recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Järvi avaruudesta nähtynä.
**Sevan** (arm. Սևանա լիճ *Sevana lich*) on Armenian ja Kaukasian alueen suurin järvi. Armenian keskiosassa Geghark'unik'in maakunnassa noin 1 900 metriä merenpinnan yläpuolella sijaitsevan järven pinta-ala on 1 266 neliökilometriä. Valuma-alue on noin 5 000 neliökilometrin laajuinen. Järveen laskee 28 jokea tai puroa. Radzanjoki saa alkunsa järvestä. Järvi on leveimmillään 78 kilometriä ja pisimmillään 56 kilometriä.

Järven luoteisrannalla sijaitsee Sevanavankin luostari. Luostari rakennettiin alun perin saarelle, kunnes Josif Stalinin valtakaudella alkaneen ojituksen myötä järven vedenpinnan taso laski noin 20 metriä ja saaresta muodostui niemimaa.

Järven pohjoisrannalla sijaitsee noin 20 600 asukkaan Sevanin kaupunkityyppinen taajama (2011 väestönlaskennan mukaan).

* Järveä ympäröivät vuoret monesta suunnasta.Järveä ympäröivät vuoret monesta suunnasta.
* Sevanavankin luostariSevanavankin luostari

Lähteet
-------

1. 1 2  Population Census 2011: Table 1.5 Distribution of RA Population by Density of Administrative-territorial Units According to 2001 and 2011 Population Censuses. Republic of Armenia, De jure population (pdf) (taulukko peräisin Armenian vuoden 2011 väestönlaskennan sivustolta) *The Results of 2011 Population Census of the Republic of Armenia (Indicators of the Republic of Armenia)*. Armenian tasavallan kansallinen tilastopalvelu, armstat.am. Viitattu 30.12.2014. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lake Sevan
**Ilmarisenhauta** on Virtain Liedenpohjassa Maaselän hiekkakankaalla sijaitseva syvä rotko.

Tarinan mukaan Seppo Ilmarinen antoi *Ilma-Isto*-nimiselle jättiläiselle tehtäväksi rakentaa kanava vedenjakajan yli Toisvedestä Lapuanjoen vesistöön kuuluvaan Kukkolampeen. Jättiläinen tutki maakannasta ja kaivoi yhden lapiollisen Rasinnevan kohdalta niin että siihen syntyi neva. Kannaksen puolivälissä hän kaivoi maata kaksi lapiollista mutta kolmannella lapiollisella jättiläisen lapionvarsi katkesi. Jättiläinen suuttui tästä ja jätti työn kesken. Ilmarisen hauta jäi muistoksi tästä kaivutyöstä.

Toinen Ilmarisen hautaan liittyvä tarina on perimätiedon tapahtunut Suomen sodan aikana. Tarinan mukaan ruotsalaiset sotapäälliköt saivat venäläiseltä suuren kultamäärän palkkioksi siitä että Viaporin linnoitus luovutettiin ilman taistelua. Kulta-arkkua lähdettiin viemään kahden hevosen hevosen vetämillä kärryillä Pohjanmaan kautta Ruotsiin. Virroilla lastin kuljettajien kannoille ilmestyivät suomalaiset takaa-ajajat ja tästä hätäntyneenä he kääntyivät maantieltä syrjään ja hautasivat kulta-arkun Ilmarisen haudan lähelle Ylä-Liedenpohjan talon maille. Tätä *Suomen hintaa* ei ole vieläkään löydetty etsiskelystä huolimatta.

Katso myös
----------

* Ämmänkuopat
* Akmeelinhauta

Lähteet
-------

* Virtain luontokohteita[vanhentunut linkki]
* Totta vai tarua - Satun sukutarinat-blogi 2.3.2012 : Liedenpohja
**Tapaturmavakuutusosakeyhtiö Ilmarinen** perustettiin vuonna 1924 Viipurissa vahinkovakuutusyhtiö Karjalan sisaryhtiöksi. Talvisodan jälkeen yhtiön pääkonttori siirtyi Helsinkiin, jatkosodan alussa takaisin Viipuriin ja jälleen Helsinkiin, kun Viipuri menetettiin toistamiseen vuonna 1944.

Vuonna 1947 Ilmarisen pääomistaja Vakuutusosakeyhtiö Pohjola fuusioi Ilmarisen, Karjalan ja palovakuutusyhtiö Imatran uudeksi yhtiöksi, joka nimettiin Imatra-Karjalaksi. Viimeisenä itsenäisenä toimintavuonna 1947 Ilmarisen vakuutusmaksutulot olivat 4 miljoonaa markkaa. 

Yhtiön toimitusjohtajana oli vuodesta 1925 raumalaissyntyinen Lauri Haaksi (1893–1964). Hänen edeltäjänsä oli lyhyen aikaa Karjalan toimitusjohtaja K. O. Ifström.

Katso myös
----------

* Vakuutusyhtiö Karjalan pääkonttori

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tapaturmavakuutusosakeyhtiö Ilmarinen. (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen elinkeinoelämän keskusarkisto Elma.elka.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Tapaturmavakuutus Oy Ilmarinen - viipurilaisen vakuutusyhtiön vaiheita (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo Carlos Sauran elokuvasta. Jean-Luc Godardin elokuva samalta vuodelta on Etunimi: Carmen.*

**Carmen** on Carlos Sauran ohjaama espanjalainen flamencoelokuva vuodelta 1983. Se perustuu Prosper Mériméen novellin tarinaan ja Georges Bizet’n oopperan musiikkiin. Elokuvan pääosissa ovat Antonio Gades Antoniona, Laura del Sol Carmenina ja Paco de Lucia Pacona.

*Carmen* on keskimmäinen Sauran ja Gadesin yhteistyönä syntyneestä kolmesta flamencoelokuvasta. Trilogian muut osat ovat Federico García Lorcan näytelmään perustuva *Veren häät* (1981) ja Manuel de Fallan balettiin perustuva *Noiduttu rakkaus* (1985). Trilogian kaksi ensimmäistä osaa saivat kumpikin Suomessa ensi-iltansa vuonna 1983.

*Helsingin Sanomien* Helena Ylänen vertasi *Carmenia* ja vähän aiemmin näkemäänsä *Veren häitä* ja piti *Carmenia* niistä helpommin lähestyttävänä joskaan ei yhtä askeettisen tyylikkäänä: "Carmenin tarinan tragiikka on myös makeampaa, hikisempää ja sentimentaalisempaa kuin Lorcan runon sävyt, vaikka mustasukkaisuuden aiheuttamista veriteoista on kummassakin kyse." Eniten Ylästä häiritsi *Carmenin* kuvaustyyli, joka ihailee pääparin vartaloita viihteellisen laskelmoivasti.

Lähteet
-------

1. ↑  *Carmen (vuoden 1983 Carlos Sauran elokuva)* Elonetissä.
2. ↑  Carmen Full Cast & Crew *IMDB*. Viitattu 12.2.2023.
3. ↑  Silius, Raimo: *Studio 14, Elokuvan vuosikirja 1984*, s. 191. Suomen elokuvasäätiö, 1984. ISBN 951-9349-37-5.
4. ↑  Ylänen, Helena: Rakkauden kirous.  *Helsingin Sanomat*, 17.12.1983, s. 24. Näköislehti (maksullinen).
**Ilmarinen** oli rautarunkoinen höyrylaiva joka rakennettiin Tampereella Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n konepajalla 1862–1863 ruotsalaisen insinööri Hermann Kauffmanin piirustusten pohjalta. Laiva oli ensimmäinen Hämeen vesistöissä liikkunut potkurialus. 

Ilmarinen matkasi heinäkuussa 1863 Tampereelta Hämeenlinnaan ja onnistui suurien vaikeuksien jälkeen nousemaan ylös Lempäälän Kuokkalankoskea joka yhdisti Pyhäjärven ja Vanajaveden vesistöt. Saman kosken nousi ylös vuonna 1866 myös siipirataslaiva Vanaja mutta sen jälkeen kosken kautta ei kulkenut enää laivoja. Hämeenlinnan ja Tampereen välillä matkustajat joutuivat siirtymään jälkaisin Lempäälän Havaslahdesta maakannaksen poikki Kirkkojärven rantaan Pyhäjärven puolelle siihen saakka kunnes kannaksen poikki valmistui 1874 Lempäälän kanava. 

Kuokkalankosken pohjoisrannalle Tampereentien sillan viereen pystytettiin vuonna 1963 höyrylaiva Ilmarisen Kuokkalankosken nousun 100-vuotismuistomerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Suvi Mäkinen: Insinööri ja tehtaanjohtaja Hermann Kauffmann (1840–1908), *Koskesta voimaa* -sivusto
2. ↑  Lempäälän kunnan historiaa: Kuuluisasta Kuokkalasta kotoisin (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Aamulahden kuvakisa: Ilmarisen muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive)
Karhu 2 taustalla**Karhu 2** oli Karhumäen veljesten toinen itserakentama lentokone. Kone rakennettiin alkaen kesäkuun 1926 ja huhtikuun 1927 välisenä aikana Karhumäen navetan yläkerrassa sijainneessa entisessä kanalassa. Koneen rakentamiseen osallistuivat Niilo ja Valto Karhumäen lisäksi nuorin veljeksistä, Uuno, sekä Eemil Kankaanpää. Lisäksi DI Emil Lehto laski ja piirsi potkurin, suoritti tärkeimmät aerodynaamiset laskelmat, valitsi koneen siipiprofiilin sekä arvosteli koneen lujuus- ja tasapainolaskelmat.

Kone oli kaksipaikkainen, vapaastikantava puinen keskitaso, jossa oli siivissä Karhu 1:stä poiketen siivekkeet. Ohjaajan paikka oli takana, matkustaja tai oppilas istui edessä koneen painopisteen kohdalla. Siivet olivat yksisalkoiset ja ne voitiin kiinnittää runkoon neljällä pitkällä teräspultilla. Runko oli päällystetty haapavanerilla. Peräsimet ja siivekkeet olivat koivua. Verhoilu oli tehty pellavaisella tasokankaalla ja kiristys oli saatu aikaiseksi cellonisivelyllä. Kriittisimmät osat olivat metallityötä. Karhu 2 oli 1:n tapaan suunniteltu pelkästään talvikäyttöön, joten se oli vain teräsputkisilla suksilla varustettu.

Karhu 2 -koneella lennettiin ensimmäiset 30-40-metriä korkeat ilmahypyt rullauskokeiden yhteydessä illalla 26. huhtikuuta 1927. Moottoriongelmien jälkeen Niilo Karhumäki lensi vappuna 1927 lähes tunnin mittaisen lennon Jyväskylän yläpuolella. Kaikkiaan Karhu 2:lla lennettiin 56 lentoa, kun se tuhoutui ensimmäisenä yleisölennätyspäivänä sattuneessa onnettomuudessa 4. joulukuuta 1927. Siinä Karhu 2 törmäsi liukkaalla jäällä kuorma-auton kattoon lentäjän väistettyä jäällä olevia ihmisiä. Henkilövahinkoja ei sattunut.

Katso myös
----------

* Karhu 3
* Tiira

Lähteet
-------

* Ismo Tervonen: *Veljekset Karhumäki Suomen ilmailun pioneereina 1924-1956*. Apali, 2002. ISBN 952-5026-25-6.
* Rauni Valtonen: *Karhumäet Keljossa - Keskisuomalaista siviili-ilmailua 1925-1939*. Keski-Suomen Ilmailumuseo, 1990. ISBN 951-95688-0-8.
**Galeria** (m.kreik. Γαλερία, myös *Galaria*, Γαλαρία) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Myös Galerian historiasta tiedetään vain vähän. Stefanos Byzantionlaisen mukaan se oli alun perin ei-kreikkalaisten sikulien kaupunki. Noin vuonna 345/344 eaa. Galeria lähetti Entellan avuksi 1 000 hopliittia karthagolaisia vastaan; nämä kaikki saivat surmansa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Galarinos* (Γαλαρῖνος).

Galeria on luettu polisten eli kreikkalaisten kaupunkivaltioiden joukkoon lähinnä siksi, että Diodoros Sisilialainen mainitsee sen poliksena. Lisäksi sen tiedetään lyöneen omaa kreikkalaistyyppistä rahaa klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Kaupungissa oli myös kreikkalainen Zeus Soterin kultti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "16 Galeria", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Hansen, Mogens Herman: Index of characteristics that indicate polis status of 541 communities not explicitly called polis in Archaic and/or Classical sources Copenhagen Polis Centre.  Arkistoitu 24.7.2011. Viitattu 1.2.2018.
**Adrián Colunga Pérez** (s. 17. marraskuuta 1984 Oviedo, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti vuonna 2018 päättyneellä pelaajaurallaan Espanjan La Ligassa Recreativoa, Zaragozaa, Getafea, Sporting Gijónia ja Granadaa sekä muilla sarjatasoilla myös useita muita joukkueita. Hän pelasi yhdellä kaudella Englannin mestaruussarjassa sekä uransa lopulla Kyproksen ja Intian pääsarjoissa. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Colunga on Sporting Gijónin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä ammattilaisurallaan Segunda División B:ssä pelanneessa Marino de Luancossa, jossa hän pelasi lainasopimuksella. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi Sporting Gijónin reservijoukkueeseen.

Tammikuussa 2006 hänet vapautettiin sopimuksestaan, jonka jälkeen hän edusti neljänneksi korkeimman ja kolmanneksi korkemman sarjatason joukkueita. Kaudeksi 2007–2008 Colunga siirtyi Las Palmasiin, joka pelasi Segunda Divisiónissa. Hän pelasi kauden aikana 34 ottelua ja teki niissä 13 maalia.

Vuonna 2008 Colunga myytiin Recreativo de Huelvaan 2,7 miljoonan euron siirtokorvauksella. Sopimus oli pituudeltaan nelivuotinen. Ensiesiintymisensä joukkueessa hän teki 31. elokuuta 2008 ottelussa Real Betisiä vastaan. Samaisessa ottelussa hän onnistui myös maalinteossa. Colunga jäi Recreativon historiaan 21. joulukuuta 2008, kun hän onnistui rangaistuspotkusta Deportivo La Coruñaa vastaan, tehden näin neljännen perättäisen maalinsa eri otteluissa.

23. tammikuuta 2010 henkilökohtaisten ongelmiansa takia, Colunga siirtyi kauden loppuun asti kestävällä lainasopimuksella Real Zaragozaan. Osana kauppaa Braulio matkasi Recreativoon. Hän teki ensimmäisen maalinsa Tenerifeä vastaan. 21. maaliskuuta 2010 Colunga teki kaksi maalia Barcelonaa vastaan.

5. elokuuta 2010 Colunga siirtyi Getafeen 2,5 miljoonan euron siirtokorvauksella. Samaan aikaan Getafesta Recreativoon siirtyi Kepa.

Lähteet
-------

1. ↑  Adrián Colunga Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Adrián Colunga, segundo fichaje más caro de la historia del 'Recre', llega dispuesto a "no defraudar a nadie" Europa Press. 24.3.2010.
3. ↑  Zaragoza sign Colunga as Ayala leaves (Arkistoitu – Internet Archive) ESPN Soccernet. Viitattu 24.3.2010.
4. ↑  El Recreativo traspasa a Adrián Colunga al Getafe  5.8.2010. Libertad Digital. Viitattu 27.12.2021. (espanjaksi)
5. ↑  Kepa Blanco nuevo delantero del Decano  5.8.2010. Recreativo de Huelva.  Arkistoitu 24.5.2012. Viitattu 7.8.2010. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Adrián Colungan tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Barksin piirtämä kansikuva tarinalle.
**Kultainen kypärä** (engl. *The Golden Helmet*) on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä 32-sivuinen sarjakuvatarina vuodelta 1951.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Museon vahtimestarina työskentelevä Aku Ankka löytää vanhasta viikinkilaivasta kartan, josta käy ilmi Labradorin niemimaalle kätketyn viikinkien kultaisen kypärän sijainti. Simppu Sininen ja hänen asianajajansa Kalle Kepuli vaativat kartan itselleen ja lähtevät etsimään kruunua, sillä sen avulla Sininen voisi todistaa olevansa Amerikan löytäneen viikinkipäällikön jälkeläinen ja siten koko Pohjois-Amerikan hallitsija. Aku, Tupu, Hupu ja Lupu sekä museon kuraattori lähtevät heidän peräänsä löytääkseen kruunun ensimmäisinä.

Julkaisuhistoria
----------------

*Kultainen kypärä* julkaistiin alun perin *One Shots* -lehden numerossa 408 vuonna 1952. Suomessa tarina julkaistiin ensimmäistä kertaa *Aku Ankka* -lehden numerossa 9B/1955.

Don Rosa on tehnyt *Kultaiselle kypärälle* jatko-osan nimeltä *Kolumbuksen kadonneet kartat*, joka julkaistiin vuonna 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Golden Helmet (Arkistoitu – Internet Archive). Inducks. Viitattu 8.3.2017.
2. ↑  The Lost Charts Of Columbus (Arkistoitu – Internet Archive). Inducks. Viitattu 8.3.2017.
**Galician suuri Irmandiños-sota** käytiin Galician kuningaskunnassa vuosina 1467–1469. Siinä olivat keskeisessä roolissa Irmandiños-veljeskunnat jotka kapinoivat paikallista aatelia vastaan, samoin kuin pienemmässä vuosien 1431–1435 kapinassa. Molemmat kapinat kukistettiin, mutta ne vaikuttivat Galician tiiviimpään liittymiseen Kastilian alaisuuteen.

Sanaa irmandiños on käytetty Galiciassa monissa historiallisissa yhteyksissä. Se viittaa sananmukaisesti pikkuveljiin tai "veikkosiin", ja sillä on yhteys espanjassa keskiaikaisista killoista käytettyyn ilmaisuun.

Tuohon aikaan Galicia oli jo liitetty Leónin ja Kastilian kuningaskuntien alaisuuteen, mutta keskusjohto oli heikkoa koska alue oli eristyksissä vuorten takana. Kastilian valtaa heikensi myös siellä käyty sisällissota  Henrik IV:n ja hänen nuoremman veljensä Alfonson ja tämän johtamien aatelisten joukkojen välillä.

Galiciassa feodaalivaltaa käyttivät sekä kirkkoruhtinaat että maallinen aateli. 

Sotatoimet alkoivat vuonna 1467, mutta irmandiños-veljeskuntia oli perustettu jo muutamia vuosia aikaisemmin alueen kaupunkeihin Kastilian kuninkaan  Henrik IV:n tuella. Alue oli kokenut kovia katovuosien ja ruttoepidemioiden takia. Veljeskuntiin liittyi sekä talonpoikia että kaupunkilaisia, ja jopa alempiarvoista aatelia ja papistoa. Veljeskuntiin liittyi kaikkiaan noin 80 000 taistelijaa. Vastustajiksi koettiin suuret maanomistajat, joilla oli linnoja ja linnoituksia, sekä linnaluostarit. Kahden vuoden sodan aikana veljeskunnat tuhosivat noin 130 linnoitusta.

Sodan alussa aatelisto pakeni Portugaliin tai Kastiliaan, mutta vuonna 1469 Pedro Madruga kokosi aatelisten joukot ja aloitti vastahyökkäyksen Portugalista käsin. Aatelisjoukoilla oli ylivertaiset aseet, kuten hakapyssyjä, ja kapina tukahdutettiin ja sen johtajat pidätettiin ja teloitettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Carlos Barros: Los irmandiños de Galicia Universidad de Santiago de Compostela. Viitattu 13.6.2015.
2. ↑  Carlos Barros: Revuelta de los irmandiños. Los gorriones corren tras los halcones *h-debate.com*. Viitattu 14.6.2015.
3. ↑  José María Monsalvo: *Historia de la España medieval*, s. 327. Ediciones Universidad de Salamanca. ISBN 9788490124048. Teoksen verkkoversio (viitattu 14.6.2015).
4. ↑  Juan Jose Bande: *Camino de Santiago Alma y Vida de un pueblo*, s. 54. Lulu. ISBN 9781291744842.
5. ↑  Bibliografía de Pedro Álvarez de Sotomayor (Pedro Madruga) Soutomaior. Viitattu 14.6.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Irmandiño#The\_Great\_War
**Kokonpuro** on puro Lappajärvellä. 

Se laskee Vanhaltanevalta Lappajärveen Savonkylän Kokolla. Kokonpuron valuma-alueella, jonka pinta-ala on 27 neliökilometriä, on peltomaata 16 % ja sen latvoilla on suomaata. Vanhaneva on reunoiltaan osittain ojitettu, mutta sen keskiosat ovat avosuota ja ojittamatonta aluetta. Valuma-alueen latvat ovat kangasmetsää, jota kutsutaan Pykäläkankaaksi. Peltomaat on Ruohonevan nimen perusteella raivattu suomaasta. Pelloilta on salaojat johdettu puroon, joka saa pelloilta hajakuormitusta. Puron alajuoksun uoma on 1980-luvulla perattu, mutta latvoilla ja yläjuoksulla uoma virtaa vielä luontaisena. Puro virtaa eroosioherkällä alueella ja sille on kaavailtu suojavyöhykkeitä estämään kiintoaineksen valumista puroon.

Puron varressa sijaitsee arvokkaita luontokohteita, joista selvitystyössä on mainittu suistoalueen vahat männyt sekä sen alajuoksun maisemalliset arvot.

Lähteet
-------

1. ↑  Kokonpuro, Lappajärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 15.10.2019.
2. ↑  Kokonpuro, Lappajärvi (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 15.10.2019.
3. ↑  Polso, Anne: Suojavyöhykesuunnitelma Lappajärven valuma-alueelle, s.17, Länsi-Suomen ympäristökeskus, Vaasa, 2001
4. ↑  Asunmaa, Riikka: Lappajärven maisemanhoitosuunnitelma, Lappajärvi, 2013

Aiheesta muualla
----------------

* Jonna Koivunen: Maankäytön ja muun ihmistoiminnan vaikutukset Länsi-Suomen pienvirtavesien pohjaeläimistön tilaan (Pro gradu –tutkielma)
* Olli Malve, Timo Huttuja, Kari Lehtinen ja Kirsti Krogerus: Ähtävänjoen vesistön rehevyystasoon vaikuttavat tekijät
Pukki

**Galicianvuohi** (gal. *cabra galega*) on Galiciasta peräisin oleva kesyvuohen (*Capra aegagrus hircus*) rotu. Rotu on hyvin sopeutumiskykyinen, ja sillä on todettu olevan muita rotuja parempi vastustuskyky maksamadoille. Espanjan maatalous-, ravinto- ja ympäristöministeriö on luokitellut galicianvuohen erittäin uhanalaiseksi. Niitä oli vuoden 2017 lopussa 1 012 kappaletta (914 naarasta, 99 urosta), kaikki Galiciassa. Niitä elää pääasiassa vuoristoisilla alueilla Lugon ja Ourensen maakunnissa.

Ulkonäkö
--------

Galicianvuohen turkki on mahonginvärinen tai punertava. Jos turkissa on valkoisia pilkkuja, eläimen ei katsota olevan puhdasrotuinen. Karva on usein lyhyttä ja kiiltävää, ja uroksilla pidempää kuin naarailla. Pää on pieni, silmät keskikokoiset tai pienet. Sarvet kaartuvat taaksepäin. Uroksilla ne ovat naaraita pidemmät ja paksummat. Urosten keskipaino on 70 kilogrammaa ja -pituus 75 senttimetriä, naaraiden 55 kg ja 65 cm.

Käyttö
------

Galicianvuohia käytetään pääasiassa lihantuotantoon. Niitä kasvatetaan perhetiloilla, joilla ne elävät usein yhdessä muiden lajien, kuten lampaiden, kanssa. Laumassa voi olla jopa 400 vuohta, mutta tyypillisin laumakoko on noin 100 yksilöä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mandiá, Diana: O plus de resistencia da cabra galega *GCiencia*.  29.12.2015. Ciencia Galega. Viitattu 12.3.2018. (galegoksi)
2. ↑  Catálogo razas Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente.  Arkistoitu 29.11.2012. Viitattu 12.3.2018. (espanjaksi)
3. ↑  Raza caprina: Cabra calega – Datos Censales Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente. Viitattu 12.3.2018. (espanjaksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Raza caprina: Cabra calega – Datos Generales Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente.  Arkistoitu 13.3.2018. Viitattu 12.3.2018. (espanjaksi)
5. ↑  Raza caprina: Cabra calega – Datos Morfológicos Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente. Viitattu 12.3.2018. (espanjaksi)[vanhentunut linkki]
6. ↑  Raza caprina: Cabra calega – Usos Productivos, Importancia y Sistemas de Explotación Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio AmbieBode, Galicia (Spain).jpnte. Viitattu 12.3.2018. (espanjaksi)[vanhentunut linkki]
Matematiikassa **kokonaislukujen tekijöihinjaolla** tarkoitetaan hajotelmaa, missä annettu kakkosta suurempi kokonaisluku esitetään sen tekijöiden tulona. Jos kaikki kyseiset tekijät ovat alkutekijoitä, puhutaan luvun alkutekijähajotelmasta.  Tämä hajotelma on kullekin luvulle yksikäsitteinen tekijöiden järjestystä lukuun ottamatta ja alkutekijöiden löytämiseksi on kehitetty useita algoritmeja. Nykyiset salakirjoitusmenetelmät perustuvat siihen, että annettu kokonaisluku on vaikea jakaa alkutekijöihin. Toistaiseksi ei tiedetä, onko tekijöihinjaolle olemassa nopeaa algoritmia, eli voidaanko *b* bitin pituinen kokonaisluku jakaa alkutekijöihin aikavaativuusluokassa O(bn) jollakin kokonaisluvulla *n*.

Algoritmeja tekijöihin jakamiseen
---------------------------------

Jokainen kokonaisluku voidaan jakaa alkutekijöihin käymällä läpi kaikki luvun neliöjuurta pienemmät alkuluvut ja katsomalla, onko luku jaollinen kyseisellä alkuluvulla. Tämä on kuitenkin varsin tehotonta. Toistaiseksi nopein tunnettu menetelmä alkulukuhajotelman löytämiseen on niin sanottu yleinen lukukuntaseula -menetelmä, joka jakaa *b*-bitin kokoisen luvun *n* alkutekijöihin ajassa
{\displaystyle O\left(\exp \left(\left({\begin{matrix}{\frac {64}{9}}\end{matrix}}b\right)^{1 \over 3}(\log b)^{2 \over 3}\right)\right)}. Jos kuitenkin joku onnistuu rakentamaan toimivan kvanttitietokoneen, voidaan tällä koneella jakaa luvut alkutekijöihin polynomiaalisessa ajassa Peter Shorin kehittämällä algoritmilla. Vuonna 2001 saatiin rakennettua seitsemällä kubitillä toimiva kvanttitietokone, joka jakoi luvun 15 onnistuneesti alkutekijöihin.

Toistaiseksi ei tiedetä, mihin aikavaativuusluokkaan tekijöihinjakamisongelma kuuluu. Se, onko annetulla luvulla *n* alkutekijää, joka on pienempi kuin *M* on nimeltään **tekijöihinjaon päätösongelma**. Sen tiedetään olevan sekä NP että co-NP. Tämä siksi, että voidaan tarkistaa kyllä- ja ei-vastaukset annetuille tekijäehdokkaille jos ne tiedetään alkuluvuiksi tai yhdistetyiksi luvuiksi. Tekijöihinjaon tiedetään olevan BQP Shorin algoritmin perusteella. Tekijöihinjaosta oletetaan, että se ei kuulu luokkiin P, NP-täydellinen eikä co-NP-täydellinen. Jos onnistutaan osoittamaan, että ongelma ei ole NP-täydellinen eikä co-NP-täydellinen, tulee samalla osoitettua, että NP = co-NP. Tulos olisi hämmästyttävä, joten nykyään uskotaankin, että tekijöihinjako ei kuulu näihin luokkiin. Monet ovat yrittäneet tuloksetta löytää polynomiaalista algoritmia tekijöihinjaolle, joten epäillään, että tekijöihinjako ei ole P-ongelma.

Sen sijaan annetun luvun toteaminen yhdistetyksi luvuksi on helpompaa kuin sen tekijöiden etsiminen. Tämä ongelma voidaan ratkaista polynomiaalisessa ajassa AKS alkulukutestin avulla. On myös kehitetty monia probabilistisiä testejä luvun alkuluvuksi osoittamiseen. Monet näistä ovat nopeita, mutta ne eivät anna täydellistä varmuutta sille, onko annettu luku alkuluku. Alkulukutestauksen helppous on tärkeä osa RSA-algoritmia, jossa on välttämätöntä löytää suuria alkulukuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Metsänkylä, Tauno & Näätänen, Marjatta: *Algebra*, s. 11. Helsinki: Limes ry, 2003. ISBN 951-745-200-4.
**Kokonaisanalyysijärjestelmä** (Total Analysis System, TAS) kuvaa laitetta, joka suorittaa automaattisesti näytteen kemiallisen analyysin edellyttämät vaiheet, kuten näytteenoton, näytteen kuljetuksen, suodatuksen, laimennuksen, kemialliset reaktiot, erottelun ja osoittamisen.

Alan uusi kehityssuunta on mikro-kokonaisanalyysijärjestelmien (µTAS) luominen. Tällainen järjestelmä kutistaa koko laboratorion sirun kokoiseksi lab-on-a-chip-järjestelmäksi. Erittäin pienen kokonsa vuoksi tällainen järjestelmä voidaan sijoittaa lähelle näytteenottopaikkaa. Se voi myös olla erittäin kustannustehokas, kun otetaan huomioon sirutekniikat, näytekoot ja analyysiin kuluva aika. Se vähentää myös laboratoriohenkilöstön altistumista myrkyllisille kemikaaleille, mikä on lisäetu perinteisiin tekniikoihin verrattuna. Toinen tämän tekniikan etu on se, että käyttöpistediagnostiikkasarjat eivät epidemioiden aikana vaadi ammattitaitoisia teknikkoja, mikä saattaa pelastaa jopa miljoonia ihmishenkiä.

Katso myös
----------

* Mikrofluidistiikka
* Lab-on-a-chip
* Bio-MEMS
**Ilmarinen** on Kiteen lukion oppilaitoskiinteistö Kiteellä.

Kiinteistö on vihitty käyttöön 1.9.2010, ja se on saanut nimensä Kiteen Puhoksessa vuonna 1833 rakennetun Suomen ensimmäisen höyrylaiva Ilmarisen mukaan. Nimi viittaa myös sivistys- ja kulttuurikeskukselle ominaiseen kulttuuriperimään sekä sopii koulumäellä oleviin muiden vesistöaiheisten ja teollisuushistoriaan liittyviin oppilaitoskiinteistöjen nimiin (Arppe, Rantala ja Ruori). Oppilaitoskiinteistössä toimivat Kiteen lukion lisäksi Keski-Karjalan kansalaisopisto, Keski-Karjalan musiikkiopisto, Kiteen kaupungin kulttuuri- ja nuorisotoimen hallinto sekä Kiteen kaupungin ruokapalvelut. Kiinteistössä on myös Kiteesali, noin 280-paikkainen, auditoriomuotoinen juhla- ja esiintymissali.

Pohjois-Karjalan rakennusalan ammatillisaatteelliset järjestöt (Pohjois-Karjalan Arkkitehdit SAFA, Pohjois-Karjalan Rakennusinsinöörit ja -arkkitehdit RIA ry, Joensuun Rakennusmestarit ja -insinöörit AMK ry ja Pohjois-Karjalan LVI-yhdistys ry) valitsivat Ilmarisen vuoden 2010 maakunnalliseksi rakennuskohteeksi. Palkinnon tarkoituksena on tuoda esille korkealaatuista suunnittelua ja rakentamista Pohjois-Karjalassa.

Sivistys- ja kulttuurikeskus Ilmarisen katuosoite on Koulutie 3, Kitee.
**Kyösti Juhani Halonen** (s. 28. tammikuuta 1958 Lappeenranta) on suomalainen kenraaliluutnantti evp.

Kyösti Halonen syntyi diplomi-insinööri Veikko Halosen ja Aino Sallisen perheeseen ja avioitui vuonna 2015 Maarit Pölösen kanssa. Halonen tuli ylioppilaaksi 1977 ja valmistui Kadettikoulusta 1981 ja Sotakorkeakoulusta 1991. Hän toimi opetusupseerina Laskuvarjojääkärikoulussa 1981–1984 ja Kadettikoulussa 1985–1988, toimistoesiupseerina pääesikunnassa 1993–1994 ja Maanpuolustuskorkeakoulussa opetusupseerina 1995–1996 ja tutkijana vuodesta 1996. Halonen ylennettiin vänrikiksi 1977, luutnantiksi 1981, yliluutnantiksi 1983, kapteeniksi 1987, majuriksi 1990 ja everstiluutnantiksi 1997.

Urheilukoulun johtajan tehtävästä everstiluutnantti Halonen siirtyi Panssariprikaatin komentajaksi 2001. Everstinä ja pääesikunnan johtamisjärjestelmäosaston päällikkönä hänet valittiin Sotilasurheiluliiton puheenjohtajaksi 2006. Prikaatikenraaliksi Halonen ylennettiin 2007, kenraalimajuriksi 2013 ja kenraaliluutnantiksi 2015. Puolustusvoimien logistiikkapäällikkönä ja Maavoimien materiaalilaitoksen johtajana toiminut Halonen tuli eroamisikään vuoden 2018 alussa, puolustusvoimien sotatalouspäällikkönä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 101. Halonen, Kyösti Juhani. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑  Evers­ti­luut­nant­ti Kyösti Halonen Pans­sa­ri­pri­kaa­tin ko­men­ta­jak­si. *Kaleva*, 20.12.2001. (Viitattu 24.8.2020)
3. ↑  Kyösti Halosesta Sotilasurheiluliiton puheenjohtaja. MTV-Uutiset, 17.11.2006. (Viitattu 24.8.2020)
4. ↑  Kyösti Halosesta kenraalimajuri. *Turun Sanomat*, 4.6.2013. (Viitattu 24.8.2020)
5. ↑  Tasavallan presidentti ylensi joukon kenraaleja. YLE-Uutiset, 6.12.2015. (Viitattu 24.8.2020)
6. ↑  Puolustusvoimien sotatalouspäällikkö vaihtuu ensi vuoden alusta. *Ruotuväki*, 6.10.2017. (Viitattu 24.8.2020)
**Yksikkömatriisi** eli **identiteettimatriisi** on diagonaalimatriisi, jonka päälävistäjän alkiot ovat ykkösiä ja muut nollia.

Yksikkömatriisin merkitseminen
------------------------------

Identiteettimatriisi toimii neliömatriisien renkaan ykkösalkiona. *n×n* -identiteettimatriisia merkitään I\_n tai vain I, jos *n*:n arvosta ei ole epäselvyyttä. Matriisirenkaiden \mathcal{M}\_1, \mathcal{M}\_2, \ldots , \mathcal{M}\_n identiteettimatriisit ovat

I\_1 = \begin{bmatrix}
1 \end{bmatrix}
,\ 
I\_2 = \begin{bmatrix}
1 & 0 \\
0 & 1 \end{bmatrix}
,\ 
I\_3 = \begin{bmatrix}
1 & 0 & 0 \\
0 & 1 & 0 \\
0 & 0 & 1 \end{bmatrix}
,\ \cdots ,\ 
I\_n = \begin{bmatrix}
1 & 0 & \cdots & 0 \\
0 & 1 & \cdots & 0 \\
\vdots & \vdots & \ddots & \vdots \\
0 & 0 & \cdots & 1 \end{bmatrix}

Yksikkömatriisi voidaan kirjoittaa myös diagonaalimuodossa

I = \textrm{diag}(1,1,\ldots,1)
tai Kroneckerin deltan avulla

I = \delta\_{ij}\,.

Yksikkömatriisin ominaisuuksia
------------------------------

Matriisien *A* ja *B* kanssa identiteettimatriisille on voimassa

AI = A\,
ja

IB = B\,
lisäksi käänteismatriisin määritelmän mukaan

AA^{-1} = A^{-1}A = I\,,
jos *A* on säännöllinen. Identiteettimatriisin determinantti on 1. Identiteettimatriisi on selvästi ortogonaalinen. Identiteettimatriisin *i*:s sarake on yksikkövektori *ei*. Nämä yksikkövektorit ovat identiteettimatriisin ominaisvektorit. Niitä vastaava ainoa ominaisarvo on 1, jonka kertaluku *n×n* -identiteettimatriisilla on *n*. Myös *n×n* -identiteettimatriisin jälki on *n*. Identiteettimatriisi on yksi binäärimatriiseista.

Katso myös
----------

* Ykkösmatriisi

Lähteet
-------

1. ↑  Markku Lehto: "9.1", *Fysiikan matemaattiset perusteet II (FYS200)*, s. 170. Fysiikan laitos, Jyväskylän yliopisto, 2001. ISBN 951-39-0910-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Yksikkömatriisi PlanetMathissa (englanniksi)
**Kokofata** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin lounaisosassa noin 60 kilometriä Kitasta länteen. Kunnassa on 22 100 ja keskuskylässä 4 700 asukasta (vuonna 2009).

Kokofatan kunta rajoittuu pohjoisessa Kitan piirin Kobrin ja Tambagan, idässä Bougaribayan ja Gadougou I:n, etelässä Kouloun sekä lännessä Kéniéban piirin Kouroukoton ja Bafoulabén piirin Bamafélén kuntiin. Seutu on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jonka yllä kohoaa Konlokonron eli Kékérékouroun vuori. Länsirajalla virtaa Bafing, johon laskee sen sivujoki Balé. Sademäärä on melko korkea ja kasvillisuus runsasta.

Kuntaan kuuluu 17 kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja ja fulbeja. Bozot harjoittavat vesistöjen varrella kalastusta.

Kokofatan kautta kulkee Kitan ja Senegalin rajan välinen maantie RN24. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja maissi. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 14.1.2018.
2. ↑  Mali – Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 14.1.2018.
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Kokofata 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 14.1.2018. [vanhentunut linkki]
**Empiirinen koulukunta** (m.kreik. Ἐμπειρικοί, *Empeirikoi*) oli lääketieteellinen koulukunta antiikin Kreikassa ja Roomassa. Koulukunnan perustajina pidetään Serapion Aleksandrialaista ja Filinos Koslaista kolmannella vuosisadalla jaa.

Koulukunnan jäseniä kutsuttiin empiirikoiksi siksi, että he katsoivat perustavansa toimintansa ainoastaan havaintoihin eli ilmeisiin tosiseikkoihin, ja pyrkivät jättämään teoretisoinnin esimerkiksi sairauksien syitä koskien. Näin ollen he olivat vastakohta toiselle antiikin lääketieteen koulukunnalle, dogmaattiselle koulukunnalle. Kolmas koulukunnista, metodinen koulukunta, sijoittui näkemyksissään näiden kahden puoliväliin.

Empiirisen koulukunnan tunnettuja jäseniä ovat muun muassa kreikkalaiset Apollonios Kitionlainen, Glaukias, Herakleides, Bakkhios, Zeuksis, Menodotos, Theodas, Herodotos ja Aiskhrion, sekä gallialainen Marcellus Empiricus. Sekstos Empeirikos oli empiristi lisänimeltään, mutta antaa itse ymmärtää kannattavansa enemmän metodisen koulukunnan näkemyksiä: hän oli filosofiselta koulukunnaltaan pyrrhonisti, ja katsoi, etteivät empiirisen koulukunnan näkemykset ole yhteensopivia pyrrhonistisen skeptisismin kanssa, koska koulukunta esittää positiivisia väitteitä ei-ilmeisten asioiden tavoittamattomuudesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Bury, Robert Gregg: Alaviite *a*, s. 146-147. Teoksessa Sextus Empiricus; Bury, R. G. (toim.): *Outlines of Pyrrhonism*. Loeb Classical Library. Harvard University Press, 1955.
2. ↑  Bury, Robert Gregg: "Introduction", s. xli. Teoksessa Sextus Empiricus 1955.
3. ↑  Sekstos Empeirikos: *Pyrrhonismin pääpiirteet* I.236-237.
**Galeriuksen palatsi** (kreik. Ανάκτορο του Γαλερίου, *Anáktoro tou Galeríou*) oli roomalaisaikainen palatsi Thessalonikissa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee kaupungin keskustassa.

Galeriuksen palatsin raunioita.
Palatsi rakennettiin noin vuonna 300. Sen rakennutti keisari Galerius, joka oli yksi Rooman tetrarkian keisareista ja piti Thessalonikia hallintopaikkanaan. Palatsi liittyi suurempaan rakennuskokonaisuuteen, johon kuuluivat myös muun muassa niin kutsutut Rotunda ja Galeriuksen kaari sekä hippodromi.

Palatsista on kaivettu esiin merkittävä osa Plateía Navarínou ja Dimitríou Goúnari -katujen alueella. Löydöksiin kuuluu muun muassa mosaiikkilattioin koristettuja huoneita, peristyylipiha sekä suurikokoisia seinien osia. Alueen lounaisosassa on suuri kahdeksankulmainen rakennus, jonka halkaisija on noin 30 metriä. Sitä käytettiin joko temppelinä tai jonkinlaisena valtaistuinsalina. Palatsin itäpuolella oli 400–500 metriä pitkä hippodromi, jota ei kuitenkaan ole kaivettu esiin. Siitä on kuitenkin tehty joitakin löydöksiä.

Raunioita on kunnostettu vuodesta 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Galerius Palace *Enjoy Thessaloniki*. Viitattu 27.4.2015.
2. 1 2  Papayianni, I.: The Restoration Of The Galerius Palace In Thessaloniki.  *WIT Transactions on The Built Environment*, 1999. doi:10.2495/STR990651. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  The Galerian Palatial Complex *Thessaloniki Travel*.  Arkistoitu 28.6.2015. Viitattu 27.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Galeriuksen palatsi** Wikimedia Commonsissa
Geluk-lama ja tämän keltainen hattu
**Geluk** (tiibetiksi དགེ་ལུགས་), tai **gelug**, on yksi tiibetinbuddhalaisuuden koulukunta. Se on länsimaissa parhaiten tunnettu tiibetinbuddhalaisuutta edustava suuntaus, koska sen johtava opettaja on dalai-lama.

Muiden tiibetinbuddhalaisten koulukuntien tavoin myös geluk katsoo seuraavansa intialaisen mestarin, Atishan, perintöä. Itsenäisen geluk-koulukunnan perustajaksi mainitaan kuitenkin Je Tsongkhapa (1357–1419). Hän opiskeli aluksi sakya-linjaa, sitten kagyu-linjaa, vaelsi ympäri Tiibetiä suurimman osan elämästään ja päätyi lopulta perustamaan geluk-linjan ja Ganden-luostarin hieman ennen kuolemaansa Lhasassa. Padmasambhavan kerrotaan ennustaneen Tsongkhapan syntyvän bodhisattvan emanaationa.

Kiinan kulttuurivallankumouksen aikana kiinalaiset tuhosivat alkuperäisen Ganden-luostarin ja polttivat Tsongkhapan muumion. Erään munkin väitetään kuitenkin onnistuneen pelastaa pala Tsongkhapan kallosta ja joitain tuhkia.

Geluk painottaa erityisesti sutrien oppimista ja buddhalaista filosofiaa. Lisäksi väittelystä ja buddhalaisesta etiikasta on tullut tärkeitä osia gelukin harjoittamisessa. Erottuakseen muiden linjojen lamoista, geluk-lamat käyttävät keltaista hattua punaisen sijaan.

Tsongkhapan yhdestä tärkeästä oppilaasta, Khedrup Gelek Pelzangista, tuli myöhemmin ensimmäinen panchen-lama, joka oli avainasemassa ensimmäisen dalai-laman kouluttamisessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Background on the Gelug or Geluk School of Tibetan Buddhism *Learn Religions*. Viitattu 21.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2  The Gelug School | Karmapa *The Karmapa*.  2021. Viitattu 21.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  Geluk Tradition *www.gelukfoundation.org*. Viitattu 21.2.2021. (englanniksi)
4. ↑  The Four Lineages of Tibetan Buddhism  15.10.2019. Yongey Mingyur Rinpoche. Viitattu 21.2.2021. (englanniksi)
5. ↑  Gelug | Definition of Gelug by Oxford Dictionary on Lexico.com also meaning of Gelug *Lexico Dictionaries | English*. Viitattu 21.2.2021. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
6. ↑  Lama Tsongkhapa Disciples Statues  2016. Tushita Meditation Centre. Viitattu 21.2.2021. (englanniksi)
Discharge esiintymässä Roomassa 2006.
**Discharge** on vuonna 1977 perustettu englantilainen hardcore punk -yhtye. Yhtyeen alkuperäisjäsenet olivat Terry "Tez" Roberts (laulu), Tony "Bones" Roberts (kitara), Roy "Rainy" Wainwright (kitara), Nigel Bamford (basso) ja Akko (rummut). Vuonna 1979 Kelvin Morris liittyi yhtyeeseen laulajaksi ja Roberts siirtyi rumpuihin.

Yhtye oli merkityksellinen etenkin 1980-luvun alussa. Se edusti punkin siirtymistä poliittisempaan suuntaan. Dischargea pidetään yleisesti yhtenä ensimmäisistä hardcore punk- ja d-beat-yhtyeistä. Yhtyeen kitarapohjainen soundi ja antimelodiset, huutavat lauluosat toivat punkille kuulijoita metallisemman musiikin puolelta. Metallica on levyttänyt omat versionsa kahdesta Dischargen kappaleesta. Dischargen musiikki on vaikuttanut suuresti grindcore- ja death metal -tyylilajien syntyyn.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Why?* (1981)
* *Hear Nothing See Nothing Say Nothing* (1982)
* *Grave New World* (1986)
* *Massacre Divine* (1991)
* *Shootin' Up the World* (1993)
* *Discharge* (2002)
* *Disensitise* (2008)
* *End Of Days* (2016)

### Kokoelmat

* *Never Again* (1984)
* *1980–1986* (1986)
* *Protest and Survive* (1992)
* *The Clay Punk Singles Collection* (1995)
* *Vision of War* (1997)
* *Hardcore Hits* (1999)
* *Society's Victims* (2004)
* *War Is Hell* (2008)

### EP:t

* *Realities of War* (1980)
* *Fight Back* (1980)
* *Decontrol* (1980)
* *Never Again* (1981)
* *Warning: Her Majesty's Government Can Seriously Damage Your Health* (1983)
* *Beginning of the End* (2006)
* *Propaganda Feeds* (2011)
* *New World Order* (2016)

### Singlet

* *State Violence State Control* (1982)
* *The Price of Silence* (1983)
* *The More I See* (1984)
* *Ignorance* (1985)

Lähteet
-------

1. ↑  Jason Ferguson: 35 Years Later: Discharge - 'Why' EP *Orlando Weekly*.  Arkistoitu 28.7.2019. Viitattu 28.7.2019. (englanniksi)
**Mutkakulmumittari** (*Idaea aversata*) on kulmumittareihin kuuluva, erittäin yleinen perhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Mutkakulmumittari on pienehkö perhoslaji, jonka siipien kärkiväli on 23–29 mm. Perhosesta on kaksi eri värimuunnosta; nimialalaji, jolla siipien poikki kulkee selkeä tummempi vyö sekä f. *remutata*, jolla sitä ei ole. Näistä jälkimmäinen on Suomessa yleisempi.

Mutkakulmumittarin siipien pohjaväri on vaihtelevan kellanharmaa ja kaikissa siivissä on musta diskaalitäplä. Sekä etu- että takasiipien poikki kulkee kolme ruskeaa poikkiviirua, joista sisimpänä sijaitseva tyvipoikkiviiru voi olla hyvin himmeä. Kuitenkin sekä sisempi että ulompi poikkiviiru erottuvat yleensä hyvin ja nimimuodolla jälkimmäisten viirujen välinen alue on selvästi muuta siipeä tummempi. Tärkeänä tuntomerkkinä ulompi poikkiviiru tekee voimakkaan mutkan etusiiven etuosassa. Siiven ulkosyrjässä kulkevaan ohueen mustaan viiruun liittyy rivi pieniä mustia täpliä.

Mutkakulmumittarin vaaleaa muotoa hyvin paljon muistuttavia perhosia ovat kaarikulmumittari (*Idaea straminata*) ja pistekulmumittari (*Idaea deversaria*). Näistä laji eroaa suuremman kokonsa ja selvästi paremmin erottuvien poikkiviirujensa perusteella.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Mutkakulmumittarin levinneisyysalue ulottuu Portugalista ja Pohjois-Afrikasta Euroopan ja Venäjän poikki Japaniin saakka. Suomessa mutkakulmumittaria tavataan ainakin Etelä-Lappiin saakka. Perhosen lentoaika kestää heinä-elokuun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Hämärässä lentävä laji, joka lähtee häiriöstä helposti lentoon päivälläkin. Mutkakulmumittaria tavataan jokseenkin kaikenlaisissa ympäristöissä, mutta yleisin se lienee pensaikkoisilla niityillä. Perhoset lentävät valolle ja vierailevat erityisesti lehmusten kukilla. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Mutkakulmumittarin värimuoto f. *remutata*
Toukka käyttää ravintonaan erityisesti voikukkien (*Taraxacum*) kuihtuneita lehtiä sekä sammalta.

Lähteet
-------

* Suomen luonto: Perhoset, Weilin+Göös 1996

### Viitteet

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Mutkakulmumittari – *Idaea aversata* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Mutkakulmumittari (*Idaea aversata*)
5. 1 2 3  Mikkola K, Jalas I, Peltonen O. 1985. Suomen perhoset. Mittarit 1. Suomen Perhostutkijain Seura. Tampereen kirjapaino Oy Tamprint. ISBN 951-99620-7-7
6. ↑
7. 1 2  Peder Skou: The geometroid moths of North Europe (Lepidoptera, Drepanidae and Geometridae). Brill 1986 ISBN 978-9004078598 s. 58–59

Aiheesta muualla
----------------

* kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q137324
* Wikispecies: Idaea aversata
* BioLib: 52515
* BOLD: 98672
* CoL: 3PBGQ
* EoL: 274650
* EUNIS: 307295
* Fauna Europaea: 444228
* Fauna Europaea (new): 4ee04194-033b-4fd7-9821-987c4fb2e474
* GBIF: 5146559
* iNaturalist: 123658
* IRMNG: 11125352
* LepIndex: 213384
* LoB: 3979
* NBN: NBNSYS0000005786
* NCBI: 104447

 |

 |
**Gemma Bertagnolli** (s. 20. heinäkuuta 1967 Bolzano) on italialainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.

Bertagnolli aloitti uransa hyvin nuorena ja saavutti menestystä useissa kansallisissa sekä kansainvälisissä kilpailuissa, kuten AsLiCo-kilpailussa ja Francesc Viñas -kilpailussa (erikoispalkinto parhaasta W. A. Mozart -tulkinnasta). Hän nousi maineeseen yhtenä oman sukupolvensa ansioituneimmista barokin ja klassismin kausien ohjelmiston laulajista. Bertagnolli on esiintynyt muun muassa La Scalassa, Rossini-oopperafestivaalilla, Staatsoper Unter den Lindenissä, Salzburgin musiikkijuhlilla, Maggio Musicale Fiorentinossa, Baijerin osavaltionoopperassa, Théâtre des Champs-Élysées'ssä, Teatro Regio di Torinossa ja Teatro Comunale di Bolognassa. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Roberto Abbadon, Semjon Bytškovin, Daniele Gattin, Gianandrea Gavazzenin, Gianluigi Gelmettin, Fabio Luisin, Lorin Maazelin, Zubin Mehtan, Riccardo Mutin, Wolfgang Sawallischin, Simone Youngin ja Jonathan Webbin kanssa.

Bertagnolli on tulkinnut barokkiohjelmistoa myös periodisoittimin esiintyvien kokoonpanojen kanssa. Hän on tehnyt lisäksi tyylilajien rajat ylittänyttä yhteistyötä Ennio Morriconen ja Dulce Pontesin kanssa. Bertagnollin rooleihin oopperoissa ovat lukeutuneet Sophie (*Ruusuritari*), Amenaide (*Tancredi*), Pamina (*Taikahuilu*), Ismene (*Mitridate, re di Ponto*) ja Susanna (*Figaron häät*). Hänen konserttiohjelmistoonsa ovat kuuluneet muiden muassa Gustav Mahlerin sinfoniat nro 2 ja 4 sekä teoksia Johann Sebastian Bachilta, Georg Friedrich Händeliltä, Giovanni Battista Pergolesilta ja Wolfgang Amadeus Mozartilta.

Bertagnolli on toiminut UNICEF-lähettiläänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gemma Bertagnolli (Soprano) Bach-Cantatas.com
2. ↑  Lirico Sperimentale, al via i corsi di alta formazione musicale/ Arriva Gemma Bertagnolli Tuttoggi


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Valtio-oppi** (*Läran om staten*) on suomalaisen Johan Vilhelm Snellmanin yhteiskuntafilosofinen pääteos, joka julkaistiin alkuaan ruotsinkielisenä vuonna 1842. Teoksessa on 448 sivua.

Snellman kirjoitti teoksen Tukholmassa talven 1841–1842 aikana. Hän oli viettänyt vuodet 1839–1842 Ruotsissa ja Saksassa imien uusia vaikutteita ja julkaisi pääteoksensa Tukholmassa hieman ennen paluutaan Suomeen. Sen pohjana toimi Snellmanin vuonna 1840 julkaisema filosofian oppikirja *Rättsläran*. Kummankin teoksen lähtökohtana on saksalaisen Friedrich Hegelin filosofia, mutta *Valtio-opissa* on nähtävissä myös nuorhegeliläisten esittämän kritiikin vaikutus. Vaikutteita Snellman sai myös muilta filosofeilta sekä Ruotsissa käydystä Suomen suuriruhtinaskunnan valtiollista asemaa koskeneesta debatista.

Snellmanin mukaan kansakunnan tärkein yhteiskunnallinen tekijä ja selittäjä on sen sivistyksen taso, ja tärkein voimanlähde sen jäsenten kansallistunne. Kansallishenki ohjaa yksilöt toimimaan kansakunnan ja valtion hyväksi. Snellman määrittelee käsitteet seuraavasti: "*Jos kutsumme kansakuntaa tiettynä ajankohtana luonnehtivaa tiettyä tietoa ja tiettyjä tapoja kansallisuudeksi, niin isänmaallisuus on sitä tahtoa, joka antaa herätteen kansallisuuden kehitykselle ja pitää sitä yllä yleisinhimillisen sivistyksen tiettynä muotona. Kansallishengeksi kutsumme puolestaan isänmaallisuutta ja kansallisuutta yhdessä*". Kansallishengen toteuttamisen välineitä ovat kunkin kansan oma kieli, kulttuuri ja lait. Snellmanin mukaan sekä lakien tarkoituksena että yksilöiden pyrkimyksenä on edistää siveellisyyttä, jota toteuttavat kolmella eri tasolla perhe, kansalaisyhteiskunta ja valtio. Hän esittää muun muassa myös, että alempien kansankerrosten koulutuksella ja sivistyksellä voidaan tasoittaa markkinatalouden synnyttämiä varallisuuseroja.

Teos on suomennettu useita kertoja. Ensimmäisen suomennoksen (*Valtio-oppi*) teki Kaarlo Forsman vuonna 1901 Snellmanin valittujen teosten viidenteen osaan, toisen suomennoksen (*Valtio-oppi*) Heikki Lehmusto vuonna 1928 Snellmanin koottujen teosten toiseen osaan, kolmannen (*Oppi valtiosta*) Eero Ojanen vuonna 1982 *Snellman: Teokset* -sarjaan ja neljännen (*Valtio-oppi*) Antero Tiusanen vuonna 2005 julkaistuun uusien koottujen teosten viidenteen osaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Matti Klinge: / Snellman, Johan Vilhelm (1806 - 1881) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2 3  Risto Volanen: *J.V. Snellmanin valtio-opin idealismi ja realismi.* (1983) Viitattu 28.1.2019.
3. 1 2 3 4  Joel Kuortti & Jukka-Pekka Pietiäinen: *100 merkittävää suomalaista tietokirjaa – Abckiriasta Mustaan orkideaan*, s. 30–31. Paasilinna, Helsinki 2014.
4. ↑  J. V. Snellman: *Valtio-oppi* J. V. Snellman – Kootut teokset. Viitattu 28.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* *Valtio-oppi* Tukholma 1842 (teoksen sisältö) J. V. Snellman – Kootut teokset
**Gibraltar Broadcasting Corporation** on Gibraltarin yleisradioyhtiö. Sen juuret ovat radio Gibraltarissa, joka aloitti toimintansa vuonna 1958. Yhtiöön liitettiin yksityinen kaupallinen televisioyhtiö vuonna 1963. Se aloitti televisiolähetykset vuonna 1963. Nykyisin se lähettää ohjelmaa joka ilta 19.30 tai 20.00 alkaen. Ohjelmiston painopiste on paikallisessa elämässä, mutta yhtiö lähettää myös elokuvia, draamasarjoja ja ulkomaisia dokumentteja.

Vuonna 2010 tehdyssä kyselytutkimuksessa valtaosa vastaajista piti GBC:n olemassaoloa erittäin tärkeänä, mutta vain 30% vastaajista piti sen laatua hyvänä.

GBC:n toimintaa on aikaisemmin rahoitettu televisiolupamaksuilla. Nykyisin sitä rahoittaa Gibraltarin hallitus. GBC:llä on ollut lähes monopoliasema (vain Britannian armeija saa sen lisäksi lähettää ohjelmaa Gibraltarilla), mutta kesällä 2012 julkistettiin suunnitelma joka sallisi yksityiset paikallisradio- ja televisiokanavat. Ehdotus ei kuitenkaan sallisi uskonnollisten tai poliittisten tahojen perustaa omia asemiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  About GBC GBC. Viitattu 11.9.2012. (englanniksi)
2. ↑  GBC Television GBC. Viitattu 11.9.2012. (englanniksi)
3. ↑  Dominique Searle: GBC Report Gibraltar Chronicle.  Arkistoitu 12.8.2011. Viitattu 11.9.2012. (englanniksi)
4. ↑  CARUANA CUTS TAX, BOOSTS INVESTMENT AND FREEZES COSTS  2011. Gibraltar Chronicle. Viitattu 11.9.2012. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Local Broadcarting to be liberalised Gibraltar Chronicle. Viitattu 11.9.2012. (englanniksi)[vanhentunut linkki]