recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marta Elisabet von Fieandt-Björkman**, o. s. *von Fieandt* (9. tammikuuta 1895 Helsinki – 20. helmikuuta 1932 Kauniainen) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.

Marta von Fieandtin vanhemmat olivat maanviljelysinsinööri, agronomi Georg Ivar von Fieandt (1859–1929) ja pianonsoiton ja saksan kielen opettaja Hilda Simolin. Molemmat vanhemmat olivat aktiivisesti mukana Mikkelin musiikkielämässä ja olivat jäseninä Mikkelin amatööriorkesterissa. Marta von Fieandt pääsi ylioppilaaksi Mikkelin suomalaisesta yhteiskoulusta 1913. Hän oli työssä Privatbankenissa Helsingissä 1916–1920, mutta harjoitti samaan aikaan lauluopintoja Alexandra Ahngerin, Maikki Järnefelt-Palmgrenin ja Alma Fohströmin johdolla.

Marta von Fieandt piti ensikonserttinsa 20. huhtikuuta 1920 Helsingissä. Hän lähti sitten Berliiniin ja jatkoi siellä lauluopintojaan vajaan kolmen vuoden ajan. Samaan aikaan Berliinissä opiskelivat laulua myös suomalaiset Mary Spennert, Annikki Arni ja Väinö Hannikainen. Marta von Fieandt esiintyi Berliinissä ollessaan Mademoiselle Silberklangin roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin pienoisoopperassa Der Schauspieldirektor.

Suomeen palattuaan Marta von Fieandt esiintyi vuosina 1923–1927 useissa rooleissa Suomalaisessa oopperassa. Hänen roolejaan olivat muun muassa Violetta Valéry ja Flora Bervoix oopperassa La Traviata, Kate Pinkerton oopperassa Madama Butterfly, Leonora oopperassa Trubaduuri, Senta oopperassa Lentävä hollantilainen, Helmwige oopperassa Valkyyria, Venus oopperassa Tannhäuser, Maija Harri oopperassa Pohjalaisia, Leonore oopperassa Fidelio, Tatjana oopperassa Jevgeni Onegin ja Domna Saburowa oopperassa Tsaarin morsian. Marta von Fieandtin ura katkesi kuitenkin vaikeaan keuhkosairauteen, johon hän menehtyi helmikuussa 1932. Heino Kasken yksinlaulu *Sinisellä sillalla*, op. 26 Larin-Kyöstin tekstiin on omistettu Marta von Fieandtin muistolle. 

Marta von Fieandt oli naimisissa vuodesta 1923 oopperalaulaja Teddy Björkmanin kanssa. Marta von Fieandtin ja Teddy Björkmanin tytär farmaseutti Ulla Ilmonen perusti vuonna 1990 nuoria laulajia tukevan stipendirahaston vanhempiensa muistoksi Suomen kansallisoopperan rahaston yhteyteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Georg Ivar von Fieandt
2. ↑  Sopraano Taina Piira sai Ulla Ilmonen -stipendin, Helsingin Sanomat Kulttuuri 25.11.2000 (Tilaajille)

Aiheesta muualla
----------------

* Oopperalaulajatar Marta von Fieandt, valokuva vuodelta 1920. Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
* Marta von Fieandt Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta Encoressa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Marta von Fieandt-Björkman
**Tarsos***lähde?* (m.kreik. Ταρσός) on kaupunki Turkissa. Sen asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 245 671.

Maantiede
---------

Kleopatran portti.
Tarsos siajitsee Keski-Turkin eteläosassa noin 20 kilometrin päässä Välimeren rannikosta sisämaahan. Kaupunki on Cydnusjoen (Tarsus Çay) varrella. Kaupunkia ympäröi tasanko, joka tunnetaan hedelmällisenä maatalousseutuna.

Historia
--------

Paavalin kirkko.
Nykyisen Tarsoksen alueella on ollut keskyksettä ihmisasutusta jo neoliittiselta kaudelta lähtien. Nykyinen Tarsos mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä muinaisen Assyrian ajoilta kuningas Sanheribin valtakaudella. Sittemmin kaupunkia hallitsivat akhaimenidit ja seleukidit. Seleukidien kaudella paikka tunnettiin Antiokhos IV Epifanesin mukaan nimellä "Antiokia Cydnuksen varrella". Vuonna 67 ennen ajanlaskun alkua Tarsoksesta tuli osa Rooman valtakuntaa ja Kilikian provinssin pääkaupunki. Osana Roomaa Tarsos oli yksi Itä-Rooman johtavia keskuksia. Marcus Antonius ja Kleopatra tapasivat ensimmäisen kerran Tarsoksessa, joka tunnettiin myös kreikkalaista filosofiaa opettavasta yliopistostaan. Kristinuskon historiassa Tarsos tunnetaan Paavalin syntymäpaikkana.

Arabit valtasivat Tarsoksen Bysantin valtakunnalta vuonna 712 ja tekivät siitä osan kohti itää kulkevasta linnoitusten ketjusta. Bysantin valtakunta ei kuitenkaan luopunut kaupungista, joka vallattiin ja jälleenvallattiin sittemmin useita kertoja. Abbasidikalifi al-Mamun haudattiin Tarsokseen. Abbasidien jälkeen kaupunkia hallitsivat hamdanidit, tulunidit ja ikhšidit. Vuonna 950 Bysantin laivasto otti huomattavan voiton Said al-Daulan laivastosta kaupungin edustalla ja vuonna 965 keisari Nikeforos II Fokasin joukot valtasivat kaupungin. Vuonna 1097 kaupungin valtasivat ristiretkeläiset näiden marssiessa Bysantin maiden läpi kohti Pyhää maata. Seuraavalla vuosisadalla siitä tuli osa Kilikian armenialaiskuningaskuntaa, kunnes Egyptin mamelukit valtasivat sen 1300-luvulla.

Mamelukit tekivät Tarsoksesta autonomisen puskurivaltion heidän ja karamanidien välille. Karamanidien tilalle nousivat lopulta heidät alistaneet osmanit, jotka valtasivat myös Tarsoksen seuraavan vuosisadan aikana. Tarsos oli ensin osa Aleppon hallinnollista aluetta, mutta vuonna 1571 siitä tehtiin Kyproksen eyaletin alainen sancak. Vuonna 1867 Tarsoksesta tulitoisen sancakin *kada*. 1800-luvulle tultaessa Tarsos oli taantunut rauniokyläksi. Aluetta vaivasivat etenkin viereiset suot ja niiden myötä malaria. Sittemmin itsenäisessä Turkin tasavallassa pahamaineiset suot alueella on kuivatettu ja Tarsos on kasvanut jälleen paikallisen kaupan keskukseksi.

Väestö
------

Kaupungintalo.
Tarsoksen asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 245 671. Vuonna 2000 vastaava lukema oli 216 382.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tarsus Encyclopaedia Britannica. Viitattu 31.7.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  P. J. Bearman, TH. Bianquis, C. E. Bosworth, E. van Donzel ja W. P. Heinrichs: *The Encyclopaedia of Islam - New Edition*, s. 306-307. Volume T-U. Koninklijke Brill, Leiden, 2000. ISBN 9004112111. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tarsos** Wikimedia Commonsissa
**Frans Edvard Nyberg** (7. helmikuuta 1843 Helsinki – 1. lokakuuta 1912 Porvoo) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri, insinööri ja liikemies.

Frans Edvard Nybergin vanhemmat olivat kamarineuvos Claes Henrik Nyberg ja Ottiliana Anna von Fieandt ja puoliso vuodesta 1869 Ida Emilia Aminoff, eversti Berndt Adolf Carl Gregori Aminoffin tytär.
Heidän pojistaan Wolmar Nyberg oli pankinjohtaja, Frans Nyberg oli Porvoon kaupunginmuseon intendentti, graafikko ja kuvataiteilija ja Carl Nyberg oli lääkäri ja Helsingin yliopiston professori. Myös Frans Edvard Nybergin veljestä Robert Carl August Nybergistä tuli kenraalimajuri. Hänen kaksi muuta veljeään olivat professori, salaneuvos, ylijohtaja Alfred Reinhold Nyberg ja everstiluutnantti, maaherra Otto Gustaf Nyberg.

Frans Edvard Nyberg tuli oppilaaksi Paavalin kadettikouluun Pietariin vuonna 1854. Sieltä hänet siirrettiin junkkarina Konstantinin sotakouluun 1862. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin aliluutnantiksi ja komennettiin palvelukseen Henkivartioväen Hatsinan jääkärirykmenttiin. Hän otti rykmentissään osaa tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1863–1864. Luutnantiksi Nyberg ylennettiin 1866. Hän suoritti 1866–1869 Nikolain insinööriopiston kurssin ja yleni kurssin aikana vuonna 1867 alikapteeniksi. Opiston jälkeen Nyberg siirrettiin Venäjän armeijan sotilasinsinöörikuntaan kapteenina. Odessan sotilaspiirin insinöörikunnan palvelukseen hänet määrättiin 1869, mistä hänet siirrettiin luokantarkastajan apulaiseksi ja linnoitusopin opettajaksi Haminan kadettikouluun seuraavana vuonna.

Nyberg ylennettiin everstiluutnantiksi 1873 ja everstiksi 1876. Vuonna 1879 hänet komennettiin Tambovin kuvernementtiin, Borisoglebskin sotilasteknillisen opiston johtajaksi, missä tehtävässä hän toimi lokakuuhun 1881 asti. Hän sai tuolloin eron sotapalveluksesta kenraalimajurina ja siirtyi sitten hyvin pian Alfred Nobelin perustaman Nobel-yhtiön palvelukseen. Nyberg työskenteli yli kaksikymmentä vuotta yhtiön palveluksessa, johtaen öljykauppaa ja vastaten yhtiön teknisen ja kaupallisen toiminnan laajanemisesta. Vuonna 1903 hän perusti omissa nimissään kiinalaisen teen maahantuontiyhtiön. Häntä häntä voidaan pitää teen tuonnin ja kaupan uranuurtajana Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Frans Edvard Nyberg *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 11.4.2020)
2. ↑  GeneaNet: Claes Henrik Nyberg (Viitattu 11.4.2020)
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Carl Nyberg


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
**Krasnodar** (ven. Краснода́р [krəsnɐˈdar]) on kaupunki Venäjällä Kaukasian pohjoisosassa Itä-Euroopassa Kubanjoen varrella. Krasnodar on Krasnodarin aluepiirin hallinnollinen keskus.

Historia
--------

Krasnodar on perustettu vuonna 1793 ja se oli alkujaan Kubanin kasakoiden keskuspaikkana. Kaupungin nimenä oli vuoteen 1920 asti *Jekaterinodar*. Siitä tuli Adygeiden autonomisen alueen pääkaupunki 1922. Vuonna 1936 Adygeiden autonomisen alueen rajoja muutettiin siten että Krasnodar ei enää kuulunut siihen. Toisessa maailmansodassa Krasnodar oli Saksan hallussa 1942–1943.*lähde?*

Asukasluvun kehitys
-------------------

| Vuosi | Asukasluku |
| --- | --- |
| 1931 | 170 059*lähde?* |
| 1956 | 271 000 |
| 1959 | 313 000 |
| 2004 | 653 300*lähde?* |
| 2010 | 744 995 |

Talous ja liikenne
------------------

Krasnodarissa on öljynjalostus-, kone-, nahka- ja elintarviketeollisuutta. Kaupunki on tärkeä rautatieristeys, jonka nimi on (Krasnodar I). Sieltä on junayhteyksiä eri puolille Venäjää sekä Ukrainaan ja Valko-Venäjälle. Krasnodarissa on myös jokisatama ja merkittävä lentoasema. Kaupungin joukkoliikennettä hoidetaan linja-autoilla, johdinautoilla ja raitiovaunuilla.

Koulut
------

Krasnodarissa on yliopisto sekä lääketieteellinen-, maatalous- ja kasvatustieteellinen opisto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 7.8.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Krasnodar** Wikimedia Commonsissa
**Jaakko Akseli (Jakob Aksel) Antila** (1. marraskuuta 1861 Ilmajoki – 17. heinäkuuta 1920 Duluth, Minnesota, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen faktori ja runoilija.

Antilan vanhemmat olivat talollinen Juho Antila ja Susanna Elisabet Könni. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 Helsingin alkeisopistosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa aina vuoteen 1888 saakka, jolloin hän lähti siirtolaisena Yhdysvaltoihin. Ennen lähtöään hän oli jonkin aikaa valtion rautateiden palveluksessa.

Yhdysvalloissa Antila työskenteli aluksi satamatyöläisenä, kauppa-apulaisena ja lohikalastajana Tyynenmeren rannikolla. Hän päätyi sitten New Yorkiin ja pääsi siellä latojaoppilaaksi Brooklynin suomalaiseen kirjapainoon. Antila toimi sitten kirjapainoalalla ja oli faktorina Päivälehden kirjapainossa Duluthissa. Vuonna 1892 hän julkaisi *Tyyntä ja myrskyä*-nimisen kirjan, joka sisälsi hänen kirjoittamiaan suomen-, ruotsin- ja englanninkielisiä runoja, pakinoita, aforismeja, lastuja ja tunnelmapalasia. Kirjassa oli myös Etelä-Pohjanmaan murteella kirjoitettuja runoja. Antila latoi, painoi ja sitoi itse kirjansa.

Viimeksi Antila hoiti omaa hedelmäfarmiaan ja toimi samalla kielenkääntäjänä ja vapaana sanomalehtimiehenä.

Teoksia
-------

Nimellä *J. A. Antila*:

* *Tyyntä ja myrskyä*; lauloi, latoi, painoi ja sitoi Antilan Jaakko. 1892

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Ilmajoen poika joka runoili yhdeksällä kielellä, Seura, 03.03.1938, nro 9, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Johan Mauritz von Essen.
**Johan Mauritz von Essen** (25. toukokuuta 1830 Oravainen – 1. elokuuta 1872 Turku) oli suomalainen virkamies ja toimittaja.

Essenin vanhemmat olivat Pohjanmaan jalkaväkirykmentin luutnantti Otto Mauritz von Essen ja tämän toinen puoliso Lovisa Charlotta Asp. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1849. Essen opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1853.

Essen työskenteli Turun tuomiokapitulin amanuenssina ja sai vakinaisen viran vuonna 1863. Vuodesta 1865 aina kuolemaansa saakka hän oli tuomiokapitulin varanotaari. Essen toimi myös Suomen talousseuran notaarina vuosina 1854–1857, kirkolliskomiteoiden ja raamattuseuran sihteerinä vuodesta 1861, pappissäädyn notaarina vuoden 1863 valtiopäivillä ja sihteerinä vuoden 1864 pappeinkokouksessa.

Essen työskenteli lastenlehti *Eosin* toimittajana. Hän liittyi *Åbo Underrättelserin* toimitukseen vuonna 1860, oli sen päätoimittaja vuosina 1867–1868 ja jatkoi uutistoimittajana kuolemaansa saakka. Essen oli vuodesta 1864 myös yksi lehden kustannusyhtiön omistajista.

Essen kirjoitti humoristis-satiirisia runoja, mutta ei koskaan julkaissut niitä. Hän on toimittanut runovalikoiman *Svenska skaldeprof för barn och ungdom*.

Professori Carl Gustaf von Essen oli Johan Mauritz von Essenin veli.

Teoksia
-------

* *Svenska skaldeprof för barn och ungdom*. Åbo: J.W. Lillja, 1859.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johan Mauritz von Essen *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Viitattu 14.2.2020.
2. 1 2 3 4  Dodsfall.  *Åbo Underrätelser*, 3.8.1872, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 309. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Gustaf Maximilian (Gösta) Sohlström** (1. lokakuuta 1849 Pori – 18. marraskuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen filosofian kandidaatti, varatuomari ja kuoronjohtaja. Sohlström oli perustamassa 1878 Muntra Musikanter -mieskuoroa ja toimi sen johtajana.

Sohlströmin vanhemmat olivat porilainen kauppaneuvos Gustaf Adolf Sohlström ja Maria Lindqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi 1869 Vaasan lukiosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873 sekä molempien oikeuksien kandidaatiksi 1885. Sohlström sai varatuomarin arvon 1893.

Sohlström oli Suomen senaatin raha-asiain toimituskunnan ekspeditöörinä vuodesta 1887 ja luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallituksen kamreerina 1894–1905. Hän toimi asianajajana Helsingissä 1900–1917 ja oli Suomen itsenäistyttyä sotaministeriön insinööriosaston etappitoimiston ja vuodesta 1919 alkaen sen kanslian päällikkönä.

Sohlström oli perustamassa 1878 Muntra Musikanter -mieskuoroa ja toimi kuoron johtajana. Hän oli myös Akademiska sångföreningenin ja Vapauden veljien johtajana.

Gustaf Sohlström oli naimisissa 1894–1895 Elin Maria Wikbergin, o.s. Lönnholz (k. 1895) kanssa ja vuodesta 1905 Berta Matilda Konsinin kanssa. Sohlströmin nuorempi sisar oli kirjailija Edith Sohlström (1870–1934).

Teoksia
-------

* *Sångarminnen af Kösse*. Helsingfors 1913
* *Några minnesblad ur Akademiska Sångföreningens Historia 1840-1915 af En gammal f. d. medlem*. Akademiska Sångföreningen, Helsingfors 1915

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Gustaf Maximilian Sohlström
2. 1 2  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1960


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Kaarlo Vuori.
**Kaarlo Vuori** (19. elokuuta 1863 Ruovesi – 22. kesäkuuta 1914 Runni, Iisalmi) oli suomalainen taidemaalari, kuvittaja ja piirustuksenopettaja. Muoto- ja henkilömaalarina hän kuului aikakautensa parhaimpiin. Vuori vahvisti merkittävästi piirustuksen asemaa kuvataiteellisen työn perustana. Hän oli niin ikään huomattava esikuva aikansa suomenkielisille miestaiteilijoille. Vuori oli aviossa näyttelijä Tilda Vuoren kanssa vuodesta 1900 kuolemaansa asti. Pariskunnalle syntyi poika Veijo vuonna 1903.

Kaarlo Vuori syntyi kauppias Gustaf Henrik Hällbergin ja Hedvig Patalan kuusilapsiseen perheeseen. Seitsemän ensimmäistä vuottaan hän vietti Ruovedellä, josta muutti Tampereelle vuosiksi 1870 – 1883. Vuori pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta vuonna 1883. Taiteellisen koulutuksensa hän sai Helsingin yliopiston piirustussalissa, Taideteollisessa keskuskoulussa 1886 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1886 – 1889, jossa hänen opiskelutoverinaan oli muun muassa Pekka Halonen. Vuori oli stipendiaattina Pariisissa kaksi lukuvuotta. 1880-luvulla Vuori toimi Suomen muinaismuistoyhdistyksen piirtäjänä tutkimusmatkoilla Suomessa ja ulkomailla. 

Vuonna 1891 Kaarlo Vuori maalasi muotokuvan Minna Canthista ja myös muita Canthin perheenjäseniä. Samana vuonna Vuoren teoksia esiteltiin ensi kerran julkisesti. Vuosina 1898 – 1904 Vuori toimi Turun piirustuskoulun opettajana. Turun vuosien jälkeen hän siirtyi Tampereelle muotokuvamaalariksi ja opettajaksi Tampereen Käsityö- ja taideteollisuuskouluun. 1900-luvun alussa hän oli tehdaskaupungin ainoa ammattimainen kuvataiteilija Gabriel Engbergin ohella. Muotokuvien lisäksi Vuori teki realistisia maisemakuvauksia, kuten *Ruoveden kirkkorantaa* (1909) ja *Saaristotila* (1911, öljy, 38X58 cm). Vaimonsa Tildan muotokuvan hän maalasi vuonna 1913. Vuori harrasti valokuvausta, hänen valokuviaan julkaistiin Helsingin Kaiku -lehdessä helmikuussa 1909. Kaarlo Vuori menehtyi aivohalvaukseen kesäkuussa 1914.

Vuoren töitä on nähtävillä esimerkiksi Hiekan taidemuseossa Tampereella. Hänen vesivärityönsä Minna Canthista on näytteillä Kuopion Korttelimuseossa.

Lähteet
-------

* Fmp.fi.[vanhentunut linkki]
* Hiekantaidemuseo.fi. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Rantanen, Tuula: / Vuori, Kaarlo (1863–1914). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Kokoelmat.fng.fi.
* Minnacanth.kuopio.fi. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tampere.fi.
* Turuntaidemuseo.fi. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tuusula.fi. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Uta.fi.
* kaarlovuori.com.

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

Aiheesta muualla
----------------

* Unohdettu taiteilija päivänvaloon. Taiteilija Kaarlo Vuoren muistonäyttelystä, Suomen Kuvalehti, 11.11.1933, nro 46, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Johan (Johannes) Gustaf Vuoriniemi** (sukunimi aik. *Hyrén*; 7. huhtikuuta 1891 Viipuri – 2. toukokuuta 1939 Tampere) oli suomalainen filosofian kandidaatti, opettaja ja runoilija.

Vuoriniemen vanhemmat olivat filosofian maisteri, varatuomari ja varalääninsihteeri Gustaf Adolf Hyrén (1837–1907) ja Eugenia Bojarinoff.
Vuoriniemi oli aluksi työssä pääasiassa Valtion rautateillä eri tehtävissä. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta lyseosta 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1916. Vuoriniemi opiskeli sitten Venäjällä ja suoritti siellä kielitutkimuksia muun muassa Inkerin suomalaisten keskuudessa.

Vuoriniemi toimi 1917 Suomen elintarpeitten tuontikunnan konttoripäällikkönä Pietarissa, ja hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella. Vuoriniemi oli vuodesta 1920 alkaen Forssan yhteiskoulun yläluokkien suomen kielen ja historian opettajana ja vuodesta 1930 Tampereen klassillisen lyseon suomen kielen vanhempana lehtorina.

Vuoriniemi harrasti lausuntaa ja erikoistui Kalevalan runojen lausuntaan. Hän piti lausuntailtoja Helsingissä, Turussa ja Tampereella, johti Tampereen klassillisessa lyseossa toiminutta oppilaiden lausuntakerhoa ja opetti lausuntaa Tampereen työväenopistossa. Vuoriniemi suomensi myös runoja ja julkaisi kolme omaa runokokoelmaa. Forssassa asuessaan hän oli kauppalanvaltuuston jäsenenä ja Forssan työväenopiston johtajana.

Vuoriniemi kirjoitti Lounais-Hämeeseen sijoittuvia kotiseutuaiheisia runoja. Hänen kirjoittamiaan tilapäis- ja juhlarunoja julkaistiin myös Forssan Lehdessä.

Vuoriniemi oli naimisissa voimistelunopettaja Helmi Nummisen (1893–1983) kanssa. Heidän poikansa oli Kauppakorkeakoulun suomen kielen ja tyyliopin apulaisprofessori Jorma Kustavi Vuoriniemi (1924–1998).

Teoksia
-------

* *Murrosvuosilta*: runoja. Tekijä, Forssa 1922
* *Tammelan terhoja: kotiseuturunoja Lounais-Hämeestä 1*; kuvittanut N. Lahtinen. Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, Forssa 1927
* *Someron sointuja: kotiseuturunoja Lounais-Hämeestä 2*; kuvittanut N. Lahtinen. Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, Forssa 1928

Suomennoksia
------------

* Anton Tšehov : *Venäläisiä talonpoikia*. Fundament, Helsinki 1919

Lähteet
-------

* J. G. Vuoriniemi SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Teokset Fennica-tietokanta

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Lehtori J. G. Vuoriniemi, Aamulehti 3.5.1939, nro 117, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Suomen Kulttuurirahasto : Helmi ja Johannes Vuoriniemen rahaston esite
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Gustaf Adolf Hyrén
4. ↑  Lounakirjailijat: Johan Gustaf Vuoriniemi


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Fredrik Procopé.
**Fredrik Vilhelm Procopé** (4. toukokuuta 1834 Turku – 8. helmikuuta 1909 Tampere) oli suomalainen juristi, Tampereen pormestari, valtiopäivämies ja Tammikuun valiokunnan jäsen.

Procopén vanhemmat olivat kihlakunnantuomari, sotajustitiaari Berndt Johan Procopé (1791–1859) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Lovisa Henrika Trapp. Hän kävi Turun yläalkeiskoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1852. Procopé suoritti tuomarintutkinnon Helsingin yliopistossa 1857, oli auskultanttina Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon 1859. Procopé oli Tampereen pormestari 1867–1903. Hän sai kihlakunnantuomarin arvonimen 1874 ja laamannin arvonimen 1899. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen 1862 ja osallistui porvarissäädyssä Tampereen edustajana valtiopäiville 1872, 1877–1878 ja 1882.

Fredrik Vilhelm Procopé oli naimisissa vuodesta 1862 Elfrida Axela Gustava Federleyn (k. 1913) kanssa. Heidän poikansa oli liikemies Fredrik Gustaf Procopé (1874–1922).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fredrik Vilhelm Procopé. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 1.8.2018.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 275–276. Helsinki: Otava, 1921.
**Edward Wilhelm Lybeck** (17. kesäkuuta 1840 Rantasalmi – 27. lokakuuta 1885 Viipuri) oli suomalainen pastori, joka kuului evankelisen herätysliikkeeseen.

Lybeckin vanhemmat olivat torppari Johan Henrik Lybeck ja Wilhelmina Wartiainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1862 Kuopion kymnaasista ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1866 sekä pastoraalitutkinnon 1876. Lybeck vihittiin papiksi 1866.

Lybeck oli papiston apulaisena Pietarissa Pyhän Marian seurakunnassa 1866 ja Tammelan kappelissa Jokioisissa, Perttulassa ja Humppilassa 1866–1870. Hän oli Perniön ensimmäisenä kappalaisena 1870–1877 ja Viipurin toisena kappalaisena vuodesta 1877 alkaen. Lybeck oli myös Viipurin 8. tarkkampujapataljoonan saarnaajana 1881–1885. Hän sai varapastorin arvon 1883.

Lybeck oli Viipurissa mukana evankelisen herätysliikkeen toiminnassa ja hän toimitti vuodesta 1879 alkaen yhdessä Viipurin kolmannen kappalaisen K. G. Sirénin kanssa Luterilaiseen Evankeliumiyhdistyksen julkaisemaa Sanansaattaja-lehteä. Lybeckin muistopatsas paljastettiin hänen kuolemansa jälkeen kesäkuussa 1886 Sorvalin hautausmaalla Viipurissa.

Lybeck oli naimisissa vuodesta 1866 Ida Karolina Löfmanin kanssa. Perheeseen syntyi kaikkiaan kymmenen lasta.

Julkaisuja
----------

* *Rippi- ja Herran ehtoolliskirja*. Clouberg, Wiipuri 1880
* *Kristikunnan nykyiset eripuolueet ja merkittävimmät lahkot : silmäys kirkkohistoriaan evangelis-lutherilaiselta kannalta*. Clouberg, Wiipuri 1880
* *Todistuksia Kristuksen valtakunnasta : vuosikerta saarnoja kotihartauden tarpeeksi*. Kokoellut E. W. Lybeck. Kokoilian kustantama, Wiipuri 1884

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vappula, Kari: Viipurin hieman omalaatuinen kappalainen : Lutherilaisen Evankeliumi-Yhtiön mies ja pataljoonan saarnaaja Edward Wilhelm Lybeck.
2. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Ossi** on kunta Italiassa Sardinian saarella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 5 865 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 30,1 neliökilometriä. Se sijaitsee noin 170 km Cagliarista luoteeseen ja kuusi kilometriä Sassarista kaakkoon. Sen rajanaapureita ovat Cargeghe, Florinas, Ittiri, Muros, Sassari, Tissi ja Usini.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Italy: Sardegna Citypopulation.de. Viitattu 8.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ossi** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (italiaksi)

Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone
**Johanna Turunen**, (s. 1971 Joensuu) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on valmistunut kuvataiteilijaksi Pohjois-Karjalan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksesta vuonna 1994. Lisäksi Turunen suoritti täydennysopintoja valo- ja videokuvauksen jatkolinjalla. Hän on toiminut kuvataiteiden opettajana eri oppilaitoksissa Joensuun seudulla vuodesta 1996 lähtien. Turusen taiteellinen työ käsittää maalauksia, serigrafiaa ja valokuvausta. Hänellä on ollut yli 30 yksityisnäyttelyä, lisäksi hän on osallistunut yli 50 yhteis- ja ryhmänäyttelyyn.

*Punainen virtaa*, Joensuu, 2013.
*Puusatama*, Joensuu, 2016.
Johanna Turunen on tehnyt Joensuun Penttilänrantaan kaksi julkista teosta. Teos *Punainen virtaa* on valmistunut vuonna 2013 ja se on maalaus alueella olevan muuntamon seinällä. Maalauksessa on esitetty sähkön siirtoa voimalaitokselta käyttäjille. Toinen teos, *Puusatama*, on vuodelta 2016. Sen keskeisenä osana on taustavalaistu metallilevy, johon on laserleikattu jokimaisema. Kokonaisuuteen kuuluu myös muun muassa leikkimökki ja istuinryhmä pihan pergolalla.

Kemiönsaaren kunnassa, Taalintehtaan ruukkikylässä on Artpark-taidepuistoa, jonka teokset sijaitsevat eri puolilla kylää. Teokset ovat pysyviä ja niitä hankitaan vähitellen. Vuonna 2014 Artparkissa paljastettiin Turusen teos *Sininen taivas*.

Lähteet
-------

1. ↑  Johanna Turunen *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 5.4.2021.
2. ↑  Turunen, Johanna: CV Johanna Turunen.  Arkistoitu 6.5.2019. Viitattu 5.4.2021.
3. ↑  Johanna Turunen: CV *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 5.4.2021.
4. ↑  Punainen virtaa Joensuun taidemuseo. Viitattu 5.4.2021.
5. ↑  Puusatama Joensuun taidemuseo. Viitattu 5.4.2021.
6. ↑  Norpas. Vapaan kulttuurin festivaali. Portfolio 2019 (pdf)  2019. Festival Norpas.  Arkistoitu 11.6.2020. Viitattu 5.4.2021.
7. ↑  Julkista taidetta Taalintehtaalle *Norpas*. Norpas ry. Viitattu 5.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Johanna Turusen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Alaa Salah** (arab. آلاء صالح‎) on sudanilainen arkkitehtiopiskelija, josta tuli khartumilaisen valokuvaaja Lana Harounin ottaman kuvan johdosta symboli Sudanissa joulukuussa vuonna 2018 alkaneille mielenosoituksille, joissa mielenosoittajat vaativat presidentti Omar Hassan al-Bashirin eroa.

Alaa Salah opiskelee arkkitehtuuria Khartumin kansainvälisessä yliopistossa. Hän osallistui mielenosoituksiin niiden alusta asti. Hänet kuvattiin 8.4.2019, kun hän oli auton katolla seisten johtamassa protestilaulujen laulamista armeijan päämajan edessä pidetyssä mielenosoituksessa. Hänellä on kuvassa päällään sudanilainen toub- tai thobe-asu, joka on valkoisesta puuvillakankaasta valmistettu perinnevaate. Tuota perinteistä asua ei enää juuri käytetä Sudanissa, ja se yhdistetään vanhempiin sukupolviin. 1940– ja 1950-luvuilla Sudanissa naisaktivistit pukeutuivat valkoiseen thobeen. Salahilla oli myös korvissaan pyöreät kultaiset korvakorut, jollaiset ovat yleensä periytyneet äidiltä tyttärelle. Valokuvaaja Lana Harounin kännykällä ottama kuva lähti leviämään sosiaalisessa mediassa ja siitä tuli mielenosoitusten symboli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Frilander, Aino: Nuori nainen auton katolla nousi Sudanin protestien symboliksi – kuka on Alaa Salah ja miksi naiset ovat Sudanin mielenosoitusten kantava voima? *Helsingin Sanomat*.  10.4.2019. Viitattu 13.4.2019.
2. ↑  Nuutinen, Anna: Uskomaton kuva 22-vuotiaasta "nubialaisesta kuningattaresta" nousi Sudanin mielenosoitusten symboliksi – "Ääntäni ei voida vaientaa" *Ilta-sanomat*.  13.4.2019. Viitattu 13.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Salih, Zeinab Mohammed: 'I was raised to love our home': Sudan's singing protester speaks out *The Guardian*.  10.4.2019. Viitattu 13.4.2019 (englanniksi).
* Burke, Jason: ‘Inspiring’ protester becomes symbol of resistance for Sudanese women *The Guardian*.  9.4.2019. Viitattu 13.4.2019 (englanniksi).
* Ebrahim, Shannon: Alaa Salah: The woman at the forefront of the Sudan's liberation *IOL*.  12.4.2019. Viitattu 13.4.2019 (englanniksi).
* Wulfhorst, Ellen & Ryan, Kate: Alaa Salah 'will not bow down' after receiving death threats *IOL*.  12.4.2019. Viitattu 13.4.2019 (englanniksi).

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Delta** on 96 723 asukkaan (2006) piirikunta Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Kunta kuuluu Vancouverin metropolialueeseen. Deltaa ympäröi Georgiansalmi, Boundary Bay ja Fraserjoki. Idässä se rajautuu Surreyn kaupunkiin ja etelässä Yhdysvaltain rajaan, jonka vastakkaisella puolella sijaitsee pieni eksklaavi Point Robertsin alue. Kunnassa on kolme asuinaluetta: Ladner, Tsawwassen ja North Delta.

Alueelle on hyvät maantie- ja rautatieyhteydet Vancouverista. Deltasta on tieyhteys Alex Fraserin siltaa pitkin New Westminsteriin ja edelleen Vancouveriin, josta matka-aika maantietä pitkin on noin 25–35 minuuttia. Tsawwassenissa sijaitsevasta terminaalista on päivittäisiä lauttavuoroja Swartz Bayhyn, Nanaimoon, Gulf Islands -saarille ja Prince Rupertiin. Kunnassa sijaitsee myös pienkoneille tarkoitettu Boundary Bayn lentoasema.

Historia
--------

Alueella suoritetuissa arkeologisissa kaivauksissa on havaittu rannikon salish-intiaanien leiriytyneen alueen pohjoisosissa noin 8000–9000 vuotta sitten, ja Georgiansalmen rannikolta on löydetty 4000 vuotta vanhoja jäänteitä asumuksista.

Vuonna 1791 espanjalainen tutkimusmatkailija Francisco de Eliza luuli aluetta saareksi ja antoi sille nimen *Isla Capeda*. Seuraavana vuonna yhteistyössä tutkimusmatkailija George Vancouverin kanssa he kartoittivat Boundary Bayn ja Georgiansalmea ja havaitsivat, ettei alue olekaan saari.

Fraserjoelta löydettiin kultaa, ja vuonna 1858 alueelle muodostui kultaryntäys, joka toi alueelle lukuisia uusia asukkaita. Kultaryntäyksen ja maanviljelyyn erinomaisesti soveltuvan maan ansiosta alueen väkiluku kasvoi voimakkaasti 1850-luvun loppupuolelta alkaen. 1870-luvulla kalastuksesta muodostui maatalouden rinnalle merkittävä työllistäjä alueella. Alueen väkiluvun kasvoi voimakkaasti, ja Deltan kunta päätettiin perustaa vuonna 1879. Kunnan hallinnolliseksi keskukseksi valittiin Ladner.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Delta**.
1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 13.2.2010. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  About Delta The Corporation of Delta.  Arkistoitu 26.8.2010. Viitattu 15.2.2010. (englanniksi)
3. 1 2  Brief History The Corporation of Delta.  Arkistoitu 25.7.2010. Viitattu 15.2.2010. (englanniksi)
4. ↑  A Fact Book (PDF) Tsawwassen First Nation.  Arkistoitu 8.7.2007. Viitattu 15.2.2010. (englanniksi)
5. ↑  Accessible Only Through Canada - Point Roberts, Washington  2009. xomba.com. Viitattu 15.2.2010. (englanniksi)
Jykevä porttirakennus on Harlechin linnan tunnusomaisimpia piirteitä.
Rantaviivan vetäytymisen seurauksena alun perin rantajyrkänteelle rakennettu linna sijaitsee nykyään jo melko kaukana merestä.
**Harlechin linna** on keskiaikainen linna, joka sijaitsee Harlechissa, Pohjois-Walesissa lähellä Snowdonin vuorta. Englannin kuningas Edvard I rakennutti jyrkänteellä Irlanninmeren rannan tuntumassa seisovan linnan 1200-luvun lopulla Walesin valloituksensa yhteydessä.

Linnan kunnossapidosta huolehtii nykyään Cadw-virasto. Linna on avoin yleisölle. Yhdessä Beaumarisin, Conwyn ja Caernarfonin linnojen kanssa se on kuulunut vuodesta 1986 Unescon maailmanperintöluetteloon.

Historia
--------

Harlechin linnan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1283 osana Eryriä ympäröivää linnoitusketjua, jonka tarkoituksena oli lujittaa Edvard I:n valta Walesissa alueen kapinoivia ruhtinaita vastaan käydyn sodan jälkeen. Harlechin rakennustöistä vastasi mestari James of St. George. Linna valmistui seitsemän vuoden rakennustöiden jälkeen vuonna 1289, ja jo vuonna 1294 se joutui piiritetyksi Madoc ap Llywelynin nostattaman kapinan yhteydessä.

Ruusujen sodassa Lancaster-suvulle uskollinen Harlech jäi piiritetyksi Yorkien hallitsemalle alueelle Lancasterien kärsittyä tappion Towtonin taistelussa. Piiritystä kesti kaikkiaan seitsemän vuotta, kunnes linnan puolustajat antautuivat vuonna 1468 Lancasterien linnoituksista viimeisenä. Poikkeuksellisen pitkän piirityksen mahdollisti linnan yhteyteen rakennettu muurien suojaama väylä jyrkänteen alaiseen rantaan, mitä kautta linnan puolustajia oli mahdollista huoltaa meriteitse.

Lähteet
-------

1. ↑  Harlech Castle Cadw.  Arkistoitu 24.5.2006. Viitattu 7.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Castles and Town Walls of King Edward in Gwynedd UNESCO. Viitattu 7.7.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Harlechin linna** Wikimedia Commonsissa

* Harlechin linna Castle Wales -sivustolla

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Harlech Castle
**Wabush** on noin 1 900 asukkaan kaupunki Labradorissa, Newfoundlandin ja Labradorin provinssin länsiosassa Kanadassa lähellä Québecin provinssin rajaa. Kaupunki sijaitsee noin 5 kilometriä Labrador Citystä etelään. Kaupunki on nimetty rautakaivoksen, Wabush Mines mukaan.

Kaupungin tärkein elinkeino on yhä kaivostoiminta, ja tärkeimmät työnantajat ovat Wabush Iron Company Limited sekä Iron Ore Company of Canada. Kaupunki sijaitsee lähes eristyksissä muusta maailmasta. Lentoliikenne, maantie sekä Quebec North Shore and Labrador Railwayn henkilöjunat muodostavat tärkeimmät kulkuyhteydet. Lentoliikenne käyttää läheistä Wabushin lentoasemaa.

Kaupungissa on elintarvikekauppa, keilahalli, jäähalli sekä useita ravintoloita. Labrador Cityssä sijaitsee alueen suurin ostoskeskus.

Paikannimeä Wabush käytetään Québecissä usein kuvaamaan eristyksissä olevaa kylää tai kaupunkia.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Census Profile, 2016 Census: Wabush, Town, Newfoundland and Labrador and Newfoundland and Labrador  2016. Statistics Canada, statcan.gc.ca. Viitattu 6.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Wabush thecanadianencyclopedia.com. Viitattu 6.7.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Labrador West
Sergei Iljušin 1940-luvulla.
**Sergei Vladimirovitš Iljušin** (ven. Сергей Владимирович Ильюшин, 30. maaliskuuta (J: 18. maaliskuuta) 1894 Diljalevo – 9. helmikuuta 1977 Moskova) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija.

Sergei Iljušin syntyi Keski-Venäjän maaseudulla köyhään perheeseen. Siksi Sergei joutui aloittamaan työnteon jo lapsena. 16-vuotiaana hän joutui Pietarissa lentokentän puhdistus- ja korjaustyöhön. Siellä hän sai ensikosketuksen ilmailuun, lisäksi kentällä järjestettiin Venäjän ensimmäinen ilmailuviikko-tapahtuma, jossa Sergei näki Venäjän kuuluisimmat lentäjät ja heidän koneensa. 

Sergei ilmoittautui lentokouluun, joten hänen oma taloutensa oli ilmeisesti kohentunut. Kun bolševikkien vallankumoukselliset olivat ottaneet Venäjällä vallan, Sergei Iljušin liittyi Puna-armeijaan ja taisteli sisällissodassa. Kerran hänen piti purkaa englantilainen sotasaaliskone ja viedä se Moskovaan. Sergei haaveili tässä vaiheessa joskus itsekin suunnittelevansa lentokoneita. 

Sergei Iljušin pääsi opiskelemaan ilmavoimien akatemiaan ja valmistui noin 30-vuotiaana. Tällöin hänet komennettiin lentokoneiden valmistuksen tarkastajaksi, joka esti omien suunnitelmien teon. Pian toinen maailmansota muodostui todelliseksi uhkaksi ja Iljušin katsoi velvollisuudekseen alkaa itse suunnitella lentokoneita. Hän lähetti esimiehilleen toistuvia pyyntöjä saada siirto suunnittelutehtäviin ja lopulta siihen myönnyttiin. Hän sai suunnittelutoimiston johtajuuden.

Iljušinin ensimmäinen lentokone oli pitkän kantaman pommikone, jonka prototyyppi sai kutsumanimen *Moskva*. *Moskva* saavutti matkalennon maailmanennätyksen vuonna 1938 lennollaan Moskovasta Vladivostokiin. Seuraavana vuonna se lensi Atlantin yli Pohjois-Amerikkaan. Sodassa Iljušin Il-4 pommikone oli käytössä pitkän kantaman, muun muassa Berliinin, pommituksissa. 

Tämän jälkeen Iljušin suunnitteli Iljušin Il-2 rynnäkkökoneen eli Sturmovikin. Puna-armeijassa se tunnettiin Lentävänä panssarivaununa ja saksalaiset kutsuivat sitä Mustaksi kuolemaksi. Kone oli voimakkaasti panssaroitu ja hankala tuhota IT-konekivääreillä. Koneita valmistettiin yli 40 000 kappaletta. 

Sodan loputtua Iljušin suunnitteli Il-12, Il-14 ja Il-18-matkustajakoneet. Vuonna 1962 Iljušin toi Aeroflotin käyttöön Il-62 matkustajakoneen, joka oli nelimoottorinen 200-paikkainen suihkukone mannertenvälisille etäisyyksille. Esimerkiksi Douglas DC-8 tuli käyttöön vasta muutamaa vuotta myöhemmin.

Sergei Iljušin voitti monia palkintoja, muun muassa Sosialistisen työn sankari -mitalin.

Lähteet
-------

* Soviet Aviation of World War II

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Konya** on kaupunki Turkissa. Se on samannimisen maakunnan pääkaupunki, ja siellä oli n. 2 206 000 asukasta vuoden 2020 lopussa. Konya sijaitsee noin 200 kilometriä Ankarasta etelään ja noin 300 kilometriä Antalyasta koilliseen. Konyan ja Antalyan välillä sijaitsee hyvin paljon vuoria, mikä hidastaa sekä pidentää matkaa. Osittain Konyan alueella sijaitseva Tuz gölu on suosittu turistikohde.

Historia
--------

### Antiikki

*Pääartikkeli: Ikonion*
Antiikin aikana nykyisen Konyan paikalla sijaitsi Ikonionin kaupunki (lat. *Iconium*). Se oli Vähän-Aasian merkittäviä kaupunkeja, ja mainitaan usein *Uudessa testamentissa*. Nykyisen kaupungin nimi on muuntunut antiikin aikaisesta.

### Myöhempi historia

Konya oli 1200-luvulla seldžukkien Rumin sulttaanikunnan pääkaupunki. Seldžukit jättivät huomattavan jäljen alueen arkkitehtuuriin. Tyylisuunta muistuttaa telttaa kahdeksan- tai kymmenkulmaisine rakenteineen. Puukaiverruksiin perustuvassa koristelussa päästiin korkealle tasolle ja samaa tyyliä sovellettiin stukko- ja kivityössä. Sisäosissa käytettiin sinisävyisiä fajanssikaakeleita, josta myöhemmin kehittyi turkkilainen kaakelikoristelu. Moskeijoissa käyettiin kaakeliin maalattuja tai marmoriin kaiverrettuja *Koraanin* lauseita. Konyasta on lähtöisin myös derviššien tanssikulttuuri. Kaupunkiin on haudattu runoilija Rumi.

Lähteet
-------

1. ↑  Yıllara göre il nüfusları, 2007-2015. Population of provinces by years, 2007-2015 (xls) (Alaotsikosta Population and Demography alavalikko Population Statistics, josta kohta Population of Provinces by Years. MS Excel -tiedoston sarake 2015) Turkin tilastokeskus, turkstat.gov.tr. Viitattu 11.2.2016. (englanniksi) ja (turkiksi)*lähde tarkemmin?*
2. ↑  Stoneman, Richard: *Matkaopas historiaan: Turkki*, s. 117–122. Kust.oy Puijo, 1993. ISBN 951-579-033-6.
3. ↑  The roar of Rumi - 800 years on. BBC.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konya** Wikimedia Commonsissa
**Kozan** (aikaisemmin *Sis*) on kaupunki Turkin Adanan maakunnassa. Se sijaitsee sisämaassa lähellä Välimeren rannikkoa Kilgenjoen varrella. Se on myös samannimisen piirikunnan pääkaupunki. Taurusvuoret kohoavat sen pohjoispuolella.

Kaupungin muinainen nimi oli *Sis* tai *Siskia*. Se oli 1000-luvulla armenialaisten asuttama kaupunki ja Kilikian armenialaisvaltion keskus. Se oli vahva kristillisyyden keskus piispanistuimineen ja linnoineen. Tuolloin Sis länsimaalaistui ja ranskalaistui vahvasti. Ottomaanivalta alkoi alueella 1300-luvulla, mutta silloinkin Sis pysyi omaleimaisena ja sen uskonnollinen vapaus säilyi. Niinpä kansanparantajat työskentelivät paikallisten jäsenkorjausoppien ja luonnonlääkinnän avulla. Vielä 1900-luvun alussa kaupungin asukkaiden enemmistö oli armenialaisia, mutta suuri osa heistä surmattiin armenialaisten kansanmurhassa vuonna 1915. Turkin tappio ensimmäisessä maailmansodassa merkitsi sitä, että Kilikia oli ranskalaisjoukkojen valvonnassa joulukuusta 1918 lokakuuhun 1921. Tänä aikana armenialaisten sallittiin palata Kozaniin. Tosin useilla vastaavilla alueilla armeinialaiset karkotettiin uudelleen, kun Turkki sai päätösvallan takaisin itselleen, joten näin lienee tapahtunut Kozanissakin. Lausannen sopimus palautti alueen hallinnan Turkille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sis. Encyclopædia Britannica 1911. Wikisource. Viitattu 15.11.2016.
2. ↑  Sis Castle. Castles.nl. Viitattu 15.11.2016.
3. ↑  Vilayet of Adana. Houshamadyan. Viitattu 15.11.2016.(englanniksi)
4. ↑  Sis – Folk medicine. Houshamadyan. Viitattu 15.11.2016.(englanniksi)
5. ↑  Sis. Armeniapedia.org. Viitattu 15.11.2016.(teksti armeniaksi)*tarvitaan parempi lähde*
6. ↑  Anders Røhr: *Otavan suuri maailmanhistoria. Kartasto-osa*, s. 269. Suomentanut Laura Kolbe. Helsinki: Otava, 1983. ISBN 951-1-07458-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kozan** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin verkkosivut (turkiksi)
Dublinin satama, läntinen satama-allas.
**Dublin Port** (iiriksi *Calafort Átha Cliath*) on Irlannin suurin satama. Sillä on sekä historiallista että nykyisin taloudellista merkitystä. Noin kaksi kolmasosaa Irlannin satamaliikenteestä kulkee Dublinin sataman kautta. Sataman ja sen maa-alueen, lähinnä Dublinin Northsiden, itäpään arvoksi on laskettu 25–30 miljardia euroa.

Sijainti ja paikkatunnisteet
----------------------------

Dublinin nykyinen satama sijaitsee Liffeyn molemmin puolin sen suulla. Joen pohjoispuolella oleva sataman pääosa (205 hehtaaria) on East Wallin ja North Wallin toisessa päässä katsottuna Alexandra Quaylta. Joen eteläpuolella oleva sataman osuus on paljon pienempi (51 hehtaaria) ja on Pigeon Housen niemimaan alkupäässä.

YK:n paikkatunniste (LOCODE) Dublinille on IE DUB. Sataman lauttaterminaaleille on sekä yhteinen (IE DFT, Ferryport Terminals) että erilliset tunnisteet: IE DFA Ferryport Terminal 1), IE DFB (Ferryport Terminal 2), IE DFC (Ferryport Terminal 3) ja IE MTL (Marine Terminal Ltd.)

Palvelut
--------

Sataman tärkein toiminto on rahdin käsittely. Siellä käy päivittäin monen kokoisia aluksia suurista konttilaivoista pieniin dieselproomuihin.

Ro-ro-lauttoja kulkee päivittäin Irlanninmeren yli Walesin Holyheadiin, Englantiin Liverpooliin ja kesäaikaan Mansaarelle Douglasiin. Maailman suurin autolautta, Irish Ferriesin alus *MS Ulysses*, johon mahtuu 2 000 matkustajaa, liikennöi Holyheadin reittiä.

Dublinin satamassa on myös risteilyalusten telakka.

Lähteet
-------

1. ↑  United Nations Code for Trade and Transport Locations (UN/LOCODE) (YK:n koodi kauppa- ja liikennepaikoille (UN/LOCODE)) unece.org. Viitattu 3.3.2013. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Dublin Port
Vuorineuvos Volter af Petersén (1820-luvun alku)
**Volter af Petersén**, aiemmin **Petersen** (23. lokakuuta 1774 Dragsfjärd – 13. joulukuuta 1841 Dragsfjärd) oli suomalainen tehtailija ja vuorineuvos.

Petersénin vanhemmat olivat Taalintehtaan ja Björkbodan patruuna, vuorineuvos Johan Adam Petersen ja Fredrika Wittfooth ja puoliso vuodesta 1799 Charlotta Margareta Helena Hästesko (k. 1850), eversti Johan Henrik Hästeskon tytär.
Petersén oli ylioppilas Turussa 1786 ja Uppsalassa 1791. Hän oli Turun hovioikeuden auskultantti 1793 ja ylimääräinen notaari 1794. Taalintehtaan ja Björkbodan patruuna hänestä tuli isänsä jälkeen 1797. Petersén laajensi molempia omistukseensa tulleita tehtaita. Hänet aateloitiin ja hän sai vuorineuvoksen arvon 1810.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 6, palsta 1165
2. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Volter af Petersen. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 26.8.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Axel Ekestubbe** (21. lokakuuta 1849 Heinola – 27. huhtikuuta 1907 Helsinki) oli valtioneuvos ja moninkertainen valtiopäivämies, joka toimi Yleisen revisionioikeuden ylijohtajana. 

Axel Ekestubben vanhemmat olivat postitarkastaja Reinhold Ferdinand Ekestubbe ja Lovisa Juliana Standertskjöld. Ekestubbe tuli ylioppilaaksi 1868 ja suoritti tuomaritutkinnon 1872 ja kameraalitutkinnon 1873. Kenraalikuvernöörin kansliaan hän tuli 1878 kanslistiksi, toimituspäällikön apulainen hänestä tuli 1883, toisen osaston toimituspäällikkö 1891 ja ensimmäisen osaston 1895. Yleisen revisionioikeuden ylijohtajaksi Ekestubbe nimitettiin 1901, valtioneuvoksen arvon hän sai 1899. Ekestubbe oli valtiopäivien jäsen vuosina 1882, 1885, 1888, 1891, 1894 ja 1905–1906.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 55. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853-1899. Viitattu 10.9.2018.
3. ↑  Förteckning öfver Finlands till urtima landtdagen i Helsingfors år 1905–1906 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1905–1906. Andra häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1907, ss. 945-954.