recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee Baijerin kuningasta. 1100-luvulla eläneestä hallitsijasta kerrotaan artikkelissa Otto I (Baijerin herttua).*

**Otto** (27. huhtikuuta 1848 München – 11. lokakuuta 1916 Fürstenriedin linna, lähellä Müncheniä) oli Baijerin kuningas vuosina 1886–1913.

Otto oli kuningas Maksimilian II:n nuorempi poika. Hän liittyi nuorena Baijerin armeijaan ja osallistui Preussin–Itävallan sotaan 1866 sekä Saksan–Ranskan sotaan 1870–1871. Hänet todettiin kuitenkin vuonna 1872 mielisairaaksi ja vuodesta 1880 hän joutui elämään jatkuvan tarkkailun alaisena. Myös hänen vanhempi veljensä, kuningas Ludvig II oli mielisairas. Otto tuli hallitsijaksi Ludvigin kuoltua 13. kesäkuuta 1886, mutta todellisuudessa hallitsijana toimi hänen setänsä, sijaishallitsija Luitpold. Luitpoldin kuoltua 12. joulukuuta 1912 sijaishallitsijaksi tuli tämän poika Ludvig, joka 5. marraskuuta 1913 kruunautti itsensä kuninkaaksi nimellä Ludvig III, syrjäyttäen näin serkkunsa Oton. Otto kuoli kolme vuotta myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otto (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 11.1.2014.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1914), s. 1098 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Ludvig II** | **Baijerin kuningas**1886–1913 | Seuraaja:**Ludvig III** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Fredrik Vilhelm Lagerstedt** (8. tammikuuta 1836 Lapua − 8. tammikuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, moninkertainen valtiopäivämies ja hevosharrastaja.

Lagerstedtin vanhemmat olivat maanviljelijä Carl Fredrik Lagerstedt ja Liisa Taipalus. Hänen puolisonsa vuodesta 1859 oli Katariina Justiina Keisala (k. 1926). Heidän poikiaan olivat Oskari Lahdensuo (1864–1935), Jalmari Lahdensuo (1880–1931) ja Jalo Lahdensuo (1882–1973). Lagerstedt oli suoviljelyn uranuurtaja ja suurtilallinen, joka omisti Lahden tilan Lapualla. Vuonna 1884 hän perusti meijerin. Lagerstedt oli myös suomenkielisen opetustoiminnan aktiivinen edistäjä. Hän oli mukana perustamassa Lapuan ensimmäistä kansakoulua, Ilmajoen Kansanopistoa sekä Vaasan Suomalaista Lyseota ja Kokkolan Suomalaista Yhteiskoulua. Lagerstedt sai kunnallisneuvoksen arvon 1892. Lagerstedt tunnettiin myös hevoskasvattajana. Hänen menestynein hevosensa oli Suuren orikilpailun vuonna 1896 voittanut ori Villi. Hän oli Alavuden tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900.

Lähteet
-------

1. 1 2  Helemi. Lapuan historiallinen tietokanta: Fredrik Vilhelm Lagerstedt (1836–1904)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 431. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
3. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 152–154. Helsinki: Otava, 1926.

Aiheesta muualla
----------------

* Runeberg.org
* Lukio.lapua.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Eduskunta.fi
**Mojmír II** (k. 906) oli Suur-Määrin neljäs ja viimeinen hallitsija 894–906.

Mojmírin isä, Svatopluk, oli valloittanut laajoja alueita Keski-Euroopassa valtakautensa aikana. Hänen kuolemansa aiheutti kriisin, jossa myös Mojmírin nuorempi veli pyrki Suur-Määrin hallitsijaksi. Mojmír voitti valtaistuimen, mutta Böömin ja Serbien alueet kapinoivat onnistuneesti määrien valtaa vastaan. Mojmír pyrkikin pitkään valtaamaan nämä alueeet takaisin. Tässä hän sai apua Keski-Eurooppaan juuri saapuneilta unkarilaisilta.

Valtakautensa alun vaikeuksitta huolimatta Paavi Johannes IX nimitti Suur-Määriin uuden arkkipiispan vuonna 898. Tämä vei Määrin lähemmäksi katolista kirkkoa ordotoksisen sijaan.

Suhteet unkarilaisiin muuttuivat huonommiksi 900-luvun alussa kun nämä valloittivat Pannonian. Mojmír liitoutui baijerilaisten kanssa heitä vastaan, mutta kun unkarilaiset hyökkäsivät Määriin 906, liittolaiset hävisivät katastrofaalisiesti. Mojmír, sekä suuri osa määriläisistä magnaateista kuoli luultavasti yhden heitä vastaan käydyn suuren taistelun aikana. Pian tämän jälkeen valtakunta hajosi ja sen alueet vallattiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dušan Třeštík, Jaroslav Pánek, Oldřich Tůma: A History of the Czech Lands, s. 74. Charles University, 2018.
2. ↑  Great Moravia: Svatopluk I and Mojmir II (870-907) *Czech Center*.  2022. Viitattu 6.2.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Alexandra Karađorđević** (25. maaliskuuta 1921 – 30. tammikuuta 1993) oli Kreikan ja Tanskan prinsessa, josta tuli Pietari II:n puolisona Jugoslavian kuningatar.

Alexandra vietti lähes koko elämänsä maanpaossa. Hän syntyi isänsä Aleksanterin kuoleman jälkeen, ja kun Kreikasta tuli tasavalta vuonna 1924, Alexandra ja hänen äitinsä pakenivat ulkomaille. Hän oli prinssi Philipin pikkuserkku, ja molemmat maanpaossa elävät nuoret viettivät nuoruutensa vuoroin sisäoppilaitoksissa, vuoroin sukulaisten luona tai hotelleissa. Koulun loppuessa Albanian kuningas Zogu I kosi Alexandraa, jota ei ollut koskaan tavannut mutta sanoi "rakastuneensa tämän valokuvaan". Alexandran äiti ja Kreikan kuningas Yrjö II torjuivat kosinnan.

Alexandran ja Pietarin avioliitto solmittiin sodan aikana Lontoossa. Heidän poikansa, kruununprinssi Aleksandar Karađorđević syntyi 17. heinäkuuta 1945 lontoolaisessa hotellissa. Pariskunta ajautui talousvaikeuksiin, ja asui suuren osan ajasta eri maissa. Pietari haki avioeroa, Alexandra yritti itsemurhaa ja avioero peruttiin. Alkoholisoitunut Pietari kuoli vuonna 1970. Alexandra eli yksityishenkilönä Englannissa.

Alexandra kuoli East Sussexissa Englannissa tammikuussa 1993. Hänet haudattiin ensin Tatóin palatsin kuninkaallliselle hautausmaalle Ateenaan, mutta hänen jäännöksensä siirrettiin Serbiaan kuningasperheen mausoleumiin 27. toukokuuta 2013 valtiollisissa hautajaisissa yhdessä aviomiehensä, anoppinsa ja lankonsa kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Richard Tomlinson: Obituary: Queen Alexandra of Yugoslavia *The Independent*.  1993. Viitattu 17.4.2023.
2. ↑  21st Anniversary of HM Queen Alexandra’s death *Royal Family of Serbia*. Viitattu 18.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hopeavuoren kaivos** on Hyvinkään ja Kytäjän rajamailla Hyvinkäänvuorella eli Hopeavuorella sijainnut kaivos, joka oli toiminnassa 1550-luvulta aina 1620-luvulle saakka. Kaivoksesta on louhittu joko hopeamalmia tai lyijyhohdetta sekä rikkikiisua. Tarkkaa tietoa ei ole mitä malmia kaivoksesta on louhittu mutta 1700-luvun kartoissa kaivos on mainittu "vanhana hopeakaivoksena".

Hyvinkäänvuori mainitaan jo 1550-luvulla jolloin Kustaa Vaasa määräsi sinne lähettäväksi malminetsijöitä ja vuorirenkejä. Vuonna 1557 paikalla kävi Turun linnan lasimestari Nils Mattsson (Niilo Matinpoika) ja seuraavina vuosina kaivoksella oli asiakirjojen mukaan työssä vuorirenkejä. Kaivostyöt päättyivät kuitenkin muutaman vuoden kuluttua.

Kustaa II Aadolf kävi keväällä 1614 paikalla ja käynnisti sitten kaajemmat louhintatyöt kaivoksella. Kaivoksessa oli työssä 10 miestä, jotka louhivat Johan Esbjörninpoika Lakeijan johdolla malmia polttolouhinnalla kahdesta kaivoskuilusta. Kaivoksen toiminta päättyi 1620-luvulla ja tällöin kaivoskuilut olivat 10-20 metriä syviä. Kaivoskuilut täyttyivät pian vedellä. Niitä on tyhjennetty vedestä useampaan kertaan viimeksi 1900-luvulla uusien malmilöytöjen toivossa.

Hopeavuoren etelärinteessä kalliojyrkänteen alla sijaitsee 30 metriä halkaisijaltaan oleva veden täyttämä kaivoskuilu. Kuilua ympäröi kuusimetsä ja kuilun alapuolisella rinteellä löytyy kuilusta louhittua kiveä. Toinen kaivoskuilu sijaitsee 600 metriä tästä kuilusta pohjoiseen Urojärven länsirannan sijaitsevan kalliomäen itäreunalla. Se on halkaisijaltaan 20-25 metriä ja on myös veden täyttämä. Kuilun ympäristössä on kasoissa kuilusta louhittua kiveä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Museovirasto kulttuuriympäristön palveluikkuna : Arkeologiset kohteet : Hyvinkää, Hopeavuori
2. 1 2 3  Hyvinkään harjumailta-blogi 28.6.2017 : Hyvinkään kaivos
3. 1 2 3  Oliko Hopeavuori Hyvinkään oma Talvivaara? Kaivos kiinnosti kuninkaitakin, Aamuposti 27.9.2016

Aiheesta muualla
----------------

* Historiantutkija Mirkka Lappalaisen luento Kustaa II Aadolfin vierailusta ja kaivostoiminnasta Hyvinkäällä 22.8.2017 Hyvinkään kirjastossa (Youtube-video)
**World Green Building Council** (WGBC) on kansallisten Green Building Councileiden maailmanlaajuinen verkosto, joka on omistautunut edistämään rakennetun ympäristön kestävyyssiirtymää. WGBC on sitoutunut edistämään vihreän rakentamisen politiikkaa, teknologiaa ja käytäntöjen kehittämistä, jotka edistävät kestävää rakentamista ja rakentamista.

WGBC perustettiin vuonna 1999, ja sillä on tällä hetkellä yli 70 jäsenjärjestöä, jotka edustavat yli 32 000 jäsenorganisaatiota maailmanlaajuisesti. Suomalainen Green Building Council Finland on WGBC:n jäsenorganisaatio. WGBC:n keskeisiä tavoitteita ovat rakennusten hiilijalanjäljen pienentäminen, uusiutuvien energialähteiden käytön edistäminen sekä rakennuksen asukkaiden terveyden ja hyvinvoinnin parantaminen.

Järjestön missio ja toiminta
----------------------------

WGBC:n missio on yhdistää paikallisia järjestöjä kansainväliseksi liikkeeksi. Järjestö tavoittelee toimialalle "systeemistä muutosta" ilmastotoiminnan, terveellisyyden ja kiertotalouden mukaisesti. 

WGBC:n toiminta jakautuu viiteen maantieteelliseen alueeseen: Afrikka, Amerikat, Tyynenmeren Aasia, Eurooppa sekä Lähi-Itä ja Aasia. Euroopan verkoston jäsenenä on parikymmentä Green Building Councilia ja kahdeksan yritysjäsentä, jotka rahoittavat toimintaa suoraan. Verkosto edistää vertaisoppimista ja yhteistyötä sekä toteuttaa vaikuttamistyötä EU:ssa.

WGBC tarjoaa myös erilaisia ​​resursseja ja työkaluja rakennusalan ammattilaisille, poliittisille päättäjille ja muille sidosryhmille kestävien rakennusten ja yhteisöjen kehittämisen tukemiseen. Näitä ovat ohjeet, sertifikaatit ja koulutusohjelmat, jotka auttavat edistämään kestäviä rakennuskäytäntöjä ja -tekniikoita.

Lähteet
-------

1. ↑  Home *World Green Building Council*. Viitattu 12.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  About us *World Green Building Council*. Viitattu 12.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Green Building Council Finland *Green Building Council Finland*.  Arkistoitu 5.6.2023. Viitattu 12.5.2023.
4. ↑  Our mission *World Green Building Council*. Viitattu 12.5.2023. (englanniksi)
5. ↑  WorldGBC launches EU policy briefing on Whole Life Carbon *constructiondigital.com*.  12.4.2023. Viitattu 12.5.2023. (englanniksi)
6. ↑  Europe *World Green Building Council*. Viitattu 12.5.2023. (englanniksi)
7. ↑  About us *World Green Building Council*. Viitattu 12.5.2023. (englanniksi)
**Sirkka Talvikki Rapola** (myös **Rapola-Kalijärvi**, myöh. **Poijärvi** sekä kirjailijanimi **Kaija Vaara**, 21. marraskuuta 1905 Pori – 31. heinäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen kustannustoimittaja, lastenkirjailija ja kääntäjä.

Elämä
-----

Rapola kirjoitti ylioppilaaksi Porin tyttölyseosta vuonna 1924 ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa. Elämänuransa hän teki kustannusosakeyhtiö Otavassa, jossa Rapola työskenteli kustannustoimittajana vuodet 1930–1971. Hänen oma tuotantonsa käsittää lasten kuvakirjoja ja mietekokoelmia sekä salanimellä Kaija Vaara julkaistun tyttöromaanin, jonka tapahtumat sijoittuvat 1920-luvun Poriin. Lisäksi Rapola toimitti useita runokokoelmia yhdessä Eino Kauppisen kanssa ja käänsi Otavalle useita kymmeniä teoksia, kuten lasten- ja nuortenkirjallisuutta sekä rikosromaaneja. Hän on suomentanut muun muassa H. C. Andersenin, Susan Coolidgen, Johanna Spyrin, A. J. Croninin ja Agatha Christien tuotantoa sekä Stig Jägerskiöldin Mannerheim-elämäkerran. Hän toimitti myös teatteriaiheisia pakinoita Yleisradiolle 1940- ja 1950-luvuilla.

Perhe
-----

Rapolan isä oli opettaja, kansanedustaja Frans Rapola, äiti Agda Olga Esperance Enlund ja veljet isän edellisestä avioliitosta professori Martti Rapola ja juristi Marjos Rapola. Hänen toinen aviopuolisonsa oli tohtori L. Arvi P. Poijärvi.

Teokset
-------

* *Korkeasaari* (1938, nimellä Sirkka Rapola-Kalijärvi, kuvitus Alexander Paischeff)
* *Prinsessa Huimapään huviratsastus* (1938, kuvitus Helga Sjöstedt)
* *Rohkea Riku pelastaa Peukalo Pirkon* (1939, kuvitus Helga Sjöstedt)
* *Iloinen kuvakirja* (1943, kuvitus Eila Kaustia)
* *Suomalaisia lapsia taiteilijaimme kuvaamina* (1945, yhdessä Aune Lindströmin kanssa)
* *Syntymäpäiväkirja* (1945)
* *Pikkukaupungin tyttö* (1962, nimellä Kaija Vaara)
* *Suomalainen mietekirja* (1968)
* *Sydämestä sydämeen: suurmiestemme ja heidän läheistensä kirjeitä* (1973)

Toimitettuja teoksia
--------------------

* *Eino Leinon kauneimmat runot* (1954)
* *L. Onervan kauneimmat runot* (1956)
* *Aino Kallaksen kauneimmat runot* (1958)
* *Larin-Kyöstin kauneimmat runot* (1961)
* *Kantelettaren kauneimmat runot* (1963)

Lähteet
-------

* Sirkka Rapola Kirjasampo.
* Suomen kansallisbibliografia Fennica (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) : Who's who in Finland / 1954 / Projekt Runeberg. Viitattu 15.5.2014.
2. ↑  Sirkka Talvikki Poijärvi (Rapola) (1905–1997) Geni. Viitattu 15.5.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
	+ 2
* Yhdysvallat

 |

 |
**Markus Krunegård** (s. 6. huhtikuuta 1979 Norrköping) on ruotsinsuomalainen muusikko ja lauluntekijä.

Krunegårdin äiti on kotoisin Pellosta Tornionlaaksosta. Krunegårdilla on vuonna 2011 syntynyt tytär.

Markus Krunegård aloitti muusikonuransa vuonna 2001 Laakso-nimisessä yhtyeessä David Nygårdin, Lars Skoglundin ja Mikael Fritzin kanssa. Vuonna 2006 hän perusti Hets-nimisen yhtyeen Henrik Svenssonin, Christoffer Rothin ja Per Nordmarkin kanssa. Hets hajosi jo vuonna 2007. Krunegårdin sooloura alkoi 2008, jolloin hän julkaisi ensimmäisen albuminsa *Markusevangeliet*. 

Hän on ollut mukana muun muassa Annika Norlinin albumilla *Säkert!* kappaleessa "Det kommer bara leda till något ont" ja Eldkvarnin albumilla *Hunger Hotell*.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Markusevangeliet* (2008)
* *Lead Singer Syndrome* (EP, 2009)
* *Prinsen av Peking* (2009)
* *Lev som en gris, dö som en hund* (2009)
* *Mänsklig värme* (2012)
* *Rastlöst blod* (2014)
* *Härskarens teknik* (EP, 2015)
* *I huvet på en idiot, i en bar, på en ö, i ett hav, på en ö, i en bar, i huvet på en idiot* (2018)
* *TUTTI FRUTTI - från lokalen under sushin* (2021)
* *Kemtvätten* (2021)
* *Nokia & Ericsson* (2023)

Lähteet
-------

* markuskrunegard.se
* rateyourmusic.com

### Viitteet

1. ↑   markuskrunegard.se
2. ↑  Aftonbladet 1.9.2011


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Sirkka Leena Kartio** (o.s. Karumo, s. 30. elokuuta 1938 Helsinki) on Turun yliopiston professori emerita sekä yliopiston kansleri vuosina 2000–2003. Erityisesti hänen uransa sisältää toiminnan siviilioikeuden tutkijana ja opettajana sekä alan opinnäytteiden ja tutkimusten ohjaajana. 

Kartion vanhemmat ovat Veikko Karumo ja Helvi Hollmérus. Hän tuli ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1956 ja valmistui lainopin kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1961. Oikeustieteen lisensiaatiksi Kartio valmistui Turun yliopistosta 1966 ja tohtoriksi 1974. Lisensiaatintyön aiheena oli määräalan saanto ja väitöskirjan aiheena rakennuksen omistajan oikeusasema.

Turun yliopiston siviili- ja roomalaisen oikeuden assistenttina hän työskenteli 1967–1974, vt. apulaisprofessorina ja professorina 1970–1974 sekä Suomen Akatemian nuorempana tutkijana 1974–1977. Turun yliopiston siviilioikeuden professori Kartio oli 1978–2000 ja kansleri 2000–2003. Lisäksi hän on toiminut Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina 1985–1987. Kartio on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1987, ja hän toimi Turun suomalaisen säästöpankin isäntänä vuosina 1980–1992. Suomalainen Lakimiesyhdistys myönsi Kartiolle Allan Serlachius-Särkilahti -palkinnon vuonna 2001, ja Suomen Lakimiesliitto myönsi hänelle K. J. Ståhlberg -mitalin vuonna 2007.

Kartion puoliso vuodesta 1958 on hovioikeudenlaamanni Kaapo Kartio (s. 1935).

Julkaisuja
----------

* Leena Kartio: *Rakennuksen omistajan oikeusasemasta erityisesti silmällä pitäen maapohjan omistussuhteiden merkitystä*. Suomalainen lakimiesyhdistys, 1974. ISBN 951-9068-30-9.
* Marjut Jokela, Leena Kartio, Ilmari Ojanen: *Maakaari*. Talentum, 2004. ISBN 952-14-0641-0.
* Leena Kartio: *Esineoikeuden perusteet*, s. 315. Helsinki: Talentum, 2001. ISBN 952-14-0341-1.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 2007, Otava 2006
2. 1 2  Leena Kartio on ylpeä omaleimaisesta Turun oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Juristiuutiset 7.1.2014. Viitattu 11.4.2020.
3. 1 2 3  Veli-Matti Autio: *Suomen professorit. Finlands professorer*. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.  s. 225-226
4. ↑  Omistus, sopimus, vaihdanta : juhlakirja Leena Kartiolle
5. ↑  Allan Serlachius-Särkilahti -palkinto Suomalainen Lakimiesyhdistys. Viitattu 30.11.2023.
6. ↑  Lakimiesliitto - Kunnianosoitukset Suomen Lakimiesliitto ry. Viitattu 4.6.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Tetrahydrofoolihappo** (C19H23N7O6) on foolihapon johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdiste on tärkeä koentsyymi useissa entsymaattisissa reaktioissa niin eukaryootti- kuin prokaryoottisoluissakin.

Ominaisuudet, biosynteesi ja biologinen rooli
---------------------------------------------

Tetrahydrofoolihappo on huoneenlämpötilassa kiteistä ainetta. Yhdisteen rakenne koostuu bisyklisestä pteridiinirakenteesta, p-aminobentsoehaposta johdetusta ryhmästä ja glutamiinihappo-osasta. Tetrahydrofoolihappo hapettuu suhteellisen helposti ilman hapen vaikutuksesta dihydrofoolihapoksi (C19H21N7O6). Yhdisteen stabiilius riippuu huomattavasti pH:sta ja stabiilein se pH:n ollessa 7,4. Tetrahydrofoolihappo on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky natriumhydroksidia sisältävässä vesiliuoksessa on –16,9. Tetrahydrofoolihappoa voidaan syntetisoida kemiallisesti pelkistämällä foolihappoa happamissa olosuhteissa vedyttämällä tai natriumsyanoboorihydridin avulla.

Nisäkkäät pelkistävät foolihapon ensin dihydrofoolihapoksi ja edelleen dihydrofolaattireduktaasin katalysoimana tetrahydrofoolihapoksi. Nisäkkäät kykeneät biosyntetisoimaan pteridiinirakenteen, mutta eivät liittämään sitä p-aminobentsoehappoon ja glutamiinihappoon. Monet bakteerit sen sijaan kykenevät tekemään tämän. Tetrahydrofoolihappo toimii koentsyyminä useissa aminohappojen ja nukleotidien biosynteesiä katalysoivissa entsyymeissä. Siitä muodostuu myös useita esimerkiksi metyloituja tai formyloituja johdannaisia, jotka ovat niin ikään tärkeässä roolissa aminohappojen ja nukleotidien biosynteeseissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tetrahydrofolic acid – Compound Summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 21.10.2016.
2. 1 2  Jeremy M. Berg, John L. Tymoczko & Lubert Stryer: *Biochemistry, 7th Edition*, s. 689–690, 721. W. H. Freeman and Company, 2012. ISBN 978-0-7167-8724-2. (englanniksi)
3. 1 2  Thimma R. Rawalpally: *Folic acid, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 23.10.2016
4. 1 2  Bernd-Jürgen Weimann, Urs Hengartner, Antoine de Saizieu & Christof Wehrli: *Vitamins, 10. Folic Acid, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Viitattu 23.10.2016
5. 1 2  Thomas Scott,Eric Ian Mercer: *Concise encyclopedia biochemistry and molecular biology*, s. 666–667. Walter de Gruyter, 1997. ISBN 978-3110145359. (englanniksi)
6. 1 2  Paul M. Dewick: *Medicinal Natural Products*, s. 126. John Wiley & Sons, 2002. ISBN 9780471496410. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.10.2016). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Human Metabolome Database (HMDB): Tetrahydrofolic acid (englanniksi)
* DrugBank: Tetrahydrofolic acid (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Tetrahydrofolic acid (englanniksi)
* ChemBlink: (-)-L-5,6,7,8-Tetrahydrofolic acid (englanniksi)
**Karl Elias Nylenius** (22. toukokuuta 1872 Savonlinna − 1. helmikuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos.

Nyleniuksen vanhemmat olivat konrehtori Carl Nylenius ja Olga Mathilda Roschier. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Kuopion yksityislyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1893. Nylenius sai varatuomarin arvon 1896.

Nylenius oli Viipurin hovioikeudessa apujäsenenä ja kanneviskaalina 1910−1913. Hän oli yhdenvertaisuuslain vastustamisen vuoksi vangittuna Krestyn vankilassa Pietarissa 1913−1914. Vapauduttuaan Nylenius toimi asianajajana Tammisaaressa ja Kuopiossa vuoteen 1917 saakka. Hän oli vuodesta 1918 alkaen korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvoksena.

Karl Nylenius oli naimisissa vuodesta 1907 Aino Tyyne Rannan kanssa. Heidän poikiaan olivat korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Aarne Nuorvala ja kirjailija Kaarlo Nuorvala.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Karl Elias Nylenius
2. 1 2  Hallintoneuvos K. E. Nylenius, Uusi Suomi, 02.02.1923, nro 26, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  100 vuotta Suomen historiaa – Aarne Nuorvalan ja Aimo Vuolle-Apialan muistoja, Lakimiesuutiset 7.1.2014
|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa: |
| Kristillinen kulttuuri |
| Christian culture |
| * Kristillinen kulttuuri

* Perinteet
	+ Itäinen kristikunta
	+ Läntinen kristikunta
* Bysanttilainen kulttuuri
* Protestanttinen kulttuuri
* Kirkkovuosi
* Mormonikulttuuri
* Kulttuurikristityt
* Kristillinen media

 |
| * Taide

* Symbolismi
* Varhaiskristillinen taide
* Katolinen taide
* Luterilainen taide
* Kirkkoarkkitehtuuri
* Ikonit

 |
| * Kirjallisuus

* Amerikkalainen katolinen kirjallisuus
* Raamattufiktio
* Kristillinen draama
* Kristillinen runous
* Kristillinen kaunokirjallisuus
* Kristillinen science fiction
* Hengelliset omaelämäkerrat

 |
| * Musiikki

* Kristillinen nykymusiikki
* Joulumusiikki
* Kirkkomusiikki
	+ Liturginen musiikki
* Gospel
* Ylistysmusiikki

 |
| * Tiede

* Kristityt ajattelijat

 |
| * Historia

* Kristinuskon historia
	+ Katolinen historia
	+ Ortodoksinen historia
* Kristinuskon vaikutus islamiin

 |
| * n
* k
* m
 |

**Kristillinen media** käsittää esimerkiksi sanomalehtien, kirjojen, äänitteiden ja tarrojen julkaisu- ja jakelutoiminnan, jota harjoittavat kirkot ja kirkon ulkopuolella toimivat yhdistykset, säätiöt ja yritykset. Osalla järjestöistä voi olla esimerkiksi evankelioimiseen tai opetukseen liittyviä tavoitteita.

Sanomalehdet ja julkaisutoiminta
--------------------------------

Kristillisillä kirkoilla, järjestöillä ja muilla toimijoilla on suuri määrä julkaisuja. Sanomalehdet voivat usein olla täydentävä toimintahaara liikkeessä, jonka keskiössä on muu kuin tiedotusvälinteoiminta. Useat järjestöt ovat harjoittaneet omaa kustannustoimintaa, joka on täydentänyt päätoimintaa.

Oikeus ilmaista näkemyksiä ja mielipiteitä kuuluu demokraattiseen yhteiskuntaan. Itsenäiset kristilliset kustantajat ja sanomalehdet ovat luonnollinen ilmiö, joilla on ollut tärkeä rooli yhteiskunnassa ja kristinuskossa.

Äänitteet
---------

Äänitteiden jakelu yleistyi osana kristillistä mediatoimintaa 1970-luvun alussa. Kasettilähetystä harjoitettiin tuolloin niin vapaaehtoisten itsenäisenä kuin yritysten ja organisaatioiden taloudellisena toimintana. Äänitteiden sisällössä ovat korostuneet erityisesti saarnat ja raametunopetukset.

Kristillinen media Ruotsissa
----------------------------

Ruotsissa tunnustuskuntiin sitoutumattomien sanomalehtien historia on jossain määrin hämärän peitossa. 1970-luvulla kirkon ulkopuolisille sanomalehtimarkkinoille ilmestyi Logos-lehti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nilsson, Fred: *Parakyrkligt: Om business och bön i Sverige*, s. 33. Verbum, 1988. ISBN 91-526-1539-1.
Nikoloz Tškheidze
**Nik’oloz Tškheidze** (georg. ნიკოლოზ ჩხეიძე, ven. Николай Семёнович Чхеидзе, *Nikolai Semjonovitš Tšheidze*, 1864 Kutaisin läänin Putin kylä – 7. kesäkuuta 1926 Leuville-sur-Orge, Ranska) oli georgialainen menševikkipoliitikko, joka toi marxismin Georgiaan 1890-luvulla. Hänellä oli huomattava rooli Venäjän vuoden 1917 helmikuun vallankumouksessa ja itsenäisen Georgian perustamisessa.

Tškheidze syntyi aristokraattisen perheeseen Venäjän keisarikuntaan kuuluneessa Georgiassa. Yhdessä veljensä Kalenike Tškheidzen kanssa Nikolos oli perustamassa Georgian sosiaalidemokraattista liittoa. 

Vuosina 1907–1917 Tškheidze oli menševikkien ryhmän johtaja Venäjän valtakunnanduumassa. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän toimi Petrogradin neuvoston ja yleisvenäläisen toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajana. Tškheidze kannatti Venäjän väliaikaista hallitusta ja vastusti bolševikkien vaikutusvallan lisääntymistä.

Lokakuun vallankumouksen aikana, kun bolševikit ottivat vallan Venäjällä, Tškheidze oli lomalla Georgiassa. Hän jäi Georgiaan, jossa hänestä tuli Transkaukasian demokraattisen federatiivisen tasavallan johtaja vuonna 1918. 

Toukokuussa 1918 Tškheidzestä tuli itsenäisen Georgian demokraattisen tasavallan puhemies. Versailles’n rauhankonferensissa vuonna 1919 hän etsi ententen tukea itsenäiselle Georgialle.

Tškheidze oli mukana laatimassa uuden tasavallan ensimmäistä perustuslakia vuonna 1921. Puna-armeijan vallattua Georgian saman vuoden maaliskuussa hän siirtyi maanpakoon Ranskaan Konstantinopolin kautta .

Nikoloz ja Alekandra Tškheidzen hauta Pariisissa
13. kesäkuuta 1926 Tškheidze teki itsemurhan Georgian demokraattisen tasavallan pakolaishallituksen virka-asunnossa Leuville-sur-Orgessa Ranskassa. Hänet on haudattu Père Lachaisen hautausmaalle Pariisiin..

Viitteet
--------

1. ↑  1ère République en exil *colisee.org*.  (ranskaksi)..
2. ↑  Membres du gouvernement et chefs de file de l’opposition aux obsèques de Nicolas Tcheidze *samchoblo.org*.  (ranskaksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikoloz Tškheidze** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Craig Pollock** (s. 20. helmikuuta 1956 Falkirk, Skotlanti, Iso-Britannia) on liikemies ja kauden 1997 Formula 1 -maailmanmestari Jacques Villeneuven manageri.

Pollock otti Villeneuven suojatikseen ja järjesti tälle ajomahdollisuudet Formula Atlantic- ja CART-sarjoissa. Villeneuve menestyi hyvin ja siirtyi Williamsin F1-talliin kaudeksi 1996. F1-mestaruus heltisi jo seuraavalla kaudella.

Vuonna 1998 Pollock osti jo parhaat vuotensa nähneen Tyrrell Racing -tallin ja nimesi sen British American Racing'ksi (BAR) pääsponsori British American Tobaccon (BAT) nimeen viitaten. Ykköskuljettajaksi palkattiin Villeneuve. Tallin debyyttikausi 1999 oli kaikkea muuta kuin menestyksekäs, sillä se ei saavuttanut lainkaan pisteitä. Seuraavana vuonna menestys oli jo huomattavasti parempaa ja talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa viidenneksi. Pääsponsorin odotukset olivat silti Pollockin suurten puheiden jäljiltä kovempia, ja niinpä Pollock ilmoitti joulukuussa 2001 väistyvänsä tallipäällikön paikaltaan tehden tilaa David Richardsille. Pollock pysyi kuitenkin osakkeenomistajana siihen saakka kunnes Honda osti koko BAR-tallin lokakuussa 2005.

Vuonna 2003 Pollock perusti PK Racing -nimisen CART-tallin yhdessä australialaisen liikemiehen Kevin Kalkhovenin kanssa ja oli osaomistajana vuoteen 2004 saakka. Tallissa ajoi vuonna 2003 muun muassa Mika Salo.

Pollockilla oli vuonna 2006 yhä kiinnostusta F1-tallipäällikön tehtäviin, joten hän jätti monien muiden joukossa hakemuksen uudesta F1-tallista kaudeksi kaudeksi 2008. FIA hyväksyi hakemuksista kuitenkin vain yhden, David Richardsin Prodrive-projektin. 

Pollock ja Villeneuve lopettivat työsuhteensa tammikuussa 2008.

Toukokuussa 2011 Pollock ilmoitti perustavansa uuden moottoripajan PURE Corporation, jonka olisi ollut tarkoitus toimittaa ainakin kahdelle F1-tallille moottorit kaudesta 2014 lähtien.

Lähteet
-------

1. ↑  Craig Pollock jätti BAR:n - F1-Forum.fi *www.f1-forum.fi*.  Arkistoitu 8.12.2015. Viitattu 26.11.2015.
2. ↑  Honda osti kaikki BAR-tallin osakkeet *mtv.fi*. Viitattu 26.11.2015.
3. ↑  Pollock julkisti CART-tallinsa, ei vielä kuskiuutisia  16.1.2003. MTV3.fi.
4. ↑  Prodrive to join F1 grid in 2008  28.4.2006. BBC.  (englanniksi)
5. ↑  Jacques Villeneuve & Craig Pollock End Professional Relationship | OllieF1 *ollief1.com*.  Arkistoitu 8.12.2015. Viitattu 26.11.2015.
6. ↑  Uusi moottorintoimittaja formula ykkösiin *mtv.fi*. Viitattu 26.11.2015.
7. ↑  Formula ykkösiin uusi moottorivalmistaja | Sportti.com *www.sportti.com*. Viitattu 26.11.2015.
**Madame Web** on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä hahmo ja Hämähäkkimiehen seikkailujen sivuhahmo. Madame Web tuntee myös  Tuonpuoleisen. Madame Webin loivat Denny O'Neil ja John Romita, Jr. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui *Amazing Spider-Man* -lehden numerossa 210 (marraskuu 1980)

Voimat ja varusteet
-------------------

Madame Web on mutantti ja tällä on lukuisia psyykkisiä voimia, kuten telepatia. Hän voi myös parantaa psyykkisesti sairaita ihmisiä ja liikkua paikasta toiseen astraalimuotonsa avulla. Viiden rituaalin tapahtumien jälkeen Madame Web on ollut kuolematon. 

Madame Web on vammainen. Suurin osa hänen raajoistaan on toimintakyvyttömiä ja hän on myös sokea. Viidenrituaalin jälkeen Madamen terveys on kuitenkin huomattavasti kohentunut, vaikka hän onkin edelleen sokea ja sidottu erikoisvalmisteiseen tuoliinsa, joka pitää hänen elintoimintojaan yllä.

Madame Web muissa medioissa
---------------------------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Madame Web Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa
Madame Web esiintyi usein Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa, jossa hänen osuutensa hoiti Stan Leen vaimo **Joan Lee**. Sarjassa Madamen tehtävä oli antaa Hämähäkkimiehelle vaikeaselkoisia, mutta lopulta tarpeellisia neuvoja. 

Madamen toimien vuoksi Hämähäkkimies tapasi Tuonpuoleisen. Toisin kuin sarjakuvissa, animaatiosarjan Madame Web oli voimakas kosminen olento. 

Jaksot, jossa Madame Web esiintyi:

* 28 "Tohtori Outo",
* 29 "Tee toivomus",
* 30 "Mustekalan hyökkäys",
* 35 "Lopullinen tappaja",
* 36 "Tombstone",
* 37 "Venomin paluu",
* 38 "Carnage",
* 41 "Käännekohta",
* 60 "Vesimiehen paluu 2/2",
* 61-63 "Salaiset Sodat" ja
* 64-65 "Hämähäkki Sodat"

### Elokuva

Vuonna 2024 sai ensi-iltansa hahmon alkuperätarinan kertova elokuva *Madame Web*.

Lähteet
-------

1. ↑  Donnelly, Matt: *Beyond the Spider-Verse* Taken Off Sony Release Calendar as Strikes Delay *Kraven* and *Ghostbusters* Sequel to 2024 *Variety*.  28.7.2023.  Arkistoitu. Viitattu 9.2.2024. (englanniksi)
**Metsätalousmaa** on metsäalue, jota käytetään metsätalouden hyötykäyttöön tai alue, jolla sijaitsee metsätalouteen vakituisesti käytettävät varastoalueet ja muut tontit sekä metsäautotiet. Puita korjataan paitsi metsämailta, myös kitumailta, kuten puustoisilta soilta. Metsämaita on enimmäkseen kangasmetsissä ja lehdoissa ja kitumaita enemmän suoalueilla ja muilla erittäin kosteilla alueilla. Metsätalousalueet jakautuvat metsäkasvillisuusvyöhykkeisiin ja ne jakautuvat edelleen metsä- ja suotyypeiksi. Metsä on sopivaa käytettäväksi puun tuotantoon, kun alueen puusto on tervettä ja puulajit ovat yleensä kasvupaikalle ominaisia. Hyvän metsätalousmaan metsä on puun tuotolle hyvästi tiheää ja tasaista.

Lähteet
-------

1. ↑  Metsätalouden perusteet ja käsitteet *Vuoden 2023 aineisto*. Maanmittauslaitos. Viitattu 2.2.2024.
2. ↑  Mikko Kantola, Matti Leikola, Jari Parviainen, Antti Sipilä: "Käytännön metsänhoito Suomessa", *Tiedätkö metsistä, Suomessa ja Euroopassa*, s. 95. Tammi, 2000. ISBN 951-31-1245-4.
**Erineos** (m.kreik. Ἐρινεός, myös Ἐρινεόν, *Erineon*, Ἐρινεὸς λιμήν, *Erineos limēn*; lat. *Erineus, Erineum*) oli antiikin aikainen kaupunki Akhaiassa Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Aigiáleian kunnan alueelle lähellä nykyistä Lampírin kylää.

Erineos sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan pohjoisrannikolla Korintinlahden rannalla luoteeseen Aigionista ja pohjoiseen Rhypesistä eli Rhypaista. Se kuului Rhypesin kaupunkivaltion alueeseen ja toimi sen satamana. Pausanias sanoo Aigionin ja Erineoksen väliseksi etäisyydeksi 60 stadioninmittaa. Kaupungin mainitsee myös Thukydides.

Erineos oli olemassa ainakin arkaaiselta roomalaiselle kaudelle. Kaupungin luona käytiin meritaistelu ateenalaisten ja peloponnesoslaisten, pääasiassa korinttilaisten, laivojen välillä vuonna 413 eaa.

Nykyinen Aigiáleian kunnan Erineóksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, jonka alueella Lampírin kylä sijaitsee, on saanut nimensä kaupungista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, William: "Erineus (3)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Erineos *Pleiades*. Viitattu 1.11.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Erineos (Achaia) 20 near Lampirion - Ερινεός *ToposText*. Viitattu 1.11.2023. (englanniksi)
4. 1 2  "58 B1 Erineos", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699. (englanniksi)
5. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 7.22.10.
6. 1 2  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 7.34.
*Tämä artikkeli käsittelee antiikin aikaista kaupunkia. Erineós on myös entinen kunta Kreikassa.*

**Erineos** (m.kreik. Ἐρινεός, myös *Erineon*, Ἐρινεόν, lat. *Erineus*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Doriissa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Delfoín kunnan alueella lähellä nykyistä Kastéllian kylää.

Erineoksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Se oli yksi Doriin tetrapoliin jäsenistä yhdessä Akyfaan eli Pindoksen, Boionin ja Kytinionin kanssa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Erinaios* (Ἐριναῖος), *Erineatēs* (Ἐρινεάτης) ja *Erineeus* (Ἐρινεεύς).

Kaupungin paikalta on löydetty jonkin verran sen kaupunginmuuria, mukaan lukien yhden tornin jäänteet.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "391 Erineos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2  Smith, William: "Erineus (1)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. ↑  Erineos *Pleiades*. Viitattu 1.2.2018.
**Farai** (m.kreik. Φαραί, myös Φάρα, *Fara*, Φᾶρα, *Fāra*, Φαρέες, *Farees*; lat. *Pharae, Phara*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Akhaiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Erýmanthoksen kunnan alueella lähellä nykyistä Farésin kylää.

Maantiede
---------

Farain kaupunki sijaitsi Peiros-joen varrella, antiikin lähteiden mukaan 70 stadioninmittaa sisämaahan Peloponnesoksen niemimaan luoteisrannikosta ja 150 stadionia etelään Patraista. Kaupunki sijoitetaan nykyisten Farésin ja Prévedoksen kylien seudulle joen eteläpuolelle.

Farain kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä *Faraike* (Φαραική). Sen alueen kokoa ei tunneta.

Historia
--------

Farai oli yksi Akhaian liiton *dodekapoliin* kahdestatoista kaupungista. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa arkaaisen tai klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä *Fareus* (Φαρεύς), *Farieus* (Φαριεύς) ja *Faraieus* (Φαραιεύς).

Farai oli yksi kaupungeista, joka otti johtoaseman uuden Akhaian liiton perustamisessa hellenistisellä kaudella vuonna 280 eaa. Toisessa liittolaissodassa vuonna 220 eaa. aitolialaiset ja elisläiset hyökkäilivät Faraihin. Keisari Augustus liitti Farain alueen Patraihin, kun Patraista tehtiin roomalainen *colonia* vuoden 31 eaa. Aktionin taistelun jälkeen.

Nykyinen Farésin kylä on nimetty antiikin aikaisen kaupungin mukaan, samoin kuin Erýmanthoksen kunnan osa Farrésin kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Farain jäänteitä on löydetty läheltä nykyisiä Farésia ja Prévedosta. Antiikin lähteiden mukaan kaupungissa oli agora, jolla sijaitsi omalaatuinen Hermeen patsas. Alueelta on löydetty myös roomalaisen kylpylän jäänteet sekä mykeneläisaikaisia hautoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Herodotos: *Historiateos* 1.145; Strabon: *Geografika* VIII s. 386, 388; Polybios: *Historiai* 2.41, 4.6, 4.59–60, 5.94; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 7.22.1–; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 4.6.
2. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "241. Pharai", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7  Smith, William: "Pharae (1)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
4. 1 2  Pharai *Pleiades*. Viitattu 13.11.2023. (englanniksi)
5. 1 2  Pharai (Achaia) 67 Prevedos - Φαραί *ToposText*. Viitattu 13.11.2023. (englanniksi)
6. 1 2  "58 B1 Phara(i)", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699. (englanniksi)
7. 1 2  Φαραί *Ellinismos.gr*. Viitattu 13.11.2023. (kreikaksi)
**Heteroosi** (*risteytyselinvoima*) on heterotsygoottisilla yksilöllä toisinaan ilmenevä parempi elinvoimaisuus. Se johtuu yksilön suotuisasta geeniyhdistelmästä. Monet yksilön kannalta edulliset alleelit dominoivat tällöin haitallisempia, resessiivisiksi jääviä alleeleja ja haitalliset ominaisuudet peittyvät (positiivinen epistasia).

Merkitys tuotannon tehostamisessa
---------------------------------

Heteroosia hyödyntämällä saadaan suurempia kananmunia.
Yhdysvalloissa kehitetty hybridimaissi on heteroosin hyväksikäytön vanhimpia ja laajimpia sovelluksia. Maissin heterotsygoottisuus mahdollisimman monen geenin osalta varmistetaan kaksoisristeytyksellä. Suomessa vastaavanlaista menetelmää on käytetty muun muassa sokerijuurikkaan viljelyssä. 

Eläimiinkin perustuvaa tuotantoa voidaan tehostaa heteroosilla. Suomessa näin tehdään yleisesti muun muassa kanojen lihan- ja munantuotannossa. Jalostuskanaloissa selvitetään parhaat risteytykset ja tuotetaan niiden poikaset. Poikaset myydään kanankasvattajille. Hybridikanat tuottavat enemmän munia (n. 10 %) ja kasvavat isommiksi kuin kanat, joihin heteroosia ei sovelleta. 

Heteroosi ei ole pysyvää jalostusta, sillä sen vaikutus heikkenee seuraavissa sukupolvissa. Myönteisten alleeliparien määrä vähenee, sillä alleelit yhdistyvät sattumanvaraisesti ja homotsygoottien määrä lisääntyy.

Lähteet
-------

* Tast, Johan ym.: *Lukio 4, Koulun biologia: Solubiologia ja biotekniikka*, s. 86–88. Otava, 1999. ISBN 951-1-15670-5.
* Heteroosi ja additiivinen perimä *Virtuaaliammattikorkeakoulu*. amk.fi. Viitattu 6.10.2007.
**Atthides** (m.kreik. Ατθίδες, monikko; yksikössä **Atthis**, Ατθίς (συγγραφή), *Atthis (syngrafē)* tai Αττικἠ συγγραφή, *Attikē syngrafē*) olivat attikalaisia annaaleja eli aikakirjoja, jotka kokosivat yhteen Attikan eli käytännössä antiikin Ateenan historiaan liittyviä tietoja, usein varhaisista ajoista aina niiden kirjoitusaikaan saakka. Teokset olivat eräänlaisia historiallisia tutkielmia, jotka pyrkivät kokoamaan ja säilyttämään historiallista aineistoa, vanhoja perinteitä ja dokumentteja, joita oli saatavilla piirtokirjoituksissa ja muuna aineistona.

Tällaisia *Atthis*-nimisiä paikallishistorioita kirjoittivat useat kirjailijat 400–200-luvuilla eaa. Heihin viitataan tutkimuskirjallisuudessa usein nimellä *atthidografit*. Atthidografit käsittelivät muun muassa Ateenan valtiomuodon historiaa ja esittivät sen kehityksestä samalla omia teorioitaan, kysyen esimerkiksi, kuka perusti Ateenan demokratian ja kuinka kauan mikäkin valtiomuoto oli käytössä.

Aristoteleen koulukunnan teos *Ateenan valtiomuoto* vaikuttaa käyttävän useita atthidografien teoksia lähteenään historiallisille yksityiskohdille. Muuten *Atthis*-teoksista on säilynyt vain katkelmia, joita on voitu verrata *Ateenan valtiomuodon* sisältöön.

Atthidografeja
--------------

Seuraavat atthidografit tunnetaan nimeltä:

* Hellanikos Lesboslainen (julkaisi n. 407-403 eaa.)
* Kleidemos (354-340 eaa.)
* Androtion (344/343 eaa.)
* Fanodemos (338-326 eaa.)
* Filokhoros (n. 290 eaa.)
* Demon
* Melanthios
* Amelesagoras (tai Melesagoras)

Pausanias käytti myöhemmin nimeä *Atthis* oman teoksensa *Kreikan kuvaus* Attikaa käsittelevästä osasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *History of the Literature of Ancient Greece*, s. 388-389. Vol. II. Forgotten Books. ISBN 144005875X. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Jacoby 1949, s. 1-2.
3. 1 2  Day, James Hoffman & Chambers, Mortimer: *Aristotle's history of Athenian democracy*, s. 69-70. Volume 73. University of California publications in history. University of California Press, 1962.
4. 1 2 3 4 5  Rhodes, P. J.: *A Commentary on the Aristotelian Athenaion Politeia*, s. 15-21. Oxford: Clarendon Press, 1981. ISBN 0-19-814004-5.

Kirjallisuutta
--------------

* Harding, Phillip: *Androtion and the Atthis: the fragments translated with introduction and commentary*. Clarendon ancient history series. Clarendon Press, 1994. ISBN 019872148X.
* Jacoby, Félix: *Atthis: The Local Chronicles of Ancient Athens*. Ayer Publishing, 1949. ISBN 0405047967. Teoksen verkkoversio.
* de Sanctis, Gaetano: *Atthis: Storia Della Repubblica Ateniese Dalle Origini All Eta Di Pericle*. La Nuova Italia, 1975.
Teki tunnetun SPAS-12 haulikon.

Franchi on italialainen asevalmistaja, joka on erikoistunut haulikoihin ja muihin metsästysaseisiin. Yhtiön historia juontaa juurensa 1868, jolloin Fratelli Franchi -nimiset veljekset perustivat asekaupan Bresciassa, Italiassa. Aluksi yritys keskittyi lähinnä aseiden myyntiin ja huoltoon.

1900-luvun alussa Franchi laajensi toimintaansa ja alkoi valmistaa omia aseita. Erityisesti he keskittyivät haulikoiden tuotantoon, ja pian Franchin haulikot saivat mainetta laadukkaasta suunnittelusta ja valmistuksesta.

Toisen maailmansodan jälkeen Franchi jatkoi kasvuaan ja modernisoi tuotantoprosessejaan. Yritys loi uusia teknologioita ja innovaatioita, mikä vahvisti sen asemaa maailmanlaajuisesti arvostettuna metsästysaseiden valmistajana.

Nykyään Franchi on osa Beretta Holding -konsernia, joka on yksi maailman johtavista aseteollisuuden yrityksistä. Franchi jatkaa edelleen perinteisen italialaisen käsityöläisyyden ja innovaation yhdistämistä, tuottaen laadukkaita metsästysaseita niin ammattilaisille kuin harrastajillekin. Yhtiö tunnetaan erityisesti kevyistä ja kestävistä haulikoistaan, jotka ovat suosittuja niin metsästäjien kuin kilpa-ampujienkin keskuudessa.
Jyväskylän ammattikorkeakoulun Musiikkikampus ja Moirislampi.
Seminaarilaisia alkuperäisellä Moirislammella vuonna 1930.
**Moirislampi** on 1980-luvulla rakennettu tekolampi Jyväskylän Seminaarinmäellä. Sitä pidetään sulana talvisin keinotekoisesti. Se on nimetty Seminaarinmäellä hieman eri paikassa sijainneen 1880-luvulla seminaarin paloturvallisuuden vuoksi rakennetun mutta ehkä oppikirjojen hävitykseenkin käytetyn, 1920-luvulla hävitetyn Moirislammen mukaan, joka taas oli nimetty Niilin tulvajärven mukaan. Alkuperäinen Moirislampi aikaansaatiin kosteikkoa syventämällä, ja myöhemmin sitä kaivettiin suuremmaksi. Rakennettiin myös saari ja siltoja, ja paikasta tuli suosittu opiskelijoiden ajanviettopaikka. Nykyinen Moirislampi sijaitsee Moirislammen puistossa noin 100 metriä alkuperäistä Moirislampea idempänä. Vuonna 2019 paikalla järjestettiin *Runotulet*-tapahtuma.

Kehä Vihreän kasvillisuuskonseptin raportissa vuodelta 2020 esitetään että kaupungin alueella oleva lampi muutetaan toisinaan kuivuvaksi kosteikoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Petra Thurén: Moirislammen jää ei kestä kävelemistä Jyväskylässä Yle 7.2.2014
2. ↑  Harry Lönnroth: Siihen aikaan kun "Alkeis-Jussia" Moirislampeen haudattiin… Jyunity.fi 7.11.2018
3. ↑
4. ↑  Upe Nykänen: Ensilumen Moirislampi Yksityishenkilön blogi
5. ↑  Keski-SUomen museon Facebook-sivu 7.9.2016
6. ↑  Upe Nykänen: Moirislammen runotulilla 2019 Yksityishenkilön blogi
7. ↑  Kehä Vihreän kasvillisuuskonseptin raportti 2. osa, s. 47 Maisema-arkkitehdit Oy, Jyväskylän kaupunki
**Curtiss C-46 Commando** on yhdysvaltalainen toisen maailmansodan aikaan käyttöön otettu kuljetuslentokone. Rahdin ja joukkojen kuljetuksiin käytetyn konetyypin tuotantomäärä oli lähes 3 200 koneyksilöä. 

Yhdysvaltojen lisäksi tyyppiä käytettiin monissa muissa maissa. Yhdysvaltain ilmavoimien palveluskäytöstä konetyyppi poistettiin vuonna 1968. C-46 Commando käytti voimanlähteenään kahta Pratt & Whitney R-2800 -tähtimoottoria. Lakikorkeus on 8 412 m ja huippunopeus 424 km/h.

Konetta on käytetty myös siviili-ilmailussa, niin rahtikoneena kuin matkustajakuljetuksiinkin. C-46 Commandon etuihin kuuluu sen lyhyehkö kiitoratavaatimus, 1 050 metriä. Normaali matkalentonopeus oli 330–340 km/h. Pisin toimintamatka on 2 620 km. Kone kykenee ottamaan 36–40 matkustajaa tai enimmillään 2 990 kg rahtia.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Viitattu 10.2.2014)
3. ↑  Hirvonen, Pauli: *MMM – Nuorten Ilmailukirja*, s. 138–139. Helsinki–Porvoo: Otava, 1961.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Curtiss C-46 Commando**.
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*