recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lily Pons 1930-luvulla.
**Alice Joséphine "Lily" Pons** (12. huhtikuuta 1898 – 13. helmikuuta 1976) oli ranskalais-yhdysvaltalainen koloratuurisopraano.

Pons syntyi Draguignan’ssa lähellä Cannesia ja opiskeli pianonsoittoa Pariisin konservatoriossa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän esiintyi sotilaille Pariisin sairaaloissa. Hän aloitti vuonna 1925 sopraano Dyna Beumerin rohkaisemana laulunopintonsa Albert de Gorostiagan johdolla. 

Pons teki menestyksekkään oopperadebyyttinsä Léo Delibesin *Lakméssa* Mulhousessa 1928. Impresario Giovanni Zenatello tutustui häneen ja vei hänet New Yorkiin tutustumaan Metropolitan-oopperan silloiseen johtaja Giulio Gatti-Casazzaan. 3. tammikuuta 1931 Yhdysvalloissa ennestään tuntematon sopraano teki Metropolitan-debyyttinsä Lucian roolissa Gaetano Donizettin *Lucia di Lammermoorissa*. 

Pons osoittautui välittömäksi menestykseksi ja hän toimi Metropolitan-oopperan sopraanona peräti kolmen vuosikymmenen ajan. Hänen yleisimmät roolinsa olivat Lucia, Lakmé, Gilda (Verdi: *Rigoletto*) ja Rosina (Rossini: *Sevillan parturi*). Viimeisessä esiintymisessään Metropolitan-oopperassa 14. joulukuuta 1960 hän tulkitsi "Caro nome" -aarian *Rigolettosta*.

Pons teki vierailevia esiintymisiä muun muassa Pariisin Opéra Garnierissa, Lontoon Covent Gardenissa, Brysselin La Monnaiessa ja Buenos Airesissa Teatro Colónissa sekä Chicagon ja San Franciscon oopperoissa. George Gershwin oli säveltämässä hänelle kappaletta, joka kuitenkin jäi kesken säveltäjän kuoltua aivokasvaimeen vuonna 1937.

Pons oli vuosina 1938–1958 naimisissa kapellimestari André Kostelanetzin kanssa. Vuonna 1940 Pons sai Yhdysvaltain kansalaisuuden. Hän sairastui haimasyöpään ja menehtyi sairauteensa Dallasissa 77 vuoden ikäisenä. Pons oli Légion d'Honneurin jäsen, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.

Lähteet
-------

1. ↑  Bassocantate (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  HWOF (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lily Pons** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Cyril Rootham
**Cyril Bradley Rootham** (5. lokakuuta 1875 – 18. maaliskuuta 1938) oli brittiläinen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja.

Rootham opiskeli antiikintutkimusta Cambridgen yliopiston St John’s Collegessa ja jatkoi opiskelua Royal College of Musicissa. Vuonna 1898 hän seurasi Walford Daviesia Hampsteadin Christ Churchin urkurina. Vuonna 1901 hänestä tuli St Asaph -tuomiokirkon urkuri, mutta hän palasi samana vuonna St John’s Collegeen, jonka musiikkijohtajana toimi vuosina 1901–1938. Rootham nosti Cambridgen yliopistossa työskennellessään esiin aikansa musiikkia ja johti muiden muassa Zoltán Kodályn, Arthur Honeggerin sekä Ildebrando Pizzettin teosten esityksiä. Lisäksi hän pyrki saamaan uutta näkyvyyttä Georg Friedrich Händelin ja Wolfgang Amadeus Mozartin unohduksiin jääneille teoksille. Roothamin johdolla opiskelivat muiden muassa Arthur Bliss, Armstrong Gibbs ja Patrick Hadley. Rootham kuoli 62-vuotiaana aivoverenkiertohäiriöön.

Musiikki
--------

Monet kriitikot ovat pitäneet Roothamin keskeisimpinä sävellyksinä hänen kuoroteoksiaan, joista osa on sävelletty a cappella -kuorolle ja osa orkesterin säestämälle kuorolle. Rootham sävelsi myös oopperan *The Two Sisters*. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu kamarimusiikkia ja kaksi sinfoniaa. Sinfonioista ensimmäinen on vuodelta 1932, mutta työ toisen sinfonian parissa jäi säveltäjältä kesken, joten sen viimeisteli ja orkestroi Patrick Hadley. BBC välitti teoksen ensimmäisen esityksen vuonna 1939.

Lähteet
-------

1. ↑  Cyril Rootham AllMusic, viitattu 11.7.2021
2. 1 2  Cyril Rootham The Choir of St John's College, Cambridge, viitattu 11.7.2021
3. ↑  Cyril Rootham British Music Collection, viitattu 11.7.2021
4. 1 2  Cyril Rootham MusicWeb International, viitattu 11.7.2021

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Maija Aino Tuulikki Ruoslahti** (o.s. Sihvola, s. 8. elokuuta 1939 Porvoo) on suomalainen sisustusarkkitehti ja kuvataiteilija. Hän on suunnitellut muun muassa Helsingin Kaupunginteatterin vuonna 1967 valmistuneen rakennuksen sisustuksen kalusteineen sekä huonekaluja ja kodin käyttöesineitä eri valmistajille.

Maija Ruoslahti valmistui sisustusarkkitehdiksi Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1962. Jo opiskeluvuosinaan hän pääsi Olli Borgin ansiosta suunnittelemaan Lilla Teaternin sisustusta. Valmistuttuaan hän työskenteli puolitoista vuotta Heikki Sirenin arkkitehtitoimistossa ja sitten seitsemän vuotta Timo Penttilän toimistossa. Pari vuotta 1960-luvun lopulla hän vietti Yhdysvalloissa suunnittelemassa erään lentoyhtiön pääkonttorin sisustusta. Hän perusti oman sisustusarkkitehtitoimiston vuonna 1970.

Maija Ruoslahden suunnittelemia esineitä ovat muun muassa 1970-luvun muhkeat sohvat Sopenkorpi Oy:lle ja Kalustokiilalle, 1980-luvun puukalusteet Maristo Oy:lle, vaateripustimet Décembrelle ja MK-Tresmerille sekä peilit Mäkisen Kuvastimelle.

Ruoslahti asuu Karjaalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taskinen, Rita (toim.): *Suomalainen design : kuka kukin on*, s. 275. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
2. 1 2 3 4  Hakala, Tanja: Sisustusarkkitehti Maija Ruoslahti matkasi katsomaan 51 vuotta sitten suunnittelemaansa sohvaa *Meillä kotona -sivusto, A-lehdet*.  7.8.2018. Viitattu 27.8.2021.
3. 1 2 3  Uusia aineistoja *Designarkisto, Elinkeinoelämän keskusarkisto Elka*.  1.6.2021.  Arkistoitu 27.8.2021. Viitattu 27.8.2021.
4. ↑  Lot 29, Maija Ruoslahti, Fauteuil mod. 2 - 1987 *artcurial.com*. Viitattu 28.8.2021.
5. ↑  2x Karhumuovi Maija Ruoslahti Plastic 17626 Decembre Hanger *etsy.com*.  Arkistoitu 27.8.2021. Viitattu 16.4.2023.
6. ↑  Moisio, Minna: Tunnetko kuvastimien kotimaiset klassikot? Tyrvääläinen perheyritys valmisti valtaosan Suomen peileistä *Maaseudun Tulevaisuus*.  22.08.2020. Viitattu 28.8.2021.
**Cyril Théréau** (s. 24. huhtikuuta 1983 Privas) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Fiorentinaa. Oikeajalkainen Théréau on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura
---

Théréaun uran ensimmäinen seura oli tuolloin Ranskan neljännellä sarjatasolla pelannut US Orléans, jota hän edusti vuodet 2004–2005 tehden kymmenessä ottelussa peräti 12 osumaa.

Tammikuussa 2005 hän siirtyi Ligue 2 -seura SCO Angersiin, jossa hän pelasi heinäkuuhun 2006 asti, jolloin kolmannelle sarjatasolle pudonnut Angers myi Théréaun Belgian Jupiler Pro Leaguen R. Charleroi SC:hon, jossa hän pelasi vain neljä ottelua, joissa syntyi kolme osumaa.

Elokuussa 2006, vain kuukauden Charleroi-jakson jälkeen Théréau siirtyi Romanian pääsarjan FC Steaua Bukarestiin. Théréau debytoi Steauan paidassa myös Mestareiden liigassa ja hän oli fanien suosikki. Hän edusti seuraa kauden 2006–2007 ajan ja teki 17 pelissä kymmenen osumaa.

Heinäkuussa 2007 Théréau palasi takaisin Belgiaan ja RSC Anderlechtin riveihin. Hän pelasi kauden aikana pääsarjassa 11 peliä, joissa syntyi vain yksi maali. Kevätpuoliskon kaudesta hän pelasi lainalla vanhassa seurassaan Charleroissa. Heinäkuussa 2008 Théréau siirtyi Charleroihin pysyvällä sopimuksella. Hän pelasi seurassa kausien 2008–2009 ja 2009–2010 aikana 66 peliä, joissa syntyi 17 osumaa.

Elokuussa 2010 Théréau siirtyi Italian Serie A:n Chievo Veronaan. Chievossa Théréau viihtyi neljä kautta pelaten seuran paidassa Serie A:ssa 126 peliä, joissa syntyi 24 maalia. Théréau oli koko Chievo-aikansa yksi seuran avainpelaajista.

Kesän 2014 siirtoikkunassa Théréau vaihtoi seuraa Italiassa, hän siirtyi Serie A -seura Udineseen. Udinesessa hän teki kaudella 2014–2015 Serie A:ssa kymmenen maalia, seuraavalla kaudella yksitoista ja kaudella 2016–2017 kaksitoista maalia. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi Fiorentinaan.

Lähteet
-------

* Cyril Théréau Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
MMORPG-pelin entiteettien tiedot ja niiden keskenäiset suhteet ER-mallina.
**ER-kaavio** tai **ER-malli** (engl. *Entity–Relationship model*) on entiteettien suhteita kuvaava malli, mutta yleisemmin sitä käytetään tietokantojen suunnittelussa ja mallintamisessa. ER-kaavion kehitti Peter Chen, ja se julkaistiin vuonna 1976. Chenin malli on laajimmin tunnettu, vaikka muita esitystapoja on ollut jo ennen Chenin versiota.

ER-kaavion tehtävä on kuvata tietorakenteita graafisessa muodossa.

Keskeisimpiä elementtejä ovat neliskulmaiset laatikot, jotka kuvaavat jotain kohdetta; luokkaa tai tietokannan taulua (eli entiteettiä). Jokaisella entiteetillä on myös ominaisuustietoja (attributteja), joita kuvataan ja eritellään ellipsin muodolla.

Attribuuttitiedoissa on useimmiten käytössä seuraava merkintätapa:

* Pääavaimet alleviivataan
* Ns. *heikon entiteetin* tunniste alleviivataan katkoviivalla
* Moniarvoinen attribuutti ympäröidään kahdella viivalla
* Muista attribuuteista johdettavat arvot ympäröidään katkoviivalla

Koska entiteetit ovat keskenään (käytännössä aina) erilaisissa suhteissa, kuvataan suhteita vinoneliön muotoisilla kuvioilla. Suhteen ohessa määritellään myös tietojen keskinäinen suhde (Esimerkiksi *yhden-suhde-moneen*: `1:n`). Suhteiden kuvaamiseen ei ole yhtä vakiintunutta tapaa, vaan merkintätavat vaihtelevat symboleista kirjaimiin ja numeroihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Tommi Lahtonen (tjlahton@mit.jyu.fi): Käsitteellinen mallintaminen (Entity-Relationship -kaaviot) - luento 2 - ITKY203 Henkilökohtaisen tiedonhallinnan perusteet *appro.mit.jyu.fi*. Viitattu 22.2.2017.
2. ↑  Tommi Lahtonen (tjlahton@mit.jyu.fi): Käsitteellinen mallintaminen (Entity-Relationship -kaaviot) - luento 2 - ITKY203 Henkilökohtaisen tiedonhallinnan perusteet *appro.mit.jyu.fi*. Viitattu 22.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **ER-kaavio** Wikimedia Commonsissa
Cyrix 486 DX 40MHz
Cyrix Cx486SLC
**Cyrix Cx486** oli Cyrixin ensimmäinen suoritin. Se julkaistiin toukokuussa 1992. Aikaisemmin Cyrix oli valmistanut matematiikkasuorittimia.

Cx486 oli seuraajansa Cyrix Cx5x86:n kanssa hybridisuoritin. Se sisälsi uuden sukupolven suorittimen ominaisuuksia (tässä tapauksessa Intel i486:n), mutta sopi edeltäjänsä suoritinkantaan (Intel 80386:n). Se käytti 25, 33 tai 40 megahertsin kellotaajuutta. Se sisälsi 486:n käskykannan sekä 1 kilotavu L1-välimuistia. Pienen välimuistin sekä hitaan 386:n väylän takia Cx486 ei pärjännyt Intelin tai AMD:n 486:lle nopeudessa. Sen etuna oli kuitenkin se, että sen rinnalle pystyi asentamaan 387-matematiikkasuorittimen, mikä paransi suorituskykyä.

Cx486 oli saatavana kahtena eri mallina: Cx486SLC ja Cx486DLC.

Intelin pudotettua oman mallistonsa hintoja Cyrix ei kyennyt enää myymään suoritinta tarpeeksi, joten se julkaisi 486:n kanssa yhteensopivan suorittimen 1993.

Cx486SLC
--------

Cx486SLC vastasi 80386SX:ää, eli siinä oli 16-bittinen ulkoinen väylä. Cx486SLC:tä käytettiin halvoissa PC-klooneissa sekä sen pienen virrankulutuksen takia kannettavissa tietokoneissa.

Cx486DLC
--------

Cx486DLC vastasi 80386DX:ää. Cx486DLC oli suosittu tietokoneharrastajien keskuudessa edullisen hintansa sekä kohtuullisen suorituskyvyn ansiosta.
**Entwicklungsring Nord** (suomeksi likimain: *Pohjoinen kehitysrengas*) oli vuonna 1961 perustettu saksalainen, Bremenissä sijainnut yhteisyritys, jonka osapuolet olivat Weser Flugzeugbau ja Focke-Wulf sekä Hamburger Flugzeugbau. Sen tavoitteena oli kehittää matkustajalentokoneita ja kantorakettien moottoreita. 

ERNO:n taival alkoi vuonna 1961: tuolloin suunniteltiin pieni suihkumatkustajakone Erno-61-4. Vuonna 1964 Weserflug ja Focke-Wulf fuusioituivat ja täten muodostui Vereinigte Flugtechnische Werke (VFW). Sen jälkeen tuon lentokoneen uudeksi nimeksi tuli VFW-614. 

Seuraava suunnitelma oli 40-paikkainen STOL-suihkumatkustajakone. Saksan liittovaltion tuella yhtiö pääsi täyteen vauhtiin vuonna 1966. Lentokoneen prototyypin rakentaminen alkoi elokuussa 1968. VFW ja alankomaalainen Fokker muodostivat tuolloin ylikansallisen holding-yhtiön, jolla Fokker tuli mukaan tähän yhteistyöhön.

Prototyyppi lensi 14. heinäkuuta 1971, mutta tuhoutui helmikuussa 1972. Yhtiö rakensi kaksi prototyyppiä lisää. Yhtiö sai kansallisia sertifiointeja vuosina 1974–1976. Valmistuksessa oli mukana myös Messerschmitt-Bölkow-Blohm sekä belgialaiset SABCA ja Fairey. 

Fokker-VFW-allianssi vaikutti negatiivisesti VFW-614:n myyntiin, koska Fokker myi omia sen kanssa kilpailevia lentokonetyyppejä. Koneita tehtiin kaikkiaan vain 19 kappaletta, ml. Luftwaffen ostamat. Saksan kansallinen rahoitusapu VFW:lle loppui ja siirtyi eurooppalaiselle Airbusille. 

ERNO pyrki myös rakentamaan Europa-kantoraketin kolmannen rakettivaiheen moottoria ELDO:lle 1960-luvun puolivälista 1970-luvun alkuun. Moottori ei toiminut millään koelennolla.

Euroopan avaruusjärjestö ESA tilasi vuonna 1974 ERNO-VFW Fokker’ilta (Zentralgesellschaft VFW-Fokker GmbH) Spacelabin. Spacelab oli STS-avaruussukkulan rahtiruumaan mahtuva eurooppalaisen miehitetyn laboratoriomoduuli. British Aerospace toimi sen alihankkijana. Saksa toteutti ja maksoi 53 prosenttia Spacelabin rakennustyöstä. Tämä loi perustan, jolla Bremenin tehtaat ovat tehneet ISS-avaruusaseman Columbus-moduulin.

Vuonna 1981 Messerschmitt-Bölkow-Blohm valtasi VFW-Fokkerin. 2000-luvulla ERNOn tehdas oli ensin osa EADS Space Transportation-yhtiötä, josta se siirtyi EADS Astriumin osaksi, kun vuoden 2004 lopulla kaavailtu Snecman ja EADS Space Transportationin fuusioaie ei toteutunut.

Lähteet
-------

1. ↑  tribute to the space shuttle ESA. Viitattu 15.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* VFW-Fokker Vfw 614 Regional jet (Arkistoitu – Internet Archive)
**Cyrtobagous salviniae** on pienikokoinen, vain 2,5 millimetriä pitkä kärsäkkäisiin kuuluva kovakuoriainen. Se elää pääasiassa kellusaniaisiin kuuluvalla *Salvinia molesta* -lajilla. Naaras munii kasvin silmuihin, josta toukat syövät itsensä juurakkoon tai lehtiruotiin. Laji pystyy tuottamaan noin kuukauden välein yhden sukupolven, jos ilman lämpötila ei laske alle 24 celsiusasteen. *C. salviniae* -kovakuoriaisia voi olla neliömetrin alueella 300 aikuista ja 900 toukkaa.

*C. salviniae* -kovakuoriaista on käytetty ainakin 13 trooppisessa maassa *Salvinia molestan* torjuntaan. Kasvi leviää todella helposti ja muodostaa vesistöihin tiheitä kasvustomattoja. Australialainen tutkimusvirasto CSIRO havaitsi 1980-luvun alussa, että *C. salviniae* hillitsee hyvin *S. molesta* -lajin kasvua. Virasto laski vuonna 1980 keinotekoiseen Moondarrajärveen kovakuoriaista. Järvi oli täysin kellusaniaisen peitossa, mutta vuoden 1981 puolivälissä kasvia oli enää siellä täällä. CSIRO onnistui poistamaan *C. salviniae* -kovakuoriaisen avulla *S. molesta* -kellusaniaisen myös Sepikjoesta Papua-Uudessa-Guineassa. Tästä virasto palkittiin 1985 Unescon tiedepalkinnolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Woodward, Susan L. & Quinn, Joyce A.: *Encyclopedia of Invasive Species*, s. 330. Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-0-313-38220-8. Google-kirjat (viitattu 6.11.2014). (englanniksi)
2. ↑  Biological control of the aquatic weed, Salvinia molesta CSIRO. Viitattu 6.11.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q5201011
* AFD: Cyrtobagous\_salviniae
* BioLib: 1282369
* BugGuide: 490419
* EPPO: CYRBSA
* GBIF: 10757415
* iNaturalist: 637197
* NCBI: 249400

 |

 |
Maija Åkerlund
**Maria Elisabeth "Maija" Åkerlund** (21. maaliskuuta 1888 – 23. marraskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka toimi Nuorten naisten kristillisen yhdistyksen toimitusjohtajana vuosina 1926–1956. Hän oli aikansa harvoja naisia, jotka pääsivät yritysten ja organisaatioiden johtotehtäviin. 

Åkerlund valmistui ylioppilaaksi Helsingin yliopistoon johtavan suomalaisen tyttökoulun jatkoluokalta (nyk. Sibelius-lukio). Valmistuttuaan hänen ensimmäinen työpaikkansa oli kelloliike Erik Aikala Oy 1915–1918, jossa hän toimi prokuristina. Aikalan jälkeen seurasi työpaikka Pohjolan Vakuutusyhtiössä (nyk. OP-Pohjola), jossa toimi 1919–1926 prokuristina (talousjohtajana). Seuraavaksi hänet kutsuttiin johtamaan NNKY:n liiketoimia, jossa viihtyi toimitusjohtajana 1926–1956 eläkkeelle lähtöönsä saakka. NNKY:llä oli vuonna 1926 suunnitteilla oma toimitila Helsingin keskustaan. Rakennus valmistui 1928 Åkerlundin johdolla osoitteeseen Pohjoinen Rautatienkatu 23. NNKY-liiton tilojen lisäksi rakennukseen tulivat Hotelli Helka, ravintola, kahvila, leipomo ja vuoteen 1972 saakka toiminut lasten päiväkoti. Toisen maailmansodan aikaan 1940-luvulla hän toimi myös Suomen NNKY-liiton ry:n hallituksen jäsenenä.

Åkerlundin harrastuksia olivat koristemaalaus, vaeltaminen Sveitsin vuorilla ja ryhmäkokousten pito kesäpaikassaan Kangasalla. Hän käytti usein puhuttelunimenään Maijaa ristimänimensä Maria Elisabethin sijaan.

Åkerlundin veljen lapsenlapsenlapsi on Helsingin Koomisen Oopperan johtaja Laura Åkerlund.

Lähteet
-------

* NNKY-rakennuksen historiaa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Antikainen, Marjo-Riitta: *Suuri sisarpiiri: NNKY-liike Suomessa 1890-luvulta 1990-luvulle*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-814-8.

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
Harald Jensen.
**Harald Christian Jensen** (1. heinäkuuta 1882 Huittinen – 16. syyskuuta 1953 Tukholma) oli suomalainen tamperelaista Suomen Trikoota yli 30 vuoden ajan johtanut vuorineuvos ja diplomi-insinööri. 

Jensenin vanhemmat olivat Tanskasta Suomeen muuttaneet Hans Peder Jensen ja Margarete Cristensen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta ja valmistui insinööriksi 1905 Polyteknillisen opiston koneenrakennusosastolta. Jensen opiskeli sitten puolen vuoden ajan Mockelin kutomakoulussa Vaalsissa Hollannissa ja hankki lisäksi käytännön kokemusta työskentelemällä saksalaisissa kutomatehtaissa.

Jensen oli Suomeen palattuaan Yhdistyneiden Villatehtaiden Hyvinkään verkatehtaan apulaisisännöitsijänä 1908–1911. Tämän jälkeen Jensen oli Tampereella Suomen Trikoon toimitusjohtajana vuosina 1911–1953. Jensenin aikana yhtiön työntekjämäärä nousi 238:sta yli 3 000:een. Suomen Trikoo osti 1919 *Tampereen Kutomateollisuus Oy*:n sekä 1930-luvulla kolme trikootehdasta *Sukka Oy*:n, *Tampereen Trikooteollisuus Oy*:n ja *Laurilan Kutomo Oy*:n. Vuorineuvoksen arvon Jensen sai 1946. Hän oli jäsenenä useiden yritysten johtokunnissa ja oli muun muassa Suomen Kutomateollisuuden Työnantajien liiton puheenjohtajana 1945–1952.

Jensenin puoliso oli Anna Maria (Maja) Enqvist. Kauppaneuvos Åke Jensen ja vuorineuvos Waldemar Jensen olivat heidän poikiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jarmo Peltola: Harald Christian Jensen (1882–1953) (Koskesta voimaa -sivusto)
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja osa 3 p. 1566
3. ↑  Åke Jensen *Biografiasampo*. Viitattu 27.11.2022.
**Cyril Julian** (s. 29. maaliskuuta 1974 Castres) on ranskalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.

Ura
---

### Seurajoukkueet

Julian pelasiRanskan alasarjoissa Castresin ja Tarbesin joukkueissa vuosina 1992–1994. Hän siirtyi pelaamaan pääsarjaan vuonna 1994, jolloin hän aloitti pelaamisen SLUC Nancyssa. Julian edusti seuraa vuoteen 1998, jonka jälkeen hän jatkoi pelaamista Paris Basket Racingissa. Kahden kauden jälkeen Julian siirtyi takaisin Nancyyn. Hän voitti seuran paidassa Korać Cupin kaudella 2001–2002. Samana kautena hänet valittiin myös Ranskan-liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Vuosiksi 2002–2004 Julian siirtyi Pau-Ortheziin. Hän voitti seuran kanssa Ranskan-mestaruuden vuosina 2003 ja 2004. Lisäksi seura voitti cup-mestaruuden vuonna 2003.

Kaudeksi 2004–2005 Julian siirtyi espanjalaiseen Gironaan, josta hän siirtyi tammikuussa 2005 Valenciaan. Hän edusti seuraa loppukauden ja siirtyi tämän jälkeen takaisin Nancyyn. Julian valittiin Ranskan liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi kausina 2005–2006 ja 2006–2007. Hän voitti myös kolmeannen Ranskan-mestaruutensa vuonna 2008.

### Maajoukkue

Julian oli mukana maansa juniorimaajoukkueissa. Hän voitti maalleen EM-kultaa alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuista vuonna 1992. Ranskan maajoukkueessa Julian pelasi vuosien 1997, 1999, 2003 ja 2005 EM-kilpailuissa. Hän voitti EM-kilpailuista yhden pronssin vuonna 2005. Julian edusti Ranskaa myös olympiakoripallossa vuonna 2000, jolloin maa saavutti olympiahopeaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Cyril Julian LNB. Viitattu 29.12.2011. (ranskaksi)
2. 1 2  Cyril Julian FFBB. Viitattu 29.12.2011. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Cyril Julian ACB.  Arkistoitu 12.8.2018. Viitattu 29.12.2011. (espanjaksi)
4. ↑  Julian, Cyril Euroliiga. Viitattu 29.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
* ACB:n pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)

  

Ranskan joukkue – Kesäolympialaiset 2000
4 Sonko |
5 Sciarra |
6 Rigaudeau |
7 Foirest |
8 Bonato |
9 Dioumassi |
10 Risacher |
11 Gadou |
12 Julian |
13 Palmer |
14 Bilba |
15 Weis |
Valmentaja de Vincenzi

Ranskan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2005
4 Fauthoux |
5 Gelabale |
6 Rigaudeau |
7 Julian |
8 M. Piétrus |
9 Parker |
10 Diarra |
11 F. Piétrus |
12 Schmitt |
13 Diaw |
14 Weis |
15 Giffa |
Valmentaja Bergeaud
**Cyril M. Kornbluth** eli **C. M. Kornbluth** (2. heinäkuuta 1923, New York – 21. maaliskuuta 1958, Waverly) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hän kuului Futurians-ryhmään, jonka muita jäseniä olivat muun muassa Isaac Asimov sekä Frederik Pohl, jonka kanssa Kornbluth kirjoitti useita novelleja ja romaaneja. Ryhmän jäsenet kirjoittivat ja toimittivat tieteiskertomuksia Astonishing Stories ja Super Science Stories -lehtiin.

Kornbluth alkoi kirjoittaa tieteiskertomuksia jo teini-ikäisenä, ja suuri määrä hänen kirjoittamiaan tieteistarinoita julkaistiin vuosina 1940–1942. Ensimmäinen Kornbluthilta julkaistu tarina oli "Stepsons of Mars", joka julkaistiin vuoden 1940 Astonishing Stories -lehden huhtikuun numerossa. Kornbluth oli kirjoittanut tarinan yhdessä Harry Dockweilerin ja Richard Wilsonin kanssa. Kornbluthin ensimmäinen yksin kirjoittama tarina julkaistiin Super Science Stories –lehden vuoden 1940 toukokuun numerossa nimimerkillä S. D. Gottesman.  Kornbluth kirjoitti yhteensä 20 erilaisella salanimellä – muun muassa S.D. Gottesman, Cecil Corwin, Simon Eisner, Jordan Park ja Cyril Judd.

Toinen maailmansota keskeytti Kornbluthin kirjailijan uran. Kornbluth palveli toisessa maailmansodassa kiväärimiehenä. Sodan jälkeen hän alkoi työskennellä lehtimiehenä, ja hän pääsi myös opiskelemaan Chicagon yliopistoon. Kornbluth palasi tieteistarinoiden pariin vuonna 1947, käyttäen tällä kertaa omaa nimeään. Hän saavutti pian mainetta loistavana novellien kirjoittajana. Kornbluthin taitavasti kirjoittamat kertomukset saivat erityistä kiitosta visionäärisyydestään ja yhteiskunnallisista näkemyksistään. Kornbluth suhtautui hyvin kriittisesti tarinoihin, joissa tiede esitettiin ihmiskunnan lopullisena pelastajana. Sen sijaan hän tarkasteli yhteiskunnan sosiaalisia rakenteita ja uhkia, jotka valloilleen päässyt huipputeknologia voisi aiheuttaa. Kornbluth kuoli sydänkohtaukseen vain 35-vuotiaana.

### Suomennetut teokset

* *Avaruuden kauppamiehet* (*The space merchants*), Frederik Pohl & C. M. Kornbluth, suomentanut Ari Koskinen, Helsinki: WSOY 1975 ISBN 951-0-07139-0

* *Venuksen ihanat kukkulat* (*The Marching Morons*) Radiokuunnelma Yle Areena, Ylelle dramatisoinut Pertti Nieminen 1968

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  C.M. Kornbluth *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 17.1.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Kornbluth, C M *SFE*. Viitattu 17.1.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
	+ 2
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Knut Fredrik Idestam** (28. lokakuuta 1838 Tyrväntö – 8. huhtikuuta 1916 Helsinki) oli Nokia Ab:n perustaja ja toimi sen toimitusjohtajana vuosina 1871–1895.

Idestam syntyi Tampereen masuunin omistajan, vuorimestari Gustaf Idestamin poikana. Idestam oli sinnikäs ja ennakkoluuloton. Hän oli Saksan matkallaan saanut tietoonsa menetelmän, jolla puusta valmistetaan paperia. Tämä aiempaa edullisempi menetelmä kyllä jo tunnettiin Suomessa, mutta vasta Idestam rohkeni ottaa sen käyttöön. Filosofian maisteri ja vuori-insinööri Fredrik Idestam perusti ensimmäisen puuhiomotehtaansa Tampereelle vuonna 1865. Kyseistä vuotta on myös pidetty Nokia Oyj:n historian alkupisteenä. Idestam kävi esittelemässä puuhiokettaan Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1867 ja voitti sillä pronssia. Kun saksalainen esikuva sai kultamitalin, menetelmä ja laitteistot herättivät huomiota. Idestamin menetelmä levisikin sitten Suomessa varsin nopeasti ja sitä hyödynsi muun muassa G. A. Serlachius.

Idestam perusti toisen tehtaansa vuosina 1868–1869 Nokialle ja hankki yhtiönsä omistukseen Nokian kartanon maita. Vuonna 1871 hänen tehtaistaan muodostettiin osakeyhtiö nimeltään Nokia Aktiebolag, ja Idestam pysyi yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1895. 

Tehtaan ensimmäisen paperikoneen myötä vuonna 1880 Idestam laajensi yhtiön tuotantoa puuhiokkeesta paperiin. Häntä pidetäänkin puuta raaka-aineena käyttävän paperiteollisuuden isänä Suomessa. Hän perusti Nokialle myös Suomen ensimmäisen sulfiittiselluloosatehtaan vuonna 1885. Idestam toimi myös Suomen Paperiyhdistyksen hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana vuosina 1892–1903.

Idestamd oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1867, 1877–1878, 1891 ja 1904–1905.

Fredrik Idestamin muistopatsas paljastettiin Nokialla hänen syntymänsä 100-vuotispäivänä 28. lokakuuta 1938.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 170. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
2. ↑  Biografiasampo: Fredrik Idestam Viitattu 22.4.2021.
3. ↑  Halila, Aimo: *Suurten uudistusten kausi. Teoksessa Suomen historia: 5, Kansallisen heräämisen aika*, s. 232-6. Helsinki: Weilin+Göös, 1986. ISBN 951-35-2494-9.
4. ↑  Kuka kukin oli Viitattu 22.4.2021.
5. ↑  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 323. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
6. ↑  Puunjalostusteollisuutemme uranuurtajan syntymästä 100 vuotta, Helsingin Sanomat, 29.10.1938, nro 292, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Tapio Helen: / Idestam, Fredrik (1838–1916) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  16.9.1997. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Elokuvateatteri Kuvala** on vuonna 1924 perustettu uusikaupunkilainen elokuvateatteri. Se on yksi Suomen vanhimmista elokuvateattereista.

Historia
--------

Teatteri perustettiin vuonna 1923, jolloin vuonna 1854 valmistuneeseen talousrakennukseen perustettiin elokuvateatteri Pallas. Ensimmäisen näytökset esitettiin tammikuussa 1924. Historiansa aikana teatterin nimiä olivat Suomi ja Bio Revy, mutta vuodesta 1941 lähtien elokuvateatterin nimi on ollut Kuvala. Vuonna 2005 Kuvalaa remontoitiin, jolloin elokuvateatterin katsomopaikat vähenivät 150:sta 85:aan. Vuonna 2011 elokuvateatteria remontoitiin ja Kuvala digitalisoitiin. Samalla istumapaikat vähenivät 71:ään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ala-Jääski, Maija: Uusittu Kuvala avaa ovensa.  *Uudenkaupungin Sanomat*, 22.3.2011, s. 3.
2. ↑  Elokuvateatteri Kuvalan historia Kuvala. Viitattu 23.3.2011. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Tähtinen, Rainer: Yksi Suomen vanhimmista elokuvateattereista koki historiallisen mullistuksen: Digiaika alkoi Kuvalassa  22.3.2011. Aluesanomat. Viitattu 23.3.2011. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu
**Otto Matthäus Zykan** (29. huhtikuuta 1935 Wien – 25. toukokuuta 2006 Burgschleinitz-Kühnring) oli itävaltalainen säveltäjä, pianisti ja puhetaiteilija. Hän edusti niin kutsuttua kolmatta Wienin koulukuntaa, johon yhdistettyjä säveltäjiä ovat olleet myös Friedrich Cerha, Kurt Schwertsik ja Heinz-Karl Gruber.

Zykan opiskeli Wienin Musiikin ja esittävien taiteiden yliopistossa pianonsoittoa lukuisten eri opettajien johdolla vuosina 1946–60 ja säveltämistä Karl Schisken johdolla (1953–63). Hän kävi myös Darmstadtin kesäkursseilla. Aluksi Zykan tuli tunnetuksi pianistina; opiskellessaan Josef Dichlerin johdolla hän sai Kranichstein-musiikkipalkinnon vuonna 1958. Hän teki pianistina yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Michael Gielenin, Herbert von Karajanin, Bruno Madernan ja Zubin Mehtan kanssa. Myöhemmin hän keskittyi säveltämiseen ja esiintyi pianistina vain poikkeuksellisesti.

Zykan sai Wienin kaupungin musiikkipalkinnon vuonna 1990. Hän keskittyi puhepohjaisten sävellysten luomiseen. Hän ei julkaissut puheteoksiaan eikä sallinut niiden tulkitsemista uudelleen ilman omaa läsnäoloaan. Hän tuotti ja esitti puheteoksensa itse. Hän tukeutui teoksissaan absurdismiin ja esitti niiden välityksellä sosiaalista kritiikkiä. Eräs hänen teoksistaan on Paul van Ostaijenin runouteen pohjautuva avantgardistinen ooppera.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Österreichische Akademie der Wissenschaften: Österreichisches Musiklexikon: Zykan, Otto M. (Matthäus)
2. ↑  Austrian Tourist Office: Music in Austria
3. ↑  Musicologica Austriaca: Otto M. Zykan’s Peculiar Speech: Music and the Question of its Reenactment
4. ↑  Poëzie-Centraal: Vrijdag 17 mei 2019: Singer Naaismasjien, avant-gardistische opera van Otto M. Zykan


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Idrieus** (m.kreik. Ἰδριεύς, myös *Hidrieus*, Ἱδριεύς; k. 344 eaa.) oli Vähässä-Aasiassa sijainnutta Kaariaa vuosina 351–344 eaa. hallinnut Persian alainen satraappi, joka kuului hekatomnidien dynastiaan.

Idrieuksen isä oli Kaarian satraappi Hekatomnos. Häntä edelsivät hallitsijoina hänen sisaruksensa Mausollos ja Artemisia II, jotka olivat samalla aviopari. Heidän tapaansa myös Idrieus oli naimisissa oman siskonsa, Adan kanssa. Mausolloksen ja Artemisian pääkaupunkiinsa rakennuttama Halikarnassoksen mausoleumi lienee valmistunut viimeistään Idrieuksen aikana. Idrieus auttoi ateenalaista sotapäällikköä Fokionia kukistamaan Persiaa vastaan suunnatun kapinan Kyproksessa 340-luvun eaa. puolivälissä. Idrieuksen kuoltua vuonna 344 eaa. Adasta tuli hänen seuraajansa, mutta heidän nuorempi veljensä Piksodaros syrjäytti Adan kolme vuotta myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hornblower, Simon: Idrieus (englanniksi) *Oxford Classical Dictionary* (2015), Oxford Research Encyclopedias. Viitattu 10.7.2019.
2. 1 2 3  Kari, Risto: *Historian ABC: Kaikkien aikojen valtiot 3*, s. 7–8. Tammi. Helsinki 2001.
3. ↑  Idrieus (englanniksi) Livius.org. Viitattu 10.7.2019.
Otto von Kotzebue
**Otto von Kotzebue** (ven. О́тто Евста́фьевич Коцебу́, *Otto Jevstafjevitš Kotsebu*; 30. joulukuuta 1787 Rääveli, Vironmaan kuvernementti – 15. helmikuuta 1846 Rääveli, Vironmaan kuvernementti) oli venäläinen laivastoupseeri ja tutkimusmatkailija. Hän purjehti maapallon ympäri kolmesti ja kartoitti matkoillaan suuren osa Alaskan rannikkoa. Hän löysi muun muassa Kotzebue Soundin ja useita Tyynenmeren saaria.

Von Kotzebue on baltiansaksalainen aatelissuku. Otto von Kotzebuen isä oli kirjailija August von Kotzebue. Von Kotzebuen ensimmäinen maailmanympäripurjehdus tapahtui 1803–1806 Adam Johann von Krusensternin retkikunnassa. Von Kotzebue varusti oman retkikuntansa vuonna 1815 ja purjehti Kap Hornin kautta Pääsiäissaarille. Sieltä hän jatkoi Polynesian kautta Kamtšatkaan ja Alaskan rannikkolle. Von Kotzebuen retkikunta palasi Pietariin 1818. Hän kokosi vuonna 1823 toisen retkikunnan, joka noudatteli aiemman reittiä. Tällä kertaa hän tutki myös eteläistä Tyyntämerta. Retkikunta palasi Venäjälle 1826.

Von Kotzebue kuoli kotonaan Räävelissä (Tallinnassa) vuonna 1846. Hänet on haudattu Kosen pitäjän hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  August Kotzebue, Friedrich Ferdinand von, Britannica 1911 (Wikiaineisto)
2. ↑  Kotzebue, Otto von: *A New Voyage Round the World: Volume 1*. Reproduction of the original. Frankfurt am Main: Outlook Verlag GmbH, 2020. ISBN 978-3-75237-329-5.
3. ↑  Otto von Kotzebue *Findagrave.com*. Viitattu 21.7.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Falciano del Massico** (napoliksi/kampaniaksi *Fauciano*) on kunta Italian Campaniassa Casertan maakunnassa. Kunnassa on noin 3 600 asukasta ja se sijaitsee noin 50 kilometriä luoteeseen Napolista sekä noin 35 kilometriä luoteeseen Casertasta. Kunnassa sijaitsee luonnonsuojelualue vulkaanista alkuperää olevalla Falciano-järvellä.

Politiikka
----------

Maaliskuusta 2012 lähtien Falciano del Massicossa kuoleminen on ollut laitonta. Syynä on kunnan hautausmaan täyttyminen niin, että vainajat on vietävä haudattaviksi läheiseen Mondragonen kaupunkiin. Mondragone on pitkäaikaisessa riidassa Falciano del Massicon kanssa, minkä vuoksi hautausmaksut ovat siellä huomattavasti korkeampia. Suurin osa Falciano del Massicon asukkaista on eläkeikäisiä, ja pormestari on pyytänyt heitä ​​tekemään kaikkensa, jotta he eivät kuolisi ennen kuin kunnalle saadaan uusi hautausmaa. Saman kuukauden loppuun mennessä jo kaksi vanhempaa asukasta oli "uhmannut" uutta lakia.

Lähteet
-------

1. ↑  Deaths barred in Italian village *articles.boston.com*.  13.3.2012.  Arkistoitu 7.9.2012. Viitattu 31.10.2020.
2. ↑  Italy: Falciano dal Massico Mayor Forbids Citizens from Dying *ibtimes.co.uk*.  20.3.2012. Viitattu 31.10.2020.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Falciano del Massico**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Falciano del Massico 

Casertan maakunta
Ailano | Alife | Alvignano | Arienzo | Aversa | Baia e Latina | Bellona | Caianello | Caiazzo | Calvi Risorta | Camigliano | Cancello e Arnone | Capodrise | Capriati a Volturno | Capua | Carinaro | Carinola | Casagiove | Casal di Principe | Casaluce | Casapesenna | Casapulla | Caserta | Castel Campagnano | Castel Morrone | Castel Volturno | Castel di Sasso | Castello del Matese | Cellole | Cervino | Cesa | Ciorlano | Conca della Campania | Curti | Dragoni | Falciano del Massico | Fontegreca | Formicola | Francolise | Frignano | Gallo Matese | Galluccio | Giano Vetusto | Gioia Sannitica | Grazzanise | Gricignano di Aversa | Letino | Liberi | Lusciano | Macerata Campania | Maddaloni | Marcianise | Marzano Appio | Mignano Monte Lungo | Mondragone | Orta di Atella | Parete | Pastorano | Piana di Monte Verna | Piedimonte Matese | Pietramelara | Pietravairano | Pignataro Maggiore | Pontelatone | Portico di Caserta | Prata Sannita | Pratella | Presenzano | Raviscanina | Recale | Riardo | Rocca d’Evandro | Roccamonfina | Roccaromana | Rocchetta e Croce | Ruviano | San Cipriano d’Aversa | San Felice a Cancello | San Gregorio Matese | San Marcellino | San Marco Evangelista | San Nicola la Strada | San Pietro Infine | San Potito Sannitico | San Prisco | San Tammaro | Sant’Angelo d’Alife | Sant’Arpino | Santa Maria Capua Vetere | Santa Maria a Vico | Santa Maria la Fossa | Sessa Aurunca | Sparanise | Succivo | Teano | Teverola | Tora e Piccilli | Trentola-Ducenta | Vairano Patenora | Valle Agricola | Valle di Maddaloni | Villa Literno | Villa di Briano | Vitulazio
Perspektiivipiirustus falansterin rakennuskompleksista.
**Falansteri** (ransk. *phalanstère*) on ranskalaisen utopistisosialisti Charles Fourierin järjestelmässä yhden falangin eli 400 perheen muodostaman osuustoiminnallisen yhdyskunnan asuinrakennus.

Fourier loi falansterin käsitteen muinaisen Kreikan falangin (suorakulmion muotoinen sotilasmuodostelma) pohjalta. Fourierilla falansteri tarkoitti harmonisen elämän mahdollistavaa rakennuskokonaisuutta. ja sitä kehittivät edelleen muun muassa teollisuusidealisti Jean-Baptiste André Godin, joka perusti pitkään toimineen falansterimaisen rakennuskokonaisuuden familiasterin. Falansterin idea oli erityisen suosittu 1800-luvun intellektuellien keskuudessa.

Falansteri on rakennusten yhdistelmä suuren pihamaan ympärillä. Idealtaan se muistuttaa kibbutsia tai kolhoosia. Falansterissa asuu noin neljäsataa perhettä eli noin 2000 jäsentä 400 hehtaarin alueella.

Kuvaus
------

Teoriassaan Charles Fourier kuvaa falansteria yhteisölliseksi linnaksi, jossa 400 perheen (noin 1600 asukasta) on tarkoitus asua, neljänsadan hehtaarin kokoisella alueella, jossa falansterin asukkaat viljelevät ja hoitavat luontoa: erityisesti kukkien hoitamista ja hedelmien kasvattamista. Eri ajattelijoiden suunnittelemat asukasmäärät vaihtelivat 500–3000 välillä.

Kooltaan falansteri on tarkoitettu hyvin suureksi, läpimitaltaan noin 1200 m pituiseksi. Falansteriinsa Charles Fourier sai inspiraatiota mm. Versaillesin linnasta. Kokonaispinta-alaltaan falansteri ja sitä ympäröivät maa-alueet käsittävät noin 4 neliökilometriä*lähde?*. Arkkitehtuurissa on paljon kaariholveja, laajoja puistokäytäviä, suuri tapulikello, ooppera, työtehtaita, keittiöitä, yksityishuoneita ja monia yhteisiä saleja.

Lähteet
-------

* Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

### Viitteet

1. ↑  Aikio ja Vornanen 1993, s. 203
2. ↑  phalanstery | Origin and meaning of phalanstery by Online Etymology Dictionary *www.etymonline.com*. Viitattu 3.10.2018. en
3. ↑  *Chambers's Edinburgh Journal*. William Orr, 1840. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.10.2018). en
4. ↑  Alberto Irigoitia: Falansterio de Durando en Colonia Hughes. la Histórica Zona Colón *zonacolon.com*. Viitattu 19.10.2018. es
5. ↑  G. R. Madan: *Co-Operative Movement In India*, s. 39-41. Mittal Publications, 2007. ISBN 9788183241939. Teoksen verkkoversio (viitattu 19.10.2018). en
6. ↑  de la Pena, David Scott: Experiments in Participatory Urbanism: Reform and Autogestión as Emerging Forms of Urban Activism in Barcelona University of California. Viitattu 19.10.2018.
7. ↑  Chris Jennings: *Paradise Now: The Story of American Utopianism*, s. 225. Random House Publishing Group, 2016-01-12. ISBN 9780812993714. Teoksen verkkoversio (viitattu 19.10.2018). en
8. ↑  Spatial Agency: Fourierist Communities *www.spatialagency.net*. Viitattu 19.10.2018. (englanniksi)
**Końskowola** on kylä Kaakkois-Puolassa Puławyn ja Lublinin välissä lähellä Kurówia Kurówka-joen varrella. Kylässä asui 2 188 asukasta vuonna 2004. Siellä on kaksi kirkkoa, jotka rakennettiin vuosina 1613 ja 1670.

Historia
--------

Kylä perustettiin luultavasti 1300-luvulla Witowska Wola -nimisenä. Sen nimi muutettiin 1800-luvulla Konińskawolaksi. Kaupunki kaupparekisteröitiin 8. kesäkuuta 1532. Yksittäisenä kaupunkina Końskowolalla oli keskeinen rooli ruokatarvikkeiden tarjoajana ympäröiville alueille. Lisäksi siellä oli useita tekstiilitehtaita. Moni muutti Końskowolaan muista Puolan osista, mutta myös muualta: muun muassa saksilaisia muutti sinne.

Puolan kolmannen jakovaiheen vuonna 1795 jälkeen se liitettiin Itävaltaan. Vuonna 1809 siitä tuli muun Puolan mukana osa Varsovan herttuakuntaa. Vain muutaman vuoden kuluttua vuonna 1815 siitä tuli osa niin sanottua Kongressi-Puolaa, joka kuului Venäjälle. Tammikuun kansannousun jälkeen vuonna 1870 kaupunki menetti kaupunkiluonteensa eikä koskaan saanut sitä takaisin. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana Końskowolassa järjestettiin monia solidaarisia mielenosoituksia ja lakkoja. Vuodesta 1918 Końskowola oli taas osa itsenäistä Puolaa, kun maa itsenäistyi uudelleen.

Toisen maailmansodan syttyi, ja saksalaisjoukot miehittivät Końskowolan 15. syyskuuta 1939. Saksalaisjoukot perustivat Końskowolaan sotavanki- ja orjatyövoimaleirejä. Sotavankileirit lopetettiin pian, mutta orjaleirit säilyivät aina vuoteen 1943. Orjaleireillä olleet työskentelivät saksalaisille maatiloilla ja teiden ja rautateiden rakennustyömailla.

Ghetto vakiinnutettiin Końskowolaan. Sinne uudelleensijoitettiin juutalaisia useista maista, kuten Slovakiasta. Lokakuussa 1942 gheton asukasluku vakiintui. Saksalaisten johtamissa joukkoteloituksissa 800–1 000 juutalaista tapettiin. Heidät tapettiin leirin lähellä olleessa metsässä. Jäljelle jääneet kuljetettiin toiseen leiriin.

Puna-armeijan lähestyessä kesällä 1944 saksalaiset olivat suunnitelleet polttavansa Końskowolan. Saksalaiset hallintajoukot ryhtyivät 25. heinäkuuta 1944 taistelemaan Armia Krajowaa ja myöhemmin Bataliony Chłopskien puolalaisia partisaaneja vastaan. Puna-armeijan joukot saapuivat ja Końskowola onnistuttiin säästämään.

Turismi
-------

Końskowolan tunnettuja turistinähtävyyksiä ovat kaksi katolista kirkkoa, jotka rakennettiin vuosina 1613 ja 1670. Lisäksi kylässä on Opaliński- ja Lubomirski-sukujen sukuhaudat. Kylässä on lisäksi luterilaisen hautausmaan jäänteet.

Końskowola on lisäksi tunnettu siitä, että kaksi kuuluisaa puolalaista runoilijaa Franciszek Dionizy Kniaźnin ja Franciszek Zabłockin kuolivat siellä.

Aiheesta muualla
----------------

* Valokuvia Końskowolasta sodan aikana (Arkistoitu – Internet Archive)
* Końskowolan historia (puolaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Końskowola
Höyryjarrun käyttöventtiili ja -kahva H K Porter-veturissa Minkiöllä
**Höyryjarru** on höyryvetureissa käytetty, veturin tuottamalla höyryllä toimiva ainejarru. 

Höyryjarrun muodostaa käyttöventtiili putkistoineen sekä yleensä veturin etupäähän nokikaapin alle sijoitettu käyttösylinteri. Käyttösylinterin mäntään on kytketty varsinainen jarruvivusto, joka siirtää sylinterin tuottaman voiman pyörien sivuilla oleviin jarrukenkiin. Jarrua käytettäessä veturinkuljettaja laskee käyttöventtiilillä painetta käyttösylinteriin, jolloin jarrukengät puristuvat pyöriä vasten. Jarrun käyttö vaatii kuljettajalta taitoa, koska liian äkkinäinen jarrutus voi lukita jarrut ja aiheuttaa pyörien loveutumisen; näin kävi mm. Vr4 Mullikuhnuri -vetureissa joiden alkuperäinen höyryjarru oli toiminnaltaan liian äkkinäinen. 

Isommissa vetureissa joissa on ilmapumppu suoratoimintajarruja varten, kyseinen jarru toimii paineilmalla. 

Höyryjarrun erityispiirre on, että se vaatii kuljettajan jatkuvaa huomiota pysyäkseen päällä tai ollakseen vaihtoehtoisesti jumittumatta; siksi monessakin veturissa on erillinen mekaaninen seisontajarru, usein ruuvijarru, ja höyryjarrua käytetään vain käyttöjarruna.

Lähteet
-------

* Mikko Ivalo: Höyryveturit ja niiden hoito
Falck-suvun aatelisvaakuna.
**Falck** on suomalainen aatelissuku.

Suvun oman käsityksen mukaan se olisi tullut Suomeen 1700-luvun alussa Ruotsin Uplannista, mutta sen todellinen alkuperä lienee Savonlinnan läänissä tai Itä-Uudellamaalla. Suvun varhaisin varmuudella tunnettu esi-isä oli Savonlinnan läänin manttaalikommissaari Per Falck (k. 1753), joka toimi tuossa virassa vuosina 1737–1751. Hänen puolisonsa oli Kristina Florin, ja pariskunnalla oli kahdeksan lasta.

Per Falckin pojanpoika, senaattori Anders Henrik Falck aateloitiin vuonna 1830 ja hänen sukunsa introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1832 aatelisena sukuna numero 192.

Suvun jäseniä
-------------

* Anders Henrik Falck (1772–1851), senaatin talousosaston varapuheenjohtaja, finanssitoimituskunnan päällikkö, salaneuvos.
* Victor Ludvig Alexander Falck (1852–1908), valtiopäivämies, Anders Henrik Falckin pojanpoika

Lähteet
-------

1. 1 2  Falck. Suvut ja vaakunat, Suomen Ritarihuone.
2. 1 2 3  Yrjö Hormia: Falck *Genos* 24 (1953), Suomen Sukututkimusseura (Internet Archive). Viitattu 22.5.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrjö Hormia: Talonpoikaistuneita säätyläissukuja Säämingissä *Genos* 23 (1952), Suomen Sukututkimusseura (Internet Archive)
Hövelö kuvattuna vuonna 1967.
**Hövelö** on Suomen kansallisrunoilija Eino Leinon synnyinkoti. Myös Elias Lönnrot asui Hövelön torpassa vuosina 1834–1835 kootessaan Vanhaa Kalevalaa. Rakennus sijaitsee Kajaanin Paltaniemellä. Nimensä talo on saanut paikastaan Hövelönlahden rannalla, Paltajärven suulla.

Hövelö oli rakennettu torpaksi 1800-luvun alkupuolella. Eino Leinon perhe muutti torppaan vuonna 1859, jonka jälkeen perheen isä alkoi rakentaa torpasta kasvavalle perheelle taloa. Torppaosuuteen jäi keittiö, ruokahuone ja perheen äidin huone. Taloa kunnostettiin vielä 1870-luvulla.

Perheen seitsemälle veljekselle rakennettiin pihapiiriin niin sanottu poikien talo, joka on vieläkin Hövelön pihapiirissä. Uimalaituri ja -koppi rakennettiin Eino Leinon syntymän aikoihin 1870-luvun lopulla. Lisäksi rantaan rakennettiin kaksiosainen navetta ja sen viereen laivalaituri. Perheen isän kuoleman aikoihin pihapiiriin rakennettiin uudelleen väentupa, joka on vieläkin paikallaan.

Lähteet
-------

1. ↑  T. M. Kaipainen: kirjailija, runoilija Eino Leinon syntymäkoti Hövelö Paltaniemellä *www.finna.fi*. Viitattu 10.11.2020.
2. ↑  Hövelö - Eino Leinon synnyinkoti  2020. Kainuun Eino Leino -seura ry. Viitattu 12.10.2020.
3. ↑  Kajaanin Paltaniemen kautta Kainuuseen *Kotimaassa*. Viitattu 12.10.2020.
4. 1 2  Lapsuuskoti Hövelö - Kainuun Eino Leino -seura ry *www.kainuuneinoleinoseura.fi*. Viitattu 10.11.2020.