recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lämminvesivaraaja** on laite, joka säilyttää lämmintä vettä käyttövalmiina tarpeen mukaan. Se koostuu eristetystä säiliöstä, joka sisältää veden lämmityselementin, kuten sähkövastuksen tai lämmönvaihtimen, sekä termostaatin lämpötilan säätämiseksi.

Toimintaperiaate
----------------

### Veden lämmitys

Lämmityselementti lämmittää veden säiliössä asetettuun lämpötilaan. Sähkövastuksen tapauksessa se muuntaa sähköenergian lämmöksi. Lämmönvaihtimen tapauksessa varaaja on liitetty esimerkiksi keskuslämmitysjärjestelmään, joka lämmittää veden kiertävän nesteen kautta.

### Lämpötilan säätö

Termostaatti valvoo veden lämpötilaa ja kytkee lämmityselementin päälle tai pois päältä tarpeen mukaan. Kun veden lämpötila laskee asetetun tavoitelämpötilan alapuolelle, lämmityselementti aktivoituu ja lämmittää vettä.

Lämminvesivaraajan hyödyt
-------------------------

Lämminvesi on saatavilla käyttövalmiina tarpeen mukaan. Lämminvesivaraaja mahdollistaa nopean ja jatkuvan lämpimän veden saatavuuden esimerkiksi suihkussa, tiskauksessa ja kodin muissa lämpimän veden tarpeissa.

Lämminvesivaraajat ovat hyvin eristettyjä, mikä auttaa pitämään veden lämpimänä pidempään ilman suurta lämpöhävikkiä. Tämä vähentää energiankulutusta verrattuna jatkuvaan lämmitykseen, kuten läpijuoksevaan vedenlämmittimeen.

Tavat lämmittää lämminvesivaraajaa
----------------------------------

### Sähkölämmitys

Lämminvesivaraaja sisältää sähkövastuksen, joka muuntaa sähköenergian lämmöksi. 

Lämminvesivaraajan käyttäjä hyötyy pörssisähköreleohjauksesta kustannussäästöjen ja paremman energiatehokkuuden kautta. Pörssisähköohjauksen avulla lämminvesivaraaja ohjataan toimimaan sähkön alhaisen hinnan aikaan, esimerkiksi yöllä tai muina aikoina, jolloin sähkön kysyntä on vähäisempää. Tämä auttaa hyödyntämään edullisempaa sähkötarjontaa ja säästämään sähkökustannuksissa.

Pörssisähköohjaus mahdollistaa varaajan lämmityksen ajoittamisen niin, että lämmintä vettä on saatavilla tarpeen mukaan, ja samalla energiankulutusta optimoidaan edullisten sähkön hintojen mukaan. Tämä parantaa energiatehokkuutta ja vähentää ympäristövaikutuksia koska sähkönkulutus kasvaa niiden tuntien aikaan, jolloin uusiutuvan energian osuus sähköverkossa on suurempi.

Pörssisähköohjaus edellyttää toimivaa ja luotettavaa järjestelmää, joka voi seurata sähkön hintoja ja ohjata lämminvesivaraajaa vastaavasti.

### Keskuslämmitysjärjestelmä

Varaaja voi olla kytketty keskuslämmitysjärjestelmään, jossa veden lämmitys tapahtuu lämmönvaihtimen kautta, esimerkiksi kattilasta tai lämpöpumpusta saatavan lämmön avulla.

Lämminvesivaraajan voi liittää uusiutuvia energialähteitä hyödyntäviin järjestelmiin, kuten aurinkokeräimiin tai lämpöpumppuihin, jotka lämmittävät vettä ympäristöystävällisemmin.
Energiankulutus riippuu lämminvesivaraajan koosta, eristyksestä, käytetystä lämmitysmenetelmästä ja vedenkulutuksesta. Suurempi varaaja ja jatkuva lämmitys voivat lisätä energiankulutusta, kun taas hyvä eristys ja energiatehokas lämmitystapa vähentävät sitä.

Lähteet
-------

1. ↑
**Arghandab** on Helmandjoen sivujoki Afganistanissa. Joki alkaa Kuh-e Safidin vuorilta ja se laskee 562:n kilometrin jälkeen Helmandjokeen lähellä Laškar Gahin kaupunkia. Joen varrella sijaitsee Dahlan pato ja huomattava osa sen vedestä käytetään maatalouden tarpeisiin.

Nimi
----

Jokea ilmakuvassa Kandaharin maakunnassa.
Arghandabin nykyinen nimi mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1200-luvulla muodossa Ab-e Argand. Vanhemmissa lähteissä jokeen viitataan muilla nimillä. Avestassa jokea kutsutaan nimellä Haraxaiti ja Ptolemaios viittasi siihen nimellä Arachos.

Maantiede
---------

Arghandab alkaa Koh-e Safid-vuorilta noin 3 900 metrin korkeudelta, josta se virtaa 562 kilometrin matkan länteen laskien viimein Helmandjokeen lähellä Laškar Gahin kaupunkia. Arghandab on suurin Helmandjoen sivujoista. Arghandabin suurin sivujoki on Dori. Arghandabin valuma-alueen koko on Afganistanissa 52 955 km², minkä lisäksi se käsittää pienen osan Pakistania Spin Bolakin itäpuolelta.

Joessa virtaavan veden määrä vaihtelee huomattavasti vuosittain. 25-vuoden pituisen mittausjakson aikana Arghandabjoen keskimääräinen vuotuinen veden määrä oli 1 251,3 megalitraa. Ylävirralla suurin veden määrään vaikuttava tekijä on sulavan lumen määrä. Alavirtaan päin korostuu sadeveden merkitys. Alavirrassa virtaus on suurimmillaan maaliskuun ja huhtikuun välillä.

Noin 34 kilometriä Kandaharista koilliseen sijaitsee Dahlan pato. 1950-luvun alussa rakennettu pato on tehty joen veden määrän hallitsemiseksi ja maatalouden keinokasteluun. Sähköä sillä ei tuoteta. Padolla ja sen mahdollistamalla keinokastelulla on ollut huomattava vaikutus esimerkiksi Kandaharin keitaan alueella. Ongelmaksi on muodostunut joen kuljettaman maa-aineksen kerääntyminen padon tekojärveen, joka pienentää jatkuvasti sen tilavuutta vuosien kuluessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  D. Balland: ARḠANDĀB RIVER *Encyclopædia Iranica*. Viitattu 26.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2  John W. Whitney: Geology, Water, and Wind in the Lower Helmand Basin, Southern Afghanistan (pdf) *Scientific Investigations Report 2006–5182*. U.S. Geological Survey. Viitattu 26.11.2020. (englanniksi)
**Argentiitti** on mineralogiassa kuutiomainen hopeasulfidi (Ag2S), joka voi olla olemassa vain lämpötiloissa, jotka ylittävät 177 °C. Kun se jäähtyy tavallisiin lämpötiloihin, se muuttuu sen monokliiniseksi muodoksi, akantiitiksi. Argentiitti kuuluu lyijyhohteen ryhmään.

Nimi argentiitti joskus viittaa myös argentiitin pseudomuotoihin: esimerkiksi akantiitti, jossa yhä näkyy joitakin ulkoisia merkkejä kuutiomaisesta kidemuodosta, vaikka niiden itse asiallinen kidejärjestelmä on monokliininen johtuen alhaisista lämpötiloista. Tätä akantiitin muotoa on silloin tällöin löydetty kuutiomaisena tai oktaedrina, mutta paljon yleisemmin puun muotoisena tai maamaisina massoina, joissa on lähes musta lyijynharmaa väri ja metallinkiilto.

Lohkeavuus, joka on näkyvä piirre lyijyhohteessa, on tässä vähäistä. Mineraali on täysin murrettavissa ja siinä on kiiltävä viiru. Sen kovuus on 2,5 ja ominaispaino 7,2–7,4. Sitä esiintyy mineraalijuonissa ja kun sitä löydetään suurissa määrin, kuten Meksikosta ja Comstock Lodesta Nevadasta, se muodostuu tärkeäksi hopeamalmiksi. Mineraalin mainitsi 1529 Georgius Agricola, mutta nimeä argentiitti (peräisin lat. *argentum*, hopea) ei käytetty ennen kuin 1845 ja se on peräisin Wilhelm Haidingeriltä. Vanhoja nimiä näille lajeille ovat "Glaserz", hopeahohde ja lasimainen hopea. Suhteellisen kuparirikas mineraali, jota esiintyy esimerkiksi Jalpassa, Meksikossa, on tunnettu nimellä **jalpaite**.

Lähteet
-------

1. ↑  Mindat: Argentite (englanniksi) Viitattu 13.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Webmineral: Argentite Mineral Data (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Richard Lovell Edgeworth** (1744–1817) oli englantilais-irlantilainen poliitikko, kirjailija ja keksijä. 

Edgeworth syntyi Bathissa. Hänen perheensä omisti maata myös Irlannissa, missä hän opiskeli Trinity Collegessa. Hän kiinnostui kulkuvälineiden suunnittelusta, ja ystävystyi Erasmus Darwinin ja Thomas Dayn kanssa. Kolmikosta tuli Lunar societyn keskeisiä henkilöitä. Vuonna 1770 Edgeworth sai patentin telaketjun päällä liikkuvalle höyrykoneelle.

Edgeworth oli kansanedustajana Irlannin parlamentissa vuosina 1798–1801. Hän kuului myös Irlannin Royal Societyn perustajajäseniin.

Edgeworth osallistui tyttärensä Maria Edgeworthin tekemän kasvatusoppaan kirjoittamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Richard Lovell Edgeworth: Inventor, Educator and Reformer[vanhentunut linkki] *Revolutionary Players*
2. ↑  The Lunar Society of Birmingham *Notes and Records of the Royal Society of London*.
3. ↑  Richard Lovell Edgeworth Best of British Engineering
4. ↑  Richard Lovell Edgeworth *A Compendium of Irish Biography*, 1878, Library Ireland

Aiheesta muualla
----------------

* Richard Lovell Edgeworthin teoksia Gutenberg-projektissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pichat** on ruotsalainen chat-ohjelmisto ja viestintäprotokolla, jota käytetään vertaisverkossa. Käyttäjät voivat luoda omia chatteja Internetissä tai lähiverkossa, eikä sen käyttämiseksi tarvitse ladata erillistä asiakasohjelmaa. Käyttöön tarvitaan selain JavaScript-ominaisuuksilla. Ohjelmaa voi myös käyttää telnet-ohjelmiston avulla. Standardi porttinumero ohjelmistolle on 9009/TCP.

Mark Seuffert julkaisi Pichat-ohjelmiston vuonna 2002. Ohjelmiston kehittymiseen vaikuttivat huomattavasti silloiset IRC- ja ICQ-ohjelmistot sekä peer-to-peer-teknologia. Web-käyttöliittymä, joka perustui aikaisempaan prototyyppiin vuodelta 1998, lisättiin 2004. Chat-ohjelmisto on kirjoitettu C++-ohjelmointikielellä. David Fehrmann vaikutti myöhemmin chat-toiminnallisuuden ja uusien plug-in -sovellusten kehittämiseen. Pichatia käytetään enimmäkseen Euroopassa.

Lähteet
-------

1. ↑  9009 TCP/UDP *IANA assigned port numbers*.
2. ↑  Pichat information  2009. Piratson Technologies. Viitattu 4.6.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pichat-sivusto (englanniksi)
**Lämmitystarveluku** (myös **astepäiväluku**) on sisä- ja ulkolämpötilojen erotuksien ja tietyn ajanjakson tulon summa. Sen avulla eri toteutuneiden lämmitysenergioiden kulutukset saadaan vertailukelpoisiksi keskenään. Lämmitystarveluvun käyttö rakennuksen lämmitystarpeen arvioinnissa perustuu siihen, että rakennuksen lämpöenergian kulutus on lähes suoraan verrannollinen sisä- ja ulkolämpötilojen erotukseen. Yleisimmin käytetään lämmitystarvelukua S17, joka lasketaan oletetun +17 °C sisälämpötilan ja ulkolämpötilan vuorokausikeskiarvojen erotuksen perusteella.

Lämmitystarveluvun laskennassa mukaan otetaan päivät, jolloin ulkolämpötila on syksyllä joulukuun loppuun saakka alle 12 astetta ja tammikuun alusta kesään alle kymmenen astetta. Keväällä Aurinko lämmittää enemmän, ja tämän takia käytetään kahta eri arvoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Seppänen, Olli: *Rakennusten lämmitys*, s. 35. SuLVI ry, 1995.
2. 1 2  Lämmitystarveluku eli astepäiväluku *www.ilmatieteenlaitos.fi*. Ilmatieteen laitos. Viitattu 12.12.2010.
3. ↑  Hartonen, Sari: "Talvi on vuodenajoista pisin", *Sää ympäri vuoden*, s. 20. Helsinki: Kotimaa-yhtiöt Oy / Kirjapaja, 2008. ISBN 978-951-607-774-4.
**Elintasosairaudet** ovat sairauksia, joita esiintyy erityisesti korkean elintason maissa. Elintasosairauksien yleisyyteen vaikuttavat tällaisissa maissa noudatettavat elintavat. Korkean elintason maissa varakkailla henkilöillä on kuitenkin parempi terveys ja varakkaat henkilöt siis kärsivät elintasosairauksista vähemmän, vaikka heillä on muita korkeampi elintaso.

Yleisimpiä elintasosairauksiin luettavia sairauksia ovat muun muassa sydänsairaudet, liikalihavuus, kakkostyypin diabetes, metabolinen oireyhtymä, Crohnin tauti, verenpainetauti, allergiat, kihti, osteoporoosi, aivohalvaus, syöpä, syömishäiriöt ja maksakirroosi. Toisinaan myös masennus luetaan elintasosairauksiin, mutta on todettu että masennusta esiintyy kuitenkin piilevänä kehittyvissäkin maissa. Vaikka tartuntataudit ovat kehitysmaissa suurin ongelma, elintasosairaudet lisääntyvät länsimaisen elämäntyylin ja ravintotottumusten saadessa suosiota.

Elintasosairauksien tärkeimpiin syihin kuuluvat:

* Vähäinen liikuntaa
* Halvan ruoan hyvä saatavuus
* Ruoan suuri kaloripitoisuus
* Prosessoidun ja huonolaatuisen ruoan suuri osuus
* Alkoholi ja tupakka
* Pidentynyt elinikä

Lähteet
-------

1. ↑  *elintasosairaus.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. 1 2 3 4  Juha Kere: Geenistä genomiin, mikä muuttuu? Karolinsa Institutet. Viitattu 1.11.2017
3. 1 2  Globaalikasvatuksen teemoja. (Arkistoitu – Internet Archive) Liike. Viitattu 1.11.2017
4. 1 2 3 4  Anne Huotari: Retkitohtorin reseptillä hyvinvointia. Kansan uutiset. Viitattu 1.11.2017
5. 1 2  Eliniän nousu lisää elintasosairauksia. Savon Sanomat. Viitattu 1.11.2017

Aiheesta muualla
----------------

* Kehitysmaissa yhä enemmän elintasosairauksia (Arkistoitu – Internet Archive)
* Elintasosairaudet yleistyneet hurjasti Kiinassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Yleinen esimerkki Cope-toisiintumisesta
**Cope-toisiintuminen** on kemiallinen reaktio, jossa 1,5-dieenit toisiintuvat lämmön vaikutuksesta isomeerisiksi 1,5-dieeneiksi. Mikäli dieeni on symmetrinen, tuote on täysin sama lähtöaineen kanssa. Reaktion havaitsi ensimmäisen kerran Arthur C. Cope, joka raportoi sen vuonna 1940, ja reaktio on nimetty hänen mukaansa.

Mekanismi
---------

Cope-toisiintuminen on perisyklinen reaktio, tarkemmin sigmatrooppinen reaktio ja muistuttaa Claisen-toisiintumista. Reaktiossa elektronien voidaan katsoa liikkuvan rengasmaisessa muodostelmassa ja reaktion siirtymätila muistuttaa sykloheksaanin rakennetta. Siirtymätilan konformaatio voi olla joko tuoli- tai venekonformaatio, mutta tuolikonformaatio on energiatilaltaan alhaisempi. Sykloheksaanimainen siirtymätila selittää reaktion selektiivisyyden. Mikäli dieenin substituentit ovat siirtymätilassa molemmat ekvatoriaalisessa asemassa, muodostuu E,E-dieeni tuotteena, ja jos toinen substituenteista on aksiaalinen ja toinen ekvatoriaalinen, muodostuu E,Z-dieeni. Cope-reaktio vaatii tapahtuakseen yleensä noin 150–250 °C:n lämpötilan, joskin lämpötilaa voidaan laskea käyttämällä siirtymämetallikatalyyttejä, kuten palladium- tai rodiumyhdisteitä. Poikkeuksen tästä muodostavat eräät fluksionaaliset yhdisteet kuten bullvaleeni, joilla Cope-toisiintuminen on erittäin nopea jo huoneenlämpötilassa. Cope-toisiintuminen on reversiibeli reaktio.

Eräissä tapauksissa Cope-toisiintuminen voi tapahtua myös vaiheittaisena prosessina, jolloin mekanismissa välivaiheena on diradikaali.

Mikäli toisiintuvassa dieenissä on allyylisessä asemassa hydroksyyliryhmä, tautomerisoituu muodostuva enoli aldehydiksi tai ketoniksi. Tätä reaktiota kutsutaan oksi-Cope-toisiintumiseksi. Reaktio tapahtuu alhaisemmassa lämpötilassa tavanomaiseen Cope-toisiintumiseen nähden johtuen stabiilin karbonyyliryhmän muodostumisesta. Reaktiota katalysoi myös vahvojen emästen läsnäolo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 913–914. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1659–1673. John Wiley & Sons, 2007. ISBN 978-0-471-72091-1. (englanniksi)
3. 1 2 3  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Advanced Organic Chemistry B: Reactions and synthesis*, s. 552–555. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-68350-8. (englanniksi)
4. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-18. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cope-toisiintuminen** Wikimedia Commonsissa
**Elinluovutuskortti** antaa luvan käyttää kortin täyttäneen henkilön elimiä ja kudoksia kuoleman jälkeen toisten henkilöiden hengen pelastamiseksi tai terveyden parantamiseksi. Vuoden 2010 lakimuutoksen jälkeen kortti ei enää ole välttämätön, sillä nykyisin oletetaan vainajan suostuneen elintensä luovutukseen, ellei hänen tiedetä sitä elinaikanaan erityisesti kieltäneen. Elinluovutuskortin mukana kantaminen on edelleen hyvä varmistaa tahtonsa toteutuminen.

Suomalaisista noin 18 prosenttia on allekirjoittanut elinluovutuskortin. Vuonna 2009 tehdyn kyselyn mukaan 90 % suomalaisista olisi valmis luovuttamaan elimiä kuolemansa jälkeen toisen ihmisen sairauden hoitoon. Mikäli kuollut henkilö on eläessään antanut luvan elimiensä käyttöön elinsiirroissa, toimenpide voidaan tehdä, vaikka lähiomaiset sitä vastustaisivat. Kansallisen Terveysarkiston Omakantaan pystyy ilmaisemaan mielipiteensä elinluovutuksesta.

Kortin hankinta
---------------

Valmiita elinluovutuskortteja jaetaan apteekeissa, terveyskeskuksissa, lääkäriasemilla, joillakin huoltoasemilla ja Suomen Punaisen ristin Veripalvelussa. Kortin voi tilata maksuttomasta palvelunumerosta tai tilata tai tulostaa itse *Lahja elämälle* -verkkosivuilta. Korttia suositellaan kuljetettavaksi aina mukanaan, jotta esimerkiksi vakavan onnettomuuden sattuessa tieto mahdollisista siirrännäisistä saadaan sairaalaan mahdollisimman pian.

Ruumiin luovutus tutkimuskäyttöön
---------------------------------

Ruumiinsa voi testamentata myös tutkimuskäyttöön. Tämä tapahtuu ruumiinluovutuskirjalla, jonka allekirjoittamalla henkilö sitoutuu antamaan kehonsa kuoleman jälkeen opetuskäyttöön. Lomakkeita voi tilata yliopistojen lääketieteellisistä tiedekunnista. Testamentin voi peruuttaa soittamalla laitokselle. Anatomian laitos maksaa tarvittaessa ruumiin tuhkaamisen. Palsamoinnin takia ruumiiden tulee olla kokonaisia. Siksi ruumiin luovuttaja ei voi luovuttaa elimiä tai kuolla tapaturmaisesti. Myös pitkä kuljetusmatka yliopistoille karsii luovuttajia. Ongelmia tuottaa myös varastointitilojen rajallisuus.

Katso myös
----------

* Hoitotahto
* Kudosluovutuskortti
* Kanta-palvelut

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Elinluovutuskortti  20.5.2009. Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri.  Arkistoitu 15.8.2007. Viitattu 8.4.2009.
4. ↑  Elinluovutuskortti vain joka viidennellä suomalaisella  3.10.2009. MTV3. Viitattu 8.4.2009.
5. ↑  Laki ihmisen elimien, kudoksien ja solujen lääketieteellisestä käytöstä 2.2.2001/101 Finlex. Viitattu 24.2.2009.
6. ↑  Omakanta *Kanta.fi*. Viitattu 28.7.2018.
7. ↑  Usein kysyttyjä kysymyksiä elinluovutuksesta Lahja elämälle.  Arkistoitu 20.4.2009. Viitattu 8.4.2009.
8. ↑  Pietiläinen, Viivi: Lahjoitetaan: ruumis tieteelle *Suomen kuvalehti*.  25.10.2009. Viitattu 8.4.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Elinluovutus - usein kysyttyjä kysymyksiä Sosiaali- ja terveysministeriö
* Elinluovutuskortti.fi
**Douglas A-20 Havoc** (tehtaan nimitys **DB-7**, RAF:issa **Boston** tai **Havok**, yöhävittäjänä USAF:ssa **P-70**) oli Douglasin vuosina 1939–1944 valmistama kaksimoottorinen lentokone, jota käytettiin sekä kevyenä pommikoneena että yöhävittäjänä. Konetyyppi oli etenkin USAAFin, RAFin ja Neuvostoliiton ilmavoimien käytössä. Koneita myytiin myös muun muassa Ranskaan, Hollantiin ja Australiaan. Konetta rakennettiin yli 7 400 kappaletta, näistä 380 lisenssillä Boeingin tehtailla.

Vaikka Havoc ei ollut nopeimpia (huippunopeus 546 km/h), eikä sen toimintamatka ollut pisimpiä (kantama 1 754 km eli 1 090 mailia normaalilla pommikuormalla), se oli paljon käytetty hyvän ketteryytensä johdosta. Ketteryys oli edullinen ominaisuus, mikä korostui erityisesti maataistelutoiminnassa. Konetta voitaneen luonnehtia omalla kehitys- ja käyttökaudellaan keskiraskaana, sillä sen maksimi pommilasti oli 1 814 kg eli 4 000 naulaa (lbs.). Douglas A-20 Havoc:n ampuma-aseistus oli järeätä luokkaa, sillä siinä oli 6 kpl eteenpäin ampuvia 12,7 mm konekiväärejä kiinteästi koneen keulaan asennettuina, sekä lisäksi puolustusta varten 3 kpl erillisissä ampumoissa. Ylätorniin oli sijoitettu 2 kpl 12,7 mm kk:ja sekä ala-ampumoon yksi konekivääri samaa kaliiperia.

Myöhemmin kehiteltiin vuoteen 1972 palvellut (ANG, lentävä Kansalliskaarti USA:ssa) paljolti Havocin konstruktioon pohjautunut A-26 Invader.

Museokoneita tai hylkyjä
------------------------

Nord Streamin läheltä Suomenlahdelta löytyi Neuvostoliiton ilmavoimien tunnuksilla varustetun koneen hylky. Kone tiettävästi ammuttiin alas sen hyökätessä saksalaista rahtilaivaa vastaan.

Vastaavia vertailukelpoisia sotilaslentokoneita
-----------------------------------------------

* North American B-25 Mitchell
* Martin B-26 Marauder
* Bristol Beaufighter
* Petljakov Pe-2
* Junkers Ju 88
* Messerschmitt Me 210

Lähteet
-------

* Donald, David: *The encyclopedia of world aircraft*. Leicester: Blitz Editions, 1997. ISBN 1-85605-375-X. (englanniksi)
* Donald, David: *The Military Propeller Aircraft Guide - From 1914 to present day*, Chartwell Books, 1999, Lontoo, Englanti ISBN 0-7858-1023-4. (s. 66-67)

### Viitteet

1. ↑  Donald 1997 s. 348
2. ↑  Donald D. 1999: s. 66
3. ↑  Chant, 2008: s. 111
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Douglas A-20 Havoc** Wikimedia Commonsissa
**Copacabana** on kaupunginosa Rio de Janeiron kaupungissa Brasiliassa. Copacabana on maailmankuulu puolikuun muotoisesta hiekkarannastaan, ja sen värikäs historia on innoittanut muusikoita, kirjailijoita ja taiteilijoita.

Copacabanan kaupunginosa alkaa Princesa Isabelin kadusta ja jatkuu aina hiekkarannan kuudenteen hengenpelastustorniin (Posto Seis) Copacabanan linnakkeen (Forte de Copacabana) lähellä. Copacabanasta länteen on pieni Arpoadorin uimaranta, sitten Ipanema ja Leblon. Idässä, ensimmäisellä hengenpelastustornilla, on Lemen kaupunginosa ja hiekkaranta. Copacabanan hiekkaranta ulottuu toisesta hengenpelastustornista kuudenteen.

30-, 40-, ja 50-luvuilla Copacabana tuli tunnetuksi boheemina ja rikkaana kaupunginosana, joka oli täynnä ravintoloita, elokuvateattereita, kauppoja ja teattereita. 1960-luvulla Copacabanasta oli kuitenkin tullut jo niin kuuluisa, että asukkaita virtasi enemmän kuin alueella oli tilaa. Vanhat talot korvattiin kerrostalojen pienillä huoneistoilla. Nykyään Copacabana on Rion tiheimmin asuttu alue 3400 asukkaallaan per neliökilometri. Uudisrakentamisesta huolimatta Copacabana on edelleen yksi Rion kauneimmista kohteista, jonka yli 80 hotelliin virtaa turisteja ympäri maailmaa. 

Copacabanan neljä kilometriä pitkä hiekkaranta on tunnettu valkoisin ja mustin aalloin koristellusta mosaiikkijalkakäytävästään. Hiekkarannan editse kulkeva Avenida Atlântica rajaa hiekkarannan muusta kaupunginosasta. Sunnuntaisin tie on autoilta suljettu, jolloin sen valtaavat lenkkeilijät, pyöräilijät ja rullaluistelijat. Itse hiekalla järjestetään hiekkajalkapallon ja -lentopallon maailmanmestaruuskilpailuja sekä konsertteja. Uuden vuoden ilotulitus kerää rannalle peräti kolme miljoonaa katsojaa. 

Kaupunginosan kuuluisin rakennus on hotelli Copacabana Palace, jota pidetään yhtenä Brasilian ylellisimmistä. Vuonna 1923 rakennetun hotellin suunnitteli ranskalainen arkkitehti Joseph Gire. 

Turistien suuri määrä houkuttelee myös kerjäläisiä ja taskuvarkaita, eikä kaupunginosa ole öisin kovinkaan turvallinen. Kaupunginosassa sijaitsee neljä favelaa. 

Copacabana on tunnettu myös yöelämästään: baareista, diskoista ja prostituoiduista.

Kuvia Copacabanalta
-------------------

* Copacabanan rantaCopacabanan ranta
* Ilmakuva Rio de Janeiron eteläosasta. Copacabanan hiekkaranta on kuvassa vasemmalla.Ilmakuva Rio de Janeiron eteläosasta. Copacabanan hiekkaranta on kuvassa vasemmalla.
* Hotelli Copacabana PalaceHotelli Copacabana Palace

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Copacabana**.
* Copacabanan virallinen sivu (portugaliksi) (englanniksi)
* Old Postcards from Brazil - Copacabana (portugaliksi) (englanniksi)
* Copacabanan karttasivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
***Copaifera reticulata*** on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, kopaivapuiden (*Copaifera*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on suuri ja ainavihanta puu, joka kasvaa yleensä 30–45 metriä korkeaksi. Puun runko on suora ja se voi olla oksaton 30 metrin korkeuteen saakka.

*Copaifera reticulata* kasvaa luonnossa kosteissa metsissä sekä ylänköjen sademetsissä hiekkaisella maaperällä. Lajia tavataan luonnossa Etelä-Amerikassa Brasiliassa, Perussa ja Boliviassa.

*Copaifera reticulata* on yksi tärkeimmistä niistä kopaivapuista, joista saatavasta hartsista voidaan valmistaa kopaivabalsamia. Muista kopaivabalsamin tuotantoon sopivaa hartsia tuottavista kopaivapuita kolme tärkeintä ovat *Copaifera officinalis*, *Copaifera multijuga* ja *Copaifera langsdorffii*. Kopaivabalsamin lisäksi *Copaifera reticulata* -lajia kaadetaan puutavaraksi. Etelä-Amerikan alkuperäisasukkaat ovat hyödyntäneet *Copaifera reticulata* -lajia jo pitkään erityisesti juuri siitä saatavan hartsin, mutta myös siitä saatavan puutavaran takia.

*Copaifera reticulata* -lajin sydänpuun väri vaihtelee vaaleanpunaisesta punaruskeaan ja sen ympärillä on selvästi erottuva, 2–3 cm paksu kerros pintapuuta. *Copaifera reticulata* -lajin puuaines on kevyttä ja pehmeää tai keskikovaa. Puutavaraa voi käyttää moneen eri tarkoitukseen, kuten rakentamiseen, sisustukseen, panelointiin, parketteihin, vaneriin, lastulevyihin, pakkauksiin ja huonekaluihin.

Lähteet
-------

* Useful Tropical Plants: *Copaifera reticulata* (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  *Copaifera reticulata* *IUCN Red List of Threatened Species*. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Copaifera reticulata* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q15529789
* Wikispecies: Copaifera reticulata
* CoL: Y2XZ
* EoL: 416766
* GBIF: 2978143
* GRIN: 401478
* IFPNI: 2D868942-71A5-9A2C-E9E7-F575754A2449
* IPNI: 64945-2
* IRMNG: 11010801
* IUCN: 163989265
* Open Tree of Life: 3917211
* Plant List: ild-12087
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:64945-2
* Tropicos: 13008413
* WFO: wfo-0000165656

 |

 |
Copic-huopakynä.
**Copic** (コピック) huopakynäsarja, jota on valmistanut vuodesta 1987 japanilainen yhtiö Too. Uudelleen täytettävät, nopeasti kuivuvat huopakynät ovat alkoholipohjaisia ja kaksipäisiä. Monien manga -taiteilijoiden ja kuvittajien käyttämässä sarjassa on satoja eri sävyjä.

Eri tyypit
----------

Copic–huopakynistä on olemassa erilaisia malleja, joiden ominaisuudet vaihtelevat.
Kaikkien mallien kärjet ovat vaihdettavissa uusiin.

COPIC Ciao:ssa on kaksi kärkeä (sivellin ja puolileveä) ja 180 sävyä. Kärjet voidaan vaihtaa myös Sketch-kynän kärkiin. Ciao on sarjan edullisin malli.

COPIC Sketch:in kaksi kärkeä ovat sivellin ja puolileveä. Sketch-valikoimaan kuuluu 346 sävyä ja tarjolla on myös tyhjiä kyniä itse sekoitettuja sävyjä varten. Sketch toimii COPIC Airbrush kynäruiskussa.

COPIC Marker:in vakiokärjet ovat leveä ja kapea joiden lisäksi saatavilla on 7 erilaista lisäkärkeä. Sävyjä on 214. Marker on yhteensopiva Copic Airbrush kynäruiskun kanssa ja valikoimaan kuuluu tyhjiä kyniä omien sävyjen sekoittamista varten.

COPIC Wide:n kärki on leveä (21mm) ja sävyjä on 36. Sketch:in ja Marker:in tapaan saatavilla on tyhjiä kyniä itse sekoitettuja sävyjä varten.

Käyttö
------

Copicit ovat suosittuja harrastelevien manga-piirtäjien keskuudessa, mutta erityisesti niitä käyttävät monet ammattilais-manga-taiteilijat. Copic-huopakynät soveltuvat hyvin myös ammattimaiseen tuotesuunnitteluun ja kuvittamiseen.

Lisätuotteet
------------

Copic-huopakynät voi liittää kynäruiskuun (airbrush), jonka avulla voi helposti värittää taustoja sekä laajoja pintoja. 

Copic-huopakynien lisäksi on tärkeää hankkia hyvälaatuista paperia, esimerkiksi Copic- tai Schoellershammer- paperia. Kunnollinen tussipaperi säästää kynien terää, eikä ime liikaa mustetta. Myöskään muste ei sotke tai mene paperin lävitse, ja saat väreistäsi tasaiset ja kirkkaat.

Markkinoilla on useita piirustusoppaita jotka keskittyvät mangapiirtämiseen ja erityisesti copic-huopakynien tekniikoihin. Suosittuja oppaita ovat esimerkiksi How to Draw Manga -sarja ja Let’s Draw -kirja.

Lähteet
-------

* Copicmarker.com
* Tempera.com
Elinor Ross
**Elinor Ross** (1. elokuuta 1926 Tampa, Florida – 6. maaliskuuta 2020 New York, New York) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.

Ross opiskeli Syracusen yliopistossa ja harkitsi uraa lääketieteessä. New Yorkin kaupunkiin muutettuaan hän kuitenkin opiskeli laulua ensisijaisesti William Hermanin johdolla. Hän sai opetusta myös Leo Resnickiltä ja Stanley Sontagilta. William Hermanin studiolla samanaikaisesti hänen kanssaan opiskelivat Roberta Peters, Nedda Casei ja Elaine Malbin. Ross teki ammattilaisena debyyttinsä vuonna 1958 Leonoran roolissa *Trubaduurin* esityksessä Cincinnatin oopperassa. Esiintyjiin kuuluivat hänen ohellaan Jussi Björling, Giulietta Simionato ja Ettore Bastianini. Ross sai managerikseen Sol Hurokin ja pääsi laulamaan Euroopan johtaviin oopperataloihin, kuten La Scalaan, La Feniceen, Arena di Veronaan, Wienin valtionoopperaan ja Staatsoper Unter den Lindeniin.

Maineensa kasvaessa Euroopan oopperataloissa 1960-luvun mittaan Ross alkoi saada tarjouksia myös Metropolitan-oopperasta, jossa hän lopulta debytoi vuonna 1970 Turandotin roolissa. Hän korvasi esityksessä lyhyellä varoitusajalla Birgit Nilssonin. Rossin muita rooleja Metropolitan-oopperassa olivat Tosca, Amelia, Lady Macbeth ja Santuzza. Viimeisen kerran Ross esiintyi Metropolitan-oopperassa 24. marraskuuta 1979 Aidan roolissa James Conlonin johtamassa esityksessä. Esitystä seuranneena aamuna hän heräsi kasvohalvausoirein, joiden todettiin johtuvan vaikeasta Bellin halvauksesta. Sairastuminen päätti Rossin oopperauran, mutta hän esiintyi jonkin aikaa vielä 1980-luvulla konserttisalissa etenkin Taiwanissa ja Hongkongissa. Vuonna 1996 Ross lauloi ensimmäistä kertaa moniin vuosiin Giulio Gari Foundationin järjestämässä gaalakonsertissa. Siellä hän tulkitsi George Gershwinin *Kesäyön* Richard Woitachin pianosäestyksellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Elinor Ross, 93, Who Possessed a Dramatic Soprano of Uncommon Warmth and Beauty, has Died (Arkistoitu – Internet Archive) Opera News


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Copa América Femenina** (aikaisemmin **Campeonato Sudamericano de Fútbol Femenino**) on Conmebolin järjestämä jalkapalloturnaus maanosan mestaruusturnaus, joka on suunnattu naismaajoukkueille. Turnaus järjestetään neljän vuoden välein. Ensimmäisen kerran turnaus järjestettiin vuonna 1991. Menestynein joukkue on Brasilia, joka on voittanut yhdeksästä turnauksesta kahdeksan. Brasilian lisäksi vain Argentiina on pystynyt voittamaan Copa Américan.

Pelimuoto
---------

Viime vuosina turnaus on järjestetty siten, että osallistuvat 10 maata on jaettu kahteen lohkoon. Alkulohkoissa kaikki joukkueet pelaavat yhden ottelun jokaista muuta joukkuetta vastaan. Lohkojen kaksi parasta joukkuetta etenevät jatkolohkoon, jossa joukkueet pelaavat lohkon sisällä yhden ottelun muita joukkueita vastaan. Jatkolohkon voittaja voittaa samalla koko turnauksen.

Turnaukset
----------

| Vuosi | Isäntämaa | Joukkuemäärä | Voittaja | Toinen | Kolmas | Neljäs |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 |  Brasilia | 3 |  Brasilia |  Chile |  Venezuela |  |
| 1995 |  Brasilia | 5 |  Brasilia |  Argentiina |  Chile |  Ecuador |
| 1998 |  Argentiina | 10 |  Brasilia |  Argentiina |  Peru |  Ecuador |
| 2003 |  Peru | 10 |  Brasilia |  Argentiina |  Kolumbia |  Peru |
| 2006 |  Argentiina | 10 |  Argentiina |  Brasilia |  Uruguay |  Paraguay |
| 2010 |  Ecuador | 10 |  Brasilia |  Kolumbia |  Chile |  Argentiina |
| 2014 |  Ecuador | 10 |  Brasilia |  Kolumbia |  Ecuador |  Argentiina |
| 2018 |  Chile | 10 |  Brasilia |  Chile |  Argentiina |  Kolumbia |
| 2022 |  Kolumbia | 10 |  Brasilia |  Kolumbia |  Argentiina |  Paraguay |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Copa América Femenina 2018 - Reglamento (pdf) Conmebol. Viitattu 28.5.2019. (englanniksi)
Kirjan painolaatta.
***Jikji*** eli *Munkki Baegunin antologia Suurten Pappien opetuksista Buddhan hengen tunnistamiseksi mietiskelemällä* on korealainen buddhalainen teos. Teos on painettu Goryeo-dynastian aikana vuonna 1377, ja se on maailman vanhin säilynyt kirja, joka on painettu käyttäen metallisia painolaattoja. UNESCO on sisällyttänyt *Jikjin* Memory of the World -ohjelmaan. 

*Jijki* painettiin Heungdeokin temppelissä 1377, 78 vuotta ennen Gutenbergin Raamattua, joka painettiin vuosina 1452–1455. Huomattava osa *Jijkjistä* on kadonnut ja vain sen viimeinen osa on säilynyt. Tätä kappaletta säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa.

Kirjoittaja
-----------

*Jikjin* kirjoitti buddhalainen munkki Bagun (1298–1374, buddhalaiselta nimeltään Gyeonghan). Baegun työskenteli Angukin ja Shingwangin temppelien pääpappina Haejussa. *Jikji* julkaistiin kahtena osana Seongbulsanissa 1372. Baegun kuoli Chwiamin temppelissä Yeojussa 1374.

Sisältö
-------

Kuva teoksesta vuodelta 1377.
*Jikji* muodostuu kokoelmasta otteita kunnioitetuimpien munkkien opetuksista useiden sukupolvien ajalta. Teos kirjoitettiin buddhalaisuuden oppaaksi. Teos kuvaa Japanin zen-buddhalaisuuden edeltäjän seonin perusteet. 

*Jikji* koostuu kahdesta osasta. Metallipainosta säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa. Teoksesta on repeytynyt viimeisen osan ensimmäinen sivu. Chwiamsan temppelissä valmistettu puupainos *Jikjistä* on täydellinen kappale. Sitä säilytetään Korean kansalliskirjastossa, Jangsagakin ja Bulgapin temppeleissä sekä Korean akatemiassa.

Painaminen
----------

*Jikjin* viimeisellä sivulla on kuvattu sen painamisen tiedot. Teos valmistettiin kuningas U:n kolmantena vuonna (heinäkuussa 1377) Heungdeokin temppelissä Cheongjussa. Alun perin *Jikji* koostui kahdesta osasta ja yhteensä 307 luvusta, mutta metallipainoksen ensimmäinen osa on kadonnut. 

Baegunin oppilaat Seoksan ja Daldam auttoivat *Jikjin* valmistamisessa, samoin kuin naismunkki Myodeok. 

Säilynyt metallilaatalla painettu teos on kooltaan 24,6 × 17,0 cm.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jikji
**Jidéhem**, oikealta nimeltään **Jean De Mesmaeker** (21. joulukuuta 1935 – 30. huhtikuuta 2017) oli belgialainen sarjakuvapiirtäjä. Hänet tunnetaan parhaiten *Sophie*-sarjan luojana sekä sarjakuvapiirtäjä André Franquinin avustajana.

Jidéhem opiskeli Brysselissä Saint Luc -taidekoulussa. Hänen ensimmäinen sarjakuvansa oli vuosina 1954–1956 *Héroïc-Albums*-lehdessä ilmestynyt seikkailusarja *Ginger*, jonka tekemisen hän aloitti vain 19-vuotiaana. Kun kyseinen lehti lakkasi ilmestymästä, Jidéhem siirtyi Dupuis-kustantamon julkaisemaan *Spirou*-lehteen. Hän oli taitava piirtämään ajoneuvoja ja saikin aluksi piirtää lehden *Starter*-autopalstalle, jonka pääpiirtäjänä Franquin tuolloin toimi. Vuosina 1958–1978 Jidéhem piirsi ja käsikirjoitti *Starteria* yksinään ja teki sarjan nimikkohahmolle, Starter-mekaanikolle myös omia seikkailuja, joista julkaistiin 1960-luvun alussa kolme sarjakuva-albumia. Vuonna 1963 ilmestyneessä viimeisessä *Starter*-albumissa Jidéhem esitteli sivuhahmona pikkutyttö *Sophien*, josta tuli sittemmin oman sarjansa päätähti. Jidéhem piirsi *Sophie*-sarjaa *Spirouhun* aina 1990-luvun alkuun asti. Hän herätti myös ensimmäisen sarjansa *Gingerin* eloon *Spiroussa* vuonna 1981 ja teki sitä viiden albumin verran, joista viimeinen ilmestyi vuonna 2000.

Omien sarjojensa ohella Jidéhem tunnetaan vuonna 1957 käynnistyneestä yhteistyöstään Franquinin kanssa. Hän piirsi taustoja Franquinin *Piko ja Fantasio* -seikkailuihin ja varsinkin *Niilo Pieliseen*. Varhaisemmissa puolisivuisissa Niilo-stripeissä suuri osa piirrostyöstä on Jidéhemin tekemää, mutta vuodesta 1968 Franquin piirsi sarjaa yksin. Sarjassa sivuhahmona esiintyvä mahtipontinen liikemies, johtaja Pappenskiöld (*Monsieur De Mesmaeker*) perustui melko suoraan ja nimeään myöten Jidéhemin isään. Jidéhem piirsi myös taustat kahteen François Walthéryn *Natasha*-tarinaan 1980-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Décès de Jidéhem, auteur belge de BD et pilier du journal "Spirou" *DH.be*.  2.5.2017. Viitattu 3.5.2017. (ranskaksi)
2. 1 2 3  Jidéhem (englanniksi) Lambiek Comiclopedia. Viitattu 25.10.2016.
3. 1 2  *Piko ja Fantasio: Zorbul-tarinat*, s. 20 (johdanto). Egmont Kustannus, Helsinki 2013. Alkuteos *Spirou et Fantasio – L’Integrale 7 – Le mythe Zorglub*, Dupuis 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Jidéhemin esittely Dupuis-kustantamon sivulla (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Kummitussirkat** (Phasmatodea) on maailmanlaajuisesti yli 3000 lajia käsittävä hyönteisten lahko. Ne voidaan jakaa morfologisin perustein sauva- ja lehtisirkkoihin. Kummitussirkkoja tavataan maapallon lämpimillä ja trooppisilla vyöhykkeillä. Suomessa ryhmän lajeja ei esiinny.

Kummitussirkojen meripihkoihin säilynyt fossiiliaineisto on äärimmäisen niukkaa ja rajoittuu tertiäärikauteen. Erityisesti lehtisirkoista tunnetaan vain yksi 47 miljoonaa vuotta vanha fossiili Saksasta Messelin kaivokselta. Koko mesotsooiselta maailmankaudelta ei tunneta varmoja kummitussirkkojen jäänteitä, joskin muutamia niiden mahdollisia kantamuotoja on säilynyt.

Rakenne
-------

Lahkolle on tyypillistä suuret vaihtelut niin koon kuin ulkomuodonkin suhteen. Ryhmään kuuluu mm. pisin tunnettu hyönteinen, jalkoineen yli 50 cm:n pituinen *Phobaeticus chani* kuin myös yli 50 gramman painoiseksi kasvava *Heteropteryx dilatata*. Kummitussirkkojen suojaväri on erinomainen ja monia lajeja on erittäin vaikeaa havaita niiden luontaisessa ympäristössä.

Kummitussirkkojen vartalo muistuttaa joko oksaa, kaarnanpalaa tai lehteä ja väri vaihtelee vihreän ja ruskean eri sävyissä. Väri voi vaihtua vuorokaudenajan mukaan. Tuntosarvet ovat rihmamaiset ja verkkosilmät pienet. Joskus päälaella saattaa olla kolme pistesilmää.

Liikkuminen tapahtuu rukoilijasirkkojen tapaan nykivin liikkein. Jotkin lajit osaavat lentää. Siivekkäiden lajien lenninsiivet ovat suojaavia etusiipiä pidemmät.

Kehitys ja elintavat
--------------------

Kaikki kummitussirkat ovat lehdensyöjiä, jotka käyvät läpi vaillinaisen muodonvaihdoksen. Toukkavaiheita on 6–9. Lisääntyminen tapahtuu joko suvullisesti tai varsin usein neitseellisesti. Koiraat, jos sellaisia on, ovat huomattavasti naaraita hentorakenteisempia.

Kummitussirkat ovat melko helppohoitoisia, mikä on tehnyt monista lajeista suosittuja terraarioeläimiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Penney D. & Jepson J. E.: *Fossil Insects: An introduction to palaeoentomology*. Siri Scientific Press, 2014. ISBN 978-0957453067.  s. 113–115
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Phasmid Study Group
* Phasma
* Le Monde des Phasmes
* www.phasmatodea.de
* ITIS: Phasmatodea (englanniksi)
* Ötökän elämää: Kummitussirkat
* Kummitussirkat – Terraario

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q188029
* Wikispecies: Phasmatodea
* AFD: Phasmida
* BugGuide: 74
* CoL: 8NKFG
* EoL: 645
* EPPO: 1PHASO
* Fauna Europaea: 11925
* Fauna Europaea (new): ea41d5d6-6cda-4f1f-8c6f-9ad1c01c1119
* GBIF: 1460
* iNaturalist: 47198
* IRMNG: 12370
* ITIS: 666755
* NBN: NHMSYS0020787704
* NZOR: f6b43006-184a-4f1f-b5ee-f83017bb34b9
* Phasmida Species File: 1199226

 |

 |
**Frank Jamesin paluu** (*The Return of Frank James*) on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1940. Se on jatko-osa Henry Kingin ohjaamalle elokuvalle *Jesse James – suuri seikkailija*. Elokuvan on käsikirjoittanut Sam Hellman ja nimiosassa Frank Jamesina on Henry Fonda.

Tuotanto ja vastaanotto
-----------------------

*Frank Jamesin paluun* esituotanto alkoi syyskuussa 1939, jolloin elokuvan *Jesse James – suuri seikkailija* käsikirjoittanut Nunnally Johnson teki ensimmäisiä luonnoksia tarinasta. Käsikirjoittajaksi tuli myöhemmin Sam Hellman.

Langin palkkaaminen ohjaajaksi aiheutti roolijaossa ongelmia. Langin ja Henry Fondan välit olivat tulehtuneet elokuvan *Karkuri* kuvauksissa. Lang sai suostuteltua Fondan kuitenkin mukaan elokuvaan. Muihin rooleihin palkattiin monia edellisen elokuvan näyttelijöitä toistamaan roolinsa. Gene Tierney teki elokuvassa ensiesiintymisensä valkokankaalla toimittajana, joka rakastuu Frank Jamesiin.

Elokuvan tuotanto alkoi huhtikuussa 1940, ja sitä kuvattiin 45 päivää. Viimeiset kuvaukset olivat kesäkuussa. Kuvauksia varten pystytettiin lavasteita Bishopin ja Sonoran kaupunkeihin. Foxin studioiden lavasteissa kuvattiin kohtaukset, jotka sijoittuivat Omahaan.

*Frank Jamesin paluu* tuli ensi-iltaan elokuussa 1940. Se menestyi hyvin lippuluukuilla ja sai positiivisia arvosteluita kriitikoilta.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Frank James on elokuvassa vetäytynyt eläkkeelle epäonnistuneen ryöstön jälkeen. Hän käyttää nimeä Ben Woodsen ja viljelee maata Missourissa kahden ystävänsä kanssa. Frank James saa tietää, että Robert Ford on tappanut raukkamaisesti hänen veljensä ampumalla selkään. Frank antaa lain hoitaa asian. Kun paljustuu, että Ford on vapautettu kuolemantuomiostaan Frank lähtee kostamaan veljensä puolesta.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooliluettelo
-------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Henry Fonda  | … |  Frank James
  |
|  Gene Tierney  | … |  Eleanor Stone
  |
|  Jackie Cooper  | … |  Clem
  |
|  Henry Hull  | … |  majuri Rufus Cobb
  |
|  John Carradine  | … |  Robert Ford
  |
|  Charles Tannen  | … |  Charlie Ford
  |
|  J. Edward Bromberg  | … |  George Runyan
  |

Lähteet
-------

* McGilligan, Patrick: *Fritz Lang: The Nature of the Beast*. New York: St Martins Press, 1997. ISBN 0-571-19175-4.
* Ott, Frederick W.: *The Films of Fritz Lang*. New Jersey: Secaucus, 1979. ISBN 0-8065-0435-8.

### Viitteet

1. 1 2  McGilligan, s. 263
2. ↑  McGilligan, s. 264
3. ↑  Ott, s. 188
4. ↑  McGilligan, s. 267
5. ↑  Full Synopsis for The Return of Frank James *Tcm.com*. Turner Classic Movies, A Time Warner Company. Viitattu 11. huhtikuuta 2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Frank Jamesin paluu* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Frank Jamesin paluu* Elonetissä.
**Brookesia nana** on Madagaskarilla tavattava maakameleonttien suvun kameleonttilaji. Laji löydettiin vuonna 2012 ja se kuvailtiin vuonna 2021 ilmestyneessä tutkimuksessa. Laji tunnetaan vain kahden yksilön perusteella, mutta mahdollisesti se on kaikista tunnetuista matelijoista pienikokoisin.

*Brookesia nana* löydettiin Madagaskarin Soratan massiivilta tutkimusretkellä vuonna 2012. Se tunnetaan yhden uroksen ja yhden naaraan perusteella. Laji kuvailtiin tiedejulkaisu *Naturessa* ilmestyneessä tutkimuksessa tammikuussa 2021. *Brookesia nana* saattaa olla pienikokoisin kaikista tunnetuista matelijoista. Sen lähin tunnettu kilpailija on *Brookesia micra*. Urospuolisen holotyypin ruumiin pituus ilman häntää oli 13,5 mm ja hännän kanssa 21,6 mm. Naaraspuolisen paratyypin vastaavat lukemat olivat 19,2 mm ja 28,9 mm. Naaras oli täysikasvuinen, kuten mahdollisesti myös uros. DNA-tutkimuksen perusteella se on läheistä sukua lajille *Brookesia karchei*. Maakameleontit *(Brookesia)* ovat pienikokoisa maassaeläjiä, joita tavataan Madagaskarin metsäalueilla.

*Brookesia nana* tunnetaan vielä huonosti, koska tunnettuja yksilöitä on vain kaksi. Ilmeisesti se elää sademetsien pohjalla ja on päiväaktiivinen. Yöksi se vetäytyy suojaan ruohoihin. Saalistajan mahdollisesti lähestyessä se tipauttaa itsensä karikkeeseen. Lajilla on muiden kameleonttien tapaan kieli, jota se käyttää ilmeisesti pienien punkkien ja hyppyhäntäisten saalistamiseen. Lajin uskotaan olevan uhanalainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jason Bittel: New chameleon species may be world’s smallest reptile *National Geographic*. Viitattu 5.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Glaw, F. Köhler, J. Hawlitschek, O. et al.: Extreme miniaturization of a new amniote vertebrate and insights into the evolution of genital size in chameleons *Sci Rep 11, 2522 (2021)*. Viitattu 5.2.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q105305913
* Wikispecies: Brookesia nana
* CoL: 8KPMS
* iNaturalist: 1192113
* RD: nana
* ZooBank: 37B38077-FA5D-48E9-BACF-723061B3921F

 |

 |
**Leena Kellosalo** on tamperelaissyntyinen kirjailija, FM, näyttelijä ja arvostelija. Hänet palkittiin Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnolla v. 2018 runoteoksesta *Hevosenpääsumussa* (ntamo). Kellosalon esikoiskokoelma *Leonardo sai siivet* julkaistiin vuonna 2015. 

Kellosalo on valmistunut filosofian maisteriksi Turun yliopistosta pääaineenaan Suomen kieli ja kirjallisuus. Kellosalo on freelance-näyttelijänä esittänyt monologeja Gösta Ågrenin, Emily Dickinsonin, Sylvia Plathin ja Aila Meriluodon runoudesta sekä Margareta Skantzen kirkkonäytelmää, Maria Magdaleenaa, mm. Kajaanin Runoviikolla ja Tampereen Teatterikesässä.

Teokset
-------

* Kellosalo, Leena: *Leonardo sai siivet*. Helsinki: ntamo, 2015. ISBN 978-952-215-617-4.
* Kellosalo, Leena: *Hevosenpääsumussa*. Helsinki: ntamo, 2018. ISBN 978-952-215-717-1.
* Kellosalo, Leena: *Tulikärpäsiä Tammelan yllä*. Helsinki: ntamo, 2021. ISBN 978-952-215-816-1.
* Forss-Crespo Moreyra, Zoila & Kellosalo, Leena: *Hologrammi : runoantologia = Holograma : antología poética*. Kerava: Rosetta Versos, 2022. ISBN 978-952-68960-5-2.

Lähteet
-------

1. ↑  Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto *kirjasampo.fi*. Viitattu 31.1.2021.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Leena Martin** (o.s. **Vestala**, s. 26. syyskuuta 1962) on suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Uransa aikana Martin pelasi 165 naisten maaottelua ja yli 15 vuotta Suomen naisten pääsarjassa. Vuosina 1982–1987 Martin voitti kolme Suomen mestaruutta Lahden Sammon paidassa. Vuonna 1990 hän voitti viimeisen SM-kultansa Turun Riennon paidassa.

Pelaajauransa jälkeen Martin on toiminut muun muassa Keravan Kori-80:n naisten joukkueen valmennusjoukoissa.

Vuonna 2016 Martin nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen.

Katso myös
----------

* Luettelo 1 000 pistettä Suomen koripallomaajoukkueessa tehneistä pelaajista

Lähteet
-------

* Leena Martin (Vestala)[vanhentunut linkki] Suomen Koripallomuseo
* Leena Martin (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkuetilastot (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. 1 2  Siukonen, Markku & Rantala, Risto: *Kaikki urheilusta*, s. 556. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 951-1-20841-1.
2. 1 2  Kori-80:n valmentajapaketti koossa  18.6.2008. Suomen Koripalloliitto. Viitattu 30. lokakuuta 2009.
3. ↑

  

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1980
4 Kotisaari |
5 Koski |
6 Nummi |
7 Avellan |
8 Mäkelä |
9 Martin |
10 Hakala |
11 Airas-Järventaus |
12 Valtakari |
13 Vesa |
14 Saarteinen |
15 Peltoniemi |
Valmentaja Saarinen

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1981
4 Koski |
5 Avellan |
6 Nygren |
7 Martin |
8 Savikko |
9 Peltoniemi |
10 Hakala |
11 Airas-Järventaus |
12 Nohynek |
13 Vesa |
14 Saarteinen |
15 Toikka |
Valmentajat Arola & Saarinen

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1987
4 Huttunen |
5 Pajanti-Raudus |
6 Harvio |
7 Martin |
8 Helin |
9 Leino |
10 Hakala |
11 Airas-Järventaus |
12 Luostarinen |
13 Hilanne |
14 Nyman |
15 Päiviö |
Valmentaja Mantere