recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Yanai** (jap. 柳井市, *Yanai-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Yamaguchin prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa. Pohjoisessa kaupunkiin kuuluu vuoristoalueita, Seton sisämeren rannikolla tasankoa ja etelässä Murotsun niemimaan itäosa sekä suurehko Heiguntōn saari. Ōbatakensalmi erottaa kaupungin läheisestä Yashiron saaresta. Yanaissa on 31 660 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 140,05 neliökilometriä.

Yanailla on hyvä luonnonsatama, joten se kehittyi jo varhain kauppapaikkana ja Ming-dynastian Kiinaan suuntautuneen kaupan satamana. Edo-kaudella sitä hallitsi Kikkawa-klaani osana Iwakunin daimiokuntaa, ja se kukoisti yhtenä Seton sisämeren tärkeimmistä kauppakaupungeista. Perinteisiä elinkeinoja olivat suolan, Yanaijima-kankaan ja soijakastikkeen valmistus. Kaupunki säilytti merkityksensä vielä Meiji-kaudella Japanin modernisoituessa, mutta ei 1900-luvulla enää teollistunut lähialueiden tapaan. 1960-luvulla siitä kuitenkin tehtiin osa Shūnanin teollisuusvyöhykettä, ja sinne sijoittui muun muassa puolijohteiden valmistusta ja lämpövoimala. Yanaille myönnettiin kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa vuonna 1954. Vuonna 2005 siihen liitettiin Ōbataken maaseutukaupunki. Yanain satama on käynyt suurille aluksille liian matalaksi, mutta sieltä on lauttayhteyksiä lähisaarille ja Matsuyamaan.

Yanain Furuichi-Kanayan kaupunginosassa on säilynyt suuri määrä historiallisia, valkoseinäisiä kauppiastaloja, jotka on suojeltu. Yksi niistä on Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi valittu, vuonna 1769 valmistunut Kunimori-suvun talo. Muita nähtävyyksiä ovat Chausuyaman kofun-hautakumpu ja Yotan japaninaprikoosilehto, kansallinen luonnonmuistomerkki. Kaupunkia palvelee JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja.

Kuvia
-----

* Yanain kultakalafestivaaliYanain kultakalafestivaali
* Chausuyaman kofun-hautakumpuChausuyaman kofun-hautakumpu
* Yanain lämpövoimalaYanain lämpövoimala
* Yashirojimalle johtava silta, taustalla Ōbataken alueYashirojimalle johtava silta, taustalla Ōbataken alue

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  柳井市のプロフィール Yanai City. Viitattu 27.12.2019.
2. 1 2  柳井市の人口と世帯数 Yanai City. Viitattu 27.12.2019.
3. 1 2  市章、市旗、市の木、市の花、市民憲章 Yanai City. Viitattu 27.12.2019.
4. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 柳井市 Kotobank. Viitattu 27.12.2019.
5. 1 2 3  日本大百科全書: 柳井（市） Kotobank. Viitattu 27.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yanai** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Yamaguchin prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Hagi
* Hikari
* Hōfu
* Iwakuni
* Kudamatsu
* Mine
* Nagato
* San’yō-Onoda
* Shimonoseki
* Shūnan
* Ube
* Yamaguchi (pääkaupunki)
* Yanai

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Abun piirikunta** (Abu) · **Kugan piirikunta** (Waki) · **Kumagen piirikunta** (Hirao · Kaminoseki · Tabuse) · **Ōshiman piirikunta** (Suō-Ōshima) |

 |
| "Sweet Home Chicago"Robert Johnson |
| --- |
| Singlen "Sweet Home Chicago" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *The Complete Recordings* |
|  Julkaistu | marraskuu 1936 |
|  Tyylilaji | delta blues |
|  Kesto | 02.59 |
|  Levy-yhtiö | Vocalion |

"**Sweet Home Chicago**" on musiikkikappale, joka on noussut blues-standardin asemaan. Laulu noudattaa perinteistä blueskaavaa, ja sen uskotaan olevan Robert Johnsonin kirjoittama. Hän on myös levyttänyt kappaleen tunnetuimman ja varhaisimman levytyksen vuodelta 1936.

Johnson ei itse ollut tiettävästi koskaan käynyt Chicagossa. Kappaleen sanoituksissa "Chicagon" on nähty symbolisoivan jotakin ideaalista kaupunkia todellisen Chicagon sijasta. Kappaleessa Chicagon sanotaan sijaitsevan Kaliforniassa ("back to the land of California to the sweet home Chicago"). Tässä Johnson on joko tehnyt käsittämättömän maantieteellisen virheen tai sitten myös laulun "Kalifornia" on tarkoitettu vain symbolisoimaan jonkinlaista ideaalista seutua vastakohtana Mississippin suistoalueelle, jossa Johnson asui.

Kappaleen sanoituksia on usein muuteltu cover-versioissa. Erityisesti viittaus Kaliforniaan on usein muutettu. Esimerkiksi pianisti Roosevelt Sykesin versiossa "Kalifornia" on korvattu ilmaisulla "same old place" ("sama vanha paikka").

Kappaleen todellisesta kirjoittajasta on kiistelty jonkin verran. 1930-luvun Mississippin bluesmusiikki perustui usein materiaalin lainaamiseen jostain aikaisemmasta lähteestä. Aikaisemmin nauhoitetuista blues-kappaleista ainakin Scrapper Blackwellin vuonna 1928 levytetty kappale, "Kokomo Blues", muistuttaa "Sweet Home Chicagoa". Samoin jotkut Kokomo Arnoldin kappaleet ovat hyvin saman tyyppisiä.

Kappaleen tekijänoikeudet omistaa liikemies Stephen LaVere, joka vuonna 1973 sai Johnsonin sisarpuolen, Carrie Thompsonin, allekirjoittamaan sopimuksen, jossa rojaltit jaetaan kahtia LaVeren ja Thompsonin itsensä kesken.

Kappaleen cover-versioita on valtaisa määrä. Esimerkiksi Buddy Guy, Magic Sam, Freddie King ja Foghat ovat tehneet kappaleesta coverin. Vuoden 1980 elokuvassa *The Blues Brothers* on kappaleesta versio, jonka Blues Brothers ilmoittaa omistavansa Magic Samille. Laulun tekijänoikeudet omistava LaVere on sanonut, että kappaleen status blues-yleisön keskuudessa vastaa jazz-standardin "When the Saints Go Marching In" asemaa.

Aiheesta muualla
----------------

* Vaihtoehtoiset sanoitukset (Arkistoitu – Internet Archive)
**David Moore** (s. 23. marraskuuta 1976 Birmingham, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Pelaajaurallaan Moore oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Mooren ensimmäinen seura oli Aston Villa FC, jonka juniorijoukkueissa hän teki ensiesiintymisensä koulupoikana kaudella 1992–1993. Varsinaisen sopimuksen Aston Villan kanssa Moore solmi seuraavaksi kaudeksi. Kahden sopimuskauden jälkeen hän nousi yli-ikäisenä reservijoukkueeseen, jossa pelasi vuoden verran. Mooren sopimusta ei enää jatkettu ja hän siirtyi Veikkausliigassa pelanneen Myllykosken Pallon riveihin. Kauden päätteeksi Moore juhli SM-hopeaa joukkueensa kanssa.

Kaudeksi 1997 Moore teki sopimuksen Ykkösen Jyväskylän Jalkapalloklubin kanssa. Hän ehti pelata JJK:ssa vain viidessä sarjaottelussa ennen siirtymistään heinäkuussa saman sarjatason FC Lahteen. Syyskuussa Moore esiintyi edustuskelvottomana loppusarjan ottelussa Varkauden Työväen Palloilijoita vastaan, sillä FC Lahti ei ollut pitänyt kirjaa hänen alkukaudesta saamistaan varoituksista JJK:ssa ja Mooren olisi kuulunut kärsiä pelikiellosta kyseisessä pelissä. FC Lahti tuomittiin hävinneeksi ottelun 3–0.

Pelaajauransa jälkeen Moore on toiminut valmentajana SC Raisiossa, Åbo IFK:ssa, Pargas IF:ssä ja Salon Palloilijoissa sekä Kaarinan Poikien, Turun Palloseuran ja FC Lahden junioreissa.

Saavutukset
-----------

* SM-hopea 1996

Lähteet
-------

1. 1 2  Moore, David *Aston Villa Player Database*. Mårtensson, Jörn. Viitattu 21.3.2016. (englanniksi)
2. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet – Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 213. Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
3. ↑  Urheilun oikeusturvalautakunnan päätös 3/98 (PDF)  30.4.1998. Urheilun oikeusturvalautakunta.  Arkistoitu 1.4.2016. Viitattu 21.3.2016.
4. ↑  David Moore FC Lahden B-nuorten valmentajaksi *Etelä-Suomen Sanomat*.  11.10.2012. Mediatalo ESA. Viitattu 21.3.2016.
5. ↑  David Moore SalPan päävalmentajaksi  12.12.2014. Salon Palloilijat. Viitattu 21.3.2016.
**Taneli Heikka** (s. 1971) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän on Avaja Open -nimisen yrityksen toimitusjohtaja. Hän työskenteli 2008–2010 Alma Mediassa Helsingin toimituksen esimiehenä. Toimittajana hän on erikoistunut politiikan uutisointiin. Hänen isänsä on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Espoon hiippakunnan piispana toiminut Mikko Heikka. 

Heikka on työskennellyt Aamulehdessä eri tehtävissä Helsingissä, Tampereella ja kirjeenvaihtajana Intiassa. Hän suoritti Master of Arts -tutkinnon Lontoossa 2004, ja kävi Aamulehden akatemia -koulutuksen vuosina 1997–1998. 1990-luvulla hän toimi Etsijä-lehden päätoimittajana yhdessä Marianne Heikkilän ja Jari Jolkkosen kanssa. Heille myönnettiin vuonna 1995 evankelisluterilaisen kirkon tiedonvälityspalkinto.

Talvella 2009 WSOY julkaisi Katja Boxbergin kanssa kirjoitetun pamflettikirjan *Lumedemokratia*. Kirjassa kritisoidaan suomalaista poliittista kulttuuria, jossa asioista päätetään kabineteissa. Äänestäjillä ei ole vaihtoehtoja, koska puolueet eivät erotu toisistaan. Nuhteita saavat myös "hampaaton oppositio, kritiikitön media, olematon älymystö, matala ostovoima sekä kilpailun ja innovaatioiden puute". Kirjoittajat kritisoivat esimerkiksi Lex Nokian valmisteluprosessia. Heikan mukaan asia oli jo valmiiksi päätetty kun hallitus toi sen eduskuntaan, eivätkä kansalaiset päässeet missään vaiheessa osalliseksi keskusteluun.

Vuonna 2014 Heikka valmistelee väitöskirjaansa digitaalisesta demokratiasta Washington DC:ssä American Universityn vierailevana tutkijana.

Lähteet
-------

1. ↑  Avaja Open: Avaja Open - Me (html) Avaja Open.  Arkistoitu 30.9.2011. Viitattu 9.5.2011.
2. 1 2  Alma Media Oyj: Lehdistötiedote 21.4.2008: Taneli Heikasta Alma Median Helsingin toimituksen esimies (html)  21.4.2008. www.almamedia.fi:  Alma Media Oyj. Viitattu 30.11.2013.
3. ↑  Suomen ev.lut. kirkko: Mikko Heikka (html) (Internet Archive) www.evl.fi:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko.  Arkistoitu 30.4.2007. Viitattu 30.11.2013.
4. ↑  Kirkon tiedonvälityspalkinto Etsijälle (txt)  Tammikuu 1996. www.evl.fi:  Kirkon tiedotuskeskus.  Arkistoitu 5.9.2005. Viitattu 28.1.2010.
5. ↑  Merina Salminen: Konsensus kuristaa yhä Suomea. Pamfletti vaatii anteeksipyyntöä suomettumista ajaneilta "hämähäkeiltä" (html) *Kauppalehti*.  25.2.2009. www.kauppalehti.fi:  Kauppalehti.  Arkistoitu 30.11.2013. Viitattu 28.1.2010.
6. ↑  Ajankohtainen kakkonen 24.2.2009, YLE TV2
7. ↑  Taneli Heikka: Kolumni Poliittinen väkivalta palasi Suomeen netin kautta *Helsingin Sanomat*.  26.9.2014.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 18.11.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiina Raevaara: Trollaaminen on helppoa, todellinen vaikuttaminen hankalaa. Tarinoita tieteestä 31.3.2015.
**John Ernest Bechdolt** eli **Jack Bechdolt** (1884–1954) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja journalisti. Hän työskenteli vuosina 1909–1916 Seattle Post-Intelligencerille, minkä jälkeen muutti New Yorkiin, missä työskenteli Munsey Publicationsille.

Bechdoltin esikoisromaani oli *The Torch*. Hän oli naimisissa kirjailija ja kuvittaja Decie Merwinin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  The Torch *Goodreads*. Viitattu 15.9.2023. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jack Bechdolt
**Mary Flanagan** (s. kesäkuu 1943) oli 16-vuotias brittiläinen tyttö, joka **katosi** 31. joulukuuta 1959. Hänen katoamisensa on vanhin avoimena oleva katoamistapaus Suur-Lontoon poliisitoimen tiedostoissa.

Mary Flanagan poistui katoamisiltana kotoaan Wallace Roadilta West Hamin alueelta. Hänen oli tarkoitus mennä juhliin työpaikalleen Tate & Lylen sokeritehtaalle Silvertowniin. Hänellä ei tiettävästi ollut rahaa mukanaan. Katoamisilmoitus tehtiin 1. tammikuuta 1960. Vanhemmat menivät Flanaganin työpaikalle, mutta saivat kuulla, ettei tytär ollut käynyt työpaikalla pariin viikkoon. Ei ole tiedossa, mitä Flanagan todellisuudessa oli tehnyt viimeisinä viikkoina ennen katoamista.

Flanagan oli ennen katoamistaan tapaillut Tom McGinty -nimellä tunnettua irlantilaista miestä, joka oli mahdollisesti palvellut kauppalaivastossa. Miestä ei kuitenkaan koskaan kyetty jäljittämään. Flanaganin katoamisaikaan 8-vuotias sisko Brenda uskoi yhä vuonna 2013 Flanaganin olevan elossa. Flanaganilla oli kaksi muutakin nuorempaa sisarusta: veli Kevin ja sisko Eileen. Perheen äiti kuoli vuonna 2000 ja isä vuonna 2004. Flanaganin sisko Brenda luovutti DNA-näytteensä, jota käytetään vertailuun, mikäli mahdollisia Flanaganin jäänteitä joskus löydetään.

Mary Flanagan oli käynyt Holbrook Road Secondary Schoolia ja työskennellyt paitsi sokeritehtaalla, myös Haymes Optical Frame -kaupassa Stratfordissa. Lisäksi hän oli tehnyt vapaaehtoistyötä The Guide Dogs for the Blind Associationissa. Hän oli katolilainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  London woman missing since 1959 'still alive', sister believes BBC 7.6.2013, viitattu 19.9.2023
2. 1 2 3 4 5  Mark Blunden, Do you know her? How girl missing for over 53 years would look now Evening Standard 15.7.2013, viitattu 19.9.2023
3. ↑  Jim Reed, Adam Eley, Waiting 56 years for my sister BBC 18.12.2015, viitattu 19.9.2023
4. ↑  Mary Flanagan: Appeal in Met's oldest missing persons case BBC 31.5.2013, viitattu 19.9.2023
**Salavat** (ven. Салава́т, *Salavat*, baškiiriksi Салауат, *Salauat*) on yli 150 000 asukkaan kaupunki Venäjällä Baškortostanissa, 165 kilometriä tasavallan pääkaupungista Ufasta. Kaupunki sijaitsee Belajajoen laaksossa joen itäisellä rannalla. Salavat ei kuulu sitä ympäröivään Sterlitamakin piiriin vaan muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.

Historia
--------

Moskeija
Salavat perustettiin vuonna 1948 ja kaupunki siitä tuli 1954. Se perustettiin alun perin uuden raakaöljynjalostuskombinaatin rakentajien asuma-alueeksi, mutta kasvoi kuudessa vuodessa todelliseksi kaupungiksi, ja vuonna 1959 siellä oli jo 61 000 asukasta. Vuodesta 1995 väkiluku on pysynyt tasaisesti 155 000 tuntumassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Goroda Rossii: Salavat *Goroda Rossii (1994) kirjan kaupunkiartikkelin nettiversio*. Viitattu 10.7.2013. (venäjäksi)
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 10.7.2013. (venäjäksi)

Baškortostanin lippuBaškortostanin tasavallan kaupungit
**Pääkaupunki: Ufa**  

Agidel | 
Baimak | 
Belebei | 
Beloretsk |
Birsk |
Blagoveštšensk |
Davlekanovo |
Djurtjuli |
Išimbai | 
Janaul |
Kumertau | 
Meleuz |
Mežgorje |
Neftekamsk |
Oktjabrski |
Salavat |
Sibai |
Sterlitamak |
Tuimazy |
Utšaly


Baškortostanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Abzelilovo • 
*Agidel* • 
Alšejevsk • 
Arhangel • 
Askino • 
Aurgazy • 
Baimak • 
Bakaly • 
Baltatševo • 
Belebei • 
Belokatai • 
Beloretsk • 
Birsk • 
Bižbuljak • 
Blagovar • 
Blagoveštšensk • 
Burajevo • 
Burzjansk • 
Buzdjak • 
Davlekanovo • 
Djurtjul • 
Duvan • 
Fjodorovka • 
Gafur • 
Haibullino • 
Iglino • 
Iliševo • 
Išimbai • 
Janaul • 
Kaltasy • 
Karaidel • 
Karmaskaly • 
Kig • 
Krasnokamsk • 
Kugartš • 
Kujurgasy • 
*Kumertau* • 
Kušnarenkovo • 
Jermekejevo • 
Meleuz • 
Metšetlino • 
*Mežgorje* • 
Mijak • 
Miškino • 
*Neftekamsk* • 
Nurimanov • 
*Oktjabrski* • 
*Salavat* • 
Salavat • 
Šaran • 
*Sibai* • 
Sterlibaševo • 
*Sterlitamak* • 
Sterlitamak • 
Tatyšly • 
Tšekmaruš • 
Tšišmy • 
Tuimazy • 
*Ufa* • 
Ufa • 
Utšaly • 
Zialiar • 
Ziantšur
**Hamada** (jap. 浜田市, *Hamada-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Shimanen prefektuurissa. Se sijaitsee Japaninmeren rannikolla prefektuurin länsiosassa. Kaupungin rannikko on rikkonainen ja maisemiltaan kaunis. Suurin osa sen alueesta on Chūgokuvuoristoa ja etelässä se rajautuu Hiroshiman prefektuuriin. Hamadassa on 53 330 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 690,68 neliökilometriä.

Nara-kaudella 700-luvulla Hamadaan sijoitettiin Iwamin provinssin pääkaupunki (*kokufu*) ja provinssitemppeli. Myöhemmin Kamakura-kaudella se kehittyi Aasian mantereelle suuntautuneen kaupan satamana. Edo-kaudella 1600-luvulla siitä tuli Hamadan daimiokunnan linnanaluskaupunki Matsudaira-klaanin hallinnassa ja siellä harjoitettiin muun muassa raudan, kattotiilten ja silkin tuotantoa. Kaupungin satamaa on kehitetty jo 1800-luvun loppupuolelta ja voimakkaammin 1950-luvulta lähtien. Sinne tuodaan etenkin puutavaraa. Myös kalastus ja kalatuotteiden valmistus ovat merkittäviä elinkeinoja. Kattotiilten lisäksi *Sekishū*-japaninpaperin valmistus on tärkeä perinteinen käsityön ala, joka on lisätty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Maaseutualueilla viljellään esimerkiksi viinirypäleitä, japaninkastanjaa ja siitakesieniä. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Hamadalle myönnettiin kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1940. Kaupunki kasvoi huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Asahin, Kanagin ja Misumin maaseutukaupungit sekä Yasakan kyläkunta.

Hamadan kulttuuriperintöön kuuluvat erilaiset historialliset muinaisjäänteet, kuten Iwamin provinssitemppelin ja Hamadan linnan rauniot. Tatamigauran pinnanmuodoiltaan monimuotoinen rannikkoalue on eräs kaupungin luonnonnähtävyyksistä. Ōsavuori ympäristöineen kaupungin etelärajalla kuuluu Länsi-Chūgokuvuorten puolikansallispuistoon. Kaupungissa toimii Shimanen prefektuurinyliopisto. Hamadaa palvelee JR Nishi-Nihonin San’in-päälinja.

Kuvia
-----

* Näkymä MisumiinNäkymä Misumiin
* Tatamigauran kallioista rannikkoaTatamigauran kallioista rannikkoa
* Maisema HamadajoelleMaisema Hamadajoelle
* Hamadan rautatieasema kelloineenHamadan rautatieasema kelloineen

Lähteet
-------

1. 1 2 3  浜田市の概要 Hamada City. Viitattu 20.01.2020.
2. 1 2  地区別世帯・人口 平成31年度 (2019) Hamada City. Viitattu 20.01.2020.
3. 1 2 3  浜田市の花・木・魚 Hamada City. Viitattu 20.01.2020.
4. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 浜田市 Kotobank. Viitattu 20.01.2020.
5. 1 2 3  日本大百科全書: 浜田（市） Kotobank. Viitattu 20.01.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hamada** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Shimanen prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Gōtsu
* Hamada
* Izumo
* Masuda
* Matsue (pääkaupunki)
* Ōda
* Unnan
* Yasugi

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Iishin piirikunta** (Iinan) · **Kanoashin piirikunta** (Tsuwano · Yoshika) · **Nitan piirikunta** (Okuizumo) · **Ōchin piirikunta** (Kawamoto · Misato · Ōnan) · **Okin piirikunta** (Ama · Chibu · Nishinoshima · Okinoshima) |

 |
**XChat** on graafinen IRC-keskusteluohjelma, joka toimii useissa käyttöympäristöissä, joihin lukeutuvat BSD-, Linux-, Solaris- ja Windows-pohjaiset järjestelmät. XChat on tunnettu erikoisesta hinnoittelu- ja lisensointipolitiikastaan.*lähde?*

Hinnoittelu
-----------

XChatin lähdekoodia ja ajettavia versioita jaetaan ilmaiseksi ohjelman virallisella kotisivulla. Tästä käytännöstä poikkeaa ohjelman ajettava Windows-versio, josta on jaossa vain kokeiluversio, joka on rekisteröitävä viimeistään 30 vuorokauden käytön jälkeen. Ohjelman kotisivujen mukaan rekisteröintimaksuilla rahoitetaan lähdekoodin kääntämisestä ajettavaksi Windows-versioksi aiheutuvaa työtä.*lähde?*

Myös Windows-versiosta on saatavilla ilmaisia versioita. Tarkempaa tietoa muiden kääntämistä versioista löytyy lisenssiointi osiosta.*lähde?*

Lisensointi
-----------

Ohjelman lähdekoodi ja useimmat ajettavat versiot ovat GNU GPL -lisenssin alla julkaistuja ja kuuluvat näin ollen vapaisiin ohjelmistoihin. Poikkeuksen tähän tekee Windowsille tarjolla oleva 30 vuorokauden kokeiluversio, jonka käyttöehdot vaativat käyttöoikeuden ostamista viimeistään 30 vuorokauden käytön jälkeen. Kokenut käyttäjä voi hankkia täyden Windows-version itselleen myös ilmaiseksi kääntämällä sen ohjelman sivustolla julkaistuista lähdekoodeista. Lisäksi käyttäjä voi hankkia ajettavan ohjelman kolmannelta osapuolelta.*lähde?*

Maksulliseksi muuttuneen Windows-version lisensointi nostatti keskustelua siitä, oliko julkaisevalla taholla lupa käyttää kaikkien kehitykseen osallistuneiden tekemää lähdekoodia ohjelmassa, joka ei ole vapaa. GNU GPL -lisenssi ei aseta vaatimuksia ohjelman käännetyn version lisenssille, mutta GNU GPL -lisensoituja osia sisältävän ohjelman täytyy olla kokonaan GNU GPL -lisensoitu. Levitettävän käännösversion lähdekoodin saatavuudelle ei tällöin saa asettaa rajoituksia.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **XChat**.
* Virallinen X-Chat-sivusto (englanniksi)
**Nazran** (ven. Назра́нь) on kaupunki Ingušian tasavallassa, Venäjän Pohjois-Kaukasiassa. Nazran on Ingušian suurin kaupunki ja se oli Ingušian pääkaupunki vuoteen 2002 asti. Tuolloin maanteiste 9 kilometriä kaupungin eteläpuolella sijaitsevasta Magasista tehtiin uusi pääkaupunki. Vuonna 2010 Nazranin väkiluku oli 93 335. Pohjois-Kaukasian halkova rautatie (osuus Beslan–Grozny) ja samansuuntainen valtatie M29 kulkevat kaupungin kautta.

Levottomuuksia
--------------

Kesäkuun 21.–22. välisenä yönä 2004 kaupunkiin hyökkäsi suuri joukko tšetšeeni- ja inguušikapinallisten Kaukasian rintaman taistelijoita. Taisteluissa kuoli viranomaisten mukaan 88, enimmäkseen poliisin, FSB:n ja rajavartiojoukkojen edustajia. Kuolleiden joukossa olivat sisäministeri Abukar Kostojev, terveysministeri, pääsyyttäjä sekä YK-virkailija. Sisäministeriön rakennus ja juna-asema poltettiin.*selvennä*

Heinäkuussa 2009 turvallisuusviranomaiset tappoivat kahdeksan ignuušikapinallista kaupungin lähistöllä. Seuraavan kuukauden aikana, 17. elokuuta 2009 kaupungissa ajettiin räjähteillä lastattu kuorma-auto pääpoliisiasemalle, jonka räjähdys tuhosi täysin. Tekijäksi ilmoittautui Riyadus Salikhiin -ryhmittymä.

Lähteet
-------

1. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija (Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru, Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 5.8.2014. (venäjäksi)
2. ↑  V. H. Peihvasser: *Novyi Atlas avtomobilnyh dorog 2006–2007. Rossija – Strany SNG – Pribaltika* 1:750 000, 1:1 500 000 (+ 1:4 000 000). Minsk: Tribum, 220053 g. Minsk.  ISBN 985-409-072-8.  (venäjäksi)
3. ↑  *Atlas železnyje dorogi Rossija i sopredelnyje gosudarstva*. Venäjän ja IVY-maiden rautatiekartasto. Omsk: FGUP "Omskaja kartografitšeskaja fabrika", 2010. ISBN 978-5-95230323-3. (venäjäksi)
4. ↑  Ingushiassa rajuja taisteluja 22.6.2004, Yleisradio, yle.fi, viitattu 5.8.2014
5. ↑  Kahdeksan kapinallista tapettiin Kaukasuksella 25.7.2009, Yleisradio, yle.fi, viitattu 5.8.2014

  

Ingušian lippuIngušian kaupungit
**Pääkaupunki: Magas**  

Karabulak |
Malgobek |
Nazran

Ingušian piirit ja *kaupunkipiirit*
*Karabulak* • 
Mağalbiken piiri • 
*Magas* • 
*Malgobek* • 
Näsaran piiri • 
*Nazran* • 
Šolžin piiri • 
Ž'ajraxin piiri
**Gai** (ven. Гай) on kaupunki Orenburgin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Etelä-Uralilla 330 kilometriä Orenburgista etelään. Kaupunki on Gain piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 37 000 henkeä (vuonna 2013).*lähde?*

Gain taajama perustettiin vuonna 1958, kun paikallisen kupariesiintymän yhteyteen alettiin rakentaa malminrikastamoa. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1979. Nykyään Gaissa on lähinnä metalliteollisuutta. Kuuden kilometrin päässä sijaitsevien kivennäisvesilähteiden yhteydessä toimii kylpylä.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 102–103. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gai** Wikimedia Commonsissa

* Gain kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

O:n vaakuna**Orenburgin alueen kaupungit**
Orenburgin alue kartallaOrenburgin alue kartalla
**Hallinnollinen keskus: Orenburg**  

Abdulino |
Buguruslan |
Buzuluk |
Gai |
Jasnyi |
Kuvandyk |
Mednogorsk |
Novotroitsk |
Orsk |
Sol-Iletsk |
Sorotšinsk
Île de la CitéNotre Damen katedraali Île de la Citén saarella.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
PariisiÎle-de-France, PariisiRanska |
| Vesialue | 
Seine |
| Pinta-ala | 
0,225 km² |

Väestö| Asukasluku | 
981 |
| Kieli | 
ranska |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Île de la Cité** on saari Seinejoessa Pariisissa. Saari on paikka johon Pariisi perustettiin, saarella alun perin sijainneen kelttiläisen kalastajakylän paikalle.

Saari on kymmenen katua pitkä ja viisi leveä. Kahdeksan siltaa yhdistää sen joen rannoille, ja yhdeksäs silta vie Île Saint-Louis’n saarelle. Läntisin silloista on nimeltään Pont Neuf (uusi silta). Se valmistui vuonna 1604.

Saaren tunnettuja nähtävyyksiä ovat Notre-Damen katedraali, Sainte-Chapelle ja Palais de Justice de Paris.

Saari kuuluu suurimmaksi osaksi Pariisin 4. arrondissementtiin, läntisin osa kuitenkin 1. arrondissementtiin. Saaren itäpuolella Seinessä sijaitsee toinen pienempi saari, Île Saint-Louis.

Ìle de la Citén ja lähialueen kartta

Lähteet
-------

1. ↑  Île de la Cité, Paris *>French Moment*. Viitattu 29.10.2017.
2. ↑  Île de la Cité *encyclopedia Britannica*. Viitattu 29.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Île de la Cité** Wikimedia Commonsissa
**Molokovo** (ven. Молоко́во) on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee 203 kilometriä Tveristä koilliseen Krasnyi Holmin ja Sandovon välisen maantien varrella. Taajama on Molokovon piirin keskus. Asukkaita on 2 300 henkeä (vuonna 2009).

Molokovon kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1568. 1600-luvun alussa sen hävittivät puolalaiset ja liettualaiset maahantunkeutujat. 1700-luvun lopulla kylä oli huomattava kauppapaikka. Vuonna 1881 siellä tapahtui suuri talonpoikaiskapina. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Molokovo sai vuonna 1928. Nykyään siellä on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Molokovo Tverin alue -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
* Molokovon piirin sivusto (venäjäksi)
**Yū Suzuki** (jap. 鈴木裕, s. 10. toukokuuta 1958) on yksi Segan tärkeimmistä videopelituottajista. Hän on myös yksi peliteollisuuden tunnetuimmistä nimistä, mikä johtuu pääasiallisesti hänen työstään kolikkopelien parissa 1980-luvulla. Suzuki johti aikaisemmin myös Segan maineikasta AM2-ryhmää.

Ura
---

Suzuki syntyi Iwaten prefektuurissa. 

Suzuki opiskeli ohjelmointia Okayaman yliopistossa. Yliopistossa hän opiskeli kolmiulotteisen talon tekoa ja halusi tehdä peleissä samaa.

Suzuki aloitti uransa Segalla vuonna 1983 ja hänen ensimmäinen projektinsa oli *Champion Boxing*. Moottoripyöräpeli *Hang-On* (1985) suunniteltiin kolmiulotteisena ja muutettiin sitten kaksiulotteiseksi sen ajan laitteistolle. Pelin kolikkopelikabinetista tehtiin versio, jossa oli jäljennös kilpamoottoripyörästä.
Vuoden 1986 loppua kohden AM2 julkaisi kuuluisaksi tulleen *Out Runin*, joka muistetaan sen ikonisesta musiikista ja sen asemasta edustaen Segaa. Peli myös oli yksi harvoista, joissa kilpailemisen sijaan keskityttiin ajamiseen.

Vuonna 1993 Suzuki kehitti *Virtua Fighterin*, joka oli kolmiulotteista grafiikkaa hyödyntävä taistelupeli. Peli saavutti aikanaan suunnattoman suosion.

Suzukin *Shenmue* Sega Dreamcastille toi uutta henkeä jo kaavoisiinsa kangistuneeseen seikkailupeligenreen. Pelin tarina, grafiikka ja pelimekaniikka olivat edellä aikaansa ilmestyessään ja 47–70 miljoonan Yhdysvaltain dollarin budjetillaan se oli aikanaan kallein ikinä tehty videopeli.

Myöhemmin Suzuki kehitti *F355 Challengen*, jonka konseptina oli ajosimulaattori pelin sijaan. Ferrarin henkilöstö piti pelistä ja peli on myös Ferrari-museossa.

Vuonna 2003 Suzuki hyväksyttiin kuudentena henkilönä Academy of Interactive Arts and Sciences *Hall of Fameen*. Ensimmäinen henkilö, joka vastaanotti kyseisen kunnian, oli Nintendon tunnettu Shigeru Miyamoto.

Vuonna 2017 Suzuki työskenteli *Shenmue 3:n* kehittämisessä. Sarjan kolmas osa jatkaa edellisen pelin tapahtumien jälkeen ja Suzuki on tutkinut 1980-luvun Kiinaa pelin ajankohdan vuoksi.

Pelit
-----

* *Hang-On*
* *Out Run*
* *Space Harrier*
* *After Burner*
* *Virtua Fighter*
* *Shenmue*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Martin Robinson: Out Ran: Meeting Yu Suzuki, Sega's original outsider *eurogamer.net*.  22.3.2015. Viitattu 3.10.2020. (englanniksi)
2. ↑  Sitting down with Shenmue 3 and Yu Suzuki Eurogamer. Viitattu 10.9.2017. (englanniksi)
3. ↑  Andy Kelly: Shenmue 3: two decades and a $7m kickstarter campaign later, can Yu Suzuki's epic deliver on its promise? Gamesradar. Viitattu 10.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili MobyGamesissä (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Karjalan tasavallan taajamaa. Yykeänmuotka eli Muotka on myös norjalaisen Yykeän kunnan keskustaajama. Muotkatunturit on tunturiryhmä ja erämaa-alue Inarin ja Utsjoen kunnissa.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Muotka** (ven. Мо́тко, *Motko*) on taajama ja rautatieasema Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Lentieran kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Mendojärven pohjoispuolella 44 kilometriä Lentierasta kaakkoon. Taajamassa on 219 asukasta (vuonna 2012).

Muotkan taajama on perustettu vuonna 1959 Lentieran metsäteollisuuspiirin työläisasutukseksi. Se muodosti metsätyömaa 796:n ja Muotkan aseman kanssa kyläneuvoston ja Neuvostoliiton hajottua volostin, jossa oli vuonna 1989 noin 850 asukasta, mutta vuonna 1997 enää 467. Muotkan kylähallintoalue eli volosti liitettiin Lentieran kuntaan 2000-luvun alun kunnallishallintouudistuksessa.

Taajamasta on linja-autoyhteys Tumpajoen, Pieningän ja Voloman kautta Mujejärvelle. Muotkan rautatieasema sijaitsee kilometrin verran taajamasta etelään Suojärven–Jyskyjärven radalta Lentieraan haarautuvalla sivuradalla. Radalla on henkilöliikennettä Lentierasta Sukkajärvelle. Taajamassa on Lentieran metsäteollisuuspiirin toimintoja ja metsänhoitoalueen konttori. Palveluihin kuuluu lääkintäasema, posti ja kaksi kauppaa.

Muotkalla on historiallisen asutuksen status. Taajamassa on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka.

Lähteet
-------

* Generalnyi plan Lenderskogo selskogo poselenija Mujezerskogo munitsipalnogo raiona Respubliki Karelija: Materialy po obosnovaniju v tekstovoi forme *gradeco.ru*. Viitattu 14.3.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Generalnyi plan, s. 10.
2. 1 2  Generalnyi plan, s. 5.
3. ↑  *Aunuksen Repola*, s. 285. Joensuu: Repola-seura, 2001. ISBN 952-91-3711-7.
4. ↑  Generalnyi plan, s. 21.
5. ↑  Generalnyi plan, s. 10, 21–22.
6. ↑  Generalnyi plan, s. 21, 24, 32.
7. ↑  Generalnyi plan, s. 23–25.
8. ↑  Generalnyi plan, s. 20.
Mikael Penninkangas 2023.
**Mikael Penninkangas** (s. 11. elokuuta 1996, Alavus) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa Superpesiksessä pelaavaa Alajärven Ankkureita. Kaudella 2015 alkaneella urallaan Superpesiksessä Penninkangas on 29. heinäkuuta 2018 mennessä pelannut 69 runkosarjaottelua, joissa on lyönyt kaksi kunnaria ja kolmetoista tavallista juoksua, tuonut 31 juoksua ja kerännyt 173 kärkilyöntiä.

### Saavutukset

* Ykköspesiksen etenijäkuningas (1): 2022

Lähteet
-------

1. ↑  Mikael Penninkangas – JPK / III-divisioona - 16/17 *Elite Prospects*. Viitattu 9.9.2020.
2. ↑  Penninkangas Mikael *Pesiksen Maailma – Pelaajakortit*. Viitattu 9.9.2020.

Alajärven Ankkurit – Miesten Superpesis
- M. Haukkala |
- H. Heikkinen |
- S. Iivarinen |
- V. Keltikangas |
- V. Kleemola |
- E. Koivusalmi |
- S. Mikkolanaho |
- R. Mäkinen |  

- A. Orava |
- M. Penninkangas |
- A. Pukkinen |
- J. Riihimäki |
- V. Sillanpää |
- S. Särkinen |
- V. Väliaho |
- N. Yli-Sissala |  

PJ I. Ankkuri |
2PJ J-M. Jaatinen |
H N. Luomala |
H H. Orava |
**John Jakes** (1932 Chicago, Illinois – 11. maaliskuuta 2023 Sarasota, Florida) oli yhdysvaltalainen bestsellerkirjailija, joka tunnetaan parhaiten historiallisista romaaneistaan ja sukutarinoistaan, mutta hänen tuotantoonsa kuului myös jännityskirjoja, tieteiskirjoja, lännentarinoita ja lastenkirjoja.

Jakes oli 1900-luvun loppupuolella niin tuottelias, että häntä alettiin epäillä kirjoittajaryhmän yhteiseksi nimimerkiksi. Miltei jokainen hänen teoksistaan myi miljoonia kappaleita, ja hänen nimensä näkyi usein *The New York Times* -sanomalehden bestsellerlistalla.

Chicagossa varttunut Jakes oli jo nuorena innokas kirjaston käyttäjä ja haaveili näyttelijän urasta, kunnes sai kaupaksi ensimmäisen novellinsa ja koki julkaistuksi tulemisen ilon. Hän opiskeli luovaa kirjoittamista Indianan DePauw-yliopistossa ja jatkoi master-tutkintoon Ohion valtionyliopistossa. Valmistumisensa jälkeen Jakes toimi copywriterina mainostoimistoissa, mutta omisti vapaa-aikansa omille viihteellisille kirjoitushankkeilleen.

Jakesin läpimurtoteos oli moniosainen saaga Kentin suvusta, jonka kirjoittamisen hän aloitti 1973 tausta-ajatuksenaan amerikkalaisten lisääntyvä kiinnostus maansa historiasta tulossa olleen maan itsenäisyyden 200-vuotisjuhlavuoden 1976 ansiosta.

Jakesin muita tunnettuja teoksia ovat *North and South* -trilogia (josta on tehty Suomessakin esitetty television minisarja *Jaettu maa*, 1985), *California Gold* sekä *Homeland* ja sen jatko-osa *American Dreams*.

Suomennettuja teoksia
---------------------

### Kentin suku

Jakesiltä on suomennettu *Kentin suku* -teossarja, kertomus eurooppalaissuvun vaiheista 1700-luvun Ranskasta Amerikan mantereelle ja läpi 1800-luvun sotien. Suomennos Karin Blomén, kustantaja Wennerbergs Förlag:

1. Äpärä
2. Patriootti
3. Kapinalliset
4. Voittajat
5. Pioneeri
6. Kostaja
7. Rakastajatar
8. Nainen rautaa
9. Perijät
10. Sotilas
11. Karkuri
12. Kilpailijat
13. Pojat
14. Veljekset

Lähteet
-------

1. ↑  Barnes, Mike: John Jakes, Author of the Miniseries-Spawning ‘North and South’ Trilogy, Dies at 90 *Hollywood Reporter*.  14.3.2023. Viitattu 24.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  "Jakes, John (1932—)." St. James Encyclopedia of Popular Culture. Gale. 2000. Retrieved July 22, 2016 from HighBeam Research:  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Author Jakes On Top After Long Struggle, *Youngstown Vindicator* 19.6.1977. Viitattu 22.7.2016.
4. ↑  Jaettu maa, osa 1, Discshop. Viitattu 22.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* John Jakesin verkkosivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Joensuun lyseon peruskoulu** on Joensuun keskustassa toimiva suomenkieleinen yläkoulu (luokka-asteet 7-9). 
Koulua käy noin 400-450 oppilasta.

Koulussa voi opiskella myös erikoisluokilla, joissa painotetaan musiikkia, englantia tai liikuntaa. Pääosa koulun oppilaista tulee keskustan, Linnunlahden, Kanervalan, Noljakan ja Marjalan alueilta. Koulun naapurustossa sijaitsevat esimerkiksi Joensuun urheilutalo ja Joensuun pääkirjasto.

Henkilökuntaa on noin 45. Koulun rehtorina toimii Anna Renko.

Historiaa
---------

Nyttemmin Lyseon peruskouluna tunnettu yläkoulu sai alkunsa nykytontillaan Joensuun keskuskansakouluna vuonna 1954, kun arkkitehti Viljo Rewellin suunnittelema koulurakennus valmistui Joensuun keskustaan. Sitä laajennettiin vuosien satossa kolmesti. Vuonna 1965 koulu muuttui kansalaiskouluksi Louhelan koulun rakentamisen seurauksena. Peruskoulu-uudistus (1974) muutti koulun Keskustan yläasteeksi. Myöhemmin nimi vaihtui nykymuotoon Joensuun lyseon peruskouluksi.

Huonoon kuntoon päässyt, sisäilmaongelmia aiheuttanut vanha koulurakennus purettiin pitkän pohdinnan ja vaihtoehtojen etsiskelyn jälkeen. Uusi koulu rakennettiin samalle tontille. Koulu aloitti toimintansa uudessa rakennuksessa keväällä 2007. Koulussa on 4 kerrosta ja hissi. Rakennusaikana oppilaiden kouluna oli Niinivaaran vanha koulu Tonttulankadulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lyseon peruskoulu - Yhteystiedot - Contact us Joensuun kaupunki via peda.net. Viitattu 17.9.2023.
2. 1 2  Esi- ja perusopetuksen sekä lisäopetuksen oppilaat luokittain (xlsb (Excel)) (tieto löytyy klikkaamalla opetuksen järjestäjää "Joensuun kaupunki") Opetushallituksen tilastopalvelu Vipunen, vipunen.fi. Viitattu 17.9.2023.
3. 1 2 3 4 5  Lyseon peruskoulu Joensuun kaupunki via peda.net. Viitattu 17.9.2023.
4. 1 2 3 4  Lyseon peruskoulu Joensuun kaupunki, joensuu.fi. Viitattu 17.9.2023.
5. 1 2 3  Joensuun lyseon peruskoulu (Tilaajille)  13.6.2014. Karjalainen, karjalainen.fi. Viitattu 17.9.2023.
6. 1 2  Joensuun Lyseon Peruskoulu saatetaan joutua rakentamaan uudelleen  18.5.2001, päivitetty 4.6.2008. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 17.9.2023.
7. ↑  Joensuun lyseon peruskoulun vessassa syttyi aamupäivällä tulipalo - 400 oppilasta evakuoitiin (Tilaajille)  24.1.2019. Karjalainen, karjalainen.fi. Viitattu 17.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Uuden koulurakennuksen kuvasto (2008), ks. arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Sigurd Savonius
**Sigurd Johannes Savonius** (2. marraskuuta 1884 Hämeenlinna – 31. toukokuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen keksijä. Koulutukseltaan hän oli diplomiarkkitehti, mutta käytti ammattinimikkeenään insinöörin titteliä. Hän valitsi tietoisesti tehtäväkseen keksijän uran.

Savonius oli erityisen kiinnostunut ilman virtauksesta ja tuulivoimasta. Hän rakensi Suomen ensimmäisen tuulitunnelin. Hänen tunnetuin keksintönsä on savonius-roottori, joka muuntaa tuulen ja veden pitkittäistä liike-energiaa pyörimisliikkeeksi ja sitä kautta sähköksi tai suoraan käyttövoimaksi erinäisiin tarpeisiin.

Savoniuksen vuonna 1907 Helsinkiin perustama yritys Savonius & Co valmisti myös patentoituja Fennia lumensulatuskoneita, Centrum-kamiinoita ja agronomi O. Savoniuksen 1923 kehittämiä Sinus viljankuivauslaitteita.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 2.6.1931, s. 3. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille). Viitattu 10.11.2018.
2. ↑  Kastehelmi Nikkanen: Savonius sieppaa tuulen *cafeMax Kuukausiliite*.  09/2004. Sanomat.net.  Arkistoitu 13.3.2005. Viitattu 4.11.2007. ()
3. ↑  Savonius & Co. Helsinki, Suomen Kuvalehti, 06.10.1923, nro 40, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sigurd Savonius** Wikimedia Commonsissa

* Merikapteeni Savonius käänsi roottorit pystyyn
* Savonius-Rotor (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Tubbataha Reef sijaitsee lounaaseen Cagayancillosta.
**Tubbataha Reef** on kahden atollin muodostama koralliriutta keskellä Sulunmerta. Se sijaitsee 98 merimailia (181 kilometriä) kaakkoon Filippiinien Puerto Princesa Citystä Palawanilta ja 80 merimailia lounaaseen Cagayancillon kunnasta, johon se kuuluu hallinnollisesti. Riutta on Cagayanin harjanteella, joka on merenalaisten tulivuorten muodostama jono pohjoisesta Sultana Shoalilta etelään San Miguelin saarille.

**Tubbataha National Marine Park** (Tubbatahan kansallinen meripuisto) perustettiin 11. elokuuta 1998. Merellinen kansallispuisto on perustettaessa kooltaan 332 neliökilometriä, mutta vuonna 2006 se laajeni presidentti Gloria Macapagal Arroyon päätöksellä 968,24 neliökilometriin. Alueella on ympärivuorokautinen aseistettu vartiointi. Joulukuussa 1993 alue valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon.

Sana *tubbataha* tulee kahdesta samalin kielen sanasta, jotka merkitsevät "pitkää laskuveden aikana näkyvissä olevaa riuttaa".

Hai Tubbatahassa

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tubbatahan riutta**.
* Tubbataha Reef Natural Parkin kotisivut (englanniksi)
* Kohden Unescon maailmanperintöluettelossa (englanniksi)
**Penikkala** (peräisin suomalaisesta sanasta "penikka"; ven. "Пе́ники", *‘Pе́niki’* – IPA: [ˈpʲenʲɪkʲɪ]; ennen 1920-lukua ven. "Пѣ́нники", *‘Pе́nniki’* – IPA: [ˈpʲenʲːɪkʲɪ]), on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Suomenlahden rantaa Pietariin kuuluvan Lomonosovin kaupungin länsipuolella. Kunnassa on 2 700 asukasta (vuonna 2010).

Vaakuna
-------

Penikkalan vaakunassa on kuvattuna kaksi koiranpentua. Se on nykyisessä muodossaan ollut käytössä vuodesta 2010.

Muut kyliä
----------

Kuntaan kuuluu keskuskylän lisäksi 16 kylää ja kaksi taajamaa: Hovinmätäs (ven. Ве́рхняя Бро́нна, *Verhnjaja Bronna*), Hännisi (Большо́е Конова́лово, *Bolšoje Konovalovo*), Kapakanmäki (Каба́цкое, *Kabatskoje*), Kukkosi (Кукку́зи, *Kukkuzi*), Käkösi (Куку́шкино, *Kukuškino*), Lankila (Ла́нгерево, *Langerevo*), Latikan Soikkina (Со́йкино, *Soikino*), Liimosi (Лиму́зи, *Limuzi*), Perä-Mattila (Ма́лое Конова́лово, *Maloje Konovalovo*), Pronna eli Ala-Pronna (Ни́жняя Бро́нна, *Nižnjaja Bronna*), Seppälänmätäs (Кузнецы́, *Kuznetsy*), Uusikylä (Ускуля́, *Uskulja*), Tammikontu (Таменго́нт, *Tamengont*), Tieriikola (Ма́лая Ижо́ра, *Malaja Ižora*), Vanhakontu (Дубки́, *Dubki*) ja Venki (Ве́рхние Венки́, *Verhnije Venki*) sekä Dubotškin (Дубо́чки, *Dubotški*) rautatieaseman ja Pronnan taajamat.

Historia
--------

Venäjän keisarikunnan puitteissa Penikkala kuului Pietarin kuvernementin Pietarhovin kihlakuntaan. Ennen toista maailmansotaa seudun kylät olivat inkerinsuomalaisten ja inkerikkojen asuttamia. Suomalaiset kuuluivat Tyrön seurakuntaan. Penikkalan kylässä asui 1800-luvun puolivälissä inkerikkojen lisäksi savakoita ja äyrämöisiä.

Kärsimyksenkantajien kirkko
---------------------------

Tsaariperheen marttyyrikuoleman muistokirkko. Maaliskuu, 2018.
Penikkalan kylään on vuodesta 2000 ollut rakenteilla uusromanttisen venäläisen tyylin mukainen hirsikirkko, joka omistetaan viimeisen tsaariperheen marttyyrikuoleman kokeneille kärsimyksenkantajille. Rakennustyöstä ovat vastuussa Lomonosovin arkkienkeli Mikaelin katedraalin ja Pyhän Spiridon Tremetousialaisen kirkon päämiehet. Työn on siunannut Pietarin ja Laatokan metropoliitta Vladimir.

Demografia
----------

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Свидетельство о регистрации официального символа или отличительного знака в Государственном геральдическом регистре РФ (№ 6290) (venäjäksi)
3. ↑  Свидетельство о регистрации официального символа или отличительного знака в Государственном геральдическом регистре РФ (№ 6291) (venäjäksi)
4. ↑  von Köppen, Peter: *Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements*, s. 39. St.-Petersburg: , 1867.
5. ↑  Царские храмы. Храмы в Санкт-Петербурге и области страстотерпцам Николаю, Александре, Алексию, Татьяне, Ольге, Марии и Анастасии Viitattu 19.12.2010 (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Penikkala** Wikimedia Commonsissa

* Virallinen sivu (venäjäksi)
* Penikkalan kunta Lomonosovin piirin sivustolla (venäjäksi)
* Penikkala / Kartta (Wikimapia)
Liikennemajakka Lasipalatsin lähettyvillä Heikinkadulla 1936.
Liikennemajakka Fabianinkadun ja Etelä-Esplanadin risteyksessä 1926.
**Liikennemajakka** oli Suomessa 1920-luvun loppupuolella käyttöön tullut liikenteenohjauslaite. Sen tehtävänä on ohjata kääntyvä liikenne siirtymään toiselle kaistalle riittävän ajoissa, jotta liikenne suoraan mentäessä tai käännyttäessä olisi sujuvampaa. Majakka osoittaa neljään eri suuntaan ja öisin se on valaistu. Ensimmäiset liikennemajakat tulivat Helsinkiin vuoden 1926 autonäyttelyyn, jonne A.B. Gasaccumulator (nyk. AGA Oy) oli toimittanut kaksi laitetta Maneesin eteen sekä Fabianinkadun ja Etelä-Esplanadin risteykseen. Nämä oli tarkoitus sijoittaa myöhemmin Hakasalmenkadun päähän Rautatientorin kulmaukseen ja toinen kokeiluja varten eri paikkoihin Erottajalle. Arkadiankadun ja Läntisen Viertotien kulmaan sijoitettu majakka osoittautui niin tarkoituksenmukaiseksi, että kaupunginvaltuuston liikennekomitea päätti ostaa sen Helsingille.

Liikennemajakka oli ainakin vuonna 1937 Tampereella Hämeenkadun ja Rautatienkadun risteyksessä. Maailman pohjoisimman liikennemajakan sanottiin olevan vuonna 1938 Kemissä. Ulkomailla yleistyneistä liikennevaloista puhuttiin vielä 1930-luvulla yleisesti liikennemajakoina.

Lähteet
-------

1. ↑  Uusi liikennemajakka Lasipalatsin edustalla. *Ilta-Sanomat*.  29.4.1936. Viitattu 2.6.2022.
2. ↑  Liikennemajakat kaduillamme. *Uusi Suomi*.  3.3.1926. Viitattu 2.6.2022.
3. ↑  Pikku-Uutisia *Uusi Suomi*.  7.3.1926. Viitattu 2.6.2022.
4. ↑  Useita yhteenajoja eilen Tampereella. *Aamulehti*.  21.7.1937. Viitattu 2.6.2022.
5. ↑  Kallu: Tällä Kerralla *Pohjolan Sanomat*.  6.1.1938. Viitattu 2.6.2022.
6. ↑  Naimisiin poliisin avustuksella *Kultasydän*.  1.11.1938. Viitattu 2.6.2022.
**Amaryllix** (ransk. *Ordralfabétix*) on hahmo Asterix-sarjakuvissa, gallialaisen kylän kalakauppias. Kaikkien mielestä Amaryllixin myymät kalat haisevat pilaantuneilta. Kylätappelut saavat lähes aina alkunsa kylän sepän Caravellixin mainitessa jotain Amaryllixin kalojen laadusta, mikä provosoi Amaryllixia aloittamaan tappelun. Amaryllixillä on oma kalastusvene, mutta hän ei itse kalasta kalojaan, vaan ne tuodaan hänelle kärryillä Parisiumista asti, mikä selittää niiden pilaantumisen.

Amaryllix esiintyi ensimmäisen kerran albumissa *Asterix Hispaniassa*. Sarjan tekijät René Goscinny ja Albert Uderzo kehittivät hahmon saadakseen huvittavan aiheen kyläläisten tappelulle.

Nimi Amaryllix on yksi sarjan luontoperäisistä nimistä, ja se tulee kukan nimestä amaryllis. Amaryllixin vaimo on nimeltään Jelousubmarine (*Iélosubmarine*), mikä viittaa The Beatles -yhtyeen kappaleeseen "Yellow Submarine". Albumeissa *Asterix Korsikassa* ja *Ruusu ja miekka* heillä on myös nuori poika.

Lähteet
-------

1. ↑  Olivier Andrieu: *Asterix & Co – Osa 1: Gallian maisemat* (suom. Liisa Leppänen), s. XXVIII–XXIX. Egmont Kustannus, Tampere 2001.
2. ↑  Tytti Korkiakoski: Asterix-sarjakuvan henkilönnimistö (pdf) (Pro Gradu /  kesäkuu 2010. Jyväskylän yliopisto. Viitattu 17.7.2013.