recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**85/Boethin** on lyhytjaksoinen komeetta, jonka löysi pastori Leo Boethin 4. tammikuuta 1975. Komeetan kiertoaika on 11,20 vuotta ja kirkkaus perihelissä on ollut 12–8 magnitudia.

Komeetan radan laski ensimmäisenä IAUn *Central Bureau for Astronomical Telegrams*in (CBAT) tutkija Brian Marsden 12. helmikuuta 1975 edellisen kuukauden aikana tehdyistä karkeista havainnoista. Julkaistu rata oli paraabeli, minkä perusteella komeetta ei palaisi takaisin Aurinkokunnan sisäosiin. Havaintojen epätarkkuuden vuoksi Marsden huomautti kuitenkin komeetan olevan mahdollisesti silti lyhytjaksoinen ja julkaisikin kuukautta myöhemmin vaihtoehtoisen, elliptisen radan, jonka kiertoaika oli 12,41 vuotta. Vuonna 1975 komeetan kirkkaus oli 10–11 magnitudin luokkaa.

Varmuus radan luonteesta saatiin vuodenvaihteessa 1985/1986, jolloin komeetta palasi Auringon lähelle. Kirkkauden oli tällä kertaa ennustettu jäävän 12 magnitudiin, mutta komeetta kirkastuikin odotettua voimakkaammin, ja kirkkaus nousi lopulta tammikuun alussa 8 magnitudin asti. Se kuitenkin himmeni nopeasti, ja viimeinen havainto komeetasta saatiin 1. maaliskuuta 1986.

Kolmannen kerran 85P/Boethinin odotettiin näyttäytyvän vuonna 1997, jolloin se tarkentuneiden ratalaskelmien mukaan olisi ollut perihelissään 17. huhtikuuta. Yrityksistä huolimatta komeetasta ei onnistuttu saamaan ensimmäistäkään havaintoa.

Lokakuussa 2006 NASA ilmoitti, että 85P/Boethin tulee olemaan yksi komeettoja tutkimaan lähtevän Deep Impact -luotaimen kohteista. Suunnitellusta ohilennosta kuitenkin luovuttiin marraskuun 2007 alussa, sillä komeetta Boethinistä ei ollut edelleenkään saatu havaintoja. Luotaimen uudeksi kohteeksi valittiin varasijalla ollut komeetta 103P/Hartley 2.

On mahdollista, että 85P/Boethin on vuoden 1986 jälkeen hajonnut pienemmiksi kappaleiksi, jotka kooltaan jäävät alle havaintojen vaatiman rajan. Tämä on kuitenkin epätodennäköistä, sillä näin täydellisen hajoamisen tiedetään tapahtuneen vain kerran (komeetta LINEAR S4). Luultavampaa on, että komeetta on hajonnut muutamaan osaan (kuten 73P/Schwassmann-Wachmann 3), jotka ovat jääneet huomattavasti jälkeen siitä, missä ehjän komeetan pitäisi olla. Toinen mahdollisuus on, että komeetan rata tunnetaan liian huonosti. Komeetta Boethin on havaittu Aurinkokunnan sisäosissa vain kahdesti, eivätkä näillä kerroilla tehdyt havainnot ehkä ole olleet riittävän tarkkoja mahdollistaakseen radanmäärityksen sellaisella tarkkuudella, että komeetta ennusteen pohjalta onnistuttaisiin havaitsemaan.

Lähteet
-------

1. ↑  85P/Boethin Gary W. Kronk’s Cometography (englanniksi)
2. ↑  Space probe targets third comet after second vanishes (Arkistoitu – Internet Archive) New Scientist (englanniksi)
3. ↑  Periodic Comet Numbers IAU Minor Planet Center (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**84P/Giclas** | **Luettelo komeetoista** | Seuraaja:**86P/Wild** |
**EWE** (oikealta nimeltään **Erkko Väisänen**, s. 1980, Kotka) on suomalainen juontaja, tapahtumatuottaja ja rap-artisti.

Ura
---

EWE aloitti uransa tapahtumajärjestänä. Suurimpia Ewen järjestämiä tapahtumia on Sano Ääneen! Hämeenlinnassa.

EWE ensimmäinen suurempi artistina esiintyminen tapahtui vuonna 2013 silloin toimineen Tietosuus-kokoonpanon jäsenenä Elämä Lapselle -konsertissa Hartwall Areenalla. EWE on soolourallaan julkaissut viisi singleä, joista ensimmäinen oli vuonna 2017 ilmestynyt Miks Teit Noin. Laajempaa huomiota sai kuitenkin Ewen kolmas single Sä Muistat Sen Nimen. Ewen julkaisut ovat keränneet*milloin?* yli 200 000 kuuntelua Spotifyssa. EWEn yksi merkittävimpiä esiintymisiä oli vuoden 2017 Blockfest. 

EWE kampanjoi koulukiusaamista vastaan vuonna 2019. Hän asuu nykyisin*milloin?* Espoossa. *lähde?*

Diskografia
-----------

### Singlet

* *Miks Teit Noin* (2017)
* *Elämä on mennyt päin peetä* (2017)
* *Sä Muistat Sen Nimen* (2018)
* *Seilaillaan* (2018)
* *Lähiönomi* (2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Kaakon Viestintä Oy: Ewe pistää uusimman soimaan — Karhuvuoren kasvatti kertoo Seilaillaan-kappaleestaan ja sen ohella karheita tarinansäikeitä lapsuudesta ja nuoruudesta - Kymen Sanomat *kymensanomat.fi*.  5.7.2018. Viitattu 17.8.2019.
2. ↑  A. P. Sarjanto: Näkemysero tuo sanomista torille *Hämeenlinnan Kaupunkiuutiset*.  Arkistoitu 17.8.2019. Viitattu 17.8.2019.
3. ↑  "Vuoden koskettavin biisi" sai musiikkivideon *www.iltalehti.fi*. Viitattu 17.8.2019.
4. ↑  Jarkko Fräntilä: Juju ja Heikki Kuula hehkuttelevat uutta tulokasta – tässä on Ewe *Rumba.fi*. Viitattu 17.8.2019.
5. ↑  E W E *Spotify*. Viitattu 17.8.2019.
6. ↑  Uusin keinoin koulukiusaamista vastaan *Ykkös-Lohja*.  5.12.2018. Viitattu 17.8.2019.
**Maxima-kaupan katto romahti** Riiassa Latviassa 21. marraskuuta 2013. Kauppa sijaitsee Priedaines-kadulla Zolitūden kaupunginosassa. Onnettomuus sattui kello 18 paikallista aikaa. Onnettomuudessa kuoli ainakin 54 ihmistä ja loukkaantui 36.

Onnettomuuden syyksi on arveltu muun muassa rakennuksessa ollutta suunnitteluvirhettä sekä rakennuksen katolle rakennettua puutarhaa. Onnettomuus on tuhoisin Latvian historiassa sen itsenäisyyden aikana. Tapauksen vuoksi maahan julistettiin kolme päivää kestänyt suruaika. Syyn selvittämiseksi kolme riippumatonta insinööriä tutki rakennushankkeen dokumentit. Heidän 29. marraskuuta 2013 julkaistun selvityksensä mukaan katto petti pääasiassa siksi, että sen kantokykyä laskettaessa tehtiin vakavia virheitä. Arvellaan, että rakenteilla ollut kattopuutarha ja leikkikenttä rasittivat liikaa talon rakenteita.

Romahduksen takia Latvian pääministeri Valdis Dombrovskis ilmoitti 27. marraskuuta jättävänsä hallituksensa eronpyynnön.

Rakennuksessa sijaitsi Maxima-supermarket ja muita liikkeitä. Se oli otettu käyttöön marraskuussa 2011, ja sen suunnittelijoina toimivat paikalliset arkkitehdit Zane Kalinka ja Andris Kalinka. Rakentajana toimi Re&Re-yhtiö. Rakennus palkittiin Latvian parhaana rakennuskohteena 2013. Rakennuksen pinta-ala oli 4 750 m², ja rakennuskustannukset olivat 1,4 miljoonaa euroa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Riian kauppaturman uhrien määrä nousee edelleen - Syystä monia teorioita yle.fi. Viitattu 23.11.2013.
2. 1 2  Riian kauppakeskuksen raivaustöitä jatketaan taas - raunioista löytynyt 52 kuollutta yle.fi. Viitattu 23.11.2013.
3. ↑  Riian kauppakeskuksen raivaustöitä jatketaan taas - raunioista löytynyt 54 kuollutta yle.fi. Viitattu 24.11.2013.
4. ↑  Latvian historian tuhoisin onnettomuus: 3 mahdollista syytä uusisuomi.fi. Viitattu 23.11.2013.
5. ↑  Maxima-marketin romahtaminen johtui karkeista laskuvirheistä *Helsingin Sanomat*.  29.11.2013.  Arkistoitu 1.12.2013. Viitattu 1.12.2013.
6. ↑  Latvian pääministeri eroaa supermarketin romahduksen vuoksi *Helsingin Sanomat*.  27.11.2013.  Arkistoitu 1.12.2013. Viitattu 28.11.2013.
7. ↑  Grocery Roof Collapse Kills 51 in Latvia (Käyttäjätunnuksella) *Wall Street Journal*.  22.11.2013. Viitattu 23.3.2015. (englanniksi)
8. ↑  Maxima Zolitūdē  23.11.2011. a4d.lv. Viitattu 23.3.2015. (latviaksi)
**Mainalia** (m.kreik. Μαινάλια, lat. *Maenalia*) oli antiikin aikainen alue Arkadian maakunnassa Kreikassa. Se käsitti alueen Arkadian länsi- ja lounaisosissa.

Mainalia oli yksi Arkadian neljästä heimoalueesta tai heimovaltiosta Eutresian, Kynurian ja Parrhasian ohella. Kukin näistä alueesta oli Arkadian valtiomallissa samantasoinen Arkadian polisten eli kaupunkivaltioiden, kuten Tegea, Mantineia ja Orkhomenos, kanssa.

Maantiede
---------

Mainalia sai nimensä Mainalos- tai Mainalon-vuoresta (nyk. Maínalo). Sen itäpuolella sijaitsi Tegeatis eli Tegean kaupunkivaltion alue ja itä- ja pohjoispuolella Mantinike eli Mantineian kaupunkivaltion alue. Mainalos-vuoret toimivat rajana kummankin suuntaan. Mainalian eteläpuolella sijaitsi Maleatis eli Malean kaupungin alue. Se oli alun perin osa Arkadiaa, mutta myöhemmin Spartan valloittama ja osa Lakoniaa.

### Polikset

Vaikka Mainalia muodosti kokonaisuudessaan eräänlaisen polista eli kaupunkivaltiota vastanneen heimovaltion, osa sen paikallisyhteisöistä voidaan myös lukea poliksiksi. Mainalian polikset olivat:

 
* Asea
* Dipaia
* Eutaia
* Helisson
* Oresthasion
* Pallantion

 
### Muut asutukset

Mainalian muita kaupunkeja tai kyliä olivat:

 
* Afrodision
* Anemosa
* Athenaion
* Haimoniai
* Iasaia
* Ladokeia
* Lykaia (Lykoa)
* Mainalos
* Peraitheis
* Sumateion

Historia
--------

Mainalialaisista käytettiin etnonyymiä *Mainalios* (Μαινάλιος). Suurin osa Mainalian kaupunkien asukkaista siirrettiin Megalopoliin kaupunkiin sen perustamisen vuonna 371/370 eaa. jälkeen. Tämän jälkeen Megalopoliissa oli mainalialaisten (Μαινάλιοι,  *Mainalioi*) fyle. Kaupunki perustettiin Mainalian alueelle sen lounaiskulmaan, ja sen perustamista johtaneista kymmenestä perustajasta (*oikistēs*) kaksi oli mainalialaisia.

Myöhemmin ainakin osa mainalialaisista oli mukana Arkadian liitossa. Näin Mainalian heimovaltio vaikuttaa säilyneen olemassa myös Megalopoliin perustamisen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 505–539. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Arcadia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman: *Introduction to an Inventory of 'Poleis': Symposium August, 23-26 1995*, s. 134. Acts of the Copenhagen Polis Centre, Københavns universitet Polis centret 3 / Historisk-filosofiske meddelelser 74. Kgl. Danske Videnskabernes Selskab, 1996. ISBN 8773042757. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Flensted-Jensen, P. (ed.): *Further Studies in the Ancient Greek Polis*, s. 50–51. Papers from the Copenhagen Polis Centre 5. Historia Einzelschriften 138. Stuttgart: Franz Steiner Verlag, 1999. ISBN 3515076077. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Pritchett, William Kendrick: *Studies in Ancient Greek Topography*, s. 42–44. Classical studies: University of California publications 28. University of California Press, 1965. ISBN 0520096606. Teoksen verkkoversio.
**Carl Christian Rötger Sundman** (13. tammikuuta 1933 Helsinki – 15. huhtikuuta 1994 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Sundmanin vanhemmat olivat pankinjohtaja Carl Gustav Sundman ja Ruth Margit Selinda Nordberg ja puoliso vuodesta 1957 Ritva Marina Schlüter, kauppaneuvos Hans Schlüterin tytär. Sundman tuli ylioppilaaksi Brändö svenska samskolasta 1953 ja valmistui insinööriksi Tekniska Läroverket i Helsingforsista 1958. Hän oli ensin appensa perustaman Oy HTH-yhtymä Ab:n osastopäällikkö 1958–1961 ja sitten toisen appensa perustaman yhtiön Oy Teräskonttorin konemyynti-insinööri 1961–1969, varatoimitusjohtaja 1970–1974 ja toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen vuodesta 1975. Sundmanilla oli myös luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin korpraali. Kauppaneuvoksen arvonimen Sundman sai 1983. Hänet tunnettiin myös aktiivisena filatelistina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Haikari, Janne: Kauppaneuvos Christian Sundman (1933–1994). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 14.12.2022.
2. 1 2  Christian Sundman *Biografiasampo*. Viitattu 14.12.2022.
3. ↑  Grand Prix d’Honneur till Christian Sundman.  *Hufvudstadsbladet*, 24.5.1990, nro 137, s. 21. Kansalliskirjasto. Viitattu 14.12.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Andrew Grant** (22. huhtikuuta 1985) on australialainen lentopalloilija, joka edustaa Australian miesten lentopallomaajoukkuetta, sekä Salon Piivolleyta.

Ura
---

Grant aloitti kansainvälisen lentopallouransa jo 17-vuotiaana nuorukaisena kun hän debytoi Hollanin liigassa. Kaudella 2005–2006 hän esiintyi Puolan liigassa, joka on yksi Euroopan arvostetuimmista. Hän pelasi Delecta Bydgoszczin joukkueessa aina kauden 2008 loppuun asti.

Kaudella 2008–2009 Grant pelaa suomalaisessa Salon Piivolleyssa, SM-liigassa. Hänen sopimuksensa joukkueen kanssa on yksivuotinen.

A-maajoukkue
------------

Grant teki maajoukkuedebyyttinsä jo 17-vuotiaana nuorukaisena Australian miesten lentopallomaajoukkueessa. Tämän jälkeen hän on pelannut joukkueessa yli 100 A-maaottelua, ja on yksi kokeneimmista pelaajista ryhmässä. Hän on esiintynyt Australian paidassa MM-kisoissa, Maailmancupissa sekä Aasian mestaruuskilpailuissa.

Muuta
-----

Grant on pelipaikaltaan keskitorjuja. Hän on 207 senttimetriä pitkä ja painaa 94 kiloa. Hänen hyökkäysulottuvuutensa on 350 cm sekä torjuntaulottuvuus 330 cm.

Saavutukset
-----------

* Aasian mestaruus 2007

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
Suihkulähde "Paviaani" on Roomassa Via del Babuinon varrella.
**Babuino** (it. *babbuino,* "paviaani") on yksi Rooman kuudesta "puhuvasta patsaasta". Kauppias Alessandro Grandi pystytti pihalleen noin vuonna 1576 suihkulähteen, jonka tuffikivestä tehty ihmishahmo esittää Silenosta, kreikkalaisessa mytologiassa viininjumala Dionysoksen seuralaisista vanhinta, viisainta ja juopuneinta. 

Roomalaiset antoivat hahmolle nimeksi "Paviaani", koska tuntemattoman tekijän veistos oli niin ruma. Kansan suussa nimi siirtyi myös kadulle, jonka varrella suihkulähde oli, ja katua alettiin kutsua "Via del Babuinoksi". Paavi Klemens VII Medici (1523–1534) oli nimennyt sen itsensä mukaan "Via Clementinaksi", mutta nykyään katu myös virallisesti kantaa nimeä "Via del Babuino".

Vuonna 1877 Silenoksen patsas siirrettiin Palazzo Boncompagnin sisäpihalle ja allas via Flaminialle. Yleisön vaatimuksesta patsas palautettiin vuonna 1957 takaisin omalle nimikkokadulleen.

Puhuva patsas
-------------

Roomalaiset alkoivat 1600-luvulla kirjoittaa poliittisia solvauksia eli paskilleja *(*it. *pasquinade)* paperilapuille, joita kiinnitettiin julkisiin patsaisiin. Yksi "puhuvista patsaista" oli Babuino. Muita olivat Madama Lucrezia Piazza Venezialla, Pasquino (josta myös nimi paskilli) lähellä Piazza Navonaa, Abate Luigi ja Marforio.

Lähteet
-------

* Polkunen, Marja-Liisa: *Suomalainen matkaopas: Rooma*. Otava, 2007. ISBN 978-952-9715-32-9.

### Viitteet

1. ↑  Seilenos *Theoi Greek Mythology*. Viitattu 6.5.2013.
2. 1 2 3 4  Fontana del Babuino *Roma. Sito turistico ufficiale*. Viitattu 6.5.2023.
3. ↑  Fontana del Babuino *Sovrintendenza Capitolina ai beni culturali*. Viitattu 6.5.2023.
4. ↑  Paskilli, Tietosanakirja, osa 7, palsta 288, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1915
5. ↑  Polkunen 2007, s. 119
Hermia 11 lounaasta kuvattuna.
**Hermia** on yritysten ja tutkimuslaitosten muodostama teknologia- ja osaamiskeskittymä ja tiedepuisto Tampereen Hervannan kaupunginosassa. Hermia on perustettu vuonna 1986, ja se sijaitsee Tampereen yliopiston Hervannan kampuksen välittömässä läheisyydessä.

Hermian alueella on toimistopinta-alaa noin 120 000 m2, ja siellä toimii yli 160 yritystä ja organisaatiota (8/07), työpaikkoja alueella on noin 4 000. Hermiassa toimii lukuisia pieniä, toimintaansa aloittelevia yrityksiä, mutta myös kansainvälisiä yhtiöitä. Hermiassa sijaitsee myös eri tutkimusorganisaatioiden toimitiloja, mm. VTT:llä ja Tampereen yliopistolla on useita tutkimusyksikköjä Hermian alueella. Hermiaan on suunnitteilla rakentaa myös tuotannollisille teknologiayrityksille suunnattuja kiinteistöjä.

Yksiköissä on noin 2 500 työpaikkaa (8/07). Hermian yksiköissä on vuosien mittaan tehty paljon kehitystyötä liittyen mm. GSM-puhelimiin, matkapuhelinverkkoihin ja Symbian-käyttöjärjestelmään sekä radiopuhelimien oheistuotteisiin. Esimerkiksi Nokia Communicator eli kommunikaattori on syntynyt Hermiassa.

Hermian alueen tiloja omistaa, vuokraa ja rakennuttaa Keva, Varma, Technopolis Oyj ja muita toimijoita. Suurin osa Hermian kiinteistöistä on kiinteistösijoittajien omistuksessa.

Alueella toimivia yrityksiä
---------------------------

* Avanio
* CGI
* Enersoft Oy
* Etteplan
* Forciot
* Futuriot
* Hermia Oy
* Hermia Yrityskehitys
* M-Files
* OP
* Sodexo
* Tata TCS
* Terveystalo
* Treon
* Vincit
* Wapice Oy
* Wirepas Oy

Aiheesta muualla
----------------

* Tampere Science Parks (Arkistoitu – Internet Archive)
* TTY: kommunikaattori on syntynyt Hervannassa
**Harlekiini (Nino Franchinan muotokuva)** on italialaisen taiteilijan Gino Severinin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1938. Maalaus on kooltaan 116×84 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.

Gino Severini maalasi useita harlekiinitöitä. Muotokuvan valmistumisen aikaan Severini työskenteli teatterissa puvustajana ja lavastajana, mutta samalla hän sai myös monumentaalisia seinämaalaustilauksia. Hän oli palannut Italiaan 1930- luvun puolivälin jälkeen ja oli saanut täällä virallista tunnustusta. Severini oli ollut jo lapsena kiinnostunut Commedia dellárte -näytelmän henkilöhahmoista ja etenkin puetut ja naamioidut henkilöt olivat hänestä kiinnostavia. Gino Severinin maalauksista on sanottu, että niitä pitää koossa vihertävän siniharmaa yleissävy. Hän ammensi perinteestä, klassismista. Harlekiinin käsiin hän on tässä maalauksessa maalannut klarinetin tapaisen puupuhaltimen ja pöydälle mustan naamion, savukerasian ja esitteen. Muotokuvassa näkyvä taustan laskosverho esiintyy useissakin Severinin asetelma- ja muotokuvamaalauksissa.

Tämä Gino Severinin *Harlekiini* oli esillä näyttelyssä Roomassa, josta Jalo Shtola hankki sen suoraan. Sihtolan perheen nuorta polvea oli silloin siellä asumassa, ja poikansa, Risto Sihtolan, innostamana Sihtola pyysi tekemään hintatiedusteluja maalauksesta. Ostotehtävän sai Suomen Italian suurlähetystössä lähetystöavustajana toiminut Olavi Saikku. Sihtolat pitivät maalausta usein esillä kodissaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kimmo Vatanen teoksessa Insinöörin rakkaus - Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmateos, 2003, Ateneumin taidemuseo, s.202
**Toreadorien valssi** (*La Valse des toréadors*) on ranskalaisen näytelmäkirjailija Jean Anouilh’n kirjoittama komedianäytelmä vuodelta 1951. Sen on suomentanut Ritva Arvelo vuonna 1977.

Tarinassa ikääntymistään inhoava kenraali St. Pé yrittää pitää yllä mainettaan naistenmiehenä ja soturina, mutta yrittää kuitenkin olla loukkaamatta sairasta vaimoaan. Kenraalin kirjoittaessa muistelmiaan vaimo huutelee sairasvuoteeltaan huomautuksia miehen uskottomuudesta, ellei fyysisestä niin ainakin henkisestä. Paikalle saapuu yllättäen neiti Ghislaine, ikäneito joka on vuosikymmeniä odottanut kenraalin "vapautumista" hänen puolisokseen. Sekä rouva St. Pé että neiti Ghislaine yrittävät tragikoomisesti riistää hengen itseltään. Lopulta neiti Ghislaine päättääkin avioitua kenraalin miessihteerin kanssa, joka paljastuukin kenraalin aviottomaksi lapseksi.

*Toreadorien valssi* sai kantaesityksensä Pariisin Comédie des Champs-Elysées -teatterissa 8. tammikuuta 1952, pääosissa Claude Sainval ja Marie Ventura. Näytelmän Yhdysvaltain-kantaesitys New Yorkin Broadwaylla sai useita Tony-palkintoehdokkuuksia ja voitti New York Drama Critics’ Circlen palkinnon näytäntövuoden parhaana ulkomaisena näytelmänä.

Näytelmän pohjalta ohjasi John Guillermin vuonna 1962 elokuvan *Toreadorien valssi* tai *Toreadorivalssi*, jossa tapahtumat sijoittuvat Ranskan sijasta Englantiin. Miespääosaa elokuvassa esittää Peter Sellers.

Lähteet
-------

1. ↑  Toreadorien valssi, Näytelmäkulma. Viitattu 27.11.2014.
2. ↑  Shank, Theodore J. (toim.): *A Digest of 500 Plays : Plot Outlines and Production Notes*, s. 198–199. Collier Macmillan, 5. painos 1977. ISBN 0-02-012690-5.
3. ↑  Toreadorivalssi (1962) (Arkistoitu – Internet Archive), Elokuvauutiset 13.02.2010, viitattu 28.11.2014.
4. ↑  *Toreadorien valssi* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Waltz of the Toreadors
**Harlekiini-klubi** (vuosina 1990–1992 nimellä **Harlekiini**) oli suomalainen vuosina 1990–1992 Kolmoskanavalla ja vuosina 1993–1994 MTV3-kanavalla esitetty lastenohjelma. 

Kolmoskanavalla ohjelma alkoi tammikuussa 1990 nimellä Harlekiini. Aluksi lauantaiaamuisin esitettävän kaksi ja puolia tuntia kestäneen Harlekiini-ohjelman alla oli vain Kolmoskanavalla viikon aikana näytetyt piirrossarjat yhtenä uusintapakettina. Ohjelman kehityttyä sen juontajaksi tulivat Pedro Hietanen ja Eeva-Leena Pokela.

MTV3-kanavan aloitettua vuonna 1993 ohjelman nimi muutettiin Harlekiini-klubiksi, ja sen juontajaksi vaihtui Essi Wuorela. Wuorela valittiin juontajaksi koekuvauksien kautta. Wuorelan juontajahahmo oli nimeltään Super-Essi, joka oli ohjelman vastaavan tuottajan idea, joka oli poiminut nimen yhdysvaltalaisesta lastenohjelmasta. Alkuperäinen esikuva esiintyi tiukoissa trikoissa ja oli olemukseltaan hyvin erilainen kuin Wuorela, mutta hän otti juontajanimen vastaan. Wuorela osallistui juontamisen lisäksi myös ohjelman suunnitteluun. Ohjelman alkuaikoina Wuorela juonsi myös studio-osuuksien välissä esitetyt piirrossarjat. Juontoja Wuorela on kuvaillut jälkeenpäin "painajaismaiseksi puuhaksi". Myöhemmin Harlekiini-klubi lyhentyi 10–15 minuutin pituiseksi omaksi ohjelmaksi, joka esitettiin ennen lauantaiaamuisin esitettyjä piirrossarjoja. Viimeinen Harlekiini-klubi esitettiin 24. joulukuuta 1994.

Ohjelmassa keskusteltiin lapsille suunnatuista aiheista. Studiossa saatettiin pelailla erilaisia pelejä, ja esitellä katsojien lähettämiä piirrustuksia ja kirjeitä. Lastenmusiikkia esittävä yhtye Fröbelin Palikat sai uralleen potkua lisää esiinnyttyään Harlekiini-Klubissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ohjelmia 1980 ja 1990-luvulta: Barbapapa ja Harlekiini *Yle.fi*.  30.10.2008. Viitattu 20.12.2022.
2. ↑  Sarhimaa, Jutta: Jos olet ollut lapsi 1990-luvulla, syönyt, leikkinyt, pukeutunut, käynyt koulua tai viettänyt synttäreitä, teit näitä asioita *Helsingin Sanomat*.  19.9.2017.
3. 1 2 3 4 5  Matilainen, Laura: Missä he ovat nyt: Essi Wuorela oli ennen Harlekiini-klubin Super-Essi – "lukihäiriöiselle aivan painajaismaista puuhaa" *MTV Uutiset*.  1.10.2016. Viitattu 20.12.2022.
4. 1 2  Autio, Milla: Tuohelan tarinoita pikkulapsille Vain Pikku kakkonen tekee kotimaista lastenteeveetä - koululaiset tuijottavat viikonlopun piirrossarjoja.  *Helsingin Sanomat*, 10.10.1994. Artikkelin verkkoversio (Tilaajille).
5. ↑  Yrttiaho, Tuomo: Super-Essi juonsi, leikitti ja vahti *Helsingin Sanomat*.  16.8.2017. Viitattu 20.12.2022.
**Pohjoisgermaaniset kansat** eli skandinaavit ovat germaaninen, pohjoisgermaanisia kieliä puhuva ryhmä Pohjoismaista. Heitä yhdistää kulttuurien samanlaisuus sekä yhteiset alkuperä ja kantakieli. Vuodesta 200 pohjoisgermaanit puhuivat kantaskandinaavia, joka noin vuoden 800 paikkeilla kehittyi muinaisnorjaksi ja myöhemmin nykypäivän pohjoisgermaanisiksi kieliksi.

Pohjoisgermaanien on ajateltu erottuneen erillisenä kansana Ruotsissa muutamia vuosisatoja ajanlaskun alun jälkeen. Antiikin kirjallisuudessa mainitaan useita pohjoisgermaanisia heimoja, etenkin svealaiset, daanit, göötit ja gotlantilaiset. Viikinkiajalla pohjoisgermaaniset, mertakäyvät seikkailijat eli viikingit ryöstelivät ja asuttivat alueita ympäri Eurooppaa ja kauempaakin. He perustivat merkittäviä poliittisia elimiä ja tutkivat Pohjois-Atlanttia aina Pohjois-Amerikkaan asti. Tästä levitäytymisestä syntyivät normannit, skandinaavitaustaiset gaelit ja rusit.

Viikinkiajan loputtua 1000-luvulla pohjoisgermaanit kääntyivät skandinaavisesta pakanauskonnostaan kristinuskoon, ja heidän heimoyhteisönsä keskitettiin moderneiksi Tanskan, Norjan ja Ruotsin kuningaskunniksi.

Nykyajan pohjoisgermaanisia etnisiä ryhmiä ovat tanskalaiset, islantilaiset, norjalaiset, ruotsalaiset ja färsaarelaiset. Näitä ryhmiä kutsutaan monesti skandinaaveiksi, mutta islantilaiset ja färsaarelaiset lasketaan joskus tämän termin ulkopuolelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ostergren, Robert Clifford; Le Boss, Mathias (2011). *The Europeans: A Geography of People, Culture, and Environment.* Guilford Press. ISBN 978-1609181406.
2. ↑  Gordon, Eric Valentine; Taylor, A. R. (1962). *An Introduction to Old Norse*. Clarendon Press.
3. 1 2  Waldman, Carl; Mason, Catherine (2006). *Encyclopedia of European Peoples*. Infobase Publishing. ISBN 978-1438129181.
4. ↑  D'Epiro, Peter (2010). *The Book of Firsts: 150 World-Changing People and Events, from Caesar Augustus to the Internet*. Knopf Doubleday Publishing Group. ISBN 978-0307476661.
5. ↑  Bruce, Alexander M. (2014). *Scyld and Scef: Expanding the Analogues*. Routledge. s. 16. ISBN 978-1317944218.
6. ↑  Spaeth, John Duncan Ernst (1921). *Old English Poetry*. Princeton University Press. s. 190.
7. ↑  Thompson, Stith (1995). *Our Heritage of World Literature*. Cordon Company. s. 494. ISBN 978-0809310913.
**Kansainvälinen soveltavan estetiikan instituutti** (KSEI) on Helsingin yliopiston yhteydessä Lahden yliopistokampuksella toimiva instituutti, jonka toiminta painottuu erityisesti ympäristöestetiikkaan sekä muuhun humanistiseen ympäristötutkimukseen.

Yleistä
-------

KSEI:n toimialoja ovat tutkiminen, kouluttaminen sekä alan kirjallisuuden julkaiseminen. Instituutti järjestää sekä kotimaisia että kansainvälisiä seminaareja. Vuodesta 1995 järjestetty kansainvälinen soveltavan estetiikan kesäkoulusarja vuorottelee vuosittain vuonna 2005 alkaneen ympäristöestetiikan syysseminaarien sarjan kanssa. KSEI:n neuvottelukunnan puheenjohtajana toimii professori Arto Haapala. Kansainvälisen yhteistyön kehittämiseksi KSEI:llä on Kansainvälinen neuvottelutoimikunta, IAB, jonka puheenjohtajana toimii emeritusprofessori Arnold Berleant.

KSEI:n historiaa
----------------

Helsingin yliopisto, Lahden kaupunki, Suomen Estetiikan Seura ja Päijät-Hämeen korkeakouluyhdistys ry (nykyinen Päijät-Hämeen kesäyliopistoyhdistys ry) perustivat KSEI:n kannatusyhdistys ry:n vuonna 1993. Yhdistyksen tarkoituksena oli edistää soveltavan estetiikan julkaisutoimintaa, koulutusta ja tieteellistä tutkimusta sekä toimia kansainvälisen soveltavan estetiikan koulutus- ja tutkimuslaitoksen (KSEI) kehittämiseksi.

Vuoden 2008 alussa KSEI:stä tuli osa Helsingin yliopiston Taiteiden tutkimuksen laitosta estetiikan oppiaineen Lahden yksikkönä. Samalla KSEI liittyi Lahden yliopistokeskukseen. 

Vuoden 2010 alusta KSEI liitettiin Helsingin yliopiston Koulutus- ja kehittämiskeskus Palmeniaan. Vuonna 2014 KSEI liitettiin Helsingin yliopiston silloiseen Filosofian, historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitokseen.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansainvälinen soveltavan estetiikan instituutti
**Main-Taunus-Kreis** on piirikunta Saksan Hessenin osavaltion Darmstadtin hallintopiirissä. Se on pinta-alaltaan Saksan pienin ja toiseksi tiheimmin asuttu piirikunta. Main-Taunus-Kreis sijaitsee Reinin–Mainin alueella Frankfurt am Mainin läntisissä esikaupungeissa, itään Hessenin pääkaupungista Wiesbadenista ja koilliseen Rheinland-Pfalzin pääkaupungista Mainzista.

Main-Taunus-Kreis ja sen kunnat.
Piirikunnan pinta-ala on 222,53 neliökilometriä, ja siihen kuuluu 12 kuntaa. Väestöntiheys on 1 075 asukasta neliökilometrillä, kun koko Hessenissä vastaava luku on 297. Vuoden 2020 lopussa piirikunnan väkiluku oli 239 264. Piirikunnan hallintokeskus on vuodesta 1987 asti ollut väekkäin kaupunki Hofheim am Taunus. Aiemmin piirin hallinto sijaitsi Frankfurt-Höchstissä, joka oli piirikunnan edeltäjän Höchst am Mainin pääkaupunki vuodesta 1928.

Main-Taunus-Kreis tunnetaan naapurinsa Hochtaunuskreisin tavoin kalliista asunnoistaan ja korkeista vuokristaan sekä kaikkien Saksan liittotasavallan kaupunkien ja piirikuntien viidenneksi korkeimmasta ostovoimaindeksistä. Vuonna 2017 Main-Taunus-Kreisin alueen ostovoimaindeksi oli 132,9 prosenttia kansallisesta keskiarvosta. Bad Soden am Taunusin (176,5 prosenttia) ja Kelkheimin (Taunus) (143,0 prosenttia) kaupungeissa on Main-Taunus-Kreisin korkeimmat tulot henkeä kohti. Viereisen Hochtaunuskreisin ostovoimaindeksi on 143,2 prosenttia, mikä on toiseksi korkein tulo asukasta kohden kaikissa Saksan piirikunnissa ja kaupungeissa.

Piirikunnan etnisesti kirjavassa väestössä on edustettuina ainakin 154 kansallisuutta. Noin 2 300 alueella asuvaa korealaista muodostaa Saksan suurimman korealaisyhteisön.

Lähteet
-------

1. ↑  Fläche, Gemeinden und Bevölkerung in Hessen nach Verwaltungsbezirken (.xlsx) Hessisches Statistisches Landesamt.  Arkistoitu 27.12.2021. Viitattu 2.1.2022. (saksaksi)
2. ↑  Bevölkerung in Hessen am 31.12.2020 nach Verwaltungsbezirken und Altersgruppen (.xlsx) Hessisches Statistisches Landesamt.  Arkistoitu 27.12.2021. Viitattu 2.1.2022. (saksaksi)
3. ↑  Zur Geschichte von Hofheim am Taunus Stadt Hofheim am Taunus. Viitattu 2.1.2022. (saksaksi)
4. ↑  Koreanische Mittelständler fassen Fuß im MTK  9.3.2016. Main-Taunus-Kreis. Viitattu 2.1.2022. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Main-Taunus-Kreis** Wikimedia Commonsissa

* Piirikunnan verkkosivut (saksaksi)

Hessenin piirikunnat ja piirivapaat kaupungit

* Bergstraße
* *Darmstadt*
* Darmstadt-Dieburg
* *Frankfurt am Main*
* Fulda
* Gießen
* Groß-Gerau
* Hersfeld-Rotenburg
* Hochtaunuskreis
* *Kasselin kaupunki*
* Kasselin piirikunta
* Lahn-Dill-Kreis
* Limburg-Weilburg
* Main-Kinzig-Kreis
* Main-Taunus-Kreis
* Marburg-Biedenkopf
* Odenwaldkreis
* *Offenbach am Main*
* Offenbachin piirikunta
* Rheingau-Taunus-Kreis
* Schwalm-Eder-Kreis
* Vogelsbergkreis
* Waldeck-Frankenberg
* Werra-Meißner-Kreis
* Wetteraukreis
* *Wiesbaden*


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Main-Taunus-Kreis
Yhden Harlem Shake -videon alku- ja loppuasetelma.
**Harlem Shake** on internet-ilmiö, jossa samankaltaisilla videoilla tanssitaan newyorkilaisen tuottajan Baauerin tekemän *Harlem Shake* -kappaleen tahtiin. Videoiden rakenne on aina samanlainen, yksi henkilö aloittaa tanssimisen ja puolessa välissä muut yhtyvät tanssiin epämääräisesti heiluen. Yleensä myös henkilöiden asusteet ovat mielikuvituksellisia. Erilaisia Harlem Shake -videoita oli ladattu internetiin lähes 50 000 helmikuun 2013 loppuun mennessä. Videoiden suosion syynä pidetään niiden yksinkertaisuutta ja lyhyttä, noin 40 sekunnin mittaa. Videoissa soivan kappaleen nimi on lainattu 1980-luvun alussa kehittyneeltä samannimiseltä tanssityyliltä.

Lähteet
-------

1. ↑  Vaarama, Vesa: Sotilaiden tanssivideolla jo yli 35 miljoonaa katsojaa  25.2.2013. Yle Uutiset. Viitattu 25.2.2013.
2. ↑  Frilander, Aino: Harlemin asukkaat: Harlem Shake ei ole Harlem Shake  20.2.2013. Nyt.fi. Viitattu 25.2.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Harlem Shake (meemi)** Wikimedia Commonsissa
Harkun kartanon päärakennus
**Harkun kartano** (vir. *Harku mõis*, saks. *Hark*) on kartano Harkun kunnassa, Keilan kihlakunnassa Harjumaalla Virossa. Kartanon nykyinen barokkityylinen päärakennus on rakennettu 1700-luvun alussa.

Historia
--------

Ensimmäinen mainita kartanosta on vuodelta 1372. Kartano oli Liivinmaan ritarikunnan hallussa. Vanhan-Liivinmaan hajottua uskonpuhdistuksissa Viron kartanot siirtyivat aatelissukujen yksityisomistukseen. Vuodesta 1679 kartano oli Uexküllin suvun hallussa. Vuonna 1710, suuren Pohjan sodan aikana, kartanossa solmittiin aseleposopimus venäläisten ja ruotsalaisten joukkojen ja Vironmaan aatelin kesken. Sopimus takasi Vironmaan ritarihuoneille autonomisen aseman Viron feodaaliherroina. Vuonna 1830 kartanon osti kapteeniluutnantti paroni Peter Ludwig Constantin von Ungern-Sternberg. Vuonna 1919 Viron saksalaisten feodaaliomaisuus takavarikoitiin. Kartanossa aloitti toimintansa alaikäisten rikollisten siirtola. Toisen maailmansodan aikana Viron saksalaimiehityksen ajan kartanon entisillä mailla toimi Harkun keskitysleiri, jonne oli vangittuina suurin osa Tallinnan juutalaisista. Vuodesta 1957 kartanossa on toiminut Viron maatalousyliopiston kokeellisen biologian instituutti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Harkun kartano *Visitestonia.com*.  2007. Viitattu 29.10.2008. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4  
Harku mõis *Eesti mõisaportaal*. Viitattu 29.10.2008. (viroksi)
**Harku järv**  on Virossa Tallinnan kaupungissa Harjumaalla sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 163 hehtaaria ja se on 2,0 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Sen laskuoja on Tiskre oja, joka lähtee järven luoteispäästä ja laskee Suomenlahteen Kakumäe lahteen 3,2 kilometrin päässä. Sen tulo-ojia ovat esimerkiksi Harku oja, Järveotsa oja ja Soone oja. Järven valuma-alueen laajuus on 47,2 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,6 metriä ja suurin syvyys 2,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0026 kuutiokilometriä eli 2,6 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 6,8 kilometriä ja se sijaitsee Tallinnan kaupunkitaajaman reunalla Paldiskin maantien länsipuolella.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. *keskmise karedusega kihistumata veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti hypertrofiseksi järveksi, kun veden ravinnepitoisuudet ovat erittäin korkealla (vir. *hüpertroofne tai liigtoiteline*, HY). Silloin on järven biomassa suuri sekä mikrobitason että vesikasvillisuuden osalta.

Virkistyskäyttö
---------------

Harku järven rannalla on yksi Tallinnan kaupungin virallisista uimarannoista. Keväisin se on yksi ensimmäisiä rantoja, joissa vesi on tarpeeksi lämmintä uimiseen. Järvi on myös hyvä kalastuspaikka.

Lähteet
-------

1. ↑  *Estonian Environmental Register*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Harku järv, Eesti Looduse Infosüsteemis (EELIS), viitattu , (viroksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 3.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2 3  Keskkonnaregister: Harku järv (vee2001300) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 3.3.2017. (viroksi)
5. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
6. ↑  Harku järv ja rand *Visit Tallinn*. Viitattu 11.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

*
**Arthur (Art) Virmola** (28. heinäkuuta 1919 Kuopio – 18. kesäkuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka oli päätoimittajana ja toimittajana useissa 1960- ja 1970-luvuilla ilmestyneissä lehdissä.

Virmola oli 1960-luvulla Kustannusliike Panin julkaiseman Nyrkki-lehden päätoimittajana. Vuosina 1960–1968 ilmestynyt Nyrkki-lehti ilmoitti olevansa *"aikamiesten amerikkalaistyylinen aikakauslehti"*. Myöhemmin Virmola oli 1969 Batman-sarjakuvalehden toimittajana. Hän oli sitten päätoimittajana vuosina 1971–1973 ilmestyneessä Kustannus Oy Williamsin julkaisemassa Jääkiekko-lehdessä.

Virmola toimitti myös Tarzan-sarjakuvalehteä ja oli vuosina 1970–1972 ilmestyneen Suomalainen MAD-lehden päätoimittajana. Virmola kirjoitti 1960-luvulla juttuja myös Tekniikan Maailma -lehteen ja Uuteen Kuvalehteen.

Suomen Automobiili-Historiallinen Klubi ry (SA-HK) perustettiin 30. syyskuuta 1959 Virmolan aloitteesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Välkevirta, Leila: Päätoimittaja Art Virmola *Helsingin Sanomat*.  17.7.1998. Viitattu 20.3.2022.
2. ↑  Nyrkki-lehden tiedot Fennicassa[vanhentunut linkki]
3. ↑  Esa Toivonen : Batman.sarjakuvat Suomessa : Batman 1966-1969
4. ↑  Karhuherran murinat-blogi 4.4.2007 : Arkistojen aarteita
5. ↑  Lista Suomessa ilmestyneistä Tarzan-julkaisuista (kvaak.fi)
6. ↑  Finna-haku : Art Virmolan artikkeleita
7. ↑  SA-HK:n historia

Aiheesta muualla
----------------

* Art Virmolan juttu Kummitus kastelee kukkia, Uusi Kuvalehti nro 5, 30.1.1959
**Ivar Valentin Johansson** (31. tammikuuta 1903 Norrköping – 4. elokuuta 1979 Norrköping) oli ruotsalainen painija ja kolminkertainen olympiavoittaja, ammatiltaan poliisi.

Ivar Johansson on Kristjan Palusalun ohella ainoa painija, joka on yltänyt samoissa olympiakisoissa voittoon sekä vapaapainissa että kreikkalais-roomalaisessa painissa. 

Los Angelesin kisoissa 1932 Johansson voitti ensin kultaa vapaapainin keskisarjassa (79 kg), jossa Suomen Väinö Kajander kärsi ainoana pistetappion Johanssonin selätettyä kolme aiempaa vastustajaansa. Voittonsa jälkeen Johanssonilla ei ollut aikaa juhlimiseen, vaan hän laihdutti itsensä 72-kiloiseksi osallistuakseen kreikkalais-roomalaisen painin välisarjaan. Siinä Johansson voitti toisen kultamitalinsa vaikka hävisikin ottelunsa Suomen Kyösti Luukkoa vastaan tuomariäänin 2–1. 

Kolmannen kultamitalinsa Johansson sai neljä vuotta myöhemmin Berliinissä 1936 kreikkalais-roomalaisen painin keskisarjassa. Tuolloin hopeamitalille päätynyt Saksan Ludwig Schweickert hävisi tuomariäänin 2–1, neljänneksi sijoittunut Suomen Väinö Kokkinen 3–0, ja viimeisessä ottelussa pronssimitalisti, unkarilainen József Palotás selättyi ajassa 3.48.

Johansson hallitsi omaa sarjaansa myös EM-kisoissa: hän voitti molemmissa painimuodoissa yhteensä yhdeksän Euroopan mestaruutta ja jäi vain kahdesti himmeämmille mitaleille. Vuoden 1930 EM-kisoissa Väinö Kokkinen oli häntä parempi. Vuosina 1938–1939 vapaapainin EM-kisoja ei järjestetty, joten Johansson joutui noina vuosina tyytymään yhteen mestaruuteen. MM-kilpailujakaan ei hänen aktiivivuosinaan järjestetty.

Saavutuksia
-----------

* Olympiakultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa Los Angelesissa 1932 (välisarja) ja Berliinissä 1936 (keskisarja)
* Olympiakultaa vapaapainissa Los Angelesissa 1932 (keskisarja)
* EM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1931, 1934, 1935, 1937, 1938 ja 1939 (keskisarja)
* EM-kultaa vapaapainissa 1934, 1935, 1937 (keskisarja)
* EM-hopeaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1930 (keskisarja)
* EM-pronssia kreikkalais-roomalaisessa painissa 1929 (keskisarja)

Lähteet
-------

* Santala, Lauri (toim.): *Olympialaiskisat – IV osa*, s. 247–248, 257–259. , 1933.
* Santala, Lauri (toim.): *Olympialaiskisat – V osa*, s. 270–271. , 1937.
* Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 540. , 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Ivar Johansson – Sports Reference LLC. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Johansson FILA:n tietokannassa (englanniksi)
**Ivar Aleksander Ekström** (24. elokuuta 1891 Helsinki – 12. heinäkuuta 1971 Varkaus) oli suomalainen Varkaudessa asunut metsäteknikko ja valokuvaaja.

Ekström oli A. Ahlstöm Oy:n palveluksessa vuosina 1909–1960. Hän työskenteli yhtiön metsätyömailla kiertävänä kasöörinä sekä myöhemmin metsätyönjohtajana. Ekström toimi myös yhtiön valokuvaajana ja hän tallensi erityisesti Varkauden tehdasyhteisön historiaa. Ekström kuvasi metsätyömaita ja kansanelämää Pohjois-Savon ja Kainuun syrjäseuduilla *Metsäkansa*- ja *Maakansa*-nimisiksi valokuvakokoelmiksi. Lisäksi Ekström kuvasi Suomen sisällissodan tapahtumia, Ahlströmin suvun jäseniä sekä Ahlströmin tehtaita muuallakin Suomessa.

Ekströmin kuvia on ollut esillä näyttelyissä Varkauden museossa ja Varkauden taidemuseossa. Ekströmin 9 000 kuvan negatiivikokoelma sijaitsee Varkauden museossa.

Teoksia
-------

* *Sotakuvia Savon ja Karjalan rintamilta*. Warkauden suojeluskunta, Warkaus 1919
* *Metsäkansa* ; toimittaja Hanna-Kaisa Melaranta. Varkauden museon julkaisuja 8. Varkaus 2009

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen valokuvataiteen museo : Kuka kuvasi[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Ivar Ekström Metsäkansa -valokuvanäyttely Varkauden taidemuseossa 13.9.2013 – 3.11.2013 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Hierakkayökkönen** (*Hydraecia ultima*) on harvinainen ja vaikeasti sukulaislajeistaan erotettava loppukesän ja alkusyksyn yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Hierakkayökkönen muistuttaa varsiyökköstä (*Hydraecia micacea*) ja lajien erottamisen haasteellisuutta kuvaa se, että hierakkayökkönen kuvattiin omaksi lajikseen vasta vuonna 1965. Etusiivet ovat pituuteensa nähden kapeat ja teräväkärkiset, pohjaväriltään punertavan ruskeat, hivenen violetinsävyiset. Sisempi poikkiviiru tekee terävän mutkan ja kohtaa siiven takareunan lähes samansuuntaisena kuin ulompi poikkiviiru. Ulompi poikkiviiru suuntautuu suorana ja hyvin vinossa kulmassa siiven takareunasta kohti siiven kärkeä päättyen kuitenkin etureunan tuntumaan hieman ennen siiven kärkeä. Siiven etureunassa on kuitenkin tumma täplä, joka saa poikkiviirun näyttämään siltä, kuin se ulottuisi suorana etureunaan saakka. Siipisuonet erottuvat hyvin. Munuaistäplä ja rengastäplä ovat siiven pohjavärin väriset, mutta erottuvat hyvin koska niitä rajaa tumma reunajuova. Takasiivet ovat valkeat, ulkoreunastaan selvästi tummemmat ja niiden poikki kulkee hyvin suora mustanharmaa poikkiviiru. Takasiiven keskitäplä puuttuu yleensä yläpinnalta ja erottuu alapinnallakin vain pienenä pisteenä. Siipiväli 30–44 mm.

Varsiyökkösen lisäksi samannäköinen laji on myös laukkayökkönen (*Hydraecia nordstroemi*).

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Hierakkayökkösen levinneisyys ulottuu ainakin Keski-Euroopasta ja Pohjoismaista Venäjälle. Ensimmäinen havainto lajista Suomessa on Örön saarelta vuonna 1963. Sittemmin laji on levinnyt ja nykyisin sitä tavataan laajalti suunnilleen Raahe-Lieksa linjan eteläpuolella. Havainnot keskittyvät kuitenkin voimakkaasti lounais- ja etelärannikolle sekä Itä-Suomen järvialueelle. Muualla havaintoja on vain hajanaisesti. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinä-elokuun vaihteesta syyskuun loppupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Hierakkayökkönen elää avoimilla rannoilla, joilla kasvaa toukan ravintokasvia. Aikuiset perhoset tulevat valolle ja joissakin määrin myös syötille. Muna talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasvi on ainakin isohierakka (*Rumex hydrolapathum*).

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Hierakkayökkönen – *Hydraecia ultima* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑  Svenska fjärilar (ruotsiksi)
3. 1 2 3 4 5  Mikkola K. & Jalas I.: *Suomen perhoset. Yökköset 2.*. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava, 1979. ISBN 951-1-04297-1.  s. 118–119
4. ↑  Pertti Pakkanen
5. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q13257706
* BioLib: 54162
* BOLD: 56185
* CoL: 3N2JC
* EoL: 525481
* EUNIS: 310004
* Fauna Europaea: 447580
* Fauna Europaea (new): 0576fb26-be44-4f2b-b214-c2148aecacf8
* GBIF: 1796644
* iNaturalist: 605737
* IRMNG: 10309715
* LepIndex: 266448
* NCBI: 1869997

 |

 |
***Livyatan melvillei*** on sukupuuttoon kuollut kaskelotinsukuinen valas, joka oli suunnilleen samankokoinen kuin nykyinen kaskelotti. Sen fossiilit on löydetty Perusta ja ne on ajoitettu mioseenikaudelle 12 - 13 miljoonaa vuotta sitten.

Melbournesta Australiasta löydettiin vuonna 2016 eräs 30 senttiä pitkä kaskelotinsukuisen valaan hammas. Valaan pituudeksi arvioitiin 18 metriä ja painoksi 40 tonnia. Löytö on noin viisi miljoonaa vuotta vanha ja valas oli läheistä sukua *Livyatan melvilleille*. Jotkut tutkijat uskovat sen olleen toinen *Livyatan*-laji.

Ulkonäkö ja koko
----------------

*L. melvillei* oli arviolta 13,5 - 17,5 metriä pitkä, eli suunnilleen samankokoinen kuin täysikasvuinen koiraskaskelotti.. *L. melvillein* kallo oli 3 metriä pitkä. Sillä oli myös toimivat hampaat kummissakin leuoissa toisin kuin nykyisellä kaskelotilla. Pelkästään eläimen hampaat olivat 36 senttimetriä pitkät. *L. melvillei* oli yksi suurimmista pedoista joka on tiedettävästi koskaan elänyt, ja sillä oli vahvempi purenta kuin millään muulla tunnetulla tetrapodilla.

Löytäminen
----------

*L. melvillein* fossiilit löydettiin aavikolta Piscon muodostumasta Perusta.

Ravinto
-------

*L. melvillei* oli aikansa huippusaalistaja *Megalodonin* lisäksi. Sen ruokavalioon kuuluivat luultavasti keskikokoiset hetulavalaat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paleobiology Database (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Lambert, Olivier; Bianucci, Giovanni; Post, Klaas; de Muizon, Christian; Salas-Gismondi, Rodolfo; Urbina, Mario; Reumer, Jelle: The giant bite of a new raptorial sperm whale from the Miocene epoch of Peru.  *Nature*, 1.7.2010. PubMed:20596020. doi:10.1038/news.2010.322.
3. 1 2 3   Giant killer sperm whales once cruised Australia's waters (and we have a massive tooth to prove it)
4. 1 2 3  Fang Janet: Call me Leviathan melvillei.  *Nature*, 30.6.2010. doi:10.1038/news.2010.322.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q22112109
* Wikispecies: Livyatan melvillei
* Fossilworks: 171202
* GBIF: 8656777

 |

 |
**Liangzhun kulttuuri** oli neoliittinen kulttuuri Kiinassa noin 3400-2300 eaa. Tämän kulttuurin asutus oli keskittynyt Jangtsejoen alajuoksulle ja Taihujärven rannalle. Liangzhun kulttuurin aikana valmistettiin jade-esineitä, joita on löydetty hautapaikoista. Nämä esineet tehtiin yleensä nefriitistä. Niihin oli tehty kuvioita, jotka esittivät ihmis- ja eläinhahmoja ja gong-esineissä oli hirviömäisiä hahmoja.

Liangzhun kulttuurin saviastiat olivat useimmiten lähes mustia ja harvoin punaisia. Silkin viljely keksittiin hieman ennen Liangzhun kulttuurin äkillistä katoamista Taihujärveltä noin 2200 eaa. Tällöin ihmiset todennäköisesti lähtivät Taihujärveltä joko etelään tai pohjoiseen. Liangzhun kulttuuria seurasi Maqiaon kulttuuri, joka kuuluu pronssikautisiin kulttuureihin, mutta oli muuten taantunut siitä, mitä Liangzhun kulttuuri oli.

Liangzhun kulttuurin asuinalueilla on nykyisin arkeologinen kohde, joka on Maailmanperintöluettelossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Göran Burenhult: "Liangzhun kulttuuri", *Ihmisen suku, Kivikauden ihmiset*, s. 128. Suomentanut Jukka Jääskeläinen, Jyri Kokkonen, Raimo Salminen, Juha Valste. WSOY, 1994. ISBN 951-0-18780-1.
2. ↑  Migration of the Tribe and Integration into the Han ChineseArkistoitu kopio *Qingpu museum*. Sanghai Qingpu Museum.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 23.1.2015. (englanniksi)
3. ↑  Liangzhu Arceological Site *The List*. Unesco World Heritage Centre. Viitattu 23.1.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Liangzhun kulttuuri** Wikimedia Commonsissa
**Oikeudenalat** 

Oikeuden vaaka
 Oikeuden vaaka 

 

Oikeusjärjestys

Julkisoikeus 

* Finanssioikeus
* Hallinto-oikeus
* Kansainvälinen oikeus
* Prosessioikeus
* Rikosoikeus
* Valtiosääntöoikeus


Yksityisoikeus 

* Kansainvälinen yksityisoikeus
* Kauppaoikeus
* Perhe- ja jäämistöoikeus
* Työoikeus
* Urheiluoikeus
* Varallisuusoikeus
* Ympäristöoikeus


Oikeuden yleistieteet 

* Eurooppaoikeus
* Lääkintä- ja bio-oikeus
* Oikeuden ja sukupuolen tutkimus
* Oikeushistoria
* Oikeusinformatiikka
* Oikeussosiologia
* Oikeustaloustiede
* Oikeusteoria


**Kansainvälisen yksityisoikeuden** keskeisiä kysymyksiä on selvittää, minkä maan lainsäädäntöä sovelletaan kansainvälisiin oikeussuhteisiin. Esimerkiksi Helsingin yliopistossa keskitytään kansainväliseen taloudelliseen kanssakäymiseen ja lainvalintakysymyksiin sopimussuhteissa.

Kansainvälistymisen ja globalisaation myötä kansainvälisen yksityisoikeuden merkitys on kasvanut entisestään. Etenkin EU-lainsäädännön ja muiden kansainvälisten sopimusten merkitys on suuri kansainvälisessä yksityisoikeudessa.
**Jalkapallon alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2017** olivat järjestyksessään 21:nnet alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut. Lopputurnaus pelattiin Puolassa 16.–30. kesäkuuta 2017. Kisapaikkakuntina olivat Lublin, Kielce, Gdynia, Bydgoszcz, Tychy ja Krakova. Loppuottelu pelattiin Krakovan Marshal Józef Piłsudski Stadiumilla.

Lopputurnaukseen selviytyi 12 joukkuetta ja ne pelasivat kolmessa alkulohkossa, joista Englanti, Espanja ja Italia etenivät lohkovoittajina sekä Saksa parhaana lohkokakkosena välieriin. Välierissä Saksa voitti rangaistuspotkukilpailun tuloksena Englannin ja Espanja Saúl Ñíguezin hattutempun ansiosta maalein 3–1 Italian. Loppuottelussa Saksa voitti Espanjan 1–0, maalintekijänä Mitchell Weiser.

Lopputurnauksessa pelasivat A-lohkossa Englannin lisäksi Slovakia, Ruotsi ja Puola, B-lohkossa Espanjan lisäksi Portugali, Serbia ja Makedonia sekä C-lohkossa Italian ja Saksan lisäksi Tanska ja Tšekki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Di Maggio, Roberto: European U-21 Championship 2017  4.7.2019. RSSSF. Viitattu 20.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  Champions! Germany beat Spain to win Under-21 European Championship  30.6.2017. Deutsche Welle. Viitattu 20.8.2020. (englanniksi)