recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Volostihallinnon talo Jaroslavlin läänin Danilovin kihlakunnan Vjatskojen kylässä. 1900-luvun alun valokuva.
**Volosti** (ven. во́лость, *volost*) on venäläinen historiallinen ja hallinnollinen käsite, jolla on eri merkityksiä. Sana on johdettu ’hallitsemista’ tarkoittavasta verbistä *volodet* (володеть). Se on samaa kantaa kuin kirkkoslaavista venäjään lainattu *vlast* (власть) ’valta’. 

Muinais-Venäjällä volosti tarkoitti ruhtinaan hallitsemaa aluetta, läänitystä tai kaupungin yhteyteen kuulunutta maaseutua. 1400-luvulta lähtien sanaa käytettiin kihlakunnan osasta. 1700-luvun lopulla perustettiin volostihallinnot, ja vuonna 1861 volostista tuli talonpoikien säätyhallinnon yksikkö. Vuodesta 1889 lähtien ne toimivat zemstvolaitoksen alaisuudessa. Volosti käsitti useita kyläkuntia ja toisinaan myös useita seurakuntia. Sen päättäviä elimiä olivat talonpoikien valitsemien edustajien kokous, volostin päällikkö hallintoineen sekä talonpoikien asioita käsitellyt tuomioistuin.

Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 volosti muutettiin paikallisen itsehallinnon yksiköksi. Vuosien 1928–1930 hallintouudistuksessa volostit ja kihlakunnat korvattiin piireillä (район, *raion*). Vuodesta 1993 lähtien volosti-sanaa käytettiin eräillä Venäjän alueilla alimman tason paikallishallintoalueen nimityksenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Fasmer, Maks: *Etimologitšeski slovar russkogo jazyka, tom 1*, s. 340–341, 344. Moskva: Progress, 1986.
2. ↑  A. Krjutškovskih: Slovar istoritšeskih terminov *interpretive.ru*.  1998. Viitattu 12.11.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 5*, s. 329. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1971.
4. ↑  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom): Volost*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
5. ↑  A. Suharev: Bolšoi juriditšeski slovar *determiner.ru*.  2005. Viitattu 12.11.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Aguié** on kaupunkikunta ja Aguién departementin hallinnollinen keskus Maradin alueella Nigerissä. Se sijaitsee Sahelin ja Sudanin siirtymäalueella 80 kilometriä Maradista itään. Kunnassa on 137 800 (vuonna 2010, arvio) ja kaupunkialueella 11 500 asukasta (vuonna 2001, väestönlaskenta).

Aguién kunnan pinta-ala on 1 110 neliökilometriä. Se rajoittuu lounaassa Madarounfan departementin Dan-Issan, luoteessa Aguién departementin Tchadouan, pohjoisessa Mayahin departementin Kanan-Bakaché, Mayahin ja Sarkin Haoussan, kaakossa Tessaouan departementin Maïjirguin ja kaakossa Aguién departementin Gangaran ja Gazaouan kuntiin sekä etelässä Nigeriaan. 

Kuntaan kuuluu kuusi kaupunginosaa, 71 hallintokylää, 63 pikkukylää, 28 leiriä ja neljä vedenottopaikkaa. Kaupunginosat ovat nimeltään Bagalam (Miko), Danladi, Kanguiwa, Liman, Sabongari ja Tawalala. Asukkaat ovat etupäässä hausoja, fulbeja ja buzuja eli belloja.

Aguién kautta kulkee Niameyn ja N’Guigmin välinen N1-valtatie. Sieltä on myös tieyhteys Nigerian Katsinaan. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimpiin viljelykasveihin kuuluvat hirssi, durra, lehmänpapu ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit sekä vähäisemmässä määrin kamelit ja hevoset. Maataloustuotteita ja karjaa myydään paikallisilla markkinoilla sekä viedään rajan yli Nigeriaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Annuaire statistique des cinquante ans d’independance du Niger *stat-niger.org*. Viitattu 6.8.2012. (ranskaksi)
2. 1 2  Répertoire National des Communes (RENACOM) *stat-niger.org*. Viitattu 6.8.2012. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Présentation de la commune urbaine d’Aguié *france-niger.com*. Viitattu 6.8.2012. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
**SPM Shoeters Den Bosch** on alankomaalainen koripalloseura, joka sijaitsee 's-Hertogenboschissa.

Historia
--------

Seura perustettiin vuonna 1952 ja se pelasi ensimmäisen pelinsä korkeimmalla tasolla kaudella 1972–1973. Joukkueen kulta-aikaa olivat vuodet 1979-1988, jolloin se voitti kaikki Hollannin mestaruudet. Vuonna 1979 joukkue pääsi myös Euroopan Cup voittajien Cupin finaaliin, jossa se hävisi kuitenkin Gabetti Cantùlle. 

Vuonna 2000 seuran nimi oli EiffelTowers Nijmegen, koska joukkue sijaitsi sponsorointisyistä Nijmegenissä. Kaudella 2003–2004 seura teki debyyttinsä ULEB Cupissa. Vuonna 2005 joukkuetta sponsoroinut Eiffel päättikin jatkaa toimintaa Den Boschissa, jolloin Nijmegeniin jäi EiffelTowers Nijmegenin. Vuonna 2007 seura sopi Eiffelin kanssa seitsemän vuoden sponsorointisopimuksesta, jonka voimassaolo päättyisi vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  HISTORIE Eiffeltowers. Viitattu 18. kesäkuuta 2009. (hollanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  The Club ULEB Eurocup. Viitattu 18. kesäkuuta 2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (hollanniksi)
* Eurobasket (englanniksi)
**Tytylampi** on osin soistunut metsälampi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 2,9 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 34 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Tytylampea ympäröi luonnonsuojelualue. Pohjoisessa sijaitsee Tytysaari, joka molemmin puolin kulkee laskuoja Vahermanjärvestä (110,1 metriä mpy) Tytylammen kautta Myllypuroon, joka virtaa kaakkoon ja laskee Tarkeelanjärveen (83,8 metriä mpy). Tytylammessa ei ole saaria. Aivan järven eteläpuolitse kulkee maantie.

Vahermanjärvi, josta vedet virtaavat Tytylammen kautta etelään, on ekologiselta tilaltaan erinomainen.

Tytylampi (23.063.1.017) kuuluu Tarkeelanjärven alueeseen (23.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Tytylampi on neljänneksi pienin Tarkeelanjärven alueen kuudestatoista yli hehtaarin laajuisesta vakavedestä; sitä pienempiä ovat Arapisto, Vilthattu ja Kololammi.

Myös Somerolla on Tytylampi (25.007.1.002). Sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Lohjan länsiosassa Ruonan ja Lihavan välissä sijaitsee noin hehtaarin laajuinen Tytylampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tytylampi, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 3.8.2021.
3. ↑  Tytylampi. Järviwiki. Viitattu 3.8.2021.
4. 1 2  Vahermanjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 3.8.2021.
5. ↑  Tarkeelanjärven alue (23.063). Järviwiki. Viitattu 3.8.2021.
**Viktoriasininen R** eli **Basic Blue 11** (C29H32N3Cl) on triaryylimetaaniväreihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa paperin ja tekstiilien värjäämiseen ja biologisissa tutkimuksissa solujen värjäämiseen.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa viktoriasininen R on sinistä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa veteen ja etanoliin. Vesiliuoksen absorptiomakismi on aallonpituudella 606 nm.

Viktoriasininen R:n valmistuksessa ensimmäisessä vaiheessa Michlerin ketoni reagoi fosgeenin kanssa muodostaen dikloroketonivälivaiheen. Tämä kondensoituu N-etyyli-1-naftyyliamiinin kanssa. Muodostuva väritön leukoväri hapetetaan viktoriasininen R:ksi ilman hapen avulla ja katalyyttinä käytetään (dihydrodibentsotetra-atsa[14]annuleeni)rautaa ja kloraniilia.

Viktoriasininen R:ää käytetään sinisenä väriaineena. Sillä voidaan värjätä muun muassa nahkaa, puuvillaa ja peperia. Sitä käytetään myös musteissa ja biologisissa solujen värjäyksissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Victoria Blue R – Compound Summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 17.11.2016.
2. 1 2  Viktoriasininen *Coloria.net*. Viitattu 17.11.2016.
3. 1 2  Edward Gurr: *Synthetic Dyes in Biology, Medicine And Chemistry*, s. 127. Elsevier, 1971. ISBN 978-0-12-309650-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 16.11.2016). (englanniksi)
4. ↑  Thomas Gessner & Udo Mayer: *Triarylmethane and Diarylmethane Dyes, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 16.11.2016
5. 1 2  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 125-126. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
**Viktors Ščerbatihs** (s. 6. lokakuuta 1974 Dobele) on latvialainen painonnoston superraskaansarjan maailman- ja Euroopan-mestari sekä olympiamitalisti.

Ščerbatihs saavutti olympialaisten superraskaassa sarjassa (yli 105 kg) hopeaa Ateenassa 2004 yhteistuloksella 455 kg ja pronssia Pekingissä 2008 tuloksella 448 kg. Lisäksi hän sijoittui superraskaassa sarjassa kuudenneksi Sydneyssä 2000 ja raskaassa sarjassa (alle 108 kg) kymmenenneksi Atlantassa 1996.

Ščerbatihs voitti yli 105 kg:n sarjan yhteistuloksen maailmanmestaruuden Chiang Maissa 2007 tuloksella 442 kg. Hän voitti samalla myös tempauksen maailmanmestaruuden tuloksella 202 kg. Yhteistuloksen MM-pronssia hän saavutti yli 108 kg:n painoluokassa 1997 sekä yli 105-kiloisissa 1998 ja 2003. Tempauksen MM-pronssia hän sai 1997, 1998, 1999 ja 2006. Työnnössä hän saavutti MM-hopeaa 2003 sekä pronssia 1997 ja 2007..

Ščerbatihs voitti yli 105 kg:n painoluokan yhteistuloksen Euroopan-mestaruuden 2001, 2005, 2006, 2007 ja 2008. Hopeaa hän sai samassa sarjassa 2004 sekä pronssia alle 108-kiloisissa 1997 ja yli 105 kg:n painoluokassa 1999 ja 2000. Tempauksessa hän saavutti EM-kultaa yli 105-kiloisissa 2001 ja 2006, hopeaa 2005 ja 2007 sekä pronssia alle 108 kg:n sarjassa 1997 ja yli 105-kiloisissa 1998 ja 2000. Työnnön Euroopan-mestaruuden hän voitti 2001, 2004, 2005, 2006, 2007 ja 2008. Työnnön EM-hopeaa hän sai yli 105-kiloisissa 1999 sekä pronssia alle 108 kg:n sarjassa 1996 ja yli 105-kiloisissa 2000.

Lähteet
-------

1. 1 2  Viktors Ščerbatihs *sports-reference.com*.  Arkistoitu 19.4.2009. Viitattu 4.12.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Scerbatihs Victors *uni-leipzig.de*. Viitattu 4.12.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Viktors Scherbatihs *liftup.chidlovski.net*. Viitattu 4.12.2015. (englanniksi)
4. ↑  Viktors Ščerbatihs *lat-weightlifting.com*. Viitattu 4.12.2015. (latviaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Vikträsk** on 1,9 neliökilometrin laajuinen runsasravinteinen järvi Siuntion eteläosassa. Se on Siuntionjoen päätepiste. Karhujärven ja Tjusträskin vedet laskevat pohjoisesta Siuntionjokea pitkin Vikträskin kautta Pikkalanlahteen, joka on osa Suomenlahtea. Vikträskin ja Pikkalanlahden välillä on parikilometrinen Pikkalanjoki. Vikträskin pinta on vain 20 senttimetriä Suomenlahtea korkeammalla.

Vikträsk sijaitsee Helsingin keskustasta on noin 37 kilometriä länteen. Sen pituus on noin 2 600 metriä ja leveys 1 100 metriä. Rantaviivaa on 7,5 kilometriä. Järven syvin kohta on 15 metriä ja keskisyvyys on 4,5 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven eteläosassa. Vikträskin tilavuus on noin 8,4 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0084 kuutiokilometriä.

Vikträskin ympärillä on runsaasti peltoja. Asutusta on sen sijaan varsin vähän. Järven länsi- ja pohjoisrannat ovat kaislikkoisempia kun taas etelä- ja itärannat ovat jyrkempiä ja kallioisempia. Vikträskin ekologinen tila on tyydyttävä ja kemiallinen tila hyvä.

Vikträsk kuuluu Vikträskin alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Siuntionjoen päävesistössä. Vikträskin alueeseen kuuluu Vikträskin ohella Lappträsk, Långträsk, Stora Bladträsk ja Rudträsk.

Vikträsk on pinta-alaltaan Siuntion toiseksi suurin ja tilavuudeltaan Siuntion suurin järvi. Lisäksi se on Siuntion syvin järvi. Siuntiossa on myös toinen Vikträsk, se sijaitsee noin seitsemän kilometriä rannikon Vikträskistä pohjoiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 9.2.2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Vikträsk *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 6.10.2020.
3. 1 2 3 4  Vikträsk (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 6.10.2020.
4. ↑  Länsi-Uudenmaan vesistöt (valitse kartalta Vikträsk) *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry / Västra Nylands vatten och miljö rf. Viitattu 10.10.2020.
5. ↑  Vikträskin alue (22.001). Järviwiki. Viitattu 24.5.2021.
**EDA-R** (ransk. *Engin de débarquement amphibie rapide*) on Ranskan merivoimien neljän L-CAT maihinnousualuksen (engl. *Roll-on/Roll-off catamaran landing craft*) muodostama alusluokka. Ne on suunniteltu toimimaan yhdessä Mistral-luokan alusten kanssa tai yksin lähellä rannikkoa. Alukset kykenevät kuljettamaana maihinnousuosastojen asejärjestelmiä, varusteita, rahtia ja henkilöstöä aluksilta maihin sekä rannan suuntaisesti paikasta toiseen.

Constructions industrielles de la Méditerranée (CNIM) aloitti alustyypin suunnittelun vuonna 2000, mutta suunnitelma hylättiin 2003. Työ aloitettiin kuitenkin uudelleen 2008. Suunnittelun tueksi Gamelin telakka valmisti yhden koekappaleen, jolla tehtiin koeajo Saint-Malosta Toulonin sotasatamaan. Prototyyppi rantautui 14. lokakuuta 2008 Toulonissa. Maaliskuussa 2010 aluksella kuljetettiin 54 tonnin painoinen Leclerc-taistelupanssarivaunu.

CNIM ilmoitti, että aluksen suorituskyky vastaa ilmatyynyalusta tavanomaisen hinnalla. Neljä alusta on valmistettu Ranskan merivoimille ja ne on esitelty laivaston johdolle tammikuussa 2011. Lisäksi on valmistettu neljä alusta Venäjän laivastolle, mutta niitä ei ole luovutettu tilaajalle. Venäjä on ei ole toteuttanut suunniteltua neljän aluksen jatkotilausta. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Engin de débarquement amphibie rapide

Lähteet
-------

* Marine Militaire - EDA-R (ranskaksi)
Oliban patsas Vicissä.
**Oliba** tai **Oliva** (noin 971–1046) oli katalonialainen piispa ja kreivi, joka toimi Ripolin ja Sant Miquel de Cuixàn luostarin apottina.

Oliba oli kreivin kolmanneksi vanhin lapsi ja Barcelonan kreivin lapsenlapsenlapsi. Hänen isänsä kuoli vuonna 988, ja Oliba jakoi kreivin tehtävät veljiensä kanssa. Vuonna 1002 hän luopui asemastaan ja meni Ripolin luostariin. Vuonna 1008 hänet valittiin sen apotiksi, ja myöhemmin häntä pyydettiin toimimaan myös Sant Miquel de Cuixàn benediktiiniluostarin apottina. Molemmat luostarit sijaitsivat hänen sukunsa mailla.

Oliba neuvotteli Roomassa Katalonian kirkolle itsenäisyyden Narbonnen vallasta. Hän perusti kouluja, kirjastoja ja kirkkoja. Apotti Oliba johti vastarintaa feodaalista väkivaltaa vastaan. Vuonna 1027 hän osallistui Tolugesin synodiin, jossa määriteltiin tiettyjä vuoden päiviä, jolloin sotiminen kiellettiin ja kirkonmiehille taattiin koskemattomuus myös sotatoimien aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  1. The Bishop and abbot Oliba *The paths of the Bishop and abbot Oliba*. Associació Rutes del Romànic (the Association of Romanesque Routes).  Arkistoitu 18.3.2014. Viitattu 17.3.2014.
2. ↑  The Work of Abbot Oliba Museu d'Història de Catalunya.  Arkistoitu 18.3.2014. Viitattu 17.3.2014.
**ECMWF** eli **Euroopan keskipitkien sääennusteiden keskus** (engl. *European Centre for Medium-Range Weather Forecasts*) on tietokonekeskus, jonka alkuperäinen tarkoitus on tuottaa nk. keskipitkiä eli 10 vuorokauteen saakka ulottuvia numeerisia sääennusteita maailmanlaajuisesti. 

Keskus perustettiin vuonna 1975 Englantiin Readingin kaupunkiin ja sen jäseninä oli aluksi 17 maata, muun muassa Suomi. Nykyisin keskuksen toimintaan osallistuu 25 maata, ja vuonna 2005 tehdyn päätöksen mukaan sen toimintaan voivat osallistua kaikki EU-maat. Ensimmäisen ennusteensa keskus tuotti kesäkuussa 1979.

Nykyisin keskuksessa kehitellään myös yli 10 vuorokauden ennusteita eli kuukausiennusteita ja kausiennusteita ja tehdään paljon muutakin tutkimusta. Moni suomalainenkin meteorologian asiantuntija on työskennellyt keskuksen palveluksessa tai osallistunut sen järjestämään koulutukseen. Keskuksessa on käytetty aina maailman nopeimpia supertietokoneita. Ensimmäinen tietokone oli Cray-1. Välillä käytössä oli IBM Cluster 1600. Vuonna 2014 käyttöön otettiin uusi Cray.

Lähteet
-------

1. ↑  30 years of world class weather forecasts ECMWF Viitattu 9.8.2009
2. ↑  IBM Cluster The IBM Supercomputers ECMWF Vuutattu 9.8.2009
3. ↑  Cray Goes Back to the Future for Weather Forecasting HPC

Aiheesta muualla
----------------

ECMWF:n verkkosivu
Tokimaan metsätie johtaa Tokimaalle Eurajoen Huhdan suunnasta.
**Tokinmaa** tai **Tokimaa** on metsäalue Eurajoen koillisosassa Satakunnassa Luvian, Nakkilan ja Kiukaisten rajoilla. Alun perin se on tarkoittanut Eurajoen Lavilan kylän omistamaa metsäpalstaa Kiukaisten Panelian kylän rajalla tai ehkä myös laajempaa aluetta myös Panelian puolella.

Sittemmin nimitystä Tokinmaa on käytetty Eurajoen Pinkjärveen rajoittuvasta, valtiolle kuuluvasta retkeily- ja ulkoilualueesta, jossa on metsähallituksen luontopalvelujen vuokrattava kämppä. Tämä alue kuuluu myös Natura 2000 -suojeluohjelmaan. Metsähallitus on 2010-luvulla käyttänyt retkeilyalueesta nimitystä Pinkjärvi, mikä on myös rajoiltaan retkeilyalueetta vastaavan Natura-alueen nimenä.

Kun Eurajoen Vuojoen kartano 1910-luvulla tuli kolmen helsinkiläisen liikemiehen omistukseen, rakennettiin Eurajoen Verkkokarin satamasta Tokimaahan 23 kilometrin mittainen Vuojoen metsärata puutavaran kuljetusta varten.

Lähteet
-------

1. ↑  Heino, Ulla: Talonpoikien ja kartanoiden Eurajoki (1300-luvulta vuoteen 1721). *Teoksessa:* Heino, Ulla, Jukka Luoto & Unto Salo: *Eurajoen historia I*, s. 107–111. Eurajoki: Eurajoen kunta ja seurakunta, 1987. ISBN 951-99888-1-5.
2. ↑  *Lavila; Tokimaan takamaan rajankäyntikartta selityksineen, koskien myös Panelian kylä Kiukaisten kunnassa 1768-1768 (A8:14/1-2)*. (Maanmittaushallitus, Maanmittaushallituksen uudistusarkisto, Eurajoki) Kansallisarkisto.  Kartta Kansallisarkiston digitaaliarkistossa (jpg) (viitattu 11.4.2016)
3. ↑  Linturetkikohteet – Eurajoki Rauman seudun lintuharrastajat ry. Viitattu 13.3.2010.
4. ↑  Luontokohteet Suomen luonnonsuojeluliitto, Satakunnan luonnonsuojelupiiri. Viitattu 13.3.2010.
5. 1 2  Pinkjärvi Varsinais-Suomen ELY-keskus. Viitattu 11.4.2016.
6. ↑  Pinkjärvi *Luontoon.fi*.  2016. Metsähallitus. Viitattu 11.4.2016.
7. ↑  Heino, Ulla: *Eurajoen historia III*, s. 84–89. Eurajoki: Eurajoen kunta ja seurakunta, 1992. ISBN 952-90-4071-7.
**ECUXIT** tarkoittaa euroalueen kriisin ratkaisua ottamalla askel taaksepäin euro-kokeilussa ja palaamalla kansallisiin kelluviin valuuttoihin ja ECU:un eli korieuroon. ECUXIT on eräänlainen kompromissiratkaisu euron kriisin ratkaisemiseksi: jokainen jäsenvaltio saa kansallisen valuutan ja keskuspankin myötä mahdollisuuden harjoittaa demokraattisesti päätettyä rahapolitiikkaa ja talouspolitiikkaa  eli esimerkiksi devalvoida valuuttaansa ja rahoittaa kansallisen keskuspankkinsa avulla julkisia palveluita, ja samaan aikaan euro jää käyttöön korivaluutaksi helpottamaan vientiä harjoittavien yritysten toimintaa.

Suomessa
--------

Suomessa ECUXIT:iä kannattavat ainakin Paavo Väyrynen kansalaisaloitteessaan  sekä EuroThinkTank-ryhmä Ajatuspaja Liberan raportissaan "Euron tulevaisuus - Suomen vaihtoehdot" (2014). Vasemmistoliiton Li Andersson on myös esittänyt kansanäänestystä Suomen eurojäsenyydestä, mutta hän ei ole ottanut kantaa euron tulevaisuuden suhteen.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   EKP ei ole demokraattisen hallinnan alainen instituutio, kuten esimerkiksi Ruotsin keskuspankki.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
**Nils Thorfinn Stolpe** (26. maaliskuuta 1903 Kangasniemi – 21. syyskuuta 1985 Espoo) oli suomalainen sotilas, metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Stolpen vanhemmat olivat piirilääkäri Thorfinn Stolpe ja Esther Ingrid von Pfaler ja puoliso vuodesta 1930 Greta Lisa Mether-Borgström. Vuorineuvos, yritysjohtaja Tor Stolpe oli heidän poikansa. Nils Stolpe tuli ylioppilaaksi Kristiinan suomalaisesta yhteiskoulusta 1922 ja kävi Kadettikoulun 1922–1924, metsänhoitajaksi hän valmistui Helsingin yliopistosta 1931. Vänrikki Stolpe oli nuorempi upseeri Jääkäritykistörykmentissä Hämeenlinnassa 1924–1928, yleni luutnantiksi 1926, oli Sortavalan suojeluskuntapiirin aluepäällikkö 1931–1933 ja yleni kapteeniksi 1933.

Metsähallituksen Evon hoitoalueen ylimääräinen metsänhoitaja Stolpe oli 1933–1934, Pitkäranta Oy:n hankintametsänhoitaja 1934–1936, Kaukaan Tehdas Oy:n aluemetsänhoitaja 1936–1949, Kymin Uittoyhdistyksen uittopäällikkö Kotkassa 1949–1954 ja Oy Kaukas Ab:n metsäpäällikkö Lauritsalassa 1954–1968. Kansanhuoltoministeriön puutavaran hankintatoiminnan tarkastajana Itä-Suomessa hän toimi 1945 ja toimistopäällikkönä 1946. Stolpe oli myös Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1947–1949 ja hänellä oli useita oman alansa ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan talvi- ja jatkosotaan patterin päällikkönä, patteriston komentajana ja tykistöryhmän komentajana osallistunut Stolpe oli reservin majuri (1942). Hän sai metsäneuvoksen arvonimen 1959. Hänen mukaansa on nimetty "Stolpen kuusikko" Haarikon alueella Punkaharjulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kelk, Karli: Metsäneuvos Nils Stolpe (1903–1985). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.10.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 19.3.2023.
2. 1 2  60-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 26.3.1963, s. 10.

Aiheesta muualla
----------------

* Karli Kelk: Nils Stolpe *Biografiasampo*.
**Hilkka Rahikainen** (oik. **Hilkka Rahikainen-Haapman**, s. 1935) on designyhtiö Marimekossa työskennellyt yhtiön visuaalisesta ilmeestä vastannut taiteellinen johtaja. Rahikainen kuuluu designtalon historiassa vähemmälle huomiolle jääneisiin, vaikka hänen vaikutuksensa yhtiöön oli merkittävä.

Marimekon perustaja Armi Ratia palkkasi Hilkka Rahikaisen vuonna 1961.

Ratian pojan Ristomatti Ratian mukaan Rahikainen loi Marimekon visuaalisen ilmeen ja vastasi siitä.  Lisäksi hän suunnitteli yritykselle kankaita ja pikkutavaroita. Eri yhteyksissä Rahikaista on tituleerattu niin taiteelliseksi johtajaksi kuin suunnittelujohtajaksi. 

Rahikaisesta sanottiin, että hän oli "yksi niistä harvoista, jonka tyylitajuun Ratia täysin luotti. Se on erityisansio, jonka muut muistavat edelleen mainita". Rahikaista kuvaillaan myös Ratian "luottonaiseksi". 

Armi Ratian jälkeen Marimekon johdossa ehti olla useampi lyhytaikainen toimitusjohtaja, kunnes vuonna 1991 rahoitusvaikeuksiin ajautuneen yhtiön osti Kirsti Paakkanen. Hänkin arvosti Rahikaista paljon *Marimekko – suuria kuvioita* -kirjan mukaan  Paakkanen antoi Rahikaiselle kunnian Marimekon klassikkokankaiden uudelleenkeksimisestä 1990-luvun lopulla.

Julkisuudessa Hilkka Rahikainen on ollut omasta halustaan esillä vain vähän. Esimerkiksi vuonna 2015 ilmestyneeseen Into-kustannuksen *Marimekko – suuria kuvioita* -teokseen Rahikainen ei antanut haastattelua.

*Suomen Kuvalehteen* Rahikainen antoi haastattelun vuonna 1991. Siinä hän luonnehti työtään Marimekossa kertomalla, että "se oli intuitiivista päivän ja tilanteen mukaan liikkuvaa tietoa. Se oli kuin nahkojen sisällä olevaa tietoa samalla tavalla kun ihminen on minä itse, mutta kasvaessaan, vanhetessaan, ympäristön muuttuessa täytyy sen minä itsen kulkea mukana kaikessa hukkaamatta sitä itseään". Vuonna 1986 Rahikainen oli mukana toimittamassa Marimekon siihenastista taivalta käsitellyttä teosta *Marimekkoilmiö*.

Lähteet
-------

* Koivuranta Esa, Pehkonen Kati, Sorjonen Tuija ja Vainio Anniina: Marimekko - suuria kuvoita. Into-kustannus.
* Marimekko - tarinan naisesta, yrityksestä ja kuolemasta. Suomen Kuvalehti 28/1991.
* Rahikainen-Haapman Hilkka, Kaarakka Eeva ja Vuorimaa Marja-Terttu: Marimekkoilmiö. Amer-yhtymä.

### Viitteet

1. ↑  Rahikainen-Haapman, Hilkka *kansalliskirjasto.finna.fi*. Viitattu 23.1.2023.
2. ↑  Koivuranta, Pehkonen, Sorjonen, Vainio, s. 58
3. ↑  Koivuranta, Pehkonen, Sorjonen, Vainio, s. 59
4. ↑  Marimekkoilmiö, s. 140
5. ↑  Koivuranta, Pehkonen, Sorjonen, Vainio, s. 98
6. ↑  Koivuranta, Pehkonen, Sorjonen, Vainio, s. 284
**Nina O’Brien** (s. 29. marraskuuta 1997) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä.

Alppihiihdon maailmancupissa O’Brien kilpaili ensimmäisen kerran Killingtonin suurpujottelussa marraskuussa 2016. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Killingtonin pujottelussa marraskuussa 2018 oltuaan 23:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Semmeringin pujottelussa joulukuussa 2020. Hän sijoittui yhdeksänneksi myös Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2021.

O’Brien osallistui Åren MM-kilpailuihin 2019 sijoittuen suurpujottelussa 28:nneksi ja pujottelussa 34:nneksi. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurpujottelussa ja parisuurpujottelussa kymmenes sekä joukkuekilpailussa kuudes. Pujottelussa hän keskeytti toisella kierroksella. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa sekä oli parisuurpujottelussa yhdeksäs ja suurpujottelussa yhdestoista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nina O’Brien Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Avoin yhteiskunta ja sen viholliset** (engl. *The Open Society and its Enemies*) on Karl Popperin vuonna 1945 ilmestynyt kirja, jossa hän esitteli käsitteen avoin yhteiskunta. Yhteiskuntafilosofisessa teoksessaan Popper kritisoi monien marxilaisten suuntausten kehittelemää näkemystä historiaa ohjaavista laeista, historian ennustettavuudesta ja yleisemminkin totalitarismiin pohjautuvia filosofioita.

Popper näkee totalitääristen ideoiden filosofian ankkuroituvan Hegelin kautta Platoniin, joka on siis avoimen yhteiskunnan vihollinen numero yksi. Avoimen yhteiskunnan arvoja edustavat taas Perikles, Demokritos ja Sokrates.

Katso myös
----------

* Suvaitsevaisuusparadoksi

Lähteet
-------

1. 1 2  Popper, Karl R.: *Avoin yhteiskunta ja sen viholliset*. (The Open Society and its Enemies, 1945.) Suomentanut Paavo Löppönen. Helsinki: Otava, 1974. ISBN 951-1-16685-9.
2. ↑  In Memoriam Sir Karl R. Popper *Niin & näin*.  3/1996.  Arkistoitu 29.10.2010. Viitattu 24.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* The Complete Review. (englanniksi)
**Jonnakaisa Risto** (s. 1990 Joensuu) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2018. Hän on näytellyt muun muassa Kansallisteatterissa, Riihimäen teatterissa ja Vaurioteatterissa, joista viimeksi mainitun hän perusti vuonna 2018 Henna Sormusen kanssa. Risto esiintyy myös Saimaan Teatterissa ja toimii Saimaan Teatteri ry:n puheenjohtajana. Risto on esiintynyt KOM-teatterissa järjestetyssä "Lintuja Savossa" -nimisessä konsertissa yhdessä Kaj Chydeniuksen kanssa.

Suomen arvostelijain liitto myönsi Ristolle Kritiikin Kannukset -palkinnon huhtikuussa 2023 Kansallisteatterin ohjelmistoon kuuluneesta "Korhosen muotokuva" -nykynukketeatteriesityksestä. Hän oli kolmas tämän 1960-luvun alusta jaetun palkinnon saanut näyttelijä ja ensimmäinen naisnäyttelijä.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
* 

### Viitteet

1. 1 2  Kangasniemi, Sanna: Kritiikin kannukset Jonnakaisa Ristolle.  *Helsingin Sanomat*, 18.4.2023, s. B5.
2. ↑  Saimaan Teatteri - Yhteystiedot Saimaan Teatteri ry. Viitattu 29.4.2023.
Märt Israel
**Märt Israel** (s. 23. syyskuuta 1983 Karksi-Nuia) on virolainen kiekonheittäjä.

Göteborgin EM-kisoissa 2006 Israel karsiutui finaalista tuloksella 59,80. Seuraavana vuonna Osakan MM-kisoissa hän heitti 60,23 ja karsiutui. Samana vuonna hän sijoittui pronssille kesäuniversiadeissa. Pekingin olympialaisissa 2008 Israel heitti karsinnassa 61,98, mutta se ei riittänyt finaaliin. Myöskään Berliinin MM-kisoissa hän ei selviytynyt finaaliin, heitettyään 59,58. Ensimmäisen arvokisafinaalipaikkansa Israel saavutti Barcelonan EM-kisoissa 2010. Finaalissa hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 62,59 metriä.

Israel voitti kultaa Shenzhenin universiadeissa 2011 tuloksella 64,07. Daegun MM-kilpailuissa hän oli samana vuonna neljäs tuloksella 65,20.

Israelin ennätys on 66,98 m, jonka hän heitti Chula Vistassa 12. toukokuuta 2011.

Ennätykset
----------

Lähde: IAAF, Tilastopaja
* Kiekonheitto: 66,98 (2011)
* Moukarinheitto: 61,19 (2005)
* Kuulantyöntö: 17,86 (2006)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Märt Israel Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Men's Discus Throw fisu.net. Viitattu 23.3.2011. (englanniksi)
3. 1 2  Märt Israel *tilastopaja.org*. Viitattu 6.9.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Tyttöjen Henry** (*The World of Henry Orient*) on George Roy Hillin ohjaama komediaelokuva vuodelta 1964. Siinä kaksi 14-vuotiasta tyttöä seuraavat ihastuksensa kohdetta, eksentristä pianistia ja naistenmiestä ympäri Manhattania. Elokuvan aikuispääosia näyttelevät Peter Sellers, Angela Lansbury ja Paula Prentiss, ja teinityttöjä esittävät Merrie Spaeth ja Tippy Walker. Elokuvan on käsikirjoittanut Nora Johnson yhdessä isänsä Nunnally Johnsonin kanssa oman samannimisen romaaninsa pohjalta.

Juoni
-----

Erilaisista taustoista tulevat newyorkilaistytöt ovat parhaita ystävyksiä. Rikkaan perheen tytön äiti (Lansbury) on matkoilla usein olevalle miehelleen uskoton, toinen tyttö on köyhemmästä mutta tasapainoisesta perheestä. He iskevät silmänsä itämaisesti puhuvaan pianistimieheen (Sellers) ja alkavat seurata ja vakoilla tätä ympäri kaupunkia.

Vastaanotto
-----------

*Tyttöjen Henry* oli ehdolla parhaan komedian tai musikaalin Golden Globe -palkintoon sekä Cannesin elokuvajuhlien Kultaiseen palmuun.

*Helsingin Sanomien* Paula Talaskivi piti elokuvaa tuoreeltaan raikkaana ja taitavasti näyteltynä "ilkikomediana". Mikael Fränti kirjoitti elokuvan televisioesityksen 1991 alla pitävänsä kovasti *Tyttöjen Henrystä*, joka tarjoaa hänestä mainiota 1960-luvun ajankuvaa eikä vaikuta juurikaan vanhentuneelta. Peter Sellers pysyy Fräntistä tällä kertaa sivuosassa varastamatta koko show’ta, ja myös muut roolityöt saavat häneltä kiitosta.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Tyttöjen Henryn* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fränti, Mikael: Peter Sellers heiluu pianistina tyttöjen välissä talvisessa kasvukomediassa.  *Helsingin Sanomat*, 12.10.1999, s. 59. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Talaskivi, Paula: Viikon filmejä.  *Helsingin Sanomat*, 15.11.1964, s. 14. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 13.7.2016. (englanniksi)
**Aleksei Budõlin** (s. 5. huhtikuuta 1976 Tallinna) on virolainen judon olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan-mestari.

Budõlin saavutti Sydneyn olympialaisissa 2000 pronssia 81 kg:n painoluokassa. Hän voitti pronssiottelussa ranskalaisen Djamel Bourasin.

Budõlin sai 81 kg:n sarjassa MM-hopeaa Münchenissä 2001 hävittyään loppuottelussa eteläkorealaiselle Cho In-Chulille. Hän saavutti 81-kiloisissa MM-pronssia Osakassa 2003 sekä sijoittui seitsemänneksi Kairossa 2005.

Budõlin voitti Euroopan-mestaruuden 81 kg:n painoluokassa Pariisissa 2001 voitettuaan loppuottelussa Venäjää edustaneen Laša Pipian. Hän sai EM-hopeaa 73-kiloisissa Bratislavassa 1999 ja 81-kiloisissa Mariborissa 2002 sekä EM-pronssia 81 kg:n sarjassa Wrocławissa 2000 ja Düsseldorfissa 2003. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi 78-kiloisissa Oostendessa 1997 sekä seitsemänneksi 81-kiloisissa Bukarestissa 2004, Tampereella 2006 ja Lissabonissa 2008.

Budõlin voitti junioreiden Euroopan-mestaruuden 78 kg:n sarjassa 1995 ja 1996. Hän saavutti maailmancupissa ja Continental Open -kilpailuissa yhdeksän turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja seitsemän kolmossijaa. Hän voitti aikuisten sarjassa kahdeksan Viron-mestaruutta.

Hänen veljensä on Dmitri Budõlin.

Lähteet
-------

1. ↑  Aleksei Budõlin *sports-reference.com*.  Arkistoitu 15.1.2010. Viitattu 9.7.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Alexei Budolin - judoka *judoinside.com*. Viitattu 9.7.2015. (englanniksi)
Aleksei Brusilov vuonna 1914.
**Aleksei Aleksejevitš Brusilov** (ven. Алексей Алексеевич Брусилов, 1. syyskuuta 1853 Tbilisi – 17. maaliskuuta 1926 Moskova) oli venäläinen ratsuväenkenraali, joka kesäkuussa 1916 sai komennettavakseen koko Venäjän luoteisrintaman sen jälkeen kun Aleksei Evert ja Aleksei Kuropatkin olivat pitäneet parempana jäädä vain puolustusasemiin, vaikka Venäjää lainoittanut ja tukenut Ranska pyysi toista hyökkäystä itärintamalla pääasiassa Itävalta-Unkarin joukkoja vastaan, jotta Saksan olisi pakko luopua Verdunia vastaan kohdistetusta hyökkäyksestä ja näin Ranskan tilanne helpottuisi.

Brusilov aloitti Venäjän 8. armeijan komentajana 1914 ja hänestä tuli 1916 Nikolai Ivanovin seuraaja koko luoteisrintaman komentajana siksi, että hänellä oli tarjota hyökkäyssuunnitelma ranskalaisiin Verdunissa kohdistuneen paineen keventämiseksi. Brusilovin hyökkäys toteutettiin 4. kesäkuuta – 20. syyskuuta välisenä aikana 1916, minkä jälkeen keskusvaltojen puolella Paul von Hindenburg sai rintaman vakiintumaan.

Brusilov kannatti Nikolai II:n vallasta luopumista 1917 ja Venäjän väliaikainen hallitus nimitti hänet Nikolai II:n vallasta luopumisen jälkeen koko Venäjän armeijan komentajaksi. Brusilov suunnitteli yhdessä Aleksandr Kerenskin kanssa vuonna 1917 suoritetun Kerenskin hyökkäyksen, jota kutsutaan harvemmin myös Brusilovin toiseksi hyökkäykseksi.

Bolševikkien otettua vallan väliaikaiselta hallitukselta ja vallan jakauduttua eri kenraaleille odotti Brusilov vuoteen 1920, kunnes tarjoutui kansankomissaarien palvelukseen. Hän johti 1920 sota-asiain sekä ulkoasian kansankomissaari Lev Trotskin alaisuudessa puna-armeijan hyökkäystä Varsovaa kohti puolalaisia vastaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksei Brusilov** Wikimedia Commonsissa

* Projekt Hronosin Brusilovista kertova biografia venäjäksi

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tyttöystäväkokemus** (engl. *girlfriend experience*, GFE) on seksityön palvelu, johon pyritään sisällyttämään kokemus tyypillisistä irtosuhteista poikkeavasta emotionaalisesta läheisyydestä. Termiä käyttävät seksityöläiset palvelusta, jonka sisältöön kuuluu muutakin kuin seksuaalinen kontakti kuitenkin ilman todellista parisuhdetta ja sen sitoutumista. Tyttöystäväkokemus on yksi tarjotuista palveluista myös laillisissa bordelleissa, kuten Moonlite BunnyRanchissa Yhdysvaltain Nevadassa. Sille ominaista on esimerkiksi seksin lisäksi halailu, suutelu, keskustelu ja flirttailu.

Tyttöystäväkokemuksesta tuli näkyvämpi käsite vuoden 2009 elokuvan *The Girlfriend Experience* ja vuonna 2016 alkaneen samannimisen televisiosarjan myötä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alice Little, Here’s What’s Actually Involved in the ‘Girlfriend Experience’ SheKnows 9.10.2018, viitattu 12.5.2023
2. 1 2  Nancy Jo Sales, Daddies, "Dates," and the Girlfriend Experience: Welcome to the New Prostitution Economy Vanity Fair 7.7.2016, viitattu 12.5.2023
3. ↑  Sarah Rense, Sex Workers Open Up About the Most Expensive Service Men Buy Esquire 5.10.2016, viitattu 12.5.2023
4. ↑  Helena Heiskanen, Hyvästit seksityölle Ilta-Sanomat 30.10.2022, viitattu 12.5.2023
**Aleksei Leonidovitš Fjodorov** (ven. *Алексей Леонидович Фёдоров*, s. 25. toukokuuta 1991) on venäläinen kolmiloikkaaja.

Fjodorov menestyi hyvin nuorten arvokilpailuissa, joissa saavutti hopeaa alle 18-vuotiaiden MM-kisoista 2007, kultaa alle 20-vuotiaiden EM-kisoista 2009 ja alle 20-vuotiaiden MM-kisoista 2010, hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kisoista 2011 ja kultaa alle 23-vuotiaiden EM-kisoista 2013. Lisäksi hän voitti hopeaa kesäuniversiadeissa vuonna 2013.

Fjodorovin uran ensimmäinen aikuisten arvokisamitali oli sisäratojen EM-kilpailujen hopea vuodelta 2013. Zürichin EM-kisoissa 2014 Fjodorov oli kolmas tuloksella 17,04. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän oli neljäs, Moskovan MM-kilpailuissa 2013 viides ja Prahan EM-hallikilpailuissa 2015 neljäs.

Fjodorov on myös ulkoratojen Venäjän mestari vuosilta 2011, 2013 ja 2014. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on 17,42 metriä, joka syntyi Sotšissa 29. toukokuuta 2015. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 17,12 Göteborgissa 2. maaliskuuta 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aleksei Fjodorov Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
2. ↑  Greco smashes his best to take triple jump gold in world leading 17.70m *european-athletics.org*. Viitattu 2.8.2013. (englanniksi)
3. ↑  Karttunen, Anu: Compaoré tyrmäsi heti avaushypyllään *Yle Urheilu*.  14.8.2014. Viitattu 15.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksei Fjodorov Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Eero Palviainen vuonna 2004.
**Eero Palviainen** (s. 1964) on suomalainen luuttusolisti ja soitinrakentaja. Hän aloitti luutunsoiton opiskelun Turun konservatoriossa. Sibelius-akatemian ensimmäisenä solistilinjan luutunsoittajana Palviainen opiskeli Leif Karlsonin johdolla. Diplominsa hän suoritti 1992 Baselissa; hänen opettajansa siellä Schola Cantorumissa oli Hopkinson Smith. Palviaisen oeuvre ulottuu renessanssimusiikista myöhäisbarokkiin.

Palviainen on Battalian perustajajäsen. Muita yhtyeitä, joissa hän soittaa, ovat ranskalainen L'Arpeggiata, puolalainen Arte suonatore Posnan, Kuudennen kerroksen orkesteri sekä Helsingin barokkiorkesteri. Vierailuja hän on tehnyt muun muassa yhtyeissä Avanti!, the Harp Consort, Freiburger Barock Orchester ja La Fenice. Hän on myös tehnyt useita soolonauhoituksia Yleisradiolle.

Battalian ensilevy sai vuoden 1998 Janne-palkinnon.*lähde?*

Eero Palviainen on hyvin haluttu soitinrakentaja. Hän onnistui muun muassa ostamaan materiaalikseen osan 1500-luvulla rakennetun keskieurooppalaisen talon seinää.*lähde?*

Palviaisen soittamat instrumentit
---------------------------------

* arkkiluuttu
* barokkikitara
* barokkiluuttu
* renessanssiluuttu
* teorbi
* vihuela
* mandoliini (ainakin eräässä konsertissa)

Lähteet
-------

1. ↑  Palviainen, Eero *kansalliskirjasto.finna.fi*. Viitattu 8.7.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Räppäri Mikaveli oli yksi vuoden 2015 ReStartin esiintyjistä.
Ruudolf esiintymässä ReStartissa vuonna 2013.
ReStart oli syksyisin Kuopiossa järjestettävä yksipäiväinen kristillinen festivaali. Viimeinen ReStart järjestettiin vuonna 2018. Tapahtumapaikkana toimii Kulttuuriareena 44 (Kauppakatu 44). ReStartin järjestäjiä olivat kristilliset järjestöt Kuopion OPKO, Pohjois-Savon ev. lut. Kansanlähetys ja Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys (Sley) (sekä Suomen Raamattuopisto vuoteen 2016 saakka). ReStart-tapahtuma perustettiin vuosina 2006-2011 järjestettyjen Älä pelkää -tapahtumien pohjalta.

Historia: bändit ja esiintyjät
------------------------------

### ReStart 2018

* SAVE
* Audile
* NNS
* Miika Korkatti

### ReStart 2017

* Great Wide North
* Prinssi Jusuf
* Park 7
* Seppele

### ReStart 2016

* GFM
* Herz
* Mikaveli

### ReStart 2015

* Mikaveli
* Kls.
* Vanamo

### ReStart 2014

* Immanuel
* Kontrol
* Park 7
* Henna E
* Juha Heiskanen

### ReStart 2013

* Ruudolf
* Idän Ihmeet
* Miriam
* Pro Fide Duo

### ReStart 2012

* Great Wide North
* Saraste
* Kontrol

Älä pelkää -tapahtumat
----------------------

Älä pelkää -tapahtuma järjestettiin yhteensä viidesti (2006-2011). Tapahtumapaikkana oli Savon Ammatti- ja aikuisopisto (Presidentinkatu 1). Järjestäjätahoihin kuului Suomen ev. lut. Kansanlähetyksen ja OPKOn lisäksi myös Kuopion evankelisluterilainen seurakuntayhtymä (sekä Suomen Lähetysseura). Vuoden 2011 jälkeen järjestäjätahoissa tapahtui merkittäviä muutoksia, joiden seurauksena tapahtumaa päätettiin jatkaa uudistuneella profiililla ja nimellä. Samalla vaihtui myös tapahtumapaikka.

### Älä pelkää 2011

* HB
* Punainen Lanka
* Popo Salami
* Jussi Miettinen (puhuja)

### Älä pelkää 2010

* Kaemo
* Mgth
* Egoeimi
* Kalevi Lehtinen (puhuja)
* Mikko Vaismaa (koomikko)

### Älä pelkää 2009

* HB
* kls.
* Päivö Parviainen (puhuja)
* Päivi Niemi (puhuja)

### Älä pelkää 2008

* The Rain
* Kidman
* Ilkka Puhakka (puhuja)
* Stand Up -saarnaajat (juontaja/koomikko)

### Älä pelkää 2007

* TERA
* Think Twice
* Ichtus
* Jarkko Maukonen

### Älä pelkää 2006

* The Rain
* HB

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Tiedote: ReStartia ei järjestetä syksyllä 2019 *restart-tapahtuma.fi*.  17.5.2019.  Arkistoitu 29.12.2019. Viitattu 29.12.2019.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)  
 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Okrakulmumittari** (*Idaea ochrata*) on pienehkö, ruskeansävyinen mittariperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Sukunsa vaaleaan yleisväritykseen nähden okrakulmumittari on väritykseltään poikkeuksellisen ruskea laji. Siipien pohjaväri on kellanruskea ja niiden poikki kulkee kolme punaruskeaa poikkiviirua, jotka suuntautuvat ulospäin. Aivan siiven ulkoreunassa on rivi mustia pisteitä. Siipien keskipilkut erottuvat heikosti. Keskeisenä tuntomerkkinä takasiiven keskipilkku on sisimmän poikkiviirun sisäpuolella ja takimmaisen raajaparin säärissä on kärkioat. Siipiväli 20–22 mm.

Samannäköinen laji on lähinnä serpentiinimittari (*Idaea serpentata*), joka on kuitenkin kooltaan pienempi ja sävyltään tummempi.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Okrakulmumittarin levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Etelä- ja Keski-Euroopan kautta aina Ruotsin eteläisimpiin osiin ja Gotlantiin saakka. Idässä elinalue ulottuu Keski-Aasiaan. Suomesta laji on tavattu yhden kerran, kun koirasyksilö löytyi Dragsfjärdistä heinäkuussa 2001. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinä-elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Okrakulmumittaria tavataan Etelä- ja Keski-Euroopassa kuivilla ja lämpimillä paikoilla, etenkin hietikoilla sekä nummilla. Pohjoisempana sen elinympäristöt ovat tyypillisesti rannikoilla. Perhoset lentävät hämärän tultua ja tulevat valolle, joskin häirittynä ne lähtevät helposti lentoon myös päivällä. Toukka talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka käyttää ravinnokseen erilaisia matalia kasveja.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4 5 6  Mikkola K, Jalas I. Peltonen O.: *Suomen perhoset. Mittarit 1*. Suomen Perhostutkijain Seura. Tampereen kirjapaino Oy Tamprint, 1985. ISBN 951-99620-7-7.  s. 79
4. ↑
5. 1 2
6. ↑  Skou P.: *The Geometroid Moths of North Europe (Lepidoptera; Drepanidae and Geometridae)*. Brill, 1986. ISBN 978-9004078598.  s. 48

Aiheesta muualla
----------------

* Perhoswiki[vanhentunut linkki]
* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* Vlindernet (hollanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q143148
* BioLib: 52430
* BOLD: 141783
* CoL: 6N5GX
* EoL: 274118
* EUNIS: 307117
* Fauna Europaea: 444042
* Fauna Europaea (new): b3267795-7c9a-4c54-bdbf-24f58a66bfc6
* GBIF: 5147354
* iNaturalist: 362140
* IRMNG: 10895537
* LepIndex: 214150
* LoB: 3992
* NBN: NHMSYS0000520553
* NCBI: 1441550

 |

 |
**Oksana Vladimirovna Ekk** (ven. Оксана Владимировна Экк, o.s. **Djatšenko**, ven. Дяченко; s. 26. marraskuuta 1974 Vladikavkaz) on venäläinen pikajuoksija, joka kilpaili pääasiassa 100 metrillä ja 200 metrillä.

Ekk saavutti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1993 pronssia 100 metrillä ajalla 11,66. Kesäuniversiadeissa 1995 hän ylsi hopealle sekä 200 metrillä ajalla 22,89 että 4 × 100 metrin viestissä. Vuonna 1998 Ekk voitti Venäjän 4 × 100 metrin viestijoukkueessa EM-pronssia. Seuraavana vuonna hän kilpaili 100 metrillä MM-kilpailuissa sekä ylsi sisäratojen MM-kilpailuissa finaaliin. Vuonna 2000 Ekk kilpaili 200 metrillä Sydneyn kesäolympialaisissa, muttei selviytynyt välieriin.

Ekk voitti Venäjän mestaruuden ulkoratojen 100 metrillä vuonna 1998 sekä sisäratojen 60 metrillä vuonna 1999.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: 

### Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,21 | Unkari Budapest | 19. elokuuta 1998 |
| 200 m | 22,69 | Venäjä Moskova | 20. elokuuta 2000 |
| 400 m | 53,37 | Portugali St. Antonio | 31. toukokuuta 1998 |

### Sisäradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,21 | Saksa Chemnitz | 29. tammikuuta 1999 |
| 100 m | 11,37 | Suomi Tampere | 9. helmikuuta 1999 |
| 200 m | 22,91 | Japani Maebashi | 5. maaliskuuta 1999 |
| 300 m | 37,26 | Venäjä Moskova | 6. tammikuuta 1999 |

Lähteet
-------

1. ↑  ЭКК Оксана Владимировна *Infosport.ru*. Viitattu 16.3.2022. (venäjäksi)
2. 1 2  Oksana Ekk *Olympedia*. Viitattu 16.3.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Oksana Ekk Kansainvälinen yleisurheiluliitto. Viitattu 16.3.2022. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Popinniemen työväentalo** sijaitsi Kotkassa, entiseen Kymin kuntaan kuuluneessa Popinniemessä Suulisniemen kylän korkeimmalla kohdalla kalliolla.

Historia
--------

Vuonna 1905 perustettiin Hallan työväenyhdistyksen yhteyteen Popinniemen osasto. Hallan työväenyhdistys oli perustettu vuonna 1898. Popinniemen osasto itsenäistyi myöhemmin nimellä Popinniemen työväenyhdistys. Popinniemen osastoon perustetttiin naisosasto vuonna 1907, josta myöhemmin tuli Popinniemen Sos.dem. Naisyhdistys.

Vuonna 1906 ostettiin K. Häkkiseltä keskeneräinen talo. Rahat kerättiin arpajaisilla ja keräyksillä. Talo pystytettiin talkoilla. Syksyllä 1906 päästiin jo omalle talolle toimimaan. Talo tuhoutui tulipalossa 24.1.1912 perustuksiaan myöten.

Uutta taloa varten myytiin velkakirjoja ja hankittiin uusi tontti. Rakennustyöt saatiin alkuun. Lisäksi saatiin kiinnelainaa, ja uuteen taloon päästiin jo marraskuussa pitämään tanssi-iltamia. Talon vihkiäiset pidettiin 26.1.1913.

Sisällissodan aikana vuonna 1918 talo takavarikoitiin. Toimintaa päästiin jatkamaan vuoden 1919 tammikuussa, vaikka talo oli vielä takavarikossa.

Rakennus
--------

Paikalla jossa Popinniemen työväentalo sijaitsi on yhden tilalle rakennetun kerrostalon seinässä työväenyhdistyksen teettämä muistolaatta.
Vuonna 1925 Viipurin läänin maaherra antoi talolle sulkemismääräyksen, koska se ei ollut asetusten mukaisessa kunnossa. Elokuussa järjestettiin arpajaiset ja otettiin lainaa, jotta voitiin tehdä tarvittavat korjaukset. Samalla taloon rakennettiin ravintola ja saatiin sähkövalot. Joulukuussa voitiin pitää tupaantuliaiset.

Vuonna 1948 tehtiin korjauksia, ja vuonna 1952 tehtiin uusia kokoushuoneita, taloa korotettiin, saatiin keskuslämmitys ja laajennettiin eteistä. Kaikki työt tehtiin talkoilla, joihin osallistuivat myös naiset ja lapset.

Työväenyhdistys luopui talosta 1970-luvun alkupuolella. Tontti myytiin Kymenlaakson Asuntosäästäjät ry:lle, joka purki talon ja rakensi tontille kerrostaloja.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväenyhdistyksen lisäksi talossa toimivat alusta lähtien nuoriso-osasto, ompeluseura, huvitoimikunta, mieskuoro, urheiluseura Toverit, Naisosasto, Ihanneliiton osasto ja kirjasto.

1960-luvulla talossa toimi myös postikonttori ja kirjasto. Iltaisin kokoontuivat urheiluseura Popinniemen Ponnistuksen ja työväenyhdistyksen, naisyhdistyksen, nuoriso-osaston ja Nuorten Kotkien jäsenet. Teatteri toimi myös talolla. Iltamia ja muita juhlia pidettiin etenkin viikonloppuisin. Lisäksi talolla esitettiin elokuvia ja kahvila oli toiminnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sievinen, Ulla-Maija: *Yhdessä meissä on voimaa Kotkan Sosialidemokraattinen Kunnallisjärjestö ry 110 vuotta Juhlakirja*. Kotka: Kotkan Sosialidemokraattinen Kunnallisjärjestö ry, 2016. ISBN 978-952-93-7908-8.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Jorma Veijola (toimittanut): Kotkan kadonneet työväentalot Kotkan sosialidemokraattinen kunnallisjärjestö ry. Viitattu 28.11.2022.
3. ↑  Kotka / Popinniemen työväentalon muistolaatta *Willimiehen jäljillä -blogi*.  30.12.2018. Viitattu 28.2.2023.