recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nuottavaara** eli **Nuottivaara** (ven. Но́ттоваракка, *Nottovarakka*; karjalaksi *Nuottivoara*) on kylä Karjalan tasavallan Belomorskin piirin Sosnavitsan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Pietarin ja Murmanskin välisen M18-valtatien varrella 26 kilometriä Sosnavitsasta luoteeseen. Kylässä ei ole vakituista asutusta (vuonna 2013).

1900-luvun alussa Nuottavaara lähikylineen muodosti Suikujärven volostin kyläkunnan, johon kuuluivat Ehätysvaaran (ven. *Perevoznaja varaka*), Ipatin (*Udozero*), Kalliovaaran (*Kallivaraka*), Kangasvaaran (*Borovaraka*), Kiprolan (*Kiprijanovo*), Kontiojärven (*Medvežje Ozero*), Kurjavaaran (*Kurjavaraka*), Niikkananvaaran, Nuottavaaran ja Pertojärven (*Pertozero*) kylät sekä Ahvenvaaran (*Okunevaraka*), Hanhivaaran (*Gangivaraka*), Luulammen (*Lugolambina*), Nälkävaaran (*Golodnaja Varaka*), Patavaaran (*Padovarakka*), Sepänvaaran (*Šeppjavaraka*), Sosnavitsan, Suovaaran (*Šujevaraka*) ja Tappajanvaaran (*Toppovarakka*) uudiskylät. Vuonna 1905 niissä oli yhteensä 815 asukasta. Nuottavaaran kylässä oli 38 taloa ja 242 asukasta.

Neuvostoaikana perustettiin Tunkuan piirin kuulunut Nuottavaaran kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen 15 asutuksessa oli 868 asukasta, joista valtaosa oli karjalaisia. Muiden kansallisuuksien edustajia asui lähes yksinomaan Sosnavitsan lähelle Mustaojalle perustetun tiilitehtaan asutuksessa. Nuottavaaran kylässä asukkaita oli 314 henkeä. Myöhemmin Nuottavaara liitettiin Lehdon kyläneuvostoon.

Kylässä on syntynyt karjalainen poliitikko Kuzma Filatov.

Lähteet
-------

1. ↑  Hramtsova, O. & Troitskaja, Je.: *Finskije sootvetstvija nazvani naseljonnyh punktov Respubliki Karelija*, s. 84. Petrozavodsk: , 2008. Teoksen verkkoversio (viitattu 22.7.2015).
2. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 22.7.2015.
3. ↑  Tšislennost naselenija v razreze selskih naseljonnyh punktov Respubliki Karelija po sostojaniju na 1 janvarja 2013 goda *webcitation.org*. Viitattu 22.7.2015. (venäjäksi)
4. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Arhangelskoi gubernii k 1905 godu*, s. 190–191. Arhangelsk: Arhangelski gubernski statistitšeski komitet, 1907.
5. ↑  *Karjalan ASNT:n asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1926 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 18–19. Petroskoi: KASNT:n tilastohallinto, 1928.
6. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 10. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
7. ↑  *Karelskaja ASSR: administrativnoje delenije*, s. 9. Petrozavodsk: Gosudarstvennoje izdatelstvo Karelskoi ASSR, 1960.
**Belyi Jar** (ven. Бе́лый Яр) on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Verhneketjen piirin hallinnollinen keskus Tomskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Ketjoen vasemmalla rannalla 295 kilometriä Tomskista pohjoiseen. Taajamassa on 8 100 ja kunnassa 8 200 asukasta (vuonna 2015).

Maatalouden kollektivisoinnin yhteydessä karkotetut altailaiset talonpojat perustivat Belyi Jarin vuonna 1931. Aluksi sitä hallinnoi Siblagin karkotettuja valvonut komendantinvirasto. Vuonna 1939 Belyi Jarista tuli Verhneketjen piirin keskus. Vuonna 1941 perustettiin kalatehdas ja vuonna 1958 metsäteollisuuslaitos. Vuonna 1961 Belyi Jar sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.

Belyi Jarista on rautatieyhteys Asinoon ja vuonna 2006 valmistunut ympärivuotinen maantieyhteys Tomskiin. Seudun pääelinkeino on metsäteollisuus. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, ammattikoulu, lasten taidekoulu, piirin kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, kerhotalo, kaksi kirjastoa ja piirisairaala. Taajamassa on vuonna 2006 rakennettu kirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Entsiklopedija Tomskoi oblasti, tom 1*, s. 65–67. Izdatelstvo Tomskogo universiteta, 2008. ISBN 978-5-7511-1895-2. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po munitsipalnym obrazovanijam na 1 janvarja 2015 goda *gks.ru*.  Arkistoitu 14.5.2020. Viitattu 19.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Belyi Jarin kunnan sivusto (venäjäksi)
**Siesta** (ven. Си́ста, *Sista*) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Ahokylän kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Siestajoen rannalla 11 kilometriä Ahokylästä koilliseen. Kylässä on 16 asukasta (vuonna 2010).

Kylän läheltä on löydetty keskiaikaisia kumpuhautaryhmiä, jotka eivät ole säilyneet. Kaprion ujestin Ratsinan pogostaan kuulunut Siestan kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa se esiintyy vatjalaisiin viittaavalla nimellä *Sista Votschaia*, jota käytettiin vielä 1800-luvullakin muodoissa *Sista-Vodskaja* ja *Sistovodskaja*. Peter von Köppenin laatimassa vatjalaiskylien luettelossa Siestaa ei kuitenkaan mainita.

Paikalliset talonpojat olivat 1860-luvun alkuun saakka tilanomistajan maaorjia. Kylän lähellä sijainneessa Porožkin kartanossa oli kivirakenteinen vesimylly. Vuonna 1862 Siestassa oli 35 taloa ja 310 asukasta. Kyläläiset kuuluivat Kaprion ortodoksiseen seurakuntaan. Maanviljelyn lisäksi he harjoittivat hevosajurin ja satulasepän ammatteja. 1800-luvun lopulla kylässä oli kauppa, majatalo ja tsasouna.

Vuonna 1899 Siesta muodosti Ratsinan volostiin kuuluneen kyläkunnan, jonka 295 asukkaasta 279 oli venäläisiä, 12 virolaisia ja 4 "sekoittuneita". Neuvostoaikana Siesta muodosti aluksi oman kyläneuvoston. Myöhemmin se kuului Unatitsan, Perlessilän, Velkotan, Ratsinan, Uutassolan ja vuodesta 1959 Kaipalan kyläneuvostoon. Kylän virallinen nimi oli vuoteen 1927 saakka *Bolšaja Sista*.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 215. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Itogi Vserossijskoi perepisi naselenija 2010 goda: Leningradskaja oblast (taulukko Tšislennost LO) *petrostat.gks.ru*.  Arkistoitu 15.6.2018. Viitattu 20.6.2016. (venäjäksi)
3. ↑  Lapšin, V. A.: *Arheologitšeskaja karta Leningradskoi oblasti. Tšast I: zapadnyje raiony*, s. 101–102. Leningrad: LVVISU, 1990.
4. ↑  *Perepisnaja obrotšnaja kniga Votskoi pjatiny, 1500 goda: Pervaja polovina*, s. 560. Sankt-Peterburg: Arheografitšeskaja komissija, 1868.
5. ↑  *Jordeböcker öfver Ingermanland – Pistsovyje knigi Ižorskoi zemli: tom 1*, s. 67. Sankt-Peterburg: Tipografija Imperatorskoi akademii nauk, 1859.
6. 1 2 3  Sprosi u krajeveda (kysymys no 1677) *reglib.ru*.  Arkistoitu 29.7.2013. Viitattu 20.6.2016.
7. ↑  v. Köppen, Peter: *Erklärender Text zu der Ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements*, s. 20. St.-Petersburg: , 1867. Teoksen verkkoversio.
8. ↑  *Materialy k otsenke zemel v S.-Peterburgskoi gubernii. Tom I: Jamburgski ujezd, vypusk II*, s. 338–343. Sankt-Peterburg: Otsenotšno-statistitšeskoje bjuro S.-Peterburgskogo gubernskogo zemstva, 1904. Teoksen verkkoversio.
**Linden** on kaupunki Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Unionin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 40 499.

Maantiede
---------

Lindenin kartta.
Linden sijaitsee New Jerseyn osavaltiossa Unionin piirikunnassa.

Historia
--------

Näkymä Lindeniin vuonna 1974.
Nykyisen Lindenin kaupungin alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat lenapet. Lenapet harjoittivat alueella metsästystä ja liikkuivat sen kautta kalastusalueilleen. Vanhoista intiaanien kulkureiteistä tuli monien myöhempien pääteiden pohjia.

Linden perustettiin vuonna 1664, ja alun perin se oli osa Elizabethtownia. Kaupungin nykyisen nimen taustalla on useampia teorioita. Yhden mukaan nykyisen Park Avenuen varrella aikanaan asunut rouva Tenney ei pitänyt tien silloisesta nimestä Dark Lane, ja hän muutti sen Linden Roadiksi yksinkertaisesti vaihtamalla tiekyltin. Toisen teorian mukaan nimi on johdettu lehmuspuusta (*linden*). Lehmus on puolestaan liitetty saksalaisiin siirtolaisiin. Vanhan kylän keskus oli vuonna 1745 rakennettu Wheatsheaf Tavern.

Hallinnollisesti Lindenistä muodostettiin itsenäinen kokonaisuus vuonna 1861 ja kaupunki vuonna 1924. Nykyinen Linden oli pitkään maatalousaluetta, ja sen viimeinen maatila lopetti toimintansa vuonna 1960. Linden alkoi teollistua 1830-luvulla, kun sinne rakennettiin rautatie. Sittemmin kaupungissa toimivat esimerkiksi Standard Oil ja General Motors.

Talous
------

Linden High School.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosiansiot Lindenissä vuosina 2014–2018 olivat 68 870 USD ja henkilöä kohden 29 259 USD. 9,2 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.

Väestö
------

Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 40 499 ja vuoden 2019 arvion mukaan 42 361. Kaupungin asukkaista 52,7 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 33,4 %), 31,2 % afroamerikkalaisia, 30,3 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 3,4 % aasialaisia. 50,9 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 34 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maxine N. Lurie ja Marc Mappen: *Encyclopedia of New Jersey*, s. 475. Rutgers University Press, 2004. ISBN 0-8135-3325-2. (englanniksi)
2. 1 2  QuickFacts Linden city, New Jersey United States Census Bureau. Viitattu 7.11.2020. (englanniksi)

New Jerseyn osavaltio

|  |  |
| --- | --- |
| Alueet | 
* Central Jersey
* Delaware Valley
* Jersey Shore
* Meadowlands
* North Jersey
* Pine Barrens
* Shore Region
* Skylands Region
* South Jersey
* New Yorkin metropolialue
* Tri‑State Region

 |
| Huomattavat kaupungit ja kunnat | 
* Atlantic City
* Bayonne
* Camden
* Clifton
* Edison
* Elizabeth
* Hackensack
* Hoboken
* Jersey City
* Lakewood
* Newark
* New Brunswick
* Ocean City
* Paterson
* Perth Amboy
* **Trenton** (pääkaupunki)
* Vineland
* Woodbridge

 |
| Piirikunnat | 
* Atlantic
* Bergen
* Burlington
* Camden
* Cape May
* Cumberland
* Essex
* Gloucester
* Hudson
* Hunterdon
* Mercer
* Middlesex
* Monmouth
* Morris
* Ocean
* Passaic
* Salem
* Somerset
* Sussex
* Union
* Warren

 |
Kustaa Loikkanen (kesk.) tulkkaamassa Urho Kekkosen ja Nikita Hruštšovin keskustelua Kekkosen 60-vuotis­päivillä syys­kuussa 1960.
**Kustaa Adolf Loikkanen** (15. huhtikuuta 1897 – 14. helmikuuta 1990) oli suomalainen konsuli ja kääntäjä, joka toimi 1950- ja 1960-luvulla presidentti Urho Kekkosen henklökohtaisena venäjän kielen tulkkina tämän Neuvostoliiton-vierailuilla sekä venäläisten vieraillessa Suomessa.

Loikkanen toimi ulkoministeriön kielenkääntäjänä, ja hän oli venäjän kielen tulkkina mukana presidentti Kekkosen neuvotteluissa venäläisten kanssa. Kekkonen oli aikanaan opiskellut venäjää oppikoulussa mutta hänen kielitaitonsa ei riittänyt neuvotteluissa vaan hänen täytyi käyttää tulkkeja apuna. Loikkanen oli tulkkina muun muassa noottikriisin aikana 1961 Novosibirskissa käydyissä neuvotteluissa.

Loikkanen oli naimisissa Olga Kivekkään (1902–1985) kanssa. Olga Kivekäs oli kenraali Kaarlo Kivekkään ottotytär. Olga Kivekkään nimi oli alun perin Gulj Begim ja hänen vanhempansa olivat kotoisin Afganistanista ja Tadžikistanista.

Kustaa Loikkanen on haudattu Ahveniston hautausmaalle Hämeenlinnaan.

Teoksia
-------

* *Viinien avullako Suomi raittiiksi?* Raittiusviikkotoimikunta, Helsinki 1931.
* "Kotiviinit – kansamme vaara." *Kotiviinit*. Naisten raittiuskeskuksen julkaisuja n:o 12, 13, 21. Helsinki 1936.
* *Miten raittiutta on mainostuksella edistettävä: Esitelmä Suomen 56. yleisessä raittiuskokouksessa Ilmajoella 28. 6. 1938*. Raittiuden ystävät, Helsinki 1939.

Käännöksiä
----------

* Mario de Blasi: *Finljandija: Fotoetjudy i nabroski*. Tekstit Göran Stenius; venäjän kielelle käännös Kustaa Loikkanen. Tammi 1967.
* *Parlament Finljandii*. Toim. Einari Kaskimies; perevod pervogo izdanija A. Štšerbakov, I. Semjonov-Tjan-Šanski; perevod dopolnenii i ispravlenii k vtoromu izdaniju Kustaa Loikkanen. WSOY 1969.
* Osmo Thiel: *Lahti*. Kuvatekstit Matti Käki; ruots. käännös Ann-Marie Ivars; engl. käännös Diana Tullberg; saks. käännös Helga Thiel; venäjänkiel. käännös Kustaa Loikkanen. Otava 1970.

Lähteet
-------

* Find A Grave: Kustaa Adolf Loikkanen
* Helsingin kaupunginkirjaston kysy mitä vain -palvelu: Kuka oli Kekkosen tulkkina Neuvostoliiton-vierailuilla? (Arkistoitu – Internet Archive)
**Dídyma** (kreik. Δίδυμα; transl. myös *Dídima*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Ermionídan kuntaan, Argoliin alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 047 (vuonna 2011).

Dídyman luolista suurempi eli Megáli Spiliá.
Dídyman kylä sijaitsee noin 71 kilometriä itäkaakkoon Árgoksen kaupungista. Se on saanut kaksosiin viittaavan nimensä sen ympärillä olevista kahdesta vuoresta, jotka ovat Dídyma (1 110 m) koillispuolella ja Profítis Ilías (775 m) länsipuolella. Kylästä on käytetty aiemmin myös nimimuotoja *Dídymon* (Δίδυμον) ja *Dídymoi* (Δίδυμοι). Dídyma tunnetaan Dídyman luolista eli kahdesta karstivajoamasta nimiltään Megáli Spiliá ja Mikrí Spiliá.

Dídyma muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Διδύμων, *Topikí Koinótita Didýmon*), johon kuuluvat varsinaisen Dídyman kylän lisäksi kylät Ágios Ioánnis, Loukaḯti, Peleí, Rádo ja Salánti. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 320. Vuodesta 1997 se kuului Kranídin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ermionídan kunnan Kranídin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Δίδυμα *Διοικητικές μεταβολές οικισμών*. ΕΕΤΑΑ. Viitattu 3.10.2022.
3. ↑  Didyma *Ermioni.info*. Viitattu 3.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dídyma** Wikimedia Commonsissa
**Marshalltown** on kaupunki Iowassa Yhdysvalloissa. Se on piirikuntansa hallintokeskus.

Maantiede
---------

Marshalltown sijaitsee Iowa-joen varrella Iowan osavaltion keskiosassa. Iowa-joki on Mississippin sivujoki. Etäisyys Des Moinesista on 85 kilometriä koilliseen.

Historia
--------

Nykyisen Marshalltownin alueen ensimmäinen eurooppalainen asukas oli Henry Anson. Hän päätti rakentaa alueelle kaupungin vuonna 1851 ja antoi sille nimen Marshall, joka muutettiin muotoon Marshalltown vuonna 1862. Kaupunki kasvoi ripeästi ja siitä tuli Marshallin piirikunnan hallintokeskus 1863. Potawatomi-päällikkö Johnny Greenin avulla paikkakunnalle houkuteltiin uudisasutusta. Marshalltown teollistui ja sai rautatieyhteyden. 1900-luvun alussa sen väkiluku oli noin 10 000. Nykyisin kaupungissa on useita Ansonin mukaan nimettyjä paikkoja.

Marshalltownin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa The Glick-Sower House (1859) ja kaupungin ytimessä sijaitseva Marshall County Courthouse.

Talous
------

Marshalltownin suuria työnantajia ovat muun muassa 1890 perustettu työkalujen valmistaja Marshalltown Company ja Emerson Electric.

Marshalltownin tärkeimpiä maantieliikenteen väyliä ovat U.S. Route 30, Iowa Highway 14 ja Iowa Highway 330, joka on pääväylä Marshalltownin ja Des Moinesin välillä. Lähin kansainvälinen lentoasema on Des Moines International Airport.

Lähteet
-------

1. ↑  QuickFacts : Marshall County, Iowa; Marshalltown city, Iowa; Iowa *Census.gov*. Viitattu 4.5.2022.
2. ↑  Distance from Marshalltown, IA to Des Moines, IA *distance-cities.com*. Viitattu 4.5.2022.
3. 1 2  History *communitylink.com*.  Arkistoitu 18.7.2011. Viitattu 4.5.2022.
4. ↑  Marshalltown MARSHALLTOWN Company. Viitattu 4.5.2022.
5. ↑  The Emerson Solutions Center in Marshalltown, Iowa, USA Emerson Electric Co.. Viitattu 4.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* City of Marshalltown, Iowa, USA — Sunrise, Sunset, and Daylength

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marshalltown** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Marshalltown, Iowa 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz area

 |

 |
**Route du Rhum** on yksinpurjehduskilpailu, joka käydään Atlantin yli marraskuussa neljän vuoden välein. Reitti alkaa Saint Malosta, Bretagnesta, Ranskasta, ja päättyy Pointe-à-Pitreen, Guadeloupelle.

Ensimmäisen kilpailun 1978 voitti kanadalainen Michael Birch veneenään Olympus Photo vain 98 sekunnin erolla toiseksi tulleeseen Michel Malinovskyyn veneenä Krifter V. Kilpailua varjosti Alain Colasin katoaminen kesken purjehduksen.

Tämän hetkinen ennätys on 7 päivää, 14 tuntia, 21 minuuttia ja 47 sekuntia, jonka purjehti vuonna 2018 Francis Joyon.

Vuoden 2006 kilpailu alkoi 29. lokakuuta 2006 täydellä 60 veneen lähtölistalla neljässä eri luokassa.

Kilpailussa on kuusi luokkaa eri kokoisille veneille. Kunkin luokan kilpailijoiden lukumäärä on rajoitettu.

* ORMA: Monirunkoiset 59–60 jalkaa.
* IMOCA: Yksirunkoiset 58–60 jalkaa
* Class 2: Yksi- ja monirunkoiset 45,1–50 jalkaa
* Class 3: Yksi- ja monirunkoiset 40–45 jalkaa
* Class 40: Yksirunkoiset (40 jalkaa, erikoisluokka)

Lähteet
-------

1. ↑  Route de Rhum *Clubracer*.  Arkistoitu 20.11.2021. Viitattu 20.11.2021.
2. ↑  Francis Joyon wins the Route du Rhum-Destination Guadeloupe *Route du Rhum*.  Arkistoitu 27.9.2021. Viitattu 20.11.2021.
3. ↑  All systems go on 6 November 2022 , registrations are open ! *Route du Rhum*.  Arkistoitu 27.9.2021. Viitattu 20.11.2021.
**Jaso Sasaki** (s. 1976 Kuopio) on suomalainen viulisti.

Sasaki aloitti viulunsoittoon tutustumisen vanhempiensa kanssa. Tätä seurasivat yksityisopinnot Anu Jalkasen johdolla, Kuopion musiikkiopistossa Seija Mönkkösen johdolla suoritetut opinnot ja Kuhmon viulukoulussa opiskelu Zinaida Gilelsin, Pavel Vernikovin ja Ilja Grubertin johdolla. Päästyään Sibelius-Akatemian nuorisokoulutukseen Sasaki sai opettajikseen Pertti Sutisen ja Zoja Istominan.

Korkeakouluopintonsa Sibelius-Akatemiassa Sasaki aloitti vuonna 1995 Igor Bezrodnyn ja Mari Tampere-Bezrodnyn johdolla. Hän suoritti viuludiplominsa keväällä 2001, täydensi opintojaan Guildhall School of Music & Dramassa (Lontoo) Yfrah Neamanin sekä Jack Glickmanin johdolla ja sai musiikin maisterin oppiarvon syksyllä 2002. Hän suoritti myöhemmin tohtorikoulutuksen Sibelius-Akatemiassa ja sai musiikin tohtorin oppiarvon keväällä 2012.

Sasaki toimi Hallé Orchestran ensimmäisenä viulistina vuosina 2004–2009 ja on sittemmin työskennellyt muun muassa toisen viulun äänenjohtajana Lappeenrannan kaupunginorkesterissa. Hän on konsertoinut solistina ja kamarimuusikkona eri puolilla maailmaa. Sasaki on tehnyt yhteistyötä pianisti Marko Hilpon kanssa. Vuonna 2017 duo julkaisi *Finnish Violin Classics* -levyn Toivo Kuulan, Armas Järnefeltin ja Jean Sibeliuksen teoksista. Tutkijana hän on perehtynyt viulunsoiton esityskäytäntöjen historiaan. Sasaki on soittanut myös Stroh-viululla.

Sasaki sijoittui viidenneksi sekä vuoden 1995 että vuoden 2000 Kuopion viulukilpailussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kangasala-talo: Klassisen musiikin syksy alkaa suomalaisilla viulumusiikin klassikoilla (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Solistiyhdistys: Status Ensemble
3. ↑  Jaso Sasakin intohimoinen viulu unelmoi suomalaisklassikoiden tunnelmissa
4. ↑  Helsingin Uutiset: Stroh-viulu vinkui ja gramofoni rahisi (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Kuopion viulukilpailu: KILPAILUSSA PALKITUT 1967-2015 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Maren Kawehilani Jensen** (s. 23. syyskuuta 1956 Arcadia, Kalifornia) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Athena televisiosarjassa *Taisteluplaneetta Galactica*.

Ura
---

Jensen opiskeli teatteritaiteita Kalifornian yliopistossa 1970-luvulla ja teki samalla mallintöitä. Toukokuussa 1978 hän esiintyi Cosmopolitanin kannessa ja niin ikään 1978 hänellä oli Athenan rooli television tieteissarjassa *Taisteluplaneetta Galactica*. Sarja päättyi jo 1979. Athena oli alkuaan yksi sarjan päärooleista, mutta sen merkitys väheni sarjan edetessä. Athena poistuu sarjasta jaksossa *Greetings from Earth*.

Jensen näytteli myös draamakomediasarjassa *Lemmenlaiva* (1979, 1980) ja fantasiasarjassa *Fantasy Island* (1980). Vuonna 1980 Jensenillä oli merkittävä rooli seikkailuelokuvassa *Beyond the Reef* ja vuonna 1981 hän teki pääroolin slasher-elokuvassa *Deadly Blessing*.

Jensen seurusteli muusikko Don Henleyn kanssa 1980-luvulla. Henley omisti albuminsa *I Can’t Stand Still* Jensenille. Tuonnempana Jensen avioitui Johan Kugelbergin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Felthousen-Post, Cyn: Maren Jensen Then And Now: Battlestar Galactica's Lieutenant Athena *Groovy History*.  16.3.2020. Viitattu 30.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Battlestarwiki: Maren Jensen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Metacritic: Maren Jensen

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |

 |
**Marinetek Group Oy** on vuonna 1994 perustettu laiturirakentamiseen ja kelluviin ratkaisuihin erikoistunut yritys. Yhtiön perustivat Ilkka Seppälä ja Markku Rantanen, ja Seppälä toimii edelleen yrityksen toimitusjohtajana. Yritys on toimivan johdon enimmäisomistuksessa. Pääkonttori sijaitsee Helsingissä. Yhtiö on toimittanut venesatamia 46 maahan ja rakentanut muun muassa superjahtisataman Sotšin olympialaisiin.

Vuonna 2012 yhtiön liikevaihto oli 21,59 miljoonaa euroa. Se työllisti 110 henkeä.

Tytäryhtiöt
-----------

Yrityksellä on kaikkiaan 15 tytäryhtiötä mm.

* Marinetek Finland Oy, tuotanto- ja myyntiyhtiö (Suomi)
* Marinetek Marinas Oy, satamien hallinta ja New Port -ketju (Suomi)
* Marinetek NCP, tuotanto- ja myyntiyhtiö (Kroatia)
* Marinetek NA, tuotanto- ja myyntiyhtiö (Pohjois-Amerikka)
* Marinetek MENA , myyntiyhtiö (Arabiemiraatit)
* Marinetek SBP, tuotanto- ja myyntiyhtiö (Venäjä)
* Marinetek Sweden, (konserni) tuotanto- ja myyntiyhtiö (Ruotsi)
* Marinetek SEA, myyntiyhtiö (Singapore)
* Marinetek Latvia, tuotanto- ja myyntiyhtiö (Latvia)

* Intermarine Ltd. tuotanto- ja myyntiyhtiö (Englanti)
* Marina Housing, Kelluvat erikoisratkaisut (Suomi)

New Port
--------

2000-luvun alussa Marinetek rakensi Espoon Keilalahteen ensimmäisen New Port -ketjuun kuuluvan nykyaikaisen pienvenesataman 400 veneelle. New Port -satamia on nykyään yhdeksän: Keilalahdessa, Kalanokassa, Jollaksessa, Kotkassa, Padasjoella, Ratinanrannassa, Saimaa Gardensissa, Sysmässä ja Virpiniemessä. New Port -satamia hallinnoi tytäryhtiö Marinetek Marinas Oy.

Gibraltarin kelluva jättipuisto
-------------------------------

Helmikuussa 2014 Marinetek ilmoitti tehneensä sopimuksen Gibraltarin hallituksen kanssa jättikokoisesta kelluvasta liikuntapuistosta. Kaupan arvo on noin 4,4 miljoonaa euroa. Valtavan kokoinen liikuntapuisto tulee suunnitelmien mukaan sisältämään muun muassa uima-altaita, hyppytorneja, kiipeilyseinän, leikkipuiston, parkour-puiston sekä ulkoliikuntapaikkoja. Sopimukseen sisältyy lisäksi kävelykatu, huoltorakennus, baari, kahvila sekä rannan auringonottoalueet ja puistot läheiseen rantaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Iltalehti. 5.7.2014.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Marinetek Group Oy. Viitattu 10.7.2014.
3. ↑  Marinetek rakentaa kelluvan jättipuiston Gibraltarille  6.2.2014.. Kauppalehti.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 10.7.2014.
4. ↑  Marinetek Group Oy Kauppalehti. Viitattu 13.7.2014.
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Marinetek Group Oy. Viitattu 10.7.2014.
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) 6.2.2014. Marinetek Group Oy. Viitattu 10.7.2014.
7. ↑  Laitala, Marko: Marinetek rakentaa Gibraltarille jättikokoisen kelluvan liikuntapuiston *Tekniikka & talous*.  6.2.2014.  Arkistoitu 13.7.2014. Viitattu 10.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

*
Marita Lindahl vuonna 1957.
**Marita Anneli Kirsitie** (o.s. **Lindahl**, 17. lokakuuta 1938 Helsinki – 21. maaliskuuta 2017) oli suomalainen missi, joka voitti Miss Maailma -kilpailun Lontoossa 14. lokakuuta 1957. Toistaiseksi kukaan muu suomalainen ei ole yltänyt samaan. Marita Lindahl toimi ennen missin uraansa Stockmannin tavaratalossa pedikyristinä. Helsingin Messuhallissa pidetyn Miss Suomi -kilpailun voitto 27. tammikuuta 1957 aloitti hänen menestyksekkään uransa kauneuskuningattarena.

Samana vuonna Baden-Badenissa pidetyssä Miss Eurooppa -kilpailussa hänet valittiin ensimmäiseksi perintöprinsessaksi ja palkittiin Miss Valokuvauksellisin -palkinnolla. Asiantuntijat sanoivat, että kun vakavan Lindahlin huulilla olisi nähty hymyä, niin voitto olisi ollut hänen. Sen jälkeen hän vapautuikin ja voitti Miss Maailma -kilpailun. Lindahlia verrattiin Monacon ruhtinatar Grace Kellyyn ja heissä olikin paljon samaa. Miss Maailma -kilpailun jälkeen Lindahl matkusti ympäri maailmaa ja teki töitä muun muassa muotilehti *Voguelle*. Elokuvarooleja hänelle tarjosivat muun muassa italialaisohjaajat Federico Fellini ja Luchino Visconti. Lindahlin mielestä hänestä ei kuitenkaan ollut näyttelijäksi ja se olisi ollut hukkaan heitettyä aikaa.

Vuonna 1970 Lindahl rakastui silloiseen Yleisradion juontajaan Martti Kirsitiehen, ja heidät vihittiin samana vuonna. Seuraavana vuonna heille syntyi poika, ja Martti Kirsitien myöhempi kansainvälinen ura mainonnan parissa vei perheen Englantiin. Sittemmin he olivat asettuneet Oxfordiin.

Lindahl kuoli 21. maaliskuuta 2017 sairauskohtaukseen 78-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi Suomi* 28.1.1957, s. 7.
2. ↑  *Uusi Suomi* 15.10.1957, s. 12.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Suomen ainoa Miss Maailma Marita Lindahl on kuollut – lue puolison koskettava kirje  27.6.2017. Yleisradio. Viitattu 27.6.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |

 |
Tähtimuotoon laskostettu öljynsuodatinpaperi.
Kahvinsuodatinpaperin selluloosakuituja.
**Suodatinpaperi** on puoliläpäisevää paperia, jota käytetään erottamaan kiinteitä epäpuhtauksia tai muita aineita nesteestä tai kaasusta.

Ominaisuudet
------------

Suodattimista mitattavia ominaisuuksia ovat muun muassa erotusaste, likakapasiteetti, suodatuspinta-ala, alkupaine-ero ja nimellispaine. Taloudellisessa mielessä ei ole kannattavaa erottaa epäpuhtauksia liian tarkasti, sillä tiheämpi suodatin tukkeutuu nopeammin ja järjestelmän välykset saattavat jopa sallia pieniä epäpuhtauksia. Suodatinpaperin laskostuksessa pyritään maksimoimaan suodatuspinta-alaa, sillä suodattimen kestoikä on verrannollinen paperin määrään. Tavanomainen muoto on tähti-laskostus, jossa paperi laskostetaan säteittäisesti ympyränmuotoiselle kehälle. Sovelluksesta riippuen suodatinpaperi saattaa olla rakennettu peltikotelon sisälle.

Sovellukset
-----------

### Ilmansuodatin

Ilmansuodattimen tarkoitus on puhdistaa ilmaa epäpuhtauksista. Yleisiä käyttökohteita ovat moottoreiden imuilman sekä asuntojen ja autojen sisäilman suodatus. Henkilösuojaimina käytetään paperisuodatinmaskeja, jotka on tarkoitettu esimerkiksi pölyisiin olosuhteisiin suodattamaan ilmassa olevia hiukkasia.

### Kahvin- ja teensuodatin

*Pääartikkeli: Suodatinpussi*
Kahvinkeittimessä ja teepussissa käytetään suodatinpaperia, jonka tarkoitus on estää purujen vapautuminen juomaan mutta päästää lävitseen puruista veteen liuenneet ainesosat. Kahvin ja teen suodattamiseen tarkoitetulle kertakäyttösuodatinpaperille on mahdollista saada ympäristömerkki, mikäli valmistus täyttää sen kriteerit. Yleisimmät suodatinkoot ovat 1x4 ja 102.

### Polttoainesuodatin

Koteloitu dieselpolttoainesuodatin.
Polttoainesuodattimia käytetään suodattamaan tankista tulevasta polttoaineesta epäpuhtaudet pois, ennen kuin polttoaine menee moottoriin. Etenkin dieselmoottorin polttoaineen korkeapaineinen ruiskutusjärjestelmä on hyvin herkkä epäpuhtauksille. Vanhemmissa rivipumpuissa riitti 10 µm suodatustarkkuus, kun taas yhteispaineruiskutuslaitteet voivat vaatia 2–5 µm suodatustarkkuutta. Mikäli polttoainesuodattimessa alkaa esiintyä tukkoisuutta, saattavat jakajapumpulla varustetut dieselmoottorit kärsiä huonosta käynnistyvyydestä, tehottomuudesta ja savutuksesta.

### Öljynsuodatin

Öljynsuodattimia käytetään voitelujärjestelmissä poistamaan järjestelmään kertyviä epäpuhtauksia ja suodatinmateriaali voi olla esimerkiksi kyllästettyä orgaanista paperia. Öljynsuodattimia on erilaisia rakenteita erilaisiin käyttötarpeisiin, esimerkiksi painesuodatin, paluusuodatin tai sivuvirtaussuodatin.

Lähteet
-------

1. ↑  Tekniikan Maailma 2/2003 s. 104.
2. ↑  Keinänen, Kärkkäinen: Automaatiojärjestelmien hydrauliikka ja pneumatiikka; 14.2: Suodattimet
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  G2.2.3. Suodinjärjestelmä (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suodatinpaperi** Wikimedia Commonsissa
**Timo Kullervo Huotinen** (28. marraskuuta 1944 Helsinki – 15. elokuuta 2023) oli suomalainen urheilutoimittaja sekä urheiluseura- ja yhdistysaktiivi. Erityisesti Huotinen tunnettiin Suomen Tietotoimiston urheilutoimittajana ja helsinkiläisen urheiluseura Kiffenin johtomiehenä.

Huotinen teki suurimman osan työurastaan Suomen Tietotoimistossa. STT:n urheilutoimituksessa hän työskenteli 1965–1981 ja uudestaan vuodesta 1990 vuoteen 2007. Urheilutoimituksen esimies hän oli 1970–1980. Vuosina 1985–1990 hän työskenteli *Savon Sanomien* ja *Turun Sanomien* urheilutoimittajana Helsingissä. 1980-luvun alkuvuodet Huotinen toimi päätoimittajana aikakaus- ja sarjakuvalehtialalla.

Urheilutoimittajana Huotinen raportoi 12 olympialaiset vuosina 1968–2000. Kesäolympialaisissa hän työskenteli viidesti: Mexico City 1968, München 1972, Montreal 1976, Moskova 1980 ja Sydney 2000. Talviolympialaisiin hän osallistui seitsemästi: Grenoble 1968, Sapporo 1972, Innsbruck 1976, Lake Placid 1980, Albertville 1992, Lillehammer 1994 ja Nagano 1998.

Viime vuosinaan STT:ssä Huotinen kirjoitti erityisesti liikuntapolitiikasta ja alan kansalaistoiminnasta.

Seurajohtajana Kiffenissä Huotinen toimi vuodesta 1972.*lähde?* Vuosina 1988–2007 hän toimi Kiffenin puheenjohtajana. Aiemmin Huotinen osallistui myös Helsingin Kisa-Veikkojen ja Viipurin Urheilijoiden toimintaan. 

Urheiluseuratoiminnan lisäksi Huotinen toimi aktiivisesti muun muassa Urheilutoimittajain Liitossa, Helsingin Urheilutoimittajissa ja jalkapallotoimittajien Pallo-Koplassa. Palloliitossa hän toimi pitkään eri valiokunnissa ja valtuustossa. Lisäksi hän osallistui aktiivisesti muun muassa kaupunginosa- ja puoluetyöhön (kokoomus).

Timo Huotinen sai Suomen Urheilun ansiomerkin vuonna 1991, Suomen Palloliiton kultaisen ansiomerkin 1998, SLU:n hopeisen ansiomerkin 2005, Palloliiton Helsingin piirin kultaisen ansiolevykkeen 2005 ja Liikuntakulttuurin ja urheilun kultaisen ansioristin 2006.

Lähteet
-------

* Urheilutoimittajain Liiton matrikkeli 1986
* Eila Ruuskanen-Himma: Timo Huotinen – liikunnan uutiset nopeasti ja luotettavasti (Arkistoitu – Internet Archive), www.slu.fi
* Fair Play -lehti 3/1998

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 10.9.2023, s. B 26.
2. ↑  Timo Huotinen on poissa *FC Kiffen*.  16.8.2023. Viitattu 16.8.2023.
3. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 391. Graface, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
4. ↑  Wallén, Göran & Huotinen, Timo & Alaja, Erkki: *Mustat Hurmurit – De svarta charmörerna*, s. 93. Gummerus, 2008. ISBN 978-952-92-4369-3.
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Paris Expo Porte de Versailles** on näyttely- ja konferenssikeskus Pariisissa, Ranskassa. Se sijaitsee 15. arrondissementti Porte de Versaillesin metroasemalla Boulevard Périphériquen ja *Boulevards des Maréchaux*n välissä. Se on Ranskan suurin messupuisto.

Paris Expo Porte de Versaillesissa on 228 211 m2 (2 456 440 neliöjalkaa) näyttelytilaa, 8 paviljonkia, 2 auditoriota ja 32 kokoushuonetta. Messukeskuksessa järjestetään vuosittain yli 120 messua sekä tapahtumia, monia tuotelanseerauksia ja kongresseja. Kohteen lähelle on tarkoitus rakentaa *Tour Triangle*, 180 metriä korkea lasipyramidi. Siinä on 120 huoneen hotelli ja 70 000 neliömetriä toimistotilaa.

Vuoden 2024 kesäolympialaisissa Paris Expossa järjestetään käsipallo-, lentopallo- ja pöytätenniskilpailuja. *lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Paris Expo Porte de Versailles

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paris Expo Porte de Versailles** Wikimedia Commonsissa

* Paris Expo Porte de Versailles
**Saint-Louisin alue** (ransk. *région de Saint-Louis*) on hallintoalue Senegalin pohjoisosassa. Sen keskus on Saint-Louisin kaupunki. Alueen pinta-ala on 19 034 neliökilometriä. Asukkaita on 932 900 henkeä (vuonna 2014, arvio).

Saint-Louisin alue käsittää kymmenen prosenttia Senegalin pinta-alasta. Se rajoittuu etelässä Lougan ja idässä Matamin alueisiin, pohjoisessa Mauritaniaan ja lännessä Atlantin valtamereen. Tärkeimmät vesistöt ovat Senegaljoki ja Guiersjärvi. Luonnonalueita ovat Walo joen varrella, Diéri sen eteläpuolella ja Niayes eli Gandiolais meren rannalla. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Alue jakautuu Daganan, Podorin ja Saint-Louisin departementteihin. Arrondissementteja on seitsemän, kaupunkikuntia 19 ja maalaiskuntia 18.

Alueella asuu 6,4 % Senegalin väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 46,3 %. Suurimmat kaupunkikunnat ovat Saint-Louis, Richard-Toll, Dagana, Rosso, Ndioum, Podor ja Ross Béthio. Asukkaista 54 % on tukuloreja, 39 % wolofeja, 4 % maureja, 1 % bambaroita ja 0,8 % sererejä.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeitä viljelykasveja ovat riisi, sokeriruoko, tomaatti ja sipuli. Lisäksi harjoitetaan kalastusta. Alueella on myös merkittävää elintarviketeollisuutta.

Saint-Louis on yksi Senegalin tärkeimmistä matkailukohteista. Sen keskustasaari siirtomaa-aikaisine rakennuksineen liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2000. Muita nähtävyyksiä ovat Djoudjin kansallinen lintujensuojelualue, paroni Rogerin virka-asunto Richard-Tollissa, Faidherben linnoitus Podorissa ja Umar Tallin rakennuttamat moskeijat Podorin departementissa.

Lähteet
-------

* Situation Economique et Sociale de la Région de Saint-Louis, édition 2014 *ansd.sn*.  Arkistoitu 22.11.2017. Viitattu 6.6.2018.

### Viitteet

1. 1 2  Situation 2014, s. 19.
2. ↑  Situation 2014, s. 19–20.
3. ↑  Situation 2014, s. 20–21.
4. ↑  Situation 2014, s. 22.
5. ↑  Situation 2014, s. 25.
6. ↑  Situation 2014, s. 28.
7. ↑  Situation Economique et Sociale régionale 2013 *ansd.sn*.  Arkistoitu 13.12.2016. Viitattu 6.6.2018.
8. ↑  Situation 2014, s. 21.
9. ↑  Situation 2014, s. 156, 161.

Senegalin alueet

* Dakar
* Diourbel
* Fatick
* Kaffrine
* Kaolack
* Kédougou
* Kolda
* Louga
* Matam
* Saint-Louis
* Sédhiou
* Tambacounda
* Thiès
* Ziguinchor
**Luonnontieteiden, metsätieteiden ja tekniikan tiedekunta** (aiemmin *luonnontieteiden ja metsätieteiden tiedekunta*) on Itä-Suomen yliopiston tiedekunta, joka tarjoaa luonnontieteen, metsätieteen ja tekniikan koulutusalojen opetusta. Tiedekunta sijaitsee kahdella kampuksella. Toinen näistä on Joensuussa ja toinen Kuopiossa. Tiedekunnassa on kuusi laitosta (fysiikka ja matematiikka, kemia, teknillinen fysiikka, tietojenkäsittelytiede, ympäristö- ja biotieteet) ja yksi osasto (metsätiede). Tiedekuntaan kuuluu lisäksi Mekrijärven tutkimusasema sekä SIB Labs -infrastruktuuriyksikkö.

Tekniikan tutkimus ja koulutus käynnistyi syksyllä 2023.

Opetettavat aineet
------------------

Pääaineista Kuopiossa opetettavia ovat

* teknillinen fysiikka
* ympäristötiede

Pääaineista Joensuussa opetettavia ovat

* biologia
* fotoniikka
* fysiikka
* kemia
* matematiikka
* metsätiede

Joensuun kampuksella tarjotaan myös matematiikan ja luonnontieteiden opettajankoulutusta, johon on myös suoravalinnat.

Molemmilla kampuksilla opetettava pääaine on tietojenkäsittelytiede.

Kuopion kampuksella on mahdollisuus suorittaa ammatillisena jatkokoulutuksena sairaalafyysikon erikoistumiskoulutus. Lisäksi tiedekunta on mukana yhteensä 18:ssa eri tutkijakoulussa, joista kuusi on Itä-Suomen yliopiston koordinoimia. Loppuja koordinoidaan jostakin muusta suomalaisesta yliopistosta.

Lisäksi tiedekunta on mukana 11:ssä eri kansainvälisessä maisteriohjelmassa.

Tutkimus
--------

Tiedekunnassa tehdään luonnontieteellistä perustutkimusta. Tutkimuksen erityisiä painopistealueita ovat fotoniikka, lääketieteellinen ja laskennallinen fysiikka, ilmastonmuutos, metsäekosysteemi ja bioenergia, luonnon eliöyhteisöihin ja ihmisen terveyteen kohdistuva ympäristöstressi, metsänarviointi ja metsäsuunnittelu, yhteiskuntatieteellinen ympäristötutkimus sekä uudet materiaalit. Tiedekunnassa työskentelee kaksi akatemiaprofessoria ja tiedekunta on mukana neljässä huippututkimusyksiköissä, jotka ovat kansallisia tai pohjoismaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Luonnontieteiden, metsätieteiden ja tekniikan tiedekunta uef.fi. Viitattu 13.9.2023.
2. ↑  Tekniikan alan koulutus alkaa Itä-Suomen yliopistossa syksyllä 2023 *Itä-Suomen yliopisto*.  10.1.2022. Viitattu 13.9.2023.
**Ernest Paananen** (26. joulukuuta 1879 Pihtipudas – 12. tammikuuta 1951 New York) oli amerikansuomalainen laulaja, viulisti ja sanoittaja. Paananen oli Tuulikki Paanasen isä.

Paananen teki laulajana sekä viulistina 17 levytystä New Yorkissa Antti Kosolan orkesterin kanssa vuosina 1929–1930. Hän sanoitti myös valssin "Muistatko vielä illan sen", eli "Älä unhoita minua", jonka hän ja Kosola levyttivät vuonna 1930.

Lähteet
-------

1. ↑  Ernest Paananen Discogs.com *discogs.com*.  18.1.2018.
2. ↑  Paananen Ernest *Äänitearkisto.fi*.  Arkistoitu 19.1.2018. Viitattu 18.1.2018.
3. ↑  Tekijähaku 'Paananen Ernest' *Fono.fi*. Viitattu 18.1.2018.
4. ↑  Muistatko vielä illan sen *Fono.fi*. Viitattu 18.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Ernest Paananen YouTubessä

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Glenboro** on kylä Kanadassa, Manitoban provinssissa. Kylä sijaitsee noin 80 km kaakkoon Brandonin kaupungista. Glenboron väkiluku on 633 (2006). Kylän läheisyydessä on Spruce Woods Provincial Park luonnonpuisto, jossa on aavikkomaisia maisemia. Vaikka alueella onkin tuulenkasaamaa hiekkaa ja kaktuksia, niin todellinen aavikko se ei ole, sillä alueella sataa 300–500 mm vettä vuodessa (aavikon kuivuusrajana pidetään 250 mm).

Historia
--------

Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli tiettävästi Pierre La Vérendrye joka kulki tutkimusmatkoillaan alueen läpi 1730-luvulla. Kaksi englantilaista turkiskauppiasta perustivat ensimmäisen linnoituksen vuonna 1768, perustettu *Pine Fort* nimettiin *Epinette Creek*in mukaan (ranskankielinen nimi Epinette tarkoittaa mäntyä, eli englanniksi Pine). Linnoitus sijaitsee nykyisen *Spruce Woods Provincial Park* luonnonpuiston rajojen sisällä.

Vuonna 1798 kanadalainen tutkimusmatkailija David Thompson vieraili alueella ja pani merkille alueen maanviljelyyn soveltuvan maaperän. Ensimmäisinä siirtolaisina alueella asettuivat Jonas Christie ja James Duncan vuonna 1879. Vuonna 1886 Canadian Pacific Railway ilmoitti rakentavansa rautatien alueen halki ja Jonas ja James päättivät luovuttaa osan omistamastaan maa-alueesta kylän perustamista varten. Vuonna 1885 viimeinen Assiniboinejokea pitkin kulkenut höyryläiva ajoi karille kylän lähettyvillä. Virallisen kylän aseman Glenboro sai vuonna 1950.

Lähteet
-------

1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 24.9.2009. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Spruce Woods Manitoba Conservation.  Arkistoitu 16.8.2009. Viitattu 23.10.2009. (englanniksi)
3. ↑  History Town of Glenboro.  Arkistoitu 6.1.2009. Viitattu 24.9.2009. (englanniksi)
4. ↑  Village of Glenboro Community Profile Governement of Manitoba. Viitattu 24.9.2009. (englanniksi)
**Karl Viktor Torsten Sandelin** (28. syyskuuta 1887 Maalahti – 8. toukokuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, voimistelija, kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.

Torsten Sandelinin vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Frans Viktor Sandelin (1833-1897) ja Emma Josefina Durchman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1909, lääketieteen lisensiaatiksi 1910 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1916. Sandelin toimi kirurgian alan sairaala- ja yksityislääkärinä Helsingissä.

Sandelin voimisteli Suomen joukkueessa sen saadessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908. Tukholman kesäolympialaisissa 1912 Sandelin osallistui purjehdukseen, jossa hän oli kolmihenkisen miehistön 6mR-luokassa Suomen *Finn II* -veneellä viides eli Norjan kanssa jaetusti viimeinen.

Sandelinin vanhempi veli lääkäri ja professori Eino Sandelin sai purjehduksessa olympiapronssia Tukholman olympialaisten 12mR-luokassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Torsten Sandelin *Olympedia*. Viitattu 19.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1907, matrikkelinumero 31508 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Olympedia – 6 metres, Open *www.olympedia.org*. Viitattu 19.7.2021.
4. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 298. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
**Aeroflotin lento 512** oli Aeroflotin reittilento Ammanista Beirutin ja Jerevanin kautta Moskovaan. Lennolla 30. kesäkuuta 1973 käytetty Tupolev Tu-134A ajautui ulos kiitotieltä Ammanin lentoasemalla miehistön yritettyä keskyttää lentoonlähdön liian myöhään. Onnettomuudessa kuoli yhdeksän ihmistä.

Onnettomuuskone
---------------

Lennolla 512 onnettomuuspäivänä käytetty kone oli Tupolev Tu-134A, rekisteritunnukseltaan CCCP-65668. Se toimitettiin Aeroflotin Armenian osastolle uutena 1. lokakuuta 1971. Onnettomuuteen mennessä sille oli kertynyt 2 822 lentotuntia.

Tapahtumat
----------

Lennolla 512 oli seitsemän miehistön jäsentä ja 78 matkustajaa, joista 12 lapsia. Se aloitti lentoonlähdön Ammanin kansainvälisen lentoaseman kiitotieltä 24 kello 13.37 paikallista aikaa. Koneen nopeus kasvoi 265 kilometriin tunnissa, ja ohjaaja alkoi nostaa koneen nokkaa. Hän huomasi kuitenkin nopeuden pudonneen yhtäkkiä 240 kilometriin tunnissa, päätteli, että kyse on moottoriviasta ja keskeytti lentoonlähdön. Kiitotietä oli tässä vaiheessa jäljellä enää noin 500 metriä, eikä se riittänyt koneen pysäyttämiseen. Kiitotien loputtua kesken kone putosi rotkoon, osui puihin ja törmäsi lopulta yksikerroksiseen betonirakennukseen 290 metrin päässä kiitotien päästä. Koneen nokka päätyi rakennuksen sisään ja runko katkesi kolmeen osaan. Suunnistaja, radisti sekä talossa olleet kolme aikuista ja neljä lasta kuolivat onnettomuudessa. Matkustajat loukkaantuivat joko lievästi tai eivät lainkaan.

Onnettomuuden syyt
------------------

Tutkinnassa todettiin, että molemmat moottorit toimivat normaalisti. Vaikka toinen moottoreista olisikin lakannut toimimasta, nopeus ei olisi laskenut vaan jatkanut kasvamistaan hitaammin. Tutkintalautakunta totesi, että ohjaajan havainto nopeuden laskemisesta saattoi olla virheellinen subjektiivinen käsitys. Hän oli päättänyt lähteä lentoon hieman tarvittavaa suuremmalla nopeudella, noin 270–275 km/h. Niinpä hän oli valmistautunut siihen, että nokkaa nostettaessa nopeus olisi noin 270 km/h. Koska nopeus olikin pienempi, hän sai sen vaikutelman, että nopeus oli laskenut. Koska hän tiesi, että kiitotietä ei ollut paljon jäljellä ja tunsi sen päässä olevan vaikean maaston, hänen oli tehtävä paineen alla nopea päätös. Hän päätteli nopeuden laskun johtuvan moottoriviasta ja keskeytti lentoonlähdön.

Lautakunta totesi myös, että Ammanissa onnettomuuden aikaan näkynyt osittainen auringonpimennys saattoi osaltaan vaikuttaa onnettomuuteen. Valon intensiteetin muutos saattoi vaikuttaa ohjaajan psykofysiologiseen tilaan päätöksenteon hetkellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Катастрофа Ту-134А Армянского УГА в а/п Амман Airdisaster.ru. Viitattu 1.5.2017. (venäjäksi)
2. 1 2  Accident description Aviation Safety Network. Viitattu 1.5.2017. (englanniksi)
3. ↑  Туполев Ту-134А – Бортовой №: СССР-65668 Russianplanes.net. Viitattu 1.5.2017. (venäjäksi)
Juustopakkauksia.
**Trnič** on slovenialainen lehmänmaidosta valmistettava juusto.

Trničjuustoa ovat valmistaneet perinteisesti paimenet Velika Planinan alueella. Juuston valmistus oli yleistä vielä 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa, mutta sittemmin se on vähentynyt. Nykyisin juuston valmistuksen taitavat vain muutamat. Paimenet valmistivat juuston kesällä karjan laidunnusaikana. Tyypillisesti valmistettiin kaksi juustoa, joista toinen oli tapana antaa lahjaksi rakastetulle. Joskus juustoja käytettiin jopa kihlauksen symboleina.

Trnič valmistetaan lehmän maidosta. Saostettu maito lämmitetään 58 °C paikkeille, minkä jälkeen se suolataan. Juusto muotoillaan käsin kupin muotoiseksi ja sen huipulle tehdään nänni. Muodon on tarkoitus naisen rintoja. Juusto koristellaan puusta kaiverretulla leimasimella, minkä jälkeen juusto jätetään kypsymään neljän viikon ajaksi huoneenlämpöön. Tyypillinen juuston koko riippuu sen muotoilutavan takia sen valmistajan käsien koosta. Yleensä lopputulos on noin 5 cm korkea ja leveä.

Valmiin trničjuuston väri vaihtelee vaaleasta keltaiseen ja ruskeaan. Koostumukseltaan juusto on kovaa, kuivaa ja murenevaa. Sen makua on kuvailtu suolaiseksi, sekä hieman happamaksi ja pikantiksi. Juustoa saatetaan tarjoilla esimerkiksi pastan tai salaatin kera. Juusto voidaan myös leikellä ja tarjoilla hunajan, pippurin ja oliiviöljyn kanssa. Velika Planinan alueella juustoja myydään matkamuistoksi ja juusto säilyy syömäkelpoisena vuosia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 730. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
Helsingin työväentalo.
**Helsingin Työväenyhdistys** (lyh. **HTY**) on vuonna 1883 perustettu Suomen ensimmäinen työväenyhdistys. Siihen kuuluu noin 50 jäsenjärjestöä, kuten ammattiosastoja, kuoroja, orkestereita sekä urheiluseuroja. Itse HTY:n tehtävänä on nykyään lähinnä ylläpitää Hakaniemen kaupunginosassa sijaitsevan Helsingin työväentalon eli Paasitornin toimintaa.

Historia
--------

Helsingin Työväenyhdistyksen perustaja oli huonekalutehtailija Julius von Wright, jonka mukaan myös wrightiläinen työväenliike on saanut nimensä. Wrightiläisten perustamat työväenyhdistykset olivat myöhemmästä työväenliikkestä poiketen aluksi porvarillisia, mutta 1890-luvulle tultaessa niissä saivat valtaa sosialistiset aatteet. Vuonna 1884 Helsingin Työväenyhdistys aloitti jäsenilleen anniskelutoiminnan Kaivokadun varrella sijaitsevassa ravintolassa, jota alettiin kutsumaan Juttutuvaksi. Yhdistyksen rakennuttama työväentalo valmistui Hakaniemeen 1908. Vuonna 1893 Helsingin Työväenyhdistys järjesti ensimmäisen valtakunnallisen työväenyhdistysten kokouksen.

Muuta toimintaa
---------------

HTY:n oma urheiluseura Helsingin Jyry perustettiin vuonna 1902. Kun se lakkautettiin niin sanottujen kommunistilakien nojalla elokuussa 1930, perustettiin seuraavana vuonna uusi seura Helsingin Tarmo. Vuonna 1929 TUL valmistautuii liittokokoukseensa ja Jyry halusi varmistaa kommunistienemmistön TUL:n liittokoukseen ja erotti koko sosiaalidemokraattisen naistoimikuntansa. Sen seurauksena Sosiaalidemokraattiset urheilijat jäivät ilman seuraa ja se johti Helsingin Tarmon perustamiseen enemmän kuin Jyryn toiminnan kieltäminen. Myös Jyry aloitti toimintansa uudelleen sodan päätyttyä. Vuonna 1920 perustettu HTY:n naiskuoro tunnetaan nykyään nimellä Helsingin Työväen Naiskuoro Elegia.

Vuosina 1895–1918 ilmestyi HTY:n julkaisema sanomalehti Työmies, jonka seuraaja on nykyinen Demokraatti.

Naisosasto
----------

Helsingin Työväenyhdistyksen Naisosasto aloitti toimintansa vuonna 1898. Sen perustavan kokouksen puheenjohtajana oli myös Marttaliiton perustajana tunnettu Lucina Hagman. Naisosasto toimii nykyään yhteistyössä Vasemmistoliiton kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Paasitorni Viitattu 12.5.2014.
2. ↑  Työväenyhdistykset Arkistojen portti. Viitattu 12.5.2014.
3. ↑  Historia pähkinänkuoressa (Arkistoitu – Internet Archive) Graniittilinna. Viitattu 12.5.2014.
4. ↑  Jyväskylän Työväenyhdistys 1888-2008 Jyväskylän Työväenyhdistys. Viitattu 12.5.2014.
5. ↑  Historia Helsingin Tarmo ry. Viitattu 12.5.2014.
6. ↑  Purme, Into: "Jyryn historia on työväenliikkeen historiaa" (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin Jyry. Viitattu 12.5.2014.
7. ↑  Historia (Arkistoitu – Internet Archive) Naiskuoro Elegia. Viitattu 12.5.2014.
8. ↑  Kauppinen, Kaisa: "Lucina Hagman – Marttajärjestön perustaja (Arkistoitu – Internet Archive) Marttaliitto ry. Viitattu 12.5.2014.
9. ↑  Helsingin Työväenyhdistyksen Naisosasto ry Viitattu 12.5.2014.