recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Koolen–de Vriesin oireyhtymä** on synnynnäinen oireyhtymä, joka johtuu KANSL1-geenin mutaatiosta tai kyseisen geenin kattavasta mikrodeleetiosta kromosomialueella 17q21.31.

Koolen–de Vriesin oireyhtymä aiheuttaa jo usein vastasyntyneellä todettavan hypotonian, joka vaikeuttaa imemistä sekä syömistä ja voi olla elinikäinen. Mahdollinen on myös laryngomalasia eli kurkunpään poikkeavuus, joka aiheuttaa sisäänhengityksen vinkuvan äänen varsinkin rasituksen yhteydessä. Useimmilla Koolen–de Vriesin oireyhtymästä kärsivistä todetaan kehitysvamma, joka yleensä on vaikeusasteeltaan lievä tai keskivaikea. Käytöshäiriöt ovat mahdollisia. Lisäksi on raportoitu autismin kirjon häiriötä, ADHD:ta, levottomuutta, impulsiivisuutta, stereotyyppisiä toimintoja, masennusta ja psykoosia. Epilepsia kehittyy ennen viidettä ikävuotta noin 30–50 %:lle Koolen–de Vriesin oireyhtymästä kärsivistä. Oireyhtymän liittyvä apraksia saattaa olla lapsuuden mittaan lieventyvää. Usein sairastuneilla on parempi valmius ymmärtää kuin tuottaa kieltä. Toistuvat infektiot ovat potilailla yleisiä, mutta taipumus niihin monissa tapauksissa vähenee vuosien mittaan. Koolen–de Vriesin oireyhtymän yhteydessä esiintyy myös kasvonpiirteiden poikkeavuuksia. Näihin voivat kuulua ylöspäin suuntautuneet silmäluomien raot, kapeat luomiraot, osin silmän sisäkulmaa peittävä ihopoimu, muodoltaan päärynänkaltainen nenä, korostunut nenänpää sekä isot tai ulkonevat korvat. Nämä kasvonpiirteet saattavat korostua lapsen varttuessa. Karsastusta, kaukotaitteisuutta ja ptoosia on esiintynyt oireyhtymästä kärsivien silmissä.

Useimmilla Koolen–de Vriesin oireyhtymää sairastavista pojista todetaan piilokiveksisyys. Myös muita synnynnäisiä rakennepoikkeamia voi ilmetä ainakin sydämessä, munuaisissa, virtsateissä ja sukupuolielimissä. Aivojen rakennepoikkeamia voivat olla esimerkiksi aivokammioiden laajentuma, aivokurkiaisen puuttuminen ja Arnold–Chiarin epämuodostuma (tyyppi I). Muita joskus oireyhtymään liitettyjä löydöksiä ovat olleet pienikokoisuus, kuopparinta, selkärangan poikkeavuus, lonkan sijoiltaanmeno, sormien pitkä ja kapea ulkomuoto sekä jalkojen hoikkuus. Koolen–de Vriesin oireyhtymän periytymistapa on autosomaalinen ja vallitseva. Sitä siis esiintyy sukupuolesta riippumatta. Useimmissa tapauksissa kuitenkin oireyhtymä on seurausta uutena syntyneestä mutaatiosta. Oireyhtymän esiintyvyys ei ole tiedossa, mutta kromosomideleetion 17q21.31 yleisyydestä on esitetty arvioita väliltä 1/16 000 – 1/55 000.

Erotusdiagnostisesti huomionarvoisia tiloja ovat muiden muassa Prader–Willin oireyhtymä, 22q11.2-deleetio-oireyhtymä, Fragile-X-oireyhtymä, Angelmanin oireyhtymä ja Ohdon oireyhtymän SBBYS-tyyppi. Koolen–de Vriesin oireyhtymän hoito on oireenmukainen. Usein potilaat ovat elinikäisen tuen tarpeessa. Aikuisiässä itsenäisesti toimeen tulemisen mahdollisuus on yksilöllisesti vaihteleva. Koolen–de Vriesin oireyhtymä tunnistettiin vuonna 2006 eri tutkimusryhmien tekemän työn ansiosta. Tila nimettiin kahden alankomaalaisen geneetikon mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johanna Rintahaka, Koolen-de Vriesin oireyhtymä Tukiliitto 26.10.2022, viitattu 11.7.2023
**Dibella** on pieni keidas Nigerin itäosassa. Se sijaitsee Bilman hiekka-aavikon eteläosassa 77 kilometriä Zoo Babasta etelään ja 82 kilometriä Agademista pohjoiseen.

Keitaalla on aikaisemmin ollut pieniä järviä, joiden jälkiä näkyy yhä maastossa. Koillisesta sitä suojaa 150 metriä korkea hiekan peittämä kalliojyrkänne. Pohjavesi on lähellä maan pintaa. Vesi on suolaista ja mineraalipitoista. Jyrkänteen vieressä kasvaa siellä täällä taateli- ja egyptinhaarapalmuja sekä vadikierreakaasioita.

Dibella on nykyään täysin asumaton. Aikaisemmin seudulla vietti paimentolaiselämää teda-heimoon kuuluvia tubuja. Keitaan kautta kulkee kamelikaravaanien ja matkailijoiden käyttämä Agademin, Zoo Baban ja Bilman välinen autiomaareitti.

Keitaan pohjoispuolella sijaitsevalta Yerirom-kukkulalta on löydetty ihmisiä ja eläimiä esittäviä esihistoriallisia kalliomaalauksia. Dibellasta 11 kilometriä etelään sijaitsevalta Guezeda Keita -vuorelta on löytynyt nautaeläintä ja kirahvia esittävä kalliopiirros.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antilopes Sahélo-Sahariennes: Rapport de mission sur le suivi écologique (de novembre 2009) *ass-niger.org*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 14.4.2012. (ranskaksi)
2. 1 2  Quéchon, Gerard: Art rupestre a Termit et Dibella.  *Cahiers ORSTOM, série Sciences Humaines*, 1978, XVI. vsk, nro 4, s. 329–349. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.4.2012.
3. 1 2 3  *Le petit futé Niger 2009–2010*, s. 153. Paris: Nouvelles éditions de l’université, 2009. ISBN 2-7469-1640-1.
4. ↑  Antilopes Sahélo-Sahariennes: Pratiques pastorales en relation avec l’espace de la Réserve Naturelle Nationale de Termit-Tin Toumma *saharaconservation.org*.  Arkistoitu 18.4.2013. Viitattu 14.4.2012. (ranskaksi)
**Johannes Antonius Maria (Jan) Klabbers** (s. 13. elokuuta 1963 Heumen, Alankomaat) on hollantilainen kansainvälisen oikeuden professori ja Suomen Akatemian rahoittaman Globaalin hallinnan tutkimuksen huippuyksikön johtaja Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Hän on myös Erik Castrén -instituutin varajohtaja. Hän on aiemmin työskennellyt useissa eri tehtävissä Amsterdamin yliopistossa, josta hän on myös väitellyt tohtoriksi. Hänet valittiin marraskuussa 2012 Suomen Akatemian uuteen Martti Ahtisaari -akatemiaprofessorin virkaan 2013 alkavalle viisivuotiskaudelle.

Klabbersia pidetään yhtenä maailman johtavista asiantuntijoista niin kansainvälisen sopimusoikeuden kuin kansainvälisten organisaatioiden oikeuden alalla. Hän on julkaissut aiheista useita kirjoja ja artikkeleita, joista merkittävimpiä ovat muun muassa *The Concept of Treaty in International Law* (1996), *Treaty Conflict and the European Union* (2008), *An Introduction to International Institutional Law* (2nd ed. 2009), ja *International Law* (2013). Viime aikoina hän on työssään pyrkinyt löytämään uusia lähestymistapoja kansainvälisen oikeuden tutkimukseen yhdistämällä siihen hyve-etiikan tutkimusta*lähde?*.

Klabbers on viime vuosina toiminut myös vierailevana professorina/tutkijana lukuisissa yliopistoissa ja instituuteissa. Näihin kuuluu muun muassa Hofstra University School of Law (2007), Graduate Institute of International and Development Studies, Geneve (2008, 2013), Straus Institute for the Advanced Study of Law and Justice, New York University Law School (2009–2010) ja University of Paris Panthéon-Assas (Paris II; 2011). Hän on myös saanut palkintoja opetustaidoistaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jan Klabbers (pdf) (cv) *helsinki.fi*.  2010. Helsingin yliopisto. Viitattu 28.5.2015. (englanniksi)
2. ↑  Jan Klabbers valittiin Ahtisaari-professoriksi.  *Helsingin Sanomat*, 6.11.2012, s. A8.
3. ↑  piniojuris.org
4. ↑  Shef.ac.uk[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Lehden etusivu kesäkuussa 1920.
**Polititšeskije izvestija** (ven. Полити́ческие изве́стия, "Poliittiset uutiset") oli Helsingissä vuosina 1919–1920 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.

Helmikuussa 1919 aloittanut *Polititšeskije izvestija po inostrannym i russkim gazetam* oli noin viidesti viikossa ilmestynyt monistettu lehti, joka seuraavan vuoden alussa muuttui painetuksi viikkolehdeksi. Nimensä mukaisesti se sisälsi venäläisistä ja ulkomaisista lehdistä lainattuja poliittisia uutisia. Lehden rahoittaja ja toimittaja oli Suomeen paennut kadettilehti *Retšin* julkaisija Josif Hessen. Vastaavan toimittajan piti lain mukaan olla Suomen kansalainen, joten sellaisiksi ilmoitettiin Torsten Strandberg (1919) ja Andrei Igelström (1920). Lehden toimittamiseen osallistui myös ukrainalaissyntyinen Vladimir Tukalevski.

*Polititšeskije izvestija* lakkasi heinäkuussa 1920 Hessenin siirryttyä Saksaan.

Lähteet
-------

* Suomela, Julitta: *Rajantakainen Venäjä: venäläisten emigranttien aatteellis-poliittiset mielipiteet Euroopan venäläisissä sanomalehdissä 1918–1940*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2001. ISBN 951-746-245-X. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 270–271. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. ↑  Suomela, s. 61.
3. ↑  Suomela, s. 60–62.
4. ↑  Suomela, s. 68.
**Miguel Mariano Gómez y Arias** (6. lokakuuta 1889 Sancti Spíritus, Kuuba – 26. lokakuuta 1950 Havanna) oli kuubalainen poliitikko ja kahdestoista Kuuban presidentti, joka toimi presidenttinä vuonna 1936 seitsemän kuukauden ajan.

Gómez oli Kuuban toisen presidentin José Miguel Gómezin poika. Hän palveli Kuuban edustajainhuoneella monen kauden ajan, ja vuonna 1926 hänet valittiin Havannan pormestariksi. Osallistuttuaan vuoden 1931 mellakkaan hallitusta vastaan hän lähti maanpakoon New Yorkiin. Hän palasi Kuubaan vuonna 1933 Gerardo Machadon jätettyä presidentin viran. Vuonna 1934 Gómez valittiin uudestaan Havannan pormestariksi.

Seuraavien poliittisten epävakaiden vuosien jälkeen Miguel Mariano Gómez valittiin Kuuban presidentiksi. Hänet asetettiin presidentin virkaan 20. toukokuuta 1936. Hän toimi virassa joulukuuhun asti, jolloin häntä vastaan nostettiin syyte ja jonka jälkeen hänet erotettiin virasta, erottajina muun muassa Kuuban tuleva diktaattori Fulgencio Batista. Gómez lähti Yhdysvaltoihin ja palasi Kuubaan uudestaan vuonna 1939. Vuonna 1940 hän pyrki uudestaan Havannan pormestariksi, mutta hävisi tällä kertaa Raul Menocalille, eikä hän sen jälkeen enää palannut julkiseen elämään.

Gómez oli naimisissa Serafina Diagon kanssa. Heillä oli kolme tytärtä: Serafina, Graziella ja Margarita. Gómez kävi Cienfuegosin jesuiittakoulua, ja myöhemmin hän opiskeli lakia.

Miguel Mariano Gómez kuoli pitkän sairasteltuaan 61-vuotiaana Havannassa vuonna 1950.

Lähteet
-------

* Index Gl-Go: Gómez y Arias, Miguel Mariano *Rulers*. Viitattu 13.2.2009. (englanniksi)
* Otero, Juan Joaquin: *Libro De Cuba, Una Enciclopedia Ilustrada Que Abarca Las Artes, Las Letras, Las Ciencias, La Economia, La Politica, La Historia, La Docencia, Y ElProgreso General De La Nacion Cubana, Edicion Conmemorative del Cincuentenario de la Republica de Cuba, 1902–1952*. {{{Julkaisija}}}, 1954. (espanjaksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Died *Time U.S.*.  6.11.1950.  Arkistoitu 5.1.2013. Viitattu 13.2.2009. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Kuuba | Edeltäjä:**José Barnet** | **Kuuban presidentti** | Seuraaja:**Federico Laredo Brú** |
**Lahij** on kaupunki Jemenin eteläosassa hieman Adenista pohjoiseen. Historiallisesti kaupunki oli Lahijin sulttaanikunnan pääkaupunki. Vuonna 2004 sen asukasluku oli 25 881.
Paikkaa kutsutaan myös nimellä al-Hawtah.

Maantiede
---------

Näkymä kaupunkiin 1930-luvulla.
Lahij sijaitsee Jemenin eteläosassa Arabian niemimaan lounaisosassa. Itse kaupunki siajtisee kahden Wadi Tubaan laskevan sivujoen (wadi) välissä. Lähialue tunnetaan hedelmällisenä maatalousalueena. Adenin kaupunki sijaitsee noin Lahij kilometriä Lahijista etelään.

Historia
--------

Lahij oli historiallisesti Lahijin sulttaanikunnan pääkaupunki. Osmanien valtakunta vaikutti Jemenissä 1500-luvulta vuoteen 1635, jolloin valtaan nousivat zaidilaiset imaamit. Vuonna 1728 'Abdall-heimon Salih bin Salim kapinoi imaameja vastaan tehden itsestään Lahijin hallitsijan. Lahijin halltisijat pitivät hallussan myös Adenia, joka vuonna 1839 luovutettiin briteille. Lahijin hallitsijoista tuli sittemmin brittien suojeluksen alaisia, mutta vähintään muodollisesti he hallitsivat Lahijia aina brittivallan päättymiseen saakka vuonna 1967.

Jemenin sisällissodan aikana alueella ja itse kaupungissa on käyty taisteluja huthien vastaisen liittouman ja Arabian niemimaan al-Qaidan välillä.

Väestö
------

Lahijin asukasluku oli vuoden 2004 väestönalskennan mukaan 25 881. Sen asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  C. E. Bosworth, E. van Donzel, B. Lewis ja Ch. Pellat: *Encyclopaedia of Islam, Volume V (Khe-Mahi)*, s. 601-602. Brill, 1998. ISBN 9789004078192. (englanniksi)
2. ↑  UAE-trained Yemenis recapture city from Al Qaida Gulf News. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Yemen *citypopulation.de*. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  Michael Izady: Yemen Ethnic and Religious Composition (detailed) *Gulf 2000 Project*. Columbia University. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
Selfridges-tavaratalo, Birmingham, 2003.Lord’s-krikettistadionin lehdistökeskus, Lontoo, 1999.
**Jan Kaplický** (18. huhtikuuta 1937 Praha – 14. tammikuuta 2009 Praha) oli tšekkiläis-brittiläinen arkkitehti. Hänet tunnettiin orgaanisiin muotoihin perustuvista hätkähdyttävistä rakennuksista, joita hän suunnitteli erityisesti Britanniaan. Hänen tunnetuimpiin rakennuksiinsa kuuluvat Sterling-palkittu Lord’s-krikettistadionin lehdistöaitio (1999) Lontoossa ja vuonna 2003 valmistunut Selfridges-tavaratalo Birminghamissa.

Kaplický valmistui arkkitehdiksi kotikaupungissaan Prahassa, jossa hän työskenteli Prahan kevääseen 1968 saakka. Neuvostomiehityksen aikaan hän pakeni Britanniaan ja sai töitä Richard Rogersin ja Norman Fosterin toimistosta. Vuonna 1979 hän perusti oman arkkitehtuuritoimistonsa nimeltä Future Systems. Siellä hänen läheiseksi työtoverikseen tuli hänen ensimmäinen vaimonsa Amanda Levete.

Vuonna 2007 Kaplický osallistui arkkitehtikilpailuun Tšekin uuden kansalliskirjaston suunnittelusta. Hänen ehdotuksensa voitti, mutta poliitikkojen vastustuksesta "mustekalaksi" kutsuttua suunnitelmaa ei toteutettu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Martin, Douglas: Jan Kaplicky, Audacious Czech Architect, Is Dead at 71, *The New York Times* 26.1.2009. Viitattu 4.4.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jan Kaplicky** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Structurae
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Lahemaan kansallispuistoViru raban suoaluetta.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Länsi-Virumaa ja Harjumaa Viro |
| Pinta-ala | 
725 km² |

Hallinto| Perustettu | 
1971 |
| Luokitus | 
Kansallispuisto (d)View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lahemaan kansallispuisto** (vir. *Lahemaa rahvuspark*) sijaitsee Suomenlahden rannalla Harjumaalla ja Länsi-Virumaalla; se ulottuu Kadrinan, Kuusalun, Loksan ja Haljalan kuntien alueelle Pohjois-Virossa.

Kansallispuisto on Viron ja koko entisen Neuvostoliiton alueen vanhin, perustettu vuonna 1971. Puiston nimi on peräisin professori Johannes Gabriel Granöltä, joka vuonna 1922 luokitteli Viron maastoalueet. Nimi viittasi tuolloin vain Suomenlahden rannikkokaistan lahtiin, joista neljä suurinta ovat Kolgan-, Haran-, Erun- ja Käsmunlahti.

Pinta-alaa puistolla on 72 500 hehtaaria, josta merialuetta on kolmannes. Kansallispuiston opastus- ja vierailukeskus sijaitsee Kadrinan kunnan Viitnan kylässä.

Lahemaan kansallispuistossa on merialueita ja meren lahtia, perinteisiä rantakyliä (kuten Altja), kartanoita, pitkiä niemimaita, erilaisia suo- ja metsäalueita, jokilaaksoja – kahdeksan jokea – ja koskematonta erämaata.

Kansallispuistossa on havaittu 24 kala-, 50 nisäkäs-, 222 lintu- ja yli 800 kasvilajia. Aarnialueille voi mennä vain oppaan kanssa.

Palmsen kartano on yksi alueen entisistä suurtiloista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lahemaa National Park Estonica.  Arkistoitu 1.1.2008. Viitattu 2.2.2009. (englanniksi)
2. ↑  Estonian Nature Information SystemView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  Ajakiri Loodus, Eesti maastikulised üksused, 1922 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lahemaan kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa

* Kansallispuiston kotisivut (viroksi) (englanniksi)
**Amar Pal** (bengaliksi অমর পাল; 19. toukokuuta 1922 Brahmanbaria – 20. huhtikuuta 2019 Kolkata) oli intialainen bengalien kansanmusiikin laulaja.

Pal menetti isänsä 10-vuotiaana, jolloin hänen kasvatuksensa jäi kokonaan äidin harteille. Hän sai varhaisimman kansanmusiikkiopetuksen äidiltään ja sai myöhemmin muodollista intialaisen klassisen musiikin opetusta Ayet Ali Khanilta, joka oli Allauddin Khanin pikkuveli. Kansanmusiikkiohjausta Pal sai myös Mani Chakrabortylta ja Suren Chakrabortylta. Vuonna 1948 Pal tutustui sanoittaja Sachindranath Bhattacharyaan, jonka avulla pääsi esiintymään All India Radioon. Samana vuonna hän asettui Kolkataan. Seitsemän vuosikymmenen mittaisella urallaan Pal lauloi tuhansia bengalinkielisiä kansanlauluja ja moderneja lauluja esimerkiksi elokuvissa, joita ohjasivat Satyajit Ray ja Debaki Bose. Hitiksi nousi "Kotoi Rongo Dekhi Duniyay", jonka Pal lauloi Rayn satiirissa *Hirak Rajar Deshe*.

Pal kirjoitti useita kansanmusiikkiaiheisia kirjoja. Hän osallistui kansainvälisesti kansanmusiikin seminaareihin ja workshopeihin, ja hänen musiikkinsa kansainvälisiä konsertteja järjestettiin Tokiossa, Bangladeshissä ja Yhdysvalloissa. Hän sai monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Sangeet Natak Akademin palkinnon työstään Länsi-Bengalin kansanmusiikin hyväksi.

Pal sai sydänpysähdyksen kotonaan 20. huhtikuuta 2019 ja tuli kiidätetyksi SSKM-sairaalaan, jossa kuoli samana päivänä. Hän oli jäänyt itse aiemmin leskeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Amar Pal, Veteran Bengali Folk Singer, Dies in Kolkata (Arkistoitu – Internet Archive) Newsmen
2. 1 2 3  Amar Pal: Citation Sangeet Natak Akademi


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Yhdistyneiden kansakuntien (YK:n) yritysvastuusopimus** on yritysten tekemiä ihmisoikeusrikoksia ja ympäristörikoksia estämään tarkoitettu sitova kansainvälinen sopimus, jota YK:n hallitustenvälinen työryhmä (OEIGWG) on valmistellut vuodesta 2014 lähtien. Sopimus ei ole vielä valmis.

Sopimusta perustellaan sillä, että nykyisin ei ole olemassa kansainvälistä lainsäädäntöä, jonka perusteella useassa valtiossa toimiva yritys joutuisi vastuuseen tekemistään ihmisoikeuksien ja työelämän perusoikeuksien loukkauksista, ympäristötuhoista, maakaappauksista tai pakkotyöstä, joka on pahimmillaan työntekijän joutumista orjaksi. Yritysvastuuta koskevat lait ja lakien valvonta ovat pitkälti valtioiden omalla vastuulla, ja ne ovat puutteellisia. Siksi yrityksille on edelleen pitkälti vapaaehtoista, onko niillä velvollisuuksia tai vastuuta väärinkäytöksistään. Sen sijaan kahden tai useamman valtion väliset kauppa- ja sijoitussopimukset takaavat yrityksille ja sijoittajille paljon laeilla turvattuja oikeuksia.

Eteneminen
----------

Sopimusta suunnitellaan Sveitsin Genevessä. Ensimmäiset kaksi päätöslauselmaehdotusta hallitustenvälisen työryhmän perustamisesta tuotiin neuvottelupöydälle YK:n ihmisoikeusneuvoston kokouksessa kesäkuussa 2014.

Vuoden 2015 alussa OECD-maat pääasiassa vastustivat sopimusta.

YK:n hallitustenvälisen työryhmän vuosittaisista kokouksista ensimmäinen pidettiin 6.–10. heinäkuuta 2015, toinen 24.–28. lokakuuta 2016 ja kolmas 23.–27. lokakuuta 2017.

Katso myös
----------

* Yritysvastuu
* Työhyvinvointi
* Työsuojelu
* Työterveyshuolto
* Ympäristövaikutusten arviointimenettely
* Uuskolonialismi

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirjallinen kysymys KK 476/2017 vp, Hanna Sarkkinen vas. Kirjallinen kysymys kansainvälisestä yritysvastuuta ja ihmisoikeuksia koskevasta sopimuksesta *eduskunta.fi*.  31.10.2017. Viitattu 27.2.2018.
2. 1 2  Salil Shetty: Corporations have rights. Now we need a global treaty on their responsibilities *the Guardian*.  21.1.2015. Viitattu 27.2.2018. (englanniksi)
3. ↑  Binding treaty | Business & Human Rights Resource Centre *business-humanrights.org*. Viitattu 27.2.2018. (englanniksi)
4. ↑  Intergovernmental working group sessions | Business & Human Rights Resource Centre *business-humanrights.org*. Viitattu 27.2.2018. (englanniksi)
**Dan Frischman** (s. 23. huhtikuuta 1959 Whippany, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Frischmanin syntymävuoden sanotaan usein olevan 1964, sillä aikaisin hänen urallaan hänen näyttelyagenttinsa laittoi hänet harjoittamaan iän väärentämistä, jotta hän vaikuttaisi viisi vuotta nuoremmalta ja olisi sopivampi teinien rooleihin.

Frischman on myöntänyt, että hänet sekoitetaan usein häntä vanhempaan Daniel Frishmaniin.

Ennen televisiota
-----------------

Ennen läpimurtoaan televisiossa Frischman työskenteli usein taikurina Los Angelesin alueella esiintyen usein lasten syntymäpäiväjuhlilla. Hän toi usein esityksiinsä komediaa, ja olikin 1980-luvulla suosittu esiintyjä.

Aikaiset esiintymiset
---------------------

Frischman huomattiin ensi kerran 17. maaliskuuta 1982 NBC:n televisiosarjassa *The Facts of Life*. Jaksossa *Kids Can Be Cruel* Frischman esitti lukio-opiskelija Carl "Rocky" Priceä, jota hänen koulutoverinsa kiusasivat hänen aknensa ja "nörttiytensä" vuoksi. Jakson henkilöt viittasivatkin Frischmaniin "pitsanaamana". Jaksossa Mindy Cohnin esittämä hahmo Natalie Green suuttuu kämppikselleen Blair Warnerille (Lisa Whelchel) ja lähettää hänet treffeille "Rockyn" kanssa.

Vuonna 1983 Frischman esiintyi komedia-kulttielokuvassa *Tähtijengi – Get Crazy USA!* Joeyna. Samana vuonna hän esiintyi elokuvassa *Good-bye, Cruel World*.

*Head of the Class*
-------------------

Frischmanin ensimmäinen pääosarooli oli Manhattanille perustuvassa lukioelokuvassa opiskelija Arvid Engeninä. Sarja oli ABC:n *Head of the Class*.

Arvid oli tyypillinen nörtti, joka oli kiinnostunut tietokoneista ja tieteestä. Arvid ja hänen luokkatoverinsa olivat mahdollisesti neroja, joten heidät laitettiin "I.H.P."-ohjelmaan, joka oli tarkoitettu lahjakkaille ja edistyneille opiskelijoille.

*Kenan & Kel*
-------------

Frischmanin toinen pääosa oli Chris Potterin rooli 90-luvun Nickelodeonin tv-sarja *Kenan & Kelissä*. Taas kerran Frischman esitti sosiaalisesti rajoittunuitta nörttiä, Kenanin pomoa.

Kenan ystävänsä Kelin kanssa pysähtyi usein käymään ruokakaupassa, useimmiten vain ärsyttämässä Chrisiä. Vaikka Chris oli kolmekymppinen ja hän oli tasapainoisessa tilanteessa, hän asui dominoivan äitinsä kanssa. Chris muistutti usein asiakkaitaan ja muita vieraitaan hänen autossaan olevasta radiosta, yrityksenään kerätä kunnioitusta muilta ihmisiltä. Yksi Chrisin ahdistuksen kohteista oli toistuva painajainen, jossa jättiläispupu jahtasi häntä.

Lähteet
-------

1. ↑  Johnson, Janis. "PLAYING A NERD IS 'TOO EASY'", *The Miami Herald*, February 16, 1987. Accessed December 11, 2007. "But is the 23-year-old Whippany, N.J. native, actor and stand-up comedian a nerd."

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset Internet-sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Dan Gottfried** (hepr. ‏דני גוטפריד‎; s. 1939) on israelilainen klassisen musiikin ja jazzin parissa työskennellyt pianisti.

Gottfried opiskeli pianonsoittoa Tel Avivin musiikkiakatemiassa, josta valmistui vuonna 1958. Hän sai myös Jerusalemin heprealaisesta yliopistosta oppiarvot taloustieteessä vuonna 1962 ja oikeustieteessä vuonna 1972. Vuonna 1959 Gottfried voitti ensimmäisen palkinnon Mozart-pianokilpailussa. Hän liittyi saksofonisti, klarinetisti Mel Kellerin johtamaan jazzkvartettiin, joka esitti sekä swingiä että bebopia. Lisäksi hän toimi Jazz Workshop -yhtyeessä. Se julkaisi saksofonisti Albert Piamentan kanssa Israelin ensimmäisen instrumentaalisen jazzalbumin, *Mezare Israel Yekabtzenun* (1973). Siinä poikettiin yhdysvaltalaisista jazzin malleista israelilaisten kansansävelmien käytöllä musiikissa. Gottfried on uransa aikana esiintynyt kansainvälisestikin ja tehnyt yhteistyötä maineikkaiden jazzmuusikoiden, kuten Dizzy Gillespien, Stan Getzin, Benny Golsonin, Art Blakeyn, Frank Fosterin, Sam Riversin ja Randy Breckerin kanssa.

Gottfried perusti vuonna 1987 Red Sea Jazz Festivalin, jonka johtajana toimi vuoteen 2008 asti. Hän perusti myös jazzopintojen laitoksen Jerusalemin musiikkiakatemiaan vuonna 1981 ja johti sitä vuoteen 1987. Vuonna 1985 Gottfried perusti jazzin opetusohjelman lisäksi Tel Avivin Thelma Yellin -taidelukioon. Hän sai vuonna 2007 Israelin kulttuuriministeriön palkinnon elinkäisistä saavutuksistaan musiikissa ja vuonna 2010 Jerusalemin musiikki- ja tanssiakatemian kultamitalin jazzopetuksen edistämisestä Israelissa. Gottfried on toiminut Israelin muusikoiden liiton puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jazz in Israel World Of Jazz
2. 1 2 3 4 5 6  Dan Gottfried – Israel FIM International Orchestra Conference


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Banjo-Kazooie** on Raren kehittämä kolmiulotteisten tasohyppelypelien sarja. Pelien päähenkilöinä seikkailevat Banjo-karhu ja lintu nimeltä Kazooie. He taistelevat yleensä sarjan antagonisti Gruntildaa vastaan.

Pelit
-----

### *Banjo-Kazooie*

*Pääartikkeli: Banjo-Kazooie*
Sarjan ensimmäinen peli, *Banjo-Kazooie*, julkaistiin vuonna 1998 Nintendo 64 -konsolille. Pelin tavoitteena on pelastaa Banjon kidnapattu sisko Tooty. E3-messuilla 2008 Microsoft ilmoitti julkaisevansa pelin Xbox Live Marketplace -latauspalvelussa sarjan uusimman osan, *Nuts & Boltsin*, julkaisun yhteydessä.

### *Banjo-Tooie*

*Pääartikkeli: Banjo-Tooie*
Sarjan toinen, mutta kronologisessa järjestyksessä kolmas peli, *Banjo-Tooie*, julkaistiin vuonna 2000 Nintendo 64:lle.

### *Banjo-Kazooie: Grunty’s Revenge*

Sarjan kolmas, mutta kronologisessa järjestyksessä toinen peli, *Banjo-Kazooie: Grunty’s Revenge*, julkaistiin vuonna 2003 Game Boy Advancelle.

### *Banjo-Pilot*

Sarjan neljäs peli, *Banjo-Pilot*, julkaistiin vuonna 2005 Game Boy Advancelle. Se ei liity juonellisesti aiempiin peleihin, vaan siinä lennetään lentokoneilla erilaisissa kilpailuissa. Pelattavuus muistuttaa Mario Kart -sarjan pelejä, vaikka mikroautojen sijasta käytetään lentokoneita. Kenttien perusrakenne ja ulkoasu muistuttaa Super Mario Kart ja Mario Kart: Super Circuit -pelejä.

### *Banjo-Kazooie: Nuts & Bolts*

*Pääartikkeli: Banjo-Kazooie: Nuts & Bolts*
Sarjan viides peli, *Banjo-Kazooie: Nuts & Bolts*, julkaistiin 14. marraskuuta 2008 Xbox 360 -konsolille.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)

Banjo-Kazooie -pelisarja

|  |  |
| --- | --- |
| Sarjan pelit | 
* Banjo-Kazooie
* Banjo-Tooie
* Grunty's Revenge
* Nuts & Bolts

 |
| Sarjaan liittyvät pelit | 
* Diddy Kong Racing
* Banjo-Pilot

 |

Raren kehittämät videopelit

|  |  |
| --- | --- |
| Pelisarjat | 
* Banjo-Kazooie
* Battletoads
* Conker
* Donkey Kong
* Perfect Dark
* Killer Instinct
* Sabreman
* Jetpac
* Viva Piñata
* R.C. Pro-Am
* Wizards & Warriors

 |
| Yksittäiset pelit | 
* Blast Corps
* GoldenEye 007
* Mickey's Racing Adventure
* Mickey's Speedway USA
* Jet Force Gemini
* Star Fox Adventures
* Grabbed by the Ghoulies
* Kameo: Elements of Power
* It's Mr. Pants
* Cobra Triangle
* Snake Rattle 'n' Roll
* Digger T. Rock: Legend of the Lost City

 |
**Samugheo** (sardiksi *Samughèo*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 3 030 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 81,28 neliökilometriä. Se sijaitsee 370 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Samugheo** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Wahunsunacock, yksityiskohta John Smithin piirtämästä kartasta vuodelta 1612
**Wahunsunacock** (1545–1618) oli Virginiassa asuneiden powhatan-intiaanien päällikkö ja powhatanien liiton perustaja. Hänet tunnetaan myös nimellä **Powhatan**, josta hänen johtamansa intiaanit ovat saaneet nimensä. Wahunsunacock oli Pocahontasin isä.

Elämä
-----

Kuten muustakaan powhatanien historiasta, ei Wahunsunacockin elämästä ennen siirtolaisten tuloa tiedetä paljoa. Hän syntyi luultavasti vuoden 1545 tienoilla ja johti aluksi 4–6 heimon liittoa. Eurooppalaiset saapuivat vuonna 1607, jolloin liitto oli jo laajentunut käsittämään yli 30 eri heimoa, jotka oli liitetty liittoumaan voimalla ja diplomatialla. Powhataneihin kuului luultavasti 10 000–15 000 intiaania.

Vuonna 1607 Wahunsunacockin veli Opechancanough vangitsi englantilaisen löytöretkeilijä John Smithin. John Smithin kertomuksen mukaan intiaanit aikoivat nuijia hänet kuoliaaksi, mutta hänet pelasti Wahunsunacockin tytär Pocahontas, joka heittäytyi hänen suojakseen. Tätä tarinaa on myöhemmin epäilty sepitykseksi, sillä John Smithin tiedetään kertoneen samanlaisia tarinoita, joissa kaunis nainen pelastaa hänet kuolemasta, jo aiemminkin. John Smith rakennutti Wahunsunacockin silloiseen pääkaupunkiin Werowocomocoon saksalaistyylisen talon päällikön asumapaikaksi vaihtokauppana ruuasta Jamestownin asukkaille. 

Powhatanien välit siirtolaisiin olivat jonkin aikaa kylmät mutta rauhalliset. Wahunsunacock piti eurooppalaisia hyödyllisinä kauppakumppaneina, sillä hän sai ostettua heiltä tuliaseita sodankäntiin muita intiaaneja vastaan. Rauha muuttui kuitenkin sodaksi vuonna 1610, kun englantilaiset hyökkäsivät powhatanien pääkaupunkiin tuhoten talot ja maissipellot. Siirtolaiset kaappasivat Pocahontasin vuonna 1613, minkä jälkeen Wahunsunacock pyysi rauhaa. Rauha saatiin aikaiseksi Pocahontasin mentyä naimisiin tupakanviljelijä John Rolfen kanssa. Seuraavien vuosien aikana Wahunsunacockin terveys heikkeni, ja Opechancanough sai yhä enemmän valtaa. Wahunsunacockin kuoltua vuonna 1618 Opechancanoughista tuli powhatanien päällikkö.

Muuta
-----

Wahunsunacockin uskotaan olevan haudattu tumulukseen nykyisen pamunkey-heimon reservaatin alueella Virginiassa. Jäännökset siirsi sinne tiettävästi hänen veljensä Opechancanough. Wahunsunacock on esiintynyt hahmona elokuvissa, joita ovat esimerkiksi *Pocahontas*, jossa Wahunsunacockin ääninäyttelijänä toimi Russell Means, sekä elokuvassa *The New World*, jossa häntä esitti August Schellenberg.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Alkuperäiset amerikkalaiset*, Markku Henriksson, ISBN 951-662-385-9
2. ↑  The Anglo-Powhatan "Wars" (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Bankekindin kihlakunnan sijainti Itä-Götanmaan läänin kartalla.
**Bankekindin kihlakunta** (ruots. *Bankekinds härad*) oli kihlakunta Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 508,12 neliökilometriä ja asukasluku 11 834 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Vårdsberg, Askeby, Örtomta, Bankekind, Grebo, Värna, Björsäter ja Åtvid.

Kihlakunnan tuolloisista kunnista Askeby, Bankekind, Vårdsberg ja Örtomta kuuluvat nykyään Linköpingin kuntaan ja muut Åtvidabergin kuntaan.

* Bankekindin kihlakunnan vaakunaBankekindin kihlakunnan vaakuna

Lähteet
-------

1. ↑  I. Areal och folkmängd inom särskilda förvaltnings­områden m.m. befolk­nings­agglomera­tioner (PDF) (Tab. 1. Areal, folkmängd efter kön och civilstånd samt folkmängdstäthet i kommuner, församlingar, municipalsamhällen, härad och län den 31 december 1945, enligt indelningen den 1 januari 1946) *Folkräkningen den 31 december 1945*.  24.3.1947. SCB: Historisk statistik:  Statistiska centralbyrån. Viitattu 3.10.2015. (ruotsiksi)
**Reino Kalevi Bragge** (s. 14. toukokuuta 1956 Nakkila) on suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Vuosina 2010–2020 hän oli Tampereen Teatterin johtaja.

Bragge valmistui ylioppilaaksi vuonna 1975 ja filosofian maisteriksi 1988 Tampereen yliopistosta. Hän näytteli Savonlinnan kaupunginteatterissa 1981–1983 ja Joensuun kaupunginteatterissa 1983–1986. Bragge on näytellyt jonkin verran myös televisiossa.

Vuosina 1992–1995 Bragge oli Tampereen yliopiston taideaineiden laitoksen ohjaaja vuosina 1986–1992 ja 1995–1996 sekä näyttelijäntyön laitoksen teatteripäällikkö. Hän on toiminut Joensuun kaupunginteatterin johtajana (1996–1999), Tampereen Teatterin hallintojohtajana (1999–2000), Porin Teatterin johtajana (2000–2007) ja Jyväskylän kaupunginteatterin johtajana (2007–2010). 1. elokuuta 2010 hän siirtyi Tampereen Teatterin johtajaksi. Bragge jäi tehtävästään eläkkeelle 31. heinäkuuta 2020.

Näyttelijä Joonas Bragge on Reino Braggen poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Kuka kukin on 2015*, s. 24–25. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2  Teatterinjohtaja Reino Bragge jää eläkkeelle 31.7.2020 Tampereen Teatteri. Viitattu 7.7.2022.
3. ↑    *Aamulehti*, 1.8.2010, s. 10–13.
4. ↑  Ratschinskij, Mikael: Braggen valinta Tampereelle varmistui  22.12.2009. Jyväskylän kaupunki.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 22.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Reino Bragge Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Seututie 506** alkaa seututieltä 573 Pohjois-Savosta Kaavin kunnan Luikonlahden kylästä. Tie suuntaa Juukaan Pohjois-Karjalaan. Maakuntien rajalle saakka tie kulkee Juuantienä. Juuan kunnan puolella tie jatkuu Luikonlahdentienä. Ennen päätepistettään tie kulkee Juuan kirkonkylän pääraitin kohdalla Juuantienä. Seututie 506 päättyy valtatielle 6.

Tieyhteydet
-----------

Tien alkupiste on Luikonlahti, josta on matkaa Kaavin kirkonkylälle 13 kilometriä, Outokummun keskustaan 33 kilometriä ja Tuusniemen kirkonkylälle 19 kilometriä.

Kaavin Sivakkavaarassa seututieltä 506 lähtee yhdystie 5731 Kortteiseen ja Kaavin kirkonkylälle. 

Seututieltä 506 on kaksi yhdystietä Polvijärvelle seututielle 502: Onnivaaran kautta pääsee Saarivaaraan ja Ukonvaaran kautta Hukkalaan. 

Juuan Polvelasta lähtee yhdystiet Juankosken Viitaniemestä Juukaan menevälle seututielle 508 ja Outokummusta Kolille menevälle seututielle 504. 

Valtatie 6 lähtee Juuasta Joensuun ja Nurmeksen suuntaan.

Kylät seututien 506 varrella
----------------------------

**Kaavi:**

* Luikonlahti
* Sivakkavaara
* Niinivaara
* Telkkävaara

**Juuka:**

* Halivaara
* Kajoo
* Petrovaara
* Polvela
* Juuan kirkonkylä

Lähteet
-------

1. ↑  Liikennevirasto: Tienumerokartat: Pohjois-Savo, pohjoisosa (pdf) Liikennevirasto.  Arkistoitu 2.1.2014. Viitattu 5.1.2014.
**Elias Anselm Lehtonen** (17. huhtikuuta 1887 Lieto – 22. tammikuuta 1923 Turku) oli suomalainen toimittaja. Lehtonen oli pitkään *Turun Sanomien* toimitussihteeerinä ja toimi myös lehden vastaavana toimittajana.

Elias Lehtosen vanhemmat olivat August Anshelm Lehtonen ja Elisabeth Fredrika Juva. Lehtonen pääsi ylioppilaaksi 1909 Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta. Opiskeltuaan vuoden verran Helsingin yliopistossa hän siirtyi kesällä 1910 *Turun Sanomien* toimittajaksi. Lehtonen oli *Turun Sanomien* toimitussihteerinä syksystä 1911 alkaen ja toimi lehden vastaavana toimittajana 1917–1918.

Lehtonen teki 1914 opintomatkan Saksaan käyden muun muassa Leipzigin graafillisilla messuilla. Kesällä 1921 hän oli Nuorsuomalaisen Sanomalehtimiesyhdistyksen stipendiaattina Saksassa ja tutustui sanomalehtioloihin Saksan eri kaupungeissa.

Lehtonen kuoli 35-vuotiaana tammikuussa 1923 Turussa sairastuttuaan influenssaan, joka kääntyi sitten keuhkokuumeeksi. Hänellä oli jo aiemmin ollut ongelmia terveyden suhteen ja hän joutui muun muassa eroamaan Turun suojeluskunnasta sydänoireiden vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Toimittaja E. A. Lehtonen, Iltalehti, 22.01.1923, nro 17, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Elias A. Lehtonen, Turun Sanomat, 22.01.1923, nro 5648, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuolinilmoitus, Turun Sanomat, 23.01.1923, nro 5649, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3 4  Elias A. Lehtonen, Turun Sanomat, 23.01.1923, nro 5649, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Mayflower** oli suomalainen bluegrassiä sekä englantilaista ja irlantilaista kansanmusiikkia esittänyt yhtye, joka julkaisi kaksi albumia 1970–1980-lukujen vaihteessa.

Vuonna 1975 Kari Reiman, Teuvo Lampinen ja Ahti Marja-aho alkoivat soittaa bassolla, banjolla ja viululla yhdessä polkan kaltaista musiikkia. Pian mukaan tuli kitaristi Paul Öhrnberg. Kokoonpano toimi välillä Suomen bluegrass-pioneerin Tom Kuchkan yhtyeenä nimeltä Mountain Grass, kunnes lokakuussa 1976 perustettiin Mayflower. Ohjelmistossa oli aluksi bluegrassin ohella englantilaista ja irlantilaista kansanmusiikkia.

Kesällä 1978 Mayflower voitti Suomi–Amerikka-yhdistysten liiton järjestämän countrymusiikkikilpailun Joensuussa. Pääpalkinnoksi yhtye pääsi kiertomatkalle bluegrassin syntysijojen Appalakkien vuoriston kautta kantripääkaupunki Nashvilleen ja liittovaltion pääkaupunki Washingtoniin, jossa yhtye esiintyi Birchmere-klubilla yhdessä esikuvansa Seldom Scene -yhtyeen kanssa.

Keväällä 1979 Mayflower julkaisi ensimmäisen bluegrass-albuminsa *Mountain Memories*. Toinen albumi *Painted Times* ilmestyi 1981.

Jäsenet
-------

* Paul Öhrnberg – kitara, laulu
* Kalle Jämsen – kitara, mandoliini
* Teuvo Lampinen – basso, laulu
* Kari Reiman – banjo, mandoliini, kitara, laulu
* Ahti Marja-aho – viulu, laulu

Diskografia
-----------

* *Mountain Memories*  (1979, Gold Disc GDL 2012)
* *Painted Times*  (1981)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Lehtonen, Esko: *Suomalaisen rockin tietosanakirja 2*, s. 363. Tampere: Fanzine Oy, 2006. ISBN 951-9287-08-6.
2. 1 2 3 4  Mikkola: Mayflower, ja sen jatkojuttuna arvio albumista Mountain Memories.  *Soundi*, 5/1979, s. 69–71.

Aiheesta muualla
----------------

* Mayflower (yhtye)n esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
**Reinkaos** on ruotsalaisen black metal/death metal -yhtye Dissectionin kolmas ja viimeinen studioalbumi, jonka Jon Nödtveidt teki istuessaan vankeusrangaistustaan vankilassa. Albumilla on huomattavissa suuri muutos yhtyeen edelliseen materiaaliin verrattuna, jättäen aiemmat black metal -vaikutteet ja suunnaten kohti melodista death metalia. Albumin konsepti koostuu MLO:n (Misanthropic Luciferian Order) opetuksista ja uskomuksista sekä Liber Azeraten teksteistä. Sana *Reinkaos* on latinaa ja tarkoittaa "paluuta kaaokseen".

Albumin normaalin cd-version lisäksi siitä on olemassa rajoitettu ensimmäinen painos, jonka mustassa slipcase-pahvikuoressa on uppopainettuna Azeraten 11-sakarainen tähti kiiltävällä hopealla. Versio on rajoitettu 1001 kappaleeseen, joista jokainen on käsinnumeroitu slipcasen takakanteen. Ensimmäisen painoksen lisäksi Reinkaoksesta on tehty special red edition, joka vastaa ensimmäistä painosta muuten, mutta uppopainettu tähti ja tekstuurit ovat kiiltävällä punaisella ja sitä on tehty 999 kappaletta. Näiden Black Horizon Musicin tuottamien cd-versioiden lisäksi on olemassa The End Recordsin gatefold-vinyyliversio, joka sisältää LP:n lisäksi 24-sivuisen kansivihkosen ja on rajoitettu 2000 kappaleeseen.

Kappaleet
---------

1. Nexion 218 – 1.32
2. Beyond the Horizon – 5.20
3. Starless Aeon – 3.59
4. Black Dragon – 4.48
5. Dark Mother Divine – 5.44
6. Xeper-I-Set – 3.09
7. Chaosophia – 0.41
8. God of Forbidden Light – 3.42
9. Reinkaos – 4.43
10. Internal Fire – 3.20
11. Maha Kali – 6.04

Kokoonpano
----------

* Jon Nödtveidt – kitarat, laulu
* Set Teitan – kitarat
* Tomas Asklund – rummut

Arvostelut
----------

* About.com: 3/5 tähteä
* Allmusic: 3/5 tähteä
* Imperiumi: 10/10

Lähteet
-------

1. ↑  About.com (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Allmusic review
3. ↑  Antti Korpinen: Dissection: Reinkaos *Imperiumi*.  30.4.2016. Viitattu 3.5.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Reinkaos Discogsissa.  (englanniksi)
* Albumi *Reinkaos* Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Tove Skutnabb-Kangas
**Tove Anita Skutnabb-Kangas** (6. heinäkuuta 1940 Helsinki – 29. toukokuuta 2023 Lund, Ruotsi) oli suomalainen kielitieteilijä ja pedagogi, koulutukseltaan filosofian tohtori.

Skutnabb-Kangas toimi opettajana steinerkoulussa, erityisluokilla kansakoulussa ja Espoon ammattikoulussa. Vuodesta 1967 vuoteen 1968 hän työskenteli Harvardin yliopistossa Yhdysvalloissa professori Einar Haugenin tutkimusassistenttina. Sen jälkeen hän palasi Helsinkiin ja toimi opettajana Helsingin yliopistossa. Hän muutti Tanskaan vuonna 1979 ja toimi siellä Roskilden ja Kööpenhaminan yliopistoissa. Hän oli dosenttina Åbo Akademin kasvatustieteellisessä tiedekunnassa Vaasassa, alanaan kielelliset ihmisoikeudet ja monikielinen koulutus.

Skutnabb-Kangas tutki ensisijaisesti monikielisyyttä, monikielistä koulutusta ja kielellisiä ihmisoikeuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Tove Skutnabb-Kankaan kotisivu.
2. ↑  Markkula, Jyri: Vähemmistökielitutkija ja -oikeustaistelija Tove Skutnabb-Kangas on kuollut  2023. Sveriges Radio. Viitattu 3.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tove Skutnabb-Kankaan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lauri Paavola** (11. lokakuuta 1906 Vehkalahti – 25. kesäkuuta 1988) oli suomalainen upseeri, joka toimi Panssarikoulun ja Kanta-aliupseerikoulun johtajana.

Paavolan vanhemmat olivat maanviljelijä Aukusti Paavola ja Amanda Kitunen. Hänen puolisonsa oli Saimi Saarinen.

Paavola kävi Haminan yhteiskoulua seitsemän luokkaa (kahdeksasta). Kadettikoulusta hän valmistui 1930. Talvisodassa Paavola toimi komppanianpäällikkönä Jääkäripataljoona 3:ssa, jatkosodassa hän oli toimistopäällikkö 1. Jääkäriprikaatin ja Panssaridivisioonan esikunnassa sekä pataljoonankomentaja Panssariprikaatissa.

Nuorempana upseerina Paavola toimi Jääkäripataljoona 3:ssä ennen sotia 1930–1939. Sotien jälkeen hän oli Pääesikunnan taisteluvälineosaston toimistoesiupseeri 1945–1948, Panssaripataljoonan komentaja 1948–1954, Panssarikoulun johtaja 1954–1955, Kemin sotilapiirin päällikkö 1955–1957 ja viimeksi Kanta-aliupseerikoulun johtaja 1957–1961, ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta.

Paavola ylennettiin vänrikiksi 1930, luutnantiksi 1932, kapteeniksi 1940, majuriksi 1941 ja everstiluutnantiksi 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 153. Paavola, Lauri. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
Palkinon piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla.
**Palkinon piiri** (ven. Па́лкинский райо́н, *Palkinski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen länsiosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 1 192 neliökilometriä ja asukkaita on 8 826 henkeä (vuonna 2010).

Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Palkinon (ven. Палкино, 2 924 as.) kaupunkimainen taajama. Lisäksi piiriin kuuluu 6 maalaiskuntaa.

Pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon. Teollisuutta edustaa Palkinon leipätehdas.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palkinon piiri**.
* Palkinon piirin sivustot (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Pihkovan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Bežanitsy • 
Dedovitši • 
Dno • 
Krasnogorodsk • 
Kunja • 
Loknja • 
Nevel • 
Novoržev • 
Novosokolnik • 
Opotška • 
Ostrov • 
Outova • 
Palkino • 
Petseri • 
*Pihkova* • 
Pihkova • 
Pljussa • 
Porhov • 
Puškinskije Gory • 
Pustoška • 
Pytalovo • 
Sebež • 
Strugi Krasnyje • 
Usvjaty • 
*Velikije Luki* • 
Velikije Luki
**Finnari** (ruots. *Finnarv*) on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä sijaitsee Särkisalon mantereen puoleisessa osassa.

Finnari sijaitsee Finnarinselän rannalla Falkin ja Aisbölen välissä. Kylä rajoittuu pohjoisessa Makarlanjärveen. Kylän alue on varsin mäkistä ja lähinnä metsää.

Finnarissa on kaksi hiidenkiuasta. Ensimmäinen maininta Finnarin kylästä on vasta vuodelta 1540. Finnari on päätynyt 1800-luvun aikana pitkälti Falkin isännän omistukseen, joka jakoi kylän kaksi kantatilaa pienemmiksi tiloiksi yhdistäen osan pelloista omiin maihinsa. Nykyisin valtaosa Finnarin pelloista on muutettu metsiksi ja kylän rannat rakennettu täyteen kesämökkejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 2.1.2020.
2. ↑  *Turun maakuntamuseon Sarakum-projekti, Särkisalon kulttuuriympäristö ja arvot*, s. 24–25. Turun maakuntamuseo, 2005. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Särkisalo |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Förby

 |
|  |
| Rekisterikyliä | 
* Aisböle
* Bastböle
* Falkki
* Finnari
* Förby
* Hakkala
* Heikberg
* Hästö
* Kaukassalo
* Kiviniemi
* Kota
* Kraila
* Montola
* Muuri
* Niksaari
* Norrby
* Pensalo
* Pettu
* Seppälänmäki
* Siksalo
* Suutarkylä
* Särkisalon kirkonkylä
* Söderby
* Taamarla
* Tessvärr
* Verkkoranta

 |

 |