recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kohteliaisuusnimi** (kiin.: 字; pinyin: **zì**; kirjaimellisesti: '[kirjoitus]merkki') on aikuisuuden saavuttaneelle henkilölle annettava lisänimi. Kiinassa miehet ovat perinteisesti saaneet kohteliaisuusnimen 20-vuotiaana ja naiset 15-vuotiaana. Nimi annettiin esi-isille pyhitetyssä temppelissä, jossa järjestetyssä rituaalissa isä tai muu vanhempi sukulainen antoi nuorukaiselle uuden nimen.

Etunimeen (kiin.: 名; pinyin: **míng**) verrattuna kohteliaisuusnimi oli usein pitempi, 1–2 tavua siinä missä etunimi oli useimmin yksitavuinen. Toisinaan kohteliaisuusnimi oli pitempi versio etunimestä; esimerkiksi Ming-oppinut Huang Shengistä (黃盛) tuli kohteliaisuusnimen myötä Huang Dasheng (黃大盛). Aikuiseen henkilöön ei yleensä viitattu syntymässä saadulla etunimellä, vaan sitä käyttivät ainoastaan läheiset ystävät sekä henkilö itse. Kohteliaisuusnimeä käytettiin muodollisessa, korostuneen kohteliaassa puheessa. Useimmiten henkilöön viitattiin sukunimellä, erityisesti naisten kohdalla. Heidän etunimeään ei ennen nykyaikaa välttämättä edes merkitty historiankirjoihin, ja jopa keisarinnoihin viitattiin usein pelkällä suku- tai arvonimellä. Toisinaan kohteliaisuusnimestä tuli kuitenkin yleinen kaikenlaisissa asiayhteyksissä. Runoilija Li Bai tunnetaan Euroopassa kohteliaisuusnimellään Taibai, samoin poliitikko Jiang Ruiyuan eli kohteliaisuusnimeltään Jiang Jieshi eli Tšiang Kai-šek. Hautakirjoituksissa kohteliaisuusnimi on yleinen.

Nykyään etu- ja kohteliaisuusnimeä ei enää eroteta toisistaan. Tilalle on tullut niiden yhdistelmä "etunimi-kohteliaisuusnimi" (kiin.: 名字; pinyin: **míngzì**; kirjaimellisesti: 'nimimerkki').

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lim SK: *Origins of Chinese Names*, s. 133. Sähkökirja. Kuvittanut Fu Chunjiang, kääntäneet Choong Joo Ling & Chua Wei Lin. ASiapac Books Pte Ltd. 2010. ISBN 9789812299871. Google-kirjat (viitattu 4.10.2021). (englanniksi)
2. 1 2 3  Names of Persons and Titles of Rulers. *ChinaKnowledge.de*, 2000ff. Viitattu 4.10.2021. (englanniksi)
**Video RAM** (*näyttömuisti*, *videomuisti*, usein lyhennettynä **VRAM**) on tietokoneen muistia, joka on kahden laitteen välissä: suoritin kirjoittaa muistiin kun näyttöä on päivitettävä (esimerkiksi hiiren osoittimen liikkuessa tai kursorin vilkkuessa), sekä RAMDAC lukee muistista tiedon näyttölaitteelle.
Näyttömuistia sijoitetaan näytönohjaimelle tai kuvapuskurilaitteelle.

Näyttömuistia varten on kehitetty muistipiirejä kuten VRAM, WRAM, MDRAM ja SGRAM.

Näyttömuisti voi olla *kaksoisporttista* (VRAM), jolloin RAMDAC voi lukea muistia eri portista kuin mistä sille kirjoitetaan eikä se näin joudu odottamaan. VRAM on monimutkaisempaa ja kalliimpaa valmistaa, mutta myös nopeampaa käytännössä kuin tavallinen DRAM. WRAM on eräiden valmistajien ratkaisu, joka on nopeampaa mutta myös noin 20% halvempaa valmistaa kuin VRAM.

Näyttömuistille voidaan käyttää korkeaa väyläleveyttä tai suurempaa kellotaajuutta (SGRAM).

IBM sai kaksoisporttiselle muistille patentin vuonna 1985, joka on myöhemmin vanhentunut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Thomas Pabst: The Transfer Of Data Between Video Chipset To Video RAM And From Video RAM To The RAM DAC *tomshardware.com*.  1.1.1997. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Random access memory having a second input/output port *patents.google.com*. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
Jarin piiri Udmurtian kartalla.
**Jarin piiri** (ven. Я́рский райо́н, *Jarski raion*; udmurtiksi Яр ёрос, *Jar joros*) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1524,3 neliökilometriä. Asukkaita on 15 300 henkeä (vuonna 2010).

Jarin piiri sijaitsee Udmurtian luoteisosassa. Se rajoittuu idässä Glazovin ja etelässä Jukamenskojen piireihin sekä lännessä ja pohjoisessa Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 35 % on metsää. Seudun jokia ovat Vjatka, Tšeptsa, Lekma, Tum, Pudemka, Moja, Tšura ja Sada. Hyötykaivannaisiin kuuluu savi.

Piiriin kuuluu Jarin kaupunkikunta ja 9 maalaiskuntaa: Barmašur, Batšumovo, Dizmino, Jelovo, Pudem, Tum, Ukan, Vortsa ja Zjuino. Hallinnollinen keskus on Jarin kaupunkimainen taajama.

Asukkaista 68,5 % on udmurtteja, 29,0 % venäläisiä ja 1,0 % tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 43,1 %.

Piirin kautta kulkee Kirovin ja Permin välinen rautatie, josta Jarissa haarautuu sivurata Pudemin kautta Lesnajaan. Glazoviin on maantieyhteys. Pudemissa on metallitehdas, Jarissa pellavanjalostuslaitos, metsäteollisuuspiiri, tiilitehdas, leipomo ja meijeri. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, pellavan, perunan ja rehukasvien viljelyyn.

Paikallislehtenä ilmestyy *Selskaja pravda*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 786. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.
2. 1 2  Tšislennost naselenija raionov i gorodskih naseljonnyh punktov subjektov Rossijskoi Federatsii *perepis-2010.ru*.  Arkistoitu 18.1.2012. Viitattu 14.1.2012. (venäjäksi)
3. 1 2 3  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 787. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Jarin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Udmurtian hallinnollinen jako

|  |  |
| --- | --- |
| Kaupunkipiirikunnat | **Iževsk** (pääkaupunki) · Glazov · Možga · Sarapul · Votkinsk |
| Piirit | Alnaši · Balezino · Debjosy · Glazov · Grahovo · Igra · Jar · Jukamenskoje · Kambarka · Karakulino · Kez · Kijasovo · Kizner · Krasnogorskoje · Malaja Purga · Možga · Sarapul · Selty · Šarkan · Sjumsi · Uva · Vavožin · Votkinsk · Jakšur-Bodja · Zavjalovo |
**Video Disk Recorder (VDR)** on Linux-käyttöjärjestelmälle tarkoitettu ilmainen, avoimen lähdekoodin sovellusohjelma, jonka avulla henkilökohtaista tietokonetta voi käyttää tallentavana digiboksina.

Tyypillisesti VDR-kokoonpano rakennetaan lisäämällä tavalliseen PC-koneeseen yksi tai useampi DVB-viritinkortti. VDR-ohjelmiston avulla käyttäjä voi katsella digitaalisia TV-lähetyksiä, tallentaa niitä (joko ajastetusti tai pikatallennuksena) sekä toistaa aikaisemmin tallennettuja ohjelmia. Sovellusta voidaan ohjata lähiverkossa selainpohjaisesti, PC-näppäimistöllä tai tavallisen kauko-ohjaimen avulla, edellyttäen että tietokoneessa on sopiva kaukosäätimen vastaanotin.

Laajennettavuus
---------------

VDR-sovelluksen suosio perustuu pitkälti sen laajennettavuuteen. Sovellukseen sisältyy laajennos (plugin) -ohjelmointirajapinta, jonka avulla ohjelmiston toiminnallisuutta voidaan lisätä. Sovellukseen on yleisesti saatavilla useita kymmeniä laajennoksia, jotka mahdollistavat muun muassa mediatoistin integraation, selainpohjaisen hallinnan, MP3-musiikkitiedostojen kuuntelun, videotiedostojen (esimerkiksi DivX) katselun, teksti-TV:n selailun ja niin edelleen.

### Suomalaiset laajennokset

VDR yhteisö on ollut Suomessa aktiivinen ja suomalaiset ovat osallistuneet kehitystyöhön aktiivisesti. Yksi keskeisimpiä suomalaisen kehittämiä laajennoksia on Pekka Virtasen kehittämä subtitles-laajennus, joka mahdollistaa Yleisradion käyttämien DVB-tekstitysten esittämisen videokuvan yhteydessä. Sittemmin (versiosta 1.5.10 alkaen) DVB-tekstitysten tuki on lisätty itse VDR-ohjelmistoon.

Historia
--------

VDR-sovelluksella ja sen laajennuksilla on ollut suhteellisen runsaasti käyttäjiä ja aktiivisia kehittäjiä Suomessa. Sovelluksen suosio perustui osittain tallentavien digiboksien tarjonnan puutteeseen markkinoilla. Vuosina 2002–2004 suomalaisilla kuluttajamarkkinoilla oli tarjolla erittäin niukasti tallentavia digibokseja, ja erityisesti kaapelitalouksiin (DVB-C) tarkoitetut mallit olivat erittäin harvinaisia. Tämä tarjonnan puute osaltaan vaikutti "omatekoisten" digiboksien ja VDR-sovelluksen suosion syntyyn. Sittemmin markkinoille on tullut eri valmistajilta (esimerkiksi VU+, Topfield) tallentavia digibokseja ja suoratoistopalveluja, jotka tarjoavat pääpiirteissään VDR-sovelluksen ominaisuudet valmiina tuotteena ja sen myötä on VDR-käyttö vähentynyt.

Lähteet
-------

1. ↑  Subtitles-laajennus. Web Archive (Virtanen.org 2012). Viitattu 20.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu
* Sovellukseen keskittyvä wiki-sivusto
* Suomalainen keskustelufoorumi ja käyttäjäyhteisö
* Saksalainen keskustelufoorumi ja ohjelmiston aktiivisin käyttäjäyhteisö
**Mikko Himmi** (22. elokuuta 1877 Lemi – 10. heinäkuuta 1932 Lemi) oli suomalainen kansakoulun opettaja.

Lemin Vainikkalan kylässä syntyneen Himmin vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Himmi ja Valpuri Sinkko. Hän kävi kansakoulun, suoritti kiertokoulun opettajan tutkinnon ja valmistui Kajaanin seminaarista vuonna 1906. Himmi työskenteli opettajana Uudenkirkon Kuusjärven kansakoulussa vuosina 1906–1918.

Työväenliikkeen toimintaan osallistunut Himmi pakeni sisällissodan jälkeen Venäjälle. Hän laati siellä suomenkielisten neuvostokoulujen ensimmäiset oppikirjat, joita käytettiin monen vuoden ajan. Palattuaan Suomeen Himmi työskenteli Viipurin maalaiskunnan Esisaaren kansakoulun johtajaopettajana vuosina 1922–1931. Hän toimi myös maalaiskunnan kunnanvaltuutettuna vuosina 1923–1930. Puoluekannaltaan Himmi oli sosiaalidemokraatti.

Teoksia
-------

* *Lasten kirja: I, Opin alkeita*. Pietari: Suomalainen sivistysjaosto, 1920. Teoksen verkkoversio
* *Lasten kirja: II, Kertomuksia*. Pietari: Suomalainen sivistysjaosto, 1920. Teoksen verkkoversio
* *Oppilaan laskuoppi*. Pietari: Suomalainen sivistysjaosto, 1920.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus.  *Kansan Työ*, 12.7.1932, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Lemiläisiä kansakoulunopettajia.  *Etelä-Savo*, 5.2.1944, s. 6.
3. ↑  Mikko Himmi (muistokirjoitus).  *Kansan Työ*, 12.7.1932, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
Jukin kunta Seuloskoin piirin kartalla.
**Jukinkylä** eli **Jukki** (ven. Юкки́) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksella heti Pietarin kaupungin rajan pohjoispuolella. Kylässä on asukkaita 700 ja kunnassa 2 300 henkeä (vuonna 2007).

Kunnan hallinnollinen keskus on Jukin taajama. Lisäksi siihen kuuluu 4 kylää: Haapaoja (ven. Дранишники, *Dranišniki*), Luuppola (ven. Лупполово, *Luppolovo*), Saarselki (ven. Сарженка, *Sarženki*) ja Vaskisavotta (ven. Медный Завод, *Mednyi Zavod*). Ennen toista maailmansotaa seudulla asui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Haapakankaan luterilaiseen seurakuntaan.

Nykyään Jukki on suosittua huvila- ja vapaa-ajanviettoseutua. Siellä toimii laskettelukeskus Jukki-Park.

Kunnan päämies on Igor Petrov, kunnanhallinnon päämies Aleksandr Sazonov.

Lähteet
-------

1. 1 2  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 16.10.2015.
2. ↑  Seuloskoin piirin väestö *vsevinfo.ru*. Viitattu 28.8.2008. (venäjäksi)
3. ↑  Leningradin alueen paikallishallinto 1.1.2008 *lenobl.ru*. Viitattu 28.8.2008. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jukin kunnan sivusto (venäjäksi)
* Jukin kunta Seuloskoin piirin sivustolla (venäjäksi)
* Jukki Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
**Morgan Tuck** (s. 30. huhtikuuta 1994) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän on voittanut yhden maailmanmestaruuden ja pelannut WNBA:ssa kaudesta 2016.

Tuck voitti Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana maailmanmestaruuden Espanjassa 2018. Vuosina 2011 ja 2013 hän voitti kultaa alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa sekä vuonna 2010 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa.

Tuck edusti yliopistosarja NCAA:ssa Connecticutin yliopiston Connecticut Huskies -joukkuetta ja voitti neljä peräkkäistä mestaruutta vuosina 2013–2016. Connecticut Sun varasi hänet kolmannella varausvuorolla vuonna 2016. Kahdella ensimmäisellä WNBA-kaudellaan hän kärsi polviongelmista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morgan Tuck WNBA. Viitattu 21.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  Morgan Tuck *Women's Basketball World Cup – Tenerife Spain 2018*. FIBA. Viitattu 21.4.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Morgan Tuck  12.2.2019. USA Basketball. Viitattu 21.4.2019. (englanniksi)
4. 1 2  Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 40*, s. 245. Urheilumuseo, 2019. ISBN 978-952-6644-14-1.
**Jukagiirit** (pohjoisjukagiiriksi *odul*, eteläjukagiiriksi *detkil*, ven. *Юкагиры*) ovat Venäjällä Koillis-Siperiassa Kolyma- ja Indigirkajokien varsilla pääasiassa Sahan tasavallassa asuva kansa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan jukagiireja oli 1 509 (1989 1 112), mutta pienempiäkin lukuja on esitetty. Jukagiirien asuinalueella elää runsaasti erilaisia etnisiä ryhmiä ja joskus ihmiset eivät ole varmoja mihin ryhmään kuuluvat. Yleinen tilanne voi olla esimerkiksi venäläisen tai ukrainalaisen tilapäistyöntekijäisän ja puoli- tai neljännesjukagiiriäidin lapsi, joka rekisteröidään jukagiiriksi. 

Monet tutkijat pitävät jukagiireja Arktiksen vanhimpana kansana. Heitä on joskus kutsuttu myös jääihmisiksi.

Jukagiirit jaetaan kahteen ryhmään: tundrajukagiirit ja taigajukagiirit. Tundrajukagiirit asuvat Ala-Kolyman alueella Sahan tasavallassa ja taigajukagiirit puolestaan Ylä-Kolyman alueella Sahan tasavallassa sekä Srednekanskyn piirissä Magadanin alueella. Jukagiirien pääelinkeinot ovat poronhoito, metsästys ja kalastus. 

Jukagiirit puhuvat kahta jukagiirisiin kieliin kuuluvaa kieltä. Usein näitä pidetään saman kielen murteina, jolloin kyseessä olisi isolaattikieli.

Historia
--------

Venäjä valloitti jukagiirien asuinalueet 1600-luvulla. Tuolloin jukagiirien asuinalue oli nykyistä laajempi. Se ulottui Lenajoelta Anadyrjoelle. Venäjän vallan alle joutumisen jälkeen jukagiirien määrä on pienentynyt. Syinä mainitaan heille aiemmin tuntemattomat taudit, sodat ja venäläistämispolitiikka. Jukagiirit ovat myös sulautuneet naapurikansoihin jakuutteihin, eveneihin ja venäläisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Ethnologue.com
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Tshuner Taksami: *Venäjän pohjoiset kansat* (Arktiset sivilisaatiot, Tampereen museoiden julkaisuja 62)
4. ↑  Jaakko Anhava: *Maailman kielet ja kielikunnat*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jukagiirit** Wikimedia Commonsissa
Märkänä kuvattu pala hiomatonta ammoliittia. Punaisen ja vihreän sävyt ovat hallitsevia, ja lohikäärmeennahkaksi kutsuttu pintarakenne erottuu selvästi.
Ammoliittikoruja
**Ammoliitti** on harvinainen ja arvokas opaalin kaltainen eloperäinen jalokivi, jota tavataan enimmäkseen Kalliovuorilla Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Ammoliitti on peräisin ammoniittien ulkokuoresta, joka koostuu pääasiassa aragoniitista. Ammoliittia esiintyy etenkin pohjois­amerikkalaisissa ammoniiteissa *Placenticeras meeki* ja *Placenticeras intercalare*. Lisäksi kanadalaisessa *Caloceras johnstoni* ja iso­britannialaisessa *Psiloceras planorbis*-lajien ammoniiteissa. Jalokivi on kirjava.

Ammoliitti sai virallisen jalokiven statuksen vuonna 1981, kun World Jewellery Confederation hyväksyi sen jalokiveksi. Samana vuonna alkoi ammoliitin kaupallinen louhinta. Arviolta noin 50 % louhitusta ammoliitista päätyy koruteollisuuden käyttöön.

Ammoliitti esiintyy yleensä hyvin ohuena kuorena, jonka paksuus on noin 0,5–0,8 millimetriä.

Kirjallisuutta
--------------

* *Research and development at the Alberta Research Council.* Alberta Research Council, Alberta 2004, S.7. ISSN 030-1093

* M. Campbell Pederson: *Gem and ornamental materials of organic origin.* Elsevier Butterworth-Heinemann, London 2004, S.224–225. ISBN 0750658525
* M. O'Donoghue: *Synthetic, imitation & treated gemstones.* Elsevier Butterworth-Heinemann, London 2002, S.149. ISBN 0750631732
* W. Schumann: *Gemstones of the world.* Sterling Publishing, London 2000, S.48, 240. ISBN 0806994614
* R. Webster, P. G. Read: *Gems. Their sources, descriptions and identification.* Butterworth-Heinemann, London 2000 (5.Aufl.), S.299, 317, 569. ISBN 0750616741

Lähteet
-------

1. ↑  [www.korite.com/ammolite.html The Ammolite Gemstone]  2007. Korite International Ltd.. Viitattu 2.11.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ammoliitti**.
* Korite International
* viele Bilder zu Risstexturen
* Importeur für Europa
* My Ammolite (International) Ltd (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ammattitauti** on sairaus, joka todennäköisesti pääasiallisesti johtuu potilaan työhön liittyvistä fysikaalisista, kemiallisista tai biologisista tekijöistä. Käsitteen *ammattitauti* loi Paracelsus (1493–1541) kirjoittaessaan ensimmäisen aihetta käsittelevän kirjan. 

Vuonna 2018 Suomessa todettiin 1067 vahvistettua ammattitautia. Epäilyjä oli yhteensä 2872.

Ammattitautien lainsäädäntö
---------------------------

Ammattitaudeista on säädetty työtapaturma- ja ammattitautilaissa (459/2015) ja ammattitautiasetuksessa (769/2015), jossa luetellaan yleisimmät ammattitaudit ja niitä aiheuttavat altistavat tekijät. Muitakin sairauksia voidaan todeta ammattitaudeiksi, jos voidaan osoittaa syy-yhteys työtehtävien ja sairastumisen välillä.

Yleisimmät ammattitaudit ovat meluvammat, hengitystieallergiat, ihosairaudet, asbestisairaudet ja yläraajojen rasitusvammat. Yleisimmät ammattitautien taustalla olevat altisteet puolestaan ovat melu, kemialliset altisteet, asbesti ja muut silikaattimineraalit sekä toistotyö ja epäfysiologiset asennot. Työterveyslaitos julkaisee vuosittain tilaston korvatuista ammattitaudeista ja ammattitaudeiksi epäillyistä sairauksista.

Ammattitaudista suoritetaan tapaturmavakuutuslain mukaiset korvaukset sairastuneelle.

### Esimerkki asetuksen tekstistä

**Biologiset tekijät**

* Bakteerit ja homeiden vapauttamat itiöt ja muut biologisesti aktiiviset aineet

**Tyypilliset sairauden muodot**

* Pölykeuhko, homeiden aiheuttama astma ja nuha, ilmankostuttajakuume ja orgaanisen pölyn aiheuttama toksinen oireyhtymä (ODTS).

Lähteet
-------

* Hirvonen Leo: *Lääketieteen historia*. Recallmed Oy, 1987. ISBN 951-9221-09-3.

### Viitteet

1. ↑  Leo Hirvonen 1987, s. 114.
2. ↑  Ammattitaudit ja ammattitautiepäilyt 2018 : Työperäisten sairauksien rekisteriin kirjatut uudet tapaukset (julkari.fi)
3. ↑  Työelämätieto | www.tyoelamatieto.fi *Meluvamma on edelleen yleisin vahvistettu ammattitauti*. Työterveyslaitos. Viitattu 29.1.2021.
4. ↑  Työterveyslaitos: Työelämätieto | www.tyoelamatieto.fi *Työikäisten vahvistetut ammattitaudit*. Viitattu 15.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ammattitauti**.
* Ammattitautilaki
* Ammattitautiasetus
* Tapaturmavakuutuslaki
* Työturvallisuuslaki

Katso myös
----------

* Ammattinuha
**Apolloniksen temppeli** (m.kreik. Ναὸς τῆς Ἀπολλωνίδος, *Naos tēs Apollōnidos*) oli antiikin aikainen kreikkalainen temppeli, joka sijaitsi Kyzikoksessa Vähässä-Aasiassa ja kunnioitti Pergamonin kuningatar Apollonis Kyzikoslaista. Se tunnetaan niin kutsutuista Kyzikoksen epigrammeista.

Apollonis oli Pergamonin kuningas Attalos I:n vaimo ja myöhempien kuninkaiden Eumenes II:n ja Attalos II:n äiti, ja kotoisin Kyzikoksesta. Hänen poikansa rakensivat temppelin ja omistivat sen äidilleen. Tämä tapahtui oletettavasti hänen kuoltuaan joskus vuosien 175 ja 159 eaa. välillä. Temppeli oli tarkoitettu säilyttämään kuningattaren muisto, mutta samalla sen voidaan nähdä myös pyrkineen ilmaisemaan lojaliteettia sekä kuningasperheen sisällä että Pergamonin ja Kyzikoksen kaupunkien välillä.

Temppeli oli koristeltu mytologisilla aiheilla, jotka esittivät poikien rakkautta äitiään kohtaan, esimerkkinä Kleobiksen ja Bitonin tarina. Temppelin *stylopinakioneihin*, oletettavasti reliefikoristeltuihin pylväisiin, sanotaan olleen kirjoitettu epigrammeja. Näitä niin kutsuttuja Kyzikoksen epigrammeja tunnetaan 19, tosin niistä on säilynyt vain 18, sillä epigrammi 17 on lähes kokonaan hävinnyt. Nykyään katsotaan, että epigrammit ovat ainakin nykyaikaan säilyneessä muodossaan peräisin aikaisintaan 500-luvulta.

Temppeliä ei tunneta arkeologisesti, ja Kyzikoksessa on ylipäätään suoritettu vain vähän kaivauksia. Epigrammit ovat säilyneet ja muodostavat *Kreikkalaisen antologian* (ja *Anthologia Palatinan*) kolmannen kirjan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Demoen, Kristoffel: The Date of the Cyzicene Epigrams. An Analysis of the Vocabulary and Metrical Technique of AP III.  *L'Antiquité Classique*, 1988, 57. vsk, s. 231–248. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Carney, Elizabeth D. & Müller, Sabine: *The Routledge Companion to Women and Monarchy in the Ancient Mediterranean World*, s. 283. Routledge, 2020. ISBN 9780429783982. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Dunn, Caroline & Carney, Elizabeth: *Royal Women and Dynastic Loyalty*, s. 34. Queenship and Power. Springer, 2018. ISBN 9783319758770. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: στυλοπινάκιον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
**Brianchonin lause** on euklidiseen geometriaan liittyvä tulos[1]: Sivutkoon suorat AB, BC, CD, DE, EF ja FA annettua ympyrää pisteissä G, H, I, J, K ja L. Tällöin suorat AD, BE ja CF leikkaavat samassa pisteessä.

Todistus: Olkoon M AB:n ja CD:n leikkauspiste ja N DE:n ja FA:n leikkauspiste. Nyt Newtonin lauseen mukaan sovellettuna nelikulmioon AMDN janat AD, IL ja GJ leikkaavat samassa pisteessa, olkoon piste A'. Samoin janat BE, HK ja GJ leikkaavat pisteessä B' ja janat CF, HK ja IL pisteessä C'. Nyt janat IL ja A'C' yhtyvät. Pascalin lauseen mukaan sovellettuna pisteisiin G, G, I, L, L, H pisteet A, O ja P ovat samalla suoralla, missä O on GI:n ja LH:n leikkauspiste ja P on IL:n ja HG:n leikkauspiste. Soveltamalla jälleen Pascalin lausetta pisteisiin H, H, L, I, I ja G huomataan, että C, O ja P ovat samalla suoralla.

Olkoon nyt G on AB:n la A'B':n leikkauspiste, H on BC:n ja B'C':n leikkauspiste ja P on CA:n ja IL:n leikkauspiste. Tällöin myös P on CA:n ja C'A':n leikkauspiste. Nyt soveltamalla Desarguesin lausetta kolmioihin ABC ja A'B'C' saadaan, että janat AA'=AD, BB=BE, CC'=CF leikkaavat samassa pisteessä.

Brianchonin lause

Lähteet
-------

1. ↑
**Matkaniva** on Oulaisten kaupungissa sijaitseva kylä, joka sijaitsee Oulaisten keskustaajamasta noin kymmenen kilometriä Haapaveden suuntaan. Kylän asutus on keskittynyt pääosin Pyhäjoen varteen. Matkanivan kylän perustamisvuodeksi mainitaan lähteissä vuonna 1548. Matkaniva valittiin Pohjois-Pohjanmaan vuoden kyläksi vuonna 2009.

Vuonna 1982 perustettiin Matkanivan kylätoimitoiminta, joka rekisteröitiin 1990, jolloin sen nimeksi tuli Matkanivan kyläyhdistys. Matkanivan nuorisoseura on perustettu vuonna 1911, jolle oma seurantalo valmistui kaksi vuotta myöhemmin. Nuorisoseuran jäsenmäärä on noin 120. Kylällä toimii myös muun muassa vuonna 1967 perustettu metsästysseura.

Kylällä sijaitsee peruskoulu, jossa on 40 oppilasta. Koulu on nykyisin Lehtopään kylässä sijaitsevan Jokiraitin koulun yksikkö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kyläyhdistys *Matkanivan kylä*. Viitattu 4.7.2023.
2. ↑  Lehto-Peippo, Liisa: Oulaisten Matkaniva saa jo toisen kyläkirjan (artikkeli julkaistu alun perin sanomalehti Kalevassa) *kirjastolinkit.ouka.fi*. Viitattu 4.7.2023.
3. ↑  Pohjois-Pohjanmaa -palkinto valokuvaaja Hannu Hautalalle *Yleisradio*.  2.11.2009. Viitattu 4.7.2023.
4. 1 2  Nuorisoseura *Matkanivan kylä*. Viitattu 4.7.2023.
5. ↑  Metsästysseura *Matkanivan kylä*. Viitattu 4.7.2023.
6. ↑  Matkaniva kaipaa nuorta voimaa *Seutumajakka*.  4.7.2023. Viitattu 4.7.2023.
7. ↑  Jokiraitin koulu (Matkanivan yksikkö) *Oulaisten kaupunki*. Viitattu 4.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Matkanivan kylä
*Tämä artikkeli käsittelee Montenegron nykyistä kruununtavoittelijaa. 1900-luvun alussa eläneestä Montenegron ruhtinaasta kerrotaan artikkelissa Nikola I.*

Nikola Petrović-Njegoš Pariisissa vuonna 1990.
**Nikola Petrović-Njegoš** (s. 7. heinäkuuta 1944 Miehitetty Tšekkoslovakia) on Montenegron kruununtavoittelija. 

Nikola nauttii suosiota Montenegron monarkistien keskuudessa*lähde?*. Nikola tuki Montenegron itsenäisyyttä ja hänellä on oikeus kruunuun. Montenegrossa puhutaan yleisesti monarkian palauttamisesta, jolloin Nikola voisi nousta hallitsijaksi. 

Nikola on Mihail Petrović-Njegošin lapsi. Hänen äitinsä oli Geneviève Prigent (1919–1991). Vanhemmat erosivat vuonna 1949. Nikola meni naimisiin Francinen (s. 27. tammikuuta 1950 Casablancassa Marokossa) kanssa Trebeurdenissa Côtes-du-Nordissa 27. marraskuuta 1976. 

Montenegron itsenäistyttyä kesäkuussa 2006 Nikola voitaisiin asettaa ehdolle Montenegron perustuslailliseksi hallitsijaksi, mutta näin ei ole tehty. Nikolan vanhin poika Boris Petrović-Njegoš on myös nykyinen kruununtavoittelija.

Vuonna 2011 parlamenttiin tuotiin ehdotus, jossa perheelle palautettaisiin osa arvonimeä ja omaisuutta, ja lupa toimia epäpoliittisissa hallinnollisissa tehtävissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Government Bill Aims To Rehabilitate Montenegro's Royal Family *Radio Free Europe*.  2011. Viitattu 22.9.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee rakennusta Olympiassa. Leonidaion voi viitata myös Leonidaan hautaan Spartassa.*

**Leonidaion** (m.kreik. Λεωνιδαίον) oli antiikin aikainen hotellirakennus Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.

Leonidaionin julkisivun joonialaisen pylväikön raunioita.
Leonidaion rakennettiin hellenistisen kauden alussa noin vuonna 330 eaa. Se on saanut nimensä sen kustantaneesta Leonidas Naksoslaisesta, joka myös toimi rakennuksen arkkitehtina. Leonidaion toimi Olympian pyhäkköalueen ja Olympian kisojen arvovieraiden ja parhaimpien urheilijoiden majoitustilana eli eräänlaisena aikansa hotellina. Roomalaisella ajalla rakennukseen tehtiin suuria muutoksia kahteen otteeseen ja se toimi roomalaisten viranomaisten majoitustilana.

Leonidaion sijaitsi Olympian varsinaisen temenos-alueen eli *Altiksen* lounaispuolella etelään Feidiaan työpajasta. Rakennus oli pohjakaavaltaan neliömäinen, ja sen sivujen pituudet olivat noin 74,8 ja 81,1 metriä. Rakennuksen julkisivun pylväikkö edusti joonialaista tyyliä ja koostui 138 pylväästä. Rakennuksen keskellä oli peristyylisisäpiha, jonka pylväikkö koostui 44 doorilaista tyyliä edustaneesta pylväästä.

Rakennuksen länsisiiven pituus oli alun perin jaettu kuuden huoneen kesken ja muiden siipien pituus 12 huoneen kesken kukin; yhteensä siinä oli yli 50 huonetta. Huoneet avautuivat pihalle päin. Roomalaisella ajalla rakennuksen huonejakoa muutettiin monimutkaisemmaksi ja sisäpihan keskelle lisättiin vesiallas. Leonidaionin koilliskulmassa oli Leonidaan patsas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olympia, Leonidaion *Perseus*. Viitattu 22.2.2016.
2. 1 2 3  Leonidaion Ministry of Culture and Sports. Viitattu 22.2.2016.
3. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Olympia, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leonidaion** Wikimedia Commonsissa
**Brian Keith Urlacher** (s. 25. toukokuuta 1978 Pasco, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon ammattilainen, pelipaikaltaan tukimies. Hän edusti koko ammattilaisuransa NFL-liigan Chicago Bearsia vuosina 2000–2013. Urlacher valittiin vuonna 2018 Pro Football Hall of Fameen.

Urlacher valittiin urallaan kahdeksan kertaa NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin ja neljästi All Pro -kentälliseen. Hän oli yksi NFL:n tehokkaimmista tukimiehistä. Urlacher palkittiin tulokaskaudella 2000 palkinnolla *NFL Defensive Rookie of the Year Award* (NFL:n vuoden paras puolustuksen tulokaspelaaja), sekä kaudella 2005 palkinnolla *NFL Defensive Player of the Year Award* (NFL:n vuoden paras puolustuksen pelaaja). Hänestä tuli viides pelaaja kautta aikojen, joka on voittanut molemmat palkinnot.

Ura
---

Brian Urlacher aloitti yliopistosarjassa takapuolustajana New Mexicon yliopiston riveissä 1996, mutta hän ei saanut alkuvuosina paljon peliaikaa. 1990-luvun lopussa hän sai lisää peliaikaa ja hän nousi joukkueessa suurempaan rooliin. Vuoden 2000 NFL:n varaustilaisuudessa Chicago Bears varasi Urlacherin ensimmäisen kierroksen yhdeksäntenä pelaajana.

Chicago Bearsin puolustuksen valmentajat sijoittivat Urlacherin uudelle pelipaikalle tukimieheksi. Hän nousi heti ensimmäisenä NFL-kautenaan Bearsin avauskokoonpanoon ja kauden päätteeksi hänet palkittiin vuoden parhaana puolustuksen tulokaspelaajana ja hänet kutsuttiin ensimmäistä kertaa Pro Bowl -otteluun helmikuussa 2001. Seuraavan kahden kauden aikana Urlacher vakiinnutti paikkansa yhtenä sarjan tehokkaimmista tukimiehistä ja hänet valittiin Pro Bowliin molempina vuosina.

Kaudella 2005 hänet palkittiin vuoden parhaana puolustuksen pelaajana ja hänet valittiin taas Pro Bowliin. Kauden 2006 päätteeksi Urlacher valittiin NFC:n aloittavaksi tukimieheksi Pro Bowliin, mutta hän päätti olla pelaamatta jalkavamman takia.

Urlacher edusti Bearsia kolmetoista kautta. Kauden 2012 jälkeen hänen sopimuksensa oli katkolla, eikä Bears ja Urlacher päässeet uudesta sopimuksesta yhteisymmärrykseen. Ilman sopimusta jäänyt Urlacher ilmoitti lopettavansa uransa keväällä 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Brian Urlacher elected to Pro Football Hall of Fame on first ballot ESPN. Viitattu 6.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Brian Keith Urlacher Pro Football Reference
3. ↑  Bears announce Brian Urlacher will not be back NBC Sports. Viitattu 6.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  Brian Urlacher retiring from NFL ESPN. Viitattu 6.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brian Urlacher** Wikimedia Commonsissa

* Viralliset NFL-tilastot (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Apollodoros** tai **Apollodoros Skiagrafos** (Ἀπολλόδωρος ὁ σκιαγράφος) oli antiikin kreikkalainen taidemaalari, joka eli 400-luvun jälkipuoliskolla eaa. Hänen sanotaan olleen ensimmäisiä, jotka käyttivät varjostusta muotojen kuvaamiseen. *Skiagrafiaksi* kutsuttu varjostustekniikka antoi hänelle lisänimen "Skiagrafos" eli varjojen tekijä.

Vuoden 480 eaa. tienoilla vaikuttaneen Apollodoroksen tuotanto on hävinnyt. Monet antiikin ajan kirjoittajat, kuten Plutarkhos ja Plinius vanhempi ovat kuitenkin kuvailleet hänen teoksiaan. Pliniuksen mukaan hänellä on ollut rukoilevaa pappia ja Ajaxia esittävät maalaukset Pergamonin kaupungissa. Myös Odysseusta ja Herkuleksen jälkeläisiä kuvaavista maalauksista on mainintoja.

Todennäköisesti maalausten aiheina oli kreikkalaisia jumalia, jumalattaria ja Kreikan eepoksista tunnettuja henkilöitä, kuten useimmilla saman ajan maalareilla. Aiheiden sijasta hänen maalaustekniikkansa poikkesi muista. Apollodoros sovelsi tiettävästi hienostunutta ristivarjostusta, jota käytettiin etenkin kangasdraperioiden ja myöhemmin myös ihmishahmojen muotoiluun, mutta ei juurikaan ympäröivän tilan kuvauksessa. Apollodoroksen on sanottu olleen myös ensimmäisiä, jotka tekivät taulumaalauksia seinämaalausten ohella.

Zeuksis oli yksi Apollodoroksen pahimmista kilpailijoista. Zeuksiin arvostusta nosti se, että hänen opettajinaan olivat olleet aiemmat suuret mestarit Demophilus ja Neseus. Apollodoros syytti Pliniuksen mukaan Zeuksista oman tekniikkansa varastamisesta muilta, koska myös Zeuksis tunnettiin varjostuksen käytöstä.

Apollodoroksen varjostustekniikoiden sanotaan kuitenkin vaikuttaneen aikalaisten ohella myös myöhempiin sukupolviin. Skiagrafian periaate levisi koko Kreikkaan ja osin myös sen ulkopuolelle. Sillä sanotaan olleen vaikutusta myös chiaroscuron, eli valon ja varjon kuvauksen syntymiseen renessanssin taiteessa.

Lähteet
-------

1. ↑  "Apollodoros", *CD-Facta*. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-23152-5.
2. 1 2 3  Answers.com
**Matkapurjehdus** on purjehtimista purjeveneillä, -jollilla tai -laudoilla. Matkapurjehdus on harrastustoimintaa, eli ei kilpailua, niin kuin kilpapurjehdus. Se on saarissa käymistä, mutta myös kuntoliikuntaa sekä purjehdustaitojen ja turvallisuuden lisäämistä. Kyse voi olla myös sosiaalisesta kanssakäymisestä muiden purjehtijoiden kanssa ja tutustumisesta uusiin purjehduskohteisiin. Tutut kotirannat ja saariston suoja luovat ihanteelliset olosuhteet matkaveneilylle ja -purjehdukselle.
Kun halutaan etsiä uusia ulottuvuuksia vesistöillä, on syytä ottaa huomioon erityispiirteitä, alkaen maantieteestä ja historiasta. 

Purjehdusseurat järjestävät usein matkapurjehduksia, joille voi lähteä mukaan. Esimerkkinä Rauman Purjehdusseuran eskadeeripurjehdukset. Suomen Purjelaivasäätiö järjestää matkapurjehduksia esim. Karibialle. Myös kaupalliset yritykset järjestävät opastettuja matkapurjehduksia. Niitä järjestää esim. SunSail  Maltalle ja Rodokselle.

Katso myös
----------

* Suomalaisen Pursiseuran vinkkejä matkapurjehtijalle: tietoa mm. veneilyssä tarvittavista luvista ja veneilystä
* Suomen Purjelaivasäätiö

Lähteet
-------

1. ↑  Merenkävijät ry - Matkapurjehdus *merenkavijat.fi*.  Arkistoitu 31.7.2010. Viitattu 3.4.2011.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  [vanhentunut linkki]

### Matkapurjehtijoiden blogeja ja kotisivuja

* S/y Dolphin Dance[vanhentunut linkki]
* S/y Elaine
* S/y Iiris
* S/y Nanea
* S/y Seili
* Kastehelmi (Arkistoitu – Internet Archive)
* S/Y Sarema
* World Tour - Alex and Taru sailing around the world [vanhentunut linkki]
* Valentina
* Vesterviking
Nikola Prkačin
**Nikola Prkačin** (s. 15. marraskuuta 1975 Dubrovnik, Jugoslavia) on kroatialainen koripalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.

208-senttinen Prkačin aloitti pelaajauransa syntymäkaupunkinsa joukkueessa BC Pomorac Dubrovnik. Ammattilaisuransa ensimmäiset vuodet, 1993–1998 hän edusti KK Splitiä voittaen Kroatian cup-mestaruuden 1994 ja 1997. Vuosina 1998–2003 hän edusti KK Cibonaa, jonka riveissä voitti Kroatian liigamestaruuden neljästi peräkkäin 1999–2002. Lisäksi hän voitti Kroatian cupin 1999, 2001 ja 2002. Hänet valittiin Kroatian liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi kaudella 2001–2002.

Prkačin pelasi kaudet 2003–2007 Turkin liigassa Efes Pilsenin riveissä. Hän voitti maan mestaruuden vuosina 2004 ja 2005 sekä cup-mestaruuden 2006 ja 2007. Prkačin aloitti kauden 2007–2008 MBK Dynamo Moskovassa. Hän siirtyi kesken kauden Kreikan liigaan, Panathinaikos BC:n riveihin voittaen sekä Kreikan liiga- että cup-mestaruuden. Kesällä 2008 hän palasi kotimaahansa, KK Cibonan joukkueeseen.

Prkačin on kuulunut Kroatian maajoukkueeseen vuodesta 1997 lähtien. Hän on pelannut kaikissa kuusissa EM-kilpailuissa 1997–2007 ja oli mukana myös Kroatian joukkueessa Pekingin olympialaisissa. Hän toimii nykyään maajoukkueen kapteenina.

Lähteet
-------

* Profiili adriaticbasket.com-sivustolla (englanniksi)
* Profiili Panathinaikosin sivustolla[vanhentunut linkki] (englanniksi)
**Apollon Karneioksen temppeli** oli antiikin aikainen Apollon Karneiokselle omistettu kreikkalainen temppeli Knidoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella.

Historia
--------

Apollon Karneioksen temppelissä on ollut ainakin kaksi eri rakennusvaihetta. Ainakin osa temppelistä tai sen koristeluista on ilmeisesti tehty hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa. Rakennuksen rauniot löydettiin kaivauksissa vuonna 1969. Se on tunnistettu raunioista löydetyn Apollon Karneiokselle osoitetun omistuspiirtokirjoituksen ansiosta. Temppelillä järjestettiin mahdollisesti doorilaisen heksapoliin kisojen seremoniat.

Apollon Karneioksen temppelin rauniot (vasemmalla), ylempänä oikealla Afrodite Euploian temppelin rauniot.
Varhaisella bysanttilaisella kaudella temppelin paikalle rakennettiin kirkko.

Temppelin alttarin jäänteet.

Rakennus
--------

Apollon Karneioksen temppeli sijaitsi Knidoksen muurein ympäröidyn alueen luoteisosassa, jossa sijaitsivat kaupungin tärkeimmät pyhäköt. Apollonin pyhäkköalue, johon temppeli kuuluu, oli pengertasanteella kaupungin itä-länsisuuntaisen pääkadun ja satamasta tulleen kadun risteyksen länsipuolella.

Temppelirakennus edusti doorilaista tyyliä ja sen koko oli noin 19 × 11 metriä. Se koostui suorakulmaisesta huoneesta, jonka edessä oli pronaos. Sisällä temppelissä oli Apollonin kulttikuva, joka esitti jumalaa kithara kädessään (*Apollon Kitharoidos*). Siitä on säilynyt joitakin osia. Itse temppeli on säilynyt vain huonosti.

Temppelin alttari, jota on säilynyt suhteellisen hyvin, oli tavan mukaan sen itäpuolella. Sen koko oli noin 11 × 7 metriä, ja sille johti portaat länsipuolelta. Alttarin lähellä on stadionmaista katsomoa seremonioiden seuraamista varten. Pyhäkköalueen itäpuolella oli sille katujen risteyksestä johtanut propylon, joka on ajoitettu noin vuoteen 300 eaa. Temppelin pohjoispuolella on suuri tukimuuri, jonka yläpuolella sijaitsee Afrodite Euploian temppeli ja pyhäkköalue.

Alueelta on löydetty friisin osia, jotka esittävät tanssivia naisia, oletettavasti nymfejä. Ne ovat esille Marmariksen museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "903. Knidos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "KNIDOS (Cnidus) Caria, Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Apollon Terrace: Apollon Temple and Altar (Arkeologisen kohteen opastaulu) *Google Maps*. Viitattu 1.11.2022.
4. 1 2 3 4  Love, Iris Cornelia: A Preliminary Report of the Excavations at Knidos 1969.  *American Journal of Archaeology*, Apr. 1970, 74. vsk, nro 2, s. 149–155. Artikkelin verkkoversio.
5. 1 2 3 4  Knidos *Peter Sommer Travels*. Viitattu 1.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apollon Karneioksen temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Apollonia** (m.kreik. Ἀπολλωνία, *Apollōnia*) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Gázin kaupungin paikalle noin kahdeksan kilometriä länteen nykyisestä Iraklionista.

Apollonian kaupunki on ollut olemassa hellenistiseltä kaudelta varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle. Muutoin sen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Stefanos Byzantionlainen mainitsee Apollonian sijainneen lähellä Knossosta. Diodoros Sisilialainen mainitsee Apollonian olleen liitossa Kydonian kanssa mutta tulleen petetyksi poikkeuksellisella tavalla: kydonialaiset valtasivat kaupungin rauhan aikana ystävää teeskennellen, surmasivat kaupungin miespuolisen väestön ja jakoivat naiset keskenään. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Apollōniatēs* (Ἀπολλωνιάτης), myöhemmin latinaksi *Apolloniates* ja *Apolloniensis*.

Kaupunkia ei tule sekoittaa myös Kreetan pohjoisrannikolla mutta lännempänä sijainneeseen Apelloniaan (myös Apollonia) tai saaren etelärannikon Apolloniaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollonia? *Pleiades*. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2 3 4  Apollonia (Crete) 2 Gazi - Απολλωνία *ToposText*. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2 3  Smith, William: "Apollonia (2)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika* A105.2.
5. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* 30.13.1.
**Pärnun alavesistöalue** (vir. *Pärnu alamvesikond*) on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Länsi-Viron vesistöaluetta. Länsi-Viron vesistöalueella sen pohjoispuolella sijaitsevat Harjun alavesistöalue ja Matsalun alavesistöalue. Riianlahdella kulkee raja Läänesaarten alavesistöalueen suuntaan. Itäpuolella kulkee Itä-Viron vesistöalueen raja, jonka takana ovat pohjoisessa Peipsijärven alavesistöalue ja etelässä Võrtsjärven alavesistöalue. Alueen koillisosassa kohoaa Pandiveren ylänkö, jossa vedenjakaja on sovittu erikseen Peipsijärven alavesistöalueen ja Harjun alavesistöalueen suuntaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.11.2019). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Riigi Teataja: Veeseadus (VeeS) (viroksi), 1994, viitattu 1.11.2019
3. ↑  Riigi Teataja: Vesikondade ja alamvesikondade nimetamine(viroksi), 2004, viitattu 1.11.2019
4. ↑  Eesti Entsüklopeedia: Eesti vesikonnad, viitattu 1.11.2019

Aiheesta muualla
----------------

* Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005 (viroksi)
**Pärnänjoki**  (ven. Тихая, Пя́рну, *Tihaja, Pjarnu*, vanhastaan myös **Vuoksi**) on Venäjällä Leningradin alueen Käkisalmen piirissä virtaava 6 kilometriä pitkä joki. Se on osa Vuoksea, jonka vähävetinen koillishaara virtaa Käkisalmenselän kautta ja laskee kahta lasku-uomaa pitkin Laatokkaan Käkisalmella. Suuhaarojen välimatka on seitsemän kilometriä ja Pärnänjoki on suuhaaroista pienin .

Joen kulku
----------

Joki, tai vesistöreitti, saa alkunsa Käkisalmenselän koillisosasta, jossa silla on kaksi uomaa. Vanhoissa suomalaisissa kartoissa uomien väliin jää Vasikkasaari, jonka nykyinen nimi on (ven. Тихий, *Tihi*). Läntien haara on ollut Linnanvirta ja itäinen Merivirta. Niiden takaa aukeaa saaristoinen järviallas, joka päättyy pohjoisessa lahteen, jonne aukeaa Nännäreijänsalmen kautta länteen Takavesi (ven. Сенное, *Sennoje*) ja josta jatkaa Vuoksen suuhaara itään päin. Joki virtaa mutkaisessa uomassaan, joka välillä haarautuu kahtia, mutta jossa on tulvakauteen liittyviä lisähaaraumia, jotka ovat yleensä kuivia. Tähän liittyy Rasilansaari, joka on kuivana kautena niemi, mutta jää veden taakse tulva-aikoina. Joen puolivälissä putoaa Pärnäkoski haarautuvaan suvantoon. Pärnässä (ven. Бригадное, *Brigadnoje*) on pieni asuttu kulmakunta. Läntinen haara on matala ja itäinen syväuomainen haara. Läntinen haara leviää järveksi (ven. Шурово, *Šurovo*, Syvälahti tai Mutalampi). Joki päättyy leveänä suvantomaisena Pärnänlampena Laatokan rantaan ja purkautuu siihen neljän saaren välistä. Joki on yleisilmeeltään mutkainen, kivinen ja matala.

Lähteet
-------

### Huomioita

1. ↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Вуокса (озеро).
2. 1 2  Asia katsottu tai mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
3. 1 2  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista Тихая.

### Viitteet

1. ↑  Laatokka (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 19.1.2022. (venäjäksi)
2. ↑  Kuusisto, Esko: Luoteis-Venäjä on vetten Venäjä.  *Vesitalous*, 2006, 47. vsk, nro 5, s. 7–10. Helsinki:  Ympäristöviestintä YVT Oy. ISSN 0505-3838. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 19.1.2022.
3. 1 2  Pekkanen, Risto, Martimo, Pentti & Tiittanen, Jyrki: *Kielletyt kartat 2, Luovutetun Karjalan kylät ja tilat*, s. 141. Helsinki: AtlasArt, 2007. ISBN 978-952-5671-03-2.
4. ↑  Tihaja. *Kartassa:* *Topografinen kartta* 1:100 000. Kartan verkkoversio Maanmittauslaitoksen Karjalan kartat -palvelussa (viitattu 19.1.2022)

Aiheesta muualla
----------------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Тихая (река, впадает в Ладожское озеро)
Nurmijärven vesitorni vuonna 2011.
 Tornin pohja.
**Nurmijärven vesitorni** on Nurmijärven kirkonkylässä sijaitseva vesitorni, joka on valmistunut vuonna 1972 ja on vesitilavuudeltaan 1 000 m3. Sen korkeus on noin 22 metriä.

Nurmijärvellä on vesitornit myös Klaukkalassa ja Rajamäellä.

Vesitornin varsi ja sylinterinmuotoinen säiliöosa on rakennettu kokonaan elementtitekniikalla. Säiliön pohjan osat on jälkijännitetty. Tornin valmistustekniikan kehitti diplomi-insinööri Matti Janhunen. Nurmijärven vesitorni on Suomen ensimmäinen *MJ-torni*, joita on myöhemmin rakennettu Suomeen 18 muuta, esimerkiksi Vantaan Korson vesitorni on neljän MJ-tornin ryhmä.

Nurmijärven vesitornin suunnittelijoille myönnettiin Vuoden betonirakenne -palkinto vuonna 1972. Palkitut ovat arkkitehti Michele Merckling, diplomi-insinöörit Matti, Henri ja Petri Janhunen sekä Matti Ollila.

Lähteet
-------

* Asola, Ismo: *Vesitorni – yhdyskunnan maamerkki*. Helsinki: Suomen Rakennusinsinöörien Liitto RIL ry, 2003. ISBN 951-758-434-2.
* Janhunen, Petri: Elementtivesitornit – suomalainen erikoisuus.  *Betoni-lehti*, 2008, nro 3.  Betoniteollisuus r.y.. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 9.4.2012.

### Viitteet

1. ↑  Asola, 2003, s.170
2. ↑  Janhunen, 2008, s.95
3. ↑  Nurmijärven vesitornit korjattu hiljattain *nurmijarvenuutiset.fi*.  Arkistoitu 4.3.2017. Viitattu 3.3.2017.
4. ↑  Asola, 2003, s.80
5. 1 2  Janhunen, 2008, s.94
6. ↑  Asola, 2003, s.81
7. ↑  Vanhat kilpailut: Vuoden betonirakenne on valittu vuodesta 1970 lähtien Betoniteollisuus ry.  Arkistoitu 28.12.2013. Viitattu 9.4.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisia vesitorneja: Lieriöt ja kartiot Arkkitehtuurimuseon sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Päsarträsket** on Mustionjoen järvimäinen laajentuma Raaseporin pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 67 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on 26 kilometriä koilliseen. Päsarträsket kuuluu Mustionjoen Natura-alueeseen.

Maantiede
---------

Päsarträsketin ulottuvuus lounaasta koilliseen on 2,25 kilometriä. Saaria ei ole. Järvi on suurimmaksi osaksi vähintään metrin ja enintään kahden metrin syvyinen. Päsarträsketin itäisimmässä kolkassa sijaitsee kahdeksanmetrinen syvänne, jonka itäpuolisen Mossabackbergetin huippu on noin 75 metriä merenpinnan yläpuolella. Pääosin järveä reunustaa kulttuurimaisema peltoineen.

Päsarträsketiin laskee Mustionjoki idästä Peltokosken (Åkerfors) kautta ja se jatkuu Mustionjokena etelään Kirkkojärveen, jonka korkeustaso on vain 0,1 metriä Päsarträsketia alempi.

Päsarträsketin vesitilavuus on 964 000 kuutiometriä eli 964 miljoonaa litraa.

Päsarträsket (23.012.1.004) kuuluu Billnäsin alueeseen (23.012), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen päävesistössä (23). Toinen jakovaihe on Karjaanjoen alaosan alue (23.01). Billnäsin alueeseen kuuluu kuusi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Kirkkojärvi ja Päsarträsket. Kolmanneksi laajin on Päsarträsketin ja Lohjanjärveen kuuluvan Bruksträsketin välissä sijaitseva Mustionjoen laajentuma, jota kutsutaan Mustion ruukin alapuoleksi. Sitä seuraa kolme pikkujärveä: Söudon, Tjärnan ja Flatun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Päsarträsket (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 19.2.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.2.2023.
3. ↑  Päsarträsket (23.012.1.004) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.2.2023.
4. 1 2  Mustionjoki *Ympäristö.fi*. Uudenmaan ELY-keskus. Viitattu 19.2.2023.
5. ↑  Billnäsin alue (23.012) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.2.2023.
Kurkolanniemen kärki ja Pärspäänjärvi vuoden 1860 kartalla.
Järvi pohjoisesta nähtynä.
**Pärspäänjärvi** (ven. о́зеро Ли́повское, *ozero Lipovskoje*, myös Липово, *Lipovo* ja Липовое, *Lipovoje*) on järvi Venäjällä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa. Se sijaitsee Kurkolanniemen pohjoisosassa. Vedeltään suolapitoinen järvi on yhteydessä Suomenlahteen *Lipovka* (ven. Липовка) -nimisen kanavan kautta. Niemimaan keskiosassa sijaitseva Valkeajärvi laskee Pärspäänjärveen pienen puron kautta. Järven pinta-ala on 5,3 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 44,6 neliökilometriä.

Järven pohjoispäässä on aikaisemmin inkerinsuomalaisten asuttama Kurkulan kylä. Hävinneitä kyliä ovat länsirannalla sijainnut Vena ja etelärannalla sijainnut Peräkylä (ven. Перкале, *Perkale*). Inkerikkojen asuttama Pärspää on kauempana Suomenlahden rannalla. Alue kuuluu Kurkolanniemen rauhoitusalueeseen. Pärspäänjärven rannoilla on runsaasti ennen toista maailmansotaa rakennetun sotilastukikohdan jäänteitä. Kurkulassa toimii rajavartiosto.

Lähteet
-------

1. ↑  Randefelt, Roland: *Inkeri: tiekartta 1:200 000*. Vantaa: Ingriainfo Oy, 1992. ISBN 951-96326-0-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Pärspäänjärvi Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)