recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Venera Mihailovna Tšernyšova** (ven. Венера Михайловна Чернышова, s. 5. maaliskuuta 1954, Molotov) on venäläinen uransa lopettanut Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä. Hän saavutti urallaan seitsemän ampumahiihdon maailmanmestaruutta vuosina 1984–1988 eli aikana, jolloin naisten ampumahiihdon kansainvälinen toiminta käynnistyi..

Venera Tšernyšova aloitti urheilu-uransa maastohiihtäjänä. Vuonna 1981 hän oli Neuvostoliiton maastohiihdon mestaruuskisoissa voittamassa viestin yhdessä Galina Kulakovan, Tatjana Rybakovan ja Julia Zavalinan kanssa. Vuoden 1980 Lake Placidin olympialaisissa Permin seudulta kotoisin ollut Vladimir Alikin oli kultaa voittaneessa ampumahiihdon viestijoukkueessa. Tämä sai Permin seudulla, jossa Venera Tšernyšovakin asui, ampumahiihtoinnostuksen lisääntymään. Näin Tšernyšovakin siirtyi ampumahiihdon harrastajaksi, vaikka laji otti vielä naisten puolella ensi askeleitaan.

Tšernyšhova kuului hallitsevaan Neuvostoliiton ampumahiihtoryhmään 1980-luvulla. Ensimmäisissä viidessä naisten maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1984-1988 Tšernyšhova voitti viisi kultamitalia Neuvostoliiton viestin kanssa. Ensimmäiset naisten MM-kisat Chamonixissa 1984 olivat Tšernyšovan menestystä, sillä hän voitti viestikullan lisäksi molemmat henkilökohtaiset matkat eli 5 ja 10 km. Sen jälkeen hän saavutti Lahdessa 1987 pikamatkat hopeaa, Egg am Etzlissa 1985 pikamatkan pronssia ja Chamonixissa 1988 normaalimatkan pronssia. Maailmancup-menestys jäi MM-kisojen rinnalla Neuvostoliiton edustajilla vaatimattomaksi, koska he eivät juurikaan osallistuneet silloin vielä vähän kilpailtuihin maailmancup-tapahtumiin.

Uransa päätyttyä vuonna 1990 Venera Tšernyšova sai neuvostoliittolaisurheilijalle annettavan korkeimman tunnustuksen "Neuvostoliiton kunnioitettu urheilumestari" -arvon.

Urheilu-uran jälkeinen aika
---------------------------

Tšernyšova valmistui vuonna 1988 Kiovan valtion fyysisen kulttuurin ja urheilun instituutista. Hänen erikoistumisalansa oli murtomaahiihto.

Lähteet
-------

1. ↑  Venera Chernyshova. Viitattu 29.3.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Интервью с В.М. Чернышовой *sportlegend.kulichki.net*.  Arkistoitu 6.10.2014. Viitattu 29.3.2020. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Легенды советского спорта - Чернышова, Венера Михайловна *sportlegend.kulichki.net*. Viitattu 29.3.2020. (venäjäksi)
Hiroyasu Shimizu
**Hiroyasu Shimizu** (jap. 清水宏保, *Shimizu Hiroyasu*, s. 27. helmikuuta 1974 Obihiro) on japanilainen pikaluistelija, joka on erikoistunut 500 metrin matkalle.

Vuonna 1996 Shimizu luisteli paraatimatkallaan uuden maailmanennätyksen 35,39, joka oli viimeinen maailmanennätys ennen klaps-luistinten aikakautta. 1998 Naganon olympialaisissa hän voitti 500 metrin kilpailun ja sijoittui pronssille tuhannella metrillä. Myöhemmin hän luisteli ensimmäisenä ihmisenä alle 35 sekunnin aikaan 34,82. 2002 Salt Lake Cityn talviolympialaisissa hän luisteli 500 metrillä hopealle.

Matkakohtaisissa MM-kisoissa Shimizu on voittanut 500 metrin mestaruuden viidesti (1996, 1998, 1999, 2000 ja 2001), sijoittunut hopealle kolmesti (1997, 2003 ja 2005) ja kahdesti pronssille. Lisäksi hänellä on 1 000 metrin hopeamitali vuodelta 1999. 

Shimizulla ei ole yleensä tuhannella metrillä vauhti riittänyt aivan loppuun saakka, ja tämän johdosta hän ei koskaan ole voittanut sprinttimaailmanmestaruutta. Hänellä on kuitenkin kisoista kolme hopeaa (1995, 1996 ja 2001) ja kolme pronssia (1993, 1999 ja 2000).

Lähteet
-------

1. ↑  Hiroyasu Shimizu Olympedia. Viitattu 29.7.2021. (englanniksi)

Miesten 500 metrin pikaluistelun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1924: Charles Jewtraw |
1928: Bernt Evensen / Clas Thunberg |
1932: Jack Shea |
1936: Ivar Ballangrud |
1948: Finn Helgesen |
1952: Kenneth Henry |
1956: Jevgeni Grišin |
1960: Jevgeni Grišin |
1964: Terry McDermott |
1968: Erhard Keller |
1972: Erhard Keller |
1976: Jevgeni Kulikov |
1980: Eric Heiden |
1984: Sergei Fokitšev |
1988: Uwe-Jens Mey |
1992: Uwe-Jens Mey |
1994: Aleksandr Golubev |
1998: Hiroyasu Shimizu |
2002: Casey FitzRandolph |
2006: Joey Cheek |
2010: Mo Tae-bum |
2014: Michel Mulder |
2018: Håvard Holmefjord Lorentzen |
2022: Gao Tingyu |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Venera 7** (ven. Венера-7) oli Neuvostoliiton kohti Venusta 1970 lähettämä avaruusluotain. Luotaimen laskeutumiskapseli laskeutui ensimmäisenä ihmisen tekemänä laitteena pehmeästi toimintakuntoisena toisen planeetan pinnalle. Laskeutuja tuhoutui oltuaan Venuksen pinnalla 23 minuuttia lämmön ja paineen vaikutuksesta.

Tämä 1180-kiloinen luotain laukaistiin 17. elokuuta 1970 kohti Venus-planeettaa mukanaan 495-kiloinen laskeutujamoduli. Se saapui Venuksen ilmakehään 15. joulukuuta 1970 ja laskeutui planeetan pinnalle samana päivänä klo 05:34:10 UTC koordinaatteihin 5° eteläistä, 351° itäistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  NASA - NSSDC - Spacecraft - Trajectory Details *NSSDC Master Catalog*.  Arkistoitu 8.3.2016. Viitattu 24.12.2015.
2. 1 2  NASA - NSSDC - Spacecraft - Details *NSSDC Master Catalog*. Viitattu 24.12.2015.

Venera-ohjelma

* 1VA (proto-Venera)
* Venera 1
* Venera 2
* Venera 3
* Kosmos 96/Venera 4
* Venera 4
* Venera 5
* Venera 6
* Venera 7
* Venera 8
* Venera 9
* Venera 10
* Venera 11
* Venera 12
* Venera 13
* Venera 14
* Venera 15
* Venera 16
Þórarinn Eldjárn vuonna 2011.
**Þórarinn Eldjárn**, myös **Thórarinn Eldjárn**, (s. 22. elokuuta 1949 Reykjavík, Islanti) on islantilainen kirjailija.

Eldjárn on kirjoittanut runoja, novelleja sekä romaaneja. Islannissa hän on tunnettu lähinnä novelleistaan, mutta kansainvälisesti hänen tunnetuimpia teoksiaan on vuonna 1996 julkaistu romaani *Brotahöfuð* (*Sininen torni*, 1999). Hän on myös kääntäjä ja kääntänyt islanniksi Lewis Carrollin teoksen *Liisan seikkailut ihmemaassa* ja useita muita kirjoja. 

*Sininen torni* oli ehdolla International IMPAC Dublin Literary Awardin voittajaksi vuonna 2001.

Þórarinn Eldjárnin isä oli Islannin kolmas presidentti Kristján Eldjárn.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Sininen torni* (*Brotahöfuð*), suom. Tapio Koivukari, Helsinki: Like 1999 ISBN 951-578-662-2

Novelli
* Ajopuulahtelaisten saaga, suom. Seija Holopainen, antologiassa *Meren neitoja ja meren miehiä: islantilaista kirjallisuutta viideltä vuosikymmeneltä*, Helsinki: BTJ Kirjastopalvelu 2001 ISBN 951-692-486-7

Runoja
Lähde
Þórarinn Eldjárnin runoja sisältyy antologiaan *Talot ovat yksin kotona: pohjoismaisia runoja lapsille*, Helsinki: Tammi 2003 ISBN 951-31-2296-4

* Pastamies
* Pilvet
* Herra Yrjö Ärjylä
* Voikukka
* Vesi

Lähteet
-------

1. ↑  Eldjárn, Thórarinn, Kirjasampo, viitattu 14.7.2021 (Lähteistää sekä nimet että s.-tiedot)
2. ↑  The Blue Tower International IMPAC Dublin Literary Award. Viitattu 30.5.2008.
3. ↑  Playback.fi: Kristján Eldjárn *playback.fm*. Viitattu 21.12.2022.
4. ↑  Talot ovat yksin kotona : pohjoismaisia runoja lapsille, Kuopion kaupunginkirjasto, finna.fi


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Veneráto** (kreik. Βενεράτο) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Iraklionin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 836 (vuonna 2011).

Veneráton kylää.
Veneráton kylä sijaitsee noin 22 kilometriä etelälounaaseen Iraklionista. Sen nimi viittaa venetsialaisiin, joilla oli kylässä kartanoita. Kylän lähellä sijaitsee siitä nimensä saanut Veneráton rotko. Veneráto muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Βενεράτου, *Topikí Koinótita Venerátou*), johon kuuluvat varsinaisen Veneráton kylän lisäksi kylät Pýrgos ja Sinápi sekä Palianín luostari (*Moní Palianís*). Koko yhdyskunnan väkiluku on 869.

Aiemmin kylä kuului Palianín kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Iraklionin kunnan Palianín kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Φαράγγι Βενεράτου *Cretan Beaches*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Veneráto** Wikimedia Commonsissa
Venera 3:n matkaa kuvaava 6 kopeekan neuvostoliittolainen postimerkki vuodelta 1966
**Venera 3** (ven. Венера-3) oli Neuvostoliiton Venera-ohjelman luotain, jonka tarkoituksena oli tutkia Venus-planeetan pintaa. Se laukaistiin 16. marraskuuta 1965 Baikonurista, Kazakstanista kello 04:09 UTC.

Tämän luotaimen tehtävänä oli laskeutua Venuksen pinnalle. Sen ulkopinnassa oli radioviestijärjestelmä, tieteellisiä laitteita, aurinkopaneeleita ja mitaleja, joissa oli Neuvostoliiton vaakuna. Luotain törmäsi Venuksen pintaan 1. maaliskuuta 1966, ja siitä tuli ensimmäinen avaruusalus, joka laskeutui toisen planeetan pinnalle. Se törmäsi Venuksen yöpuolelle, lähelle terminaattoria. Kuitenkin sen viestijärjestelmät lopettivat toimintansa ennen kuin ne ehtivät lähettää yhtään tietoa takaisin.

Lähteet
-------

1. 1 2  NASA - NSSDC - Spacecraft - Trajectory Details *NSSDC Master Catalog Search*.  Arkistoitu 23.12.2015. Viitattu 23.12.2015.
2. ↑  NASA - NSSDC - Spacecraft - Details *NSSDC Master Catalog Search*. Viitattu 23.12.2015.
3. ↑  Venuksen kaasukehä ja lämpötila tutkimuskohteina nyt alkaneilla lennoilla.  *Helsingin Sanomat*, 16.6.1967, s. 11. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Venera-ohjelma

* 1VA (proto-Venera)
* Venera 1
* Venera 2
* Venera 3
* Kosmos 96/Venera 4
* Venera 4
* Venera 5
* Venera 6
* Venera 7
* Venera 8
* Venera 9
* Venera 10
* Venera 11
* Venera 12
* Venera 13
* Venera 14
* Venera 15
* Venera 16




CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Venera 3**.
Hiroyuki Iwaki (vasemmalla)
**Hiroyuki Iwaki** (jap. 岩城 宏之; 6. syyskuuta 1932 Tokio – 13. kesäkuuta 2006) oli japanilainen kapellimestari.

Iwaki opiskeli Tokion taideyliopiston soitinmusiikin laitoksella. Hän sai opetusta Akeo Watanabelta. Hän teki debyyttinsä kapellimestarina NHK-sinfoniaorkesterin johdossa vuonna 1956 ja sai nimityksen sen kapellimestariksi vuonna 1963. Vuonna 1969 hänestä tuli kyseisen orkesterin pääkapellimestari. Iwaki johti Melbournen sinfoniaorkesteria ensimmäisen kerran vuonna 1973 ja pääsi sen pääkapellimestariksi vuonna 1974. Hän johti Melbournen sinfoniaorkesteria myös sen ensimmäisellä Japanin-kiertueella vuonna 1987. Euroopassa hän johti Berliinin filharmonikkoja, Wienin filharmonikkoja, Concertgebouw-orkesteria ja Leipzigin Gewandhaus-orkesteria. Iwaki teki urallaan myös useita Suomen-vierailuja.

Iwaki johti mielellään aikansa musiikkia ja toimi kapellimestarina monien teosten kantaesityksissä. Hän myös perusti Orchestra Ensemble Kanazawa -kamariorkesterin. Uutenavuotena 2004/2005 Iwaki johti NHK-sinfoniaorkesterin ja muiden tokiolaisten kokoonpanojen jäseniä kaikkien Ludwig van Beethovenin sinfonioiden esityksessä.

Iwakista tuli Ordre des Arts et des Lettres'n upseeri vuonna 1990. Vuonna 1985 hän sai Order of Australian kunniajäsenyyden.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
2. 1 2 3 4 5 6  Japanese Conductor Hiroyuki Iwaki Dies at 73 Playbill


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Venera 12** (ven. Венера-12) oli toinen Neuvostoliiton Venusta tutkivan Venera-ohjelman kahdesta avaruusaluksesta koostuvan tutkimusohjelman aluksista. Molemmat tutkimusohjelman avaruusalukset, Venera 11 ja Venera 12, sisälsivät ohilento-osan ja laskeutujaosan. Alusten mittalaitteistot olivat identtisiä. Ohilento-osa sisälsi aurinkotuulen koostumusta, gammasäteilypurskeita, ultraviolettisäteilyä ja Venuksen ionosfäärin elektronitiheyttä mittaavia laitteita. Laskeutujaosa sisälsi Venuksen ilmakehän ominaisuuksia tutkivia mittalaitteita.

Venera 12 neuvostoliittolaisessa 10 kopeekan postimerkissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  NASA - NSSDC - Spacecraft - Trajectory Details *NSSDC Master Catalog*.  Arkistoitu 5.1.2016. Viitattu 27.12.2015.
2. 1 2  NASA - NSSDC - Spacecraft - Details *NSSDC Master Catalog*. Viitattu 27.12.2015.

Venera-ohjelma

* 1VA (proto-Venera)
* Venera 1
* Venera 2
* Venera 3
* Kosmos 96/Venera 4
* Venera 4
* Venera 5
* Venera 6
* Venera 7
* Venera 8
* Venera 9
* Venera 10
* Venera 11
* Venera 12
* Venera 13
* Venera 14
* Venera 15
* Venera 16
**Venera 13** (ven. Венера-13) ja Venera 14 olivat Neuvostoliiton vuonna 1981 Venukseen lähettämiä avaruusluotaimia. Alukset olivat keskenään samanlaisia. Venera 13 laukaistiin 30. lokakuuta 1981 kello 06.04 UTC.

Luotaimen massa oli 760 kg. Venuksen kiertoradalle se saapui 1. maaliskuuta 1982. Tuolloin laskeutumiskapseli laskeutui Venuksen kaasukehään laskuvarjon varassa. 50 kilometrin korkeudessa laskuvarjo irrotettiin ja loppuosa laskeutumisesta tapahtui kaasukehän kitkan aiheuttaman jarrutuksen avulla. Venera 13 laskeutui koordinaatteihin 7,5° eteläistä, 303° itäistä, arviolta 950 km koilliseen Venera 14:stä Phoebe-ylänköalueen itäpuolelle. Laskeutumisen jälkeen Venera 13:n laskeutumiskapseli otti maaperänäytteen ja kuvasi Venuksen pintaa. Laskeutuja säilyi 127 minuuttia toimintakykyisenä 457 °C ja 84 Maan ilmakehän (8,5 MPa) paineessa. Laskeutuja lähetti tietoja luotaimen kiertoradalla sijaitsevan satelliittiosan radiolinkkiin.

Voimakkaan ukkosen ääntä tallentanut Venera 13 oli ensimmäinen toisesta maailmasta ääntä tallentanut luotain, Huygens-luotain vuonna 2005 oli toinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  NASA - NSSDC - Spacecraft - Trajectory Details *NSSDC Master Catalog*.  Arkistoitu 25.12.2015. Viitattu 25.12.2015.
2. ↑  NASA - NSSDC - Spacecraft - Details *NSSDC Master Catalog*. Viitattu 25.12.2015.

Venera-ohjelma

* 1VA (proto-Venera)
* Venera 1
* Venera 2
* Venera 3
* Kosmos 96/Venera 4
* Venera 4
* Venera 5
* Venera 6
* Venera 7
* Venera 8
* Venera 9
* Venera 10
* Venera 11
* Venera 12
* Venera 13
* Venera 14
* Venera 15
* Venera 16
Rondon rypäleterttuja
**Rondo** eli **GM 6494-5** on viiniköynnöksen hybridilajike. Sen risteytti professori Vilém Kraus vuonna 1964 silloisessa Tšekkoslovakiassa. Kraus luovutti risteytyksen eteenpäin tohtori Helmut Beckerille Geisenheimin puutarhatalouden ja viininviljelyn tutkimuslaitokseen, jossa jalostustyötä jatkettiin. Nykyisen nimensä lajike sai vuonna 1999, jota ennen se oli parin vuoden ajan tunnettu nimellä **Amurensis Walk**. Rondo on Pohjoismaiden eniten kaupallisesti viljelty tumma viinirypäle.

Rondon siniset, keskikokoiset ja aromikkaat rypäleet kypsyvät lokakuussa, ja ne sopivat hyvin viininvalmistukseen. Lajike kestää pakkasta lähteestä riippuen 20–29 astetta, ja sitä suositellaan kasvuvyöhykkeille I–II tai I–III. Suojausta keväthalloilta suositellaan.

Vuonna 2011 brittiläinen viinitarha Denbies voitti kultaa International Wine Challenge -kilpailusta vuoden 2010 Chalk Ridge Rose -viinillään, joka on valmistettu täysin Rondon rypäleistä.

Perimä
------

Rondon vanhemmat ovat amurinviinin ja aitoviinin risteytys Zarya Severa ja aitoviini St. Laurent.

Lähteet
-------

1. ↑  Viherlassila *viherlassila.fi*.  Arkistoitu 23.3.2018.
2. ↑  Omenakumpu *omenakumpu.com*.
Thousand IslandsBoldt Castle on Thousand Islandsin kuuluisimpia nähtävyyksiä.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
New YorkYhdysvallat ja Kanada |
| Vesialue | 
Saint LawrenceView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Thousand Islands** on matkailijoiden suosima, luonnonkaunis saariryhmä, joka sijaitsee Ontariojärven ja Saint Lawrencen joen yhtymäkohdassa Yhdysvaltojen ja Kanadan rajalla. Saaret muodostavat joen alkupäähän 80 kilometrin mittaisen ketjun, joka ulottuu Yhdysvaltojen puolella Cape Vincentistä Ogdensburgiin ja Kanadan puolella Kingstonista Cornwalliin. Saint Lawrence on Ontariojärven reunalla vielä 25 kilometriä leveä mutta kapenee 8 kilometrin levyiseksi Thousand Islandsin päätepisteessä koillisessa. Toisin kuin saariryhmän nimestä voisi päätellä, siihen kuuluu kaikkiaan yli 1 800 saarta – lukema sisältää kaikki joen pinnan yläpuolelle pysyvästi jäävät maa-alueet, joilla kasvaa vähintään kaksi puuta.

Thousand Islandsin ensimmäisiä asukkaita olivat irokeesit, jotka kutsuivat sitä *Manatoanaksi* eli 'Suuren Hengen puutarhaksi'. Nykyinen nimi esiintyi ensimmäisen kerran Jean Desbayes’n piirtämässä kartassa vuodelta 1687, jossa saarille oli annettu ranskankielinen nimi *Les Milles Iles* eli ’tuhat saarta’.

Thousand Islandsissa käytiin useita vuoden 1812 sodan ratkaisevista taisteluista. 1870-luvulla joella alkoi risteillä höyrylaivoja ja saarille rakennettiin suuria, ylellisiä hotelleja ja varakkaiden ihmisten kesäasuntoja. Seutu on edelleen suosittu matkailukohde, joka houkuttelee etenkin veneilijöitä ja urheilukalastajia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Visit the 1000 Islands (html) (About the Area) 1000 Islands International Tourism Council.  Arkistoitu 26.6.2009. Viitattu 9. joulukuuta. (englanniksi)
2. 1 2  1000 Islands – Kingston Attractions (html) *Kingston Kiosk*. Canadian Tourism Network.  Arkistoitu 10.5.2010. Viitattu 9. joulukuuta. (englanniksi)
3. 1 2 3  1000 Islands & St. Lawrence Seaway (html) (s. 3) 1000 Islands International Tourism Council.  Arkistoitu 4.9.2009. Viitattu 9. joulukuuta. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thousand Islands** Wikimedia Commonsissa
**Artemis Munikhian temppeli** eli *Artemision* (m.kreik. Ἀρτεμίσιον) oli antiikin aikainen Artemis-jumalattarelle omistettu kreikkalainen temppeli Munikhiassa Pireuksen kaupungissa Kreikassa. Temppeli oli Pireuksen merkittävin.

Artemiin temppelin paikka on ollut käytössä jo neoliittisella kaudella. Artemiin kultti sai alkunsa paikalla viimeistään geometrisella kaudella 800-luvulla eaa. ja se kukoisti erityisesti varhaisella arkaaisella kaudella 700- ja 600-luvuilla eaa. Viimeistään klassisella kaudella 400-luvulla eaa. paikan jumalatar on yhdistetty Brauronin Artemiihin, ja kultti on kytkeytynyt erityisesti tyttöjen ja poikien aikuistumisriitteihin. Lisäksi paikallinen Artemis toimi Ateenan laivaston suojelijattarena, ja Kallimakhos viittaakin tähän *Hymnissään Artemiille* nimellä *limenoskopos*, "satamaa tarkkaileva". On mahdollista, että Munikhian kultin painopiste siirtyi ajan kuluessa pois aikuistumisriiteistä, ja tämä kultti siirtyi Brauroniin samalla kun Munikhiassa keskityttiin sataman kulttiin. Pyhäkköön liittyi vuosittain Munikhion-kuussa vietetty Munikhia-juhla eli Munikhian Artemiin juhla. Artemiin lisäksi pyhäkkö on saattanut liittyä myös paikalliseen heerokseen nimeltä Munikhos, jolta Artemis oli saanut paikallisen epiteettinsä. Temppeli säilyi käytössä 100- tai 200-luvulle jaa. saakka.

Artemiin temppeli sijaitsi Pireuksen ja Ateenan sotasatamiin kuuluneen Munikhian sataman lounaispuolella pienellä niemellä, joka tunnetaan nykyisin Koumoundoúroksen niemenä. Temppelin paikalla sijaitsee nykyisin Pireuksen pursiseuran (*Istioploïkós Ómilos Peiraiós*) rakennus. Paikalla oli pieni kalkkikivinen kukkula. Pyhäkölle johti kaksi tietä, toinen Pireuksen agoralta ja toinen Munikhian satamasta päin. Temppelin jäänteet löydettiin rakennustöiden yhteydessä vuonna 1935, mutta eivät ole nykyisin näkyvissä. Temppeli tunnetaankin pääasiassa antiikin aikaisten kirjallisten kuvausten perusteella.

Toisen tai kummankin Pireuksen arkeologisessa museossa olevan niin kutsutun Pireuksen Artemis -pronssiveistoksen on joskus ehdotettu olevan peräisin Artemis Munikhian temppelistä, mutta tästä ei ole varmuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Peiraeus, Attica", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  The sanctuary of Artemis Mounichia *Archaeology & arts*. Viitattu 20.3.2017.
3. ↑  Τα ιερά του Πειραιά *Αρχαιολογία Online*. Viitattu 20.3.2017.
4. 1 2  Moser, Claudia & Feldman, Cecelia (toim.): *Locating the Sacred: Theoretical Approaches to the Emplacement of Religion*, s. 110–122. Oxbow Books, 2014. ISBN 1782976175. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Munikhia", *Antiikin käsikirja*, s. 353. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
6. ↑  Valavanēs, Panos: *Great Moments in Greek Archaeology*, s. 330. Getty Publications, 2007. ISBN 0892369108. Teoksen verkkoversio.
**Ola Okshovd** (1872 – 1960) oli pelimanni Øystre Slidren kylästä Valdresin alueelta Norjasta. Hän muun muassa toimi kuuluisan hardangerviulunsoittajan, Haldor Røynen (1908-1979) opettajana tämän ollessa teini-iässä. Haldor Røyne keskittyi jatkamaan Ola Okshovdin perinnettä kehittäen sivussa myös oman tyylinsä soittaa hardangerviulua.

Okshovd oli aikanaan Øystre Slidren johtava mestaripelimanni, ja häntä verrattiin usein Olav Moeen. 
Hänen pääopettajinaan toimivat sekä hänen isänsä Gullik Okshovd että Jøger Saga Haugen ja Nils Beitohaugen. 

Kuten muutkin saman sukupolven pelimannit, oli Okshovd paljon tekemisissä lähikylien soittajien kuten Krødsheradin kylän veljesten A. C. Kleven ja Johan Kleven kanssa.

Okshovd kehitti edelleen useita vanhoja Valdres-perinteen mukaisia kappaleita, muun muassa "Bikkjelåtten"-nimisen springar-kappaleen, jonka hän nimesi uudelleen "Fagerdaleniksi". Hän haki myös oman alueensa ulkopuolisia kappaleita, joita hän sovitti Valdres-perinteen mukaisiksi. Hän sai todennäköisesti musiikillisia vaikutteita Lars Fykerudilta samaan tapaan kuin Olav Moe. Oppilastaan Haldor Røynea hän kutsui sittemmin "pelimanniksi Jumalan armosta".
Okshovd säilytti Øystre Slidren vanhaa perinnettä kehittäessään sitä samalla edelleen. Monet alueen tärkeimmistä hardangerviulukappaleista soitetaan yhä nykyisinkin perinteisesti Ola Okshovdin tyyliin.

Joitakin Ola Okshovdin säveltämiä perinteisiä kappaleita kutsutaan nykyisin Okshovdspringar-nimellä. Musiikkikappaleiden erikoisuutena on niin sanottu epäsymmetrinen 3/4-rytmi, jonka pääiskuja soittaja korostaa jalalla polkien, ja joka voidaan tulkita myös 9/8-rytmiksi.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   Springar etter Ola Okshovd


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav

 |

 |
**Artevelde** oli Belgian merivoimien vuonna 1940 vesillelaskettu kalastuksenvalvonta-alus ja kuninkaallinen jahti.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Cockerillilta korvaamaan vanhentunut *Zinnia* (Ersatz Zinnia) ja sen köli laskettiin 1939 telakkanumerolla 686. Saksa valtasi Belgian toukokuussa 1940 ja samalla se sai haltuunsa telakalla edelleen olleen keskeneräisen aluksen.

Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1940 nimellä *K4* ja se siirrettiin Wilton-Fijenoordin telakalle Schiedamiin viimeisteltäväksi. Alus valmistui 25. huhtikuuta 1943 nimellä *Lorelei*. Saksalaiset olivat muuttaneet alkuperäisiä suunnitelmia ja se muistutti modernisoitua *Zinniaa*. Aluksen aseistuksena oli kolme 105 millimetrin tykkiä, neljä 47 millimetrin (2 x 2) ja kymmenen 20 millimetrin (2 x 4 ja 1 x 2) ilmatorjuntatykkiä sekä miinanlasku-
ja miinanraivauskyky.

Alus oli valmistettu Siemens-Martinin teräksestä ja siinä oli yksitoista vesitiivistä osastoa, mutta ei kaksoispohjaa.

Palvelus
--------

Sodan päätyttyä alus vallattiin takaisin Cuxhavenissa ja se liitettiin Belgian merivoimiin. Alus oli kuitenkin huonossa kunnossa ja se ei kyennyt omin voimin matkaamaan avomerellä. Aluksen moottoreita ei kunnostettu, vaan se sijoitettiin paikalleen ankkuroiduksi koululaivaksi.

Alus poistettiin alusluettelosta 1950-luvun alussa ja se romutettiin 22. marraskuuta 1954 J. Bakker & Zonenilla Brüggessä.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* Gröner, Erich: *German WarShips 1815–1945 Volume One: Major Surface Vessels*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1990. ISBN 0-85177-533-0. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Gardiner, Robert 1922-1946 s. 385
2. ↑  Gröner, Erich s. 147
3. 1 2  Gardiner, Robert 1947-1995 s. 25
**Antírrion linna** (kreik. Κάστρο Αντιρρίου, *Kástro Antirríou*), myös *Roúmelin linna* (Καστέλλι της Ρούμελης, *Kastélli tis Roúmelis*), on linna Antírrion kylässä Nafpaktían kunnassa Kreikassa. Se sijaitsee Patraksenlahden ja Korintinlahden erottavan salmen pohjoisrannalla eli Keski-Kreikan puolella.

Historia
--------

Antírrion linnan eteläkärki ja majakka, taustalla Ríon–Antírrion silta.
Antírrion linna rakennettiin osmanivallan aikana vuonna 1499 hallitsemaan pääsyä Korintinlahdelle yhdessä salmen vastakkaisella eli etelärannalla sijaitsevan Ríon linnan kanssa. Sen rakennutti sulttaani Bayezid II. Genovalaiset piirittivät linnaa vuonna 1532, jolloin turkkilaiset lopulta räjäyttivät sen vetäytyessään. He linnoittivat paikan uudestaan jo seuraavana vuonna. Hayreddin Barbarossa varusti linnaa tykeillä vuonna 1543.

Antírrion linnan portti.
Maltan ritarit tuhosivat linnan vuonna 1603, jonka jälkeen turkkilaiset rakennuttivat sen jälleen uudestaan. Vuonna 1687 venetsialaiset piirittivät linnaa ja turkkilaiset räjäyttivät sen taas vetäytyessään. Tämän jälkeen venetsialaiset rakensivat sen uudelleen. Vuonna 1699 linna siirtyi rauhansopimuksella turkkilaisille. Kreikkalaiset saivat linnan vapaussodassa vuonna 1829.

Rakennelma
----------

Linna edustaa nykyisessä eli viimeisessä vaiheessaan pääasiassa venetsialaista linnoitusarkkitehtuuria. Se on muodoltaan suunnilleen kuusikulmio ja sen nurkissa on bastionit. Pohjoispuolelta linna oli suojattu merivettä sisältäneellä vallihaudalla, joka erotti sen mantereesta. Myös pääsisäänkäynti oli pohjoispuolella.

Turkkilaisella ajalla linnan sisällä kerrotaan olleen 89 taloa, kaksi moskeijaa ja turkkilainen kylpylä. Venetsialaisajalla linnassa oli 30 tykkiä.

Nykyisin heti linnan itäpuolella on Ríon–Antírrion sillan pohjoispää. Linnan eteläkärjessä on majakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Κάστρο Αντιρρίου *Καστρολόγος*. Viitattu 3.10.2022.
2. ↑  Κάστρο Αντιρρίου *Εφορεία Αρχαιοτήτων Αιτωλοακαρνανίας και Λευκάδας*. Viitattu 3.10.2022.
3. ↑  Κάστρο Ρίου ή Καστέλι του Μοριά *Καστρολόγος*. Viitattu 3.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antírrion linna** Wikimedia Commonsissa
Artemisia I 1500-luvulla julkaistussa piirroksessa.
**Artemisia I** (m.kreik. Ἀρτεμισία) oli kuningatar ja sotapäällikkö, joka hallitsi 400-luvulla eaa. Kaariassa Vähässä-Aasiassa sijainnutta Halikarnassoksen kaupunkivaltiota. Hänen valtapiiriinsä kuuluivat myös muun muassa Kos, Kalymna ja Nisyros. Artemisia hallitsi Persian kuningas Kserkses I:n yliherruuden alaisena ja osallistui persialaissotiin Persian puolella.

Artemisia I:n isä oli Halikarnassoksen hallitsija Lygdamis I. Hänen äitinsä oli kreetalainen. Artemisian edeltäjä hallitsijana oli hänen aviomiehensä, jonka nimeä historiankirjat eivät mainitse. Virallisesti Artemisia oli alaikäisen poikansa Pisindeliin sijaishallitsija, mutta ei ole varmaa, kohosiko Pisindelis itse koskaan valtaistuimelle.

Artemisia I komensi henkilökohtaisesti viittä sotalaivaa Kserkseen vuoden 480 eaa. sotaretkellä Kreikan kaupunkivaltioita vastaan. Halikarnassoksesta syntyisin ollut kreikkalainen historioitsija Herodotos on kuvannut Artemisian osuutta sodassa ja ylistää vuolaasti hänen rohkeuttaan ja pätevyyttään. Artemisia kunnostautui taktikkona jo voitokkaassa Artemisionin meritaistelussa, mutta osoitti kyvykkyytensä erityisesti persialaisille tappiollisessa Salamiin meritaistelussa. Hän varoitti turhaan Kserksestä hyökkäämästä kreikkalaisen laivaston kimppuun kapeassa salmessa Salamiin luona. Kreikkalaiset olivat Artemisionin taistelun jälkeen luvanneet Artemisiasta 10 000 drakhman kiinniottopalkkion. Hän pelastautui tappiollisesta Salamiin taistelusta upottamalla tiellään olleen oman liittolaisensa, Kalyndan kuningas Damasithymoksen laivan, jolloin kreikkalaiset luulivat hänen vaihtaneen puolta ja antoivat hänen paeta. Kserkses, joka näki tapahtuman mutta ei tunnistanut upotettua laivaa omakseen, ylisti Artemisian rohkeutta ("miehet taistelivat kuin naiset ja naiset kuin miehet"). Taistelun jälkeen Artemisia neuvoi Kserksestä vetäytymään saman tien kokonaan Kreikasta suuremman tappion välttämiseksi ja tällä kertaa Kserkses noudatti neuvoa. Artemisia saattoi Kserkseen aviottomat pojat turvaan Efesokseen.

Vaikka useat antiikin historioitsijat mainitsevat Artemisia I:n, hänen hallituskaudestaan ei tiedetä mitään persialaissotien jälkeen. Osa historioitsijoista sekoitti hänet seuraavalla vuosisadalla eläneeseen Artemisia II:een. 800-luvulla jaa. elänyt Fotios väitti Artemisia I:n tehneen itsemurhan heittäytymällä rantakalliolta mereen kun hänen rakastettunsa, abydoslainen Dardanos oli torjunut hänet, mutta tarinaa ei pidetä kovin uskottavana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Artemisia I (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 10.7.2019.
2. 1 2 3 4 5  William S. Greenwalt: Artemisia I (c. 520–? BCE) (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 10.7.2019.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Joshua J. Mark: Artemisia I of Caria (englanniksi) Ancient History Encyclopedia 12.3.2014. Viitattu 10.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Artemisia I** Wikimedia Commonsissa
**Cajuninoravakoira** (*Original Cajun Squirrel Dog*) on yhdysvaltalainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Pää on litteä, korvat riippuvat ja häntä joko luonnontöpö tai typistetty. Karvapeite on lyhyt ja väriltään joko keltainen, punainen, brindle tai punavalkoinen.

Alkuperä
--------

1980-luvun lopulla louisianalainen Calvin Boutee ja tennesseeläinen Robert Kemmer alkoivat jalostaa curien ja feistien välistä risteytyslinjaa. Kantarodut olivat kemmer stock cur, mullins' feist, mountain treeing feist ja "kemmer feist". *Original Cajun Squirrel Dog Register* perustettiin vuonna 1996.

Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" (*treeing dogs*). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Tämän lisäksi se luokitellaan myös oravakoiriin. Toisin kuin muita puuhun ajavia koiria, cajuninoravakoiraa käytetään lähes yksinomaan pelkästään oravien metsästykseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 232. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
Olaf Fønss.
**Olaf Holger Axel Fønss** (17. lokakuuta 1882 Aarhus – 3. marraskuuta 1949 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.

Olaf Fønss syntyi koulun rehtorin perheeseen. Käytyään reaalikoulun ja kauppakoulun Aarhusissa hän opiskeli näyttelemistä Emmanuel Larsenin johdolla ja debytoi Dagmar-teatterissa vuonna 1903. Fønss työskenteli Dagmar-teatterissa vuoteen 1914, toimi sen jälkeen vierailevana näyttelijänä muun muassa Betty Nansenin teatterissa ja lopetti teatteriuransa Folketeatretissa vuonna 1932.

Fønss oli yksi tanskalaisen ja saksalaisen mykkäelokuvan suurimmista tähdistä. Hän aloitti Skandinavisk-Russisk Handelshusilla vuonna 1912 ja siirtyi seuraavana vuonna Nordisk Filmille, jossa hän esitti pääosia 30 elokuvassa. Niistä tunnetuimpia on yhtiön suurelokuva *Atlantis* vuodelta 1913. Vuonna 1916 Fønss siirtyi Deutsche Bioscopille, jossa hän teki kuusiosaisen *Homunculus*-sarjan. Valdemar Psilanderin kuoltua vuonna 1917 Fønss siirtyi tämän perustaman Dansk Filmin johtoon ja työskenteli vuosina 1917–1921 Dansk Astra Filmin taiteellisena johtajana.

1920-luvun alussa Fønss siirtyi jälleen Saksaan, jossa hän teki muun muassa elokuvat *Matka yöhön* (*Der Gang in die Nacht*, 1920) ja *Unelmien temppeli* (*Das indische Grabmal*, 1921). Vuonna 1925 hän näytteli pääosaa Nordiskin suurelokuvassa *Taiteilijakohtaloita* (*Fra Piazza del Popolo*). 1920-luvun lopulta lähtien Fønss toimi kirjailijana, elokuvatarkastajana ja erilaisissa luottamustehtävissä.

Olaf Fønssin veljiä olivat oopperalaulaja Johannes Fønss ja näyttelijä Aage Fønss. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli näyttelijä Thilda Elisabeth Lilja Johnsen (Jonsson) Fønss. Kirjailija ja toimittaja Palle Fønss, ohjaaja Mogens Fønss ja näyttelijä Tove Fønss olivat hänen lapsiaan.

Elokuvia
--------

* *Atlantis*, 1913
* *Maailmanloppu*, 1916
* *Unelmien temppeli*, 1921

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dansk film database *danskefilm.dk*. Viitattu 10.10.2017.
2. 1 2 3  Det Danske Filminstitut: Filmdatabasen *dfi.dk*. Viitattu 10.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Olaf Fønss Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Cajicá** on Kolumbian kunta, joka sijaitsee Cundinamarcan departementissa Andeilla. Se sijaitsee 39 kilometriä Bogotán pohjoisosasta. Lähellä sijaitsevia kuntia ovat Zipaquira, Chía, Sopó ja Tabio. Cajicá perustettiin vuonna 1598. Cajicáa ravisteli voimakas maanjäristys vuonna 1785. 

Cajicán nimen alkuperä viittaa muisca-kansan kieleen ja sen on sanottu liittyvän aitaukseen ja kivilinnoitukseen. Cajiássa oli vuoden 2005 väestönlaskennan mukaan 44 721 asukasta, joista enemmistö on naisia. Valtaosa Cajicán asukkaista kuuluu alle 40-vuotiaita edustavien ikäryhmään. Cajicán talous koostuu maataloudesta ja kasvavasta palveusektorista.

Ilmasto
-------

Cajicá kuuluu lauhkean ilmaston vyöhykkeeseen. Vuosittainen keskilämpötila on 14 astetta. Sateet ovat runsaita ympäri vuoden. Vuosittainen sademäärä on 830 millimetriä.

Nähtävyydet
-----------

Cajicán keskusaukio
Cajicássa sijaitsee Montepincion luonnonsuojelualue ja historiallinen San Gabrielin pappisseminaari.

Lähteet
-------

1. ↑  Cajicá 2011 - Plan Integral Unico *cundinamarca.gov.co*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 22.6.2016.
2. ↑  Cajicá *Colombia Turismo Web*. Viitattu 22.6.2016.
3. ↑  Climate: Cajicá *climat-data.org*. Viitattu 22.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Turismo en Cajicá Cundinamarca (Arkistoitu – Internet Archive)
280 mm:n Atomic Annie kuvattuna Virginian sotamuseossa.
W48-ydinkranaatin malli.
Ydinkranaatti on tykistöase, kranaatti joka käyttää ydinräjähteeseen perustuvaa latausta. Se ammutaan raskaalla maavoimien tykillä. Kranaatin kantama on vaihdellut, arviolta välillä 10-40 kilometriä.

Ensimmäinen tämän tyyppiseen aseeseen liittyvä ydinkoe tehtiin Yhdysvalloissa 25. toukokuuta 1953. Operaatio Upshot-Knotholessa ammuttiin *Grable*-nimisessä testissä U-235 -ydinkranaatti *Atomic Annie* -nimisestä järeästä tykistä. Testi toteutettiin Nevadan koealueella ja sen arvioitu voimakkuus oli ollut 15 kilotonnia. Kranaatti ammuttiin 280 mm (11 tuuman) tykistä ja se lensi noin 10 km ennen räjähtämistään.

Ainakin kaliipereja 155 mm ja 203 mm (8 tuumaa) varastoitiin Yhdysvaltain tykistön käyttöön. Kylmän sodan päättymisen myötä, tämä asetyyppi on kuitenkin poistettu vuoteen 1992 mennessä Yhdysvaltain asevoimien kalustovalikoimasta. Lyhyen kantaman taktisen käyttö oli sikäli ongelmallista, että sen aiheuttama ydinlaskeuma saattoi aiheuttaa suoranaista vaaraa myös omille joukoille, kuten esimerkiksi epäedullisten tuulten vallitessa. 

Operaatio Upshot-Knotholen koeydinräjähdys nimeltä Grable.

Katso myös
----------

* 2S3 Akatsija
* 2S5 Giatsint-S
* 2A65 Msta B
* M109 (panssarihaupitsi)
* M110 (telahaupitsi)

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 2.8.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Steven Irving "Steve" Mahre** (s. 10. toukokuuta 1957 Yakima, Washington) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän on neljä minuuttia nuorempi kuin kaksoisveljensä Phil Mahre.

Mahre sijoittui Innsbruckin olympialaisissa 1976 suurpujottelussa 13:nneksi, Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 1978 pujottelussa kahdeksanneksi ja Lake Placidin olympialaisissa 1980 suurpujottelussa 15:nneksi. Hän voitti suurpujottelun maailmanmestaruuden Schladmingissa 1982 0,51 sekunnin erolla Ingemar Stenmarkiin. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sai pujottelussa hopeaa 0,21 sekuntia kaksoisveljelleen Philille hävinneenä. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun kaksoset saavuttivat kaksoisvoiton olympialaisissa.

Mahre sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 1981–1982, neljänneksi 1980–1981 ja kymmenenneksi 1978–1979. Pujottelun maailmancupissa hän oli kolmas kausilla 1980–1981 ja 1981–1982 sekä neljäs kaudella 1982–1983. Alppiyhdistetyn maailmancupissa hän sijoittui viidenneksi 1980–1981. Hän voitti kaikkiaan yhdeksän maailmancupin osakilpailua, sijoittui viisi kertaa toiseksi ja seitsemän kertaa kolmanneksi.

Maailmancupin osakilpailuvoitot
-------------------------------

Lähde: FIS

|
|  |
| Päivä | Kilpailupaikka | Laji |
| 4. maaliskuuta 1978 | Yhdysvallat Stratton Mountain | pujottelu |
| 11. tammikuuta 1981 | Saksa Garmisch-Partenkirchen | pujottelu |
| 14. joulukuuta 1981 | Italia Cortina d’Ampezzo | pujottelu |
| 14. helmikuuta 1982 | Saksa Garmisch-Partenkirchen | pujottelu |
| 14. helmikuuta 1982 | Saksa Garmisch-Partenkirchen | alppiyhdistetty |
| 13. maaliskuuta 1982 | Tšekkoslovakia Jasna | suurpujottelu |
| 17. maaliskuuta 1982 | Itävalta Bad Kleinkirchheim | suurpujottelu |
| 4. tammikuuta 1983 | Sveitsi Parpan | pujottelu |
| 6. helmikuuta 1983 | Itävalta St. Anton | pujottelu |

Lähteet
-------

1. ↑  Steve Mahre *sports-reference.com*.  Arkistoitu 11.3.2010. Viitattu 6.11.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3  Steve Mahre Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  Schladming (AUT) 03.02.1982 FIS World Ski Championships - Men's Giant Slalom FIS. Viitattu 6.11.2013. (englanniksi)
4. ↑  Alpine Skiing at the 1984 Sarajevo Winter Games: Men's Slalom *sports-reference.com*.  Arkistoitu 6.6.2009. Viitattu 6.11.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Arlettyn muistolaatta Pariisissa.
**Arletty** (oik. **Arlette-Léonie Bathiat**) (15. toukokuuta 1898 – 24. heinäkuuta 1992) oli ranskalainen malli, laulaja ja näyttelijä.

Arletty syntyi työläisperheeseen. Hän aloitti uransa näyttelemällä varieteessa, kabareessa ja näytelmissä 1920-luvulla. Hänen elokuvadebyyttinsä oli vuonna 1930, ja hän teki lukuisia suosittuja elokuvia 1930-luvulla. Hänen kuuluisimmaksi elokuvakseen tuli kuitenkin rooli elokuvassa *Paratiisin lapset* (1945), elokuva joka kuvasi elämää miehitetyssä Ranskassa ja josta tuli yksi ranskalaisen elokuvan suurista klassikoista. Onnettomuus, joka vei häneltä lähes näon toisesta silmästä, pakotti hänet eläkkeelle vuonna 1963. Hänen viimeisimpiä elokuviaan oli vanhenevan naisen rooli elokuvassa *Atlantin valli murtuu* 1962.

Lähteet
-------

1. ↑  Arletty Encyclopedia Britannica. Viitattu 5.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Arletty Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Arletty NNDB:ssä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ydinmajakka** on majakka, joka käyttää voimanlähteenään ydinenergiaa. Ydinmajakoiden käyttämän sähkön tuottamiseen käytetään yleisimmin pieniä RTG-generaattoreita, jotka tuottavat sähköä radioaktiivisten aineiden hajotessa syntyvästä lämmöstä termoparien avulla.

Ydinmajakat Neuvostoliitossa ja Venäjällä
-----------------------------------------

Neuvostoliiton aikaisesta ydinmajakasta purettu Strontium-90 polttoaineenaan käyttävä Beta-M -RTG-generaattori
Neuvostoliitto rakensi Barentisinmeren, Vienanmeren ja Suomenlahden rannoille noin tuhat RTG-käyttöistä majakkaa, joista kolmasosa oli edelleen käytössä 2008. Ydinmajakat ja niiden RTG-virtalähteet ovat osoittautuneet ongelmallisiksi niiden huonon suojauksen takia, ja niitä ryhdyttiin purkamaan Venäjän rannikoilta Norjan ja Suomen avustuksella. Viimeiset polttoaineenaan Strontium-90:ä käyttäneet ydinparistot saatiin purettua Barentsinmeren ja Vienanmeren rannoilta vuonna 2009. Norjan avustuksella ainakin 180 ydinmajakan voimanlähteet korvattiin turvallisemmilla aurinkopaneeleilla.  Hanketta pyrittiin jatkamaan vuonna 2011 Koillisväylän muissa osissa ja Venäjän kaukoidässä olleiden ydinmajakoiden purkamisella.

Vastaavasti Suomenlahdella, Suomen rajan ja Koiviston välillä oli lähes 30 ydinmajakkaa, joiden turvallinen käyttöikä ylittyi vuosilla. Vielä kesällä 2011 osa majakoiden ydinparistoista oli purkamatta, joskin niiden poistaminen oli tarkoitus tehdä saman vuoden lopulla. Majakoiden sijainti haluttiin salata säteilylähdevarkauksien ja ilkivallan välttämiseksi kunnes ydinparistot olisi purettu.  Vuoteen 2021 mennessä kaikki ydinmajakat on saatu purettua tai muutettu käyttämään esimerkiksi tuuli- tai aurinkoenergiaa.

Ydinmajakat Yhdysvalloissa
--------------------------

Ydinkäyttöinen Baltimore Harbor Light 20. toukokuuta 1964
Yhdysvalloissa on ollut tähän mennessä yksi ydinmajakka. Maan ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt ydinmajakka, Baltimore Harbor Light, sai RTG-reaktorin toukokuussa 1964. Se toisin poistettiin vuosi myöhemmin ja korvattiin tavallisella sähkögeneraattorilla. Majakka on nykyisin aurinkokäyttöinen.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Last strontium battery removed 25.8.2009, barentsobserver.com, (englanniksi)
4. 1 2  Suomenlahdella puretaan vanhoja ydinmajakoita *yle.fi*.  28.7.2011. Yle. Viitattu 27.10.2014.
5. ↑  The nuclear lighthouses built by the Soviets in the Arctic *BBC Reel*. Viitattu 11.9.2022. (englanniksi)
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Malgorzata K. Sneve: Remote control (pdf) *IAEA Bulletin, 48/I, s. 42-47*.  Sept. 2006. IAEA, iaea.org. Viitattu 27.10.2014. (englanniksi)
* Alexander Grigoriev & Arthur Katashev: RTG Disposal Program in Russia. Status of RTG Decommissioning Activities (pdf) (26th IAEA CEG Plenary Meeting, Paris, France)  2012. IAEA, iaea.org. Viitattu 27.10.2014. (englanniksi)
* Anna Kireeva: No nuclear lighthouses in the Arctic by 2015  12.4.2013. Barents Observer, barentsobserver.com. Viitattu 27.10.2014. (englanniksi)
**Arlene Alnora Pach** (o.s. *Nimmons*; 26. toukokuuta 1928 Kamloops – 2. maaliskuuta 2000 Fredericton) oli kanadalainen pianisti ja pedagogi. Hän oli säveltäjä Phil Nimmonsin sisko ja opiskeli Boris Roubakinen johdolla Toronton kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hän debytoi vuonna 1947 Vancouverin nuorisosinfoniaorkesterin kanssa ja kantaesitti sittemmin Phil Nimmonsin, Harry Freedmanin ja Kenneth Peacockin teoksia. Kamarimuusikkona hän esiintyi varhaisella urallaan muiden muassa huilisti Nicholas Fioren, viulisti Steven Starykin ja Summerhill-puhallinkvintetin kanssa.

Pach meni vuonna 1954 naimisiin viulisti Joseph Pachin kanssa. Pariskunta perusti sukunimensä mukaan nimetyn duon vuonna 1960. Duo esiintyi sekä Kanadassa että Euroopassa. Pach teki yhteistyötä myös Brunswickin jousikvartetin kanssa ja pääsi vuonna 1964 New Brunswickin yliopiston nimikkotaiteilijaksi. Vuosina 1966–1983 Pach toimi New Brunswickin yliopiston kamarimusiikki- ja *All That Jazz* -festivaalin taiteellisena johtajana; hän oli myös mukana perustamassa festivaalia.

Pach opetti muun muassa New Brunswickin yliopistossa. Hän toimi vuosina 1980–1988 Kanadan musiikkineuvoston varapuheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Arlene Pach
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Tiden** oli Helsingissä vuosina 1893–1894 ilmestynyt ruotsinkielinen kuvitettu viikkolehti.

*Hufvudstadsbladetin* kustannusyhtiön julkaisema *Tiden, Veckotidning med illustrationer* oli eräälainen *Hufvudstadsbladetin* sunnuntaliitteen korvike. Sitä toimittivat A. R. Frenckell, R. Hult ja Ossian Häggman. Suurikokoinen perhelehti eli vain runsaan vuoden ajan.

Vuosina 1911–1914 Helsingissä ilmestyi toinen, Guy Topeliuksen toimittama *Tiden*.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen lehdistön historia 8. Aikakauslehdistön historia: Yleisaikakauslehdet*, s. 39, 47. Kuopio: Kustannuskiila, 1991. ISBN 951-657-325-8.
2. ↑  Tuusvuori, Jarkko S.: *Kulttuurilehti 1771–2007*, s. 116. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-918-0.
3. ↑  Kurikka, Jussi & Takkala, Marketta: *Suomen aikakauslehdistön bibliografia 1782–1955*, s. 299. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1983. ISBN 951-45-3158-2.

Aiheesta muualla
----------------

* *Tiden* digitoituna kansalliskirjastossa
Tidikelt
**Tidikelt** on keidasalue Algerian Saharan keskiosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Tademaïtin ylänköön, idässä Tassili n’Ajjeriin ja etelässä Mouydir ja Ahnet -vuoria reunustavaan tasankoon. Tidikeltin länsipuolella on Touatin keidasalue. Suurimmat kaupungit ovat Tamanrassetin maakunnan In Salah ja Adrarin maakuntaan kuuluva Aoulef.

Keitaat sijaitsevat laajassa painaumassa, jonka itäosaa kutsutaan nimellä Aguemour. Ilmasto on erittäin kuuma ja kuiva. Seudun asukkaat ovat arabien ja berberien sekakansaa, mustien orjien jälkeläisiä ja tuaregeja. Paikallinen berberimurre on lähes kokonaan sammunut. Perinteisiä elinkeinoja ovat keidasviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Nykyään monet työskentelevät öljy- ja kaasuteollisuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  H. Vergnes , J. Ducos , J. Ruffié: Étude hémotypologique des populations du Tidikelt (Sahara central).  *Bulletins et Mémoires de la Société d'anthropologie de Paris*, 1963, tome 4, fascicule 3, s. 531–544. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.8.2014.  (ranskaksi)
2. ↑  Ethnologue *ethnologue.com*. Viitattu 20.8.2014. (englanniksi)
Lehden kansisivu vuodelta 1910.
**Tidning för Musik** oli Helsingissä vuosina 1910–1916 ilmestynyt ruotsinkielinen musiikkilehti.

Musiikkitiedon popularisoimista varten perustettu *Tidning för Musik* pyrki käsittelemään aihettaan pieteetillä sekä välttämään henkilökohtaista mielivaltaa ja hyökkäilevää asennetta. Lehti nähtiin kokoavana toimijana muiden pienten keskusten – seurojen, yhdistysten, koulujen ja orkesterien rinnalla. Toimittajina työskentelivät Gösta Wahlström (1910–1912) sekä Otto Andersson ja Olof Wallin (1912–1916). Lehti lakkasi ensimmäisen maailmansodan aiheuttamiin taloudellisiin vaikeuksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuusvuori, Jarkko S.: *Kulttuurilehti 1771–2007*, s. 218–219. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-918-0.
2. ↑  Kurikka, Jussi & Takkala, Marketta: *Suomen aikakauslehdistön bibliografia 1782–1955*, s. 300. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1983. ISBN 951-45-3158-2.

Aiheesta muualla
----------------

* *Tidning för Musik* digitoituna kansalliskirjastossa