recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Taiteilijan näkemys kiertoradalla olevasta Milstar-satelliitista.
**Milstar** (engl. *Military Strategic and Tactical Relay*) on Yhdysvaltain ilmavoimien ylläpitämä sotilaallinen tietoliikennesatelliittien konstellaatio. Järjestämän tehtävänä on välittää Yhdysvaltain asevoimien tietoliikennettä suojatussa, häirintää kestävässä ja ydiniskusta selviytymiskykyisen maailmanlaajuisen satelliittijärjestelmän kautta. Konstellaation avaruusessa oleva osa koostuu viidestä geosynkronisella kiertoradalla kiertävästä satelliitista. Järjestelmää täydentää myöhemmin laukaistu Advanced EHF -konstellaatio, jonka satelliitit ovat taaksepäin yhteensopivia vanhempien Milstar-satelliittien kanssa.

Satelliitit
-----------

Yksittäisen Milstar-satelliitin kuuluvuusalue maailmankartalla.
Milstar-konstellaatio koostuu viidestä käytössä olevasta tietoliikennesatelliitista, jotka kiertävät Maata geosynkronisella kiertoradalla. Satelliitit jakautuvat kahteen sukupolveen, joista ensimmäinen Milstar I on varustettu hitaammaan tietoliikennenopeuden lähetyslaitteilla, jonka 192 kanavaa kykenevät 75–2 400 bps tiedonsiirtonopeuksiin. Seuraavan Milstar II -sukupolven satelliitit on varustettu nopeammalla 32-kanavaisella tiedosiirtolaitteistolla, jonka siirtonopeudet ovat 4 800 bps – 1,544 Mbps. Milstar-konstellaation kuuluvuusalue rajoittuu 65 pohjoisen ja eteläisen leveysasteen väliselle alueelle konstellaation kiertoradoista johtuen.

### Luettelo

*Lähde:* 

| USA-tunnus | Nimi | Tuotantosarja | Laukaisuaika (UTC) | COSPAR-tunnus | Kantoraketti | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| USA-99 | DFS-1 | Block I | 1994-02-07 7. helmikuuta 1994 21.47 | 1994-009A | Titan 401A |  |
| USA-115 | DFS-2 | Block I | 1995-11-06 6. marraskuuta 1995 05.15 | 1995-060A | Titan 401A |  |
| USA-143 | DFS-3M | Block II | 1999-04-30 30. huhtikuuta 1999 16.30 | 1999-023A | Titan 401B | Laukaisu epäonnistui |
| USA-157 | DFS-4 | Block II | 2001-02-27 27. helmikuuta 2001 21.20 | 2001-009A | Titan 401B |  |
| USA-164 | DFS-5 | Block II | 2002-01-16 16. tammikuuta 2002 00.30 | 2002-001A | Titan 401B |  |
| USA-169 | DFS-6 | Block II | 2003-04-08 8. huhtikuuta 2003 13.43 | 2003-012A | Titan 401B |  |
|

Lähteet
-------

1. 1 2  Milstar Satellite Communications System *af.mil*.  23.11.2015. Yhdysvaltain ilmavoimat.  Arkistoitu 14.1.2020. Viitattu 14.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Krebs, Gunter Dirk: Milstar-1 1, 2 (Milstar 1, 2) *Gunter's Space Page*.  14.2.2018. Viitattu 14.1.2020. (englanniksi)
3. ↑  Krebs, Gunter Dirk: Milstar-2 1, 2, 3, 4 (Milstar 3, 4, 5, 6) *Gunter's Space Page*.  20.2.2018. Viitattu 14.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Milstar** Wikimedia Commonsissa
St. Boniface City Hall / Hotel St. Boniface
Näkymä kaupungin keskustasta Riel sillan yli St. Bonifaceen.
St. Boniface Cathedral
**Saint Boniface** on Manitoban provinssissa sijaitsevan Winnipegin kaupunginosa. St. Bonifacessa asuu suuri Franco-Manitoban yhteisö. Kaupunginosassa sijaitsee useita tunnettuja maamerkkejä, St. Boniface Cathedral, Boulevard Provencher, Provencher Bridge, Esplanade Riel, St. Boniface Hospital, ja Collège universitaire de Saint-Boniface. St. Boniface sijaitsee Winnipegin kaupungin kaakkoisosassa ja sisältää *le Vieux Saint-Boniface* (Vanha St. Boniface), *Norwood*, *Windsor Park*, *Southdale*, *Southland Park*, *Royalwood* ja *Island Lakes* asuinalueet. Kaupunginosassa asuu noin 45 600 asukasta (2001). 

Alueella sijaitsee myös paikallinen CKXL radioasema, Canadian Broadcasting Corporationin osana toimiva ranskankielinen CBWFT televisioasema ja CKSB AM-radioasema.

Helmikuuhun sijoittuvaa jokavuotista Festival du Voyageur juhlaa vietetään *Whittier Parkissa* ja Fort Gibraltarissa.

Historia
--------

27. heinäkuuta 1971 St. Bonifacen kaupunki sulautettiin yhdessä Charleswoodin maalaiskunnan, Fort Garryn maalaiskunnan, North Kildonan maalaiskunnan, Old Kildonan maalaiskunnan, Tuxedokylän, East Kildonan kaupungin, West Kildonan kaupungin, St. Vitalin kaupungin, Transconan kaupungin, St. James-Assiniboinen kaupungin, Winnipegin kaupungin ja *The Metropolitan Corporation of Greater Winnipeg*in kanssa uudeksi Winnipegin kaupungiksi, josta paikalliset käyttivät nimeä *Unicity*.

Tunnettuja Saint Bonifacen asukkaita
------------------------------------

Saint Bonifacessa syntyneet:

* Len Cariou - Broadway teatteri näyttelijä
* Butch Goring - Ammattijääkiekkoilija
* Bob Hunter - Greenpeacen perustaja
* Louis Riel - Métis johtaja ja Manitoban perustaja

Lähteet
-------

1. ↑  Kanadan tilastokeskus: Vuoden 2001 väestönlaskenta (englanniksi)
2. ↑  Festival du Voyageurin kotisivu (englanniksi), (ranskaksi)
3. ↑  Winnipegin kaupungin hallituksen historia. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint Boniface (Winnipeg)**.
* Tourisme Riel (ranskaksi)
* Saint Boniface Heritage Centre (ranskaksi), (englanniksi)
* History of St. Boniface Cathedral (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi), (ranskaksi)
* Festival de Voyageur (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi), (ranskaksi)
* St. Boniface kaavasuunnitelma (1973) - (Epätäydellinen) (englanniksi)
ADM Aeolus-satelliitti.
**Atmospheric Dynamics Mission (ADM-Aeolus)** on Euroopan avaruusjärjestön (ESA) kaukokartoitussatelliitti. Se mittaa kolmiulotteisesti maapallon tuulia. Tämä mahdollistaa tuulienergian taseen ja energian siirtymisen analysoinnin. Tämä voi osin selittää esimerkiksi El Niño -ilmiön.*lähde?*

Satelliitin tehtävä oli onnistunut ja ESA suunnittelee Aeolus 2 -satelliittia jatkamaan. Satelliitin keräämää tietoa on käytetty sään ennustamisessa. Aeolus ohjattiin kohti Maata kun sen polttoaine oli lähes lopussa jotta sen paluu olisi ennakoitavissa ja se palaisi ilmakehässä Atlantin yllä.

Satelliitti
-----------

Satelliitti piti alun perin laukaista helmikuussa 2012 venäläisellä kantoraketilla. Lopulta laukaisu tapahtui 22. elokuuta 2018 Vega-raketilla.

Satelliitin lentorata on 320 km korkealla aurinkosynkronisella kiertoradalla yön ja päivän rajalla.

Satelliitti painaa noin 1 000 kg ja kuluttaa 1 000 W sähkötehoa. Satelliitti käyttää mittauksiin ultraviolettiaallonpituudella 355 nm toimivaa laseria. Airbus Defense and Space-yhtiön eli entisen EADS Astrium -yhtiön Ison-Britannian tehdas valmisti satelliitin.*lähde?*

Tieteellinen tehtävä
--------------------

Satelliitti käyttää mittauksiin *Doppler Wind Lidar (DWL)* -tyyppistä *ALADIN*-instrumenttia (*Atmospheric Laser Doppler Instrument*). Kyseessä on Lidar-mittalaite, joka mittaa tuulennopeuden näkösäteensä (line-of-sight, LOS) suunnassa Doppler-ilmiön avulla eri korkeuksilta ilmakehästä yöpuolelta maapalloa. Tästä tiedosta saadaan simuloitua tuulennopeuden maanpinnan suuntaiset projektiot (HLOS) eri korkeuksilla. Instrumentin avulla saadaan mitattua myös pilvien kattojen korkeus ja ilmakehän aerosolien määrä. Tutkimuksen uskotaan parantavan numeerista säänennustusta merkittävästi.*lähde?*

ALADIN-instrumentin 1,5 metrin piikarbidipeili on valmistettu Turun yliopiston Tuorlan observatorion tiloissa toimivan Opteon Oy:n toimesta. Yhtiön johtajana toimii Tapio Korhonen, jonka optiikkaosaamiseen yritys perustuu.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Stephen Clark: European satellite plunges back to Earth in first-of-its-kind assisted re-entry *arstechnica.com*.  29.7.2023. Viitattu 28.7.2023. (englanniksi)
2. ↑
3. 1 2 3  Aeolus – ESA's wind mission ESA. Viitattu 12.11.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **ADM-Aeolus** Wikimedia Commonsissa

* ADM-Aeolus Spacecraft Operations ADM-Aeolus
* ESA Bulletin No. 137, ESA Programmes in Progress
Jane McGonigal
**Jane McGonigal** (s. 1977) on merkittävä yhdysvaltalainen pelien suunnittelija ja tutkija. Hän on erikoistunut muun muassa vaihtoehtoisen todellisuuden peleihin. Hän työskenteli 2004–2006 vaihtoehtoisen todellisuuden pelejä suunnittelevassa yhtiössä muun muassa hankkeissa *I Love Bees* (2004) ja *Last Call Poker* (2005). Lisäksi hän on ollut mukana tekemässä tilauspelejä Whitney Museum of American Artille ja Los Angelesin Museum of Contemporary Artille.

McGonigal opettaa San Francisco Art Institutessa.

MIT Technology Review nimesi McGonigalin yhdeksi 35 innovaattorista jotka muuttavat maailmaa. The Harvard Business Review sanoi hänen ajatustaan "vaihtoehtoisen todellisuuden bisneksestä" yhdeksi vuoden 2008 läpimurroista.

Teoksia
-------

* *Reality Is Broken: Why Games Make Us Better and How They Can Change the World*,  ISBN 978-1-5942-0285-8 (2011)
* *SuperBetter: A Revolutionary Approach to Getting Stronger, Happier, Braver and More Resilient*,  ISBN 978-1594206368 (2015)

Lähteet
-------

1. ↑  Amanda Fiegl: Jane McGonigal on How Computer Games Make You Smarter  helmikuu 2011. Smithsonian Magazine. Viitattu 11.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Bonnie Ruberg: Women in Games: The Gamasutra 20  21.5.2008. Gamasutra. Viitattu 11.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Haastattelu vaihtoehtoisen todellisuuden peleistä (2007)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Google Scholar

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
70-000-sarjan juna
**Tōkyō rinkai kōsokutetsudō** eli **Tōkyō rinkai -pikarautatie** (jap. 東京臨海高速鉄道株式会社, *Tōkyō rinkai kōsokutetsudō kabushikigaisha*, engl. *Tokyo Waterfront Area Rapid Transit* eli *TWR*) on Japanin pääkaupungissa Tokiossa rautatieliikennettä harjoittava kolmannen sektorin yritys. Se liikennöi Rinkai-linjaa, kaupungin rannikkoalueita palvelevaa 12,2 kilometriä pitkää pääosin maanalaista rautatielinjaa, jolta harjoitetaan kuitenkin myös vastavuoroista läpiajoliikennettä JR Higashi-Nihonin Saikyō-linjalle. Rinkai-linjalla on kahdeksan asemaa ja vuonna 2016 sitä käytti noin 250 000 matkustajaa päivässä.

Valtaosan yhtiön osakepääomasta, 91,32 prosenttia, omistaa Tokion metropoli. Sillä on 273 työntekijää (vuonna 2016). Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tokion Kōtōn erillisalueen Aomin kaupunginosassa.

Historia
--------

Yurikamome-automaattimetron tavoin Rinkai-linja rakennettiin palvelemaan Tokion kehittyviä rannikkoalueita, kuten Odaibaa. Tōkyō rinkai -pikarautatie perustettiin 12. maaliskuuta 1991 (*rinkai* tarkoittaa merenrantaa). Rinkai-linjan ensimmäisen vaiheen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1992 ja Shin-Kiban ja Tōkyō teleportin välinen, lähes 5 kilometrin pituinen osuus avattiin vuonna 1996. Linjaa jatkettiin Tennōzun saarelle vuonna 2001 ja lopulta Ōsakiin saakka vuoden 2002 joulukuussa.

Linjat
------

Tōkyō rinkai -pikarautatie liikennöi metron kaltaista, pääosin maan alla kulkevaa Rinkai-linjaa, joka liittää toisiinsa Shin-Kiban ja Ōsakin vaihtoasemat useiden Tokionlahden tekosaarien kautta. Ōsakista harjoitetaan vastavuoroista läpiajoliikennettä JR Higashi-Nihonin Saikyō-linjalle Shibuyan ja Shinjukun suuntaan aina Kawagoeen saakka.

| Symboli | Linja | Japaniksi | Reitti | Pituus |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Rinkai-linja | りんかい線 | Shin-Kiba–Ōsaki | 12,2 km |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  企業情報 東京臨海高速鉄道株式会社. Viitattu 24.11.2018.
2. 1 2  りんかい線を知る 東京臨海高速鉄道株式会社. Viitattu 24.11.2018.
3. 1 2  経営改革プラン (Sivu 5–6) 東京臨海高速鉄道株式会社. Viitattu 24.11.2018.
4. 1 2  東京臨海高速鉄道 日本地下鉄協会.  Arkistoitu 20.9.2018. Viitattu 24.11.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tōkyō rinkai kōsokutetsudō** Wikimedia Commonsissa

* Yhtiön internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (kiinaksi) (koreaksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Japanin metrojärjestelmät |
| --- |
|  |
| Julkinen palvelu | Fukuokan metro · Jokohaman metro · Kioton metro · Kōben metro · Nagoyan metro · Sapporon metro · Sendain metro · Toei-metro (Tokio) |
|  |
| Yksityinen yritys | Hiroshiman pikaliikenne · Jokohama-pikarautatie · Osakan metro · Saitama-pikarautatie · Tōkyō metro (Tokio) · Tōkyō rinkai -pikarautatie · Tōyō-pikarautatie |

 |
**Jane March** eli **Jane March Horwood** (s. 20. maaliskuuta 1973 Edgware, Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä, jonka ensimmäinen roolityö oli nuoren vietnamilaisessa sisäoppilaitoksessa opiskelleen tytön rooli Marguerite Durasin elämäkerralliseen novelliin perustuneessa elokuvassa *Rakastaja (L'amant)* vuonna 1992. 

Jane March syntyi Lontoossa maaliskuussa 1973. Hänen vanhempansa ovat englantilais-espanjalainen luokanopettaja Bernard Horwood ja vietnamilais-kiinalainen Jean Horwood. 14-vuotiaana March voitti mallikilpailun ja toimi sen jälkeen valokuvamallina eri julkaisuissa. Ohjaaja Jean-Jaques Annaud huomasi hänet Just Seventeen -lehden kansikuvasta ja tarjosi hänelle naispääosaa elokuvassa Rakastaja. Kaksi vuotta myöhemmin hänellä oli rooli Richard Rushin ohjaamassa eroottisessa trillerissä Yön väreet (Color of the Night), jonka pääosaa esitti Bruce Willis. Omien sanojensa mukaan March ei lainkaan pitänyt elokuvan käsikirjoituksesta, mutta suostui rooliin koska pääsisi näyttelemään Bruce Willisin kanssa. Elokuvan kuvausten aikana March alkoi seurustella elokuvan tuottajan Carmine Zorrozan kanssa ja heidät vihittiin kesällä 1993 lyhyessä seremoniassa, jossa todistajina olivat Bruce Willis ja silloinen vaimonsa Demi Moore. Pari erosi virallisesti vuonna 2001 asuttuaan eri osoitteissa jo vuodesta 1997 asti.

Toistaiseksi viimeisen roolityönsä March teki vuonna 2013 fantasiaelokuvassa Jack the Giant Killer.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Janelle Redhead
**Janelle Redhead** (s. 27. joulukuuta 1989 St. George’s, Grenada) on grenadalainen pikajuoksija. Hänen ennätyksensä 100 metrin juoksussa on Ottawassa 20. kesäkuuta 2008 tehty 11,65 ja 200 metrillä El Pasossa 16. huhtikuuta 2011 juostu 22,91 sekuntia.

Redhead otti pronssimitalin 200 metrin juoksussa yleisurheilun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2008 ajalla 23,52. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli mukana naisten 200 metrillä. Redhead sijoittui omassa alkuerässään kolmanneksi tuloksella 23,08 ja selviytyi semifinaaliin. Välierässä hänen aikansa oli 23,51, ja finaalipaikka jäi saavuttamatta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Redhead Janelle *IAAF.org*. IAAF. Viitattu 13.8.2012. (englanniksi)
2. ↑  Janelle Redhead  2012. The London Organising Committee of the Olympic Games and Paralympic Games Limited.  Arkistoitu 13.8.2012. Viitattu 13.8.2012. (englanniksi)
3. ↑  Janelle Redhead – Events and results  2012. The London Organising Committee of the Olympic Games and Paralympic Games Limited.  Arkistoitu 12.8.2012. Viitattu 13.8.2012. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Tero Kalliomäki** on suomalainen muusikko, jonka instrumentteja ovat kitara ja jouhikko.

Kalliomäki tunnetaan Yearning-yhtyeen alkuperäisenä kitaristina jossa hän vaikutti vuosina 1994–1999 sekä Saattueen kitaristina ja pääasiallisena biisintekijänä. Lisäksi hän on tehnyt Ines Lukkasen kanssa musiikkia yhtyeiden Embassy Of Silence ja Uinuos nimissä ja esiintynyt Ineksen kanssa myös duona.

Lisäksi Kalliomäki soittaa sähköjouhikkoa omassa Kallomäki-musiikkiprojektissa. Hän on itse rakentanut oman sähköjouhikon. Kallomäki on julkaissut pari albumia.

Kalliomäki aloitti tulevan sooloalbumin tekemisen josta on julkaistu singleinä muun muassa Kiirasnuotit.

Kalliomäellä on myös oma KillHill-studio, jossa osa julkaisuista on äänitetty.

Yhtyeet
-------

* Consumed (80- ja 90-luvuilla)
* Yearing (1994-1999)
* Saattue
* Embassy Of Silence
* Uinuos
* Kallomäki

Lähteet
-------

1. ↑  Metallimuusikot tarttuivat akustisiin perinnesoittimiin – tuloksena folkbändi Uinuos *Aamuposti*.  9.1.2019. Viitattu 6.1.2021.
2. ↑  Kallomäki julkaisi "Immensuo"–musiikkivideon *Metalliluola*.  6.2.2020. Viitattu 6.1.2021.
3. ↑  Kalliomäki julkaisi singlen ja videon "Kiirasnuotit" *Metalliluola*.  13.7.2023. Viitattu 5.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tero Kalliomäki Discogsissa
* Tero Kalliomäen sävellyksiä Fono-äänitetietokannassa
William Kemmler
**William Kemmler** (9. toukokuuta 1860 – 6. elokuuta 1890) oli ensimmäinen sähkötuolilla teloitettu henkilö. Hänet teloitettiin Auburnin kaupungissa New Yorkin osavaltiossa.

Kemmler murhasi aviovaimonsa kirveellä 29. maaliskuuta 1889. Hänet tuomittiin murhasta 10. toukokuuta ja kuolemantuomio annettiin kolme päivää myöhemmin. Kemmlerin lakimiehet vetosivat siihen, että sähkötuoli olisi liian julma ja epätavallinen rangaistus, mutta Yhdysvaltain korkein oikeus hylkäsi valituksen.

Teloitusaamuna 6. elokuuta 1890 Kemmlerin nähtyä tuolin hän sanoi: "Miehet, toivotan teille onnea. Olen varma, että saan hyvän paikan, ja olen valmis". Todistajien mukaan Kemmler ei huutanut, itkenyt tai vastustellut millään tavoin. Ensimmäinen sähköistys kesti 17 sekuntia, jolloin häneen johdettiin 1000 volttia, jonka uskottiin olevan riittävä määrä luomaan sydämenpysähdys. Tämän jälkeen Kemmlerin huomattiin vielä olevan elossa, ja häntä sähköistettiin uudestaan 2000 voltilla, joka tuhosi hänen verisuonensa. Koko teloitus kesti yhteensä noin kahdeksan minuuttia, jonka jälkeen todistajat kommentoivat tapahtumaa "kauheaksi näyksi" ja "paljon pahemmaksi kuin hirttäminen".

Lähteet
-------

1. ↑  ‘Great God, he is alive!’ The first man executed by electric chair died slower than Thomas Edison expected. *Washington Post*.  28.4.2017. Viitattu 27.9.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Vesa Toikka** (s. 10. helmikuuta 1968) on suomalainen entinen pesäpalloilija ja nykyinen pelinjohtaja. Toikka edusti pelaajaurallaan Superpesiksessä Manse PP:tä, Jyväskylän Kiriä, Haminan Palloilijoita ja Imatran Pallo-Veikkoja. Hän pelasi yhden Itä–Länsi-ottelun vuonna 1998. Toikka pelasi 254 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhdeksän kunnaria ja 92 tavallista juoksua, toi 98 juoksua ja keräsi 761 kärkilyöntipistettä. Toikka pelasi kaksi Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja neljä tavallista juoksua, toi yhden juoksun ja keräsi 11 kärkilyöntipistettä. Toikka pelasi 22 Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja kahdeksan tavallista juoksua, toi 15 juoksua ja keräsi 75 kärkilyöntipistettä.

Toikka on toiminut Ykköspesiksessä Haminan Palloilijoiden pelinjohtajana. Syyskuussa 2022 Superpesiksessä pelaava Imatran Pallo-Veikot ilmoitti, että Toikka on nimetty joukkueen pelinjohtajaksi kaksivuotisella sopimuksella.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Shanne Braspennincx** (s. 18. toukokuuta 1991 Turnhout, Belgia) on alankomaalainen ratapyöräilyn olympiavoittaja.

Braspennincx voitti vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa kultaa keirinissä 0,061 sekunnin erolla Ellesse Andrewsiin. Hän sijoittui samoissa kilpailuissa joukkuesprintissä neljänneksi ja eräajossa seitsemänneksi.

MM-kilpailuissa Braspennincx on saavuttanut hopeaa keirinissä 2015 ja joukkuesprintissä 2018. Hän on sijoittunut keirinissä lisäksi viidenneksi 2017, 2018 ja 2019, kuudenneksi 2022 sekä seitsemänneksi 2021, eräajossa kuudenneksi 2018, seitsemänneksi 2021 ja yhdeksänneksi 2020 sekä joukkuesprintissä neljänneksi 2022, viidenneksi 2015 ja 2019 ja kuudenneksi 2017.

Braspennincx saavutti Euroopan kisoissa 2019 hopeaa keirinissä ja pronssia joukkuesprintissä sekä sijoittui eräajossa neljänneksi. Hän on voittanut Euroopan-mestaruuden eräajossa ja joukkuesprintissä 2021. Hän on saanut EM-kilpailuissa lisäksi hopeaa joukkuesprintissä 2022, pronssia keirinissä 2014 sekä joukkuesprintissä 2014, 2017 ja 2019. Lisäksi hän on ollut keirinissä neljäs 2019 ja seitsemäs 2021, joukkuesprintissä neljäs 2013, 2016 ja 2018, eräajossa viides 2018, seitsemäs 2019 ja kahdeksas 2013 sekä 500 metrin aika-ajossa kuudes 2016.

Braspennincx voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden keirinissä ja joukkuesprintissä 2013 sekä sai pronssia joukkuesprintissä 2012.

Alankomaiden-mestaruuden hän on voittanut 500 metrin aika-ajossa 2019 sekä keirinissä 2013 ja 2019.

Braspennincx sai vuonna 2015 sydänkohtauksen oltuaan sairaalassa toipumassa kilpailussa potemastaan huonovointisuudesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Shanne Braspennincx *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Track Cycling - Shanne Braspennincx *the-sports.org*. Viitattu 10.10.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Shanne Braspennincx *cyclingarchives.com*. Viitattu 16.8.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Braspennincx comes back from heart attack to win keirin gold *5.8.2021*.  Arkistoitu 16.8.2021. Viitattu 16.8.2021. (englanniksi)
**Ajan Sana** oli Helsingissä vuosina 1930–1932 ilmestynyt sanomalehti, joka oli lapuanliikkeen tärkein äänenkannattaja. Liikkeen muita lehtiä olivat vuosina 1930–1931 ilmestyneet *Aktivisti*, *Fascisti*, *Sinimusta* ja *Lapuan päiväkäsky*.

*Ajan Sana* syntyi, kun kokoomuslaisen *Uuden Suomen* johtokunta teki lokakuussa 1930 lapuanliikkeen edustajien kanssa sopimuksen, jonka mukaan *Uuden Suomen* iltapäivälehtenä julkaistu *Iltalehti* lakkautettiin ja sen seuraajaksi perustettiin *Ajan Sana*, joka oli *Uudesta Suomesta* itsenäinen. Näin *Uusi Suomi* pääsi eroon taloudellisesti kannattamattomasta lehdestä ja lapuanliike sai oman sanomalehden pääkaupunkiin. Lapuanliikkeellä oli toukokuusta 1930 alkaen ollut äänenkannattajanaan *Aktivisti*-niminen lehti, mutta se ilmestyi vain kahdesti kuukaudessa. Kun *Iltalehti* lakkasi ilmestymästä 1. marraskuuta 1930, sen tilalle tuli kuutena päivänä viikossa ilmestynyt *Ajan Sana*, jonka ensimmäinen näytenumero oli ilmestynyt jo 11. lokakuuta. Se jaettiin *Iltalehden* tilaajille vuoden 1930 loppuun asti. Uutta lehteä julkaisi Ajan Sana Oy, jonka osakkeenomistajina oli eri puolella Suomea asuneita lapuanliikkeen tukijoita. Sitä painettiin *Uuden Suomen* tytäryhtiön lehtipainossa.

*Ajan Sana* julisti ensimmäisessä näytenumerossaan ohjelmakseen kommunismin vastustamisen "kaikissa sen ilmestymismuodoissa". Lehden ensimmäisenä päätoimittajana toimi syksyyn 1931 asti Emerik Olsoni. Hänen jälkeensä tehtävässä toimi everstiluutnantti Arne Somersalo. Päätoimittajan apulaisena oli J. W. Tuura. Sekä Somersalo että Tuura kirjoittivat lehteen myös pakinoita. Lehti lakkautettiin Mäntsälän kapinaa koskeneiden kirjoitustensa vuoksi oikeusministeriön vaatimuksesta kahdeksi kuukaudeksi 1. maaliskuuta – 29. huhtikuuta 1932. Jyrkkää linjaa edustanut Somersalo joutui eroamaan päätoimittajan tehtävästä syksyllä 1932 linjaerimielisyyksien vuoksi vuorineuvos Petter Forsströmin ilmoitettua, että varakkaat tukijat eivät jatkaisi lehden rahoitusta ellei Somersalo eroaisi. Valtioneuvosto lakkautti *Ajan Sanan* uudelleen kuukaudeksi 15. lokakuuta alkaen tasavallan suojelulain nojalla. Lehden oli tarkoitus vielä jatkaa ilmestymistään, mutta se päätettiinkin lakkauttaa taloudellisten vaikeuksien vuoksi.

*Ajan Sanan* seuraajaksi perustettiin marraskuussa 1932 *Ajan Suunta*, uuden Isänmaallisen Kansanliikkeen äänenkannattaja. Somersalo palkattiin myös sen päätoimittajaksi.

Sanonta "jäljet johtavat sylttytehtaalle" on saanut alkunsa *Ajan Sanassa* julkaistusta uutisotsikosta, joka koski niin sanottua Tattarisuon tapausta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aarni Virtanen: *"Toimikaa, älkää odottako" – Vihtori Kosolan puheiden muutokset 1929–1936*, s. 45. Jyväskylä studies in humanities 271. Jyväskylän yliopisto, Jyväskylä 2015.
2. 1 2 3 4 5  Reijo Perälä: *Lapuan liike ja sanan mahti*, s. 34, 57–59, 160, 326. Pohjois-Suomen historiallinen yhdistys, Rovaniemi 1998.
3. ↑  Petteri Riikonen: Tattarisuon mysteeri tihkui mustaa magiaa Yle 30.4.2015. Viitattu 6.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* *Ajan Sanan* kaikki numerot digitoituina Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Shankill** (iiriksi *Seanchill*) on Irlannin pääkaupungin Dublinin esikaupunki Dún Laoghaire–Rathdownin hallinnollisessa kreivikunnassa Dublinin keskustan kaakkoispuolella Irlanninmeren rannikolla. Shankillin kolmen vaalipiirin (Shankill-Rathmichael, Shankill-Rathsallagh ja Shankill-Shanganagh) yhteenlaskettu väkiluku on 13 937 asukasta (vuonna 2011) ja pinta-ala 18,90 neliökilometriä.

Suuri osa Shankillin asukkaista on omakoti- tai rivitaloissa asuvia lapsiperheitä. Shankillista on hyvät yhteydet Dublinin keskustaan DART-junalla. Esikaupunkia ei tule sekoittaa Belfastin Shankilliksi kutsuttuun alueeseen (Shankill Road), joka on tullut tunnetuksi Pohjois-Irlannin levottomuuksien vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Population of each province, county, city, urban area, rural area and electoral division, 2006 and 2011 Central Statistics Office. Viitattu 24.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Shankill** Wikimedia Commonsissa
**Itägootit** eli **ostrogootit** olivat gootteihin kuulunut kansa, joka vaikutti Euroopassa kansainvaellusten aikaan ja hallitsi Italiaa vuosina 493–553. Toinen samaan aikaan vaikuttanut merkittävä goottikansa olivat visigootit.

Itägootit samastetaan usein greuthungeihin eli gootteihin, jotka elivät 300-luvulla nykyisen Ukrainan alueella. Visigootit on vastaavasti tapana samastaa lännempänä eläneisiin tervingeihin. Tämä on kuitenkin harhaanjohtavaa, sillä itägootit eivät varsinaisesti esiintyneet omana ryhmänään ennen 400-lukua. Greuthungien kuningaskunta ulottui Dnestriltä lännessä Donille idässä sekä Mustaltamereltä etelässä aina Pripetin soille pohjoisessa. Idästä tulleet hunnit hyökkäsivät 370-luvulla greuthungien asuinalueelle, jolloin sekä greuthungeja että tervingejä alkoi paeta länteen Rooman valtakunnan alueelle. Vaelluksen syinä saattoivat olla myös väestönkasvu, heikentyneet elinolot ja goottien keskinäiset valtataistelut. Greuthungien kuningas Ermanarik teki tiettävästi itsemurhan, minkä jälkeen hunnit alistivat aloilleen jääneet gootit vasalleikseen ja liittolaisikseen.

Itägootit ilmaantuivat 400-luvun puolivälissä Rooman liittolaisiksi Pannoniaan. Hunnivaltakunnan romahdettua 450-luvun puolivälissä itägootit ja eräät muut heimot täyttivät Illyricumin alueelle syntyneen valtatyhjiön. Itägoottien johtoon nousi Amal-suku ja siihen kuuluneet veljekset Theodemir, Valamir ja Vidimir. Heidän jälkeensä itägoottien kuninkaaksi tullut Theodemirin poika Teoderik Suuri johdatti kansansa ensin vuosiksi 475–488 Moesiaan ja sen jälkeen Italiaan, jossa Länsi-Rooman valtakunta oli lakannut olemasta. Teoderik julistautui vuonna 493 Italian kuninkaaksi ja perusti Itägoottien valtakunnan. Itägootit muodostivat tämän jälkeen Italiassa hallitsevan sotilasluokan, jonka valta nojasi vanhan roomalaisen yläluokan tukeen. Teoderik omaksui myös roomalaisen oikeuden ja monia roomalaisten tapoja. Itägootit olivat areiolaisia kristittyjä, kun taas pääosa heidän alamaisistaan Italiassa oli nikealaisia.

Teoderikin kuoltua vuonna 526 hänen kuningaskuntansa muuttui epävakaammaksi. Itä-Rooman valtakunta kukisti lopulta Itägoottien valtakunnan vuosina 535–554 käydyssä goottisodassa. Sodan päätyttyä tappioon goottien sallittiin vapaasti poistua Italiasta. Itägootit katosivat tämän jälkeen kansakuntana, eikä Italiasta tunneta gootinkielisiä tekstejä vuoden 554 jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maijastiina Kahlos: *Roomalaiset ja barbaarit*, s. 124–125, 128, 130, 163. Otava, Helsinki 2020.
2. 1 2 3 4 5 6  Ostrogoth (englanniksi) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 13.12.2021.
3. 1 2 3 4 5  Kahlos 2020, s. 192–203.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ostrogootit** Wikimedia Commonsissa
Koko faarao Tutankhamonin haudan sisältö, kuten kuvan kuolinnaamio, siirretään uuteen museoon.
**Suuri egyptiläinen museo** on Gizaan, Egyptiin rakenteilla oleva muinaisen Egyptin muinaismuistoja esittelevä museo. Museosta tulee valmistuttuaan maailman suurin egyptologinen museo. Museoon sijoitetaan yli 100 000 muinaisegyptiläistä esinettä, joista osa ei ole koskaan aiemmin ollut näytteillä.

Uusi museo päätettiin rakentaa, koska Kairon egyptiläinen museo oli käynyt liian ahtaaksi, eikä näytteillä voitu pitää kuin osaa sen esineistä. Museon kansainvälinen suunnittelukilpailu järjestettiin vuonna 2002, ja sen voitti irlantilainen Heneghan Peng -arkkitehtiyritys. Rakennusprojekti käynnistyi vuonna 2005.

Museon rakennustyöt alkoivat maaliskuussa 2012 ja sen odotettiin alun perin valmistuvan elokuussa 2015. Uudemman aikataulun mukaan museo oli tarkoitus avata osittain toukokuussa 2018 ja kokonaan vuonna 2020.

Marraskuussa 2018 uusi museo oli 70-prosenttisesti valmis. Museoon siirrettiin marraskuun 2018 alussa muun muassa Tutankhamonin kuolinnaamio ja hautaan kuuluvaa esineistöä 11 esineen verran ja kokonaisuudessaan 614 eri esinettä. Kokonaan museon on nyt tarkoitus avautua vuonna 2022.

Museorakennuksen lattiapinta-alaksi tulee 133 tuhatta neliömetriä ja koko tontin pinta-ala on 470 tuhatta neliömetriä. Museon rakentamiskuluiksi on arvioitu 500 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Yli puolet kuluista rahoitetaan japanilaisilla lainoilla.

Museo sijaitsee kahden kilometrin päässä Gizan pyramideista. Sen edustalle sijoitetaan valtava Ramses II:n patsas, ja sen julkisivuna on 600-metrinen läpikuultava muuri.

Lähteet
-------

1. ↑  ROR Data, 16. helmikuuta 2023, V1.19 painos (DOI 10.5281/ZENODO.7644942)View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3  Digby Lidstone: Egyptian Grand Museum worthy of the Pharaohs  20.7.2009. The National. Viitattu 22.3.2013.
3. 1 2 3  Construction begins of Japan-backed Egyptian museum  15.3.2012. The Japan Times. Viitattu 22.3.2013.
4. 1 2 3  Project overview The Grand Egyptian Museum.  Arkistoitu 23.7.2013. Viitattu 22.3.2013.
5. 1 2  Overview The Grand Egyptian Museum.  Arkistoitu 19.10.2018. Viitattu 22.3.2013.
6. ↑  Historical Background The Grand Egyptian Museum.  Arkistoitu 4.2.2013. Viitattu 22.3.2013.
7. ↑  Great Museum to be inaugurated in May 2018  10.5.2015. Egypt Independent. Viitattu 9.7.2015.
8. 1 2  Egypt today. 614 artifacts transferred from Egyptian Museum to GEM viitattu 2.12.2018
9. ↑  Egypt today: 240 artifacts transferred from Tahrir Museum to GEM viitattu 2.12.2018
10. ↑  Museum Building - Facade & Entrance The Grand Egyptian Museum.  Arkistoitu 6.3.2013. Viitattu 22.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suuri egyptiläinen museo**.
* Museon viralliset kotisivut The Grand Egyptian Museum.  Arkistoitu 22.2.2013. Viitattu 22.3.2013.
* The Grand Egyptian Museum Heneghan Peng Architects. Viitattu 22.3.2013.
**Thomas Baltzar** (n. 1630 Lyypekki – 24. heinäkuuta 1663 Lontoo) oli saksalainen viulisti ja säveltäjä.

Baltzar syntyi pitkään Lyypekissä vaikuttaneeseen muusikkosukuun. Hänen opettajiinsa kuului Johann Schop. Baltzar palveli viulistina kuningatar Kristiinan hovissa Ruotsissa viimeisinä kuukausina ennen tämän kruunusta luopumista. Tämän jälkeen hän palasi Lyypekkiin, jossa sai uuden työn vuonna 1655. Myöhemmin samana vuonna Baltzar lähti Englantiin, jossa vietti loppuikänsä palaamatta enää mantereelle. Syyskuussa 1656 hän oli yksi muusikoista, jotka laativat ensimmäiseksi uskotun englantilaisen oopperan, *The Siege of Rhodesin*. William Davenantin librettoon tehdyn oopperan säveltämiseen osallistuivat useat henkilöt, joihin kuuluivat myös Matthew Locke ja Henry Lawes.

Baltzar saavutti mainetta esiintymisillään viulistina Englannissa ja pääsi lopulta työhön soittajana Kaarle II:n palveluksessa. Hänen kirjoitettiin kuolleen hieman yli 30-vuotiaana sairastettuaan kuppaa ja kärsittyään alkoholiriippuvuudesta. Baltzar haudattiin Westminster Abbeyyn 27. heinäkuuta 1663. Hänen työnsä viulistina saavutti sellaisten kirjoittajien kuin John Evelynin ja Anthony Woodin suosion osakseen.

Baltzarin 1600-luvulla painettu sävellystuotanto kattaa 17 kappaletta, jotka ilmestyivät vuonna 1684 John Playfordin julkaisussa *The Division Violin*. Myös kuuden muun teoksen (mm. Sonaatti kolmelle viululle C-duurissa) käsikirjoitukset säilyivät.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Baltzar Westminster Abbey
2. 1 2 3 4  Thomas Baltzar AllMusic

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Mykeneläinen lähde** on nimitys, jota käytetään eräästä Ateenan Akropolis-kukkulan pohjoisrinteellä sijainneesta lähteestä ja siihen liittyneestä kaivorakennelmasta Kreikassa. Kaivo on ajoitettu mykeneläiselle ajalle 1200-luvulle eaa. Se oli mykeneläisen Ateenan merkittävimpiä lähteitä ja mahdollisti Akropoliin käyttämisen linnavuorena.

Lähde sijaitsi Akropoliin kallion luonnonhalkeamassa noin 40 metrin syvyydessä. Lähteelle kulki ylhäältä Akropoliilta salaiset portaat, jotka saivat alkunsa Arrheforeionin luoteiskulmalta. Ne oli tehty osittain puusta ja osittain kivestä. Portaiden alapäässä oli kaivanto tai tunneli, jonka syvyys oli kahdeksan metriä ja leveys yläpäästä 2 metriä ja alapäästä 4 metriä. Portaat ja tunneli saattoivat olla käytössä myös Arrheforia-juhlassa, jossa arrheforoi-tytöt kulkivat kukkulalta alas lähteelle sekä mahdollisesti Afroditen ja Eroksen pyhäkölle tai jollekin toiselle pyhäkölle niitä pitkin.

Kaivosta on tehty keramiikkalöytöjä, joiden perusteella sen rakentaminen on voitu ajoittaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Μυκηναϊκή Κρήνη Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 25.4.2016. Viitattu 4.4.2016.
**Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen ennallistettu kirkko** (engl. *The Restoration Church of Jesus Christ of Latter Day Saints*) on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Liikkeen päämaja on Independencessä, Missourissa. Se perustettiin 6. huhtikuuta 1991. Liikkeen perustajina oli joukko Kristuksen yhteisön (tuolloisen Reorganisoidun myöhempien aikojen Jeesuksen Kristuksen kirkon) jäseniä, jotka vastustivat kirkkonsa teologista liberalismia. Ratkaiseva tekijä oli Reorganisoidun kirkon päätös avata pappeuden virat myös naisille.

Ennallistetun kirkon historia ulottuu jo vuoteen 1981, jolloin joukko Reorganisoidun kirkon teologiseen kehitykseen tyytymättömiä vanhimpia perusti Independencessä epävirallisen "lauantai-illan opintopiirin", jossa tutkittiin pyhiä kirjoituksia ja analysoitiin kriittisesti Reorganisoidun kirkon kehitystä. 1980-luvun kuluessa tuhannet Reorganisoidun kirkon linjauksiin tyytymättömät jättivät kirkon ja perustivat omia seurakuntiaan tai opintopiirejä. Myös useita kirkon seitsenkymmeniä, korkeita kirkon virkailijoita, oli tässä joukossa.

Ennallistetun kirkon syntyhistoriaan vaikutti seitsenkymmen M. Norman Page, joka kertoi saaneensa Jumalalta uuden kirkon perustamista koskevia ilmoituksia. Hän organisoi Reorganisoituun kirkkoon tyytymättömät seitsenkymmenet yhtenäiseksi ryhmäksi ja selitti, että Jumala oli kutsunut nämä perustamaan uuden kirkon opillisesti eksyneen Reorganisoidun kirkon tilalle. 6. huhtikuuta 1991 tämä ryhmä tukijoineen piti konferenssin, joka selitti, että Reorganisoitu kirkko oli "järjestyksettömässä tilassa" ja poikennut pois Jumalan sanan totuudesta. Sen tilalle piti järjestää uusi kirkko, Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen ennallistettu kirkko.

Vuonna 1993 Marcus Juby nimettiin ja erotettiin kirkon ensimmäiseksi presidentiksi. Hän piti tätä virkaa hallussaan aina eroamiseensa vuonna 2001. Hänen seuraajakseen valittiin Mark Evans. 

Independencen lisäksi kirkolla on nykyään seurakuntia Atlantassa Georgiassa, Boisessa Idahossa, Wichitassa Kansasissa, Richmondissa Missourissa, Charlestonissa Etelä-Carolinassa sekä La Porte ja River Oaksissa Texasissa.

Opillisesti Ennallistettu kirkko tunnustautuu hieman muokattuihin mormonismin uskonkappaleisiin. Se tunnustaa uskoa jumaluuden kolmeen persoonaan, Isään, Poikaan ja Pyhään Henkeen, Kristuksen lunastusuhriin sekä pelastukseen uskosta ja kuuliaisuudesta evankeliumin pyhille toimituksille. Lisäksi oppi perisynnistä kiistetään. Kirkko selittää itsellään olevan saman virkajärjestyksen kuin apostolien aikana. Tähän kuuluu myös, että naisia ei voida vihkiä pappeuden virkoihin.

Kirkko tunnustaa opin lähteiksi neljä pyhää kirjoitusta, Raamatun, josta käytetään Joseph Smithin Innoitettua raamatunkäännöstä, Mormonin kirjan, Oppi ja liitot -kirjan ilmestyksistä 144 ensimmäistä sekä muissa yhteisöissä tuntemattoman Palautuksen ilmoituksia (engl. *Restoration Revelations*), joka sisältää kirkon perustamisvaiheessa saatuja ilmoituksia Jumalalta. Näitä on nykyisessä versiossa 36.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkon virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mystraksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Μυστρά, *Archaiologikó Mouseío Mystrá*) on arkeologinen museo Mystraksen arkeologisen alueen yhteydessä Spártin kunnassa Kreikassa. Se esittelee alueelta löydettyä pääosin bysanttilaisaikaista esineistöä.

Museo on perustettu vuonna 1952. Se toimii Mystraksen katedraalin (*Metropolis*) eli Pyhän Demetrioksen katedraalin yhteydessä olevassa kaksikerroksisessa rakennuksessa kirkon pohjoispuolen sisäpihan länsisiivessä. Esineitä on myös ulkotiloissa sisäpihalla. Museon perusti Nikólaos Drandákis. Itäsiivessä oli epävirallinen ranskalaisen bysantintutkija Gabriel Millet'n perustama museo jo 1800-luvulla. 1900-luvun alkupuolella kokoelmaa laajennettiin Spartan piispan Theóklitos Minópouloksen kokoelmilla. Museo uudistettiin vuonna 2001.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu Mystraksen kirkkojen ja luostareiden veistoksia ja muita koristeosia, ikoneita, seinämaalausten osia, keramiikkaa, pronssiesineitä, bysanttilaisia ja venetsialaisia rahoja, koruja, kankaita sekä muuta alueelta löydettyä esineistöä. Museo esittelee myös Mystraksen merkitystä kaupunkina sekä muun muassa sen ja läntisen kulttuurin välisiä suhteita ja vaikutteita.

Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa Aleksanteri Suurta esittävä marmorireliefi, joka oli Perivléptoksen luostarin kirkon lattiassa, noin ajalta 1350–1400; samoin Perivléptoksen kirkosta ja samalta ajalta peräisin oleva valtaistuimella istuvaa Kristusta esittävä proskynetarion-ikoni; Pantánassan luostarin kirkon ikonostaasin osat, joista toinen esittää evankelista Johanneksen symbolia kotkaa evankeliumikirjan kanssa; Hagia Sofian kirkosta löydetty ylhäisen naisen, mahdollisesti Cleofa Malatesta da Pesaron, despootti Theodoros II Palaiologoksen puolison muumio, asu ja hiuspalmikko; kotkaa ja jänistä esittävä marmorinen reliefi 1000–1100-luvuilta; sekä Pyhän Paraskevan kappelin seinämaalausten osat 1300-luvulta.

* Aleksanteri Suurta esittävä reliefi, n. 1350–1400.Aleksanteri Suurta esittävä reliefi, n. 1350–1400.
* Valtaistuimella istuva Kristus, n. 1350–1400.Valtaistuimella istuva Kristus, n. 1350–1400.
* Käsikirjoituskoodeksi.Käsikirjoituskoodeksi.
* Reliefi.Reliefi.
* Mystraksen muumion asun jäänteet.Mystraksen muumion asun jäänteet.
* Mystraksen muumion asun rekonstruktio.Mystraksen muumion asun rekonstruktio.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Μυστρά: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 28.11.2016.
2. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Μυστρά: Εκθέσεις Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 28.11.2016.
3. 1 2  Archaeological Museum of Mystras *Explore Sparta*.  Arkistoitu 4.10.2016. Viitattu 28.11.2016.
4. ↑  Archaeological Museum of Mystras *Greek Travel Pages*. Viitattu 28.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mystraksen arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Mäntyharjun Virkistys** on vuonna 1920 perustettu urheiluseura, johon kuuluu useita eri urheilulajeja. Jäseniä seuralla on noin 700.

Historiaa
---------

Aluksi lajivalikoima painottui hiihtoon ja yleisurheiluun, vähitellen mukaan tuli myös pesäpallo. 1960-luvulla Virkistys erikoistui palloilun yleisseuraksi, Mäntyharjun Urheilijat -50 keskittyi muihin lajeihin. Lajivalikoima lisääntyi jääkiekolla ja koripallolla. Pesäpallo oli kohonnut paikkakunnan suosituimmaksi palloilulajiksi. 1970-luvulla mukaan tulivat myös tennis ja lentopallo, joista jälkimmäinen sai erityisen hyvän vastaanoton. Myöhemmin pesäpallo, jääkiekko ja lentopallo vakiinnuttivat asemiaan hyvän juniorityön ansiosta. Myöhemmin jääkiekon paikan on vallannut salibandy ja mukaan on tullut myös aerobic. MU-50 yhdistyi Virkistyksen kanssa ja näin ollen esimerkiksi yleisurheilu on MäVin toiminnan alaista.

Menestys
--------

Lentopallossa vuonna 2007 saavutettiin Suomenmestaruus C-pojissa ja B-tytöt ovat sijoittuneet kaksi kertaa SM-hopealle. MäVittärien valmentaja Timo Ripatti palkittiin Suomen Juniori valmentajana vuonna 2008. Yleisurheilussa Mäntyharjua edustaa urheilija Veera Louhivuori, joka edustaa sekä yleisurheilussa että lentopallossa maajoukkuetta. Mäntyharjun Virkistyksessä panostetaan lasten ja nuorten liikkumiseen ja ohjaukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Mäntyharjun Virkistys (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Soudussa** kilpailtiin **Rio de Janeiron 2016 kesäparalympialaisissa** 3:tta kertaa. Kilpailut käytiin 9.–11. syyskuuta. Eri kilpailumuotoja oli yhteensä neljä. Kilpailut käytiin Lagoa Rodrigo de Freitaksessa.

Mitaliyhteenveto
----------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Ei käytyjä kilpailuja* |

Kilpailut ja mitalistit
-----------------------

Kaikki matkat ovat 1 000 metriä. Luokassa LTA soutavat sellaiset urheilijat, jotka voivat käyttää jalkojaan, käsiään ja keskivartaloa. Samoin he voivat käyttää liukuistuinta. Tällaisia urheilijoita ovat muun muassa sellaiset, joilta on amputoitu jalkaterä tai sormia. LTA luokassa kilpailevat myös näkövammaiset. TA luokassa kilpailevat sellaiset soutajat, jotka eivät pysty käyttämään liukuistuinta, mutta pystyvät käyttämään käsiään ja keskivartaloaan soutamiseen. AS luokassa soutajien kyky käyttää jalkoja ja keskivartaloa on minimaalinen. He voivat käyttä vain käsiään ja olkapäitään soutamiseen. AS luokassa urheilevat muun muassa selkäydinvammaiset. Nelikkokilpailu on sekajoukkuekilpailu.

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miesten yksikkö AS*tiedot* |  |  |  |
| Naisten yksikkö AS*tiedot* |  |  |  |
| Miesten pariairokaksikko TA*tiedot* |  |  |  |
| Nelikko LTA *tiedot* |  |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑  Paralympic Schedule rio2016.com.  Arkistoitu 20.9.2016. Viitattu 7.9.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Rowing rio2016.com.  Arkistoitu 22.9.2016. Viitattu 7.9.2016. (englanniksi)
3. ↑  Soutu Paralympiakomitea.  Arkistoitu 30.8.2016. Viitattu 7.9.2016.
Kronprinzenpalais vuonna 2011.
**Kronprinzenpalais** ("Kruununprinssinpalatsi") on Berliinin keskustassa Unter den Linden -puistokadun varrella sijaitseva rakennus. Se sijaitsee osoitteessa Unter den Linden 3, vastapäätä Zeughausia.

Palatsi rakennettiin alkujaan vuosina 1663–1669 kamarisihteeri Martizin asunnoksi. Vuosina 1706–1732 se toimi Berliinin kuvernöörin virka-asuntona. Vuonna 1732 rakennus muutettiin kruununprinssi Fredrikin ja hänen vaimonsa asunnoksi, ja se toimi sen jälkeen kulloisenkin Preussin kruununprinssin asuntona pääkaupungissa. Kuningas Fredrik Vilhelm III asui siellä myös koko hallitsijakautensa, ja tuona aikana rakennus tunnettiin kuninkaallisena palatsina (*Königliches Palais*). Lisää suuria muutoksia toteutettiin vuosina 1856–1857 Heinrich Strackin suunnitelmien pohjalta. Rakennus palveli kruununprinssin asuntona aina monarkian lakkauttamiseen vuonna 1918 saakka. Seuraavana vuonna se luovutettiin Berliinin kansallisgallerian käyttöön ja sinne sijoitettiin kansallisgallerian modernin taiteen osasto.

Alkuperäinen rakennus tuhoutui toisessa maailmansodassa. Se jälleenrakennettiin vuosina 1968–1970. Sisätiloista tehtiin modernit. Rakennus toimi sen jälkeen Itä-Saksan valtion vierastalona. Saksojen yhdistymissopimus allekirjoitettiin tässä rakennuksessa vuonna 1990. Nykyään Kronprinzenpalaisissa järjestetään näyttelyitä ja teatteriesityksiä.

Vuosina 1810–1811 rakennettu kulkusilta yhdistää Kronprinzenpalaisin vieraiseen Prinzessinenpalaisiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kronprinzenpalais (Arkistoitu – Internet Archive) Denkmale in Berlin: Denkmaldatenbank. Viitattu 26.7.2014. (saksaksi)
2. 1 2  Kronprinzenpalais Berlin.de (Internet Archive). Viitattu 26.7.2014. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kronprinzenpalais** Wikimedia Commonsissa
**Kronikka** (lat. *Chronica*) oli Cornelius Nepoksen kirjoittama kronikkamuotoinen maailmanhistorian tiivistelmä. Se ei ole säilynyt nykyaikaan.

Nepos kirjoitti *Kronikka*-teoksen joskus ennen vuotta 54 eaa. Catullus sanoo runojensa esipuheessa, jossa omistaa teoksensa Nepokselle, tämän olleen ensimmäinen roomalainen, joka laati oppineen maailmanhistorian. Nepoksen teos perustui kreikkalaisiin esikuviin.

Teos koostui kolmesta kirjasta ja ulottui taruajasta oletettavasti aina Nepoksen omaan aikaan saakka. Elämäkertateostensa, kuten *Kuuluisia miehiä* -teoksen, tavoin Nepos käsitteli siinä valtiohistorian lisäksi myös muun muassa kirjallisuuden historiaa. Teoksen sisällöstä saa jonkinlaisen kuvan Ausoniuksen, Aulus Gelliuksen ja Solinuksen tekemistä lainauksista.

Cicero ja muut aikalaiset käyttivät teosta paljon hyväkseen. Se sai myös lukuisia jäljittelijöitä, joihin kuuluvat muun muassa Atticus ja joku Scribonius Libo -nimisistä henkilöistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Suolahti, Jaakko: "Cornelius Nepoksen elämä ja teokset". Teoksessa Nepos, Cornelius: *Kuuluisia miehiä*, s. 6. Antiikin klassikot. Porvoo: WSOY, 1963.
2. 1 2  Smith, William: "Cornelius Nepos", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Ausonius: *Kirjeet* (*Epistulae*) xvi.
4. ↑  Aulus Gellius: *Attikan öitä* 17.21.3, 8, 24.
5. ↑  Solinus: *De mirabilibus mundi* 1.27, 44.1.