recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Malvázia** (kreik. Μαλβάζια tai *Malvazía*, Μαλβαζία, myös *Malvasia*, *Monemvasia*) on alkuperältään kreikkalainen viinin valmistukseen käytettävä viinirypälelajike. Rypäleestä on tunnistettu kymmeniä eri muunnoksia. Rypäle voi olla väriltään vaalea, punainen tai roosa.

Historiaa
---------

Malvázia-viljelmä Italiassa.
Malváziaa on kasvatettu ainakin 2000 vuoden ajan. Se on saanut nimensä keskiajalla Monemvasiásta eli Malvasíasta, joka sijaitsee Kreikassa Peloponnesoksen niemimaan itärannikolla. Se oli merkittävä venetsialainen linnoitus, ja Malvázia-viini venetsialaisten merkittävimpiä kauppatavaroita Kreikassa.

Viinin valmistus
----------------

*Pääartikkeli: Malvasia (viini)*
Nykyisin Malváziaa kasvatetaan Kreikan lisäksi erityisesti Italiassa sekä muun muassa Espanjassa, Kroatiassa, Portugalissa, Sloveniassa sekä Yhdysvalloissa.

Italiassa Malvasia-rypäle on muun muassa Malvasia- ja Frascati-viinien valmistuksessa käytettävä pääasiallinen rypälelajike.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Malvasia *Wine Searcher*. Viitattu 13.6.2016.
2. ↑  Passport data (Saksalaisen viljelykasvi-instituutin rypäletiedot) Julius Kühn-Institut - Federal Research Centre for Cultivated Plants (JKI). Viitattu 3.9.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Malvázia** Wikimedia Commonsissa
**Sinister** on vuonna 2012 julkaistu kauhuelokuva, jossa on yliluonnollista kauhua. Sen on ohjannut Scott Derrickson, ja sen on käsikirjoittanut Derricksonin kanssa C. Robert Cargill. Pääosia näyttelevät Ethan Hawke, Juliet Rylance, Fred Thompson, James Ransone, Clare Foley ja Michael Hall D'Addario.

Juoni
-----

Elokuva alkaa tilanteesta, jossa neljä henkilöä seisoo puun alla huput päässään ja silmukat kaulassa. Näkymätön hahmo sahaa oksaa, joka vastapainollaan nostaa henkilöt ylös ja aiheuttaa heidän hirttäytymisensä. 

Kuukausia myöhemmin tosirikoskirjailija Ellison Oswalt (Ethan Hawke) muuttaa murhatun perheen kotiin vaimonsa Tracyn (Juliet Rylance) ja kahden lapsensa kanssa, seitsemänvuotiaan Ashleyn (Clare Foley), joka maalailee omia seiniään, ja kaksitoistavuotiaan Trevorin (Michael Hall D'Addario), joka näkee karmivia painajaisia uudessa kodissa.
Ellison on täysin tietoinen talon aiemmista tapahtumista ja on juuri siksi muuttanut perheineen juuri tuohon taloon. Tätä hän ei kuitenkaan ole kertonut perheelleen. Hän yrittää kirjoittaa uutta mestariromaania todellisten rikosten pohjalta, erityisesti juuri tuossa talossa tapahtuneista.

Pian talossa alkaa tapahtua kummia. Ashley alkaa piirrellä seiniin outoja maalauksia ja Trevor alkaa näkemään painajaisia. Kaiken kukkuraksi Ellison löytää ullakolta laatikon täynnä filmirullia. Yhdessä filmirullassa näkyy edellinen perhe, joka asui talossa. Filmi päättyy äkillisesti kohtaukseen, kun perhe roikkuu puusta hirtettynä. Samaan aikaan outo, pelottava hahmo alkaa ilmestyä talossa ja Ellison saa kauhukseen huomata, että talossa on joku muukin. Muinainen demoni, joka on ottanut heidät seuraavaksi kohteeksi.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Ethan Hawke  | … |  Ellison Oswalt
  |
|  Juliet Rylance  | … |  Tracy Oswalt
  |
|  Fred Thompson  | … |  Seriffi
  |
|  James Ransone  | … |  apulaisseriffi "Sejase"
  |
|  Clare Foley  | … |  Ashley Oswalt
  |
|  Michael Hall D'Addario  | … |  Trevor Oswalt
  |
|  Vincent D’Onofrio  | … |  Professori Jonas
  |
|  Nicholas King  | … |  Bughuul/"Mörkö"
  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Sinister (2012) *Box Office Mojo*. Viitattu 26.08.2015. (englanniksi)
2. ↑  Internet Movie Database: Sinister (2012) *IMDb*. Viitattu 26.08.2015. (englanniksi)
Heittovivussa on ura ja pääty, joihin keihäs asetetaan.
Heittotekniikka.
**Vipukeihäs** on keihäs, joka heitetään heittovivun eli keihäslingon tai *atlatlin* avulla. Heittovivun vipuvarsi toimii ylimääräisen käsivarsinivelen tavoin, ja sitä käyttämällä keihääseen saa suuremman lähtönopeuden.

Heittovipu on tehty yleensä puusta, luusta tai sarvesta. Siinä on tavallisesti vipuvartena urallinen keppi tai lauta, jonka päälle keihäs asetetaan. Takapäästään keihäs tuetaan heittovivussa olevaan koukkuun, kielekkeeseen tai hihnaan. Vivussa voi olla lisäksi lenkki, joka antaa keihäälle pyörivän liikkeen.

Vipukeihäitä on käytetty Ranskassa jo 20 000 vuotta sitten ja Amerikassa vielä 500 vuotta sitten. Niiden käytöstä on merkkejä kaikilta asutuilta mantereilta paitsi Afrikasta. Ihmiset ovat käyttäneet heittovipua monissa kulttuureissa esimerkiksi suurriistan kuten mammuttien metsästykseen. Heittovivut ovat olleet yleisiä esimerkiksi Australian ja Uuden-Guinean alkuperäisasukkaiden keskuudessa, ja entisaikaan niitä käyttivät myös Amerikan mayat sekä asteekit. Lisäksi eskimot ja Luoteis-Amerikan intiaanit ovat käyttäneet heittovipuja harppuunojen ja kalastuskeihäiden heittämisessä. Suomesta ei ole todisteita vipukeihään käytöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Spear-thrower *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 3.1.2021.
2. 1 2  Vipukeihäs *Arcticnet*. Viitattu 3.5.2012.
3. ↑  What is an atlatl? World Atlatl Association. Viitattu 3.1.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* World Atlatl Association Web Site Maailman Atlatl-järjestön kotisivut
* "Stone Age Kalashnikov". New Scientist 1999
* The history of the spearthrower in the New World. Royal British Columbia Museum
**Tieteentutkimus** on tiedettä tutkiva monitieteinen ala. Sen keskeisiä alueita ovat tieteenfilosofia, tieteenhistoria ja tieteensosiologia, mutta kaiken kaikkiaan tutkimuskenttä on melko hajanainen. Tieteentutkimuksessa käsitellään muun muassa tiedepolitiikkaa, tieteen etiikkaa, tieteen popularisointia ja tieteellisten kiistojen luonnetta.

Tieteentutkimuksesta käytetään englannin kielessä usein nimeä *science and technology studies*. Käytäntö heijastaa sitä, että tieteen ja tekniikan tutkiminen ovat läheisessä suhteessa toisiinsa.

Tieteentutkijan tutkimusnäkökulman taustalla on useimmiten jokin tieteenala, joka voi filosofian, historian tai sosiologian ohella olla esimerkiksi kirjallisuudentutkimus, kulttuurintutkimus, naistutkimus, psykologia tai viestinnäntutkimus. Osa tieteentutkijoista on koulutukseltaan luonnontieteilijöitä. Tutkimusaineistona voi olla muun muassa tieteellisiä artikkeleita, tutkimussuunnitelmia, kirjeenvaihtoa, päiväkirjoja, tilastoja tai esineitä. Tieteentutkija voi tehdä haastatteluja tai kyselytutkimuksia, tai hän voi havainnoida tieteilijöiden toimintaa kokouksissa tai laboratorioissa. Joskus saattaa olla mahdollista suorittaa kokeita.

Lähteet
-------

* Kiikeri, Mika – Ylikoski, Petri: *Tiede tutkimuskohteena: Filosofinen johdatus tieteentutkimukseen*. Gaudeamus, 2004. ISBN 951-662-926-1.

### Viitteet

1. ↑  Kiikeri ja Ylikoski 2004, s. 13.
2. ↑  Kiikeri ja Ylikoski 2004, s. 9.
3. ↑  Kiikeri ja Ylikoski 2004, s. 10.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen tieteen- ja teknologiantutkimuksen seura.
* Reijo Rasinkangas: Tieteentutkimuksesta. Oulun yliopisto 19.6.2005. (PDF) / Tieteen historia
**Singaporen kasvitieteellinen puutarha** on kasvitieteellinen puutarha Singaporen Bukit Timahin alueella. Se koostuu kolmesta osasta: orkideatarhan ja inkiväärikasvien tarhan lisäksi siellä on pala alkuperäistä sademetsää. Orkideatarhassa on tuhat lajia ja kaksituhatta hybridiä.

Historia
--------

Singaporen ensimmäisen kasvitieteellisen puutarhan perusti 1822 Stamford Raffles. Se suljettiin kuitenkin jo vuonna 1829.

Agri-Horticultural Society sai 1859 Britannian siirtomaahallitukselta luvan uuden 22 hehtaarin laajuisen puutarhan perustamiseen. Puutarhaa alkoi kehittää skotlantilainen puutarhuri Lawrence Niven, joka suunnitteli sitä englantilaisen maisemapuutarhan tyyliin. Vuonna 1866 puutarhaa laajennettiin 12 hehtaarilla länteen ja luoteeseen.

Britannian siirtomaahallitus otti 1874 puutarhan haltuunsa Agri-Horticultural Societyn talousongelmien takia. Puutarhan merkitys talouskasvien tutkimisessa kasvoi, ja vuonna 1879 puutarhaa laajennettiin 41 hehtaarilla sen pohjoispuolelle, jolloin puutarha oli 75 hehtaarin laajuisena suurimmillaan. Uudelle alueelle kehitettiin talouskasvien alue. Puistossa onnistuttiin muun muassa tuomaan parakautsupuun Kaakkois-Aasiaan.

Puutarha alkoi 1928 keskittyä orkideoiden risteyttämiseen, jossa se käytti laboratorioissaan kehitettyä uutta in vitro -tekniikoita.

Puutarhaan ei juurikaan tehty 1920–1960-luvuilla maisemallisia muutoksia, mutta 1960-luvulla se alkoi muuttaa tavoitteitaan vastaamaan Singaporen "puutarhakaupunki"-visiota. Tämän seurauksena puutarhassa alettiin uudestaan puiden istuttamiseen Singaporen teille ja puistoihin.

Nykyisellä paikallaan se on ollut vuodesta 1859. Nykyisen puiston pinta-ala on 63 hehtaaria.

Lähteet
-------

* Icomos: Evaluations of Nominations of Cultural and Mixed Properties to the World Heritage List (pdf)  2015. Paris:  ICOMOS International Secretariat. Viitattu 10.5.2016. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Singapore Botanic Gardens *singapore.com*
2. ↑  Singapore Botanic Gardens National Parks Board. Viitattu 25.6.2016. (englanniksi)
3. 1 2 3  Icomos, s. 125.
4. 1 2  The History of Singapore Botanic Gardens Singapore Botanic Gardens.  Arkistoitu 5.9.2015. Viitattu 25.6.2016. (englanniksi)
5. ↑  Singapore Botanic Gardens (Arkistoitu – Internet Archive) *National Parks*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Singaporen kasvitieteellinen puutarha** Wikimedia Commonsissa
**Vuodenvaihteeksi** kutsutaan ajankohtaa, jolloin vanha vuosi päättyy ja uusi alkaa. Kalenterivuoden viimeinen päivä on 31. joulukuuta ja ensimmäinen päivä on 1. tammikuuta. Luterilaisen kirkon kirkkovuosi vaihtuu 1. adventtisunnuntaina. Lukuvuosi vaihtuu syyslukukauden alussa, yliopistoissa ja korkeakouluissa yleensä 1. syyskuuta. Yritysten, yhdistysten ja osuuskuntien tilikausi eli tilivuosi on Suomessa yleensä kalenterivuosi. 

Jos vuodenvaihde ei osu viikonvaihteeseen, kalenteriviikot numeroidaan niin, että kukin viikko kuuluu siihen vuoteen, johon suurin osa (4 päivää tai enemmän) viikosta kuuluu. Jos tammikuun 1. päivä on maanantai, tiistai, keskiviikko tai torstai, niin se kuuluu viikkoon 1. Jos tammikuun 1. päivä on perjantai, lauantai tai sunnuntai, niin se kuuluu vielä edellisen vuoden viimeiseen viikkoon (52 tai 53), ja viikko 1 alkaa vasta seuraavana maanantaina.

Vuosiluku ei ole välttämättä vaihtunut vuodenvaihteessa. Hallitsijan hallitusvuosia laskettaessa vuosiluku on vaihtunut valtaan nousun vuosipäivänä tai kruunajaispäivänä. Sama käytäntö säilyi siirryttäessä nykyiseen ajanlaskuun, vuosiluku saattoi vaihtua jouluna (25. joulukuuta), pääsiäisenä tai Marian ilmestyspäivänä (25. maaliskuuta, tasan 9 kuukautta ennen joulua). Koska pääsiäinen on eri vuosina kuun vaiheesta riippuen eri aikaan, saman vuosiluvun aikana on voinut olla kaksi kertaa sama päivämäärä. 

Vuodenvaihteeseen liittyy kaikissa kulttuureissa erilaisia juhlallisuuksia. Tulevaisuuden ennustaminen tinaa valamalla ja tulevaisuudenlupausten tekeminen ovat nykyisiä suomalaisia tapoja, samoin kuin ilotulitusrakettien ampuminen ja paukuttelu.

Talonpoikainen vuosi vaihtui Suomessa marraskuun alussa, kun elonkorjuu ja karjan teurastus oli saatu päätökseen. Palvelusväellä oli silloin viikon loma ja he saattoivat vaihtaa palveluspaikkaa. Marraskuun alussa olevaa vuodenvaihteen juhlaa kutsutaan kekriksi, siihen on vanhastaan liittynyt nykyisin jouluun liitettyjä tapoja. 

1. tammikuuta vuodenvaihteen ajankohtana on otettu käyttöön Suomessa 1500-luvulla alun perin kuninkaan voutien tilivuoden alkupäivänä. Vuosi vaihtuu keskiyöllä kello 24.00.

Lähteet
-------

1. ↑  Tässä vuodessa on 53 viikkoa – "Siitä tulee kyselyjä joka kerta" *Yle.fi*.  20.9.2015. Viitattu 31.8.2020.
**Vuogojavri** (*Vuokojärvi*) on järvi Utsjoen keskiosassa Lapin maakunnan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on neljä neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 346 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Vuogojavrin pituus lounaasta koilliseen on 3,4 kilometriä. Järvi muodostuu yhdestä pohjoista kohden kapenevasta saarettomasta selkävedestä. Ympäristö on asumatonta suomaata. Vuogojavrin koillisrannalla kohoavan Vuogojármarasin laki on noin 300 metriä merenpinnan yläpuolella.

Vuogojavriin laskee Uhca Vuogojávri (248,7 metriä mpy) luoteesta noin 350-metristä laskuojaa pitkin. Etelästä virtaa Áitejohka. Vuogojavrin laskuoja on järven itärannalta itään virtaava Vuogojárjohka.

Vuogojavri (68.089.1.001) kuuluu Vuogojavrijohkan valuma-alueeseen (68.089), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Tenojoen vesistössä (68). Toinen jakovaihe on Utsjoen yläosan valuma-alue (68.08). Vuogojavri on laajin Vuogojavrijohkan valuma-alueen 12:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Uhtsib Vuogojavri, jota seuraa muutaman hehtaarin laajuinen Ravdoladdu. Alueen yhdeksän pienintä järveä ovat vailla virallista nimeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vuogojavri, vakavesi, Utsjoki
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 10.2.2022.
3. ↑  Vuogojavri. Järviwiki. Viitattu 10.2.2022.
4. ↑  Vuogojavrijohkan valuma-alue (68.089). Järviwiki. Viitattu 10.2.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee digitointilaitetta. Piirustuslauta on myös perinteiseen tekniseen piirtämiseen tarkoitettu piirustusalusta.*Piirustuslauta ja stylus, edessä siihen kuuluva hiiri.
Havaintokuva piirustuslaudan avulla aikaansaaduista jäljistä. Huomaa paineentunnistavuus, joka aiheuttaa vaihtelua riippuen ohjelman asetuksista.
**Piirtopöytä** (tunnettu myös nimillä **piirustuslauta** ja **piirtolevy**) välittää piirtäjän analogisen datan digitaalisena tietokoneeseen. Piirtopöytä on yhteydessä tai kosketuksessa stylukseen (piirrin tai kynä), jota kuvan tekijä käyttää. Laitteiston keskeinen ominaisuus on paineentunnistavuus.

Taustaa
-------

Tunnetusti tietokoneen hiiri soveltuu huonosti piirtämiseen tai maalaamiseen. Ensimmäinen tunnettu piirustuslauta oli *RAND* vuodelta 1961. 

Jotkut digitaaliset piirustus- ja maalausjärjestelmät, kuten *Sketchpad* (1963) tai moderni Wacom Cintiq toimivat niin, että stylus koskettaa suoraan tietokoneen näyttöön. 

Alun perin Japanissa 1983 aloittanut Wacom-yhtiö kehitti johdottoman, patterittoman ja paineentunnistavan kynän 1987. Paineentunnistus tarkoittaa, että piirtäjä voi asettaa kynän kärjen joustamaan kätensä "raskauden" mukaan ja näin jäljitellä klassisia piirustus- ja maalausvälineitä, kyniä, liituja ja siveltimiä. Kehittyneemmät laudat saattavat tunnistaa myös kynän kallistumisen. 

Paineentunnistus edellyttää, että myös piirustus- tai kuvankäsittelyohjelmassa on tuki kyseiselle toiminnolle. Sopivalla ohjelmalla piirtäminen voi muistuttaa enemmän maalaamista, lasuureja myöten.

Toiminta
--------

Piirtopöytä havaitsee kynän sijainnin sähkömagneettisen vuorovaikutuksen avulla. Erilaisten kynien lisäksi piirtopöytään saattaa kuulua myös läpinäkyvä taso, jonka alle voi sijoittaa "digitoitavan" kuvan sekä muita säätölaitteita.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Piirtopöytä (digitointilaite)**.
* Digitaalinen piirtäminen ja maalaaminen
* Kuvataide
**Willie Miller** (s. 2. toukokuuta 1955) on skotlantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan toppari.

Miller pelasi koko uransa Aberdeenin joukkueessa. Hän liittyi seuraan 16-vuotiaana vuonna 1971 ja vuonna 1975 nousi joukkueen kapteeniksi. Miller pelasi uransa alkuaikoina hyökkäyspäässä, mutta siirtyi nopeasti puolustajaksi. Miller tunnetaan erityisen hyvin kovaa taklaavana puolustajana, joka aisaparinsa Alex McLeishin kanssa muodosti merkittävän tukipilarin Alex Fergusonin valmentaman joukkueen 1980-luvun suurmenestyksestä. Menestyksen kruunuksi nousi voitto Real Madridista vuoden 1983 cup-voittajien cupin loppuottelussa. Samaisena vuonna Aberdeenille hävinneen Bayern Münchenin tähtihyökkääjä Karl-Heinz Rummenigge totesi myöhemmin Millerin olleen paras puolustaja, jota vastaan hän on koskaan pelannut.

Miller lopetti peliuransa loukkaantumisen takia vuonna 1990. Kaikkiaan hän pelasi Aberdeenissa ennätykselliset 556 ottelua. Skotlannin maajoukkueessa hän pelasi kaikkiaan 65 ottelua ja edusti maataan 1982 ja 1986 MM-lopputurnauksissa, joista jälkimmäisessä joukkueen kapteenina.

Pelaajauransa jälkeen Miller toimi Aberdeenin managerina vuosina 1992–1995. Sittemmin hän on toiminut jalkapallokommentaattorina.

Lähteet
-------

* Aberdeen Mad: Legends: Willie Miller (englanniksi)
* (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Mamrud, Roberto: Scotland - Record International Players  5.7.2018. RSSSF. Viitattu 8.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Willie Millerin MySpace-sivu
|  |
| --- |
| **Antennit** |
| Suunta-antennit |
|  · parabolinen peiliantenni (lautasantenni) |
|  · jagiantenni |
|  · kvadiantenni |
|  · ristidipoliantenni |
|  · dipoliantenni |
|  · rombiantenni |
|  · pitkälanka-antenni |
| Ympärisäteilevät antennit |
|  · Wullenweber-antenni |
|  · maatasoantennit |
|  · piiska-antenni |

**Piiska-antenni** on yleinen ympärisäteilevä antennityyppi, joka on teleskooppimuodossa muun muassa matkaradioissa. Se ei ole tehokas vahvistukseltaan, mutta se on vähän tilaa vievä ja sillä voi vastaanottaa helposti radioaaltoja kaikista ilmansuunnista samanaikaisesti. Näin ollen se soveltuu mainiosti myös autoradion antenniksi.

Myös matkapuhelimien antennit ovat rakenteeltaan piiska-antenneja
Myös pienissä käsikäyttöisissä VHF-radiopuhelimissa on piiska-antenni, mutta lyhyen aallonpituuden vuoksi se voi olla erittäin lyhyt, kiinteämittainen, joustava ja kumi- tai muovipäällysteinen. Aikaisemmin myös matkapuhelinten antennit tai lisäantennit olivat samankaltaisia. Piiska-antenneja käytetään marssiantenneina kenttäradioissa.
**Saki Hevonpää**, oikea nimi *Sulo Alfred Gråsten* (11. heinäkuuta 1881 Oulu – 2. marraskuuta 1953 New York, Yhdysvallat) oli suomalainen Yhdysvaltoihin muuttanut ammattipainija.

Hevonpään vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Juho Gråsten ja Kristiina Elisabet Cajaner. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta vuonna 1902. Hevonpää muutti Yhdysvaltoihin vuonna1914 , jossa hän tuli tunnetuksi ammattipainijana. Hevonpää kiersi myös sirkuspainijana useissa eri maissa. 

Hevonpää esiintyi George Gershwinin musikaalissa *Of Thee I Sing*.

Pilalehti Tuulispäässä julkaistiin 1900-luvun alussa seuraava värssy: *"Ken on Suomen lääkäreistä kuuluisin, se on Matti Äyräpää. Ken on Suomen painijoista voimakkain, se on Saki Hevonpää. Ken on Suomen piioista kiukkuisin, se on Miina Sillanpää"*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1902, matrikkelinumero 28136
2. ↑  Suomen Urheilutietäjät ry. Mitä tapahtui urheilussa 1953
3. ↑  Sulo Alfred Hevonpaa. New York, Southern District, U.S District Court Naturalization Records, 1824–1946.
4. ↑  Match Statistics for Saki Hevonpää, Wrestlingdata.com
5. ↑  Saki Hevonpää, Suomen Urheilulehti, 22.07.1915, nro 43, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Painin kehityksestä Suomessa, Aamulehti, 13.07.1924, nro 159, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Of Thee I Sing Broadway Original Cast *broadwayworld.com*. Viitattu 21.6.2022. (englanniksi)
8. ↑  Yle Vintti : Miina Sillanpää
Departementti Hondurasin kartalla.
**Francisco Morazán** on departementti Hondurasin keskiosassa. Sen pääkaupunki on Tegucigalpa, pinta-ala 7 946 km2 ja vuoden 2010 asukasluku 1,434 miljoonaa asukasta. Väkiluvultaan se on Hondurasin suurin departementti. Departementti on perustettu vuonna 1881. Sen maatalouden tärkeitä tuotteita ovat sokeriruoko, banaani, maissi, tomaatti, kaali, salaatti, durra ja kahvi. Myös kauppa ja teollisuus työllistävät tällä alueella.

Lähteet
-------

1. ↑  Honduras Departments Citypopulation
2. ↑  Mapas (s. 241) UNDP.  Arkistoitu 4.12.2011. Viitattu 24.9.2011. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Francisco Morazán (departementti)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hondurasin departementit |
| --- |
|  |
| 
* Atlántida
* Choluteca
* Colón
* Comayagua
* Copán
* Cortés
* El Paraíso
* Francisco Morazán
* Gracias a Dios
* Intibucá
* Islas de la Bahía
* La Paz
* Lempira
* Ocotepeque
* Olancho
* Santa Bárbara
* Valle
* Yoro

 |

 |
Teemu Manninen
**Teemu Manninen** (s. 1977) on suomalainen runoilija, kirjallisuudentutkija, kääntäjä ja kriitikko.

Manninen valmistui filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2005.

Mannisen esikoiskokoelma *Turistina täällä* ilmestyi vuonna 2004. Hänen toinen runokokoelmansa *Lohikäärmeen poika* ilmestyi vuonna 2007. Se sisältää runoja, joiden varhaisia versioita julkaistiin hänen Kesken kaiken -blogissaan vuosina 2005–2006. Mannisen vuonna 2010 ilmestynyt kolmas runokokoelma *Futurama* voitti Tiiliskivi-palkinnon. Vuonna 2012 Manniselta ilmestyivät runoteos *Paha äiti* ja käännöskokoelma Edward Goreyn sarjakuvia *Sekopäiset serkukset ja muita tarinoita*. Mannisen teoksissa on usein vaikutteita flarf-runoudesta.

Manninen toimi runouslehti Tuli&Savun toimituksessa vuodesta 2005 ja lehden päätoimittajana 2006–2007. Manninen on toiminut vuodesta 2012 Helsingin Sanomien kirjallisuuskriitikkona.

Tuotanto
--------

### Runokokoelmat

* Turistina täällä (Tammi 2004)
* Lohikäärmeen poika (Tammi 2007)
* Futurama (Poesia 2010)
* Säkeitä (ntamo 2010)
* Paha äiti (Poesia 2012)

### Muut teokset

* Manninen, Teemu & Pääjärvi, Maaria (toim.): *Suomalaisia nykyrunoilijoita 2*. Helsinki: Avain, 2011. ISBN 978-951-692-894-7.

### Suomennokset

* Edward Gorey: Sekopäiset serkukset ja muita tarinoita (Huuda Huuda 2012)
* Gary Panter: Jimbon Jumalainen Näytelmä (Huuda Huuda 2010)
* Bendik Kaltenborn: Ei muistikuvaa (Huuda Huuda 2010)
* Charles Bernstein: Runouden puolustus (poEsia 2006)

Lähteet
-------

1. 1 2  Teemu Manninan Poesia. Viitattu 26.3.2016.
2. 1 2  Teemu Mannisen kotisivu *teemumanninen.net*. Viitattu 26.3.2016. (englanniksi)
3. ↑  Viljanen, Taneli: Ristiriitoja, riimejä ja riitasointuja  27.9.2007. Kiiltomato. Viitattu 27.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Teemu Mannisen kotisivut
* Teemu Mannisen blogi

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kufran konflikti** oli aseellinen konflikti Libyan hallituksen sekä Libyan pelastamisen tuburintama -ryhmän välillä marraskuussa 2008.

Taustaa
-------

Muammar Gaddafim noustua valtaan Libyassa vuonna 1969 hän pyrki arabisoida valtion kokonaisuudessaan. Hänen valtakaudellaan esimerkiksi maan pääkieleksi tuli arabia ja sen alkuperäiskansoilla ja heidän kielillään ei ollut mitään merkitystä. 

Erityisesti berbereitä ja tubuja vainottiin Gaddafin valtakaudella. Tällöin maassa oli esimerkkinä laki, jonka mukaan berberien piti antaa lapsilleen arabialaisnimet.

Konflikti
---------

Konflikti sai alkunsa marraskuun alussa vuonna 2008. Tätä ennen Libyan hallitus oli ottanut etnisiltä tubuilta kansalaisuutensa pois. Tämän seurauksena kapinalliset sytyttivät paikallisen hallintorakennuksen tuleen. Vastauksena tähän hallitus lähetti sotilaita ja helikoptereita alueelle sen miehittämiseksi. Yhteenotot loppuivat molempien osapuolten sopimaan aselepoon marraskuun puolivälissä. Konflikti johti 11-30 ihmisen kuolemaan ja noin sata ihmistä loukkaantui.

Lähteet
-------

1. ↑  Moha Ennaji: *Multiculturalism and Democracy in North Africa : Aftermath of the Arab Spring.*. Routledge, 2014. 878113592. ISBN 1-306-66230-3, 978-1-306-66230-7, 1-317-81362-6, 978-1-317-81362-0, 978-1-315-81743-9, 1-315-81743-8, 978-1-317-81361-3, 1-317-81361-8. Teoksen verkkoversio (viitattu 6.12.2022).
2. ↑  Facebook, Twitter, Show more sharing options, Facebook, Twitter, LinkedIn, Email, Copy Link URLCopied!, Print: 11 dead as violence erupts in Libya *Los Angeles Times*.  8.11.2008. Viitattu 6.12.2022. (englanniksi)
**Vapaudenpatsas** (kreik. Άγαλμα Ελευθερίας, *Ágalma Eleftherías*) on pronssipatsas, joka sijaitsee Mytilínin kaupungissa Lesboksen saarella Kreikassa. Patsas on pystytetty kaupungin satamaan lähelle Mytilínin linnaa.

Vapaudenpatsaan on veistänyt kreikkalainen kuvanveistäjä Grigórios Zevgólis, ja sen on suunnitellut Lesboksella syntynyt taidemaalari Geórgios Iakovídis. Patsas on saanut innoituksensa New Yorkin Vapaudenpatsaasta, mutta ei kuitenkaan ole sen suora kopio. Patsaan lahjoitti eräs Yhdysvalloissa pitkään työskennellyt lesboslainen palattuaan takaisin kotimaahansa. Patsas valettiin Saksassa vuonna 1922 ja pystytettiin Mytilíniin vuonna 1930.

Esikuvansa tavoin patsas esittää nuorta naista, joka pitää kohotetussa oikeassa kädessään soihtua ja katsoo merelle päin. Patsas on pystytetty marmoriselle jalustalle ja sen koko korkeus on 15 metriä. Patsas kunnioittaa Kreikan kansallissankareita ja sen juurelle lasketaan seppele aina Kreikan vapaussodan aloittaneen kansannousun muistopäivänä eli Kreikan itsenäisyyspäivänä 25. maaliskuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lesvos Statue of Liberty *Greeka.com*. Viitattu 22.4.2015.
2. 1 2  Mitilini Guide *Lesvos Walks*.  Arkistoitu 8.12.2015. Viitattu 22.4.2015.
3. ↑  Monuments of Mytilini Sappho Travel. Viitattu 22.4.2015.
**Mari** on baskien mytologian ylin ja tärkein jumalatar. Hänen nimensä merkitsee "kuningatar". Mari on tuulen ja ukkosen jumalatar sekä maan henkilöitymä, hänen asuntonsa on maan uumenissa. Ukkosen jumala Maju on Marin puoliso, ja hyvä henkiolento Atarrabi ja paha henki Mikelats ovat heidän poikiaan.

Mari on matkalaisten ja karjalaumojen suojelija, ja hän antaa ihmisille hyviä neuvoja. Mari ratsastaa taivaan poikki neljän hevosen vetämissä vaunuissa tai joskus pässin selässä. Toisinaan jumalatar ottaa valkean pilven tai sateenkaaren muodon. Mari kuvataan yleensä naisena, jonka pään takaa näkyy täysikuu, joskus hänet esitetään eläinhahmona. Hänen symbolinsa on sirppi.

Sen jälkeen kun baskit kääntyivät kristityiksi, yhdistettiin Mari Santa Marinaan, pyhimykseen, joka kutsuttiin avuksi kirouksia tai myrskyä vastaan. Baskien asuttamilla alueilla elää yhä vanha uskomus, että sirpin asettaminen talon eteen suojaa salamaniskulta.

Lähteet
-------

* Lurker Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

1. 1 2  Lurker 1987, s. 120
2. 1 2 3 4  Micha F. Lindemans: Mari *Encyclopedia Mythica from Encyclopedia Mythica Online*.  Arkistoitu 6.9.2015. Viitattu 30.8.2017. (englanniksi)
**Kudka** tai **Kutka** (ven. Кудка, Кутка) on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Velikajan sivujoki.

Joen kulku
----------

Joen lähdejärvi on Kudo, joka sijaitsee yli 17 kilometriä Opotškasta kaakkoon päin Opotškan piirissä. Joki alkaa järven eteläpäässä olevasta suorannasta ja se alkaa ensin virtaamaan kohti etelää, jolloin siihen yhtyy idästä tuleva oja ja samalla laskuoja kääntyy kohti lounasta. Babininossa siihen yhtyy kaksi ojaa ja nyt joki kääntyy kohti luodetta. Kun joki saapuu muutaman kilometrin päässä sijaitsevaan Kudkan kylään, se kääntyy pohjoiseen suuntaan. Joki seuraa soistunutta uomaansa autioituneen maaseudun aktiiviviljelyssä olevien peltojen ja turvetuotannosta poistuneiden suoalueiden välistä aluetta. Laajan suoalueen ohitettuaan sen itäpuolelta, joki saapuu pieneen Polukozyrevon kylään (ven. Полукозырево). Kylien välillä on kaksitoista kilometriä. Jokea seuraa Opotskan- ja Puškinskije Goryn piirien välinen piiriraja, mutta joen uoma on välillä toisen piirin alueella kääntyen sitten toisen piirin alueelle. Nyt joki kääntyy kohti luodetta, jossa se yhtyy Velikajaan Zahinon kylän (ven. Захино) lähellä. Velkaja ja Kudka ovat täällä molemmat rajajokia. Joki on meanderoinut koko ajan ja lopussa siitä on aikoinaan irronnut vanhoja uomia ja makkarajärviä, jotka ovat maatuneet tai jääneet lammiksi.

Valuma-alue ja sivujoet
-----------------------

Kudka sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Velikajan sivujoen Kudkan valuma-alue sijaitsee kokonaan Pihkovan alueella ja sen pinta-ala on 490 neliökilometriä. Kudkan suurin sivujoki on Izgožka (ven. Изгожка), joka on 35 kilometriä pitkä ja jonka valuma-alue on 214 neliökilometriä suuri, yhtyy siihen 17 kilometriä sen joensuusta ylävirtaan päin. Kudkan valuma-alueella on joitakin järviä: Kudo (toinen), Izgožka, Izgožskoje, Koložo, Bykovo ja Kutso.

Hallintoalue
------------

Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (ven. Балтийский бассейновый округ). Joen vesistörekisterin numero on 01030000112102000027857. Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Кудка (река), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000
2. 1 2 3 4  Kudka (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 14.12.2019. (venäjäksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Кудка (река)
**Valo** oli joka viikko perjantaisin Aamulehden välissä ilmestyvä liite, jossa oli yleensä 36-44 sivua. 

Se korvasi 16. huhtikuuta 2004 Allakka-viikkoliitteen. Toimitus sijaitsi Tampereen keskustassa Finlaysonilla samoissa tiloissa, joissa toimii myös Aamulehti.

Valo tavoitti joka viikko 284 000 ihmistä. Peittoprosentti Tampereen markkina-alueella on 65 ja Tampereella 67 (vuonna 2008).

Liitteen tärkeimmät osat olivat kansijuttu, TV- & radio-sivut, Valoilmiöt-puheenaiheet, ruoka+juoma-sivut, menosivut sekä peli- ja musiikkisivut. Valossa ilmestyi erilaisia teemasivuja, joiden aiheet vaihtelevat kirjoista ja eläimistä liikuntaan ja ihmissuhteisiin.

Valon sisältöä ilmestyi useiden maakuntalehtien liitteessä. Esimerkiksi Turun Sanomien Treffi-liite käytti Valon tv-aineistoa. 

Valoa tuotti Tuulia Rautio. Päätoimittajia olivat Jouko Jokinen ja Jorma Pokkinen. Toimittajia olivat Elina Laurila ja Virve Rissanen.

Lähteet
-------

1. ↑    *Valo*, 29.6.2012, s. 2.

Aiheesta muualla
----------------

* Valo Twitterissä
* Valo MySpacessa
* Valo Facebookissa[vanhentunut linkki]
* Aamulehti
**Vapaussotaeläke** oli aiemmin Suomessa eläke, jota maksettiin Suomen sisällissodan veteraaneille, jotka taistelivat valkoisten puolella, ja kaatuneiden tai kuolleiden omaisille.

Eläkkeeseen oikeutetut
----------------------

Vuonna 1919 annetun eläkelain mukaan eläkettä suoritettiin niille sisällissodassa vuonna 1918 haavoittuneille, saamistaan vammoista sairastuneille henkilöille ja niiden sodassa kaatuneiden tai saamistaan vammoista kuolleiden henkilöiden omaisille, jotka kuuluivat laillisen hallituksen joukkoihin. Tätä eläkettä ei saanut ulosmitata.

Eläkettä suoritettiin ainoastaan sille vahingoittuneelle, jonka työkyky oli alentunut enemmällä kuin 10 prosentilla. Kaatuneen tai saamistaan vammoista kuolleen aviopuolisolle suoritettiin elinikäinen eläke ja lapsille 17 vuoden ikään kestävä eläke. Myös kaatuneen tai kuolleen vanhemmat olivat erityisillä ehdoilla oikeutetut saamaan eläkettä.

Tuberkuloosipotilaille, joiden tila oli huonontunut heidän ottaessaan osaa vapaussotaan, myönnettiin valtion varoilla parantolahoitoa.

Eläkeviranomaisia olivat valtion tapaturmalautakunta ja vakuutusneuvosto, joiden puoleen hakijan oli käännyttävä eläkettä saadakseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hakkila, Esko (toim.): "Eläke", *Lakiasiain käsikirja*, s. 159. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.
2. ↑  Eläkelaki 28.4.1919.
’Ndujaa valmiina syötäväksi
'Ndujaa leivällä, taustalla pala ’nduja-makkaraa
**’Nduja** ([nˈduːja]) on erityisen mausteinen, levitettävä sianlihamakkara Calabrian alueelta Etelä-Italiasta. Se on samankaltainen kuin Espanjan Baleaarien sobrassada, ja perustuu löyhästi ranskalaiseen andouilleen. ’Nduja on Calabrian panos Italian laajaan salumi-kirjoon ja on peräisin pienen calabrialaisen Spilingan kaupungin ympäriltä. 

’Nduja valmistetaan käyttämällä pään lihaa (ilman leukoja, joita käytetään guancialeen), eri leikkausten ylijäämäpaloja, puhdasta nahkaa, rasvaa ja paahdettua calabrialaista chilipippuria, jotka yhdessä antavat ’ndujalle sen ominaisen tulisen maun. Ainekset jauhetaan yhteen, täytetään isoihin makkarankuoriin ja savustetaan. Tästä muodostuu iso pehmeä makkara, josta mausteinen seos kauhotaan. ’Nduja tarjoillaan yleensä leipäviipaleiden tai kypsän juuston kanssa. Sen maku sopii toisaalta monenlaisiin ruokiin: sitä voidaan lisätä esimerkiksi pastakastikkeisiin. 

’Ndujan suosio kukoisti erityisesti vuosien 2015–2016 tienoilla Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa, jolloin se esiintyi tunnettujen ravintoloiden annoksissa.

Viitteet
--------

1. ↑  Michael Ruhlman, Brian Polcyn: *Salumi: The Craft of Italian Dry Curing*, s. 157–158. W. W. Norton & Company. ISBN 978-0-393-06859-7.
2. ↑  'Nduja Festival of Spilinga 2018 *Nduja.org*.  Arkistoitu 2.9.2018. Viitattu 6.10.2018. en-US
3. ↑  The New Bacon: Pancetta, Guanciale and More  15.3.2011. San Jose Mercury News.
4. ↑  Prince, Rose. "The many uses of 'nduja", 2011-09-14. (en-GB)
5. ↑  Why 2016 was the year of the 'nduja sausage *The Independent*.  21 December 2016. Viitattu 25 May 2019. en
6. ↑  "A spread called Nduja is suddenly popular in the US — here's how to eat it". Luettu 25 May 2019.
7. ↑  The Italian sensation sweeping the nation – 'Nduja – Cannon & Cannon *cannonandcannon.com*.  Arkistoitu 25 May 2019. Viitattu 25 May 2019.
8. ↑  "What Is Nduja and Why Is It Suddenly on Every Menu?", 13 December 2016.
**Kudo** tai **Kudo-Polehnovskoje** (ven. Кудо-Полехновское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä. Saman piirin alueella on 17 kilometrin päässä toinenkin Kudojärvi.

Maantietoa
----------

Järvi on 2,5 kilometriä pitkä, 920 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,61 neliökilometriä eli 161 hehtaaria. Se sijaitsee yli 7 kilometriä Opotškasta kaakkoon päin. Järvellä on kolme lahtea, joilla on pyöreä muoto. Pohjoisin lahti on pienen niemen suojaama muusta järvestä erillinen osa. Kaksi muuta lahtea sijaitsevat järven kaakkoispäässä saman niemen eri puolilla. Järven rannat ovat olleet peltomaiden ympäröimät. Viljelytoiminta on laantunut hieman ja osa pelloista ovat niittymäita. Järven itärannalla sijaitsee kaksi kylää Kisljaki (Кисляки) ja Polehnovo (Полехново). Niille tulee tiet oheiselta maantieltä P-23.

Luontoarvoja
------------

Järven pohja on hiekkaa, soraa tai muuta harjuainesta, rannoilla on hiekkarantoja ja sen rannat ovat usein myös kiviset. Järven ympäristössä on peltomaiden joukossa niittyjä, metsäsaarekkeita ja ihmisten puutarhoja. Järven kalastossa on runsaasti kalalajeja: lahna, hauki, ahven, salakka, pasuri, suutari, karppi, pasuri, suutari, ruutana, made, säyne ja mutakala. Järvessä esiintyy myös rapua.

Vesistösuhteita
---------------

Kudo sijaitsee Kudkan valuma-alueella. Kudka on Velikajan sivujoki ja kuuluu siten myös Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järvi sijaitsee maaston painaumassa, jonka pohjoispuolella on lisäksi kaksi muut järveä Žadry (ven. Жадры) ja Nivno. Nivno kuuluu kuitenkin toisen sivuojan Nivnitsan valuma-alueeseen. Järveen laskee joitakin lähiympäristön pelto-ojia ja sen oma laskuoja alkaa järven pohjoispäästä ja yhtyy Kudkajokeen alempana. Järven valuma-alueen koko ilmoitetaan lähteestä riippuen olevan 7,4  tai 6,7 neliökilometriä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Internetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
3. 1 2 3 4  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Кудо (озеро, Звонская волость), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Kudo (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 16.12.2019. (venäjäksi)
3. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Кудо (озеро, Звонская волость)
Acre Kari poseeraa Unohtumaton vokstrotti -albumin kansikuvaa varten vuonna 1974.
**Aarre Johannes (Acre) Kari** (12. marraskuuta 1929 Jyväskylän maalaiskunta – 24. huhtikuuta 1993 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut jazzmuusikko. Acre Kari soitti instrumenttinaan vetopasuunaa. Hänen tunnetuimpia levytyksiään olivat "Mökki maantien laidassa", "Mä ruma oon" ja "Unohtumaton vokstrotti".

FM Music on julkaissut vuonna 2000 Acre Karin vuoden 1976 levytyksistä cd-kokoelman *Diga Diga Doo*. Rocket Records julkaisi alkuvuodesta 2014 albumin *Unohtumaton vokstrotti* ensimmäistä kertaa cd-painoksena.

Acre Karin muistokivi paljastettiin syksyllä 2007 hänen haudallaan Tampereen Kalevankankaan hautausmaalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita suomalaisia. Mitä Missä Milloin 1994 s. 147. Otava 1993 ISBN 951-1-12765-9

Aiheesta muualla
----------------

* Unohtumaton vokstrotti -levyn esittely Rocket Recordsin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Acre Karin diskografia 1974–2000
* Acre Karille muistokivi[vanhentunut linkki]
* Ylen Elävä arkisto: Tanssisalien velikulta Acre Kari

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Aatos Olavi Kosonen** (30. maaliskuuta 1916 Sääminki – 11. huhtikuuta 1995 Kotka) oli suomalainen virkamies, pankin- ja järjestöjohtaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kososen vanhemmat olivat tilallinen Oskar Kosonen ja Helmi Maria Höök ja puoliso vuodesta 1943 Aino Kaarina Raninen. Kosonen kävi keskikoulun ja maamieskoulun ja valmistui agrologiksi Mustialan maamiesopistosta 1937. Hallinnollis-lainopillinen alkututkinnon hän suoritti 1941 sekä useita ammatillisia ja liikkeenjohdon kursseja. Kosonen oli Helsingin maalaiskunnan työvoimatoimiston päällikkö 1945–1946, Messukylän Kirjan ja Paperin toimitusjohtaja 1946–1948, Turengin Sokeritehdas Oy:n piirikonsulentti 1949–1952, Säästöpankkiyhdistyksen toiminnanjohtaja 1952–1956, Kuusankosken Säästöpankin johtaja 1954–1956, Kouvolan Automiehet Oy:n toimitusjohtaja 1956–1971 ja Auto-Puhos Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1969. Hän oli myös Voikkaan Autovuokraamon toimitusjohtaja Kuusankoskella 1951–1954, Suomen Autoklubin Kymenlaakson piirin piirijohtaja 1952–1956 ja Kouvolan Matkapalvelu Oy:n perustajia ja toimitusjohtaja 1955–1964. Kososella oli lisäksi useita liike-elämän ja muita luottamiustehtäviä. Sotilasarvoltaan molempiin sotiin osallistunut Kosonen oli reservin kapteeni. Kosonen sai kauppaneuvoksen arvonimen 1970. Hän lahjoitti 1995 vaimoineen Liikesivistysrahastolle alkupääoman erikoisrahastoon kymenlaaksolaisten henkilöiden kauppatieteellisten tutkimusten ja jatko-opintojen tukemiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Olavi Kosonen *Biografiasampo*. Viitattu 28.10.2022.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Kauppaneuvos Olavi Kosonen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  20.4.1995. Viitattu 28.10.2022.
**Olympiavala** on olympialaisten avajaisissa lausuttava juhlallinen ja rituaalinen lupaus, jonka yksi urheilija lausuu kaikkien urheilijoiden ja yksi tuomari kaikkien tuomarien puolesta. Olympiavalat lausuu järjestäjämaan edustaja omalla kielellään.

Urheilijan olympiavala
----------------------

"Kaikkien kilpailijoiden nimissä lupaan, että osallistumme näihin olympiakisoihin niiden sääntöjä kunnioittaen ja noudattaen, sitoudumme urheilemaan ilman dopingia ja huumeita, oikeassa urheiluhengessä, urheilun ja omien joukkueidemme kunniaksi."

Tuomarin olympiavala
--------------------

"Kaikkien tuomarien ja toimitsijoiden nimissä lupaan, että tuomitsemme nämä olympiakisat täysin puolueettomasti, kunnioittaen ja totellen niiden sääntöjä, oikeassa urheiluhengessä."

Historia
--------

Olympiavala juontaa juurensa antiikin ajan Olympian kisoihin. Ne alkoivat aamuisella valaseremonialla Zeuksen patsaan juurella Olympiassa. Urheilijat vannoivat noudattavansa kilpailujen sääntöjä ja harjoitelleensa sääntöjen mukaisesti kymmenen edeltävän kuukauden aikana. Tuomarit vannoivat oikeudenmukaisuuttaan, tasapuolisuuttaan ja lahjomattomuuttaan. 

Ensimmäisen olympiavalan nykyaikaisissa olympialaisissa lausui belgialainen Victor Boin vuoden 1920 Antwerpenin kesäolympialaisissa. Vuoden 1952 Helsingin olympialaisten olympiavalan lausui voimistelija Heikki Savolainen. Tuomarit alkoivat lausua olympiavalaansa vuodesta 1972 Sapporon talviolympialaisista alkaen, jolloin tuomareiden valan lausui Fumio Asaki.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wendl, Karel. "The Olympic Oath - A Brief History" ''Citius, Altius, Fortius'' (''Journal of Olympic History'' since 1997). Winter 1995. pp. 4,5. (PDF) *la84foundation.org*. Viitattu 24.10.2011.
2. ↑  Helsingin Sanomat, 2004
3. ↑  Koski, Rissanen, Tahvanainen: *Antiikin urheilu, Olympian kentiltä Rooman areenoille,* s. 106. Atena kustannus, 2004.
4. ↑  IOC 1920 Summer Olympics Olympic.org. Viitattu 24.10.2011.
5. ↑  Heikki Savolaisen muistokirjoitus
6. ↑  IOC 1972 Winter Olympics Olympic.org. Viitattu 24.10.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen elävä arkisto: Heikki Savolainen vannoo olympiavalan vuoden 1952 olympialaisissa
**Väike-Palkna järv** (myös *Väike-Palkna järv*) eli **Mazais Baltiņš** on järvi Latvian ja Viron rajalla. Viron puolella se kuuluu Luutsnikun kylään Võrumaalla Rõugen kuntaan ja Latvian puolella Alūksnen kuntaan (entinen Veclaicenen pitäjä).

Maantietoa
----------

Järven allas on syntynyt viimeisen jääkauden lopussa mannerjäätikön sulamisvesien kuluttamana. Järven pinta-ala on 4,8 hehtaaria (ha) (myös 3,2 ha ilmoitettu ) ja se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 14 metriä (myös 11,2 metriä ) ja suurin syvyys 31,9 metriä (tai 32,0 metriä ). Järveen laskee etelässä samasamasyntyinen suurempi järvi Lielais Baltiņš. Järven laskuoja lähtee pohjoiseen ja ojaa seuraa valtioden välinen raja. Se yhtyy pian Pärijõgeen, joka on Gaujan valuma-alueen latvahaaroja. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00066 kuutiokilometriä eli 0,66 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat hiekkapohjaista metsää. Rannat ovat osittain soistuneita, mutta vedessä ranta syvenee jyrkästi. Järvi on mutapohjainen.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea ja kirkas (vir. *pehme- ja heledaveeline järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehemeävetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. *pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline*, PE). Silloin veden kalkkipitoisuus on vähäinen, mutta veden ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Katso myös
----------

* Luettelo Viron syvimmistä järvistä

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Keskkonnaregister: Väike-Palkna järv (vee2151710) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 31.3.2017. (viroksi)
2. 1 2 3 4 5  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3 4 5  Ezeri.lv: Mazais Baltiņš(latviaksi), viitattu 15.4.2017
4. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
5. ↑  Ezeri.lv: Lielais Baltiņš(latviaksi), viitattu 15.4.2017

Aiheesta lisää
--------------

* veclaicene.lv: Kornetu ezeri, viitattu 15.4.2017
**Soubala** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bankassin piirissä Malissa. Se sijaitsee Sénon tasangolla 35 kilometriä Bankassista maanteitse etelään. Kunnassa on 10 700 asukasta (vuonna 2009).

Soubalan kunta rajoittuu kaakossa Bankassin piirin Koulongon Habén, lounaassa Léssagou Habén, luoteessa Dimbal Habén ja koillisessa Bankassin sekä idässä Koron piirin Dougouténé II:n kuntiin. Kunnassa ei ole pysyviä vesistöjä.

Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja. Lisäksi on jonkin verran fulbeja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, fonio, maapähkinä, lehmänpapu, maapapu, seesami ja teehibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit ja siipikarja. Soubalassa pidetään viikoittaiset markkinat.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluvat neljä alakoulua, yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus, kaksi koraanikoulua ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)
2. ↑  Mali – Cercle de Bankass – Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)
4. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Soubala 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)
**Valuuttalaina** eli **valuuttaluotto** on muussa valuutassa kuin lainanottajan kotimaan rahassa määritelty rahalaina.

Valuuttalainaan liittyy valuuttakurssiriski. Riski on pieni niillä asiakkailla, joilla on tuloja lainan valuutassa. Tällöin lainat ja saamiset kumoavat toisensa. Tällaisia asiakkaita ovat erityisesti vientiyritykset. Jos valuuttatuloja ei ole, kurssiriski on selvästi korkeampi. Tällaisia asiakkaita ovat yleensä kotimarkkinoilla toimivat yritykset ja yksityishenkilöt.

Suomessa kotimarkkinayritysten valuuttaluotot vapautuivat 1987. Tässä vapauttamisessa Suomi oli Euroopassa häntäpäässä. Vuodesta 1991 lähtien yksityishenkilötkin ovat saaneet ottaa valuuttalainaa.

Suomessa valuuttaluottojen määrä nousi erityisesti 1980-luvun lopulla merkittävästi. Tämä johtui siitä, että valuuttaluottojen korot olivat markkaluottojen korkoja selvästi alhaisemmat. Monet asiakkaat arvioivat korkoedun korvaavan jo muutamassa vuodessa 30 % devalvaation aiheuttaman valuuttakurssiriskin. Yritysten valuuttaluotot olivat suurimmillaan 1990–1992. Lainojen kallistuessa yllättävän devalvaation vuoksi 1990-luvun laman aikana takaisinmaksu aiheutti suuria ongelmia. Pankkikriisin lopputulos näkyi varsin hyvin juuri siinä, että Säästöpankkiryhmä, joka oli välittänyt vuonna 1987 vapautettuja valuuttaluottoja kaikkein eniten, kaatui. Informaatiota ei annettu riskeistä riittävästi.

Lähteet
-------

1. 1 2  WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 126, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4
2. 1 2  Vihola, Teppo: *Rahan ohjaaja. Yhdyspankki ja Merita 1950–2000*, s. 155. Merita Pankki Oyj, 2000. ISBN 951-889-103-6.
3. 1 2  Suomen Pankin julkaisut (Arkistoitu – Internet Archive) s. 47–49
Kuparinen sou vuodelta 1767 lyötiin Ludvig XV:n aikana.
Ranskalainen viiden centimen kolikko vuodelta 1939 (läpimitta 19 mm)
**Sou** (vuoteen 1715 *sol* < lat. *solidus*) on vanha ranskalainen raha. Merovingiajalla ne lyötiin kullasta. Vuonna 1266 rahoja alettiin valmistaa hopeasta ja niistä käytettiin nimitystä *gros tournois.* Tällöin oli 1 sou = 12 denier = 1/20 livre. *Sou parisis* oli 15 denieriä. 1700-luvulla sout valmistettiin kuparista ja Ranskan suuren vallankumouksen aikoihin kellometallista.

Vuonna 1795 Ranskassa otettiin käyttöön uusi rahayksikkö, Ranskan frangi, joka jakautui 100 centimeen. Viimeiset varsinaiset sout eli 1/20 livren rahat valmistettiin 1803.[1][2]
Nimitystä sou käytettiin kuitenkin tämän jälkeenkin yleisesti viiden vanhan centimen kolikosta siihen saakka, kunnes ne vuonna 1940 jäivät pois käytöstä. Vuonna 1960 Ranskassa tuli käyttöön uusi frangi, joka vastasi 100 vanhaa frangia, mutta tämän jälkeen ei uudesta viiden centimen kolikosta juuri käytetty sou-nimitystä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
2. ↑  *Nordisk familjebok,* Nordisk familjeboks förlags 1917.