recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Villasimius** (sardiksi *Crabonàxa*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 3 711 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 57,97 neliökilometriä. Se sijaitsee 49 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Villasimius** Wikimedia Commonsissa

Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa
Theódoros Págkalos.
**Theódoros Págkalos** (usein myös *Theódoros Pángalos*, kreik. Θεόδωρος Πάγκαλος, 17. elokuuta 1938 Elefsína – 31. toukokuuta 2023 Ateena) oli kreikkalainen poliitikko, joka toimi Kreikan varapääministerinä. Págkalos oli koulutukseltaan taloustieteen tohtori Sorbonnen yliopistosta ja juristi Ateenan yliopistosta. Págkalos toimi Kreikan apulaisulkoministerinä vuosina 1985–1989 ja 1993–1994, liikenne- ja viestintäministerinä vuonna 1994, ulkoministerinä 1996–1999 ja kulttuuriministerinä vuonna 2000. Hän oli PASOK-puolueen kansanedustaja 1981–2012.

Págkalos joutui lausuntojensa ja kohujen takia eroamaan useaan otteeseen ministerin tehtävistä. Pertti Salolaisen mukaan Suomen EY-neuvottelujen aikana Págkalos käyttäytyi huonosti suomalaisia neuvottelijoita kohtaan ja kutsui näitä muun muassa "Venäjän nuolijoiksi".

Lähteet
-------

1. 1 2  Πέθανε ο Θεόδωρος Πάγκαλος - Η διαδρομή του από το ΚΚΕ στο ΠΑΣΟΚ κι από τον Οτσαλάν στο «μαζί τα φάγαμε» *ProtoThema*.  31.5.2023. Viitattu 31.5.2023. (kreikaksi)
2. ↑  Hellenic Parliament - Members of Parliament: Theodoros G. Pangalos Hellenic Parliament.  Arkistoitu 26.12.2003. Viitattu 4.5.2010.
3. ↑  Lehto, Mika: Hän pilkkasi Suomea - pyytää nyt nöyränä rahaa *Ilta-Sanomat*.  4.5.2010.  Arkistoitu 5.5.2010. Viitattu 4.5.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Pangaloksen biografia Kreikan parlamentin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pohjoinen paikallinen supertyhjiö** on avaruuden alue, jossa ei ole rikkaita galaksijoukkoja ja se tunnetaan tyhjiönä. Se on lähin sypertyhjiö ja taivaalla se sijaitsee paikallisen Neitsyeen, Koman ja Herkuleen superklustereiden välissä. Taivaalla se sijaitsee Karhunvartijan, Neitsyen, ja Käärmeen tähtikuvioiden v. Se sisältää harvoja pieniä galakseja (pääasiassa spiraaligalakseja) ja galaksiklustereita, mutta on enimmäkseen tyhjiä. Tämän tyhjiön haaleat galaksit jakavat alueen pienempiin tyhjiin onteloihin, jotka ovat 3-10 kertaa pienempiä kuin supertyhjyys. Keskusta sijaitsee
​ 199 Mly pois arvioidusti (15h, +15°) ja se on 339 Mly halkaisijaltaan sen kapeimman leveyden poikki.

Se sisältää muutamia pieniä galakseja (pääasiassa spiraaleja ) ja galaksijoukkoja, mutta on enimmäkseen tyhjiö. Tämän tyhjiön sisällä olevat haaleat galaksit jakavat alueen pienempiin osiin, jotka ovat 3-10 kertaa pienempiä kuin supertyhjiö. Keskus sijaitsee 61 milj. parsekkia (199 milj. valovuoden) päässä noin (15h, +15°) ja sen halkaisija on 104 milj. parsekkia (339 milj. valovuotta) kapeimmalla leveydellä.

Katso myös
----------

* KBC tyhjiö
**Villaspeciosa** (sardiksi *Biddaspitziòsa*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 570 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 27,19 neliökilometriä. Se sijaitsee 7 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Villaspeciosa** Wikimedia Commonsissa

Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa
**Joshua "oSee" Ohm** (s. 31. toukokuuta 1999) on yhdysvaltalainen *Counter-Strike 2* -ammattilainen. Hän pelaa AWP-tarkkuuskivääriä Team Liquidissa.

Ura
---

OSee on vaihtanut uransa aikana lukuisten joukkueiden välillä, ollen niissä aina alle vuoden, joissakin vain päiviä. Kuitenkin vuoden 2020 alussa hän siirtyi Cloud9:n riveihin kymmeneksi kuukaudeksi. Heidän paras sijoituksensa oli 4. sija S-tason turnauksesta Flashpoint Season 1. Seuraavaksi hän siirtyi Extra Saltiin yli vuodeksi. He voittivat yhden tärkeän turnauksen, joka oli DreamHack Open March 2021: North America. Lisäksi he saavuttivat toisen sijan Funspark ULTI 2020:ssa. Vuoden 2021 lopussa oSee siirtyi Liquidiin ja heidän tärkeimmät sijoituksensa ovat olleet kaksi S-tason turnausten hopeasijoitusta turnauksista ESL Pro League Season 16 ja BLAST Premier: World Final 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  oSee CS:GO settings, crosshair & config *ProSettings.net*. Viitattu 7.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  Flashpoint Season 1 *hltv.org*. Viitattu 7.8.2023.
3. ↑  DreamHack Open March 2021 - schedule, results, prize pool, statistics — Escorenews *escorenews.com*. Viitattu 7.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  Funspark ULTI 2020 Europe Final *hltv.org*. Viitattu 7.8.2023.
5. ↑  ESL Pro League Season 16 *hltv.org*. Viitattu 7.8.2023.
6. ↑  BLAST Premier: World Final 2022 *hltv.org*. Viitattu 7.8.2023.
**Milan Nenadić** (12. elokuuta 1943 Petrinja – 2024) oli kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka edusti kansainvälisellä tasolla Jugoslaviaa.

Nenadić paini alkuun 78 kilogramman painoluokassa ja saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa 1968 EM-kilpailuista sijoituttuaan hopealle. Edellisvuonna hän oli saavuttanut 87-kiloisten painoluokassa pronssia vapaapainissa Välimeren kisoissa. Vuonna 1969 maaliskuussa järjestetyissä Mar del Platan MM-kisoissa hän paini 82 kilogramman sarjassa ja saavutti pronssia. Saman vuoden kesäkuussa järjestetyissä Modenan EM-kisoissa hän voitti kultamitalin, ja voitti Euroopan mestaruuden myös seuraavana vuonna Berliinin kisoissa. 

Heinäkuun MM-kisoissa Edmontonissa Nenadić saavutti pronssia. 1971 hän saavutti Välimeren kisojen pronssia. Seuraavan arvokisamitalinsa Nenadić saavutti 1972 Münchenin olympialaisista, missä hän sijoittui pronssille. 1973 MM-kisoista hän saavutti hopeaa. Seuraavana vuonna on oli viimeisiksi jääneissä arvokilpailuissaan, MM-kisoissa, neljäs. 

Jugoslavian mestaruuksia Nenadić saavutti kuusi kappaletta vuosina 1967, 1969, 1970, 1971, 1973 ja 1975.

Urheilu-uransa jälkeen Nenadić toimi painivalmentajana.

Lähteet
-------

* Milan Nenadić (Arkistoitu – Internet Archive) Serbian olympiakomitea
* Milan Nenadić FILAn tietokannassa

### Viitteet

1. 1 2  IN MEMORIAM - Milan Nenadić (1943-2024)  18.1.2024. Olimpijski komitet Srbije. Viitattu 24.1.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Nicola Larini** (s. 19. maaliskuuta 1964, Camaiore, Italia) on italialainen autourheilija. Hän on kilpaillut muun muassa Formula 1:ssä, DTM:ssä ja WTCC:ssä. Larini saavutti F1-urallaan yhteensä 7 MM-pistettä ja ajoi kahdesti pisteille.Ensimmäiset pisteet hän saavutti 45 GP:ssä. Nicola Larini keskeytti 24 kertaa eli noin 49% kilpailuista.

Ura
---

### Alkuvaiheet

Larinin kilpaura alkoi formulasarjoissa, kun hän ajoi vuonna 1983 Formula Italia-sarjassa. Menestystä tuli heti seuraavana vuonna, kun hän sijoittui Italian Formula Abarth -sarjassa kolmanneksi. Italian sarjoissa Formula 3 -sarjoissa Larini voitti kaudella 1986, jonka avustamana hän pääsi seuraavana vuonna ajamaan Formula 1 -sarjaa Colonin valmistamalla autolla.

Formula 1
---------

Larinin tulokaskauden tavoin myös sijoitukset Osellan, Ligierin ja Modenan autoilla olivat usein heikkoja ja Larini karsiutui usein kilpailuista. Hän toimi 1990-luvun aikana myös Ferrarin testikuljettajana.

Varsinaista menestystä Larini saavutti Ferrarin kilpakuljettajana kaudella 1994, kun hän ajoi yhden palkintosijan San Marinon GP:ssä sijoittumalla toiseksi. Ura Ferrarilla jäi lyhyeksi, kun loukkaantuneena ollut alkuperäinen kuljettaja Jean Alesi palasi takaisin ajotehtäviin.

Vuosi 1997 Sauberilla kesti vain viiden osakilpailun verran, mutta Larini saavutti yhden MM-pisteen sijoittumalla kuudenneksi Australian GP:ssä 1997.

### Urheiluautot ja kestävyysajot

F1-testikuljettajana Larini ehti ajaa myös muita urheiluautosarjoja sekä kestävyysajoja. Italian Touring Car -sarjassa hän voitti mestaruuden vuonna 1992. DTM:ssä Larini ajoi yhden vuoden, 1993, ja voitti heti mestaruuden. Hän saavutti menestystä varsinkin Euroopan Touring Car -sarjassa, jossa oli parhaimmillaan lopputuloksissa toinen ja kolmas. Vaikka Larini ilmoitti lopettavansa säännöllisen kilpailemisen vuoden 2009 jälkeen, hän on ajanut satunnaisia osakilpailuja. Vuosina 2011–2012 hän saavutti menestystä sijoittumalla kolmanneksi Nürburgringin 24 tunnin ajoissa vuonna 2011 ja vuotta myöhemmin hän voitti kyseisen kilpailun.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Nicola Larini *Drivers*. Motorsport Stats. Viitattu 10.7.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Nicola Larini *Drivers*. Speedsport Magazine. Viitattu 27.10.2020. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5 6 7  Nicola Larini - Italy ESPN. Viitattu 27.10.2020. (englanniksi)
5. 1 2 3 4 5  Nicola Larini *Biography*. Motor Sport Magazine. Viitattu 28.10.2020. (englanniksi)
6. ↑  1994 Gran Premio di San Marino Imola - RACE RESULT *Formula1.com*. Formula One World Championship Limited. Viitattu 28.10.2020. (englanniksi)
7. ↑  1997 Qantas Australian Grand Prix - RACE RESULT *Formula1.com*. Formula One World Championship Limited. Viitattu 28.10.2020. (englanniksi)
8. ↑  Salisbury, Matt: Larini waves goodbye with 'lucky' points *WTCC News*.  22.11.2009. Crash.net. Viitattu 28.10.2020. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee Suomen entistä kuntaa. Katso muut merkitykset täsmennyssivulta.*

**Pattijoki** (vuoteen 1920 asti **Salo Ol.**) on Pohjois-Pohjanmaalla sijainnut entinen Suomen kunta. Asukkaita kunnassa oli lakkautushetkellä hieman yli 6 000. Asutus on keskittynyt Olkijoen ja Pattijoen varsille sekä kirkonkylään. Nykyään Pattijoki kuuluu Raahen kaupunkiin.

Pattijoen naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Pyhäjoki, Raahe, Ruukki, Siikajoki ja Vihanti. Vuoteen 1973 saakka naapurikuntiin kuuluivat Raaheen liitetty Saloinen sekä Ruukin kunnaksi yhdistetyt Paavola ja Revonlahti.

Kyliä
-----

Ylipää (Lasikangas), Kopsa, Jokela, Olkijoki, Pattijoki

Nähtävyyksiä
------------

Pattijoen kirkko
Betonivalukirkko (Josef Stenbäck, 1912), Olkijoen rauhanpirtti, leirikeskus Lohenpyrstö, Veteraanimaja, Konemuseo, Kastellin linnanrauniot, Pattijoen kiviholvisilta

Historia
--------

Pattijoen kunnan rajat vuoden 1960 tilastokartassa.
Keskiajalla Pattijoki oli karjalaisten ja satakuntalaisten eräaluetta, jonka pysyvä asutus on 1400–1500-luvulta. Pattijoki oli tärkeässä osassa Suomen sodassa 1808–09. 1800-luvun lopulta lähtien pitäjän henkiseen elämään on vaikuttanut suuresti herännäisyys. Raahen läheisyys ja teollisuus on nopeuttanut kunnan kehitystä. Pattijoesta tuli kunta vuonna 1867, jolloin se erotettiin vanhasta Salon pitäjästä. Uusi kunta tunnettiin aluksi nimellä Salon emäseurakunta, myöhemmin kuntaa alettiin kutsua sen suurimman kylän mukaan Pattijoeksi. Vuoden 2003 alussa Pattijoki liitettiin Raaheen. Pattijoen taajamasta Raahen keskustaan on matkaa noin 4 kilometriä.

Urheiluseuroja
--------------

* Pattijoen Urheilijat (PattU).
* Pattijoen Tempaus (Pate).

Ruokakulttuuri
--------------

Pattijoen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla limppisoppa, rieska ja tyrnimarjakiisseli.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen tilastollinen vuosikirja 2002 (PDF) (sivu 102) Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastokeskus. Viitattu 26.4.2016.
2. ↑  Väkiluku kunnittain ja suuruusjärjestyksessä 31.12.2002 (PDF) Tilastokeskus. Viitattu 15.3.2019.
3. ↑  Kotikirkkomme *Raahen Matkailuoppaat ry*.  Arkistoitu 8.1.2011. Viitattu 11.7.2012.
4. ↑  Kolmonen, Jaakko (toim.): *Kotomaamme ruoka-aitta: Suomen, Karjalan ja Petsamon pitäjäruoat*, s. 173. Helsinki: Patakolmonen, 1988. ISBN 951-96047-3-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pattijoki** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- |
|  |
| Nykyiset kunnat | 
* Alavieska
* Haapajärvi
* Haapavesi
* Hailuoto
* Ii
* Kalajoki
* Kempele
* Kuusamo
* Kärsämäki
* Liminka
* Lumijoki
* Merijärvi
* Muhos
* Nivala
* Oulainen
* Oulu
* Pudasjärvi
* Pyhäjoki
* Pyhäjärvi
* Pyhäntä
* Raahe
* Reisjärvi
* Sievi
* Siikajoki
* Siikalatva
* Taivalkoski
* Tyrnävä
* Utajärvi
* Vaala
* Ylivieska

 |
|  |
| Entiset kunnat | 
* Haukipudas
* Himanka
* Kestilä
* Kiiminki
* Kuivaniemi
* Oulujoki
* Oulunsalo
* Paavola
* Pattijoki
* Piippola
* Pulkkila
* Rantsila
* Rautio
* Revonlahti
* Ruukki
* Saloinen
* Temmes
* Vihanti
* Yli-Ii
* Ylikiiminki

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo tukholmalaisesta kadusta. Myös Turun Läntinen Pitkäkatu on ruotsiksi Västerlånggatan.*
Turisteja Västerlånggatanilla.
**Västerlånggatan** (suom. *Läntinen pitkäkatu*) on Tukholman vanhassakaupungissa sijaitseva katu, joka ulottuu Mynttorgetilta Järntorgetille. Se on nykyisin suosittu turistikatu, jossa on paljon liikkeitä ja ravintoloita.

Västerlånggatan kulki Österlånggatanin tavoin alun perin aivan kaupunginmuurin ulkopuolella ja muodosti tärkeän kulkuväylän Uplannin ja Sörmlannin välillä. Sittemmin muuri purettiin ja kadun varrelle alkoi 1400-luvulla nousta kivitaloja. Stora Nygatanista tuli 1600-luvun puolivälissä kaupungin uusi pääkatu, mutta Västerlånggatan säilyi silti vilkkaana.

Västerlånggatanin jatkeena pohjoisessa ovat Helgeandsholmenin poikki johtava Riksgatan ja edelleen Norrmalmilla sijaitseva pitkä kävelykatu Drottninggatan.

*Monopoly*-lautapelin perinteisessä ruotsalaisessa versiossa Västerlånggatan on halvin katu.

Kuvia
-----

* Västerlånggatan 27:n seinässä on Upplannin ja Sörmlannin rajakyltti.Västerlånggatan 27:n seinässä on Upplannin ja Sörmlannin rajakyltti.
* Apoteket Korpen osoitteessa Västerlånggatan 6.Apoteket Korpen osoitteessa Västerlånggatan 6.
* Von der Linden talon koristeellinen portaali, Västerlånggatan 68.Von der Linden talon koristeellinen portaali, Västerlånggatan 68.
* Västerlånggatanilta kulkee Prästgatanille Tukholman kapein kuja Mårten Trotzigs gränd.Västerlånggatanilta kulkee Prästgatanille Tukholman kapein kuja Mårten Trotzigs gränd.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sörenson, Ulf: *Vägvisaren till Stockholm*, s. 42–43. Lind & Co, 2009. ISBN 978-91-85801-62-6. (ruotsiksi)
2. ↑  Jutehammar, Pelle Strindberg: Monopol startade som ett antikapitalistiskt spel *Mitt i Vasastan*.  18.6.2022. Viitattu 20.1.2023. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Västerlånggatan** Wikimedia Commonsissa
Péter Szijjártó
**Péter Szijjártó** (s. 30. lokakuuta 1978 Komárom) on unkarilainen Fidesz-puolueen poliitikko.

Szijjártó valmistui Budapestin Taloustieteiden ja julkishallinnon yliopistosta vuonna 2002. Samana vuonna hänestä tuli Unkarin parlamentin jäsen. Hän aloitti kuudennen kautensa parlamentissa vuonna 2022. Szijjártó toimi Fideszin viestintäjohtajana vuosina 2006–2010 ja Unkarin pääministerin tiedottajana vuosina 2010–2012. Vuosina 2012–2014 hän oli Unkarin ulkoministeriön valtiosihteeri. Kesäkuusta syyskuuhun 2014 Szijjártó toimi Unkarin varaulko- ja kauppaministerinä, ja 23. syyskuuta 2014 hänestä tuli maansa ulko- ja kauppaministeri.

Szijjártó sai vuonna 2021 Venäjältä Ystävyyden kunniamerkin suureksi kuvatusta panoksestaan Venäjän ja Unkarin kahdenvälisten suhteiden ja yhteistyön hyväksi. Huhtikuussa 2023 Szijjártó teki kolmannen Moskovaan suuntautuneen matkansa Venäjän Ukrainaan kohdistaman suurhyökkäyksen alkamisen jälkeen. Matkan syyksi kerrottiin Unkarin energiaturvallisuuden varmistaminen. Suomi on suhtautunut kriittisesti Unkarin toimintaan Euroopan unionin sisällä. Tämän johdosta Szijjártó vertasi joidenkin suomalaisten päättäjien toimintaa Unkaria kohtaan "nyrkkeilysäkin hakkaamiseen".

Szijjártó on katolilainen. Hänellä on vaimo ja kaksi poikaa. Szijjártó on poliittisen uransa lisäksi toiminut futsalpelaajana. Hän pelasi vuosina 2011–2016 kaksi ottelua Unkarin 1. liigassa ja 85 ottelua Unkarin 2. liigassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Péter Szijjártó OECD, viitattu 11.1.2024 (englanniksi)
2. ↑  Putin Awards Order of Friendship to FM Szijjártó Hungary Today 19.11.2021, viitattu 11.1.2024 (englanniksi)
3. ↑  Gabriela Greilinger, The end of a friendship? Orbán’s opportunism on Russia may break the Polish-Hungarian axis in the EU New Eastern Europe 15.5.2023, viitattu 11.1.2024 (englanniksi)
4. ↑  Matti Posio, "Miksi Suomen po­lii­ti­kot nou­se­vat aa­mui­sin lyömään Un­ka­ria?" – Ul­ko­mi­nis­te­ri Peter Szijjártó ar­vos­te­lee Lännen Median haas­tat­te­lus­sa maansa koh­te­lua epä­rei­luk­si Kaleva 29.8.2019, viitattu 11.1.2024


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |

 |
Kuvassa brittiläisen ydinräjähteen laukaisevan linssin kiila-asetelma, ei varmuudella Blue Danuben.
**Blue Danube** (suom. *sininen Tonava*) oli Isossa Britanniassa kehitetty taktisen luokan ydinpommi. Tämä ydinase tuli käyttöön Britannian eräänä ensimmäisistä ydinaseista. Sen muita nimiä olivat: *Smallboy*, *the Mk.1 Atom Bomb* (suom. Mark 1 -atomipommi), *Special Bomb* eli *erikoispommi* ja *Operational Requirement/OR.1001*. Pommi kehiteltiin 1950-luvun alkupuolella.

Ydinfissioon perustuvaa pommia testattiin nk. *Buffalo*-nimisen ydinkokeiden sarjan testeissä Joulusaarella sekä Australian Maralingassa ennen käyttöön ottoa. Britannian ensimmäisen ilmasta pudotetun ydinpommin (testin nimi: *Kite* eli *Leija*) koneen (Vickers Valiant, nro WZ366) päällikkönä sekä pilottina toimi 11. lokakuuta 1956: Sqn Ldr Edwin "Ted" J.G. Flawell. Räjäytyksen tuhovoimaa supistettiin 3 kilotonniin, ja se laukaistiin 150 m korkeudessa. Pommi pudotettiin 30 000 jalasta eli noin 9 450 metristä. Aktiivi käyttö kesti varsin lyhyen aikaa, eli vuodet 1953–1962.  Pommin konstruktio eli kokoonpano ei suuresti eronne Fat Man -tyypistä. Räjähdelinssien määrä oli 32 kpl. Pommeja valmistettiin arviolta 58 kpl.

Aluksi vain V-pommittajat kykenivät, Avro Lincolnin ohella, kuljettamaan tämän ydinaseen. Fissiili materiaali oli plutonium, ja sen sytytys oli monipisteinen. Pommin isänä eli pääkehittelijänä pidetään yleisesti William Penneyta. Pommi oli muodoltaan suuri sekä raskas, mutta aerodynaaminen eli virtaviivainen. Vaikutteita se oli voinut saada Barnes Wallisilta. Räjähdysvoima oli 14 kilotonnia (kT). Ulkomitat ovat 24 jalan pituus, 5 jalan paksuus sekä 10 000 paunan omamassa eli n. 4 500 kg:n omamassa.

Red Beard (suom. *Punaparta*) korvasi nopeassa tahdissa tämän pommityypin.

Buffalo/R2 Marcoo räjäytettiin vuonna 1956 Australian Maralingan ydinkoealueella.

Katso myös
----------

* Operaatio Hurrikaani (ydinkoe)
* Operaatio Toteemi

Lähteet
-------

* 
* 
* 

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 3.7. 2018.
2. ↑   Viitattu 21.12.2021.
3. ↑   Viitattu 20.12.2021.
4. ↑   Viitattu 2.7.2018.
5. ↑    Viitattu 3.7. 2018.
6. ↑   Viitattu 27.12.2021.
7. ↑   Viitattu 2.7.2018.
8. ↑   Viitattu 3.7.2018

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Anatoli Avdijevskyi
**Anatoli Tymofijovytš Avdijevskyi** (ukr. Анатолій Тимофійович Авдієвський; 16. elokuuta 1933 Fedvar, Kirovohradin alue – 24. maaliskuuta 2016 Kiova) oli ukrainalainen kuoronjohtaja ja säveltäjä.

Avdijevskyi valmistui Odessan konservatoriosta vuonna 1958 opiskeltuaan Dmytro Zahretskyin ja Kostjantyn Pihrovin johdolla. Hän johti vuosina 1958–1963 tanssi- ja lauluyhtye Lonokia ja vuosina 1963–1966 Ukrainan Tšerkaskoho-kansankuoroa. Vuonna 1966 hän nousi Ukrainan Verovka-kansankuoron johtoon. Avdijevskyi opetti vuosina 1971–1976 Kiovan konservatoriossa, vuosina 1977–1980 Kiovan kulttuuri-instituutissa ja vuodesta 1980 Ukrainan Myh’ailo Drahomanov -valtionyliopistossa. Vuonna 1986 hänestä tuli professori. Avdijevskyi aloitti vuonna 1991 toimimisen Kansallisen yleisukrainalaisen musiikkiliiton johtajana. Vuonna 1995 hänestä tuli Unescon International Music Councilin alaisen Ukrainan kansallisen musiikkikomitean puheenjohtaja.

Avdijevskyi johti kansanlaulujen sekä ukrainalaisten säveltäjien ja 1900-luvun säveltäjien vokaaliteosten esityksiä. Hänen ohjelmistoonsa kuului teoksia muiden muassa Lev Revutskyilta, Jevhen Stankovytšilta ja Volodymyr Zubytskyilta. Avdijevskyi sävelsi myös omia kuoroteoksia ja teki sovituksia sekä ukrainalaisista että muiden maiden kansanlauluista. Avdijevskyille myönnettiin Ševtšenkon palkinto vuonna 1968 ja Neuvostoliiton valtionpalkinto vuonna 1978. Hän sai Ukrainan kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1975 ja Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1983. Hänestä tuli Ukrainan kasvatustieteellisen kansallisakatemian jäsen vuonna 1995 ja Ukrainan kansallisen taideakatemian jäsen vuonna 1996. Avdijevskyi sai Ukrainan sankarin arvonimen vuonna 2003.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Авдієвський, Анатолій Тимофійович Velyka ukrajinska entsyklopedija, viitattu 11.1.2024 (ukrainaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
**Ville Heino** (s. 22. elokuuta 1991 Pori) on suomalainen vapaapainija. Hän edusti urallaan Porin Paini-Miehiä. Häntä valmensivat vuodesta 2000 Harri Lehti ja vuodesta 2008 Ahto Raska.

Heino sijoittui MM-kilpailuissa 86 kg:n sarjassa seitsemänneksi vuonna 2018 sekä EM-kilpailuissa 2019 yhdenneksitoista. Junioreiden MM-kilpailujen 84 kg:n sarjassa hän sijoittui seitsemänneksi 2009 ja viidenneksi 2011. 

Heino on voittanut suomenmestaruuden 84 kg:n sarjassa 2009, 2010, 2011 ja 97 kg:n sarjassa 2018 ja 2021, sekä lisäksi saanut 74 kg:n sarjassa SM hopeaa 2007 ja pronssia 2008.

Heino lopetti kilpailu-uransa keväällä 2021. Hän on valmistunut liikuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta. Vuosina 2013–2017 hän paini ja opiskeli stipendiaattina Cambellin yliopistossa Pohjois-Carolinassa, jossa hänen valmentajaan toimi Cary Kolat.

Myös hänen veljensä Jere Heino on vapaapainija.

Lähteet
-------

1. ↑  Database | United World Wrestling *unitedworldwrestling.org*.  Arkistoitu 14.7.2015. Viitattu 12.5.2019.
2. ↑  Suomen Painiliitto - Tulospörssi *www.painiliitto.net*. Viitattu 15.3.2023.
3. ↑  Ville Heino Painiliiton koulutuksen kehittämishankkeeseen Painiliitto. Viitattu 15.3.2023.
Maffy Falay
**Muvaffak "Maffy" Falay** (30. elokuuta 1930 – 22. helmikuuta 2022 Istanbul) oli turkkilainen jazztrumpetisti. Hän asui ja työskenteli pitkään Ruotsissa.

Falay varttui Kuşadasıssa ja opiskeli pianon- ja trumpetinsoittoa Ankaran musiikkikonservatoriossa. Vuonna 1956 hän pääsi soittamaan Dizzy Gillespien kanssa. Vuonna 1960 Falay liittyi Kölnissä Kurt Edelhagenin kokoonpanoon. Vuosina 1961–1966 hän soitti Kenny Clarken ja Francy Bolandin big bandissa. Åke Perssonin kehotuksesta Falay matkusti Ruotsiin ensimmäisen kerran vuonna 1960. Hän liittyi siellä Radiojazzgruppeniin ja Harry Arnoldin kokoonpanoon. Vuonna 1961 hän soitti Quincy Jonesin yhtyeen kanssa ruotsalaisen elokuvan *Metsien hurjat* soundtrackilla. Lisäksi Falay työskenteli vuosina 1962–1967 Bernt Rosengrenin yhtyeessä ja teki esiintymisiä George Russellin, Don Cherryn sekä Lars Gullinin yhtyeiden kanssa.

Falay asettui pysyvästi Ruotsiin, mutta jatkoi kiertämistä Euroopassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikan maissa. Vuonna 1971 hän perusti Sevda-kokoonpanon, jonka tyylissä yhdistyivät turkkilainen musiikki ja bop. Yhtyeessä toimivat myös Okay Temiz, Salih Baysal ja Bernt Rosengren. Vuonna 1970 Falay palasi yhteistyöhön Dizzy Gillespien kanssa tämän Reunion Orchestran kanssa tehtyä kiertuetta varten. Vuodesta 1985 tai 1986 hän johti omaa sekstettiään. Don Cherry omisti Falaylle kappaleen "Maffy" albumillaan *Art Deco* vuonna 1988. Vuonna 2005 Falay sai Istanbulin jazzfestivaalilla palkinnon elinikäisistä saavutuksista. Hän teki urallaan levytyksiä monille levy-yhtiöille, kuten Atlanticille, Capricelle, Liphonelle ja Phontasticille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  In Memoriam: Muvaffak Falay (1930–2022) International Trumpet Guild, viitattu 13.1.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Joseph Paice, Maffy Falay World of Jazz 5.6.2020, viitattu 13.1.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Maffy Falay Golden Horn Records, viitattu 13.1.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
	+ 2

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
***Intermezzo*** (op. 72, TrV 246) on Richard Straussin kaksinäytöksinen koominen ooppera, joka kantaesitettiin Dresdenin Semperoperissa 4. marraskuuta 1924. Kantaesityksen johti Fritz Busch. Strauss teki sarjaan sisältyvistä orkestraalisista välisoitoista neliosaisen sinfonisen sarjan vuonna 1929.

Strauss ehdotti vuonna 1916 libretistilleen Hugo von Hofmannsthalille ajankuvan mukaista, realistista kotiin sijoittuvaa komediaa tai huvittavaa rakkaus- tai juonittelukertomusta. Hofmannsthal ei kiinnostunut kummastakaan ideasta, joten Strauss laati libreton teokseensa itse. Hän sävelsi *Intermezzoa* vuosina 1918–1923. Teoksen alkuperäinen nimi oli *Das eheliche Glück* ("Aviollinen onni"). Säveltäjä itse kuvasi oopperaa "porvarilliseksi komediaksi". *Intermezzon* tapahtumat sijoittuvat sävellysajankohdan Itävaltaan. Miespäähahmo Robert Storch kuvaa Straussia itseään ja naispäähahmo Christine hänen vaimoaan Pauline de Ahnaa. Oopperassa Storch saa intohimoisen rakkauskirjeen naispuoliselta ihailijalta ja hänen vaimonsa suunnittelee eroamista. Taustalta paljastuu kuitenkin sekaannus henkilöistä; Storch saa vaimoltaan anteeksi ja avioliitto jatkuu.

*Intermezzoa* pidettiin alun perin kevyenä teoksena, mutta yhtenä ensimmäisistä Arnold Schönberg omaksui siihen vakavamman suhtautumistavan. *Intermezzo* ei ole ollut kovin suosittu saksankielisten maiden ulkopuolella. Se esitettiin New Yorkissa ensimmäisen kerran vasta vuonna 1963 ja Englannissa 1974.

Lähteet
-------

1. ↑  Peter Laki, Richard Strauss, 4 Symphonic Interludes from Intermezzo American Symphony Orchestra, viitattu 21.1.2024 (englanniksi)
2. 1 2  Intermezzo, opera, Op. 72 (TrV 246) AllMusic, viitattu 21.1.2024 (englanniksi)
3. ↑  Richard Strauss Britannica, viitattu 21.1.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja (englanniksi)
Alldays 7HP Swing-seat tonneau 1904
**Enfield**-autoja valmistettiin Englannissa vuosina 1906–1925. Enfield valmisti Birminghamissa aluksi pieniä nelisylinterisiä perheautoja, joiden hinta oli runsaat 420 puntaa. Vuonna 1908 yhtiön osti brittiläinen Alldays-autotehdas, joka käytti Enfield-nimeä lähinnä kalliissa automalleissa, joiden 4-sylinteriset moottorit saattoivat olla iskutilavuudeltaan jopa 6,1-litraisia. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Alldays- ja Enfield-merkit yhdistettiin Enfield-Alldays-automerkiksi.

Tehdas valmisti muutamia hyvin kalliita autoja, joista erikoisin lienee ollut 3-paikkainen Bullet, jossa oli 1,5-litrainen ilmajäähdytteinen 5-sylinterinen tähtimoottori. Sen ohella tehdas valmisti nopeaa automallia, jossa oli 20 hevosvoiman eli 14 kilowatin rivinelonen (virallisesti teho ilmoitettiin 10–20 hv, ensimmäinen luku on verohevosvoima ja jälkimmäinen oikea teho).

Lähteet
-------

* Cars: Cars Collection, Suuri Tietokirja Autoista, osa 12, 1987

### Viitteet

1. 1 2  Cars: Suuri Tietokirja Autoista, osa 12, 1987, sivu 896
**Juri Markovitš Zaritski** (ven. Юрий Маркович Зарицкий; 17. joulukuuta 1921 Petrograd – 31. toukokuuta 1975 Leningrad) oli neuvostoliittolainen säveltäjä, pianisti ja folkloristi.

Zaritski opiskeli 1930-luvun alussa pianonsoittoa Leningradin pioneerin palatsissa S. Miniovitšin johdolla. Vuonna 1938 hänet hyväksyttiin pianistiksi Isaak Dunajevskin johtamaan pioneerien soittokuntaan, joka oli Neuvostoliitossa ensimmäinen laatuaan. Zaritski palveli armeijassa vuosina 1940–1946. Hän kuului toisen maailmansodan aikana joukkoihin, jotka valvoivat rautateitä Olhavan rintamalla. Hän toimi myös etulinjan propagandaryhmän musiikillisena johtajana. Zaritski valmistui vuonna 1952 Leningradin konservatoriosta, jossa hänelle opettivat sävellystä Dmitri Šostakovitš ja Juri Kotšurov. Valmistuttuaan Zaritski muutti Karjalais-suomalaiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan, jossa hän opettamisen ohella tutki, keräsi ja sovitti kansanmusiikkia.

Zaritski työskenteli Kantele-yhtyeen, Belomorskissa toimineen pomorilaisen kansankuoron ja Vasili Andrejevin mukaan nimetyn Leningradin kansansoitinten orkesterin kanssa. Hän sävelsi musiikkia dokumentteihin usein yhteistyössä kirjoittaja Juri Prokuševin kanssa. Zaritski sävelsi myös monia teoksia kansansoittimille sekä *Vladimir Majakovski* -sarjan laulajalle ja kamariorkesterille. Hän teki sovituksia suomalaisten, venäläisten ja karjalaisten kansanlauluista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Зарицкий Юрий Маркович Свод нотных рукописей композиторов и музыкантов Карелии, viitattu 14.1.2024 (venäjäksi)
Hilda Hongell 1890-luvulla.
**Hilda Elisabeth Hongell** (o.s. **Sjöblom**; 16. tammikuuta 1867 Maarianhamina – 10. kesäkuuta 1952 Kokkolan mlk) oli Ahvenanmaalla vaikuttanut suomalainen rakennusmestari. Hän oli Pohjoismaiden ja mahdollisesti länsimaiden ensimmäinen naispuolinen rakennusmestari.

Elämäkerta
----------

Ahvenanmaalta kotoisin ollut Hongell pääsi 1891 opiskelemaan Helsingin teollisuuskouluun erikoisoppilaana, mutta jo seuraavana vuonna hän saattoi jatkaa opintoja normaalina opiskelijana hyvän opintomenestyksensä takia. Hongell valmistui teollisuuskoulusta 1894.

Hongell suunnitteli kaikkiaan 98 rakennusta Maarianhaminaan ja sen lähiympäristöön vuosina 1889–1912, jolloin kaupungissa vallitsi vilkas rakentamiskausi Maarianhaminan kylpylän 1889 tapahtuneen perustamisen jälkeen. Rakennukset olivat pääasiassa kaupunkitaloja ja maatilojen rakennuksia. Hän käytti rakennuksissaan koristeellista sveitsiläistyyliä. Hongellin suunnittelemista rakennuksista 44 on säilynyt nykypäiviin.

Hongell oli naimisissa rakennusmestari Sanfrid Hongellin kanssa, ja heille syntyi kuusi lasta. Esikoispoika Olof Hongell (1898–1919) oli Suomen ensimmäisiä lentäjiä ja kolmas poika Göran Hongell (1902–1973) tunnettu lasiesineiden suunnittelija.

Lähteet
-------

* Suominen-Kokkonen, Renja: "Hongell, Hilda (1867–1952)", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 74–75. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.
* Väitös Hilda Hongellista, Suomen ensimmäisestä naisrakennusmestarista.[vanhentunut linkki] Åbo Akademin uutisia ja tiedotteita 9.12.2011.
* Arkitekt Hilda Hongell i Helsingfors. (Arkistoitu – Internet Archive) The Finlander forum.
* Hilda Hongell & Lars Sonck: Byggnadskonstnärer i Mariehamn. (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Holmlund, Sofia: "Hon har haft ett enormt inflytande."  *Hufvudstadsbladet*, 21.11.2017, s. 26–28. Artikkelin verkkoversio.

Kirjallisuutta
--------------

* Åkerfelt, Mia: *För fremlingarnes trefnad: Byggmästaren Hilda Hongell och iscensättningen av badorten Mariehamn på 1890-talet*. Diss. Åbo: Åbo Akademi, 2011. ISBN 978-952-12-2649-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Hongell, Hilda hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Oodi kreikkalaiselle uurnalle**, myös **Kreikkalaiselle uurnalle** (engl. *Ode on a Grecian Urn*) on englantilaista romantiikkaa edustavan John Keatsin runo tammikuulta 1820, jonka hän kirjoitti anonyyminä Annals of the Fine Arts -julkaisuun.

Runon on suomentanut nimellä "Oodi kreikkalaiselle uurnalle" Jaakko Tuomikoski vuonna 1917 julkaistuun Keatsin runojen suomennoksia sisältävään kokoelmaan *Runoelmia* (WSOY, 1917) ja Aale Tynni nimellä "Kreikkalaiselle uurnalle" kokoelmaan *Tuhat laulujen vuotta* (uusin p. WSOY, 2004).

Loppuriveissä Keats lausuu: "'Beauty is truth, truth beauty' – that is all / you know on earth, and all ye need to know", jonka Tuomikoski kääntää: "'On kaunis totta, tosi kaunist’ on'.
Se muistaos’ , muu kaikk’ on turhuus vain." Aale Tynni kääntää sen: "'On totta kaunis, kaunista on tosi.' – Vain sen me tiedämme, se riittääkin."

Lähteet
-------

1. ↑  Beauty is Truth, Truth Beauty - that is all ye know on earth, and all ye need to know. Säkeet ovat ilmeisesti John Keatsin runosta "Ode on a Grecian Urn"… *Kysy kirjastonhoitajalta*.  6.2.2013. Kirjastot.fi. Viitattu 29.11.2018.
Entinen kuningas Gyanendra vuonna 2012.
**Gyanendra Bir Bikram Shah Dev** (s. 7. heinäkuuta 1947) oli Nepalin viimeinen kuningas. Hän hallitsi vuosina 2001–2008.

Gyanendra on kuningas Mahendran toiseksi vanhin poika, ja hänet julistettiin kuninkaaksi pikkupoikana kahden kuukauden ajaksi (1950–1951) muun perheen ollessa maanpaossa Intiassa. Tätä kruunausta ei kuitenkaan tunnustettu kansainvälisesti. Hänen isoisänsä Tribhuvan palasi valtaistuimelle pian tämän jälkeen.

Valtakausi
----------

Gyanendra palasi valtaan 50 vuotta myöhemmin, kun hänen veljenpoikansa Dipendra murhasi suuren osan kuninkaallista perhettä mukaan lukien isänsä, kuningas Birendran, joka oli Gyanendran veli.

Gyanendran veli Birendra oli luonut Nepaliin vuonna 1990 perustuslaillisen monarkian, jossa kuningas näytteli pientä roolia hallituksessa. Gyanendra palautti vallan kuninkaalle 1. helmikuuta 2005 vedoten maan sekasortoiseen tilaan. Huhtikuussa 2006 Kathmandussa alkoivat laajat mielenosoitukset ja lakot kuninkaan suoraa valtaa vastaan. 21. huhtikuuta 2006 Gyanendra julisti, että hän tulee siirtämään vallan uudelle poliittisten puolueiden valitsemalle pääministerille. Tämä ei kelvannut monille puoluejohtajille.

Televisioidussa puheessa 24. huhtikuuta 2006 Gyandera ilmoitti, että tulee palauttamaan aiemman parlamentin entiseen asemaansa. 18. toukokuuta parlamentti hyväksyi yksimielisesti lain, joka riisui kuninkaalta useimmat tämän valtaoikeuksista. 10. kesäkuuta parlamentti hyväksyi lain, joka poisti kuninkaalta veto-oikeuden lakien voimaantuloon. Tämän jälkeen Nepalin kuninkaalla ei ollut enää mitään valtaoikeuksia ja virka oli täysin seremoniallinen.

Nepal julistettiin tasavallaksi perustuslakia säätävän kokouksen päätöksellä äänin 560–4 28. toukokuuta 2008. Hallitus pyysi kuningasta poistumaan museoksi muutettavasta Narayanhiti-palatsistaan Kathmandusta.

Perhe
-----

Gyanendra nai Ranan sukuun kuuluvan Komal Rajya Laxmi Devi Shahin 1. toukokuuta 1970. Heillä on kaksi lasta:

* Kruununprinssi Paras Bir Bikram Shah Dev (s. 1971)
* Prinsessa Prerana Rajya Laxmi Devi (s. 1978)

Lähteet
-------

1. ↑   [vanhentunut linkki]
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gyanendra** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Larinsaari** on kylä Juuan kunnassa Pohjois-Karjalassa, Pielisen rannalla. Kylässä on noin 80 vakituista asukasta. Kesäisin saaressa asuu monia kesämökkiläisiä. 

Läheisessä Nunnanlahdessa sijaitsevat Tulikivi Oyj ja NunnaUuni Oy työllistävät monia Larinsaaren asukkaita. Larinsaaren entinen kyläkoulu toimii leirikeskuksena ja larinsaarelaisten kokoontumispaikkana. 

Larinsaari kirjattiin maakirjoihin ensimmäisen kerran vuonna 1639. Kylään on kuulunut Pielisessä oleva suurehko Larinsaari eli Iso-Lari. Pohjoisempana on sijaitsee Kannaksenkylään kuulunut pienempi saari, Pieni-Lari. Paikannimeen sisältyy ortodoksinen miehennimi *Lari* (< venäjänkielisestä nimestä Larion < kreikan nimestä Hilarios). Seudun veroluettelossa esiintyy Kyro Larinpoika (1618) ja Teppana Larinen (1623), jolta paikkakunnan nimi juontunee.

Larinsaaren yhdistyksiä ovat Larinsaaren kylätoimikunta ja Larinsaaren metsästysseura.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Larinsaari (s. 222) *Suomalainen paikannimikirja*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 21.7.2021.
2. ↑  Larinsaari (myös Asutusnimihakemiston sivulle linkitetty MML:n Nimistön tietokortti: Larinsaari) *Asutusnimihakemisto*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 21.7.2021.
3. 1 2 3  Arkistoitu kopioLarinsaari kylat.fi.  Arkistoitu 19.7.2021. Viitattu 21.7.2021.
**Metsälehti** on Suomessa ilmestyvä metsänomistajille suunnattu aikakauslehtikokonaisuus. Siinä ilmestyy vuosittain 15 tabloidimallista Metsälehteä ja 8 Metsälehti Makasiini -aikakauslehteä. Lisäksi kokonaisuuteen kuuluu verkkosivusto ja sähköpostiin tulevia uutiskirjeitä.

Se kertoo metsäalan tuoreimmat uutiset ja antaa vinkkejä metsänkasvatukseen sekä puu- ja metsätilakauppaan. Metsälehden sisällöt on tarkoitettu metsänomistajille ja kaikille metsästä kiinnostuneille. 

Vuonna 1933 perustettu Metsälehti kuuluu Tapio-konserniin. Metsälehti on riippumaton media ja Suomen laajalevikkisin metsäalan julkaisu. Metsälehden rinnalla julkaistaan aikakauslehtimuotoista Metsälehti Makasiinia. Lehtien verkko- ja mobiiliversiot, metsäuutiset ja muut sähköiset palvelut löytyvät Metsälehti.fi-portaalista. 

Painetun Metsälehden ja Metsälehti Makasiinin yhteenlaskettu lukijamäärä on 213 200 lukijaa (KMT syksy 2023).

Metsälehden julkaisupolitiikkaa ohjaavat journalistiset periaatteet ja linjauksista päättää itsenäisesti lehden päätoimittaja. Päätoimittajana on vuodesta 2023 lähtien toiminut Petri Koskinen. Koskinen siirtyi Metsälehden johtoon edellisen päätoimittajan Eliisa Kallioniemen jäädessä eläkkeelle.

### Metsätietäjä

Metsätietäjä on Metsälehden tilaajille suunnattu metsänomistajan päätöksentekoa tukeva digitaalinen palvelu, joka koostaa metsäsuunnitelman metsän tietojen ja metsänomistajan tavoitteiden perusteella. Metsänomistaja voi valita, painottaako hän taloutta, luonnonhoitoa vai hiilensidontaa.

Taustayhtiö
-----------

Metsälehden omistaa Tapio Palvelut Oy, joka kuuluu Tapio-konserniin. Tapio Palvelut Oy tarjoaa erilaisia metsätalouden ratkaisuja metsänomistajille, kunnille ja oppilaitoksille, julkaisee Metsälehteä, kustantaa kirjoja sekä tarjoaa paikkatieto-osaamista ja aineistoja digitaalisessa ja painetussa muodossa.

Historia
--------

Metsälehden edeltäjä Tapio-lehti alkoi ilmestyä vuonna 1907. Tapio-lehti uudistui Metsälehdeksi vuonna 1933. Tabloid-Metsälehden rinnalla alkoi ilmestyä aikakauslehtimuotoinen Metsälehti vuonna 1995, aluksi nimellä Metsälehti Ekstra. Metsälehti Makasiini -nimi otettiin käyttöön vuonna 2000, samalla lehden erikseen tilaaminen tuli mahdolliseksi. 

Kustannusosakeyhtiö Metsälehti perustettiin vuonna 1982 ja nimi muutettiin Metsäkustannus Oy:ksi vuonna 2005. Metsäkustannus Oy:stä tuli 1.10.2018 osa Tapio Palvelut Oy:ta.

Lähteet
-------

1. ↑  Metsälehti *Tapio*. Viitattu 20.1.2024.
2. ↑
3. ↑   *Metsälehti*.  22.2.2023. Viitattu 20.1.2024.
4. ↑
5. ↑  [ Tiedote 1.10.2018
Tapio Silva Oy:stä ja Metsäkustannus Oy:stä Tapio Palvelut Oy] *Tapio*.  2018. Viitattu 20.1.2024.
**Bentseenisulfonyylikloridi** (C6H5SClO2) on aromaattisiin sulfonyyliklorideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi muiden yhdisteiden valmistukseen ja analyyttisen kemian reagenssina.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa bentseenisulfonyylikloridi on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen ja hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta. Se liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi dietyylieetteriin, tetrahydrofuraaniin ja diklovrimetaaniin. Bentseenisulfonyylikloridi on elektrofiilistä ja reagoi esimerkiksi alkoholien kanssa sulfonaattiestereiksi ja amiinien kanssa sulfonamideiksi.

Bentseenisulfonyylikloridia valmistetaan kahdella tavalla. Natriumbentseenisulfonaatti reagoi fosforyylikloridin tai fosforipentakloridin kanssa muodostaen bentseenisulfonyylikloridia. Toinen tapa on bentseenin ja klooririkkihapon tai klooririkkihapon ja tionyylikloridin seoksen reaktio. Tuote puhdistetaan tislaamalla.

Bentseenisulfonyylikloridia käytetään muun muassa sulfonaattien, sulfonamidien, sulfonien, väriaineiden ja lääkkeiden valmistamiseen. Sitä käytetään primääristen, sekundääristen ja tertiääristen amiinien erottamiseen toisistaan niin kutsutulla Hinsberg-testillä. Primääriset amiinit muodostavat emäksiin liukenevan sulfonamidi, ja sekundääriset amiinit liukenemattoman sulfonamidin. Tertiääriset amiinit muodostavat happoihin liukenevan suolan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 96. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *The Merck Index*, s. 179. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 978-0-911910-12-4. (englanniksi)
3. ↑  Benzenesulphonyl chloride: Water solubility Euroopan kemikaalivirasto. Viitattu 12.1.2024. (englanniksi)
4. 1 2 3  Otto Lindner & Lars Rodefeld: "Benzenesulfonic Acids and Their Derivatives", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
5. 1 2 3 4  Hayley Binch: "Benzenesulfonyl Chloride", teoksessa e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 12.1.2024.
6. ↑  Christine K. F. Hermann, Terence C. Morrill, Ralph L. Shriner, Reynold C. Fuson: *The Systematic Identification of Organic Compounds*, s. 335. John Wiley & Sons, 2023. ISBN 9781119799689. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.1.2024). (englanniksi)
**Enkeliusko** tai **enkelihenkisyys** on uushenkisyyden eli New Agen tai kansanuskon muoto, jossa uskotaan enkeleihin ja koetaan enkelikokemuksilla olevan myönteistä vaikutusta omaan arkielämään.

Enkeliusko on kasvattanut suosiotaan 2000-luvulla. Enkeliusko leviää kirjojen, messujen, medioiden, populaarikulttuurin ja ystäväverkostojen kautta. Se on globaali ilmiö, joka on tullut Suomeen erityisesti Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen kautta. Suosittuja enkeliuskosta kirjoittajia ovat esimerkiksi englantilainen enkelikouluttaja Diana Cooper, irlantilainen Lorna Byrne, kreikkalainen Maria Zavou ja yhdysvaltalainen Doreen Virtue. Norjan prinsessa Märtha Louise on perustanut oman enkelikoulun.

Enkeliuskon taustalla ovat kristinuskon ja kristillisen taiteen perinteinen enkelihahmo sekä joukko vuosisatojen varrella esiintyneitä esoteerisia, raamatullisesta poikkeavia enkelikäsityksiä. Suomessa enkelikiinnostusta on herättänyt myös luterilainen suojelusenkelin kuvasto.

Uskontotieteen dosentti Terhi Utriaisen mukaan enkelikokemuksilla on enkeliuskoisiin hyvä vaikutus. He saattavat mieltää enkelit parhaiksi ystäviksi, joiden kanssa tavanomaisistakin arjen asioista tulee mukavaa. He kokevat saavansa enkelistä hyväksyvän kuulijan omille huolilleen. Joidenkin mukaan enkelit auttavat löytämään esimerkiksi kadonneita esineitä, parkkipaikkoja tai reittejä. Jotkut enkeliuskoiset kertovat saavansa enkeleistä iloa ja kutkuttavaa jännitystä arkeensa.

Suomalaisista enkeleihin uskoo yhden arvion mukaan 41 prosenttia. Jotkut enkeliuskoisista ovat uskossaan tosissaan, osa mukana leikkimielellä. Enkeliuskoiset eivät muodosta yhtenäistä ryhmää vaan pieniä verkostoja. He ovat enimmäkseen naisia, tutkimusten mukaan jopa 94-prosenttisesti. Moni heistä kuuluu kirkkoon ja on kiinnostunut kokemuksellisesta uskosta. Suomessa julkisuuden henkilöt kuten Katri Helena, Manuela Bosco ja Jutta Urpilainen ovat kertoneet lehdissä enkelikokemuksistaan tai henkilökohtaisesta suhteestaan enkeleihin. Suomen luterilainen kirkko suhtautuu enkeliuskoon yleensä kielteisesti.

Jotkin yritykset tarjoavat enkelihoitoa. Enkelihoitajat ja enkeliopettajat pyrkivät energiahoidon avulla parantamaan stressistä ja kriiseistä sekä edistämään itsetuntemusta. Jotkut heistä voivat myös "kanavoida" enkeleitä eli välittää näiden viestejä kevyessä transsitilassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Antti Palomaa: Tutkija: Enkelit tuovat niihin uskovien arkeen lohtua ja lumoa *Yle uutiset*.  16.3.2014. Viitattu 12.6.2018.
2. 1 2 3 4  Ramstedt, Tommy & Utriainen, Terhi (toimittaneet Illman, Ruth et al.): *Monien uskontojen ja katsomusten Suomi*, s. 220–221. Kirkon tutkimuskeskus, 2014. ISBN 978-951-693-358-3.
3. ↑  Aarnio, Maria: Miksi suomalaiset uskovat enkeleihin? Uskontotutkija vastaa *MTV*.  8.9.2015. Viitattu 12.6.2018.
4. 1 2 3  Salla Ranta: Uusi hengellisyys saa enkelin siivet *Kirkko ja kaupunki*.  24.3.2014. Viitattu 12.6.2018.