recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Majakkalaiva Helsingin merkinantonikhaka syksyn 2005 asussaan
**Nikhaka** on pienikokoinen tykki. Nimitystä käytetään vanhanaikaisen irtoruudilla ladattavan tykin pienimmistä malleista. 

Nikha'an koko vaihteli 0,5–3 naulaan. Näitä tykkejä käytettiin etupäässä pursissa ja barkasseissa yleensä keulaan asennetuina. Myös laivoissa ne olivat tavallisia: niitä käytettiin etupäässä lähitaistelussa. 

Asetyyppi siirtyi merkinantokäyttöön räjähtävien ammusten yleistyessä, ja sellaisessa sitä käytetään edelleen. Esimerkiksi majakkalaiva Helsingissä käytettiin tällaista tykkiä sen palveluskauden loppuun. Tykki on säilynyt ja museoitu aluksen mukana; se on ampumakunnossa ja sillä ammutaan merkkilaukauksia erikoistilaisuuksissa. 

Muutamat erikoistuneet aseiden valmistajat tekevät edelleen vanhanmallisia nikhakoja. Ne ovat osittain koriste-esineitä, mutta mustaruutiaseiden harrastajia varten niistä tehdään myös ampumakelpoisia kappaleita. Tällaisten asemallien lupakäytäntö on hyvin tiukka ja vaatii pitkäaikaista harrastusta. 

Tykistä on olemassa myös nykyaikaistettu versio, joka ladataan haulikon panoksilla. Näillä tykeillä ammutaan mm. purjehduskilpailujen lähtö- ja merkkilaukauksia.

Lähteet
-------

* Mattila, Tapani: *Meri maamme turvana*. Suomi merellä -säätiö, 1983. ISBN 951-99487-0-8.
**The Modern Lovers** oli yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Massachusettsissa vuonna 1970. Yhtyeen keulahahmo oli Jonathan Richman 1970- ja 1980-luvulla. Alkuperäinen yhtye oli olemassa vuosina 1970-1974, mutta ensimmäinen albumi julkaistiin vasta vuonna 1976. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat laulaja-kitaristi Jonathan Richman, basisti Ernie Brooks, rumpali David Robinson (myöhemmin The Cars) ja kosketinsoittaja Jerry Harrison (myöhemmin Talking Heads). Yhtye otti paljon vaikutteita The Velvet Undergroundilta, joka luokitellaan "protopunkiksi". Se viitoitti yhtyeen tietä kohti punk rockia, uutta aaltoa, vaihtoehtorockia ja indie rockia myöhempinä vuosikymmeninä.

Yhtye julkaisi vain yhden studioalbumin, jo vuonna 1972 äänitetyn *The Modern Lovers* vuonna 1976. Se valittiin vuonna 2005 hakuteokseen *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*.

Diskografia
-----------

### The Modern Lovers

* *The Modern Lovers* (1976)
* *The Original Modern Lovers* (1981)

### Livealbumit

* *Live at the Longbranch Saloon* (1992)
* *Precise Modern Lovers Order* (1994)
* *Live at the Longbranch and More* (1998)

### Jonathan Richman and the Modern Lovers

* *Jonathan Richman and the Modern Lovers* (1976)
* *Rock 'n' Roll with the Modern Lovers* (1977)
* *Modern Lovers 'Live'* (1977)
* *Back in Your Life* (1979)
* *Jonathan Sings!* (1983)
* *Rockin' & Romance* (1985)
* *It's Time For* (1986)
* *Modern Lovers 88* (1988)

Lähteet
-------

1. ↑  Dimery, Robert (toim.): *1001 Albums You Must Hear Before You Die*. Cassell Illustrated, 2005. ISBN 1-84403-392-9.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**GS1** on voittoa tavoittelematon kansainvälinen järjestö, joka kehittää ja ylläpitää toimitusketjun hallinnan standardeja. GS1 rahoittaa toimintaansa myymällä järjestelmiensä tunnisteita asiakkailleen.

GS1:n järjestelmiä käyttää maailmanlaajuisesti yli 1,4 miljoonaa yritystä ja päivittäin GS1-tunniste on mukana yli 6 miljardin kauppatapahtuman kirjaamisessa ja välittämisessä. GS1 syntyi tammikuussa 2005 kun EAN (European Article Numbering Association) ja UCC (Uniform Commercial Code) yhdistyivät.

GS1 järjestelmä muodostuu neljästä avainalueesta: Viivakoodit, EDI eli kaupan sähköiset sanomat, GDSN eli yritysten välinen tiedonsiirto- ja synkronointijärjestelmä ja EPC eli RFID-tunnisteeseen tallennettu sähköinen tuotekoodi.

GS1 järjestelmän ytimenä on yli 112 eri maaorganisaation alueellaan myöntämä ja hallinnoima yritystunniste, jonka avulla sen lunastanut yritys voi antaa koko maailmassa yksiselitteisesti toimivia tunnisteita tuotteilleen, toimintapisteilleen ja logistisille tapahtumilleen. Suomessa tätä toimintaa hoitaa Elintarviketeollisuusliiton, Päivittäistavarakauppa ry:n ja Keskuskauppakamarin omistama GS1 Finland Oy. Eniten käytettyjä yksilöiviä tunnisteita ovat kauppanimikkeille annettavat GTIN-numerot (Global Trade Item Number), lavakuormia yksilöivät SSCC-numerot (Serial Shipping Container Code) ja etenkin sähköisessä sanomavälityksessä käytettävät GLN-osapuolitunnisteet (Global Location Number).

Lähteet
-------

* GS1 Finland
* GS1 Global
**GSM-R** (engl. *Global System for Mobile Communications – Railway*) on rautatiekäyttöön tarkoitettu radioverkkostandardi. Sen käyttämät taajuusalueet ovat 876–880 MHz päätelaitteesta tukiasemalle lähetettäessä ja 921–925 MHz tukiasemalta vastaanotettaessa. Järjestelmä on osa ERTMS-hanketta.

Järjestelmä on GSM:n pohjalta suunniteltu langattomaan viestintään rautateillä, ja sitä käytetään sekä sovelluksissa että puheensiirrossa. Järjestelmä ei ole yleisessä käytössä, vaan se on suojattu ja yksinomaan rautateiden käyttöön tarkoitettu. Se on osa laajempaa rautateiden valvontajärjestelmää, ja se on suunniteltu toimimaan jopa 500 km/h:n nopeudella liikkuvissa junissa ilman tietohävikkiä tiedonsiirrossa.

GSM-R Suomessa
--------------

Suomessa GSM-R-verkon käyttö lopetettiin 13. toukokuuta 2019, kun puheviestintään alettiin käyttämään Virveä. Liikenneviraston ylläpitämä verkko tunnettiin nimellä Raili, ja se kattoi noin 5 000 kilometriä Suomen ratoja ja ratapihoja. Verkkoa käyttivät veturinkuljettajat, konduktöörit, vaihtotyönjohtajat ja liikenteenohjaajat. Raili-liittymän pystyi hankkimaan jokainen sitä tarvinnut rautatiealan yritys. Railin edeltäjä oli linjaradio.

Lähteet
-------

1. ↑    *Resiina-lehti. Tasoristeyspalsta*, Numero 3/2019.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **GSM-R** Wikimedia Commonsissa
Sudenväylä nähtynä idästä Kuivasmereltä kohti Kellonlahtea. Vasemmalla Kellon Kraaseli, oikealla Rapakari.
**Kraaselin kaivanto** (myös **Sudenväylä**, **Sudenreikä**, **Suenväylä**, **Suenreikä** ja **Kraaselinkanava**) on Haukiputaan kunnassa Perämerellä sijaitseva huviveneväylä, joka erottaa Kellon Kraaselin ja Rapakarin saaret. Koneellisesti kaivetun väylän nimellissyvyys on 1,8 metriä, ja se yhdistää Kuivasmeren Kellonlahteen. Väylä tunnetaan Sudenväylänä tai Sudenreikänä suunnittelijansa, silloisen Oulu-osakeyhtiön liikennepäällikön, Sulo V. Suden mukaan. 

Väylä kaivettiin vuonna 1950 helpottamaan tukkilauttojen hinaamista Oulun pohjoispuolen jokisuilta Pateniemen sahalle, Toppilan tehtaalle ja Oulu oy:n tehtaalle. Ennen väylän rakentamista tukkilautat jouduttiin hinaamaan pidempää ja suojattomampaa reittiä, joka kulki Löyhän saaren länsipuolelta Hailuodon pohjoispuolelta Ouluun johtavalle väylälle. 

Nykyisin väylää käyttävät lähinnä huviveneilijät. Väylän kautta matka Kuivasmeren kolmesta pienvenesatamasta Kellonlahdelle ja Kiviniemen venesatamaan sekä edelleen Oulun ja Kemin väliselle väylälle lyheni merkittävästi, kun Kellon Kraaselia ei tarvitse kiertää. Varsinaiselle laivaliikenteelle Kraaselin kaivanto on liian matala.

Lähteet
-------

1. ↑  Oulun luotsipiirin vuosikertomus v. 1950 (PDF) (s. 15/44)  1951. Oulun luotsipiiri. Viitattu 9.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* KippariVille.net: Kuvagalleria: Sudenväylä (Arkistoitu – Internet Archive)
**Aarno O. Jääskö** (23. kesäkuuta 1920 Kuivaniemi – 10. joulukuuta 1975) oli suomalainen taiteilija. Hän valmistui Oulun teollisuuskoulusta rakennusmestariksi vuonna 1943. Hän ei tehnyt valmistumisensa jälkeen rakennusmestarin töitä, vaan toimi kansakoulun opettajana Haapavedellä vuodesta 1948 vuoteen 1957. Tämän jälkeen hän ryhtyi opettamaan piirustusta Iin yhteiskoulussa. 12 vuoden opettamisen jälkeen Jääskö siirtyi vapaaksi taiteilijaksi.

Taide
-----

Suurin osa Jääskön tekemästä taiteesta on akvarelleja. Lähellä hänen sydäntään oli Lappi, missä retkeilystä ja kalastamisesta hän nautti. Hänen maalaustensa aihe onkin usein kytköksissä luontoon, hän maalasi muun muassa merestä, joesta, kalastamisesta ynnä muusta. Loppuvaiheessa Jääskö teki myös puuviilutöitä, joilla oli kova kysyntä. Jääskön akvarellit olivat nekin suosittuja – hänen töitään esittelevässä näyttelyssä Sveitsissä työt tekivät kauppansa niin nopeasti, että ne loppuivat viikossa, vaikka näyttelyn piti olla auki kuukauden.

Muuta
-----

Jääskö oli Iin Lionsklubin perustajajäsen. Hän myös suunnitteli vuonna 1953 käyttöön otetun Haapaveden vaakunan.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
*
*Tämä artikkeli käsittelee pesäpalloilijaa. Tietokirjailijasta, katso Antti Kuusisto*
Antti Kuusisto
**Antti Kuusisto** (s. 22. syyskuuta 1980 Nurmo) on suomalainen pesäpalloilija. Viimeiset kolme kautta hän edusti Koskenkorvan Urheilijoita, ennen uransa lopettamista vuoteen 2018. Hän pelasi monta vuotta myös Vimpelin Vedossa toimien myös seuran kapteenina. Kuusiston kasvattajaseura on Munakan Urheilijat. Kuusisto pelasi urallaan myös Seinäjoen JymyJusseissa, Seinäjoen Maila-Jusseissa ja Nurmon Jymyssä.

Peliuransa jälkeen Kuusisto on toiminut Seinäjoen Maila-Jussien naisten superpesisjoukkueen pelinjohtaja-valmentajana.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 1 SM-kulta: 2010
* 5 SM-hopeaa: 2005, 2011, 2012, 2013, 2014
* 3 SM-pronssia: 2004, 2008, 2009
* 11 Itä–Länsi-ottelua: 2005–2013, 2016–2017
	+ Kentän paras: 2008
* Vuoden eteläpohjalainen miespesäpalloilija: 2009

Katso myös
----------

* Luettelo vähintään 10 Itä–Länsi-ottelua pelanneista pesäpalloilijoista

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antti Kuusisto ripustaa piikkarit naulaan ja tarttuu viuhkaan *www.superpesis.fi*. Viitattu 26.6.2020.
2. ↑  Antti Kuusisto ViVen kapteeniksi *www.vimpelinveto.fi*. Viitattu 26.6.2020.
3. 1 2  Antti Kuusisto korvaa loukkaantuneen Aki Oravan Imatran Itä–Länsi-ottelussa *Ilkka*.  18.6.2017. Viitattu 18.4.2018.
4. 1 2 3  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.
5. ↑  Sirpa Pollari ja Antti Kuusisto palkittiin kauden parhaina *pope.sporttisaitti.com*.  25.11.2009. Viitattu 10.10.2010. [vanhentunut linkki]

Koskenkorvan Urheilijat – Miesten Superpesis
L J. Hakomäki |
J M. Hallasuo |
2P A. Jakobsson |
S O. Kauppinen |
3P J. Keski-Koukkari |
S E. Kuitunen |
1V A. Kuusisto |
L V. Olli |  

S P. Puputti |
J A. Suvisalmi |
K J. Toivola |
1V T. Tuohisaari |
J P. Wahlsten |
J J. Vuorenmäki |
K V-P. Yli-Hirvelä |  

PJ J. Latvala |
2PJ S. Karjala |
V H. Yrttiaho |
JJ Ak. Kuusisto |
**Alexis Kouros** (s. 1961 Kermānšāh, Iran) on iranilaissyntyinen suomalainen kirjailija, toimittaja ja ohjaaja. Kourosin esikoisteos *Gondwanan lapset* sai Finlandia Junior -palkinnon vuonna 1997.

Kouros on koulutukseltaan lääkäri. Hän opiskeli lääketiedettä Unkarissa Pécsin yliopistossa. Vuonna 1990 hän muutti Suomeen ja jatkoi opintojaan. Kouros on kirjoittanut, tuottanut ja ohjannut toistakymmentä dokumentti- ja lyhytelokuvaa sekä televisiosarjan suomalaisesta elokuvasta.

Vuonna 2003 Kouros perusti kerran kuussa ilmestyvän englanninkielisen monikulttuurisen *SixDegrees*-ilmaisjakelulehden ja vuonna 2007 *Helsinki Timesin*, joka on Suomen ainoa viikoittainen englanninkielinen sanomalehti.*lähde?* Kouros oli vihreiden ehdokas vuoden 1999 europarlamenttivaaleissa.

Maaliskuussa 2010 Kouros erosi protestina taiteelle rahaa jakavasta Taiteen keskustoimikunnasta. Hän piti holhoavana sitä, että hän olisi ollut ainoa etnistä vähemmistöä edustava jäsen toimikunnan monikulttuurisuusjaostossa.

Alexis Kourosin puoliso on Ihmisoikeuskeskuksen asiantuntija Kristiina Kouros. He ovat perustaneet yhdessä mediatuotantoyhtiö Dreamcatcherin.

Romaaneja
---------

* Gondwanan lapset (1997, kuvittanut Alexander Reichstein)
* Harmattan, Kulkija ja Unisieppari (1998)

Elokuvia
--------

* Seuraavaa lentoa odottaessa (lyhyt dokumentti, 2000)
* Chosen (pitkä dokumentti, 2002)
* Rubina ei elä enää täällä... (lyhyt dokumentti, 2002)
* Ilman tytärtäni (yhdessä Kari Tervon kanssa, pitkä dokumentti 2002)
* KokoNainen, (lyhytelokuva, 2005)
* Juurtuneet, (lyhyt dokumentti, 2005)

Palkintoja
----------

* Finlandia Junior -palkinto, 1997
* Akateemisen kirjakaupan suosituin esikoisteos, 1997
* Savonia-kirjallisuuspalkintoehdokas, 1997

Lähteet
-------

1. ↑  Kouros, Alexis *Kirjasampo.fi*. Viitattu 13.12.2014.
2. ↑  Haapanen, Lauri: Keskitien kaihtaja Alexis Kouros.  *Kumppani-lehti*, 2007, nro 1. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 13.12.2014.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Luukka, Teemu: Alexis Kouros erosi protestiksi Taiteen keskustoimikunnasta *HS.fi*.  19.3.2010.  Arkistoitu 26.5.2012. Viitattu 13.12.2014.
4. ↑  Tapanainen, Maippi: Kristiina Kouros.  *Kumppani-lehti*, 1.12.2004, nro 6. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 13.12.2014.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Alexis Kouros Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Hieron II:n alttari** (*Zeus Eleutherioksen alttari*) oli suurikokoinen antiikin aikainen alttari Syrakusassa Sisiliassa nykyisessä Italiassa. Sen rauniot sijaitsevat Neapoliin arkeologisella alueella nykyisen kaupungin länsiosassa.

Hieron II:n alttarin pohjoispää.
Alttari rakennettiin hellenistisellä kaudella Syrakusan tyranni Hieron II:n aikana noin vuonna 269–215 eaa. Se oli omistettu Zeus Eleutheriokselle ("Vapauttajalle"), jonka lisänimi on tässä yhteydessä liitetty kaupungin aikaisempaan vapautumiseen tyranni Thrasybuloksesta. Alttaria käytettiin kaupungin suorittamiin julkisiin uhritoimituksiin. Diodoros Sisilialaisen mukaan sillä voitiin uhrata yhtäaikaisesti 450 härkää.

Alttari sijaitsi suunnilleen samaan aikaan sen rakentamisen kanssa uusitun Syrakusan teatterin kaakkoispuolella. Se oli rakennettu suunnilleen pohjois-eteläsuunnassa. Alttarirakennelman pituus oli 198 metriä eli 600 doorilaista jalkaa, leveys noin 18,5 metriä ja korkeus noin 11 metriä. Alttarin keskiosaan johti kaksi suurta, osin porrastettua luiskaa tai ramppia.

Alttarista on säilynyt lähinnä sen perustukset ja rampit. Alttarin länsipuolella sijaitsi suurikokoinen aukio, jonka keskellä oli suorakulmainen allas. Roomalaisella kaudella aukio oli ympäröity pylväshalleilla, kun taas alttarin itäpuolelle rakennettiin Syrakusan amfiteatteri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "SYRACUSE (Siracusa) Sicily", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4 5  Syracuse, Altar of Hieron II (Building) *Perseus*. Viitattu 22.10.2018.
3. ↑  Sanctuary of Demeter and Hellenistic settlement *CulTOURa*. Viitattu 22.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hieron II:n alttari** Wikimedia Commonsissa
Hieron I rahan kuvituksena.
**Hieron I** (m.kreik. Ἱέρων, *Hierōn*, k. 467 eaa) oli kreikkalaista Deinomedeen sukujuurta oleva sisilialaisen Gelan tyranni vuodesta 485 eaa. sekä veljensä Gelonin kuoltua vuonna 478 Syrakusan tyranni. Valtaanpääsyssä hän käytti palkkasotilaiden apua. Hieron voitti etruskien armeijan merellä Kymen edustalla vuonna 474 eaa. Voittoon perustui hänen kansansuosionsa. Hieronia on pidetty julmana hallitsijana, mutta toisaalta runoilijoiden mesenaattina hovissaan.

Hieron voitti laukkaratsastuksen vuosien 476 ja 472 eaa. ja nelivaljakkoajot vuoden 468 eaa. Olympian kisoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Edv. Rein: "Hieron", *Iso tietosanakirja osa 4*, s. 838. Otava, 1932.
2. ↑  Per Ierone Etneo Vincitore della corsa dei carri *sunelweb*. Edoxa informatica. Viitattu 29.11.2013. (italiaksi)
3. ↑  The Sicilian tyrants *Ancient Olympics*. Viitattu 30.10.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Heikki (Eelis Henrik) Oksanen** (10. syyskuuta 1915 Merikarvia – 7. tammikuuta 1989 Rauma) oli kaupunkineuvos, joka toimi yli kaksikymmentä vuotta Rauman kaupunginjohtajana. 

Heikki Oksasen vanhemmat olivat työmies Herman Oksanen ja Maria Josefiina Mäntylä ja puoliso vuodesta 1943 sairaanhoitaja Hilkka-Liisa Viherä. Oksanen tuli ylioppilaaksi 1936 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1946. Hän oli kansanhuoltoministeriön osastosihteeri 1946–1948 ja sosialisoimiskomitean tutkija 1947–1948. Karkkilan kauppalanjohtajana Oksanen toimi 1948–1956 ja Rauman kaupunginjohtajana 1956–1977. Kaupunkineuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1982. Oksanen, joka osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan, oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni (1967).

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 710. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. Kaupunkineuvos E. H. Oksanen. *Helsingin Sanomat*, 12.1.1989, s. 14
**CICA** (engl. *Conference on Interaction and Confidence Building Measures in Asia*) on turvallisuuspainotteinen Aasian valtioiden välinen keskustelufoorumi. Järjestön puheenjohtajuus vaihtuu neljän vuoden välein, ja myös huippukokoukset pidetään joka neljäs vuosi. CICA:n sihteeristö toimii Astanassa Kazakstanissa, ja sitä johtaa vuorossa olevan puheenjohtajamaan nimittämä pääsihteeri (engl. *Executive Director*).

Aloitteen järjestön perustamiseksi teki 1992 Kazakstanin presidentti Nursultan Nazarbajev. Perustamisasiakirjat allekirjoitettiin 1999 ja 2002. Jotta valtio hyväksytään CICA:han, ainakin osan sen alueesta pitää kuulua Aasiaan. Vuonna 2010 uudeksi pääsihteeriksi valittiin Turkin Çınar Aldemır. Hänen edeltäjänsä toimessa 2002–2010 oli kazakstanilainen Dulat Bakishev.

Jäsenmaat
---------

### Varsinaiset jäsenet

Afganistan, Arabiemiraatit, Azerbaidžan, Egypti, Etelä-Korea, Intia, Irak, Iran, Israel, Jordania, Kazakstan, Kiina, Kirgistan, Mongolia, Pakistan, Palestiinalaishallinto, Tadžikistan, Thaimaa, Turkki, Uzbekistan, Vietnam ja Venäjä.

### Tarkkailujäsenet

YK, ETYJ, Arabiliitto; Bangladesh, Indonesia, Japani, Malesia, Qatar, Ukraina ja Yhdysvallat.

Tärkeimmät kokoukset
--------------------

* 1999 1. ministerikokous
* 2002 1. huippukokous (Almaty, Kazakstan)
* 2004 2. ministerikokous
* 2006 2. huippukokous (Almaty)
* 2008 3. ministerikokous
* 2010 3. huippukokous (Istanbul, Turkki)

Lähteet
-------

* Maatiedosto Kazakstan: ulko- ja turvallisuuspolitiikka. (Arkistoitu – Internet Archive) Ulkoasiainministeriö/Suomen Astanan-suurlähetystö 29.10.2009
* CICA:n viralliset sivut.

### Viitteet

1. ↑  CICA. Viitattu 17.7.2010
**Captivating Mary Carstairs** on vuonna 1915 ensi-iltansa saanut Bruce M. Mitchellin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkä romanttinen komediaelokuva, jonka pääosassa on Norma Talmadge. National Pictures Company toimi elokuvan tuotantoyhtiönä. *Captivating Mary Carstairs* oli Talmadgen ensimmäinen Hollywood-elokuva.

Elokuvan käsikirjoituksen laati Anthony Coldeway Henry Sydnor Harrisonin samannimisen romaanin (1910) pohjalta. *Captivating Mary Carstairs* kuvattiin Kalifornian Los Angelesin kaupunginosassa West Hollywoodissa, joka on nykyään itsenäinen kaupunki. *Captivating Mary Carstairsin* fiaskoksi muodostunut tuotanto johti elokuvan huonoon menestykseen. Elokuva oli saanut ensi-iltansa 27. elokuuta vuonna 1915 Hollywoodissa. Elokuvassa esiintyi myös Talmadgen Constance-sisar. Elokuvan nykyään oletetaan olevan kadonnut.

Juoni
-----

Mary Carstairsin isä, joka ei ole nähnyt tytärtään asumuseronsa jälkeen, palkkaa nuoren miehen kidnappaamaan hänet. Nuori mies, joka sieppaa Maryn satamassa, rakastuu häneen. Ennen kuin he palaavat herra Carstairsin talolle, he karkaavat naimisiin.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Norma Talmadge  | … |  Mary Carstairs
  |
|  Allan Forrest  | … |  
  |
|  Bruce M. Mitchell  | … |  
  |
|  Jack Livingston  | … |  
  |
|  Constance Talmadge  | … |  avustaja
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Captivating Mary Carstairs (1915) Turner Classic Movies – TCM.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 29.6.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Captivating Mary Carstairs *silentera.com*. TCM.com. Viitattu 29.6.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Captivating Mary Carstairs* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Captivating Mary Carstairs* AllMoviessa. (englanniksi)
**Kpomassè** on kaupunki, arrodissementti ja piirikunta Etelä-Beninin Atlantiquen departementissa. Piirikunnan pinta-ala on 305 neliökilometriä ja vuonna 2013 sen asukasluku oli 67 648 henkeä.

Kpomassèn koulutus- ja tuotantokeskus perustettiin vuonna 1999 YK:n pakolaisasiain päävaliokunnan aloitteesta. Kpomassè-keskuksen tavoitteena on minimoida pakolaisten läsnäolon vaikutus Beninin kehitysohjelmiin. Keskus rohkaisee pakolaisten yhteiskunnallista ja taloudellista integroitumista maahan sekä tarjoaa väestölle taitoja tuotantomenetelmien hallinnan tekniikoissa maatalouden (karjanhoito, kalanviljely, kasvien tuotanto, pienimuotoinen jalostus jne.) ja käsitöiden aloilla.

Aluejako
--------

Kpomassèn piirikunta on jaettu yhdeksään arrondisementtiin:

* Aganmalome
* Agbanto
* Agonkanme
* Denome
* Dekanme
* Segbeya
* Segbogue
* Tokpa-Dome
* Kpomasse

Viitteet
--------

1. ↑  (en) GeoNames, 2005View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Tableau 2 : Effectifs de population par département, commune et arrondissement au RGPH4 *RGPH4 : QUE RETENIR DES EFFECTIFS DE POPULATION EN 2013 ?*.  2015. REPUBLIQUE DU BENIN.  (ranskaksi)
3. ↑  KPOMASSE *Center Songhai*. Songhaï Center. Viitattu 3.3.2019. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kpomassè
Lontoon laivastosopimuksen mukaisesti hävitetty *HMS Tiger*.
Lontoon laivastosopimuksen mukaisesti harjoitusalukseksi muutettu *Hiei*.
**Lontoon laivastosopimus** solmittiin 22. huhtikuuta 1930 Italian, Japanin, Ranskan, Britannian ja Yhdysvaltain välillä. Sopimuksella säädeltiin sukellusvenesodankäyntiä ja rajoitettiin laivastovarustelua.

Sopimus laajensi Washingtonin laivastosopimuksen ehtoja. Sen solmiminen oli jatkoa vuonna 1927 keskeytyneelle Geneven laivastokonferenssille, jossa ei ollut päästy sopuun Britannian ja Yhdysvaltain välisten erimielisyyksien vuoksi.

Sopimuksen osapuolet sitoutuivat olemaan rakentamatta uusia taistelulaivoja ja lentotukialuksia vuoteen 1937. Myös joukko taistelulaivoja ja lentotukialuksia tuli romuttaa. Olemassa olevia aluksia sitouduttiin olemaan muuntamatta lentotukialuksiksi. Rakennettavien sukellusveneiden uppouma rajoitettiin 2 032 tonniin. Sopimus sääti ylärajan vuoteen 1937 mennessä rakennettavien risteilijöiden (yli 155 mm tykeillä varustettujen raskaiden risteilijöiden ja kevyemmin aseistettujen kevyiden risteilijöiden), hävittäjien ja sukellusveneiden yhteenlasketulle tonnimäärälle sekä kunkin alusluokan kokonaistonnimäärälle erikseen.

Sukellusvenesotaa koskevat artiklat julistivat, että sukellusveneitä koski sama kansainvälinen oikeus kuin pinta-aluksia. Lisäksi kauppa-alusta, joka ei joko kieltäytynyt pysähtymästä tai tehnyt aktiivista vastarintaa, ei saanut upottaa, ennen kuin sen miehistö ja matkustajat oli toimitettu turvaan.

Seuraava laivastovarustelun rajoitusyritys oli vuoden 1932 Geneven toinen laivastokonferenssi.

Aiheesta muualla
----------------

* Laivastosopimuksen teksti
Sindh Pakistanin kartalla
**Sindh** (sindhiksi سنڌ, *Sindh*, urduksi ‏سندھ‎, *Sindh*) on Pakistanin eteläisin provinssi. Sen pinta-ala on 140 914 km² ja asukasluku noin 40 miljoonaa. Sindhin pääkaupunki on Karachi.

Indusjoki virtaa Sindhin halki. Osa Sindhiä on hedelmällistä ja tärkeää maatalousmaata. Intian rajalla provinssin eteläosassa levittäytyy Tharin autiomaa.

Sindhin provinssin yleisimpiä kieliä ovat sindhi ja urdu. Sindh oli ensimmäisiä alueita Etelä-Aasiassa, johon islaminusko levisi. Sindhissä vallitsee subtrooppinen ilmasto. Kesällä voi olla 46 astetta lämmintä, mutta joulu-tammikuussa lämpötila on vain muutamia asteita nollan yläpuolella. Vuotuinen sademäärä, noin 150–200 mm, kertyy pääosin heinä- ja elokuun aikana.

Arabivalloitus 700-luvun alussa
-------------------------------

Sindhin arabivalloituksesta on tietoa vain vähän, ja sekin on peräisin myöhäisistä lähteistä. Vuoden 711 jälkeen ismaeliitit olivat nykyiseen Pakistaniin kuuluvassa Sindhissä. Valloituksesta kertoo lyhyesti Bagdadissa vaikuttanut Baladhuri (820–892), ja ainoa sindhiläinen lähde on vuodelta 1261 tekijänä Cachnamah. Tämä on nähtävästi päässyt käyttämään varhaisia arabilähteitä, mukaan lukien Baladhur. Cachnamah korostaa kahta asiaa, kuvernöörin keskeistä asemaa valloituksen ohjaajana sekä ennustajien ja viisaiden miesten varoituksia, että arabivalloitus oli ennalta määrätty. Näiden kahden raportin ilmoittamia kaupunkeja ei ole varmuudella tunnistettu.

Merkittäviä kaupunkeja
----------------------

* Hyderabad
* Karachi
* Larkana
* Mirpurkhas
* Sukkar
* Sukkur

Lähteet
-------

* Kennedy, Hugh: *The Great Arab Conquests*. Phoenix, 2007. ISBN 978-0-7538-2389-7.
* Ohlig, Karl-Heinz: *Weltreligion Islam. Eine Einführung*. Mathias Grünewald Verlag, 2000. ISBN 3-7867-2273-0. (saksaksi)

### Viitteet

1. ↑  Ohlig, 2000, s. 227–235
2. ↑  Kennedy 2007, s. 296–297

* Provinssihallinnon virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)

Pakistanin hallintoalueet
**Maakunnat:**  Balochistan |  Khyber Pakhtunkhwa |  Punjab |  Sindh

**Territoriot:**: Pakistanin pääkaupunkialue

**Alueet Kashmirissa:** Azad Kashmir Azad Kashmir | Gilgit-Baltistan
Senegalin alue 1800-luvun puolessavälissä. Sine lännessä lähellä Atlantin rannikkoa.
**Sine** (myös *Sin*, *Siin*) oli sererien muodostama valtio 1500-luvulta 1800-luvun lopulle saakka. Se sijaitsi nykyisen Senegalin länsiosassa Baolin ja Saloumin välisellä alueella.

Sererit muuttivat alueelle Senegaljoen laaksosta sulattaen itseensä osan aikaisemmasta mandinkaväestöstä. Sine syntyi 1400-luvun lopulla Kaabusta tulleen Gelwar-hallitsijasuvun johdolla. Se vapautui Djolofin ylivallasta 1500-luvun puolivälissä.

Sinen hierarkkisen yhteiskuntajärjestyksen muodostivat mandinkahallitsijat, sereriylimystö, maanviljelijät, käsityöläiskastit ja eri orjaryhmät. Wolofeista poiketen sererit vastustivat pitkään islamin leviämistä. He kävivät kauppaa eurooppalaisten kanssa Joalin satamassa. Ranskalaiset liittivät Sinen Senegalin siirtomaahan vuonna 1891, mutta sen *bur*-nimellä kutsut hallitsijat säilyttivät muodollisen asemansa vuoteen 1969 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 366. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
2. ↑  Clark, A. Francis & Phillips, Lucie Colvin: *Historical Dictionary of Senegal*, s. 246–247. Metuchen & London: Scarecrow Press, 1994. ISBN 0-8108-2747-6.
**Kra** on suomalainen vuonna 1981 perustettu progeyhtye, joka sekoittaa musiikissaan huumorin keinoin mitä erilaisimpia musiikkityylejä eri maiden kansanmusiikista länsimaisen rytmimusiikin tyyleihin: eteläamerikkalaisia rytmejä, reggaeta, makedonialaista kansanmusiikkia, poppia, jazzia, Indonesian gamelania, rockia ja taidemusiikkia. "Koomisen vallankumouksen armeijaksi" itseään kutsuvan yhtyeen johtohahmoja ovat Helsingin konservatoriossa opiskelleet Stäni Steinbock ja Reijo "Reizu" Lainela.

Yhtyeen synty juontaa juurensa Yleisradion syksyllä 1979 järjestämään sävellyskilpailuun, jonka tuore Kra-niminen kokoonpano voitti ja sai palkinnoksi yhden työpäivän neliraitastudiossa. Sen aikana äänitettiin ja miksattiin yhtyeen ensimmäinen single "Pikku poliitikko / Udas Rehana", joka julkaistiin vuonna 1981 Kra Records -levymerkillä. Sillä soittivat Steinbockin ja Lainelan lisäksi Lasse Lundbom (rummut), Björn Hellström (puhaltimet), Janne Strömberg (tuuba) ja Janne Tapper (viulu ja laulu). Ensimmäinen albumi *Doing The Impossibull* ilmestyi vuonna 1986 Uffe Ahrenbergin Megafon Records -merkillä ja toinen, nimeltään *Still Going Sproing*, Olarin Musiikin kautta vuonna 1990. Kra esiintyi ensi kerran Helsingin yliopiston juhlasalissa vuonna 1981, ja vuoteen 1987 sen riveissä oli käynyt jopa 60 ihmistä.

Stäni Steinbock muutti 1980-luvun puolivälissä Tukholmaan ja sai sitten Vaasasta paikan Wasa Teaterin äänisuunnittelijana. Tämän myötä yhtye jäi pitkälle tauolle, kunnes kokoontui uudelleen vuonna 2000 juhlimaan 20-vuotista toimintaansa. Tuolloin julkaistiin myös muutama uusi kappale alle 20 minuutin mittaisella CD-levyllä *Guttural Shock*.

Stäni Steinbock on sittemmin julkaissut omalla nimellään albumit *Kantele karkuteillä* (Doinx Doinx Music, 2010) ja *Krazy kantele* (Digelius Music, 2019). Yhtyeen toinen keskeinen henkilö Reijo Lainela väitteli vuonna 2010 filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa aiheenaan indonesialainen musiikki ja teatteri.

Lähteet
-------

1. ↑  Poimintoja: Televisio.  *Helsingin Sanomat*, 20.7.1991. Näköislehti (maksullinen).
2. 1 2  Korhonen, Asser: Se vähemmän tunnettu Steinbock.  *Helsingin Sanomat*, 10.1.1987, s. 12. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 1.11.2022.
3. 1 2  Kra discogs.com -sivustolla (englanniksi)
4. ↑  Stäni Steinbock – Kantele vei jazzista etnoon *Sveriges Radio*.  24.11.2019. Viitattu 1.11.2022.
5. ↑  Krazy kantele *digeliusmusic.com*.  Arkistoitu 1.11.2022. Viitattu 1.11.2022.
6. ↑  Lainela, Reijo *kansalliskirjasto.finna.fi*. Viitattu 1.11.2022.
**Sincina** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Se sijaitsee viisi kilometriä Koutialasta etelään. Kunnassa on 19 000 ja kylässä 9 700 asukasta (vuonna 2009).

Maantiede ja ilmasto
--------------------

Sincinan kunta rajoittuu pohjoisessa Koutialan ja Yognogon, idässä Nafangan, etelässä Koloniguén ja Kapalan ja lännessä N’Goutjinan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Sadekaudella sen läpi virtaa väliaikainen joki. Luonnonvarainen kasvillisuus on heinä- ja metsäsavannia.

Alue kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 700–900 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuusta lokakuuhun. Keskilämpötilat vaihtelevat 23 ja 31 asteen välillä.

Asutus
------

Kuntaan kuuluu seitsemän kylää: Bania, Kaniko, Nampossela, N’Goukan, Sincina, Try I ja Try II. Asukkaiden enemmistön muodostavat miniankat. Lisäksi on senufoja, bambaroita, fulbeja, boboja ja dogoneja. Miniankat ovat enimmäkseen kääntyneet muslimeiksi, mutta pitävät kiinni animistisista perinteistään. Kunnassa on myös kristittyjä.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Kunnan läpi kulkevat Koutialan ja Sikasson välinen maantie RN11 sekä Koutialasta Kouryyn johtava RN12.

Sincinan kunta sijaitsee Malin tärkeimmällä puuvillanviljelyalueella. Viljelyn organisoinnista vastaa Compagnie Malienne pour le Développement des Textiles -yhtiö, joka myös ostaa talonpoikien tuottaman puuvillan. Tärkeimmät viljakasvit ovat hirssi, durra ja maissi. Muita viljelykasveja ovat lehmänpapu, maapapu, fonio, seesami ja teehibiskus (dah). Puutarhoissa kasvatetaan vihanneksia ja hedelmiä kuten mangoa ja banaania.

Maanviljelyyn integroitu karjanhoito perustuu laiduntamiseen. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, vähäisessä määrin hevoset ja siat sekä siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.

Kunnassa toimii seitsemän alakoulua, 11 lukutaitokeskusta ja terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.

Lähteet
-------

* Diarra, Fatoumata Seydou: Évaluation de la contribution des arbres et arbustes fourragers indigènes au bien-être socio-économique des paysans du terroir de Koutiala, au Mali *plg.ulaval.ca*.  2010.  Arkistoitu 11.3.2018. Viitattu 10.3.2018.
* Patetsos, Emmanuelle: Enjeux et perspectives pour les paysans de la zone cotonnière du Mali: cas de la commune de Sincina *agritrop.cirad.fr*.  2003. Viitattu 10.3.2018.
* Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Sincina 2006-2008 *fsg.afre.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 10.3.2018.

### Viitteet

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 10.3.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.3.2018.
3. 1 2  Patetsos, s. 26.
4. 1 2 3 4  Plan, s. 5.
5. ↑  Diarra, s. 8.
6. ↑  Diarra, s. 8–9.
7. ↑  Patetsos s. 22.
8. ↑  Diarra, s. 10.
9. ↑  Plan, s. 4.
10. ↑  Patetsos, 21.
11. ↑  Patetsos, s. 29–37.
12. ↑  Patetsos, s. 38–39.
13. ↑  Plan, s. 10.
**Zia Mohiuddin Dagar** (1929 Udaipur, Rajasthan – 1990) oli intialainen rudra vinan soittaja.

Dagar syntyi dhrupadperinnettä vaalineeseen muusikkosukuun. Hänen isänsä Ziauddin Dagar toimi hovimuusikkona Udaipurissa. Hänen isoisänsä oli Zakiruddin Khan. Hän kuului *Dagar gharanan* eli Dagarien koulukunnan yhdeksänteentoista sukupolveen. Hänen veljensä oli Zia Fariduddin Dagar, ja Moinuddin sekä Aminuddin Dagar olivat hänen serkkujaan. Zia Mohiuddin Dagar sai opetusta isältään. Vuonna 1968 hän teki ensimmäisen levytyksensä itse suunnittelemallaan rudra vinalla. Sen rakentamista ennen hän oli toiminut sitaristina.

Dagar teki yhteistyötä muiden muassa Zia Fariduddin Dagarin, Aminuddin Dagarin ja Taranath Raon kanssa. Suurilta osin hänen ansiotaan oli rudra vinan elvyttäminen solistisena konserttisoittimena. Zia Mohiuddin Dagarin oppilaiden joukossa oli hänen poikansa Bahauddin Dagar. Hänellä oli myös ulkomaalaisia oppilaita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Zia Mohiuddin Dagar (1929-1990) Bibliothèque nationale de France Data
2. 1 2 3 4  Zia Mohiuddin Dagar Country and Eastern
3. ↑  Booklet Raga Records
4. 1 2  USTAD ZIA MOHIUDDIN DAGAR: TWO NEW LIVE RECORDINGS FROM 1986 Folk Radio
5. ↑  A duet between voice and rudra veena by masters of the dhrupad genre Scroll.in


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kansainvälisen lentopalloliiton (FIVB) **Swatch FIVB World Tour** on korkein Beach Volleyball turnaussarja. World Tourin rankingin mukaisesti parhaat parit selviytyvät myös lajin MM- ja Olympiaturnauksiin.

Turnaussarja kulkee suurimman sponsorinsa nimellä. Swatch on rannekello- ja ajanottovälinevalmistaja. Naisilla kertyy kesän aikana turnauksia 18 kappaletta, kun taas miehet pelaavat 19 turnausta.

Swatch FIVB World Tour Maarianhamina
------------------------------------

Maarianhaminassa järjestettiin 14-19.8.2007 ensimmäistä kertaa beach volleyn World Tourin eli Swatch FIVB World Tourin osakilpailu.

Maarianhaminan turnaus järjestettiin ensimmäistä kertaa FIVB:n historiassa yhteistyönä kahden eri maan Lentopalloliiton kanssa, sillä Maarianhaminan turnaushakemusta tuki myös Ruotsin Lentopalloliitto. 

Suomalaisia pelaajia nähtiin turnauksessa runsaasti. Suoraan pääsarjaan suomalaisista pääsivät Nyströmin siskokset Emilia ja Erika, sekä Suomen menestynein naislentopalloilija Riikka Lehtonen yhdessä parinsa Tanja Eteläahon kanssa. Miehissä suoraan pääsarjasta aloittivat Anssi Hakala / Toni Kankaanpää ja Lauri Hakala / Jaakko Keskitalo. Kukaan suomalaispareista ei selviytynyt loppuotteluihin.
**Swartbergin vuoristo** on Etelä-Afrikan lounaisosassa sijaitsevan Länsi-Kapin korkein vuoristo. Sen korkein kohta on 2325 metriä ja matalimmat alueet ovat 700 metrin korkeudessa. Vuoristo on enimmäkseen hiekkakivimassiivia. Sinne pääsee useita päivävaellusreittejä pitkin ja myös pitempää reittiä, jonka kulkemiseen menee noin viisi päivää. Vuoriston solista yksi on Swatbergin sola, joka sijaitsee lähellä Prince Albertin ja Oudtshoornin kaupunkeja. Solasta etelään sijaitsee Little Karoon autiomaa ja pohjoispuolella sijaitsee Great Karoon autiomaa. Vuoristossa on paljon keväällä kukkivia kasveja ja syksyllä kukkivia kasveja ovat proteat. Alueella on 130 lintulajia, muun muassa medestäjiä, kapinmesikoita, kirjokalastajia ja kolme kotkalajia. Alueella on myös antilooppeja ja kalliotamaaneja.

Lähteet
-------

1. ↑  "Swartbergin vuoristo", *501 luonnonihmettä, jotka on nähtävä edes kerran eläessään*, s. 198. Alkuperäinen teos: 501 Must-visit Natural Wonders. Suomentanut Juuso Aarnio. Helsinki: Readme.fi, 2010. ISBN 978-952-220-248-2.
Swansonin laki. Käyrä kuvaa aurinkosähköpaneeleiden hintakehitystä.
**Swansonin lain** mukaan aurinkosähkökennojen hinta laskee 20 prosenttia aina kun kaikkien tuotettujen kennojen kokonaismäärä kaksinkertaistuu. Kustannukset puolittuvat noin kymmenessä vuodessa. Laki on saanut nimensä Richard Swansonin mukaan joka perusti SunPower Corporation nimisen aurinkopaneelitehtaan. Swansonin lakia on verrattu Mooren lakiin. Piikiteeseen perustuvan aurinkosähkökennon hinta on romahtanut: vuonna 1977 yksi watti maksoi 76,67 dollaria, mutta 2014 enää 0,36 dollaria.

Käsitettä Swansonin laki käytettiin ensimmäistä kertaa The Economist lehdessä loppuvuodesta 2012.Vastoin yleistä luuloa Swanson ei ollut ensimmäinen joka teki tämän havainnon. Swanson käytti sitä yleisesti kuvaamaan oppimista ja harjaantumista. Se kehitettiin ja otettiin käyttöön lentokoneteollisuudessa 1930-luvun puolivälissä. Se levisi laajalti aurinkosähkökennoteollisuuden käyttöön 1990-luvun puolivälissä.

Katso myös
----------

* aurinkoenergia

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Geoffrey Carr. "Sunny Uplands: Alternative energy will no longer be alternative", *The Economist*, 2012-11-21. Luettu 2012-12-28.
3. 1 2  Staff writer. "Pricing Sunshine", *The Economist*, 2012-12-28. Luettu 2012-12-28.
4. ↑  R. M. Swanson (2006). "A vision for crystalline silicon photovoltaics". *Progress in Photovoltaics: Research and Applications* **14**: 443–453. doi:10.1002/pip.709.
5. ↑  T. P. Wright (1936). "Factors affecting the costs of airplanes". *Journal of the Aeronautical Sciences* **3**: 122–128. doi:10.2514/8.155.
6. ↑  G. J. Schaeffer, E. Alsema, A. Seebregts, L. Beurskens, H. de Moor, W. van Sark, M. Durstewitz, M. Perrin, P. Boulanger, H. Laukamp, C. Zuccaro: Learning from the Sun *Energy Research Centre of the Netherlands*. Viitattu 15.8.2013.
**Stazzona** on kunta Comon maakunnassa Lombardian hallintoalueella Italiassa. Se sijaitsee noin 70 kilometriä Milanosta pohjoiseen ja noin 40 kilometriä Comosta koilliseen. Sen asukasluku oli 672 (31. joulukuuta 2004) ja sen pinta-ala oli 7,5 km² .

Stazzonan naapurikuntia ovat Consiglio di Rumo, Dongo ja Germasino.

Lähteet
-------

1. ↑  All demographics and other statistics: Italian statistical institute Istat.

Comon maakunta
Albavilla | Albese con Cassano | Albiolo | Alserio | Alta Valle Intelvi | Alzate Brianza | Anzano del Parco | Appiano Gentile | Argegno | Arosio | Asso | Barni | Bellagio | Bene Lario | Beregazzo con Figliaro | Binago | Bizzarone | Blessagno | Blevio | Bregnano | Brenna | Brienno | Brunate | Bulgarograsso | Cabiate | Cadorago | Caglio | Cagno | Campione d’Italia | Cantù | Canzo | Capiago Intimiano | Carate Urio | Carbonate | Carimate | Carlazzo | Carugo | Casasco d’Intelvi | Caslino d’Erba | Casnate con Bernate | Cassina Rizzardi | Castelmarte | Castelnuovo Bozzente | Castiglione d’Intelvi | Cavargna | Cerano d’Intelvi | Cermenate | Cernobbio | Cirimido | Claino con Osteno | Colonno | Colverde | Como | Corrido | Cremia | Cucciago | Cusino | Dizzasco | Domaso | Dongo | Dosso del Liro | Erba | Eupilio | Faggeto Lario | Faloppio | Fenegrò | Figino Serenza | Fino Mornasco | Garzeno | Gera Lario | Grandate | Grandola ed Uniti | Gravedona ed Uniti | Griante | Guanzate | Inverigo | Laglio | Laino | Lambrugo | Lasnigo | Lezzeno | Limido Comasco | Lipomo | Livo | Locate Varesino | Lomazzo | Longone al Segrino | Luisago | Lurago Marinone | Lurago d’Erba | Lurate Caccivio | Magreglio | Mariano Comense | Maslianico | Menaggio | Merone | Moltrasio | Monguzzo | Montano Lucino | Montemezzo | Montorfano | Mozzate | Musso | Nesso | Novedrate | Olgiate Comasco | Oltrona di San Mamette | Orsenigo | Peglio | Pianello del Lario | Pigra | Plesio | Pognana Lario | Ponna | Ponte Lambro | Porlezza | Proserpio | Pusiano | Rezzago | Rodero | Ronago | Rovellasca | Rovello Porro | Sala Comacina | San Bartolomeo Val Cavargna | San Fedele Intelvi | San Fermo della Battaglia | San Nazzaro Val Cavargna | San Siro | Schignano | Senna Comasco | Solbiate | Sorico | Sormano | Stazzona | Tavernerio | Torno | Tremezzina | Trezzone | Turate | Uggiate-Trevano | Val Rezzo | Valbrona | Valmorea | Valsolda | Veleso | Veniano | Vercana | Vertemate con Minoprio | Villa Guardia | Zelbio
Max Warburg, 1905.
**Max Moritz Warburg** (5. kesäkuuta 1867 – 26. joulukuuta 1946) oli Warburg-sukuun kuuluva saksalainen pankkiiri, joka toimi Hampurissa, Saksassa. Max Warburg johti suvun hampurilaista M. M. Warburg & Co. -pankkia. Max Warburgin veljiä olivat Paul Warburg ja Felix Warburg. Henry Ford mainitsee Max Warburgin 1920-luvulla ilmestyneessä kirjasessaan *Kansainvälinen juutalainen*.

Ura
---

Max Warburg johti suvun hampurilaista M. M. Warburg & Co. -pankkia. Hänen veljensä Paul Warburg työskenteli kanssaan Hampurissa 1895–1902.

### Pariisin rauhansopimus 1919

Max Warburg avusti Saksan delegaatiota taloudellisena neuvonantajana vuonna 1919 ensimmäistä maailmansotaa seuranneessa Pariisin rauhankonferenssissa, joka kulminoitui Versaillesin rauhansopimukseen. Hänen Yhdysvaltoihin vuonna 1902 muuttanut ja vuonna 1911 kansalaisuuden saanut veljensä Paul Warburg johti Yhdysvaltain delegaatiota.*lähde?*

### IG Farben

Max Warburg oli saksalaisen Interessen-Gemeinschaft Farbenindustrie AG:n eli IG Farbenin hallituksessa. IG Farben oli maailman suurin kemianteollisuuden yritys. Hänen veljensä Paul Warburg oli IG Farbenin kokonaan omistaman Yhdysvaltain-tytäryhtiön hallituksessa. Toisen maailmansodan päätyttyä Nürnbergin sotasyyllisyysoikeudenkäynneissä 24 IG Farbenin johtajaa tuomittiin, mutta Max Warburg ei lukeutunut syytettyihin.

### Saksan keskuspankki

Max Warburg toimi Hjalmar Schachtin alaisuudessa johtajana Reichsbankissa vuoteen 1938 asti, kunnes pakeni Yhdysvaltoihin.

Pako Yhdysvaltoihin
-------------------

Max Warburg pakeni perheensä kanssa, 38-vuotias poika Eric M. Warburg samana vuonna, Yhdysvaltoihin vuonna 1938 kansallissosialistien juutalaisvainon kiihtyessä. Hänen veljensä Paul ja Felix asuivat jo Yhdysvalloissa.

Yksityiselämä
-------------

Max Warburg oli suvun hampurilaisen pankin perustaneen saksalaisen Moses Warburgin jälkeläinen. Max Warburgin vanhemmat olivat Moritz Warburg (1838-1910) ja äiti Charlotte Oppenheim (1842-1921). Max Warburg avioitui Alice Magnuksen kanssa vuonna 1899. Pariskunta sai yhden lapsen, Eric M. Warburgin (1900–1990). Max Warburgin hauta sijaitsee Sleepy Hollow'n hautausmaalla Westchesterissä, New Yorkissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  WARBURG, MAX M *Jewish Virtual Library*. Viitattu 16.5.2016.
2. ↑  Paul M. Warburg *Federal Reserve History*.  Arkistoitu 16.3.2016. Viitattu 17.5.2016.
3. 1 2


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Max Wladimir von Beck
**Max Wladimir von Beck** (6. syyskuuta 1854 Wien – 20. tammikuuta 1943 Wien) oli itävaltalainen paroni ja valtiomies, joka toimi Itävallan pääministerinä vuosina 1906–1908. Hänen hallituksensa toteutti miesten yleisen äänioikeuden vuonna 1907.

Beck aloititi virkamiesuransa vuonna 1876 ja palveli vuodesta 1880 Itävallan maatalousministeriössä, jossa hän kohosi vuonna 1900 osastopäälliköksi. Hän toimi myös kruununprinssi Frans Ferdinandin neuvonantajana. Tullessaan kesäkuussa 1906 Itävallan pääministeriksi Beck peri edeltävältä hallitukselta kaksi ongelmaa: kiistellyn äänioikeusreformin ja kriisiytyneet kauppaneuvottelut Unkarin kanssa. Beck hallitus antoi joulukuussa 1906 lakiesityksen, joka takasi valtakunnanneuvoston (*Reichsrat*) vaaleissa miehille yleisen äänioikeuden ja eri kansallisuusryhmille suhteellisen edustuksen. Keisari vahvisti lain tammikuussa, ja ensimmäiset sen mukaiset vaalit pidettiin myöhemmin samana vuonna. Beckin hallitus jatkoi vallassa myös vaalien jälkeen. Se nojasi pääasiassa konservatiivisten puolueiden tukeen. Beckin hallitus laajensi myös sosiaalivakuutusta ja kansallisti rautateitä. Beck menetti Frans Ferdinandin tuen vastustettuaan Bosnia-Hertsegovinan liittämistä Itävalta-Unkariin. Hän joutui eroamaan pääministerin tehtävistä 15. marraskuuta 1908.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Max Wladimir, baron von Beck (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 13.7.2013.
2. ↑  Austria (domestic affairs 1878–1908) (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 13.7.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sopulinkallioinen** (*Erigeron borealis*) on monivuotinen asterikasveihin kuuluva arktisten alueiden ja vuoristojen kasvi. Sitä tavataan lähinnä Pohjois-Euroopassa. Suomessa laji on hyvin harvinainen ja rauhoitettu.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Sopulinkallioinen kasvattaa 15–25 cm pitkän haarattoman, toisinaan kaarevan varren. Varsi on harmaakarvainen ja usein punaruskea. Kasvin ruusukelehdet ovat lusikkamaisia tai vastapuikeita. Varsilehdet ovat suippoja, joskus myös otakärkisiä. Mykeröitä on tavallisesti yksi, hyvin harvoin kaksi tai kolme. Mykeröt koostuvat kolmenlaisista kukista. Keskellä on torvikukkia, laidoilla kielikukkia ja näiden välissä yksi kiehkura välikukkia. Kukka on aluksi valkoinen mutta muuttuu pian sinipunaiseksi. Sopulinkallioinen kukkii heinä-elokuussa.

Sopulinkallioinen risteytyy ainakin tunturikallioisen (*Erigeron uniflorus*) kanssa.

Levinneisyys
------------

Sopulinkallioista tavataan Islannissa, arktisilla alueilla Fennoskandiassa ja Jäämeren tuntumassa Pohjois-Venäjällä. Fennoskandiassa laji on yleinen Norjassa. Ruotsissa ja Kuolan niemimaalla esiintymiä on jonkin verran. Suomessa sopulinkallioista tavataan ainoastaan Enontekiöllä Käsivarren suurtuntureilla. Laji löydettiin Suomesta ensi kerran vuonna 1867. Suomen kasvustot liittyvät Norjan esiintymiin.

Elinympäristö
-------------

Suomessa sopulinkallioista tavataan tuntureiden metsänrajalla ja alapaljakalla korkeimmillaan 850 metrissä. Muulla, esimerkiksi Pohjois-Norjassa, laji kasvaa meren pinnan tasolla saakka ja Etelä-Norjassa aina 1 600 metriin asti. Kasvupaikat ovat avoimia ja jyrkkiä tunturiniittyjä, ketomaisia kankaita ja kalliokielekkeitä. Sopulinkallioista on tavattu myös tunturikoivikoista. Laji on kalkinsuosija. Suomessa lajia uhkaa lähinnä laiton keräily.

Lähteet
-------

* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
* Väre, Henry: *Sopulinkallioinen*. Teoksessa *Uhanalaiset kasvimme*. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 151.

### Viitteet

1. ↑  Luonnonsuojeluasetuksessa tauhoitetut lajit Viitattu 13.9.2010.
2. ↑  Retkeilykasvio 1998, s. 411.
3. 1 2 3  Väre 1997, s. 151.
4. 1 2 3  Den virtuella floran: Rosenblinka (ruotsiksi) Viitattu 13.9.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2020: Sopulinkallioisen levinneisyys Suomessa
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Sopulinkallioinen (*Erigeron borealis*)
* ITIS: *Erigeron borealis* (englanniksi)
* United States Department of Agriculture (USDA): *Erigeron borealis* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q4354468
* Wikispecies: Erigeron borealis
* CoL: 6GNL3
* EUNIS: 154210
* GBIF: 3147301
* iNaturalist: 162456
* IPNI: 93610-2
* IRMNG: 10206224
* ITIS: 35830
* NBN: NBNSYS0000004437
* NCBI: 91254
* Open Tree of Life: 173168
* Plant List: gcc-123325
* PLANTS: ERBO2
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:93610-2
* Tropicos: 2710054
* VASCAN: 3077
* WFO: wfo-0000024139
* WoRMS: 1109101

 |

 |