recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Wenner-Gren Center.
**Wenner-Gren Center** on tornitalosta ja matalammasta rakennuksesta koostuva kompleksi Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa. Se sijaitsee Vasastadenin pohjoisosassa Sveavägenin pohjoispäässä ja lähellä Brunnsvikenin eteläpäätä.

Sune Lindströmin ja Alf Bydénin suunnittelema rakennus rakennettiin vuosina 1959–1961.[1] Se vihittiin käyttöön tammikuussa 1962. 

Rakennuksen rakentamisen mahdollisti Axel Wenner-Grenin, Electroluxin silloisen toimitusjohtajan, tekemä suuri rahalahjoitus sekä Ruotsin hallituksen myöntämä ilmainen tontti. Kompleksin näkyvin osa, *Pylon*-tornitalo, kohoaa 76 metrin korkeuteen, ja siinä on 25 kerrosta. Se oli myös ensimmäinen ruotsalainen tornitalo, jonka runko rakennettiin täysin teräksestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 157. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wenner-Gren Center**.
* Wenner-Gren Center Emporis.com-sivustolla
Scribonia
**Scribonia** (68 eaa. – 16 jaa.) oli Octaviuksen (tulevan keisari Augustuksen) toinen vaimo. Scribonia oli Augutuksen ainoan lapsen, tyttären Julian, äiti. Scribonian vanhemmat olivat Lucius Scribonius Libo ja Cornelia Sulla. Hänen äitinsä isä oli Pompeius ja hänen isänsä isä oli Sulla. Scribonian veli oli L. Scribonius Libo, joka oli Pompeiuksen pojan Sextus Pompeiuksen isäpuoli.

Suetonius kertoo että ennen avioliittoaan Octaviuksen kanssa Scribonia oli ollut naimisissa kahdesti korkea-arvoisten senaattoreiden kanssa. Suetonius ei kuitenkaan kerro aviomiesten nimiä. Yksi näistä aviomiehistä oli P. Cornelius Scipio, mutta ei ole varmuutta siitä oliko hän koskaan konsuli. Scribonia ja Scipio saivat kaksi lasta. Poika P. Cornelius Scipio oli konsuli vuonna 16 eaa. Tytär Cornelia meni naimisiin kensori Paulus Aemilius Lepiduksen kanssa. 

Vuonna 40 eaa. Octavius pelkäsi että Sextus Pompeius ja Marcus Antonius liittoutuisivat häntä vastaan. Maecenas suositteli häntä menemään naimisiin Pompeiuksen sukulaisen Scribonian kanssa. Octavius oli Scriboniaan paljon nuorempi. Octavius erosi Scriboniasta vuonna 39 eaa. heti sen jälkeen kun Scribonia oli synnyttänyt hänelle tyttären Julian.

Lähde
-----

* Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology v. 3, page 756 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Järven vastarannan metsää.
**Palojärv** (myös *Kanepi Palojärv, Kanepi Palujärv, Kooraste Palujärv*) on Virossa Põlvamaalla Kanepin kunnassa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi on 670 metriä pitkä, 165 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 8,2 hehtaaria. Se sijaitsee Hinon kylän länsipuolella, metsäisessä loivassa painaumassa koillis-lounas-suuntisena järvenä, joka on lähes tasalevyinen. Painauma muodostaa saman suuntaisen "laakson", jossa tulo- ja laskuojat virtaavat. Järven lounaispäässä on järven rannat soistuneet. Järvi on saareton ja asumaton. Sen pohjoisrantaan tulee pohjoisesta tie.

Luontoarvoja
------------

Vuoden 1977 Viron järviä käsittelevässä julkaisussa ilmoitettiin järvessä kasvavan 14 vesikasvilajia, mutta sen kalasto oli luokiteltu heikoksi. Järvessä eli sen mukaan ruutana ja suutari.

Vesistösuhteita
---------------

Palojärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa järven kaksikilometrinen lasku-uoma Tirgutaja kraav on Kokõ ojan sivuhaara ja joka laskee Mudsina järveen. Järveen tulee vain lyhyt suo-oja koillisesta, jossa on pieni lampimainen kosteikko. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Keskkonnaregister: Palojärv (VEE2122700) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 14.7.2020. (viroksi)
2. 1 2 3 4  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 14.7.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Mäemets, Aare: Kooraste Palujärv (Kanepi Palujärv) *Eesti NSV järved ja nende kaitse*.  1977. Tallinna. Viitattu 14.7.2020. (viroksi)
Päijät-Hämeen lintutieteellisen yhdistyksen tunnuslintu on valkoselkätikka
**Päijät-Hämeen lintutieteellinen yhdistys** on Lahtea kotipaikkanaan pitävä BirdLife Suomen jäsenyhdistys. Päijät-Hämeen lintutieteellinen yhdistys on perustettu vuonna 1970 ja sillä on noin 550 jäsentä. Yhdistyksen tavoitteena on edistää toiminta-alueellaan lintuharrastusta ja -tutkimusta, luonnon- ja ympäristönsuojelua sekä kestävää kehitystä. Yhdistyksen toimialueeseen kuuluvat Asikkala, Hartola, Heinola, Kärkölä, Lahti, Mäntyharju, Orimattila, Padasjoki, Pertunmaa ja Sysmä. Aiemmin yhdistyksen alueeseen ovat kuuluneet Artjärvi, Heinolan maalaiskunta, Hämeenkoski ja Nastola, jotka on kuntaliitoksissa liitetty muihin kuntiin. Yhdistyksen puheenjohtajana toimii Tapani Saimovaara. 

Vuodesta 1971 alkaen Päijät-Hämeen lintutieteellinen yhdistys on julkaissut Päijät-Hämeen linnut -lehteä, joka ilmestyy nykyisin kahdesti vuodessa. Lehdessä julkaistaan artikkeleita sekä katsauksia maakunnassa tehdyistä lintuhavainnoista. Lehden päätoimittajana toimii Ohto Oksanen. Yhdistyksen muuta toimintaa ovat muun muassa lintuillat, opastetut linturetket, pinnarallit ja talkoot. Lisäksi yhdistys tavoitteidensa saavuttamiseksi tekee aloitteita ja esityksiä sekä antaa lausuntoja.

Päijät-Hämeen lintutieteellinen yhdistys ylläpitää havaintoarkistoa ja lintutilastoja Päijät-Hämeessä tehdyistä lintuhavainnoista. Havaintojen keruun menetelmänä ja uusimpien havainojen arkistona toimii Tiira -lintutietopalvelu. Päijät-Hämeessä on havaittu 312 eri lintulajia, joista viimeisimpänä uutena lajina tulipäähippiäinen Asikkalassa 16.5.2017. Pesivänä maakunnassa on havaittu 182 lajia ja talvikaudella (1.12.-29.2.) 157 lajia. Päijät-Hämeestä on löydetty kaksi Suomelle uutta lintulajia. Aroharmaalokki Lahdesta vuonna 1997 ja tammitikka Asikkalasta vuonna 2012.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdistyksen virallinen kotisivu
**Gerda Maria Weneskoski** (o.s. **Braxén**; 16. maaliskuuta 1892 Oulu – 4. lokakuuta 1984) oli suomalainen pianisti. 

Gerda Weneskoski opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa Sigrid Schnéevoigtin johdolla vuosina 1910–1915 ja toimi sen jälkeen pianonsoiton opettajana Oulussa, Tampereella ja Helsingissä. Vuonna 1928 hänet kiinnitettiin Yleisradioon, minkä jälkeen hän soitti paljon radio-ohjelmissa ja säesti äänilevyillä. Weneskosken puoliso vuodesta 1917 oli kapellimestari Ilmari Weneskoski, ja heidän poikansa oli muusikko Jorma Weneskoski. Gerda Weneskoskelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1956.

Lähteet
-------

* Jorma Weneskoski on poissa *Iltalehti*. Viitattu 15.10.2007.
* Klassinen.fi *klassinen.fi*.  Arkistoitu 27.10.2007. Viitattu 15.10.2007.

### Viitteet

1. ↑  Haapanen, Toivo ym. (toim.): *Musiikin tietokirja*, s. 546. Helsinki: Otava, 1948.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Lilli Maijala** (s. 1981 Oulu) on suomalainen alttoviulisti. Hän debytoi solistina Oulu Sinfonian kanssa 17-vuotiaana ja on sittemmin esiintynyt säännöllisesti eri puolilla Eurooppaa solistina ja kamarimuusikkona. Hän on soittanut muiden muassa Helsingin kaupunginorkesterin, Lapin kamariorkesterin, Sinfonia Lahden, Camerata Salzburgin, Folkwang Kammerorchester Essenin ja Tapiola Sinfoniettan kanssa.

Maijala kantaesitti vuonna 2013 Lauri Kilpiön säveltämän alttoviulukonserton Jyväskylä Sinfonian solistina. Tammikuussa 2019 hän julkaisi ensimmäisen levytyksen Pehr Henrik Nordgrenin konsertosta alttoviululle, kontrabassolle ja kamariorkesterille. Orkesterina oli Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri, kapellimestarina Juha Kangas ja kontrabassosolistina Olivier Thiery.

Maijala opiskeli alttoviulunsoittoa Sibelius-Akatemiassa, Detmoldin musiikkiyliopistossa ja Edsbergin kamarimusiikki-instituutissa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Teemu Kupiainen, Diemut Poppen ja Lars Anders Tomter. Maijala on voittanut palkintoja, kuten ensipalkinnon Klassik Festival Ruhrin alttoviulukilpailussa, toisen palkinnon Pohjoismaisessa alttoviulukilpailussa sekä erikoispalkinnot Münchenin ARD-kilpailussa ja Tokion kansainvälisessä alttoviulukilpailussa.

Maijala kuului kriittistä suosiota saavuttaneeseen quartet-lab-kokoonpanoon, jonka hänen ohellaan muodostivat Pieter Wispelwey, Patricia Kopatšinskaja ja Pekka Kuusisto. Hän on opettanut Sibelius-Akatemiassa ja toiminut Helsingin kaupunginorkesterin ensimmäisenä alttoviulistina. Hänen instrumenttinsa on Suomen kulttuurirahaston lainaama Jean-Baptiste Vuillaumen alttoviulu vuodelta 1870. Sen lisäksi hän on soittanut barokkialttoviulua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Zad Moultaka: Lilli Maijala (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5  Festival Resonances in Belgium: Lilli Maijala
**ScrewAttack** on vuonna 2006 avattu verkkosivusto, joka tuottaa videopelihin liittyvää viihdettä. Kotisivujensa lisäksi ScrewAttack esittää materiaaliaan GameTrailersissa. Sivusto on nimetty *Metroid* -sarjassa esiintyvän esineen mukaan. ScrewAttackin käyttäjiä kutsutaan nimellä "g1".

Suurin osa ScrewAttackin videoista tuotetaan Dallasissa sijaitsevassa pääkonttorissa. Omia ohjelmiaan tekevä eurooppalainen jaosto sijaitsee Lontoossa.

Ohjelmisto
----------

Aluksi ScrewAttack tuotti vain radio-ohjelman tyyliin toteutettua *SideScrollers*-podcastia, jossa käyttäjiä tiedotetaan muun muassa pelialan uutisista ja ScrewAttack-yhteisön viikoittaisista tapahtumista. Sittemmin ohjelmisto on laajentunut usealla nimikkeellä, joista suosituimpia on DVD:llekin julkaistu *The Angry Video Game Nerd*. Komediassa James D. Rolfen esittämä nörtti arvostelee retropelejä kiroillen ja alkoholia nauttien. Esimerkkejä muista ohjelmista ovat *Video Game Vault* -pelikatsaukset, 1980- ja 1990-lukujen televisio-ohjelmia parodisoiva *The New Adventures of Captain S* sekä *ScrewAttack Top Ten*, jossa esitellään 10 johonkin määritelmään parhaiten sopivaa videopeliä. Ohjelmistosta poistuneita sarjoja ovat *RetroRemix*, *GameJew*, *Awesome Video Games* ja yksiosaiseksi jäänyt *Bebop and Steve*.

*Video Game Vault*, *ScrewAttack Top Ten* ja *The Angry Video Game Nerd* -ohjelmia alettiin esittää GameTrailersissä helmikuusta 2007 lähtien. Sivustojen välisen yhteistyön uskottiin vahvistavan GameTrailersin asemaa Internetin johtavana pelivideolähteenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  MTV Networks’ GameTrailers Acquires Exclusive Rights To ScrewAttack Programming  8.2.2007. GameTrailers. Viitattu 7.6.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* ScrewAttack.com (englanniksi)
* ScrewAttackin profiili GameTrailersissa (englanniksi)
**Salapoliisien kuningas Nick Carter** (ransk. *Nick Carter, le roi des détectives*) on vuonna 1908 valmistunut ranskalainen elokuvasarja. Victorin Jassetin ohjaaman etsiväsarjan päähenkilöä Nick Carteria esittää Pierre Bressol.

Éclairin tuottama kuusiosainen sarja perustui amerikkalaisperäisiin Nick Carter -kioskikirjoihin, joita alettiin julkaista Ranskassa maaliskuussa 1907. Kymmenestä neljääntoista minuutin pituiset elokuvat ilmestyivät kirjojen tapaan joka toinen viikko ja jokainen niistä sisälsi yhden kokonaisen tarinan. Pierre Bressolin esittämä filantrooppinen mestarietsivä naamioituu erilaisiin valepukuihin ja pelastaa rikollisten uhreiksi joutuvat porvariston edustajat. Amerikkalaisesta esikuvastaan poiketen Bressolin Nick Carter on olemukseltaan läpikotaisin ranskalainen.

Sarja oli suuri yleisömenestys kotimaassa ja ulkomailla. Sen jatkoksi tehtiin kaksi kolmeosaista sarjaa vuonna 1909: *Les nouvelles aventures de Nick Carter* ja *Les merveilleux exploits de Nick Carter*. Éclairin *Nick Carter* oli elokuvahistorian ensimmäinen etsiväsarja ja se sai heti paljon jäljittelijöitä.

Suomessa sarjaa esitettiin helsinkiläisessä Maailman Ympäri -elokuvateatterissa lokakuusta 1908 lähtien.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Abel, Richard: *The Ciné Goes to Town: French Cinema, 1896-1914, Updated and Expanded Edition*, s. 195–198. Berkeley: University of California Press, 1994. ISBN 0-520-07935-3.
2. ↑  Sandberg, Marc: Les films criminels de 1898 à 1927 *frenchfilmfestival-archives.us*. Viitattu 15.3.2019.
3. ↑  Maailman Ympäri -teatterin ilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 22.10.1908, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
**Berber** on kaupunki Sudanissa Niilin varrella. Sen asukasluku oli vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 26 203.

Maantiede
---------

Berber sijaitsee Niilin varrella jonkin matkaa Atbarajoesta pohjoiseen.

Historia
--------

Nimi Berber viittasi alun perin arabiaa puhuvan Mirafab-heimon alueeseen, joka ulottui Niilin viidenneltä katraktilta Atbarajoelle. Heimo hallitsi alueella omaa kuningaskuntaansa, jonka egyptiläiset valtasivat Muhammad Alin kaudella maaliskuussa 1821. Berberistä tuli egyptiläiskaudella oma samanniminen maakuntansa, jonka pääkaupunki oli al-Mikhayrif. Paikka hylättiin mahdistien vallattua sen vuonna 1884.

Alue jälleen vallattiin vuonna 1897 ja nykyinen Berber perustettiin hieman entisestä pääkaupungista pohjoiseen. Berber oli jonkin aikaa alueen hallinnollinen pääkaupunki, mutta pääkaupunki siirrettiin vuonna 1905 al-Damiriin. Sittemmin Berber jäi viereisen rautatieliikenteen solmukohdaksi kasvaneen Atbaran varjoon.

Väestö
------

Berberin asukasluku oli Sudanin vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 26 203.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  H.A.R. Gibb, J.H. Kramers, E. Lévi-Provençal, J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam, Volume I (A-B)*, s. 1171-1172. BRILL, 1998. ISBN 9789004081147. (englanniksi)
2. ↑  Sudan *citypopulation.de*. Viitattu 30.4.2020. (englanniksi)
Gerda Thesleff noin vuonna 1900.
**Gerda Thesleff** (15. elokuuta 1871 Helsinki – 25. lokakuuta 1939 Kauniainen) oli suomalainen keraamikko ja taidemaalari Ellen Thesleffin sisar.

Gerda Thesleff opiskeli lääkintävoimistelijaksi Tukholmassa. Lisäksi hän opiskeli Taideteollisuuden keskuskoulussa vuosina 1898–1906 ja 1909–1910. Hän oli Alfred William Finchin ensimmäisiä oppilaita. Thesleff työskenteli Arabialla vuosina 1922–1924 tehden yhteistyötä muun muassa Elin Juseliuksen kanssa. He pitivät yhteisnäyttelyn vuonna 1922. 

Thesleff loi käyttökeramiikkaa, joka oli koristeltu kasvi- ja kukka-aihein. Lisäksi hänen koristeaiheensa saivat vaikutteita pitkistä Italian matkoista, joita Gerda teki yhdessä sisarensa Ellenin kanssa. Gerda Thesleffin keramiikkaa kuuluu Ruotsin kansallismuseon kokoelmiin.

Lähteet
-------

* Hellman, Åsa & Mickwitz, Peter (2006). Keramikkonsten i Finland. Helsingfors: Söderström. s. 88. ISBN 951-52-2384-9

### Viitteet

1. ↑  Carpelan, Tor: *Ättartavlor för de på Finlands riddarhus inskrivna efter 1809 adlade, naturaliserade eller adopterade ätterna*, s. 303. Helsingfors 1942.
2. ↑  Gerda Thesleff *Nationalmuseum*.

Aiheesta muualla
----------------

* Thesleff-arkisto Svenska litteratursällskapetin arkistossa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Gerda Thesleff
Chelsea Physic Garden
**Chelsea Physic Garden** on Lontoon Chelseassa sijaitseva kasvitieteellinen puutarha. Puutarhan perustivat vuonna 1673 apteekkariharjoittelijat oppiakseen tunnistamaan lääkekasveja. Siitä tulikin aikoinaan eräs kasvitutkimuksen keskuksista maailmassa. Puutarha on ollut yleisölle avoinna vuodesta 1983 ja sen omistaa säätiö, jonka tarkoitus on jakaa tietoa kasvien lääkinnällisestä käytöstä.

Kasvillisuus
------------

Puutarha on Thamesjoen rannalla. Edullisen sijainnin ja lämpimän mikroilmaston ansiosta siellä kasvaa myös eteläisempien kasvillisuusvyöhykkeiden kasveja. Siellä kasvaa muun muassa Britannian suurin oliivipuu sekä maailman pohjoisin ulkona kasvava greippipuu. Puutarhassa on myös kasvihuoneita, joissa on trooppisten ja subtrooppisten vyöhykkeiden kasvien kokoelma sekä viktoriaaninen saniaiskokoelma. Alueella esitellään myös etnisten kansojen lääkekasveja ympäri maailmaa, lääketeollisuuden käyttämiä kasveja, tuoksuvia ja aromiterapeuttisia kasveja sekä vanhoja perinnevihanneslajeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maija Stenman: Olympiakaupungin sydämessä.  *Kotipuutarha*, Elokuu 2012, s. 79.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chelsea Physic Garden** Wikimedia Commonsissa
Burgundin suoraan Kapetinki-sukuun kuuluneiden herttuoiden vaakuna.
**Robert I Vanha** (ransk. *Robert I de France le Vieux*) (1011 – 21. maaliskuuta 1076 Flery sur Ouche) oli Burgundin herttua vuodesta 1032 kuolemaansa asti. Robertin isä oli Ranskan kuningas Robert II Hurskas ja äiti Arlesin Constance. Kuningas Henrik I antoi Burgundin veljelleen Robertille niin sanottuna apanage-läänityksenä.

Isäänsä kuninkaana seurannut Henrik I oli Robertin veli. Ennen tuloaan Burgundin herttuaksi Robert kapinoi yhdessä veljensä Henrikin kanssa isäänsä vastaan. Pojat valtasivat muutaman linnan ja tekivät sen jälkeen rauhan. Seuraavana vuonna 1032 isänsä kuoleman jälkeen Robert osallistui kapinaan veljeään Henrikiä vastaan tavoitteenaan valtaistuimen saaminen omaan haltuunsa. Robertia tuki heidän äitinsä Constance d’Arles. Sota jatkui kahden veljeksen välillä kunnes rauha saatiin sovittua sillä ehdolla, että Robert luopui vaatimuksistaan valtaistuimeen. Tästä korvaukseksi hän sai Burgundin herttuakunnan.

Aikalaislähteet kertovat Robertin olleen luonteeltaan väkivaltainen ja villi. Hän surmasi lankonsa Sémourin herran erään aterian jälkeen tapahtuneen taistelun tuoksinassa, jouduttuaan silmittömän vihan valtaan. Tämän tekonsa hyvittämiseksi Robertin piti suorittaa pyhiinvaellusmatka Roomaan ja perustaa luostari.

Robert meni naimisiin ensimmäisen kerran Semurin Helien, Semurin ja Aremburgen herran tyttären kanssa vuonna 1033. Robertilla ja Heliellä oli viisi lasta:

* Hugues (1034–1059), kuoli taistelussa Neversin herttuan kanssa,
* Henri (1035 – n. 1066)
* Robert (1040–1113), tapettiin
* Simon (1044–1088)
* Constance (1046–1093), meni naimisiin Hugues II de Chalonin (k. 1078) kanssa ja sittemmin vuonna 1081 Kastilian Alfonso VI:n (1040–1109) kanssa.

Robertin ja Helien avioliitto mitätöitiin vuonna 1048 ja vielä samana vuonna hän solmi toisen avioliittonsa Anjoun Ermengarden (Blanche), Anjoun kreivin Foulque III:n Nerran ja tämän vaimon Hildegarde de Sundgaun tyttären kanssa. Toisen puolisonsa kanssa Robertilla oli yksi tytär:

* Hildegard (s. 1050, k. 1104 jälkeen), avioitui vuonna 1068 Akvitanian herttuan ja Poitiersin kreivin Guillaume VIII:n (1025–1086) kanssa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Ranskan monarkia  
Kapeting-dynastia  
(suorat kapetingit)** 

Hugo Capet 

Lapset: 
* Robert II Hurskas


Robert II Hurskas 

Lapset: 
* Henrik I
* Robert I


Henrik I 

Lapset: 
* Filip I
* Hugo Magnus


Filip I 

Lapset: 
* Ludvig VI


Ludvig VI Paksu 

Lapset: 
* Ludvig VII
* Robert I


Ludvig VII Nuori 

Lapset: 
* Marie
* Alix de France
* Marguerite de France
* Adèle
* Filip II
* Agnes de France


Filip II Augustus 

Lapset: 
* Ludvig VIII


Ludvig VIII Leijona 

Lapset: 
* Ludvig IX Pyhä
* Robert I
* Alphonse
* Pyhä Ranskan Isabel
* Anjoun ja Sisilian Kaarle I


Ludvig IX Pyhä 

Lapset: 
* Filip III Rohkea
* Robert
* Ranskan Agnes


Filip III Rohkea 

Lapset: 
* Filip IV Kaunis
* Kaarle
* Louis
* Margareeta Ranskalainen


Filip IV Kaunis 

Lapset: 
* Ludvig X Itsepäinen
* Filip V Pitkä
* Isabella de France
* Kaarle IV Kaunis


Ludvig X Itsepäinen 

Lapset: 
* Johanna II
* Juhana I Postuumi


Juhana I Postuumi 

Filip Pitkä V 

Kaarle IV Kaunis 

**Robert I** (1216 – 8. helmikuuta 1250) oli Artois’n kreivi ja Ranskan kuninkaan Ludvig VIII Leijonan ja tämän puolison Kastilian Blankan toiseksi vanhin poika ja siten kuningas Ludvig IX:n nuorempi veli.

Isänsä tahdon mukaisesti Robertille annettiin vuonna 1237 hallittavaksi Artois’n kreivikunta. Vuonna 1240 hän kieltäytyi paavi Gregorius IX:n ehdotuksesta pyrkiä keisariksi.

Robert I osallistui veljensä Ludvigin seurassa seitsemännelle ristiretkelle ja sai surmansa eräässä hyökkäyksessa Mansourahin linnoitusta vastaan vuonna 1250.

Robert oli naimisissa Brabantin herttua Henri II:n ja Hohenstaufen Marien tyttären Matilden (tai joskus Mahaut) kanssa. Heillä oli kaksi lasta:

* Blanche (1248–1302), avioliitossa Navarran kuninkaan Henri I:n kanssa ja toisessa avioliitossa Edmund de Lancastren, Englannin prinssin kanssa.
* Robert II (1250–1302) (syntyi isänsä kuoleman jälkeen, mistä aiheutui pitkä perintäriita Artois’n kreivikunnasta).

Artois’n vaakuna.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Isänmaan ylistys** (m.kreik. Πατρίδος Ἐγκώμιον, *Patridos enkōmion*; lat. *Patriae Encomium*) on Lukianoksen kirjoittama lyhyt teos, joka nimensä mukaisesti ylistää isänmaata (tai synnyinkaupunkia).

Lukianoksen kirjoitus on muodoltaan puhe. Lukianos on saattanut esittää sen käydessään kotikaupungissaan Samosatassa, jolloin hänen yleisönään olisi ollut kaupungin helleniläistyneitä syyrialaisia.

Lukianoksen mukaan ihmiselle mikään ei ole suloisempaa, kunniakkaampaa tai pyhempää kuin hänen isänmaansa. Ihmiset kyllä ihailevat suuria ja komeita kaupunkeja, mutta kotikaupunkiaan he aina rakastavat, olipa se kuinka pieni ja mitätön tahansa. Lukianos vertaa tätä rakkautta isän rakastamiseen: jalomielinen nuori ei koskaan rakasta ketään ihmistä enemmän kuin isäänsä. Myös jumalat rakastavat omia synnyinkaupunkejaan.

Isänmaan rakkaus näkyy kaikessa ihmisen elämän varrella. Ihmiset opiskelevat ollakseen hyödyksi synnyinkaupungilleen. He eivät vieraissa maissa asuessaankaan koskaan unohda isänmaataan, ja mitä enemmän mainetta joku on vierailla mailla saanut, sitä enemmän hän kaipaa isänmaahansa saadakseen nauttia maineestaan juuri siellä. Mitä vanhempi ihminen on, sitä enemmän hän kaipaa isänmaahansa saadakseen kuolla siellä ja tullakseen sinne haudatuksi.

Se, että kotimaa on kaikille ihmisille rakas, näkyy myös lainkäytössä: maastakarkotus on raskain rangaistus. Myös sodassa,

> »kun [sotapäälliköt] tahtovat tappelun alkaessa rohkaista sotamiehiään, eivät he tiedä heitä tehokkaammin kiihoittaa, kuin vetoamalla, että he taistelevat isänmaansa puolesta; niin pian kuin tämä sana kajahtaa, ei kukaan tahdo raukka olla, ja pelkuriinkin palaa rohkeus, kun hän saa kuulla isänmaataan mainittavan.» 
> 
> 

Ernst Lampén on suomentanut teoksen (Otava 1924).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lukianos: *Isänmaan ylistys*. Teoksessa Lampén 1924, s. 58–64.
2. ↑  Lukianos: *Isänmaan ylistys*. Teoksessa Lampén 1924, s. 62.

Kirjallisuutta
--------------

* Lukianos: *Isänmaan ylistys*. Teoksessa Lampén, Ernst: *Terve, Lukianos!*. Sisältää osittaisia ja kokonaisia suomennoksia Lukianoksen teoksista. Helsinki: Otava, 1924.

Aiheesta muualla
----------------

* Lucian: *Patriotism* (englanniksi)
* Lucian: *Patriae Encomium* (muinaiskreikaksi)
Arzúa-Ulloa juustotahkoja.
**Arzúa-Ulloa** on Espanjan Galiciasta peräisin oleva lehmänmaitojuusto. 

Arzúa-Ulloa -juustoa valmistetaan Ulla-joen varrella Espanjan Galician keskiosissa. Juusto tunnettiin aikanaan aina vuoteen 1989 saakka yksinkertaisella nimellä *Ulloa* ja vuoteen 1995 saakka nimellä *Arzúa*. Nykyisellä nimellään juusto sai espanjalaisen alkuperänimityksen (*DO*) suojan vuonna 1995 ja nykyisin juusto lukeutuu tuotetuimpiin espanjalaisiin lehmänmaitojuustoihin. Vuonna 2014 juustoa tehtiin 3,2 miljoonaa kiloa.

Suojatun alkuperänimityksen mukaista juustoa tuotetaan kolmena eri laatuna maatiloilla ja teollisesti. *Arzúa-Ulloa de Granxa* on tavallisesti vain paikallisesti myyty juusto. Perinteisesti valmistettua juustoa valmistettiin syksyisin ja talvisin ja lehmät laidunsivat syöden ristikukkaiskasveja. Teollisesti valmistettavaan Arzúa-Ulloa -juustoon käytetään pastöroitua lehmänmaitoa. Juustoa valmistettaessa maito lämmitetään 30–32°C lämpötilaan ja siihen lisätään juoksute. Valmistuva juustomassa leikellään pieniin paloihin ja se huuhdotaan vedellä, minkä' jälkeen juustot muotitetaan ja niitä puristetaan parin tunnin ajan. Perinteinen tapa suolata juusto on ollut suolan lisääminen jo maitoon, mutta nykyisin käytetympi tapa on suolan lisääminen juustomassaan, tai niiden upottaminen suolaveteen. Juusto kypsyy vähintään kuusi päivää, mutta kypsemmän juuston valmistukseen voi kulua neljä kuukautta.

Valmiit Arzúa-Ulloa -juustot ovat muodoltaan linssimäisiä. Painoa juustotahkolla on 0,5–4 kiloa. Juustolla on suolainen ja miedosti hapan maku. Makua on kuvailtu myös voiseksi ja maitoiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 44-45. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
**Tuulikki Maarit Sokka-Isler** (os. Kuusela, ent. Sokka; 4. huhtikuuta 1960 Soini) on suomalainen reumatologian erikoislääkäri ja lääketieteen tohtori, joka on toiminut Itä-Suomen yliopiston reumatologian professorina (4/2015-). Jo ennen professuuriaan, hän toi dosenttina ja Keski-Suomen sairaanhoitopiirin osastonylilääkärinä esille reumahoidon vaikeutuneen lääkäri- ja reumahoitajien pulan johdosta monin paikoin. Vuosittain yli 2 000 suomalaista sairastuu nivelreumaan. Hoitamaton tai huonosti hoidettu nivelreuma johtaa nivelten vaurioitumiseen ja henkilön toimintakyvyn alenemiseen. Koska ajoissa aloitettu ja hyvä hoito auttaa potilaita säilymään toimintakykyisenä, riittävällä lääkäri- ja hoitajamitoituksella, sopivalla lääkityksellä ja muulla hoidolla on yhteiskunnallisestikin suuri merkitys.

Sokka tuli ylioppilaaksi Ähtärin lukiosta 1979. Hän valmistui Tampereen yliopistosta lääkäriksi (LL 1985) ja reumatologian erikoislääkäriksi (1996). Hän jatkoi opintojaan myös Kuopion yliopistossa valmistuen sieltä sisätautien erikoislääkäriksi (1993) ja lääketieteen tohtoriksi (LKT 1999). Sokan englanninkielinen väitöskirjansa (1999) käsitteli nivelreuman lääkehoitoa. Tutkimus otsikoitu *Extensive use of antirheumatic drugs improves long-term outcomes in patients with rheumatoid arthrit*. Vuodesta 2003 lähtien Sokka-Isler on ollut Kuopion yliopiston reumatologian dosentti.

Ennen viisivuotista reumatologian professuuria Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampuksella (2016–2020), hän toimi lyhyemmän määräajan saman alan professorina (4-12/2015). Hän on ollut myös yhdysvaltalaisen Vanderbiltin yliopiston apulaisprofessori (assistant professor, Nashville, TN, 2001–2006, toisen lähteen mukaan 1999–2006). Sokka-Isler on Keski-Suomen sairaanhoitopiirin reumatologian osastonylilääkäri (2010–).

Teoksia
-------

* Markku Kauppi, Anna Karjalainen, Leena Pirilä, Kari Puolakka, Tuulikki Sokka-Isler, Paula Vähäsalo (toimittajat): *Reumasairaudet*. Duodecim 2021 (tulossa). ISBN 9789516563315.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kutsu Professuuriesitelmät, Kuopion kampus (pdf) (s. 16-17)  10.5.2016. Itä-Suomen yliopisto, uef.fi. Viitattu 12.4.2021.
2. 1 2 3 4  *Suomen lääkärit 2012*, Suomen Lääkäriliitto, 2013 (ISSN 2323-9492, viitattu 12 huhtikuuta 2021), s. 1241View and modify data on Wikidata
3. ↑  Lääkäripula vaikeuttaa reuman hoitoa  8.9.2011. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 12.4.2021.
4. ↑  Petra Thurén: Reuma on vanhenevan väestön riesa  27.10.2011. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 12.4.2021.
5. ↑  Nivelreuman Käypä hoito -suositus päivitetty  8.6.2015. Suomen Reumaliitto. Viitattu 12.4.2021.
6. ↑  Tuulikki Sokka: Extensive use of antirheumatic drugs improves long-term outcomes in patients with rheumatoid arthrit (väitöskirja/ Kuopion yliopisto, ISBN 951-781-761-4, julkaistu sarjassa Kuopio University Publications D. Medical Sciences 181; saatavana pdf-muodossa)  1999. Kuopio University (teostiedot via finna.fi). Viitattu 12.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Iberian Arsakidit** (georg. არშაკიანი, *Aršakiani* tai georg. არშაკუნიანი, *Aršakuniani*) olivat samannimisen parthialaisen dynastian haara, joka hallitsi muinaista georgialaista Iberian kuningaskuntaa noin vuosina 189–284, kunnes Khosroiani-dynastia syrjäytti heidät.

Historia
--------

Kun Arsakidit olivat Vologases II:n (hallitsi 180–191) hahmossa lujittaneet otteensa Armenian kruunusta vuoteen 180 mennessä, he kykenivät levittämään valtansa myös Iberiaan. Keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan Armenian kuningas, jonka professori Cyril Toumanoff on päätellyt olevan Vologases II, auttoi Iberian kapinoivia aatelisia syrjäyttämään valtaistuimelta vaimonsa veljen Amazasp II:n, Parnavaziani-dynastian viimeisen hallitsijan, ja korvaamaan hänet pojallaan Rev I:llä. Rev I:n hallituskausi (189–216) aloitti arsakididynastian vallan Iberiassa.

Vaikka Arsakidit olivat ottaneet hallintaansa kolme Kaukasuksen kuningaskuntaa – Armenian, Iberian ja Albanian – dynastian syrjäytti kotimaassaan vallasta vuonna 226 voimakkaampi ja dynaamisempi sassanididynastia, joka nousi Persian valtakunnan uudeksi hallitsijasuvuksi. Vaikka myöhemmät georgialaiset kronikat kertovatkin tästä vallanvaihdoksesta, niiden tiedot ovat täynnä anakronismeja ja puolilegendaarisia viittauksia, jotka eivät tuo ilmi lähes lainkaan yksityiskohtia iranilaisvallan uudesta noususta Aršakianien hallitsemassa Iberiassa. Tiedot ajasta ovat peräisin klassisen antiikin lähteistä ja sassanidien kaiverruksista.

Korvaamalla heikon parthialaisen valtakunnan vahvalla keskusvaltiolla sassanidit muuttivat Roomaa tukevan Iberian poliittista suuntaa ja supistivat sen vasallivaltioksi. Sapor I (hallitsi 242–272) asetti vasallin, Amazasp III:n (hallitsi 260–265), Iberian valtaistuimelle, mahdollisesti Mirdat II:n kilpailijaksi tai antikuninkaaksi. Vuonna 284 kuningas Aspagur I:n kuoleman jälkeen Iberian aršakianivalta päättyi, ja sassanidit käyttivät hyväkseen Rooman valtakunnan sisällissotaa asettamalla oman ehdokkaansa, Khosroiani-dynastian Mirian III:n, Iberian valtiaaksi.

**Iberian aršakianikuninkaat**| **Hallitsija** | **Vuosina** |
| --- | --- |
| **Rev I** | **189–216** |
| **Vatše** | **216–234** |
| **Bakur I** | **234–249** |
| **Mirdat II** | **249–265** |
| **Amazasp III** | **260–265** |
| **Aspagur I** | **265–284** |

Lähteet
-------

* Melikišvili, Giorgi *et al*. (1970), საქართველოს ისტორიის ნარკვევები (*Tutkimuksia Georgian historiassa*), Vol. 1. Tbilisi: Sabtšota Sakartvelo.

### Viitteet

1. 1 2 3  Rapp, Stephen H.: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 292-294. Peeters Bvba, 2003. ISBN 90-429-1318-5.
2. ↑  Suny, Ronald Grigor: *The Making of the Georgian Nation: 2nd edition*, s. 15. Indiana University Press, 1994. ISBN 0253209153.
**Sorsk** (ven. Сорск, hakassiksi Сорығ, *Sorığ*) on 12 143 asukkaan kaupunki Venäjän Hakassian tasavallassa.

Maantiede
---------

Kaupunki sijaitsee Kuznetsk Alataun (*Batenjowrücken*/ Батенёвский кряж) itäpuolella noin sata kilometriä luoteeseen tasavallan pääkaupungista Abakanista. Ilmasto on mantereinen.

Hallinnollisesti Sorskin kaupunki on suoraan tasavallan alaisuudessa. 1920-luvulla valmistuneen Atšinskin – Abakanin rautatieosuuden Erbinskajan asema sijaitsee kuuden kilometrin päässä kaupungista.

Historia
--------

Vuonna 1937 Sora-nimisen puron (Сора, myös Соря = Sorja) varrelta löydettiin molybdeenimalmiesiintymä, jota alettiin pian louhia. Vuonna 1940 alueelle perustettiin kaivoskylä, joka nimettiin Dzeržinskiksi bolševikkivallankumouksellisen Feliks Dzeržinskin mukaan. Vuonna 1966 kylä sai kaupunginoikeudet sekä uuden, puron nimestä johdetun nimen.

### Väestönkehitys

| Vuosi | Asukkaita |
| --- | --- |
| 1959 | 11 092 |
| 1970 | 10 605 |
| 1979 | 12 232 |
| 1989 | 15 130 |
| 2002 | 13 313 |
| 2010 | 12 143 |

Talous
------

Molybdeenin ja kuparin louhinta ja jatkokäsittely hallitsevat kaupungin taloutta. Kaupungissa on myös tiilitehdas.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Sorsk 

Hakassian lippuHakassian piirit ja *kaupunkipiirit*
*Abakan* •
*Abaza* •
Altai •
Askiz •
Beja •
Bograd •
Ordžonikidzevskoje •
*Sajanogorsk* •
Šira •
Taštyp •
*Tšernogorsk* •
*Sorsk* •
Ust-Abakan
Arádainan rotkoArádainan rotkon suu Kreetan etelärannikolla.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Sfakiá, Chaniá, Kreeta, Kreikka |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Φαράγγι Αράδαινας |
| Tyyppi | 
LaaksoView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Arádainan rotko** (kreik. Φαράγγι Αράδαινας, *Farángi Arádainas*; myös transl. *Arádenan rotko*) on rotko Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren etelärannikolla Sfakián kunnassa Lefká Óri -vuorten etelärinteessä.

Arádainan rotkoa.
Rotkon pituus on noin 15 kilometriä. Se saa alkunsa Drakolákkin luolalta ja päättyy Mármaran rannalle Kreetan etelärannikolle eli Libyanmeren puolelle noin 2,5 kilometriä länteen Loutrón kylästä. Rotkon seinämien korkeus on noin 150 metriä.

Rotkovaellus aloitetaan yleensä Arádainan autiokylästä rotkon reunalta noin 520 metrin korkeudesta merenpinnasta laskettuna. Sinne pääsee Anópolin kylästä. Tällöin vaelluksen pituudeksi kylästä rannikolle tulee noin seitsemän kilometriä ja se kestää noin 2,5 tuntia. Vaellus on suhteellisen helppo, ja vaikeimpiin ja jyrkimpiin kohtiin on rakennettu portaita. Mármaran rannalta pääsee veneellä Loutróon ja edelleen Chóra Sfakíoniin, joihin voi jatkaa myös vaeltamalla.

Rotkossa Arádainan kylän kohdalla on Arádainan silta, joka on Kreetan korkein. Sitä käytetään usein benjihyppyihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Φαράγγι Αράδαινας *Cretan Beaches*. Viitattu 7.9.2020.
2. 1 2 3  Φαράγγι Αράδαινας *TerraBook*. Viitattu 7.9.2020.
3. ↑  Πεζοπορία στο Φαράγγι της Αράδαινας *Chania Crete Greece*. Viitattu 7.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arádainan rotko** Wikimedia Commonsissa
Näkymä lännestä kohti Kurfürstendammin itäpäätyä ja Breitscheidplatzia
Kurfürstendammin komediateatteri

**Kurfürstendamm** (paikallisesti usein myös *Ku'damm*) on Berliinin kuuluisimpia puistokatuja ja tärkeä kauppakatu.

Historia
--------

Katu on saanut nimensä Brandenburgin vaaliruhtinaiden (saks. *Kurfürst*) mukaan. Katu sai alkunsa kapulatiestä (saks. *Damm*), joka yhdisti Stadtschlossin Grunewaldissa sijaitsevaan 1500-luvulla rakennettuun metsästyslinnaan. Kadun rakentamisaikaa ei tiedetä varmasti, mutta nimi *"Churfürsten Damm"* on ollut käytössä jo vuosien 1767 ja 1787 välillä.

Vuonna 1875 katu uudistettiin leveäksi valtakaduksi kansleri Otto von Bismarckin tahdosta. 1920-luvulla Kurfürstendamm oli Berliinin yö- ja huvielämän keskus. Tämä vaihe päättyi suureen lamakauteen ja Hitlerin valtaannousuun. Katu vaurioitui pahoin toisen maailmansodan pommituksissa ja Berliinin taistelussa, mutta jälleenrakennus oli nopeaa. Alkujaan se sijaitsi selvästi Berliinin varsinaisen keskikaupungin ulkopuolella, mutta kun Berliini toisen maailmansodan jälkeen jaettiin kahtia, siitä ja varsinkin sen itäosasta ympäristöineen tuli Länsi-Berliinin tärkein liikekeskus.

Liikkeet nykyään
----------------

Berliinin jälleenyhdistymisen jälkeen Kurfürstendamm on joutunut kilpailemaan Potsdamer Platzin, Friedrichstraßen ja Alexanderplatzin kanssa. Nykyäänkin sitä pidetään yleisesti kaupungin tärkeimpänä ostoskatuna. Lukuisilla kuuluisimmista vaatesuunnittelijoista on liikkeensä kadun varrella, ja myös useat autonvalmistajat pitävät näyteliikkeitä Kurfürstendammilla.

* Luksusmyymälöitä Kurfürstendammin varrella
* Versace BoutiqueVersace Boutique
* Valentino Valentino
* Louis Vuitton BerlinLouis Vuitton Berlin
* Chanel BerlinChanel Berlin
* Prada BerlinPrada Berlin
* Gucci BerlinGucci Berlin
* Hermès BerlinHermès Berlin

Reitti
------

Kadun alkupää sijaitsee Breitscheidplatzilla Keisari Vilhelmin muistokirkon luona lähellä Zoologischer Gartenin rautatieasemaa, entistä Länsi-Berliinin päärautatieasemaa. Sieltä katu jatkuu 3,5 kilometriä kohti länsilounasta Charlottenburg-Wilmersdorfin alueen läpi, ja päättyy Rathenauplatzilla Bundesautobahn A100:n liittymään. Kadun varrella kasvaa puistoplataaneja. Adenauerplatzin,Uhlandstraßen ja Kurfürstendammin metroasemat sijaitsevat kadun varrella, samoin kuin Berliinin-Halenseen rautatieasema.

Kurfürstendammin merkittävimpiä poikkikatuja, lueteltuna idästä länteen, ovat Rankestraße, Joachimsthaler Straße, Fasanenstraße, Uhlandstraße, Leibnizstraße, Lewishamstraße, Brandenburgische Straße ja Joachim-Friedrich-Straße.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stürickow, Regina (2013). "Vom Feldweg zum Boulevard" German **45** (1): 62–69.
**NW J** oli itävaltaunkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun vuosina 1907–1908 ja 1910–1911 valmistama henkilöauto. Autoja valmistettiin kaikkiaan 11 kappaletta.

Suunnittelu
-----------

NW:n autonsuunnittelusta vastannut Hans Ledwinka oli jättänyt yrityksen vuonna 1902 suunniteltuaan NW B -mallin. Sen jälkeen esitellyt NW-mallit keräsivät runsaasti kritiikkiä epäluotettavuutensa ja keskimoottorisuudestaan johtuneen huonon huollettavuutensa tähden. Vuonna 1904 henkilöautojen myynti vajosi 12 kappaleeseen. NW yritti panostaa kaivosjunien vetureiden valmistukseen, mutta huonoin tuloksin. Vuonna 1905 palkattiin kaksi suunnittelijaa, Kronfeld ja Lang, joiden päätehtävänä oli suunnitella moottorit uusiin J-, K- ja L-malleihin.

Teknisiä tietoja
----------------

Voimanlähteenä oli eteen pitkittäin asennettu nelisylinterinen, vesijäähdytteinen sivuventtiilimoottori, jossa oli magneettosytytys. Voima välittyi moottorilta kartiokytkimen kautta nelivaihteiseen vaihteistoon, josta kulki ensimmäisissä yksilöissä ketjuveto kummallekin takapyörälle, mutta sittemmin tämä korvattiin akselivedolla.

Auton kantavana rakenteena oli perinteinen suorakaiteen muotoinen runko. Sekä etu- että taka-akseli olivat jäykkiä ja jousitettu lehtijousin. Käyttöjarru vaikutti takapyörillä olleisiin rumpujarruihin, seisontajarru voimansiirtoon.

Polttoainetankin tilavuus oli 80 litraa.

Muunnelmat
----------

Ajoneuvojen korit rakennettiin asiakastarpeen mukaisiksi. Tyypillinen aikakauden korimalli oli neljän tai viiden hengen ylellisesti verhoiltu landaulet, joka oli varustettu karbidilampuin. Vuonna 1911 valmistettiin jokunen ambulanssi.

Ominaisuuksia
-------------

Auton huippunopeus oli 80 km/h. Moottori oli iskutilavuuteensa nähden heikkotehoinen ja sylinterinkansien jäähdytystä ei saatu toimimaan riittävän hyvin. 1 800 kg omamassoineen auto oli ylipainoinen ja siten sen suorituskyky jäi vaatimattomaksi. Yrityksen johto ei ollut tyytyväinen tulokseen, joten Kronfeld ja Lang saivat lähteä. Jo vuoden 1905 lopulla NW:n pääjohtaja Hugo Fischer von Röslerstamm onnistui houkuttelemaan Ledwinkan palaamaan yrityksen palvelukseen. Ledwinka piti J- ja L-malleja kehityskelvottomina, joten suunnitteli uuden mallin, NW S:n puhtaalta pöydältä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Historie automobilů Tatra – Technické parametry vozu NW typ J Tatra Oldtimer. Viitattu 20.11.2010. (tšekiksi)
2. 1 2 3  The Tatra Pages – Nesselsdorfer automobile history autohistories.com. Viitattu 20.11.2010. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Historie automobilů Tatra – NW typ J Tatra Oldtimer. Viitattu 20.11.2010. (tšekiksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nesselsdorfer Wagenbau**.
Nesselsdorfer Wagenbau-mallit

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilöautot | 
* Präsident
* Typ A
* Typ B
* Typ C
* Typ D
* Typ E
* Elektromobil
* Typ F
* Typ J
* Typ K
* Typ L
* Typ S
* Typ T
* Typ U

 |
| Kuorma-autot | 
* Ensimmäinen kuorma-auto
* Typ TL-2
* Typ TL-4

 |
| Kilpa-autot | Rennzweier |
**El Greco -museo** (kreik. Μουσείο Ελ Γκρέκο, *Mouseío El Gkréko*; myös Μουσείο Δομήνικου Θεοτοκόπουλου, *Mouseío Domínikou Theotokópoulou*) on museo Fódelen kylässä Kreetan saarella Kreikassa. Se esittelee kylästä kotoisin olleen taidemaalari El Grecon (1541–1614) elämää ja taidetta.

Museon sisäänkäynti ja El Grecon rintakuva.
Museo avautui yleisölle vuonna 1998. Se sijaitsee noin kilometrin Fódelen kylän keskustasta luoteeseen ja toimii rakennuksessa, jota väitetään El Grecon kotitaloksi. Museossa ei ole El Grecon aitoja teoksia, vaan hänen taidettaan esitellään kopioiden kautta. Kreetan ainoat aidot El Grecon teokset ovat Kreetan historiallisessa museossa Iraklionissa.

Museon lähellä sijaitsee bysanttilaisaikainen Neitsyt Marian temppeliintuomisen kirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  El Greco Museum *Cretan Beaches*. Viitattu 1.9.2021.
2. 1 2  The Dominikos Theotokopoulos (El Greco) Museum in Fodele *Meet Crete*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **El Greco -museo** Wikimedia Commonsissa
**Balochistanin konflikti** on baluchinationalistien, Pakistanin ja Iranin välinen konflikti Balochitanin alueella. Balochistanin alueeseen kuuluu Balochistanin provinssi Pakistanissa, Sīstān ja Balūchestānin provinssi Iranissa ja Balochistanin alue Afganistanissa. Alueella on paljon luonnonvaroja mutta se on Pakistanin vähiten kehittynein alue. Balochien aseistautuneet organisaatiot vaativat alueelle autonomiaa ja oikeutta hallita sen luonnonvaroja.

Vaikka konflikti on vielä meneillään, se on heikentynyt. Baluchinationalistit ovat suostuneet joihinkin valtion sovintotarjouksiin ja harkinneet aseista luopumista. Huhtikuussa 2016 14 komentajaa ja 144 taistelijaa antautui sovinnon jälkeen. 600 taistelijaa kuoli ja 1 025 antautui elokuussa samana vuonna. Huhtikuussa 2017 500 baluchikapinallista antautui.

Baluchiseparatistien mielestä Balochistan on syrjäytyneempi ja köyhempi kuin muu Pakistan. Balochistanin vapautusarmeija, jota Pakistan ja Iso-Britannia pitävät terroristijärjestönä on tunnetuin baluchien separatistiorganisaatio. Vuodesta 2000 lähtien se on suorittanut useita hyökkäyksiä Pakistanin armeijaa, poliisia ja siviilejä vastaan. Vuonna 2005 baluchit aloittivat kapinan Irania vastaan. Ihmisoikeusaktivistit ovat syyttäneet Pakistanin hallitusta ja separatistijoukkoja ihmisoikeusrikkomuksista.

The News Internationalin tekemän gallupin tuloksista kävi ilmi että suurin osa Balochistanin asukkaista ei kannata Balochistanin itsenäistymistä. 37% väestöstä kannattaa Balochistanin itsenäisyyttä ja 67% kannattaa laajempaa autonomiaa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Insurgency in Balochistan
**NW B** oli itävaltaunkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun (NW) vuosina 1902–1904 valmistama henkilöauto.

Auto oli esittelyaikanaan suunnittelijansa Hans Ledwinkan viimeinen työ ennen hänen siirtymistään höyrykoneita valmistavan yrityksen palvelukseen. B-mallin jälkeen NW:n autojen laatutaso laski, kunnes Ledwinka palasi vuonna 1905.

Teknisiä tietoja
----------------

Autossa oli voimanlähteenä keskelle sijoitettu vesijäähdytteinen kaksisylinterinen bokserimoottori, jonka avulla saavutettiin 45 km/h huippunopeus. Sytytysjärjestelmänä oli Boschin valmistama magneettosytytys. Voimansiirtolinjassa oli kartiokytkin ja nelivaihteinen vaihdelaatikko, jossa oli myös peruutusvaihde. Voimansiirrossa hyödynnettiin edelleen ketjuvetoa. Sekä etu- että taka-akselilla oli puolielliptiset lehtijouset. NW B:ssä oli ensimmäisenä NW:n autoista jalkajarru. Se vaikutti voimansiirtoakseliin. Tämän lisäksi takapyörillä oli pantajarrut, joita käytettiin vivun kautta. Mukavuusvarusteena oli mäkijarru jonka voi kääntää pidättimeksi tietä vasten, mikäli auto esimerkiksi hyytyi ylämäessä ja oli vaarassa lähteä rullaamaan taaksepäin.

Korimallit valmistettiin asiakastarpeen mukaan, joten henkilöluvut vaihtelivat.

Säilyneet yksilöt
-----------------

NW B -malleja on säilynyt kaksi kappaletta. Toinen on taltioituna Tatran museossa Kopřivnicessa ja toinen Unkarin liikennemuseossa Budapestissä. Kopřivnicessa oleva on saatu lahjoituksena NW:n ja Tatran autoilla ralleja ajaneelta Josef Veřmiřovskýlta. Auto on museon vanhin auto, sillä NW:n ensimmäinen auto Präsident on museoituna Prahassa. Siksi Kopřivnicen museon NW B -yksilöä kutsutaan leikillisesti "varapresidentiksi".

Lähteet
-------

1. ↑  Historie automobilů Tatra – Technické parametry vozu NW typ B Tatra Oldtimer. Viitattu 2.5.2010. (tšekiksi)
2. 1 2  The Tatra Pages – Nesselsdorfer automobile history autohistories.com. Viitattu 2.5.2010. (englanniksi)
3. 1 2 3  Historie automobilů Tatra – NW typ B Tatra Oldtimer. Viitattu 2.5.2010. (tšekiksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nesselsdorfer Wagenbau**.
* NW B:n teknisiä tietoja (tšekiksi)

Nesselsdorfer Wagenbau-mallit

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilöautot | 
* Präsident
* Typ A
* Typ B
* Typ C
* Typ D
* Typ E
* Elektromobil
* Typ F
* Typ J
* Typ K
* Typ L
* Typ S
* Typ T
* Typ U

 |
| Kuorma-autot | 
* Ensimmäinen kuorma-auto
* Typ TL-2
* Typ TL-4

 |
| Kilpa-autot | Rennzweier |