recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Charles Emile Ahnger** (['aŋŋer']; 13. huhtikuuta 1844 Iisalmi – 30. lokakuuta 1910 Haapajärvi) oli suomalainen kruununvouti ja kirjailija.

Ahngerin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Erik Adolf Ahnger ja Ulrika Margareta von Fieandt. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion Lyseosta 1865 ja hän suoritti kameraalitutkinnon sekä tuomarintutkinnon 1871. Ahnger oli hovioikeuden auskultanttina 1872 ja hän toimi nimismiehenä Muhoksella vuodesta 1872 sekä kruununvoutina Lappmarkissa vuodesta 1876 ja Haapajärvellä vuodesta 1892.

Teoksia
-------

* *Om gränsespärrningen mot Norge 1-2*. Helsingfors 1886
* *Erämaassa : kertomuksia Suomen Lapista*. Oulu 1888

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia - Charles Ahnger
* Iisalmelaisia kirjailijoita: Charles Ahnger

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Jarmo Uolevi Ratia** (s. 24. tammikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen virkamies, joka toimi Maanmittauslaitoksen pääjohtajana.

Jarmo Ratia syntyi yli-insinööri Yrjö Risto Ratian ja filosofian maisteri Aino Irja Lahden perheeseen. Hänen puolisonsa 1968–2001 oli lehtori Annikki Ojasti. Ratia tuli ylioppilaaksi 1965 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1968, varatuomarin arvon hän sai vuonna 1978. Ratia toimi Maanmittaushallituksen esittelijänä 1968–1970 ja pääjohtajana 1991–1993 sekä Maanmittauslaitoksen pääjohtajana vuodesta 1994. Hän oli tehtävästä virkavapaalla 1999–2000. Vesihallituksen esittelijä Ratia oli 1970–1972, ylijohtaja 1983–1991 ja va. pääjohtaja 1990–1991. Maa- ja metsätalousministeriössä hän toimi hallitussihteerinä 1973–1974, toimistopäällikkönä 1974–1983 ja kansliapäällikkönä 1999–2000. Ratia oli korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräinen hallintoneuvos vuonna 1984. Hän on sotilasarvoltaan reservin kapteeni ja kunniarajajääkäri vuodelta 2006. Pääjohtajan tehtävästä Ratia jäi eläkkeelle kesällä 2012. Hänen seuraajakseen nimitettiin Arvo Kokkonen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 813. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Arvo Kokkosesta Maanmittauslaitoksen uusi pääjohtaja. Maa- ja metsätalousministeriö, 12.6.2012.(Viitattu 22.3.2018)
**Joensuun nuorisovaltuusto** on joka toinen vuosi vaaleilla valittava joensuulaisten nuorten äänitorvi. Se vaikuttaa Joensuun kunnallispolitiikassa: se toimii nuorten edunajajana ja yhteytenä päättäjiin. Nuorisovaltuusto vaikuttaa nuorten asioihin aloittein ja kannanotoin, mielenosoituksin, tekemällä kyselyitä ja mielipidetutkimuksia. Se myös järjestää tapahtumia, seminaareja ja tapaamisia. Nuorisovaltuusto on myös edustanut kaupungin nuoria eri kansainvälisissä yhteyksissä.

Valtuusto pitää kokouksia kerran kuukaudessa. Kokouksista ilmoitetaan nuorisovaltuuston internetsivuilla. Lisäksi se osallistuu kaupungin lautakuntien työskentelyyn. Valtuusto toimii itsenäisesti mutta osana Joensuun nuorisotoimen toimintaa.

Nykyisessä valtuustossa on 20 jäsentä ja 20 varajäsentä. Sen puheenjohtaja (2023–2024) on Martta Petrelius. 

Valtuusto on toiminut vuodesta 1999. Sen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Antti Öystilä. Aloitteen Joensuun nuorisovaltuuston perustamisesta teki sisäministeri Krista Mikkonen.

Kauden 2023-2024 nuorisovaltuuston jäsenet
------------------------------------------

**Varsinaiset:**

* Veikka Pippuri
* Konsta Tyni
* Veeti Varis
* Joel Nisula
* Joonatan Hiltunen
* Eetu Sallinen
* Jarkko Pulkkinen
* Ida Hirvonen
* An Thy Doan
* Josefina Juvonen
* Oskari Kettunen
* Kunto Repo
* Viivi Mäkelä
* Martta Petrelius
* Ida Bäckman
* Naomi Mgaya
* Lilja Rytilahti
* Oosa Ryynänen
* Emma Albert
* Tuokko Linjama

**Varalla:**

* Moona Piispanen
* Oula Suvanto
* Iris Ots
* Topias Kalpio
* Heikki Törrönen
* Matias Mikkonen
* Eerika Kuronen
* Viivi Romppanen
* Ira Hollström
* Teemu Kaukoranta
* Ville-Pekka Vanninen
* Maria Eskelinen
* Aatu Kähkönen
* Olga Kovanen
* Aino Laurila
* Martta Pakarinen
* Marjaana Pulkkinen
* Annika Sivonen
* Venla Hämäläinen
* Akseli Myller

Aikaisempia puheenjohtajia
--------------------------

* 
* Roosa Miikkulainen (2022)
* Eemeli Onatsu (2021-2022)
* Taika Kokko (2021)
* Iina Laakkonen (2019-2020)
* Tatu Hiltunen (2017-2018)
* Ville Honkanen (2015-2016)
* Joakim Kärkäs (2013–2014)
* Susanna Meriläinen (2011–2012)
* Emmi Simonen (2009–2010)
* Ilari Nevalainen (2008)
* Jyri Rasinmäki (2005–2007)
* Ville Alvila (2004)
* Asta Asikainen (2003)
* Anu Asikainen (2002)
* Kari-Antti Kitunen (2001)
* Antti Öystilä (1999–2000)

Aiheesta muualla
----------------

* Joensuun nuorisovaltuusto
* Joensuun nuorisovaltuuston instagram
**Jarmo Virtanen** (s. 15. lokakuuta 1963 Siipyy) on suomalainen voimanostaja. Hän voitti yhdeksän maailmanmestaruutta ja kuusi Euroopan-mestaruutta.

Virtanen aloitti uransa aikuisten sarjoissa vuonna 1983, jolloin hän voitti MM-pronssia, EM-hopeaa ja SM-kultaa. Seuraavana vuonna saldona oli MM-hopea. Vuonna 1985 Virtanen murtautui voimanoston eliittiin voittamalla maailmanmestaruuden, EM-hopeaa, SM-kultaa, nuorten MM-kultaa, EM-kultaa ja SM-kultaa. Vuosina 1986, 1987 ja 1988 hän voitti MM-kullan, EM-kullan ja SM-kullan. Vuonna 1989 hän saavutti MM-kultaa ja EM-kultaa, ja 1990 hän voitti jälleen MM-, EM- ja SM-kultaa. Sama toistui vuonna 1992. Vuonna 1993 hän voitti maailmanmestaruuden ja Suomen mestaruuden. Vuonna 1994 saavutuksena oli SM-kulta, mutta vuonna 1995 hän voitti yhdeksännen maailmanmestaruutensa ja kymmenennen Suomen-mestaruutensa.

Virtasella on edelleen hallussaan Pohjoismaiden ennätykset yhteistuloksessa (870 kg, sarja 82,5 kg, 1993; 807,5 kg, sarja 75 kg, 1988) sekä jalkakyykyssä (337,5 kg, sarja 82,5 kg). Tämän lisäksi hän pitää hallussaan Suomen ennätyksiä yhteistuloksessa (865 kg, sarja 90 kg, 1992) ja jalkakyykyssä (340,5 kg, sarja 90 kg). Hänellä on myös juniorien maastanoston Euroopan ennätys (340 kg, sarja 82,5 kg, 1985).

Lähteet
-------

* *Kilpakenttien sankarit*, Tammi 1992, s. 62–63

### Viitteet

1. ↑  Jarmo Virtaselle kunniaa *Kaleva*.  21.11.2002. Viitattu 4.1.2019.
**Jarmo Heikki Tapio Ruoste** (4. maaliskuuta 1920 Rauma – 5. toukokuuta 1992 Lohja) oli suomalainen upseeri, opettaja ja kirjailija.

Henkilöhistoria
---------------

Ruoste pääsi ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta 1939 ja hän suoritti 1945 virkatutkinnon Merisotakoulussa. Ruoste palveli aluksi upseerina vuosina 1945–1947 ja toimi sitten opettajana vuosina 1954–1983. *Turun Sanomien* toimittaja Ruoste oli vuosina 1947–1951. Toimittuaan opettajana kansa- ja yhteiskouluissa Ruoste tuli opettajaksi Valtion väestönsuojelukouluun 1963, josta tehtävästä hän jäi eläkkeelle 20 vuoden työuran jälkeen 1983.

Teoksia
-------

* *Onkalo*, romaani. WSOY 1952
* *Puuvallit*, romaani. WSOY 1953
* *Yötuuli herää*, romaani. WSOY 1954
* *Vuokko ja humanisti*, näytelmä. 1960
* *Vapaa vaeltaja. Muistelmat nuoruuden ajan Petäjäksestä*. 1992

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita. Kirjailija, majuri evp Jarmo Ruoste. *Helsingin Sanomat*, 4.3.1972, s. 12.
2. ↑  Suomen kirjailijat-tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Raumalaisia kirjailijoita – Jarmo Ruoste (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Gustaf** (**Gösta**) **Julius Kyntzell** (12. heinäkuuta 1882 Kokkola – 16. heinäkuuta 1961 Porvoo) oli suomalainen venesuunnittelija ja laivanrakennusinsinööri.

Henkilöhistoria ja ura
----------------------

Kyntzell kuuluu niihin suunnittelijoihin, joiden veneet luokitellaan poikkeuksetta klassikoiksi. Hän oppi purjehtimaan paikallisilla kalastus- ja luotsiveneillä Pohjanmaalla. Kyntzell opiskeli Göteborgin Chalmersin teknillisessä oppilaitoksessa. Valmistumisensa jälkeen hän toimi vuosina 1907–1911 teknisenä johtajana göterborgilaisella Klippansin telakalla ja sen jälkeen Porvoossa Suomessa. Työnsä ohella hän suunnitteli useita menestyviä purjeveneitä paikallisille toimeksiantajille. Erityisen hyvin Kyntzell onnistui pohjoismaisissa luokissa kuten saaristoristeilijöissä. Hänen 22m2 ja 30m2 veneitään pidettiin voittamattomina. Lisäksi hän suunnitteli useita suomalaisia A- ja C-veneitä. Vuonna 1910 Kyntzell muutti Porvoon ja aloitti monivuotisen pestin Borgå Båtvarfin johtajana. 1930-luvulla Kyntzellistä tuli siihen asti menestyneimmän suomalaisen purjevenesuunnittelijan Gustaf Estlanderin manttelinperijä.

5.5 m -luokan hovisuunnittelija Suomessa
----------------------------------------

Kyntzell suunnitteli mm. 6mR-veneet Anitran, Inga Lill XXVI:n, Wiren ja Violetin. Juuri ennen sotaa 1939 hän suunnitteli 8mR Katrinan. Erityisen tunnettu Kyntzellistä tuli menestyvien 5.5m veneiden suunnittelijana. Yhteensä hän suunnitteli 6 kpl 5.5m veneitä joista menestyneimmät olivat Inga-Lill XXXXII, Kan-Bei ja Inga-Lill XXXXIV. Kyntzellillä oli tapana suunnitella vähintään vene per vuosi luokkaan jota hän kulloinkin halusi tukea. Kipparoituaan menestyksellisesti venettään hän myi sen ensimmäisen sesongin jälkeen. Kyntzellin pääkilpailija oli häntä nuorempi venesuunnittelija Birger Slotte joka myös oli kotoisin Kokkolasta. Erityisesti A-vene-luokassa Slotten ja Kyntzellin veneet ottivat toisistaan mittaa.

Lähteet
-------

* Frisk Bris 100-vuotis juhlanumero 1/2003
* Puuvene-lehti 55/2008

### Viitteet

1. ↑  Kyntzell, (Gösta) hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kyntzell, Gösta (1882 - 1961) (ruotsiksi) DigitaltMuseum
* Suomen kuuluisin kilpaveneiden rakentaja, Seura, 19.01.1938, nro 3, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Joensuun kävelykatua Niskakadun puoleisessa päässä.
**Joensuun kävelykatu** kulkee kolmen korttelin matkan pitkin Kauppakatua etelästä Suvantokadulta alkaen. Se ohittaa Joensuun torin ja Siltakadun ja päättyy Niskakadulle. Kävelykadun rakentaminen aloitettiin 1999, ja se avattiin virallisesti 17. syyskuuta vuonna 2004. Syksyllä 2018 kävelykaduksi merkittiin myös Niskakadun ja Kauppakadun risteysalue.

Joensuun kävelykadulla on talvella lumensulatusjärjestelmä, katulämmitys, josta vastaa isännöintitoimisto Joensuun Kuivakenkä Oy kävelykadun kiinteistöjen kanssa. Kaupunkikeskustan kiinteistöt ovat Joensuun Kaupunkikeskustayhdistys ry:n jäseniä ja osallistuvat mm. kävelykadun jokavuotisten jouluvalojen toteuttamiseen. Kävelykeskustassa järjestetään vuosittain teemapäiviä ja kaupunkitapahtumia, joista muun muassa Joulunavaus on kerännyt vuosittain yli 20 000 osallistujaa. Suosittuja ovat olleet myös Valkosipulikestit, Villisikafestivaalit (alkoi 2011), Popkatu (alkoi 2002), Kahviviikko ja Joen yö.*lähde?*

Kävelykadulle sijoitettiin kesällä 2007 pronssinen *Susi kosiomatkalla* eli *Kosiosusi*-veistos (Eija Hänninen ja Henna Onnela). Saman patsaan lasikuituinen versio oli esillä kesällä 2006. Rinnakkaisveistos *Morshukka* (Eija Hänninen ja Henna Heiskanen) paljastettiin *Kosiosuden* lähellä 2019. Kävelykadulla on myös taiteilijoiden tekemiä katulaattoja.*lähde?*

Kävelykadun toiminnoista ja lupa-asioista, kuten myyntipaikoista, huolehtii Joensuun Kaupunkikeskustayhdistys ry, jonka markkinointinimi on ollut vuodesta 2018 Virta. Yhdistys järjestää esim. myyntipöytiä, katostelttoja tai äänentoistolaitteita erilaisiin kävelykadun tapahtumiin sekä muihin tilaisuuksiin.*lähde?*

Lähteet
-------

* Joensuun kaupunkikeskusta: Kaiken keskellä, kaikkien käytössä -esite

### Viitteet

1. ↑  Joensuun kaupunginhallituksen pöytäkirja 14.5.2007[vanhentunut linkki]
2. ↑  Joensuun kaupunkikeskustayhdistys on nyt Virta *Virta - Joensuun kaupunkikeskustayhdistys ry*.  14.11.2018.  Arkistoitu 3.1.2019. Viitattu 3.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Joensuun kaupunkikeskustayhdistys Virta ry:n kotisivut
**Gösta Lönnfors** (13. elokuuta 1911 Loviisa – 26. kesäkuuta 1948 Assen, Alankomaat) oli suomalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän kuoli Hollannin TT-ajojen kilpailussa Assenin moottoriradalla.

Ura
---

Vuoteen 1934 saakka Lönnfors ajoi menestyksekkäästi pääasiassa jääradoilla ja nousi sen jälkeen huipulle myös TT-ajoissa. Hän kilpaili ennen sotavuosia saksalaisella DKW-pyörällä Suomen lisäksi Pohjoismaissa, Virossa ja Englannissa sekä useissa Keski-Euroopan maissa. 1940-luvun lopulla Lönnfors vaihtoi pyörää brittiläiseen AJS-merkkiin. 

Suomessa Lönnfors saavutti 350-kuutioisissa lukuisia voittoja muun muassa Pyynikinajossa (1937, 1938, 1946), Tiilimäen TT-ajoissa (1938, 1947, 1948) sekä Ruissalon ajoissa (1939, 1948).

Kuolema
-------

Lönnforsin kuolemaan johtanut onnettomuus tapahtui Hollannin TT-ajoissa 26. kesäkuuta 1948. Hän väisti edellään voimakkaasti jarruttanutta kilpakumppaniaan ja ajoi päin radan sivussa pehmusteena ollutta olkipaalia. Lönnfors paiskautui takaisin radalle ja jäi takaa tulleen kilpailijan yliajamaksi. Hän kuoli matkalla sairaalaan. Toisen version mukaan Lönnfors olisi säilynyt ilmeisesti vahingoittumattomana ja oli juuri nousemassa ylös, kun takaa tullut ranskalainen kilpailija ajoi hänen niskansa yli Lönnforsin kuollessa välittömästi.

Järjestäjät eivät tiedottaneet onnettomuudesta tai sen vaatimasta kuolonuhrista mitenkään, vaan kilpailua jatkettiin normaalisti. Myös kilpailusta tehdyssä uutisfilmissä ei mainita tapausta sanallakaan, vaikka Lönnforsin kaatuminen jopa näkyy siinä lyhyesti. Kilpailussa mukana ollut hollantilainen Piet Knijnenburg on jälkeenpäin kertonut, että järjestäjät eivät vaivautuneet edes puhdistamaan rataa, vaan muut osallistujat joutuivat ajamaan verilammikon päältä. Gösta Lönnfors oli ensimmäinen "Euroopan turvallisemmaksi" mainostetulla Assenin radalla surmansa saanut kuljettaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Gösta Lönnfors kuollut – Onnettomuus Assenin kansainvälisissä kilpailuissa", Helsingin Sanomat 27.6.1948. Viitattu 13.1.2014.
2. 1 2  TT Assen verzweeg dodelijk ongeluk  29.4.2008. Sport Knowhow XL. Viitattu 13.1.2014.
3. ↑  Suomalaiseen moottoripyöräurheiluun liittyviä ihmishengen vaatineita onnettomuuksia Suomen Urheilutietäjät ry. Viitattu 13.1.2014.
4. ↑  Dode motorcoureurs zijn onbelangrijk  26.6.2011. Sportgeschiedenis.nl. Viitattu 13.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Hollanninkielinen uutiskatsaus Assenin kilpailuista
**Gösta Ferdinand Ratsula**, vuoteen 1936 **Wilsson** (17. marraskuuta 1902 Turku – 21. joulukuuta 1972 Pori) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Ratsulan vanhemmat olivat maalari Frans Ferdinand Wilsson ja Maria Wilhelmiina Josefsson ja puoliso vuodesta 1925 Tyyne Emilia Niitto, aiemmin Nymalm. Ratsula kävi kansakoulun ja kauppakoulun kaksivuotisen iltakurssin. Hän oli Turun Kirjansitomon juoksupoika vuodesta 1916, kangastukkuliike P. & A. Feinikin juoksupoika, pakkaaja, varastoapulainen ja varastonhoitaja, J. Feinikin tekstiilitukkuliikkeeen ja vaatetustehtaan kauppamatkustaja, vaatetusliikkeen myyjä ja torimyyjä, vaatekauppias Porissa, Pukinetalo Ratsulan omistaja vuodesta 1924, Antin Asu Oy:n osakas, johtokunnan puheenjohtaja ja toimitusjohtaja 1953–1971, Kankaanpään Pukimon omistaja 1937–1939, Koivurannan turkistarhan omistaja ja johtaja Noormarkussa 1943–1948, Porin ratsutallin omistaja ja johtaja 1945–1948 sekä Finn-man Pukinekunnan perustajia 1962. Ratsulalla oli myös useita luottamustehtäviä. Ratsula perusti 1956 Wilssonin pelimannit -kansanmusiikkiyhtyeen ja soitti siinä viulua. Molempiin sotiin osallistunut Ratsula oli sotilasarvoltaan reservin korpraali. Kauppaneuvoksen arvonimen Ratsula sai 1972. Liikesivistysrahastoon perustettiin hänen nimeään kantava erikoisrahasto 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gösta Ratsula *Biografiasampo*. Viitattu 4.11.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 24.12.1972, nro 336, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Muotitavaratalo Ratsula: historia
**Gösta Thilén** (21. marraskuuta 1893 Vaasa – 1. kesäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen sarjakuvapiirtäjä, kuvittaja, taidemaalari ja toimittaja.

Thilén oli tunnetun vaasalaisen sokerileipurin poika. Hänestä piti tulla arkkitehti, mutta hän sai sisällissodassa luodin keuhkoihinsa, ja luvut jäivät kesken. Muutettuaan 1920-luvun alussa Viipuriin hän toimi konttoristina, jonkin aikaa myös lehtimiehenä, mutta piirteli jo innokkaasti useisiin pilalehtiin, muun muassa Garmiin.

Thilén siirtyi 1920-luvun lopulla Viipurista Helsinkiin. Siellä hänestä tuli sarjakuvantekijä ja saippuamainoksiakin laatinut mainospiirtäjä.

Hän piirsi Suomen Kuvalehteen Veli Giovannin ideoimaa sarjakuvaa Herra Kerhonen.

Lähteet
-------

* Järvi, Olavi: *Parhaat pilapiirtäjämme*. Helsinki: Tammi, 1979. ISBN 951-30-4434-3.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Kansalliskirjallisuus** on se osa kansan kirjallisuutta, jossa kansan ominaispiirteet selvimmin ilmenevät. Kansalliskirjallisuus käsittelee kansallista identiteettiä ja on muokannut sitä.

Kansalliskirjallisuuteen luetaan yleensä niin kansakunnan piirissä syntynyt kirjoitettu kirjallisuus kuin suullinen kansanrunouskin. Kansalliskirjallisuuteen on saatettu sisällyttää myös muun muassa historiankirjoitus ja poliittiset kirjoitukset. Toisinaan kansallikirjallisuuden piiriin katsotaan kuuluvan vain tietynkielinen elävä kirjallinen kulttuuri.

Kansalliskirjallisuuden käsitteen muodostuminen liittyi eurooppalaisten kansallisvaltioiden ja nationalismin syntyyn 1700- ja 1800-luvulla. Kansalliskirjallisuuden ideaa kehittivät ja systematisoivat etenkin saksalaiset romantikot kuten Georg Gottfried Gervinus.

1800-luvun Suomessa kansalliskirjallisuuden idea oli merkittävässä asemassa, ja kansallisfilosofi J. V. Snellmanin ohjelmaan kuului kansallishenkeä edistävän kansalliskirjallisuuden luominen. Kansalliskirjallisuuden käsite sai 1900-luvulla Suomessa sotien edellä ja sotienjälkeisinä vuosina erityisen kulttuuripoliittisen merkityksen. Suomessa julkaistiin vuosina 1930–1939 15-osainen teossarja *Suomen kansalliskirjallisuus*, ja 1940-luvun jälkipuoliskolla Rafael Koskimies julkaisi kolmiosaisen teoksen *Elävä kansalliskirjallisuus*.

Lähteet
-------

1. ↑  *kansalliskirjallisuus.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. 1 2 3 4  kansalliskirjallisuus *Tieteen termipankki*. Viitattu 15.8.2019.
Carelia-talo, jonka yhteydessä konservatorio sijaitsee. Rakennus yliopiston kampuksen pihalta.
 Konservatorion entiset rakennukset Pielisjoen rannalta nähtynä.
**Joensuun konservatorio** on musiikkioppilaitos, jossa opetusta annetaan ammatillisella linjalla ja musiikkiopistossa. Ammatillisella linjalla voi suorittaa toisen asteen ammatillisen tutkinnon. Musiikkiopistossa on musiikkiopisto-opetuksen lisäksi musiikkileikkikoulu ja musiikkikerho.

Konservatorion päätoimipaikka on Joensuun keskustan tuntumassa Yliopistokadulla Carelia-talon yhteydessä, jossa uudet tilat otettiin käyttöön joulukuussa 2021.  Aikaisemmin oppilaitos toimi Rantakadulla kahdessa rakennuksessa, entisessä kauppaoppilaitoksessa ja kirjastossa.
Konservatorion rehtorina toimii Otto Korhonen.

Joensuun Konservatorion aikaisempi päärakennus oli Unto Tupalan piirtämä ja se oli valmistunut kauppaoppilaitokseksi 1957.. Kuvassa näkyvä rakennus on Magnus Schjerfbeckin suunnittelema vuodelta 1913. Se on toiminut tyttökouluna ja Joensuun pääkirjastona ennen kuin konservatorion toimintaa laajennettiin myös siihen pääkirjaston muutettua laajempiin ja uusiin tiloihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kimmo Nevalainen: Muutto vaille valmis.  *Karjalainen*, 11.12.2021, s. A14-15.
2. ↑  Joensuun kaupungin historia III-IV, s. 215. Joensuu 1986
3. ↑  Kulje kulmilla, katsele keskustaa -sivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Joensuun konservatorio
Kansalaisopiston päätoimipiste on Wivi Lönnin suunnittelemassa vanhassa yhteiskoulun rakennuksessa.
**Joensuun seudun kansalaisopisto** on Joensuun, Kontiolahden, Liperin, Polvijärven ja Outokummun yhteinen vapaan sivistystyön oppilaitos, joka aloitti toimintansa vuonna 2006. Sitä ennen opisto toimi suppeammalla alueella nimellä Joensuun vapaaopisto. *lähde?* Opiston rehtori on Tero Väänänen.

Opisto oli vuonna 2014 Suomen viidenneksi suurin kansalaisopisto, jolloin siellä opiskeli lähes 20 000 opiskelijaa. Päätoimisia työntekijöitä oli 20 ja tuntiopettajia lähes 300 samana vuonna.

Opiston päätoimipaikka on Papinkadulla Joensuun yhteiskoulun lukion rakennuksessa. Koulukadun puoleisten kansalaisopiston tilojen saneeraus valmistui 2009 ja lukion tilojen 2015. *lähde?*

Opiston alkuaikoihin vaikutti merkittävästi runoilija ja kansansivistystyön edistäjä Olla Teräsvuori, joka toimi opiston johdossa vuodesta 1922. *lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Yhteys *Joensuun seudun kansalaisopiston verkkosivut*. Joensuun seudun kansalaisopisto.  Arkistoitu 30.10.2015. Viitattu 28.10.2015.
2. ↑  Joensuun seudun kansalaisopisto on kuudenneksi suurin suomessa *Joensuun seudun kansalaisopiston verkkosivut*. Joensuun seudun kansalaisopisto.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 28.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Joensuun seudun kansalaisopisto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Oskari Perälampi** (s. 24. heinäkuuta 1996 Kirkkonummi) on suomalainen kiekonheittäjä. Perälampi edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajinaan toimivat Jussi Viitala ja Ismo Joutsila.

Kalevan kisoissa Perälampi on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 2019 tuloksella 54,81 m ja sai hopeaa vuonna 2020 tuloksella 56,43 sekä pronssia vuonna 2018 tuloksella 55,37 m. Hän voitti Suomen hallimestaruuden 2019 ja 2020.

Alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2013 Doneskissa Perälampi pääsi finaaliin, johon ei kuitenkaan osallistunut. Alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015 Eskilstunassa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 60,73 m (1,75 kg). Alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2017 Bydgoszczissa Perälampi jäi karsintaan.

Perälammin ennätys on 25. heinäkuuta 2020 Kurikan Jalasjärvellä heitetty 58,07 m.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oskari Perälampi Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Kansallispuolue** (tšek. *Národní strana*) oli tšekkiläinen äärioikeistopuolue, joka sai kyseenalaista julkisuutta muun muassa mainostamalla "romanikysymyksen lopullista ratkaisua". Ainakin Tšekin sisäministeri Martin Pecina on pyrkinyt puolueen kieltämiseen.

Kansallispuolue on EU- ja maahanmuuttokriittinen. Se on perustanut puolisotilaallisen yksikön, jonka tarkoituksena on sanottu olevan muun muassa auttamisen luonnonkatastrofin sattuessa.

Idea puolueesta syntyi vuonna 1998. Kaksi ensimmäistä yritystä sen rekisteröimiseksi epäonnistuivat. Lokakuussa 2001 rekisteröityminen viimein tapahtui. Puolueen johtajana toimii Petra Edelmannová. Puolue on jäänyt saamastaan julkisuudesta huolimatta pieneksi; se sai vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa 0,26 % äänistä eli ei yhtään paikkaa. Aiemmissa vaaleissa kannatus on ollut vielä vähäisempää. Edustajainhuoneen vaaleissa 2006 puolue sai 0,17 % äänistä ja vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa vain 0,12 %.

Kansallispuolue ei ole maansa ainoa voimakkaasti nationalistinen puolue: myös pitkäikäinen Tšekin kansallissosiaalinen puolue on osallistunut vaaleihin vielä 2000-luvulla.

Korkein oikeus lakkautti puolueen elokuussa 2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Czechs shocked by anti-Roma TV ad
2. ↑  Far-right National Party establishes paramilitary unit
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (tšekiksi), (englanniksi)
**Oskari Rajanen** (31. heinäkuuta 1883 Orimattila – 29. marraskuuta 1958 Lahti) oli suomalainen kelloseppä, kauppias, yrittäjä ja koulun- ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Rajasen vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Ismael Rajanen ja emäntä Amalia Marttala ja puoliso Hilma Suleima Arvela. Rajanen kävi kansakoulun ja alemman käsityöläiskoulun ja harjoitti ammattiopintoja kellosepänliikkeessä Kotkassa 1893–1902 ja Helsingissä 1904–1909. Hän kävi myös Harjun maamieskoulun ja teki opintomatkoja Keski-Eurooppaan ja Pohjoismaihin 1920- ja 1930-luvuilla. Rajasella oli kello-, kulta- ja optikka-alan liike Lahdessa 1909–1963, kelloseppäkoulun johtajana hän toimi 1943–1948. Rajanen oli edelläkävijä kelloseppien piirissä varsinkin optisella alalla, kuten silmälasikaupan kehittämisessä. Hänen moniin luottamustehtäviinsä kuului Lahden kaupunginvaltuuston jäsenyys vuodesta 1930. Kauppaneuvoksen arvonimen Rajanen sai 1943 ja samana vuonna hänestä tuli Suomen Kelloseppäliiton kunniajäsen ja -puheenjohtaja. Rajanen oli Suomessa ensimmäinen kelloseppä, jolle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi. Hänet muistetaan myös lahjoittajana ja hyvinvoinnin taloudellisena tukijana.

Julkaisuja
----------

* *Oskari Rajanen 40 v. 1909–1949*, 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oskari Rajanen *Biografiasampo*. Viitattu 30.7.2022.
2. ↑  Kauppaneuvos Oskari Rajanen kuollut.  *Uusi Suomi*, 2.12.1958, nro 326, s. 19. Kansalliskirjasto. Viitattu 30.7.2022.
**Nassaun roomalaiskatolinen arkkihiippakunta** on katolinen hiippakunta Bahamassa. Sen keskuspaikka on Nassau.

Historia
--------

21. maaliskuuta 1929 perustettiin Bahaman apostolinen prefektuuri erottamalla se New Yorkin arkkihiippakunnasta. 15. tammikuuta 1941 se korotettiin apostoliseksi prefektuuriksi. Vuonna 1950 hiippakunnalla oli 11 378 jäsentä, 15,2% alueensa väestöstä. 5. heinäkuuta 1960 alueesta muodostettiin Nassaun hiippakunta. 10. kesäkuuta 1984 hiippakunnasta erotettiin omaksi hallintoalueekseen Turks- ja Caicossaarten missio sui iuris. 22. kesäkuuta 1999 hiippakunta korotettiin Nassaun arkkihiippakunnaksi.

Nykytilanne
-----------

Vuonna 2016 hiippakuntaan kuului 30 seurakuntaa, 18 pappia ja jäseniä 51 722, jotka muodostivat 14% maan väestöstä.

Piispat
-------

* John Bernard Kevenhoerster O.S.B. (1931–1949)
* Paul Leonard Hagarty O.S.B. (1950–1981)
* Lawrence Aloysius Burke, S.J. (1981–2004)
* Patrick Christopher Pinder (2004– )

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Archdiocese of Nassau *catholic-hierarchy.org*. Viitattu 31.12.2019.

Katso myös
----------

* Katolinen kirkko Bahamassa

Aiheesta muualla
----------------

* Nassaun arkkihiippakunnan kotisivut (englanniksi)
Kansallispikakirjoituksella kirjoitettu saksalainen postikortti vuodelta 1900
**Kansallispikakirjoitus** (saks. *Nationalstenografie*) oli Albrecht ja Felix von Kunowskin 1800-luvun lopulla laatima saksankielinen pikakirjoitusjärjestelmä.

Vokaalimerkit (vuodelta 1900)
Konsonanttimerkit (vuodelta 1900)
Järjestelmän pääperiaatteena oli, että vokaalit merkitään alaspäin menevillä piirroilla ja konsonantit ylöspäin menevillä. Tarkoituksena oli saada järjestelmä, jolla kolmen ns. vokaalin kirjoittavan järjestelmän (Arends, Roller ja Brauns) käyttäjät olisi saatu yhteen Stolze–Schrey-järjestelmän esimerkin mukaisesti. Yritys epäonnistui, ja kolmen järjestelmän lisäksi saatiin neljäs. Kansallispikakirjoituksesta tuli kuitenkin melko suosittu, ja ennen ensimmäistä maailmansotaa se oli kolmanneksi suosituin saksankielinen järjestelmä Gabelsbergerin ja Stolze–Schreyn jälkeen: vuonna 1913 sillä oli 382 pikakirjoitusyhdistystä, joissa oli yhteensä yli 12 000 jäsentä.

Lähteet
-------

* Johnen, Christian: *Allgemeine Geschichte der Kurzschrift*. 4. painos. Berliini: H. Apitz, 1940. (saksaksi)
* Räty, Unto: Pikakirjoituksen historia. Saksalainen pikakirjoitus.  *Pikakirjoituslehti*, 1977, nro 4.

### Viitteet

1. ↑  Johnen, s. 172.
2. 1 2  Räty, s. 10.
3. ↑  Johnen, s. 175.
**Katariina Kaarlentytär** (1418? – 1450) oli Kaarle VIII Knuutinpoika Bonden puolisona Ruotsin ja Norjan kuningatar.

Katariinan isä oli ritari Karl Ormsson, jonka vaakunassa oli pässinpää, niinpä isän ja tyttären lisänimenä käytetään Gumsehuvud eli pässinpää. Katariina meni vuonna 1438 naimisiin Kaarle Knuutinpojan kanssa, josta tuli Ruotsin kuningas kymmenen vuotta myöhemmin. Jo avioliiton solmimisen aikaan sulhanen oli yksi maan mahtavimmista miehistä. Häitä juhlittiin suuren vierasjoukon kanssa kaksitoista päivää. Häiden yhteydessä oli valtakunnanneuvoston kokous, ja lokakuun lopussa Kaarlesta tuli Ruotsin valtionhoitaja.

Syksyllä 1441 Kristoffer Baijerilainen nousi Ruotsin kuninkaaksi, ja väistyvä valtionhoitaja perheineen muutti Suomeen. Kristofferin kuoltua vuonna 1448 perhe palasi Ruotsiin ja Kaarle valittiin kuninkaaksi.

Katariina kruunattiin Ruotsin kuningattareksi kolme päivää miehensä kruunajaisten jälkeen. Sykyllä 1449 hänestä tuli myös Norjan kuningatar. Siitä, mitä hän teki kuningattarena, tiedetään hyvin vähän. On säilynyt tieto vieralusta Vadstenan luostarissa. Sen sijaan kronikat kuvaavat Katariinan hyviä ominaisuuksia, hänen kauneuttaan ja läheistä suhdettaan miehensä kanssa. Kaksitoista vuotta kestäneen avioliittonsa aikana hän synnytti neljä poikaa ja viisi tytärtä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hans Gillingstam: Katarina *Svenskt biografiskt lexikon*. Viitattu 6.4.2018.
2. ↑  Dick Harrison: Vem var drottning Katarina Karlsdotter? *Svenska Dagbladet*. Viitattu 7.4.2018.
3. ↑  Kjell Kumlien: Karl Knutsson (Bonde) *venskt biografiskt lexikon*. Viitattu 7.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Harvey Postlethwaite** (4. maaliskuuta 1944 – 15. huhtikuuta 1999) oli brittiläinen insinööri, joka työskenteli useassa Formula 1 -tallissa 1970–1990-lukujen välisenä aikana.

Ura
---

Postlethwaite valmistui mekaniikan osastolta Birminghamin yliopistosta, minkä jälkeen hän kokeili hetken aikaa kilpa-ajamista pienissä autoluokissa, kunnes alkoi keskittyä autojen suunnitteluun ja sai paikan Marchilta 1970-luvun alussa. Sitä kautta hänet rekrytoitiin 1970-luvun puolivälissä Heskethin Formula 1 -talliin, joka oli toiminut Marchin asiakastallina. Hän suunnitteli tallin Hesketh 308 -auton, jolla James Hunt ajoi voittoon kauden 1975 Hollannin osakilpailussa. Postlethwaite suunnitteli myös Wolf-tallin kaudella 1977 käyttämän WR1-auton, jolla Jody Scheckter voitti kolme osakilpailua. Merkittävimmät saavutukset tulivat Ferrarilla, kun hän suunnitteli tallille autot, joilla voitettiin valmistajien maailmanmestaruudet kausina 1982–1983.

Yksityiselämä
-------------

Postlethwaite oli naimisissa Cherry-vaimonsa kanssa ja heillä oli kaksi lasta, Ben ja Amey.

Lähteet
-------

1. ↑  Harvey Postlewaite *Team Bosses*.  9.10.2016. Old Racing Cars. Viitattu 9.8.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Henry, Alan: Harvey Postlethwaite obituary *Obituaries*.  15.4.1999. The Guardian. Viitattu 9.8.2020. (englanniksi)
3. ↑  Hesketh *Teams*. ESPN. Viitattu 9.8.2020. (englanniksi)
4. ↑  James Hunt *Biography*. Motor Sport Magazine. Viitattu 9.8.2020. (englanniksi)
5. ↑  Melissen, Wouter: Hesketh 308 Cosworth *Cars*.  7.5.2014. Ultimate Car Page. Viitattu 9.8.2020. (englanniksi)
6. ↑  Melissen, Wouter: Wolf WR1 Cosworth *Cars*.  1.12.2004. Ultimate Car Page. Viitattu 9.8.2020. (englanniksi)
7. ↑  1977 Driver Standings: Jody Scheckter *Formula1.com*. Formula One World Championship Limited. Viitattu 9.8.2020. (englanniksi)
**Saara Maija Markkanen** (s. 28. elokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on tehnyt suuren osan urastaan Imatran Teatterissa.

Ura
---

Markkanen syntyi yhteiskuntatieteiden tohtori Touko Markkasen ja filosofian maisteri Sirkka Markkasen perheeseen. Hän opiskeli Teatterikoulussa 1973–1977, lisäksi hän opiskeli draamakirjallisuutta Helsingin yliopistossa sekä jazztanssia ja laulua.

Jo ennen Teatteriopintojaan Markkanen oli näytellyt Kellariteatterissa eli "Klitsussa", missä hän yhdessä Hannele Niemisen kanssa integroitui Janne Kuusen, Jukka-Pekka Palon ja Matti Pellonpään muodostamaan ydinryhmään. Kuusta lukuun ottamatta koko ryhmä aloitti Teatterikoulun samana vuonna.

Markkanen työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Kuopion kaupunginteatterissa 1977–1981, Ahaa Teatterissa 1981–1983 ja Kotkan kaupunginteatterissa 1983–1985. Hänen kiinnityksensä Imatran kaupunginteatteriin alkoi 1985.

Markkasen uran varhaisvaiheen rooleja olivat muun muassa nimiosa *Anne Frankin päiväkirjoissa* ja Marina *Poltetussa oranssissa*. Oman sukupolvensa teatterintekijöille merkittävässä näytelmässä *Pete Q* Markkanen teki Rosalian roolin.

Sittemmin Markkanen suuntautui ohjaajan ja dramaturgin työhön. Hän ohjasi Imatran kaupunginteatterissa useita lasten- ja nuortennäytelmiä, kuten *Punahilkka* (1984), *Saapasjalkakissa* (1989) ja *Prinsessa Ruusunen* (1993). Markkanen ohjasi myös balladinäytelmän *Elinan surma* (1987), Mika Waltarin klassisen komedian *Gabriel tule takaisin* (1987) ja Imatran kaupunginteatterin kesäteatteriin Reino Helismaan musiikkihupailun *Suutarin tyttären pihalla* (1996). Komedia keräsi kesän aikana yli 7 500 katsojaa.

Teatterityönsä ohella Markkanen näytteli 1970-luvun lopulla muutamissa televisiotuotannoissa, kuten Sina Kujansuun televisionäytelmässä *Valmistumisen aika* (1978).

Markkanen oli aviossa näyttelijä Pertti Kelkan kanssa 1980-luvulla. Hän käytti tuolloin nimeä Saara Kelkka.

Lähteet
-------

* Seppälä, Riitta; Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto ry, 1993. ISBN 951-31-0236-X.
* Timonen, Lauri: *Lähikuvassa Matti Pellonpää*. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2009. ISBN 978-951-1-22903-2.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993, s. 286
2. 1 2  Ilona / Tekijähaku / Markkanen Saara *ILONA-tietokanta*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 14.7.2020.
3. 1 2  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 217
4. ↑  Timonen, s. 51 ja 80
5. ↑  Pete Q - nuorallatanssijan kuolema *Yle.fi*. Yleisradio. Viitattu 14.7.2020.
6. ↑  Saara Markkanen Elonetissä.



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID

 |

 |
**Nasr Allah Khan** (1874–1920) oli Afganistanin emiiri 'Abd al-Rahmanin poika. Hänet tunnettiin esimerkiksi vierailustaan Britanniaan vuonna 1895. Vanhemman veljensä Habib Allahin kuoltua vuonna 1919 Nasr Allah kävi lyhyen valtakamppailun veljenpoikansa Aman Allahin kanssa. Lopulta Nasr Allah pidätettiin ja hän kuoli vankeudessa hämärissä olosuhteissa.

Elämäkerta
----------

Nasr Allahia esittävä maalaus.
Nasr Allah syntyi vuonna 1874. Hänen oli isänsä Afganistanin emiiri 'Abd al-Rahmanin toinen poika ja hänen veljensä Habib Allah. Nasr Allahin isän valtakaudella Afganistan oli saavuttanut suhteellisen sisäisen yhtenäisyyden ja kansainvälisesti tunnustetut rajat maalle. Afganistan oli kuitenkin edelleen alisteinen briteille ja maalta puuttui esimerkiksi oikeus harjoittaa itsenäistä ulkopolitiikkaa. 'Abd al-Rahman pyrki saavuttamaan täyden itsenäisyyden pyrkien esimerkiksi lähettämään Afganistanin virallisen lähettilään Lontooseen Brittiläisen Intian sijaan. Tavoitteen saavuttamiseksi Lontooseen lähetettiin hänen poikansa Nasr Allah vuonna 1895. Nasr Allah otettiin vastaan prinssille sopivin kunnianosoituksin, mutta afgaanien ehdotukseen ei kuitenkaan suostuttu.

'Abd al-Rahman kuoli vuonna 1901 ja hänen seuraajakseen julistettiin hänen vanhempi poikansa Habib Allah. Usein vallanvaihdosta seuranneelta sisällissodalta vältyttiin ja Habib Allah hallitsi suhteellisen rauhan vallitessa vuoteen 1919 saakka. Nasr Allah toimi emiirin neuvonantajana ja armeijan komentajana. Hänet tunnettiin konservatiivisena ja uskonnollisena, sekä brittiläisvastaisena. Habib Allah murhattiin vuonna 1919. Emiirillä ei ollut selvää seuraajaa ja tilanteesta syntyi valtakamppailu Nasr Allahin ja emiirin poika Aman Allahin kesken. Nasr Allahilla oli tukijoita paštuheimojen, uskonoppineiden ja muiden konservatiivisten piirien keskuudessa. Tuolloin Kabulin kuvernöörinä toiminut Aman Allah oli kuitenkin murhahetkellä edullisemmassa asemassa maan pääkaupungissa, kuin Jalalabadissa ollut setänsä. Hän hallitsi näin myös valtion kassaa ja saattoi ostaa itselleen myös maan armeijan tuen. Nasr Allahin tuki suli nopeasti pois ja hän päätyi Aman Allahin pidätyttämäksi. Nasr Allah kuoli hämärissä olosuhteissa vankeutensa aikana helmikuussa 1919. Nasr Allah haudattiin Kabuliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia - Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 206-208, 215-216. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4.
2. 1 2 3  Ludwig W. Adamec: *Historical Dictionary of Afghanistan*, s. 275-276. Kolmas painos. The Scarecrow Press, 2003. ISBN 0 8108 4852 X. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Karl-Magnus Fredriksson vuonna 2013.**Karl-Magnus Teodor Fredriksson** (s. 6. helmikuuta 1968 Tukholma) on ruotsalainen oopperalaulaja, jonka ääniala on baritoni. Hän on myös aktiivinen konserttilaulaja, laulunopettaja, valokuvaaja ja kuvataiteilija.

Hän opiskeli musiikkilinjalla Södra Latins Lukiossa ja sen jälkeen Tukholman Oopperakorkeakoulussa, jossa hänellä oli opettajana Erik Saedén. Hän on ollut myös Dietrich Fischer-Dieskaun oppilaana.

Hän on ollut vuodesta 1998 Kuninkaallisessa oopperassa, jossa hän on tehnyt lukuisia päärooleja, mutta on esiintynyt myös useissa muissa näytelmissä ympäri maailmaa. Hän on tehnyt suunnilleen 30 tallennetta sooloartistina. Keväällä 2015 hän teki uuden romanttisen levyn. Hän lauloi pääroolin Daniel Bortizian uudelleen kirjoitetussa oopperassa Medea, joka sai ensi-iltansa Kuninkaallisessa oopperassa 23. tammikuuta 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Stefan Larsson operadebuterar, Svenska Dagbladet 2014-12-09.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Nassaun herttuakunta** (saks. *Grafschaft Nassau*) oli herttuakunta Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa ja myöhemmin Saksan liitossa. Sen hallitsijasuku oli Nassaun suku, jonka jälkeläisiä on nykyään muun muassa Alankomaita hallitseva Orania-Nassaun sukuhaara.

Nassaun kaupunki perustettiin vuonna 915, ja se julistautui herttuakunnaksi 1225. Samana vuonna sinne rakennettiin Nassaun linna. Nassau oli vuodesta 1160 lähtien tunnustettu herttuakunta. Vuonna 1225 Nassau hajosi pieniksi herttuakunniksi, jotka seuraavien vuosisatojen aikana yhdistyivät jälleen Nassauksi. Tunnetuimpia herttuakuntia oli Nassau-Dillenburg, jota hallitsi Orange-Nassaun suku. Toinen tunnettu herttuakunta oli Nassau-Weilburg, jonka hallitsijasuku hallitsee nykyään Luxemburgia.

Nassaun useiden sukuhaarojen päättymisien vuoksi Nassausta tuli yhdistynyt herttuakunta jälleen vuonna 1806. Herttuakunta liittyi Saksan liittoon vuonna 1815. Preussi valtasi Nassaun vuonna 1866 ja yhdisti sen Saksaan.

Katso myös
----------

* Luettelo Nassaun hallitsijoista

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nassaun herttuakunta** Wikimedia Commonsissa

* Vuoden 1789 kartta Nassausta
* 175 Jahre Nassauische Verfassung Hessischer Landtag 1989 (englanniksi)
**Pitkäjärvi** (ven. Надино, *Nadino*) on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Järvisaaren luterilaiseen seurakuntaan. Nykyään se on Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.

Kylä sijaitsi Pitkäjärven (ven. Dolgoje ozero) läntisessä päässä melkein järven rannalla. Kylä saattaa olla sama kuin Järvisaarella 1600-luvulla mainittu *Dolgovan* kylä. 1700-luvulla kylään asettuivat Vainoset. Perimätiedon mukaan ensimmäinen kylä sijaitsi kauempana järven rannasta. Se kuulemma paloi, ja maanomistajan luvalla rakennettiin uusi kylä lähemmäksi järveä. Paikallisen tarinan mukaan kylä sai venäläisen nimensä maanomistajan Nadja-tyttären mukaan, joka hukkui järveen. Toisen version mukaan nimi myös periytyy hovinherra Dubjanskin tyttäreltä, jolle kylä oli lahjoitettu.

Vuonna 1838 Pitkäjärvellä asui 36 ihmistä (14 miestä, 22 naista), vuonna 1856 siellä oli seitsemän taloa ja 20 sielua, vuonna 1860 taloja oli yhdeksän ja talonpoikia 15. Vuonna 1867 kylässä merkitty 43 asukasta (miehiä 16 ja naisia 27), kaikki inkeriläiset (savakot). Vuonna 1926 kylässä oli 23 taloa ja 107 asukasta, niistä 106 inkeriläisiä.

Pitkäjärven talot olivat kaikki yhdellä puolella tietä. Vuonna 1939 kylässä oli 33 taloa. Isäntien sukunimet 1900-luvulla: Nuija (Seulolasta), Sinkkonen (Jaakkima), Tolla (Jääski), Vainonen, Virkki (Muja), Volkoff.

Toisen maailmansodan aikana kylä oli miehitetty saksalaisjoukoilla. Inkeriläisiä oli viety vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa niistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikylälle, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää..

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Robin Easton: Järvisaaren Suomalaiset 1702–1943 Inkerin kulttuuriseura, 2013.
2. ↑  von Köppen, Peter: Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements St.-Petersburg, 1867:  elib.shpl.ru.
3. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
Karl-Marx-Allee Berliinissä. Etualalla Strausberger Platz, taustalla Frankfurter Tor kaksoistorneineen.
**Karl-Marx-Allee** on katu Berliinissä, Saksan pääkaupungissa, Mitten ja Friedrichshainin kaupunginosissa. Katu on nimetty filosofi Karl Marxin mukaan, ja sitä reunustaa huomattava rivistö sosialistista klassismia edustavia rakennuksia. Karl-Marx-Allee alkaa Alexanderplatzilta ja jatkuu Strausberger Platzin kautta Frankfurter Torille, jossa se muuttuu Frankfurter Alleeksi. Katu on osa Bundesstraße 1:stä ja Bundesstraße 5:tä ja sen alla kulkee Berliinin metron linja U5. 

Kadun alkuperäinen nimi oli **Große Frankfurter Straße** ja se oli Berliinistä Frankfurt an der Oderiin johtaneen päätien alku. Alexanderplatzilta itään lähtenyt katu kulki läpi Friedrichshainin työläiskaupunginosan, ja sitä reunustivat ennen toista maailmansotaa tiheästi rakennetut vuokrakasarmit. Kadun alkuperäinen rakennuskanta tuhoutui kuitenkin maan tasalle toisen maailmansodan pommituksissa. Berliinin jaossa Große Frankfurter Straße jäi Itä-Berliinin puolelle, ja 21. joulukuuta vuonna 1949 DDR:n sosialistinen hallinto antoi sille uuden nimen **Stalinallee** Josif Stalinin 70-vuotispäivän kunniaksi. Itä-Berliinin jälleenrakennusohjelmassa Stalinallee valittiin arvokkaimmaksi kohteeksi ja siitä ryhdyttiin rakentamaan uuden sosialistisen Itä-Saksan paraatikatua.

Stalinalleen ensimmäinen vaihe Strausberger Platzilta Frankfurter Torille rakennettiin 1950-luvun aikana. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Hermann Henselmann, Egon Hartmann, Hans Hopp, Richard Paulick, Karl Souradny ja Kurt Leucht. Tätä katuosuutta reunustavat rakennukset edustavat sosialistista klassismia, tyyliä joka oli noussut kukoistukseen Stalinin Neuvostoliitossa. Kadun varteen nousseet valtavat kerrostalot varattiin asunnoiksi ansioituneille työläisille ja vallankumouksellisen älymystön jäsenille. Kadun monumentaalisena päätepisteenä ovat Frankfurter Torin kaksi kupolitornia, jotka ovat jäljitelmiä Karl von Gontardin 1700-luvulla suunnittelemista Gendarmenmarktin kirkontorneista. Stalinallee oli 1950-luvulla Itä-Saksan merkittävin rakennusprojekti ja siihen uhrattiin valtavasti aikaa ja voimavaroja. 16. kesäkuuta 1953 Stalinalleen rakennustyömaalla kuitenkin puhkesi lakko, joka laajeni kuuluisaksi Itä-Saksan kansannousuksi ja jonka hallitus joutui kukistamaan asevoimin ja Neuvostoliiton tuella.

Vuonna 1956 Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov tuomitsi Stalinin ja tämän terrorin, mistä alkoi destalinisaation kausi Itä-Euroopassa. Stalinallee sai 13. marraskuuta 1961 uuden nimen **Karl-Marx-Allee** kommunismin isän Karl Marxin mukaan. Kadun varrelta myös poistettiin Stalinin patsas. 1960-luvun aikana rakennettiin Karl-Marx-Alleen toinen puolisko Alexanderplatzilta Strausberger Platzille. Tällä välin arkkitehtuurissa oli kuitenkin tapahtunut muutos: DDR:ssä oli luovuttu 1950-luvun sosialistisesta klassismista ja siirrytty voimallisesti elementtirakentamiseen. Karl-Marx-Alleen alkupäätä reunustavatkin modernistiset elementtitalot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hannes Saarinen: *Berliini − kulttuuria ja historiaa.*. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1991. ISBN 951-1-11391-7.
**The Fellowship Foundation**, myös: **The Family**,[1] **National Committee for Christian Leadership**, sittemmin **International Christian Leadership**, on vuonna 1935 perustettu yhdysvaltalainen verkosto, jossa sen ilmoituksen mukaan poliitikot ja elinkeinoelämän edustajat levittävät Jeesuksen oppeja. Se on kulisseissa toimiva kristillistä poliittista oikeistoa tukeva organisaatio, jolla on tiiviit yhteydet Yhdysvaltojen vallanpitäjiin. Tähän tarkoitukseen alettiin 1953 järjestää rukousaamiaisia, joiden käynnistämisessä oli mukana evankelista Billy Graham. Tapahtuma on organisaation ainoa näkyvä ilmentymä.[2]

Organisaation on perustanut Seattlessa amerikannorjalainen metodistipappi Abraham Vereide. Paikallisista liikemiehistä koostuneen The Fellowshipin alkuperäisenä tarkoituksena oli torjua sosialismia ja edistää vapaata laissez-faire -yhteiskuntaa. Monet sen jäsenistä vastustivat järjestäytynyttä ammattiyhdistysliikettä, kannattivat asevoimien kasvattamista ja yleensäkin konservatiivisia näkemyksiä. Jäseniä oli sekä republikaaneista ja demokraateista. Tehtäväänsä se piti Jumalalta saatuna. Vereiden seuraaja oli salaperäinen Douglas "Doug" Coe, joka muutti organisaatiota vähemmän näkyväksi ja kehotti jäseniä välttämään organisaatioon viittamista.[2]

Organisaatiolla on jo Vereiden ajoista ollut läheiset suhteet moniin autoritäärisiin valtionjohtajiin kuten Haitin François ("Papa Doc") Duvalieriin, Indonesian Suhartoon, Etelä-Korean Park Chung Heehen, ja Filippiinien Ferdinand Marcosin. Vuonna 2009 ugandalainen poliitikko, jolla oli yhteyksiä organisaation ja muihin yhdysvaltalaisiin uskonnollisiin yhteisöihin, oli mukana Ugandan tiukan homolain valmistelussa.[2]

Lähteet
-------

1. ↑  Obama wades into prayer politics with Tim Tebow, 'Family', Fourwinds10.com, viitattu 22.8.2019
2. 1 2 3  The Family, Britannica.com, viitattu 30.7.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Jack Seale, The Family: inside the sinister sect that has infected western democracy, The Guardian 15.8.2019