella. Kempeleen kunnan puolella asuvat murtolaiset tekivät keväällä 1916 esityksen Kempeleen kuntakokoukselle kunnan ottamisesta osaa kouluhankkeeseen. Anomustaan murtolaiset perustelivat sillä, että matka Ylikylässä sijaitsevaan kouluun oli kohtuuttoman pitkä ja vaivalloinen, varsinkin pienille lapsille ja sellaisille, joille ei ollut riittävän lämpimiä talvivaatteita. Kuntakokous suhtautui esitykseen kylmästi pitäen sitä "vajavaisena ja kalliina". Vuonna 1920 Tyrnävän kunta osti omaa koulurakennusta varten J. Matilalta tontin Erukan metsäsarasta. Koulu aloitti toimintansa puolivalmiissa koulurakennuksessa seuraavana vuonna. Ensimmäisinä kouluvuosina oppilasmäärä vaihteli 32:n ja 50:n välillä. 

Vuonna 1993 valmistui uusi koulurakennus. Siihen tehtiin ensimmäinen laajennus vuonna 2000. Peruskorjauksen ja uudisrakennuksen suunnittelijana oli arkkitehti Arja Riihola. Kouluun on tehty muutamia laajennuksia vuosien varrella.

Lähteet
-------

* Hiltunen, Mauno: *Kempeleen koululaitoksen historia 1882–1982*, s. 60. Oulu: Kempeleen kunta, 1983. ISBN 951-99483-4-1.

### Viitteet

1. 1 2  Murron koulu *Tyrnävän kunta*. Viitattu 27.5.2022.
2. ↑  Pohjois-Pohjanmaan rakennettu kulttuuriympäristö 2015: TyrnäväArkistoitu kopio (pdf) *Pohjois-Pohjanmaa.fi*.  Arkistoitu 31.3.2017. Viitattu 31.3.2017.
3. ↑  Murron asemakaava (pdf) *Tyrnävän kunta*.  1.6.2020. FCG Suunnittelu ja tekniikka Oy. Viitattu 27.5.2022.
**Pyhän kolminaisuuden Kliimon luostari** (ven. Свя́то-Тро́ицкий Климене́цкий монасты́рь, *Svjato-Troitski Klimenetski monastyr*) oli Venäjän Karjalassa Äänisen Suurella Kliimonsaarella (*Bolšoi Klimetski*) sijainnut ortodoksinen luostari.

Luostarin perusti vuonna 1520 Joona Kliimolainen, perimätiedon mukaan Novgorodin posadnikan poika, joka oli Äänisen myrskyssä pelastautunut Kliimonsaaren rannalle. Luostari sai Iivana IV:ltä itsehallinnon sekä maa-alueita ja kalastusoikeuksia, joista se riiteli pitkään Heinälahden ja Kižin talonpoikien kanssa. Vuonna 1583 veljestö käsitti 29 henkeä. Vuosina 1613–1614 ruotsalaiset polttivat luostarin kirkon, joka rakennettiin pian uudelleen. Eri aikoina Kliimon luostarin alaisuuteen kuuluivat Jääsjärven, Maasjärven ja Solomannin luostarit.

1700-luvulla luostarin toiminta kuihtui ja se lakkautettiin vuonna 1769. Vuonna 1860 se sai jälleen itsenäisen aseman. Vuonna 1906 se muutettiin naisluostariksi, johon siirrettiin nunnia Kargopolista. Vuoteen 1918 mennessä heidän lukumääränsä kohosi 37:ään. Kivimuurin ympäröimässä luostarissa oli puiset Nikolaoksen, Kolminaisuuden ja Joona Kliimolaisen kirkot sekä kivinen Sakarjan ja Elisabetin kirkko. Kliimon luostari lakkautettiin vuonna 1925 ja viimeiset nunnat karkotettiin sieltä vuonna 1929. Luostarin paikalla toimi karjatila, vanhainkoti ja myöhemmin pioneerileiri.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirkinen, Heikki: *Karjalan idän ja lännen välissä I*, s. 236. Helsinki: Kirjayhtymä, 1970.
2. ↑  *Karelija: entsiklopedija. Tom 1*, s. 380. Petrozavodsk: Petropress, 2007. ISBN 978-5-8430-0123-0.
3. 1 2  *Karelija: entsiklopedija. Tom 2*, s. 234. Petrozavodsk: Petropress, 2009. ISBN 978-5-8430-0125-4.
Kuvan moottori K-SIM:ssa eli Keski-Suomen ilmailumuseossa.
**Klimov M-105** oli varsin useassa neuvostoliittolaisessa lentokonetyypissä käytetty V-moottori. Sen alkuperänä toimi Hispano-Suizan V12 *Ycrs*-moottori. Alkujaan 860 hevosvoiman tehoisesta moottorissa kehittyi jopa 1 500 hevosvoiman tasoinen. Dewoitine D.520:n moottori oli kuitenkin jo 935 hv (697 kW) tehoinen. Koska moottorin muotoilu oli aerodynaaminen, se teki sitä käyttävistä lentokoneista varsin nopeita sekä suorituskykyisiä. Petljakov Pe-2 "Pekka-Eemeli" oli eräs tyyppi, jota käytettiin tiedusteluun, rynnäköintiin sekä pommitustehtäviin. Jakovlev käytti Jak-hävittäjissä tätä moottorityyppiä. Jak-1:n moottorin teho on 1 050 hv. Pe-2:n moottorien teho oli jo 1 225 hv.

Suomalaiset käyttivät Klimovin lentokonemoottoreita omien, vanhentuvien Morane-Saulnier M.S.406 -koneidensa paranteluun. "Mörkö-Moraneiksi" ristittyjen, paranneltujen koneiden huippunopeus kohosi täten 480 km/h:sta 510:een. Moottoreiden teho oli 1 100 hv.

Muut neuvostoliittolaiset konetyypit, jotka käyttivät Klimov M-105 moottoria olivat: Jak-3, Jak-7 ja Jak-9 sekä LaGG-3.

Pääartikkeli
------------

* *Klimov (lentomoottori)*

Lähteet
-------

* 
* (venäjäksi)

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 28.1.2019.
2. ↑   Viitattu 28.1.2019.
**Eskimolokki** (*Larus thayeri*) on suurikokoinen lokki, joka pesii Pohjois-Amerikassa, Kanadan arktisilla saarilla. Eskimolokit talvehtivat laajalla alueella, joka säästä riippuen ulottuu Alaskasta aina Kalifornianlahdelle saakka. Tietty populaatio talvehtii myös Mississippijoen varrella.

Harhautuneita lintuja on tavattu Meksikossa, Japanissa, Tanskassa ja muutamassa muussa Länsi-Euroopan maassa.

Lintu on saanut tieteellisen nimensä ornitologi John Eliot Thayerin mukaan. Hänestä johtuu myös lajin englanninkielinen nimi *Thayer's Gull*.

Ulkonäkö
--------

Eskimolokki on kookas harmaaselkäinen lokki. Ruumiin pituus on 58–63 cm, siipien kärkiväli on 130–140 cm ja se painaa 0,72–1,5 kg.
Kesäpuvussa linnun pää ja kaula ovat valkoisia. Nokka on kirkkaankeltainen, ja sen alaosassa on iso punainen täplä. Selkä on harmaa ja jalat vaaleahkon punaiset.

Nuoret linnut ovat ruskehtavia, nokka ja jalat ovat mustat. Jalat muuttuvat ennen muuta pukukehitystä aikuisen jalkojen värisiksi.

Pesiminen
---------

Eskimolokki rakentaa pesän risuista ja kasvin osista tai se pesii vain ruoholla. Pesä on aina maassa. Naaras munii 3 sinertävää tai vihertävää munaa.

Eskimolokki kuuluu lokkiryhmään, jonka taksonomia on huonosti tunnettu, mutta jota tutkitaan paljon. Ennen sitä pidettiin grönlanninlokin (*Larus glaucoides*) ja tämän alalajin (*Larus glaucoides kumlieni*) risteytymänä.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Larus thayeri* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 30.5.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2. uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
* ITIS: Larus thayeri (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q632588
* Wikispecies: Larus glaucoides thayeri
* ABA: thagul
* ADW: Larus\_thayeri
* Avibase: 69E839448750A39A
* BirdLife: 22728995
* CoL: 3SBR9
* Euring: 5970
* GBIF: 2481159
* GNAB: thayers-gull
* iNaturalist: 4352
* IRMNG: 11114403
* ITIS: 176828
* IUCN: 22728995
* NBN: NHMSYS0020316778
* NCBI: 126718
* SeaLifeBase: 81447
* WoRMS: 343922

 |

 |
**Herman Henrik Wärnhjelm** (vuoteen 1802 **Kjerting**; 25. tammikuuta 1776 Helsinki – 14. heinäkuuta 1830 Turku) oli suomalainen eversti ja Vaasan läänin maaherra vuosina 1822–1830.

Wärnhjelmin isä, eversti Henrik Georg Kjerting aateloitiin vuonna 1802 nimellä *Wärnhjelm*. Viaporin linnoituksessa syntynyt Wärnhjelm palveli vuodesta 1789 vapaaehtoisena Suomen linnoitusjoukoissa ja sai armeijassa luutnantin arvon. Vuodesta 1798 hän palveli Leskikuningattaren henkirykmentissä, vuonna 1802 hänet ylennettiin majuriksi ja nimitettiin kuninkaalliseksi esikunta-adjutantiksi. Hän siirtyi vuonna 1804 Adlercreutzin rykmenttiin. Suomen sodan aikana vuonna 1808 Wärnhjelm palveli Viaporin varuskunnassa ja joutui linnoituksen antautumisen jälkeen joksikin aikaa sotavankeuteen Kalugaan Venäjälle. Hän erosi Ruotsin armeijasta vuonna 1810 ja siirtyi Suomen suuriruhtinaskunnan palvelukseen. Hänet nimitettiin vuonna 1812 Suomen 3. jääkärirykmentin komentajaksi ja ylennettiin vuonna 1814 everstiluutnantiksi. Vuonna 1818 Wärnhjelmistä tuli Helsingin opetuspataljoonan (myöhempi Suomen kaarti) ensimmäinen komentaja ja hän johti sen järjestäytymistä. Hänet ylennettiin vuonna 1819 everstiksi ja hän siirtyi 1820 Suomen 2. jalkaväkirykmentin komentajaksi.

Herman Henrik Wärhjelmin puoliso Ottiliana Wärnhjelm, Johan Erik Lindhin maalaus.
Wärnhjelm oli Torniossa Suomen ja Ruotsin välisen rajankäynnin komissaarina, mistä hyvästä Ruotsin kuningas Kaarle XIV Juhana palkitsi hänet vuonna 1821. Wärnhjelm nimitettiin Vaasan läänin maaherraksi maaliskuussa 1822. Hän kuoli vuonna 1830 ollessaan matkalla Turussa. Hän omisti Hitån kartanon Sipoossa vuodesta 1810.

Wärnhjelmin puoliso oli Ottiliana Sofia Adlercreutz. Heillä oli seitsemän lasta, joihin kuuluivat tuomari Herman Georg Maria Wärnhjelm ja eversti Ernst Emil Vilhelm Wärnhjelm.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tor Carpelan: *Ättartavlor för de på Finlands riddarhus inskrivna ätterna, S–Ö*, s. 1354. Helsinki 1965.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vaasan läänin maaherrat ja kuvernöörit |
| --- |
|  |
| Ruotsi (1776–1809) | 
* Cedeström
* Tandefelt
* Krabbe
* Wanberg
* von Schoultz

 |
|  |
| Venäjän keisarikunta (1809–1917) | 
* de Carnall
* Wärnhjelm
* Armfelt
* Mannerheim
* Cronstedt
* Bergenheim
* Federley
* von Rechenberg
* von Blom
* Wrede
* Procopé
* Järnefelt
* Schauman
* von Kothen
* Björnberg
* Knipovitš
* de Pont
* Widnäs
* Sillman
* Sirelius

 |
|  |
| Suomi (1917–1997) | 
* Torppa
* Heikel
* Sarlin
* Heinrichs
* Martonen
* Lahdensuo
* Tarjanne
* Ahlbäck
* Viitanen
* Pohjonen
* Kangasniemi
* Westergård

 |

 |
**Herman Koch** (s. 5. syyskuuta 1953 Arnhem, Alankomaat) on alankomaalainen kirjailija. Hän on kolumnisti ja kirjoittanut novelleja ja romaaneja.

Elämä ja tuotanto
-----------------

Koch näytteli ennen kirjailijan uraansa radiossa, televisiossa ja elokuvissa. Elokuvissa hänellä on ollut enimmäkseen sivurooleja. Hän on yksi pitkäkestoisen, Alankomaiden television vuosina 1990–2005, esittämän satiiris-absurdin sarjan *Jiskefet* (Roskapönttö) luojista. Hän on myös näytellyt kyseisessä sarjassa. 

Koch on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi. 

Suomeksi Kochilta on ilmestynyt viisi romaania. Ensimmäinen, *Illallinen* (2012) on ollut kotimaassaan menestys, sitä on myyty lähes 500 000 kappaletta. Sen jälkeen häneltä on ilmestynyt romaanit *Lääkäri* (2013), *Naapuri* (2015),  *Pormestari*  (2017) ja uusimpana omaelämäkerrallinen *Suomen päivät* (2020).

Lisää aiheesta
--------------

* Yli miljoona kirjaa myynyt Herman Koch lypsi nuorena lehmiä Pohjois-Karjalassa Yle

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Herman Haapaniemi** (10. joulukuuta 1895 Evijärvi – 21. heinäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kommunisti ja punaupseeri, joka taisteli vapaaehtoisena Espanjana sisällissodassa. 1930–1940-luvuilla hän oli useaan otteeseen vangittuna poliittisen toimintansa johdosta.

Elämä
-----

### Varhaiset vuodet

Keski-Pohjanmaalla syntynyt Haapaniemi työskenteli nuoruudessaan muun muassa renkinä, tukkitöissä ja sahoilla, kunnes muutti Helsinkiin vuonna 1916. Järjestötoiminnan hän aloitti kotiseudullaan Pietarsaaressa, jossa Haapaniemi oli mukana paikallisessa työväenyhdistyksessä, liittyen 1914 myös sosialidemokraattiseen puolueeseen. Vuonna 1917 Haapaniemi liittyi helmikuun vallankumouksen jälkeen perustettuun Helsingin miliisiin, jossa hän toimi myös vuoden 1918 sisällissodan ajan. Sodan päätyttyä Haapaniemi oli muiden punaisten tavoin vankileirillä. Vapautumisensa jälkeen Haapaniemi oli 1920-luvun alussa mukana Suomen sosialistisen työväenpuolueen toiminnassa ja liittyi myöhemmin laittomaan Suomen Kommunistiseen Puolueeseen vuonna 1929. Hän toimi erilaisissa puoluetehtävissä, joutuen myös pidätetyksi 1931. 

### Espanjan sisällissota ja Suomen sotavuodet

1930-luvun puolivälissä Haapaniemi matkusti Neuvostoliittoon, jossa hän kävi upseerikurssin. Vuosina 1936–1938 Haapaniemi osallistui Espanjan sisällissotaan kansainvälisten prikaatien luutnanttina. Hän toimi poliittisena komissaarina käyttäen peitenimeä Yrjö Broms. Haapaniemi palasi Suomeen joulukuussa 1938, jonka jälkeen hänet vangittiin seuraavan vuoden lokakuussa sisäministeri Urho Kekkosen toimeenpanemissa kommunistipidätyksissä. Haapaniemi vapautettiin talvisodan päätyttyä, mutta vangittiin uudelleen välirauhan aikana elokuussa 1940. Hän oli turvasäilössä koko jatkosodan ajan. Ennen pidätystään Haapaniemi ehti toukokuussa 1940 olla mukana perustamassa Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuraa. Sodan päätyttyä hän toimi punaisen Valpon ylivartijana, tehtävänään pitää silmällä sotasyyllisiä ja talteen otettuja äärioikeistolaisia. Haapaniemestä kertoo myös eversti Yrjö Vasama vuonna 1958 ilmestyneessä muistelmateoksessaan *Valpon vankina*.

Myöhemmin Haapaniemi toimi pitkään eri tehtävissä Suomi–Neuvostoliitto-Seuran järjestötyöntekijänä.

Muuta
-----

Nivelreumaa sairastanut Haapaniemi oli vuonna 1946 yksi Suomen Reumaliiton edeltäjän Reumayhdistyksen perustamista valmistelleen toimikunnan jäsenistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hietaniemen uurnalehto, kortteli 9, rivi 10, hauta 228
2. ↑  HERMAN HAAPANIEMI 80 v.  *Kansan uutiset*, 10.12.1975.  Viitattu 27.6.2016.
3. ↑  Juusela, Jyrki: *Suomalaiset Espanjan sisällissodassa*, s. 369. Helsinki: Atena-kustannus, 2003. ISBN 951-79632-4-6.
4. ↑  Ahtola, Aleksi & Åberg, Veijo: *Pois reumapeikon kynsistä: Suomen Reumaliitto 1947–2007*, s. 10–11. Helsinki: Suomen Reumaliitto, 2007. ISBN 978-952-97425-4-7. Teoksen verkkoversio.
**Kosti Emil Sartti**, vuoteen 1943 **Ström** (16. kesäkuuta 1910 Savonlinna – 21. syyskuuta 1986 Kotka), oli suomalainen taidemaalari, graafikko ja kuvanveistäjä. Hän on maalannut lukuisia muotokuvia sekä veistänut useita muistopatsaita.

Kosti Sartti: Reliefi *Hilda Käkikosken muistomerkissä*, Lapinjärvi, 1941.
Sartti opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1928–1934, Vapaassa taidekoulussa 1937–1939 ja kävi Aukusti Tuhkan taidegrafiikan kurssin 1947–1948. Hän on toiminut myös opettajana. Hänen vanhempansa olivat merikapteeni Karl Emil Ström ja kotirouva Elna o.s. Maléen. Sartin ensimmäinen puoliso oli kanslisti Irma o.s. Blom. Avioeron jälkeen toinen vaimo oli lentoemäntä Airi o.s. Virtanen, josta hän myös erosi. Avioliitoista on kaksi lasta, tytär Seija Aulikki (s. 1945) ja poika Kalevi Tapio (s. 1948).

Lähteet
-------

* Teuvo Termonen: Suomalaista postikorttitaidetta, osa 4 s. 119, Suomen Postikorttiyhdistys Apollo 2006, ISBN 952-91-9956-2

### Viitteet

1. 1 2  Teuvo Termonen
2. 1 2  Kosti Sartti *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 19.8.2020.
3. ↑  Porlammi: Historia Porlammin kyläyhdistys. Viitattu 19.8.2020.
**Lost Station** on suomalaisen indie rock -yhtye Kastorin vuonna 2008 julkaistu ensimmäinen studioalbumi.

Tuotantotiedot
--------------

Albumin kappaleet ovat säveltäneet Kastorin jäsenet Matias Koponen (laulu, koskettimet, kitara), Jarkko Kumpulainen (kitara, taustalaulu), Jarno Koponen (rummut, lyömäsoittimet), Esko Janatuinen (basso) ja Artturi Taira (koskettimet). Levyllä esiintyvät heidän lisäkseen myös Malla Malmivaara ja Tuomas Eriksson. Sanoitukset ovat tehneet Matias Koponen ja Jarkko Kumpulainen.

Albumi on Kastorin tuottama, Arto Tuunelan miksaama ja Minerva Papin masteroima.

Albumi on julkaistu Backstage Alliance -levy-yhtiölle.

Kappaleet
---------

1. Too Much Alike – 3 .32
2. Melody I Hear in Your Heartbeat – 3 .56
3. I Don't Smoke That Shit – 4 .10
4. Lilac Mark – 4 .16
5. Kings of the Modern Times – 3 .57
6. Lost Station – 4 .25
7. Illicit Karma – 3 .27
8. Barry – 4 .10
9. Stop Stop – 5 .20
10. Something Beautiful – 6 .48
11. Touch of Fear – 3 .41

Arvostelut
----------

* Desibeli.net: 4/5 tähteä
* Rumba: *positiivinen*
* Soundi: 4/5 tähteä

Lähteet
-------

1. ↑  Desibeli.net: Levyarvio
2. ↑  Rumba: Levyarvio
3. ↑  Soundi: Levyarvio
**Johan Berndt Hägerström** (18. huhtikuuta 1878 – 1954) oli suomalainen vahtimestari ja muistelmakirjailija.

Hägerström teki jo 13-vuotiaasta lähtien taksvärkkiä ja hän toimi sitten Hagelstamin perheen omistamassa Westerkullan kartanossa hevoskuskina. Hän muutti Helsinkiin ja toimi siellä muun muassa neljän vuoden ajan poliisina ennen vahtimestariksi tuloaan. Hägerström oli Uusmaalaisen osakunnan Kasarmikatu 40:ssa sijaitsevan osakuntatalon vahtimestarina 30 vuoden ajan 1910–1940. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli mukana jääkäriliikkeen värväystoiminnassa ja joutui sen vuoksi 1916 venäläisten santarmien vangitsemaksi Katajanokan vankilaan. 

Hägerström oli myös viidentoista kesän ajan vahtimestarina Nyländska Jaktklubbenin paviljongilla Valkosaaressa. Hän oli viimeksi John Nylundin yrityksen palveluksessa vahtimestarina.

Hägerström kirjoitti muistelmateoksen *Vad jag varit med om : minnen från ofärdsåren och frihetskampen*, joka ilmestyi vuonna 1936.

Vuonna 1954 kuollut Hägerström on haudattu Malmin hautausmaalle.

Teoksia
-------

Nimellä *J. B. Hägerström*:

* *Vad jag varit med om: minnen från ofärdsåren och frihetskampen*. Söderström, Helsingfors 1936

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sjuttioåring, Hufvudstadsbladet, 18.04.1948, nro 104, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Hautahaku.fi : Hägerström, Berndt Johan
3. 1 2  Bland och med de nyländska studenterna, Boknyheterna, 08.12.1936, nro 8, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Tuomas Eerola** (s. 27. maaliskuuta 1971 Kangasala) on suomalainen musiikkitieteilijä. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta filosofian maisteriksi 1997 pääaineenaan musiikkitiede. Jatko-opintoja hän suoritti Leicesterin yliopistossa, Isossa-Britanniassa (1999–2000) sekä monitieteisessä Pythagoras-tutkijakoulussa (2000–2003). Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2003 (Jyväskylän yliopisto) ja hänen musiikin havaitsemista käsittelevä väitöskirjansa palkittiin samana vuonna Jyväskylän yliopiston humanistisen tiedekunnan parhaana. Eerola on toiminut vuodesta 1997 lähtien eri tehtävissä Jyväskylän yliopiston musiikin laitoksella. Eerola on monitieteisen musiikintutkimuksen huippututkimusyksikön sekä Musiikin tutkimuksen valtakunnallisen tohtoriohjelman johtoryhmän jäsen. Hän on edistänyt tieteenalaansa Suomen musiikkitieteellisessä seurassa eri rooleissa vuosina 1999–2011. Vuonna 2011 Eerolalle myönnettiin Jyväskylän yliopiston tieteellisen tiedon julkistamispalkinto. Eerolan erityisalaa on musiikkipsykologia, erityisesti musiikki ja tunteet, musiikin havaitseminen sekä musiikki ja liike. Hänen yli 100 julkaisua löytyy helpoimmiten Google Scholar -palvelusta.

Hän toimi musiikkitieteen professorina Jyväskylän yliopiston musiikin laitoksella vuosina 2010-2017. Vuodesta 2013 lähtien Eerola on työskennellyt musiikkipsykologian professorina Englannissa, Durhamin yliopiston musiikin laitoksella.

Lähteet
-------

* Uudet professorit Tarnanen, Eerola ja Takkinen esittäytyivät *Web Archive*.  12/2011. Jyväskylän yliopisto.  Arkistoitu 6.4.2016. Viitattu 29.4.2019.

### Viitteet

1. ↑  Google Scholar Profile. "Google Scholar Profile Tuomas Eerola", *Google Scholar*, Viitattu 15.1.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* ResearcherID
* Scopus

 |

 |
**Peter Johan Magnus Boldt** (28. syyskuuta 1946 Helsinki – 29. lokakuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä, joka työskenteli pitkään asiantuntijana SAK:n palveluksessa ja vastasi etenkin kansainvälisistä asioista.

Boldt opiskeli kansantaloustiedettä ja tilastotiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui valtiotieteen maisteriksi vuonna 1972. Hän työskenteli aluksi TTT:n palveluksessa ja sen jälkeen SAK:n ekonomistina 1982–2005.

Boldt edusti SAK:ta EU:n Talous- ja sosiaalikomiteassa vuosina 2002–2005. Hän kuului myös Suomen GATT-valtuuskuntaan vuosina 1986–1994 ja WTO-valtuuskuntaan vuosina 1996–2005. Lisäksi hän osallistui useiden valtiollisten komiteoiden ja työryhmien toimintaan, esimerkiksi ympäristönsuojeluneuvostossa vuosina 1976–1980.

Boldt tunnettiin teräväsanaisena keskustelijana ja kolumnistina muun muassa *Palkkatyöläisen* palstoilla.

Boldtin isä oli eversti Lauri Boldt ja äiti kirjastoneuvos Barbro Boldt (o.s. Inberg).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Vem och vad: Biografisk handbok 1996*, s. 54. Helsingfors 1996. ISBN 951-50-0800-X
2. 1 2 3 4  Friberg, Ralf: Nekrolog: Peter J. Boldt.  *Hufvudstadsbladet*, 3.12.2017, s. 43. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Petersen Automotive Museumin uuden julkisivun on suunnitellut arkkitehtitoimisto Kohn Pedersen Fox.
**Petersen Automotive Museum** on Kalifornian Los Angelesissa Yhdysvalloissa sijaitseva automuseo, yksi maailman suurimmista. Sen on perustanut lehtikustantaja Robert E. Petersen, ja se aukesi yleisölle vuonna 1994. Museon ydin on Petersenin oma autokokoelma, jonka lisäksi näytteillä on monien varakkaiden yksityiskeräilijöiden ajoneuvokokoelmia, kuten Bruce Meyerin urheiluautot ja Richard Warnerin moottoripyörät.

Yksi automuseon harvinaisimmista kohteista on vuoden 1939 Bugatti, jonka Ranskan hallitus antoi häälahjaksi Persian silloiselle prinssille Mohammad Reza Pahlaville. Auto myytiin shaahin autotallista 1950-luvun lopulla nykyrahassa noin 300 dollarilla. Sittemmin se on kierrellyt monilla omistajilla ja on nyt arvoltaan miljoonia dollareita. Museossa on muidenkin kuuluisuuksien entisiä ajokkeja, kuten Saddam Husseinin Mercedes-Benz, Eva Perónin Packard, Jayne Mansfieldin Lincoln ja Steve McQueenin Hudson Fleetmaster.

Petersenin automuseo sijaitsee Wilshire Boulevardin varrella entisessä ostoskeskuksessa, Los Angelesin keskustasta noin 10 mailia länteen. Sen ensimmäinen kerros esittelee autojen muotoilua, toinen kerros autoa teknisenä tuotteena ja kolmas kerros autoilun historiaa Kalifornian osavaltiossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pitkänen, Kari: Petersenin automuseo voi olla alansa paras.  *Turun Sanomat / TS Kaupunki*, 25. heinäkuuta 2019, s. 10.
2. ↑  Ahtiainen, Lauri: Automaailma Kaliforniasta katsottuna: Petersen Automotive Museum *Moottori*.  7.1.2018. Viitattu 26.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Petersen Automotive Museum** Wikimedia Commonsissa

* Museon verkkosivusto (englanniksi)
**Tansu Çiller** (s. 1946) on turkkilainen poliitikko ja taloustieteilijä, joka toimi Turkin pääministerinä vuosina 1993–1996.

Çiller syntyi varakkaaseen perheeseen Istanbulissa, ja valmistui Bosporin yliopistosta ekonomiksi. Hän jatkoi opintojaan Yhdysvalloissa. Hän palasi Turkkiin opettamaan ja sai nimityksen professoriksi 36-vuotiaana, aikansa nuorimpana Turkissa. Hän ansaitsi miljoonia yhdessä aviomiehensä kanssa kiinteistökaupoilla.

Çiller liittyi hallitsevaan Oikea tie -puolueeseen vuonna 1990. Hänet valittiin parlamenttiin ja nimitettiin valtiovarainministeriksi Süleyman Demirelin hallitukseen seuraavana vuonna. Vuonna 1993 hänet valittiin Demirelin seuraajaksi pääministeriksi. Hän oli ensimmäinen nainen Turkin pääministerinä.

Çillerin pääministerikaudella maassa oli paineita valtion kulujen säästämiseksi. Kurdien levottomuudet maan lounaisosassa lisääntyivät. Vuoden 1995 parlamenttivaaleissa Necmettin Erbakanin islamistipuolue voitti. Çiller haki yhteistyötä pitääkseen islamistit pois vallasta. Seuraavina vuosina maata hallitsi sarja heikkoja koalitiohallituksia.

Vuonna 1996 Çilleriä syytettiin korruptiosta ja taloudellisista väärinkäytöksistä valtionyhtiöiden yksityistämisen yhteydessä. Hän leimasi syytökset poliittiseksi ajojahdiksi. Oikeuden päätöksellä hänet vapautettiin syytteistä vuonna 1998.

Çiller valittiin puolueensa johtoon vielä 1999, mutta vuoden 2002 huonosti menneiden parlamenttivaalien jälkeen hän luopui vallasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tansu Çiller *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 10.3.2018.
2. ↑  Uutiskatsaus. Mitä Missä Milloin 1994 s. 119. Otava 1993 ISBN 951-1-12765-9
3. ↑  Turkey restarts search for government *BBC*.  1998. Viitattu 10.3.2018.
4. ↑  Corruption allegations mount against Ciller *The Independent*.  1996. Viitattu 10.3.2018.
5. ↑  Ciller Cleared by Court *NY Times*.  1998. Viitattu 10.3.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Scopus

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Tantia Tope** (s. 1813–1819 – k. 18. huhtikuuta 1859, joskus muodossa **Tantia Topi** tai **Tatya Tope**) oli yksi Intian brittivastaisen sepoy-kapinan johtajista. Hän toimi ensin Nana Sahibin alaisuudessa ja myöhemmin itsenäisemmin. Tantia Tope jatkoi vastarintaa aina vuoteen 1859 saakka, jolloin hän jäi petoksen jälkeen brittien vangiksi. Tantia Tope hirtettiin sotaoikeuden langetettua tuomion kapinoinnista.

Elämäkerta
----------

Tantia Topen sotilaita lehdessä *The Illustrated London News* vuodelta 1858.
Tantia Tope eli alkuperäiseltä nimeltään Ramchandra Panduranga syntyi vuosien 1813 ja 1819 välillä Intian Punen kaupungissa. Hänen varhaisista vaiheistaan tiedetään varsin vähän. Lempinimi Tanita Tope tai Topi tarkoittaa kapteenia tai komentajaa. Taustaltaan Tantia Tope oli marathi bramiinien kastista. Hän oli palvellut Marathivaltakunnan hallitsijaa eli *peshwaa* Baji Rao II:sta. Hän oli tutustunut myös Nana Sahibiin, Baji Raon adoptoituun poikaan.

Nana Sahibista tuli yksi Intian sepoy-kapinan johtohahmoista. Hän alkoi johtaa kapinoitsijoita valtaamastaan Cawnporesta eli nykyisestä Kanpurista käsin. Tantia Tope alkoi palvella hänen alaisenaan sotilaskomentajana ja oli mukana Cawnporessa tapahtuneessa verilöylyssä. Tantia Topen joukot tunnettiin etenkin tykistön taitavasta käytöstä. He kärsivät kuitenkin tappion kapinoitsijoita vastaan taistelleille briteille Bithurissa 16. elokuuta 1857. 27.–28. marraskuuta 1857 Tantia Topen joukot ottivat voiton Charles Ash Windhamin johtamista brittijoukoista Cawnporessa, mutta tulivat jo 9. joulukuuta Colin Campbellin johtamien brittijoukkojen voittamaksi. Tantia Topen joukot siirtyivät myöhemmin Gangesin yli.

Maaliskuussa 1858 Tantia Topen joukot lähtivät auttamaan Jhansissa piiritettyjä Lakshmi Bain johtamia kapinallisjoukkoja. Britit voittivat kuitenkin hänen joukkonsa 1. huhtikuuta Betwajoen taistelussa. Tantia Topi joutui vetäytymään Kunchiin ja sieltä edelleen toukokuussa Rajputanaan. Lakshmi Bain onnistui kuitenkin paeta brittien piirityksestä. Kaksikko kohtasi Kalpissa, josta heidän joukkonsa etenivät Gwalioriin 1. kesäkuuta. Gwaliorissa joukot hajosivat ja vastarinta jatkui sissisodan omaisesti. 8. huhtikuuta 1859 Tantia Topi jäi viimein vangiksi erään intialaisen petettyä hänet palkinnon toivossa. Tantia Topia vastaan järjestettiin sotaoikeudenkäynti. Hänet tuomittiin kapinasta kuolemaan. Tantia topi hirtettiin 18. huhtikuuta 1859 Shivpurissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Tantia Tope Encyclopaedia Britannica. Viitattu 29.9.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Harold E. Raugh, Jr: *The Victorians at war, 1815–1914: an encyclopedia of British military history*, s. 318. ABC-CLIO, 2004. ISBN 1-57607-926-0. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |