recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dangerous Years** on Arthur Piersonin ohjaama rikos- ja draamaelokuva vuodelta 1947. Elokuva kertoo nuorisorikollisesta, joka houkuttelee rikollisjengiinsä joukon muita teinejä, surmaa koulun pidetyimmän opettajan ja päätyy oikeuteen.

Marilyn Monroe tekee elokuvassa ensimmäisenä julkaistun puheroolinsa viehättävänä tarjoilijattarena. Monroe oli tosin jo tätä ennen kuvannut seuraavana ilmestyneen elokuvansa *Scudda Hoo! Scudda Hay!* (1948) puhekohtauksen. *Dangerous Years* tuli kuitenkin ensimmäisenä teattereihin.

Marilyn Monroe ensimmäisessä puheroolissaan.

Vastaanotto
-----------

*AllMovie*-sivustolla *Dangerous Yearsia* kuvaillaan melodraamaksi, ja sen arvosana on 2,5 tähteä viidestä mahdollisesta.

*Entertainment*-lehden Monroeta käsittelevässä artikkelissa Ty Burr kuvailee *Dangerous Yearsia* "nuorisorikolissaagaksi" ja antaa sille arvosanaksi D:n, mikä tekee siitä *Scudda Hoo! Scudda Hay!* -elokuvan jälkeen Monroen filmografian heikoimman esityksen.

*Vulturen* vuonna 2017 julkaistussa katsauksessa Angelica Jade Bastién asettaa paremmusjärjestykseen kaikki Monroen 29 elokuvaa. *Dangerous Years* on sijalla 25. ja Bastién kuvailee sitä "tunteiltaan mutkikkaaksi draamaksi". Monroen pieni rooli ei hänen on hänen mukaansa pirteä ja hauska, mutta ei sisällä selviä viitteitä hänen tähtipotentiaalistaan. Monroen kuuluisimmista rooleista poiketen hänen hahmonsa ei ole hekumallinen vaan nuorekas ja suloinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Brennan, Sandra: Dangerous Years (1947). *AllMovie*. Viitattu 26.6.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Burr, Ty: Marilyn Monroe's filmography. *Entertainment*, 7.8.1992. Viitattu 26.6.2021. (englanniksi)
3. ↑  Bastién, Angelica Jade: Every Marilyn Monroe Movie, Ranked From Worst to Best. *Vulture*, 31.8.2017. Viitattu 26.6.2021. (englanniksi)
**Riipustekatkoyökkönen** (*Agrotis clavis*) on yleinen keskikesän yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Etusiipien pohjaväri on punertavanharmaa. Siiven tyvi- ja kärkiosa ovat hieman keskiosaa tummempia ja sisempi poikkiviiru erottuu tummana yleensä vaivatta. Myös siiven etureuna on usein selvästi muuta siipeä tummempi. Yökköskuvioista munuaistäplä, rengastäplä ja keilatäplä erottuvat selvästi niiden selvän mustan reunuksen vuoksi. Munuais- ja rengastäplässä on usein myös tumma keskusalue. Takasiivet ovat tasaisen harmaanruskeat, ja niissä on hieman tummempi reunus. Ruumis on tukeva ja harmaan karvainen. Tuntosarvet ovat sulkamaiset ja kapenevat kärkeä kohti. Siipiväli on 34–41 mm.

* Antenneissa ja selässä näkyy selkeä uros Antenneissa ja selässä näkyy selkeä uros
* Alapuoli Alapuoli
* Edestä Edestä
* Sivusta Sivusta

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Lentoaika on kesäkuun lopusta heinäkuun lopulle.

Elinympärisö ja elintavat
-------------------------

Riipustekatkoyökkönen viihtyy mm. joutomaa-alueilla. Laji lentää usein valolle.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää monilla ruohovartisilla kasveilla.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* Vlindernet (hollanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1064305
* BioLib: 54677
* BOLD: 197701
* CoL: 5TTB9
* EoL: 444291
* Fauna Europaea: 448475
* Fauna Europaea (new): 6f6e32bd-6f10-4048-aad8-9b52a208da0b
* GBIF: 1770790
* iNaturalist: 359518
* LoB: 5357
* NBN: NBNSYS0000006174
* NCBI: 997525

 |

 |
**Pietarin viimeiset päivät** (Конец Санкт-Петербурга, *Konets Sankt-Peterburga*) on vuonna 1927 valmistunut neuvostoliittolainen mykkäelokuva, jonka ohjasi Vsevolod Pudovkin. Elokuva kuuluu Pudovkinin vallankumoustrilogiaan elokuvien *Äiti* (1926) ja *Myrsky yli Aasian* (1928) ohella. *Pietarin viimeiset päivät* valmistui lokakuun vallankumouksen kymmenenvuotisjuhliin, samoin kuin Sergei Eisensteinin elokuva *Lokakuu* (1928).

Alussa Pudovkin suunnitteli elokuvan kattavan Pietarin historian kahdensadan vuoden ajalta, mutta käsikirjoittaja Natan Zarhi vaati tapahtumien karsimista lyhyempään ajanjaksoon. Lopulta Pudovkin supisti elokuvan tapahtumat muutaman vuoden mittaisiksi.

Juoni
-----

Köyhälle maalaistalon perheelle käy ylivoimaiseksi ruokkia kaikkia lapsia, joten vanhin poika lähtee etsimään työtä Pietarista. Lebedevin tehtaalla on lakko käynnissä, ja nuorimies liittyy lakkoon työn toivossa. Kun viranomaiset tulevat kyselemään lakkolaisista, nuorukainen paljastaa kaiken ja lakkojohtajat pidätetään.

Nuorukainen huomaa toimineensa väärin ja menee poliisiasemalla puhuakseen lakkojohtajat vapaaksi. Poliisiasemalla syntyy kuitenkin tappelu, ja poika pidätetään ja laitetaan selliin. Seuraavana yönä saapuu tieto, että Venäjä on liittynyt ensimmäiseen maailmansotaan. Nuorukainen lähetetään rintamalle, ja siellä hän päätyy kuraisiin juoksuhautoihin. Nuorukaisessa alkaa kyteä viha sekä olemassa olevaa systeemiä että ylempiarvoisia upseereita kohtaan. Hän tempautuu mukaan tapahtumiin, joiden seurauksensa käynnistyy vallankumous ja syntyy Neuvostoliitto.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Aleksandr Tšistjakov  | … |  työläinen
  |
|  Vera Baranovskaja  | … |  työläisen vaimo
  |
|  Ivan Tšuveljov  | … |  nuori talonpoika
  |
|  V. Obolensi  | … |  Lebedev, tehtailija
  |
|  Vsevolod Pudovkin  | … |  saksalainen upseeri
  |
|  Vladimir Fogel  | … |  saksalainen upseeri
  |

Lähteet
-------

* Mykkäelokuvasivusto
**Pietarin urheilu- ja konserttikeskus** eli **SKK Peterburgski** (ven. Петербургский Спортивно-Концертный Комплекс, *Peterburgski Sportivno-Kontsertnyi Kompleks*) on Pietarissa sijaitseva monitoimihalli, joka valmistui vuonna 1980. Hallin yleisökapasiteetti on noin 20 000 henkeä ja se on yksi Pietarin suurimmista rakennuksista.

Pietarin urheilu- ja konserttikeskuksessä järjestetään erilaisia messuja, näyttelyitä, konsertteja ja urheilutapahtumia. Tunnetuista maailmantähdistä siellä ovat viime vuosina esiintyneet muun muassa Madonna ja Lady Gaga vuonna 2012 sekä Justin Bieber ja Green Day 2013. Säännöllisesti järjestettäviä urheilutapahtumia ovat muun muassa tenniksen ATP-turnaus St. Petersburg Open sekä jalkapallon Valentin Granatkin -turnaus.

Vuonna 1994 halli toimi Hyvän tahdon kisojen palloilulajien pelipaikkana. Myös jalkapallojoukkue Zenit on pelannut otteluitaan urheilu- ja konserttikeskuksen täysimittaisella tekonurmella. Lisäksi areenalla on järjestetty useiden eri lajien arvokilpailuja.

Tammikuussa 2020 keskuksen katto romahti remontoinnin yhteydessä. Turmassa kuoli yksi työntekijä.

Lähteet
-------

* Pietarin urheilu- ja konserttikeskuksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Messukeskukset Moskovassa ja Pietarissa (Arkistoitu – Internet Archive) SonnSe Oy. Viitattu 5.1.2013.
2. ↑  Täystuho Pietarissa: jääkiekon MM-kisoja varten remontissa olleen areenan katto romahti, yksi työntekijä kuoli – katso dramaattinen video *yle.fi*. Viitattu 3.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pietarin urheilu- ja konserttikeskus** Wikimedia Commonsissa
**Oleksandr Jurijovytš Vilkul** (ukr. Олександр Юрійович Вілкул; s. 24. toukokuuta 1974) on ukrainalainen poliitikko, joka on toiminut Kryvyi Rihin sotilashallinnon johtajana Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022. Vuosina 2012–2014 hän toimi Ukrainan varapääministerinä.

Vilkul syntyi Kryvyi Rihissä. Hän opiskeli Kryvyi Rihin teknillisessä yliopistossa ja valmistui kaivosinsinööriksi vuonna 1996. Vuosina 1991–2006 hän toimi esimiestehtävissä useissa kaivannaisyrityksissä. Vuonna 2005 hänet valittiin alueiden puolueen Kryvyi Rihin paikallisjärjestön johtajaksi. Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan alueiden puolueen listan 59:ntenä, seuraavan vuoden vaaleissa taas listan 76:ntena. Vuonna 2010 hänet valittiin Dnipropetrovskin alueen päämieheksi, minkä myötä hän erosi parlamentista; hän toimi virassa vuoteen 2012 asti. Vuosina 2012–2014 hän toimi Ukrainan varapääministerinä. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa hän palasi Verh’ovna Radaan oppositioblokin listan toisena ehdokkaana. Vuonna 2015 hän pyrki oppositioblokin ehdokkaana uudelleen Dnipropetrovskin alueen päämieheksi, mutta hävisi vaalin toisella kierroksella Borys Filatoville. Vuoden 2019 presidentinvaalissa Vilkul oli oppositioblokin ehdokkaana. Hän sai 4,15 prosenttia äänistä. Saman vuoden parlamenttivaaleissa hän oli ehdolla oppositioblokin listan toisena, muttei tullut valituksi. Vuonna 2020 hän perusti oman puolueensa, Vilkulin blokki – ukrainalainen perspektiivi, jonka listalta hänet valittiin vuonna 2020 Dnipron kaupunginvaltuustoon.

Helmikuussa 2022, kaksi päivää sen jälkeen kun Venäjän oli käynnistänyt hyökkäyksen Ukrainaan, Vilkul nimitettiin Kryvyi Rihin sotilashallinnon johtajaksi. Aiemmin Venäjä-mielisen Vilkulin asettumista Ukrainan puolelle pidettiin Ukrainassa yllätyksenä. Hyökkäyksen alettua hän kertoo muun muassa alkaneensa kannattaa Ukrainan Nato-jäsenyyttä ja ukrainan kielen valta-asemaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Вілкул Олександр Юрійович *LB.ua*.  Arkistoitu 26.2.2023. Viitattu 26.2.2023. (ukrainaksi)
2. 1 2  Вілкул Олександр Юрійович  Arkistoitu 26.2.2023. Viitattu 26.2.2023. (ukrainaksi)
3. ↑  Marttinen, Mikko: Ukrainalainen Oleksandr sai Venäjältä tarjouksen – vastaus oli korvia kuumottava *Ilta-Sanomat*.  18.9.2022.  Arkistoitu 26.2.2023. Viitattu 26.2.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Oleksi Pavlovytš Toroh’ti** (ukr. Олексій Павлович Торохтій, s. 22. toukokuuta 1986 Zuhres, Ukrainan SNT) on ukrainalainen painonnostaja. 181 senttimetriä pitkä ja 105 kilogrammaa painava Toroh’ti edustaa Dinamo Harkovaa ja kilpailee 105-kiloisten sarjassa.

Ura
---

Toroh’ti saavutti 105-kiloisten sarjan olympiakultaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän kuitenkin menetti olympiakultansa vuonna 2019, kun hänen Lontoossa antamansa dopingnäyte tutkittiin uudelleen. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ja kaikki hänen tuloksensa aikavälillä 4.8.2012–3.8.2015 hylättiin takautuvasti.

Toroh’ti oli mukana myös vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä sijoittuen 11:nneksi. MM-kilpailuista Toroh’ti on saavuttanut pronssia vuodelta 2011 Pariisista ja EM-kilpailuista hopeaa vuodelta 2009 Bukarestistä.

Toroh’tin valmentajina toimivat Valeri Nikulin ja Mihail Matsoha.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  IOC sanctions one athlete for failing anti-doping tests at London 2012 - Olympic News *International Olympic Committee*.  19.12.2019. Viitattu 15.1.2020.
**Oleksi Valerijovytš Hontšaruk** (ukr. Олексі́й Вале́рійович Гончару́к, s. 7. heinäkuuta 1984 Horodnja) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä elokuusta 2019 maaliskuuhun 2020. 

Hän ilmoitti erostaan tammikuussa 2020 loukattuaan presidenttiä. Presidentti antoi hänelle toisen mahdollisuuden, mutta maaliskuussa 2020 Hontšaruk erosi lopullisesti.

Ura
---

Hontšaruk opiskeli vuosina 2001–2006 Alueidenvälisen henkilöstohallinta-akatemian oikeustieteellisessä instituutissa ja valmistui oikeustieteen maisteriksi. Hän on lisäksi valmistunut Kansallisesta julkishallintoakatemiasta sekä Kiovan Mohyla-akatemian kauppakorkeakoulusta, minkä lisäksi hän on väitellyt oikeustieteen tohtoriksi. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli lakimiehenä.

Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa Hontšaruk oli ehdolla Ukrainan parlamenttiin Verh’ovna Radaan Ihmisten voima -puolueen (ukr. Сила людей, *Syla ljudei*) listan kärkiehdokkaana, muttei tullut valituksi. Hän toimi ekologia- ja luonnonvaraministerin avustajana sekä 1. varapääministerin ja talouskehitys- ja kauppaministerin Stepan Kubivin avustajana. Toukokuussa 2019 hänet nimitettiin Ukrainan presidentinhallinnon varajohtajaksi, ja kesäkuussa 2019 hänet nimitettiin Ukrainan presidentin varakansliapäälliköksi. Elokuussa 2019 Verh’ovna Rada valitsi Hontšarukin Ukrainan pääministeriksi 290 äänellä. Maaliskuussa 2020 Hontšaruk jätti eroanomuksensa, mink jälkeen Verh’ovna Rada erotti hänet pääministerin virasta 353 äänellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ukraine Prime Minister Oleksiy Honcharuk resigns for second time *DW*. Viitattu 26.5.2020.
2. 1 2  Гончарук Олексій Валерійович *LB.ua*.  Arkistoitu 1.6.2023. Viitattu 1.6.2023. (ukrainaksi)
3. 1 2  Гончарук Олексій Валерійович *ПолітХаб*.  Arkistoitu 1.6.2023. Viitattu 1.6.2023. (ukrainaksi)

Ukrainan vaakunaUkrainan pääministerit 1991–
Vitold Fokin 1991–1992 | Leonid Kutšma 1992–1993 | Vitali Masol 1994–1995 | Jevhen Martšuk 1995–1996 | Pavlo Lazarenko  1996–1997 | Valeri Pustovoitenko 1997–1999 | Viktor Juštšenko 1999–2001 | Anatoli Kinah’ 2001–2002 | Viktor Janukovytš 2002–2005 | Julija Tymošenko 2005 | Juri Jeh’anurov 2005–2006 | Viktor Janukovytš 2006–2007 | Julija Tymošenko 2007–2010 | Mykola Azarov 2010–2014 | Arseni Jatsenjuk 2014–2016 | Volodymyr Hroisman 2016–2019 | Oleksi Hontšaruk 2019–2020 | Denys Šmyhal 2020–
**Rautakosken ruukki** toimi Lopen Salonkylässä Rautajoen varrella vuosina 1850–1905. Ruukki tuotti rautaa lähiseudulta kerätystä järvi- ja suomalmista. Tämä malmi sulatettiin harkoiksi ruukin harkkohytissä ja taottiin sitten kankiraudaksi. Ruukin perusti Salon kartanon omistanut lippujunkkari Adolf Sohlman. Vuonna 1860 Sohlman erotti ruukin laitoksineen ja kolmasosan Salon kartanosta vävylleen nimismies Johan August Lindgrenille joka oli toiminut ruukin isännöitsijänä sen perustamisesta lähtien. Näin syntynyttä uutta tilaa alettiin kutsua Salmion kartanoksi.

Ruukki luopui harkkohytistä 1860-luvulla ja osti tästä lähtien muualta valmista takkirautaa. Lisäksi alettiin ostaa myös rautaromua. Näistä raaka-aineista tuotettiin sitten kankirautaa ja valmiita rautatuotteita. Vuonna 1874 Lindberg muodosti ruukista *Rautakoski Oy*-nimisen osakeyhtiön ja erotti yhtiölle 507 tynnyrinalaa Salmion kartanon maista. Ruukkiin kuului tässä vaiheessa myös öljynpuristamo jossa valmistettiin öljyä ja öljykakkuja sekä parin kilometrin päässä sijainnut tiilitehdas joka tuotti tulenkestäviä tiiliä. Uutta ruukkiyhtiötä johti ensin Lars Gustaf (L.G.) Schultz ja sitten hänen poikansa Victor Schultz. Victor Schultz oli Salmion kartanon vuodesta 1876 omistaneen Carl Johan Olssonin (1822–1910) vävy ja Olsson myi kartanon hänelle 1894.

Ruukin toiminta päättyi lopullisesti 1905 kun se ei enää kyennyt kilpailemaan venäläisen rautateollisuuden kanssa. Victor Schultz myi Salmion kartanon ja entisen ruukin rakennukset Kytäjän ja Mustion kartanot omistaneelle kamariherra Hjalmar Linderille vuonna 1909.

Lähteet
-------

* Marita Kaatrala-Pentikäinen: Salmion kartanon historiaa
* Marita Kaatrala-Pentikäinen: Lopen Salonkylän historiaa

Aiheesta muualla
----------------

* Pörssitieto: Rautakosken ruukki
|  |
| --- |
| Obidoksiimi |
| Obidoksiimi |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 1,1'-[oksibis(metyleeni)]bis{4-[(E)-(hydroksi-imino)metyyli]pyridinium} |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 114-90-9 |
| ATC-koodi | V03AB13 |
| PubChem | 5359290 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C14H16N4O3 |
| Moolimassa | 288,302 g/mol |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Fysikaaliset tiedot** |
| Sulamispiste | 220 °C (kloridi) |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika |  ? |
| Ekskreetio | renaalinen |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa |  ? |

**Obidoksiimi** on oksiimi, jota käytetään organofosfaattien aiheuttaman kolinergisen oireyhtymän hoitoon atropiinin lisäaineeksi. Obidoksiimi aktivoi asetyylikoliinia hajottavaa asetyylikoliiniesteraasia, jonka lamaamiseen organofosfaattimyrkytys perustuu. Teho on parhaimmillaan, kun lääke annetaan nopeasti myrkytyksen jälkeen. Karbamaattirakenteisiin hyönteismyrkkyihin (butoksikarboksiimi, furatiokarbi ja metiokarbi) obidoksiimi on vasta-aiheinen. Suomessa obidoksiimi on erityisluvalla saatava valmiste.

Obidoksiimin CAS-numero on 7683-36-5, kemiallinen kaava C14H16N4O3+2 ja moolimassa 288,302 g/mol. Obidoksiimikloridin CAS-numero on 114-90-9, kemiallinen kaava C14H16Cl2N4O3 ja moolimassa 359,207 g/mol.

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Obidoxime (englanniksi)
* PubChem: Obidoxime chloride (englanniksi)
* ChemSpider: Obidoxime (4588647) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee televisio-ohjelmaa. OBS voi tarkoittaa myös käsitettä Olympic Broadcasting Services tai ohjelmistoa Open Broadcaster Software.*
**Obs** (muita kirjoitusasuja **OBS**, **OBS.**, **Obs.** ja **O.B.S.**) oli Yleisradion ruotsinkielisen televisiotoiminnan (YLE FST, sitten Svenska Yle) tuottama ajankohtaisohjelma, jota esitettiin eri muodoissaan vuosina 1987–2018. Se oli 1974–1987 tuotetun *Veckans puls* -makasiiniohjelman seuraaja. 2010-luvulle tultaessa internetin nopeuttama uutisvälitys alkoi tehdä tarpeettomaksi kerran viikossa lähetetyn ajankohtaisohjelman. Niinpä viime vuosinaan 2012–2018 ohjelma oli torstai-iltaisin lähetetty suora studiokeskustelu ajankohtaisesta aiheesta ja tunnettiin nimellä **Obs debatt**..

Historiaa
---------

Marraskuun lopulla 1987 Yle lakkautti alle 50 000 katsojaa tavoittaneen, maanantai-iltaisin Yle TV2 -kanavalla vuodesta 1974 lähetetyn *Veckans puls* -ajankohtaismakasiinin. Se ja ruotsinkielinen kulttuurimakasiini *Blå timmen* korvattiin uudella *O.B.S.*-ohjelmalla, jolla oli kaksi lähetystä viikossa: maanantaisin 45 minuuttia kakkoskanavalla myös suomeksi tekstitettynä, ja torstaisin 30 minuuttia ykköskanavalla suorana lähetyksenä ilman tekstitystä. Uuden ohjelman 20-henkistä toimitusta veti Christian Sundgren.

Ohjelmaa esitettiin 1990-luvun alussa maanantaisin Yle TV2:ssa ja torstaisin kello 18.15 Yle TV1:ssä. Tuolloin ohjelman nimi kirjoitettiin *OBS*, siis isoilla kirjaimilla ja ilman loppupistettä.

Vuodesta 1993–2006 *OBS* esitettiin tiistaisin Yle TV1:ssä ja perjantaisin Yle TV2:ssa (vuodesta 2001 niiden lisäksi FST:n digikanavalla), lokakuusta 1996 digitaalisten televisiolähetysten alkuun 2001 nimillä *Kanal 1* ja *Kanal 2*.

Syksystä 2006 kevääseen 2007 *Obs.* lähetettiin kerran viikossa maanantaisin kello 20.20 Yle TV2:ssa ja Yle FST5:llä samanaikaisesti. Sittemmin *Obs debatt* lähetettiin kerran viikossa, torstaisin kello 20.00 Yle Teema & Femillä.

Syksyllä 2007 ohjelmaa juonsivat Anna Bäck ja Freddi Wahlström. Vuosina 2008–2010 ohjelmaa juonsi Jonas Jungar. Syksystä 2010 ohjelmaa juonsi jälleen Bäck.

Lähteet
-------

1. ↑  Johanna Häggblom: Aktualitetsprogrammet Obs blir debattprogram. Aktualitetsprogrammet Obs och TV-nytt på FST5 ändrar format nästa höst. *Hbl*.  10.10.2011. Viitattu 7.12.2019.
2. ↑  Ohjelmahaun tulokset: Obs. *Ritva-tietokanta, Radio- ja televisioarkisto*. Viitattu 2.12.2019.
3. ↑  Obs debatt: Onko opettajan joululahja lahjontaa? Lähetetty 13.12.2018. Ohjelman loppujuonnossa Bettina Sågbom sanoo, että tämä oli Obs debattin viimeinen jakso. Viitattu 7.12.2019.
4. ↑  Ohjelmahaun tulokset: Obs debatt *Ritva-tietokanta, Radio- ja televisioarkisto*. Viitattu 7.12.2019.
5. ↑  Möttölä, Marjatta: Kaksi uutta ajankohtaislähetystä.  *Helsingin Sanomat*, 16.11.1987, s. 52. HS Aikakone (digitilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* Ohjelman kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gaius Claudius Glaber** (112 eaa. – 73 eaa. tai myöhemmin) oli roomalainen legaatti ja preetori, joka otti osaa kolmannen orjasodan alkuvaiheeseen 70-luvulla eaa. Hänen myöhemmästä elämästään ei ole tietoa.

Elämä
-----

Gaius Claudius Glaber syntyi 112 eaa. Roomassa. Hänellä todennäköisesti oli yhteyksiä Claudian sukuun, joka oli eräs valtakunnan tunnetuimista ja vaikutusvaltaisimmista suvuista. Hän palveli armeijassa ja nousi lopulta legaatiksi.*lähde?*

### Taistelu Vesuviuksella 73 eaa.

Claudius kokosi kolmannen orjasodan alettua kolmetuhatta kouluttamatonta miestä, jotka hän johti taisteluun Spartacuksen joukkoja vastaan. Sotaretki näytti alkavan onnistuneesti, sillä Claudius piiritti Spartacuksen joukot Vesuviuksella sijaitsevalle kukkulalle. Spartacuksen joukot kuitenkin rakensivat köynnöksistä köysiä, joilla saattoivat laskeutua kukkulalta alas öisin roomalaisten selustaan. Yllätysmomentin turvin he ajoivat roomalaisjoukot paniikkiin ja pakottivat nämä vetäytymään, minkä jälkeen he ryöstivät näiden jälkeensä jättämät varusteet. Claudius luovutti komentajuuden Publius Variniukselle, joka myöskään ei menestynyt taistelussa Spartacusta vastaan.

Claudiuksen vaiheista taistelussa häviämisen jälkeen ei ole tietoa. Roomalaiset lähteet eivät mainitse enää häntä.*lähde?* Saman nimisen Rooman senaattorin on aiemmin uskottu olevan sama henkilö, mutta tätä ei pidetä enää uskottavana.

Lähteet
-------

1. ↑  Chrystal, Paul: *Rome: Republic into Empire: The Civil Wars of the First Century BCE*, s. 42–43. Pen and Sword History, 2019. ISBN 978-1-52671-009-3. (englanniksi)
2. ↑  Notes on Roman Senators of the Republic.  *Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte*, 1964, s. 133. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
Näkymä Gaiziņkalnsilta
Gaiziņkalns sijanti  
Gaiziņkalns sijantiGaiziņkalnsGaiziņkalnsin sijanti
**Gaiziņkalns** on Latvian korkein kohta. Kukkula on 311,6 metriä korkea ja se on Baltian maiden toisikseksi korkein kohta. Mäellä on myös näköalatorni joka ei kuitenkaan ole avoinna yleisölle sen huonon kunnon vuoksi. Sitä korkeampi on Iso Munamäki (vir. *Suur Munamägi*) Virossa joka on 318 metriä korkea.

Gaiziņkalnsin mäki on osa Gaiziņkalnsin luonnonpuistoa ja sen lähellä on useita vanhoja muinaismuisto- ja historiallisia kohteita, muun muassa hautapaikkoja sekä kartanoita.

Se sijaitsee Vidzemessä Madonan kaupungin lähellä.

Katso myös
----------

* Aukštojas

Lähteet
-------

1. ↑  Gaizinkalns *Lauku Celotajs, celotajs.lv*. Viitattu 11.9.2019. (englanniksi)
2. ↑  Indy/life *The Independent*.  2.6.2001. Viitattu 11.9.2019. (englanniksi)
3. ↑  Gaiziņkalns Hill and Surroundings *Latvia Travel*. Viitattu 11.9.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gaiziņkalns** Wikimedia Commonsissa

* "Gaiziņkalns" – the highest hill in Latvia (311,94 m above sea level) *Nature – Madona.lv*. Viitattu 11.9.2019. (englanniksi)
**Gajendra Singh Shekhawat** (s. 3. lokakuuta 1967 Jaisalmer) on intialainen poliitikko, joka on vuodesta 2019 alkaen toiminut maansa vesiministerinä. Syyskuussa 2017 hän aloitti maataloudesta vastaavana valtioministerinä, kunnes hänet ylennettiin nykyiseen tehtäväänsä. Parlamentin alahuoneeseen hänet äänestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2014, vuonna 2019 hänet valittiin toiselle kaudelle.

Shekhawatin ensimmäinen kosketus politiikkaan tapahtui Jodhpurissa sijaitsevassa Jai Narain Vyasin yliopistossa, jossa hänet valittiin opiskelijajärjestön puheenjohtajaksi vuonna 1992. Hänellä on myös yhteyksiä Rashtriya Swayamsevak Sangh -järjestöön.

Vesiministerinä Shekhawat on ilmoittanut, että Modin toinen hallitus pyrkii tarjoamaan putkivettä jokaiseen maaseudun talouteen. Hänen mukaansa tavoitteena on, että jokaiseen Intian talouteen saadaan puhdasta vettä vuoteen 2024 mennessä. Hänen mukaansa hallitus on myös aloittanut yli 300 projektia Gangesin puhdistamiseksi, joiden ansiosta joen vedenlaatu on parantunut. Shekhawat on myös ilmoittanut, että Intia vähentää Pakistaniin kulkeutuvan veden määrää estämällä jokien kuljettaman "ylimääräisen" veden kulkeutumisen rajan yli. Päätös ei koske Indusjoen ja sen haarojen vesiä joita suojaa maiden välinen vuonna 1960 solmittu sopimus.

Lähteet
-------

1. ↑  Lok Sabha Members Bioprofile: Shekhawat, Shri Gajendra Singh *164.100.47.194*. Viitattu 30.11.2019.
2. 1 2  Close to BJP's Top Brass, Gajendra Singh Shekhawat to Take Charge as Jal Shakti Minister *News18*.  31.5.2019. Viitattu 30.11.2019.
3. 1 2  Gajendra Singh Shekhawat: Jodhpur MP who gave Gehlot the 'blues': What you need to know *India Today*.  31.5.2019. Viitattu 30.11.2019.
4. ↑  No Proposal To Make Right To Water Fundamental Right: Gajendra Singh Shekhawat *NDTV*.  21.11.2019. Viitattu 30.11.2019.
5. ↑  Clean drinking water to all by 2024, says Gajendra Singh Shekhawat *The Hindu*.  11.6.2019. Viitattu 30.11.2019.
6. ↑  Govt sanctions 305 projects for clean Ganga Mission: Gajendra Singh Shekhawat *Money Control*.  21.11.2019. Viitattu 30.11.2019.
7. ↑  No excess water to Pakistan: Union minister Gajendra Singh Shekhawat *Livemint*.  16.9.2019. Viitattu 30.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gajendra Singh Shekhawat** Wikimedia Commonsissa
Pelymin kaupunki 1600-luvulla.
**Pelym** (ven. Пелы́м) on kylä ja entinen kaupunki Sverdlovskin alueen Garin kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Tavdaan yhtyvän Pelymjoen suussa.

Pelym on Siperian vanhimpia venäläisasutuksia. Se perustettiin vuonna 1592 mansilaisen Pelymin ruhtinaan linnoituksen paikalle. Kaupunki asutettiin Uglitšin asukkailla, jotka Boris Godunov oli karkottanut Iivana IV:n pojan Dmitri Ivanovitšin murhan yhteydessä. Siperian reitin varrella sijainnut Pelym oli 1600-luvulla huomattava kaupan keskus. Sen menetti merkityksensä Jekaterinburgin tien korvattua Verhoturjeen suuntautuneen kulkuväylän.

1700-luvulla Pelym toimi karkotuspaikkana. Vuosina 1741–1742 siellä asui perheineen Iivana VI:n sijaishallitsijaksi nimitetty Ernst Johann von Biron. Vuonna 1742 keisarinna Elisabet karkotti sinne vuorostaan von Bironin syrjäyttämiseen osallistuneen Burkhard Christoph von Münnichin, joka asui kaupungissa vuoteen 1761 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom)*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
Pelée-tyypin purkaus: 1: tuhkapilvi, 2: putoavaa tuhkaa, 3: laavakupoli, 4: vulkaaninen pommi, 5: pyroklastinen virta, 6: laava- ja tuhkakerroksia, 7: kerrostuma, 8: magmakanava, 9: magmasäiliö, 10: juoni
**Pelée-tyypin purkaus** on räjähdysmäinen tulivuorenpurkaustyyppi, joihin liittyy pyroklastisia virtauksia. Purkauksessa tulivuori syöksee ulos suuria määriä kaasua, pölyä, tuhkaa ja laavaa. Materiaali putoaa lopulta takaisin kohti maata ja lähtee syöksymään tulivuoren rinnettä jopa yli 150 kilometrin tuntivauhtia.

Purkaustyyppi on saantu nimensä Mont Pelée -tulivuoresta ja sen vuoden 1902 purkauksesta. Tällainen purkaustyyppi voi saada aikaan valtaisaa tuhoa, kun kuuma ja tiheä vulkaanisten aineiden virta iskee asutulle alueelle. Mont Peléen purkauksessa kuoli noin 30 000 ihmistä ja käytännössä koko Saint-Pierren kaupunki tuhoutui.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fraser Cain: Pelean Eruption *Universe Today*. Viitattu 12.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Decker, Barbara B. & Decker, Robert W: Volcano *Encyclopædia Britannica*.  1.10.2020. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 28.12.2020. (englanniksi)
**Oleksandra Jurijivna Ustinova** (ukr. Олександра Юріївна Устінова; s. 2. lokakuuta 1985) on ukrainalainen poliitikko, joka valittiin Verh’ovna Radaan vuoden 2019 parlamenttivaaleissa. 

Ustinova opiskeli Kiovan Mohyla-akatemiassa politiikan tutkimusta ja valmistui maisteriksi vuonna 2009. Vuosina 2018–2019 hän opiskeli Stanfordin yliopistossa. Vuodesta 2006 hän on työskennellyt viestintäjohtajana Krasni komunikatsiji -PR-yrityksessä. Hän työskenteli PR-johtajana Magentolla ja vuodesta 2011 lähtien Magenton ostaneella eBayllä.

Vuonna 2014 Ustinova osallistui Ukrainan vallankumoukseen ja toimi sen jälkeen vapaaehtoisena itä-Ukrainan sodassa kuolleiden sotilaiden vanhempia auttavassa järjestössä. Vuodesta 2015 hän on toiminut asiantuntijana korruptionvastaisessa kansalaisjärjestössä. Vuonna 2015 hänet valittiin Ukrainan korruptionvastaisen viraston hallintaneuvostoon.

Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Ustinova valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Holos-puolueen listan viidentenä. Vuonna 2020 hän pyrki puolueen ehdokkaana Vinnytsjan kaupunginjohtajaksi. Kesäkuussa 2021 hän ja yhdeksän muuta puolueen kansanedustajaa ilmaisi epäluottamuksensa puolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajaa Kira Rudykiä kohtaan ja perusti oman yhdistyksen nimeltä Spravedlyvist (’oikeudenmukaisuus’). Joulukuussa 2021 hänet valittiin Holosin parlamenttiryhmän puheenjohtajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Устінова Олександра *LB.ua*.  Arkistoitu 13.4.2023. Viitattu 13.4.2023. (ukrainaksi)
2. 1 2 3  Устінова Олександра Юріївна *ПолітХаб*.  Arkistoitu 13.4.2023. Viitattu 13.4.2023. (ukrainaksi)
3. ↑  Половина "Голосу" оголосила недовіру керівнику фракції і створила собі об'єднання *Ukrajinska pravda*.  16. kesäkuuta 2021.  Arkistoitu 13.4.2023. Viitattu 13.4.2023. (ukrainaksi)
4. ↑  "Голос" змінив главу фракції *Ukrajinska pravda*.  17.12.2021.  Arkistoitu 13.4.2023. Viitattu 13.4.2023. (ukrainaksi)
**Palonurmen työväentalo** (tai Syvärintaustan työväentalo) oli Nilsiän kunnan (vuodesta 2013 lähtien osa Kuopiota) Palonurmen kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Yhdistys perustettiin Palonurmen kylään vuonna 1906 nimellä Syvärintaustan työväenyhdistys. Seuraavana vuonna yhdistys liittyi SDP:hen. Nimi vaihdettiin Palonurmen työväenyhdistykseksi vuonna 1919. Jäseniä yhdistyksessä oli vuonna 1914 noin 20, ja seuraavana vuonna 40.

Talo valmistui vuonna 1913. Vuonna 1916 Nilsiän nimismies kielsi yhdistyksen toiminnan ja talon käytön väliaikaisesti sillä perusteella, että se ei kyennyt pitämään järjestystä yllä iltamissa ja muissa tilaisuuksissa. Yhdistyksen mukaan syyllisiä häiriöihin olivat ulkopuoliset, jotka pyrkivät saattamaan työväenyhdistyksen ja talon huonoon valoon. Ilmeisesti asiaa ei tutkittu sen tarkemmin. Vuonna 1920 yhdistys liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja sen omaisuus takavarikoitiin. Ilmeisesti yhdistys sai tämän jälkeen taas toimia ja käyttää taloaan, mutta 1930-luvun alussa yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla ja talo myytiin pakkohuutokaupassa yksityiselle vuonna 1933.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa pidettiin myyn muassa Pohjois-Nilsiän osuuskaupan kokouksia. Vuonna 1923 yhdistys järjesti talollaan vappujuhlat. Vuonna 1922 toinen nilsiäläinen työväenyhdistys, Halunan työväenyhdistys, järjesti Palonurmen talolla iltamat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. ↑  Sanantuoja *digi.kansalliskirjasto.fi*.  9.10.1915, no 89. Viitattu 11.10.2022.
3. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1907  1908. Sos.dem puolue/Työväen Arkisto. Viitattu 11.10.2022.
4. ↑  Savon Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  25.10.1919, no 108. Viitattu 11.10.2022.
5. ↑  Sanantuoja *digi.kansalliskirjasto.fi*.  14.11.1916, no 129. Viitattu 11.10.2022.
6. ↑  Ruuskanen, Esa: *Viholliskuviin ja viranomaisiin vetoamalla vaiennetut työväentalot*. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 2006. ISBN 951-39-2609-5.
7. ↑  Savon Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  22.10.1917, no 108. Viitattu 11.10.2022.
8. ↑  Savon Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  19.4.1923, no 43. Viitattu 11.10.2022.
9. ↑  Savon Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  21.11.1922, no 91. Viitattu 11.10.2022.
**Larisa Nikolajevna Kruglova** (ven. Лари́са Никола́евна Кругло́ва, s. 27. lokakuuta 1972) on venäläinen pikajuoksija.

Kruglova kilpaili ensimmäisissä arvokisoissaan Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001, joissa hän karsiutui 60 metrin juoksun välierissä ajalla 7,33. Seuraavana vuonna hän juoksi kuudenneksi sisäratojen EM-kisoissa 60 metrillä ajalla 7,25 ja karsiutui Münchenin EM-kisoissa 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 11,65, mutta oli mukana Venäjän 4 x 100 metrin viestijuoksujoukkueessa, joka voitti EM-pronssia. Seuraavana vuonna hän kilpaili Venäjän pikaviestijoukkueessa, joka voitti MM-pronssia Pariisin MM-kisoissa. Vuonna 2004 hän voitti 60 metrillä Euroopan sisäratojen cupin ja karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa matkan välierissä. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 100 metrillä toisissa alkuerissä ajalla 11,36, mutta oli mukana Venäjän viestijoukkueessa, joka voitti olympiahopeaa.

Kruglova juoksi viidenneksi 2005 sisäratojen EM-kisoissa 60 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 100 metrin toisissa alkuerissä. Vuonna 2006 hän oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä seitsemäs ajalla 7,23. Hän voitti samana vuonna Euroopan cupin superliigan 100 metrillä ajalla 11,26.

Ennätykset
----------

* 100 metrin juoksu: 11,20 (2006)
* 200 metrin juoksu: 22,84 (2004)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Larisa Kruglova Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑
3. ↑
4. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Larissa** (m.kreik. Λάρισσα, myös *Larisa*, Λάρισα tai *Larissa/Larisa Frikonis*, Λάρισσα/Λάρισα Φρικωνίς) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Buruncukia.

Maantiede
---------

Larissa sijaitsi Aioliin rannikon lähellä, antiikin lähteiden mukaan noin 70 stadioninmittaa eli 13 kilometriä kaakkoon Kymestä. Kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta. Aioliin Larissaa ei tule sekoittaa toiseen Larissaan, joka sijaitsi Troaksen alueella.

Historia
--------

Larissan lyömä pronssiraha 300-luvulta eaa. Kuvituksessa naisen pää sekä amfora, kerykeion ja rypäleterttu.
Larissan alkuperäiset asukkaat olivat pelasgeja. Strabon yhdisti kaupungin Larissaan, joka mainitaan Homeroksen *Iliaassa*, Troaksen Larissan sijasta sopivamman sijainnin vuoksi. Aiolialaiset valtasivat kaupungin Troijan sodan jälkeen, ja siitä tuli yksi Aiolian liiton dodekapoliin kahdestatoista kaupungista. Arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. lähtien ja pääosan klassista kautta kaupunki oli Persian vallan alla. Kyyros II Suuri perusti kaupunkiin egyptiläisistä sotilaista koostuneen varus- ja siirtokunnan vuonna 546 eaa. ja siksi Strabon erotti kaupungin muista samannimisistä kutsumalla sitä "egyptiläiseksi Larissaksi".

400-luvulla eaa. kaupunki pyrki eroon Persian vallasta ja kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Larissan asukkaat olivat osaksi egyptiläisten jälkeläisiä vielä Ksenofonin aikaan 300-luvulla eaa. ja vain osaksi aiolialaisperäisiä kreikkalaisia. Kaupunkia pidettiin kuitenkin kreikkalaisena poliksena. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Larissaios* (Λαρισσαῖος) tai *Larisaios* (Λαρισαῖος).

Larissa löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Strabonin aikaan kaupunki oli autioitunut.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Larissan akropoliina eli linnavuorena toimi kukkula, joka sijaitsee heti nykyisen Buruncukin itäpuolella. Noin 3/4 sen alueesta on kaivettu, ja kukkulalta on löydetty linnoitteiden, mukaan lukien muurien ja tornien, sekä palatsin, temppeleiden, stoien eli pylväshallien ja muiden rakennusten raunioita sekä katujen jäänteitä. Kaupungissa on ollut suunniteltu asemakaava. Rakennukset on ajoitettu pääosin 500-luvulle eaa. ja muurit ja muut linnoitteet 400-luvulle eaa. Kaupunki sai vetensä vesijohtoja pitkin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "818 Larissa", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Larissa (3)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Laris(s)a? *Pleiades*. Viitattu 15.10.2018.
4. ↑  Strabon: *Geografia* 13; Herodotos: *Historiateos* 1.149.
5. ↑  Homeros: *Ilias* 2.840.
**Korpilampi-seminaari** oli Korpilampi-hotellissa Espoossa 5.–6. syyskuuta 1977 pidetty talouspoliittinen seminaari, jonka kokoonkutsujana oli pääministeri Kalevi Sorsa. Paikalle oli kutsuttu Suomen poliittisten puolueiden, etujärjestöjen ja elinkeinoelämän eliitti, osanottajia oli 350. Myyttiseen maineeseen nouseessa kokouksessa synnytettiin poliittinen konsensus Suomen tulevasta talouspolitiikasta.

Kokouksen taustalla oli taloudellisesti epävakaa aika, ja Sorsan hallitus oli laatinut elvytyspaketin, jonka taakse oli saatava laaja yhteisymmärrys. Tämä saatiin aikaan "sulkemalla ulos yhteistoimintakyvyttömät ja luomalla valittujen osalta ryhmän sisäistä yhteenkuuluvuutta ja yhteistä ymmärrystä suomalaisen yhteiskunnan tilasta".

Jukka Tarkan mukaan kokouksen hahmotteli Eva, mutta Evan jäsenet eivät olleet kutsuttuina evalaisina, jotta kommunisteille ei olisi näytetty sosiaalidemokraattien läheisiä suhteita Evan vuorineuvoksiin. Elvytys sai kokouksessa Jouko Kajanojan mukaan uuden sisällön, ja sillä alettiin tarkoittaa elinkeinoelämän elvytystä.

Seminaarista syntyi käsite Korpilammen henki, jolla viitataan konsensukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juho Saari, Suomalainen konsensus – Korpilammen konferenssi (1977) käännekohtana, Yhteiskuntapolitiikka 75 (2010):5 469 (Arkistoitu – Internet Archive) (laaja "analyysi Korpilammen konferenssin merkityksestä suomalaisen konsensuskulttuurin rakentumiselle")
2. 1 2  Kai Hirvasnoro, Jouko Kajanoja: Suomen käänne alkoi Korpilammelta, Juttuarkisto, Kansan Uutiset, Viikkolehti 11.5. 2007; viitattu 2.6.2011
3. ↑  Pasi Koivumaa, Poliittinen konsensus taitaakin syntyä vain käskemällä, Karjalainen.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kalevi Sorsa - Kansainvälinen valtiomies[vanhentunut linkki]
**Lucas Basset** (s. 28. maaliskuuta 1991) on ranskalainen suunnistaja. Hän on saavuttanut henkilökohtaisella keskimatkalla kaksi sekä viestissä neljä arvokisamitalia.

Basset voitti nuorten MM-kilpailussa 2011 sprintin maailmanmestaruuden ja pronssia pitkältä matkalta. Aikuisten EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui sprintissä 22:nneksi ja keskimatkalla 46:nneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän oli keskimatkalla 24:s. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa hän jäi kahdella matkalla karsintaan. Vuoden 2014 EM-kilpailuissa hän sai pronssia viestissä sekä sijoittui 24:nneksi sprintissä ja 32:nneksi keskimatkalla. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa tuloksena oli 12. sija sprinttiviestissä, 15. sija keskimatkalla ja 20. sija sprintissä.

Invernessin MM-kilpailuissa 2015 Basset saavutti hopeaa keskimatkalla ja pronssia Ranskan viestijoukkueessa. Sprinttiviestissä hän sijoittui seitsemänneksi, pitkällä matkalla yhdeksänneksi ja sprintissä 23:nneksi. Vuoden 2016 EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia keskimatkalla ja oli kuudes sprinttiviestissä, 23:s sprintissä ja 28:s miesten viestissä. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän oli neljäs pitkällä matkalla, viides keskimatkalla, kuudes viestissä ja kahdeksas sprinttiviestissä. Vuoden 2017 MM-kilpailuissa Basset saavutti hopeaa viestissä sekä sijoittui 13:nneksi sprinttiviestissä, 14:nneksi keskimatkalla ja 17:nneksi sprintissä. Vuoden 2018 EM-kilpailuissa hän oli viestissä neljäs, keskimatkalla kahdestoista, pitkällä matkalla 31:s ja sprintissä 34:s. MM-kilpailuissa 2018 hän saavutti viestissä pronssia sekä sijoittui keskimatkalla seitsemänneksi ja sprintissä 17:nneksi. Vuoden 2022 MM-kilpailuissa Basset oli Ranskan kuudenneksi sijoittuneessa sprinttiviestijoukkueessa. 

Suunnistuksen maailmancupin osakilpailuissa Basset on cupiin kuuluneiden arvokisasuunnistusten ulkopuolella sijoittunut parhaimmillaan viidenneksi vuonna 2013 Norjassa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on ollut parhaimmillaan kymmenes vuonna 2016. Seuratasolla hän on edustanut muun muassa ruotsalaista OK Denselniä ja edustaa nykyisin saman maan OK Linnétä. Basset oli OK Linnén voittaneessa Tiomila-joukkueessa vuonna 2022.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Ridefelt förde OK Linné till första Tiomilasegern | Svenska Orienteringsförbundet *via.tt.se*. Viitattu 29.6.2022. (ruotsiksi)
**Pyhäjärvi** on Pelkosenniemen suurin järvi. Sen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä ja tilavuus 20,9 kuutiohehtometriä. Järvi sijaitsee kunnan länsiosassa Pyhätunturin koillispuolella. Etäisyys Rovaniemeltä on 90 kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Pyhäjärven pituus kaakosta luoteeseen on 3,8 kilometriä, leveys on noin kilometrin. Saaria ei ole. Järven syvin kohta, 18 metriä, sijaitsee altaan eteläosassa. Järvessä on lisäksi useita lähes yhtä syviä kohtia. Noin kymmenesosa järvestä on vähintään 15 metriä syvä. Pyhäjärven itärannalla kohoaa Soutajatunturi, jonka laki on 375 metriä merenpinnan yläpuolella eli yli 200 metriä järven pinnan yläpuolella. Länsiranta on sitä vastoin varsin alavaa. Pyhäjärven kylä sijaitsee järven koillisrannalla. Järven rannoilla on verraten tiheään rakennuskantaa.

Pyhäjärven luusua sijaitsee luoteisrannalla, josta lähtee laskuoja Pyhäjokeen, joka virtaa Soutajan itäpuolitse Kemijokeen.

Pyhäjärven vesitilavuus on 20 907 000 kuutiometriä.

Pyhäjärvi (65.364.1.001) kuuluu Pyhäjärven valuma-alueeseen (65.364), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Pyhäjoen valuma-alue (65.36) ja ensimmäinen jakovaihe Kemijärven–Pelkosenniemen alue (65.3). Pyhäjärven valuma-alueella sijaitsee Pyhäjärven ohella runsaan hehtaarin laajuinen Kaakkurilampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pyhäjärvi, vakavesi, Pelkosenniemi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 31.8.2021.
3. ↑  Pyhäjärvi. Järviwiki. Viitattu 31.8.2021.
4. ↑  Pyhäjärven valuma-alue (65.364). Järviwiki. Viitattu 31.8.2021.
Pyhäjärven saha syksyllä 2007.
**Pyhäjärven Saha** (*Partolan Ångsåg och Kvarn*) on Pirkkalassa vuosina 1887–1955 toiminut sahalaitos. Se työllisti parhaimillaan liki 170 henkilöä. Saha tuotti lankkua, lautoja, paneeleita, piirua, listoja ja sen puusepänverstas ikkunoita ja kiintokalusteita. Kiintokalusteet verstas Tampereelle Tuulensuun taloon ja Hotelli Tammeriin toimitettiin juuri tämän sahan puusepänverstaalta. Purkutyöt alueella aloitettiin 2008.

Historia
--------

Sahan perusti Elieser Johansson Pyhäjärven rannalle Partolaan 1880-luvun loppupuolella nimellä Pyhäjärven Höyrysaha. 1891 se paloi ja ajautui lopulta konkurssiin. Seuraavien vuosien aikana omistaja vaihtui useasti, kunnes Alfred Selin osti laitoksen 1905. Vuonna 1912 yritys muutettiin osakeyhtiöksi nimellä Pyhäjärven saha osakeyhtiö, ja pian työntekijämäärä nousi yli viidenkymmenen. Vuonna 1924 tulipalossa tuhoutuivat kuivaamo, varastorakennus ja työväen asuinrakennus. 40 ihmistä ja kodittomaksi ja yksi kuoli. Seuraavana vuonna sahan työntekijät aloittivat lakon, joka päättyi vasta huhtikuussa 1926. 1930-luvulla alkanut taloudellinen syöksykierre pienensi huomattavasti työntekijämäärää ja johti useisiin omistajanvaihdoksiin. Enimmillään työntekijöitä oli 168. Rauma Oy:n ja Raahe Oy:n yhdistyessä 1942 saha sulautettiin yritykseen. Sodan jälkeen toiminta alkoi katkonaisesti, mutta aika oli jo ajanut pienten sisämaan sahojen ohi. Lopullisesti toiminta päättyi 1955, jonka jälkeen Pirve Oy aloitti virvoitusjuomien pullottamisen tehtaan konttorirakennuksessa. Sahan rakennukset jäivät kuitenkin pian tyhjilleen.

Sahalaitoksen ympärille kasvoi nopeasti aktiivinen asuinympäristö. Työntekijät asuivat Vähämäen rinteellä nykyisen Naistenmatkantien varrella, Pakkalankulmalla tai sahan rakennuttamissa vuokrataloissa Partolassa. Sahan välittömässä läheisyydessä oli kaksi kauppaa ja ruokala-kahvila.

Lähteet
-------

* Hillukka, Jouko: "Pyhäjärven saha" kirjasta *Pitkin poikin Pirkkalaa*, s. 192–196.

### Viitteet

1. 1 2 3  Partola Pirkkala.  Arkistoitu 26.5.2013. Viitattu 6.1.2015.
**Pyhäjärvi** on matala ylänköjärvi Suomussalmella Kainuun koillisosassa. Sen pinta-ala on 5,1 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 129 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Pyhäjärven pituus kaakosta luoteeseen on 3,5 kilometriä. Eteläinen järvenosa on alle kilometrin levyinen. Pohjoisosan leveys lännestä itään on noin kolme kilometriä. Pyhäniemi erottaa järven koillisosaa pääaltaasta. Muut niemet, kuten Varpaniemi järven luoteisosassa, ovat lyhyitä. Vain kymmenisen hehtaarin Pyhäjärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Syvin kohta, yhdeksän metriä, sijaitsee järven luoteisosassa.

Pyhäjärven saariluku on kolme. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin 30 aaria. Laajin saari on Pyhäsaari järven keskivaiheilla. Suurin osa Pyhäjärven rannoista on metsä- ja suomaata. Koillisrannalla sijaitsee Pyhäkylän kulttuurimaisema ja järven länsirannalla on peltotilkkuja.

Pyhäjärven länsirannalle laskee suomaiden halki virtaava Ahvenoja, koillisrannalle laskee Kutujoki. Pyhäjärven luusua sijaitsee luoteessa, josta alkaa noin puolentoista kilometrin mittainen Pyhäjoki, joka laskee pohjoisessa sijaitsevaan Korvuanjärveen (242,4 metriä mpy).

Pyhäjärven vesitilavuus on 13 265 000 kuutiometriä.

Pyhäjärvi (61.754.1.001) kuuluu Pyhäjärven valuma-alueeseen (61.754), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Korvuanjoen valuma-alue (61.75) ja ensimmäinen on Korpijoen valuma-alue (61.7). Pyhäjärvi on Pyhäjärven valuma-alueen laajin vakavesi. Alueeseen kuuluu kymmenen vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista toiseksi laajin on Roukalampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pyhäjärvi, vakavesi, Suomussalmi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 9.4.2022.
3. ↑  Pyhäjärvi. Järviwiki. Viitattu 9.4.2022.
4. ↑  Pyhäjärven valuma-alue (61.754). Järviwiki. Viitattu 9.4.2022.
Hakkuutähteitä avohakkuulla.
Hakkuutähteitä kasassa kuivumassa.
**Hakkuujäte** tai **hakkuutähteet**  on metsän hakkuussa, erityisesti avohakkuussa maahan jääneitä oksia, latvuksia ja kantoja. Ne voidaan jättää maahan ylläpitämään luontaista biodiversiteettiä eli monimuotoisuutta tai kerätä energiapuuksi, jolloin ne kuivataan ulkona suurissa aumoissa, haketetaan ja kuljetetaan lämpövoimalaitoksiin poltettavaksi lämnöenergiaksi. Oksia ja latvuksia kertyy erityisesti hakattavista kuusikoista, joista sitä saadaan noin 80 m³ hehtaarilta. Vuonna 2000 hakkuutähteitä kerättiin koko suomessa 600 000 m³. 

Hakkuutähteiden keruu on suurisuuntaista toimintaa, koska pienimuotoisena paikallisena se ei ole kannattavaa. Suomen suurin tähteiden käyttäjä on Stora Enso, suuria ovat myös UPM ja Vapo. Hakkuutähteitä kerätään myös Ruotsissa ja Kanadassa, jossa niitä ei kuitenkaan käytetä lämpöenergiaksi. Hakkuutähteiden keruu parantaa päätehakkuun jälkeen metsän uudistamisen onnistumista, mutta liiallinen tähteiden kerääminen myös köyhdyttää maata ravinteista.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakkuujäte, hakkuutähteet *Tieteen Termipankki*.  12.9.2020. Viitattu 12.9.2020.
2. ↑  Yrjö rouhe: Hakkuutähteiden korjuu talkoot *Maatilan Pellervo*.  lokakuu 2000. Viitattu 12.9.2020.
3. ↑  Metsla suosittaa hakkuujätteen jättämistä *YLE*.  4.6.2008. Viitattu 12.9.2020.
**Mogami** (jap. 最上) oli 1908 valmistunut keisarillisen Japanin laivaston panssaroimaton risteilijä, joka poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1928. Alus romutettiin vuotta myöhemmin.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Yodo-luokka*
Alus tilattiin osana vuoden 1904 hankintoja Mitsubishilta Nagasakista, missä köli laskettiin 3. maaliskuuta 1907. Alus laskettiin vesille 25. maaliskuuta 1908 ja valmistui puoli vuotta myöhemmin 16. syyskuuta.

Palvelus
--------

Alus valmistui Venäjän–Japanin sodan päätyttyä, jolloin se sijoitettiin koulutukseen ja rannikkopartiointiin. Se luokiteltiin 12. lokakuuta 1912 ensimmäisen luokan tykkiveneeksi, ja ensimmäisen maailmansodan puhjettua se liitettiin Japanin 2. laivastoon. Alus osallistui Qingdaon taistelussa Saksan keisarikunnan laivaston torpedovene *SMS S90*:n upotukseen. Vuosina 1917–1921 *Mogami* partioi Japanin miehittämillä Karoliineilla ja Mariaaneilla. Se partioi Siperian rannikolla vuosina 1921–1928 ollen muun muassa kalastuksenvalvonnassa.

Alus poistettiin poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1928 ja myytiin romutettavaksi 31. tammikuuta 1929. Purettaessa hitsausliekki sytytti tankeissa kaasuuntuneena olleen polttoaineen aiheuttaen räjähdyksen. Alus paloi kaksi tuntia muuttuen hylyksi. Aluksen päämasto oli sijoitettuna Nakanoshima-puistoon Osakassa, kunnes se siirrettiin 9. helmikuuta 2009 Kuren merenkulkumuseoon.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese cruiser Mogami (1908)

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 1985, s. 236.

Yodo-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *Yodo* - *Mogami* |
| Edeltäjä: *Chihaya* – Seuraaja: ei |