recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Blanche Bingley
**Blanche Bingley** myöhemmin **Blanche Hillyard** (3. marraskuuta, 1863 Greenford, Ealing – 6. elokuuta 1946 Lontoo) oli englantilainen tennispelaaja.

Bingley kuului "Ealing Lawn Tennis & Archery Clubiin". Vuonna 1884 hän oli mukana kaikkien aikojen ensimmäisessä Wimbledonin naisten turnauksessa ja kaappasi siellä kaksi vuotta myöhemmin ensimmäisen kuudesta kaksinpelimestaruudestaan. Bingley oli seitsemän kertaa turnauksen loppuottelussa häviävänä osapuolena, ja hänen kolmetoista finaaliesiintymistään on edelleen (2007) Wimbledonin ennätys. Samoin on neljäntoista vuoden aikaväli hänen ensimmäisen ja viimeisen turnausvoittonsa välillä. 

Blanche Bingley avioitui uransa aikana, joten pöytäkirjoissa hänen tuloksiaan on myös nimillä *Blanche Hillyard* tai *Blanche Bingley Hillyard*. Hän pääsi vielä 37-vuotiaana Wimbledonin loppuotteluun ja jatkoi kilpauraansa 48-vuotiaaksi. Viimeisen kerran hän kilpaili Wimbledonissa 1912.

Grand Slam -turnaukset
----------------------

* Wimbledon
	+ Mestaruus: **1886**, **1889**, **1894**, **1897**, **1899**, **1900**
	+ Finaalissa: 1885, 1887, 1888, 1891, 1892, 1893, 1901

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 358. Otava, 1970.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Alkupalana tarjottava *Crudités variés* tarkoittaa yksinkertaisesti raakavihanneksista koottua salaattiannosta.
Ranskankielisellä käsitteellä **hors d'œuvre** ([ɔʁˈdœvʁ] Fr-hors d oeuvre-fr-Paris.ogg kuuntele ääntämys**(ohje)**: *"työn ulkopuolella"*) tarkoitetaan ranskalaisessa keittiössä yleensä kylmänä tarjoiltavaa alkupalaa tai pikkupurtavaa. Ranskassa ilmaisua käytetään myös laajemmin merkityksessä *lisä* tai *ylimääräinen*. Ilmaisu on taipumaton. Erikoismerkin œ puuttuessa ilmaisu voidaan kirjoittaa myös hors d'oeuvre.

Suomessa ilmaisulla hors d'œuvre voidaan tarkoittaa voileipätarjotinta, mutta myös kokonaista voileipäpöytää. Suomalaisessa keittiöperinteessä merkitys voidaan rajoittaa myös ennen ateriaa tarjottaviin kylmiin tai lämpimiin pikkuruokiin.

Ranskalaisen perinteen mukaisesti aterian yhteydessä tarjottavan hors d'œuvren tarkoituksena on saada ruokahalu kasvamaan tai sillata varsinaisen aterian tai pääruuan odotteluun kuluvaa aikaa. Tässä tarkoituksessa voidaan tarjota esimerkiksi pieni annos salaattia, kalaa, leikkeleitä, kinkkua tai juustoa sekä näiden yhdistelmiä. Tässä tarkoituksessa hors d'œuvre tarkoittaa samaa kuin **entrée**, suomeksi alkupala. Muissa kielissä tällaisia tarjottavia kutsutaan esimerkiksi nimillä **antipasto**, **meze** tai **zakuski**.

Pienikokoinen sormin syötäväksi tarkoitettu hors d'œuvre -annos.
Erilaisia hors d'œuvre -annoksia voidaan tarjota myös aterian ulkopuolella tai sen sijaan tilaisuuksissa, jotka sijoittuvat varsinaisten aterioiden väliin. Tällaisia ovat esimerkiksi cocktailtilaisuudet, juhlavastaanotot tai julkistamistilaisuudet. Tarjottavat annokset ovat tällöin lähinnä suupalan kokoisia, ja ne valmistetaan syötäväksi ilman aterimia. Esimerkkeinä voisivat olla esimerkiksi eri tavoin höystetyt kananmunan puolikkaat, pienet voileivät, tuulihatut tai miniatyyrileivokset.

Katso myös
----------

* Ranskalainen keittiö
* Italialainen keittiö
* Meze

Lähteet
-------

1. 1 2   Petit Robert, Dictionnaire Robert, Paris 1976.
2. ↑  Annukka Aikio - Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja, Otava Keuruu 1997.
3. ↑  Ruutukokki, Kodin paras keittokirja. Sanoma Osakeyhtiö, Helsinki 1983, toinen painos 1986, s. 761. ISBN 951-9135-08-1
Dario Franchitti, 2015
**George Dario Marino Franchitti** (s. 19. toukokuuta 1973 Bathgate) on skotlantilainen kilpa-autoilija. Hän on kilpaillut pääasiassa Pohjois-Amerikan ovaaliradoilla.

Mikroautoilla uransa aloittanut Franchitti voitti vuonna 1984 Skotlannin juniorimestaruuden, vuosina 1985–1986 Britannian juniorimestaruuden ja 1988 yleisen Skotlannin mestaruuden. Kilpailtuaan kaksi vuotta Formula Vauxhall -sarjassa hän siirtyi 1994 Britannian Formula 3 -sarjaan, missä ajoi niin ikään kahden vuoden ajan. Vuonna 1996 hän kilpaili AMG Mercedeksellä Saksan vakioautojen mestaruussarjassa DTM:ssä (sittemmin ITC).

Vuosina 1997–2003 Franchitti ajoi CART-sarjaa, missä hänen parhaimmaksi saavutuksekseen jäi kakkossija Green Racing -tallin autolla kaudella 1999 tasapisteillä mestari Juan Pablo Montoyan kanssa. Vuotta aikaisemmin hän oli sijoittunut sarjassa kolmanneksi. CART-sarjasta hän saavutti kaikkiaan kymmenen osakilpailuvoittoa.

Vuonna 2003 Franchitti siirtyi Indy-sarjaan, missä hän jatkoi kilpailemista sittemmin Andretti Greeniksi nimensä muuttaneessa tallissa. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa oli 2004, jolloin hän saavutti myös ensimmäisen osakilpailuvoittonsa Milwaukeen ovaalilla. Vuonna 2007 Franchitti voitti sekä Indianapolisin 500 mailin ajon että sarjan kokonaiskilpailun mestaruuden. Kaikkiaan hän on urallaan saavuttanut IRL:ssä 20 osakilpailuvoittoa. 

Franchitti on kilpaillut Green-tallin kalustolla myös American Le Mans -sarjassa yhdessä veljensä Marinon sekä Bryan Hertan kanssa. Hän on ajanut myös yksittäisiä NASCAR-kilpailuja eri luokissa. Vuonna 2008 Franchitti voitti yhdessä Montoyan, Scott Pruettin ja Memo Rojasin kanssa Daytonan 24 tunnin ajon.

Franchitti voitti myös Indy mestaruuden 2011, juhlallisuudet kuitenkin peruttiin Dan Wheldonin kuoltua päätöskilpailussa Las Vegasissa.

Vuonna 2010 Franchitti uusi Indianapolis 500 -voittonsa.

Lähteet
-------

1. ↑  Dario Franchitti Indy 500 -ajon nopein  31.5.2010. Iltalehti. Viitattu 1.6.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* IndyCar-profiili (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
Arthur Anders Indola
**Arthur Anders Indola** (käytti Saksassa peitenimeä **Andersson**), (3. kesäkuuta 1895 Lappajärvi – 17. joulukuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat liikemies Anders Indola ja Hilma Sofia Weber. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Maria Jakolewna Podjapolskin kanssa.

Opinnot
-------

Indola kävi kolme luokkaa Vaasan ruotsalaista lyseota ja Vaasan ruotsalaisen kauppakoulun vuosina 1911–1913.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoonan ratsuosasto Libaussa syksyllä 1917. Etualalla Luutnantti Sievert ja Zugführer Ljungberg.
Indola toimi liikemiehenä Vaasassa ennen kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 18. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän haavoittui lievästi Missellä 25. heinäkuuta 1916. Hän suoritti myös Schaulenissa vuonna 1917 järjestetyn autokurssin.

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Indola saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) kornetiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin adjutantiksi Karjalan ratsujääkärirykmenttiin, minkä riveissä hän otti osaa taisteluihin Karjalankannaksella.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Indola palveli sisällissodan jälkeen Hämeen ratsurykmentissä ase-, viesti- ja lähettiupseerina sekä eskadroonanpäällikkönä, josta hänet siirrettiin 24. heinäkuuta 1919 Hyökkäysvaunurykmenttiin, missä hän toimi ensin adjutanttina ja 14. syyskuuta 1920 alkaen 1. patterin päällikkönä ja 1. toukokuuta 1921 lähtien talouspäällikkönä. Armeijasta hän erosi 12. syyskuuta 1923 ja siirtyi Helsinkiin mainosalalle. Hänet haudattiin Vaasaan.

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917
* Kornetti 11. helmikuuta 1918
* Luutnantti 31. heinäkuuta 1919
* Kapteeni 16. toukokuuta 1921
 | 4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaPreussin 2. lk. Rautaristin kunniamerkkinauhaJääkärimerkkiSaksan haavoittumismerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
* Preussin 2. lk. Rautaristi
* Saksan haavoittumismerkki
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
**Markku Juhani Laine** (s. 26. toukokuuta 1955 Maaria) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti uransa aikana Liedon Lujaa ja Turun Tovereita.

Laine karsiutui Montrealin olympialaisissa 1976 1 500 metrin alkuerissä. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1975–1981, ja voitti Tukholmassa käydyissä maaotteluissa 800 metrin juoksun 1979 ja 1 500 metriä 1981. Hän voitti 1 500 metriä myös Euroopan cupin B-finaalissa Ateenassa 1981.

Laine voitti 1 500 metrin Suomen-mestaruuden 1976 ja 1981 sekä sai SM-hopeaa 1975 ja 1979. Sisäratojen Suomen-mestaruuden hän voitti 800 metrillä 1978. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän sai 4 × 400 metrin viestissä kultaa 1981 ja 1982, 4 × 800 metrillä pronssia 1980 ja 1981 sekä 4 × 1 500 metrin viestissä kultaa 1981.

Ennätykset
----------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Vuosi* |
| --- | --- | --- | --- |
| **800 m** | 1.48,3 | Turku | 1975 |
| **1 500 m** | 3.38,20 | Varsova | 1979 |
| **3 000 m** | 7.54,28 | Helsinki | 1978 |
| **5 000 m** | 13.47,77 | Turku | 1981 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Vuosi* |
| --- | --- | --- | --- |
| **800 m** | 1.51,72 | Turku | 1978 |
| **1 500 m** | 3.51,00 | Turku | 1978 |
| **3 000 m** | 8.09,70 | Turku | 1978 |
| **5 000 m** | 13.52,0 | Turku | 1977 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Markku Laine Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Nikolai Vasiljevitš Arhipov** (ven. Никола́й Васи́льевич Архи́пов; 9. toukokuuta 1894 Poventsan kihlakunnan Rukajärven kylä – 14. tammikuuta 1938) oli karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.

Nikolai Arhipov syntyi karjalaisen talonpojan ja käsityöläisen perheeseen. Vuonna 1916 hänet kutsuttiin armeijaan. Vuonna 1917 hän osallistui Pietarissa lokakuun vallankumoukseen ja mm. talvipalatsin valtaukseen. Helmikuussa 1918 hänet lähetettiin Rukajärvelle pystyttämään neuvostovaltaa. Arhipov osallistui maahantunkeutujien vastaisiin partisaanitaisteluihin ja Venäjän kansalaissotaan Murmanskin rintamalla. Vaikean haavoittumisen jälkeen hän opiskeli Pietarissa ja toimi sitten Vienan Kemin kihlakunnan vallankumouskomitean ja toimeenpanevan komitean puheenjohtajana.

Vuonna 1922 Arhipov valittiin Karjalan toimeenpanevan komitean varapuheenjohtajaksi ja vuonna 1923 hänestä tuli tasavallan toimeenpanevan keskuskomitean jäsen. Vuosina 1922–1924 hän työskenteli Karjalan sisäasiain kansankomissaarina ja vuosina 1924–1929 maatalouden kansankomissaarina toimien samaan aikaan tasavallan kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtajana. Vuosina 1929–1931 Arhipov työskenteli Karelles-yhtymän hallituksen puheenjohtajana. Vuonna 1931 hänet nimitettiin Karjalan edustajaksi VSFNT:n toimeenpanevaan keskuskomiteaan. Hän toimi myös Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean jäsenenä sekä vuodesta 1935 lähtien Karjalan toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajana.

Lokakuussa 1937 Nikolai Arhipov pidätettiin, tuomittiin vakoilijana ja ammuttiin Petroskoin lähellä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Karelija: entsiklopedija. Tom 1*, s. 114. Petrozavodsk: PetroPress, 2007. ISBN 978-58430-0123-0.
2. ↑  Vozvraštšonnyje imena *visz.nlr.ru*. Viitattu 31.3.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Mustapha Dahleb** (arab. مصطفى دحلب‎, s. 8. helmikuuta 1952 Bejaïa, Algeria) on algerialainen entinen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Dahleb vietti lähes koko ammattilaisuransa Ranskassa. Hän on kautta aikain Paris Saint-Germainin kolmanneksi paras maalintekijä 98 maalilla, joista 85 syntyi Ranskan pääsarjassa.

Ura
---

Dahleb aloitti jalkapalloilun Rankassa 9-vuotiaana, jonne hän muutti perheensä mukana Algeriasta. Dahleb vietti koko juniorivuotensa Sedanissa, josta hänet myöhemmin nostettiin edustukseen 17-vuotiaana. Dahleb sai niukasti peliaikaa Sedanin edustuksessa ja hän siirtyi kotimaahansa Algeriaan Belouizdadiin vuonna 1971. Hän pelasi joukkueessa yhteensä kaksi ja puoli kautta, jonka aikana Dahleb saavutti Maghreb mestarien cupin voiton.

Dahleb palasi alkukaudella takaisin Ranskaan ja Sedanin riveihin, jossa hän sai huomattavasti enemmän peliaikaa. Kauden päätyttyä Dahleb oli tehnyt 17 maalia 27 pelaamassaan ottelussa, joka on keskikenttäpelaajalla tavallista suurempi määrä tehtyjä maaleja. Tämä herätti kiinnostusta Ranskan suurseuroihin lukeutuneen Paris Saint-Germainin johdossa ja Dahleb siirtyi kauden jälkeen vuonna 1974 Pariisiin.

Uudessa seurassa Dahleb nousi joukkueensa tärkeimpiin pelaajiin ja jäi samalla joukkueen historiaan. Hän pelasi joukkueessa yhteensä kymmenen kautta, jonka aikana joukkue saavutti kaksi Ranskan cupin voittoa vuosina 1982 ja 1983. Dahleb pelasi joukkueessa yhteensä 306 ottelua ja teki niissä 98 maalia. Hän oli useita vuosia PSG:n kautta-aikain paras maalintekijä, kunnes 1980-luvun alussa joukkueeseen siirtynyt Dominique Rocheteau ohitti Dahlebin maali määrän tekemällä kaksi maalia enemmän. Dahleb on tehnyt kuitenkin Ranskan pääsarjassa kaksi maalia enemmän kuin Rocheteau. Sittemmin Dahleb on ollut PSG:n kaikkien aikojen kolmanneksi paras maalintekijä, kun 2000-luvun alussa portugalilainen Pauleta ohitti kaksikon maali määrän tekemällä 110 maalia.

Dahleb siirtyi kymmenennen kauden jälkeen kaudeksi 1984–1985 Niceen, jossa hän myös päätti uransa.

Maajoukkueura
-------------

Dahleb kuului Algerian maajoukkueeseen vuoden 1982 MM-kisoissa, jossa heidän joukkueensa oli vähällä päästä lohkovaiheesta jatkoon.

Lähteet
-------

* National Football Teams (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Paris Saint-Germain (Arkistoitu – Internet Archive) *FIFA* Viitattu 28.10.2010 (englanniksi)
2. ↑  Mustapha Dahleb[vanhentunut linkki] *Planet PSG* Viitattu 28.10.2010 (ranskaksi)
3. ↑  Records[vanhentunut linkki] *Planet PSG* Viitattu 28.10.2010 (ranskaksi)

Algerian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1982
1 Cerbah |
2 Guendouz |
3 Kouici |
4 Kourichi |
5 Merzekane |
6 Bencheikh |
7 Assad |
8 Fergani |
9 Bensaoula |
10 Belloumi |
11 Madjer |
12 Larbes |
13 Yahi |
14 Zidane |
15 Dahleb |
16 Mansouri |
17 Horr |
18 Maroc |
19 Tlemçani |
20 Bourebbou |
21 Amara |
22 Bentaala |
Valmentajat Khalef & Mekloufi
**Karl P. N. Shuker** (s. 1959) on brittiläinen eläintieteilijä. Hän työskentelee kokoaikaisena freelance-kirjailijana ja konsulttina, erikoisalanaan kryptozoologia, jossa hän on kansainvälisesti tunnettu. Shuker matkustaa säännöllisesti ympäri maailman, ja esiintyy myös usein televisiossa ja radiossa. Hänestä on sanottu, että hän "on nykyisin kansainvälisesti tunnustettu kirjailija ja tutkija kaikissa näkökulmissa eläintieteeseen ja selittämättömiin ilmiöihin, itse Heuvelmansin kruununperijä".

Shuker valmistui Leedsin yliopistosta alanaan eläintiede (zoologia) ja Birminghamin yliopistosta alanaan eläintiede ja vertaileva fysiologia. Hän on jäsenenä monissa tieteellisissä ja kirjailijoiden yhteisöissä. Shuker on kirjoittanut satoja artikkeleita ja 13 kirjaa. 
Kirjoituksissaan ja tutkimuksissaan Shuker on ollut ensimmäinen, joka on tuonut yleiseen tietoisuuteen suuren määrän aiemmin vähän tunnettuja eläimiä kryptozoologian alalta. Omien julkaisujensa lisäksi Shuker on Guinnessin ennätysten kirjan eläintieteellinen neuvonantaja. Haarniskaisten laji *Pliciloricus shukeri* on nimetty hänen mukaansa (2005).

Teokset
-------

* *Mystery Cats of the World*, (1989)
* *Extraordinary Animals Worldwide*, (1991)
* *The Lost Ark: New and Rediscovered Animals of the 20th Century*, (1993)
* *Dragons - A Natural History* (1995)
* *In Search of Prehistoric Survivors*, (1995)
* *The Unexplained*, (1996)
* *From Flying Toads To Snakes With Wings*, (1997)
* *Mysteries of Planet Earth*, (1999)
* *The Hidden Powers of Animals*, (2001)
* *The New Zoo: New and Rediscovered Animals of the Twentieth Century*, (2002)
* *The Beasts That Hide From Man*, (2003)
* *Extraordinary Animals Revisited*, (2007)
* *Dr Shuker's Casebook*, (2008)

Asiantuntijana tai kirjallisena avustajana
------------------------------------------

* *Man and Beast* (1993)
* *Secrets of the Natural World* (1993)
* *Almanac of the Uncanny* (1995)
* *The Guinness Book of Records/Guinness World Records* (1997 - )
* *Mysteries of the Deep* (1998)
* *Guinness Amazing Future* (1999)
* *The Earth* (2000)
* *Monsters* (2001)
* *Chambers Dictionary of the Unexplained* (2007)

Lähteet
-------

1. ↑  Michael Newton, Encyclopedia of Cryptozoology: A Global Guide (McFarland & Co, Inc: Jefferson, 2005), p. 425

Aiheesta muualla
----------------

* Dr. Karl Shuker (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ruslan Jamadajev
**Ruslan (Khalid) Bekmirzajevitš Jamadajev** (ven. Руслан (Халид) Бекмирзаевич Ямадаев, 10. joulukuuta 1961 Gudermes – 24. syyskuuta 2008 Moskova) oli tšetšenialainen sotilasjohtaja ja poliitikko, Venäjän duuman jäsen 2003–2007 Tšetšeniasta. Hänen veljensä Sulim Jamadajev on komentanut sisäministeriön Vostok-pataljoonaa Tšetšeniassa.

Jamadajevin klaani taisteli ensimmäisessä Tšetšenian sodassa Venäjän joukkoja vastaan, mutta siirtyi toisessa sodassa liittovaltion puolelle. Ruslan Jamadajev ylennettiin everstiksi ja hänet palkittiin Venäjän federaation sankarin arvonimellä. Jamadajeveilla on ollut useita yhteenottoja Tšetšenian presidentti Ramzan Kadyrovin klaanin kanssa.

Jamadajev ammuttiin 24. syyskuuta 2008 kello 17.15 Moskovan aikaa Smolenskajan rantakadulla Moskovassa lähellä hallituksen Valkoista taloa kuljettamansa Mercedes S600:n ratin viereen pysähtyneestä Audi 80:sta hänen pysähdyttyään liikennevaloihin. Takapenkillä istunut sotilaskomentaja kenraalieversti evp. Sergei Kizjun haavoittui vakavasti.

Kesällä 2010 alkoi murhaoikeudenkäynti teosta syytettyjä Aslanbek Dadajevia ja Elimpasha Khatsujevia vastaan.

Lähteet
-------

* Venäjän duuma: Georgialaiset murhasivat poliitikon, MTV3 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Chechnya’s President Lost the Best Enemy, Kommersant (Arkistoitu – Internet Archive)
* Yamadaev Killed After Important Meeting in Kremlin, Kommersant (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Venäjällä murhattu vaikutusvaltainen tshetsheenijohtaja *Yle*.  25.9.2008. Viitattu 2.11.2019.
2. ↑  Alleged killers say innocent in Yamadayev assassination Sputnik News 5.7.2010
**Pašozero** (ven. Пашо́зеро, vepsäksi *Paks’jär’v*) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Tihvinän piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pašozerojärven pohjoisrannalla noin 80 kilometriä Tihvinästä koilliseen. Kylässä on 460 ja kunnassa 770 asukasta (vuonna 2010).

Vanhin maininta Pašozerosta on 1300-luvun novgorodilaisessa tuohikirjeessä. Myöhemmältä ajalta tunnetaan Pašozeron pogosta. Nykyinen kylä on levittäytynyt järven rannalle kolmen kilometrin pituudelta. Sen historiallisia osia ovat Panjovo, Pogost, Skopljajevo, Stroika ja Tsarski posjolok. Kylässä on kulttuuritalo, kirjasto, käsityökoulu sekä ympäröivän Vepsän metsä -luonnonpuiston museo.

Pašozeron kunta sijaitsee Tihvinän piirin itäosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Podporožjen piiriin, idässä Vologdan alueeseen, kaakossa Boksitogorskin piiriin, etelässä Šugozeron ja lännessä Gankovon kuntiin sekä luoteessa Lotinapellon piiriin. Kunnan pinta-ala on 1108 neliökilometriä. Seudulla virtaavat Kapša-, Genuja- ja Tšogajoet. Suurimpia järviä ovat Pašozero, Kapšozero, Lerinskoje, Dolgozero, Pupozero ja Šigolskoje. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 14 kylää: Bereg, Birjutšovo, Haragenitši, Kontšik, Koptjajevo, Korbenitši, Kuznetsova Gora, Lukino, Njurgovitši, Ozrovitši, Strelkovo, Tšoga, Urja ja Ust-Kapša.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pašozerskoje selskoje poselenije *lenobl.ru*. Viitattu 31.10.2010. (venäjäksi)
2. ↑  Kultura Leningradskoi oblasti: Pašozero *enclo.lenobl.ru*. Viitattu 31.10.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2  Pašozerskoje selskoje poselenije: Geografitšeskoje položenije *lenobl.ru*. Viitattu 31.10.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pašozeron kunta Leningradin alueen sivustolla (venäjäksi)
* Pašozero Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
**Samuel Taylor** (1748/49–1811) oli englantilainen pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.

Taylorista itsestään ei tiedetä juuri mitään. Hänen kuolemansa jälkeen Lontoon *The Sun* -lehdessä oli kirjoitus, jossa häntä kuvattiin eriskummalliseksi mieheksi, joka ei kertonut muille omista asioistaan. Taylor piti pikakirjoituksen lisäksi onkimisesta ja julkaisi vuonna 1800 aihetta käsittelevän kirjan *Angling in All Its Branches*.

Pikakirjoitus
-------------

Taylorin pikakirjoitusjärjestelmällä kirjoitettua tekstiä. Ote Taylorin oppikirjasta.
Taylor tunnetaan pikakirjoitusjärjestelmästään, jonka hän julkaisi vuonna 1786 teoksessa *An Essay Intended to Establish a Standard for an Universal System of Stenography*. Hän toimi pikakirjoittajana ja pikakirjoituksen opettajana, ja kävi opettamassa järjestelmäänsä Englannin lisäksi myös Skotlannissa ja Irlannissa. Järjestelmä oli helposti opittava ja se levisi nopeasti. Siitä tehtiin 1700- ja 1800-lukujen taitteessa sovituksia useille Euroopan kielille, muun muassa ranskan-, saksan-, espanjan-, italian- ja ruotsinkieliset versiot.

Lähteet
-------

* Butler, E. H.: *The Story of British Shorthand*. Lontoo: Sir Isaac Pitman & Sons, Ltd. 1951.
* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia*. 1. osa. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1927.

### Viitteet

1. ↑  Butler, s. 70
2. ↑  Butler, s. 72–73
3. ↑  Melin, s. 170–171
4. ↑  Butler, s. 70–71
5. ↑  Melin, s. 175–176
**Nils Ernst Wilhelm Dahlström** (8. elokuuta 1907 Ylöjärvi – 30. marraskuuta 1978 Tukholma) oli suomalainen elokuva-alan vaikuttaja.

Ura
---

Nils Dahlström oli Suomi-Filmin johtokunnan jäsen vuodesta 1932 ja yksi yhtiön kolmesta pääosakkaasta vuoteen 1940. Tuolloin yhtiön kaksi muuta pääosakasta, Risto Orko ja Matti Schreck, painostivat häntä luopumaan osakkuudestaan. Dahlström ja Schreck olivat perustaneet Helsinkiin elokuvateatterin Savoyn 1937. Dahlström oli teatterin ainoa omistaja vuodesta 1943 vuoteen 1953, jolloin hän myi sen merikapteeni Lars E. Nilssonille ja muutti Tukholmaan. Dahlström oli suomalaisen elokuvamaailman vaikuttaja toisessa polvessa, sillä hänen isänsä J. E. Dahlström oli turkulainen elokuvateatterinomistaja.

Nils Dahlström näytteli muutamissa elokuvissa 1920- ja 1930-luvuilla, kuten suomalais-ruotsalaisessa äänielokuvassa *Hiljaisuuden talo* (*Tystnadens hus*), jossa hänellä oli rikoskonstaapelin osa. Vuonna 1942 hän ohjasi yhdessä Oscar Tengströmin kanssa sittemmin kadonneen elokuvan *Dollari-miljoona*.

Filmografia
-----------

* Löjen och tårar (1924) (näyttelijä)
* Hiljaisuuden talo (Tystnadens hus) (1933) (näyttelijä)
* Hemliga Svensson (1933) (näyttelijä)
* Rosor varje kväll (1939) (tuottaja)
* Dollari-miljoona (1942) (tuottaja ja ohjaaja)

Lähteet ja viitteet
-------------------

* Suomen kansallisfilmografia 3, ISBN 951-37-1019-X
* Elonet *Nils Dahlström*

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomen kansallisfilmografia 3, sivu 113

Aiheesta muualla
----------------

* Nils Dahlström Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Andrea Giani
**Andrea Giani** (22. huhtikuuta 1970) on italialainen entinen huippulentopalloilija. Hän voitti uransa aikana kaiken mitä lentopalloilija voi saavuttaa. Hänet valittiin heti uransa päätyttyään Volleyball Hall of Fameen.

Ura
---

Giani voitti jo 17-vuotiaana 1987 vuonna Italian Cupin. Siitä lähtien Giani oli yksi Italian lentopallon valovoimaisimmista tähdistä. Hän oli läpi uransa seurauskollinen kahdella eri huippujoukkueelle. Hän pelasi kaudet 1985-1996 Parman joukkueessa, kunnes vaihtoi Pallavolo Modenan ryhmään jossa hän pelasi uransa viimeiset kaudet, kunnes hän lopetti kauden 2007 jälkeen. Urallaan hän saavutti seurajoukkuetasolla peräti viisi Italian liiganmestaruutta. Lisäksi hän voitti kaksi kertaa Euroopan mestareiden liigan, sekä useita muita palkintoja sekä turnausvoittoja.

Uransa lopetettuaan Giani valittiin välittömästi Volleyball Hall of Fameen.

Valmennusura
------------

Uransa kauteen 2007 lopettanut Giani otti itsellänsä uusia haasteita kun hän otti Cimone Modenan joukkueen päävalmentajan vastuun itsellensä. Hän valmensi heti ensimmäisellä valmennuskaudellaan Pallavolo Modenan CEV-Cupin mestaruuteen.

Muuta
-----

Giani muistetaan muun muassa hänen loistavista pelitaidoistaan. Giani pelasi muun muassa yleispelaajana välillä ja välillä keskitorjujana. Giani on voittanut peräti viisi kertaa Italian A1-liigan.

A-maajoukkue
------------

Giani edusti pelaajaurallaan Italian maajoukkuetta peräti 474 A-maaottelussa. Hän johdatti joukkueen kapteenina peräti kolmeen maailmanmestaruuteen, neljään Euroopan mestaruuteen, sekä seitsemään maailmanliigan voittoon.

Saavutukset
-----------

### Henkilökohtaiset

* Toinen kaikkien aikojen pistepörssissä A1-liigassa
* Ensimmäinen kaikkien aikojen torjuntatilastossa A1-liigassa
* Kymmenes kaikkien aikojen ässäsyöttötilastossa A1-liigassa

### Joukkueessa

* 5 Italian A1-liigan mestaruutta
* 4 Euroopan Mestaruuta
* 3 Maailmanmestaruutta
* 7 Maailmanliigan voittoa
* 5 Italian Cupin voittoa
* 2 Mestareiden Liigan voittoa
* 3 CEV Cupin voittoa
* 3 Cup-voittajien Cupin voitta
* 1 Italian Supercupin voitto
* 1 Maailmancupin voitto
* 1 Seurajoukkueiden Maailmanmestaruus
* 1 Euroopan Supercupin voitto

### Valmentajana

* CEV-Cupin mestaruus 2008

Lähteet
-------

1. ↑
**Johan Guido Mikkola** (27. maaliskuuta 1890 Myrskylä – 31. elokuuta 1919) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanian vääpelinä. Lopulta hän menehtyi nuorena sotilaana palvellessaan Lentopataljoonassa.

Perhetausta ja koulutus
-----------------------

Mikkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Erland Mikkola ja Maria Sofia Bäckman. Mikkola kävi kahdeksan luokkaa Helsingin suomalaisessa lyseota ja neljä lukukautta insinööriopistoa Zwickaussa Saksassa.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Mikkola liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 19. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen 15. toukokuuta 1917 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin lomalle jatkamaan kesken jääneitä opintojaan. Hänet määrättiin loman loputtua 17. elokuuta 1917 takaisin pioneerikomppaniaan, josta hänet kumminkin siirrettiin 23. syyskuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. komppaniaan. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn moottoripyöräkurssin.

Suomen sisällissota
-------------------

Mikkola astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan 7. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 29. maaliskuuta 1918 alkaen komppanian vääpeliksi 6. Jääkarirykmentin 16. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Säiniöllä ja Kelkkalassa sekä Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Mikkola toimi sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, jonka nimeksi muodostui myöhemmin ensin Jääkäripataljoona 3 ja sen jälkeen Kajaanin sissipataljoona. Hänet siirrettiin 20. marraskuuta 1918 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:n 4. komppaniaan, josta hänet komennettiin vielä samassa kuussa ja lopulta siirrettiin 3. maaliskuuta 1919 alkaen Lentopataljoonaan.

  


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 1. maaliskuuta 1916
* Varavääpeli 11. helmikuuta 1918
* Vänrikki 29. toukokuuta 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
**Mika Saarinen** (s. 12. kesäkuuta 1966) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimi kaudella 2019-20 KHL-joukkue Jokereiden apuvalmentajana.

Saarinen aloitti valmennusuransa kaudella 1995–1996, jolloin hän toimi JYPin apuvalmentajana. Hänestä tuli joukkueen päävalmentaja 2. marraskuuta 1998, kun Saarisen edeltäjä Pekka Tapani erotettiin. Hän valmensi joukkuetta vielä seuraavat kolme kautta kevääseen 2002 saakka. JYP putosi kevään 1999 pudotuspeleissä puolivälierissä, muttei enää sittemmin päässyt pudotuspeleihin Saarisen alaisuudessa.

Kauden 2002–2003 Saarinen valmensi Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta. Suomi tuli Venäjän Jaroslavlissa järjestetyissä MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Saarinen siirtyi kaudeksi 2003–2004 Tapparan päävalmentajaksi. Toisella kaudellaan 2004–2005 hänet erotettiin Tapparasta 15. tammikuuta 2005. Saarisen jälkeen joukkuetta valmensi väliaikaisesti viiden ottelun verran Mikko Saarinen, kunnes joukkue palkkasi Mika Saarisen seuraajaksi Kaj Matalamäen.

Tapparan jälkeen Saarinen on toiminut kansainvälisen jääkiekon kehityskeskuksen (IIHCE) johtajana. Hän on toiminut myös Rauman Lukon apuvalmentajana kaudella 2007–2008 sekä Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana kaudella 2008–2009.

Mika Saarinen kuului Suomen ensimmäisen jääkiekon maailmanmestaruuden voittaneeseen joukkueeseen 1995. Saarinen toimi joukkueen valmennuksessa ja vastasi tilastoista.

Vuosina 2016-2020 Saarinen työskenteli KHL-joukkue Jokereissa. Kauden 2016-17 Saarinen toimi joukkueen videovalmentajana ja kaudesta 2017-18 eteenpäin hän toimi joukkueen apuvalmentajana.

Lähteet
-------

* Eliteprospects.com

### Viitteet


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Jukka Rautakorpi** | **Tapparan päävalmentaja**2003–2005 | Seuraaja:**Mikko Saarinen** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Pekka Tapani** | **JYPin päävalmentaja**1998–2002 | Seuraaja:**Matti Alatalo** |
**Quintus Caecilius Bassus** oli roomalainen ritarisäätyläinen (lat. *eques*), joka palveli Pompeiuksen alaisuudessa Rooman sisällissodassa. Pompeiuksen koettua tappion Farsaloksessa Caecilius Bassus pakeni Syyriaan, jossa sekaantui Sextus Caesarin murhaan johtaneeseen legioonalaisten kapinaan 46 eaa. Caecilius Bassus sai puolelleen kaksi legioonaa, joiden avulla hän miehitti Apameian kaupungin, mutta hänen joukkonsa joutuivat Julius Caesarille uskollisten komentajien piirittämiksi. Caesarin kuoltua salamurhan uhrina Caecilius Bassuksen omat sotilaat ja häntä piirittäneet joukot hylkäsivät hänet ja liittyivät Gaius Cassiukseen, joka puolestaan antoi Caecilius Bassuksen mennä vahingoittumattomana.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  Livius: Periochae libri 111–115, kirja 114, haettu 23.7.2007 (Arkistoitu – Internet Archive) *Bellum in Syria Caecilius Bassus, eques Romanus Pompeianarum partium, excitavit, relicto a legione Sexto Caesare, quae ad Bassum transierat, occisoque eo.* Nostettuaan sodan Syyriassa Caecilius Bassus, roomalainen ritari, joka kuului Pompeiuksen puolueeseen, käänsi puolelleen Sextus Caesarin sotilaat, jotka murhasivat tämän.

### Kirjallisuuslähteet

* (Toimittanut) N. G. L. Hammond, H. H. Scullard: *The Oxford Classical Dictionary (sivu 162), 2. painos*. Oxford University Press, 1979. ISBN 0-19-869117-3.
**Rošorvin kieli** on Pamirin ylängöllä puhuttava iranilainen kieli.

Kieli on saanut nimensä Tadžikistaniin kuuluvalla Vuoristo-Badahšanin autonomisen alueella sijaitsevasta Rošorvin kylästä. Sen kirgiisinkieliseen muotoon perustuu nimitys *orošorin kieli*. Puhujien perinteistä asuinseutua ovat Pandžiin laskevan Bartangi-joen yläjuoksu sekä sen sivujokien Gudarin ja Tanymasin rannat. Vuonna 1954 osa Rošorvin asukkaista siirrettiin Vahšin laaksoon, josta myöhemmin monet ovat palanneet takaisin. Väestönlaskennoissa kielen puhujia ei ole rekisteröity. Arvioiden mukaan heitä on noin 2 000 henkeä.

Rošorvi kuuluu šugnanilais-rušanilaisiin kieliin, jotka yhdessä jazguljamin kanssa muodostavat itäiranilaisten kielten pohjoispamirilaisen ryhmän. Pamirin muiden iranilaisten kielten kanssa se luetaan myös pamirilaisten kielten ryhmään. Lähin sukukieli on bartangi.

Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Kirjakielenään puhujat käyttävät tadžikkia. Viime aikoina rošorvia varten on laadittu lisämerkein täydennetty kyrillinen kirjaimisto.

Lähteet
-------

1. ↑  *Jazyki Rossijskoi Federatsii i sosednih gosudarstv. Tom II*, s. 448. Moskva: Nauka, 2001. ISBN 5-02-011268-2.
**Šugnanin kieli** (šugnaniksi *xuγ̌nůn ziv*) on Pamirin ylängöllä puhuttava iranilainen kieli.

Suurin osa puhujista asuu Tadžikistaniin kuuluvan Vuoristo-Badahšanin autonomisen alueen Šugnanin piirissä, joka käsittää osan Pandžjoen oikeasta rannasta sekä Gund- ja Šahdara-jokien laaksot. Rušanin piirin Badžuvdarin laaksossa asuvat samannimisen murteen puhujat. Šugnanin puhujia asuu myös Afganistaniin kuuluvalla Pandžin vasemmalla rannalla sekä Faizabadin ja Kabulin kaupungeissa. Tadžikistanissa kielen puhujamääräksi on arvioitu vuoden 1999 väestönlaskennan perustella yli 90 000 henkeä. 

Šugnan kuuluu šugnanilais-rušanilaisiin kieliin, jotka yhdessä jazguljamin kanssa muodostavat itäiranilaisten kielten pohjoispamirilaisen ryhmän. Pamirin muiden iranilaisten kielten kanssa se luetaan myös pamirilaisten kielten ryhmään.

Kieli toimii šugnanilaisten sekä alueen pääkaupungissa Horogissa asuvien muiden pamirilaisten kansojen kommunikaatiovälineenä. 1930-luvulla luotiin latinalaiseen kirjaimistoon perustunut aakkosto, jolla julkaistiin joukko oppikirjoja. Kirjakielen käyttö lopetettiin vuosikymmenen lopussa, ja siitä lähtien šugnania pidettiin tadžikin kielen murteena. Vuonna 1989 hyväksytty Tadžikistanin kielilaki tunnusti šugnanin kielen aseman ja loi edellytykset sen kehittämiselle. Samana vuonna laadittiin lisämerkein täydennetty kyrillinen kirjaimisto. Nykyään šugnania käytetään radiossa ja televisiossa, lehdistössä ja teatterissa. Kouluopetuksen ja viranomaisten kielenä on tadžikki.

Lähteet
-------

1. ↑  *Jazyki Rossijskoi Federatsii i sosednih gosudarstv. Tom III*, s. 435–437. Moskva: Nauka, 2005. ISBN 5-02-011237-2.
**Nathan Deakes** (s. 17. elokuuta 1977) on australialainen kävelijä.
Deakes kilpaili 1997 kävelyn maailmancupissa, jossa sijoittui 20 kilometrin kävelyssä viidenneksikymmenenneksikolmanneksi ajalla 1.23.58. Kaksi vuotta myöhemmin hän käveli Sevillan MM-kisoissa samalla matkalla seitsemänneksi. Hän kilpaili Sydneyn olympialaisissa 2000 20 kilometrin kävelyssä, jossa sijoittui kahdeksanneksi ajalla 1.21.03 sekä 50 kilometrin kävelyssä, jossa sijoittui kuudenneksi ajalla 3.47.29. Edmontonin MM-kisoissa 2001 Deakes oli 20 kilometrillä neljäs ajalla 1.20.55. Seuraavana vuonna hän voitti Kansainyhteisön kisoissa 50 kilometrin kävelyn.

Deakes käveli 2004 kävelyn maailmancupissa kolmanneksi 20 kilometrillä ajalla 1.19.11. Myöhemmin samana vuonna hän voitti olympiapronssia Ateenan olympialaisissa 20 kilometrillä. Kansainyhteisön kisoissa 2006 hän voitti 10 kilometrin kävelyn ajalla 39.36, 20 kilometrin kävelyn sekä 50 kilometrin kävelyn ajalla 3.42.53. Myöhemmin samana vuonna hän oli viides kävelyn maailmancupissa 20 kilometrillä.

Deakes on voittanut Australian mestaruuden 20 kilometrin kävelyssä vuosina 2002–2006. Hän voitti maansa mestaruuden 2005 50 kilometrillä ja 2006 30 kilometrillä. Hän käveli 50 kilometrillä uuden maailmanennätyksen, 3.35.47, 2. joulukuuta 2006 Geelongissa.

Deakes voitti Osakan maailmanmestaruuskisoissa 2007 kultaa 50 kilometrillä.

Ennätykset
----------

* 3 000 metrin ratakävely: 11.17,91 (2003)
* 5 000 metrin ratakävely: 18.45,19 (2006)
* 10 000 metrin ratakävely: 38.44,87 (2002)
* 10 kilometrin kävely: 38.10 (2001)
* 20 000 metrin ratakävely: 1.19.48,1 (2001)
* 20 kilometrin kävely: 1.17.33 (2005)
* 30 kilometrin kävely: 2.05.06 (2006)
* 50 kilometrin kävely: 3.35.47 (2006)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nathan Deakes Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Juho Pietari Tervo** (10. kesäkuuta 1849 Sotkamo – 8. helmikuuta 1920 Pirkkala) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja näytelmäkirjailija.

Sotkamon Ruokolahdesta kotoisin olleen Juho Pietari Tervon vanhemmat olivat Pekka Tervo (1809–1866) ja Katariina Korhonen. Perheessä oli yhdeksän lasta joista kaksi poikaa Antti ja Juho Pietari kävivät Jyväskylän opettajaseminaarin ja muuttivat sitten Sotkamosta Tampereelle.

Juho Pietari Tervo kävi Jyväskylän seminaaria kolmen vuoden ajan vuoteen 1875 saakka. Hän oli sitten vuoden ajan lukkarina Tyrvännössä, kunnes hänet valittiin 1876 opettajaksi Nokian paperitehtaan perustamaan kansakouluun Pirkkalassa. Tervo hoiti tätä virkaa 25 vuoden ajan. Tehtaankoulun lakkauttamisen jälkeen hän siirtyi 1901 opettajaksi Kankaantaustan kouluun hankittuaan sitä ennen täyden kansakoulunopettajan pätevyyden. Tervo oli opettajana Kankaantaustan koululla 18 vuotta ja hän jäi eläkkeelle vuonna 1919.

Tervo oli Nokian raittiusseura Koin perustajia ja hän oli seuran puheenjohtajana 30 vuoden ajan kuuluen myös Tampereen raittiuspiirin johtokuntaan. Hän oli useita vuosia Pirkkalan kuntakokouksen puheenjohtajana ja kunnanvaltuuston jäsenenä.

Juho Tervo oli naimisissa Ida Sjödahlin kanssa. Kirjailija Elsa Tervo oli heidän tyttärensä. Elsa Tervo kirjoitti isästään kuvauksen *Muistoja isästäni* vuonna 1946 *Nokia ennen ja nyt*-lehdessä.

Teoksia
-------

* *Vuorokeskusteluja. 1, Yhdistysten kokouksissa ja iltamissa juteltavaksi ja kodeissa luettavaksi*. Kansankirjallisuus-yhtiö, Tampere 1896

Lähteet
-------

* J. P. Tervo SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kurkistus eräisiin Sotkamon Tervoihin - Tampereelle päin, Sukuseura Tervo-Tervonen ry:n joululehti Tervakset 2008 s. 8[vanhentunut linkki]

1. 1 2  Opettaja J. P. Tervo, Aamulehti, 10.02.1920, nro 33, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Aleksandr Varnekin 1820-luvulla maalaama Vasili Stasovin muotokuva.
**Vasili Petrovitš Stasov** (ven. Васи́лий Петро́вич Ста́сов; 4. elokuuta (J: 24. heinäkuuta) 1769 Moskova – 5. syyskuuta (J: 24. elokuuta) 1848 Pietari) oli venäläinen arkkitehti. Tyylillisesti hänen työnsä edustavat myöhäisklassismia eli empireä.

Vuosina 1783–1794 Vasili Stasov toimi arkkitehdin apulaisena Moskovassa. Vuosina 1802–1808 hän opiskeli arkkitehtuuria Ranskassa ja Italiassa. Vuodesta 1808 lähtien hän työskenteli Pietarissa, jossa hänet vuonna 1811 valittiin Pietarin taideakatemian akateemikoksi. Vuodesta 1816 lähtien Stasov toimi Pietarin rakennuskomitean jäsenenä ja vuodesta 1817 lähtien johti keisarillisen hovin rakennustöitä.

Stasovin merkittävimpiä töitä ovat Pavlovskin rykmentin kasarmit Mars-kentän reunalla (1817–1820), Tallivirasto (1817–1823), Kristuksen kirkastumisen (1827–1829) ja Pyhän kolminaisuuden (1828–1835) katedraalit, Narvan (1833) ja Moskovan (1834–1838) riemuportit Pietarissa, Tsarskoje Selon maneesi, kasvihuone ja tallirakennus sekä Moskovan elintarvikevarastot. Stasov rakensi loppuun Smolnan katedraalin ja jälleenrakensi Talvipalatsin vuoden 1837 tulipalon jälkeen. Hän laati myös mallipiirustuksia maaseutua varten.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 24, kniga I*, s. 434–435. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1976.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vasili Stasov**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sergei Petrovitš Antonov** (ven. Серге́й Петро́вич Анто́нов; 16. toukokuuta (J: 3. toukokuuta) 1915 Pietari – 22. huhtikuuta 1995 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Sergei Antonov syntyi insinööriperheeseen. Hän valmistui vuonna 1938 Leningradin maantieinstituutista, työskenteli rakennusinsinöörinä ja osallistui talvisotaan sekä toiseen maailmansotaan. 1940-luvun lopulla hän alkoi kirjoittaa kertomuksia ja pienoisromaaneja. Kokoelma *Po dorogam idut mašiny* ("Teillä kulkee autoja") sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. 1950-luvulla Antonov tuli tunnetuksi Anton Tšehovin kirjallista perinnettä jatkavista novelleista. Hänen teostensa pohjalta on kuvattu useita elokuvia. 1980-luvun lopulla ilmestyi Venäjän maaseudun historiallisia kohtaloita kuvaava trilogia *Tsarski dvugrivennyi* ("Tsaarin kaksiriunainen"), *Vaska* ja *Ovragi* ("Rotkot"). Antonov tunnetaan myös kirjallisuudentutkijana.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Kirje*. Suom. E. Salo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
* *Vehmas laakso*. Suom. Esteri Salo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1956.
* *Sateella: kertomuksia*. Suom. Terttu Wikström. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1960.

Lähteet
-------

1. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 1*, s. 77–79. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006993-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Entsiklopedija Krugosvet: Sergei Antonov (venäjäksi)
* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Sergei Antonov (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Robert George Wardlaw Ramsay
Eversti **Robert George Wardlaw Ramsay** (25. tammikuuta 1852 - 22. huhtikuuta 1921) oli brittiläinen upseeri ja luonnontutkija.

Hänen isänsä oli Robert Balfour Wardlaw Ramsay, ja äitinsä Louisa oli Tweeddalen markiisin Georgen tytär. Wardlaw opiskeli Cheamissa ja Harrowissa, ja liittyi Hampshiren rykmenttiin tammikuussa 1871. Hän sai komennukset Intiaan, Afganistaniin ja Burmaan.

Wardlaw kiinnostui linnuista jo nuorella iällä. Hänet valittiin British Ornithologists' Unionin jäseneksi 1872 ja hän toimi seuran puheenjohtajana vuosina 1913–1918. Hän oli myös Zoological Societyn jäsen. Hänen setänsä Arthur Hay Tweeddale oli myös lintutieteilijä, jolta hän peri yli 20 000 linnunnahan kokoelman, ja jonka hän myöhemmin lahjoitti British Museumille. Hän toimitti teoksen *The Ornithological works of Arthur Hay Tweeddale* (1882), ja kirjoitti lintuoppaan *Guide to the birds of Europe and North Africa*, joka julkaistiin postuumisti 1923.

Wardlaw avioitui 17. helmikuuta 1885 Bengalin asioidenhoitajan Charles Swinton Hoggin vanhimman tyttären Mary Alice Hoggin kanssa. Hän erosi armeijasta 1882 isänsä kuoleman jälkeen, ja otti vastaan siviiliviran Midlothianin piirikunnasta Skotlannista.

Lähteet
-------

1. ↑  angelfire.com (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Alankomaat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Richard Ian Cox** (s. 3. lokakuuta 1973 St Asaph, Wales) on kanadalainen Young Artistilla palkittu näyttelijä, joka tunnetaan paremmin useista äänirooleistaan.

Ura
---

Hän aloitti näyttelemisen jo 9-vuotiaana ja teki ensimmäisen sopimuksensa agentin kanssa 14-vuotiaana. Sittemmin hän sai ensimmäisen televisioroolin Musta ori televisiosarjassa, jossa Cox näytteli vuosina 1990–1993. Sarjan aikana hänet palkittiin Young Artistilla vuonna 1992 parhaana nuorena näyttelijänä televisiosarjassa. Sarjan päätyttyä Cox jatkoi esiintymistä televisiossa ja kokeili myös ääninäyttelemistä vuonna 1994 dubattuaan Rulon roolin OVAssa Green Legend Ran. Seuraavan kerran hän päätyi tekemään äänirooleja vuonna 1998, jonka jälkeen Cox on ollut yksi käytetyimmistä äänistä animen dubbaamisessa englanniksi. Erityisesti hän nousi tunnettavuuteen ääninäyttelijänä 2000-luvun alussa dubattuaan Inuyasha animen samannimistä päähahmoa, sekä tehtyään ensimmäisen alkuperäisen ääniroolinsa X-Men: Evolutionissa. Sitä ennen Cox tunnetaan muun muassa Ranma ½:ssa Ranma Saotomen miespuolen äänenä.

Ääniroolien ohella Cox on jatkanut näytelmäroolien tekemistä ja on esiintynyt niin sarjoissa kuin elokuvissakin, kuten Cold Squad, Tähtiportti, Kaikki viisi vaimoani, Kierot kytät, Stargate Atlantis, Sisarrakkautta ja Eureka. Hänellä oli myös pienirooli elokuvassa Ghost Rider – aaveajaja vuonna 2007.

Siviilissä
----------

Cox on naimisissa Becky Coxin kanssa ja hän harrastaa pyöräilyn lisäksi judoa. Lisäksi Cox puhuu sujuvasti ranskaa.

Aiheesta muualla
----------------

* Richard Ian Cox CrystalAcidsissa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |