recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**El Bayadh** (arab. البيض‎, *Al-Bayaḍ*) on kaupunki ja El Bayadhin maakunnan hallinnollinen keskus Algerian länsiosassa. Se sijaitsee Saharan Atlakseen kuuluvilla Amourvuorilla 525 kilometriä Algerista lounaaseen. El Bayadhin kunnassa oli 91 600 asukasta vuonna 2008.

Kaupunki on saanut alkunsa ranskalaisten vuonna 1852 perustamasta vartioasemasta. Se sai nimen Géryville vuonna 1861. Vuonna 1890 siitä tuli sotilaspiirin keskus. Maailmansotien välisenä aikana Géryvillestä muodostui Pohjois-Afrikan tärkein espartohöyhenheinän tuotantopaikka. Kaupunki sai alkuperäisen nimensä takaisin Algerian itsenäistymisen jälkeen, ja vuonna 1985 siitä tuli samannimisen maakunnan keskus.

El Bayadhiin kautta kulkevat maantiet RN47, RN111 ja RN6A. Kaupunkiin on rakenteilla 130 kilometrin pituinen rautatie Mécheriasta. Sen koillispuolella on lentokenttä.

Keskustan kaupunkikuvaa leimaavat siirtomaa-ajan rakennukset. Algerian itsenäistyttyä El Bayadhiin on muuttanut paljon entisiä paimentolaisia. Alueella harjoitetaan karjanhoitoa, ja El Bayadhissa pidetään tärkeät lammasmarkkinat. Se on tunnettu myös matoistaan. Kaupungissa toimii Nour Bachirin yliopistokeskus. Siellä on muutamia hotelleja.

Lähteet
-------

1. ↑  Population résidente des ménages ordinaires et collectifs *Office National des Statistiques*. Viitattu 6.6.2023.
2. 1 2  Monographie Wilaya d’El Bayadh *Aniref*. Viitattu 6.6.2023.
Basilica di Santa Croce,
**Basilica di Santa Croce** (Pyhän ristin basilika) on Firenzen fransiskaanien pääkirkko ja katolisen kirkon kirkko.

Sisänäkymä.
Legendan mukaan Santa Crocen perusti itse Franciscus Assisilainen. Nykyisen kirkon rakentaminen aloitettiin kuitenkin luultavasti 1294 ja sen maksoivat kaupungin rikkaimmat suvut. Paavi Eugenius IV vihki sen 1442.

Kirkko on suuri. Sen huomattavia ominaisuuksia ovat kuusitoista kappelia, joista monet on koristeltu Giotton ja hänen oppilaidensa freskoilla, sekä kuolinmuistomerkit. 1560 sisustan uudisti Giorgio Vasari vahingoittaen kirkon koristuksia. Uusgoottilainen Nicolò Matasnin käsialaa oleva fasadi on vuosilta 1857–1863. Irrallinen kellotorni rakennettiin 1842.

Noviisien kappelin on suunnitellut Michelangelo Buonarroti Cosimo de’ Medicin tilauksesta. Se valmistui noin 1445.

Vuoden 1966 tulva vahingoitti kirkon sisätiloja. Silloinen vedenkorkeus on merkitty pylväisiin.

Muistomerkit
------------

Michelangelon hauta
Santa Croce on monien merkkihenkilöiden viimeinen leposija. Sinne on haudattu Michelangelo Buonarroti, Gioacchino Rossini ja Niccolò Machiavelli. Galileo Galilei sai kristilliset hautajaiset 95 vuotta kuolemansa jälkeen. Kirkossa on Danten muistomerkki, mutta hänet on haudattu Ravennaan.

Kirkossa on myös seuraavien henkilöiden muistomerkit:

* Leon Battista Alberti (arkkitehti 1400-luvulla)
* Vittorio Alfieri (runoilija ja näytelmäkirjailija 1700-luvulla)
* Eugenio Barsanti (polttomoottorin kehittäjä)
* Lorenzo Bartolini (kuvanveistäjä 1800-luvulla)
* Charlotte Bonaparte (Joseph Bonaparten tytär)
* Leonardo Bruni (Tasavallan kansleri, oppinut ja historioitsija 1400-luvulla)
* Ugo Foscolo (runoilija 1800-luvulla)
* Giovanni Gentile (filosofi 1900-luvulla)
* Lorenzo Ghiberti
* Vittorio Ghiberti
* Carlo Marsuppini (Tasavallan kansleri 1400-luvulla)
* Raffaello Morgheni (kaivertaja 1800-luvulta)
* Prinsessa Louise Stolberg-Gedernista (Charles Edward Stuartin vaimo)
* Guglielmo Marconi
* Enrico Fermi

Lähteet
-------

1. ↑  Santa Croce *Museums of Florence*. Viitattu 27.3.2017.
2. 1 2  The Basilica of Santa Croce *Visit Florence*. Viitattu 27.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Basilica di Santa Croce**.
* Satelliittikuvia Google Kartoissa
* Kuvia Basilikasta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuvia Pazzi-kappelista (Arkistoitu – Internet Archive)
***Taruja Pohjolan jumalista*** (ruots. *Gudar, trollkarlar och vidunder*) on yhteispohjoismaisella rahoituksella tehty suomalainen animaatiosarja, joka perustuu pohjoismaiseen mytologiaan. Sarjan käsikirjoitti ruotsalainen Maj Samzelius, ja se animoitiin liperiläisessä Ateljé Seppo Putkinen -studiossa.

24-osaisen sarjan neljä ensimmäistä jaksoa perustuivat suomalais-ugrilaisten kansojen taruihin ja niissä käsiteltiin muun muassa taivaanjumala Numia ja karhun syntyä. Seuraavat kolme jaksoa perustuivat *Kalevalan* kertomuksiin, ja niissä esiintyivät Väinämöinen, Ilmarinen, Joukahainen ja Louhi. Sarjan loput jaksot keskittyivät skandinaaviseen mytologiaan, ja niissä esiteltiin aasajumalten seikkailuja. Muun muassa Odin, Thor, Loke, Siv ja Freija esiintyvät sarjassa.

Sarjan animoiminen oli suuri tuotanto, joka työllisti parikymmentä henkeä Ateljé Seppo Putkisella. Piirrosanimaation tukena käytettiin tietokoneita liikkeiden animoinnissa, värittämisessä ja taustamaalausten luomisessa. Sarja jäi studion viimeiseksi tuotannoksi, kun sen perustaja Seppo Putkinen kuoli lento-onnettomuudessa.

Sarjaa esitettiin YLE TV1:llä keväällä 1993 perjantaisin, ja uusintana Veturi-lastenohjelman yhteydessä torstaisin. Sarja uusittiin pariin otteeseen samana vuonna.

Aiheesta muualla
----------------

* Taruja Pohjolan jumalista SVT:n suoratoistopalvelussa
* Sarjan alkutunnus YouTubessa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taruja Pohjolan jumalista *www.mattijamiisu.fi*.  Arkistoitu 11.11.2020. Viitattu 29.6.2020.
2. 1 2 3  Kemppinen, Petri: Jähmeitä ja juhlallisia kertomuksia Pohjolan jumalista.  *Helsingin Sanomat*, 7.1.1993. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.6.2020.
3. ↑  Taruja Pohjolan Jumalista *Muistikuvaputki*.  2.7.2008. YLE. Viitattu 29.6.2020.
**Israel Sucksdorff** (1. lokakuuta 1784 Loviisa – 15. syyskuuta 1865 Loviisa) oli suomalainen kauppias, yrittäjä, laivanvarustaja ja merikapteeni, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Sucksdorffin vanhemmat olivat kauppias Adolph Friedrich Sucksdorff ja Brita Elisabeth Göhle ja puoliso vuodesta 1811 Christina Gustava Åkerberg. Sucksdorff suoritti laivaston purjehdustutkinnon Viaporissa 1800 ja oli merimies kauppa-aluksilla vuodesta 1797 ja *Östergötland*-aluksella perämies vuodesta 1809 ja kapteeni 1811–1813. Hän sai porvarinoikeudet Loviisassa laivurina 1814 ja kauppiaana 1816, josta alkaen hänellä oli Loviisassa oma kauppahuone. Sucksdorff oli myös Karikkokosken sahan osakas Petäjävedellä ja Rutalahden sahan osakas Korpilahdella sekä Sahalahden tilan osakas Jämsässä vuodesta 1843. Hän omisti myös myllyn Loviisanjoen varrella, taloja Loviisassa ja useita purjelaivoja. Hän oli Loviisan kaupunginvanhin ja sai kauppaneuvoksen arvonimen 1831. Perunkirjoituksen mukaan Sucksdorff oli kuollessaan Loviisan vaurain henkilö.

Lähteet
-------

1. 1 2  Israel Sucksdorff *Biografiasampo*. Viitattu 4.7.2022.
Vuoden 1972 *Avenger Saloon*. Mallin tunnusomainen takavalojen järjestely: "L-kirjain" tai "jääkiekkomaila" näkyy tässä varsin hyvin. Automallia myytiin Suomessa Sunbeam-nimellä.
**Sunbeam** (suom. *auringonsäde*) oli brittiläinen automerkki. Uusi nimi muodostui siinä, kun Chrysler Europe osti brittiläisen Rootes Groupin toiminnot. Samalla Chrysler-yhtymä osti ranskalaisen Simcan. Britanniassa Sunbeam tunnettiin nimellä Hillman. Sunbeamin myyntinimi oli aktiivina vuosina 1967–1979. Imp ja Avenger olivat eräitä autonvalmistajan tunnetuimpia malleja, joita myytiin Suomessakin.

Suhteellisen lyhyen vaikutuskautensa aikana, merkki ehti kerätä vuoden 1981 MM-rallin merkkimestaruuden, joskin nimellä Talbot Sunbeam. Auto oli 2,2 -litraisella Lotuksen moottorilla varustettu. 16-venttiilinen moottori kehitti Nylundin teoksen mukaan, tehoa 260 hv. Henri Toivonen voitti sillä autolla RAC-rallin vuonna 1980. Automalli jäikin merkin viimeiseksi.

Lähteet
-------

* MMM - Mitä-Missä-Milloin 1972, Kansalaisen vuosikirja, 22.vsk: s. 307. Otava, Helsinki-Keuruu, 1971. Osio: Liikenne/Uusia autoja.
* MMM - Mitä-Missä-Milloin 1978, Kansalaisen vuosikirja, 28.vsk: s. 312. Otava, Helsinki-Keuruu, 1977. Osio: Liikenne/Autokatsaus.

### Viitteet

1. ↑  Nylund, Juha, 1983: s.181

Aiheesta muualla
----------------

*
Tarusan vaakuna vuodelta 1777.
**Tarusa** (ven. Тару́са) on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okaan laskevan Tarusa-joen suulla 70 kilometriä Kalugasta koilliseen. Kaupunki on Tarusan piirin keskus. Asukkaita on 9 600 henkeä (vuonna 2008).

Tarusa mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1246 Tšernigovin ruhtinaan Mihail Vsevolodovitšin pojan Jurin läänityksen keskuksena. 1300-luvulla se liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan. Krimin tataarit hyökkäsivät kaupunkiin mm. vuosina 1521 ja 1591. 1500–1600-luvuilla Tarusa toimi Moskovan etelärajan linnoituksena. Vuoden 1654 ruttoepidemia hävitti väestön lähes kokonaan. Vuonna 1776 kaupungista tuli Kalugan lääniin kuuluneen Tarusan kihlakunnan keskus. Sen taloudellinen kehitys oli kuitenkin hidasta. Toisen maailmansodan aikana loka-joulukuussa 1941 Tarusa oli saksalaisten miehittämä.

1900-luvun alussa Tarusa tuli tunnetuksi taidekäsitöistään, mm. kirjontatöistä. Se on ollut myös suosittu kulttuurivaikuttajien asuinpaikka. Seudulla ovat asuneet mm. taiteilijat Viktor Borisov-Musatov ja Vasili Polenov, kirjailijat Anton Tšehov, Aleksei Tolstoi ja Konstantin Paustovski. Nykyään kaupungissa toimii kaksi taidekäsitöitä valmistavaa yritystä sekä taidegalleria, jonka kokoelmissa on seudulla työskennelleiden taiteilijoiden töitä.

1700–1900-luvun alun rakennuskanta on säilynyt kaupungissa hyvin. Nähtävyyksiä ovat 1600-luvun puolivälissä rakennettu Ylösnousemuksen kirkko, Pietari-Paavalin katedraali (1758–1789) kellotorneineen ja Pyhän Nikolaoksen kirkko 1700-luvulta. 1960-luvulla Tarusa julistettiin luonnon ja rakennustaiteen suojelualueeksi. Kaupungissa järjestetään vuosittain animaatioelokuvafestivaali ja Svjatoslav Richterin säätiön musiikkifestivaali.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 459–460. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tarusa**.
* Tarusan kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)
**Pekka Gustaf Grenquist** (s. 31. tammikuuta 1907 Turku – 9. kesäkuuta 1981) oli suomalainen lintutieteilijä ja opettaja.

Grenquist kävi koulua ja opiskeli Turussa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1930, lisensiaatiksi 1964 ja tohtoriksi 1965 Turun yliopistossa. Hän toimi lehtorina Kemin yhteislyseossa ja Savonlinnan lyseossa sekä rehtorina Helsingin ruotsalaisessa lyseossa vuosina 1935–1966.

Työnsä ohessa Grenquist johti Suomen Riistanhoito-Säätiön riistantutkimuslaitoksen merilinnustotutkimuksia. Toiminnan muuttuessa Valtion riistantutkimuslaitokseksi 1964 siirtyi Grenquist laitoksen johtajaksi ja sai professorin arvon.

Grenquist tutki 1920- ja 1930-luvuilla Kökarin pesimälinnustoa ja julkaisi työnsä 1938. Sotien jälkeen hän oli perustamassa kuutta pesimälinnuston tutkimusaluetta ulkosaaristoon sekä kirjoitti useita kirjoituksia merilinnuston suojelusta ja hoidosta sekä valtakunnallisista tutkimushankkeista. Hänen väitöskirjansa käsitteli vesilintukantojen runsauden muutoksia rannikoillamme. Hän perusti Porvoon ulkosaaristoon Söderskärille riistantutkimusaseman 1965.

Lähteet
-------

* Lampio, Teppo 1981: Pekka Grenquist in memoriam. Ornis Fennica 58:184. Suomen Lintutieteellinen Yhdistys.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Tšekki

 |

 |
Hativa Shevan tunnus
**Israelin 7. prikaati** (*Hativa Sheva*) on panssariprikaati, joka on osallistunut kaikkiin Israelin ja arabien välisiin sotiin ja sen suurimmat saavutukset tapahtuivat kuuden päivän sodan aikana 1967. Joukko-osasto oli perustettu jo 1948 Israelin itsenäisyyssotaan, jolloin sen panssarikalusto koostui Sherman-panssarivaunuista. 1960-luvulla prikaati sai käyttöönsä brittiläisiä Centurion-panssarivaunuja, jotka korvattiin 1970-luvun lopulta alkaen Merkava-kalustolla. Israelin itsenäisyyssodan, Suezin kriisin ja kuuden päivän sodan aikana 7. prikaati kuului Israelin eteläiseen maanpuolustusalueeseen, minkä jälkeen se jäi Golanin kukkuloille osaksi 36. panssaridivisioonaa.

2006 Hizbollahia vastaan käydyn rajasodan aikana 7. prikaati taisteli pääasiassa Bint Jbailin kohdalla.

Prikaatin komentaja, eversti Amnon Eshel Assulin kritisoi haastattelussa julkisesti Israelin sodanjohtoa ilmoittaen mielipiteekseen, ettei 7. prikaati ollut valmis suorittamaan sille divisioonasta käskettyjä tehtäviä Etelä-Libanonin sodan aikana heinä-elokuussa 2006.[1]

Lähteet
-------

1. ↑  Israeli colonel attacks army, Inigo Gilmore, *Guardian Unlimited*. 27. elokuuta 2006]

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Israelin 7. prikaati**.
* Tanks still needed for major conflicts, Yaakov Katz, *Jerusalem Post*. 8. kesäkuuta 2006, päivitetty 9. kesäkuuta 2006
El Capitan

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
kiipeilyalue (en)View and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
Mariposan piirikuntaYhdysvallat |
| Vuoristo | 
Sierra NevadaView and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
2 307 mView and modify data on Wikidata  |
| Prominenssi | 
3 mView and modify data on Wikidata  |
| Suojelualueet | 
Yosemite Wilderness (d), Yosemiten kansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Ikä | 
LiitukausiView and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
37° 44′ 02″ P, 119° 38′ 13″ LView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**El Capitan** on kalliomuodostelma (2 307 m) Sierra Nevadan vuoristoalueella sijaitsevassa Yosemitenlaaksossa ja Kalifornian osavaltioon kuuluvassa Mariposan piirikunnassa. Se ei ole vuorenhuippu vaan korkeamman vuoren seinämään kuuluva ulkonema, joka kohoaa pystysuorana 1 100 metrin korkeudelle laakson pohjalta.

Graniitti, joka muodostaa valtaosan El Capitanista ja läntisestä Yosemitenlaaksosta, työntyi vanhempien kivilajikerrosten läpi noin 108 miljoonaa vuotta sitten. El Capitanin yläosa on muodostunut nuoremmasta ja vaaleammasta Taftin graniitista ja sen keskiosassa on tumma, karkeasti Pohjois-Amerikan muotoinen alue, joka koostuu graniitin läpi purkautuneesta hienorakeisesta dioriitista.

Osa kiipeilijöistä yöpyy kallioseinämällä ns. portaledgellä.
Koska El Capitanin laelle johtaa varsin helppokulkuinen vaellusreitti pohjoisesta käsin, se ei ole niinkään huipunvalloittajien kuin kalliokiipeilijöiden suosiossa. Nousua varsinaista kallioseinämää pitkin pidetään kuitenkin haastavana jopa kaikkein taitavimmille ammattikiipeilijöille. Kallion laelta on tehty myös BASE-hyppyjä, joista osa on johtanut hyppääjän kuolemaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  El Capitan, California *Peakbagger.com*. Viitattu 3.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Yosemite National Park *Britannica*. Viitattu 3.8.2022. (englanniksi)
3. ↑  Huber, N. King: The geologic story of Yosemite National Park.  *U.S. Geological Survey Bulletin 1595*, 1987, s. 18–19.  U.S. Government Printing Office. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.8.2022.  (englanniksi)
4. ↑  About El Capitan Present Scenic Wonders. Viitattu 3.8.2022. (englanniksi)
5. ↑  Carswell, Cally: Deaths renew calls for national parks to rescind BASE jumping bans *High Country News*.  20.7.2015. Viitattu 3.8.2022. (englanniksi)
Pekka Gröhn kesällä 2019 J Karjalaisen keikalla.
**Pekka Gröhn**, oikealta nimeltään **Timo-Pekka Gröhn** (s. 25. tammikuuta 1963 Oulu), on suomalainen muusikko. Hän taitaa useampia instrumentteja, kuten rummut ja basson, mutta hänet tunnettaneen parhaiten kosketinsoittajana.

Pekka Gröhn aloitti bändiuransa rumpalina jo 14-vuotiaana oululaisessa Mustang-yhtyeessä, jossa hän soitti vuosina 1977-1980. Tämän jälkeen hän soitti mm. yhtyeissä Sanomaton Puolukanvarpu ja Markku Kujala Band. Sittemmin Gröhn on noussut arvostetuksi muusikoksi ja esiintynyt muun muassa Kauko Röyhkän ja J. Karjalaisen yhtyeissä. Nykyisin hän soittaa mm. Wentus Blues Bandissä ja useampien artistien keikkakokoonpanoissa tai säestäjänä. Hän esiintyi oman Pekka Gröhn BluePiano Bandin kanssa mm. Puistobluesissa 2011.

Taiteilijanimet
---------------

* Rööni
* Pekka Gröhn
* Pekka Grön

Lähteet
-------

1. ↑  Oulu Pop History[vanhentunut linkki]
2. ↑  Markku Kujala Bandin diskografia[vanhentunut linkki]
3. ↑  Pekka Gröhnin tärkeimmät levytykset (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Wentus Blues Band Woodstockissa 2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Pekka Gröhn BluePiano Band Puistobluesissa: Caldonia (YouTube)

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Gröhnin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Pekka Gröhnin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Pekka Gröhnin sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Tykkivene *Karjalan* päätykki.
**Tykkivene** on sota-alus, joka on suunniteltu kuljettamaan yhtä tai useampaa tykkiä rannikkokohteiden tuhoamiseksi eikä varsinaisiin laivastojen välisiin taisteluihin tai joukkojensiirtoihin.

Historia
--------

Purjelaivojen aikakaudella tykkivene oli yksi- tai kaksimastoisia tai jopa vain airoin varustettu pienehkö, yhdellä keulaan asennetulla tai parilla kolmella tykillä varustettu alus. Fredrik af Chapmanin 1700-luvulla suunnittelema tykkivene oli 67 jalkaa pitkä, soudettava ja kuusitykkinen. Kaksi isompaa tykkiä oli sijoitettu keulaan ja perään, neljä pienempää puolestaan keulasta ja perästä paapuurin ja tyyrpuurin sektoreihin ampuviksi. Saman aikakauden pienemmässä aluksessa oli yksi eteenpäin suunnattu tykki.

Varhaisimmat höyrykoneilla varustetut tykkiveneet olivat siipirataskäyttöisiä. Ensimmäinen potkurikäyttöinen tykkivene oli Kielissä Conradin telakalla vuonna 1849 Schleswig-Holsteinin laivastolle rakennettu, uppoumaltaan 120-tonninen Von der Tann. Sitä käytettiin sodassa vuosina 1848-1851.

Lähteet
-------

* Gröner, Erich: *Die deutschen Kriegsschiffe, 1815-1945: Panzerschiffe, Linienschiffe, Schlachtschiffe, Flugzeugträger, Kreuzer, Kanonenboote*. München: Bernard & Graefe, 1982. ISBN 3763748008. (saksaksi)
* Jonasson, Felix (toim.): "Suomen laivasto ja merisotahistoriaa (kirj. Lauri Kopio)", *Suomen armeija: Suomen puolustusvoimat I*, s. 56-84. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1931.

### Viitteet

1. 1 2  Suomen armeija: Suomen puolustusvoimat I 1931, 75-76
2. ↑  Gröner 1982, 157

Kirjallisuutta
--------------

* Koistinen, Pertti: Tykkiveneiden taistelu Savonlinnan Haapavedellä 1789.  *Kavassi*, 1994, nro 5, s. 54-57. Savonlinna:  Saimaan purjehdusmuseoyhdistys.
* Koli, Risto: Turun Forum Marinumin museoidun Turunmaa -luokan tykkivene Karjalan historiaa v. 1968-2002.  *Voima ja käyttö*, 2003, nro 1, s. 32-33.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **tykkiveneet** Wikimedia Commonsissa
**Jerzens** on noin tuhannen asukkaan kunta Tirolin osavaltiossa Itävallassa. Jerzens sijaitsee Pitztalin laaksossa Ötztalin Alpeilla.

Jerzens muodostuu useasta kylästä. Varsinainen Jerzensin kylä sijaitsee noin kilometrin korkeudessa Alppien rinteillä Pitzejoen itäpuolella. Keskustasta nousee kiemurteleva tie 1 500 metrin korkeuteen Hochzeigerin laskettelukeskukseen. Tien varrella sijaitsevat kylät Oberfeld, Haag, Lanchwies, Kaitanger ja Liss. Alppipurot Haselbach, Dorfbach ja Mühlbach laskevat vuorilta kunnan keskustan halki Pitzeen.

Jerzensin kuntaan kuuluvat myös Pitzen länsipuolelta kylät Schön, Schönlarch, Kienberg ja Graslehn. Niitä halkovat alppipurot Schildbach ja Klausbach. Hieman etelämpänä Pitzenin varrella sijaitsevat kylät Wiesle, Ritzenried ja Rablesau. Jerzensin alueella on laajoja sembramäntymetsiä, joista kunta on paikallisesti tunnettu.

Kunnan alueelta on tehty pronssikautisia löydöksiä. Varhaisin maininta Jerzensistä on vuodelta 1313, jolloin se oli yksi Imstiin kuuluvista kylistä. Oma pitäjä Jerzensistä tuli vuonna 1650. 1900-luvulla Jerzens lähikuntineen alkoi hiljentyä ja väkiluku vähentyä, kunnes 1960-luvulla sinne avattiin Hochzeigerin laskettelukeskus, joka on nykyisin alueella merkittävä työllistäjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Einwohnerzahl 1.1.2016 nach Gemeinden mit Status, Gebietsstand 1.1.2016 (pdf) Statistik Austria. Viitattu 7.3.2017. (saksaksi)
2. 1 2  *Pitztal Ortspläne*. Tourismusverband Pitztal.  Kartan verkkoversio (pdf) (viitattu 25.5.2019) (saksaksi)
3. ↑  Zirbendorf Gemeinde Jerzens. Viitattu 7.3.2017. (saksaksi)
4. ↑  Jerzens Geschichte Tirol. Viitattu 7.3.2017. (saksaksi)
5. ↑  Die Chronik (pdf) (Archive.org) Hochzeiger Bergbahnen Pitztal.  Arkistoitu 7.3.2017. Viitattu 7.3.2017. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jerzens** Wikimedia Commonsissa
Aleksandr Ziloti vuonna 1922.
**Aleksandr Iljitš Ziloti** (ven. Александр Ильич Зилоти; 9. lokakuuta (J: 27. syyskuuta) 1863 Harkova, Venäjän keisarikunta – 8. joulukuuta 1945 New York, Yhdysvallat) oli venäläinen pianisti, säveltäjä ja kapellimestari, Sergei Rahmaninovin serkku.

Aleksandr Ziloti syntyi Harkovassa nykyisen Ukrainan alueella. Hän opiskeli pianonsoittoa Moskovan konservatoriossa Nikolai Zverevin ja Nikolai Rubinšteinin johdolla; musiikinteoriaa hänelle opettivat muiden muassa Sergei Tanejev ja Pjotr Tšaikovski. Hän valmistui konservatoriosta vuonna 1881 ja siirtyi Weimariin jatkamaan opintojaan Franz Lisztin yksityisoppilaana (1883–1886). Hän opetti Moskovan konservatoriossa vuosina 1888–1891 (oppilaana muiden muassa Aleksandr Goldenveizer ja Sergei Rahmaninov) ja esiintyi pianotaiteilijana Euroopassa 1891–1900.

Kapellimestarina Ziloti työskenteli ensin Moskovassa (1901–1903) ja sen jälkeen Pietarissa (1903–1917). Vuonna 1918 Ziloti nimitettiin Mariinski-teatterin intendentiksi, mutta hän pakeni Neuvosto-Venäjältä perheineen Suomen kautta Englantiin ja vuonna 1921 siirtyi New Yorkiin. Vuosina 1925–1942 hän opetti Juilliard-musiikkikoulussa ja esiintyi satunnaisesti pianistina.

Ziloti tuli tunnetuksi ennen kaikkea uuden ranskalaisen ja venäläisen musiikin tulkitsijana, ja häntä pidetään yhtenä Lisztin pianokoulukunnan merkittävimmistä edustajista. Hän esitti ja johti useita kantaesityksiä. Lisäksi hän laati noin 200 pianotranskriptiota. Ziloti vieraili Helsingissä vuosina 1900, 1905 ja 1920.

Kirjallisuutta
--------------

* Barber, Charles F.: *Lost in the Stars: The Forgotten Musical Life of Alexander Siloti*. Lanham: Scarecrow Press, 2002. ISBN 0-8108-4108-8.
* Kutateladze, L. M. – Raaben, L.N. (toim.): *Александр Ильич Зилоти 1863–1945: воспоминания и письма*. Leningrad: Gos. muzykalnoje izd. 1963.
* Ziloti, A. I.: *Мои воспоминанія о Ф. Листѣ: съ 8 воспроизведеніями портретовъ, рукописей и программы*. S.-Peterburg: S. p. 1911.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jerusalemin pikaraitiotie** (hepr. ‏הרכבת הקלה בירושלים‎, *HaRakevet HaKala Birushalayim*) on pikaraitiotiejärjestelmä Jerusalemissa, Israelissa. Rakennustyöt alkoivat vuonna 2002. Arkeologisista löydöksistä ja teknisistä ongelmista johtuvien toistuvien viivästysten jälkeen ensimmäinen linja avattiin 19. elokuuta 2011. Pikaraitiotien rakennutti CityPass-yhtymä, jolla on 30 vuoden toimilupa järjestelmän liikennöintiin.

Ensimmäinen linja on 13,9 kilometriä pitkä ja siinä on 23 pysäkkiä. Laajennusprojektit ovat rakenteilla pohjoisen suuntaan Neve Yaakovin asuinalueelle ja lounaaseen Hadassah Medical Centeriin. Valmistuessaan linja on 22,5 kilometrin pituinen.

* PikaraitiovaunuPikaraitiovaunu
* Pikaraitiovaunu sisältäPikaraitiovaunu sisältä
* Rakenteilla olevaa raitiotietäRakenteilla olevaa raitiotietä
* Pikaraitiovaunu uudella vinoköysisillalla.Pikaraitiovaunu uudella vinoköysisillalla.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jerusalemin pikaraitiotie**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jerusalem Light Rail
**Wremja** oli virolainen alaluokkainen*selvennä* ja parodiamainen komediasarja, jota esitettiin Kanal 2 -kanavalla vuosina 2001–2003. Vuonna 2007 sarjan parhaita kohtauksia esitettiin uudelleen *Sipelga 14* -sarjanimikkeellä (sanaleikki ja parodianimi sarjasta *Õnne 13*). Joistakin sarjan hahmoista tuli Virossa maan uuden ajan*selvennä* alakulttuuri*selvennä* "Rullnokk"*selvennä*. Sarjan osittainen edeltäjä samalta tekijäryhmältä Ivar Viglan johdolla oli Vigla Show, jossa oli joitakin samoja hahmoja ja näyttelijöitä kuin Wremjassa. Sarjan näyttelijöitä olivat Jan Uuspõld, Dan Põldroos, Rednar Annus, Meelis Adamson, Tõnu Tähe, Martin Padar ja Andres Rebane, jotka näyttelivät useita rooleja. Näyttelijöiden kokoonpano vaihteli. Sarjassa oli myös paljon avustajanäyttelijöitä. Wremja oli osittain myös sketsisarja. Sarjan ovat tuottaneet Andrus Kivirähk ja Mart Juur. Vuonna 2004 ilmestyi samalta tekijäryhmältä kaksi sarjaan pohjautuvaa kirjaa. Sarjan teemat käsittelevät alatyylistä huumoria, seksiä, alkoholia, muita päihteitä, kommunismia ja sotaa.
**El'ad** on kaupunki Israelin Keski-Israelin hallintoalueella. Kaupunki on perustettu vuonna 1998 ja sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 47 866. Kaupungin asukkaat ovat pääosin ortodoksijuutalaisia.

Maantiede
---------

El'ad sijaitsee Israelin keskiosassa noin neljä kilometriä Rosh HaAyinin kaupungista etelään.

Historia
--------

El'ad perustettiin pääasiassa ortodoksijuutalaisten asuinalueeksi ja sen ensimmäiset asukkaat muuttivat paikalle vuonna 1998. Hallinnolisesti El'adista tuli oma kaupunkinsa vuonna 2008.

Väestö
------

El'adin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 47 866. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 15 100. Suurin osa kaupungin väestöstä on ortodoksijuutalaisia, mutta kaupungissa on myös uskonnollisten juutalaisten vähemmistö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 06 Dr-Feu*, s. 282. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. 1 2  Hillel Fendel: Ten-Year-Old Hareidi-Religious Community of Elad Named a City *Arutz Sheva*. Viitattu 16.1.2020. (englanniksi)
3. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 16.1.2020. (englanniksi)
Eläintarhan keinotekoinen järvi
**Jerusalemin raamatullinen eläintarha** (hepr. ‏גן החיות התנ"כי בירושלים על שם משפחת טיש‎, arab. حديقة الحيوان الكتابية في أورشليم القدس‎ *Ḥadīqat al-Ḥaiwān al-Kitābīya Ūrushalīm al-Quds*) on Malhan kaupunginosassa Lounais-Jerusalemissa sijaitseva eläintarha. Sitä nimitetään myös Jerusalemin eläintarhaksi tai Tischin perheen eläintarhaksi. 

Eläintarha on nykyisessä sijainnissaan avattu vuonna 1993, mutta sen historia ulottuu 1940-luvulle asti. Eläintarhan nimitys perustuu sen perustajan, Jerusalemin heprealainen yliopiston professori Aharon Shulov'n tavoitteeseen koota tutkimustarkoituksia varten Heprealaisessa raamatussa mainittuja eläimiä, matelijoita ja lintuja yhteen paikkaan. Nykyisinkin siellä olevista noin 170 eläinlajista useimmat mainitaan Raamatussa. 

Jerusalemin raamatullinen eläintarha on nykyisin yksi Jerusalemin suosituimmista turistinähtävyyksistä. Eläintarha on avoinna viikon jokaisena päivänä. Eläintarhan alueella on kaksi kahvilaa ja matkamuistomyymälä. Eläintarhan vierailijakeskus on Nooan arkin muotoinen.

Eläintarhan keskeisenä tavoitteena on suojella luontoa ja huolehtia esimerkiksi uhanalaisten eläinten kantojen turvaamisesta sekä luonnonvaraisten eläinten luontoon palauttamisesta.

Eläintarhaa ylläpitää voittoa tavoittelematon säätiö. Jerusalemin raamatullinen eläintarha on Euroopan eläintarha- ja akvaariojärjestön auditoitu jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Zoo History *biblical-zoo.webflow.io*. Viitattu 9.11.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  About *biblical-zoo.webflow.io*. Viitattu 9.11.2022. (englanniksi)
3. ↑  FAQ *biblical-zoo.webflow.io*. Viitattu 9.11.2022. (englanniksi)
4. ↑  Coffee and Gift shop *biblical-zoo.webflow.io*. Viitattu 9.11.2022. (englanniksi)
5. ↑  Vision & Goals *biblical-zoo.webflow.io*. Viitattu 9.11.2022. (englanniksi)
6. ↑  Zoo Organizations *biblical-zoo.webflow.io*. Viitattu 9.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jerusalemin raamatullinen eläintarha** Wikimedia Commonsissa
Karl-Marx-Hof -vuokra-asuntokompleksi Wienissä
**Punaisella Wienillä** tarkoitetaan sosialidemokraattien johtamaa historiallista Wieniä (1918—1934). Vaaleilla valitut sosialidemokraatit (tunnettiin myös "austromarxilaisina") toteuttivat monia sosiaalisia uudistuksia Wienissä äärioikeiston vallankaappaukseen asti.

Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia oli kärsinyt tappion ensimmäisessä maailmansodassa, jonka jälkeen keisarikunta hajosi. Itävallan pääkaupunki Wien oli köyhä kaupunki, jonka asukkailla oli pulaa kaikesta. Sosialidemokraatit saavuttivat Wienissä vaalivoiton ensimmäisissä vapaissa vaaleissa vuonna 1919. Avoimesti sosialismia tuolloin ajaneet sosialidemokraatit alkoivat toteuttaa sosiaalisia uudistuksia kaupungissa. Wien säilyi "punaisena kaupunkina" vuoteen 1934 asti muun maan oikeistolaisuudesta huolimatta. Uudistukset tunnetaan lähinnä asuntopolitiikasta. Wienissä rakennettiin useita vuokrataloja, joista tunnetuimpia ovat Karl-Marx-Hof -vuokratalokompleksi. Sosiaalisten uudistusten tarkoituksena oli rakentaa "uusi ihminen" tulevaa sosialistista yhteiskuntaa varten. Asuntopolitiikan lisäksi panostettiin myös esimerkiksi terveyspalveluihin, kulttuuriin ja koulutukseen. Wieniä pyrittiin rakentamaan asukaslähtöisesti.

Sosiaaliset ohjelmat rahoitettiin verotuksella. Erityisesti oikeisto suhtautui kriittisesti sosiaalisiin uudistuksiin. Verotusta kritisoitiin. Oikeistolaiset haukkuivat vuokra-asuntokomplekseja "punaisiksi linnoituksiksi". Punainen Wien kohtasi myös laajaa painostusta Itävallan keskushallinnolta ja maan ulkopuolelta. Itävallan diktaattorina vaikuttanut kansleri Engelbert Dollfuss haki maalleen lainaa Kansainliitolta helpottaakseen suuren laman vaikutuksia. Lainan saannin ehtona oli tiukka talouskuri. Tämä tiesi kovaa iskua Wienin sosialidemokraattiselle mallille. Dollfuss keskitti lopulta vallan itselleen ja puolueelleen lakkauttaen parlamentin. Nelipäiväisen kansannousun (myös Itävallan sisällissodaksi kutsuttu) päätyttyä myös Wien otettiin äärioikeiston haltuun. Samalla päättyi sosialidemokraattinen kokeilu.

Vaikutus
--------

Wien on vuokra-asuntojen määrällä Euroopan kärjessä. Wienissä enemmistö asuu vuokrasäädellyissä asunnoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Blumgart, Jake: Red Vienna: How Austria’s capital earned its place in housing history *City Monitor*.  30.12.2020. Viitattu 6.1.2021.
2. ↑  Lorin, Vianey: Can Vienna’s model of social housing provide the inspiration to tackle Europe’s housing crisis? *Equal Times*.  22.1.2020. Viitattu 6.1.2021.
3. ↑  Duma, Veronika & Lichtenberger, Hanna (kääntäjä: Balhorn, Loren: Remembering Red Vienna *Jacobin Magazine*.  2.10.2017. Viitattu 6.1.2021.
4. ↑  Makris, Sophie: Urban planners look to Vienna to solve housing crises *thelocal.at*.  6.12.2018. Viitattu 6.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* 100 years of Red Vienna (Arkistoitu – Internet Archive)
**Toinen diadokkisota** käytiin vuosina 319–315 eaa. Aleksanteri Suuren seuraajien eli diadokkien välillä. Sodan jälkeen Kassandros oli kiistaton Makedonian hallitsija. Antigonos I taas hallitsi miltei kokonaan Aleksanteri Suuren valtakunnan itäosaa.

Ensimmäinen diadokkisota loppui sen jälkeen kun hallitsija Perdikkas murhattiin ja Antipatros valittiin uudeksi hallitsijaksi. Virallisesti kuninkaina olivat Aleksanterin vastasyntynyt poika Aleksanteri IV ja veli Filippos III. 

Toinen diadokkisota alkoi, kun Antipatros kuoli vuonna 319 eaa. Ennen kuolemaansa hän nimitti seuraajakseen Polyperkhonin. Antipatroksen poika Kassandros aloitti pian tämän jälkeen sisällissodan Polyperkhonia vastaan. Kassandrosta tukivat Vähän-Aasian hallitsija Antigonos ja Egyptin hallitsija Ptolemaios. Polyperkhon taas sai tuekseen Eumeneen.

Polyperkhon kärsi aluksi tappioita ja joutui pakenemaan Epeirokseen Aleksanteri IV:n kanssa. Epeiroksessa Polyperkhon liittoutui Aleksanteri Suuren äidin Olympiaan kanssa, ja yhteisvoimin he hyökkäsivät Makedoniaan. Heitä vastaan lähti armeija, jota johtivat Filippos III ja hänen vaimonsa Eurydike. Filippoksen armeija jätti kuitenkin kuninkaansa ja siirtyi vastustajien puolelle. Filippos ja Eurydike jäivät Olympiaan vangiksi, ja tämä antoi teloittaa heidät vuonna 317 eaa. Pian tämän jälkeen Kassandros kuitenkin sai kukistettua vastustajansa ja vangitsi Aleksanteri IV:n. Myös Olympias jäi vangiksi ja hänet teloitettiin. Kassandros oli nyt kiistaton Makedonian hallitsija.

Samaan aikaan Eumenes kärsi idässä tappion Antigonosta vastaan. Paraitakenen taistelu vuonna 317 eaa. ja Gabienen taistelu vuonna 316 eaa. loppuivat kumpikin tasatilanteeseen, mutta Eumeneen joukot pettivät hänet ja luovuttivat hänet Antigonokselle.
*Tämä artikkeli kertoo romaanista, muista merkityksistä katso Doppler.*

**Doppler** on norjalaisen Erlend Loen romaani. Norjaksi se ilmestyi vuonna 2004 ja suomeksi 2005 Outi Mennan suomentamana.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Doppler on muuttanut metsään telttaan asumaan. Hän ei pidä ihmisistä ja haluaa olla yksin. Hän tappaa puukolla hirven. Hirven lihaa hän saa vaihtaa rasvattomaan maitoon kaupassa. Hirven vasasta, joka saa nimekseen Bongo, tulee Dopplerille hyvä ystävä.

Tosin on Dopplerilla perhekin: vaimon lisäksi Taru sormusten herrasta -friikki tytär Nora ja lastenohjelmariippuvainen poika Gregus. Kun välillä pitää olla perheensäkin suhteen sosiaalinen, Doppler on ihan pulassa. Metsässä ei tule aika pitkäksi, varsinkaan sitten kun hän keksii alkaa rakentaa toteemipaalua.

Lisäksi kirjassa esiintyy erikoisia sivuhahmoja. Düsseldorf rakentaa pienoismalliksi kaikki pienet yksityiskohdat mukaan lukien saksalaista kylää, jossa hänen isänsä kuoli maailmansodassa. Rauta-Roger on murtovaras, joka saa Dopplerin perheen DVD-soittimen, että isä-Doppler pääsisi eroon piinaavista lasten animaatioiden tunnusmelodioista. Myöhemmin kuvioihin astuu myös oikeistolaismies.
**Drew Binsky** (oik. **Drew Goldberg**, s. 24. toukokuuta 1991) on yhdysvaltalainen tubettaja ja internet-persoona, joka on keskittynyt matkailuaiheisen sisällön tuottamiseen. Binsky on käynyt kaikissa maailman valtioissa ja tehnyt matkoistaan sisältöä sosiaaliseen mediaan.

Elämä ja ura
------------

Binsky syntyi Dallasissa Texasissa ja kasvoi Scottsdalessa Arizonassa. Binsky opiskeli Wisconsinin yliopistossa pääaineenaan taloustiede ja yrittäjyys. Opiskeluaikoinaan Binsky vietti vuonna 2012 vaihto-opiskeluvuoden Prahassa, jossa hän innostui matkailusta, kävi vaihto-opiskeluvuotensa aikana yli 20 Euroopan maassa ja päätti tehdä matkailusta itselleen uran.

Valmistuttuaan yliopistosta Binsky muutti vuonna 2013 Etelä-Koreaan englannin kielen opettajaksi. Toimiessaan opettajana 18 kuukauden ajan Binsky kävi 20 Aasian maassa. Lokakuussa 2015 Binsky oli käynyt 73 maassa.

Binsky saavutti laajaa huomiota ensimmäistä kertaa keväällä 2017 ladattuaan YouTubeen videon matkastaan Pohjois-Koreaan. Tuon jälkeen Binsky alkoi saamaan rahaa YouTube-sisällöstään mainostajien ja sponsorien kautta. Binsky saavutti tavoitteensa kaikissa maailman valtioissa käymisestä 29. lokakuuta 2021 saavuttuaan Saudi-Arabiaan. Binsky on jatkanut matkailua ja sisällön tuottamista tuon jälkeenkin.

Lähteet
-------

1. ↑  Drew Binsky: How a Scottsdale blogger went around the world on Snapchat, Instagram *eu.azcentral.com*. Viitattu 27.12.2022.
2. 1 2  His parents wanted him to get a corporate job, until he made $154,000 in one year *cnbc.com*. Viitattu 27.12.2022.
3. ↑  Travelling with Drew Binsky *sundayobserver.lk*. Viitattu 27.12.2022.
4. ↑  Man dedicates his 20s to travelling the world - then lists his worst experiences *independent.co.uk*. Viitattu 27.12.2022.
5. ↑  The best countries in the world to visit (according to a man who's been to 73 of them) *independent.co.uk*. Viitattu 27.12.2022.
6. ↑  I FINALLY MADE IT TO EVERY COUNTRY IN THE WORLD *youtube.com*. Viitattu 28.12.2022.
Galleria Rajatila 2014, Tehonrakentajat-kollektiivin näyttely.
**Galleria Rajatila** on vuonna 1997 perustettu taidegalleria, joka sijaitsee Tampereella Hämeenpuistossa. Sen tavoitteena on esitellä uraansa aloittavia kuvataiteilijoita sekä pitää näyttelyitä kiinnostavalle nykytaiteelle. Gallerian yhteydessä on Laitapuoti-kirjakauppa, joka myy omakustanteita ja pienkustanteisia julkaisuja. Galleria Rajatilaa ylläpitää Rajataide ry. Näyttelyt vaihtuvat kolmen viikon välein. Katutason näyttelytilan lisäksi alakerrassa on pienempi ikkunaton mustaksi maalattu tila.

Lähteet
-------

1. ↑  Täydellinen Ympyrä – Taiteen paikka *Tampereen Taiteilijaseuran tiedotuslehti 2010/2*. Viitattu 7.4.2020.
2. ↑  Galleria Rajatila *Web Archive: Visit Tampere*.  Arkistoitu 20.10.2020. Viitattu 26.7.2020.
3. ↑  Oma- ja pienkustannekirjakauppa Laitapuoti *Galleria Rajatila*. Viitattu 7.4.2020.
4. ↑  Rajataide – Yhdistys *Galleria Rajatila*. Viitattu 7.4.2020.
5. ↑  Rajataide.fi: Rajatila.

Aiheesta muualla
----------------

* Galleria Rajatila Rajataide ry:n verkkosivuilla
* Riikka, Venäläinen: Tampereen Rajatila esittelee tuoretta taidetta *Helsingin Sanomat*.  12.9.1997. Viitattu 7.4.2020.
**Kai Rainer Puolamäki** (s. 12. joulukuuta 1972 Kotka) on suomalainen fyysikko, joka toimii nykyään informaatiotekniikan tutkijana. Julkisuudessa hän on parhaiten tunnettu sananvapauden puolustajana ja tekijänoikeuksien laajentamisen ja niiden väärinkäytön vastustajana. Hän oli EFFIn hallituksen jäsen vuosina 2002–2005, ja on ollut useiden EFFIn kannanottojen kirjoittaja.

Puolamäki väitteli filosofian tohtoriksi teoreettisesta fysiikasta vuonna 2001 aiheena *Breaking of R-parity and supersymmetry in supersymmetric models*. Hänen aikaisemmat julkaisunsa fysiikan alalla käsittelivät muun muassa Higgsin bosonia.

Vuoden 2003 jälkeen hänen julkaisunsa ovat käsitelleet informaatiotekniikkaa. Hän toimi vuosina 2001–2009 opettavana tutkijana Teknillisen korkeakoulun Informaatiotekniikan laboratoriossa. Vuodesta 2012 lähtien Puolamäki on toiminut Työterveyslaitoksen tutkijana.

Hän on aktiivinen ja pitkäaikainen kirjoittaja sfnet-uutisryhmissä. Hän myös pitää yllä finet-ryhmähierarkian epävirallista ryhmälistaa.

Puolamäki kirjoittaa blogia EFFIn sivuilla. 

Puolamäki on kehittänyt suomeksi termin "tekijänoikeuskaappaus" ja luonut "Tekijänoikeuskaappausten valvontakeskuksen" seuraamaan ja luetteloimaan tapauksia, joissa oikeuksia omistamattomat valheellisesti väittävät näitä omistavansa tai oikeudenomistajat perusteettomasti yrittävät rajoittaa materiaalinsa laillista käyttöä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Puolamäki, Kai: CV *docs.google.com*.  17.6.2016. Viitattu 1.7.2017.
2. ↑  Puolamäki, Kai: About me *kaip.iki.fi*. Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)
3. ↑  Members of the board  2002. Electronic Frontier Finland. Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)
4. ↑  Hallituksen jäsenet vuonna 2003 Electronic Frontier Finland. Viitattu 1.7.2017.
5. ↑  EFFI:n hallitus 2004 Electronic Frontier Finland. Viitattu 1.7.2017.
6. ↑  EFFI:n hallitus 2005 Electronic Frontier Finland. Viitattu 1.7.2017.
7. ↑  Puolamäki, Kai: *Breaking of R-parity and supersymmetry in supersymmetric models*. Väitöskirja. Helsingin yliopisto, 2001. ISBN 951-45-8921-1. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.7.2017). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kai Puolamäen kotisivut Teknillisen korkeakoulun palvelimella
* Puolamäen kirjoituksia EFFIn blogi-sivuilla
* Tekijänoikeuskaappausten valvontakeskus - TKVK.org

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* DBLP
* Google Scholar
* ORCID
* ResearcherID
* Scopus
* zbMATH

 |

 |
Drexelin yliopiston tietotekniikan opetuksen rakennus.
**Drexelin yliopisto** on yksityinen yliopisto Philadelphiassa. Finanssimies Anthony Joseph Drexel perusti sen vuonna 1891. Siellä on nykyään noin 23 500 opiskelijaa.

Opiskelu
--------

Drexelin yliopistossa opiskelee 12 004 päätoimista tutkintoa suorittavaa opiskelijaa. Kaikista opiskelijoista noin kymmenesosa on ulkomaalaisia vaihto-opiskelijoita, jotka tulevat noin 100 valtiosta. Yliopistossa on tarjolla yli 70 kandidaatin tutkintoon ja yli 75 maisterin tutkintoon tähtäävää ohjelmaa. Drexeliin kuuluu 13 tiedekuntaa.

Historia
--------

Anthony Joseph Drexel suunnitteli 1800-luvun lopulla korkeakoulua, joka vastaisi nopeasti teollistuvan yhteiskunnan tarpeisiin. Hän perusti suunnitelmansa pohjalta vuonna 1891 Taiteiden, tieteiden ja teollisuuden Drexel-instituutin. Alkujaan siellä ei ollut mahdollisuutta suorittaa korkeakoulututkintoa, mutta vuonna 1914 se alkoi jakaa luonnontieteiden kandidaatin tutkintoa. Pennsylvanian osavaltio antoi 1927 sille luvan jakaa maisterintutkintoa. Vuodesta 1965 yliopistossa on ollut mahdollisuus opiskella tohtoriksi saakka. Drexel-instituutti muutti 1936 nimensä Drexelin teknilliseksi instituutiksi, ja vuonna 1970 siitä tuli Drexelin yliopisto.

Lähteet
-------

1. ↑  2011 Investment Report (pdf) Drexel University. Viitattu 18.3.2012. (englanniksi)
2. ↑  Drexel at a Glance Drexel University. Viitattu 18.3.2012. (englanniksi)
3. 1 2  Facts and Figures Drexel University. Viitattu 18.3.2012. (englanniksi)
4. ↑  History of Drexel University Drexel University. Viitattu 18.3.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Drexelin yliopisto**.
* Yliopiston kotisivut (englanniksi)
**Aleksandra Andrejevna Fedoriva** (ven. Александра Андреевна Федорива, s. 13. syyskuuta 1988 Moskova) on venäläinen pikajuoksija.

Fedoriva karsiutui Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2005 100 metrin aitajuoksun välierissä. Seuraavana vuonna hän sijoittui lajissa neljänneksi Pekingin nuorten MM-kisoissa ajalla 13,57 ja 2007 hän voitti nuorten EM-kultaa ajalla 13,12. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 200 metrin juoksussa välierissä ajalla 23,22. Pekingissä hän oli mukana Venäjän joukkueessa, joka alun perin voitti 4 × 100 metrin viestijuoksun, mutta joukkue menetti voittonsa vuonna 2016 kun joukkueessa juossut Julija Tšermošanskaja jäi kiinni dopingin käytöstä.

Vuonna 2009 Fedoriva voitti Kaunasissa alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 200 metrillä. Seuraavana vuonna hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun välierissä Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa ja voitti pronssia 200 metrillä Barcelonan EM-kilpailuissa ajalla 22,44. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui 100 metrin välierissä. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti hopeaa 400 metrillä ajalla 51,76 ja pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui 200 metrin välierissä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

*Lähde: IAAF*
### Ulkoradat

* 100 metrin juoksu: 11,28 (2011)
* 200 metrin juoksu: 22,19 (2012)
* 100 metrin aitajuoksu: 12,90 (2008)

### Sisäradat

* 60 metrin juoksu: 7,24 (2010)
* 200 metrin juoksu: 23,48 (2009)
* 400 metrin juoksu: 51,18 (2012)
* 60 metrin aitajuoksu: 7,91 (2010)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Aleksandra Fedoriva Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  IOC sanctions Yulia Chermoshanskaya for failing anti-doping test at Beijing 2008 *International Olympic Committee*.  16.8.2016. Viitattu 24.7.2018. (englanniksi)
3. ↑  4x100 Metres Relay Result *iaaf.org*. Viitattu 24.7.2018. (englanniksi)
4. ↑  Fedoriva Aleksandra *trackandfield.ru*. TrackAndField.ru. Viitattu 19.7.2009. (englanniksi)
5. ↑  Istanbul 2012 – Naisten 4×400 metrin viestin tulokset, IAAF (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandra Fedoriva RusAthletics - Russian Athletics (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Drew Cameron Ginn** (s. 20. marraskuuta 1974 Leongatha, Victoria) on australialainen soudun kolminkertainen olympiavoittaja ja viisinkertainen maailmanmestari.

Ginn voitti olympiakultaa Australian perämiehettömän nelosen joukkueessa Atlantassa 1996. Hän voitti perämiehettömässä kaksikossa kultaa James Tomkinsin kanssa Ateenassa 2004 ja Duncan Freen parina Pekingissä 2008. Hän sai pronssia perämiehettömässä nelosessa Lontoossa 2012.

Ginn voitti maailmanmestaruuden perämiehellisessä nelosessa Kölnissä 1998 sekä perämiehettömässä kaksikossa St. Catharinesissa 1999, Milanossa 2003, Etonissa 2006 ja Münchenissä 2007. Hän sai MM-hopeaa perämiehettömässä kaksikossa Kölnissä 1998 sekä MM-pronssia kahdeksikossa Aiguebelettessa 1997 ja perämiehettömässä nelosessa Bledssä 2011. Lisäksi hän oli neljäs perämiehettömässä kaksikossa Sevillassa 2002.

Ginn voitti maailmancupissa perämiehettömän kaksikon kilpailun Luzernissa 1998, 1999, 2002 ja 2007, Wienissä 2000 ja Poznańissa 2006 sekä perämiehettömän nelosen Münchenissä 2012.

Ginn kilpaili myös maantiepyöräilyssä. Hän voitti Oseanian aika-ajomestaruuden 2009. Australian-mestaruuskilpailuissa hän oli aika-ajossa kuudes 2010 ja maantieajossa kahdeksas 2011..

Lähteet ja huomautukset
-----------------------

1. ↑  ip = perämiehetön, "ilman perämiestä"
2. 1 2  Drew Ginn *sports-reference.com*.  Arkistoitu 22.8.2012. Viitattu 12.7.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Drew Ginn *worldrowing.com*.  Arkistoitu 11.1.2021. Viitattu 25.1.2016. (englanniksi)
4. ↑  Why Rowers Make Exceptional Cyclists *cyclingtips.com.au*. Viitattu 12.7.2015. (englanniksi)
5. ↑  Drew Ginn *procyclingstats.com*. Viitattu 12.7.2015. (englanniksi)
**Arvi Pakarinen**, kirjailijanimi **Arvi Nummi** (1895 – 1925) oli suomalaissyntyinen Neuvosto-Karjalaan siirtynyt kirjailija.

Polvijärven Martovaarassa syntynyt Pakarinen oli mukana työväenliikkeessä ja hän osallistui punaisten puolella Suomen sisällissotaan. Sodan jälkeen Pakarinen siirtyi Neuvosto-Karjalaan jossa hän toimi kirjallisissa ja opetustehtävissä. Pakarinen oli Uhtuan Työläis-Talonpoikais-opiston johtajana ja hän oli mukana perustamassa 1922 Karjalan kommuuni-lehden yhteyteen ensimmäistä suomenkielistä kirjallisuuskerhoa. Tämä kerho julkaisi suomenkielistä aikakauslehteä *Nuori raataja*. Pakarinen kirjoitti muun muassa kertomukset *Perämies Iivanan matka Uhtualle*, *Kemiä alas* ja *Kiimasjärveltä Repolaan*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Petroskoin yliopisto : Kulttuurisivuja Karjalasta : Karjalan kansallinen kirjallisuus : Kirjallisuuskerhot ja -julkaisut 1920-30-luvulla (Arkistoitu – Internet Archive)

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Arvi Nummi*** 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |