recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Broadway Boogie-Woogie** on hollantilaissyntyisen taidemaalari Piet Mondrianin kooltaan 127 × 127 cm oleva öljyvärimaalaus, joka valmistui vuonna 1943, kolme vuotta sen jälkeen, kun Mondrian oli muuttanut New Yorkiin vuonna 1940.

Taidekriitikot pitävät *Broadway Boogie-Woogieta* Mondrianin mestariteoksena ja hänen estetiikkansa huipentumana. Mondianin aikaisempiin maalauksiin verrattuna maalauspohja on tässä teoksessa jaettu useampiin nelikulmioihin. Vaikka Mondrian tekikin pääosin abstrakteja maalauksia, *Broadway Boogie-Woogie* sai inspiraationsa arkipäivän esimerkeistä: Manhattanin ruutukaavasta ja boogie woogie -musiikista, jonka tanssimista Mondrian rakasti.

Lauri Olavi Routilan mukaan huolimatta maalauksen suuresta täsmällisyydestä kuvapinta muodostuu teoksessa boogie-woogie-sävelmän tapaan odottamattomista improvisaatioista ja todellisuus on teoksessa muuttunut abstraktiksi mahdollisuuksien pelitilaksi.

Maalaus kuuluu nykyään New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmiin.

Katso myös
----------

* Victory Boogie-Woogie

Lähteet
-------

1. ↑  Routila, Lauri: *Miten teen tiedettä taiteesta: Johdatusta taiteentutkimukseen ja taiteen teoriaan*. Clarion, 1986. ISBN 951-867-021-8.

Aiheesta muualla
----------------

* *Broadway Boogie-Woogie* MoMAn sivuilla (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* RKD ID

 |

 |
**Joensuun työväentalo** valmistui Joensuun työväenyhdistyksen taloksi vuonna 1908 nykyisen Kauppakatu 32:n tontille. Puinen rakennus purettiin vuonna 1979, ja tilalle nousi vuonna 1981 kolmekerroksinen
tiilitalo.

Puisessa työväentalossa oli suuri sali, joka oli juhlien, kokousten ja tanssien pitopaikka. Talossa käynnistyi Joensuun kaupunginteatterin edeltäjä Joensuun työväenteatteri. Vuonna 1918 talossa pidettiin vankina suomalaisia ja venäläisiä sotilaita, jotka teloitettiin huhtikuun 14. päivän vastaisena yönä Siilaisella.

Joensuun työväenyhdistyksen lisäksi nykyisen talon omistajina ovat SDP:n ja TUL:n piirijärjestöt sekä viisi ammattiliittoa, joilla on kokous- ja toimistotilat. Talossa on Nuorten Kotkien, Demarinaisten, Demarinuorten ja -opiskelijoiden sekä Työväen sivistysliiton, Antti Jussi Kososen rahaston ja SAK:n aluetoimiston tilat. Viikko Pohjois-Karjala -lehden toimitus muutti työväentaloon joulukuussa 2015. Yläsatamakadun puolella seinässä on Erkki Kannoston terrakottareliefi Marttyyri-reliefi.

Vuonna 2007 tontin piha-alueet rakennettiin täyteen ja rakennukset liitettiin osaksi koko korttelin laajuista Kauppakeskus Metropolia.

Lähteet
-------

* Järvelin, Esko: *Vaalien vartiotulta : Joensuun työväenyhdistys 1888–1988*, s. 290–292. Joensuu: Joensuun työväenyhdistys, 1988. ISBN 951-91185-6-X.
* Muuttunut kaupunkikuva: Kauppakatu 32, Karjalainen 3.4.2015

### Viitteet

1. ↑  Viikko Pohjois-Karjala muutti Joensuun Työväentalolle. *Viikko Pohjois-Karjala*.  30.12.2015.  Arkistoitu 13.3.2016. Viitattu 8.1.2016.
2. ↑  Työväentalon reliefi (Marttyyri) *Joensuun taidemuseo Onni*. Viitattu 4.3.2023.
**Johan Henrik Lindroos** (18. tammikuuta 1798 Helsinki – 9. kesäkuuta 1862 Helsingin pitäjä) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Lindroosin vanhemmat olivat pienlaivuri, kauppias Johan Lindroos ja Margareta Elisabet Lindman ja puoliso vuodesta 1842 Gustava Cecilia Meyer. Heidän tyttärensä Alexandra Elisabeth avioitui senaattori Leo Mechelinin kanssa ja Henriette Gustava eli Jenny eversti, tehtailija, kuvernööri Torsten Costianderin kanssa. Lindroos oli kauppa-apulainen ja kirjanpitäjä isänsä liikkeessä 1810-luvun lopulla ja 1820-luvulla, oma kauppaliike hänellä oli vuodesta 1829. Hän oli myös merkittävä laivanvarustaja ja teollisuudenharjoittaja. Lindroos omisti Nummen sahan Lopella ja oli Sydfinska Ångfartygsbolaget -yhtiön osakas. Löyttymäen kartanon Janakkalassa hän omisti vuodesta 1839 ja oli myös Puotilan kartanon omistaja Helsingin pitäjässä. Lindroos oli Helsingin kaupunginvanhin vuodesta 1837. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1854.

Lähteet
-------

1. 1 2  Johan Henrik Lindroos *Biografiasampo*. Viitattu 7.7.2022.
De Havilland D.H.86 Express
**de Havilland D.H.86 Express** oli englantilainen, kaksitasoinen, nelimoottorinen liikennelentokone. Kone jatkoi de Havilland Aircraft Companyn liikennelentokoneiden sarjaa ja se oli de Havilland D.H.84 Dragonin seuraaja. Kone suunniteltiin ja valmistettiin Australian hallituksen tilauksesta Singaporen ja Australian väliseen liikenteeseen. Ensilennon lensi de Havillandin koelentäjä Hubert Broad 14. tammikuuta 1934.
Koelentojen jälkeen koneeseen jouduttiin tekemään muutoksia lentoyhtiöiden vaatimuksesta. Koneen nokkaa pidennettiin ja levennettiin ohjaajan ja radisti/suunnistajan sijoittamiseksi istumaan vierekkäin, aiemman peräkkäisen istumajärjestyksen asemesta.

Sarjatuotanto alkoi elokuussa 1934. Konetta valmistettiin eri versioina 62 kappaletta. Myöhemmin käyttökokemusten perusteella muunnetut koneet nimettiin D.H.86A:ksi (vuodesta 1935 lähtien, 20 konetta) ja D.H.86B:ksi (vuodesta 1936 lähtien, 10 konetta). Koneesta käytettiin Englannissa myös nimeä de Havilland Express.
Konetta käyttivät lentoyhtiöt Holyman Airways, QANTAS (Queensland and Northern Territory Aerial Services), Imperial Airways, Jersey Airways, Misr Airwork, Hillmans Airways ja Wrightways.

Toisen maailmansodan sytyttyä koneita pakko-otettiin sotilaskäyttöön, lähinnä koulutus- ja yhteyskonetehtäviin. Käyttäjinä olivat Australian kuninkaalliset ilmavoimat (RAAF), Uuden-Seelannin kuninkaalliset ilmavoimat (RNZAF) sekä Ison-Britannian kuninkaalliset ilmavoimat (RAF).

Sodan jälkeen konetta käytti reittiliikenteessä Uudessa-Seelannissa lentoyhtiö National Airways Corporation.

Tekniset tiedot
---------------

De Havilland D.H. 86 Express
### Yleiset ominaisuudet

* Rakenne: puuta, verhous kangasta
* Kärkiväli: 19,66 m
* Pituus: 14,07 m
* Siipipinta-ala: 59,55 m²
* Tyhjäpaino: 2 837 kg
* Lentopaino: 4 654 kg
* Moottorit: neljä de Havilland Gipsy Six 6-sylinteristä ilmajäähdytteistä rivimoottoria, teho 200 hv

### Suorituskyky

* Suurin nopeus: 267 km/h
* Matkalentonopeus: 229 km/h
* Lakikorkeus: 5 300 m
* Lentomatka: 1 200 km

Käyttö Suomessa
---------------

Suomen ilmavoimien käytössä ollut D.H.86 OH-IPA.
Englannin pääkonsuli Henry McGrady Bell lahjoitti keräämillään varoilla ostetun D.H.86B-koneen Suomen Punaiselle Ristille vuonna 1940. Kone sai siviilitunnuksen OH-IPA, sen varsinaisena käyttäjänä oli kuitenkin Ilmavoimat. Koneella lennettiin sairaankuljetuslentoja kunnes se vaurioitui pahoin Malmin lentokentällä 2. toukokuuta 1940. Konetta ei korjattu.

Lähteet
-------

* Timo Heinonen: *Thulinista Hornetiin*. Keski-Suomen ilmailumuseo, 1992. ISBN 951-95688-2-4.
* David Donald: *The encyclopedia of world aircraft*. Aerospace publishing, 1997. ISBN 1-85605-375-X.

1. ↑  DH.86 *DH Moth Club*. Viitattu 13.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  de Havilland DH.86 Express specs *Aviation Safety Network*. Viitattu 13.1.2021. (englanniksi)
3. 1 2  De Havilland DH86 Express *BAE Systems*. Viitattu 13.1.2021. (englanniksi)
4. ↑  Crash of a De Havilland DH.86B Express in Helsinki-Malmi *Bureau of Aircraft Accidents Archives*. Viitattu 13.1.2021. (englanniksi)
Joensuun talouskoulu
**Joensuun talouskoulu** perustettiin Joensuussa vuonna 1919, ja se toimi tällä nimellä vuoteen 1983. Sen alkuperäinen tehtävä oli perheenemäntien kouluttaminen.

Talouskoulu toimi Joensuun Marttayhdistyksen talouskouluna vuoden 1983 omistajavaihdokseen asti. Tällöin talouskoulu siirtyi Pohjois-Karjalan ammatillisten oppilaitosten kuntainliiton oppilaitokseksi ja nimi muutettiin Joensuun kotitalousoppilaitokseksi. Vuonna 1987 nimeksi tuli Joensuun koti- ja laitostalousoppilaitos. 

1990-luvulla oppilaitos tuli osaksi Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymää. Talouskoulu on osa Pohjois-Karjalan ammattiopisto Joensuun matkailu-, ravitsemis- ja talousalaa. Talouskoulun rakennus tunnetaan nyt myös Niskala-nimisenä yksikkönä. Lukuvuonna 2008-2009 jäi varsinainen talouskoulu-linja ensimmäisen kerran toteutumatta. Syksyllä 2009 lukukauden kestävä talouskoulukurssi oli kuitenkin oppilaitoksen ohjelmassa. 

Talouskoulu sai oman rakennuksen vuonna 1932. Arkkitehti Jalmari Peltosen suunnittelema rakennus sijaitsee kaupungin keskustassa Koulukadulla. Koulua on laajennettu 1980-luvulla, muun muassa opetusravintola Kiesa on tontin Kalevankadun puoleisella sivulla. Vanhan rakennuksen peruskorjaus valmistui 1991.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikki Laitinen: *Siltana tuleville. Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymä 30-vuotisjuhlakirja*, s. 79. Eno: , 1993.

Pekka Kauppinen: Kotiliesiltä suurkeittiöihin. Joensuun talouskoulu 1919-1983
de Havilland Venom FB.1 profiilikuvina
De Havilland Sea Venom
**de Havilland D.H. 112 Venom** ja **Sea Venom** ovat englantilaisvalmisteisia suihkukäyttöisiä hävittäjäkoneita. De Havilland Vampiresta kehitetty Venom (suom. *"myrkky"*) toimi maatukikohdista ja Sea Venom oli laivastohävittäjä, joka käytti tukikohtanaan lentotukialuksia.

Suunnilleen samaan aikaan kehitettiin Sea Vixeniä, jonka kehitystyö kohtasi pahoja vaikeuksia. Sekin oli kantaäidin eli Vampiren malliin, niin kutsutusti kaksoispuomirunkoinen. Ohjaamo muistutti kehtoa, ja runko jatkui siivistä jakautuen.

Niin kutsutusta suorasiipisestä Vampire-konetyypistä tämä erosi loivassa kulmassa olevien nuolisiipien johdosta, sekä myös parannellun Goblin-moottorin ansiosta, uusi tyyppi oli nimeltään Ghost. Tämä kasvatti nopeutta 1 030 km/h arvoon vaakalennossa. 
Ghostin versio 105 antoi työntövoimaa 2 336 kg eli 5 150 paunaa.Iso-Britannia käytti tätä konetyyppiä yöhävittäjänä (NF.) sekä hävittäjäpommittajana (FB.). Tämä suihkuhävittäjä hyväksyttiin palveluskäyttöön 1952, jolloin sarjatuotanto aloitettiin. Koelennot tapahtuivat 1950.

Venomin ja Sea Venomin kiinteä aseistus käsitti 4 × 20 mm Hispano-lentokonetykkejä. Siiven alapuolisissa ripustuksissa voitiin kuljettaa raketteja sekä pommeja.

Edelleen tyypistä riippuen saavutettu lakikorkeus vaihteli, ollen maksimissaan 15 000 metriä eli 49 200 jalkaa.

Venom- ja Sea Venom -taistelukoneita käytettiin monessa eri maassa, muiden muassa Ruotsissa, Ranskassa ja Sveitsissä. Tyyppi poistettiin palveluksesta vasta vuonna 1983.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
* Sharpe, Michael: Attack and interceptor jets, Grange Books, Lontoo Englanti, 2002 (s. 92-94) ISBN 1-84013-335-X (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Sharpe: s. 92-94
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **De Havilland Venom**.
* (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
* (englanniksi)
* (englanniksi)
* (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (sisältää paljon kuva-aineistoa artikkelikohteesta)
**Slovenian tasavallan kansalliskokous** (sloveeniksi *Državni zbor Republike Slovenije*) on Slovenian lainsäädännöllinen elin, johon kuuluu 90 jäsentä.

Ensimmäinen Slovenian kansalliskokous aloitti toimintansa 23. joulukuuta 1992. Perustuslaki takaa yhden paikan sekä unkarilais- että italialaisvähemmistöjen edustajille.

Kansalliskokouksen toiminnasta raportoi *Uradni list Republike Slovenije* -lehti ("Slovenian tasavallan virallinen lehti"), jota toimittavan yrityksen omistaa maan hallitus. Lehden tarkoitus on informoida kansalaisia lainsäädäntötyöstä, sillä lakimuutosten tulee olla julkisia ennen kuin ne astuvat voimaan.

Vaalit
------

Vaalit pidetään neljän vuoden välein. Vaalipäivä on sunnuntai tai muu ei-arkinen päivä.. Vaaleissa on 4 % vaalikynnys.

Äänestäminen on mahdollista postitse ulkomailla asuville slovenialaisille, mutta myös Sloveniassa, mikäli henkilö on sairaalassa tai vanhainkodissa.

Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2018, jonka jälkeen muodostettiin LMŠ-vetoinen vähemmistöhallitus, jolle Vasemmisto antoi epävirallisen tukensa.

Pääministeri Marjan Šarecin erotessa 27. tammikuuta 2020 hän ilmoitti pyrkivänsä järjestämään ennenaikaiset vaalit. Presidentti Borut Pahor on kuitenkin pyrkinyt ensin neuvottelemaan uutta mahdollista hallitusta nykyisellä kansalliskokouksen kokoonpanolla..

Aiheesta muualla
----------------

* Virallisen lehden kotisivut (sloveeniksi)

Lähteet
-------

1. 1 2  Functioning  2020. Državni zbor. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Constitution  2000. Constitutional Court of the Republic of Slovenia. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
3. ↑  About  2020. Uradni list. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Official Gazette of the Republic of Slovenia  2020. Ljubljana City Library.  Arkistoitu 30.1.2020. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
5. 1 2  Le elezioni dell'Assemblea Nazionale  2020. eUprava.  Arkistoitu 30.1.2020. Viitattu 30.1.2020. (italiaksi)
6. ↑  Slovenian PM Marjan Sarec resigns and seeks early election  27.1.2020. Al Jazeera. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
7. ↑  Slovenian Prime Minister Marjan Sarec resigns  27.1.2020. OrissaPOST. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
Muovitettuja pyöröpaaleja
Pyöröpaali
Suurkanttipaali
Vasta paalattu pienkanttipaali
**Heinäpaali** on heinästä kuljetusta ja varastointia varten tiiviiksi puristettu ja naruilla tai muulla sidosmateriaalilla yhteen sidottu paali. Paalin tekemistä kutsutaan paalaamiseksi ja tähän käytettyä konetta paalaimeksi. Heinä paalataan, jotta se voitaisiin säilyttää rehuksi ja siirtää ja varastoida helpommin. 

Aikaisemmin paalit tavallisesti olivat neliskanttisia **pienkanttipaaleja**, joita oli mahdollista koota kärryihin ja siirrellä käsin tai hangolla. Nykyisin ovat yleistyneet suurikokoiset, muodoltaan rullamaiset **pyöröpaalit** ja suurikokoiset, neliskanttiset **suurkanttipaalit**, joiden kumpienkin siirtely onnistuu vain traktorikuormaajalla. Pyöröpaaleja on alettu myös kääriä muoviin säilyvyyden parantamiseksi. Säilörehua tehtäessä heinään lisätään myös rehunsäilöntäliuosta.

Olkipaali
---------

Heinän ohella voidaan paalata pien- tai suurkanttipaaleiksi tai pyöröpaaleiksi myös olkea, jota voidaan käyttää esim. karjan tai hevosten kuivikkeena tai energianlähteenä. Tämän lisäksi olkipaaleja voidaan käyttää myös rakennusaineena olkipaalirakentamisessa ja esteinä esim. auto- ja hevoskilpailuissa tai laskettelurinteissä. Hyvälaatuisesta oljesta paalattuja olkipaaleja voidaan käyttää myös hevosten tai ponien ravinnoksi.

Säilörehupaali
--------------

Käärityiksi pyörö- ja suurkanttipaaleiksi voidaan paalata myös tuoreemmasta ruohosta tehtävää säilörehua, johon säilyvyyden parantamiseksi lisätään happopitoista rehunsäilöntäliuosta.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Heinäpaali**.
Kuvassa ensimmäisenä kolmen sarjasta valmistunut D.H.108 Swallow: TG283. Kone tuhoutui lentoturmassa toukokuun 1. 1950, surmaten ohjaajansa.
Kuvassa nopeusennätyksen rikkonut koekone VW120.
**De Havilland D.H. 108 Swallow** (suom. *Pääskynen*) oli suihkumoottorikäyttöinen prototyyppilentokone. Koekoneet oli varustettu de Havilland Goblin 4 -suihkumoottorilla, ja olivat käytössä vuosina 1946-1950. Kaikki kolme konetta tuhoutuivat lento-onnettomuuksissa. Niistä yhdessä menehtyi Geoffrey de Havilland Jr.

  

Swallow muistutti ulkomuodoltaan paljon saksalaista Messerschmitt Me 163 -rakettihävittäjää. Kone oli profiililtaan pyrstötön ja noudatti siiven nuolimuotoja. Koneen lakikorkeus oli 10 800 metriä ja huippunopeus 1 090 km/h alitti hieman äänen nopeuden. Kone VW120 teki 12. huhtikuuta 1948 uuden 100 km:n mittaisella radalla tehdyn nopeuslennon maailmanennätyksen, joka oli 974,02 km/h. Kolmella lentokoneella tehtiin kaikkiaan 480 lentoa.

Lähteet
-------

* Hewish, Mark: Tietosarja - Lentokoneet, Intercontinental Book Productions, 1977, Englanti (Pike, Trisha & Schultz, Mark & Gunston Bill: toim. suom. Tuomo Huuhka) ISBN 951-824-015-9 (s. 22-23)

### Viitteet

1. ↑  Hewish, M./Huuhka, T. 1977: s. 22

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*
**Soila Katariina Kuisma** (s. 29. marraskuuta 1963 Kalvola) on suomalainen näyttelijä. Teatterityön lisäksi hän on näytellyt muun muassa suositussa *Maalaiskomedia*-sarjassa.

Ura
---

Katariina Kuisma syntyi Pertti ja Sirpa Kuisman (omaa sukua Jalovaara) perheeseen. Valmistuttuaan ylioppilaaksi vuonna 1983 Kuisma opiskeli lentoemännäksi ja Teatterikorkeakoulussa teatterikuraattoriksi. Taiteellisen uransa Kuisma aloitti 1990 näyttelijäharjoittelijana Lahden kaupunginteatterissa, josta hän siirtyi ammattilaiseksi Hämeenlinnan kaupunginteatteriin 1993.

Kuisman rooleja ovat muun muassa Lucy näytelmässä *Spermasodat*, Julia musikaalissa *Autiotalo* sekä Virpi Aia näytelmässä *Yksityiset tähtitaivaat*. Televisiossa Kuisma on näytellyt haitaria soittelevan, kanttori Ilmari Piiparisen (Tom Lindholm) vaimoa, Hellä Lehmuksen osassa Yle TV2:n *Maalaiskomedia*-sarjan tuotantokausissa *Peräkamaripojat*, *Mooseksen perintö* ja *Turvetta ja timantteja*. Hän on näytellyt myös televisiosarjassa *Act!One*.*lähde?* Vuonna 2005 Kuisma oli mukana Kuvataideakatemian 12-minuuttisessa oppilastyönä tehdyssä lyhytelokuvassa *Heinäsirkan laulu*.

Lähteet
-------

* Teatterin tiedotuskeskus: *Teatterit ja teatterintekijät*. Like Kustannus Oy, 2005. ISBN 952-471-629-1.
* Hameenlinnankaupunginteatteri.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Katariina Kuisma Elonetissä.

### Viitteet

1. ↑  Seppälä, Riitta & Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993*, s. 236. Helsinki: Tammi, 1993. ISBN 951-31-0236-X.
2. ↑
3. ↑  *Katariina Kuisma* Elonetissä.. Viitattu 4.3.2021

Aiheesta muualla
----------------

* Katariina Kuisma Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Leuenbergin konkordia** on vuonna 1973 laadittu luterilaisten ja reformoitujen kirkkojen välinen kirkon oppia koskeva sopimus. Sopimuksen ovat allekirjoittaneen lähes kaikki suuret Manner-Euroopan luterilaiset ja reformoidut kirkot.

Konkordian mukaan sen allekirjoittajat ovat päässeet yhteisymmärrykseen evankeliumin sisällöstä. Sopimuksen tekstissä kuvataan yhteisymmärrys vanhurskauttamisopissa, kristologiassa, sanan teologiassa, kasteessa ja ehtoollisessa.

Lisäksi sopimuksessa mainitaan, että osapuolten tunnustuskirjoissaan antamat oppituomiot ehtoollisesta, kristologiasta ja predestinaatiosta eivät enää koske nykyisiä kirkkoja.

Näillä perusteilla syntyy sopimuksen mukaan jäsenkirkkojen välille kirkollinen yhteys. Tämän on käytännössä ymmärretty tarkoittavan alttarin ja saarnatuolin yhteyttä: kirkon hyväksyvät toisessa kirkossa toimitetun kasteen, kirkkojen jäsenet ovat tervetulleita jäsenkirkon ehtoolliselle ja kirkkojen saarnaviran haltijat voivat saarnata toinen toisensa kirkossa.

Suomen, Ruotsin ja Islannin luterilaiset kirkot eivät ole allekirjoittaneet konkordiaa. Sopimus on nähty teologisesti ongelmalliseksi mm. piispanvirkaa koskevien linjauksien sekä siihen sisältyvän sanan teologiaan perustuvan metodin johdosta. Suomen evankelis-luterilainen kirkko on kuitenkin osallistunut Leuenbergin kirkkoyhteisön eli nykyisen Euroopan protestanttisten kirkkojen yhteisön toimintaan esimerkiksi antamalla lausuntoja yhteisön antamista teologisista dokumenteista.

Lähteet
-------

1. ↑  Revon mukaan Leuenbergin konkordiaa ei voitaisi vieläkään allekirjoittaa *kotimaa.fi*. Viitattu 13.6.2023.
2. ↑  Reformatoriset kirkot *evl.fi*.
**Katapultti** oli Mainos-TV:n 1970-luvun alussa esittämä maanantai-iltojen viihdeohjelmasarja. Sen vakioesiintyjiä olivat Kalle Holmberg, Matti "Mölli" Keinonen, Marjatta Leppänen, Erkki Liikanen, Rauni Luoma ja Anna-Liisa Ruotsi. Sarjaa käsikirjoittivat Seppo Ahti, Olli Alho, Matti Kuusla, Jaakko Salo ja Jukka Virtanen.

*Katapultti* ylsi vuonna 1971 yli 1,7 miljoonan katsojalukuihin, mutta oli *Katso*-lehden lukijaäänestyksessä silti vasta 38:nneksi suosituin televisio-ohjelma.

Jukka Virtanen kirjoitti vuoden 2003 muistelmissaan *Helsingin Sanomien* tv-kriitikon Jukka Kajavan maininneen, että Katapultti oli tuon ajan televisiossa ainoa vakava yritys tehdä viihdettä. Virtanen kertoi miettivänsä yhä, oliko sanamuoto "vakava yritys tehdä viihdettä" tarkoitettu kehuksi vai haukuksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin Sanomien maanantaisia tv-ohjelmatietoja 1971–1972, HS Aikakone (maksullinen). Viitattu 17.7.2021.
2. ↑  *Katso* 30/1971, katso Elfving, Sari: *Taikalaatikko ja tunteiden tulkit. Televisio-ohjelmia ja -esiintyjiä koskeva kirjoittelu suomalaisissa lehdissä 1960- ja 1970-luvuilla*, s. 269. Väitöskirja. Tampereen yliopisto, 2008. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 18.7.2021).
3. ↑  Banzine IV/03 s. 13, KuPSin kannattajat ry. Siteerattu teosta Virtanen, Jukka: *Kuvassa keskellä Jukka Virtanen*, Tammi, 2003, ei sivunumeromainintaa. Viitattu 18.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* *Katapultti (televisio-ohjelma)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Petter Ervast** (28. toukokuuta 1814 Kalajoki – 19. kesäkuuta 1857 Kajaani) oli suomalainen lääkäri, joka esitteli tohtorinväitöskirjassaan ensimmäistä kertaa luettelon Suomessa tavattavista luonnonvaraisista lääkekasveista.

Ervastin vanhemmat olivat Kalajoen tervavaraston hoitaja Petter Ervast (1778–1814) ja hänen toinen puolisonsa Brita Frosterus. Ervast kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1830. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1834, filosofian maisteriksi 1836, lääketieteen kandidaatiksi 1837, lääketieteen lisensiaatiksi 1839 ja lääketieteen tohtoriksi 1840.

Ervastin ruotsinkielisessä tohtorinväitöskirjassa *Om Finlands inhemska Läkemedel* esiteltiin 210 Suomessa luonnonvaraisina esiintyvää lääkekasvia ja kuvattiin niiden käyttötapoja.

Ervast toimi 1836–1839 lääkintöylihallituksen kanslistina. Hän oli Raahen kaupunginlääkärinä vuodesta 1839 alkaen ja Raahen piirilääkärinä vuodesta 1845 alkaen. Viimeksi Ervast toimi Elias Lönnrotin seuraajana Kajaanin piirilääkärinä ja Kajaanin linnanlääkärinä 1854–1857.

Petter Ervast oli naimisissa ranskalaista hugenottisukua olleen Augusta Vilhelmina Basilierin (1815–1900) kanssa. Heidän poikiaan olivat rautatiehallituksen tilastokonttorin johtaja, valtiopäivämies Petter Edvard Ervast (1841–1899), tilastollisen päätoimiston aktuaari August Wilhelm Ervast (1845–1900) ja Lapinmaan tuomiokunnan tuomari Johan Fredrik Ervast (1844–1886). Teosofian uranuurtaja Suomessa Pekka Ervast oli Petter Edvard Ervastin poika.

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Petter Ervast. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 5.10.2014.
* Aimo Mela : Pekka Ervast kirjailija - teosofian tutkija - kristillinen mystikko, Ruusu-Ristin Kirjallisuusseura r.y. Helsinki 1956, s. 6 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Petter Ervastin tohtorinväitöskirjan *Om Finlands inhemska Läkemedel* digitoitu versio (Google kirjat)
* Ervastin väitöskirjan digitoitu versio Heldassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Karl Harry Hasso** (alkuaan Hartnagel, 24. heinäkuuta 1904 Frankenthal, Saksa – 11. heinäkuuta 1984 Helsingborg, Ruotsi) oli ruotsalainen elokuvaohjaaja, elokuvaaja ja näyttelijä.

Elämä ja ura
------------

Harry Hasso teki ammattiuransa pääosin Ruotsissa, Saksassa ja Italiassa elokuvaohjaajana ja kuvaajana. Hän työskenteli lyhyen aikaa myös Suomessa. Hasso oli aloittanut uransa apulaiskuvaajana Luxemburgissa 16-vuotiaana ja perustanut oman elokuvayhtiön 18-vuotiaana. Fiktioelokuvien lisäksi hän teki satakunta dokumenttielokuvaa, jotka tosin katosivat toisen maailmansodan aikana. Elokuvien aiheena oli pääosin hänen synnyinkaupunkinsa. Hasso myös näytteli eräissä elokuvissaan.

Hasso on aviossa viidesti. Kolme puolisoista oli näyttelijöitä: Signe Larsson, Viveca Lindfors ja Britta Callmér-Hartnagel. Viimeinen avioliitto osoittautui kestävimmäksi. Harry ja Britta Hasso asettuivat Helsingborgiin, missä Harry Hasso toimi Helsingborgs Dagbladin toimittajana.

Filmografia
-----------

### Ohjaajana

* La donna del peccato (1942)
* L'usuraio (1942)
* Maria Johanna (1953)

### Kuvaajana

* Tystnadens hus (1933)
* Falska Greta (1934)
* Marodörer (1934)
* Pengar från skyn (1938)
* Geld fällt vom Himmel (1938)
* I paradis ... (1941)
* Det sägs på stan (1941)
* Tänk om jag gifter mig med prästen (1941)
* Gula kliniken (1942)
* Maria Johanna (1953)

### Näyttelijänä

* Tystnadens hus (1933)
* Eva går ombord (1934)

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3  Harry Hasso *Svensk Filmdatabas*. Svenska Filminstitutet. Viitattu 16.4.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Harry Gustaf Forss** (25. elokuuta 1895 Helsinki – 8. joulukuuta 1986) oli suomalainen järjestö-, yritys- ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Forssin vanhemmat olivat kirjansitojamestari Karl Gustaf Forss ja Alma Mathilda Lovisa Montell ja puoliso vuodesta 1921 Helmi Edith Marttila. Forss tuli ylioppilaaksi vuonna 1915 Svenska normallyceumista ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi ja filosofian kandidaatiksi vuonna 1921. Jo tätä ennen vuonna 1919 hän oli suorittanut upseerintutkinnon, osallistuttuaan ensin Suomen sisällissotaan. Jalkapalloa Forss pelasi HIFK:ssa edustusjoukkuetasolla 1915–1921. Hän oli jo opiskeluaikana työskennellyt elintarvikealalla, oli valmistuessaan töissä Valiolla ja sitten Valtion vointarkastuslaitoksessa Hangossa. Vuonna 1923 hän siirtyi hankolaisen voinvientiliike J. Emil Romanin palvelukseen ja vuonna 1928 meijeriosuuskunta Enighetenille.

Forss toimi osuuskunnan toiminnanjohtajana ja sen ylläpitämän Svenska teoretiska mejeriskolan -meijerikoulun rehtorina ja opettajana. Hän oli sotavuosiin asti mukana myös myös Österbottens Svenska Lantbrukssällskapin ja tuottajaliiton toiminnassa, oli Kokkolan suojeluskunnan päällikkö ja sota-aikana Vaasan läänin kansanhuoltopiirin päällikkö. Enigheteniltä Forss siirtyi vuonna 1945 Maanviljelijäin Maitokeskus -yhtiön toimitusjohtajaksi ja vuonna 1952 Uudenmaan Jäätelötehdas -yhtiön toimitusjohtajaksi. Ruotsinkielisen karjanhoitokoulun lehtorina Kirkkonummella hän toimi 1953–1962. Forss sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Harry Forss *Biografiasampo*. Viitattu 20.4.2022.
2. 1 2  60-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 25.8.1955, s. 6.
**Petter Magnus Drockila** (22. heinäkuuta 1888 Jääski – 19. marraskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Drockilan vanhemmat olivat urakoitsija Johan Drockila ja Karoliina Ikäheimonen ja puoliso vuodesta 1917 Signe Alfrida Winberg. 
Professori Lauri Drockila oli heidän poikansa. Petter Drockila kävi kansakoulun ja Viipurissa liikeapulaisten iltakoulun. Hän oli liikeapulainen ja liikkeenhoitaja Kirvussa 1902–1907, tukku- ja vähittäisliike Sokka & Kopran kauppamatkustaja ja johtaja Viipurissa 1907–1916, tukkuliike P. J. Pesosen johtaja 1916–1918, Oy Svartström & Drockilan perustajaosakas ja johtaja 1918–1926 ja P. M. Drockila Oy:n perustajaosakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja Helsingissä 1926–1955. Drockila oli myös Karjalan Auto Oy:n perustajaosakas, pääosakas ja toimitusjohtaja 1924–1931, Oy Silkki Ab:n pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1927 ja toimitusjohtaja vuodesta 1938, Uudenmaan Margariinitehdas Oy:n pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1927 ja toimitusjohtaja vuodesta 1938 sekä Oy Otson pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja 1919–1925. Hän oli myös useiden muiden yhtiöiden perustajia ja osakas ja omisti Salmelan kartanon Viipurin maalaiskunnassa 1922–1927, Tervajoen kartanon Vahvialassa 1927–1944, Ylikosken tilan Honkajoella 1940–1947 sekä useita tiloja Viipurin läänissä 1929–1944. Kauppaneuvoksen arvonimen Drockila sai 1951.

Lähteet
-------

1. 1 2  Petter Drockila *Biografiasampo*. Viitattu 7.9.2022.
2. ↑  60-åringar.  *Åbo Underrättelser*, 22.7.1948, nro 191, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.9.2022.
**Heinäselkä-Tekojärvi** on kahdesta altaasta koostuva metsäjärvi Ilomantsin länsiosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 5,6 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 48 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Heinäselän läntistä allasta kutsutaan nimellä Heinäselkä ja itäistä allasta nimellä Tekojärvi. Heinäselällä on laaja kaakkois–luoteissuuntainen 10–16 metriä syvä vyöhyke. Tekojärvi on matalaa, ja sen alueella on kaksi 10 metrin syvännettä. Hieman alle kymmenesosa Heinäselkä-Tekojärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Altaita yhdistää Veräätsalmi. Heinäselkään kuuluu kaakkoon työntyvä kapeahko vesialue, jonka kohdalla altaan kaakkois–luoteissuuntainen pituus on noin kolme kilometriä. Tekojärvestä työntyy koilliseen Varaslampi. Heinäselkä-Tekojärven pohjoisrannalla kulkee maantie.

Tekojärven laajin saari on altaan lounaisosassa sijaitseva suoalue, jonka sisällä on useita suolampia. Heinäselän syvän vyöhykkeen länsipuolella on useita saaria.

Heinäselkä-Tekojärveen laskee suurjärvi Koitere pohjoisesta. Heinäselän länsikolkasta lähtee alle kilometrin mittainen Kallion kanava lounaaseen Palojärveen. Heinäselkä-Tekojärven korkeustaso on vain 0,1 metriä Koiteretta alempi ja niin ikään 0,1 metriä Palojärveä ylempi. Palojärven lounaisrannalla sijaitsee Pamilon vesivoimalaitos, ja järven säännöstely vaikuttaa suoraan Heinäselkä-Tekojärveen. Tekojärven itärannalle laskee Koitajoki idästä.

Heinäselkä-Tekojärven vesitilavuus on 25 312 000 kuutiometriä.

Heinäselkä-Tekojärvi (04.912.1.010) kuuluu Pamilon-Palojärven alueeseen (04.912), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Ala-Koitajoen-Jäsysjärven alue (04.91) ja ensimmäinen Koitajoen valuma-alue (04.9). Pamilon-Palojärven alueella on 22 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Heinäselkä-Tekojärvi on toiseksi laajin. Alueen laajin järvi on Palojärvi. Heinäselkää seuraavat Tokrajärvi ja Kulujärvi ovat yli neliökilometrin laajuisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Heinäselkä-Tekojärvi, vakavesi, Ilomantsi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 26.9.2021.
3. ↑  Heinäselkä-Tekojärvi. Järviwiki. Viitattu 26.9.2021.
4. ↑  Pamilon - Palojärven alue (04.912). Järviwiki. Viitattu 26.9.2021.
**Aimo Ilmari Pekkarinen** (2. lokakuuta 1921 Rääkkylä – 8. tammikuuta 1990 Teneriffa, Espanja) oli suomalainen farmakologian professori Turun yliopistossa.

Pekkarisen vanhemmat olivat opettaja Pekka Vilho Pekkarinen ja Eliisa Hirvonen ja puoliso vuodesta 1948 lääketieteen lisensiaatti Anna-Liisa Talvikki Kärki. Ylioppilaaksi Pekkarinen tuli Savonlinnan lyseosta 1940, lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1950 ja väitteli samana vuonna tohtoriksi. Seuraavana vuonna hän sai Helsingin yliopistosta lääketieteellisen kemian dosentuurin ja jo 1952 hänestä tuli ensimmäinen Turun yliopiston farmakologian professori. Tätä virkaa hän hoiti 32 vuotta eläkkeelle siirtymiseensä asti. Pekkarinen ei kunnostautunut varsinaisessa kliinisessä lääkärintoimessa, vaan hän tutki lisämunuaisia ja autonomista hermostoa, psykofarmakologiaa, biologista standardointia, verenpainetta ja lääkeaineiden farmakokinetiikkaa.

Pekkariseen liittyvistä kommelluksista ovat hänen lähimmät työtoverinsa apulaisprofessori Esko Iisalon johdolla tehneet hänen muistokseen kaskukirjan, jolla on haluttu kunnioittaa hänen elämäntyötään. Pekkarinen tunnettiin perusteellisesta työstä: hänen muuan Tampereen yliopiston viran täyttöä koskeva arvionsa käsitti 183 sivua. Pekkarisen perusteellisuutta kuvaa hänen sampootutkimuksensa, jonka piti vaatiman 3 500 kaniinia.

Pekkarinen osallistui jatkosotaan muun muassa lähettiupseerina ja hänelle myönnettiin Vapaudenristi jo sodan aikana. Myöhemmin hän sai myös Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkin.

Lähteet
-------

* *Muistikuvissa Aimo Pekkarinen - Tarinoita, ajatuksia ja kommelluksia persoonallisen turkulaisprofessorin työmiljööstä*, kustantaja Leiras, Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä 1992. ISBN 951-95270-8-7

### Viitteet

1. 1 2 3  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 470-472. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
2. ↑  "Kuolleita suomalaisia 1.10.1989–30.9.1990", *Mitä-Missä-Milloin – Kansalaisen vuosikirja 1991*, s. 114. Otava, 1990. ISBN 951-1-11421-2.
3. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 12. osa, palsta 624–625


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Harry Finér** (s. 1942) on suomalainen palkittu copywriter ja bluesmuusikko, instrumenttinaan huuliharppu.

Mainonnan suunnittelijana
-------------------------

Harry Finér on vuonna 1964 alkaneen copywriter-uransa aikana työskennellyt mainostoimistoissa Mainoslinja, Valotorni, Markkinointi Viherjuuri, Lintas, Varis Poteri Veistola ja SEK. 1980-luvun lopulla Finér siirtyi freelanceriksi.

Finér työskenteli pitkään muun muassa art director Herbie Kastemaan kanssa. Finér on palkittu kolmasti Vuoden parhaat kampanjat -kilpailussa ja Kultahuipulla Grafian Vuoden huiput -kilpailussa. Cannesin mainosfestivaaleilta hänellä on kaksi kunniakirjaa ja Klaffi-mainoselokuvakilpailusta useita Kultaisia klaffeja.

Bluesmuusikkona
---------------

Finér on soittanut monissa Jimmie Lawsonin kokoonpanoissa. Muita bluesyhtyeitä ovat olleet Kingston Mines Blues Gang, Johanna-levymerkille albumin vuonna 1981 tehnyt Uuge Päts, Järvenpään Puistobluesin pääkonsertissa 1983 soittanut Raimo Raivo ja Pakkopaita sekä muusikon omaa nimeään kantava Finer Blues Gang. Hänen taiteilijanimensä bluesmuusikkona on "Durty Dawg". Kansainvälisten suhteidensa ansiosta Finér kertoo soittaneensa Big Joe Turnerin syntymäpäivillä Los Angelesissa. On myös soittanut Chicagon Maxwell Streetillä Queen Sylvia Embryn bändin kanssa sekä säestänyt Honeyboy Edwardsia tämän Tallinnan vierailun aikana.. Harry Finérin poika Henri tunnetaan blueskitaristina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mainonnan Historiaa... à la Copy Harry Finér. Viitattu 4.4.2014.
2. ↑  Suomibluesin ja -soulin äänite- ja yhtyeluettelo (Arkistoitu – Internet Archive), Bluesnews.fi. Viitattu 4.4.2014.
3. ↑  Uuge Päts, Finnmusic.net. Viitattu 4.4.2014.
4. ↑  "Durty Dawg" täytti pyöreitä, Blues News 10.5.2012. Viitattu 4.4.2014.
Fernanda Negri-Pouget elokuvassa *La lampada della nonna* (1913).
**Fernanda Negri-Pouget** (28. maaliskuuta 1889 Rooma – 17. helmikuuta 1955 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.

Fernanda Negri opiskeli Accademia Nazionale di Santa Cecilian konservatoriossa ja aloitti elokuvauransa vuonna 1906. Hän esitti sivurooleja Cinesillä, mutta alkoi vuonna 1909 saada myös pääosia. Pian hänestä tuli yksi italialaisen mykkäelokuvan tähdistä.

Vuonna 1912 Negri siirtyi Ambrosio Filmille Torinoon. Samoihin aikoihin hän meni naimisiin ranskalaisen näyttelijän Armand Pougetin kanssa. Negri-Pouget esiintyi lukuisissa elokuvissa, joita ohjasivat muun muassa Mario Caserini, Luigi Maggi, Febo Mari ja Eleuterio Rodolfi. Hänen tunnetuimpia roolejaan on sokea Nydia vuoden 1913 *Pompeijin viimeisissä päivissä*.

Negri-Pougetin parhaimpina elokuvina on mainittu Augusto Geninan vuonna 1917 ohjaamat *Lucciola* ja *Maschiaccio*. Hänen viimeiseksi työkseen jäi Torello Rollin *La gola del lupo* vuonna 1923. Lucio D’Ambran mukaan Negri-Pouget oli näyttelijänä eloisa ja vältti tyypillisia diivan eleitä.

Elokuvia
--------

* *Valonsäde*, 1911
* *Saatana*, 1912
* *Pompeijin viimeiset päivät ja häviö*, 1913

Lähteet
-------

1. 1 2 3  European Film Star Postcards: Fernanda Negri Pouget *filmstarpostcards.blogspot.fi*. Viitattu 23.7.2017.
2. ↑  Il Cinema Ritrovato: Lucciola *festival.ilcinemaritrovato.it*. Viitattu 23.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Fernanda Negri-Pouget Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Tšekki
* Alankomaat

 |

 |
| "Geek Stink Breath"Green Day |
| --- |
| Singlen "Geek Stink Breath" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Insomniac* |
|  Äänitetty  | 1995 |
|  Julkaistu | 25. syyskuuta 1995 |
|  Tekijä(t) | Billie Joe Armstrong / Green Day |
|  Tuottaja(t) | Rob Cavallo, Green Day |
|  Tyylilaji | punk rock |
|  Kesto | 02.15 |
|  Levy-yhtiö | Reprise |
| Green Dayn muut singlet |
| "J.A.R."1995 | "Geek Stink Breath"1995 | "Stuck with Me"1995 |

**Geek Stink Breath** on kappale punk-yhtye Green Dayn neljänneltä studioalbumilta *Insomniac* (1995). *Geek Stink Breath* on albumin ensimmäinen single. Kappale kertoo amfetamiinin vaikutuksista ihmiskehossa (sana *geek* on slangisana amfetamiinille). Kappaleen sanoittaja, Green Dayn solisti Billie Joe Armstrong kirjoitti kappaleen omien kokemustensa pohjalta. Kappale kertoi myös ihmisistä, joiden hän oli nähnyt menettävän otteen elämäänsä huumeriippuvuuden takia.

Musiikkivideo
-------------

Kappaleen musiikkivideossa näytetään Green Dayta soittamassa kellarissa ja väläyksiä erään yhtyeen ystävän hampaanpoistosta. Musiikkivideota näytettiin MTVlla tarkoituksellisesti vain myöhäisinä ajankohtina, sillä videossa kuvattu hampaanpoisto on herkemmälle katsojalle turhan verinen. Yhtye kuitenkin katsoi hampaanpoiston olevan oleellinen osa videota, sillä se myötäilee kappaleen sanoja "And it's rotting out my teeth" (sillä suuongelmia pidetään yleisinä amfetamiinin haittoina, vaikka ne johtuvatkin lähinnä huonontuneesta hygieniasta sekä kuivasta suusta). Musiikkivideon on ohjannut Mark Kohr. Videon editoitua versiota näytetään TVssä edelleen maailmanlaajuisesti.
**Fernanda Nylund** (10. joulukuuta 1878 Kööpenhamina – 1. tammikuuta 1968) oli tanskalais-suomalainen taidemaalari. Hän maalasi asetelmia, muotokuvia ja maisemia.

Fernanda Nylundin vanhemmat olivat kauppavaltuutettu Eduard Jacobsen ja Caroline Adler. Nylund oli taiteilijana itseoppinut ja hän teki useita opintomatkoja Euroopassa. Nylund työskenteli taiteilijana Tanskassa, Suomessa ja jonkin aikaa myös Ruotsissa. 1800-luvun lopulla hänellä oli merkittävä asema Kööpenhaminan kultturielämässä. Hän kirjoitti runoja ja näytelmiä, lauloi ja soitti pianoa. Nylund osallistui myös *Det glada ljudet*-pyöräilykerhon kokouksiin ja hän tapasi siellä kuvanveistäjä Jens Ferdinand Willumsenin, joka käytti 1897 häntä mallina veistokselleen *Buksepigen*.

Nylund tapasi Pariisissa 1902 tulevan miehensä suomalaisen kuvanveistäjä Felix Nylundin ja naimisiin mentyään he asettuivat asumaan Pariisiin. He muuttivat 1910 Suomeen ja täällä Nylund vietti perhe-elämää aina vuoteen 1929 jolloin hänen avioliittonsa purkautui. Nylund alkoi ajankulukseen maalata, piti taiteilijan debyyttinsä 1933 ja Suomessa asuessaan hän kirjoitti artikkeleita suomalaisesta taiteesta ja kulttuurista tanskalaisiin lehtiin. Nylund palasi Tanskaan 1948. Hän piti näyttelyitä Kööpenhaminassa Nikolaj-galleriassa 1948 ja Studio Schraderissa 1956. Suomessa Nylund osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1930- ja 1940-luvuilla. Hänellä oli tänä aikana ulkomailla näyttelyitä Moskovassa 1934, Riiassa 1935, Oslossa 1936 ja Göteborgissa 1939.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuvataiteilijamatrikkelissa syntymävuosi on 1873.
2. 1 2  Kuvataiteilijamatrikkeli

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Fernanda Nylund
**Maria Fernanda Moreira Ribeiro** (lausutaan /fɨɾ.'nɐ̃.ðɐ ʁi.'βɐj.ɾu/, s. 23. kesäkuuta 1969 Penafiel, Portugali) on portugalilainen kestävyysjuoksija.

Ribeiro voitti 1987 nuorten Euroopan mestaruuden 3 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän sijoittui nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa toiseksi 3 000 metrillä ja osallistui Soulin olympialaisiin. Vuonna 1994 Ribeiro voitti 3 000 metriä sisäratojen EM-kilpailuissa Pariisissa ja 10 000 metrin juoksun Helsingin EM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna Göteborgin MM-kisoissa hän voitti 10 000 metriä ja sijoittui hopealle 5 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti Tukholmassa sisäratojen Euroopan mestaruuden 3 000 metrillä. Atlantan olympialaisissa hän kävi 10 000 metrin loppukilpailussa rajun taistelun Kiinan Wang Junxian kanssa. Wang oli viimeisen kierroksen alkaessa 20 metriä edellä Ribeiroa, mutta Ribeiro onnistui saavuttamaan ja ohittamaan Wangin loppusuoralla. Olympialaisten jälkeen hän suoritti pyhiinvaelluksen Fátimaan.

1997 Pariisin sisäratojen MM-kisoissa Ribeiro sijoittui pronssille 3 000 metrillä. Saman vuoden Ateenan MM-kisoissa hän voitti hopeaa 10 000 metrillä ja pronssia 5 000 metrillä. 1998 hän saavutti sisäratojen EM-hopeaa 3 000 metrillä sekä Budapestin EM-kisoissa hopeaa 10 000 metrillä. Ribeiro voitti vielä olympiapronssia Sydneyn olympialaisissa 2000 ja osallistui Ateenan olympialaisiin 2004. Ribeiro työskentelee nykyisin Porton kaupungintalolla kaupunginjohtajan urheiluneuvonantajana. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän osallistui maratonille, mutta keskeytti.

Lähteet
-------

* Fernanda Ribeiro Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  European Junior Championships (Women)
2. ↑  Barcelona 2010: Marathon Women Final *European Athletics*.  (englanniksi)

Naisten 10 000 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1988: Olga Bondarenko |
1992: Derartu Tulu |
1996: Fernanda Ribeiro |
2000: Derartu Tulu |
2004: Xing Huina |
2008: Tirunesh Dibaba |
2012: Tirunesh Dibaba |
2016: Almaz Ayana |
2020: Sifan Hassan |

Naisten 10 000 metrin juoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1987: Ingrid Kristiansen |
1991: Liz McColgan |
1993: Wang Junxia |
1995: Fernanda Ribeiro |
1997: Sally Barsosio |
1999: Gete Wami |
2001: Derartu Tulu |
2003: Berhane Adere |
2005: Tirunesh Dibaba |
2007: Tirunesh Dibaba |
2009: Linet Masai |
2011: Vivian Cheruiyot |
2013: Tirunesh Dibaba |
2015: Vivian Cheruiyot |
2017: Almaz Ayana |
2019: Sifan Hassan |
2022: Letesenbet Gidey |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Gedeon Burkhard** (s. 3. heinäkuuta 1969 München) on saksalainen televisionäyttelijä. Hän on tunnettu pääasiassa Alex Brandtnerin roolista itävaltalais-saksalaisessa tv-sarjassa *Poliisikoira Rex* vuosina 1998–2001. Hän näytteli Wilhelm Wickiä elokuvassa Kunniattomat paskiaiset. 

Gedeon Burkhard syntyi vuonna 1969 Münchenissä ja opiskeli sisäoppilaitoksessa Englannissa. Vuonna 1979 hän esiintyi kymmenvuotiaana saksalaisessa tv-sarjassa *Veri ja kunnia* (Blut und Ehre). Managerina toimi hänen isänsä Wolfgang Burkhard. 

Asuessaan Yhdysvalloissa 1990-luvulla Burkhard työskenteli useissa rooleissa saamatta juurikaan tunnustusta. Hän avioitui Las Vegasissa, mutta erosi jo neljän kuukauden kuluttua. Sitten Burkhard muutti Wieniin esiintyäkseen sarjassa *Poliisikoira Rex* ja asuikin siellä viisi vuotta. Poistuttuaan sarjasta hän muutti Berliiniin. Kölnissä Burkhard näytteli tv-sarjassa *Alarm für Cobra 11 - Die Autobahnpolizei* salapoliisi Chris Ritteriä, kunnes roolihahmo käsikirjoitettiin kuolleeksi Burkhardin halutessa lopettaa roolin esittämisen marraskuussa 2007. 

Vuoden 2007 jälkeen hän palasi Berliiniin, sillä tahtoi olla lähellä ainoaa tytärtään, Gioiaa. Näyttely kutsui häntä taas, ja Burkhard esiintyi Quentin Tarantinon elokuvassa *Kunniattomat paskiaiset* (2009). 2010-luvulla hän on näytellyt muun muassa italialaissarjassa *La Narcotici*. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Kutala** on kylä Kuloveden rannalla Sastamalan kaupungissa Pirkanmaalla aivan Nokian kaupungin rajalla. Kutala sijaitsee osittain mantereella, osittain Kuloveden Kutalansaarella.

Kutalansaareen kulki ennen Kutalan lossi. Kylästä on 1990-luvulla loppunut pankki, kauppa ja vanhainkoti. Kutalan koulu oli toiminnassa vuodet 1899−1981, viimeiset kymmenen vuotta neljä luokkaa käsittävänä peruskoulun ala-asteen kouluna. Alun perin Karkun ja Suoniemen yhteisen vanhainkodin tiloissa sijaitsee nykyisin mielenterveyskuntoutujien palvelukoti Vähä-Ropo.

Kutala tunnetaan järven rannalla sijaitsevasta Kutalan Kasinosta, joka on suosittu kesäkioski. Kioskin viereisellä aukiolla Kutalan nuorisoseura järjesti ennen suositut markkinat, mutta niistä luovuttiin, koska seura ei kyennyt enää järjestämään liian suureksi kasvanutta tapahtumaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kyläkortti - Kutala (pdf) Sastamalan kylät. Viitattu 11.11.2015.
2. ↑  Kutalassa ei sikailla tänä kesänä Tyrvään Sanomat.  Arkistoitu 7.4.2013. Viitattu 11.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kutalan nuorisoseura
**Kutilan kanava** on kanavahanke Taipalsaarella. Kanavan tarkoitus on yhdistää Pien-Saimaa ja Suur-Saimaa, jotta niiden välinen vesimatka lyhenisi. Kanavan sijainti olisi Taipalsaaren Rehulan kylässä sijaitsevasta Umianlammesta Kutilan taipaleen halki Pien-Saimaaseen. Kanavasta tulisi noin 400 metrin pituinen. Kanavahankkeen on arvioitu maksavan yli 15 miljoonaa euroa. Kanavan yhteyteen on suunniteltu myös pumppaamoja, joilla on arvioitu olevan Pien-Saimaan vedenlaatua parantava vaikutus. Kanavan arvioidaan valmistuvan vuonna 2025.

Historia
--------

Kanavan rakentamista samalle paikalle on ehdotettu jo 1860-luvulla. Silloin kanavahanke kulki nimellä "Kivitapaleen kanava". Tarkoituksena oli luoda paremmat vesitieyhteydet sahateollisuudelle. Kanavasta kaavailtiin 15 metrin levyistä, jotta senaikaiset tukkilautat saataisiin vedettyä kokonaisina läpi kanavan. Enso-Gutzeit oli vahvasti kanavan rakentamisen kannalla. Rautatieverkon kehittyminen vähensi vesiyhteyksien merkitystä puutavaran kuljetuksessa, joten kanavan rakentamista lykättiin.

Vuoden 1912 tienoilla rakennettiin hirsirakennus Taipalsaaren Rehulan kylään kanavan johtohenkilöitä varten, mutta kanavahankkeen keskeytymisestä johtuen rakennuksesta tuli Rehulan koulu.

Lähteet
-------

1. ↑  
Yli 100 vuotta sitten alettiin suunnitella kanavaa, joka yhdistäisi Suomen suurimman järven osat toisiinsa – koronavirus voi nyt saada pyörät pyörimään *yle.fi*.  13.7.2020. Viitattu 05.04.2021.
2. ↑  
Lemi ja Savitaipale sanoivat ei, mutta Kutilan kanava saattaa silti olla lähempänä toteutumista kuin koskaan ennen *yle.fi*.  19.10.2020. Viitattu 05.04.2021.
3. ↑  
Unohdetut piirrokset osoittavat: Kutilaan suunniteltiin kanavaa jo 1860-luvulla – Lappeenrannasta piti rakentaa uusi pääväylä Suur-Saimaalle, mutta töitä ei koskaan aloitettu *esaimaa.fi*.  22.11.2020. Viitattu 05.04.2021.
4. ↑  
Taipalsaarelaisen Veikko Karhun omistama niemi on ollut rakennuskiellossa Kutilan kanavan vuoksi jo yli sata vuotta – Nyt kunta haluaa ostaa tai lunastaa Saimaan rantaa metsämaan hinnalla *esaimaa.fi*.  30.1.2021. Viitattu 05.04.2021.