recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Walfrid Lehto noin 30-vuotiaana.
**Walfrid Olganpoika Lehto** (11. toukokuuta 1896 Jämsä – 4. tammikuuta 1946 Jämsä) oli amerikansuomalainen baritonilaulaja, joka käytti taiteilijanimeä **Volpi Leuto**. Hän levytti vuosina 1928–1929 yhteensä kaksikymmentä laulua gramofonilevyille New Yorkissa.

Lehto oli kotoisin Jämsän Hassista ja oppi laulamaan kotiseutunsa pappilassa. 30 vuoden iässä hän antoi konsertteja Helsingissä muun muassa Leo Funtekin kanssa. Lokakuussa 1926 *Helsingin Sanomat* kertoi hänen lähteneen Yhdysvaltoihin ja aikovan pitää siellä konserttikiertueen kapellimestari Jukka Mäkirinteen avustamana. Lehto asettui New Yorkiin, jossa toimi kahvila- ja oopperalaulajana. Hän teki siellä myös äänilevyjä muun muassa italialaisen Alfredo Cibellin sekä suomalaisten Margherita Violanten (Margit Schauman) ja Annie Mörkin kanssa. Lehto asui Yhdysvalloissa kahdeksan vuotta, kunnes lauluäänensä heikennyttyä palasi 1930-luvulla Suomeen. Vuosikymmenen lopulla hän antoi laulutunteja Helsingin Katajanokalla. Hän kuoli köyhänä kotikylässään Jämsässä vuonna 1946.

Lähteet
-------

1. ↑  Walfrid Olganpoika Lehto *Geni.com*.  24.5.2018. Viitattu 9.6.2018. (englanniksi)
2. ↑  Leuto, Volpi *Fono.fi-äänitetietokanta*. Viitattu 9.6.2018.
3. ↑  Hakutulos esittäjälle Leuto Volpi 9.6.2018.  Arkistoitu 10.2.2018. Viitattu 9.6.2018.
4. ↑  Laulaja Walfrid Lehto matkusti täältä t. k. 2. p:nä Amerikkaan....  *Helsingin Sanomat*, 5.10.1926, s. 6. Näköislehden aukeama (tilaajille).
5. ↑  Walfrid Volpi Leuto. Laulutunnit alkaneet. Uusia oppilaita otetaan. Kruunuvuorenkatu 3 A 6. (pikkuilmoitus).  *Helsingin Sanomat*, 9.10.1938, s. 3. Näköislehden aukeama (tilaajille).
6. ↑  Karjalainen, Hannu: Kimmo Jokinen - Hassin kyläkirja *Keskisuomalainen*.  16.11.2011. Viitattu 9.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Volpi Leuto ja Östman Stein-orkesteri v. 1928: "Elomme päivät", YouTube

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Niko Piiparinen** (s. 17. heinäkuuta 1989 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi urallaan 61 ottelua SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ssa. Hän edusti HIFK:n lisäksi myös Mestis-seuroja Kiekko-Vantaa ja HCK. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Piiparisen vahvuudet olivat pelinlukutaito, luovuus ja ulottuvuus.

Ura
---

### Seuraura

Piiparinen on HIFK:n oma kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Helsingin Jääkiekkoklubissa ja HooCeessa, josta Piiparinen palasi HIFK:hon 17-vuotiaana kaudeksi 2006–2007. Hän voitti joukkueessa A-nuorten SM-hopeaa 2010 ja SM-pronssia 2007. Piiparinen pelasi kaudella 2009–2010 kaksi SM-liigaottelua. Hän teki liigadebyyttinsä 19. marraskuuta 2009 vierasottelussa Espoo Bluesia vastaan. Piiparinen sai ottelussa yhden syöttöpisteen syötettyään myös liigassa debytoineen Teemu Tallbergin tekemän maalin.

Toukokuussa 2010 Piiparinen teki 2+1-vuotisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa. Hän pelasi kaudella 2010–2011 kahdeksan SM-liigaottelua ilman tehopisteitä, mutta suurin osa Piiparisen kaudesta kului lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa, jossa hän teki tehot 3+3=6. Joukkue on tullut Piipariselle tutuksi myös kaudella 2011–2012.

Piiparinen pelasi myös kausien 2012–2013 ja 2013–2014 aikana sekä HIFK:ssa että Mestiksessä. HIFK:ssa runkosarjaotteluita kertyi kahden kauden aikana yhteensä 18 ja lainalla mestiksen HCK:ssa 19. Pudotuspeleissä Piiparinen edusti keväällä 2013 HIFK:ta viiden ottelun ajan.

### Maajoukkueura

Piiparinen on pelannut neljä poikien maaottelua.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |
| 2009–2010 | HIFK | SM-liiga | 2 | 0 | 1 | 1 | 0 | – | – | – | – | – |
| 2010–2011 | Kiekko-Vantaa | Mestis | 19 | 3 | 3 | 6 | 10 | – | – | – | – | – |
|  | HIFK | SM-liiga | 8 | 0 | 0 | 0 | 2 | – | – | – | – | – |
| 2011–2012 | HIFK | SM-liiga | 28 | 1 | 3 | 4 | 35 | – | – | – | – | – |
| 2012–2013 | HIFK | SM-liiga | 10 | 0 | 1 | 1 | 0 | 5 | 0 | 1 | 1 | 0 |
|  | HCK | Mestis | 9 | 2 | 0 | 2 | 4 | – | – | – | – | – |
| 2013–2014 | HIFK | SM-liiga | 10 | 1 | 3 | 4 | 4 | – | – | – | – | – |
|  | HCK | Mestis | 10 | 1 | 2 | 3 | 4 | – | – | – | – | – |
| 5 kautta | yhteensä | SM-liiga | 56 | 2 | 8 | 10 | 41 | 5 | 0 | 1 | 1 | 0 |
| 4 kautta | yhteensä | Metsis | 41 | 6 | 6 | 12 | 18 | – | – | – | – | – |

Lähteet
-------

* Niko Piiparinen The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Niko Piiparinen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Niko Piiparinen Jatkoaika.comissa (Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Jatkoaika.com
2. 1 2 3 4  EliteProspects
3. ↑  Juuso Nieminen: HIFK:n salama-alku kuihtui vain kahteen pisteeseen  19.11.2009. Jatkoaika.com. Viitattu 1.7.2010.
4. ↑  Peltonen ja Riksman HIFK:n riveihin  5.5.2010. Jatkoaika.com. Viitattu 1.7.2010.
**Per Fredrik Laurén** (10. joulukuuta 1910 Paraisten maalaiskunta – 23. marraskuuta 1974 Turku) oli suomalainen poliitikko, varatuomari, maanviljelijä ja säästöpankinjohtaja. Laurén toimi RKP:n kansanedustajana vuosina 1962–1966 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Laurén toimi Paraisten maalaiskunnan kunnanvaltuuston sekä Paraisten kauppalan- ja kaupunginvaltuustojen puheenjohtajana. Laurén toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1962.

Laurén kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1928, suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1934 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1937. Laurén toimi Piikkiön tuomiokunnan notaarina 1936–1937, Kemiön piirin nimismiehenä 1938, asianajajana Helsingissä 1938–1939, Dragsfjärdin ja Hiittisten nimismiehenä 1939–1945, maanviljelijänä Paraisten maalaiskunnassa, myöhemmin kauppalassa ja kaupungissa vuodesta 1945, Paraisten säästöpankin toimitusjohtajana 1945–1973 sekä Dragsfjärdin kunnanvaltuuston sihteerinä 1940–1945.

Laurénin vanhemmat olivat maanviljelijä ja kansanedustaja Karl Fredrik Laurén ja Edith Johanna Johansson. Laurénin puoliso vuodesta 1938 oli Ester Maria Söderström.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Per Laurén *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1962–1966 |
| --- |
|  |
| RKP (13) | 
* Ehrnrooth
* Gestrin
* Högström
* Jungarå
* Korsbäck
* Laurén
* Lindh
* Nordfors
* Sundell
* Söderhjelm
* Tallgren
* Teir
* Wickman

 |
|  |
| Ahvenanmaa | 
* Andersson

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Per Ollén
**Lars *Per* Ollén** (3. joulukuuta 1845 Sorunda, Södermanland, Ruotsi − 2. toukokuuta 1904 Tukholma) oli ruotsalainen toimittaja, virsirunoilija ja raittiusliikkeen kannattaja.

Ollén opiskeli teologiaa, mutta voimistuva vapaakirkollinen liike sai hänet vuonna 1878 keskeyttämään opintonsa Uppsalan yliopistossa. Hän perusti lähetyskirjakaupan Tukholmaan ja johti sitä vuosina 1878−1898. Lankonsa A. P. Larssonin kanssa hän alkoi vuonna 1890 julkaista Tukholman ensimmäistä kristillistä viikkolehteä *Svenska Morgonbladet*, joka ilmestyi taloudellisista vaikeuksista huolimatta lähes 70 vuotta ruotsalaisen vapaakirkollisuuden, lähinnä Ruotsin lähetysliiton keskeisenä äänitorvena. Ollén toimi lehden päätoimittajana kuolemaansa saakka.

Hän oli raittiusliikkeen kannattaja ja rauhanaktivisti. Hän puolusti äänioikeuden laajentamista, koska se hänen mukaansa edistäisi raittiutta. Hän toimi useissa luottamustehtävissä vapaakirkoissa ja raittiusliikkeissä, muun muassa Ruotsin lähetysliiton (Svenska Missionsförbundet) hallituksessa.

Hän on yhdessä Joël Blomqvistin kanssa kirjoittanut hengellisen laulun "O hur saligt att få vandra" vuonna 1876. Kun laulu julkaistiin *Sabbatsklockan*- ja *Sanningsvittnet-*lehdissä. Tekijäksi mainittiin vain Blomqvist, mutta hän on myöhemmin tarkentanut tietoja ja Ollén on lisätty virren tekijäksi, tosin hänen osuutensa lienee ollut melko pieni.

Laulu on julkaistu myös muutamissa suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa. Ruotsin kirkon virsikirjassa se on virsi 300 "Autuaina kotiin käymme sekä *Seurakunta laulaa* -kirjassa laulu 505. Se on *Siionin kannel* -kirjassa laulu 492 "On niin autuasta päästä" ja *Hengellinen laulukirja* -kirjassa laulu 407 "On niin autuasta käydä".

Lähteet
-------

1. 1 2  [
Ollén, släkt Ollén, släkt] *sok.riksarkivet.se*. Viitattu 28.3.2022. (ruotsiksi)
2. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 73. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Sydämen mekaniikka** (*Jack et la mécanique du cœur*) on ranskalainen animaatioelokuva, joka perustuu Mathias Malzieun romaaniin *Sydämen mekaniikka* sekä Dionysos-yhtyeen konseptialbumiin *La Mécanique du Cœur*. Elokuvan ensiesitys oli vuonna 2013.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Jack syntyy maailman kylmimpänä yönä Edinburghissa vuonna 1874. Kätilönä toimii noitatohtori Madeleine, joka huomaa pian että vauvan sydän on umpijäässä. Madeleine poistaa jäätyneen sydämen ja asentaa tilalle käkikellon. Jackin äiti päättää, että lapsen on parempi jäädä Madeleinen luokse ja katoaa yöhön lapsen nukkuessa. Madeleine huolehtii pojasta kuin omastaan ja on huolissaan, miten Jackin heikko käkikellosydän kestää. Jackin on muistettava kolme kultaista sääntöä: kellon viisareihin ei saa koskea, ei saa vihastua eikä varsinkaan rakastua.

Jack on viettänyt lapsuutensa visusti kotona, mutta 10-vuotispäivänään hän pääsee ensimmäisen kerran kaupunkiin. Siellä hän kohtaa sattumalta nuoren tytön, neiti Acacian, joka esiintyy kadulla posetiivin kanssa. Tapaaminen on lyhyt, mutta Jack rakastuu Acaciaan ja haluaa löytää tämän uudelleen. Jack menee kouluun, mutta tyttöä ei löydy mistään. Sen sijaan Jack törmää Joe-nimiseen poikaan, joka on myös hullaantunut Acaciaan. Joe kiusaa Jackia koulussa vuosien ajan. Eräänä päivänä, kun Joe on jälleen Jackin kimpussa, Jack suuttuu ja hänen kellonsa käki tökkää vahingossa Joen silmään. Jack luulee tappaneensa Joen. Jack juoksee kotiin, ja Madeleine auttaa hänet pakoon. 

Jack on saanut selville, että neiti Acacia on muuttanut Andalusiaan ja lähtee etsimään tätä sieltä. Jack matkustaa ensin junalla Pariisiin, missä hän kohtaa Georges Mélièsin. Mekaniikasta kiinnostunut, filmikameraa rakenteleva mies osaa korjata myös Jackin sydäntä. He lähtevät yhdessä jatkamaan matkaa kohti Andalusiaa. Parivaljakko löytää lopulta sirkuksen, jossa Acacia esiintyy. Lähes sokea Acacia ei ensin tunnista Jackia. Kun Jack saa lopulta ilmaistua, kuka hän on ja paljastaa tunteensa Acaciaa kohtaan, he päättävät paeta sirkuksesta. Ennen kuin he ehtivät lähteä, paikalle ilmaantuu Jackin vanha vihamies Joe. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Ääninäyttelijät
---------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Englanninkielinen** | **Suomenkielinen** | **Rooli** |
| Mathias Malzieu | Samuel Harjanne | Jack |
| Olivia Ruiz | Saara Lehtonen | neiti Acacia |
| Grand Corps Malade | Joonathan Kettunen | Joe |
| Marie Vincent / Emily Loizeau | Katja Aakkula | Madeleine |
| Jean Rochefort | Markus Niemi | Georges Méliès |
| Rossy de Palma | Anna Laulumaa | Luna |
| Babet | Elise Langenoja | Anna |
| Arthur H (Arthur Higelin) | Arto Nieminen | Arthur |
| Dani (Danièle Graule) | Elise Langenoja | Brigitte Helm |
**Veronica** (kuollut 1. vuosisadalla) on pyhimys, jonka kerrotaan antaneen Jeesukselle liinan, johon pyyhkiä kasvonsa tiellä ristiinnaulituksi, jolloin siihen muodostui miehen kasvojen kuva. Veronicaa ei mainita Raamatussa nimeltä, mutta katolisessa traditiossa häntä muistetetaan niin sanotussa ristintien hartaudessa kuudennen aseman kohdalla kaikkiaan neljästätoista asemasta. Pyhä Veronica mainitaan nimeltä erityisesti pyhän Alphonsus Liguorin kuolinvuotenaan 1787 kirjoittamissa tai fransiskaanien pyhän Franciscus Assisilaisen kirjoituksiin perustuvissa ristintien asemissa. Toisaalta Veronican on väitetty olleen Luukkaan evankeliumissa mainitun Sakkeuksen vaimo tai Matteuksen evankeliumissa oleva verenvuodosta kärsivä nainen. Legendan mukaan Veronica toi liinan pois Palestiinasta ja paransi sillä keisari Tiberiuksen jostakin sairaudesta. Naista ei mainita *Martyrologium Romanumissa*, mutta hänellä on oma juhlapäivänsä 12. heinäkuuta, ja hän on valokuvaajien ja pesulatyöntekijöiden suojeluspyhimys. Muita Veronica-nimisiä pyhimyksiä ovat pyhä Veronica de Binasco ja pyhä Veronica Giulani.

Galleria
--------

* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2  Saint Veronica, Christian saint *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 13.11.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  St. Veronica, Saints & Angels *Catholic Online*. Viitattu 13.11.2017. (englanniksi)
3. ↑  Exercitium Viae Crucis de Sancto Alphonso Maria de Ligorio *preces-latinae.org*. Viitattu 13.11.2017. (englanniksi)
4. ↑  Exercitium Sanctae Viae Crucis *preces-latinae.org*. Viitattu 13.11.2017. (englanniksi)
5. ↑  Catholic Encyclopedia: St. Veronica *newadvent.org*. Viitattu 13.11.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
Per Mollerup
**Per Mollerup** (s. 20. helmikuuta 1942 Nakskov) on tanskalainen muotoilija ja tietokirjailija.

Mollerup opiskeli taloustieteitä Århusin kauppakorkeakoulussa 1960-luvulla ja väitteli arkkitehtuurin tohtoriksi Ruotsin Lundin yliopistossa 1997. Vuosina 1974–1984 hän julkaisi *Mobilia Design* -muotoilulehteä ja 1984–1988 *Tools Design Journal* -lehteä. Vuosina 1984–2009 hänellä oli Designlab-niminen yritys, joka erikoistui opastejärjestelmiin ja yritysten graafiseen ilmeeseen. Vuosina 2005–2009 Per Mollerup toimi muotoilun professorina Oslon taidekorkeakoulussa. Vuodesta 2009 hän on ollut viestinnän muotoilun (Communications Design) professorina Swinburne University of Technology -korkeakoulussa Australian Melbournessa.

Muotoiluprojekteja
------------------

Mollerupin muotoilutoimisto Designlab suunnitteli 1980-luvun puolivälistä lähtien opastejärjestelmiä muun muassa Kööpenhaminan (1989), Oslon (1996) ja Tukholman Arlandan (1998) lentoasemille. Vuonna 2002 valmistui Kööpenhaminan metron opastejärjestelmä. Designlabin muita asiakkaita ovat olleet sairaalat ja museot eri maissa. Designlab on palkittu yhdeksän kertaa Tanskan muotoiluneuvoston palkinnolla.

Muiden kansainvälisten asiantuntijoiden mukana Mollerup osallistui 2000-luvulla Viron, Latvian ja Liettuan kansallisten muotoilupoliittisten ohjelmien suunnitteluun.

Palkintoja ja huomionosoituksia
-------------------------------

Vuonna 1996 Per Mollerup sai Thorvald Bindesbøll -mitalin ja seuraavana vuonna Tanskan kirjatyöntekijöiden kunniapalkinnon. Hän on Viron muotoilujärjestön kunniajäsen.

Teoksia
-------

* *Yrityksen graafinen ohjelma* (1985, alkuteos *Virksomhedens design-program*, suom. Markku Kuoppamäki. Alform Oy)
* *Design til at leve med* (1986, myös mm. ruotsiksi)
* *Godt nok er ikke nok. Betragtgninger og offentligt design.* (1992)
* *Marks of Excellence: The History and Taxonomy of Trademarks.* (1997, uusittu laitos 2013)
* *Collapsible: The Genius of Space-Saving Design.* (2002)
* *Wayshowing: A Guide to Environmental Signage* (2005)
* *Brandbook: BrandingFolelser, Fornuft* (2008)
* *PowerNotes: Slide presentations reconsidered* (2011) Myös verkossa:
* *Wayshowing > Wayfinding: Basic & Interactive* (2013)
* *Data Design: Visualising quantities, locations, connections* (2015)
* *Simplicity: A Matter of Design* (2015)

Lähteet
-------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: da:Per Mollerup
Gandhi suolamarssilla
**Suolamarssi** oli 12. maaliskuuta – 6. huhtikuuta 1930 Intiassa järjestetty väkivallaton mielenosoitus, jolla vastustettiin brittien asettamaa suolaveroa. Marssin aloitti Mahatma Gandhi ja siihen otti osaa arviolta 60 000 muuta ihmistä. He marssivat 380 kilometriä Sabarmati Ashramista, Ahmedabadista, Dandin kylään Gujaratiin Intian länsirannikolle. Rannalla marssijat keittivät merivedestä suolaa ja kieltäytyivät siten maksamasta brittihallinnon määräämää suolaveroa. Näin valtion kassaan aiheutettiin suuri vaje. Lopulta Gandhi ja tuhansia muita vangittiin. Suolamarssin ansiosta maailman huomio kiinnittyi Intiaan ja itsenäisyysliikkeestä uutisoitiin ensimmäistä kertaa laajasti.

Katso myös
----------

* Satyagraha
* Intian historia

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suolamarssi** Wikimedia Commonsissa

* Mohandas K. Gandhi: Hind Swaraj (PDF)  2005. Demokratiafoorumi.

Lähteet
-------

1. ↑  BBC *news.bbc.co.uk*. Viitattu 20.7.2010.
**D-radio** on toisen maailmansodan aikainen nimitys Suomen kenttätykistön käyttämille kenttäradioille. D-radioita alettiin valmistaa 1927. Niitä valmistettiin 1927 noin 50 kappaletta. Radion tunnus oli P-12-15. P-12-15:n tunnuksena oli myös VRGK. Niitä valmistettiin myös myöhemmin ja valmistajana oli ainakin ASA-radio.

Perusmalli jatkosodan aikana
----------------------------

* P-12-15
	+ VRGK 9/1941
	+ teho 400 mW sähkötyksellä ja puheella

* P-12-15A
	+ VRGKA 1942
	+ teho 1 W sähkötyksellä ja 700 mW puheella

ASA-radio valmisti 700 P-12-15 - ja P-12-15A -mallin radiota toukokuuhun 1942 mennessä.

Myöhemmät mallit
----------------

* P-12-15B
	+ VRGKB 1943
	+ teho 1.5–2 W sähkötyksellä ja puheella
	+ taajuusalue 3 000–6 000 kHz

Historia
--------

Radiota käytettiin tykistön tulenjohdon viestivälineenä. Wilho Petter Nenonen kesällä 1923 yritti hankki kokemuksia radion käytöstä tykistössä Perkjärven tykistöleiriltä. Syy kokeiluihin oli Ranskasta saatu idea. Kun V. P. Nenosesta tuli Kyösti Kallion ensimmäisen hallituksen kolmas puolustusministeri 16.8.1923–18.1.1924 ensimmäisen Bruno Jalanderin 14.11.1922–22.6.1923 ja toisen Kyösti Kallion 22.6.–16.8.1923 jälkeen, hän määräsi valmistettavaksi kaksi radioasemaa, jotka valmistuivat 1924.

Suunnittelutavoitteena kahden miehen kannettavalle radioasemalle oli 10 kilometrin kantavuus amplitudimoduloituna puhelähetyksenä. Radiot onnistuivat niin hyvin, että kantama kuitenkin saattoi olla enimmillään jopa 50–60 kilometriä.

26.5.1924 tykistön tarkastaja antoi käskyn, jonka mukaan tykistörykmentit velvoitettiin määräämään yhden upseerin ja yhden aliupseerin radiopalvelukseen. Kirjelmässä n:o 403/27.6.24 selostettiin, miksi tykistön pitäisi saada kevyitä kannettavia radioita ja esitettiin, että jokaiselle sodanajan patteristolle osoitettaisiin kaksi kevyttä radioasemaa rykmenttien ja sitä ylempien esikuntien radioasemien lisäksi.

5.1 1925 Nenonen lähetti teknisten joukkojen komentajalle käskyn, jonka mukaan radiopataljoonan piti rakentaa kokeilu- ja koulutustarkoituksiin 10 kappaletta radioasemia. Radiopataljoonan radioasemien massa oli 13 kilogrammaa. 26.6.1925 lähetti Nenonen sotaväen päällikölle, Lauri Malmbergille, radioamatööreiltä peräisin olevatn yksieletrodiputkisen sähkötyslenttätinradioaseman kytkentäkaavioin. Koska asia eteni hitaasti, rakennutti Nenonen kaksi radioasemaa yksityisin varoin Perkjärven ampumaleirillä kokeiltavaksi molekylääriasemien kanssa. Tykistön yhden miehen liikuteltavia radioasemia alettiin kutsua L.T.J. -radioiksi, liikkuvan tulenjohdon radioiksi.

Vuodesta 1927 suomalainen kenttätykistö saattoi käyttää kaikissa rauhanajan harjoituksissa kenttäpuhelinten puhelinkaapelien lisäksi myös radioaaltoja.
**Sydämeni laulu** on Aleksis Kiven kirjoittama runo, joka on alkuaan ilmestynyt Kiven romaanissa *Seitsemän veljestä*. Runo sisältyy kirjan viimeiseen eli neljänteentoista lukuun, ja se on kirjan viimeinen runo. Kirjassa runo on Seunalan Annan eli Eeron vaimon pienelle lapselleen laulama laulu. Runolla ei ole kirjassa nimeä, mutta juuri ennen runoa Anna sanoo "Sentähden kuule mun lauluni; se johtaa sun Tuonelan ruhtinaan maahan. Oi kuule mun sydämeni laulu!", minkä vuoksi runoa yleisesti kutsutaan *Sydämeni lauluksi*. 

Se sisältyy myös muun muassa Kiven kauneimpien runojen kokoelmaan *Sydämeni laulu : Valikoima runoja* (SKS 1984). Jean Sibeliuksen tekemä sävellys runosta on kehysjuonena Arvo Tammisen dokumenttielokuvassa *Sydämeni laulu*. Runosta on saanut nimensä myös Kiven elämästä kertova musikaali *Sydämeni laulu*.

Sydämeni laulun on säveltänyt kuoroteokseksi myös Aarre Merikanto vuonna 1943 sekä Einojuhani Rautavaara vuonna 1998 (Rautavaaran *Aleksis Kivi* -oopperan teemoista sekakuorolle sävelletyn sarjan muokkaus mieskuorolle valmistui vuonna 2005). Runon ovat säveltäneet myös muun muassa Kim Borg, Kaj Chydenius ja Harri Saksala. 

Sydämeni laulu
  Tuonen lehto, öinen lehto!  

  Siell’ on hieno hietakehto,  

  Sinnepä lapseni saatan.  

  

  Siell’ on lapsen lysti olla,  

  Tuonen herran vainiolla  

  Kaitsea Tuonelan karjaa.  

  

  Siell’ on lapsen lysti olla,  

  Illan tullen tuuditella  

  Helmassa Tuonelan immen.  

  

  Onpa kullan lysti olla,  

  Kultakehdoss’ kellahdella,  

  Kuullella kehräjälintuu.  

  

  Tuonen viita, rauhan viita!  

  Kaukana on vaino, riita,  

  Kaukana kavala maailma

Lähteet
-------

1. ↑  Seitsemän veljeksen neljästoista luku, Wikisource.
2. ↑  Finlit.fi (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 30.10.2012
3. ↑  Tekijät, Elonet.fi, viitattu 30.10.2012
4. ↑  Kouvolan Teatteri, viitattu 30.10.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Aarre Merikanto: Sydämeni laulu, 1943. Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus
6. ↑  Rautavaara, Einojuhani: Sydämeni laulu. *Mieskuorolaulut*.  2006. Helsinki:  Ylioppilaskunnan Laulajat. Viitattu 10.7.2015. [vanhentunut linkki]
7. ↑  Suomen Äänitearkiston tietokanta.[vanhentunut linkki]
**Pyhä järvi** on entinen järvi Deloksen saarella Kreikassa. Se oli osa Deloksen pyhää aluetta ja paikka, jossa Leto myytin mukaan synnytti Apollonin. Järvi on nykyisin kuivattu ja osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Järven lounaiskulmassa sijaitsi pyhänä pidetty palmupuu, jonka juurella Leton uskottiin synnyttäneen Apollonin ja joidenkin myyttiversioiden mukaan myös tämän sisaren Artemiin. Samalla paikalla on nykyisinkin siihen istutettu suuri palmupuu. Palmun lähellä sijaitsi arkaaiselta kaudelta lähtien Leton temppeli. Järven länsipuolella sijaitsee niin kutsuttu Leijonaterassi, joka oli koristettu pitkällä rivillä leijonapatsaita. Sen ja järven välistä kulkee niin kutsuttu Leijonien katu. Järven pohjois- ja luoteispuolella oli lukuisia hienosti koristeltuja hellenistisellä kaudella tehtyjä asuinrakennuksia, joista tunnetuin on niin kutsuttu Järvitalo. Roomalaisella kaudella järven eteläpuolelle rakennettiin Italialaisten agora.

Järvi oli alun perin lähes täydellisen pyöreä. Kun läheiset asuinkorttelit hellenistisellä ajalla rakennettiin, satamaan johtanutta Leijonien katua levennettiin ja järveä pienennettiin, niin että siitä tuli nykyisen kaltainen eli ovaalinmuotoinen. Deloksen kaivauksia suorittaneet ranskalaiset arkeologit kuivattivat järven vuonna 1925 hyttysten levittämän malarian leviämisen ehkäisemiseksi. Nykyisin järven paikka on muusta ympäristöstä erottuva vehreämpi alue.

Pyhä järvi vuonna 1919 ennen kuivatusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Delos, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  "Delos", *Greek Island Hopping 2008*, s. 216–225. Thomas Cook Publishing, 2008. ISBN 978-1-84157-839-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhä järvi** Wikimedia Commonsissa
**Kuninkaankylä** (ruots. *Kungsböle*) on entisen Ruotsinpyhtään kunnan kylä, nykyisen Loviisan kaupungin taajama. Kuninkaankylässä on Ruotsinpyhtään seurakunnan lakkauttamisen jälkeen Agricolan suomalaisen seurakunnan Kuninkaankylän vanha hautausmaa. Kuninkaankylä Viirilässä toimi K-kauppa vuosina 1958–2020.

Kuninkaankylän Viirilässä on Viirilän kotiseutumuseo, jonka kokonaisuuteen kuuluvat päärakennus, liiteri, savusauna ja luhtiaitta. Vuonna 2020 kotiseutumuseolla pidettiin pelimannikonsertti. Museo perustettiin Gräggas-nimisen tilan tontille, jonka sisarukset Else ja Florence Henriksson lahjoittivat kunnalle 1960-luvulla. Nykyisen museon päärakennuksen pikkutuvassa oli asuttu vielä 1950-luvulla. Se oli alun perin 1700-luvulta, ja siirretty nykyiselle paikalleen 1880-luvulla. Viirilän kotiseutumuseolla on kolmetuhatta esinettä, jotka liittyvät maatalouselinkeinoon ja maalaiselämään.

Eräs tunnettu kuninkaankyläläinen henkilö on suomalainen eversti ja Suomen sodan sankari Ernst Gustav von Hertzen.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Ketola, Riitta: Kauppa samalla paikalla 62 vuotta – lauantaina viimeinen päivä avoinna *Loviisan Sanomat*.  27.8.2020.
5. ↑
6. ↑  Kaibijainen, Maija: Viirilän kotiseutumuseo Loviisan Kuninkaankylässä avaa pelimannien ulkoilmakonsertilla sunnuntaina *Uusimaa*.  30.6.2020.
7. ↑  Viirilän kotiseutumuseo avautuu Kuninkaankylässä – kanaparvikin palasi kesätöihin *Uusimaa*.  29.6.2019.
Komendantti Per Taucher Valtion tiedoituslaitoksessa vuonna 1941.
**Per Henrik Taucher** (11. huhtikuuta 1915 Helsinki – 5. lokakuuta 2006 Helsinki) oli mainostoimisto Oy Mainos Taucher Reklam Ab:n perustaja ja kauppaneuvos.

Taucherin vanhemmat olivat Helsingin kaupunginarkkitehti Gunnar Taucher ja Ella Gertrud Björk. Ylioppilaaksi 1935 tultuaan hän aloitti mainosuran Suomen Ilmoituskeskuksessa. Ennen sota-aikaa hän oli harjoittelijana Saksassa. Oman mainostoimiston Taucher perusti 1940 Bertil Svanströmin kanssa, joka kaatui sodassa. Taucher toimi sota-aikana Valtion tiedoituslaitoksen palveluksessa ja voitti Kansanavun järjestämän julistekilpailun. Taucherin perustama mainostoimisto kasvoi merkittävästi ja oli alansa suurin vuoteen 1978 asti. Sen palveluksessa toimi useita tunnettuja suunnittelijoita, kuten Björn Landström, Topi Törmä ja Matti Viherjuuri. Toimiston yhteyteen perustettiin oma lehti *Yhdysruuvi* (myöhemmin *Ruuvi*) ja televisio-osasto. Taucher toimi aktiivisesti alansa kotimaisissa ja kansainvälisissä järjestöissä, samoin kuin kauppakamarissa, ja oli MTV:n johtokunnan jäsen 1960–1976. Hän harrasti nykytaidetta ja julkaisi ahkerasti kirjoituksia mainonnan ja taidealan ammattijulkaisuissa. Kauppaneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1969.

Taucherin vaimo vuodesta 1940 oli Ann Mari Wulff.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heinonen, Visa: "Taucher, Per Henrik (1915–2006)", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 667. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Tiibetinmetsästyskoira** (*sha-kyi*) on tiibetiläinen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.

Ulkonäkö
--------

Tiibetinmetsästyskoira on asuinympäristönsä huomioon ottaen suhteellisen lyhytkarvainen, ollen samalla ainoa tällainen tiibetiläinen rotu. Se on kooltaan noin airedalenterrierin kokoinen. Pää on pitkä ja sävyltään savun musta, sulautuen vähitellen muun karvapeitteen väriin. Korvat ovat riippuvat tai eteenpäin taittuneet, häntä selän yli kiertynyt koiran ollessa aktiivinen (normaalisti alhaalla kannettu), karvapeite melko lyhyt ja erittäin tiheä. Karvapeitteen väritys on kerman harmaa. Saksalainen turisti, joka vieraili Tiibetissä, kuvaili koiraa "vähemmän karvaiseksi kuin tavalliset tiibetiläiset koirat, kuivaksi (tai laihaksi), nopeaksi kuin tuuli, uskomattoman massiiviseksi ja sanoinkuvaamattoman rumaksi". Ennen kaikkea edellä mainittu massiivinen rakenne erottaa rodun vinttikoirista.

Alkuperä
--------

Tiibetinmetsästyskoiraa käytetään paikallisen villilampaan, antiloopin ja myskihirven metsästykseen. Se on koulutettu pitämään riistan paikallaan, rasittamaan sitä ja haukkumaan sitä kunnes metsästäjä saapuu ampumaan sen. Villilampaan tapauksessa riista ajetaan kohti kallioita, joilla se yleensä pysähtyy ja yrittää puolustautua, samalla kun koira yrittää pakottaa sen alas rotkoon - toisinaan sama tekniikka toimii myös susien kanssa. Karvapeitteen suhteellinen lyhyys selittyy sillä, että runsaammalla karvapeitteellä koira ei kykenisi metsästäessään juoksemaan yhtä nopeasti.

Koska rotua esiintyy ainoastaan paimentolaisheimojen keskuudessa, siitä ei ole olemassa maailmanlaajuisesti kovin paljon tietoa. Eniten sitä kasvattavat Kham-alueen heimot, joiden kulttuuriin se vahvasti liittyy.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 49–50. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Canton, Mario. *Levrieri e segugi primitivi*, s. 282-284. Antonio Crepaldi Editore, 2012: Porto Viro, Italia.
**Matti J. Korhonen** (*"Mattijii"*) (23. heinäkuuta 1934 Lohja – 26. elokuuta 2018 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsinsuomalainen opettaja ja poliitikko (sosiaalidemokraatti).

Korhonen opiskeli opettajaksi Helsingin opettajakorkeakoulussa ja Oulun yliopistossa. Sitten hän oli opettaja Pohjois-Suomessa ennen kuin hän vuonna 1971 muutti Ruotsiin, missä työskenteli aluksi Bulten-nimisessä yrityksessä Hallstahammarissa ja myöhemmin kotikielenopettajana Gustavsbergissa. Hän liittyi siellä suomalaisyhdistykseen. Vuonna 1971 hänet valittiin Ruotsinsuomalaisten Keskusliiton hallitukseen, missä työskenteli koulu- ja kulttuurikysymysten parissa. Välillä hän oli yhdistyksen varapuheenjohtaja. Hän korosti toiminnassaan kaksikielisyyttä ja äidinkielen asemaa lapsen kehittymisessä. Hän oli sihteeri komiteassa, joka sai aikaan Tukholman ensimmäisen suomenkielisen koulun. Korhonen toimi myös Ruotsinsuomalaisten kirjoittajien yhdistyksen puheenjohtajana. Ruotsinsuomalaisten kulttuuriautonomia oli hänelle tärkeä ajatus.

Korhonen työskenteli Gustafsbergin suomalaisessa kerhossa, Ruotsinsuomalaisten Keskusliiton Tukholman-osastossa, Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoneuvostossa, Värmdön kunnan kulttuurihallinnon puheenjohtajana ja Suomen Tukholman-instituutin hallituksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansalaisaktivisti Matti J. Korhonen on kuollut *Sisuradio*.  27.8.2018. Viitattu 27.8.2018.
2. ↑  Matti Jii Korhosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Matti J. Korhonen
**D.R.E.A.M.G.I.R.L.S** on Taika Mannilan ja Lina Schifferin muodostaman D.R.E.A.M.-dj-duon kuratoima rap-kokoonpano. Kokoonpanossa Schifferin ja Mannilan lisäksi vaikuttavat Adikia, F, Sofa, Yeboyah, Mon-Sala, B.W.A ja Nisa. Kollektiivin ensiesiintyminen nähtiin Flow Festivaaleilla Helsingissä elokuussa 2018.

Kokoonpanon ensimmäinen klubikeikka oli Tavastialla 18.10.2018 ja se myytiin loppuun.

Suuren suosion saavuttaneen kollektiivin toistaiseksi viimeinen keikka nähtiin Helsingin juhlaviikoilla vuonna 2019. D.R.E.A.M.G.I.R.L.S toi siinä mukana olleiden artistien urille nostetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Esiintyjä | Provinssi 2019 *www.provinssi.fi*.  Arkistoitu 26.4.2019. Viitattu 26.4.2019.
2. ↑  Jukka Hätinen: Dreamgirls loppuunmyydyllä Tavastialla – katso kuvat! *Rumba.fi*. Viitattu 26.4.2019.
3. ↑  Taika Mannila ja Lina Schiffer loivat Dreamgirls-spektaakkelin, joka nosti artisteja päälavoille – Katso tallenne rap-ryhmän keikalta *Helsingin Sanomat*.  24.8.2019. Viitattu 11.4.2021.
**Multiplikatiivi** (lat. *multiplicare* 'moninkertaistaa, lisätä, suurentaa') on sijamuoto tai adverbijohdin, joka ilmaisee moninkertaisuutta.

Multiplikatiivi eri kielissä
----------------------------

### Suomi

Suomen kielessä kertojen lukumäärää ilmaiseva multiplikatiivi (joka vastaa kysymykseen *kuinka monta kertaa? kuinka usein?*) muodostetaan liittämällä adverbijohdin *-sti* lukusanaan, määrää ilmaisevaan adjektiiviin tai pronominiin:

* kolmesti (*vanh.* kolmasti)
* useasti
* monesti

Joskus nimitystä multiplikatiivi käytetään myös *-sti*-johtimella muodostetuista tapaa ilmaisevista adverbeista (jotka vastaavat kysymykseen *miten?*). Tällainen adverbimuoto voidaan muodostaa kaikista adjektiiveista, eräistä verbien partisiippimuodoista ja joistakin substantiiveista: 

* hienosti
* myöntävästi
* leikisti

Puhekielessä substantiiveista erityisesti kirosanat taipuvat multiplikatiivissa:

* helvetisti
* paskasti (*alatyyliä*)

### Unkari

Unkarin kielessä multiplikatiivin pääte on *-szor/-szer/-ször*, ja se liittyy vain lukusanoihin ja eräisiin adverbeihin. Merkitykseltään muoto on määrää ilmaiseva adverbiaali: peruslukuihin liittyessään *x kertaa*, järjestyslukujen yhteydessä *x:nnen kerran*.

Esimerkkejä:

* *egy**szer*** 'kerran'
* *három**szor*** 'kolme kertaa'
* *öt**ször*** 'viisi kertaa'
* *elő**ször*** 'ensimmäisen kerran'
* *másod**szor*** 'toisen kerran'
* *ötöd**ször*** 'viidennen kerran'
* *hány**szor**?* 'montako kertaa?
* *sok**szor*** 'monta kertaa, monesti'

Lähteet
-------

1. ↑  Csepregi, Márta: *Unkarin kielioppi*, s. 142. § 40.9. Helsinki: Finn Lectura, 1991. ISBN 951-8905-39-8.

Sijamuodot
abessiivi • ablatiivi • absolutiivi • adessiivi • adverbiaali • akkusatiivi • allatiivi • benefaktiivi • datiivi • delatiivi • distributiivi • eksessiivi • ekvatiivi • elatiivi • ergatiivi • essiivi • finaali • formaali • genetiivi • illatiivi • inessiivi • instruktiivi • instrumentaali • kausaali • kausatiivi • komitatiivi • komparatiivi • latiivi • lokatiivi • modaali • multiplikatiivi • nominatiivi • oppositiivi • partitiivi • prepositionaali • prolatiivi • separatiivi • situatiivi • sosiatiivi • sublatiivi • superessiivi • superlatiivi • temporaali • temporaalinen distributiivi • terminatiivi • translatiivi • vokatiivi
Tässä animoidussa kaaviossa sinipaitainen ja oikeanpuoleinen pelaaja merkkauttaa maalisyötön vasemmanpuoleisen pelaajan tekemään maaliin.
Jääkiekossa maaliin johtaneesta syötöstä tehopisteen voivat merkkauttaa korkeintaan kaksi pelaajaa. Syöttöpiste merkataan pelaajalle joka laukoi, syötti tai kimmotti kiekon kohti maalin tehnyttä pelaajaa ilman, että vastapuolen pelaajat ottivat kiekon haltuun sen matkan varrella. Pelaaja joka merkkauttaa syöttöpisteen, merkkauttaa samalla yhden tehopisteen, joka tarkoittaa pelaajan tekemien maalien ja antamien maalisyöttöjen yhteissummaa.

Erikoistapaukset
----------------

Jos pelaaja tekee maalin joukkuetoverinsa laukomasta tolpan tai maalivahdin kautta kimmonneesta kiekosta eli *reboundista*, alkuperäinen laukoja saa tilanteesta syöttöpisteen ja maalintekijä luonnollisesti maalin. Tämän edellytyksenä on kuitenkin niin ikään se, ettei vastapuolen pelaaja tai maalivahti ehtinyt saada kiekkoa täysin hallintaansa.

Sääntöjen mukaan yksittäinen pelaaja voi merkkauttaa maalin yhteydessä vain yhden tehopisteen. Tämä tarkoittaa sitä, että yksi pelaaja ei voi merkkauttaa syöttöpistettä tekemäänsä maaliin.

Lähteet
-------

1. 1 2  NHL:n sääntökirja, kohta 78: Maalit National Hockey Leaguen verkkosivusto. Viitattu 7.6.2012. (englanniksi)
**Multipleksaus** (engl. *Multiplexing*) on prosessi, jossa useat tietovuot eri lähteistä yhdistetään ja lähetetään samaa datakanavaa tai samana tietovuona.

Kaaviokuva usean signaalin multipleksaamisesta yhdeksi ja jälleen demultipleksaamisesta useaksi erilliseksi.
Vastakohtainen purkaminen erillisiin on demultipleksaus (engl. *Demultiplexing*).

Kaksi perusmenetelmää multipleksaukselle ovat aikaajakava (engl. *Time Division Multiplexing*, TDM) ja taajuuttajakava (engl. *Frequency Division Multiplexing*, FDM). Optisessa tiedonsiirrossa FDM:n vastine on aallonpituuttajakava (engl. *Wavelength-Division Multiplexing*, WDM).

Katso myös
----------

* Multiplekseri

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Multiplexing and Demultiplexing Museu das Comunicacoes.  Arkistoitu 31.5.2019. Viitattu 31.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Multipleksaus**.
* Federal Standard 1037C (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Daniels, Jerry D.: *Digital Design from Zero to One*. John Wiley & Sons, 1996. ISBN 0-471-12447-8.
**Vilho Johannes Koivisto** (13. marraskuuta 1902 Tampere – 9. toukokuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Koiviston vanhemmat olivat työmies Fredrik Vilhelm Koivisto ja Johanna (Hanna) Katariina Ala-Saukko. Koivisto oli kolmesti naimissa ja hänellä oli kuusi lasta. Hän kävi keskikoulun Tampereen klassillisessa lyseossa 1914–1919 ja suoritti Tampereen kauppaopiston 1920–1922, Sotilashallinnollinen kurssin I–II 1933–1934 ja Kadettikoulun 1934–1935. Koivisto oli Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin kanslia- ja talouspäällikkö 1924–1935, Viipurin suojeluskuntapiirin kansliapäällikkö 1935–1939, Erillinen Pataljoona 1:n huoltopäällikkö ja Säiniön perustamispaikan huoltopäällikkö 1939, Viipurin suojeluskuntapiirin suojeluskunta-asiain hoitaja ja Lappeenrannan suojeluskuntapiirin huoltopäällikkö 1939–1940, Kotijoukkojen esikunnan taloustarkastaja 1940–1941, Itä-Karjalan Sotilashallintoesikunnan huoltopäällikkö 1941–1944 ja esikuntapäällikkö ja va. komentaja 1944 sekä Jalkaväkirykmentti 5:n huoltopäällikkö 1945. Everstiluutnantiksi hän yleni 1944. Vakinaisesta palveluksesta erottuaan Koivisto oli Pohjolan Liikenteen apulaisjohtaja 1945–1946 ja pitkäaikainen toimitusjohtaja 1946–1967. Hän oli myös Viipurin Linja-Auto Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1951, Auto-osien Hankinta Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1954 ja Napapiirin Turistiauto Oy:n toimitusjohtaja ja hänellä oli useita kuljetusalan luottamustehtäviä muun muassa valtion ja liikennealan komiteoissa. Kauppaneuvoksen arvonimen Koivisto sai 1965.

Julkaisuja
----------

* *Jäämerentien ja Liinahamarin tavarakuljetukset vaikeina vuosina*, teoksessa *Eilispäivän Petsamo*, 1970. Jorma Pohjanpalo (toim.)

Lähteet
-------

1. 1 2  Vilho Koivisto *Biografiasampo*. Viitattu 8.10.2022.
2. ↑  Kuolleita. Kauppaneuvos Vilho Johannes Koivisto. *Helsingin Sanomat*, 24.5.1992, s. A4.
**Maalausteline** eli **staflia** on taidemaalarin apuväline, joka pitää kankaan tukevasti paikallaan maalaamisen aikana.

Maalaustelineitä on kahta päätyyppiä:
*Ateljeetelineet* ovat H-kirjaimen muotoisia, suuria, raskaita ja tukevia, ja niitä käytetään suurille kankaille maalattaessa. Ateljeetelineitä valmistetaan esimerkiksi pyökistä, tammesta tai mahongista. Telineen kummallakin sivulla on tukeva pystysuora kannatinpalkki ja niiden välissä säädettävä keskuspalkki, jota voidaan kallistaa. Telineen etureunalla on kapea taso, jolla maalaus lepää ja jossa voi pitää palettia, siveltimiä ja muita välineitä. Ateljeetelineessä on usein neljä pyörää, joiden avulla sitä voidaan siirrellä ateljeessa.

*Luonnostelineet* ovat kevyitä sekä teleskooppijalkaisia tai kokoontaitettavia. Luonnostelineitä käytetään pienten taulujen teossa tai ulkona maalattaessa tai luonnosteltaessa. Luonnostelineet valmistetaan yleensä pyökistä tai alumiinista. Teline tuetaan joskus painolla tai upottamalla jalkoihin sidotut puikot maahan. Taideoppilaitoksissa käytetään joskus telineitä, jotka ovat ateljeetelineen ja luonnostelineen välimuotoja.

* Tukevia ateljeetelineitäTukevia ateljeetelineitä
* Kevyt kolmijalkainen luonnostelineKevyt kolmijalkainen luonnosteline

Lähteet
-------

1. ↑  Staflia. Tietosanakirja osa 8. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1916
2. 1 2  Smith, Ray: *Taiteilijan käsikirja*, s. 330. Otava, 1997 (alkuteos 1987). ISBN 951-1-111191-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maalausteline** Wikimedia Commonsissa
**San Pablon lahti** on Tyynestämerestä erkaneva lahti Yhdysvalloissa Kalifornian osavaltiossa. Joissakin yhteyksissä se luetaan osaksi San Franciscon lahtea. Lahti on pyöreähkö ja läpimitaltaan noin 20 kilometriä. Sen eteläreuna yhdistyy San Franciscon lahteen ja itäreuna Carquinezinsalmen kautta Suisun Bayhyn. Lahti on suhteellisen matala lukuun ottamatta noin 180 metriä leveää ja 10 metriä syvää laivaväylää, joka johtaa San Franciscon lahdelta Mare Islandin salmeen ja Carquinezinsalmeen.

San Pablon lahti yltää neljän piirikunnan alueelle, ja sen ympäristössä sijaitsee useita asutuskeskuksia: länsi-lounaassa Novato ja San Rafael Marinin piirikunnassa; itä-kaakossa Richmond, San Pablo, Pinole, Hercules ja Rodeo Contra Costan piirikunnassa; sekä koillisessa Vallejo Solanon piirikunnassa. Sen sijaan luoteisrannalla Sonoman piirikunnassa ei ole juurikaan asutusta.

Grace Quan on jäljennös China Campin ravustajien käyttämistä veneistä.
Lahden pohjoisrannalla on San Pablo Bay National Wildlife Refugen suojelualue, joka perustettiin vuonna 1974 kosteikkojen, muuttolintujen ja uhanalaisten lajien, kuten räikkäluhtakanan ja marskimaanvaivaishiiren, suojelemiseksi. Lahden lounaisrannalla sijaitsee puolestaan historiallinen China Camp State Park, jonka paikalla oli 1880-luvulla kiinalaisten siirtolaisten perustama kalastajakylä.

Lahti sai nimensä suuresta Rancho San Pablon maatilasta, joka sijaitsi nykyisen Richmondin, El Sobranten ja Pinolen alueella. Maatilan perustivat vuonna 1815 San Franciscossa sijainneen espanjalaisen Mission Doloresin lähetysaseman asukkaat ja se oli nimetty Paavalin mukaan (esp. *Pablo*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  San Pablo Bay (Lähteenä on käytetty myös sivulla olevaa interaktiivista karttaa, johon on merkitty lahden rajat.) *Geographic Names Information System*. U.S. Geological Survey. Viitattu 28.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  About the Estuary San Francisco Estuary Partnership. Viitattu 28.9.2022. (englanniksi)
3. 1 2  San Pablo Bay nautical chart (Lähteenä on käytetty myös sivulla olevaa interaktiivista karttaa, josta käy ilmi lahden batymetria.) *fishermap.org*. Viitattu 28.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  San Pablo Bay/Mare Island Strait US Army Corps of Engineers. Viitattu 28.9.2022. (englanniksi)
5. ↑  San Pablo Bay National Wildlife Refuge U.S. Fish & Wildlife Service. Viitattu 28.9.2022. (englanniksi)
6. ↑  China Camp State Park California Department of Parks and Recreation. Viitattu 28.9.2022. (englanniksi)
7. ↑  Spanish and Mexican Era (1776-1846) City of San Pablo. Viitattu 28.9.2022. (englanniksi)
Emilie Mediz-Pelikan, Karl Medizin piirros vuodelta 1902. Jack Daulton-kokoelma, Los Altos Hills, Kalifornia, Yhdysvallat.
Auringonlasku, maalattu 1907/08.
**Emilie Mediz-Pelikan** (2. joulukuuta 1861 Vöcklabruck − 19. maaliskuuta 1908 Dresden) oli itävaltalainen taidemaalari.

Elämänvaiheita
--------------

Emelie Pelikan opiskeli taidetta Wienissä ja seurasi opettajaansa Albert Zimmermannia aluksi Salzburgiin ja vuonna 1885 Müncheniin. Zimmermann kuoli vuonna 1888.Sen jälkeen Pelikan asui taiteilijasiirtoloissa: ensin Dachaussa ja sittemmin Belgiassa Knokkessa. Hänen ensimmäinen näyttelynsä vuonna 1890 sai hyvän vastaanoton, mutta ei edistänyt uraa.

Kolme vuotta myöhemmin Pelikan somi avioliiton itseään seitsemän vuotta nuoremman Karl Medizin kanssa. Pariskunta asettui asumaan Wieniin. Pariskunnan ura ei lähtenyt Wienissä kunnolla käyntiin, joten he muuttivat Dresdeniin. Uudesta kotikaupungista käsin he tekivät paljon maalausmatkoja Tiroliin, Italiaan ja Välimerrelle, maalaten lähes kaikkea mahdollista.

Taiteellisen läpimurtonsa Mediz-Pelikan teki vuosien 1898- 1901 välissä. Ensimmäinen näyttely oli Wienin Secessionien kanssa ja toinen näyttely oli Dresdenissä vuonna 1901. Mediz-Pelikan kuoli kesken aktiivisen luomiskauden sydänkohtaukseen vuonna 1908.

Taiteilijan poismenon jälkeen hänen työnsä alkoivat vajota unohduksiin. Työt menivät yhdelle perijälle, joka kielsi niiden asettamisen näytteille. Perijän kuoltua ne otti haltuunsa Itä-Saksa, jonka hallinnassa osa niistä katosi. Ensimmäisen kerran hänen töitään oli poismenon jälkeen vuonna 1986.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4
2. 1 2 3 4

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**David Miller** (s. 14. huhtikuuta 1973 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja.

David Miller on ollut vuodesta 2003 lähtien osa Il Divo -kvartettia, joka on ollut maailmanlaajuinen menestys. Ennen Il Divoa David Miller loi monipuolisen uran oopperalaulajana niin Euroopassa kuin Yhdysvalloissa. Vuonna 1998 hän esiintyi yhdessä muiden oopperalaulajien kanssa Yhdysvaltain silloiselle presidentille Bill Clintonille Valkoisessa talossa. Vuonna 1999 hän esiintyi Savonlinnan oopperajuhlilla. Oopperan lisäksi hän loi uraa myös musikaaleissa, vuonna 2000 hän sai hyvät arvostelut Tonyn roolista musikaalissa *West Side Story*. Äänialaltaan hän on tenori. Vuonna 2009 hän meni naimisiin yhdysvaltalaisen laulajan Sarah Joy Kabanuckin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  People: Il Divo's David Miller Ties the Knot (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Il Divon viralliset sivut
* www.divodavid.com

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |