recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Inchirin alue Mauritanian kartalla.
**Inchiri** on hallintoalue eli wilaya Mauritanian luoteisosassa. Sen keskus on Akjoujtin kaupunki. Alueen pinta-ala on noin 47 000 neliökilometriä. Asukkaita on 19 600 henkeä (vuonna 2013).

Inchirin alue rajoittuu pohjoisessa Dakhlet-Nouadhibouin, idässä Adrarin ja etelässä Trarzan alueisiin sekä lännessä Atlantin valtamereen. Se on etupäässä autiomaata. Luonnonalueita ovat Inchirin puolitasanko sekä Akcharin ja Amatlichin hiekka-aavikot luoteessa ja kaakossa. Vuotuinen sademäärä on 60 millimetriä.

Alue käsittää Akjoujtin ja Bennechabin departementit eli moughataat sekä Akjoujtin, Bennechabin ja M’Heijrattin kunnat. Kaupunkiväestöä on 65, maaseutuväestöä 29 ja nomadeja 5 prosenttia.

Akjoujtista on maantieyhteydet Nouakchottiin ja Atariin. Länsiosan kautta kulkee Nouakchottin ja Nouadhiboun välinen maantie. Akjoujtissa on lentokenttä, jonka merkitys on vähäinen.

Alueella on kupari- ja kultaesiintymiä. Tärkeimmät elinkeinot ovat kaivosteollisuus, hallinto ja palvelut. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa (varsinkin kameleja) sekä keinokasteluun perustuvaa puutarhaviljelyä. Alueeseen kuuluu osa Banc d’Arguinin kansallispuistosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie régionale de la wilaya de l’Inchiri *Office national de la statistique*. Viitattu 15.1.2021.
2. 1 2  Monographie de l’Inchiri *Agence mauritanienne d’information*.  2019. Viitattu 17.7.2022.
3. ↑  Viralliset nimimuodot: Arrêté conjoint portant approbation de la translitération en caractères arabe et latin des noms des wilayas, des moughataa et des communes du pays *Direction générale des collectivités territoriales*. Viitattu 17.7.2022.

Mauritanian alueet

* Adrar
* Assaba
* Brakna
* Dakhlet Nouadhibou
* Gorgol
* Guidimaka
* Hodh El Gharbi
* Hodh El Charghi
* Inchiri
* Nouakchott-Nord
* Nouakchott-Ouest
* Nouakchott-Sud
* Tagant
* Tiris-Zemmour
* Trarza
Gurilaisten kielten puhuma-alue. Gurma ja sen sukukielet keltaisella Burkina Fason itäosassa ja lähiseuduilla.
**Gurmat** ovat gurilaista gurman kieltä puhuva kansa Burkina Fason itäosassa, Togon pohjoisosassa ja Otijoen varrella Ghanassa. Pieniä ryhmiä asuu myös Nigerin ja Beninin rajaseuduilla. Gurmia on yli puolitoista miljoonaa henkeä.

Nimitys ja etninen historia
---------------------------

Gurmien omakielinen nimitys on *bimba* tai *binumba*. Hausankielinen *gurma* tarkoittaa kaikkia Nigerjoen oikeanpuoleisen rannan asukkaita. Gurmien kanssa samaan ryhmään kuuluvat muun muassa basarit, bimobat ja konkombat.

Gurmiin on sekoittunut muita gurilaisia kansoja, songhaita ja fulbeja. Mosien vaikutuksesta he loivat keskiajalla oman valtion. Perimätiedon mukaan sen perustaja oli 1200-luvun alussa elänyt Diaba Lombo. 1700-luvun alussa hallinnut Yendabri siirsi pääkaupunkinsa nykyiseen Fada N’Gourmaan. Gurma joutui 1800-luvun alussa Ouagadougoun mosivaltion alaisuuteen ja fulbet perustivat sen pohjoisosaan Liptakon emiraatin. Ranskalaiset valtasivat Gurman 1800-luvun lopussa ja sen viimeinen hallitsija kuoli vuonna 1911.

Elinkeinot ja aineellinen kulttuuri
-----------------------------------

Gurmien pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi, pavut, vihannekset ja juurekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja. Monet käyvät ansiotöissä Togon ja Ghanan eteläosan kaakao- ja kahviplantaaseilla.

Suuret ja hajanaiset kylät koostuvat pyöreistä olkikattoisista savimajoista. Rakennuksia ympäröi usein aita tai savimuuri. Miesten vaatetus on eurooppalainen, naiset käyttävät pitkiä paitoja ja värikkäitä leninkejä. Palmuöljyssä valmistettu ruoka koostuu etupäässä viljatuotteista. Gurmat eivät syö maitoa tai maitotuotteita.

Yhteiskunta ja henkinen kulttuuri
---------------------------------

Perinteisen yhteiskuntajärjestyksen perustan muodostavat perhe- ja kyläyhteisöt, patrilineaariset suvut ja ikäryhmät. Avioliitto on virilokaalinen ja polygynia on yleistä. Aikuistumisriitissä muuttuu myös ihmisen etunimi.

Suurin osa gurmista harjoittaa perinteistä uskontoa. Siihen kuuluu esivanhempien, luonnonhenkien ja ylijumalan palvontaa sekä taikuutta ja noituutta. Osa on muslimeja ja osa kristittyjä.

Gurmat tunnetaan kasvojen pitkistä arpikuvioistaan, rituaalinaamioistaan sekä tanssi- ja musiikkikulttuuristaan. Perinteisiä soittimia ovat kitara, viulu ja torvet.

Lähteet
-------

* *Petit Futé Burkina Faso*. Paris: Nouvelles Editions de l’Université, 2018. ISBN 979-1033177739.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 151–152. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
2. ↑  Olson, James S.: *The Peoples of Africa: an Ethnohistorical Dictionary*, s. 210. Westport: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-27918-7.
3. 1 2 3  Petit Futé, s. 59.
4. ↑  Petit Futé, s. 82–83.
**Pussikaljaromaani** on Mikko Rimmisen vuonna 2004 ilmestynyt romaani, joka kertoo kolmen Helsingin Kalliossa asuvan nuoren miehen kesäpäivästä. Romaani on käännetty saksaksi, ruotsiksi, hollanniksi, latviaksi ja venäjäksi.

*Pussikaljaromaanin* vertailukohtina ovat olleet Volter Kilven *Alastalon salissa* ja Joel Lehtosen *Putkinotko*. Edelliseen Rimmisen teosta on verrattu lähinnä tajunnanvirtatekniikan ja yhteen päivään sijoittuvien tapahtumiensa vuoksi. Tuomo Karhu on Kiiltomato.net -sivuston kirjallisuuspalstoilla verrannut teosta *Putkinotkoon* paitsi sen hauskuuden ja yhteiskunnasta syrjäytyneiden kuvauksen takia, myös sen tajunnanvirtatekniikan vuoksi.

Ilmestyessään *Pussikaljaromaani* sai osakseen lähes yksinomaan ylistäviä arvioita. Sitä on pidetty muun muassa ensimmäisenä kuvauksena entistä jakautuneemmasta Suomen kansasta. Teos oli ehdolla Finlandia-palkinnon saajaksi.

Teos
----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
"Sinä ehkä sinänsä arvottoman päivän kituliaana aamunkoina esitettiin kesäteatterissa jo rahvaankuvaelmaa suurella sydämellä ja harrastuksella." on *Pussikaljaromaanin* ensimmäinen lause. Teos on kuvaus kolmesta nuoresta miehestä joiden nimet ovat Marsalkka, Henninen ja Lihi sekä heidän yrityksistään päästä pelaamaan noppaa ja saada maailmalta edes vähän rakkautta. Romaani kuvaa heidän kesäistä päiväänsä Kalliossa.

Päähenkilöt keskustelevat loputtomasti, välillä yllättävän sivistyneestikin, etsivät kadonnutta noppaa, hankkivat olutta ja yrittävät hieroa tuttavuutta vastakkaisen sukupuolen kanssa. Päähenkilöiden loputonta jahkailua asioiden kanssa kuvaa seuraava ote: "Tekis kyllä mieli tehdä jotain, Lihi sanoi- tai ainakin tekis mieli tehdä mieli..."

Henkilöt ovat juuttuneet Kallioon. Kun he yrittävät päästä raitiovaunulla keskustaan, he joutuvat rautatieasemalla vaikeuksiin ja päättävät siirtyä heti takaisin kotikaupunginosaansa. Kalliossa he törmäilevät ystävänsä Kotilaisen rappukäytävässä ja pakenevat moottoripyöräjengiläisiä. Ukkossade ja sähkökatko vaikeuttavat oluenjuontia. Kirjan tapahtumat päättyvät uuden päivän sarastaessa. "Varjosta raiteita pitkin loikki näkyviin jonkinlainen rusakko. Se oli varmaan menossa Pasilaan", ovat kirjan viimeiset lauseet.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näytelmäsovitukset
------------------

Pussikaljaromaani on sovitettu näytelmäksi kahdesti. Molemmat sovitukset on tehty vuonna 2006. Ensimmäisen sovituksen teki Eriteatteri. Näytelmän ohjasi Jerker Polso ja pääosissa nähtiin Juha Hippi, Samu Loijas ja Karo Lauronen. Toisen sovituksen teki Kuusankosken teatteri. Kuusankoskella näytelmän ohjasi Piia Klemola ja pääosissa nähtiin Jari Lukkari, Sami Lahtinen ja Janne Priha.

Elokuvaversio
-------------

Kirjasta on elokuvasovitus, jota kuvattiin kesällä 2010 Kallion kaupunginosassa Helsingissä.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Tuomo Karhu: Pussikaljaromaanista Jakautuvan Suomen dokumentti. Kiiltomato.net 14.9.2004.
* Katri Riihivaara: Mikko Rimminen – yhden päivän ja yhden yön tarinoita. Teema 3–4/2004.
* Suomalaisten rakastama Pussikaljaromaani ilmestyi venäjäksi. Suomen pääkonsulaatti, Pietari 28.6.2010.
Alkuperäinen **Nokian jäähalli** valmistui vuonna 1996. Se sijaitsee Penttilänpuiston kupeessa alueella, jolla sijaitsee myös urheilukenttä, kaksi jalkapallokenttää, kaksi tenniskenttää ja koripallokenttä, rantalentopallokenttä, skeittipuisto ja frisbeegolfrata. Se on jääkiekon Suomi-sarjaa pelaavan Nokian Pyryn ja ringeten SM-sarjaa pelaavan NoU Ringeten kotikenttä. Näätä Rollers pelasi hallissa rullakiekon SM-sarjaa voittaen yhden Suomen mestaruuden ennen muuttoaan Tampereelle ja siirtymistä osaksi Kooveeta. Halli palvelee myös erityisesti Pyryn, NoU:n ja jääkiekon erikoisseura HC Nokian harrastajia ja siellä on säännöllisesti avoimia yleisöluisteluita. Hallissa on myös järjestetty muun muassa Iskelmä-Finlandia-konsertteja Tapsan Tahtien aikaan.

Hallin julkisivu on keltaisen profiilipellin ja punaisen tiilen verhoama. Pääsisäänkäynnin vieressä on Nokian Jääliikunnan tukiyhdistys ry:n ylläpitämä kahvio. Päätasanteella on myös pöytiä, seurojen palkinnot sekä yleisö-wc:t. Siitä on myös kulku hallin pohjoissivustalla ja länsipäädyssä sijaitseviin katsomoihin, joissa on katsomotilat yhteensä noin 1000 katsojalle. Pelaajapenkit sijaitsevat pääkatsomon edustalla ja jäähy- ja toimitsija-aitiot vastakkaisella sivustalla. Tulostaulu on itäpäädyn seinällä. Jään tason käytävillä on neljä pukuhuonetta, hallin vahtimestarin valvomo, huoltotiloja ja varustevarastoja.

Halli oli yksin Nokian kaupungin omistama rakentamisestaan vuoteen 2016. Maaliskuun alusta halli siirrettiin Nokian Jäähalli Oy:n omistukseen, josta kaupunki omistaa 95,8 prosenttia ja urheiluseurat HC Nokia, Nokian Urheilijat ja Nokian Pyry sekä Pyryn jääkiekon edustusjoukkueen toimintaa pyörittävä Nokian Pyry Hockey Oy omistavat kukin noin prosentin.

Vuoden 2022 tammikuussa Nokian jäähällin nimeksi tuli Kattokeskus Areena, Nokian Pyryn pääyhteistyökumppanin mukaan. Nimen vaihtaminen tuli ajankohtaiseksi, kun Tampereen uusi jääkiekkoareena nimettiin Nokia Areenaksi.

Harjoitushalli
--------------

Nokian Jäähalli Oy:n perustamisen taustalla oli harjoitushallin rakentamissuunnitelma. Hallille oli tarvetta harrastajien keskuudessa, sillä harjoitusvuorot olivat olleet erittäin kysyttyjä jo pitkään. Rakentamiskustannuksiksi arvioitiin 2,8 miljoonaa euroa, josta valtionavustuksen osuus on 750 000 euroa. Perustukset valettiin 30. marraskuuta 2016. Aikataulun mukaan halli valmistuisi marraskuussa 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jäähalli Nokian kaupungin sivuilla *nokiankaupunki.fi*. Viitattu 9.6.2017.
2. ↑  Lisää vuoroja, uusi harjoitushalli: Nokian jäähallilla puhaltavat uudet tuulet *aamulehti.fi*.  9.2.2016. Viitattu 9.6.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Nokian jäähallista Kattokeskus Areena
4. ↑  Nokian ja Tesoman jäähallit saivat valtionavustusta – rakentaminen alkaa tänä vuonna *yle.fi*.  28.4.2016. Viitattu 9.6.2017.
5. ↑  Kuva perustusten valamisesta Nokian jäähalli Oy:n Facebookissa *facebook.com*.  30.11.2016. Viitattu 9.6.2017.
6. ↑  Harjoitusjäähallin rakennuttamisohjelma (PDF) *nokiankaupunki.fi*. Viitattu 9.6.2017. [vanhentunut linkki]
**Funafuti** on Tuvalun saarivaltion suurin atolli Tyynellämerellä ja yksi maan kahdeksasta hallintoalueesta. Se on virallisesti maan pääkaupunki. Hallitus sijaitsee Vaiakun kylässä, Fongafalen saarella. Funafutin pinta-ala on 2,8 km² ja väkiluku oli 6 025 vuoden 2012 väestönlaskennassa.

Funafutin laguuni on nimeltään Te Namo. Sen pystysuuntainen pituus on yli kaksikymmentä kilometriä. Atolli sijaitsee noin 1 000 kilometriä Fidžistä pohjoiseen. 

Funafutilla sijaitsee Funafutin kansainvälinen lentoasema, maan ainoa lentoasema. Muita rakennuksia ovat muiden muassa Vaiaku Lagi Hotel ja Naisten käsityökeskus. Funafutin länsiosissa on Funafutin merensuojelualue, jonka alueella sijaitsee noin 20 % koko atollin riutoista. 

Atollilla vuonna 1819 käynyt kapteeni Arent de Peyster oli ensimmäinen Funafutin löytänyt eurooppalainen. Hän nimesi saaret kapteeni Edward Ellicen mukaan Ellicen ryhmäksi, mutta myöhemmin termi Ellice-saaret vakiintui tarkoittamaan koko Tuvalua.

Saaret
------

Funafutilla on ainakin 33 saarta, joista suurin on Fongafale:

* Amatuku
* Avalau
* Falaoigo
* Fale Fatu
* Fatato
* Fongafale
* Fuafatu
* Fuagea
* Fualefeke
* Fualopa
* Funafala
* Funamanu
* Luamotu
* Mateika
* Motugie
* Motuloa
* Mulitefala
* Nukusavalevale
* Papa Elise
* Pukasavilivili
* Te Afuafou
* Te Afualiku
* Tefala
* Telele
* Tengako
* Tengasu
* Tepuka
* Tepuka Vili Vili
* Tutanga
* Vasafua

Lähteet
-------

1. ↑  Funafuti Atoll britannica.com:  Encyclopædia Britannica. Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Tuvalu cia.gov:  CIA.  Arkistoitu 15.12.2018. Viitattu 21.12.2018. (englanniksi)
3. ↑  TUvalu: Atolls, Major Villages & Agglomerations citypopulation.de:  Citypopulation. Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
4. ↑  Funafutu Airport Tuvalu Islands

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Funafuti** Wikimedia Commonsissa

TuvaluTuvalu

* Funafuti
* Nanumanga
* Nanumea
* Niulakita
* Niutao
* Nui
* Nukufetau
* Nukulaelae
* Vaitupu
**Lielahden työväentalo** oli Tampereen Lielahdessa sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Ylöjärven Lielahdenkulman työväenyhdistys osti tontin vuonna 1927 ja otti sillä sijainneet rakennukset käyttöönsä. Mökkiin rakennettiin ravintola- ja kokoustilat, pienempään mökkiin otettiin vuokralainen, ja tontilla ollut lato kunnostettiin tanssipaikaksi. Samoihin aikoihin yhdistyksen nimi muutettiin Lielahden työväenyhdistykseksi.

Vuonna 1934 yhdistys päätti rakentaa tontille kokonaan uuden työväentalon. Vanha lato purettiin rakennustarpeiksi. Harjannostajaisia päästiin viettämään elokuussa 1934 ja tupaantuliaisia saman vuoden lokakuussa. Työ tehtiin enimmäkseen talkoilla 30–40 hengen voimin. Lisäksi palkattiin kaksi kirvesmiestä. Tontilla ollutta pienempää rakennusta käytettiin ilmeisesti edelleen ravintolana. Jäseniä yhdistyksessä oli talon rakentamisen aikaan noin 60.

Vuonna 1954 talon haltijaksi tuli Lielahden Järjestöyhdistys ry, joka oli SKDL:n alainen. Taloon suunniteltiin suuria remontti- ja uudistustöitä, jotka kuitenkin kaatuivat rahan puutteeseen. Taloon tehtiin pieniä korjauksia. Vuonna 1975 talossa syttyi tulipalo, jossa vain kantavat rakenteet ja ulkokuori säilyivät. Palo sai alkunsa näyttämöltä, mutta syttymissyytä ei saatu selville. Korjaustöiden yhteydessä sisustusta uusittiin, seiniin asennettiin lastulevytykset, ja talo maalattiin keltaiseksi.

Järjestöyhdistyksen toiminta hiipui, kun väki jäsenyhdistyksissä väheni. Lisäksi kiinteistöveron määrä nousi. Lopulta marraskuussa 2001 talo myytiin Tampereen kaupungille. Saadut rahat siirrettiin Leporanta-säätiölle. Leporanta on Lielahden ammattiosasto 6:n kesänviettopaikka. Kaupungille siirtymisen jälkeen talo oli pääasiassa suljettuna, ja se pääsi melko huonoon kuntoon. Vuonna 2008 arvioitiin, että sen ottaminen jälleen seurantalokäyttöön vaatisi mittavia remontteja. Talossa ei ollut esimerkiksi keittiötä ja sisä-wc:tä.

Rakennus
--------

Talo oli osin hirsi- ja osin rankorakenteinen, ja sen pinta-ala oli 170 m². Siihen kuului juhlasali näyttämöineen, eteinen ja narikka.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Lielahden työväenyhdistyksen alaisuudessa toimivat muun muassa ompeluseura, lasten raittiusseura Valo, nuoriso-osasto, opintokerho ja kirjallisuustoimikunta. Lisäksi talolla harjoitteli Voimistelu- ja urheiluseura Lielahden Kipinä, ja siellä kokoontuivat ammattiosastot ja osuustoimintaväki. Iltamat ja elokuvaesitykset olivat suosittuja, ja taloa vuokrattiin kokous- ja juhlatilaksi myös ulkopuolisille. Sota-aikaan tontin pienempi rakennus vuokrattiin siirtoväelle, ja talo toimi väliaikaisesti myös kansakoulun tiloina. "Pikkumökissä" toimi myös kirjasto, jolla oli oma kirjastonhoitaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Hirvikallio, Seija: Lielahden työväentalo rakennushistoriallinen selvitys *docplayer.fi*.  17.9.2008. Viitattu 17.2.2023.
**Rehuyksikkö** (lyhenne **ry**) on entinen eläinten rehujen sisältämän energian mitta, joka määritellään yhden ohrakilon tuotosvaikutukseksi. Vuoteen 2010 se vastasi 11,7 megajoulea muuntokelpoista energiaa. Vuodesta 2010 alkaen rehuyksikön käytöstä luovuttiin märehtijöiden ja hevosten ruokinnassa, mutta se jäi käyttöön sikojen ruokinnassa. Syy muutokseen oli siirtyminen kansainväliseen yksikköjärjestelmään. Rehuyksikkö on ollut pohjoismainen rehunarvon mitta. Muualla on ollut käytössä esimerkiksi tärkkelysarvoyksikkö, joka vastaa yhden tärkkelyskilon tuotantovaikutusta.

Rehuyksikkö kehitettiin alun perin Tanskassa mittaamaan väkirehujen sisältämää energiaa. Perustan yksikölle loi tiedemies N. J. Fjord vuonna 1800. Aluksi hän käytti yksikön perustana sekaviljaa mutta valitsi myöhemmin perustaksi ohran. Karjantarkkailun levittyä 1890-luvulla Tanskasta muihin Pohjoismaihin kehitettiin nykyinen rehuyksikkö useiden pohjoismaisten tiedemiesten yhteistyönä. Rehuyksikön ohella on käytetty **korvauslukua**, joka on rehuyksikön käänteisluku. Esimerkiksi heinän korvausluku voi olla 2,4 eli 2,4 kg heinää vastaa 1 kg ohraa. Vastaavasti heinän rehuyksikköarvo on 0,4 eli 1 kg heinää vastaa 0,4 kg ohraa. Eri rehujen rehuyksikköarvojen laskemiseen on käytetty monenlaisia menetelmiä ja määritelmiä, mutta nykyisin mitataan muuntokelpoista energiaa (ME). Toisin kuin aiemmin mitattu nettoenergia, muuntokelpoinen energia ilmoittaa rehun sisältämän energian, jonka elimistö saa käyttöönsä.

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  31.10.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 24.11.2013.
2. 1 2 3  Kajanoja, Paavo: "Ravintoarvoyksiköt", *Kotieläinoppi I: Ruokinnan ja jalostuksen perusteita, nautakarja*, s. 52–54. Porvoo: WSOY, 1969.
3. ↑  Mälkiä, Pirjo: Rehuyksiköistä megajouleja.  *Käytännön Maamies*, 30.4. 2010. vsk, nro 5, s. 42.  Otavamedia Oy. ISSN 0022-9571. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 17.11.2013.  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Holmström, Maj-Hild: Ruokinnan suunnittelulla tulosta naudanlihaa tuottavilla tiloilla (julkaistu alun perin Nauta 2/2000) *fhs.fi*. Finska Hushållningssällskapet Rf.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 17.11.2013.
**Jutta Lampe** (13. joulukuuta 1937 Flensburg, Saksa – 3. joulukuuta 2020 Berliini, Saksa) oli saksalainen näyttelijä, joka esiintyi sekä elokuvissa että teatterissa.

Lampe näytteli Schaubühne-teatterissa vuodesta 1970 vuoteen 1999. Hän näytteli teatterissa muun muassa Peter Zadekin, Luc Bondyn, Robert Wilsonin ja Peter Steinin ohjaamissa näytelmissä.

Elokuvissa Lampe teki yhteistyötä erityisesti ohjaaja Margarethe von Trottan kanssa. Lampe näytteli elokuvassa *Sisarukset* (1981) RAF-terroristi Gudrun Ensslinin siskoa. *Sisarukset* oli ensimmäisen naisen ohjaama elokuva, joka sai Kultaisen leijonan Venetsian elokuvajuhlilla. Lampen muita von Trotta -elokuvia olivat *Sisaret* (*Schwestern oder Die Balance des Glücks*) ja *Ruusujenkatu* (*Rosenstraße*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jutta Lampe ist tot *Zeit Online*.  3.12.2020. Viitattu 5.12.2020. (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Rehaniya** on tšerkessien asuttama kylä Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 1 184.

Maantiede
---------

Kylän moskeija.
Rehaniya sijaitsee Israelin pohjoisosassa Ylä-Galileassa Almahin ylängöllä noin 8 kilometriä Safedin kaupungista pohjoiseen.

Historia
--------

1800-luvulla joukoittain tšerkessejä pakeni Venäjän keisarikunnan valloittamalta Kaukasian alueelta Osmanien valtakuntaan. Rehaniyan kylä perustettiin vuonna 1873 ja vuonna 1880 sinne muutti joukko tšerkessejä. Kfar Kaman ohella Rehaniya on toinen kahdesta tšerkessikylästä nykyisen Israelin alueella. Rehaniyaan asettuneet tšerkessit kuuluivat abazojen heimoon. Kylän nimi on arabiaa ja tarkoittaa myrttiä.

Väestö
------

Rehaniyan asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 1 184. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 947 ja vuonna 1969 415. Kylän asukkaat ovat tšerkessejä ja uskonnoltaan muslimeja.

Kylässä on esimerkiksi Kaukasuksen moskeijoiden malliin rakennettu moskeija, sekä tšerkessien kulttuurikeskus. Kylässä järjestetään vuosittain erilaisia juhlia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Al- RīHāniyya *Jewish Virtual Library*. American-Israeli Cooperative Enterprise. Viitattu 20.12.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Rehaniya Ministry of Tourism. Viitattu 20.12.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Moshe Gilad: A Slightly Rarefied Circassian Day Trip *Haaretz*. Viitattu 20.12.2019. (englanniksi)
4. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Reihaniyye) Central Bureau of Statistics. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)
**Volley Tonno Callipo** on italialainen miesten lentopalloseura Vibo Valentiasta, Calabriasta. Valentianan*selvennä* edustusjoukkue pelaa tällä hetkellä*milloin?* Italian pääsarjassa A1-liigassa.

Saavutukset
-----------

* Italian mestaruus A2-liiga 2008
* Italian Cup A2-liiga

Historia
--------

Vibo Valentiana pelasi ensimmäisen kautensa Italian A2-liigassa kaudella 2000-2001. Seuraavat kaudet joukkue pelasi A2-liigaa ja voitti kaudella 2003 Italian Cupin. Kauden 2003 päätteeksi joukkue nousi Italian A1-liigaan. Ensimmäisenä kautena A1-liigassa joukkue sijoittui runkosarjassa seitsemänneksi ja säilytti sarjapaikkansa suoraan ilman karsintoja. Toisella kaudellaan A1-liigassa joukkue säilytti jälleen sarjapaikkansa ilman karsintoja sijoittuen kymmenenneksi. Kauden jälkeen joukkue luopui sarjapaikastaan ja jatkoi pelaamalla A2-liigassa. 

Kaudella 2008 joukkue otti ylivoimaisen voiton A2-liigassa ja nousi takaisin A1-liigaan. Joukkue hankki riveihinsä muun muassa suomalaiset Tuomas Sammelvuon sekä Konstantin Shumovin kaudeksi 2008-2009.

Katso myös
----------

* Italian A1-liiga

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
**Jutikkalan kartano** on historiallinen kartano Sääksmäen eteläosassa. 

Jutikkalan kartano kuvattuna vuonna 1929.
Kartanoalueen historia on alkanut rautakaudella. Paikalta on löydetty kolme rautakautista asuinpaikkaa sekä kolme myöhäisrautakautista polttokenttäkalmistoa. Varhaisin maininta kartanosta on vuodelta 1340 ja kartanoksi Jutikkala on muodostunut 1400-luvun alkuun mennessä. Tällöin kolmen rautakautisen talon tilukset on yhdistetty yhdeksi suurtilaksi.

Kartanon ovat omistaneet kokemäkeläisen Vuolteen suvun, varsinaissuomalaisen Tasaisten (myöhemmin Hufvudsköld) rälssisuvun sekä saksalaisperäisen Bäckin suvun edustajat. Kaikki omistajat olivat avioliittojen kautta sukua toisilleen. Kartanon osti isonvihan aikaan G. J. von Birckholtz, jonka vävy Henrik Blåfield oli äitinsä kautta Hufvudsköld-suvun jälkeläinen. Kartanon tiiviissä ryhmässä olleet rakennukset paloivat 5. toukokuuta 1838, ja Blåfieldin suku joutui luopumaan kartanosta 1872, kun uusien rakennusten tekeminen oli saanut heidät taloudellisiin vaikeuksiin. Kartanon puinen uusklassinen päärakennus valmistui 1839, ja uudet rakennukset oli sijoitettu laajemmalle alueelle tulipalovaaran vähentämiseksi.

Kartano osti pakkohuutokaupassa 1872 Huittisista kotoisin olleen rusthollari Fredrik Takkula, joka otti sukunimekseen kartanon mukaan Jutikkala. Hänen poikansa Kaarle Fredrik puolestaan käytti sukunimeä Rinne. Filosofian maisteri K. F. Rinteellä (1863-1923) oli kolme lasta. Vanhin poika Ossian Rinne sai kartanon omistukseensa isänsä jälkeen ja isännöi sitä 1923-1979, kuolemaansa saakka. Nuorempi poika oli tunnettu historiantutkija ja akateemikko Eino Jutikkala (vuoteen 1931 Rinne).

Jutikkalan kartanossa oli ennen vuoden 1918 torpparilakia 750 hehtaaria maata, josta noin 150 hehtaaria peltoa. Toisen maailmansodan jälkeen kartanon pinta-ala oli 400 hehtaaria. Ossian Rinne myi kartanon pellot Päivölän maatalousoppilaitokselle ja Haukilan kartanolle. Kartanon rakennukset ja puisto siirtyivät Rinteen kuoltua kartanomuseota ylläpitävälle säätiölle.

Kartanoalueella on päärakennuksen pohjoispuolella 1860-luvulla rakennettu asuinrakennus sekä ns. käräjärakennus. Muita rakennuksia ovat pakarirakennus, harmaakivinen navetta, jonka vanhimmat osat ovat vuodelta 1872, vuoden 1838 tulipalossa säästynyt viljamakasiini sekä puistossa sijaitseva polttamattomista tiilistä muurattu viinarännirakennus. Kartanon englantilaistyylisen puiston perusti 1840-luvulla Adam Ramsay.

Lähteet
-------

* Kirjallista elämää Sääksmäellä ja Valkeakoskella: Jutikkalan kartano (Internet Archive-linkki)
* Jutikkalan kartano ja kulttuurimaisema

### Viitteet

1. ↑  Georg Haggrén, Petri Halinen, Mika Lavento, Sami Raninen ja Anna Wessman: *Muinaisuutemme jäljet*, s. 444. Gaudeamus, 2015.
**Rehuseosvero** oli 1. heinäkuuta – 31. joulukuuta 1976 ja 1983–1988 käytössä ollut valmistevero, jota maksoivat rehuseosten valmistajat ja maahantuojat. Rehuseos tarkoitti kahdesta tai useammasta rehusta sekoittamalla valmistettua seosta. Rehu tarkoitti kaikkia myytävänä olevia aineita, jotka oli tarkoitettu käytettäväksi eläinten ruokana tai eläinten ruoan valmistus- ja lisäaineina.

Vuonna 1976 veroa ei tarvinnut suorittaa rehuseoksista, joita käytettiin yksinomaan tarhaturkiseläinten ja kalojen ruokintaan. Veron suuruus vuonna 1976 oli neljä penniä kilolta. Vuosina 1983–1988 verottomia olivat tarhaturkiseläinten, porojen, broilerien, lemmikkieläinten ja kalojen ruokintaan käytettävät rehuseokset. Rehuseosveron, samoin kuin muidenkin valmisteverojen, määräämisestä, maksuunpanosta ja kannosta huolehti tullilaitos. Verotuksen toimitti sen tullipiirin piiritullikamari, jonka alueella valmistuspaikka oli.

Varhaisempi rehuvero oli margariinivalmisteista ja rehuaineista suoritettava vero, jota kannettiin vuosina 1934–1942. Veroa maksettiin muun muassa öljykakuista, öljykakkujauhoista, soijarouheista, vehnä- ja ruisleseistä, vehnä- ja ruisjauhoista sekä maissista. Veron määrä oli 1934 kymmenen penniä kilolta. Veron maksoi Suomessa valmistetuista tuotteista valmistaja ja ulkomailta tuoduista tuotteista maahantuoja. Vero maksettiin lääninrahastoon ja tuontitavaroista tullimaksujen yhteydessä tullikamariin.

Lähteet
-------

1. ↑  Rehu- ja lannoitelaki, 335/1968, 1 §
2. ↑  Laki rehuseosten valmisteverosta, 569/1976
3. ↑  Valtioneuvoston päätös 423/1983
4. ↑  Valmisteverotuslaki, 558/1974, 3–4 §
5. ↑  Laki 191/1934
*Tämä artikkeli kertoo signaalin heijastumisesta. Muista merkityksistä katso täsmennyssivu.*
**Kaiku** tarkoittaa signaalin, esimerkiksi äänen, kuulemista tai radiosignaalin vastaanottamista alkuperäisen signaalin viivästyneenä kopiona. Kaiun aiheuttaa tavallisimmin signaalin heijastuminen kahden aineen tai faasin rajapinnasta, kuten rakennusten seinistä, metsän reunasta tai kahden eritiheyksisen väliaineen, esimerkiksi kahden ilmakerroksen rajalta.

Kaiun synty
-----------

Tyypillisesti ääni etenee ilmassa joka suuntaan kulkevina palloaaltoina. Siten kuulija kuulee ensin ne ääniaallot, jotka ovat tulleet hänen korvaansa suoraan äänilähteestä. Myöhemmin hän voi kuulla myös muuhun suuntaan lähteneen mutta jostakin rajapinnasta heijastuneen äänen, kaiun. 

Ääni noudattaa yleisiä heijastuslakeja. Jos heijastuspinta on kohtisuorassa äänen etenemissuuntaa vastaan, puhuja voi kuulla omat sanansa kaikuna. Tällöin heijastuspinnan on kuitenkin oltava niin etäällä, että sana on lausuttu loppuun äänen palatessa. Jos tähän tarvitaan noin 50 millisekuntia ja kun äänen nopeus ilmassa on noin 340 metriä sekunnissa, voidaan laskea, että pienin tällainen etäisyys on noin 17 metriä tavua kohti. Siten kaiku vaikuttaa pienillä etäisyyksillä ääntä vahvistavasti, suuremmissa huoneissa taas häiritsee kuulemista, koska puhutut tavut kaksinkertaistuvat.

Hyötykäyttö
-----------

Kaikuja voidaan käyttää hyväksi etäisyyden ja nopeuden mittauksessa, esimerkiksi kaikuluotauksessa, ultraäänikuvauksessa ja tutkassa. Heijastavan kohteen etäisyys voidaan mitata lähetetystä signaalista havaitun kaiun saapumisajan perusteella ja kohteen nopeus havaitaan Dopplerin ilmiön avulla kaikusignaalin taajuuden muuttumisena.

Kaikutyyppejä
-------------

Analogisissa puhelinyhteyksissä voi esiintyä kaikuja, jos päätelaitteen vastaanottama signaali heijastuu takaisin vastakkaiseen suuntaan. Ilmiö on selvästi havaittavissa satelliittiyhteyksillä, joissa radioaaltojen edestakainen kulkuaika geostationaarisen satelliitin kautta on noin puoli sekuntia.

Musiikissa käytettävä kaikulaite lisää signaaliin tarkoituksellista kaikua. Kaikulaite voi hyödyntää nauhasilmukkaa, tai laite voi olla kokonaan elektroninen.

Analogisissa ääninauhoituksissa saattaa esiintyä kaikuja, jotka aiheutuvat signaalin kopioitumisesta nauhakelalla vierekkäisiin nauhakerroksiin.

Digitaalisessa äänen pakkauksessa saattaa syntyä niin sanottuja esikaikuja, jotka aiheutuvat siitä, että signaalin käsittely levittää signaalia aikatasossa.

Kokonaan oma kaikulajinsa on ydinmagneettisessa resonanssissa (NMR) esiintyvä spin-kaiku.

Kaiku mytologiassa
------------------

Mytologiassa kaiku henkilöitiin. Kreikkalaisessa tarustossa tunnettiin Ekho ja suomalaisessa Kaiutar.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuulon malleihin perustuva audiokoodaus (PDF) (Sivu 4 (Ruutu 14)) *cs.tut.fi*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 12.4.2011. (suomeksi)
Paul Gauguin, *Mistä tulemme? Keitä olemme? Mihin menemme?*, 1897.
**Mistä tulemme? Keitä olemme? Mihin menemme?** (ransk. *D’où venons-nous ? Que sommes-nous ? Où allons-nous ?*) on ranskalaisen taidemaalarin Paul Gauguinin maalaus vuodelta 1897. Sen on sanottu olevan Gauguinin kunnianhimoisin teos.

Maalaus esittää joukkoa kirkkailla väreillä maalattuja ja veistoksellisia ihmishahmoja ajatuksiinsa vaipuneina. Maalaus ei kuvaa niinkään mitään konkreettista tapahtumaa vaan sielunmaisemaa. Taulun on tulkittu kuvaavan elämään ja kuolemaan liittyvää pohdintaa. Etualan hahmot edustavat oikealta vasemmalle katsottuina ihmisen eri elämänvaiheita syntymästä kuolemaan. Ensimmäisenä oikealla on elämän alkua edustava vastasyntynyt vauva, välissä nuoria miehiä ja naisia, ja viimeisenä vasemmalla elämän loppuun viittaava iäkäs nainen. Keskellä maalausta on nuorukainen, joka kurkottautuu poimimaan mangoa puusta. Mukana on myös arvoituksellisesti kätensä levittänyt itämainen jumalankuva, joka edustaa tuonpuoleista. Taustan unenomainen maisema on maalattu leiskuvilla väreillä. Maalauksen vasempaan ylänurkkaan on kirjoitettu ranskankieliset lauseet "D’ou Venons Nous", "Que Sommes Nous" ja "Où Allons Nous" (ilman kysymysmerkkejä).

Gauguin maalasi teoksen joulukuussa 1897, surressaan aiemmin samana vuonna tapahtunutta tyttärensä Alicen kuolemaa. Gauguin asui tuolloin Tahitilla Ranskan Polynesiassa. Hän teki suuren taulun valmiiksi yhdessä kuukaudessa maalaten kuumeisesti yötä päivää. Gauguin kaavaili suuresta sommitelmasta ilmeisesti jonkinlaista taiteellista testamenttia, sillä pian sen valmistumisen jälkeen hän yritti itsemurhaa arsenikilla. Hän kuitenkin jäi henkiin ja eli vielä kuusi vuotta. Gauguin piti teosta mestariteoksenaan ja ajatustensa summana. Hän lähetti taulun vuonna 1898 Pariisiin George-Daniel de Monfreidille näytteillepantavaksi.

Maalaus on tehty yksinkertaiselle säkkikankaalle. Sen leveys on ilman kehyksiä 374,6 senttimetriä ja korkeus 139,1 senttimetriä. Kehyksissä maalaus on yli neljä metriä leveä. Maalauksen on omistanut vuodesta 1936 Bostonissa toimiva Museum of Fine Arts.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Pinx: Maalaustaiteen mestareita: osa 4, Näkyvän maailman palapeli*, s. 178–179. WSOY 2004.
2. 1 2 3  Vaizey, Marina: *100 kuuluisaa maalausta* (suom. Ritva Lassila), s. 94. Gummerus 1996. Alkuteos *100 Famous Paintings* (1979).
3. ↑  Cooper, Douglas: Paul Gauguin *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 17.7.2014. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Where Do We Come From? What Are We? Where Are We Going? Museum of Fine Arts. Viitattu 17.7.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mistä tulemme? Keitä olemme? Mihin menemme?** Wikimedia Commonsissa
**Volkswagen Transporter T5** on Volkswagen Transporterin viidennen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2003–2015. Pakettiautoversion lisäksi siitä myytiin **Caravelle**- ja **Multivan**-henkilönkuljetusmalleja sekä tehdasvalmisteista **California**-retkeilyautoa.

Volkswagen Transporter T5 (2003–2015)
-------------------------------------

Viidennen sukupolven Transporter ei eronnut edeltäjästään niin ratkaisevasti kuin T4 erosi omista edeltäjistään, koska moottorin sijoitukseen ja jäähdytystapaan ei tehty muutoksia. Perusratkaisuna säilyi edelleen eteen poikittain sijoitettu moottori ja etuveto. Vaihteenvalitsin siirtyi lattialta kojelautaan ohjaamoergonomian parantamiseksi.

Vuoden 2008 Euro NCAP -kolaritestistä T5 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Volkswagen Multivan T5
Facelift-mallin Volkswagen Multivan T5.
Syksyllä 2009 mallisto koki kasvojenkohotuksen, jossa keulan ilmettä muokattiin vastaamaan uusia Volkswagen-henkilöautomalleja. Ajovalot, etusäleikkö ja -puskuri olivat uudet, samoin kuin myös sivupeilit. Sisällä ohjauspyörä ja mittaristo olivat uusia, lisäksi kojelaudan keskikonsoliin oli myös tehty pieniä uudistuksia. Aiempi kuusiportainen automaattivaihteisto korvattiin seitsemänportaisella DSG-kaksoiskytkinvaihteistolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Volkswagen Transporter 2008 Euro NCAP. Viitattu 17.12.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volkswagen Transporter (T5)** Wikimedia Commonsissa
Kannabiskasvi
**Kannabiksen kukinnon eteerinen öljy**, tunnettu myös **hampun eteerisenä öljynä**, saadaan höyrytislaamalla kannabiskasvin (Cannabis sativa) kukkia ja ylimpiä lehtiä. Tätä eteeristä öljyä ei pidä sekoittaa hamppuöljyyn, hampunsiemenistä puristettuun öljyyn, jonka valmistukseen käytetään lajikkeita joissa on matala THC-pitoisuus, kuten Anka, Grag, Finola ja USO.

Vaaleankellertävä hampun eteerinen öljy on herkästi haihtuva nestemäinen öljy, joka koostuu haihtuvista yhdisteistä, kuten monoterpeeneistä, seskviterpeeneistä, ja muista terpenoidien kaltaisista yhdisteistä. Öljyä valmistetaan pääosin Ranskassa ja Sveitsissä THC-pitoisuudeltaan sekä miedommista että vahvemmista kannabislajikkeista.

Tätä eteeristä öljyä käytetään tuoksuna hajuvesissä, kosmetiikassa, saippuoissa ja kynttilöissä, sekä makuaineena pääosin karkeissa ja juomissa.

Koostumus
---------

Hampun naaras- ja hermafrodiittiyksilöistä saatavan kannabiskukan eteerisen öljyn pääsääntöisiin ainesosiin lukeutuu mm. seuraavia:

| Yhdiste |  % kokonaismäärästä |
| --- | --- |
| Myrseeni | 29.4–65.8 |
| α-pineeni | 2.3–31.0 |
| β-pineeni | 0.9–7.8 |
| delta-3-kareeni | 0–3.5 |
| Limoneeni | 0.2–6.9 |
| β-fellandreeni | 0.2–0.6 |
| *cis*-osimeeni | 0–0.3 |
| *trans*-osimeeni | 0.3–10.2 |
| α-Terpineeni | 0–23.8 |
| α-bergamottiini | 0–0.8 |
| trans-karyofylleeni | 3.8–37.5 |
| α-humuleeni | 0.7–7.4 |
| β-Farneseeni | 0–1.4 |
| β-Selineeni | 0–0.5 |
| Selena-3,7(11)-dieeni | 0–0.7 |
| karyofylleenioksidi | 0–11.3 |
| **monoterpeenit yhteensä** | 47.9–92.1 |
| **seskviterpeenit yhteensä** | 4.0–47.5 |

Lähteet
-------

1. ↑  
Essential oil of *Cannabis sativa* L. strains

Aiheesta muualla
----------------

* Hemp Essential Oil: Sweet Smell of Success
*Anthodiscus obovatus*
**Säkenepuukasvit** (Caryocaraceae) on pieni trooppinen kasviheimo koppisiemenisten Malpighiales-lahkossa.

Tuntomerkit
-----------

Säkenepuukasvit ovat puita tai pensaita, joilla on vastakkainen tai kierteinen lehtiasento. Lehdet ovat kolmilehdykkäisiä, lehdykät enemmän tai vähemmän nivelikkäitä, tavallisesti sahalaitaisia. Lehdet ja lehdykät ovat korvakkeellisia. Kukinnot ovat varsipäätteisiä ja terttumaisia. Kukkaperät ovat nivelikkäitä, kukat kookkaita, yli viiden senttimetrin levyisiä. Terälehdet ovat alhaalta yhteenkasvaneita tai muodostavat karisevan kalyptran. Heteitä on paljon, ja ne ovat tyvestään yhtyneitä ja kiinnittyvät teriöön. Palhot ovat hyvin pitkiä, kärjestään nystyjen tai rakkojen peittämiä; ponnet kiinnittyvät niihin tyvestään. Sisimmät heteet ovat muuttuneet toimimattomiksi joutoheteiksi, joiden juurella on toisinaan mesiäinen. Yhdislehtinen sikiäin voi olla jopa 20 emilehden muodostama ja siinä on pohjaistukat, joissa on yksi siemenaihe kutakin emilehteä kohti. Hedelmä on luumarja, jonka kivi hajoaa yksisiemenisiksi osiksi. Siemen on munuaisenmuotoinen ja siinä on suuri arpi (hilum). Siemenkuoressa on toisinaan tuuletussolukkoa eli aerenkyymiä. Hedelmiä käytetään kalamyrkkyinä. Säkenepuukasvit ovat lepakkopölytteisiä.

Levinneisyys
------------

Säkenepuukasvit ovat trooppisen Amerikan ja erityisesti Amazonin alueen lajeja.

Luokittelu
----------

Heimossa on kaksi sukua ja 27 lajia, joista 18 kuuluu sukuun *Anthodiscus*. Toinen suku on säkenepuut (*Caryocar*). Suvut lienevät kehittyneet erilleen noin 56 miljoonaa vuotta sitten. Aikaisemmin heimoa on pidetty teekasvien (Theaceae) sukulaisena.

Lähteet
-------

* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Säkenepuukasvit (Caryocaraceae)
* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3  Stevens 2001 –, Viittaus 4.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Levinneisyyskartta:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131345
* Wikispecies: Caryocaraceae
* CoL: 7RX
* EoL: 4440
* EPPO: 1CARF
* Fossilworks: 55614
* GBIF: 6647
* GRIN: 221
* iNaturalist: 71470
* IPNI: 77126594-1
* IRMNG: 112586
* ITIS: 21368
* NCBI: 72383
* Open Tree of Life: 436442
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126594-1
* Tropicos: 42000086
* Watson & Dallwitz: caryocar
* WFO: wfo-7000000116

 |

 |
**Kshama Sawant** (os. **Ramanujam**, s. 17. lokakuuta 1973 Pune) on yhdysvaltalainen ekonomisti ja poliitikko, joka edustaa Socialist Alternative -puoluetta. Hän on ollut Seattlen kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2014 lähtien.

Elämä
-----

### Opinnot ja työura

Sawant syntyi Intian Punessa keskiluokkaiseen tamiliperheeseen ja vietti lapsuutensa pääosin Mumbaissa. Sawant valmistui tietojenkäsittelyn maisteriksi Mumbain yliopistosta vuonna 1994, jonka jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin Microsoftilla työskennelleen puolisonsa kanssa. Vuonna 2003 Sawant väitteli taloustieteen tohtoriksi Pohjois-Carolinan osavaltionyliopistossa. Seattleen muutettuaan Sawant on toiminut opettajana Seattlen ja Washingtonin yliopistoissa. Hän on ollut myös vierailevana professorina Lexingtonissa toimivassa Washington and Lee -yliopistossa. Sawant sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2010.

### Politiikassa

Sawant liittyi Socialist Alternativen jäseneksi vuonna 2006. Hän on ollut myös Yhdysvaltain demokraattiset sosialistit -järjestön jäsen vuodesta 2021 lähtien. Sawant tuli tunnetuksi yhtenä Seattlen Occupy-liikkeen organisoijista vuonna 2011, jonka jälkeen hän oli ehdolla Washingtonin osavaltion edustajainhuoneeseen 2012. Marraskuussa 2013 Sawant valittiin Seattlen yhdeksänjäseniseen kaupunginvaltuustoon, ja hän uusi paikkansa vuosien 2015 sekä 2019 vaaleissa.

Sawant on ensimmäinen Seattlen kunnallisissa vaaleissa paikan voittanut sosialisti sitten vuoden 1916, jolloin Anna Louise Strong valittiin koululautakunnan jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Huovinen, Arto: Occupy-sosialisti Seattlen kaupunginvaltuustoon  18.11.2013. Kansan Uutiset. Viitattu 12.4.2021.
2. 1 2 3  About Kshama Seattle City Council. Viitattu 12.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  Seattle elects first socialist in Indian-American Kshama Sawant  19.11.2013. Business Standard. Viitattu 12.4.2021. (englanniksi)
4. ↑  Costa, Kayla ; Kishore, Joseph: Socialist Alternative’s Kshama Sawant joins the DSA: The Democratic Party politics of the pseudo-left  1.3.2021. World Socialist Web Site. Viitattu 12.4.2021. (englanniksi)
5. ↑  Golden, Hallie: How socialist Kshama Sawant triumphed over Amazon in its own backyard  17.11.2019. The Guardian. Viitattu 12.4.2021. (englanniksi)
6. ↑  Graham, Nathalie: Seattle Socialists Have a History of Sputtering Out. Can Kshama Sawant Beat That Fate?  16.10.2019. The Stranger. Viitattu 12.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kshama Sawant** Wikimedia Commonsissa

* Kshama Sawant Seattlen kaupunginvaltuuston sivuilla

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sampo Tapani Lassila** on suomalainen kontrabasisti, säveltäjä ja tuottaja. Valmistuttuaan Sibelius-Akatemiasta hän on työskennellyt poikkeuksellisen monipuolisesti eri musiikinlajien parissa suomalaisessa musiikkielämässä.*lähde?*

Lassilan uran tärkeisiin yhtyeisiin ovat kuuluneet muun muassa oma yhtye Sampo Lassila Narinkka, Hongisto-Tapio Quartet, Hugrimen, Edward Vesala Sound & Fury, Krakatau, Free Okapi, Eero Hämeenniemen Nada -yhtye, Doina Klezmer, Zagros-kamariensemble, Avanti! ja Sinfonia Lahti.

Musiikillisesti Lassila on keskittynyt erityisesti modernin jazzin, uuden etno­musiikin, improvisoidun musiikin ja kamari­musiikin saroille, joiden parissa hän on toiminut useissa suomalaisen musiikin huippuyhtyeissä muusikkona, säveltäjänä, sovittajana ja yhtyeliiderinä.

Kaikkiaan Lassilan diskografiaan kuuluu noin 80 albumia, joista Sampo Lassila Narinkka -yhtyeen *Suomiklezmer*-albumi on hänen profiililevynsä musiikintekijänä. Sillä levyllä hän esiintyy sekä säveltäjänä, sovittajana, tuottajana että muusikkona soittaen useita soittimia.

Lassila on esiintynyt laajasti Suomessa sekä useimmissa Euroopan maissa, Venäjällä, Kiinassa, Japanissa, Meksikossa, Beninissä ja Yhdysvalloissa. Säveltäjänä Lassilan teosluetteloon kuuluu noin 90 teosta sooloteoksista erilaisiin yhtyekokoonpanoihin aina sinfoniaorkesteriin asti. Hän on säveltänyt musiikkia myös tanssiteoksiin, erityisesti koreografi Tommi Kitin teoksiin sekä dokumenttielokuviin.

Yhtyeet
-------

* Hongisto-Tapio Quartet 1983–1986
* Hugrimen 1983–1985
* Jukka Perko Quartet 1986
* Edward Vesala Sound & Fury 1986–1987
* Krakatau 1986–1991
* Sinfonia Lahti 1993–
* Free Okapi 1994–
* Zagros kamariensemble 1994–
* Avanti! 1995–2005
* Eero Hämeenniemen Nada 1996–
* Doina Klezmer 1995–
* Kaski 1995–
* Sound & Fury Tribute Band 2011–
* Sampo Lassila Narinkka 2011–

Valikoituja levytyksiä
----------------------

* Sampo Lassila Narinkka: Suomiklezmer 2012 (World Music Charts Europe 4 th in Top20 February 2013 and March 2013)
* Free Okapi: Lieke 2012
* Zagros: Zagros 2008 (YLE Vuoden levy 2008)
* Doina Klezmer: Nomada 2004 (Teostopalkintoehdokkuus 2004)
* Nada: Twins 2001
* Doina Klezmer: Sorja Tanz 2001
* Nada: Nada 1998
* Krakatau: Alive 1990
* Krakatau: Ritual 1986

Sinfonia Lahden muusikkona noin 67 albumia, joista muun muassa Gramophone-palkintoja. Sibeliuksen orkesteriteosten kokonaislevytys.

Lähteet
-------

1. ↑  Sampo Lassila Narinkka


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kserostomia** eli kuivan suun tunne ja hyposalivaatio eli syljen erityksen väheneminen on erittäin yleinen ongelma vanhenevalla väestöllä mutta myös joillakin nuoremmilla. Yleissairaudet, lääkitykset ja pään- tai kaulan alueelle saatu sädehoito vähentää syljeneritystä ja luo kuivan suun tunnetta. 

Syljellä on suuri merkitys limakalvojen, hampaiden ja ikenien terveyden ylläpitämisessä. Sylki huuhtelee ja kostuttaa limakalvoja ja hampaita. Tällöin esimerkiksi ruokailuiden yhteydessä ruoantähteet huuhtoutuvat pois hampaiden ja limakalvon pinnoilta. Sylki muodostaa limakalvoille suojaavan kalvon bakteereita, mikrobeja ja ilmasaasteita vastaan, koska suun kautta elimistöön pääsee suuri määrä bakteereita. Sylki auttaa puhumisessa sekä ruoan nielemisessä. Sylki on myös välttämätöntä makujen aistimiselle ja ruoan pilkkoutumisella, koska ruoan pilkkoutuminen alkaa jo suussa syljen amylaasin vaikutuksesta. 

Alentunut syljeneritys johtaa alentuneeseen suoja-aineiden määrään ja suun häiriintyneeseen kosteustasapainoon. Syljen puuttuessa syljen huuhtova vaikutus vähenee. Tällöin suun luonnollinen puhdistuminen/huuhtoutuminen heikkenee, syljen puskuroiva vaikutus vähenee ja suuhun jää muun muassa ruoantähteitä. Myös suun pH muuttuu happamammaksi, mikä taas mahdollistaa happamammassa ympäristössä viihtyvien bakteerien lisääntymisen, ja tällöin esimerkiksi suusieni- ja bakteeri-infektiot lisääntyvät. 

Syljen puuttuessa hampaiston kannalta tärkeiden elektrolyyttien (mm. kalsium, fosfaatti ja fluori) pitoisuus vähenee. Alentunut syljeneritys johtaa siihen, että suuhun tulevat tärkeät aineet (esimerkiksi fluori) eivät liukene normaalisti eivätkä siten ole käytettävissä hampaiden korjaantumisessa (remineralisaatiossa), jolloin myös reikiintyminen lisääntyy. Kun syljen liuottavat ominaisuudet puuttuvat, myös makuaisti häiriintyy ja ruoan syöminen on hankalaa, koska limakalvot ovat arat ja kuivat.

Vähentyneestä syljenerityksestä kärsivällä henkilöllä voi esiintyä seuraavia oireita: kuivan suun tunnetta, nielemisvaikeuksia, vaikeutunut puhekyky (eli ns. kieli tarttuu kitalakeen), muuttunut makuaistimus (esimerkiksi metallinmaku), paha maku suussa, pahanhajuinen hengitys, limakalvojen ja/tai kielen kirvely/polttelu, rohtuneet ja/tai kuivat huulet, vaahtoava sitkeä sylki, nopea hampaiston reikiintyminen ja vaikeuksia käyttää irtoproteeseja, koska proteesit pysyvät paremmin kosteassa suussa.

Kuivaan suuhun saa apteekeista ostettua erilaisia hoitotuotteita, kuten kostuttavia, voitelevia (keinosylki, kosteuttavat geeli, ja oliiviöljy) ja stimuloivia kuivan suun (imeskelytabletit ja ksylitoli) tuotteita, ja myös alkoholittomat suuvedet ovat hellävaraisia kuivalle suulle.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mistelikasvit** (Viscaceae) on Santalales-lahkoon aiemmin kuulunut kasviheimo. Nykyisessä taksonomiassa mistelikasvit luokitellaan santelipuukasvien heimon tribukseen Visceae.

Mistelikasvien taksonominen luokittelu riippuu tarkasteltavasta lähteestä. Osa kasvitieteilijöistä tulkitsee mistelikasvit omaksi kasviheimokseen, osa on pitänyt niitä Loranthaceae-heimoon kuuluvina ja osa taas lukee ne santelipuukasvien (Santalaceae) heimon alaheimoksi. Mistelikasveihin kuuluu noin kymmenkunta sukua, joissa on yhteensä noin 450 lajia.

Mistelikasvit ovat monivuotisia ja yleensä vihreitä ruohoja tai pensaita, jotka kasvavat loisina puuvartisten kasvien maanpäällisissä osissa. Mistelikasvien varsi on tavallisesti runsaasti haaroittunut. Lehdet ovat ehytlaitaisia ja sijaitsevat vastakkaisesti. Mistelikasvien kukintona on joko tähkä tai viuhko ja hedelmänä on marja. Marjat ovat tavallisesti yksisiemenisiä, joskus kaksisiemenisiä. Monet mistelikasvilajit ovat myrkyllisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Daniel L. Nickrent: 22. Viscaceae Batsch *Flora of North America*. Viitattu 11.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  The Jepson Herbarium (Viscaceae) *The Jepson Herbarium*. Viitattu 21.3.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q145544
* APNI: 54586
* CoL: 626RG
* FNA: 20330
* FoAO2: Viscaceae
* FoC: 20330
* Fossilworks: 55703
* GBIF: 2399
* GRIN: 1183
* iNaturalist: 49670
* IPNI: 50025097-1
* IRMNG: 113617
* ITIS: 500086
* NBN: NBNSYS0000161252
* NCBI: 1003255
* NZOR: 3af76ae2-f337-4a96-866b-2703fb0bf2ee
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:50025097-1
* Tropicos: 42000215
* Watson & Dallwitz: viscacea
* WFO: wfo-7000001203

 |

 |