recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**St. Petersburger Herold** oli Pietarissa vuosina 1875–1914 ilmestynyt saksankielinen sanomalehti. Elokuussa 1914 sen nimeksi tuli *Petrograder Herold*.

Franz Geselliuksen perustama *St. Petersburger Herold* oli vanhemman *St. Petersburger Zeitungin* ohella Pietarin suurin saksankielinen sanomalehti. Se oli sisällöltään monipuolinen ja journalistisesti korkeatasoinen päivälehti, joka sisälsi myös viihteellistä aineistoa ja julkaisi useita maksuttomia liitteitä. Lehti myötäili hallituksen politiikkaa, vaikka sitä on toisaalta kuvattu kilpailijaansa liberaalimmaksi tai keskiluokkaisemmaksi. Pietarin lisäksi *St. Petersburger Herold* levisi myös muualle Venäjälle.

Vuonna 1891 Gesellius perusti lehden taakse yhtiön, joka harjoitti myös muuta kustannustoimintaa ja painoi monien pietarilaisten kustantamojen tuotteita. Ensimmäisenä päätoimittajana työskenteli E. Schmidt, myöhemmin Leo Furcht ja vuodesta 1908 Gustav Pipirs. Jälkimmäisen aikana *St. Petersburger Herold* joutui usein hankaluuksiin sensuurin kanssa, mikä ei Venäjällä tuohon aikaan ollut mitenkään poikkeuksellista.

*St. Petersburger Heroldin* levikki oli 6 900 kappaletta vuonna 1913. Lehden toiminta vaikeutui ensimmäisen maailmansodan alettua ja viranomaiset lakkauttivat sen joulukuussa 1914. Kustannusyhtiö lopetti toimintansa vuonna 1915, ja vuonna 1917 sen kirjapainon osti pietarilainen kustantamo Ogni.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Zverjova, I. S.: Izdatel i redaktor Gustav Pipirs (k istorii dorevoljutsionnoi nemetskoi petšati v Rossii).  *Vesnik SPbGUK*, 1/2006, s. 48–55. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Gordentšuk, M. V.: Gazeta "St. Petersburgische Zeitung".  *Trudy Istoritšeskogo fakulteta Sankt-Peterburgskogo universiteta*, 24/2015, s. 28–32. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2 3  Butmaloiu, Ulrike: Das Ende der „St. Petersburger Zeitung": Das Verschwinden der deutschsprachigen Öffentlichkeit in Russland unter der staatlich praktizierten Ausweitung des Nationalismus als gesellschaftliche Kraft zum Beginn des Ersten Weltkriegs *Eldorado - Repositorium der TU Dortmund*. Viitattu 16.2.2020.
**Guinatenpäivännouto** (*Helianthemum bramwelliorum*) on päivännoutokasvien (Cistaceae) heimoon, päivännoutojen (*Helianthemum*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on Kanariansaarilla Lanzaroten pohjoisosissa kasvava endeeminen laji, jolta tunnetaan vain yksi eristynyt populaatio. Laji on luokiteltu Espanjassa äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Lajin merkittävimpiä uhkia ovat karjaeläinten laidunnus sekä pidemmät kuivuusjaksot.

Guinatenpäivännouto voi kasvaa noin 5–20 cm korkeaksi ja se on kasvutavaltaan maanmyötäinen tai koheneva. Varret haarautuvat usein tyveltään. Elomuodoltaan guinatenpäivännouto on kamefyytti. Sen lehdet ovat muodoltaan suikeita tai puikeita ja väriltään oliivinvihreitä. Kukinto on muutamakukkainen. Kukkien verholehdet ovat 7–7,5 mm pitkiä ja terälehdet ovat vaaleankeltaisia. Kukissa on 20–25 hedettä. Guinatenpäivännouto kukkii helmikuun ja toukokuun välillä, joskus heinäkuussakin, ja tuottaa hedelmiä maaliskuun ja kesäkuun välillä, joskus elokuussakin. Kukinta-ajan pituus riippuu osittain sääolosuhteista. Guinatenpäivännouto on hyönteispölytteinen, muttei ole erikoistunut mihinkään tiettyyn pölyttäjähyönteislajiin.

Guinatenpäivännouto kasvaa rinteillä, joissa on basalttista kallioperää, ja voi kasvaa hyvin vähäisessäkin maaperässä. Guinatenpäivännouto kasvaa usein yhdessä nystykaninkelton (*Andryala glandulosa*), lanzarotenasterikin (*Asteriscus intermedius*), kaunokilokan (*Campylanthus salsoloides*), palsamityräkin (*Euphorbia balsamifera*), jubantyräkin (*Euphorbia regis-jubae*), kanarianmehivillakon (*Kleinia neriifolia*) sekä kanariansilkkisarven (*Periploca laevigata*) kanssa. Kivisemmillä kasvupaikoilla seuralaislajeina voivat olla myös muun muassa famaranajuruoho (*Thymus origanoides*), lenkokeltapaunikko (*Aichryson tortuosum*) sekä famaranolkikukka (*Helichrysum gossypinum*). Ruderaattiympäristöissä seuralaislajeina voi puolestaan olla muun muassa pensasrisuvalvatti (*Launaea arborescens*), makaronesianlaventeli (*Lavandula pinnata*) sekä pensastupakka (*Nicotiana glauca*).

Lähteet
-------

* Atlas y Libro Rojo de la Flora Vascular Amenazada de España (s. 280–281): *Helianthemum bramwelliorum* (espanjaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q17570124
* APDB: 162859
* CoL: 3K5B3
* GBIF: 3595115
* IPNI: 968846-1
* NCBI: 2020739
* Open Tree of Life: 6114583
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:968846-1
* Tropicos: 50190708
* WFO: wfo-0000717337

 |

 |
**Ploskoje** (ven. Плоское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Bežanitsyn piirissä. Järvi sijaitsee Bežanitsyn ylängön tunnetulla järvialueella. Noin 7 kilometriä lounaaseen päin sijaitsee toinen Ploskoje-järvi. Nimen alkuosan Ploskon merkitys on tasainen, litteä tai laaka.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,5 kilometriä pitkä, 0,75 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 66 hehtaaria. Sen keskisyvyys 5,5 metriä, mutta syvänteessä on 7,1 metriä vettä. Järvessä ei ole saaria. Sen lounaispuolella on metsämaata, mutta pohjoisessa rannat ovat niittyjä ja koillispuolella sijaitsee Tjuševon (ven. Тюшево) ja sen takana Kameškin (ven. Камешки) kulmakunnat.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ahven, hauki, pasuri, lahna, karppi, säyne, ruutana, suutari, made ja mutakala, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kaloja ja jokirapu, jota esiintyy runsaasti. Järven ympäristössä on metsämaata, jonka yhtenäisyys rikkoutuu niittyjen takia. Järvi on mutapohjainen, mutta rannat ovat kivikkoista hiekkarantaa, jossa hiekan joukossa on savea ja mutaa. Soistuneilla rannoilla esiintyy kelluvia hetteikköjä.

Vesistösuhteita
---------------

Ploskoje sijaitsee Aloljan valuma-alueella. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.

Ploskojeen laskee kaksi ojaa, joista toinen on Gorbovskojen (ven. Горбовское) laskuoja. Järven valuma-alueen koko on 4,6 neliökilometriä. Ploskojen laskuoja Pryski (ven. Прыски) lähtee sen länsipäästä ja se laskee kolmen kilometrin päässä Isajevoon, josta Pryski jatkaa yhtyen Spotnoon (ven. Спотно). Spotno jatkaa alaspäin muuttuen Vodovojessa (ven. Водовое) Kopytovkan nimiseksi. Tämä yhtyy lopulta Aloljan Bardovossa, joka on Aloljan läpivirtausjärvi.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 5.5.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Plockoje (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 5.5.2020. (venäjäksi)
3. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
4. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000, viitattu 5.5.2020
5. 1 2  Pihkovan alueen kartta: sivu 29 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 5.5.2020
**Perusuusiutumisluku** ***R0*** (R-nolla), mediassa usein **perustartuttavuusluku** on epidemiologiassa suure, joka voidaan ajatella yhden henkilön keskimäärin tartuttamien uusien tapausten lukumääräksi tilanteessa, jossa väestöllä ei ole aiemmasta sairastumisesta tai rokotuksesta johtuvaa immuniteettia vaan koko väestö on altis tartunnalle.

*R0* ei ole biologinen, taudinaiheuttajan ominaisuus vaan se riippuu tartunnanaiheuttajan ominaisuuksien lisäksi esimerkiksi tarkasteltavan väestön tiheydestä ja keskinäisten kontaktien määrästä sekä siitä, kauanko sairastunut henkilö levittää tautia.

Perusuusiutumisluvun tärkein käyttötapa on sen arvioimisessa voiko tartuntatauti levitä väestössä, ja kuinka suuren väestönosan tulee saavuttaa immuniteetti, joko taudin sairastamalla tai rokotuksella, ennen kuin tauti pysähtyy. 

Yksinkertaisimmissa epidemiamalleissa taudille immuunin väestön osuuden on ylitettävä arvo 

{\displaystyle 1-{\frac {1}{R\_{0}}}}
ennen kuin käynnistynyt epidemia tukahtuu. Esimerkiksi jos perusuusiutumisluku *R0* = 2, syntyvä epidemia tukahtuu kun puolet väestöstä on saavuttanut immuniteetin.

Kun taudin etenemiseen on vaikutettu toimenpiteillä tai kun osa väestöstä ei enää ole altis infektiolle, taudin kulkua määrittää **tehollinen uusiutumisluku** eli **efektiivinen uusiutumisluku**, jota merkitään ***R*** (ilman alaindeksiä).

Infektiomalleissa epidemia käynnistyy, jos uusiutumisluku *R ≥ 1*, eli jos sairastuneet tartuttavat kukin keskimäärin vähintään yhden uuden henkilön. Vastaavasti epidemia tukahtuu, jos *R < 1*. Erityisesti, perusuusiutumisluku väestössä *R0 < 1* tauti ei alun perinkään kykene synnyttämään epidemiaa. Epidemian tukahduttaminen ilman rokotetta on sitä vaikeampaa mitä suurempi *R0* on. Käytännössä kaikki epidemioiden torjuntatoimet tähtäävät pohjimmiltaan tehollisen uusiutumisluvun minimointiin.

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Basic reproduction number  –  Alkuosaa käännetty, muokattu ja järjestelty. Suomenkielisiä lähteitä kaivataan
**Kushal Konwar Sarma** (assamiksi কুশল কোঁৱৰ শৰ্মা, *Kuxôl Koṃwar Xôrma*; s. 1. maaliskuuta 1961 Assam) on intialainen eläinlääkäri, joka tunnetaan työstään norsujen parissa. Hän on vuoteen 2020 mennessä hoitanut ja kesyttänyt noin 10 000 norsua 15 vuoden aikana. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 2020.

Sarman kiinnostus norsuja kohtaan on peräisin hänen lapsuudestaan. Hän tunsi lapsena Lakshmi-nimisen norsun, joka haavoittui metsätöissä Sarman ollessa kahdeksanvuotias. Norsu kuoli haavan aiheuttamaan infektioon, koska se ei saanut hoitoa eläinlääkäriltä. Sarman mukaan kyseinen muisto ajoi hänet ryhtymään eläinlääkäriksi, jollaiseksi hän valmistui vuonna 1983 ja suoritti maisterintutkinnon kolme vuotta myöhemmin. Vuonna 1994 hän suoritti tohtorin oppiarvon (PhD) eläinlääketieteellisestä kirurgiasta erikoistuen norsujen anestesiaan. Osana norsujen suojelutyötään hän on edistänyt käyttämättömän maan metsittämistä, tehnyt yhteistyötä sähkötöistä ja rautateistä vastaavien päättäjien kanssa vähentääkseen norsujen riskiä kuolla huonosti asetettuihin sähköjohtoihin tai junaturmiin. Vuonna 1997 Intian eläinlääketieteellinen yhdistys myönsi hänelle Dr. S. J. Anjelon kultamitalin. Assamin pääministeri palkitsi hänet vuonna 2012 harhailevien sarvikuonojen pelastamisesta pois ihmisten keskuudesta. Pohjois-Carolinan osavaltionyliopisto antoi hänelle tunnustusta aasiannorsujen suojelemisesta vuonna 2014. Neljä vuotta myöhemmin hänet palkitsi myös Assamin kuvernööri Jagdish Mukhi, joka palkitsemisen yhteydessä kutsui häntä Aasian norsumieheksi. Tieteellisellä urallaan Sarma on kirjoittanut yli 150 tutkimusta ja kirjoittanut kuusi kirjaa.

Sarmalla on tytär, joka on kouluttautunut eläinlääkäriksi ja auttanut häntä hänen työssään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ahmed, Jahan: Tribute to the Elephant Man of Asia Dr. Kushal Konwar Sarma *Sentinel Assam*.  15.8.2020. Viitattu 23.11.2020.
2. ↑  Mazumdar, Prasanta: Finally, Assam’s ‘Elephant Doctor’ gets his dues *New Indian Express*.  26.1.2020. Viitattu 23.11.2020.
3. ↑  Aranha, Jovita: 32 Years Without a Weekend Off: This Elephant Doctor Treats 700+ Jumbos Every Year! *Better India*.  12.7.2019. Viitattu 23.11.2020.
4. ↑  The Indian doctor taking care of thousands of elephants *BBC*.  24.10.2020. Viitattu 23.11.2020.
**Kushabhau Thakre** (15. elokuuta 1922 – 28. joulukuuta 2003) oli intialainen poliitikko, joka toimi Intian kansanpuolueen (BJP) puheenjohtajana vuosina 1998–2000. Hän osallistui hindunationalistisen vapaaehtoisjärjestö Rashtriya Swayamsevak Sanghin toimintaan vuodesta 1942 ja oli mukana perustamassa Bharatiya Jana Sangh -puoluetta.

Thakre osallistui Bharatiya Jana Sanghin toiminnan organisoimiseen Madhya Pradeshin osavaltiossa toimimalla järjestösihteerinä vuodesta 1956, jolloin Madhya Pradeshin paikallisosasto perustettiin. Vuonna 1967 hän sai vastuulleen puoluetoiminnan organisoimisen Orissassa ja Gujaratissa. Hänet ylennettiin koko puolueen sihteeriksi 1974. Vuonna 1977 oli Janatan Madhya Pradeshin paikallisosaston puheenjohtaja. Tuolloin hän myös joutui vankilaan Indira Gandhin julistaman poikkeustilan vuoksi. Vapauduttuaan hänet äänestettiin Lok Sabhaan 1979. Hän toimi Intian kansanpuolueessa erinäisissä johtotehtävissä sen perustamisesta alkaen 1980. Tullessaan valituksi puolueensa puheenjohtajaksi Thakre oli puolueensa ulkopuolella melko tuntematon. Poliittisten analyytikoiden mukaan hänen valintansa oli merkki Lal Krishna Advanin johtoasemasta puolueen sisällä. Puheenjohtajakautensa päätyttyä hän ei asettunut ehdolle toiselle kaudelle johtuen heikentyneestä terveydentilastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Kushabhau Thakre Passes Away *Financial Express*.  28.12.2003. Viitattu 22.5.2020.
2. ↑  Kushabhau Thakre: Profile *Times of India*.  28.12.2003. Viitattu 22.5.2020.
3. ↑  Bhaumik, Saba Naqvi: Veteran leader Kushabhau Thakre emerges as front-runner for BJP president post *India Today*.  27.10.1997. Viitattu 22.5.2020.
4. ↑  Joshi, Ishan & Keswami, Raajkumar: A Party In RSS Hands *Outlook India*.  20.4.1998. Viitattu 22.5.2020.
5. ↑  Ramaseshan, Radhika: Thakre second stint hope fades *Telegraph India*.  21.1.2000. Viitattu 22.5.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Moneybrother**, oikealta nimeltään **Anders Wendin**, on ruotsalainen muusikko. Wendin soitti aiemmin punk rock -yhtye Monsterissa, mutta sen hajottua hän ryhtyi sooloartistiksi nimellä Moneybrother.

Jari Haapalaisen tuottama EP *Thunder in My Heart* ilmestyi helmikuussa 2002 ja debyyttialbumi *Blood Panic* toukokuussa 2003. Albumi sai hyvin positiivisia arvosteluja, ja Wendin voitti Grammis-palkinnon parhaasta rock-albumista. Hänen toinen albuminsa *To Die Alone* julkaistiin vuonna 2005.

Joulukuussa 2006 Moneybrother julkaisi kolmannen pitkäsoittonsa *Pengabrorsan*. Nimi on ruotsia ja tarkoittaa *rahaveljeä*, kuten *moneybrother* englanniksi. Albumi sisälsi cover-versioita englanninkielisistä lauluista käännettynä ruotsiksi. Elokuussa 2007 julkaistiin hänen neljäs albuminsa *Mount Pleasure*.

Wendinin taustalla soittaa konserteissa ja levyillä The Panthers -niminen yhtye.

Moneybrotherin musiikkia voi kuvailla soul-painotteiseksi sekoitukseksi, joka sisältää vaikutteita rockista, punkista, reggaesta ja diskosta.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Blood Panic*  (2003)
* *To Die Alone*  (2005)
* *Pengabrorsan*  (2006)
* *Mount Pleasure*  (2007)
* *Real Control*  (2009)

### EP

* *Thunder in My Heart*  (2002)

### Singlet

* *Reconsider Me*  (2003)
* *Stormy Weather*  (2003)
* *It's Been Hurting All the Way with You, Joanna*  (2003)
* *They're Building Walls Around Us*  (2005)
* *Blow Him back into My Arms*  (2005)
* *Dom vet ingenting om oss*  (2006)
* *Just Another Summer*  (2007)
* *Guess Who's Gonna Get Some Tonight*  (2007)
* *Magic Moments'*  (2007)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Moneybrother Myspacessa (englanniksi)

1. ↑  Freebase Data Dumps, GoogleView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
Ghanan seuraajavaltiot vuoden 1200 tienoilla.
**Takrur** eli **Tekrur** oli keskiaikainen valtio Senegaljoen keski- ja alajuoksun eteläpuolella nykyisessä Senegalissa. Sen samanniminen pääkaupunki sijaitsi nykyisen Podorin tienoilla. *Takrur* lienee tukulorien arabiankielinen nimitys.

Ensimmäinen maininta Takrurista on 900-luvun puolivälistä, jolloin sitä hallitsi fulbedynastia Dya-Ogo. Vuosisadan lopulla heidän tilalleen tuli soninkelainen Nyakhate-klaani. Hallitsija War Djabi käännytti Takrurin ja naapurimaan Silan väestön muslimeiksi 1000-luvun alussa. Hänen seuraajansa taistelivat almoravidien rinnalla Ghanan valtakuntaa vastaan.

Takrur oli 1000–1200-luvulla laaja valtakunta, joka ulottui Atlantin valtamereltä Faléméjoelle saakka. Se kävi vilkasta kauppaa Pohjois-Afrikan kanssa, jonne vietiin kultaa ja orjia. Tuontitavaroita olivat kankaat, kupari ja lasihelmet. Maan väestön muodostivat karjanhoitoa harjoittaneet fulbet sekä maata viljelleet wolofit ja sererit.

1200-luvun lopulla Takrurista tuli Malin valtakunnan vasalli. Malin heikennyttyä 1300–1400-luvuilla se jakautui keskenään taistelleiksi pieniksi kuningaskunniksi. 1400-luvun puolivälissä osa niistä muodosti Djolofin valtakunnan ja loput joutuivat 1500-luvun vaihteessa Songhain alaisuuteen. Sittemmin alueelle syntyi Futa Toron fulbevaltakunta.

Takrur esiintyy arabialaisissa lähteissä usein koko islamilaisen Länsi-Afrikan nimenä. Sen asukkaista on käytetty on käytetty nimityksiä *takruri*, monikossa *takarir* ja *takarna*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 448. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
2. 1 2 3 4  *The Encyclopaedia of Islam, volume X*, s. 142–143. Leiden: Brill, 2000. ISBN 90-04-11211-1.
3. ↑  *Encyclopedia of African History*, s. 540. New York: Fitzroy Dearborn, 2005. ISBN 1-57958-245-1.
**VL Vihuri** (myös **Mosquito-Vihuri**) oli suomalainen Valtion lentokonetehtaan suunnittelma kaksimoottorisesta pommikoneesta, jonka jatkosuunnittelusta luovuttiin jatkosodan lopulla vuonna 1944. Vihuri olisi pohjautunut brittiläiseen De Havilland D.H.98 Mosquito -pommikoneeseen, joka olisi uudelleenpiirretty rakenteidensa osalta lentokonetehtaalla valmistamista varten. Tehdas halusi säilyttää myös Mosquiton aerodynamiset ratkaisut ennallaan, mutta moottorityypiksi olisi valittu saksalainen Daimler-Benz DB 605. Ulkonäöltään Vihuri olisi muistuttanut Mosquito B IV -alatyyppiä.

Bristol Blenheimin tuotannon alkaessa päättyä VL:n tehtaalla näytti olevan ylimääräistä kapasiteettia. Tehtaalta esitettiin, että hankittaisiin lisenssi modernista pommittajasta. Ilmavoimien esikunta arvioi metallin saatavuuden heikkenevän edelleen sotaoloissa ja että aikaa kuluisi liiaksi lisenssineuvotteluihin.

Esikunta ehdotti puurakenteista konetta kotimaisista materiaaleista. Esikunta kirjoitti 31. lokakuuta 1943 salaisen kirjeen VL:lle kysyen mahdollisuutta kopioida brittiläinen de Havilland Mosquito, joka oli muottiin tehtyä viilupuukuorirakennetta. Ajateltiin, että Saksasta saataisiin korjauskelpoinen sekä toinen purettava mallikoneiksi kuten myös DB-moottorit.

VL arvioi aloittavansa tuotannon kesäkuussa 1946 ja saavansa 60 konetta valmiiksi vuoden 1948 puolivälissä jos mallikoneet saataisiin tammikuussa 1944 ja aerodynamiikkaa ei muutettaisi. VL Puuska- ja Tuuli I -koneiden suunnitelmia olisi lykätty. Kone olisi tullut tuotantoon VL Pyörremyrskyn jälkeen.

Vuonna 1944 Ilmavoimat standardoi pommikoneeksi Junkers Ju 88:n ja suunnitelmasta luovuttiin.

Lähteet
-------

* Raunio, Jukka: *Lentäjän näkökulma 4: Pommikoneet*. Kerava: Omakustanne, 1998. ISBN 951-96866-2-2.

### Viitteet

1. 1 2 3  Raunio, s. 21–22.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvitteellinen yöhävittäjäversion pienoismalli – Pienoismallit.net

Valtion lentokonetehtaan ja Valmetin valmistamia lentokonetyyppejä

|  |  |
| --- | --- |
| IVL ja VL | 
* A.22 Hansa
* C.24
* C.25
* K.1 Kurki
* D.26/27 Haukka
* Sääski
* E.30/31 Kotka
* F.30 Paarma
* Tuisku
* Viima
* Pyry
* Humu
* Myrsky
* Pyörremyrsky

 |
| Valmet | 
* Tuuli II
* Vihuri
* Tuuli III
* L-70 Vinka
* PIK-23 Towmaster
* L-90 Redigo

 |
| Suunnitellut konetyypit | 
* B
* Puuska
* Tuuli I
* Vihuri

 |
Pierre-Nicolas Brisset: Gaius Gracchus kutsutaan senaatin kuultavaksi, maalattu vuonna 1840.
**Pierre-Nicolas Brisset** (18. elokuuta 1810 Pariisi - 29. maaliskuuta 1890 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän maalasi historiallisia ja mytologisia aiheita sekä maisemia ja uskonnollisia maalauksia. 

Brisset oleskeli Roomassa vuodet 1841-1845. Kotimaahansa palattuaan hän maalasi seinämaalauksia Versaillesiin yhdessä François-Édouard Picot´n kanssa. Yhdessä he tekivät myös maalauksia Saint-Vincent de Paulin kirkkoon.  Brisset työskenteli myös taideopettajana.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   https//lanouvelleathenes.fr/pierre-nicolas-brisset-1810-1890/

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |

 |
Pierre Belon
**Pierre Belon** (n. 1517 – huhtikuu 1564) oli ranskalainen luonnontieteilijä, joka perusti eläintieteen vertailevan anatomian haaran.

Belon syntyi lähellä Le Mansia ja opiskeli lääketiedettä Pariisissa suorittaen tohtorin tutkinnon. Vuonna 1540 hän opiskeli kasvitiedettä Wittenbergin yliopistossa Valerius Corduksen oppilaana ja retkeili hänen kanssaan Saksassa. Vuosina 1546–1548 Belon suoritti merkittävän tieteellisen tutkimusmatkan Välimeren itäosiin Kreikkaan, Vähään-Aasiaan, Egyptiin, Palestiinaan ja Arabian niemimaalle. Matkan rahoittajana toimi Tournonin kardinaali François. Belon julkaisi matkastaan kertomuksen vuonna 1553 nimellä *Les observations de plusieurs singularitez et choses memorables trouvées en Grèce, Asie, Judée, Egypte, Arabie et autres pays étrangèrs*. Hän kuvailee siinä suuren joukon uusia eläin- ja kasvilajeja sekä muita luonnonhistoriallisia kohteita.

Kuvitusta Belonin lintukirjasta: ihmisen ja linnun luurankojen vertailua.
Vuonna 1551 ilmestyi Belonin teos kaloista, lähinnä delfiinistä, *L’histoire naturelle des éstranges poissons marins*, ja 1555 merkittävä teos linnuista, *L’histoire de la nature des oyseaux*, missä hän kuvailee noin 200 lintulajia. Teos oli Albrecht Dürerin ja Leonardo da Vincin kuvittama ja se oli Konrad Gesnerin samana vuonna julkaiseman *Historia Animaliumin* ohella ensimmäinen kuvitettu eläinkirja. Belonia syytettiin Gesnerin plagioinnista. Hän oli tavannut tämän myös henkilökohtaisesti.

Belon salamurhattiin Pariisin Bois de Boulognessa huhtikuussa 1564. Tekijä tai tekijät ovat jääneet tuntemattomiksi.

Lähteet
-------

* Ensyclopedia Britannica (englanniksi)
* Answers.com (englanniksi)
* Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Kivistö, Sari 2009: Suomen lintutieteen synty – Turun Akatemian aika. Faros, Turku. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä. ISBN 978-952-5710-04-5

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pierre Belon** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
Pierre-Simon Ballanche. Jean-Marie Bonnassieuxin veistos.
**Pierre-Simon Ballanche** (4. elokuuta 1776 Lyon – 12. kesäkuuta 1849 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija ja mystinen filosofi.  Hänen tunnetuin teoksnsa on esseekokoelma *Essai de palingénésie sociale*, (1827–1829). 

Ballanche pyrki ottamaan filosofiaansa aineksia sekä vasemmalta että oikealta. Vasemmisto ei kuitenkaan voinut hyväksyä hänen näkemystään yhteiskunnallisesta järjestyksestä yliluonnollisena, eikä oikeistolaisille taas kelvannut hänen halukkuutensa tunnustaa radikaalinkin muutoksen laillisuus.

Lähteet
-------

1. ↑  Pierre-Simon Ballanche. Académie française. Web Archive 2009.(ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Esi-isien henkiä esittävä kalliomaalaus Kakadun kansallispuistossa Pohjois-Australiassa.
**Uniaika** on Australian alkuperäiskansojen uskonnossa kaukainen ajanjakso, joka on kuitenkin läsnä heidän jokapäiväisessä elämässään. Uniaika selittää maailman, ympäristön ja ihmisten alkuperän sekä sen, miten elämä on järjestetty.

Uniaikana maan alla nukkuneet yliluonnolliset olennot heräsivät ja alkoivat vaeltaa maan pinnalla. Ne muovasivat maan, loivat ihmiset ja opettivat näille kaikki alueella elämiseen tarvittavat taidot ja yhteiskunnan säännöt.

Uniaika esittää pyhän kartan maasta ja auttaa selittämään Australian epätavallisen ympäristön piirteet ja erikoisimmat kohdat, jotka syntyivät Uniaikana. Australian myyteissä kerrotaan reiteistä, joita pitkin niiden keskushenkilöt kulkivat Uniaikana maan halki, ja näissä tarinoissa mainitut paikat ovat usein pyhiä.

Uniaika selittää myös sen, kuinka elämä on järjestetty, kuten sosiaaliset tavat, klaanijärjestelmän ja keksinnöt. Se selittää myös rituaalit, joiden tehtävä on kanavoida Uniaika ihmisille, jotka voivat siten hyötyä sen voimista. Rituaalien avulla esi-isät saadaan tuotua nykyhetkeen. Uniajan sankarit, esi-isät ja nykyajan ihmiset muodostavat yhtenäisen verkon, joka tuo hyvinvointia ja onnellisuutta, kun kaikki sujuu hyvin eikä verkko repeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smart, Ninian: *Uskontojen maailma*, s. 180–183. Otava, 2005. ISBN 951-1-18137-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uniaika** Wikimedia Commonsissa
Aateliskaartin univormu
**Aateliskaarti** (italiaksi *Guardia Nobile*) oli yksi paavin henkivartiokaarteista. Siihen kuului pelkkiä aatelismiehiä. Paavi Pius VII perusti aateliskaartin vuonna 1801 ja aluksi se oli ratsuväen rykmentti, jonka tehtävänä oli saattaa paavia ja muita kirkkoruhtinaita matkoilla Kirkkovaltiossa.

Aateliskaartiin liityttiin vapaaehtoisina ja sen jäsenet joutuivat kustantamaan omat varusteensa.*lähde?*

Yksi aateliskaartin ensimmäisistä tehtävistä oli saattaa Pius Napoleonin kruunajaisiin Pariisiin. Aaateliskaarti muutettiin jalkaväen yksiköksi kun Kirkkovaltio liitettiin Italiaan 1870. Toisen maailmansodan aikana aateliskaarti jakoi sveitsiläiskaartin kanssa vastuun paavin turvallisuudesta. 

Paavi Paavali VI lakkautti aateliskaartin vuonna 1970. Taustalla oli Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen uudistukset.

Lähteet
-------

1. ↑  Tagliabue, John: Swiss Guard Marks 500 Years as Popes' Potted Plants *World News*.  18.11.2005. The New York Times. Viitattu 23.10.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pius XII kunnianosoituspuhe aateliskaartille 26.12.1939, Libreria Editrice Vaticana (italiaksi).
**Aatos Ensio Vehmas** (12. heinäkuuta 1927 Helsinki – 30. heinäkuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen juristi ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Vehmaksen vanhemmat olivat autonasentaja Kalle Valfrid Vehmas ja Hilja Lydia Hynninen ja puoliso vuodesta 1956 Kerttu Anna-Liisa Verronen. Vehmas tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1945 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1950. Hovioikeuden auskultantti hän oli 1950 ja sai varatuomariin arvon 1954. Vehmas oli Keskinäisen Palo- ja Tapaturmavakuutusyhtiö Kansan tapaturmaosaston apulaisosastonhoitaja 1951–1956 ja Tapaturmavakuutusyhdistyksen ja Vastuuvakuutusyhdistyksen asiamies ja Liikennevakuutusyhdistyksen ulkomaisten vahinkojen järjestelijä 1956–1958.

Vehmas oli Polttoaine Osuuskunnan, sittemmin Aspo, apulaisjohtaja 1958–1966, varatoimitusjohtaja 1966–1970 ja toimitusjohtaja 1970–1988 sekä yhtiön johtokunnan sihteeri vuodesta 1961, jäsen vuodesta 1966, puheenjohtaja 1976–1988 ja varapuheenjohtaja 1988–1996. Hän oli myös Janakkalan tuomiokunnan notaari 1952, Kuopion tuomiokunnan notaari 1953–1954 ja Oy Näppärän toimitusjohtaja 1968–1970, ja hänellä oli lukuisia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1979.

Julkaisuja
----------

* *Korkeimman oikeuden ratkaisuja vakuutusasioissa vv. 1930–1954*, Suomen vakuutuslakimiesten yhdistys 1957
* *Vahingonkorvausoikeudellisia oikeustapauksia* (toim.), Helsinki: Suomen vakuutuslakimiesten yhdistys 1958. Sarja: Suomen vakuutuslakimiesten yhdistyksen julkaisuja, 15
* *Kivihiili, koksi ja polttoöljy*, Otava 1959

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Aatos E. Vehmas (1927–2020). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 21.9.2020. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 28.11.2022.
2. ↑  Roberto Lencioni & Gustav Nyberg: Muistot. Aatos Vehmas 1927–2020. Varatuomari (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  18.9.2020. Viitattu 28.11.2022.
**Aatami (Adam) Asikainen** (15. huhtikuuta 1891 Kuopio – 6. maaliskuuta 1965 Lohtaja) oli suomalainen poliitikko ja osuusliikkeen myymälänhoitaja. Hän oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustaja Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä 1924–1929.

Asikaisen vanhemmat olivat talollinen Antti Asikainen ja Eeva Kustava Tuppurainen. Hän kävi kolme luokkaa kansakoulua ja toimi sitten maanviljelijänä Kuopion maalaiskunnassa vuoteen 1917 saakka. Asikainen oli osuusliikkeen myymälänhoitajana Karttulassa 1917–1924, Pielavedellä 1924, Himangalla 1924–1926, Sotkamossa 1926–1927 sekä uudelleen Himangalla vuodesta 1929. 

Asikainen oli Osuusliike Uurtajan johtaja Tuusniemellä 1928–1929. Tullessaan valituksi tehtävään hän pyysi vapautusta eduskuntaryhmän jäsenyydestä. Asikaisen mukaan hän ei tullut toimeen kansanedustajan palkalla. Ryhmä ei kuitenkaan suostunut pyyntöön.

Asikainen oli naimisissa vuodesta 1913 Maria Tiirikaisen kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Aatami Asikainen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

### Viitteet

1. ↑  Tauno Saarela: *Suomalainen kommunismi ja vallankumous 1923–1930*, s. 159. Historiallisia Tutkimuksia 239. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008. ISBN 978-952-222-051-6.

Työväen ja pienviljeläin eduskuntaryhmän kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustajat 1924–1927 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(18) | 
* Allila
* Asikainen
* Huttunen
* Isaksson
* Jokela
* Komulainen (1924–1927†)
* Kulmala
* Liedes (1924–1927)
* Nurminen
* Pitkänen (1927)
* Ramstedt
* Rosenberg
* Räsänen
* Savenius
* Soikkeli
* Strengell (1924–1927)
* Tabell
* Tenhunen (1924)
* Varho (1925–1927)
* Virta
* Vuokila (1924)
* Vuorio (1924–1925)

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustajat 1927–1929 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(20) | 
* Asikainen
* Enne (1927–1928)
* Hämäläinen
* Isaksson
* Kulmala
* Latva (1927–1928)
* Lehtonen (1927)
* Lehtinen (1927–1929)
* Liedes
* Myllymäki
* Pekkala
* Perälä (1928–1929)
* Ramstedt
* Riihimäki
* Rosenberg
* Savenius
* Savolainen
* Strengell (1928–1929)
* Tabell
* Tanner
* Turunen
* Urpilainen
* Virta

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Aino-Mari (Aino Mari) Mecklin**, o.s. **Tannermaa** (19. huhtikuuta 1891 Hausjärvi – 18. maaliskuuta 1969 Helsinki) oli Kalevala Korun ensimmäinen toimitusjohtaja.

Mecklinin vanhemmat olivat ratavartija Johan Fredrik Granstedt ja Wilhelmina Johansson ja puoliso vuodesta 1933 metsäneuvos Ahti Armas Mecklin (k. 1946). Aino-Mari Mecklin suoritti keskikoulun 1910 ja kauppakoulun 1912 ja teki 1920- ja 1940-luvulla opintomatkoja Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Työskenneltyään ensin liikealalla ja sitten Metsänhoitoyhdistys Tapion palveluksessa 1918–1921 sekä metsähallituksen liikeosaston toimistonhoitajana, kassanhoitajana ja kirjanpitäjänä 1921–1933 hänestä tuli Kalevala Koru -yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja 1941. Toimitusjohtajan tehtävää Mecklin hoiti vuoteen 1950 asti. Hän oli myös yhtiön hallituksen jäsen 1941–1950 ja valtuuskunnan jäsen 1941–1947. Mecklin, jolla oli useita luottamustehtäviä, oli toiminut kirjanpidon opettajana 1920-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 463. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 26.3.1969, s. 9.
3. ↑  60-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 19.4.1951, s. 6.
Giulio Donati
**Giulio Donati** (s. 5. helmikuuta 1990 Pietrasanta, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa Lecceä.

Donati pelasi Lucchesen ja Interin junioreissa mutta aloitti liigauransa Interistä lainalla Leccessä, Padovassa ja Grossetossa, joista Lecce pelasi Serie A:ssa. Hän siirtyi Interistä Saksan Bundesliigassa pelaavaan Leverkuseniin heinäkuussa 2013 neljän vuoden mittaisella sopimuksella. Hän edusti Leverkusenia tammikuuhun 2016 ja myöskin Bundesliigassa pelaavaa Mainzia heinäkuuhun 2019. Hän pelasi Bundesliigassa kuuden kauden aikana 124 ottelua eikä tehnyt maaleja. Mestarien liigassa hän pelasi Leverkusenin joukkueessa 15 ottelua ja teki maalin lokakuussa 2014 Leverkusenin voittoon päättyneessä kotiottelussa Pietarin Zenitiä vastaan.

Donati oli syksyllä 2019 muutaman kuukauden ilman seuraa, kunnes hän liittyi Leccen joukkueeseen. Hän on pelannut kaudella 2019–2020 Serie A:ssa yhdeksän ottelua ja teki tuolla tasolla ensimmäisen maalinsa maaliskuussa Atalantaa vastaan ottelussa, jonka Lecce hävisi 2–7.

Donati on edustanut Italiaa alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Giulio Donati Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑
Giuseppe Amadei (1983)
**Giuseppe Amadei** (18. maaliskuuta 1919 Guastalla – 6. marraskuuta 2020 Reggio nell'Emilia) oli italialainen demokraattisen sosialistipuolueen poliitikko.

Valmistuttuaan kirjallisuuden ja filosofian opinnoistaan Amadei työskenteli italian ja latinan opettajana. Hän aloitti poliittisen uransa Guastallassa heti toisen maailmansodan jälkeen. Amadeista tuli Italian edustajainhuoneen jäsen vuonna 1960 Alberto Simoninin kuoltua. Hän istui edustajainhuoneen jäsenenä vuoteen 1989. Näiden vuosikymmenten varrella Amadei kuului delegaatioihin, jotka vierailivat Israelissa ja Neuvostoliitossa.

Vuosina 1984–1989 Amadei oli Euroopan parlamentin jäsen. Hän vetäytyi aktiivisesta politiikasta vuonna 1992. Amadei myös johti urallaan vuonna Camillo Prampolinin perustamaa *La Giustizia* -lehteä. Politiikan ulkopuolella hänen intohimonsa oli kuvataide; hän keräili maalauksia sekä veistoksia ja toimi näyttelyiden kuraattorina. Amadei kuoli 101-vuotiaana Santa Maria Nuova -sairaalassa oltuaan viimeiset päivänsä siellä hoidettavana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Giuseppe AMADEI MEPs, European Parliament
2. 1 2 3 4  Addio al socialista Giuseppe Amadei Gazzetta di Reggio
3. 1 2 3  Giuseppe Amadei morto, addio al protagonista del Novecento Il Resto del Carlino


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |

 |
**Atsuhiro Miura** (jap. 三浦 淳宏; s. 24. heinäkuuta 1974 Oita, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Atsuhiro Miura edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1999-2005. Hän on osallistunut mm. Copa América 1999, Kesäolympialaisissa 2000, Asian mestaruuskilpailuissa 2000, 2004 ja Maanosaliittojen cupissa 2001, 2005.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1999 | 5 | 1 |
| 2000 | 8 | 0 |
| 2001 | 3 | 0 |
| 2002 | 0 | 0 |
| 2003 | 1 | 0 |
| 2004 | 6 | 0 |
| 2005 | 2 | 0 |
| Yhteensä | 25 | 1 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2000
1 Narazaki |
2 Nakazawa |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Miyamoto |
6 Inamoto |
7 H. Nakata |
8 Myōjin |
9 Hirase |
10 Nakamura |
11 Miura |
12 Sakai |
13 Yanagisawa |
14 Motoyama |
15 Nishi |
16 K. Nakata |
17 Takahara |
18 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2000
1 Kawaguchi |
3 Matsuda |
4 Morioka |
6 Hattori |
8 Mochizuki |
9 Nishizawa |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Morishima |
13 Yanagisawa |
14 Nakamura |
15 Oku |
17 Inamoto |
19 Kubo |
20 Takakuwa |
21 Shimoda |
22 Nakazawa |
24 Myōjin |
26 Kaimoto |
27 Kitajima |
29 Takahara |
30 Ono |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2001
1 Kawaguchi |
2 Uemura |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Miura |
11 Nakayama |
12 Narazaki |
13 Yamashita |
14 Itō |
15 Fujita |
16 K. Nakata |
17 Myōjin |
18 Toda |
19 Kubo |
20 Hato |
21 Ono |
22 Suzuki |
23 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2004
1 Narazaki |
3 Tanaka |
4 Endo |
5 Miyamoto |
6 Nakata |
8 Ogasawara |
10 Nakamura |
11 Suzuki |
12 Doi |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 Fujita |
17 Miura |
18 Matsuda |
19 Motoyama |
20 Tamada |
21 Kaji |
22 Nakazawa |
23 Kawaguchi |
24 Nishi |
25 Chano |
26 Yamada |
Valmentaja Zico

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2005
1 Narazaki |
2 Tanaka |
3 Chano |
4 Endō |
5 Miyamoto |
6 K. Nakata |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Tamada |
10 Nakamura |
11 Suzuki |
12 Doi |
13 Yanagisawa |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 Ōguro |
17 Miura |
18 Inamoto |
19 Motoyama |
20 Tsuboi |
21 Kaji |
22 Moniwa |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**Atso** on suomalainen miehen etunimi. Atson nimipäivää vietetään 28. heinäkuuta. Nimen taustalla on 1200-luvulla kirjoitettu Liivinmaan kronikka, jossa esiintyvät henkilönnimet Asse ja Asso, joiden germaaninen alkumuoto on Azzo. Suomenkielisen nimen Atso on niiden pohjalta muodostanut Helsingin yliopiston saksan kielen lehtori Bernhard Fredrik Godenhjelm, jonka runokokoelmassa *Kertovaisia runoelmia* (1892), balladissa *Syksyinen tarina*, esiintyy merirosvo nimeltä Atso.

Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kirjoilla 1 027 Atso-nimistä henkilöä. Heistä on vuonna 2000 tai myöhemmin syntyneitä 222.

Tunnettuja Atsoja
-----------------

* Atso Almila (s. 1953), kapellimestari
* Atso Haapanen (s. 1963), sota- ja tietokirjailija
* Atso Lehtinen (s. 2001), jääkiekkoilija
* Atso Vainio (s. 1965), Uudenkaupungin kaupunginjohtaja

Kuvitteellisia Atsoja
---------------------

* Atso Niit, *Salatut elämät* -televisiosarjan henkilö, Anssi Hakasen roolihahmo

Lähteet
-------

1. ↑  Pentti Lempiäinen: *Suuri etunimikirja*, s. 266. WSOY, 1999. ISBN 951-0-23323-4.
2. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 28.7.2020.
Clunyn kolmas luostarikirkko.
**Clunyn luostari** on ranskalainen luostari. Se perustettiin 900-luvulla Burgundiin ja siellä toimi aikoinaan Clunyn liike. Akvitanian herttua lahjoitti vuonna 910 maata luostarin rakentamista varten sillä ehdolla, että luostarin toiminnan tuli olla itsenäistä maallisesta tai kirkollisesta esivallasta (eksemptio), kun yleisesti tuohon aikaan luostarit oli valjastettu hallitsijoiden tarkoituksiin. Luostarinsa aseman ansiosta sen toinen apotti Odo saattoi yhdistämällä alaisuuteensa muita luostareita luoda eräänlaisen monastisen keisarikunnan.

Luostaria laajennettiin ensimmäistä kertaa vuonna 955, jolloin rakennettiin uusi kiviholvikirkko ja sen ympärille luostaripihoja, makuusaleja, ruokasali ja maatalousrakennuksia. Rakennuksissa noudatettiin selkeää suorakulmaista pohjakaavaa. Clunyn suurinta kirkkoa alettiin rakentaa vuonna 1085, ja se oli pitkään maailman suurin kirkko. Se kuitenkin tuhoutui melkein kokonaan vuonna 1810.

Luostarissa oli tärkeimpänä sääntönä kolme benediktiiniläistä periaatetta, vaikeneminen, rukoileminen ja työn teko.

Lähteet
-------

1. 1 2  Honour, Hugh & Fleming, John: "Euroopan keskiaika", *Maailman taiteen historia*, s. 373-374. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1992. ISBN 951-1-16753-7.
2. ↑  Matthias Felsmann: "Hengellinen uudistuminen alkaa Clunystä", *Kristinuskon historia 2000, Alkukirkosta renessanssiin*, s. 120. Suomentanut Marja Hannula, Maija Pellikka, Leena Vallisaari, Jaana Iso-Markku. Weilin+Göös, 1999. ISBN 951-35-6514-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Clunyn luostari** Wikimedia Commonsissa
Richard Mason Helsingin kirjamessuilla 2008.
**Richard Mason** (s. 1977 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on englantilainen proosakirjailija. Esikoisteos *The Drowning People* (1999) nosti hänet maineeseen, joka kävi hänelle ahdistavaksi.

Mason muutti kymmenvuotiaana vanhempiensa kanssa Englantiin. Hän kävi Etonia ja opiskeli sen jälkeen New Collegessa Oxfordin yliopistossa. Hänen ensimmäinen romaaninsa *Meren huoneissa* (*The Drowning People*, 1999) ilmestyi, kun hän opiskeli ensimmäistä vuotta Oxfordissa, ja se on käännetty 22 kielelle.

Mason on perustanut kirjoituspalkkioistaan Kay Mason Foundationin vuonna 1988 itsemurhan tehneen sisarensa muistoksi. Sisar sairasti kaksisuuntaista mielialahäiriötä. Säätiön tarkoituksena on tarjota nuorille eteläafrikkalaisille parasta tarjolla olevaa koulutusta, ja noin 30 oppilasta on päässyt tämän tuen piiriin. Säätiön suojelija on Nobelin rauhanpalkinnon saanut eteläafrikkalainen arkkipiispa Desmond Tutu.

Mason on ilmoittanut julkisesti olevansa homoseksuaali, ja hänen esikoiskirjansa käsittelee sitä teemaa.

Mason on käynyt Suomessa kahdesti, esikoiskirjan ilmestyessä vuonna 1999 ja kolmannen kirjan suomennoksen *Muistojen huoneet* ilmestyttyä 2008.

Teokset
-------

* *The Drowning People*, 1999 suom. *Meren huoneissa*, suomentanut Mika Tiirinen, Gummerus 1999 ISBN 951-20-5615-1
* *Us*, 2004, suom. *Yhdessä*, suomentanut Mika Tiirinen, Gummerus, 2004 ISBN 951-20-6602-5
* *The Lighted Rooms*, 2008 suom. *Muistojen huoneet*, suomentanut Maria Erämaja, Gummerus, 2008 ISBN 978-951-20-7606-2

Lähteet
-------

1. 1 2  Suvi Ahola: Esikoiskirjailija putosi, ja kovaa.  *Helsingin Sanomat*, 25.10.2008, s. C2. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.10.2008.
2. 1 2  He is waving, not drowning  2004. Telegraph. Viitattu 25.10.2008. (englanniksi)
3. ↑  The *IoS* Pink List 2008 *Independent on Sunday*.  22.6.2008. Viitattu 25.10.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kay Mason Foundation
* Article on Richard Mason

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
H. Dassell, 1851, Maria Mitchell
**Maria Mitchell** (1. elokuuta 1818 – 28. kesäkuuta 1889) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Hän havaitsi vuonna 1847 komeetan, joka nimettiin hänen mukaansa. Hän aloitti auringonpilkkujen päivittäisen valokuvaamisen, ja ymmärsi että ne ovat pyörteitä eivätkä pilviä. Hän tutki myös tähtisumuja, auringonpimennyksiä, kaksoistähtiä ja Saturnuksen ja Jupiterin kuita.

Hänestä tuli vastaperustetun Vassar Collegen ensimmäinen tähtitieteen professori vuonna 1865.

Lähteet
-------

1. ↑  Amy Tikkanen (toim.): Maria Mitchell *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 4.4.2019.
2. ↑  Maria Mitchell *Encyclopedia of World Biography*. Viitattu 4.4.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Maria Susanne Mäntylä** (s. 8. kesäkuuta 1967 Karjaa) on suomalainen näyttelijä, joka työskentelee Maarianhaminassa Ahvenanmaalla. 

Mäntylä pyrki Teatterikouluun, mutta hän ei päässyt sinne ja jätti näyttelijähaaveet siinä vaiheessa palatakseen niihin myöhemmin. Päätyönään hän toimii matkailualalla.

Mäntylä aloitti näyttelijänuransa 14-vuotiaana *Annie Mestariampujassa* Raaseporin linnateatterissa. 1990-luvun alussa hän muutti Ahvenanmaalle. Vuonna 1997 hän palasi teatterin pariin ja näytteli Kastelholman linnan linnateatterissa Robert Liewendahlin näytelmässä *Thenne Papegoie* (1997) yli sadassa näytöksessä.

1990-luvun loppupuolelta lähtien Mäntylä on ollut Ahvenanmaan aktiivisimpia näyttelijöitä. Hänellä on ollut rooleja muun muassa näytelmissä *Katrina*, *En svåger i kläm* ja *Annie Mestariampuja*, ja hän on vakiinnuttanut asemansa Ahvenanmaan teatterimaailmassa. 

Mäntylä sai vuonna 2005 ahvenanmaalaisen teatteripalkinnon Solveig-patsaan panoksestaan ahvenanmaalaisen teatterin hyväksi. Ahvenanmaan maakunnan kulttuuripalkinto hänelle myönnettiin 2010.

Mäntylä valittiin 1997 Mariehamnsteaternin taustayhdistyksen Teaterföreningen i Mariehamn (perustettu 1914) hallitukseen. Keväällä 2006 hänet valittiin yhdistyksen puheenjohtajaksi. Hän luopui puheenjohtajan tehtävästä kesäkuussa 2017, ja hänelle myönnettiin kunniapuheenjohtajan arvo.

Mäntylä on näytellyt sivuroolissa "mamma Irene" nuorisoelokuvassa *Fåglarna tittar på oss*.

Näytelmärooleja
---------------

* *Thenne Papegoie* (1997-2000)
* *Ringens år* (1998, apulaisohjaaja)
* *Oliver!* (1998)
* *Miramar - i afton dans* (1999)
* *Mördande Moral* (2000)
* *En svåger i kläm* (2001)
* *Den högfärdstokige borgaren* (2002)
* *Annie* (2003)
* *Leka med elden* (2004)
* *Djävulsdansen* (2004)
* *Be-Bop på Iwa* (2004)
* *Jubileet och Frieriet* (2006)
* *Krona i bojor* (2005, 2006)
* *Katt på hett plåttak* (2008)
* *Som dom gör i Amerika* (2008)
* *Aldrig i livet* (2008)

Filmografia
-----------

* *Bondbruden* (2001-2002)
* *Fåglarna tittar på oss* (2010)

Lähteet
-------

1. 1 2  Maj-Len Lindholm: Hon brinner för teatern. Nya Åland 7.6.2007 (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Teaterföreningen i Mariehamn (Arkistoitu – Internet Archive)