recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kuvassa pommituslentolaivue 1/91 Gascognen Dassault Mirage IVP
**Dassault Mirage IV** on Ranskassa suunniteltu ja valmistettu yli äänen nopeudella lentävä eli supersooninen sotilaslentokone. Sen valmistaja on Dassault Aviation. Koneen ensilento tapahtui 17. toukokuuta 1959 ja julkinen esittely 1. lokakuuta 1964. Konetyyppiä valmistettiin vuosina 1963—1968 kaikkiaan 66 koneyksilöä, joista neljä oli prototyyppejä. Konetyyppi ei ole enää sotilaskäytössä. Se on korvattu muun muassa Mirage 2000N -tyypillä.

Tuoteperheen muista jäsenistä poiketen, oli tämä konetyyppi tarkoitettu strategiseen pommitukseen. Se pystyi käytämään muiden muassa taktisia AN-11 ja AN-22-ydinpommeja, joiden lataus oli 60 - 70 kilotonnia. Mirage IV pystyi kuitenkin kuljettamaan vain yhden ydinräjähteen kerrallaan, jonka omamassa oli ensin 1 500 - sitten 700 kg. Aseet olivat Ranskan kolmikantaiseen, ydinaseisiin pohjautuvaan, *Force de Frappe*-sotilasstrategiaan perustuvia. Osaa tämän tyypin koneista käytettiin lentotiedustelutoiminnassa, jossa nämä palvelivat pidempään kuin pommikoneet. Tiedustelukoneet palvelivat vuoteen 2005, pommikoneet vuoteen 1996.

Mirage IV kykeni 2.2 Machin nopeuteen (2 340 km/h) sekä saavuttamaan 20 000 metrin käytännöllisen lakikorkeuden. 
Koneen 2x *Snecma Atar 9K-50* suihkuturbiinit olivat 64,7 kN tehoiset, sekä jälkipoltolla varustetut. Niiden turvin kone pystyi pitämään jatkuvasti yllä 2.0 Machin matkanopeutta.

Ranskan ilmavoimien Mirage IVP.

Kehitys
-------

Dassault Mirage IVP vuonna 2003 RAF Fairfordissa.
Dassault Mirage IV suunniteltiin ääntä nopeammaksi ja kykeneväksi iskemään ydinaseilla, kun Ranska kehitti omaa ydinaseohjelmaansa. Ensimmäinen prototyyppi näytti paljon Dassault Mirage III:lta, mutta se pystyi ottamaan lähes kolme kertaa enemmän polttoainetta ja se oli lähes kaksi kertaa isompi ja kaksi kertaa painavampi.

Kone lensi ensimmäisen kerran vuonna 1959 Pariisissa ilmailunäytöksessä. Sarjatuotantoon se pääsi kuitenkin vasta 1963. Silloin koneesta rakennettiin 62 kappaleen sarja, 4:n prototyyppikoneen jälkeen. Nämä otettiin käyttöön 1962–1968.

Vuonna 1996 Mirage IV korvattiin Mirage 2000:lla ja jäljelle jääneet koneet siirrettiin tiedustelutehtäviin. Mirage IV on ollut käytössä vain Ranskan ilmavoimilla.

### Tekniset tiedot ja mitat

* Miehistö: 2 (lentäjä ja suunnistaja/navigoija)
* Kärkiväli: 11,84 m
* Pituus: 23,50 m
* Tyhjäpaino: 14 500 kg
* Suurin lentopaino: 33 475 kg
* Moottori: 2× SNECMA Atar 9K-50
* Suurin nopeus: 2,2 Mach eli 2 340 km/h
* Lentomatka: 1 240 km

### Saman aikakauden vastaavia verrokkeja

* North American A-5 Vigilante
* General Dynamics F-111 Aardvark
* Convair B-58 Hustler
* Tupolev Tu-22 *Blinder*
* BAC TSR-2

Lähteet
-------

* Hirvonen, Pauli: *Mitä-Missä-Milloin (Nuorten Ilmailukirja)*, Otava, Keuruu, 1961 (s. 64)

### Viitteet

1. ↑   (Viitattu 22.12.2013)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dassault Mirage IV**.
* (englanniksi)
* 
* 
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Zoramthanga** (s. 13. heinäkuuta 1944) on intialainen poliitikko, joka on toiminut vuodesta 2018 alkaen Mizoramin pääministerinä. Nykyinen pääministeri kausi on hänelle kolmas, vuosina 1998–2008 hänet valittiin kahdeksi peräkkäiseksi kaudeksi samaan virkaan.

Nuoruudessaan Zoramthanga opiskeli englantilaista kirjallisuutta ja liittyi 22-vuotiaana sissisotaan Intian armeijaa vastaan. Häntä innoitti mizokansan separatistijohtaja Laldenga, jonka johtaman Mizo National Front (MNF) -järjestön Intian hallitus oli julistanut rikollisjärjestöksi. Hän joutui sissisodan aikana vankilaan ja osallistui Laldengan kanssa rauhanneuvotteluihin Intian kanssa. Vuonna 1986 mizokapinalliset ja Intia päätyivät sopimukseen, minkä seurauksena Laldengasta tuli Mizoramin pääministeri ja Zoramthangasta ministeri. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin talous- ja opetusministeriksi osavaltiohallitukseen.

Laldengan kuoltua vuonna 1990 Zoramthanga valittiin hänen seuraajakseen, puolueeksi muuttuneen, Mizo National Frontin puheenjohtajaksi. Vuoden 1998 osavaltiovaaleissa MNF saavutti voiton, minkä seurauksena hänestä tuli pääministeri ensimmäisen kerran. Pääministeriksi päästyään hän ilmoitti ensimmäisen tavoitteensa olevan osavaltion muuttaminen taloudelliseksi omavaraiseksi. Hän sanoi hallituksensa myös pyrkineen taistelemaan huumeita ja alkoholia vastaan sekä pyrkineen parantamaan naisten asemaa mizojen keskuudessa.

Zoramthanga on poliittisen uransa ohessa kirjoittanut kirjoja. Vuonna 2017 hän kirjoitti kirjan mizojen kansallisliikkeen historiasta. Vuotta myöhemmin hän kirjoitti kaksiosaisen omaelämäkerran, jossa hän muun muassa kuvaili Kiinan ja Pakistanin antamaa tukea mizojen kapinaliikkeelle.

Vuonna 2018 tultuaan uudestaan valituksi Mizoramin pääministeriksi hän ilmoitti alkoholismin ja huumeiden vastustamisen olevan hallituksensa tärkeimpiä tehtäviä. Samassa yhteydessä hän ilmoitti, että Mizo National Front -puolue ei aio poistua Intian kansanpuolueen johtamasta vaaliliitosta vaikka asia on kerännyt vastustusta kristillisessä Mizoramissa. Vuotta myöhemmin hän kritisoi Intian uutta kansalaisuuslakia siitä, että se ei huomioi MNF:n ja Intian rauhansopimusta vuodelta 1986. Hän ilmoitti, että hänen puolueensa on valmis jättämään vaaliliittonsa jos kansalaisuuslakia ei kumota.

Lähteet
-------

1. ↑  About chief minister Pu Zoramthanga *mizoram.nic.in*. Viitattu 5.1.2020.
2. 1 2 3 4  Loyalty to Mizo Cause Helped Zoramthanga Return to Power *Northeast Today*.  17.12.2018. Viitattu 5.1.2020.
3. 1 2  'Voters were fed up with corruption' Interview with Zoramthanga. *Frontline*.  5.12.1998. Viitattu 5.1.2020. [vanhentunut linkki]
4. ↑  China, Pakistan supported Mizo insurgency, says Zoramthanga in his autobiography *India Today*.  9.12.2018. Viitattu 5.1.2020.
5. ↑  MNF has no intention of leaving NDA and NEDA: Zoramthanga *Indian Express*.  15.12.2018. Viitattu 5.1.2020.
6. ↑  More trouble for NDA on Citizenship Amendment bill from North East: After Assam ally, MNF threatens to withdraw support *Firstpost*.  25.1.2019. Viitattu 5.1.2020.
**Kalmojuuret** (*Acorus*) ovat yksisirkkaisiin kuuluva suku, joka yksin edustaa kalmojuurikasvien (Acoraceae) heimoa ja lahkoa Acorales. Aiemmin kalmojuuret luokiteltiin vehkakasvien (Araceae) heimoon.

Kalmojuuret ovat monivuotisia ruohoja, joiden silmut talvehtivat joko maan pinnalla tai sen alla. Ne kasvavat vesistöjen rannoilla ja soiden tuntumassa. Niiden lehdet ovat miekkamaiset, vihreät tai kellanvihreät, tyvestään punertavat. Hyvin pienikokoiset kukat ovat järjestäytyneet puikeloksi, jonka pituus on 4–10 cm. Kalmojuuria on käytetty yrtteinä, rohtokasveina ja koristekasveina.

Kalmojuuriin kuuluu kaksi lajia:

* rohtokalmojuuri (*Acorus calamus*)
	+ var. *americanus* (Pohjois-Amerikan subarktisista osista Yhdysvaltain pohjois- ja itäosiin)
	+ var. *angustatus* (Aasia)
	+ var. *calamus* (Himalaja, Siperiasta Koreaan)
* heinäkalmojuuri (*Acorus gramineus*)
	+ var. *pusillus* – kääpiö- eli hentokalmojuuri

Lahko Acorales, heimo Acoraceae
-------------------------------

Lahko muodostaa yksisirkkaisten kladogrammissa eli evoluutiopuussa ensimmäiseksi eroavan kehityslinjan. Sen apomorfioita eli ominaisuuden kehittyneempiä muotoja kantamuotoon verrattuna voivat olla kukinnon eräät ominaisuudet, kuten vanallisuus, tiheän tähkämäinen puikelo (spadix) ja siihen liittyvä kookas suojuslehti (spatha) sekä kukkien perättömyys. Lisäksi tulee pari anatomista piirrettä: putkiloiden puuttuminen kuljetussolukosta ja siemenen ulkovalkuainen (perispermi).

Heimotasolla apomorfioita tulee lisää, ja ne koskevat pääasiassa anatomisia ominaisuuksia. Lehdet ovat syrjittäisiä, reuna on varren puolella (isobifasiaalisuus). Kukintovanassa on kaksi erillistä kuljetussolukkoa. Yksittäisissä kukissa ei ole suojuslehtiä, kukinnossa kylläkin yksi iso. Emilehden selkäpuolella ei ole johtojännettä, ja sikiäimen lokeroissa on erittäviä solukarvoja (trikoomia). Emin vartalo on leveä ja massiivinen. Siemenaiheen kalvoissa (integumenteissa) on karvoja, ja siemenaiheessa ns. hypostaasirakenne on kookas keskuksineen ja säteittäisine soluineen.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. 2001 –: Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. ↑  ITIS
2. ↑  Anderberg, A. & A.-L.: Den virtuella floran  2004–2009. Tukholma:  Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 8.7.2009. (ruotsiksi)
3. 1 2  Stevens 2001–, Viittaus 14.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Kalmojuuret (*Acorus*)
* United States Department of Agriculture (USDA): *Acorus* (englanniksi)
* Flora of China: *Acorus* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q160087
* Wikispecies: Acorus
* APDB: 187723
* CoL: 8VT7M
* EoL: 29678
* EPPO: 1ACSG
* FNA: 100307
* FoC: 100307
* GBIF: 2730063
* GRIN: 113
* iNaturalist: 82305
* IPNI: 2667-1
* IRMNG: 1375028
* ITIS: 42522
* NBN: NHMSYS0000455592
* NCBI: 4464
* NZOR: 26b47eff-db29-4b62-af04-2cfadebf26a1
* Open Tree of Life: 1008191
* PLANTS: ACORU
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:2667-1
* Tropicos: 40031097
* VASCAN: 774
* WFO: wfo-4000000350

 |

 |
Märehtijän mahat. n=verkkomaha.
**Verkkomaha** eli kuninkaankypäri (lat. *reticulum*) on märehtijöiden etumahojen kraniaalisin eli etummaisin osa. Nimensä se on saanut siitä, että sen sisäpuolinen limakalvo on verkkomaisten poimujen peitossa. Poimujen välit ovat n. 1 cm² kokoisia. Poimuissa on lihassäikeitä ja kun verkkomaha supistuu, poimuihin jää lyhyitä rehusäikeitä. Naudan verkkomaha on jalkapallon kokoinen ja supistuu lähes greipin kokoiseksi. Se ikään kuin pumppaa ja valikoi rehumassaa. Hienommat osaset työntyvät satakertaan eli lehtimahaan, karkeammat palaavat pötsiin. 

Verkkomaha sijaitsee pötsin etupuolella heti pallean takana vatsaontelon vasemmalla puolella. Verkkomahan vieressä on maksa ja pallean toisella puolella sydän. Nauta syö nopeasti hotkimalla ja asettuu sitten märehtimään. Jos rehun seassa on teräviä esineitä kuten nauloja tai rautalanganpätkiä, ne päätyvät vähitellen verkkomahaan ja sen supistusten seurauksena pistävät limakalvosta läpi. Vierasesine saattaa pistää maksaan tai sydämeen. Lammas ja vuohi syövät rehunsa tarkemmin, ja vastaavat tapahtumat ovat harvinaisia.

Verkkomahan etuseinässä on nuorilla eläimillä limakalvopoimujen muodostama kouru, jota pitkin maito menee suoraan satakertaan ja siitä juoksutusmahaan. Tätä kourua kutsutaan usein märekouruksi, mutta sillä ei ole mitään tekemistä märehtimisen kanssa. Poimut sulkeutuvat kouruksi juomisrefleksin seurauksena. Tämä ei toimi enää aikuisella märehtijällä.

Ruoansulatuselimistö

* suu
* nielu
* kupu
* ruokatorvi
* pötsi
* verkkomaha
* satakerta
* mahalaukku
* haima
* sappirakko
* maksa
* ohutsuoli
* paksusuoli
* pohjukaissuoli
* peräsuoli
* peräaukko
**Zoran Dragić** (s. 22. kesäkuuta 1989 Ljubljana) on slovenialainen koripalloilija, joka edustaa espanjalaista Saski Baskoniaa. Pelipaikaltaan Dragić on heittävä takamies tai pieni laitahyökkääjä. Dragić pelaa myös Slovenian koripallomaajoukkueessa. Dragićin isoveli Goran Dragić on myös ammattilaiskoripalloilija.

Seurajoukkueura
---------------

Dragić aloitti uransa vuonna 2004 kotimaansa Ilirija Ljubljanassa. Vuodet 2005–2006 hän edusti Jance STZ:iä ja vuodet 2006–2010 KD Slovania. Vuonna 2010 Dragić siirtyi kotimaansa pääsarjan KK Krkaan, jossa hän voitti vuosien 2010–2012 aikana kahdesti kotimaansa mestaruuden. Lisäksi hänet valittiin kerran finaalien parhaaksi pelaajaksi. Krkassa hän voitti EuroChallengen mestaruuden vuonna 2011. Vuodet 2012–2014 Dragić pelasi ensimmäistä kertaa urallaan ulkomailla, Espanjan pääsarjan CB Málagassa, jossa hän pääsi pelaamaan myös Euroliigaa. Syyskuussa 2014 Dragić siirtyi NBA:n Phoenix Sunsiin, jossa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa marraskuussa 2014 Los Angeles Clippersiä vastaan. Helmikuussa 2015 hän siirtyi Miami Heatiin.

Kaudeksi 2015–2016 Dragić siirtyi VTB United-liigan Himkiin. Kauden 2016–2017 hän pelasi italialaisessa Olimpia Milanossa ja voitti maan cup-mestaruuden. Marraskuussa 2017 hän teki loppukauden sopimuksen Anadolu Efeksen kanssa ja voitti seuran kanssa niin ikään cup-mestaruuden. Alkukaudesta 2018–2019 hänellä ei ollut pelaajasopimusta minkään seuran kanssa, mutta tammikuussa 2019 Dragić siirtyi Triesten joukkueeseen loppukaudeksi. Kaudeksi 2019–2020 hän teki sopimuksen saksalaisen Ulmin kanssa, mutta siirtyi kesken kauden Euroliigassa pelanneeseen Saski Baskoniaan.

Maajoukkueura
-------------

Dragić on pelannut Slovenian koripallomaajoukkueessa vuodesta 2011 alkaen. Hän kuului maajoukkueeseen niin vuoden 2011 kuin vuoden 2013 EM-kilpailuissa sekä myös vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Dragić edusti maatansa vuoden 2015 EM-kilpailuissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  DRAGIC, ZORAN Euroliiga. Viitattu 31.5.2020. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑  HEAT Acquire Goran Dragic and Zoran Dragic  19.2.2015. NBA. Viitattu 24.11.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zoran Dragić** Wikimedia Commonsissa
**Brian Holland** (s. 15. helmikuuta 1941 Detroit) on yhdysvaltalainen lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan erityisesti työstään veljensä Eddie Hollandin ja Lamont Dozierin kanssa Motown-yhtiössä 1960-luvulla.

Hollandin uran ensimmäisiin hitteihin kuuluu The Marvelettesin "Please Mr. Postman" (1961), josta tuli Motown-levymerkin ensimmäinen listaykköseksi noussut julkaisu. Holland osallistui kappaleen kirjoittamiseen ja toimi myös yhtenä singlen tuottajista. Vuonna 1963 hän aloitti yhteistyön tuottaja-laulunkirjoittaja Lamont Dozierin ja veljensä Eddie Hollandin kanssa.

Kolmikko kirjoitti ja tuotti Motown-artisteille lukuisia hittejä ja oli merkittävä tekijä pienen detroitilaislevymerkin nousussa kansalliseen menestykseen. Heidän tuotantoonsa sisältyivät Martha and the Vandellas -yhtyeen kappaleet "Come and Get These Memories", "Heatwave" ja "Quicksand", The Isley Brothersin "This Old Heart of Mine", The Four Topsin "I Can’t Help Myself" ja "Reach Out, I’ll Be There" sekä Marvin Gayen "Can I Get a Witness" ja "You’re a Wonderful One". The Supremes nauhoitti kuusi peräkkäistä Hollandien ja Dozierin kappaletta, mukaan lukien "Stop! In the Name of Love", "Baby Love" ja "You Can’t Hurry Love".

Dozier ja Hollandit ajautuivat erimielisyyksiin Motownin kanssa rojaltien jakamisesta, ja kaksivuotisen oikeuskäsittelyn jälkeen kolmikko päätti vuonna 1968 perustaa oman yhtiönsä. He alkoivat tuottaa musiikkia omien Invictus- ja Hot Wax -levymerkkiensä alla muun muassa Freda Paynelle, Chairman of the Boardille ja Honey Conelle. Vuonna 1972 julkaistiin Hollandin laulama kappale "Don’t Leave Me Starvin’ for Your Love", joka menestyi kohtalaisesti. Seuraavana vuonna Lamont Dozier lähti yhtiöstä jatkaakseen laulu-uraansa. Brian ja Eddie Holland jatkoivat yhdessä joitakin vuosia, kunnes yhtiö lakkautettiin lopullisesti 1970-luvun puolivälissä. Brian Holland jatkoi 1970-luvulla musiikin tuottamista itsenäisesti, mutta ei saavuttanut enää Motown-vuosiensa vertaista menestystä.

Holland–Dozier–Holland valittiin vuonna 1988 Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 1990 Rock and Roll Hall of Fameen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hardy, Phil: "Holland, Dozier And Holland", *The Faber Companion to 20th Century Popular Music*. Faber and Faber Ltd, 2001. ISBN 0-571-19608-X. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Holland, Dozier and Holland *Rock and Roll Hall of Fame*.  Arkistoitu 7.1.2014. Viitattu 30.10.2012. (englanniksi)
3. 1 2  Ankeny, Jason: Brian Holland *Allmusic*. Viitattu 30.10.2012. (englanniksi)
4. ↑  Brian Holland *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 30.10.2012. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Britannian kuninkaallista merijalkaväkeä hellekypärissä
Harry S. Trumanin hellekypärä, tyypillinen siviilimalli
Saksan Afrika Korpsin hellekypärä.
**Hellekypärä** on kevyt, korkista tai sola-kasvin huokoisesta ytimestä valmistettu, kankaalla päällystetty, auringolta suojaava hattu. Ennen hellekypärää käyttivät länsimaalaiset tropiikissa, mutta nykyään sitä käytetään yleisimmin Vietnamissa.

Hellekypärän esimuotoja on käytetty jo 1840-luvulla, mutta suuren suosion se saavutti vuoden 1870 paikkeilla, kun eurooppalaiset sotilaat ottivat sen käyttöön trooppisissa siirtomaissa. Hellekypärän muotoiluun vaikutti suuresti vuoden 1870 Ranskan–Preussin sodan kuuluisaksi tekemä saksalainen piikkikypärä, *Pickelhaube*. Hellekypärän runko oli kevyttä, huokoista ydinainetta, sen reunassa oli terävät ulokkeet eteen- ja taaksepäin ja se päällystettiin valkoisella kankaalla (myöhemmin käyttöön otettiin myös paremmin maastoutuvia värejä). Kuvussa oli tuuletusreikiä. Etupuolelle kiinnitettiin kokardi tai muu tunnus, ja usein lakea koristi nuppi tai messinkinen piikki. Leuan alle tuli joko nahkaremmi tai messinkiketju. Hellekypärä yhdistettiin erityisesti viktoriaaniseen Britanniaan, mutta sitä käyttivät tropiikissa kaikkien eurooppalaisten valtojen ja myös Yhdysvaltain sotilaat.

1800-luvun lopulta alkaen hellekypärästä tuli suosittu päähine tropiikissa oleskelevien länsimaisten siviilien keskuudessa. Siviilimallinen hellekypärä oli sotilasmallia käytännöllisempi, koruttomampi ja matalampi, ja siinä oli koko ympärysmitaltaan leveä lieri. Hellekypärää käyttivät naiset ja miehet, nuoret ja vanhat sekä muodollisissa että epämuodollisissa tilaisuuksissa aina toiseen maailmansotaan asti.

Toisen maailmansodan aikana Saksan Afrika Korpsin univormuun kuului alkujaan myös hellekypärä, myös Italian Afrikan-joukot käyttivät hellekypäriä. 

Toisen maailmansodan jälkeen Vietnamissa vapautusliike Viet Minh omaksui ranskalaisten siirtomaaisäntien käyttämän hellekypärän tunnuksekseen, ja se on yhä Vietnamissa suosittu päähine sekä sotilailla että siviileillä. Malli on sama kuin sotaa edeltäneen ajan siviilimalli, mutta kangaspäällinen on vihreä, ja edessä tai takana on joskus metallinen tunnusmerkki.

Vietnamin lisäksi hellekypärää käyttävät Britannian ja Thaimaan armeijat seremoniallisissa tilaisuuksissa sekä joskus Yhdysvaltain merijalkaväen kouluttajat.

Suomessa eräs tunnetuimpia hellekypärää käyttäviä fiktiivisiä henkilöitä lienee mainoshahmo Kari Grandi. Myös Muumipappa käyttää hellekypärää yhdessä *Muumilaakson tarinoiden* jaksossa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hellekypärä**.
* Afrika Korpsin univormuista (Arkistoitu – Internet Archive)
Nikonin normaaliobjektiivi: 50mm f/1.8
**Normaaliobjektiivi** on kamerassa objektiivi, jonka polttoväli on suurin piirtein valaistavan filmiruudun tai (täys)kennon lävistäjän suuruinen. 

Esimerkiksi kinofilmissä, jonka ruudun korkeus on 24 mm ja leveys 36 mm, on ruudun lävistäjä (24 mm)² + (36 mm)² = 1 872 mm², josta neliöjuuri on 43,2666 mm. Näin ollen noin 43 mm:n tai yleisemmin ottaen jopa 50 mm:n polttovälin objektiivia pidetään normaaliobjektiivina 35 mm:n kinofilmikamerassa.

Normaaliobjektiivilla valoa kokoava linssiryhmä pystytään sijoittamaan melko optimaalisen etäisyyden päähän tarkennustasosta (kennosta tai filmistä) jolloin polttoväliä muuttavia lisälinssiryhmiä sen eteen tai taakse ei tarvita. 

Tämän vuoksi objektiivin rakenne voidaan tehdä melko yksinkertaiseksi ja normaaliobjektiivien piirto-ominaisuudet ovat kohtalaisen hyviä. Normaaliobjektiivi ei yleensä myöskään vääristä kuvaa laajakulmaobjektiivin tapaan supistamalla kuvan reunoja eikä kauko-objektiivin tapaan levittämällä kuvan reunoja. Normaaliobjektiivista saadaan kohtuukustannuksin myös valovoimainen.

Normaaliobjektiivin käyttötilanteita
------------------------------------

Normaaliobjektiiveja käytetään tavanomaisissa kuvaustilanteissa, jossa kuvauskohde ei ole kaukana tai kuvauskohde ei ole poikkeuksellisen suuri. Koska normaaliobjektiiveista voidaan kohtuullisin kustannuksin valmistaa tarkkoja valovoimaisia objektiiveja, ovat valovoimaisimmat normaaliobjektiivit hyviä hämärä- ja yökuvauksissa. Yleisesti tarjolla olevien ja kohtalaisen suosittujen, normaaliobjektiivien aukko voi olla 1/1,8 -polttoväliä.

Objektiivit
**kalansilmäobjektiivi** | **laajakulmaobjektiivi** | **makro-objektiivi** | **normaaliobjektiivi | kauko-objektiivi**  

kiinteäpolttovälinen objektiivi | 
zoom-objektiivi   

automaattitarkenteinen objektiivi | käsitarkenteinen objektiivi  

polttoväli | valotusaukko   

polttovälin muuttaja | loittorengas  
 objektiivin kiinnitys
Vahteriston luonnonsuojelualue

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
RiihimäkiSuomi |
| Pinta-ala | 
121 ha |

Hallinto| Perustettu | 
26. toukokuuta 2008 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Vahteriston luonnonsuojelualue** on Riihimäelle vuonna 2008 perustettu luonnonsuojelualue. Vahteriston 121 hehtaarin suojelualue käsittää pääosan Vahteristonmäkeä sekä Huhtionmäen länsipuolen ja itäreunan. Luonnonsuojelualueella on monimuotoista metsäluontoa, jossa vuorottelevat moreenirinteet, suopainanteet ja korpimetsät. Tuoreen ja lehtomaisen kankaan kuusivaltaiset metsät ovat vallitsevia kasvillisuustyyppejä. Erityisen arvokkaita ovat Huhtionmäen lähteikkö sekä Vahteristonmäen korpinotko. 

Luonnonsuojelualueella esiintyy kangasmetsälle tyypillistä seinäsammalta sekä kerrossammalta. Sammalikossa voi havaita ukkoetanoita. Alueen eläimistöstä mainittakoot hirvi, liito-orava, metsähiiri ja metsämyyrä. Linnustoon kuuluvat muun muassa tiltaltti ja pyy.

Alueesta tehtiin luonnonsuojelalue Riihimäen kaupungin hakemuksesta ja Hämeen ympäristökeskuksen päätöksellä 26. toukokuuta 2008.

Vahteriston luonnonsuojelualueella on noin kilometrin pituinen luontopolku, jolla voi tutustua kantahämäläiseen metsämaisemaan. Polku kulkee halki kuusivoittoisen kangasmetsän ja korpipainanteiden korkeat kallioalueet männiköineen jäävät polun länsipuolelle. Luontopolun varrella on myös opastauluja, jotka kertovat alueen luonnosta. Opastauluilla merkatun luontopolun lisäksi alueella on myös muita polkuja, joista yksi kulkee Huhtionmäkeä pitkin.

Luonnonsuojelualueen läpi kulkee myös viiden kilometrin ulkoilureitti Uhkolasta Suonummen majalle. Talvisin ulkoilureitti toimii hiihtolatuna. Luonnonsuojelualueen läheisyydessä, Uhkolansuolla on atsaleapuistona tunnettu Helsingin yliopiston istutuskokeilu, jonne on istuettu noin 200 atsaleaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Vahteriston luonnonsuojelualue - Riihimäen kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive), *riihimaki.fi*
2. 1 2  Luonnonsuojelualueet - Riihimäen kaupunki, *riihimaki.fi*
3. ↑  Luonnonsuojelualueen luontopolun opastaulut
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Yliopisto testaa atsaleoita - Riihimäki saa uuden puiston *Yle Uutiset*.  26.5.2011. Viitattu 13.6.2019.
**Norman Arnold Fox** (26. toukokuuta 1911 – 24. maaliskuuta 1960) oli yhdysvaltalainen lännenkirjailija. Hänen tarinansa sijoittuvat usein Montanan historian todellisiin tapahtumiin, ja ne sisältävät aikakauden aitoja yksityiskohtia. Foxin suosio oli suurimmillaan 1950-luvulla, jolloin hänen kirjoistaan tehtiin useita elokuvia: *Pistoolimiehet* (1953), *Seikkailija Montanasta* (1955), *Uhkapeliä elämästä* (1956) ja *Kaksintaistelu vuorilla* (1957).

Fox aloitti uransa 1930-luvulla kirjoittamalla lännennovelleja esimerkiksi Western Story Magazineen. Hänen ensimmäinen romaaninsa *The Gunsight Kid* julkaistiin vuonna 1941. Fox julkaisi kaikkiaan 32 lännenromaania ja kaksi novellikokoelmaa. Häneltä on suomennettu kolme romaania, jotka ovat ilmestyneet Montana-lännenpokkarisarjassa, sekä yksi pienoisromaani, joka on julkaistu Lännensarjassa.

Fox kuoli syöpään 48-vuotiaana 24. maaliskuuta 1960. Hänet on haudattu Great Fallsiin, Montanaan.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Mark Sabin iskee* (Montana 9, 1961. Suom. Matti Hossa. Alkuteos Stormy in the West, 1950)
* *Neljän tuulen tiellä* (Montana 27, 1963. Suom. Matti Hossa. Alkuteos Rope in the Wind, 1958)
* *Rajan sankari* (Lännensarja 2/1959. Suom. E. Lahti. Alkuteos The Stampede Kid, 1942)
* *Sulkakoristeinen sombrero* (Montana 6, 1961. Suom. S. Laherma. Alkuteos The Feathered Sombrero, 1948)

Lähteet
-------

1. ↑  Nummelin, Juri: *Kuudestilaukeavat. Amerikkalaisia länkkäripokkareita suomeksi*, s. 107-108. BTJ Kirjastopalvelu Oy, 2004.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Vuoksi** oli Käkisalmessa vuosina 1889–1901 ilmestynyt sanomalehti.

*Vuoksi* oli Käkisalmen ensimmäinen sanomalehti. Se oli nuorsuomalaisten äänenkannattaja, joka levisi Käkisalmen kihlakunnan alueelle sekä aluksi myös Kurkijoen ja Parikkalan suuntaan. Sortovuosina perustuslaillista linjaa ajanut lehti joutui viranomaisten lakkauttamaksi, minkä jälkeen sen kirjapainossa painettiin vielä useiden kuukausien ajan perustuslaillista maanalaista kirjallisuutta. Myöhemmin Käkisalmen nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi muodostui vuonna 1896 perustettu, aluksi vanhasuomalainen *Itä-Karjala*.

Lehti ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1893 lähtien kahdesti ja vuodesta 1898 kolmesti viikossa. Sen levikki oli 600 kappaletta vuonna 1900. Päätoimittajina työskentelivät Markus Lankinen (1890–1898) ja Pekka Komonen (1899–1901).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 314–315. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Vuoksi digitoituna kansalliskirjastossa
**Pinsettikala** (*Chelmon rostratus*) on perhokaloihin kuuluva kala, joka elää läntisen Tyynenmeren koralliriutoilla.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pinsettikala voi kasvaa 10–20 cm korkeaksi. Se on litteä kala, suunnilleen yhtä korkea kuin pitkä. Nokka on kapean pinsettimäinen ja soveltuu hyvin saaliseläinten kaiveluun pienistä koloista. Vartalon pohjaväri on valkoisen ja vaaleanharmaan vaakajuovainen. Siinä on neljä oranssisävyistä, tummareunaista pystyraitaa, joista etummainen kulkee silmän läpi. Selkäevän takaosassa on tumma täplä. Pyrstö on valkoinen, ja sen tyvessä on kapea musta juova. Evät ovat keltaiset, ja niitä kiertää hyvin ohut vaaleansininen juova. Nuoret yksilöt ovat saman värisiä kuin aikuiset, mutta niiltä puuttuu lajille ominainen pinsettimäinen nokka.

Alkuperä
--------

Pinsettikaloja elää koralliriutoilla läntisellä Tyynellämerellä. Sen levinneisyysalue ulottuu Andamaaneilta Ryukyu-saarille ja Australiaan. Sitä tavataan tyypillisesti 3–20 metrin syvyydessä.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen
-------------------------------

Pinsettikala elää yleensä pareina koralliriuttojen lähellä. Sen poikasten kehitykseen kuuluu "toukkavaihe" jolloin ne ajelehtivat avovedessä eläinplanktonin mukana, ja voivat silloin levitä uusille elinalueille. Aikuistuessaan kalat asettuvat riutan läheisyyteen. Samalla niille kasvaa pinsettimäinen nokka.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Pinsettikaloja pidetään 22–28-asteisessa merivedessä riutta-akvaariossa, jossa niille kasvaa paljon elävää ravintoa: matoja ja pieniä merivuokkoja sekä muita pehmeitä selkärangattomia. Kaikki yksilöt eivät opi syömään korvaavaa ravintoa. Pinsettikala sopii jo keskikokoisiin merivesiakvaarioihin. Sopiva minimikoko 250–300 litraa, jossa tehokas vaahdotus.

Pinsettikala puolustaa reviiriään, ja samassa akvaariossa ei yleensä suositella pidettäväksi enempää kuin yhtä pinsettikalaa. Kaikki eivät suosittele niiden seuraan muitakaan perhokaloja. Toisten lähteiden mukaan pinsettikala ja muut perhokalat eivät kiinnostu toisistaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Myers, R. & Pratchett, M.: *Chelmon rostratus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2010. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 10.8.2013. (englanniksi)
2. ↑  ITIS
3. 1 2  Australian Museum Online
4. ↑  *Chelmon rostratus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
5. ↑  FAO[vanhentunut linkki]
6. ↑  Drs Foster & Smith: Live Aquaria
7. ↑  Meerwasserlexicon

Aiheesta muualla
----------------

* Aquarium Wiki

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q73897
* Wikispecies: Chelmon rostratus
* ADW: Chelmon\_rostratus
* AFD: Chelmon\_rostratus
* BOLD: 64341
* CoL: TV7X
* FishBase: 5483
* GBIF: 5209920
* iNaturalist: 97340
* IRMNG: 11359180
* ITIS: 169684
* IUCN: 165659
* NCBI: 109905
* WoRMS: 218758

 |

 |
Veneissä käytettävä kartiokytkin. Se koostuu kahdesta sisäkkäisestä kartiosta, jotka vedon ollessa päällä takertuvat kitkapintojen avulla toisiinsa. 1: Tyttökartio (vihreä), poikakartio (sininen) 2. Akseli 3. Kitkapinta 4. Jousi 5. Kytkinvipu 6. Vetoakseli 
**Kytkin** on laite, joka mahdollistaa pyörivään akseliin perustuvan voimansiirron keskeyttämisen. 

Tyypillisin käyttö kytkimelle on auton ja moottoripyörän voimansiirrossa moottorin ja vaihteiston välissä, jossa kytkimen tarkoituksena on irrottaa vaihteisto moottorista liikkeellelähdön ja vaihteen vaihdon yhteydessä.

Kytkimen käyttömekanismi
------------------------

Kytkimiä on erityyppisiä erilaisiin moottoreihin, mutta niiden toimintaperiaate ja tarkoitus ovat aina samat: 

* Esimerkiksi vaihteellisissa mopoissa kytkin toimii yleensä vaijerin välityksellä, ts. kytkinkahvasta lähtee vaijeri, joka päättyy vipuun, joka puolestaan liikkuessaan työntää kytkinlevyt irti toisistaan aiheuttaen kampiakselilta tulevan ensiövedon häviämisen kytkinkahvan ollessa pohjassa.

* Joissain moottoripyörissä kytkin toimii hydraulisesti vaijerivälityksen sijaan. Tämä mahdollistaa jäykemmän kytkimen käyttämisen lihasvoimalla. Myös autoissa on usein käytössä sama menetelmä, joskin autoissa kytkintä käytetään polkimella kahvan sijaan.

Kytkimen tekniikkaa
-------------------

Kytkin
Kytkinlevy
Kytkimeen kuuluu monia osia, kuten 

* kytkinkruunu (monilevykytkimissä, esim. moottoripyörissä)
* kytkinlevy(t)
* välilevyt (monilevykytkimissä)
* toinen ensiöratas
* vaihteistoon menevä akseli.

Kytkinlevy sijaitsee auton vaihdelaatikossa painelevyn ja vauhtipyörän välissä. Se välittää moottorin tuottaman tehon vaihdelaatikolle, tasauspyörästöön ja siitä edelleen renkaille. Kytkinlevyt ovat nopeasti kuluvia osia. Kun kytkinlevyt ovat liian kuluneet, kytkin alkaa luistaa, ja etenkin kiihdytyksissä moottorin kierrokset nousevat suhteessa nopeammin kuin vetävien pyörien kierrokset. Kytkimen luiston vastakohta on kytkimen laahaus, jolloin ajoneuvo pyrkii vaihde päällä eteenpäin, vaikka kytkin olisi pohjassa. Laahaus on yleensä korjattavissa pelkkiä säätöjä muuttamalla, jos kytkinkruunu on kunnossa (mikäli sellainen on varustuksessa).

### Nestekytkin

*Pääartikkeli: Nestekytkin*
**Neste- eli turbiinikytkimessä** voima välittyy sitä tuottavalta akselilta vastaanottavalle suljetussa tilassa olevan nesteen liikkeen avulla. Voimaa tuottava puoli saa nesteen pyörimään, ja vastaanottava puoli alkaa liikkua tämän pyörteen voimasta. Kytkeytyminen on nestekytkimessä pehmeää ja siten voimansiirron komponenteille suotuisampaa kuin mekaanisessa levykytkimessä. Normaalin tieliikenteen ajoneuvoissa nestevaihteet eli hydrodynaamiset momentinmuuntimet ovat syrjäyttäneet nestekytkimet jo vuosikymmeniä sitten.
**Uniikki Unikorni** on oululainen improvisaatioteatteri. Vuonna 2007 perustettu ryhmä esiintyy ja kouluttaa Oulun seudulla. Ryhmä on ohjannut kaikille avoimia improjameja, pitänyt lapsille satutunteja Oulun pääkirjastossa sekä järjestänyt Oulun improvisaatioteatterifestivaalin vuonna 2013. Uniikki Unikorni on myös järjestänyt improvisaatioteatterikursseja. Kesällä 2013 ryhmä järjestää Improvaara – opasmatkoja outoon Ouluun -esitysten sarjan Oulun keskustassa. Ryhmä esiintyy myös vuosittain Oulun Taiteiden yössä. Uniikki Unikornin voi myös tilata esiintymään juhliin.

Produktiot
----------

### Improvaara – Opasmatkoja outoon Ouluun

Kesällä 2013 Uniikki Unikorni järjesti opastettuja improvisaatioteatteriretkiä Oulun keskustassa.

### OUI! Oulun improvisaatioteatterifestivaali

1.–3. maaliskuuta 2013 improvisaatioteatteri Uniikki Unikorni järjesti Oulussa improvisaatioteatterifestivaalin. Festivaalilla oli esityksiä ja työpajoja. Festivaalille tuli vierailevia ohjaajia Saksasta ja ympäri Suomea.

Lähteet
-------

* 
* 
*

Aiheesta muualla
----------------

* Uniikki Unikornin kotisivut
Pinot Gris -rypäleitä
**Pinot Gris** on viinirypälelajike, josta tehdään valkoviiniä. Pinot Gris -viinit tunnetaan erityisen täyteläisinä, ja niitä voidaan juoda jopa aterioilla kuten punaviinejä. Rypäleiden värissä on aina harmaata; muuten väri vaihtelee punertavasta rusehtavaan. Pinot Grisiä viljellään erityisesti Ranskan Alsacessa, missä siitä voidaan tehdä kuivia, puolikuivia tai makeita valkoviinejä, jotka ovat hyvin aromikkaita ja hedelmäisiä. Viineissä on paljon alkoholia ja kohtuullisesti hapokkuutta. Italiassa lajike tunnetaan nimellä **Pinot Grigio** ja Saksassa nimillä **Grauburgunder** ja **Ruländer**. Pinot Grisiä viljellään nykyisin myös Yhdysvaltojen pohjoisosissa ja muualla Euroopan ulkopuolella viileillä viljelyalueilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Mykkänen, Jouko: *Viinikoulu: Opas viinien maailmaan*, s. 67. Perustuu Helsingin sanomissa 2003–2005 julkaistuun samannimiseen sarjaan. Hämeenlinna: Helsingin Sanomat, 2005. ISBN 952-5557-05-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pinot Gris** Wikimedia Commonsissa
**Unikie Oy** on vuonna 2015 perustettu suomalainen ohjelmistoratkaisutalo, joka kehittää teknologiaa suojattuihin reaaliaikaisiin prosesseihin. Yrityksen liikevaihto oli 33 miljoonaa euroa vuonna 2020. Unikie on yksi Suomen nopeimmin kasvavista teknologiayrityksistä (Deloitte 2019) ja vuoden 2021 Tivi-yritys. Yritys työllistää noin 450 ohjelmistoalan huippuammattilaista Suomessa, Ruotsissa, Saksassa, Puolassa, Yhdysvalloissa ja Virossa.

Unikie toimii globaaleilla markkinoilla ja valjastaa kaiken internetin (IoE), kehittyneiden 5g-verkkoyhteyksien ja tekoälyn (AI) lähes rajattomat mahdollisuudet älykkään ja turvallisen yhteiskunnan rakentamiseksi.

Unikie yhdistää ajoneuvot, ihmiset ja prosessit hyödyntäen jatkuvaa tietoisuutta ympäristöstä. Yritys tukee alansa johtavien yritysten kilpailukykyä muun muassa autoteollisuudessa, valmistavassa teollisuudessa, kaivoksissa, satamissa ja telecom-sektorilla kehittämällä sensoridataan perustuvaa autonomisen ajamisen teknologiaa, teollisuuden tekoäly- ja automaatioratkaisuja sekä turvallisen liitettävyyden ja viestinnän ratkaisuja. Unikien asiakkaita ovat muun muassa Sandvik, Nokia, Valmet ja Ponsse sekä useat johtavat autonvalmistajat.

Lähteet
-------

1. ↑  Unikie kiihdyttää kohti digitaalista liikennettä *tesi.fi*.  16.12.2020. Viitattu 17.2.2022.
2. ↑  Technology Fast 50 -listaus 2019 julkistettu | Deloitte Finland *Deloitte Suomi*. Viitattu 17.2.2022.
3. ↑  Kauko Ollila: Kaiken internetin mahdollistaja – Unikie on Vuoden Tivi-yritys 2021 *Tivi*. Viitattu 11.2.2022.
4. ↑  Ari Karkimo: Unikie lähettää myyntijohtajansa Amerikkaa valloittamaan – kovat kasvutavoitteet *Tivi*. Viitattu 17.2.2022.
5. ↑  ePressi: UNIKIE OY: Suomalainen teknologiayhtiö Unikie perustaa kehitysyksikön Viroon *Tärkeimmät talousuutiset | Kauppalehti*. Viitattu 17.2.2022.
6. ↑  Tutustu teknologia-alueisiimme *Unikie Oy*. Viitattu 14.2.2022.
7. ↑  Mikä ajaa meitä eteenpäin *Unikie Oy*. Viitattu 11.2.2022.
8. ↑  CapMan Growth to back the growth of Unikie, software technology developer of autonomous vehicles *CapMan Growth*.  19.11.2020. Viitattu 17.2.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Unikien verkkosivut
**Pinsiön kirkko** on vuonna 1950 valmistunut hirsinen kirkkorakennus Pinsiössä Nokialla. Ompeluseurassa vuonna 1930 esitetty ajatus omasta kyläkirkosta johti Rukoushuoneyhdistyksen perustamiseen ja lopulta kirkon valmistumiseen joulukuussa vuonna 1950. Pyhättö kärsi vaurioita tulipalossa vuonna 2000, se otettiin korjattuna uudelleen käyttöön seuraavana vuonna.

Pinsiön kirkossa ei ollut ollut kellotapulia, mutta hanke saatiin vireillä ja kellotapuli toteutettiin kyläläisten vapaaehtoisin voimin. Tapulin rakennuslupa saatiin vuoden 2011 lopulla. Kirkonkello hankittiin Kaavilta Juutilan valimosta. Tapulin perustukset oli tarkoitus rakentaa vuoden 2012 aikana.

Kirkon uusi alttaritaulu sijoitettiin paikalleen helmikuussa 2020. Sen maalasi taiteilija Osmo Rauhala ja taulun lahjoittivat Nokian seurakunnalle Rauhala ja Pinsiö-seura. Alttaritaulun aiheet viittaavat *Raamatun* teksteihin ja ne kuvaavat luontoa kuten esimerkiksi peuroja. Aiemmin alttaritauluna toiminut painotyö siirrettiin kirkkosalissa toiseen paikkaan. Se ehti olla paikallaan lähes 70 vuotta. Samana vuonna kirkkosaliin ripustettiin myös Rauhalan toinen maalaus nimeltään *Maidon synty*.

Tulipalo
--------

Kirkon lähellä asuvan naapurin talosta katkesivat sähköt 12. lokakuuta 2000 ja kynttilöiden sytyttämisen jälkeen hän totesi oman talon sulakkeiden olevan ehjiä. Kun muutkin naapuritalot näyttivät olevan pimeinä mies soitti Hämeen Sähköön. Myrskystä ja sateesta piittaamatta kaksi sähkölaitoksen asentajaa saapui parissakymmenessä minuutissa tutkimaan tilannetta. He epäilivät vian olevan lähellä sijainneessa autiossa talossa, mutta ajaessaan autolla kirkon ohi, heille tuli outo aavistus, ettei siellä ollut kaikki kunnossa. Asentajat pysähtyivät katselemaan ja huomasivat kirkosta tulevan savukiehkuroita. He soittivat palokunnan paikalle ja päättivät, etteivät mene kirkon sisälle pienen sammuttimensa kanssa, jotta palo ei saisi lisää happea.

Sähköjohdoista alkanut palo ehti vaurioittaa kirkon sähköpääkeskusta, sisäkattoa sekä seinää ja lattiaa, mutta vauriot olivat helposti korjattavissa. Pinsiöläiset palkitsivat palon havainneet sähköasentajat kakuin, kunniakirjoin ja keräämällään kolehdilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Pinsiön kirkko Nokian seurakunta.  Arkistoitu 6.1.2014. Viitattu 2.12.2012.
2. ↑  Pinsiöön rakennetaan kellotapuli talkoilla  22.12.2011. Yle. Viitattu 2.12.2012.
3. ↑  § 44 Vuoden 2012 talousarvion määrärahojen muutokset (Nokian seurakunnan kirkkovaltuuston kokous 14.11.2012)  14.11.2012. Nokian seurakunta.  Arkistoitu 1.2.2014. Viitattu 2.12.2012.
4. ↑  Osmo Rauhalalta alttaritaulu Pinsiön kirkkoon.  *Aamulehti*, 5.2.2020, 139. vsk, nro 35, s. A7. Tampere:  Alma Media Kustannus Oy. ISSN 0355-6913.
5. 1 2  Riikonen, Marika: Sähkömiesten ripeä toiminta pelasti Pinsiön kirkon.  *Nokian Uutiset*, 25.10.2000, nro 127, s. 9. Nokia:  Suomen Paikallissanomat Oy. ISSN 0782-5560.
**Hermesianaks Kolofonlainen** (m.kreik. Ἐρμησιάναξ ὁ Κολοφώνιος, *Hermēsianaks ho Kolofōnios*, lat. *Hermesianax Colophonius*; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen elegiarunoilija, joka oli kotoisin Kolofonista. Hän eli Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren aikana ja vaikuttaa kuolleen ennen kuin Lysimakhos tuhosi Kolofonin vuonna 302 eaa.

Hermesianaks oli runoilija Filetaan oppilas ja ystävä. Hänen pääteoksensa oli kolme kirjaa käsittänyt elegiarunoelma *Leontion* (Λεόντιον), jonka hän omisti rakastajattarelleen Leontionille. Athenaios lainaa pitkälti sen kolmatta kirjaa. Runoelmaa lainaavat myös Pausanias, Parthenios ja Antoninus Liberalis.

Eräästä toisesta Pausaniaalla olevasta lainauksesta tiedetään, että Hermesianaks kirjoitti myös elegian kentauri Eurytionista. Ei ole varmuutta siitä, oliko Nikandroksen skoliastin mainitsema Hermesianaks, joka kirjoitti runon nimeltä *Persika* (Περσικά), sama vai joku toinen, nuorempi Hermesianaks.

Runoilija Hermesianaksia ei tule sekoittaa samannimiseen urheilija Hermesianaks Kolofonlaiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Hermesianax (1)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 1.9.8.
3. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* XIII s. 597.
4. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 7.17.5, 8.12.1, 9.35.1.
5. ↑  Parthenios: *Rakkauden suruista* (*Erōtika pathēmata*) 5, 22.
6. ↑  Antoninus Liberalis: *Kokoelma muodonmuutoksia* (*Metamorfōseōn synagōgē*) 39.
7. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 7.18.1.
8. ↑  Skolia Nikandroksen teokseen *Theriaka*, 3.
9. ↑  Smith, William: "Hermesianax (3)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
**Alatskivi jõgi**  on 16 kilometriä pitkä joki Viron Tartumaalla, joka laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan.

Joen kulku
----------

Joki alkaa Väljäkülasta pellon reunalta ja se virtaa aluksi länteen metsän läpi Kokoran puolelle maaston painaumassa sijaitsevalle suolle. Joki toimii samalla suon kuivatusojana ja sieltä se jatkaa pari kilometriä eteenpäin Mustjärveen. Järven jälkeen joki saa luonnollisen kulun, jossa se seuraa soistuneessa laaksossaan hieman mutkitellen sen pohjaa ja virtaa ensin Savastvere järven läpi. Seuraavalla suolla jokeen on kaivettu useita oikaisu-uomia, jotka toimivat rinnakkaisuomina pääuomalle. Jokea kutsutaan täällä myös Kuusejõeksi. Jokea seuraavan harjun takaa laskee Kuningvere järven laskuoja. Näiden jälkeen kapenee jokilaakso Päiksin ja Peatskivin kylissä mäkien väliin ja joki virtaa kapeikon jälkeen Alatskivin kylässä Alatskivi järven ja sitä heti seuraavan Veskijärven läpi. Lopun 4,6 kilometrin matkalla joki on kuin suoraksi kaivettu kanava, joka laskee Peipsijärveen pienessä Rootsikülassa.

Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä
---------------------------------

### Valuma-alue

Joen valuma-alueen pinta-ala on 41,8 neliökilometriä. Valuma-alueen keskimääräinen leveys, joka saadaan jakamalla valuma-alueen pinta-ala joen pituudella, on vain kolme kilometriä. Valuma-alue rajautuu etelässä Naelaveren peakraavin valuma-alueeseen, jonka pääjärvenä on Peipsijärveen laskeva Lahepera järv. Pohjoispuolella valuma-aluetta reunustaa Torila ojan valuma-alue. Lounaassa, lännessä ja luoteessa sijaitsee Kullavere jõen toinen päähaara Kääpa jõgi, jonka luoteessa virtaava sivuhaara Haavakivi jõgi ulottuu tänne asti. Eteläisellä alueella virtaa myös Emajoen sivuhaara Kargala jõgi, jonka valuma-alue ylettyy vedenjakajalle asti.

### Sivu-uomia

Valuma-alueen kapeudesta johtuen ovat sivuojatkin lyhyitä. Ennen Mustjärveä jokeen on johdettu monia Soopera metsäalueen kuivatusojia. Niistä Kivioja laskee suoraan Mustjärveen. Muutamat pelto-ojat ovat kilometrin pituiset. Kasu metsän johto-oja yhtyy jokeen sen alajuoksulla ja joen loppusuoralla siihen on johdettu useita rinteiltä vetensä saavia ojia.

### Järviä

Edellä luetellut järvet ovat joen läpivirtausjärviä. Valuma-alueella sijaitsee vielä muutama järvi, jotka laskevat suoraan joen pääuomaan. Kuningvere järv on näistä suurin. Muut järvet ovat pikemminkin lampia tai tekojärviä. Niistä maininnan arvoiset sijaitsevat alajuoksun varrella viljeltyjen kunnaiden juurella. Pieni Alatskivi Kaanjärvellä on vain satametrinen laskuoja ja tätä alempana jokeen yhtyy Alasoon kohdalla Vilajärven laskuoja.

Hallintoalue
------------

Alatskivi jõgi kuuluu Peipsijärven alavesistöalueeseen, joka on osa Itä-Viron vesistöaluetta. Ojan vesistörekisterin tunnus on VEE1052100.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu tai mitattu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen annettuja koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Keskkonnaregister: Alatskivi jõgi (VEE1052100) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 1.10.2020. (viroksi)
**Spas-Klepiki** (ven. Спас-Кле́пики) on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangolla Okaan laskevan Pra-joen rannalla 67 kilometriä Rjazanista koilliseen. Kaupunki on Klepikin piirin keskus. Sen kautta kulkee Rjazanin ja Gus-Hrustalnyin välinen rautatie (Spas-Klepikin asema). Asukkaita on 6 700 henkeä (vuonna 2005).

Paikkakunta tunnetaan 1500-luvulta lähtien *Klepikin* kylänä. Nimen *Spas-Klepiki* se on saanut ilmeisesti kylässä sijainneen Kristuksen kirkastumisen kirkon mukaan. 1600-luvun lopulla kylä oli huomattava Kasimovin maantien varrella sijainnut kauppapaikka ja myöhemmin pumpuliteollisuuden keskus. Vuonna 1899 sen kautta rakennettiin Rjazanin ja Tuman välinen kapearaiteinen rautatie. Vuonna 1920 Spas-Klepikistä tuli kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä tekstiiliteollisuutta.

Vuosina 1909–1912 Spas-Klepikissä opiskeli runoilija Sergei Jesenin. Kaupungissa toimii hänelle omistettu museo.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 436–437. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Spas-Klepiki**.
* Spas-Klepikin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)

Coat of arms of Ryazan oblastRjazanin alueen kaupungit
**Hallinnollinen keskus: Rjazan**  

Kasimov | Korablino | Mihailov | Novomitšurinsk | Rybnoe | Rjažsk | Sasovo | Skopin | Spas-Klepiki | Spassk-Rjazanski | Šatsk
Betsy Graves Reyneaun tekemä maalaus Lockesta.
**Alain LeRoy Locke** (13. syyskuuta 1885 – 9. kesäkuuta 1954) oli yhdysvaltalainen kirjailija, filosofi, opettaja ja taiteiden suosija. *The Black 100* -julkaisu listasi Locken 36. merkittävimmäksi afroamerikkalaiseksi henkilöksi.*milloin?* Locke sai Rhodes-stipendin vuonna 1907 ja oli ensimmäinen stipendin saanut afroamerikkalainen. Hän oli vuosina 1919–1934 tapahtuneen, Harlemin renessanssiksi kutsutun kulttuurisen kuohunnan filosofinen arkkitehti.

Elämä
-----

Locke syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa 13. syyskuuta 1886. Hänen äitinsä oli Mary Hawkins Locke (1853–1922) ja isänsä Pliny Ishmael Locke (1850–1892). Hän opiskeli Philadelphian Central High Schoolissa ja valmistui luokkansa toiseksi parhaana. Locke opiskeli Harvardin yliopistossa englantia ja filosofiaa. Hän kuului opiskelijajärjestö Phi Beta Kappaan. Locke valmistui Harvardista vuonna 1907. Hän pyrki useisiin Oxfordin yliopiston collegeihin, mutta häntä ei hyväksytty opiskelijaksi hänen rotunsa takia. Lopulta hänet hyväksyttiin opiskelijaksi Hertford Collegeen, jossa hän opiskeli vuosina 1907–1910 kirjallisuutta, filosofiaa, kreikkaa ja latinaa. Vuonna 1910 hän opiskeli filosofiaa Berliinin yliopistossa.

Locke sai paikan Englannin avustavana professorina Howardin yliopistossa, Washingtonissa. Työskennellessään Howardin yliopistossa hän liittyi Phi Beta Sigma -järjestöön. Locke palasi Harvardiin vuonna 1916 työskennelläkseen väitöskirjansa *The Problem of Classification in the Theory of Valuen* parissa. Työssä hän tarkastelee mielipiteiden syitä ja sosiaalisia vääristymiä ja tulee siihen johtopäätökseen, että nämä eivät ole objektiivisisesti oikein tai väärin, eivätkä näin ollen ole universaaleja periaatteita. Locke valmistui tohtoriksi vuonna 1918, minkä jälkeen hän palasi Howardin yliopistoon filosofisen tiedekunnan johtajaksi. Hän työskenteli virassa kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1953.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Alain LeRoy Locke