recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Älä lähetä kukkia** (*Send Me No Flowers*) on Norman Jewisonin ohjaama romanttinen komedia vuodelta 1964. Elokuvan pääosissa ovat Rock Hudson, Doris Day ja Tony Randall. Elokuva on viimeinen Hudsonin ja Dayn tähdittämästä kolmesta romanttisesta komediasta. Elokuva perustuu 1960-alussa ilmestyneeseen teatterinäytelmään. Elokuva ei menestynyt yhtä hyvin kuin kaksi aikaisempaa Hudson/Day-filmatisointia.

Juoni
-----

Judyn aviomies George kärsii vakavasta luulosairaudesta. Hän ymmärtää väärin lääkärinsä sanat, luulee tekevänsä kuolemaa ja päättää etsiä vaimolleen uuden aviomiehen turvaksi. Tämä taas herättää Judyssa epäilyksiä avioliiton tilasta.

Vastaanotto
-----------

Elokuva on julkaistu Suomessa DVD:llä. *DVD-oppaassa* Ilkka Juuso pitää sitä jopa hauskempana ko­me­diana kuin Dayn ja Hudsonin ensimmäistä yhteistyötä *Kaikki alkoi puhelimesta*. Hänestä elokuva on kestänyt hyvin aikaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Juuso, Ilkka: Älä lähetä kukkia *DVD-opas, Heinäpään Viestintä Oy ja MetaVisual Oy*. Viitattu 1.6.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* DorisDay.net (Arkistoitu – Internet Archive) - Send Me No Flowers (englanniksi)
* *Älä lähetä kukkia* AllMoviessa. (englanniksi)
**Štširskoje** (ven. Щирское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella Strugi-Krasnyjen piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 4,9 kilometriä pitkä, 2,9 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 8,2 neliökilometriä eli 820 hehtaaria. Sen lähiympäristö on harvaan asuttua metsäseutua, jossa vuorottelee metsämaat ja peltomaat. Järven rannat ovat metsämaata, joka on soistunutta, ja jota on raivattu myös niityiksi. Järven rannoilla sijaitseekin neljä kylää: Štšir (Щир), Brovsk (Бровск), Vyborovo (Выборово) ja Zaozerje (Заозерье). Järvessä on mutapohja, jonka alle jää hiekka- ja savipohja. Sen keskisyvyys on 2,9 metriä ja suurin syvyys on 11,5 metriä.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää karppi ja ahven, jotka ovat sen tyyppilajeja. Niiden lisäksi järvessä elää myös hauki, särki, salakka, kiiski, ruutana ja mutakala.

Vesistösuhteita
---------------

Järvi sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Narvanjoen alueella, jonka Pljussan valuma-alueen pääuoman Pljussajoen sivujoen Tšornaja valuma-alueeseen se kuuluu. Sen vedenpinnan korkeus on 130 metriä mpy. ja se laskee järven länsirannasta kylien kautta virtaavana Tšornajapurona, joka laskee luoteessa sijaitsevaan Tšornojejärveen (107 metriä mpy.), ja josta joen laskureitti jatkaa ensin pohjoiseen ja sitten itään päin. Virrattuaan yhteensä 52 kilometriä Tšornaja  yhtyy Pljussaan noin 194 kilometriä ylävirtaan sen joensuusta ja kuusi kilometriä Vjordugan yhtymäkohdasta ylävirtaan päin.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Teksti on osittain käännös venäjänkielisistä artikkeleista ru:Щирское, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
2. ↑  Arvo on saatu laskemalla se keskisyvyydestä ja pinta-alasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Štširskoje (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 20.11.2019. (venäjäksi)
2. 1 2  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000
3. ↑  Tšornajajoki (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 20.11.2019. (venäjäksi)
4. ↑  Pljussajoki (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 20.11.2019. (venäjäksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Щирское
**Terpní** (kreik. Τερπνή) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Visaltían kuntaan, Sérresin alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Τερπνής, *Dimotikí Koinótita Terpnís*). Kaupungin väkiluku on 2 169 (vuonna 2011).

Terpnín Kolmen hierarkin (*Treis ierárches*) kirkko.
Terpnín pieni kaupunki sijaitsee Strymónas-joen eteläpuolella vajaa kaksi kilometriä luoteeseen Nigrítan kaupungista ja linnuntietä noin 20 kilometriä etelään alueyksikön keskuksesta Sérresin kaupungista.

Aiemmin kaupunki kuului Nigrítan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Visaltían kunnan Nigrítan kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Terpní** Wikimedia Commonsissa
**Terra feminarum** eli "Naistenmaa" on keskiaikaisen historioitsija Adam Bremeniläisen mainitsema pohjoinen maa, joka joidenkin tulkintojen mukaan olisi tarkoittanut jotakin Suomen osaa. Hän kuvasi *Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum* -teoksessaan viikinkiajan Skandinaviaa. On spekuloitu, että Adam olisi tulkinnut Kvenlandin (ruots. *Kvänland*)) nimen väärin naisten maaksi (ruots. *kvinnaland*), mikä johti kuvitelmiin pohjoisesta amatsonien asuttamasta maasta.

Yhtenä vaihtoehtona Naistenmaa-nimitykselle pidetään sitä, että Pohjanmaan rannikolla miehet usein lähtivät keskikesällä pitkiksi ajoiksi järville kalastamaan, mm. Pohjois-Pohjanmaalla Oulujärvelle. On useita aikalaistietoja, että venäläiset olivat hyökänneet ja tappaneet näitä kalastajia. Ulkomaiset matkalaiset kävivät rannikolla pelkästään kesällä meren ollessa avoin, ja samaan aikaan miehet olivat kalajärvillä, joten rannikon kaupungeissa paikalla pääosin vain naisia ja lapsia.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Adam av Bremen *Uppslagsverket Finland.*. Viitattu 3.3.2010. ruotsi[vanhentunut linkki]
Thomas Hill vuonna 1906.
Hill: Talvinen Mount Lafyette, 1870.
Hill: Sierran kanjoni Yosemitessa, 1872.
**Thomas Hill** (1829–1908) oli Birminghamissa Englannissa syntynyt taidemaalari, joka 15 vuotta täytettyään muutti Massachusettsiin Yhdysvaltoihin. Hill tuli tunnetuksi Yosemiten ja White Mountainsin alueella tehdyistä maalauksistaan.

Toimittuaan huonekalujen koristeita tekevässä yrityksessä oppipoikana Hill teki rohkean päätöksen ja alkoi opiskella taidetta. Hän osallistui Pennsylvania Academy of the Fine Arts -koulun iltakursseille Philadelphiassa ja työskenteli taidemaalari Peter F. Rothermelin oppilaana. Vuonna 1856 hän avasi oman studion Bostonissa. Saman vuosikymmenen lopulla Hill palasi huonekaluyritykseen töihin, mutta ei kuitenkaan jättänyt taidemaalausta.

Opiskeluaikanaan Hill matkusti White Mountains -nimellä tunnetulle alueelle Appalakkien vuoristossa. Yksi hänen siellä maalaamistaan töistä on *Talvinen Mount Lafyette*. Bostonin ja New Yorkin tuntumassa oleva seutu oli suosittua sekä retkeilijöiden että taiteilijoiden keskuudessa, ja Hill palasi sinne useasti. Ensimmäisellä retkellään 1854 hän luonnostelikin maisemia paikkaa suosineiden Hudson River -koulukunnan jäsenten seurassa. Myöhemminkin Hillillä oli löyhiä yhteyksiä Hudson Riverin koulukuntaan.

Hill omaksui tuolloin ulkoilmamaalauksen periaatteet, ja käytti paikan päällä tehtyjä maalauksia suurempien ateljeessa tehtyjen töiden pohjana, kuten Hudson River -koulukunnan piirissä oli tapana.

Hän vieraili Euroopassa ja kiersi seuraavan vuosikymmenen ajan eri puolilla Yhdysvaltoja etsien maalausten aiheiksi kiehtovia paikkoja ja tapahtumia. Kalifornian-matkallaan vuonna 1861 Hill löysi taiteensa lopullisen aihepiirin ja keskittyi maalauksissaan villiin länteen ja sen maisemiin, joista hän tuli tunnetuksi.

Hill kävi ensimmäisen kerran Yosemitessa vuonna 1865. Hän palasi sinne useita kertoja ja maalasi sen näkymistä useita tunnetuimmista maalauksistaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   Thomas Hill *Sullivan Gos.com*. Viitattu 8.9.2010.. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Jane Harvey** (oik. *Phyllis Taff*, 6. tammikuuta 1925 Jersey City, New Jersey, Yhdysvallat – 15. elokuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazz-laulaja, joka esiintyi yhdessä muun muassa Desi Arnazin, Duke Ellingtonin ja Benny Goodmanin kanssa.

Lukion jälkeen Phyllis Taff meni koe-esiintymiseen yökerhonomistaja Barney Josephsonille, joka kiinnitti hänet esiintymään kuuluisassa Greenwich Village -yökerhossa. Esiintyjän nimi muutettiin Jane Harveyksi Josephsonin aloitteesta. Benny Goodmanin kuultua Harveyta, Goodman kiinnitti hänet levyttämään kappaleen "You Brought a New Kind of Love to Me" orkesterinsa kanssa joulukuussa 1944 Columbia Records -yhtiölle. Harvey työskenteli Goodmanin orkesterin kanssa puoli vuotta ja levytti menestyssävelmät "Close as Pages in a Book", "Up in Central Park", "Only Another Boy and Girl" sekä "He’s Funny That Way". Harvey liittyi Desi Arnazin orkesteriin vuonna 1946 ja levytti useita sävelmiä RCA Victor -yhtiölle, kuten "Mi Vida" ja "A Rainy Night in Rio". Hän esiintyi yhtyeen solistina menestyksekkäästi myös Ciro's-yökerhossa. Harvey päätti pysyä yökerhon palkkalistoilla Arnazin yhtyeen lähdettyä kiertueelle.

Jane Harvey esiintyi Euroopassa oleville Yhdysvaltain armeijan joukoille vuonna 1948 Bob Hopen ja Irving Berlinin kanssa. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän esiintyi ensimmäistä kertaa Broadwaylla vuonna 1950 Harold Romen musikaalissa "Bless You All". Avioiduttuaan levytuottaja Bob Thielen kanssa, Harvey vetäytyi hetkeksi syrjään kasvattaakseen pariskunnan poikaa. Hän levytti seuraavan kerran vuonna 1958 kaksi kappaletta Duke Ellingtonin orkesterin kanssa. Vuosien mittaan Harvey teki lukuisia levytyksiä, kuten "Leave It to Jane", "I’ve Been There", Fats Waller -kunnianosoituksen "You Fats, Me Jane", "Jane Harvey" sekä "The Other Side of Sondheim".

Harvey palasi kabareen pariin vielä vuonna 2011 esiintyen New Yorkissa Feinstein's -kerholla sekä Hollywoodin Catalina Jazz Clubilla. Hän myös julkaisi viiden CD-levyn kokoelman aiempia levytyksiään sisältäen ennalta julkaisemattoman session kitaristi Les Paulin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Robert Simonson: Jane Harvey, Jazz Vocalist and Performer, Dies at 88 *www.playbill.com*.  16.8.2013. Playbill, Inc.. Viitattu 19.8.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Lapinniemen isännöitsijän talo** on arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelema asuinrakennus Tampereella. Lapinniemen puuvillatehtaan johtajalle Magnus Lavoniukselle tehty rakennus valmistui 1912. Se on vaaleaksi rapattu, kaksikerroksinen tiilirakennus, jossa näkyy Lönnin arkkitehtuurin yksinkertaistuminen.

Historia
--------

Lapinniemen puuvillatehdas pyysi arkkitehti Wivi Lönnilta suunnitelman tehtaan isännöitsijän eli johtajan Magnus Lavoniuksen asuntoa varten. Lönnin puoleen käännyttiin, koska hänen osaamistaan arvostettiin ja koska hän oli ilmeisesti Lavoniusten perhetuttu. Lönn teki piirustukset vuonna 1911, ja rakennus valmistui seuraavana vuonna. Asumiseen tarkoitettu rakennus on muutettu myöhemmin toimistokäyttöön. Sen tiloihin on tehty myös monia uusien aikakausien vaatimia muutoksia. Nykyään rakennus on suojeltu. Rakennuksessa toimii tällä hetkellä suomalainen vaatebrändi ByPias- myymälä kahvila ja yläkerran sviittiin voi majoittua.

Arkkitehtuuri
-------------

Lapinniemen isännöitsijän talo on vaaleaksi rapattu tiilirakennus. Se on kaksikerroksinen, jonka ensimmäiseen kerrokseen suunniteltiin keittiö ja avarimmat huoneet, jotka oli tarkoitettu seurusteluun ja ruokailuun. Toisessa kerroksessa oli makuuhuoneet. Rakennus on lähes symmetrisen suorakaiteen muotoinen, mutta siitä erkanevat ruokailu- ja olohuoneen erkkerit ja niiden päällä olevat parvekkeet.

Lönnin tekemät Lapinniemen isännöitsijän talon piirustukset ovat samalta vuodelta kuin kauppaoppilaitoksen piirustukset. Niissä onkin yhtäläisyyksiä, vaikka kauppaoppilaitos onkin punatiilinen ja isännöitsijän talo valkoiseksi rapattu. Molemmissa rakennuksissa voi havaita, että Lönnin arkkitehtuuri on 1910-luvulla tultaessa yksinkertaistunut ja keventynyt. Aumakaton räystään alla on pieniruutuisten ikkunoiden rivi, joka on uusi piirre Lönnin arkkitehtuurissa.

Lähteet
-------

* Kivinen, Paula: *Tampereen jugend*. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1982. ISBN 951-1-06941-1.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kivinen, s. 77.
2. ↑  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 218. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
3. ↑  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 13, 218.
4. ↑  Wivi Lönn (1872–1966) (pdf) Tampereen kaupungin kulttuuripalvelut. Viitattu 4.8.2018.
**Viola Reggio Calabria** on italialainen koripalloseura Reggio di Calabriasta.

Historia
--------

Seura perustettiin vuonna 1966 nimellä Cestistica Piero Viola. Joukkue pelasi pitkään Serie C:ssä, kunnes se onnistui nousemaan Serie B:hen kaudeksi 1974–1975. Kahdeksan kauden jälkeen se nousi Serie A2-sarjaan. Ensimmäisen visiittinsä Serie A:ssa se teki kaudella 1985–1986. Joukkue meni tiuhaan tahtiin eri sarjaportaiden välillä vuosien aikana kunnes se meni kauden 2006–2007 jälkeen konkurssiin. 

Heinäkuussa 2009 seura päätti aloittaa toimintansa uudelleen. Se yhdistyi Gragnano Basketin kanssa ja meni pelaamaan Serie B:hen.

Lähteet
-------

1. ↑  Campionato Lega Basket Serie A.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 18. heinäkuuta 2009. (italiaksi)
2. ↑  E' ufficiale, la Viola è tornata!  7.7.2009. Strill.it. Viitattu 18. heinäkuuta 2009. (italiaksi)
3. ↑  Viola: il titolo di B dilettanti finirà sul tavolo del sindaco. Da lì si riparte  7.7.2009. Strill.it. Viitattu 18. heinäkuuta 2009. (italiaksi)
**Vósakoksen luostari** (kreik. Μονή Βωσάκου, *Moní Vosákou*) on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Mylopótamoksen kunnassa lähellä Sísesin kylää noin 50 kilometriä itään Réthymnosta. Luostari on omistettu Pyhälle Ristille.

Luostarin paikalla on ollut alun perin kirkko, joka olisi erään tiedon mukaan rakennettu jo vuonna 1195. Nykyisellään luostari on perustettu vuonna 1629 tai 1630. Luostarin nimi viittaa karja-aitaukseen, sillä aluetta on käytetty karjankasvatukseen. 1800-luvulla luostari oli turkkilaisia vastaan syntyneen kapinaliikkeen keskuksia, ja turkkilaiset tuhosivat sen kahteen otteeseen. Samalla suurin osa luostarin munkeista teloitettiin. Luostari autioitui vuonna 1955, mutta on jälleen käytössä vuodesta 1998.

Luostari on rakennettu linnoituksen muotoon, niin että sen keskellä on luostaripiha. Sen keskellä oleva luostarin nykyinen pääkirkko (*katholikon*) on rakennettu vuonna 1855. Hallinnoltaan luostari on stauropegiaalinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Μονή Βωσάκου κοντά στις Σίσσες *Cretan Beaches*.  Arkistoitu 21.8.2014. Viitattu 15.4.2015.
Jane Avril noin vuonna 1893.
**Jane Avril** (alk. **Jeanne Louise Beaudon**; 9. kesäkuuta 1868 – 17. tammikuuta 1943) oli ranskalainen cancan-tanssija, jota Henri de Toulouse-Lautrec kuvasi useissa teoksissaan. Avril oli kurtisaanin tytär, jolla todettiin nuorena Pyhän Vituksen taudiksi kutsuttu tanssitauti. Elämäkertansa mukaan Avril parantui taudista ryhdyttyään tanssimaan sairaalan juhlissa vaistonvaraisesti. Työskenneltyään jonkin aikaa pariisilaisessa bordellissa hän pääsi tanssimaan Moulin Rougeen vuonna 1889. Moulin Rougen omistajat tarjosivat Avrilille tilaisuutta korvata Louise Weber, joka oli siihen aikaan Pariisin kuuluisin tanssija. Avril oli luonteeltaan Weberin vastakohta, ujo ja surumielinen, mutta siitä huolimatta hänestä tuli Pariisin yöelämän tunnetuimpiin kuuluva esiintyjä. Vuonna 1896 Avril vieraili tanssiseurueen mukana Lontoossa, jossa he esiintyivät Palace Theatressa. Avril kuoli vuonna 1943, ja hänet haudattiin Père-Lachaisen hautausmaalle.

Zsa Zsa Gabor esitti Jane Avrilia vuonna 1952 valmistuneessa elokuvassa *Punainen mylly*. Nicole Kidmanin roolihahmo elokuvassa *Moulin Rouge!* (2001) pohjautuu osittain Avriliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Meakin, Anna: The Dancers of the Moulin Rouge *Bonjour Paris*.  16.5.2012. Viitattu 28.6.2016. (englanniksi)
2. ↑  Toulouse-Lautrec and Jane Avril: Beyond The Moulin Rouge *The Courtauld Gallery*. Viitattu 28.6.2016. (englanniksi)
3. ↑  Montmartre et la fête parisienne (pdf) *Musée Toulouse-Lautrec*.  Arkistoitu 16.8.2016. Viitattu 28.6.2016. (ranskaksi)
4. ↑  Levy, Paul: The Artistry of Toulouse-Lautrec and His Dancing Muse Jane Avril *The Wall Street Journal*.  17.6.2011. Viitattu 28.6.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jane Avril** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo kulmakunnasta Loimaalla. Muita Niinijokia esitellään täsmennyssivulla.*

**Niinijoki** on kyläkeskus ja postinumeroalue (32410 Niinijoki) Loimaalla Varsinais-Suomessa.

Sijainti
--------

Niinijoen keskusta on 11 kilometrin päässä Loimaan kaupungista. Turkuun on matkaa 60 km ja Tampereelle 110 km.

Alue
----

Niinijoen kyläkeskuksen vaikutusalueesta, joka on sama kuin Niinijoen koulupiiri, käytetään nimitystä Niinijoen-Pappisten seutu. 

Niinijoen seutuun kuuluvia kyliä ovat:

* Haaroinen
* Lappijoki
* Hartoinen
* Hurskala
* Torkkala
* Vilvainen
* Pahikainen.

Pappisten seutuun kuuluvat Pappisten kylän ohella Krekilä, Koivusuo ja Virkasuo.

Luonto
------

Alueen huomattavin vesistö on Niinijoen kulmakunnalle nimensä antanut Loimijoen sivujoki Niinijoki, joka saa alkunsa Mellilästä ja laskee Loimijokeen Alastarolla. 

Alueen länsipuolitse kuntien rajoja noudatellen kulkee Säkylän–Mellilän harjujakso. Sen kupeeseen Niinijoen-Pappisten alueella jäävät Niinijoen sivuhaarojen latvoilla sijaitsevat harjujärvet Pappistenjärvi eli Pappisten Isojärvi ja Pikkujärvi.

Väestö
------

Asukasluku vuonna 2004 oli 831 henkeä.

Elinkeinot
----------

Keskeinen elinkeino alueella on maatalous, mutta viime vuosina sivuelinkeinot ja ansiotyössä käyminen ovat yleistyneet ja myös uudisrakentaminen on ollut nousussa.

Palvelut
--------

Alueen palveluihin kuuluu vuonna 1902 perustettu Niinijoen osuuspankki, jonka yhteydessä toimii asiamiesposti. Kuntoilumahdollisuudet ovat hyvät. Pappistenjärvellä on kaupungin uimaranta.

Kulttuuri ja nähtävyydet
------------------------

Alueella toimii kaksi kesäteatteria, Kertunmäen- ja Krekilän Myllyn Kesäteatterit. 

Pappisissa Pappistenjärven rannalla toimii Niinijoenseudun kylähdistyksen ylläpitämä Pappisten lava.

Nähtävyyksiin kuuluu Alpo Jaakolan patsaspuisto valtatien 9 varressa. Torkkalassa sijaitsee Alpo Jaakolan taiteilijakoti Torkville.

Säkylän–Mellilän harjujaksoa pitkin alueen länsiosassa kulkee Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi määrittelemä Huovintie.

Kylätoiminta
------------

Alueella toimii Niinijoen seudun kyläyhdistys. Niinijoki valiittiin Varsinais-Suomen vuoden kyläksi vuonna 2004.

Lähteet
-------

* Niinijoki-Pappinen (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Huovintie *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
**Vóroi** (kreik. Βώροι; transl. myös *Vóri*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Faistóksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 726 (vuonna 2011).

Pyhän Georgioksen (*Ágios Geórgios*) kirkko.
Vóroin kylä sijaitsee Mesarán tasangolla noin 62 kilometriä lounaaseen Iraklionin kaupungista. Se on rakennettu noin 60 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Vóroi muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Βώρων, *Topikí Koinótita Vóron*). Se jakautuu vanhempaan alakylään nimeltä Katochóri sekä uudempaan osaan. Varhaisin maininta kylästä on venetsialaisvallan aikaisissa lähteissä vuodelta 1394.

Kylän pääkirkko on omistettu Neitsyt Marian temppeliintuomiselle (*Eisódia tis Theotókou*). Lähellä kylää sijaitsee Panagía (Neitsyt Maria) Kardiótissan luostari (*Moní Panagías Kardiótissas*). Kylän lähellä sijaitsee myös kaksi merkittävää minolaisaikaista kohdetta, eteläpuolella Faistoksen arkeologinen alue ja lounaispuolella Agía Triádan arkeologinen alue.

Aiemmin kylä kuului Tympákin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Faistóksen kunnan Tympákin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Βώροι *Original Crete*. Viitattu 6.9.2021.
3. 1 2 3  Η Ιστορία των Βώρων *Mesara Live*. Viitattu 6.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vóroi** Wikimedia Commonsissa
**HMS Moth** (viirinumero T70) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Insect-luokan tykkivene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Insect-luokka*
Alus tilattiin Sunderland Shipbuilding Companyltä, missä köli laskettiin vuonna 1915. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 9. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 5. tammikuuta 1916.

Palvelus
--------

Ensimmäisessä maailmansodassa alus siirrettiin rahtialuksella yhdessä sisaralustensa *HMS Mantiksen*, *HMS Tarantulan* ja *HMS Gnatin* kanssa Abadaniin Persiaan, jossa oli Anglo-Persian Oil Companyn öljyputken päätepiste ja öljynjalostamo. Abadanista tykkiveneet siirtyivät omin voimin Tigrikselle sijoitettuun laivueeseen lähelle Bagdadia. Ne osallistuivat toiseen Mesopotamian operaatioon ottomaaneja vastaan.

Venäjän vallankumouksessa alus osallistui Pohjois-Venäjän tapahtumiin sisaralustensa *HMS Cicalan*, *HMS Cockchaferin*, *HMS Cricketin* ja *HMS Glowwormin* kanssa tukien valkoisten sotatoimia bolsevikkeja vastaan. Se lähti 1. huhtikuuta 1919 Abadanista *RFA War Bahadurin* saattamana Suezille ja Port Saidiin, mistä matka jatkui *HMS Dianan* saattamana. Alus saapui 1. kesäkuuta Plymouthiin, mistä se jatkoi matkaansa *Mantiksen* kanssa Venäjälle heinäkuussa. Alus palasi lokakuussa muiden tykkiveneiden mukana Britteinsaarille.

Chathamista alus lähti 17. tammikuuta 1920 Kiinan asemalle yhdessä sisaralustensa *Cicalan*, *Cricketin*, *Cockchaferin* ja *Mantiksen* kanssa sluuppi *HMS Magnolian* saattaamana. Osasto jatkoi 5. helmikuuta matkaansa Devonportista *HMS Bluebellin*, *HMS Colombon*, *HMS Foxgloven*, *HMS Hollyhockin* ja *Magnolian* saattamina. Osaston mukana oli lisäksi tankkeri *RFA Ebonol* Port Saidiin, missä osastoon liittyi *RFA Dredgol*. Tykkiveneet saapuivat 12. kesäkuuta Hongkongiin, jossa *Moth* viipyi kunnostettavana aina lokakuuhun ennen siirtoaan läntiselle joelle. Vuonna 1929 alus osui Jangtsella kiveen, mikä aiheutti alukselle vaurioita.

Aluksen miehistö upotti aluksensa 12. joulukuuta 1941. Hylky joutui japanilaisten haltuun 25. joulukuuta, ja se kunnostettiin. Alus liitettiin 1. heinäkuuta 1942 keisarillisen Japanin laivastoon nimellä *Suma*. Se upposi 19. maaliskuuta 1945 osuttuaan miinaan Anchingissa, ja se poistettiin alusluettelosta 10. toukokuuta.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  CombinedFleet
2. ↑  nishida
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Ramillies-luokan kolmannen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Monarch** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1765 vesillelaskettu Ramillies-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Ramillies-luokka*
Alus tilattiin 22. marraskuuta 1760 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Adam Hayes. Köli laskettiin 2. kesäkuuta 1761. Alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1765 ja valmistui 24. syyskuuta, jolloin valmistuskustannukset varustettuna olivat 34 407 puntaa 19 shillinkiä ja 10 pennyä.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen lokakuussa 1776 päällikkönään Joshua Rowley. Se varustettiin kesäkuussa 1777 Portsmouthissa vartiolaivaksi ja varustettiin meripalveluun Portsmouthissa lokakuussa. Alus osallistui 27. heinäkuuta 1778 ensimmäiseen Ushantin taisteluun  ja Cabo de São Vicenten taisteluun 1780. Alus romutettiin 1813.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 66
2. ↑  Winfield, Rif s. 67

*Ramillies*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| 1. ryhmä | *HMS Ramillies* - *HMS Monarch* - *HMS Magnificent* - *HMS Marlborough* |
| 2. ryhmä | *HMS Terrible* - *HMS Russell* - *HMS Invincible* - *HMS Robust* - *HMS Prince of Wales* |

|  |
| --- |
| Edeltäjät: Canada-luokka – Seuraaja: Suffolk-luokka |
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Carnatic-luokan kolmannen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Minotaur** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1793 vesillelaskettu Carnatic-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Carnatic-luokka*
Alus tilattiin 3. joulukuuta 1782 Woolwichin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi elokuuhun 1790 John Nelson ja sen jälkeen William Rule. Köli laskettiin tammikuussa 1788. Alus laskettiin vesille 6. marraskuuta 1793 ja valmistui 13. maaliskuuta 1794, jolloin valmistuskustannukset olivat 50 842 puntaa.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1794 kontra-amiraali John Macbriden lippulaivana päällikkönään Thomas Louis. Alus kuului kesäkuussa Montagun laivasto-osastoon.

Alus lähti kesäkuussa 1797 Välimerelle ja osallistui 1. elokuuta 1798 Aboukirin taisteluun, jossa se tulitti *Aquilonia* pakottaen ranskalaisaluksen antautumaan. Taistelussa alus menetti 23 miestä kaatuneina ja 64 haavoittuneina.

Kesäkuussa 1800 alus oli vara-amiraali lordi George Keithin lippulaivana piiritettäessä Genovaa. Alus osallistui 21. lokakuuta 1805 Trafalgarin taisteluun päällikkönään John Moore Mansfield. Aluksella sai taistelussa surmansa kolme miestä ja 22 haavoittui.

Matkatessaan Göteborgista Britteinsaarille alus ajautui Alankomaiden rannikolla Haakin matalaan 22. joulukuuta 1810. Alus heilahti voimakkaasti, jolloin mastot katkesivat. Miehistöstä 110 pelastui veneissä maihin ilmoittaen haaksirikosta. Luotsivene pelasti vielä 20 miestä alukselta. Yön kuluessa alus tuhoutui kovassa aallokossa vieden mukanaan 370-570 miestä. Eloonjääneet joutuivat sotavankeina Ranskaan.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)
* Goodwin, Peter: *The Ships of Trafalgar - The British, French and Spanish Fleets October 1805*. London: Conway Maritime Press, 2005. ISBN 1-84486-015-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield, Rif s. 85

*Carnatic*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Carnatic* – *HMS Colossus* – *HMS Leviathan* – *HMS Minotaur* – *HMS Aboukir* – *HMS Bombay* – *HMS Blake* – *HMS San Domingo* |
| Edeltäjä: Alfred-luokka *– Seuraaja: Ganges-luokka* |
Kurkolanniemi
**Kurkolanniemi** (ven. Ку́ргальский полуо́стров, *Kurgalski poluostrov*) on Suomenlahden eteläpuolella Narvanlahden ja Laukaanlahden välissä sijaitseva niemimaa, joka kuuluu Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kuntaan. Niemen keskellä sijaitsee Pärspäänjärvi, joka on yhdistetty kanavalla Suomenlahteen. Pärspäänjärven eteläpuolella on matala, hiekkapohjainen Valkeajärvi. Niemen korkein kohta on Kiiskalan eteläpuolella sijaitseva Linnamäki (ven. гора Городок, *gora Gorodok*).

Kurkolanniemi on vanhaa inkerinsuomalaisten ja inkerikkojen asuinseutua. Paikallisen tarinan mukaan suomalaiset ovat "ruotsalaisten rantarosvojen" jälkeläisiä, mutta todellisuudessa he lienevät muuttaneet tänne 1600-luvulla Virolahden, Säkkijärven ja Viipurin seudulta sekä Suomenlahden ulkosaarilta. Nimityksiä äyrämöiset tai savakot ei Kurkolanniemellä ole tunnettu. Paikallisessa murteessa on inkeroisen ja vatjan kielestä omaksuttuja piirteitä. Alueelta on kerätty runsaasti kansanrunoja. 

Ennen toista maailmansotaa suomalaisten asuttamia kyliä olivat Hakaja, Kaipaala, Kiiskala, Kirjamo, Konnu, Kurkula, Lutonkylä (Луттово, *Luttovo*), Vena ja Vipiä. Suomalaiset kuuluivat Kosemkinan eli Narvusin luterilaiseen seurakuntaan. Ortodoksisia inkerikkoja asui Hamalassa, Kurkulassa ja Pärspäässä. Perinteisiä elinkeinoja olivat kalastus ja maanviljely.

1930-luvulla Kurkolanniemestä tuli rajavyöhykettä, ja sen kärkeen rakennettiin sotilastukikohta. Niemen ympäri ja sen sisäosiin tehtiin mukulakivitiet, jotka ovat edelleen käytössä. Kurkulaan rakennettiin rautatie, joka on sittemmin purettu. Toisen maailmansodan aikana suomalaiset siirrettiin Suomeen. Neuvostoliittoon palattuaan heidät karkotettiin Kalininin, Novgorodin ja Pihkovan alueille, mistä monet pakenivat Viroon ja Karjalan tasavaltaan. 

Ensimmäiset suomalaiset pääsivät palaamaan kotikyliinsä 1950-luvulla. Nykyään heitä on Kiiskalan, Konnun, Hakajan, Kirjamon ja Vipiän kylissä. Monet asuvat vakituisesti Narvassa ja viettävät vain kesät kotikylissään. Seudulla on paljon myös Venäjän armeijan upseerien huviloita. Inkeroisen kieltä puhuu vielä muutama Pärspäässä asuva vanhus. 

Kurkolanniemi on nykyään rajavyöhykettä, jonne pääsyyn tarvitaan lupa. Niemellä sijaitsee luonnonsuojelualue, jolla suoritetut hakkuut ovat viime aikoina herättäneet runsaasti huomiota. Alueelle on jo pitkään suunniteltu Inkerinmaan luonnonpuistoa. 

Konnun entisestä kerhotalosta on remontoitu luterilainen rukoushuone. Hakajan hautausmaalla on Stalinin vainoissa menehtyneiden muistomerkki, Konnun lähellä saksalaisten ampuman Pantelei Yllön muistomerkki. Kurkolanniemen kylistä on linja-autoyhteys Laukaansuuhun ja Jaamaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Savijärvi, Ilkka ja Muusa & Heikkinen, Janne: *Vot, ihminen tahtoo kotimaalle: Länsi-Inkerin kieltä ja kohtaloita*. Joensuu: Joensuun yliopisto, humanistinen tiedekunta & Joensuu University Press, 1996.
* Suhonen, Seppo: Suomalaisia Inkerin Kurkolanniemellä.  *Pietarin tie jatkuu*, 2005, s. 127–141. Helsinki:  Pietari-säätiö.
* Western Ingria - Where Languages and Dialects Meet (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Taposiris Mikra** (m.kreik. Ταπόσιρις Μικρά eli Ταπόσιρις ἡ μίκρα, *Taposiris hē mikra*, myös Ταπόσειρις/Ταφόσιρις Μικρά, *Taposeiris/Tafosiris Mikra*; lat. *Taposiris Parva*) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Libyan nomokseen.

Taposiris (Mikra), suomeksi "(Pieni) Osiriksen hauta", oli yksi monista kaupungeista, joka esitti olevansa Osiriksen tai jonkun tämän ruumiinosan hautapaikka. Se sijaitsi Egyptin pohjoisrannikolla eli Välimeren rannalla noin 13 kilometriä koilliseen Aleksandriasta. Kaupungin paikka on nykyisen Aleksandrian suurkaupunkialuetta. Taposiris Mikraa ei tule sekoittaa lännempänä sijainneeseen Taposiris Megaleen tai muihin Taposiris-nimisiin kaupunkeihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Taposiris Mikra *Pleiades*. Viitattu 19.10.2020.
2. ↑  Taposiris (Mandara) *Trismegistos*. Viitattu 19.10.2020.
3. ↑  Strabon: *Geografika* 17 s. 800.
4. ↑  Smith, William: "Taposiris", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
**De Grolsch Veste** on jalkapallostadion, joka sijaitsee Enschedessä Alankomaissa. Se toimii Alankomaiden pääsarjaseura Twenten kotikenttänä. Stadion on avattu vuonna 1998 ja sen kapasiteetti on 30 000.

De Grolsch Veste korvasi Twenten vanhan kotikentän Diekman Stadionin 22. maaliskuuta 1998. Alun suunnitelmana oli remontoida ja laajentaa vanhaa Diekman Stadionia, mutta kasvava seuran kannattajamäärä synnytti lopulta idean kokonaan uuden stadionin rakentamisesta.

Uuden stadionin rakennustöiden arvioitiin olevan noin 33 miljoonan guldenin luokkaa. Työt aloitettiin 31. tammikuuta 1997 ja sen valmistaminen kesti yhteensä 14 kuukautta. Ensimmäinen ottelu sillä pelattiin 10. toukokuuta 1998 Twenten ja PSV Eindhovenin välillä.

1. lokakuuta 2006 stadionille asennettiin kaksi isoa videotaulua. Toukokuussa 2008 stadionin nimi Arke Stadion vaihtui paikallispanimo Grolschin mukaan De Grolsch Vesteksi.

Ensimmäinen kansainvälinenottelu stadionilla pelattiin 5. syyskuuta 2009, jossa kohtasivat Alankomaat ja Japani.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **De Grolsch Veste** Wikimedia Commonsissa

* Virallinen kotisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)

Eredivisien stadionit
Abe Lenstra Stadion •
Johan Cruijff Arena •
DSB Stadion •
Euroborg •
Stadion Galgenwaard •
Gelredome •
Stadion de Goffert •
De Grolsch Veste •
Den Haag Stadion •
Sparta Stadion Het Kasteel •
Kras Stadion •
De Kuip •
Parkstad Limburg Stadion •
Philips Stadion •
Polman Stadion •
Rat Verlegh Stadion •
De Vijverberg •
Willem II Stadion
**Oliver Baumann** (s. 2. kesäkuuta 1990) on saksalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa TSG Hoffenheimiä. Molempijalkainen Baumann on pelannut Saksan nuorisomaajoukkueissa.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Baumann aloitti ammattilaisuransa SC Freiburgissa. Hän teki debyyttinsä Bundesliigassa kauden 2009–2010 viimeisellä kierroksella, josta asti hän oli joukkueen ykkösmaalivahti. Lokakuussa 2013 Baumann pelasi huonon ottelun Hamburger SV:tä vastaan, ollen syyllinen jokaiseen kolmeen hampurilaisten maaleista. Hän pelasi Freiburgissa kaikkiaan 131 bundesliigaottelua, joissa hän päästi 198 maalia ja piti vastustajat maaleitta 35 ottelussa. Eurooppa-liigan kuudessa ottelussa hän päästi kahdeksan maalia ja pelasi yhden nollapelin.

Kesällä 2014 Baumann siirtyi toiseen bundesliigaseuraan TSG Hoffenheimiin, jossa hän pelasi jokaisessa ottelussa täydet minuutit kaudella 2014–2015. Kauden 2019–2020 loppuun mennessä hän on pelannut 198 liigaottelua, joissa hän on pelannut 48 nollapeliä sekä päästänyt 290 maalia. Mestarien liigan kuudessa ottelussa hän on päästänyt 14 ja Eurooppa-liigan viidessä ottelussa yhdeksän maalia.

### Maajoukkueura

Baumann on pelannut Saksan nuorisomaajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän oli pitkään kakkosmaalivahti Bernd Lenon takana. Hän pelasi yhden ottelun alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Baumannia pidettiin aikoinaan yhtenä mahdollisena Saksan tulevaisuuden maajoukkuemaalivahdeista yhdessä esimerkiksi Lenon, Kevin Trappin ja Marc-André ter Stegenin kanssa.

Lähteet
-------

* Oliver Baumann

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Oliver Baumann 

Hoffenheim – Bundesliiga
1 Baumann |
3 Kadeřábek |
4 Bičakčić |
5 Kabak |
6 Prömel |
7 Larsen |
8 Geiger |
9 Bebou |
10 Dabbur |
11 Angeliño |
12 Pentke |
13 Stiller |
14 Baumgartner |
16 Rudy |
18 Samassékou |
20 Becker |
21 Hübner |
22 Vogt |
24 Che |
25 Akpoguma |
26 Quaresma |
27 Kramarić |
29 Skov |
32 Bogarde |
33 Rutter |
34 Nsoki |
35 Damar |
36 Noll |
37 Philipp |
38 Posch |
39 Bischof |
41 Geschwill |
43 König |
44 Asllani |
  Elmkies |
Valmentaja Breitenreiter
**Porttikallio** on korkea kallio, joka sijaitsee Asikkalassa Vuorenmyllyn alueella. Se rajoittuu Päijänteen Kinisselkään ja sen päälle on mahdollista päästä rannasta kiipeämällä jyrkimmän kallion pohjoispuolen rinnettä. Kallion laella kasvaa pääosin kuivaa kangasmetsää, mäntyjä, katajaa ja kanervaa. Kallio nousee jonkin verran puiden latvojen yläpuolelle ja hyvällä säällä on mahdollista nähdä aina Asikkalan kirkontornille asti.

Pirunpesä
---------

Porttikallion varsinainen nähtävyys on niin sanottu pirunpesä, luola, joka on aivan jyrkänteen reunalla. Sijaintinsa takia luolaan kiipeäminen voi olla vaikeaa. Luolassa olevat tikkaat eivät ole käyttökuntoiset, joten pohjalle päästäkseen on tuotava mukana esimerkiksi köysi. Luolan pohja on kiviä täynnä. Luolan syvyys on nykyisellään noin 2–3 metriä ja ilman köysiä tai tikkaita luolaan on vaikea päästä, sillä sen seinämät ovat sileät.

Muuta
-----

Porttikallio jatkuu Päijänteen pinnan alle ja kallion edustalla on heti vettä useita kymmeniä metrejä. Porttikallion takana on lampi nimeltään Pahalampi, joka on saanut nimensä siitä, että veden alta ja rantasammalikosta purkautuu rikkikaasuja ilmaan.

Porttikallio kuuluu Natura2000-verkostoon. Siellä on erilaisia harvinaisia lajeja, kuten harvinaisia sammal-, jäkälä- ja saniaislajeja. Yhdessä Muurlahdenkallion kanssa se muodostaa arvokkaan kallioalueen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geologiset tunnuspiirteet, Asikkala.fi[vanhentunut linkki]
**Waleed Howrani** (s. 1948 New York, New York) on libanonilais-yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti.

Howrani varttui Beirutissa. Hän opiskeli siellä yksityisesti pianonsoittoa Sonia Vertabedianin ja Zvart Sarkisianin johdolla 1950–1960-luvuilla. Hän sai myös harmonian, musiikin teorian ja solmisaation opetusta Conservatoire Libanais'ssa vuosina 1960–1962. Howrani sai 13-vuotiaana osakseen Aram Hatšaturjanin huomion. Hatšaturjan järjesti hänelle stipendit pianonsoiton opiskelemista Neuvostoliitossa varten. Howrani opiskeli pianonsoittoa vuosina 1963–1966 Moskovan keskusmusiikkikoulussa Oleg Ivanovin johdolla sekä vuosina 1966–1973 Moskovan konservatoriossa Emil Gilelsin ja Yakov Zakin johdolla.

Howrani sai vuonna 1966 kunniasertifikaatin Moskovan Kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa ja eteni vuonna 1968 finalistiksi Brysselin Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa. Hän on saanut sittemmin monia palkintoja ja tunnustuksia sekä Libanonissa että Yhdysvalloissa. Asetuttuaan Yhdysvaltoihin hän opiskeli sävellystä yksityisesti William Albrightin johdolla Michiganissa vuosina 1983–1990 ja osallistui Leslie Bassettin sekä William Bolcomin pitämiin seminaareihin.

Howrani on kiertänyt konserttiesiintyjänä entisen Neuvostoliiton alueella, Itä- ja Länsi-Euroopassa, Lähi-idässä sekä Amerikan mantereella. Hän on soittanut usein omia sävellyksiään ja muuta aikansa musiikkia vakiintuneen ohjelmiston ohella. Suuren osan Howranin sävellystuotannosta muodostavatkin hänen pianoteoksensa. Hänen muuta tuotantoaan edustaa esimerkiksi *Konsertto alttosaksofonille, jousille ja lyömäsoittimille* (1990).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Waleed Howrani The Living Composers Project
2. ↑  Waleed Howrani Naxos
3. 1 2 3 4 5  Final 1968: Waleed Howrani Queen Elisabeth Competition


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**HMS Minbåt N:o 5** (runkonumerot B3 ja V3) oli Ruotsin laivaston vuonna 1879 vesillelaskettu torpedovene.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Tukholmasta kaleeritelakalta. Se laskettiin vesille vuonna 1879 ja liitettiin laivastoon vuotta myöhemmin.

Palvelus
--------

Vuonna 1887 kymmenpiippuinen konekivääri korvattiin kaksipiipuisella 25 millimetrin M/84 -konekiväärillä. Samana vuonna alus nimettiin uudelleen *Stångminbåt N:o 147*:ksi. Vuonna 1899 poistettiin torpedot ja alus muutettiin vuosina 1903-1905 vartioveneeksi, jolloin siihen asennettiin uusi höyrykone ja kattilat. Samalla aseistukseksi tuli yksi 37 millimetrin M/89B -pikatykki. Muutostöiden päätyttyä alus luovutettiin vastaperustetulle rannikkotykistölle. Vuonna 1899 alus sai uuden nimen *HMS Bevakningsbåt B3* ja vuonna 1905 alus luokiteltiin yhteysalukseksi numerolla V3. Se liitettiin osaksi Karlskronan rannikkolinnaketta. Alus poistettiin palveluksesta 15. lokakuuta 1926.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. 1 2  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 207
Perry.
**Oliver Hazard Perry** (20. elokuuta 1785 - 23. elokuuta 1819) oli yhdysvaltalainen laivastoupseeri. Hänestä tuli kansallissankari, kun hän voitti englantilaiset Vuoden 1812 sodan Eriejärven taistelussa.

Perry aloitti laivastouransa 13-vuotiaana Välimerellä. Hänet lähetettiin Suurille järville varustamaan Yhdysvaltojen laivastoa, jonka piti taata maalle Suurten järvien herruus. Eriejärven taistelun jälkeen hänet ylennettiin kapteeniksi ja lähetettiin ensin Välimerelle ja sitten Etelä-Atlantille, missä hän sairastui keltakuumeeseen ja kuoli.

Sota-alusten Oliver Hazard Perry -luokka on nimety hänen mukaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oliver Hazard Perry Encyclopedia Britannica. Viitattu 27.12.2013.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oliver Hazard Perry**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee saarta pohjoisessa Kanadassa. Sivulla Prince of Wales Island on lueteltu muita samannimisiä saaria.*
Walesin prinssin saari  
Prince of Wales IslandView and modify data on Wikidata 

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Prince of Wales Island |
| Sijainti | 
72°40′N, 099°00′W |
| Saariryhmä | 
Kanadan arktiset saaret |
| Vesialue | 
Pohjoinen jäämeriView and modify data on Wikidata  |
| Korkein kohta | 
73°48′N, 097°50′W 320 m |
| Pinta-ala | 
33 339 km² |

Väestö| Asukasluku | 
(asumaton) |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Walesin prinssin saari** (engl. ***Prince of Wales Island***) on saari pohjoisessa pohjoisessa Kanadassa. Se kuuluu Kanadan arktisten saarten ryhmään, sen länsipuolella sijaitsee Victoriansaari, itäpuolella Somersetinsaari ja pohjoispuolella sijaitsevat Kuningatar Elisabetin saaret. Saari on matalahko ja kasvillisuudeltaan tundraa. Saari jakautuu osittain Nunavutin Qikiqtaalukin alueen ja Kitikmeotin alueiden puolelle. Saarella ei ole pysyvää asutusta. Walesin prinssin saaren pinta-ala on noin 33 339 km², saari on 40. suurin saari maailmassa ja 10. suurin Kanadassa. Saaren korkein kohta on nimeämätön huippu saaren koillispuolella (73°48′N, 097°50′W), joka kohoaa 320 metriä merenpinnan yläpuolelle.

Ensimmäiset eurooppalaiset saarella olivat vuonna 1851 Francis Leopold McClintockin lähettämät koiravaljakot, jotka etsivät kadonnutta John Franklinia ja hänen retkikuntaansa.

Tarkempi kartta saarestaTarkempi kartta saaresta
Maapallon magneettinen pohjoisnapa sijaitsi 1900-luvun puolivälissä Walesin prinssin saaressa, mutta on sittemmin siirtynyt pohjoisemmaksi ja on nykyään hieman Ellesmerensaaren länsipuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  Sea Islands (Arkistoitu – Internet Archive) Natural Resources Canada (englanniksi), (ranskaksi)
2. ↑  Hardy Dome, Nunavut Peakbagger.com (englanniksi)
3. ↑  McCLINTOCK, Sir FRANCIS LEOPOLD Dictionary of canadian Biography Online (englanniksi), (ranskaksi)
4. ↑  The North Magnetic Pole Geological Survey of Canada, Natural Resources Canada.. Viitattu 26.10.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Walesin prinssin saari (Kanada)** Wikimedia Commonsissa
Aleksanterin pylväs ja Talvipalatsi.
Pylvään päässä seisova enkelipatsas.
Jalustan pronssireliefi.
**Aleksanterin pylväs** (ven. Алекса́ндровская коло́нна, *Aleksandrovskaja kolonna*, myös Алекса́ндровский столп, *Aleksandrovski stolp*) on Aleksanteri I:n Napoleonista saaman voiton muistomerkki Pietarin Palatsiaukiolla Venäjällä.

Muistomerkin on suunnitellut vuonna 1829 Iisakinkirkon rakennustyötä johtanut arkkitehti Auguste de Montferrand. Sen esikuvia ovat Trajanuksen pylväs Roomassa ja Napoleonille omistettu Vendôme-aukion pylväs Pariisissa. Pylvään muodostaa Pyterlahden kivilouhimossa vuosina 1830–1832 valmistettu punagraniittinen monoliitti, joka kuljetettiin kahden höyrylaivan vetämällä erityisaluksella Pietariin. Perustukseen upotettiin 1250 kuuden metrin pituista paalua. Omalla painollaan seisova pylväs nostettiin jalustalleen 30. elokuuta 1832 insinööri Agustín de Betancourtin suunnitteleman teline- ja köysijärjestelmän avulla. Tunti 45 minuuttia kestäneeseen pystytykseen osallistui kolme tuhatta henkeä. Muistomerkki avattiin 30. elokuuta 1834 järjestetyssä sotilasparaatissa.

Pyöreäksi hiotun monoliitin korkeus on 25,5 metriä, läpimitta 3,66–3,19 metriä ja paino noin 600 tonnia. Pylvään päässä on käärmettä ristillä murskaava enkelipatsas, jolla on Aleksanteri I:n kasvot (kuvanveistäjä Boris Orlovski). Jalustaa koristavat allegoriset pronssireliefit (Giovanni Scotti, Pjotr Svintsov, Ivan Leppe). Kokonaisuudessaan muistomerkki on 47,5 metrin korkuinen.

Leningradin piirityksen aikana sirpaleiden vaurioittama muistomerkki restauroitiin vuonna 1963. Vuonna 1977 sitä ympäröinyt asfalttipäällyste korvattiin kivetyksellä ja samalla pystytettiin neljä alkuperäisten kaltaista valaisinpylvästä. Vuosien 2002–2003 restaurointitöiden yhteydessä muistomerkki ympäröitiin pronssiaidalla.

Aleksanterin pylväs muodostaa Palatsiaukion arkkitehtonisen keskipisteen. Yhdessä Pääesikunnan porttikaaren kanssa se antaa aukiolle erityisen juhlavan ilmeen. Ennen Aleksanterin puiston istuttamista pylväs näkyi kauas Iisakinkirkon luokse.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lisovski, V.G.: *Sankt-Peterburg: otšerki arhitekturnoi istorii goroda. T. 1. Klassitšeski gorod*, s. 333. Sankt-Peterburg: Kolo, 2009. ISBN 978-5-901841-57-0.
2. 1 2  Kirikov, Boris: *Arhitekturnyje pamjatniki Sankt-Peterburga*, s. 219. Sankt-Peterburg: Kolo, 2005. ISBN 5-901841-33-6.
3. 1 2 3 4  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 54. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
4. ↑  Kirikov, Boris: *Arhitekturnyje pamjatniki Sankt-Peterburga*, s. 221. Sankt-Peterburg: Kolo, 2005. ISBN 5-901841-33-6.
5. ↑  Entsiklopedija Sankt-Peterburga *encspb.ru*. Viitattu 9.5.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksanterin pylväs**.
* Aleksanterin pylväs Pietarin muistomerkit -hakemistossa (venäjäksi)
**Pirjo Aittomäki** (s. 1963) on suomalainen laulaja. Hän on yksi kolmesta How Many Sisters -lauluyhtyeen jäsenestä yhdessä Mervi Multamäen ja Anna-Mari Kähärän kanssa. Aittomäki liittyi kokoonpanoon vuonna 1989. Hän on esiintynyt ja levyttänyt myös Tango-orkesteri Unton laulusolistina. 

Aittomäki on kiertänyt Karl Jenkinsin Adiemus -kokoonpanon kanssa ympäri maailmaa.  Euroviisuissa  on ollut taustalaulajana kahdesti, vuonna 1991 Roomassa ja vuonna 1992 Malmössa. Vuonna 2019 hän osallistui Tangomarkkinoille ja ylsi finaaliin.

Musikaalinäyttelijänä Aittomäki on esiintynyt useissa musikaaleissa, kuten musikaaleissa Les Misérables, Aspects of Love ja Astoria. Hänen ensimmäinen soololevynsä nimeltään Meidän piti matkustaa on julkaistu vuonna 2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Pirjo Aittomäen verkkosivut

Lähteet
-------

1. ↑  Pirjo Aittomäki, 56, on tangofinalisteista kokenein – esiintynyt ympäri Eurooppaa ja Japania: "Koko sen ajan olen miettinyt osallistumista" Ilta-Sanomat. Viitattu 6.4.2021.
2. ↑   Pentti Ronkanen: Laulaja Pirjo Aittomäki julkaisee debyyttialbumin elokuussa Suomijazz.com. Viitattu 6.4.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |