recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Timo Heino, *Veteen piirretty viiva*, 2014.
***Veteen piirretty viiva*** on Timo Heinon veistos Helsingin Kalasatamassa, joka paljastettiin toukokuussa 2014.

Teos ja ympäristö
-----------------

Kaksitoista metriä korkeassa teoksessa on musta kanootti maahan kaareilevan terästangon päässä. Lähtökohtana on teoksen ympäristö, sen merellinen sijainti ja asuinyhteisö. Teos sijaitsee ympäröivien kerrostalojen, kiilamaisen piha-alueen ja katutilan kokonaisuudessa.

Kanootin muoto viittaa jo esihistoriallisena aikana käytettyyn merelliseen kulkuneuvoon. Tuhansia vuosia jatkuneen kehityksen myötä sen virtaviivaistunut ja hi-tech –materiaaleista koostuva muoto päivittyy vauhdin ja lentämisen aikakauteen. Teoksen valoa heijastava, soljuileva terästanko symboloi kanootin jälkeensä jättämää, veden muodostamaa vanaa, veteen piirrettyä viivaa.

Osa Kalasataman ympäristötaideprojektia
---------------------------------------

*Veteen piirretty viiva* on Helsingin kaupunginkanslian tilaama veistos, joka on ensimmäinen Kalasataman ympäristötaideprojektin hankinta. Sen taideasiantuntijana on toiminut Helsingin taidemuseo. Kalastaman asukkaiden viihtyvyyden parantamiseksi ja alueen imagon luomiseksi sinne tehdään rakentamisaikaista ja pysyvää taidetta. Ympäristön viihtyisyyttä lisätään pysyvällä ja väliaikaisella ympäristötaiteella, sekä monimuotoisella väliaikaiskäytöllä. Ympäristötaidetyötä ohjaa Helsingin kaupungin talous- ja suunnittelukeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veteen piirretty viiva *Pääkaupunkiseudun palvelukartta*. Viitattu 17.11.2014.
2. ↑  Perustietoa / Ympäristötaide kukoistaa *Uutta Helsinkiä / Kalasatama*. Helsingin kaupunginkanslia. Viitattu 17.11.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Helsingin kaupungin taidemuseon sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Timo Heino selostaa teostaan
Sytidiinin rakenne
**Sytidiini** on solujen RNA:ssa esiintyvä nukleosidi. Tarkemmin ottaen se on sytosiinia vastaava nukleosidi, joka on pyrimidiini. RNA-molekyylit, kuten DNA-molekyylit voivat vaurioitua muun muassa ultraviolettisäteilyn vaikutuksesta. Näitä vaurioita, jotka perustuvat molekyylien hajoamiseen, on tutkittu etenkin substituenttiosien ja funktionaalisten ryhmien osalta. Sytidiinimolekyylien osalta näitä tutkimuksia on tehty kuten uridiinin suhteen, massaspektroskooppisin menetelmin.

Sytidiinin kemiallinen kaava on C9H13N3O5, moolimassa 243,22 g/mol, sulamispiste 230,5 °C ja CAS-numero 65-46-3.

Lähteet
-------

1. ↑  Markus Linder: Luento 3 *Chem A1310 Biotieteen perusteet*. Viitattu 18.12.2022. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Laura Rekola: Uridiini- ja sytidiinimolekyylien hajoamisprosessien tutkimusta massaspektroskopian avulla  7.4.2016. Turun yliopisto. Viitattu 18.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sytidiini**.
* PubChem: Cytidine (englanniksi)
* DrugBank: Cytidine (englanniksi)
* Human Metabolome Database: Cytidine (englanniksi)
* Food Component Database (FooDB): Cytidine (englanniksi)
* KEGG: Cytidine (englanniksi)
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cytidine (englanniksi)
Hopealla kehystetty Kaaban musta kivi
**Kaaban musta kivi** (arab.  ٱلْحَجَرُ ٱلْأَسْوَد‎, *Al-Ḥajaru al-Aswad*, 'musta kivi') on Mekassa sijaitsevan Kaaban pyhäkön itäiseen seinään kiinnitetty, hopeisella kehyksellä koossa pidetty musta kivi. Kivi koostuu nykyisin kolmesta suuresta ja useasta pienestä palasta. Kaaban musta kivi on muslimeille tärkeä pyhiinvaelluskohde. Muslimin pyhiinvaellukseen kuuluu temppelin kiertäminen seitsemään kertaan ja mustan kiven suuteleminen tai koskettaminen mikäli mahdollista.

Perinteisen islamilaisen näkemyksen mukaan Aadam sai kiven jouduttuaan lähtemään paratiisista. Kivi on musta, mutta islamilaisen tarinan mukaan se oli alun perin valkoinen ja muuttui sitä suudelleiden pyhiinvaeltajien syntien vuoksi mustaksi.

Kivi on peräisin islamia edeltävältä ajalta. Alkuperältään se on ilmeisesti meteoriitti. Vaihtoehtoisena mahdollisuutena on esitetty, että kyseessä on Saudi-Arabian Rub al-Khaliin osuneen meteoriittitörmäyksen lasittamaa ainesta Wabarin (Al-Hadida) meteorikraatterista.

Lähteet
-------

1. ↑  Black Stone of Mecca, Encyclopædia Britannica
2. 1 2  Kaʿbah, Encyclopædia Britannica
3. ↑  Bradley E. Schaefer: Meteors That Changed the World (The Black Stone of the Kaaba (alaotsikko)) *Sky & Telescope*.  1.5.2005. skyandtelescope.com. Viitattu 3.10.2016. (englanniksi)
**Civitanova Marche** on kaupunki Maceratan maakunnassa Marchen hallintoalueella Keski-Italiassa Adrianmeren rannalla. Kaupungissa on runsaat 40 000 asukasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto Nazionale di Statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 12.6.2017. (italiaksi)
2. ↑  Istat - Istituto Nazionale di Statistica: Demographic Balance for the year 2015 and Resident Population from on 31st December *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*.  Arkistoitu 16.10.2017. Viitattu 12.6.2017. (englanniksi)
3. ↑  Joonas Konstig: Vuoren ja meren Marche.  *Mondo*, 9/2012, s. 32.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Civitanova Marche** Wikimedia Commonsissa

Maceratan maakunta
Apiro | Appignano | Belforte del Chienti | Bolognola | Caldarola | Camerino | Camporotondo di Fiastrone | Castelraimondo | Castelsantangelo sul Nera | Cessapalombo | Cingoli | Civitanova Marche | Colmurano | Corridonia | Esanatoglia | Fiastra | Fiuminata | Gagliole | Gualdo | Loro Piceno | Macerata | Matelica | Mogliano | Monte Cavallo | Monte San Giusto | Monte San Martino | Montecassiano | Montecosaro | Montefano | Montelupone | Morrovalle | Muccia | Penna San Giovanni | Petriolo | Pieve Torina | Pioraco | Poggio San Vicino | Pollenza | Porto Recanati | Potenza Picena | Recanati | Ripe San Ginesio | San Ginesio | San Severino Marche | Sant’Angelo in Pontano | Sarnano | Sefro | Serrapetrona | Serravalle di Chienti | Tolentino | Treia | Urbisaglia | Ussita | Valfornace | Visso
**Pertti Jalonen** (s. 1972) on suomalainen muusikko ja säveltäjä.

Jalonen on vuodesta 1988 alkaen soittanut useissa eri yhtyeissä, joissa työnantajina ovat olleet muun muassa Kari Tapio, Jari Sillanpää, Paula Koivuniemi, Kirka, Arja Koriseva, Tapani Kansa ja Matti ja Teppo.

Jalonen voitti Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun vuonna 2012 kappaleella "Rakkaus riepottaa". Vuonna 2016 Jalosen sävellys "Mua katsokaa" oli samassa kilpailussa kymmenen parhaan joukossa. Vuonna 2015 voitto tuli myös Somero Soikoon -kilpailussa kappaleella "Helmeni alku". 

Levytuottajana, säveltäjänä ja sovittajana Jalonen on toiminut myös muun muassa Jari Sillanpäälle, Arja Korisevalle, Kari Tapiolle, Dannylle, Fredille, Mamballe, Tapiola Sinfoniettalle, UMO:lle ja Helsingin kaupunginorkesterille, Vantaan viihdeorkesterille, Helsingin poliisisoittokunnalle, Kaartin soittokunnalle.

Jalonen johtaa tuotantoyhtiö Bird Music Oy:tä, joka tuottaa konsertteja (mm. Havaintoja parisuhteesta -konsertit), pyörittää omaa äänitysstudiota sekä etsii uusia artistilahjakkuuksia ja tuottaa heille musiikkia.

Lähteet
-------

1. ↑  Wikman, Lasse: Intohimona isot melodiat  12.4.2018. Suomen Musiikintekijät. Viitattu 17.11.2021.
2. 1 2  Elvis ry (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Soundtools.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  "Tangolla ei ole varaa olla nostalgiatrippi" *Yle.fi*.  13.7.2012. Viitattu 17.11.2021.
5. ↑  tangomarkkinat.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Bird Music Finlandin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Nankoku** (jap. 南国市, *Nankoku-shi*) on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kōchin prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Tosanlahden rannikolla aivan prefektuurin pääkaupungin Kōchin itäpuolella. Pohjoisessa kaupungin alue nousee Shikokuvuorille, joista merkittävin on 1 132 metriä korkea Sasagamine. Eteläosat sijaitsevat Kōchin tasangolla. Kaupungin itärajalla mereen virtaa Monobejoki. Nankokussa on 47 243 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 125,35 neliökilometriä. Asukasluvultaan se on prefektuurin toiseksi suurin kaupunki.

Nankokun keskusta sijaitsee Gomenin kaupunginosassa, joka alkoi kehittyä Edo-kaudella Tosan daimiokunnan Nonaka Kenzanin perustettua sinne verovapaan alueen maatalouden kehittämistä varten. Tästä on peräisin myös paikkakunnan nimi, joka merkitsee ’lupaa’ tai ’erivapautta’. Nykyinen Nankokun kaupunki perustettiin vuonna 1959 liittämällä yhteen silloinen Gomenin maaseutukaupunki ja neljä ympäristön kyläkuntaa. Kaupungissa on esimerkiksi ampuma-aseiden ja maatalouskoneiden valmistusta, maaseutualueilla harjoitetaan riisin ja vihannesten viljelyä. Suurin osa väestöstä on töissä kuitenkin palvelusektorilla. Nankoku tunnetaan myös *onagadori*-kanojen kasvatusalueena.

Nankokussa on kaksi Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä: Tosa Kokubun-ji (temppeli nro. 29) ja Zenjibu-ji (temppeli nro. 32). Muita nähtävyyksiä ovat erilaiset historialliset rauniot ja muistomerkit, kuten Okōn linna. Nantokua palvelevat JR Shikokun Dosan-linja, Tosa Kuroshio -rautateiden Asa-linja ja Tosadenin Gomen-raitiotielinja. Kaupungin eteläosassa sijaitsee Kōchin lentoasema.

Kuvia
-----

* Tosa Kokubun-jiTosa Kokubun-ji
* Kirsikankukkia OkōvuorellaKirsikankukkia Okōvuorella
* Tosadenin raitiovaunu Gomenmachin asemallaTosadenin raitiovaunu Gomenmachin asemalla
* Kōchin lentoasemaKōchin lentoasema

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  南国市の概要 The City of Nankoku. Viitattu 2.11.2019.
2. 1 2  令和元年９月３０日現在 行政区別人口統計表 The City of Nankoku. Viitattu 2.11.2019.
3. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 南国市 Kotobank. Viitattu 2.11.2019.
4. ↑  日本大百科全書: 南国市 Kotobank. Viitattu 2.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nankoku** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kōchin prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Aki
* Kami
* Kōchi (pääkaupunki)
* Kōnan
* Muroto
* Nankoku
* Shimanto
* Sukumo
* Susaki
* Tosa
* Tosa-Shimizu

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Agawan piirikunta** (Ino · Niyodogawa) · **Akin piirikunta** (Geisei · Kitagawa · Nahari · Tano · Tōyō · Umaji · Yasuda) · **Hatan piirikunta** (Kuroshio · Mihara · Ōtsuki) · **Nagaokan piirikunta** (Motoyama · Ōtoyo) · **Takaokan piirikunta** (Hidaka · Naka-Tosa · Ochi · Sakawa · Shimanto · Tsuno · Yusuhara) · **Tosan piirikunta** (Ōkawa · Tosa) |

 |
**Hanumangarh** on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva noin 150 000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupungin nimi oli ennen Bhatner kunnes Bikanerin ruhtinaskunnan hallitsija Surat Singh valloitti sen vuonna 1805. Uusi hallitsija päätti nimetä kaupungin uudelleen Hanumanin mukaan, koska valloitus tapahtui tämän päivänä eli tiistaina. Kaupungista on rautatieyhteys Ganganagariin, Bikaneriin ja Jodhpuriin.

Kaupungin väestöstä 82 prosenttia on hindulaisia, miltei 10 prosenttia sikhejä ja seitsemän prosenttia muslimeita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hanumangarh City Census 2011 data *census2011.co.in*. Viitattu 24.11.2019.
2. ↑  History *hanumangarh.rajasthan.gov.in*. Viitattu 24.11.2019.
3. ↑  Hanumangarh *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 24.11.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Yamato-Takada** (jap. 大和高田市, *Yamato-Takada-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Naran prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteis- ja Naran altaan eteläosassa. Kaupungin läpi etelästä pohjoiseen virtaavat Yamatojoen sivujoet Katsuragi ja Takada. Yamato-Takadassa on 64 580 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 16,48 neliökilometriä.

Kaupungin keskustan muodostaa Takadan alue, jonne Taima-klaani perusti linnan vuoden 1430 tienoilla. Myöhemmin Edo-kaudella 1600-luvulla se kehittyi Ise-kaidō-tien varren postiasemana (*shukuba*) ja Senryū-jin buddhalaisen temppelin temppelikaupunkina. Perinteinen elinkeino alueella on puuvillan viljely, ja erityisesti 1800-luvun lopulta alkaen Takadaan kehitty tekstiiliteollisuutta. Toisen maailmansodan jälkeen sinne sijoittui myös muun muassa elintarvike- ja metalliteollisuutta, pääosin pienteollisuutta. Kaupunkioikeudet silloiselle Takadan maaseutukaupungille myönnettiin vuonna 1948. Samalla se vaihtoi nimensä Yamato-Takadaksi erottuakseen maan muista Takada-nimisistä kaupungeista. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutumaisilla alueilla viljellään esimerkiksi vihanneksia ja koristekukkia.

Yamato-Takadan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Fudō-inin temppelin vuonna 1483 rakennettu päähalli, joka on yksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Yamato-Takadaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Wakayama-linja ja Sakurai-linja sekä Kintetsu-rautateiden Osaka-linja ja Minami-Ōsaka-linja.

Kuvia
-----

* Tenjin-shan torii-porttiTenjin-shan torii-portti
* Yamato-Takadan rautatieasemaYamato-Takadan rautatieasema
* Katashion ostoskatuKatashion ostoskatu
* Yamato-Takadan kaupunginkirjastoYamato-Takadan kaupunginkirjasto

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  市の輪郭 Yamatotakada City.  Arkistoitu 4.2.2020. Viitattu 04.02.2020.
2. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 大和高田市 Kotobank. Viitattu 04.02.2020.
3. 1 2 3  日本大百科全書: 大和高田（市） Kotobank. Viitattu 04.02.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yamato-Takada** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Naran prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Gojō
* Gose
* Ikoma
* Kashiba
* Kashihara
* Katsuragi
* Nara (pääkaupunki)
* Sakurai
* Tenri
* Uda
* Yamato-Kōriyama
* Yamato-Takada

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Ikoman piirikunta** (Ando · Ikaruga · Heguri · Sangō) · **Kita-Katsuragin piirikunta** (Ōji · Kawai · Kanmaki · Kōryō) · **Shikin piirikunta** (Kawanishi · Miyake · Tawaramoto) · **Takaichin piirikunta** (Asuka · Takatori) · **Udan piirikunta** (Mitsue · Soni) · **Yamaben piirikunta** (Yamazoe) · **Yoshinon piirikunta** (Higashi-Yoshino · Kamikitayama · Kawakami · Kurotaki · Nosegawa · Ōyodo · Shimoichi · Shimokitayama · Tenkawa · Totsukawa · Yoshino) |

 |
**Konan** (jap. 湖南市, *Konan-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Yasujoen varrella. Pohjoisessa sen alue nousee Iwanevuorille, etelässä Aboshivuorille. Konanissa on 55 229 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 70,40 neliökilometriä.

Konan on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Kōkan piirikunnan Ishiben ja Kōsein maaseutukaupungit. Asutus alueella on vanhaa, ja siellä on säilynyt lukuisia *kofun*-hautakumpuja. Keskiajalla se sijaitsi Iseen johtaneen tien varrella. Myöhemmin Edo-kaudella Ishibeen perustettiin yksi Tōkaidō-tiereitin postiasemista (*shukuba*). Tärkeä elinkeino kaupungin pohjoisosan vuoristoalueilla oli pitkään kalkkikiven tuotanto. Kaupunkiin on sijoittunut sittemmin paljon teollisuutta, kuten kemian- ja terästeollisuutta, ja sen väkiluku onkin ollut kasvussa. Maatalous tuottaa riisiä ja vihanneksia.

Konanin kulttuuriperintöön kuuluvat useat vanhat buddhalaiset temppelit. Jōraku-jin, Chōju-jin ja Zensui-jin päähallit sekä Jōraku-jin pagodi on valittu Japanin kansallisaarteiksi. Ishibeen on rakennettu postiaseman historiaa esittelevä museo ja Ishibe-shukuba no sato, kopio Edo-kauden postiasemasta. Konania palvelee JR Nishi-Nihonin Kusatsu-linja.

Kuvia
-----

* Chōju-jin temppelin päähalliChōju-jin temppelin päähalli
* Konanin aluetta vuoden 1982 ilmakuvassaKonanin aluetta vuoden 1982 ilmakuvassa
* Ishiben postiaseman Dengaku-chayaIshiben postiaseman Dengaku-chaya
* Ishibe-juku Hiroshigen puupiirroksessa, n. 1834Ishibe-juku Hiroshigen puupiirroksessa, n. 1834

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  位置と地勢 Konan City. Viitattu 28.03.2020.
2. 1 2  人のうごき Konan City. Viitattu 28.03.2020.
3. 1 2 3  市の木・花・鳥 Konan City. Viitattu 28.03.2020.
4. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 湖南市 Kotobank. Viitattu 27.03.2020.
5. 1 2 3  日本大百科全書: 湖南（市） Kotobank. Viitattu 27.03.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konan** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Shigan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Higashi-Ōmi
* Hikone
* Kōka
* Konan
* Kusatsu
* Maibara
* Moriyama
* Nagahama
* Ōmi-Hachiman
* Ōtsu (pääkaupunki)
* Rittō
* Takashima
* Yasu

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Echin piirikunta** (Aishō) · **Gamōn piirikunta** (Hino · Ryūō) · **Inukamin piirikunta** (Kōra · Taga · Toyosato) |

 |
Ecserin kirkko
**Ecser** on kunta Unkarissa, Pestin läänissä. Sillä on slovakialainen vähemmistö, kylän nimi slovakiksi on *Ečer*.

Sijainti
--------

Ecser sijaitsee kaakkoon Budapestistä, Ferihegyin kansainvälisen lentoaseman vieressä. Ecserin naapurikyliä ovat Vecsés, Üllő, Maglód. Moottoritie M0 kulkee Ecserin ohitse.

Historia
--------

Muinaistieteelisten tutkimuksien mukaan kylän alueella keltit, sarmaatit, avaarit, skyytit ja roomalaiset asuivat. Erityisesti sarmaatien asetus oli merkittävä.

Ensimmäinen kirjallinen merkintä Ecseristä on vuodelta 1315, mutta kylä oli silloin ollut olemassa jo noin 300 vuotta. Kylän nimi on tullut legendan mukaan ruhtinas Árpádilta, joka kävi Ecserissä ja kysyi paikallisilta kylän nimeä, mutta he eivät osanneet sanoa sitä hänelle. Ruhtinas sanoi asukkaille, että kylä nimetään "tämän tammen" (hänen lähellään olleen tammen) mukaan: *tammi* on unkariksi *cser* ja *tämä* oli tuohon aikaan unkariksi *e*.
Turkkilaisten vallattua 1500-luvulla osan Unkaria kylä lakkasi olemasta. Ecser asutettiin uudestaan vasta vuoden 1699 jälkeen. Ecserissä on nykyään slovakialainen vähemmistö, jonka esivanhemmat tulivat Ecseriin 1700-luvulla.

Ecserin ystävyyskunnat
----------------------

* Zlaté Klasy / Nagymagyar, Slovakia
* Kumbag, Turkki

Lähteet
-------

1. ↑  magyarország közigazgatási helynévkönyve, 2017. január 1. (pdf) Központi Statisztikai Hivatal. Viitattu 26.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kunnan verkkosivusto (unkariksi) (englanniksi) (slovakiksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ecser** Wikimedia Commonsissa
**Ercolano** on kunta Italiassa, Napolin kaakkoispuolella Campaniassa. Kunta on perustettu lähelle Vesuviuksen purkauksessa vuonna 79 tuhoutunutta Herculaneumin kaupunkia, mistä nykyinen kunta on myös saanut nimensä vuonna 1969. Tätä ennen se tunnettiin nimellä Resina.

Lähteet
-------

1. ↑  Istat - Istituto Nazionale di Statistica: Demographic Balance for the year 2015 and Resident Population from on 31st December *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*.  Arkistoitu 16.10.2017. Viitattu 19.4.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ercolano** Wikimedia Commonsissa

Napolin maakunnan vaakunaNapolin metropolikaupungin kunnat
Acerra | Afragola | Agerola | Anacapri | Arzano | Bacoli | Barano d’Ischia | Boscoreale | Boscotrecase | Brusciano | Caivano | Calvizzano | Camposano | Capri | Carbonara di Nola | Cardito | Casalnuovo di Napoli | Casamarciano | Casamicciola Terme | Casandrino | Casavatore | Casola di Napoli | Casoria | Castellammare di Stabia | Castello di Cisterna | Cercola | Cicciano | Cimitile | Comiziano | Crispano | Ercolano | Forio | Frattamaggiore | Frattaminore | Giugliano in Campania | Gragnano | Grumo Nevano | Ischia | Lacco Ameno | Lettere | Liveri | Marano di Napoli | Mariglianella | Marigliano | Massa Lubrense | Massa di Somma | Melito di Napoli | Meta | Monte di Procida | Mugnano di Napoli | Napoli | Nola | Ottaviano | Palma Campania | Piano di Sorrento | Pimonte | Poggiomarino | Pollena Trocchia | Pomigliano d’Arco | Pompei | Portici | Pozzuoli | Procida | Qualiano | Quarto | Roccarainola | San Gennaro Vesuviano | San Giorgio a Cremano | San Giuseppe Vesuviano | San Paolo Bel Sito | San Sebastiano al Vesuvio | San Vitaliano | Sant’Agnello | Sant’Anastasia | Sant’Antimo | Sant’Antonio Abate | Santa Maria la Carità | Saviano | Scisciano | Serrara Fontana | Somma Vesuviana | Sorrento | Striano | Terzigno | Torre Annunziata | Torre del Greco | Trecase | Tufino | Vico Equense | Villaricca | Visciano | Volla

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Adolf Molnár** (10. maaliskuuta 1905 Wien – 20. kesäkuuta 1988) oli Itävallasta kotoisin ollut kirjailija ja toimittaja, joka muutti vähän ennen toista maailmansotaa Suomeen.

Wienissä syntynyt Molnár ehti toimia merimiehenä, toimittajana, kirjailijana ja maankiertäjänä, ennen kuin hän joutui vasemmistolaisten sympatioidensa johdosta pakenemaan Adolf Hitlerin hallintoa 1930-luvun lopulla, asettuen lopulta 1939 Helsinkiin. 
Talvisodan aikana Molnár pestautui vapaaehtoisena Lapualla koulutettuun ulkomaalaispataljoonaan, mutta vasta jatkosodan aikana 1941 hän joutui rintamapalvelukseen. Molnár palveli Suomen armeijassa vapaaehtoisena Er.P 1:ssä Hangon rintamalla.

Molnár kirjoitti vaiheistaan omaelämäkerrassaan *Suuri ilveily* (saks. *Unstet und flüchtig*). Markus Viljanen ohjasi 1987 samannimisen tv-dokumentin Molnarin elämäkerran perusteella.

Ronald Bonimair laati vuonna 2008 Adolf Molnárista yliopistollisen diplomityön *Exil in Finnland: Adolf Molnar und sein autobiographischer Roman "Unstet und flüchtig!"*.

Teoksia
-------

* *Hangon mottia härnäämässä*, saksankielisestä käsikirjoituksesta Wir lagen vor Hangö suom. Lauri Hirvensalo. WSOY 1942
* *Vi drog genom landet*, översättning från manuskriptet Wir zogen durch Land av Brita Hiort af Ornäs. Söderström 1944
* *Det svarta fåret*. Söderström 1945
* *Aurinko kutsuu*, suom. Toini Kivivuori. Suomen kirja 1945
* *Suuri ilveily*, romaani. Fennia 1946
* *Sol över livet*, översättning av Brita Hiort af Ornäs. Söderström 1946
* *Väg utan mål*, översättning från författarens tyska manuskript av Per Jansson. Söderström 1947
* *Unstet und flüchtig : eine Lebensgeschichte*. Luchterhand, Darmstadt 1982 (suomeksi nimellä *Suuri ilveily*, suom. Taisto Nieminen, runot suom. Anna-Maija Raittila. Kirjayhtymä 1983)
* *Des deutschen Volkes Wunderborn*, roman. Löcker 1983

Lähteet
-------

* Imdb.com: Tv-dokumentin Suuri ilveily tiedot

### Viitteet

1. ↑  .


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Morterone** on kylä ja kunta Leccon maakunnassa, Pohjois-Italiassa. Se sijaitsee vuorten välisessä laaksossa noin 50 kilometriä Milanosta ja noin seitsemän kilometriä Leccon kaupungista koilliseen. Kylässä asuu 36 henkilöä (31.12.2015). Morterone oli pitkään Italian pienin kunta, mutta titteli siirtyi Pedesinalle, jossa oli vuonna 2011 33 asukasta.

Kulkuyhteydet
-------------

Kylään johtaa tie Leccon kaupungin lähellä olevasta Ballabion kylästä. Kylässä sijaitsee helikopterikenttä vuorikiipeilijöiden evakuointia varten. 

Tie Morteroneen.

Väestökehitys
-------------

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto Nazionale di Statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 10.6.2017. (italiaksi)
2. ↑  Istat - Istituto Nazionale di Statistica: Demographic Balance for the year 2015 and Resident Population from on 31st December *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 10.6.2017. (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Italian tilastoinstituutio.

  

Leccon maakunta
Abbadia Lariana | Airuno | Annone di Brianza | Ballabio | Barzago | Barzanò | Barzio | Bellano | Bosisio Parini | Brivio | Bulciago | Calco | Calolziocorte | Carenno | Casargo | Casatenovo | Cassago Brianza | Cassina Valsassina | Castello di Brianza | Cernusco Lombardone | Cesana Brianza | Civate | Colico | Colle Brianza | Cortenova | Costa Masnaga | Crandola Valsassina | Cremella | Cremeno | Dervio | Dolzago | Dorio | Ello | Erve | Esino Lario | Galbiate | Garbagnate Monastero | Garlate | Imbersago | Introbio | Introzzo | La Valletta Brianza | Lecco | Lierna | Lomagna | Malgrate | Mandello del Lario | Margno | Merate | Missaglia | Moggio | Molteno | Monte Marenzo | Montevecchia | Monticello Brianza | Morterone | Nibionno | Oggiono | Olgiate Molgora | Olginate | Oliveto Lario | Osnago | Paderno d’Adda | Pagnona | Parlasco | Pasturo | Perledo | Pescate | Premana | Primaluna | Robbiate | Rogeno | Santa Maria Hoè | Sirone | Sirtori | Sueglio | Suello | Taceno | Torre de’ Busi | Tremenico | Valgreghentino | Valmadrera | Varenna | Vendrogno | Vercurago | Verderio | Vestreno | Viganò
**Sestola** on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Modenan maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Kunta kuuluu Apenniinien vuoristoon. Alueen korkein vuori 2 165 metriä korkea Monte Cimone on kunnan alueella. Sestolassa on Emilia-Romagnan suosituin talviurheilukeskus. Korkealla Sestolan keskustan yläpuolella on kaupungin suojaksi 1500-luvulla rakennettu linna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   www.tuttitalia.it
2. ↑   Kunnan kotisivut

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sestola**.
Modenan maakunta
Bastiglia | Bomporto | Campogalliano | Camposanto | Carpi | Castelfranco Emilia | Castelnuovo Rangone | Castelvetro di Modena | Cavezzo | Concordia sulla Secchia | Fanano | Finale Emilia | Fiorano Modenese | Fiumalbo | Formigine | Frassinoro | Guiglia | Lama Mocogno | Maranello | Marano sul Panaro | Medolla | Mirandola | Modena | Montecreto | Montefiorino | Montese | Nonantola | Novi di Modena | Palagano | Pavullo nel Frignano | Pievepelago | Polinago | Prignano sulla Secchia | Ravarino | Riolunato | San Cesario sul Panaro | San Felice sul Panaro | San Possidonio | San Prospero | Sassuolo | Savignano sul Panaro | Serramazzoni | Sestola | Soliera | Spilamberto | Vignola | Zocca
**Cascina** on kunta Italiassa Toscanan alueella olevassa Pisan maakunnassa. Se sijaitsee Pisan ja Firenzen välisen tien varrella. Cascina on vuosisatojen saatossa hyötynyt taloudellisesti sijainnistaan, mutta myös joutunut kokemaan kovia. Vuonna 1364 kaupungissa käytiin Cascinan taistelu, jossa Pisan ja Firenzen tasavaltojen joukot ottivat yhteen. Taistelu on kuvattu kahteen kuuluisaan tauluun, jotka maalasivat Michelangelo ja Giorgio Vasari. Cascina on tunnettu puusepänteollisuudestaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cascina** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2  www.tuttitalia.it
2. ↑  Gazzetta Tirreno-Adriatico speciali

Pisan maakunta
Bientina | Buti | Calci | Calcinaia | Capannoli | Casale Marittimo | Casciana Terme Lari | Cascina | Castelfranco di Sotto | Castellina Marittima | Castelnuovo di Val di Cecina | Chianni | Crespina Lorenzana | Fauglia | Guardistallo | Lajatico | Montecatini Val di Cecina | Montescudaio | Monteverdi Marittimo | Montopoli in Val d’Arno | Orciano Pisano | Palaia | Peccioli | Pisa | Pomarance | Ponsacco | Pontedera | Riparbella | San Giuliano Terme | San Miniato | Santa Croce sull’Arno | Santa Luce | Santa Maria a Monte | Terricciola | Vecchiano | Vicopisano | Volterra
Margit Ekman (vas.) ja Eila Marjala.
**Margit Linnea Ekman** (25. helmikuuta 1919 Helsinki – 19. elokuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, joka yhdessä Eila Marjalan kanssa perusti legendaariseksi luonnehditun muotokuvastudion Kuvasiskot, joka toi värikuvauksen muotokuviin ja nosti valokuvan maalattujen muotokuvien rinnalle.

Marjala ja Ekman tutustuivat nuorina Pelastusarmeijassa. Ekman auttoi alkuun Marjalaa tämän kuvaamon raha-asioiden hoidossa, mutta innostui itsekin valokuvaamisesta. He perustivat 1946 Kuvasiskot-studion Lahdessa, josta se siirtyi Helsinkiin. Studion vakioasiakkaisiin kuului suomalaisen politiikan ja taiteen huippuja, ja se oli Urho Kekkosen hovikuvaaja. Marjalan kuoltua Ekman jatkoi työtä vuoteen 1995.

Studio palkittiin useilla merkittävillä palkinnoilla. Studion negatiivit ja valikoima kuvia on lahjoitettu Suomen valokuvataiteen museoon.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* European Master of Photography 1974
* kutsu kalifornialaiseen valokuvauksen Hall of Fame -kokoelmaan 1977

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anu Uimonen, Kekkosen hovikuvaajalla oli näkemys. (muistokirjoitus), *Helsingin Sanomat* 25.8.2011, s. C 7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Gaiole in Chianti** on kunta Italian Toscanassa. Se sijaitsee Sienan maakunnassa. Asukkaita kunnassa on vajaat 3 000.

Historiaa
---------

Gaiole on kehittynyt Massalonejoen laaksoon, mikä on ollut sopiva paikka kaupan käynnille. Laakso on ollut asuttu jo ensimmäisellä vuosituhannella. Ihmiset ovat tulleet ympäröiviltä kukkuloilta käymään kauppaa, ja Gaiolesta on tullut koko laakson keskus. Viralliset dokumentit vuodelta 1215 osoittavat paikan tärkeyden kauppapaikkana jo varhain.

Alueen tärkeys lisääntyi vuonna 1300 lähikaupunkien sotilasliiton "Lega del Chianti" synnyttyä. Se kattoi Gaiolen lisäksi myös Raddan ja Castellinan. Liitto muodosti seudulle poliittiset ja hallinnolliset rajat Firenzen alaisuudessa, joka tarvittaessa edellytti sekä rahaa että sotilaita.

Koska Gaiole sijaitsee Firenzen ja Sienan välisellä rajalla, oli se vuosisatoja jatkuvien hyökkäysten ja ryöstelyiden kohteena, kunnes vuonna 1555 Firenze lopullisesti kukisti Sienan.

Lain takaama järjestelmä jatkui kuitenkin Medicin ja Lorenan aateliperheiden alaisuudessa vuoteen 1776 saakka, minkä jälkeen Chiantin kunnat ovat olleet nykyisellään.

Nähtävyyksiä
------------

Gaiole in Chiantin kylässä olevien nähtävyyksien lisäksi on lähiseudulla myös linna, Castello di Meleto, joka toimii myös hotellina, sekä entinen luostari, Badia a Coltibuono.

Lähteet
-------

* Gaiole in Chianti - Region and Itineraries, Produced by Comune di Gaiole in Chianti and Assessorato al Turismo di Gaiole in Chianti 2009
* Firenze ja Toscana, Tammi 2007

### Viitteet

1. 1 2  Istat - Istituto Nazionale di Statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 30.6.2017. (italiaksi)
2. ↑  Istat - Istituto Nazionale di Statistica: Demographic Balance for the year 2015 and Resident Population from on 31st December *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*.  Arkistoitu 16.10.2017. Viitattu 30.6.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gaiole in Chianti** Wikimedia Commonsissa

  

Sienan maakunta
Abbadia San Salvatore | Asciano | Buonconvento | Casole d’Elsa | Castellina in Chianti | Castelnuovo Berardenga | Castiglione d’Orcia | Cetona | Chianciano Terme | Chiusdino | Chiusi | Colle di Val d’Elsa | Gaiole in Chianti | Montalcino | Montepulciano | Monteriggioni | Monteroni d’Arbia | Monticiano | Murlo | Piancastagnaio | Pienza | Poggibonsi | Radda in Chianti | Radicofani | Radicondoli | Rapolano Terme | San Casciano dei Bagni | San Gimignano | San Giovanni d’Asso | San Quirico d’Orcia | Sarteano | Siena | Sinalunga | Sovicille | Torrita di Siena | Trequanda
**Jakob Sundius** (20. lokakuuta 1772 Grönby, Ruotsi – 3. lokakuuta 1838 Jyväskylä) oli suomalainen piirilääkäri ja professori.

Sundiuksen vanhemmat olivat Grönbyn kirkkoherra Simon Petter Sundius (k. 1780) ja hänen toinen puolisonsa Anna Margareta Tengvall. Hän pääsi ylioppilaaksi Lundissa 1785. Sundius valmistui Lundin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi ja lääketieteen lisensiaatiksi sekä 1794 lääketieteen tohtoriksi.

Sundius palveli Tukholman serafiimilasaretissa 1794–1795 ja oli Vingåkerin piirin piirilääkärinä Södermanlandissa vuodesta 1795 lähtien. Hän oli sitten Suomessa Helsingin piirin piirilääkärinä vuodesta 1800 alkaen, lääkintökollegion sihteerinä Turussa 1812, Turun akatemian kliinisen lääketieteen apulaisena 1813 sekä Turun akatemian käytännöllisen lääketieteen vt. professorina 1813–1817. Hän toimi Turun linnanvankilan lääkärinä 1812–1828, Turun vt. lasaretin- ja parantolanlääkärinä 1824 sekä Helsingin vt. vankilanlääkärinä 1829–1830. Viimeksi hän oli Saarijärven (vuodesta 1837 Jyväskylän) piirin piirilääkärinä vuodesta 1830 alkaen. Sundius sai professorin arvonimen 1823.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Jakob Sundius. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 14.5.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Johan Wilhelm (Juho Wilho) Jansson** (2. toukokuuta 1877 Pietarsaari – 17. maaliskuuta 1946 Tampere) oli suomalainen insinööri ja yliopettaja.

Janssonin vanhemmat olivat ratamestari Johan Jakob Jansson ja Maria Ulrika Sandell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Vaasan reaalilyseosta ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon Polyteknillisessä opiston konerakennusosastolla 1903.

Jansson oli aluksi työssä konstruktöörinä Hietalahden laivatelakan ja konepajan piirustuskonttorissa ja hän toimi samalla Helsingin teollisuuskoulussa opettajana. Jansson oli Porvoon valmistavan ammattikoulun johtajana sekä Porvoon sähkölaitoksen isännöitsijänä 1907–1914. Hän oli sitten Hankkijan palveluksessa ja sen jälkeen vuodesta 1917 alkaen Kuopion teollisuuskoulussa konerakennusopin lehtorina. Vuosina 1919–1924 Jansson oli Gutzeit-yhtiön konepajojen teknillisenä johtajana ja sen jälkeen hän oli Veljekset Åströmin tehtaan käyttö- ja rakennusinsinöörinä sekä Suomen sahateollisuuden työnantajaliiton asiamiehenä. Viimeksi Jansson oli Tampereen teknillisen oppilaitoksen koneteknillisten aineitten yliopettajana 1928–1944.

Jansson oli ampumaurheilun harrastaja ja hänellä oli useita Hämeen piirin ampumamestaruuksia. Ikämiesampujana Jansson saavutti suurmestarin arvon sekä pienoiskiväärillä että vapaakiväärillä ja hän sai Suomen Ampujainliiton kultaisen ansiomerkin. Hän osallistui useiden ampumaratojen suunnitteluun ja rakentamiseen, kuului Pohjois-Hämeen Ampujain yhdistyksen johtokuntaan sekä Suomen Ampujainliiton liittohallitukseen ja Pohjois-Hämeen piirihallitukseen. Jansson harrasti myös valokuvausta ja hän liittyi Amatörfotografklubben i Helsingforsin jäseneksi vuonna 1905. Porvoossa asuessaan hän oli perustamassa Amatörfotografklubben i Borgå-yhdistystä ja oli yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja.

Jansson oli mukana 1906 Hakaniemen kahakassa suojeluskaartilaisten I mauserikomppaniassa. Arkkitehti Gustaf Adolf Lindberg kaatui kahakassa hänen vierestään.

Jansson oli naimisissa vuodesta 1904 Emilia Konstantia Gyllströmin kanssa.

Julkaisuja
----------

Nimellä *J. W. Jansson*:

* *Suomen sahateollisuuden työnantajaliitto 1916-1926*. Suomen sahateollisuuden työnantajaliitto, Helsinki 1926

Suomennoksia
------------

* J. W. Forsberg : *Erikois-laiva-kone-oppi: laivanrakennusta y.m.: teollisuuskoulujen koneenkäyttäjäkursseja ja itse-opiskelua varten*; suomentanut J. W. Jansson. Helsinki 1910 (alkuteos *Special fartygs-maskinlära*)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  60 vuotta, Aamulehti, 01.05.1937, nro 116, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Tamperelainen ampujasuurmestari, Hakkapeliitta, 12.07.1938, nro 28, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Mika Murron Satavuotiaan viimeiset 50-blogi 13.2.2018 : Milli Gyllströmille Lempäälään
**Anders Edvard Selander** (30. marraskuuta 1853 Turku – 23. kesäkuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko ja antroposofi.

Selanderin vanhemmat olivat tehtailija Anders Edvard Selander ja Wilhelmina Palin. Hän pääsi ylioppilaaksi Åbo gymnasiumista ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1874, filosofian maisteriksi 1874 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1886 väitöskirjalla *Ytors bugtighet*.

Selander työskenteli aluksi Viipurin ruotsalaisen klassillisen lyseon matematiikan ja fysiikan lehtorina vuosina 1890–1903. Hänen lankonsa, matemaatikko ja senaattori Edvard Rudolf Neovius nimitti Selanderin Tullihallituksen tilastokonttorin johtajaksi vuonna 1903, mutta hän hoiti virkaa vain vuoteen 1904.

Selander oli aluksi mukana teosofisen seuran toiminnassa ja johti teosofista loosia *Mouna* Helsingissä. Tutustuttuaan Rudolf Steineriin ja tämän tulkintaan teosofiasta Selander ja kapellimestari Johannes Leino perustivat *Sampo*-loosin vuonna 1912. Se toimi teosofisen seuran alaisuudessa, mutta työskenteli Steinerin ajatusten pohjalta. Selander puolisoineen kutsui Steinerin Suomeen kaksi kertaa vuosina 1912–1913. Lopulta tämä ryhmä irtautui teosofisesta seurasta omaksi antroposofiseksi seuraksi, jossa Leino toimi suomenkielisen osaston, Selander ruotsinkielisen osaston johtajana.

Edvard Selanderin ja Alina Maria Neoviuksen poika oli jääkärieverstiluutnantti Sven Selander.

Teokset
-------

* *Ytors bugtighet.* Väitöskirja. Helsinki 1885.
* *Om energins oförstörbarhet.* Chr. Ev.Barcks boktryckeri. Oulu 1888.
* *Själslifvets grunddrag.* Edlund. Helsinki 1889.
* *Sannolikhets-kalkylen i korthet framställd.* Helsinki 1891.
* *Inledning till teoretisk fysik i elementär framställning.* Kuopio 1894.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  *Ytors bugtighet / af Edvard Selander.*, s. 1. xxxxxx. J. C. Frenckell ja poika (kirjapaino, Helsinki, 1828-1900); Selander, Edvard (1853-1928), 1885. Kansalliskirjasto (viitattu 17.03.2022).
3. ↑  Antroposofiska Sällskapet i Finland - Suomen Antroposofinen Seura Föredrag av Markku Maula 23.10.2021


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Anna Hallonblad** (o.s. **Wiiger**; 18. tammikuuta 1855 Oulu – 26. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen järjestöaktiivi, joka toimi erilaisissa yhdistyksissä Helsingissä 1800- ja 1900-luvuilla. Hän kannatti erityisesti eläinoikeustyötä, ja oli mukana yli 30 vuotta Suomen Eläinsuojeluyhdistyksen toiminnassa. Hän oli mukana perustamassa Marttaliittoa, ja toimi aktiivisesti esimerkiksi Sotilaskotiliitossa, Suomalaisessa Seurassa ja Suomalaisen kansakoulun ystävät ry:ssä.

Kihlakunnantuomari Johan Fredrik Hallonblad (1830–1884) oli hänen puolisonsa vuodesta 1876 alkaen. Lappeenrannan pormestari Johan Hallonblad oli heidän poikansa ja vuorineuvos Veikko Axelsonin heidän tyttärenpoika.

Lähteet
-------

* Märta Borgström: Vanhaan hyvään aikaan - kulttuurikuvaus 1870-luvulta *Kotiliesi*.  15.4.1937. Viitattu 2.7.2021. Suomi *(Kuvaus Hallonbladin perheestä ja hänen nuorena tekemästä matkasta Tukholmaan)*

### Viitteet

1. ↑  Anna Hallonblad (muistokirjoitus) *Eläinten ystävä*.  1.1.1937. Viitattu 2.7.2021. Suomi
2. ↑  Ellinor Ivalo: Miten naiset ovat keränneet rahaa? *Kotiliesi*.  15.1.1933. Viitattu 2.7.2021. Suomi
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 Helsingin yliopisto. Viitattu 2.7.2021. Suomi
**Johan(nes) Erland Turtonen** (17. syyskuuta 1872 Orivesi – 23. heinäkuuta 1933 Tampere) oli suomalainen lehtimies, liikemies ja myllyteollisuuden harjoittaja.

Turtosen vanhemmat olivat tilanomistaja Antti Erland Turtonen ja Amanda Gustava Jussila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Tampereen lyseosta. Hän oli jonkin aikaa Aamulehden toimituksen jäsenenä mutta ryhtyi sitten viljelemään Messukylässä omistamaansa Turtolan tilaa. Turtonen myi tilan parin vuoden kuluttua veljelleen ja siirtyi liikemieheksi Tampereelle.

Turtonen oli suomalaisen vehnäjauhoteollisuuden uranuurtaja ja hän aloitti ensimmäisenä kotimaisen vehnän jauhattamisen. Hän omisti Messukylässä sijainneen Irjalan myllyn yhdessä kauppias Kangasniemen kanssa. Tämä mylly oli rakennettu alun perin tuulimyllyksi vuonna 1895 ja myöhemmin voimanlähteeksi tuli höyrykone. Turtonen teki vuonna 1928 myllystä Suomen ensimmäisen valssimyllyn. Vehnää jauhaneen Messukylän Vehnämyllyn koneet tuotiin ulkomailta ja vilja saatiin Hämeestä ja Keski-Suomesta. Tulli- ja kauppajauhatusta harjoittanut mylly valmisti muun muassa Kulta-Suomi ja Suuri-Länsi-tuotenimillä vehnäjauhoja. Myllyn yhteydessä oli myös mallastehdas, kauraryynimylly, talkkunakeittämö ja myllyn omia jauhoja käyttänyt leipomo. Messukylän Vehnämylly toimi ainakin 1930-luvulle saakka kunnes uudenaikaisemmat ja suuremmat myllylaitokset tekivät sen toiminnan kannattamattomaksi.

Turtonen oli Messukylän kunnanvaltuuston jäsenenä ja Tampereen Isäntäyhdistyksen puheenjohtajana.

Johan Erland Turtonen oli naimisissa vuodesta 1897 Sandra Tolvin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Toimitusjohtaja J. E. Turtonen, Aamulehti, 25.07.1933, nro 195, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Toimitusjohtaja J. E. Turtonen 60-vuotias, Aamulehti, 17.09.1932, nro 252, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kirsti Horn : Superluokan tuulimyllyt 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa, luku 5.3 Messukylän harakkamylly eli Irjalan mylly, Tampere
5. ↑  Myllyteollisuuden kehityksestä Tampereen ympäristöllä viimeisen kymmenen vuoden aikana, Aamulehti, 24.09.1938, nro 257, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Nykyaikaisia myllylaitoksia, Maaseudun Tulevaisuus, 12.08.1933, nro 88, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Kristian Brander** (26. marraskuuta 1862 Raahe – 4. joulukuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja Virallisen lehden toimitussihteeri. Hänen toimittajanuransa kesti 49 vuotta.

Kristian Branderin äiti oli emännöitsijä Katarina Elisabet Brander. Hän kävi Tampereen reaalikoulua, pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1884 ja opiskeli Helsingin yliopiston historiallis-filologisessa tiedekunnassa.

Brander toimi opettajan sijaisena Raahen alkeiskoulussa ja kauppakoulussa sekä oli pari lukuvuoden ajan tuntiopettajana Helsingissä Hedengrenin kauppakoulussa. Hän siirtyi sitten sanomalehtialalle sanomalehtimiesuralle ja oli työssä aputoimittajana Uusi Suometar-lehden toimituksessa 1889–1898. Vuosina 1898–1899 Brander oli Kemissä Perä-Pohjolainen-lehden päätoimittajana. Hän oli sitten nelisen vuotta Viipurissa sanomalehtimiehenä avustaen kaupungissa ilmestyneitä lehtiä kunnes hän tuli vuoden 1905 alussa työhön Suomen virallisen lehden toimitukseen. Brander oli Virallisen lehden toimitussihteerinä 1908–1930. Hän jäi eläkkeelle 1930. Brander toimi vielä senkin jälkeen vapaana toimittajana avustaen pääkaupunkilaislehtiä.

Brander oli naimisissa kolme kertaa; 1890–1909 Maria Kristina Gleisnerin kanssa liiton päättyessä avioeroon, 1912–1924 Ester Johanna Nymanin (k. 1924) kanssa ja vuodesta 1925 Helene Stutzerin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 26.11.1932, nro 322, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Toimittaja Kristian Brander kuollut, Helsingin Sanomat, 06.12.1938, nro 330, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat, 06.12.1938, nro 330, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Kristian Brander : Muisteloita pääkonsuli Akseli Rauanheimosta sanomalehtimiehenä, Suomen viesti, 01.12.1932, nro 9, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Frans Brynolf Rosendahl** (16. elokuuta 1848 Kuhmalahti – 23. helmikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen juristi, senaatin esittelijäsihteeri ja todellinen valtioneuvos.

Rosendahlin vanhemmat olivat lukkari Frans Fredrik Rosendahl ja Elisabet Seppälä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1867 Porvoon kymnaasista ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1872 ja tuomarintutkinnon 1873. Rosendahl sai varatuomarin arvon 1876.

Rosendahl toimi aluksi Pernajan kihlakunnan kruununvoutina ja sen jälkeen vuodesta 1895 Viipurin läänissä lääninkamreerina. Hän oli viimeksi senaatin kamaritoimituskunnan esittelijäsihteerinä 1897–1914. Rosendahl sai todellisen valtioneuvoksen arvon 1913. Rosendahl oli jäsenenä useissa valtion komiteoissa. Hän oli Helsingin Suomalaisessa Säästöpankissa varapuheenjohtajana ja vuodesta 1904 valtion edusmiehenä Kansallis-Osake-Pankissa.

Rosendahl oli naimisissa 1884–1889 Ellen Adele Deviennen (k. 1889) kanssa.  Heidän tyttärensä Malin Rosendahl (1885–1946) oli naimisissa professori ja rehtori Wäinö Bonsdorffin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Brynolf Rosendahl, Uusi Suometar, 24.02.1917, nro 53, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Kuolleita, Uusi Aura, 25.02.1917, nro 53, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Biografiasampo : Wäinö Bonsdorff
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1905, Malin Rosendahl, matrikkelinumero 29563 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kaarle Algot Akseli Kariniva**, sukunimi aik. *Rechardt* (15. tammikuuta 1884 Turtola – 19. syyskuuta 1936 Raahe) oli suomalainen juristi ja Raahen pormestari.

Algot Karinivan vanhemmat olivat Sodankylän ja Pielaveden kirkkoherra, rovasti Karl Rechardt (1849–1912) ja Ruotsista kotoisin ollut Sigrid Johanna Müller. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1902 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1910. Kariniva sai varatuomarin arvon 1913.

Kariniva oli Kiimingin piirin nimismiehenä 1913–1915 ja sen jälkeen Raahen pormestarina vuodesta 1915 alkaen aina kuolemaansa saakka. Kariniva toimi Raahessa kaupunginvaltuuston sihteerinä ja varapuheenjohtajana sekä kaupunginhallituksen jäsenenä. Hän opetti lisäksi kauppaoikeutta Raahen Porvari- ja Kauppakoulussa. Suomen sisällissodan aikana Kariniva oli Raahen suojeluskunnan päällikkönä ja kaupungin komendanttina. Sodan jälkeen hän kuului Raahen suojeluskuntapiirin piiriesikuntaan.

Kariniva kuoli 52-vuotiaana syyskuussa 1936 Gellmanin kunnallissairaalassa Raahessa umpilisäkeleikkauksen jälkeen.

Algot Kariniva oli naimisissa vuodesta 1925 Helmi Lyyli Haatajan kanssa. Algot Karinivan veli oli maanviljelijä ja Maalaisliiton kansanedustaja Sanfrid Kariniva.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1902, matrikkelinumero 28031 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Pormestari Algot Kariniva, Kaiku, 20.09.1936, nro 216, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Karl Rechardt
4. ↑  Totta ja tarua Raahesta : Kun kirkon tornin kukko kallistui, Raahen Matkailuoppaat ry
5. ↑  Ikkuna 12: Gellmanin lasareeti perustettiin testamenttirahoilla, Raahen Seutu 12.12.2018
6. ↑  Aikalaiskirja 1934 : Sanfrid Kariniva
**Karl Gustaf Spåre** (10. kesäkuuta 1844 Pirkkala – 9. joulukuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.

Spåren vanhemmat olivat varatuomari Karl Vilhelm Spåre ja Augusta Elisabet Rosalie von Knorring. Hovioikeuden varapresidentti, valtiopäivämies Axel Johan Alfons Spåre ja hovioikeudenneuvos, valtiopäivämies Alexander Eugen Spåre olivat hänen veljiään. Spåre oli kadetti Haminan kadettikoulussa 1856–1859 ja tuli ylioppilaaksi 1863. Hän suoritti tuomarintutkinnon 1869 ja sai varatuomarin arvon 1873. Spåre oli Kajaanin kihlakunnan kruununvouti 1881–1901 ja Oulun läänin lääninsihteeri 1901–1907.

Valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä Spåre oli 1877–1878, edustaen Ehrenstolpe-sukua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Spåre Karl Gustaf Viitattu 8.8.2021.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Vilhelm Spåre. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 8.8.2021.
3. ↑  Förteckning öfver Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1877. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1877. Sjette häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1879, ss. 1903-1907.