recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kenttälaite** (engl. field device) tarkoittaa yleensä automaatiojärjestelmässä käytettävää mittalaitetta tai toimilaitetta. Usein kenttälaitteiksi lasketaan vain **älykkäät kenttälaitteet**, jotka pystyvät kommunikoimaan kenttäväylän (esim. Fieldbus, Profibus, AS-i, HART tai CAN-väylä) kautta toisten älykkäiden kenttälaitteiden, muiden automaatiolaitteiden sekä ihmisten kanssa.

Tällaiset kenttäväylät ovat tyypillisesti yhteydessä toisiinsa ja ala-asemiin järjestelmäväylän (esim. LAN) kautta hajautetussa ohjausjärjestelmässä. Kenttäväylät ja -laitteet tehdään usein kestämään karuja tehdas- tai ulko-olosuhteita. Kenttäväylät voivat olla langallisia tai langattomia.

Älykäs kenttälaite tarkoittaa käytännössä laitetta, joka pystyy itsenäisesti kommunikoimaan jonkin kenttäväylän kautta. Toisinaan kenttälaitteiksi saatetaan kutsua myös ei-älykkäitä laitteita, erityisesti virtasilmukoita, kuten 4–20 mA -laitteita.

Älykkäitä kenttälaitteita ohjataan usein samassa kenttäväylässä olevilla ohjelmoitavilla logiikoilla (PLC).

Aiheesta muualla
----------------

* Prosessitekniikan perusta. Automaatiotekniikka (Arkistoitu – Internet Archive), Oulun yliopisto.
* Field device (automation), Item Glossary
* Field device, IT Law Wiki.
Ludwig Hohlweinin suunnittelema juliste vuodelta 1909. Vasemmassa alalaidassa Hohlweinin signeeraus.
**Ludwig Hohlwein** (26. heinäkuuta 1874 Wiesbaden – 15. syyskuuta 1949 Berchtesgaden) oli saksalainen graafikko, arkkitehti ja taidemaalari. Hän oli Lucian Bernhardin ohella 1900-luvun alun Plakatstilin huomattavimpia edustajia.

Hohlwein syntyi Wiesbadenissa vauraaseen perheeseen. Hän aloitti arkkitehdin opinnot Münchenin teknillisessä yliopistossa vuonna 1895. Opiskeluaikanaan hän alkoi tehdä kuvituksia arkkitehtien yhdistyksen lehteen ja muihin julkaisuihin. Hohlwein opiskeli myös Dresdenin taideakatemiassa.

Opintojensa jälkeen Hohlwein alkoi työskennellä arkkitehtina Münchenissä. Hän suunnitteli sisustuksia yksityiskoteihin ja valtamerialuksiin. Hän alkoi myös osallistua taidenäyttelyihin, joissa hän asetti näytteille grafiikkaa, vesiväritöitä sekä temperamaalauksia. Hohlwein kehitti tunnusomaisen tyylinsä jo uransa alkuvaiheessa. Vuodesta 1906 lähtien hän keskittyi graafiseen suunnitteluun, ja arkkitehtuuri jäi taka-alalle. Tuottelias Hohlwein saavutti nopeasti menestystä huomiota herättävien julisteiden ja mainosten suunnittelijana.

Mainostensa kuvissa Hohlwein kuvasi yleensä modernia keskiluokkaista elämää optimistiseen sävyyn. Sommittelun keskiössä oli suuri pääkuva, jota tukivat pelkistetyt värit ja selkeä tekstaus. Hohlwein sijoitti julisteen tekstin yleensä suorakulmaiselle ja helposti erottuvalle alueelle.

Hohlwein oli maailmansotien välisenä aikana erittäin suosittu Saksassa, ja useissa hänen suunnittelemissaan mainoksissa oli hänen signeerauksensa. Hohlweinin asiakkaisiin kuului monia suuryrityksiä, kuten Audi, BMW, Daimler-Benz, Lufthansa, Märklin ja Henkel.

Vuonna 1923 Hohlweinin julisteiden näyttely New Yorkissa herätti yhdysvaltalaisten mainostoimistojen kiinnostuksen, ja Hohlwein sai joitakin tilauksia tupakkayhtiöiltä. Hän ei kuitenkaan koskaan saavuttanut Yhdysvalloissa samanlaista kuuluisuutta kuin kotimaassaan.

Vuonna 1933 Hohlwein liittyi natsipuolueeseen, ja suunnitteli kansallisosialisteille julisteita sekä Berliinin olympialaisten mainoksia. Sodan jälkeen Hohlwein jatkoi mainosten suunnittelijana Berchtesgadenissa. Hän kuoli syyskuussa 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Ludwig Hohlwein *iconofgraphics.com*. Viitattu 23.9.2019. (englanniksi)
2. ↑  Ludwig Hohlwein - MoMA *The Museum of Modern Art*. Viitattu 23.9.2019. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ludwig Hohlwein**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Haitin ensimmäinen keisarikunta** (ransk. *Empire d’Haïti*, haitiksi *Anpi an Ayiti*) oli vaalimonarkia Pohjois-Amerikassa. Haiti oli Ranskan hallitsemana ennen itsenäistymistään 1. tammikuuta 1804. Haitin kenraalikuvernööri Jean-Jacques Dessalines perusti keisarikunnan 22. syyskuuta 1804. Julistaen itsensä keisari Jacques I:ksi, hän piti kruunajaisensa 6. lokakuuta 1804. 20. toukokuuta 1805 promulgoitu perustuslaki määritteli tavan, jolla keisarikuntaa hallittiin: valtio jaettiin kuuteen osa-alueeseen. Jokaisen osa-alueen kenraali oli keisarin vastaava. Perustuslaki määritteli myös kruununperimysjärjestyksen ja hallitsevalla keisarilla oli valta nimittää kruununperijänsä. Perustuslaki kielsi myös valkoisia ihmisiä, lukuun ottamatta kansalaisuuden saaneita saksalaisia ja puolalaisia, omistamasta omaisuutta keisarikunnassa.

Keisari Jacques I salamurhattiin 17. lokakuuta 1806. Tämän jälkeen kaksi hänen hallintonsa jäsentä, Alexandre Pétion ja Henri Christophe, nousi valtaan, joka johti valtion jakamiseen kahtia: Pétion johti eteläistä Haitin tasavaltaa ja Christophe pohjoista Haitin valtiota. 43 vuotta myöhemmin, 26. elokuuta 1849, presidentti Faustin Soulouque perusti keisarikunnan uudelleen, joka oli olemassa 15. tammikuuta 1859 asti.

Lähteet
-------

1. ↑  Haiti: 1805 Constitution *faculty.webster.edu*. Viitattu 3.7.2018. (englanniksi)
**Haitham bin Tariq Al Said** (arab. هيثم بن طارق آل سعيد‎, *Hayṯam ibn Ṭāriq ʾĀl Saʿīd*; s. 23. lokakuuta 1954) on Omanin nykyinen sulttaani, joka seurasi 11. tammikuuta 2020 Qabus ibn Said al Saidia Omanin sulttaanina. Hän oli aiemmin toiminut muun muassa maansa kulttuuriministerinä.

Tariq Al Said opiskeli Oxfordin yliopistossa, mistä hän valmistui vuonna 1979. Hän oli 1980-luvun alussa Omanin jalkapalloliiton ensimmäinen puheenjohtaja. Ulkoasiainministeriön poliittisten asioiden alivaltiosihteerinä hän toimi 1986–1994 ja ministeriön pääsihteerinä 1994–2002.

Tariq Al Said valittiin 1990-luvun puolivälissä Omanin kulttuuriministeriksi. Hänellä oli usein diplomaattinen rooli, ja hän edusti Omania ulkomailla. Hän myös esimerkiksi otti vastaan vuonna 2016 prinssi Charlesin ja tämän vaimon Camillan.

Haitham bin Tariq Al Said valittiin tammikuussa 2020 Omanin sulttaaniksi kuolleen serkkunsa Qabus ibn Said Al Saidin seuraajaksi. Omanin perustuslain mukaan kuninkaallisen perheen pitää valita seuraaja kolmessa päivässä. Perhe päätti noudattaa Qabusin toivetta seuraajastaan, joten se nimesi Haitham bin Tariqin uudeksi sulttaaniksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Haitham bin Tariq appointed new ruler of Oman *Arab News*.  11.1.2020. Viitattu 11.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Al Shurafa, Sara Julkaisu = Gulf The New Sultan of Oman: Haitham Bin Tariq Al Said *gulfnews.com*.  11.1.2020. Viitattu 11.1.2020. (englanniksi)
3. ↑  Batrawy, Aya: Oman names culture minister as successor to Sultan Qaboos *The Washington Post*.  11.1.2020. Viitattu 11.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Haitham bin Tariq sworn in as Oman's new sultan *Al Jazeera*.  11.1.2020. Viitattu 11.1.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Henrik Waldemar Kyander** (1. elokuuta 1850 Kajaani – 4. tammikuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja senaattori.

Kyanderin vanhemmat olivat komissiomaanmittari Samuel Henrik Kyander (1813–1896) ja Sofia Helena Kristina Cronström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1870 Kuopion lukiosta ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1874 ja yleisen oikeustutkinnon 1875. Kyander sai varatuomarin arvon 1877.

Kyander oli vt. tuomarina eri tuomiokunnissa 1879–1892 ja sen jälkeen Tammelan tuomiokunnan tuomarina 1892–1905. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1905–1909.

Kyander oli naimisissa vuodesta 1881 Tora Lovisa Gripenbergin kanssa. Heidän poikansa oli jääkärieverstiluutnantti Leo Kyander.

Lähteet
-------

1. ↑  KYANDER Henrik Waldemar. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee ratsumestari Henrik Wredeä. Agronomi, turvalaitoksen johtaja ja muistelmakirjailija Henrik Wredestä (1854–1929) on eri artikkeli.*
Henrik Wreden hautajaisvaakuna Björklingen kirkossa Uppsalassa.
**Heinrich** (**Henrik**) **Wrede till Wredenhof** (k. 17. syyskuuta 1605 Kirkholm, Liivinmaa) oli Ruotsin armeijassa palvellut baltiansaksalainen ratsumestari, joka muistetaan sankarillisesta kuolemastaan Kirkholman taistelussa Puolan sodassa. Hän on Ruotsin ja Suomen Wrede af Elimä -aatelissuvun kantaisä.

Kirkholman taistelun muistomerkki nykyisen Salaspilsin lähistöllä Latviassa.
Wreden vanhemmat olivat baltiansaksalaiseen aatelissukuun kuulunut ja saksalaista ritarikuntaa palvellut liivinmaalainen hovijunkkari Caspar Wrede sekä Könna Henrichintytär von Kropp. Puolan ja Ruotsin sotiessa Liivinmaan omistuksesta Henrik Wrede pestautui 1600-luvun alussa Ruotsin ratsuväkeen ja kohosi pian ratsumestariksi. Syyskuussa 1605 hän osallistui Kirkholman taisteluun, jossa Puolan ratsuväki löi helposti kuningas Kaarle IX:n henkilökohtaisesti johtamat ruotsalaiset. Kun hevonen ammuttiin kuninkaan alta ja tämä uhkasi jäädä puolalaisen ratsuväen saartamaksi, paikalle osunut Wrede tarjosi kuninkaalle oman ratsunsa. Kuningas onnistui sen avulla pakenemaan, mutta Wrede jäi ilman ratsuaan vihollisen ympäröimäksi ja sai surmansa. Kiitollisuuden osoituksena henkensä pelastamisesta Kaarle lahjoitti Wreden leskelle Gertrud von Ungernille ja heidän lapsilleen ikuisella omistusoikeudella rälssimaaksi Suomen Kymenlaaksosta lähes kokonaan niin sanotun Elimäen neljänneskunnan ja vielä lisämaita Porvoon ja Mäntsälän pitäjistä. Lahjoitukseen sisältyi perillisten oikeus perustaa säteri haluamaansa paikkaan kyseisillä mailla. Wreden aatelissuku omistaa vielä tänäkin päivänä useita kyseisille maille perustamiaan kartanoita.

Henrik Wredellä oli kaksi poikaa, Casper ja Carl Henrik Wrede, joista jälkimmäisestä tuli myöhemmin Turun läänin maaherra. Kuningatar Kristiina korotti heidät molemmat vuonna 1654 vapaaherralliseen säätyyn palkkiona isänsä urotyöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veli-Matti Syrjö: / Wrede, Henrik (K 1605) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  12.2.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Veli-Matti Autio: / Wrede (1200 - ) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
**Harmaa linna** (myös *Harmaa linna tahi kertomus Ristilän howista*, ruots. *Det gråa slottet*) on alun perin vuonna 1851 ilmestynyt suomalaisen kirjailijan ja säveltäjän Axel Gabriel Ingeliuksen teos. Sitä pidetään ensimmäisenä suomalaisena kauhuromaanina. Kirja suomennettiin lyhentäen ensimmäisen kerran vuonna 1888. Sen jälkeen se on julkaistu uusina käännöksinä vielä kolmasti, vuosina 1900, 1925 ja 2009. Viimeisimpään suomennokseen on jälkisanat kirjoittanut Turun yliopiston dosentti Jukka Sarjala, joka on myös julkaissut Ingeliuksen elämäkerran.

Tausta
------

Ingeliuksen teos on suomalainen vastine ajan suosituille goottilaisille kauhuromaaneille, joita julkaistiin erityisesti Englannissa. Suomessa oli Sakari Topelius kirjoittanut vastaavia kauhunovelleja jo 1840-luvulla, mutta *Harmaa linna* oli ensimmäinen suomalaisen kirjailijan kokonainen kauhuromaani. Se ilmestyi kahdeksan vuotta aikaisemmin kuin Topeliuksen huomattavasti tunnetumpi *Linnaisten kartanon viheriä kamari*.

Kirjan innoittajana on toiminut Ulvilassa sijainneessa Koiviston kartanossa tapahtunut epäselvä kuolemantapaus. Maaliskuun 29. päivänä 1839 löydettiin kartanon silloisen omistajan Gustaf Jakob von Willebrandin 23-vuotias tytär Sofia Gustava roikkumasta hirttoköydessä. Tapauksessa oli hämäriä piirteitä, eikä ilmeisesti saatu täyttä varmuutta siitä, tekikö hän itsemurhan, hirtettiinkö hänet, vai laitettiinko Sofia Gustava köyteen roikkumaan vasta kuoleman jälkeen mahdollisen murhan peittämiseksi. Ingelius oli tuolloin 16-vuotias ja kuuli todennäköisesti useita kartanonomistajan tyttären kuolemaan liittyviä tarinoita. Hänen elämäkertansa kirjoittanut Jukka Sarjala pitää mahdollisena, että Ingelius olisi vieraillut myös tapahtumapaikalla, koska se sijaitsi hänen syntymäseuduillaan Satakunnassa.

*Harmaan linnan* tapahtumat sijoittuvat satakuntalaiseen Ristilän kartanoon, jonka esikuvana Ingelius käytti Koiviston kartanoa ja sen vuonna 1869 palanutta päärakennusta. Teoksen nimi viittaa kartanon kansanomaiseen nimitykseen, joka näkyy vielä nykyäänkin Porin Harmaalinnan kaupunginosan nimessä. Yksi kirjan päähenkilöistä on pahamaineiseen Ristilän kartanoon kotiopettajaksi saapuva nuori maisteri Harald Thalberg. *Harmaan linnan* tarina mukailee joiltakin osin Sofia Gustava Willebrandista kerrottuja tietoja.

Lähteet
-------

* Suomen kansallisbibliografia Fennica (Arkistoitu – Internet Archive)
* Det gråa slottet : original WorldCat.
* 

### Viitteet

1. 1 2 3  Harmaa linna, ensimmäinen suomalainen kauhuromaani (Arkistoitu – Internet Archive) Faros-kustannus. Viitattu 25.4.2014.
2. 1 2 3  Laine, Helena: "Suomalainen kauhuromaani syntyi Koiviston kartanon murhatarinasta". Satakunnan Kansa, 16.3.2010. Viitattu 25.4.2014.
3. ↑  Von Willebrand nr 1834 / TAB 8 Adelsvapen. Viitattu 25.4.2014.
*Tämä artikkeli kertoo liikemiehestä. Konttialuksesta kertoo artikkeli M/V Mærsk Mc-Kinney Møller.*
Mærsk Mc-Kinney Møller
**Arnold Mærsk Mc-Kinney Møller** (13. heinäkuuta 1913 Kööpenhamina – 16. huhtikuuta 2012 Kööpenhamina) oli tanskalainen liikemies ja miljardööri.

Elämä
-----

Mærsk Mc-Kinney Møller syntyi Kööpenhaminassa 13. heinäkuuta 1913. Hänen isänsä oli liikemies Arnold Peter Møller ja äiti Yhdysvaltain Kentuckysta kotoisin oleva Chastine Estelle Roberta McKinney. Møller pitikin itseään puoliksi amerikkalaisena. Perheyhtiön toimintaan Mærsk Mc-Kinney Møller tuli mukaan vuonna 1940. Tanskan miehityksen myötä hän siirsi isänsä kanssa yhtiön toiminnan New Yorkiin, mistä käsin Mærsk Mc-Kinney Møller johti yhtiötä toisen maailmansodan aikana. Yhdysvalloissa hän asui vuoteen 1947 saakka.

Isänsä kuoleman jälkeen 1965 Mølleristä tuli A. P. Møller-Mærskin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Hän jäi sivuun toimitusjohtajan paikalta 1993, mutta jatkoi yhtiön hallituksen puheenjohtajana vuoteen 2003. Mc-Kinney Møllerin aikana Maersk-konsernista muotoutui kansainvälinen monialayhtiö, joka toimi muun muassa lentoliikenteessä, vähittäiskaupassa, it-alalla sekä teollisuudessa. Maerskista kehittyi suuri logistiikkayhtiö, jonka tulot vuonna 2010 olivat noin 60 miljardia kruunua.

Tanskalaislehti Berlingske Nyhedsmagasin arvioi vuonna 2010 Møllerin varakkaimmaksi tanskalaiseksi hänen omaisuutensa ollessa 8,3 miljardia kruunua. Vuonna 2007 talouslehti Forbes oli arvioinut Møllerin toiseksi varakkaimmaksi tanskalaiseksi Lego Groupin entisen toimitusjohtajan ja hallituksen puheenjohtajan Kjeld Kirk Kristiansenin jälkeen.

Møllerin puoliso Emma kuoli vuonna 2005. Heillä oli kolme tytärtä: Ane Mærsk Mc-Kinney Uggla, Leise Mærsk Mc-Kinney Møller ja Kirsten Mc-Kinney Møller Olufsen. Møller oli yksi harvoista Elefanttiritarikunnan jäsenistä, jotka eivät ole valtionpäämiehiä eivätkä kuninkaallisia. Hän oli ensimmäinen ei-amerikkalainen IBM:n hallituksessa, jossa hän istui 14 vuoden ajan. Mærsk Mc-Kinney Møller kuoli 98-vuotiaana Kööpenhaminassa 16. huhtikuuta 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wienberg, Christian & Schwartzkopff, Frances: Mc-Kinney Moeller, Denmark’s Richest Man, Dies at 98 *Bloomberg*.  16.4.2012. Viitattu 16.4.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3  Martin, Douglas: Maersk Mc-Kinney Moeller, Longtime Shipping Magnate, Dies at 98 *nytimes.com*.  16.4.2012. The New York Times. Viitattu 13.1.2018. (englanniksi)
3. ↑  The World's Billionaires, *Forbes.com* 8.3.2007. Viitattu 21.4.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mærsk Mc-Kinney Møller** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jättiläistaskurapu** (*Macrocheira kaempferi*) on suurin nykyään elävä niveljalkainen. Tämän hämähäkkirapujen yläheimoon (Majoidea) kuuluvan äyriäisen eturaajojen kärkiväli voi olla 3,7 metriä. Soikio- tai kolmiomaisen, väriltään oranssin selkäkilven leveys voi olla yli 30 cm ja pituus 40 cm, ja eläimen paino jopa 20 kg. Saksellisten eturaajojen lisäksi ravulla on kahdeksan ohutta kävelyraajaa. Sakset ovat raajojen kokoon nähden pienet.

Jättiläistaskurapu elää luonnonvaraisena Tyynenmeren pohjalla Japanin, Taiwanin ja Kiinan edustalla, runsaimmillaan 200–300 metrin syvyydessä. Keväisin se siirtyy lisääntymään matalampaan veteen, noin 50 metriin.*lähde?*

Jättiläistaskuravun kulku on hidasliikkeisen arvokasta. Kaikkiruokaisena se syö muun muassa raatoja ja merenpohjan nilviäisiä. Se kerää kuorensa päälle matkustajia kuten sienielämiä suojautuakseen pedoilta kuten mustekaloilta.

Rapua pyydetään ravinnoksi ja matkamuistotarpeisiin, mutta erityisen herkullisena sitä ei pidetä. Jättiläistaskurapuja on näytteillä useissa akvaarioissa.

Jättiläistaskurapu on *Macrocheira*-suvun ainoa nykyisin elossa oleva laji, mutta suvusta tunnetaan hyvin vanhoja fossiileja.

Lähteet
-------

* Japanse reuzenkrab. Naturalis Museum. (hollanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Giant crab *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 12.9.2017.
2. ↑  Giant Japanese spider crab *Lahinch Seaworld Centre (Irlanti)*. Viitattu 12.9.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Macrocheira kaempferi | 
* Wikidata: Q273655
* Wikispecies: Macrocheira kaempferi
* ADW: Macrocheira\_kaempferi
* BOLD: 934418
* GBIF: 5729749
* iNaturalist: 127535
* IRMNG: 11806198
* NCBI: 1124764
* SeaLifeBase: 81340
* WoRMS: 346131

 |
|  |
| Maja kaempferi | 
* Wikidata: Q109655298
* CoL: 3XJSH
* GBIF: 5971068

 |

 |
**Pikakirjoituslehti** on suomalainen pikakirjoitusta käsittelevä aikakauslehti. Lehteä julkaisee Suomen Pikakirjoittajayhdistys, ja se ilmestyy neljä kertaa vuodessa.

Lehti sisältää muun muassa pikakirjoitusuutisia Suomesta ja ulkomailta sekä pikakirjoituksen lyhenne- ja kieliharjoituksia. Osa lehden sivuista on kirjoitettu pikakirjoituksella, osa tavallisella tekstillä.

Historia
--------

Pikakirjoituslehti perustettiin vuonna 1888,
ja lehti on ilmestynyt siitä lähtien 4–12 kertaa vuodessa, lukuun ottamatta vuosia 1916–1919, jolloin lehteä ei julkaistu ensimmäisen maailmansodan aiheuttamien hankaluuksien takia.

Lehden perustaja ja ensimmäinen toimittaja oli Vilho Sederholm. Sederholmin jälkeen lehden vastaavina toimittajina ovat toimineet muun muassa Maria Colliander, F. W. Kadenius, Kaarlo Kallioniemi, Leo Valkonen, Unto Räty, Jari Niittuinperä, Niklas Varisto sekä vuodesta 2015 lähtien Keijo Kuusisto.

Lähteet
-------

1. ↑  Tommila, Päiviö et al.: *Suomen Lehdistön historia, osa 10*, s. 77. Kuopio: Kustannuskiila, 1992. ISBN 951-657-327-4.
2. 1 2  
Valta, Anna-Liisa: Pikakirjoittajayhdistyksen historia *pikakirjoitus.fi*. Viitattu 21.8.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Pikakirjoituslehden kotisivu
* Kansalliskirjasto: Pikakirjoituslehti – Pikakirjoituslehden vanhimmat vuosikerrat vuoteen 1939 saakka digitoituina
Ibrahim Ferrer vuonna 2004
**Ibrahim Ferrer** (20. helmikuuta 1927 San Luis – 6. elokuuta 2005 Havanna) oli kuubalainen muusikko. 

Ferrer aloitti katulaulajana 12-vuotiaana jäätyään orvoksi. Vuonna 1940 hän perusti yhdessä serkkunsa kanssa duettoryhmän Jovenes del Son ("sonin nuoret"). He esiintyivät yksityistilaisuuksissa ja onnistuivat ansaitsemaan riittävästi rahaa elääkseen. 

Seuraavien vuosien aikana Ferrer esiintyi monissa yhtyeissä kuten Conjunto Sorpesa ja Orquesta Chepin-Choven. Jälkimmäisen johtaja sävelsi myöhemmin yhden Ferrerin suurimmista hiteistä: "El Planatal de Bartolo".

Vuonna 1953 Ferrer alkoi esiintyä Pacho Alonson yhtyeen mukana Santiagossa. Vuonna 1959 yhtye muutti pysyvästi Havannaan ja muutti nimensä Los Bocucokseksi. 

Alonson yhtyeessä Ferrer esitti lähinnä guarachoja, soneja ja muita nopeita lauluja. Hän ei kuitenkaan esittänyt boleroita. Vasta 40 vuotta myöhemmin Ry Cooderin vuonna 1999 tuottamalla *Buena Vista Social Clubilla* huomattiin Ibrahim Ferrerin kyvyt bolerolaulajana.

Vuonna 1996 Ferrer oli mukana Afro-Cuban All Starsin Grammy-ehdokkuuden saaneella levyllä *A Toda Cuba le Gusta*. Vuonna 1999 ilmestyi kuubalaisen musiikin maailmanmaineeseen tuonut Wim Wendersin elokuva *Buena Vista Social Club* ja samanniminen albumi. Samana vuonna ilmestyi Ferrerin ensimmäinen soololevy, Ry Cooderin tuottama *Buena Vista Social Club presents Ibrahim Ferrer*.

Ferrer kiersi 1990- ja 2000-luvuilla maailmaa sekä huippusuosittuna sooloartistina, että osana Buena Vista Social Club -ryhmää, esiintyen muun muassa Suomessa muutamaan otteeseen. Vuonna 2003 ilmestyi Ferrerin toinen soololevy *Buenos Hermanos*.

Aiheesta muualla
----------------

* Ibrahim Ferrerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Yamaha Vmax** on V4-moottorinen tehokas custom-moottoripyörä. Sitä on valmistettu vuodesta 1985 alkaen, ja vuonna 2009 siitä tuli markkinoille uusi malli. Alkuperäisen mallin tarkka tyyppimerkintä on Yamaha VMX1200. Vmaxia valmistaa japanilainen Yamaha Corporation. Vmax oli nopein ns. varttimailin (402 m) saavuttanut sarjatuotantomoottoripyörä julkistettaessa. Vmaxin erikoisuus piilee moottorin polttoainejärjestelmään kehitetyssä V-boost-järjestelmässä. Moottorin käyntinopeudella 6 000 1/min jälkeen avautuu butterfly-tyyppinen läppä, jolloin jokainen sylinteri saa lähes kaksinkertaisen polttoaine/ilmaseoksen. Tätä voidaan verrata myös ns. vanhanaikaiseen "turbopotkuun".

Myöhemmässä Vmax-mallissa on 1679-kuutioinen, 16-venttiilinen (DOHC), nestejäähdytetty V4-moottori. Voimansiirtona on viisivaihteinen vaihteisto, märkä monilevykytkin ja toisiovetona on kardaani. Polttoaineensyöttönä on 54 mm ruiskurungot. Etujousitus on täysin säädettävä ja takajousi on monovaimennin, joka on myös täysin säädettävä. Runkomateriaalina on alumiini. Mallin värinä on grafiitti.

Tekniset tiedot
---------------

Nämä tekniset tiedot ovat vuosimallista 2009.

* Huipputeho - 200 hv / 9 000 rpm
* Huippuvääntö - 166,8 Nm / 6500 rpm
* Puristussuhde - 11,3:1
* Poraus/isku - 90,0/66,0 mm
* Iskutilavuus - 1679 cm cm3
* Paino - 310 kg
* Akseliväli - 1 700 mm
* Istuinkorkeus - 775 mm
* Etujarru - kaksi 320 mm levyjarrua, 6-mäntäpuristin
* Takajarru - 298 mm levyjarru, 1-mäntäpuristin
* Huippunopeus - 220 km/h
* Polttoainesäiliö - 15 l

Lähteet
-------

* Yamaha V-Max - Muskelipyörän paluu!.  *BIKE*, 2009, nro 1, s. 93.

Aiheesta muualla
----------------

* 2009 Yamaha VMAX - Tutustu huikeaan VMAX:iin *new-vmax.com*.  Arkistoitu 11.7.2008. Viitattu 11.7.2008.
**Phantom Punch** on yhdysvaltalainen elämäkertaelokuva nyrkkeilijälegenda Sonny Listonista, jota näyttelee Ving Rhames. Elokuva kuvattiin vuonna 2008 Kanadassa, Toronton Ontariossa. Sen nimi *phantom punch* viittaa Muhammad Alin (aiemmin Cassius Clay) lyömään nopeaan iskuun, jolla hän tyrmäsi Listonin heidän toisessa kohtaamisessaan, ja joka päätti Listonin aikakauden.

Tarina
------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuva alkaa vankilasta, jonne Sonny Liston on joutunut. Hän on masentunut ja vihainen yhteiskunnalle, mutta pastori Alios yrittää kannustaa häntä. Eräänä päivänä eräs vanki tulee kovistelemaan Sonnylle, jolloin tämä tyrmää hänet yhdellä iskulla. Tuo mies sattuu olemaan vankilan nyrkkeilymestari, jolloin Alios päättää opettaa Sonnyn nyrkkeilemään, jotta tämä pysyisi erossa hankaluuksista ja elämälleen päämäärän. Sonny voittaakin vankilansa mestaruuden ja aloittaa amatööriuran heti vapauduttuaan. Jonkin ajan kuluttua hän tapaa Geraldine-nimisen naisen, jonka kanssa hän menee naimisiin. 

Eräänä iltana Sonny pahoinpitelee häntä kiusaamaan tulleen poliisin ja joutuu tapauksen seurauksena jälleen vankilaan. Vapauduttuaan hän saa mahtavan tarjouksen gangsteri Cesar Novakilta ammattilaiseksi siirtymisestä. Sonny takoo rahaa nyrkeillään ja onnistuu voittamaan raskaansarjan maailmanmestaruuden, mutta hänestä ei silti pidetä. Hän tutustuu Cesarin naisystävään, Las Vegasissa esiintyvään laulaja-prostituoituun Farahiin, jonka kanssa hän aloittaa salaisen seksisuhteen. 

Sonny menettää tittelinsä suurisuiselle Cassius Claylle ja kokee tappion vielä uusinnassakin. Hän masentuu häviöidensä myötä, koska kukaan ei arvosta häntä ihmisenä, paitsi vaimo Geraldine, Farah ja pastori Alios. Hän jatkaa uraansa, muttei enää pääse tavoittelemaan mestaruutta. Sonnyn ja Farahin salasuhde paljastuu Cesarille ja Geraldinellekin, joka lähtee matkalle viikoksi. Palattuaan hän löytää Sonnyn kuolleena kotoaan sohvalta, huumeiden ja viinapullojen keskeltä.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Ving Rhames  | … |  Sonny Liston
  |
|  Nicholas Turturro  | … |  Cesar Novak
  |
|  Bridgette Wilson-Sampras  | … |  Farah
  |
|  Stacey Dash  | … |  Geraldine Liston
  |
|  Rick Roberts  | … |  Isä Alios
  |
|  David Proval  | … |  Savino
  |
|  Alan Van Sprang  | … |  Nick Orso
  |
|  Egidio Tari  | … |  Bobby Zazo
  |
|  Troy Amos-Ross  | … |  Floyd Patterson
  |
|  Andrew Hinkson  | … |  Cassius Clay/Muhammad Ali
  |

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Phantom Punch* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Phantom Punch* Elonetissä.
* *Phantom Punch* AllMoviessa. (englanniksi)
**Ilpo Ilkka Kalevi Linko** (18. heinäkuuta 1937 Pori – 24. lokakuuta 2017) oli suomalainen diplomi-insinööri ja kauppatieteen maisteri, joka toimi Rastorin pitkäaikaisena toimitusjohtajana.

Ilpo Linko syntyi varatuomari Visa Frans Lingon ja Ellen Mathilda Kivisen perheeseen. Hän avioitui Mona Carita Kihlströmin kanssa. Linko valmistui diplomi-insinööriksi 1959 ja kauppatieteen maisteriksi 1971. Linko toimi Mec-Rastorin varatoimitusjohtajana 1967–1974 ja H. B. Maynard & Co:n palveluksessa Lontoossa 1974–1975. Kaukomarkkinoiden toimitusjohtaja Linko oli 1975–1977 ja Rastorin vuodesta 1977. Hän työskenteli Rastorin toimitusjohtajana parikymmentä vuotta, aina vuoteen 1996 saakka.

Lähteet
-------

1. ↑  Auli K: Billiongraves: Ilpo Ilkka Kalevi Linko, Honkanummen hautausmaa, Vantaa *fi.billiongraves.international*.  22.4.2020. Viitattu 16.7.2021.
2. 1 2  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 527-528. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
3. ↑  Rastorin tarina. Rastor. (Viitattu 31.3.2018)
Mannerlaattojen liikkeet Pangean jättiläismantereesta nykypäivään.
**Jättiläismanner** eli **supermanner** on useimpien tai kaikkien maapallon mantereiden yhteensulautumisessa syntynyt manner. Jättiläismantereita on Maan historiassa syntynyt useita kertoja viimeisen kolmen miljardin vuoden aikana. Jättiläismantereen synty ja pirstoaminen eli tektoninen sykli tapahtuu arviolta noin 250 miljoonan vuoden välein.

Jättiläismantereen synty muuttaa paljon maapallon ilmastoa ja elollista luontoa. Kun maapallolla on vain yksi meren ympäröimä jättiläismanner, eliöt eivät ole joutuneet kovin paljon eristyksiin toisistaan ja monimuotoisuus on pysynyt pienenä. Jättiläismantereen hajoamiset sen sijaan ovat joskus olleet nopean lajikehityksen aikaa.

Kun mantereet ovat yhdistyneet, merenpinta on yleensä alempana kuin mantereiden ollessa erillään. Tämä johtuu siitä, että merenpohja on jättiläismantereen aikana vanhempaa ja syvempää kuin hajonneiden mantereiden aikana.

Jättiläismantereen aikana maapallolla vallitsee mannerilmasto. Myös jäätiköiden syntyminen on todennäköistä, mikä laskee meren pintaa entisestään. Useaan mantereeseen jakautuneella maapallolla vallitsee meri-ilmasto ja jäätiköt ovat harvinaisia.

Kun jättiläismanner hajoaa, vallitseviksi tapahtumiksi tulevat maankuoren repeämiset ja siirrokset, joita seuraavat passiivisten mannerreunojen synty ja merenpohjan laajeneminen mantereen pirstaleiden väliin. Yhdistymisessä vallitseviksi tulevat törmäystapahtumat, mikä aiheuttaa esimerkiksi Andien kaltaisia vuoristoja.

Luettelo jättiläismantereista
-----------------------------

Varmuudella tunnetaan vain neljä jättiläismannerta. Näistä ensimmäinen oli Rodinia, joka syntyi 1,3–1,1 miljardia vuotta sitten.

* Vaalbara *(noin 3,6 mrd. vuotta sitten)*
* Ur *(noin 3 mrd. vuotta sitten)*
* Kenorland *(noin 2,7 mrd. vuotta sitten)*
* Columbia *(1,8–1,35 mrd. vuotta sitten)*
* Rodinia *(1,1 mrd.–750 miljoonaa vuotta sitten)*
* Pannotia *(630–570 miljoonaa vuotta sitten)*
* Gondwana *(600–580 miljoonaa vuotta sitten)*
* Pangea *(300–180 miljoonaa vuotta sitten)*
* Pangaea Ultima *(400 miljoonan vuoden kuluttua)*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Olds, Margaret (julkaisija): *Geologica: elävä ja muuttuva maapallo*, s. 58–63. Suomentanut Hallanaro, Eeva-Liisa. Ullman, 2009.
**Pikakirjoituksen oppikirja** on Lars Neoviuksen laatima suomenkielisen pikakirjoituksen oppikirja. Kirjan aikaisempia versioita julkaistiin nimillä **Opastus suomalaiseen pikakirjoitukseen** ja **Oppikirja suomalaisessa pikakirjoituksessa**. Kirja oli useita vuosikymmeniä käytännössä ainoa pikakirjoituksen oppikirja, ja siitä otettiin painoksia 1940-luvulle asti, 15. painos vuonna 1946.

Historia
--------

Neovius kehitti 1870-luvun alkupuolella ensimmäisen suomenkielisen pikakirjoitusjärjestelmän ja julkaisi siitä vuonna 1876 oppikirjan *Opastus suomalaiseen pikakirjoitukseen*. Kyseessä oli kuitenkin vain pieni sadan kappaleen painos, joka oli tarkoitettu lähinnä hänen omien pikakirjoituskurssiensa oppilaille. Vuonna 1883 hän julkaisi laajemman painoksen nimellä *Oppikirja suomalaisessa pikakirjoituksessa*. Se erosi ulkoasultaan ja esitystavaltaan merkittävästi edellisestä. Kolmas painos julkaistiin 1891, mutta sen Neovius joutui tekemään kiireessä, eikä ollut siihen itsekään tyytyväinen. Neljättä painosta vuodelta 1894 pidetään sisällöltään Neoviuksen oppikirjan pääpainoksena, ja se oli myös painoteknisesti edellisiä selkeämpi ja laadukkaampi. Kirjan myöhempiin painoksiin ei tehty enää suurempia muutoksia.

Viidennestä painoksesta (1903) lähtien kirjaa julkaistiin nimellä *Pikakirjoituksen oppikirja*. Neoviuksen kuoleman (1916) jälkeen kirjaa toimitti Kaarlo Kallioniemi. Hänen toimittamansa seitsemäs painos ilmestyi vuonna 1920, ja siitä lähtien kirjaa kustansi WSOY.

Sisältö ja rakenne
------------------

Kirja on jaettu kahteen osaan: varsinainen tekstiosa ja erillinen pikakirjoitusliite. Tekstiosassa esitetään pikakirjoitettuna yksittäiset merkit ja niiden yhdistäminen, mutta muu osa pikakirjoitetusta tekstistä on liitteessä. Tekstiosa on jaettu kahteen lukuun: *Pikakirjaimet ja sanain kuvaaminen* sekä *Lyhennysoppi*.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Kaarlo: *Neovius-Nevanlinnan pikakirjoitusjärjestelmän kehittyminen*. Helsinki: Otava, 1940.
* Neovius, L.: *Oppikirja suomalaisessa pikakirjoituksessa*. 4. painos. Helsinki: Tekijä, 1894.
* Neovius-Nevanlinna, L.: *Pikakirjoituksen oppikirja*. 15. painos. Helsinki: WSOY, 1946.
**SG Dresden-Friedrichstadt** oli dresdenläinen jalkapalloseura.

Historia
--------

SG Dresden-Friedrichstadt perustettiin vuonna 1945. Sitä pidettiin Dresdner SC:n edeltäjänä. Seura sijoittui vuonna 1948 Dresdenin Bezirkin toisen lohkon toiseksi. Seuraavalla kaudella seura oli lohkon jaetulla ykköstilalla, mutta ei voittanut sarjaa suoraan, vaikka sen maaliero oli sarjan paras. Ratkaisuottelussa Dresden-Friedrichstadt voitti SG Dresden Striesenin. Seura voitti myös toisen lohkovoittajan, SG Dresden Micktenin ja pääsi näin karsintojen kautta DDR-Oberligan edeltäjänä tunnettuun Ostzonenmeisterschaftiin. Dresden-Friedrichstadt sai vastaansa Ostzonenmeisterschaftissa ZSG Union Hallen, häviten maalein 2–1. Kaudeksi 1949–1950 seura pääsi DDR-Oberligaan, jossa se sijoittui heti toiseksi ZSG Horch Zwickaun jälkeen. Kauden jälkeen seuran toiminta lopetettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leske, Hans: *Enzyklopädie des DDR-Fussballs*, s. 363–364. Göttingen: Verlag die Werkstatt, 2007. ISBN 978-3-89533-556-3. (saksaksi)
2. ↑  East Germany 1948/49 RSSSF. Viitattu 21.4.2010. (englanniksi)
3. ↑  East Germany 1949/50 RSSSF. Viitattu 21.4.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
**Alpertti (Alppu) Rieskjärvi** on suomalainen kitaristi. Hän on toiminut useassa suomalaisessa bändissä kitaristina lähtien vuodesta 1995. Vuonna 1992 hän sijoittui K.V. Leinon kitarakilpailussa 3. sijalle. Tällä hetkellä hän toimii Rusty Shovel –bändin kitaristina sekä äänittäjänä, miksaajana ja tuottajana.

Taustaa
-------

Aloitti klassisen kitaran opinnot Lappeenrannan
musiikkiopistossa 1981. Voitti K.V.
Leinon kitarakilpailun 3. sijan 1992.

Yhtyeet, joissa ollut kitaristina
---------------------------------

K.V. Leinon kitarakilpailun 3. sija 1992
Selma -yhtyeen kitaristina 1995-2008
Morian -yhtyeen kitaristina 2002-2004
Airut -yhtyeen kitaristina 2006-2008
Hausmylly -yhtyeen kitaristina 2007-2010
Devoid Of Fate -yhtyeen kitaristina 2012-
Rusty Shovel -yhtyeen kitaristina 2011-

Muut ansiot
-----------

Radio Suomipopin tunnarit 2012 Pasi (Poju) Heinosen kanssa.  

Pelicans -fanibiisin kitarat Pojun kanssa.  

Älä sano mitään ääneen -sävellys, jota Petri Alangon kanssa  

JJK-tunnusbiisin sovitus  

Poju - Kattilat jakoon kitarat ja banjot  

Poju vs. Waldo - Hanskat kattoon – kitarat
**Bengt Konrad Grönholm** (11. kesäkuuta 1909 Helsinki – 9. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen tietojenkäsittelyalan yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Grönholmin vanhemmat olivat kapteeni Konrad Johan Grönholm ja Ebba Margareta Gustavsson ja puoliso vuodesta 1939 Gudrun Esther Cederhvarf. Grönholm tuli ylioppilaaksi Åbo svenska samskolasta 1929 ja valmistui Svenska handelshögskolanista diplomiekonomiksi 1932, kauppatieteiden kandidaatiksi 1945 ja kauppatieteiden maisteriksi 1953. Hän opiskeli myös Commercial Collegessa Englannissa 1931 ja IBM:n oppilaitoksessa New Yorkissa 1937–1938 ja hankki IBM:n yritysjohdon koulutusta Yhdysvalloissa 1958 ja 1964–1968, Hollannissa 1960 ja Englannissa 1962. Grönholm oli Oy Amko Ab:n kirjanpitäjä ja konttoristi 1935–1936 ja IBM:n Suomen yhtiön eli Oy International Business Machines Corporation of Finland Ab:n, vuodesta 1938 Oy Watson Business Machines Ab, vuodesta 1939 Oy Watson Ab ja vuodesta 1946 Oy International Business Machines Ab, työntekijä vuodesta 1936, myyntiedustaja 1938–1955, myyntijohtaja 1955–1956, toimitusjohtaja 1956–1973, hallituksen jäsen vuodesta 1957 ja hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 1973. Sotilasarvoltaan molempiin sotiin osallistunut Grönholm oli reservin kapteeni (1944). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1969. Grönholmia voi pitää tietojenkäsittelyn hyödyntämisen uranuurtajana ja merkittävänä alan liiketoiminnan kehittäjänä Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bengt Grönholm *Biografiasampo*. Viitattu 25.10.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 13.10.1976, nro 277, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 25.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen IBM:n historia
**Bengt Joakim Krook** (16. tammikuuta 1816 Turku – 27. syyskuuta 1886 Kakskerta) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Bengt Joakim Krookin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos August Krook ja Maria Sofia af Ditmer. Myös hänen veljestään Carl August Krookista tuli kenraalimajuri. Bengt Joakim Krookin ensimmäinen puoliso vuodesta 1846 oli Henrika Emelia Fransiska Bergenstråle (k. 1857) ja toinen vuodesta 1859 Carolina Matilda Edelsköld. Arkkitehti August Krook oli Bengt Joakim Krookin poika toisesta avioliitosta. Krook tuli sotapalvelukseen 88. Pietarin jalkaväkirykmenttiin, jossa hänet ylennettiin alivänrikiksi. Krook siirrettiin 1834 vänrikkinä ensin Moskovan jalkaväkirykmenttiin ja sitten samana vuonna Petrovskin jalkaväkirykmenttiin Saratovin kuvernementtiin ja seuraavana vuonna 9. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan. Vuonna 1838 hänet komennettiin aliluutnanttina 8. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan ja seuraavana vuonna Simbirskin jääkärirykmenttiin. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1841. Krook siirrettiin Tomskin jääkärirykmenttiin 1844, ylennettiin alikapteeniksi ja siirrettiin vielä samana vuonna 2. tarkk’ampujapataljoonaan. Kapteeniksi Krook yleni 1845. Hänet määrättiin Suomen tarkk’ampujapataljoonan 2. komppanian päälliköksi pataljoonan perustamisen yhteydessä 1846 ja pataljoonan muututtua vuonna 1849 Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonaksi 1. komppanian päälliköksi.

Vuonna 1850 Krookista tuli majuriksi ylennettynä 1. tarkk’ampujapataljoonan vt. komentaja, mihin tehtävään hänet vakinaistettiin 1851. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1854 ja määrättiin 2. reservitarkk’ampujapataljoonan komentajaksi 1855. Vuonna 1857 Krookista tuli 1. yhdistetyn reservitarkk’ampujapataljoonan komentaja, everstiksi hän yleni 1859. Hän siirtyi 4. Kuopion ruotujakoisen tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi 1863 ja 65. Moskovan, H.K.K. Kruununperillisen jalkaväkirykmentin komentajaksi 1865. Samana vuonna hänet asetettiin Suomen sotilaspiirin päällikön käyttöön. Vuonna 1867 Krook yleni kenraalimajuriksi ja hänet siirrettiin armeijan jalkaväen reserviin. Eron sotapalveluksesta hän sai saman vuoden heinäkuussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bengt Joakim Krook *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 3.3.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
SHAEFin tunnus
Southwick House Portsmouthin lähellä oli SHAEFin päämaja ennen Normandian maihinnousua
**SHAEF** *(Supreme Headquarters Allied Expeditionary Force)* oli liittoutuneiden Luoteis-Euroopan joukkojen komentokeskus toisessa maailmansodassa vuosina 1944 ja 1945. Kenraali Dwight Eisenhower oli SHAEF:in johdossa koko sen olemassaolon ajan. SHAEF johti Normandian maihinnousun suunnittelua ja toteutusta.

SHAEF luotiin joulukuussa 1943 kun Eisenhower kutsuttiin Välimeren sotatoimialueelta takaisin Englantiin. SHAEF:in henkilökunta otti suunnitelmansa pohjaksi kenraaliluutnantti Sir Frederick Morganin (COSSAC - *Chief of Staff to the Supreme Commander Allied Forces*) Normandian maihinnousua (*Operaatio Overlord*) varten laatiman luonnoksen ja muokkasi siitä lopullisen version joka toteutettiin 6. kesäkuuta 1944. Eisenhower ja maihinnousun alkuvaiheen maajoukkojen komentaja kenraali Bernard Montgomery osallistuivat maihinnousun suunnitteluun.

SHAEF pysyi Englannissa kunnes riittävä määrä joukkoja oli siirretty maihin ja SHAEF voitiin siirtää Ranskaan. Tämän toteuduttua Montgomery ei enää johtanut kaikkia maihinnousujoukkoja vaan hänestä tuli yksi niistä kolmesta armeijaryhmän komentajasta jotka olivat Eisenhowerin alaisia.

SHAEF johti suurinta määrää yhdysvaltalaisia joukkoja joita on koskaan alistettu yhden operaation toteutukseen, yhdessä huomattavien ranskalaisten, brittiläisten ja kanadalaisten joukkojen kanssa. Se johti kolmea armeijaryhmää, jotka ohjasivat kahdeksaa kenttäarmeijaa (viittä yhdysvaltalaista, yhtä ranskalaista, brittiläistä ja kanadalaista) ja lentokuljetusjoukkoja (Liittoutuneiden 1. laskuvarjoarmeija, muodostelma joka koostui laskuvarjojoukoista ja niiden pudotuksesta huolehtivista lentokoneista).

SHAEF komensi myös merkittäviä laivastovoimia operaatio Neptunen, Normandian maihinnousun laivasto-operaation aikana, sekä kahta taktista ilmavoimaa (Ninth Air Force ja Second Tactical Air Force). Yhdistyneen kuningaskunnan strategiset pommikoneet olivat myös sen komennossa operaatio Neptunen aikana.

Normandian maihinnousua valmisteleva kokous. Vasemmalta: kenraali Omar Bradley, amiraali Bertram Ramsay, ilmamarsalkka Arthur Tedder, kenraali Dwight Eisenhower, kenraali Bernard Montgomery, ilmamarsalkka Trafford Leigh-Mallory ja kenraali Walter Bedell Smith.

Armeijaryhmät ja armeija
------------------------

* Liittoutuneiden 1. laskuvarjoarmeija
* 21. armeijaryhmä
	+ Kanadan 1. armeija
	+ Brittiläinen 2. armeija
* Yhdysvaltain 12. armeijaryhmä
	+ Yhdysvaltain 1. armeija
	+ Yhdysvaltain 3. armeija
	+ Yhdysvaltain 9. armeija
	+ Yhdysvaltain 15. armeija
* Yhdysvaltain 6. armeijaryhmä
	+ Ranskan 1. armeija
	+ Yhdysvaltain 7. armeija
Amos Whitney
**Amos Whitney** (8. lokakuuta 1832 – 5. elokuuta 1920) oli yhdysvaltalainen mekaanikko ja tehtailija, jonka nimi on tullut tunnetuksi Pratt & Whitneyn toisena perustajana. Hän syntyi Biddefordissa Mainessa ja kävi kansakoulua Biddefordissa ja Saccarappassa sekä New Hampshiren Exeterissä. Kolmetoistavuotiaana hän pääsi oppipojaksi Massachusettsin Lawrencessa sijainneeseen Essex Machine Companyyn, joka valmisti vetureita ja työkaluja. Oppipoika- ja kisällivuosien jälkeen Whitney pääsi töihin Samuel Coltin asetehtaaseen Hartfordiin Connecticutiin. Whitney ystävystyi asetehtaassa työskennelleen Francis Prattin kanssa ja molemmat miehet hakeutuivat Phoenix Iron Worksin palvelukseen.

Vuonna 1860 Whitney ja Pratt alkoivat rakentaa koneita vapaa-ajallaan. Vuonna 1864 he saattoivat jättää työnsä vieraan palveluksessa ja keskittyä uuteen Pratt & Whitney -yritykseen. Yritys menestyi loistavasti ja Whitney toimi yrityksen koneenrakennuksesta vastaavana johtajana. Yrityksen kasvaessa hänestä tuli varatoimitusjohtaja ja vuonna 1898 toimitusjohtaja. Vuoden 1902 yritysjärjestelyn jälkeen Whitney jäi eläkkeelle, mutta hän jatkoi vielä vuosikaudet hallituksen jäsenenä. Whitney kuoli Portlandissa Mainessa.

Lähteet
-------

* *The National Cyclopædia of American Biography*. New York 1916.
**Amorphis** on kuopiolaisen muusikon ja toimittajan Markus Laakson kirjoittama kirja suomalaisesta heavy metal -yhtyeestä Amorphis. 

Idea kirjasta sai alkunsa vuonna 2006 Laakson haastatellessa laulaja Tomi Joutsenta ja kitaristi Esa Holopaista. Kirjan kirjoittaminen vei kolme ja puoli vuotta. Laakso haastatteli kirjaa varten kaikkia yhtyeen entisiä ja nykyisiä jäseniä, tuottajia, levy-yhtiön edustajia, manageria sekä taustavaikuttajia. Haastattelujen lisäksi hän käytti tausta-aineistona vanhoja lehtiartikkeleita.

Kirjassa yhtyeen tarina etenee kronologisessa järjestyksessä. Kirjassa Laakso käy aluksi läpi kaikkien yhtyeelle keskeisten henkilöiden varhaisvaiheet ja Amorphiksen esiasteet aina yhtyeen perustamiseen saakka. Henkilöhistorioiden mukana syntyy ihmisten taustojen lisäksi kuva 80-luvun lopun suomalaisesta musiikkimaailmasta.

Kirjassa syvennytään levyjen ja kappaleiden tekemiseen ja tuottamiseen, sekä myös niihin ideoihin, jotka ovat johtaneet teemalevyihin kuten *Eclipse* tai *Tales From The Thousand Lakes*. Teoksessa käydään läpi myös alkuvuosina tehtyjä virheitä kuten huonoa levytyssopimusta, joka sitoi yhtyettä vielä 2000-luvulla niin, ettei se ei saanut rahaa juuri mistään. Yhtyeessä tapahtuneita miehistönvaihdoksia käsitellään avoimesti ja tämä tuo draamankaarta kirjaan. Yhtyeen jäsenet kertovat yhtyeen tarinaa suorasukaisesti, esimerkiksi laulaja Tomi Joutsen käsittelee omia vaikeita hetkiään hyvin henkilökohtaisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Amorphis-historiikki paljastaa uutta tietoa pitkän linjan metallibändistä – laulaja kärsi paniikkioireista *Yle Uutiset*. Viitattu 15.9.2019.
2. 1 2  Juha Karvonen: Kirja-arvostelu: Amorphis (Markus Laakso 2015) *Metalliluola*.  6.10.2015. Viitattu 15.9.2019.
3. ↑  Amorphis *Like Kustannus*. Viitattu 15.9.2019.
4. ↑  desibeli.net - 18.09.2015: Markus Laakso: Amorphis *desibeli.net*. Viitattu 15.9.2019.
5. ↑  Amorphis (Markus Laakso) *Kirjavinkit*.  3.3.2017. Viitattu 15.9.2019.
6. ↑  www.Nousu.Net *Nousu*.  1.11.2015.  Arkistoitu 8.8.2020. Viitattu 15.9.2019.
Dorothy Dene 1880-luvulla.
**Dorothy Dene**, alkuperäiseltä nimeltään **Ada Alice Pullen** (11. huhtikuuta 1859 – 27. joulukuuta 1899) oli englantilainen taidemalli ja näyttelijä. Hän oli useiden Frederic Leightonin teosten mallina.

Elämänvaiheita
--------------

Dene ja Leighton tapasivat ensi kertaa vuonna 1879. Dene oli seuraavina vuosina mallina useissa Leightonin teoksissa, kuten *Bianca*, *Desdemona* ja *Clytie*.

Leighton yritti edistää myös Denen näyttelijän uraa. Sen esteenä pidettiin vaatimattomista oloista lähteneen Denen cockneyn-murretta. Huomiota herättävästä kauneudestaan huolimatta hän ei menestynyt näyttelijänä.

Dene ja Leighton olivat usein nähty pari erilaisissa seurapiiritapahtumissa. Lehdissä kirjoitettiin, että he vaikuttivat läheisiltä ja että he viihtyivät yhdessä. Dene muutti sisarineen vain muutaman minuutin kävelymatkan päähän Leightonista. Hän myös vietti paljon aikaa Leightonin asunnolla. Leighton kiisti sisarilleen, että hänellä olisi suhde Denen kanssa. Arvellaan, että pariskunnan tuntenut George Bernard Shaw olisi käyttänyt pariskuntaa *Pygmalion*-näytelmänsä esikuvana.

Denen perheessä oli kaikkiaan neljä tytärtä, ja myös hänen nuorempi siskonsa Lina oli mallina yhdessä Leightonin maalauksista. Leighton suositteli myös ystäväänsä George Frederick Wattsia pyytämään Deneä mallikseen. Linasta tuli myöhemmin taiteilija Herbert Gustave Carmichael Schmalzin vaimo.

Dene kutsuttiin vierailemaan Leightonin kuolinvuoteen äärelle. Leighton testamenttasi Denen perheelle huomattavan rahasumman. Pian myös Denen terveys alkoi heiketä, ja hän kuoli kolmen vuoden kuluttua.

Lähteet
-------

1. ↑  British Museum (englanniksi)
2. 1 2 3  Factsheet, rbkc.gov.uk (pdf) (englanniksi)
3. 1 2 3  Dorothy Dene, Artmagick.com (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dorothy Dene** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**SGI Octane** oli Silicon Graphicsin (SGI) valmistama työasema, joka julkaistiin 27. tammikuuta 1997. Tietokone käytti seitsemänporttista ristikytkinarkkitehtuuria: arkkitehtuurissa oli kahdeksan porttia, joista yksi ei ollut käytössä.
Käyttöjärjestelmä oli IRIX versio 6.5.

Mallin tuotanto loppui 30. elokuuta 2001 ja tuki loppui 31. joulukuuta 2012.

Tekniset tiedot
---------------

Tietokoneen suoritin oli vaihtoehdosta riippuen MIPS R10000 (225 MHz) tai R12000 (300 MHz tai 400 MHz). RAM-muistia oli 256 megatavua (laajennettavissa 2048 megatavuun) tai 1280 megatavua (laajennettavissa 8 gigatavuun). Kaikissa vaihtoehdoissa oli Ultra SCSI -kiintolevy.

Tietokone oli suunniteltu moniprosessointiin ja sisälsi kaksi prosessoria. Kytkentäarkkitehtuuri oli suunniteltu siten, että ohjelmille on *taattu* niiden vaatima kaista tarvittaessa kriittisille tietovirroille. Yhteydet voivat olla esimerkiksi suorittimen, grafiikkajärjestelmän ja keskusmuistin välillä. Ristikytkentään käytetty piiri on peräisin huipputason Origin-mallistosta.

Ristikytkentä korvaa aiemmin käytetyn väyläarkkitehtuurin.

Grafiikkajärjestelmä käyttää ASIC-piirejä, jotka parantavat merkittävästi suorituskykyä aiemmasta Indigo 2:ssa käytetystä.

Lähteet
-------

1. 1 2  SGI fires up Octane workstations SunWorld. Viitattu 25.5.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Octane Architecture *sgidepot.co.uk*.  20.3.2006. Viitattu 4.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  Silicon Graphics Octane SE - R12000 300 MHz - Monitor : CRT 21" Series Specs CNet. Viitattu 25.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  Hardware Product Support Information Matrix – Internet Archive
5. 1 2 3  SGI (Silicon Graphics) Octane *unixhq.com*. Viitattu 25.5.2019. (englanniksi)