recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Belomorskin sataman sijainti Karjalan tasavallassa Vienanmeren rannalla  
Belomorskin sataman sijainti Karjalan tasavallassa Vienanmeren rannallaBelomorskin satamaBelomorskin sataman sijainti Karjalan tasavallassa Vienanmeren lounaisrannalla
**Belomorskin satama** eli Belomorskin merisatama (ven. Порт Беломорск, Морской порт Беломорск , *Port Belomorsk, Morskoi port Belomorsk*, LOCODE: RU BEM) on Venäjän Karjalan tasavallan Belomorskin piirin Belomorskin (suom. Sorokka) kaupungin itälaidalla sijaitseva merisatama, jota ollaan laajentamassa kapasiteetiltaan 9 miljoonan vuosittaisen rahtitonnin satamaksi vuoteen 2013 mennessä. Tämä erityisesti kivihiilen, puutavaran ja kappaletavaran kuljetukseen keskittyvä satama sijaitsee Vienanmeren lounaisosassa, noin kolme kilometriä Vienanmeren–Itämeren kanavan suuaukosta pohjoiseen.

Belomorskin satama rakennettiin alun perin 1980-luvun Neuvostoliitossa palvelemaan Vienanmeren kalastusaluksia. Satamaan on suunniteltu merkittävä laajennus, jonka ensimmäinen laajennusvaihe valmistunee vuonna 2013. Satamasta on suunniteltu vientisatamaa erityisesti kivihiilelle, jota alkuvaiheessa tuodaan esimerkiksi Komin tasavallan Vorkutan hiilikaivoksista. Laajennuksen jälkeen eli vuodesta 2014 lähtien sataman hiiliterminaali pystyy laivaamaan vuosittain 8 miljoonaa tonnia rautateitse satamaan tuotua kivihiiltä ja sataman muut osat miljoona tonnia puu- ja kappaletavaraa. Sataman kulkuväylä ja satama-alue ruopataan 12,5 metrin kulkusyvyyteen sopivaksi.

Satama tähtää kykenevänsä jo vuonna 2012 yli 58 000 rautateitse saapuvan hiilivaunun käsittelyyn (4 miljoonan tonnin kapasiteetti). Puu- ja kappaletavaraa pyritään samaan kuljetettavaksi jopa 1667 junavaunullisen verran (0,1 miljoonan tonnin kapasiteetti). Vuodesta 2014 lähtien satama pyrkii hiilen osalta kaksi kertaa suurempaan kapasiteettiin ja puu- ja irtotavaran osalta kymmenkertaiseen liikennemäärään.

Lähteet
-------

1. ↑  United Nations Code for Trade and Transport Locations (UN/LOCODE) (YK:n koodi kauppa- ja liikennepaikoille (UN/LOCODE)) unece.org. Viitattu 3.3.2013. (venäjäksi)
2. 1 2  Obštšaja harakteristika morskogo torgovogo porta (useammat eri välilehdet) Belamorskin satama, belmorport.ru. Viitattu 6.11.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Belomorskin sataman kotisivut (venäjäksi) ((englanniksi))
* Porty Rossii - Port Belomorsk. Strategija razvitije (ZAO "Belomorski port"[vanhentunut linkki] (venäjäksi) (mbsz.ru)
* Budet li port v Belomorske[vanhentunut linkki] (venäjäksi) (belomorsk-mo.ru)
* New port to be constructed near Belomorsk (2010) (englanniksi) (barentsobserver.com)
* Andrei Kyachin: the project of Belomorsk port was positively influenced by the crisis (2/2009)[vanhentunut linkki] (englanniksi) (barentsnova.com)
**Valkuaisvero** oli Suomessa 1986–1990 käytössä ollut valkuaisrehuista suoritettava valmistevero, jota maksoivat rehujen valmistajat ja maahantuojat. Vuosina 1991–1994 veron nimenä oli rehujen rasva- ja valkuaisvero ja vuoden 1981 valkuaisrehuvero. Valkuaisrehuksi katsottiin esimerkiksi soija-, maissi-, rapsi-, rypsi-, auringonkukka- ja vehnätuotteet, rankkijauho, rehuhiiva, rehumaitojauho, kalajauho, liharehujauho, rehuluurouhe, verijauho ja mäskijauho.

Valkuaisveron määräämisestä ja maksuunpanosta huolehtivat piiritullikamarit, joiden päätöksiin voi hakea muutosta valittamalla tullihallitukseen ja korkeimpaan hallinto-oikeuteen.

Valkuaisrehuja päätettiin alkaa verottaa, koska ulkomailta tuotu halpa raaka-aine vähensi kotimaisten valkuaisrehujen menekkiä. Suomessa tuotetut valkuaisrehut eli rypsirouhe, rapsirouhe ja rehumaitojauho kilpailivat tuontisoijasta valmistetun soijarouheen sekä maissingluteenin, rehuhiivan, lihaluurehujauhon ja tuontikalajauhon kanssa. Valkuaisrehuja käytettiin pääasiassa tehdasvalmisteisten rehuseosten osana. Kotieläimille syötettäviä kotimaisia perusrehuja olivat heinä, laidunrehu, säilörehu ja rehuvilja. Näistä rehuista saatu valkuainen ei riittänyt kotieläinten valkuaistarpeen tyydyttämiseen, vaan niiden ruokinnassa jouduttiin käyttämään lisänä valkuaisrehuja.

Soija tuotiin Suomeen papuina, joista öljynpuristamot valmistivat öljyä ja rouhetta. Soijan tuonti oli tullitonta ja tuontimaksutonta, mutta sen määrää säädeltiin tuontilisensseillä. Kalajauhon tuonnista ei kannettu tullia eikä tuontimaksua, koska se kuului EFTA-vapaakaupan piiriin. Tärkein kotimainen raaka-aine oli rapsi- ja rypsirouhe, joiden tuotantoa valtio tuki. Suomessa vallinnut rehuviljan ja valkuaisrehujen hintasuhde johti siihen, että rehuseoksissa käytettiin valkuaisrehuja enemmän kuin ruokinnallisesti oli tarpeen. Tämä supisti kotimaisen rehuviljan käyttöä rehuseoksissa. Suomessa vallinneen rehuviljan ylituotannon vuoksi sen kotimaisen käytön lisääminen ja samalla vientitarpeen supistaminen oli tärkeätä sekä maatalouspolitiikan että valtiontalouden kannalta. Valkuaisveron avulla valkuaisrehun hintoja saatiin korotettua, jolloin eri rehulajien käyttö oli tasapainoisempaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Laki valkuaisverosta, 1092/1985
2. 1 2  Hallituksen esitys 189/1985
*Ruth*-ydinpommin testaustorni ydinkokeen jälkeen. Räjähdys höyrysti tornin yläosan olemattomiin, mutta ei kyennyt tuhoamaan koko rakennelmaa.
Filmi Ruth-pommin räjäytyksestä
**uraanihydridipommi** oli kokeellinen atomipommi-tyyppi, joka käytti uraanihydridia tai vedyn isotooppi deuteriumia uraanideuteridin (UD3) muodossa neutronien hidastimena. Käytetyn uraanihydridin tai -deuteridin uraani isotooppirikastettiin fissiiliksi U-235:ksi. Tätä pommityyppiä ehdotti ensimmäisenä Robert Oppenheimer vuonna 1939 ja ajatusta kannatti ja edelleen kehitti Edward Teller vielä Toisen Maailmansodan jälkeenkin.

Uraanihydridipommia tutkittiin Manhattan-projektin varhaisessa vaiheessa, mutta ajatuksesta luovuttiin keväällä 1944 kun opittiin että tällaisesta ydinpommista tulisi sangen tehoton. Ydinkokeet, joissa näitä aineita testattiin Operaatio Upshot-Knotholessa, osoittautuivat pettymyksiksi.
Näissä kokeissa räjäytettiin kaksi uraanihydridipommia: *Ruth* ja *Ray*. Ydinräjähdykset olivat molemmat voimakkuudeltaan vain n. 0,2 kilotonnia TNT:tä, joten ne luokiteltiin suutareiksi. *Ruth* käytti tavallista 1H vetyä (protiumia) uraanihydridissä, kun taas *Ray* deuteriumia UD3:ssa.

Pommin ydinreaktiot käyttävät hitaita neutroneita, toisin kuin kaikki muut ydinaseet joissa fissio toimii nopeilla neutroneilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  nuclearweaponarchive.org: Operation Upshot-Knothole 19. kesäkuuta 2002. Viitattu 20.3.2016. (englanniksi)
2. ↑  Weapons of Mass Destruction: W48 (GlobalSecurity.org) Viitattu 20.3.2016. (englanniksi)
3. ↑  Lying well. Bulletin of the Atomic Scientists (Googlen kirjahaku) 50 (4): 2. heinäkuuta 1994. Viitattu 20.3.2016. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Uranium hydride bomb
*Tämä artikkeli kertoon järvestä Pustoškan piirissä. Muista järvistä tai kohteista löytyy täsmennyssivulta Beloje.*

**Beloje** (ven. Белое) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä. Järvi sijaitsee Bežanitsyn ylängön tunnetulla järvialueella. Järven nimen alkuosa (ven. бело-, *belo-*) tarkoittaa *valkoista* ja *Beloje* on järven nimenä melko yleinen. Sen voisi vapaasti suomentaa *Valkijärvi* tai *Valkojärvi*. Suomessa tämän nimisellä järvellä on usein kirkas ja väritön vesi vastakohtana tummalle humuspitoiselle järvelle.

Maantietoa
----------

Järvi on 2,6 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 65 hehtaaria. Siinä on kolme selvää lahtea, jotka työntyvät eri ilmansuuntiin. Saaria ei esiinny, järven keskisyvyys on 3,4 metriä ja sen syvänteessä on 12,5 metriä syvää. Järven ympäristö on metsämaata, jota rikkoo lounaisrannan metsittyvä niitty ja kaakkoispuolella sijaitseva soistuva metsäalue. Viereinen suurempi järvi Tšenoje sijaitsee 200 metrin kannaksen takana. Seutu on lähes autiota lukuun ottamatta kahta pientä kylää Kamenka (ven. Каменка) ja Šatalovo (ven. Шаталово) kauempana järvestä.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, ahven, särki, lahna, peledsiika, suutari, made, kiiski, sorva, allikkosalakka, mutakala, pasuri, ruutana ja karppi, sekä jokirapua on niukasti. Järven rannat ovat metsäisiä hiekkarantoja ja järven pohja on hiekkaa ja siltiä.

Vesistösuhteita
---------------

Beloje sijaitsee Velikajan valuma-alueella. Velikaja on Velikajan valuma-aluen pääuoma ja valuma-alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen eteläisimmän osan. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.

Karttojen perusteella järvellä ei olisi ollenkaan ojia vaikka sen lähiympäristössä onkin muutama lampi ja suurempi Tšenoje, joka on lisäksi Velikajan läpivirtausjärvi. Järven valuma-alueeksi onkin ilmoitettu 2,0 neliökilometriä. Pieni valuma-alue, suoalue, järven nimi ja sijainti järvirikkaalla ja hiekkapohjaisella alueella viittaavat suppamaiseen järveen. Järvelle ei ole myöskään merkitty laskuojaa.

Katso myös
----------

* Beloje

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 14.5.2020. (venäjäksi)
2. 1 2  Beloje (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 14.5.2020. (venäjäksi)
3. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
4. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000, viitattu 14.5.2020
5. 1 2  Pihkovan alueen kartta: sivu 36 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 14.5.2020
**George Richard Bovell** (s. 18. heinäkuuta 1983 Trinidad ja Tobago) on trinidadtobagolainen uimari. Hän on osallistunut olympialaisiin neljä kertaa, vuosina 2000, 2004, 2008 ja 2012. Vuonna 2004 hän voitti pronssia 200 metrin sekauinnissa ajalla 1.58,80. Lontoossa 2012 hän sijoittui 50 metrin vapaauinnissa seitsemänneksi. Barcelonan pitkän radan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui kolmanneksi 50 metrin vapaauinnissa ajalla 21,51. Istanbulin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2012 hän sai pronssia 100 metrin sekauinnissa ajalla 51,66. Tämän lisäksi Bovell ui Pan-Amerikan kisoissa 2003 itselleen kaksi kultaista ja kaksi hopeista mitalia sekä 2007 yhden pronssin.

Bovell on opiskellut Auburnin yliopistossa, jossa hänen valmentajanaan toimi Brett Hawke. Georgen nuorempi veli Nicholas on myös ollut kilpauimari.

Lähteet
-------

* Profiili swimrankings.net-sivustolla (englanniksi)

Viitteet
--------

1. ↑  GEORGE RICHARD BOVELL The International Olympics Committee (IOC). Viitattu 11.11.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bovellin profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
| "Black Night"Deep Purple |
| --- |
| Singlen "Black Night" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Deep Purple in Rock* |
|  Julkaistu | 5. kesäkuuta 1970 |
|  Tuottaja(t) | Deep Purple |
|  Tyylilaji | hard rock, heavy metal |
|  Kesto | 03.28 |
|  Levy-yhtiö | Harvest Records |
| Deep Purplen muut singlet |
| "River Deep – Mountain High"1969 | "Black Night"1970 | "Strange Kind of Woman"1971 |

**Black Night** on brittiläisen hard rock -yhtye Deep Purplen kappale ja single albumilta *In Rock.* Tosin kappale sisältyi vain muutamien valtioiden versioille. Levy-yhtiö halusi levyltä singlen, ja "Black Night" syntyikin melko nopeasti. Se ylsi brittien singlelistalla sijalle 2, ja on julkaistu myöhemminkin *In Rockin* uusintapainoksilla. B-puolena oli versiosta riippuen "Living Wreck" tai "Speed King". Kummatkin julkaistiin *In Rock* -albumilla.

Kappaleen synty
---------------

Kun *In Rock* oli saatu valmiiksi, EMI pyysi yhtyeeltä singleä promotoidakseen levyä. Vietettyään kuusi tuntia ilman inspiraatiota, yhtye meni läheiseen pubiin ja joi itsensä humalaan. Blackmore alkoi soittaa riffiä, joka oli hyvin samanlainen kuin kitaristi James Burtonin riffi Ricky Nelsonin vuoden 1962 rocklevytyksessä vanhasta George Gershwinin standardissa "Summertime". Ian Gillan ja Roger Glover tulivat sanoitusten kanssa: "Lainasimme nimen vanhan Arthur Alexanderin biisin sanoituksista. Varastimme tempon Canned Heatilta."

Liveversiot
-----------

"Black Night" mursi tiensä settilistaan heti julkaisunsa jälkeen. Kun Gillan ja Glover lähtivät 1973, kappaletta ei soitettu aikoihin kokonaan. Blackmore tosin soitti pätkiä kappaleesta soolonumeroidensa aikana. Vasta, kun Purplen Mark II- kokoonpano teki paluun 1984, kappale palasi setteihin. Monet näistä liveperformansseista ovat päässeet Purplen livealbumeille.

Kokoonpano
----------

* Ritchie Blackmore – kitara
* Ian Gillan – laulu
* Jon Lord – koskettimet
* Roger Glover – basso
* Ian Paice – rummut

Lähteet
-------

1. 1 2  Deep Purple, UK singles and EPs 1968-1980 *deep-purple.net*. Viitattu 23.7. 2015. (englanniksi)
2. ↑  Deep Purple in Rock *allmusic.com*. Viitattu 23.7. 2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Deep Purple - Black Night YouTubessa
**Liivinmaan riimikronikka** (*Liulandische Reimchronik*) on nimettömän kronikoitsijan kirjoittama kronikka, joka kertoo saksalaisten ristiretkeläisten toiminnasta Baltiassa vuosina 1180-1290. Kirja kirjoitettiin keskiyläsaksan kielellä. Kronikka käsittää 12 017 riimiteltyä säkeistöä. Erotukseksi Liivinmaan nuoremmasta riimikronikasta teoksesta käytetään joskus nimitystä Liivinmaan vanhempi riimikronikka.

Kirjoittaja
-----------

Kronikan kirjoittajan henkilöllisyydestä ei ole tietoa. Yhdessä löydetyssä käsikirjoituksessa mainitaan nimi *Ditleb von Alnpeke*, mutta se ei välttämättä viittaa kronikan kirjoittajaan, vaan esimerkiksi sen omistajaan. Yksityiskohtaiset kuvaukset taisteluista ja taktiikoista antaa olettaa hänen kuuluneen Saksalaiseen ritarikuntaan. Kirjoittaja oli tuskin pappi, sillä kronikassa kirkosta ei kirjoiteta kovin hyvään sävyyn. Ritarikuntaan lukeutumista tukee myös se, että kronikka kirjoitettiin yläsaksaksi eikä latinaksi. Kirjoittaja osallistui myös ehkä itse osaan mainitsemistaan taisteluista.

Kronikka
--------

Kronikan ensimmäinen osa on ilmeisesti kopioitu, kun taas jälkimmäinen osa perustuu silminnäkijähavainnoille. Ensimmäisen osan kopioimiseen viittaa muun muassa se, että siinä on alasaksaa. Kronikka on ehkä tarkoitettu luettavaksi ritarien kesken. Kirjoittaja suhtautuu halveksivasti alueen pakanalliseen alkuperäisväestöön ja kronikan yhtenä tarkoituksena onkin ehkä ollut oikeuttaa pakanoiden kukistaminen. Kronikka on ainut Liivinmaan historian vuodesta 1225-1290 kattava aikalaisteos, sillä toinen aikalaisteos Henrikin Liivinmaan kronikka kattaa ajanjakson vuodesta 1143 vuoteen 1225. Samassa käsikirjoituksessa josta löydettiin nimi "*Ditleb von Alnpeke*", mainitaan kirjoituspaikan olleen Rävälän linna ja kirjoitusvuoden 1296.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ausma Regina Jaunzemis Mullen: The Rhyme Chronicle of Livonia: A Translation, with Introduction, of Major Parts of the Middle High German Lilandische Reimchronik  1974. Stanford University.  Arkistoitu 17.6.2010. Viitattu 20.6.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3  Teodors Zeiferts: Latviešu rakstniecības vēsture – Rīmju hronika *korpuss.lv*. Viitattu 20.6.2010. (latviaksi)
3. 1 2  John Parker: Primary Source Analysis: The Livonian Rhymed Chronicle *depts.washington.edu*.  2002.  Arkistoitu 9.7.2011. Viitattu 20.6.2010. (englanniksi)
**Ivan Hlinka** (26. tammikuuta 1950 Most, Tšekkoslovakia – 16. elokuuta 2004 Karlovy Vary, Tšekki) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija ja valmentaja. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista tšekkiläiskiekkoilijoista ja hänet on valittu IIHF:n Hall of Fameen vuonna 2002.

Hänen saavutuksiinsa pelaajana kuului kolme maailmanmestaruutta vuosina 1972, 1976 ja 1977. Olympialaisissa hän saavutti pronssia vuonna 1972 ja hopeaa vuonna 1976. NHL:ssä hän pelasi Vancouver Canucksissa. Hän lopetti pelaajauransa Sveitsissä. 

Valmentajana Hlinka voitti olympiakultaa Naganon talviolympialaisissa 1998. Hän oli Alpo Suhosen jälkeen toinen eurooppalaisvalmentaja NHL:ssä. Siellä hän valmensi Pittsburgh Penguinsia kaudella 2000–2001. Penguins-pestin jälkeen Hlinka valmensi Tšekin jääkiekkomaajoukkuetta.

Hlinka kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 2004. Vuodesta 2007 lähtien U-18 Junior World Cupin nimi on ollut Ivan Hlinkan muistoturnaus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arponen, Antti O. ym.: *Talviurheilun tähdet*, s. 731. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Hlinka**.
* Ivan Hlinkan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Ivan Dodig** (s. 2. tammikuuta 1985 Mostar, Jugoslavia) on alun perin bosniahertsegovinalainen, nykyisin kroatialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 32 lokakuussa 2011 ja nelinpelissä sijalle 20 heinäkuussa 2013. Grand Slam -turnauksissa hän on selviytynyt neljännelle kierrokselle Wimbledonissa 2013, kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa 2013 ja toiselle kierrokselle Australian avoimissa, Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa vuonna 2010 sekä Australian avoimissa 2011.

Tennisura
---------

Dodig edusti Davis Cupissa Bosnia ja Hertsegovinaa 16 maaottelussa vuosina 2002–2006 Eurooppa-Afrikan III ryhmässä. Maaliskuussa 2009 Dodig voitti Sarajevon ATP-haastajaturnauksen. Australian avoimiin 2010 hän pääsi karsintojen kautta. Avauskierroksella hän voitti maailmanlistan entisen ykkösen Juan Carlos Ferreron, mutta hävisi toisella kierroksella Stefan Koubekille. Davis Cupin 2010 maailmanlohkon ensimmäisellä kierroksella Kroatia varmisti voiton Ecuadorista jo lauantain nelinpelissä. Sunnuntaina Dodig edusti Kroatiaa voittamalla kaksinpelinsä Ivan Endaraa vastaan.

Ensimmäisen ATP-turnausvoittonsa Dodig otti helmikuussa 2011, kun hän voitti Zagrebin finaalissa Michael Berrerin.

Lähteet
-------

* Ivan Dodig *atpworldtour.com*. ATP World Tour.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Ivan Dodig - Profile *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 3.4.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3  Ivan Dodig - Playing Activity *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 3.4.2010. (englanniksi)
3. 1 2  Ivan Dodig *daviscup.com*. Davis Cup. Viitattu 3.4.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Dodig** Wikimedia Commonsissa

* Ivan Dodigin kotisivut
**Dan Arvo Asplund** (1. helmikuuta 1948 Helsinki – 24. syyskuuta 2020 Jyväskylä) oli suomalainen tekniikan lisensiaatti sekä VTT:n laboratorion johtaja ja tutkimusprofessori.

Asplund kirjoitti ylioppilaaksi Svenska normallyseumista vuonna 1967. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi vuonna 1973 ja tekniikan lisensiaatiksi 1982.

Hän työskenteli TKK:n assistenttina vuonna 1972, Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen tutkijana 1973–1980, erikoistutkijana 1980, laboratorion johtajana (professori) ja VTT-Energian tutkimusprofessorina vuosina 1981–1996.

Asplund tutki erityisesti turpeen, puun ja metanolin sekä muiden biopolttoaineiden käyttöä energiantuotannossa. Hän kirjoitti runsaasti aihepiiristä. Hänet tunnetaan bioenergian tutkijana ja aktiivisena puolestapuhujana. Hänelle myönnettiin vuonna 2008 pohjoismainen bioenergiapalkinto (arvoltaan 50 000 Tanskan kruunua). Hän toimi myös Jyväskylän tiedepuiston teknologiajohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 70. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  Kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 18.10.2020, s. C 21
3. 1 2  Professori Dan Asplundille Pohjoismaiden bioenergiapalkinto  1.7.2008. Benet Oy.  Arkistoitu 16.8.2009. Viitattu 2.7.2017.
4. ↑  Asplund, Dan: Finna-haku "Asplund, Dan" kansalliskirjasto.finna.fi. Viitattu 2.7.2017. (englanniksi)
5. ↑  Timothy Charles Holmseth: Finnish professor receives Nordic bio-energy award  11.7.2008. biomassmagazine.com. Viitattu 2.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dan Asplundin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
*Tämä artikkeli käsittelee Donjoen sivujokea. Samannimistä taajamaa Ukrainan Harkovan alueella kuvaa artikkeli Donets.*

**Donets** (ven. Се́верский Доне́ц, *Severski Donets*; ukr. Сі́верський Доне́ць, *Siverskyi Donets*) on Donjoen oikeanpuoleinen eli läntinen sivujoki Etelä-Venäjällä ja Ukrainassa.

Donets ja Svjatohirskin lavra Ukrainan itäosassa.
Donets virtaa hiljaa.
Donets on 1 053 km pitkä ja sen valuma-alue on 98 900 neliökilometriä. Noin 350 km joesta on navigointikelpoista, mutta se on jäässä joulukuusta maaliskuun puoleen väliin.

Joki saa alkunsa Venäjän Belgorodin alueelta ja virtaa kaakkoon Ukrainan puolella sijaitsevalle Harkovan alueelle. Sieltä se jatkaa Donetskin altaan ydinalueelle eli kulkee Luhanskin ja Donetskin alueiden kautta, ja edelleen Venäjän puolelle, missä se yhtyy Doniin Rostovin alueella Ust-Donetskin eteläpuolella, noin 220 kilometriä ennen Asovanmerta.

Joen pääuoman varrella sijaitsevat kaupungit Belgorod (Venäjä), Vovtšansk (Venäjä), Tšuhujiv (Ukraina), Zmijiv (Ukraina), Izjum (Ukraina), Rubižne (Ukraina), Lysytšansk (Ukraina), Sjevjerodonetsk (Ukraina), Donetsk (Venäjä), Kamensk-Šahtinski (Venäjä) ja Ust-Donetski (Venäjä).

Nimi
----

Sekä *Donets* että sen pääjoki *Don* ovat saaneet nimensä iranilaiskieliin kuuluvan sarmatian jokea merkitsevästä kantasanasta *Dānu.* Sarmatialaiset asuttivat Mustanmeren pohjoispuolista aluetta noin 1100 -luvusta ennen ajanlaskun alkua aina varhaiskeskiaikaan asti, joten nimi lienee peräisin tältä aikakaudelta.

Joen nimessä slaavilaisissa kielissä esiintyvä ilmaus *Severski* tai *Siverskyi* on puolestaan peräisin siitä, että joen alkupiste on sijainnut severialaisiksi kutsutun itäslaavilaisen heimon tai kansan asuttamalla alueella.

Katso myös
----------

* Oskil (Oskol), Donetsin pisin sivujoki
* Donets–Donbass-kanava

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Reka Severski Donets (Severnyi Donets) (Venäjän vesistörekisterin tietoja kohteesta.) *textual.ru*. Viitattu 29.7.2013. (venäjäksi)
2. 1 2  Severski Donets (Maantieteellisen kokoelmatietosanakirjan verkkoartikkelit kohteesta) *Geografitšeskaja entsiklopedija*.  2001 ja 2006 (viittauksen osalta). Viitattu 29.7.2013. (venäjäksi)
3. 1 2  Mallory, J.P. & Victor H. Mair: *he Tarim Mummies: Ancient China and the Mystery of the Earliest Peoples from the West*, s. 106. Thames and Hudson, 2000.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Donets** Wikimedia Commonsissa
**Jack Gordon Edwards** (24. kesäkuuta 1867 – 31. joulukuuta 1925) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -kirjoittaja ja -tuottaja. Hän aloitti uransa teatterinäyttelijänä ja -ohjaajana. Edwardsin debyyttiohjaus tapahtui vuonna 1914 elokuvassa *St. Elmo*.

Pian hänestä tuli Fox Film Corporationin megabudjettielokuvaspektaakkelien ohjaaja, kuten tähtinäyttelijä Theda Baran elokuvien ohjaaja vuosina 1916–1919. Hän ohjasi 23 Baran elokuvaa, kuten *Romeo ja Julia* (1916), *Madame Du Barry* (1917), *Kleopatra* (1917), *Under the Yoke* (1918), *Salome* (1918) ja *The Light* (1919).

Myöhemmin Edwardsista tuli tuotantopäällikkö Foxilla, mutta silti hän jatkoi elokuvien ohjaamista kuolemaansa asti. Yksi Edwardsin suurimmista hankkeista oli *Saaban kuningatar*, joka sai ensi-iltansa vuonna 1921. Päätähtenä oli Betty Blythe. Myöhempiä ohjauksia ovat *Nero* (1922) ja *Salainen määräys* (1923).

J. Gordon Edwards kuoli 58-vuotiaana keuhkokuumeeseen 31. joulukuuta 1925 New Yorkissa. Edwardsilla oli pojat Jack McEdward (1898–1992) ja J. Gordon Edwards, Jr. Hän on elokuvaohjaaja, -tuottajan ja -käsikirjoittajan Blake Edwardsin (1922–2010) isoisoisä.

Aiheesta muualla
----------------

* J. Gordon Edwards Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* J. Gordon Edwards Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Junichi Sasai vänrikkinä, Keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimissa.
**Junichi Sasai** (笹井 醇一 Sasai Jun'ichi?, 13. helmikuuta 1918, Tokio - 26. elokuuta 1942, Henderson Field'in läheisyys Guadalcanal) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien upseeri, luutnantin arvoinen ja hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Junichi Sasai palveli niin kutsutussa Tainanin lentorykmentissä, ja hänen alaisenaan toimi tuolloin sotilasmestarin arvoisena ollut Saburo Sakai. Kokeneempana pilottina Sakai opetti esimiestään Sasaita, ja aivan erityisesti kaartotaisteluitten osalta. Sasai taisteli Mitsubishi A6M Reisen "Zero"-hävittäjätyypillä.

Lapsuudessaan ja nuoruudessaan Junichi Sasai sairasteli runsaasti, oli paljon poissa oppitunneilta ja joutui koulukiusatuksi. Junichi harrasti nuoruudessaan budo-lajeja, saavuttaen lukioikäisenä mustan vyön judossa. Nämä nuoruuden kovat kokemukset lienevät vaikuttaneet siihen, että hän esimiesasemassa myöhemmin jaksoi suhtautua alaisiinsa joviaalimmalla tavalla eli ymmärtäväisemmin. Hän valmistui upseeriksi Etajiman laivastoakatemiasta, mikä tapahtui vuonna 1939.

Junichi Sasai sai taisteluitten aikanaan seuraavat lempinimet: *Rabaulin Richthofen* sekä *Tappelukukko*, joka johtui hänen sitkeydestään. Sasai pudotti muun muassa, yhdessä yksittäisessä ilmataistelussa Guadalcanalin yllä 7. elokuuta 1942 viisi liittoutuneiden lentokonetta. Sasai oli arvostettu ja alaisiinsa joustavasti suhtautuva esimies: muiden muassa Sakai arvosti häntä. Eräs syy tuohon lentomiehistön kurjaan kohteluun, on ollut tuolloinen japanilainen sotilaskäytäntö. Se oli värvättyjä aliupseereja sortavaa ja jopa väkivaltaista, josta Sakai mainitsee omassa kirjallisuudessaan. Lisäksi majoitusolot ja ruokavalio, ne olivat varsin vaatimattomia ja yksinkertaisia. Tämä kaikki vaikutti heikentävästi lentoyksiköiden miehistöjen taistelukykyyn, erilaisten trooppisten sairauksien ohella kuten malaria. Nämä olivat esimerkiksi Rabaulissa sangen yleisiä.

Junichi Sasai kaatui taistelussa Yhdysvaltain joukkoja vastaan 26. elokuuta 1942. Hänet ylennettiin postuumisti kapteeniluutnantiksi. Luutnantti Sasai teki Tainanin rykmentissä 76 sotalentoa, ja saavutti 27 varmennettua ilmavoittoa.

Junichi Sasai, murskatun P-40-koneen edessä, Hollannin Itä-Intian taistelualueella.

Lähteet
-------

* Sakaida, Henry: *Japanin laivaston ilmavoimien ässät*. Osprey 5. Koala-Kustannus, 2002. ISBN 952-5186-25-3. (s. 34-35)

### Viitteet

1. ↑  Sakaida, H. 2002: s. 35
2. ↑  Sakaida, H. 2002: s. 25
3. ↑  Sakaida, H. 2002: s. 34-35

Kirjallisuutta
--------------

* Sakai, Saburo: *Samurai: Japanilaisen hävittäjälentäjän muistelmat.* (Samurai!, 1957.) Tekijän avustajina Martin Caidin ja Fred Saito. Suomentanut Toivo J. Kivilahti. Porvoo: WSOY, 1958.

Aiheesta muualla
----------------

* (englanniksi)
* (englanniksi)
**Junia Tertia**, jota kutsuttiin myös **Tertullaksi**, (s. n. 75 eaa. – 22 eaa.) oli Servilian ja hänen toisen aviomiehensä Decimus Junius Silanuksen kolmas tytär ja myöhemmin Gaius Cassius Longinuksen vaimo.

Elämäkerta
----------

### Lapsuus

Junia Tertia syntyi poliittisesti merkittävään Junia-sukuun, jonka historia ulottui Rooman tasavallan ensimmäiseen apukonsuliin, Lucius Junius Brutukseen. Junia-suku oli ollut myös Cato vanhemman läheinen liittolainen ja heillä oli suhteita muihin johtaviin konservatiivisiin plebeijeihin. Myös Tertia oli myöhemmin sitoutunut perheensä vanhoihin republikaaniliittoihin aluksi tukien ja sitten vastustaen Julius Caesaria.

Junia Tertia oli äitinsä kautta Marcus Junius Brutuksen sisarpuoli ja hänellä oli myös kaksi vanhempaa sisarta, joiden molempien nimi oli myös Junia, sekä vanhempi veli nimeltä Marcus Junius Silanus.

### Avioliitto ja myöhempi elämä

Tertian äiti järjesti hänet avioliittoon Gaius Cassius Longinuksen kanssa. Pariskunta sai poikalapsen, joka syntyi noin 59-60 eaa. Syntymävuosi on arvioitu ja perustuu kirjoituksiin, joiden mukaan poika sai *toga viriliksen* vuonna 44 eaa. ollessaan noin 15-vuotias.

Vuonna 44 eaa. Tertia oli uudelleen raskaana, mutta sai keskenmenon. Hän osallistui tuolloin kuitenkin poliittiseen kokoukseen Antiumissa äskettäin surmatun Caesarin vastustajien kanssa. Kokouksessa keskusteltiin senaatin Brutukselle ja Cassiukselle antamasta tarjouksesta lähteä valvomaan veronkeräämistä Sisiliassa ja Aasiassa. Se olisi tarjonnut miehille kunniallisen paon kaupungista Caesarin surman jälkeen.

Tertian puoliso Cassius teki itsemurhan vuonna 42 eaa. ja Tertia jäi leskeksi. Hän ei koskaan avioitunut uudelleen ja eli elämänsä rikkaana ja sosiaalisen asemansa säilyttäen. Tertia kuoli vuonna 22 eaa. ja keisari Tiberius antoi järjestää hänelle hautajaiset Forum Romanumissa. Useiden tärkeiden republikaanisukujen tunnuksia kannettiin Tertian hautajaiskulkueessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tacitus, Annales III.76 *feminaeromanae.org*. Viitattu 25.4.2023.
2. 1 2 3 4  Marjorie Lightman, Benjamin Lightman: *A to Z of Ancient Greek and Roman Women*. Infobase Publishing, 2008. ISBN 978-1-4381-0794-3. Teoksen verkkoversio (viitattu 25.4.2023). en
**Jim Logan**, lempinimeltään **"Jet-Ace" Logan**, on fiktiivinen englantilainen tieteissarjakuvahahmo, Kuninkaallisten ilmavoimien avaruusjoukkojen paras lentäjä. Sarjakuva ilmestyi vuosina 1956-1974. 

Jet-Ace Logan on Michael Butterworthin luomus ja ensimmäinen piirtäjä oli Geoff Campion. Tunnetuin Jet-Acen piirtäjä on John Gillat, joka tunnetaan Suomessa myös sarjakuvalehdessä *Buster* julkaistusta sarjasta "Benny Kultajalka" (engl. *Billy's Boots*).

Sarjakuvasankari Logan suoritti ensiesiintymisensä *Comet*-lehdessä (n:o 426) 15. syyskuuta 1956. *Comet*-lehdessä hän taisteli avaruusolioita vastaan vuoteen 1959, minkä jälkeen hänen seikkailunsa jatkui lehdessä *Tiger* (1959-68). Näitä sivukooltaan isoja sarjoja on julkaistu Suomessa 1970-luvulla kahdessa kirjassa nimellä *Avaruuden Jättikorkeajännitys*.

Jet-Ace Logan -tarinoita julkaistiin myös *Thriller Picture Library* (TPL) –lehdessä (ensimmäisen kerran numerossa 383, "The Piebald Men", ja viimeisen kerran numerossa 450, "Flight from the Sun"). Näitä taskukirjakokoa olevia sarjakuvia on julkaistu Suomessa *TV-sarja*-lehdessä (Kustannus Oy Pecos Bill, 1961-1963; Sarjakustannus 1962-1963). ja *Korkeajännityksessä*. Jotkut näistä tarinoista ovat Rick Randomista tunnetun Ron Turnerin piirtämiä. Vuonna 1974 ilmestynyt *Avaruuden Korkeajännitys* -lehti julkaisi ainoastaan näiden jo suomennettujen sarjakuvien uusintoja. Viimeisen kerran Jet-Ace Logan näyttäytyi brittiläisessä *Tiger*-vuosikirjassa 1974.

Jet-Ace Logan -tarinoissa maailma ja ihmiskunta pelastuu monenlaisten avaruudesta tulleiden kavalien hirviöiden käsistä lentäjä-ässän nokkeluuden ansiosta. Jet-Acen uskollinen ystävä on koomista kevennystä tarjoava pullukka "Plum-Duff" Charteris. Esimiehenä on ankara majuri Cobb, jota Jet-Ace kutsuu tuttavallisesti Cobbyksi. Jet-Ace on paljon hurjapäisempi ja huonotapaisempi kuin herrasmiesetsivä Rick Random. Hän muistuttaa enemmänkin toisen maailmansodan lentäjäsankaria Dogfight Dixonia. Italialainen Kurt Caesar on piirtänyt molempia sarjoja.

2000-luvulla Jet-Ace Loganin parhaita tarinoita on julkaistu Suomessa *Avaruuden Korkeajännityssarja* -nimisinä taskukirjoina.

Katso myös
----------

* Korkeajännitys
* Battler Britton
* Rick Random

Lähteet
-------

1. ↑  TV-sarja-lehti Antikvariaatti Makedonia.  Arkistoitu 21.2.2014. Viitattu 6.2.2014.
**Matti Juhani Konttinen** (8. tammikuuta 1938 Helsinki – 30. heinäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja jazzmuusikko. Hän työskenteli vuodesta 1965 Yleisradion ensimmäisenä jazziin erikoistuneena radiotoimittajana ja kehitti monipuolisesti Ylen jazzohjelmia ja tuotantoa. Konttisen aikana alettiin muun muassa aktiivisesti taltioida kotimaisten jazzyhtyeiden musiikkia josta muodostui myöhemmin jazzmusiikin arkisto, *kansakunnan jazzmuisti*.

Yleisradion ulkopuolella Konttinen toimi aktiivisesti kotimaisessa jazzissa. Hän on ollut muun muassa Pori Jazzin hallituksessa ja hänellä oli merkittävä rooli Saariselällä pidettävän Kaamosjazz-tapahtuman aloittamisessa. Vuonna 2002 Konttinen toimi Suomen Jazzliiton puheenjohtajana.

Pianistina hän on soittanut muun muassa Ossi Mäkelän, Rolf Kronqvistin, Wille Katzin ja Erkki Valasteen yhtyeissä. Siirryttyään eläkkeelle hän keikkaili taitavana amatöörijazzpianistina.

Lähteet
-------

1. ↑  Laipio, Matti: Muistot: Matti Konttinen *HS.fi*.  9.8.2013. Viitattu 14.8.2015.
2. ↑  Jukka Haavisto: Matti Konttinen Populaarimusiikin museo. Viitattu 10.12.2007.
3. 1 2  Jazztoimittaja Matti Konttinen on kuollut  1.8.2013. Yle uutiset. Viitattu 1.8.2013.
4. ↑  Konttinen Jazzliiton johtoon  30.11.01. Suomen Jazzliitto. Viitattu 1.8.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Nikolai Šamov** (ven. Николай Шамов, s. 22. elokuuta 1936 Moskova) on Neuvostoliittoa edustanut venäläinen mäkihyppääjä. Hän edusti Moskovan Dynamoa, ja on pituudeltaan 174 cm.

Šamov sijoittui normaalimäessä yhdeksänneksi Lahden 1958 ja Zakopanen 1962 MM-kilpailuissa sekä kymmenenneksi Squaw Valleyn olympialaisissa 1960.

Hän sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa toiseksi vuodenvaihteessa 1957–1958, kolmanneksi 1955–1956, neljänneksi 1958–1959 ja 1961–1962 sekä yhdeksänneksi 1960–1961. Hän voitti Innsbruckin osakilpailun joulukuussa 1956, sijoittui toiseksi Garmisch-Partenkirchenissä uudenvuodenpäivänä 1958 sekä kolmanneksi Bischofshofenissa tammikuussa 1957 ja Oberstdorfissa ja Garmisch-Partenkirchenissä vuodenvaihteessa 1958–1959.

Šamov voitti Holmenkollenin kisojen mäkihypyn 1961.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nikolai Shamov *sports-reference.com*.  Arkistoitu 14.11.2012. Viitattu 2.1.2015. (englanniksi)
2. ↑  MM-kilpailut Lahti 1958 Mäenlasku 9.3.1958 *lahdenmuseot.fi*.  Arkistoitu 13.11.2014. Viitattu 2.1.2015.
3. ↑  World Championships 1962 at Zakopane (pol) Normal Hill *sportfieber.pytalhost.com*.  Arkistoitu 2.1.2015. Viitattu 2.1.2015. (englanniksi)
4. ↑  Nikolai Šamov Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
5. ↑  Oslo - Sieger und Rekorde Skispringen, Männer *skisprungfan.de*. Viitattu 2.1.2015. (saksaksi)
Nikolai Tšerkasov elokuvassa *Aleksanteri Nevski* (1938).
**Nikolai Tšerkasov** (7. elokuuta 1903 – 1966) oli venäläinen näyttelijä, yksi Neuvostoliiton elokuvanäyttelijöiden suuren joukon merkittävimmistä persoonallisuuksista. Hän oli mukana noin 40 elokuvassa, joista tärkeimpänä pidetty on Sergei Eisensteinin *Iivana Julma*, jossa hänen pääosanesitystään pidetään mestarillisena. Muita huomattavia ovat ainakin *Aleksanteri Nevski* ja Kozintsevin *Don Quijote*. Hän esiintyi myös teatterissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja, osa 9*, s. 18. Helsinki: Otava, 1965.
2. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 4632
3. ↑  *Facta, osa 9*, s. 907. 8. p.. Porvoo Helsinki: WSOY: Tietosanakirja, 1977. ISBN 951-0-01489-3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Nikolai Fjodorovitš Vatutin 1940-luvulla.
**Nikolai Fjodorovitš Vatutin** (ven. Николай Фёдорович Ватутин, 16. joulukuuta 1901 Tšepuhino, Kurskin alue – 14. huhtikuuta 1944) oli neuvostoliittolainen jalkaväenkenraali.

Tausta
------

Nikolai Vatutin syntyi Voronezin läänissä (nykyinen Kurskin lääni) maantyöläisperheeseen.

Hän liittyi puna-armeijaan vuonna 1920, jolloin Venäjän sisällissota oli vielä käynnissä. Hän taisteli Ukrainassa toimivia Nestor Makhnon johtamia anarkisteja vastaan. Vuonna 1921 hän liittyi kommunistiseen puolueeseen ja eteni keskijohdon tehtävissä. Vuodesta 1926 vuoteen 1936 hän vuoroon johti eri yksiköitä ja vuoroon opiskeli muun muassa Frunzen sotilasakatemiassa ja yleisesikuntaupseeriksi. Vuosien 1937–1938 aikana Lev Trotskin valtaan nostamat ja tsaarin armeijasta vallankumouksessa puolta vaihtaneet upseerit puhdistettiin pois puna-armeijan johtavilta paikoilta. Tässä yhteydessä avautui Vatutinille tie kenraalikuntaan. Vuonna 1938 hän sai divisioonankomentajan aseman ja pääsi Kiovan sotilasläänin yleisesikuntaan. Samaan aikaan hän työskenteli ahkerasti kommunistisen puolueen tehtävissä, joka loi hänelle hyvät suhteet poliittisiin upseereihin.

Toinen maailmansota
-------------------

Vuonna 1939 Vatutin suunnitteli Neuvostoliiton osuuden Puolan offensiivista. Tällöin hän toimi puna-armeijan eteläisen ryhmän esikuntapäällikkönä. Vuonna 1940 hän liitti Romanian Bessarabian Neuvostoliittoon Georgi Žukovin johtamassa operaatiossa. Molemmat operaatiot olivat rauhanomaisia, ilman taisteluja, mutta logistisesti opettavaisia. Vatutin nousi kenraaliluutnantiksi. Hänestä tuli yleisesikunnan operatiivisen osaston päällikkö. Hän oli tähän liian kokematon, mutta Josif Stalinin suosiossa, jollaisia kenraaleja ei kovin montaa tuohon aikaan ollut. Hän oli osin vastuussa Neuvostoliiton heikosta valmiudesta vastata Saksan hyökkäykseen 22. kesäkuuta 1941.

30. kesäkuuta 1941 hänestä tuli Georgi Žukovin varakomentaja ja puna-armeijan luoteisrintaman esikuntapäällikkö. Hän osoitti täällä taistelunjohto-osaamisensa. Hän pyrki valikoimaan osaavimmista alaisistaan uusia johtajia ja kouli heitä. Hänen puolustuksensa perustui hyökkäykseen.

Vuonna 1942 hänestä tehtiin Brjanskin rintaman (myöhemmin Voronežin rintama) komentaja ja hän toimi puna-armeijan komentajana Kurskin taistelussa. Rintama uudelleen nimettiin 1. Ukrainan rintamaksi ja lokakuussa 1943 Vatutin johti Kiovan vapautustaistelua.

Salamurhan uhri
---------------

Vatutin jäi natsien aseistaman Ukrainan kapinallisarmeijan väijytykseen kaukana rintaman takana 28. helmikuuta 1944 ja kuoli saamiinsa vammoihin 14. huhtikuuta.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
Nikolai van der Pals 1940-luvulla.
**Nikolai (Nicolaus) Ferdinand van Gilse van der Pals** (19. toukokuuta 1891 Pietari – 22. huhtikuuta 1969 Porvoo) oli alankomaalais-venäläis-suomalainen musiikkitieteilijä ja kapellimestari.

Nikolai van der Palsin isä Hendrik van der Pals oli alankomaalainen liikemies ja kunniakonsuli ja äiti tanskalainen. Perhe asui Pietarissa, ja isä hankki Suomesta kesäpaikaksi Paloniemen tilan jo vuonna 1887. Pietarissa van der Palsin opettajiin kuului Aleksandr Ziloti. Hän väitteli tohtoriksi Leipzigin yliopistossa vuonna 1914 Nikolai Rimski-Korsakovin musiikista ja palasi Pietariin dosentiksi, mutta perhe pakeni vallankumousta Suomeen vuonna 1918. Isä perusti sittemmin Savion Gummitehdas Oy:n.

Van der Pals työskenteli *Hufvudstadsbladetin* musiikkiarvostelijana 1920–1939 sekä Helsingin Orkesteriyhdistyksen kapellimestarina 1921–1941. Hän vieraili myös ulkomailla ja johti muun muassa Berliinin, Wienin ja Münchenin filharmonikkoja sekä muita eurooppalaisia sinfonia- ja oopperaorkestereita.

Toisen maailmansodan aikana van der Pals julkaisi Tšaikovski-tutkielman ja työskenteli Alankomaiden Tukholman-suurlähetystössä. Hän johti Ruotsin radion sinfoniaorkesteria ja esitteli Ernest Pingoud’n ja Jean Sibeliuksen musiikkia. Sodan jälkeen hän palasi Helsinkiin ja johti edelleen sinfoniakonsertteja. Eläkevuotensa hän vietti Porvoossa ja johti musiikinharrastajien orkesteria.

Nikolai van der Palsin isoveli Leopold van der Pals (1884–1966) oli säveltäjä, joka asui Saksassa ja Sveitsissä. Toinen veli maanviljelysneuvos Max H. van Gilse van der Pals (1885–1966) viljeli Laakspohjan kartanoa vuodesta 1911.

Julkaisuja
----------

* Pals, Nikolai van der: *N. A. Rimsky-Korssakow.* Diss. Breitkopf & Härtel, Leipzig 1914.
* Pals, Nikolai van der: *Tschaikowsky.* Athenaion, Potsdam 1940.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 4*, s. 539. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04763-9
2. 1 2 3 4  Sirén, Vesa: *Suomalaiset kapellimestarit: Sibeliuksesta Saloseen, Kajanuksesta Franckiin*, s. 897–900. Helsinki: Otava, 2010. ISBN 978-951-1-21303-1.
3. ↑  Henttinen, Annastiina: Max H. van Gilse van der Pals (1885–1966). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Kirjallisuutta
--------------

* Starmans, Peter – Van der Woude-Rantalaiho, Henriette: *Paloniemi ja sen asukkaat perhe Van Gilse van der Pals (1897–1914)*. Suomenkielinen käännös: Antero Helasvuo ja Kaisa Starmans. Lisiä Lohjan pitäjänkertomukseen, CII. Lohja: Lohjan kotiseututukimuksen ystävät, 2015. ISSN 0359-0127. ISBN 978-951-9188-67-6.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
Prusik-solmu kiinnittää narulenkin köyteen.
**Prusik-solmu** on erityisesti kiipeilyssä käytettävä kitkasolmu, joka mahdollistaa kiinnittymisen suoraan köyteen ohuemmalla köydellä tai narulla. Solmu on nimetty itävaltalaisen tohtori Karl Prusikin mukaan. 

Solmu tehdään pujottamalla ohuemmasta köydestä tehty silmukka köyden ympäri ja kaksi kertaa itsensä läpi. Kun silmukka kiristetään ja sitä vedetään köyden suuntaisesti, se pysyy paikallaan. Kun silmukkaa löysätään, sitä pystyy liu'uttamaan köydessä.

Käyttö kiipeilyssä
------------------

Etenkin vuorikiipeilyssä on usein tarpeen päästä ylös valmiiksi kiinnitettyä köyttä. Kiipeilyköydet ovat 8–11 mm paksuja ja prusik-solmu tehdään yleensä valmiiksi solmitusta 3–5 mm narulenkistä. Pystysuoraan edettäessä kiipeilijällä voisi esimerkiksi olla kaksi tällaista lenkkiä, joista lyhyemmän hän kiinnittää köyden ympärille ja valjaisiinsa ja pidemmän edellisen lenkin alle ja astuu siihen jaloillaan. Oikaisten jalkansa, hän pystyy löysäämään ylemmän lenkin ja nostamaan sitä ylöspäin, koukistaen jalkansa hän pystyy löysäämään alemman ja nostamaan sitä, edeten näin köyttä ylöspäin.

Prusik-solmulla on myös muuta käyttöä, laskeutumisen yhteydessä kiipeilijä, joka saa vaikkapa paitansa jumiin laskeutumisvälineen ja köyden kanssa, voi sitoa prusik-solmun laskeutumisvälineen yläpuolelle, astua lenkkiin ja nostaa painonsa pois laskeutumisvälineeltä ja selvittää sotkun.

Variaatioita solmusta
---------------------

Tohtori Prusikin alkuperäinen solmu on yleistynyt kiipeilypiireissä verbiksi, mutta saman toiminnon toteuttavat myös nimillä Bachmann, Klemheist ja Tarbuck tunnetut solmut, joissa on sama perusperiaate mutta pieniä eroja. Nimellä Autobloc tai "ranskalainen prusik" tunnettu solmu ei korvaa prusik-solmua yleisesti, mutta sopii hyvin kiinnitettäväksi valjaiden reisilenkkiin jarruksi laskeutumisen yhteydessä.

Kiipeilykäyttöön on olemassa mekaanisia prusikin korvaavia välineitä. Mikäli on tiedossa että joudutaan nousemaan köyttä pitkin, useimmat kiipeilijät ottavat mukaan nousukahvat, jotka toimivat kuten prusik-solmu, mutta automaattisesti. Niitä ei siis tarvitse löysätä, vaan ne liukuvat ylöspäin työnnettäessä.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Prusik**.
*
**Pryderi** on walesilaisissa taruissa Pwyllin ja Rhiannonin poika. Eräs Rhiannonin hylkäämistä kosijoista, nimeltään Gwawl, ryösti Pryderin kätkyeestään.  Pryderin kasvatti päällikkö Teyrnon Twyrf Liant, joka löysi kolme päivää vanhan Pryderin tallistaan. Kun Teyrnon löysi lapsen, tämä oli ikäisekseen suuri ja poikkeuksellisen kehittynyt. Kun poika täytti neljä vuotta, huomasivat hänen kasvattivanhempansa tämän muistuttavan Dyfedin valtiasta Pwylliä, ja tajusivat, että löytölapsi oli Pwyllin kadonnut poika. He palauttivat tämän vanhemmilleen ja saivat avokätisen palkkion huolenpidostaan. Poikaa kutsuttiin pienenä nimellä *Gwri* (Kultakutri), mutta kun hänet palautettiin vanhemmilleen, nämä antoivat hänelle nimen *Pryderi* ("Huoli"). Myöhemmin Pryderi seurasi isäänsä Dyfedin ja Annwnin hallitsijana. 

Pryderi esiintyy kaikissa Mabinogion-tarukokoelman Mabinogin neljä haaraa -tarinoissa.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
* Green, Miranda J. : Dictionary of Celtic Myth and Legend. Thames & Hudson 1997. ISBN 0-500-27975-6

### Viitteet

1. 1 2  Cotterell 1996, s. 232
2. 1 2  Pwyll *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Viitattu 3.5.2018. (englanniksi)
3. ↑  Green 1997, s. 172
4. ↑  The Four Branches of the Mabinogi *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 11.5.2018. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee arkaaista rakennusta. Prytanikon voi viitata myös myöhempään Tholokseen.*

**Prytanikon** (m.kreik. Πρυτανικόν) oli antiikin aikainen rakennus Ateenan Agoralla Kreikassa. Tutkimuksessa rakennus tunnetaan myös nimellä *Rakennus F*.

Prytanikon rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 550–525 eaa. Se on saattanut toimia alun perin tyranni Peisistratoksen ja tämän poikien asuntona. Demokratian voitettua rakennus otettiin käyttöön eräänlaisena varsinaisen, muualla Ateenassa sijainneen Prytaneionin liitännäisrakennuksena, joka toimi muun muassa prytanien eli kaupungin johtavien virkamiesten ruokailusalina. Myöhemmin klassisella kaudella noin 470–465 eaa. samalle paikalle rakennettiin pyöreä Tholos, joka ilmeisesti peri rakennuksen tehtävän Prytanikonina.

Prytanikon sijaitsi Agoran länsilaidalla. Sen pohjoispuolella sijaitsi vanha Buleuterion, jonka kanssa se vaikuttaa muodostaneen jonkinlaisen kokonaisuuden. Rakennus oli pohjakaavaltaan epäsäännöllisen muotoinen ja sen pituus oli itä-länsisuunnassa noin 27 metriä ja pohjois-eteläsuunnassa noin 18,5 metriä. Rakennuksen keskiössä oli pylväikköpiha, jonka ympärillä oli useita erikokoisia huoneita.

Rakennuksesta on säilynyt nykyaikaan vain vähän. Sen paikalla ovat nykyisin lähinnä Tholoksen rauniot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Athens, Prytanikon *Perseus*. Viitattu 11.4.2016.
2. 1 2  The Agora: Archaic Period *Ancient Athens 3D*. Viitattu 11.4.2016.
3. ↑  Vanderpool, Eugene: Tholos and Prytanikon The American School of Classical Studies at Athens.