recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Albert Pick** (15. toukokuuta 1922 Köln, Saksa – 22. marraskuuta 2015) oli saksalainen paperirahakeräilijä ja numismaatikko. Hänestä on kehittynyt alan tunnustettu auktoriteetti julkaistuaan vuonna 1974 maailman ensimmäisen modernin paperirahaluettelon *Standard Catalog of World paper Money*, josta tuli myöhempien painoksien myötä alan de-facto standardi ja referenssiteos.

Pick aloitti rahojen keräilyn kahdeksanvuotiaana. Hän keskittyi varsinkin Euroopan 1800-luvun ja 1920-luvun pulavuosien paperirahoihin ja hätärahoihin (saks. *Notgeld*). Myöhemmin hän opiskeli filosofiaa, historiaa ja kirjallisuutta. Vuoteen 1964 asti hän työskenteli kirjakustantajana, ennen kuin omistautui paperirahan keräilylle kokopäiväisesti.

Kun hänen rahakokoelmansa koko kasvoi 180 000 seteliin, ja siten liian suureksi yksityishenkilön ylläpitää, hän uskoi kokoelmansa Bayerische Hypotheken- und Wechselbankin (nykyään HypoVereinsbank) haltuun. Pick jatkoi kokoelman kartuttamista aina vuoteen 1985 saakka toimien pankin kuraattorina.

Pick tunnetaan myös hänen mukaansa nimitetystä setelien numeroluokituksesta, Pick-numeroista, joita käyttämällä kansainväliset keräilijät voivat verrata tietoja ja tunnistaa keräilykohteet tarkasti.

Standard Catalog of World Paper Money -luettelonsa lisäksi Albert Pick julkaisi useita muita kirjoja paperirahoista. Hänet on palkittu useilla kansainvälisillä palkinnoilla ja tunnustuksilla uransa mittaan.

Eläkkeelle vetäydyttyään Pick asui Garmischissa Baijerissa. Hän kuoli kotonaan 22. marraskuuta 2015.

Teos
----

* Pick, Albert (toim. Cuhaj, George S.): *Standard Catalog of World Paper Money* Modern Issues, 1961-present, 12. painos, 1064 sivua, Krause Publications (kesäkuu 2006), ISBN 0-89689-356-1

Lähteet
-------

1. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Rochen ekvipotentiaalipinta eli kahden tähden "painovoimaraja"
Jättiläiseksi paisuva tähti on ylittänyt Rochen rajansa ja tähdestä virtaa ainetta kaksoistähden toiseen osapuoleen.
**Rochen pinta** (joskus Rochen raja) on kahden taivaankappaleen ympärillä oleva kuvitteellinen pinta, joka on kappaleiden vetovoimaraja. Se on raja, jota suuremmaksi laajennuttuaan tähti alkaa vuodattaa massaa tähtien välissä olevan leikkauspisteen L1 kautta toiseen tähteen. Tätä leikkauspistettä kutsutaan  Lagrangen pisteeksi. 

Tähti voi ylittää eli "täyttää" Rochen rajansa elämänsä loppuvaiheessa, kun vedyn loppumisen seurauksena tähden ydin supistuu ja sen ulkokerrokset laajenevat voimakkaasti. Rochen pintaa on molempia tähtiä ympäröivä gravitaatiokentän ekvipotentiaalipinta, jonka jokaisessa pisteessä gravitaation potentiaalienergia on yhtä suuri.

Jos kappaleiden massat ovat yhtä suuria, Rochen pinta muistuttaa kaksiulotteisessa kuvassa makaavaa kahdeksikkoa tai ääretön-merkkiä. Kolmiulotteisena Rochen pinta on kuin kaksi vesipisaraa vastakkain; "vesipisaroiden" pyöreiden päiden keskipisteissä ovat Rochen pinnan luovat massapisteet, esimerkiksi tähdet.

Rochen pinta täyttyy monissa kaksoistähdissä toiselta puolen. Näissä tähdissä massaa virtaa tähdestä toiseen Lagrangen pisteen L1 kautta. Hyvänä esimerkkinä tästä massan siirtymisestä ovat  novat.

Rochen pinnan laskemisessa otetaan huomioon painovoimapotentiaali ja keskipakoisvoima.

Rochen pinta on saanut nimensä tähtitieteilijä Édouard Rochelta.

Lähteet
-------

* Tähtitieteen perusteet, kolmas laitos, URSA 2000, ISBN 952-5329-01-1
Albert Pfaler.
**Albert Ferdinand Pfaler** (27. marraskuuta 1857 Muonio – 15. helmikuuta 1885 Tornio) oli suomalainen piirilääkäri ja yksi Duodecim-seuran 12 perustajajäsenestä.

Pfalerin vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Karl Ferdinand Pfaler ja Ebba Adolfina Holmström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876 Kuopion lyseosta, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1879, filosofian maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1880 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1884. Pfaler toimi vt. piirilääkärinä Torniossa. Hän oli perustamassa vuonna 1881 Duodecim-seuraa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Albert Pfaler. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2  Ignatius, Jaakko: Duodecim-seura 125 vuotta. Jäsen n:o 4: Albert Pfaler.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Albert F. Pyun** (19. toukokuuta 1953 Havaiji – 26. marraskuuta 2022 Las Vegas) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan lukuisten b-luokan elokuvien ohjaajana.

Havaijiilla syntyneen Pyunin ura ohjaajana alkoi vuonna 1982 valmistuneen *Julma miekka* -toimintaelokuvan myötä. Se oli hänen taloudellisesti menestynein elokuvansa 39 miljoonan dollarin lipputuloilla. Pyunin työtahti oli jo 1980-luvulla nopea – uusi elokuva valmistui vuosittain. Vuosikymmenen tunnetuimmat Pyun-elokuvat ovat *Muukalainen L.A.:sta* (1988) ja Jean-Claude Van Dammen tähdittämä *Cyborg*, joka keräsi Yhdysvalloissa 10 miljoonan dollarin lipputulot ja maailmanlaajuisesti yli 29 miljoonaa dollaria.

1990-luvulla Pyun jatkoi halpaelokuvien ohjaamista. Tunnetuimpia ovat *Nemesis*-elokuvasarja (1993–1997), *Knights* (1993), *Adrenalin: Fear the Rush* (1996) ja *Mean Guns – julmat aseet* (1997). VHS-kasettien vahvistettua asemaansa elokuvia alettiin julkaista suoraan tallenteina vähittäismyyntiin ilman teatterilevitystä. Myös lukuisia Pyunin teoksia on julkaistu niin.

2000-luvulla Pyun teki useita elokuvia. Suosituimmaksi on osoittautunut Steven Seagalin tähdittämä *Ticker*, joka kuvattiin korkealla 25 miljoonan dollarin budjetilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Murphy, J. Kim: Albert Pyun, Cult Filmmaker Behind ‘Cyborg,’ ‘Nemesis’ and ‘Captain America,’ Dies at 69 *Variety*.  27.11.2022. Viitattu 29.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Albert Pyun Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Rocco Chinnici
**Rocco Chinnici** (19. tammikuuta 1925 Misilmeri – 29. heinäkuuta 1983 Palermo) oli italialainen mafianvastainen tuomari.

Chinnici, syntyjään Misilmeristä, valmistui Palermon yliopiston oikeustieteellisestä vuonna 1947 ja alkoi toimia tuomarina Trapanissa vuonna 1952. Vuonna 1966 hän siirtyi Palermon syyttäjänvirastoon. Marraskuussa 1979 hänestä tuli Palermon oikeustalon pääsyyttäjä mafian murhattua edeltäjänsä, Cesare Terranovan.

Chinnici perusti antimafialiittoutuman eli joukon tutkijatuomareita jotka jakoivat tietoa ja vastuuta keskenään estääkseen yhden henkilön pitävän kaikkea tietoa ja tulemasta ainoaksi kohteeksi mafialle. Kuuluisat mafianvastaiset tuomarit Giovanni Falcone, Paolo Borsellino ja Gioacchino Natoli olivat tämän liittouman jäseniä kuten myös Giuseppe Di Lello ja Leonardo Guarnotta.

29. heinäkuuta 1983 autopommin räjäytys tappoi Chinnicin, hänen kaksi henkivartijaansa Mario Trapassin ja Salvatore Bartolottan sekä Chinnicin kerrostalon vartijan Stefano Li Sacchin. Pommin räjäytti setänsä Michele Grecon käskystä pahamaineinen mafian salamurhaaja Pino Greco. Sittemmin Michele Greco tuomittiin elinkautiseen vankeuteen Chinnicin salamurhan tilaamisesta.

Antonino Caponnettosta tuli pääsyyttäjä Chinnicin tilalle.

Aiheesta muualla
----------------

* Giovanni Falcone, Marcelle Padovani: *Cosa Nostra – Tuomari ja kunnian miehet*. Artemisia, 1995. ISBN 951-97294-0-2.
* Alexander Stille: *Excellent Cadavers*. Random House, 1995. ISBN 0-224-03761-7.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |

 |
**Botnia-Atlantica -ohjelma** on EU:n rahoitusohjelmakautena 2014–2020 toteutettava Interreg-ohjelma, jonka tarkoituksena on edistää Suomen, Ruotsin ja Norjan välistä rajat ylittävää yhteistyötä. Nykyinen Botnia-Atlantica -ohjelmakausi on järjestyksessään neljäs. Ensimmäinen vastaava Interreg-ohjelma käynnistyi vuonna 1997 nimellä Merenkurkku-MittSkandia.

Ohjelma
-------

### Toiminta-alue

Kaudella 2014–2020 Botnia-Atlantica ohjelma kattaa kuusi lääniä ja yhden kunnan. Suomesta ohjelmaan kuuluvat Pohjanmaan maakunta, Keski-Pohjanmaan maakunta sekä Etelä-Pohjanmaan maakunta. Ruotsista Västerbottenin lääni ja Västernorrlandin lääni sekä Nordanstigin kunta. Norjasta ohjelmaan osallistuu Nordlandin lääni.

### Toimintalinjat

Botnia-Atlantica -ohjelma on jaettu neljään toimintalinjaan, jotka noudattavat Euroopan komission tavoitteita. Toimintalinjat kaudella 2014–2020 ovat innovaatiot, elinkeinoelämä, ympäristö ja kuljetus. Ohjelmasta rahoitettavien hankkeiden tulee toimia yhden toimintalinjan ja yhden erityistavoitteen puitteissa.

### Erityistavoitteet

Innovaatiotoimintalinjan erityistavoitteita kaudella 2014–2020 ovat pitkällä aikavälillä kehitettävät kestävät osaamiskeskukset sekä innovatiivisten ratkaisujen lisääntynyt käyttö. Elinkeinoelämän toimintalinjan erityistavoitteena suuremman kapasiteetin luonti rajat ylittävälle yhteistyölle. Ympäristötoimintalinjan erityistavoitteita ovat luonto- ja kulttuuriperintöjen kestävän hyödyntämisen lisääminen sekä paremmat valmiudet käsitellä ympäristöhaasteita meri-, rannikko- ja tunturialueilla sekä mereen valuvissa vesistöissä. Kuljetustoimintalinjan tavoitteena on itä-länsisuuntaisiin liikenneyhteyksiin liittyvät yhteiset tavoitteet ja strategiat.

Katso myös
----------

* Interreg
* Euroopan aluekehitysrahasto

Lähteet
-------

1. ↑  Rakennerahastot: Botnia-Atlantica *rakennerahastot.fi*.  Arkistoitu 12.10.2019. Viitattu 12.10.2019.
2. ↑  Botnia-Atlantica: Ohjelma-alue *botnia-atlantica.eu*.
3. ↑  Botnia-Atlantica: Toimintalinjat *botnia-atlantica.eu*.
4. ↑  Botnia-Atlantica: Innovaatiot *botnia-atlantica.eu*.
5. ↑  Botnia-Atlantica: Elinkeinoelämä *botnia-atlantica.eu*.
6. ↑  Botnia-Atlantica: Ympäristö *botnia-atlantica.eu*.
7. ↑  Botnia-Atlantica: Kuljetus *botnia-atlantica.eu*.
**Albert Maysles** (26. marraskuuta 1926 Boston, Yhdysvallat – 5. maaliskuuta 2015 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen dokumenttiohjaaja. Hän aloitti uransa psykologina. Ensimmäisen elokuvansa *Psychiatry in Russia* hän teki moottoripyörämatkalla Neuvostoliitossa. Hänen aloittamastaan tyylisuuntauksesta ruvettiin käyttämään nimitystä direct cinema, joka tarkoittaa todellisuuden kuvaamista suoraan, ilman käsikirjoitusta, tulkintaa ja kommentointia. Hänen läpimurtoelokuvansa oli *Kauppamatkustaja* (1968). Hän teki sen yhteistyössä veljensä äänittäjä David Mayslesin kanssa. Maysles teki runsaasti dokumentteja taiteilijoista ja muusikoista, kuten Rolling Stonesista (*Gimme Shelter*, 1970). Kaiken kaikkiaan hänen tuotantoonsa kuuluu noin 50 dokumenttielokuvaa. Viimeiseksi jäi *In Transit*, jonka lisäksi hänellä oli tekeillä omaelämäkerrallinen *Handheld and From the Heart*.

Mayslesin isä oli ukrainanjuutalainen postivirkailija, äiti puolanjuutalainen opettaja. Kumpikin tuli lapsena siirtolaisina Yhdysvaltoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Harri Uusitorppa: Ohjaaja dokumentoi suoraan sydämestä.  *Helsingin Sanomat*, 13.3.2015, s. B15. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 13.3.2015.
2. ↑  Benjamin Ivry: Documenting the Life of Documentary Filmmaker Albert Maysles *Forward.com*.  6.3.2015. Viitattu 13.3.2015. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* "Viimeinen puritaani?" Albert Mayslesin haastattelu, *Filmihullu* 5/2001.

Aiheesta muualla
----------------

* Mayslesfilms.com
* Maysles Documentary Center (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* Photographers' Identities
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Rocco van Rooyen** (s. 23. joulukuuta 1992) on eteläafrikkalainen keihäänheittäjä.

Van Rooyen sijoittui kuudenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuden 2011. Hän oli 2014 kuudes sekä Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa että Marrakechin Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Hän karsiutui loppukilpailusta Pekingin MM-kilpailuissa 2015, Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa.

Van Rooyen heitti ennätyksensä 85,97 Parowissa 27. helmikuuta 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rocco van Rooyen Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2  Rocco van Rooyen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑  Athletics - Rocco VAN ROOYEN *the-sports.org*. Viitattu 23.5.2015. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Albert Popov** (bulg. Алберт Попов, s. 8. elokuuta 1997) on bulgarialainen alppihiihtäjä.

Popov saavutti Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hopeaa pujottelussa ja suurpujottelussa 2015. Hän sai nuorten MM-kilpailuissa pronssia suurpujottelussa 2018. Aikuisten arvokilpailuissa hän on sijoittunut Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 pujottelussa 27:nneksi ja suurpujottelussa 30:nneksi, Pyeongchangin olympialaisissa 2018 suurpujottelussa 28:nneksi, Åren MM-kilpailuissa 2019 suurpujottelussa 29:nneksi sekä Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 suurpujottelussa 24:nneksi. Parhaan arvokilpailusijoituksensa hän on saavuttanut Pekingin olympialaisissa 2022 sijoittumalla pujottelussa yhdeksänneksi, minkä lisäksi hän oli suurpujottelussa 17:s.

Popov kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Söldenissä lokakuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 20:s Levin pujottelussa marraskuussa 2018. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Kitzbühelin pujottelussa tammikuussa 2019. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Palisades Tahoen pujottelussa helmikuussa 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Albert Popov Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Panzerbüchse 39 panssarintorjuntakivääri.
**Panzerbüchse 38** (tunnetaan myös lyhenteellä **PzB-38**) oli Wehrmachtin toisessa maailmansodassa käyttämä rekyylipiippuinen lippaaton panssarintorjuntakivääri, jonka kehittäjä oli B. Brauer ja valmistaja Rheinmetall-Borsig. Puolan valtauksessa Panzerbüchse 38:a oli käytössä 62 kappaletta, jonka jälkeen se poistettiin käytöstä ja korvattiin Panzerbüchse 39:llä.

Panzerbüchse 38:n hyviin puoliin kuului sen helppo kuljetus, kun taas huonoihin muun muassa aseen epäluotettavuus.

Historiaa
---------

Panzerbüchse 38 ei ollut koskaan sitä käyttäneiden sotilaiden suosiossa. Ammus ei läpäissyt uusimpien panssarien panssarointia, ja turhautuneiden saksalaisten kerrotaan mielluummin hylänneen pst-kiväärinsä kuin käyttäneet niitä alkuperäiseen tarkoitukseen. Pst-miehet vihasivat Panzerbüchse 38:n rajua rekyyliä, jonka voima saattoi aiheuttaa ampujalle solisluun murtumia.

Teknisiä tietoja
----------------

* Valmistusaika: 1939-1940. Valmistusmäärä vain 1600 kappaletta.
* Kaliiperi: 7,92x94.
* Piipunpituus: 109 cm, kokonaispituus 162 cm.
* Piipun paino: 6,1 kg, kokonaispaino 16,2 kg.
* Lähtönopeus 1210 m/s.
* Läpäisy: 30 mm 100 m, 25 mm 300 m.

Lähteet
-------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **PzB38/PzB39**.
* Saksalaisen jalkaväen panssarintorjuntaan käyttämät aseet II maailmansodassa
**Óscar Javier González Marcos** (s. 12. marraskuuta 1982 Salamanca, Salamancan maakunta, Kastilia ja León, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti vuonna 2016 päättyneellä pelaajaurallaan Espanjassa Real Valladolidia ja Real Zaragozaa sekä Kreikassa kahden kauden ajan Olympiakosia. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Óscar pelasi juniorivuosiensa jälkeen Real Valladolidin reservijoukkueessa Real Valladolid B:ssä vuoden verran. Kaudeksi 2001–2002 hänet nostettiin edustusjoukkueeseen, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä 7. lokakuuta 2001 Las Palmasia vastaan. Yhteensä otteluja kertyi kauden aikana 14, mutta maalit jäivät vielä tekemättä. Toisella kaudellaan Óscar pelasi 30 ottelua ja teki kolme maaliakin, joista ensimmäinen syntyi 4. tammikuuta 2003 Real Betisiä vastaan. Kaudella 2003–2004 maaleja syntyi 37 ottelussa jo 10.

Valladolidin pudottua Segunda Divisióniin kaudeksi 2004–2005, Óscar siirtyi Real Zaragozaan. Hän pelasi Zaragozassa neljä kautta, joista ensimmäisenä teki 31 ottelussa kuusi maalia. Kaudella 2005–2006 Óscar teki kolme maalia 36 ottelussa, kaudella 2006–2007 jälleen kolme maalia 30 ottelussa ja kaudella 2007–2008 kaksi maalia 32 ottelussa. Kaudet 2008–2010 hän pelasi Olympiakosissa, jossa teki ensimmäisellä kaudellaan 20 ottelussa kolme maalia ja toisella 25:ssä kaksi pudotuspelit mukaan lukien, ennen paluuta Segunda Divisiónissa pelanneeseen Valladolidiin kaudeksi 2010–2011.

Kaudella 2010–2011 Óscar pelasi 27 sarjaottelua tehden seitsemän maalia ja nousukarsinnoissa kaksi ottelua, joissa teki yhden maalin. Seuraavalla kaudella syntyi 34 sarjaottelussa jopa 13 maalia, minkä lisäksi nousukarsintojen neljässä ottelussa yksi maali. Kauden päätteeksi Valladolid nousi pääsarjaan kaudeksi 2012–2013.

Lähteet
-------

* Óscar BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Óscar Futbolme-sivustolla (espanjaksi)
* Óscar Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Pikloraami** (C6H3N2Cl3O2) on pyridiinin johdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää rikkaruohomyrkkynä.

Ominaisuudet
------------

Pikloraami on huoneenlämpötilassa kitestä ainetta, jonka väri on valkoisesta ruskehtavaan. Yhdisteellä on kloorin kaltainen haju. Pikloraami liukenee vähäisessä määrin veteen, dikloorimetaaniin ja ksyleeniin ja hieman paremmin etanoliin, asetoniin ja dietyylieetteriin. Pikloraami on heikko happo ja sen pKa-arvo on 3,6. Pikloraami ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta oireina voivat olla muun muassa polttava tunne kurkussa, yskä ja huonovointisuus. Aine voi olla teratogeenista.

Pikloraamin herbisidiset vaikutukset johtuvat siitä, että se matkii kasvien luonnollisia auksiineja. Tämän seurauksena muun muassa kasvien eteenin tuotanto kiihtyy, mikä aiheuttaa kasvien kuihtumista.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Pikloraamia valmistetaan klooraamalla 2-metyylipyridiiniä fotokatalysoiduissa olosuhteissa, jolloin sekä aromaattinen rengas että sivuketjun metyyliryhmä kloorautuvat. Tämän jälkeen muodostunut tuote hydrolysoidaan ja aminoidaan pikloraamiksi.

Pikloraamia käytetään herbisidinä muun muassa nurmikoilla, golf-kentillä ja metsänviljelyksessä. Pikloraami tehoaa ruohovartisiin kasveihin. Pikloraamia voidaan käyttää yhdessä klopyralidin tai 2,4-dikloorifenoksietikkahapon kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Picloram– Compound Summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 10.11.2016.
2. 1 2 3 4  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1273. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Franz Müller & Arnold P. Applebyki: *Weed Control, 2. Individual Herbicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 10.11.2016
4. ↑  Pikloraamin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 10.11.2016
5. 1 2  Raymond D. Harbison,Marie M. Bourgeois,Giffe T. Johnson: *Hamilton and Hardy's Industrial Toxicology*, s. 896. John Wiley & Sons, 2015. ISBN 978-0-470-92973-5. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.11.2016). (englanniksi)
6. 1 2  Jack R. Plimmer, Judith M. Bradow, Christopher P. Dionigi, Richard M. Johnson & Suhad Wojkowski: *Herbicides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 10.11.2016
**Semovente da 105/25** oli toisen maailmansodan aikana valmistettu italialainen rynnäkkötykki. Sen pääase oli 105/25-tykki ja se perustui M15/42-panssarivaunun pidennetylle alustalle. Tykki kuului oman aikansa tehokkaimpiin. Vaunuja ehdittiin valmistamaan vain 30 kappaletta Italian armeijalle, kun saksalaiset miehittivät maan Italian vaihdettua puolia. Saksalaiset tilasivat vaunuja lisää ja käyttivät niitä omissa yksiköissään Italin rintamalla.

Suunnittelu ja piirteet
-----------------------

Semovente da 105/25 (oikealla) ja Semovente da 75/18 Ansaldon tehtaalla. 105/25 on jonkin verran matalampi.
Italian asevoimat olivat alkaneet harkita P40-panssarivaunuun perustuvan *semoventen* eli rynnäkkötykin rakentamista, mutta maaliskuuhun 1943 mennessä oli päätetty keskittyä rynnäkkötykkien rakentamiseen. P40-vaunuja oli tästä syystä rajallisesti ja niinpä uuden rynnäkkötykin rakentamisessa päädyttiin sen sijaan käyttämään pidennettyä M15/42-vaunua. Pidennetty vaunu sai nimen M42L ja myöhemmin M43. Vaunuun perustuvaa rynnäkkötykkiä kokeiltiin ensimmäisen kerran helmikuussa 1943. Vielä saman kuukauden aikana armeija tilasi 30:n vaunun erän. Tilausta korotettiin vielä ensin 130:n kappaleeseen ja lopulta toukokuussa 200:n kappaleeseen. Vaunuja luovutettiin ennen Italian antautumista maailmansodassa 30 kappaletta.

M43 oli pituudeltaan 5,1 metriä, 2,4 metriä leveä ja 1,7 metriä korkea. Uusi rynnäkkötykki painoi 15,4 tonnia. 105 mm tykki oli käyttöönotettaessa aikansa tehokkaimpien joukossa. Tykki liikkui sivusuunnassa 36° ja pystysyynnassa -10/+18°. Sen ammuksen lähtönopeus oli 512 m/s ja kantama 1 200 metriä. 14 kg onteloammus läpäisi 500 metrin päästä 100 mm panssaria. Moottori oli teholtaan 190 hevosvoiman bensiinikäyttöinen SPA 15 TB. Huippunopeus tiellä oli 38 km/h ja maastossa 20 km/h. Toimintasäde tiellä oli 200 km ja maastossa 130 km.

Käyttö
------

Saksalaiset valtasivat suurimman osan 30 italialaisista Semovente da 105/25-vaunusta vuonna 1943. Neljä niistä tuhoutui taisteluissa saksalaisia vastaan Roomassa. Saksalaiset ottivat vaunut käyttöön jalkaväkidivisioonien panssarintorjuntapataljoonissa Italian rintamalla. Valtaamiensa 26 vaunun lisäksi he tilasivat uusia. 91 vaunua valmistui vuosina 1943–1944. Saksalaiset valmistuttivat myös versiota Semovente da 75/34 pienemmällä tykillä. Saksalaiset tunsivat vaunun lempinimellä *dachshund* eli mäyräkoira sen matalan siluetin mukaan. Saksalaisten käyttämissä vaunuissa oli italialainen maastokuviointi, mutta saksalaiset yksikkömerkinnät.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  F. Cappellano & P. P. Battistelli: *Italian medium tanks 1939–45*, s. 21-23, 33-34, 40-42, 44. Osprey Publishing, 2012. ISBN 978 1 84908 776 6. (englanniksi)
**Paikallisaika** on kussakin Maapallon paikassa tuon paikan luonnollinen kellonaika ja määräytyy siten, että kello on kaksitoista päivällä, kun aurinko on korkeimmillaan. Esim. Itä- ja Länsi-Suomen paikallisaikojen välillä on noin 40 minuutin ero (itä edellä). Erilaisista paikallisajoista ei ollut kovin paljon haittaa aikana, jolloin ei juuri matkustettu pitkiä matkoja. Sen sijaan 1800-luvulla ne aiheuttivat jo ongelmia. Yhdysvalloissa 1880-luvulla rautatieyhtiöillä oli noin kuudenkymmenen paikallisajan mukaan laadittuja aikatauluja, mikä aiheutti vaikeuksia ja lisäsi onnettomuusriskiä. Suomessa tällaista ei tapahtunut, koska rautateillä käytettiin pelkästään Helsingin paikallisaikaa.

Vähitellen kirjavasta paikallisaikakäytännöstä luovuttiin. Vuonna 1884 Washingtonissa pidetyssä kokouksessa Maapallo jaettiin 24 aikavyöhykkeeseen, joiden aikaerot ovat tasatunnittaisia. Nykyisin tosin aikavyöhykkeiden rajat eivät kulje suoraan navalta navalle kuten alkujaan oli tarkoitus vaan noudattavat valtioiden, itä-länsi-suunnassa hyvin pitkissä valtioissa lisäksi hallintoalueiden kuten Yhdysvaltain ja Australian osavaltioiden sekä Kanadan provinssien rajoja. Lähes koko Suomessa viimeistään 1900-luvun alussa noudatettiin Helsingin paikallisaikaa. Vuonna 1921 Suomessa siirryttiin Helsingin paikallisajasta Itä-Euroopan vyöhykeaikaan, joka on kaksi tuntia edellä Greenwichin aikaa, siirtämällä vappuna kelloja eteenpäin 20 minuuttia ja 10,9 sekuntia. Pituuspiiri, jonka aika määrää Itä-Euroopan vyöhykeajan (30° E), kulkee Suomessa mm. Lieksan kautta.

Lähteet
-------

1. ↑  Uusi Pikkujättiläinen (1985), s. 13
2. ↑  Tuntivyöhykeaika toukok. 1 p:stä.  *Uusi Suomi*, 20.4.1921, nro 89, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.5.2021.
3. ↑
**Achládia** (kreik. Αχλάδια; myös *Ahládia*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 199 (vuonna 2011).

Achládia sijaitsee saaren sisäosissa linnuntietä noin 7 kilometriä Siteían kaupungista lounaaseen. Achládia muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αχλαδίων, *Topikí Koinótita Achladíon*), johon kuuluvat varsinaisen Achládian kylän lisäksi kylät Kimouriótis ja Paraspóri. Koko yhdyskunnan väkiluku on 274.

Achládia on myös minolaisaikaisen "huvilan" arkeologinen kohde, joka sijaitsee kylän lähellä ja on saanut siitä nimensä. Se on rakennettu uudella palatsikaudella noin 1600–1550 eaa. ja se osoittaa, kuinka kaupunkitalojen arkkitehtuuria käytettiin tuolloin myös pienemmissä asutuksissa. Lähes suorakulmaisen huvilan pinta-ala on noin 270 neliömetriä. Siinä on 12 huonetta, säilytystiloja ja muita tiloja sekä erillinen lisärakennus. Rakennuksen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuonna 1952.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Achladia *Minoan Crete*. Viitattu 1.2.2016.
3. ↑  Achladia Minoan Mansion *Cretan Beaches*. Viitattu 1.2.2016.
Rivipeltikattoa Arppeanum-rakennuksessa Helsingissä.
**Konesaumakatoksi** tai **rivisaumatuksi peltikatoksi** kutsutaan peltikattoa, jonka peltirivit on saumattu toisiinsa erityisellä saumauskoneella. Kattotyypin kolmas nimitys on **saumakatto**, joka saumauskoneiden myötä muuntui nykyisin yleisesti käytettävään muotoon konesaumakatto.*lähde?*

Konesaumattu peltikatto koostuu noin 53,5 senttimetriä leveistä peltiriveistä, jotka on saumattu toisiinsa vesitiiviisti. Sauma on aina kaksinkertainen eli tuplasauma*selvennä*.

Saumatun peltikaton paras ominaisuus lienee se, ettei siihen tarvitse tehdä yhtään reikää pellin läpi. Peltirivit kiinnittyvät kattoruoteisiin kiinnikkeillä (kiinnitysliuskoilla) eli klammereilla, jotka jäävät rivien välisen sauman sisään. Myös kaikki läpiviennit kuten savupiipun juuri ja ilmastointikartiot saadaan saumattua yhtenäiseksi muun kattopellin kanssa. Kattosillat ja tikkaat sekä lumiesteet kiinnitetään katon pystysaumoihin, katetta rikkomatta.

Konesaumakaton pellin paksuus on 0,5 tai 0,6 mm. Pellin pitää olla peltiseppälaatua eli pehmeää. Pellin ja sen pinnotteen pitää kestää pakkasmuokkausta ja sinkkipitoisuuden on oltava vähintään 275 g/m2. Jos kattoa yritetään tehdä paksummasta tai jäykemmästä materiaalista siitä ei tule vedenpitävää. Rivipeltien saumoihin, vaakasaumoihin ja jiireihin on laitettava "maalia" eli tiivistysmassaa. Massa valmistettiin ennen sinkkivalkoisesta ja pellavaöljystä / vernessasta.

Konesaumakaton jäljitelmänä esiintyvä lukkosaumakatto havittelee samanlaista ulkonäköä pystysaumaisten rivipeltien osalta, mutta näiden kattojen käytännöllinen toimivuus ovat kuitenkin aivan eri luokkaa. Saumattu peltikatto tarkoittaa nimenomaan sitä, että vierekkäiset rivipellit sekä mahdollisesti harjalla toisensa kohtaavat peltikatteet saumataan tuplana toisiinsa kiinni.

### Erikoistyökalut ja ammattitaito konesaumakaton osalta

Konesaumakatot tehdään pitkälti käsityöpohjalta, vaikkakin nykypäivän teknologia on tuonut tullessaan myös toimivia työkaluja. Toisin kuin muut peltikatteet, konesaumakatto vaatii aivan omat erikoistyökalut eri työvaiheisiin. Erikoistyökalujen lisäksi konesaumakaton asentamiseen tarvitaan kattopeltisepän ammattipätevyys ja kokemusta käytännön tasolla kattotöiden suhteen.

Lähteet
-------

* Pural-pinnoite
* Uudenmaan Peltityö Oy

### Viitteet

1. ↑  Saumatut metallikatot (PDF) (s. 82–85) *Toimivat katot*.  2013. Kattoliitto ry.  Arkistoitu 22.3.2019. Viitattu 23.4.2017. , Internet Archive, arkistoitu 22.3.2019, viitattu 16.11.2021.
2. ↑  Peltiseppälaatu *Ruukki Express varastotuotteet 2013*.  2013. Ruukki. Viitattu 24.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* *RT 85-10862 Metallinen saumattu katto*. RT-ohjekortti. Rakennustietosäätio, 2006.
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Otawa** oli Viipurissa vuosina 1860–1863 ilmestynyt sanomalehti. 

Lehden perusti Viipurin Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Tärkein perustamissyy oli suomenkielisen sanomalehden puuttuminen Viipurista. *Otawa* oli suomenmielinen ja vaati suomen kielelle virallista asemaa. Lehti arvosteli tammikuun valiokuntaa, koska se ei käsitellyt suomen kielen asemaa. Vuoden 1863 valtiopäivävaaleissa *Otawa* vaati puhtaita fennomaanilistoja.

Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 600 kappaletta vuonna 1862. Painoksesta noin puolet meni Viipurin kaupunkiin ja loput pääasiassa ympäröivälle maaseudulle. Vastaavina toimittajina työskentelivät F. M. Saukko (1860), A. Falk (1861) ja Aksel Gabriel Corander (1862–1863).

Viipurin seuraava suomenkielinen lehti oli vuosina 1866–1872 ilmestynyt *Ilmarinen*.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 183–184. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* *Otawa* digitoituna kansalliskirjastossa
**Elin Synnøve Kristiansen** (s. 9. heinäkuuta 1968 Elverum) on norjalainen ampumahiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Vestre Trysil IL -seuraa.

Kristiansen sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 1987 sprinttikilpailussa (5 kilometriä) 15:nneksi. Chamonix'n MM-kilpailuissa 1988 hän saavutti hopeaa sekä normaalimatkalla (10 kilometriä) että viestissä. Feistritzin MM-kilpailuissa 1989 hän sai hopeaa joukkuekilpailussa ja oli 13:s sprintissä.

Kristiansen saavutti Oslon MM-kilpailuissa 1990 hopeaa viestissä ja pronssia sprintissä (7,5 kilometriä). Hän kuului hopeaa saaneeseen Norjan viestijoukkueeseen myös Lahden MM-kisoissa 1991. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän sijoittui normaalimatkalla yhdeksänneksi ja sprintissä 15:nneksi, Lillehammerissa 1994 sprintissä kymmenenneksi. Hän kuului joukkuekilpailun maailmanmestaruuden voittaneeseen Norjan joukkueeseen Antholzissa 1995.

Kristiansen sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 1987–1988, seitsemänneksi kausilla 1988–1989 ja 1990–1991 sekä yhdeksänneksi kaudella 1991–1992. Hän voitti kolme maailmancupin osakilpailua, sijoittui kaksi kertaa toiseksi ja viisi kertaa kolmanneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Elin Kristiansen *sports-reference.com*.  Arkistoitu 29.1.2010. Viitattu 1.11.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3  Elin Kristiansen IBU. Viitattu 1.11.2013. (englanniksi)
Konetelegrammi
Kauppalaivan konehuoneen konekäskynvälitin.
**Konetelegrammi** eli *konekäskynvälitin* on aiemmin laivoissa käytetty sisäinen viestintäväline.

Alkuperäinen konetelegrammi on yleensä vaijerivälityksellä toimiva laite; niitä on aina yksi kutakin konetta kohti. 

Laitteen tärkein osa on kellotaulu, jossa ylhäällä keskellä on nollakohta. Oikealle on merkinnät tehosta eteenpäin ja vasemmalle taaksepäin. Keskellä on osoittimella varustettu, yli reunan ylettyvä kahva ja taulussa erillinen osoitin. 

Laitetta on aina kaksi kappaletta: komentosillalla yleensä erillisen jalustan varassa ja konehuoneessa seinällä. 

Kun komentosillalta halutaan säätää konetehoa, kapteeni tai vahtiperämies kääntää kahvaa haluttuun suuntaan; tällöin konehuoneessa soi kello ja konemestari kuittaa ilmoituksen kääntämällä oman laitteensa kahvan tauluosoittimen kohdalle, jolloin kello kilahtaa sillalla. Tämän jälkeen hän säätää koneitaan ilmoituksen mukaan. 

Kun tarvitaan erityistoimia - esimerkiksi hätätehoa tai pysäytystä kaikin keinoin - sillalla käännetään kahvaa kahdesti halutulle kohdalle niin että kello soi pitempään konehuoneessa.

Nykyajan tekniikka on sittemmin syrjäyttänyt tämän vanhan laitteiston; joissakin aluksissa dieselmoottorien tehonsäätö on kytketty vanhaan konetelegrammiin: näin on saatu ulkonäöstä tyyliin sopiva - varsinkin jos aluksen ohjaamon sisustus on pyritty säilyttämään mahdollisimman alkuperäisenä.

Lähteet
-------

* Bo Rosén, Bengt Ohrelius: *Laivojen Kirja*. (155 sivua, alkuteos Stora Bok om Fartyg). Suomentanut Eino Koivistoinen, Helge Heikkinen. WSOY, 1959.
**Semperconsort** on vuonna 1999 Luigi Cozzolinon Firenzessä perustama kamarikokoonpano. Sen tarkoitus on lähinnä esittää italialaista 1600–1700-lukujen kamarimusiikkia historiallisilla soittimilla. Kokoonpanon jäsenillä on takanaan pitkä kokemus vanhan musiikin esittämisestä. He ovat tehneet yhteistyötä muiden muassa Giardino Armonicon, Europa Galanten, Modo Antiquon, I Barocchistin, Accademia Bizantinan, Ensemble Matheuksen, Ensemble Zefiron, Homme Armén, Ensemble Concerton, Ensemble Janequinin, Complesso Baroccon, Concerto Italianon ja eri sinfoniaorkestereidenkin kanssa.

Semperconsort on levyttänyt Naxokselle Tomaso Antonio Vitalin triosonaatteja (op. 1). Yhtyeen levytyksiin kuuluu myös Giovanni Battista Vitalin sonaattien (op. 2) tulkinta.

Jäsenet
-------

* Luigi Cozzolino, ensimmäinen viulu, johto
* Luca Giardini, toinen viulu
* Bettina Hoffmann, sello
* Gianluca Lastraioli, teorbi ja barokkikitara
* Andrea Perugi, urut ja cembalo

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Naxos.com: Semperconsort
2. ↑  ArkivMusic.com: Vitali: Trio Sonatas Op. 2 / Luigi Cozzolino, Semperconsort (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmakuva Valkeakoskelta. Längelmäveden reitti yhtyy Vanajaveden reittiin Valkeakoskella.
**Vanajaveden reitti** on Kokemäenjoen vesistöön kuuluva järvireitti Kanta-Hämeen, Päijät-Hämeen ja Pirkanmaan maakunnissa Suomessa. Siihen yhtyvät koillisesta Längelmäveden ja Hauhon reitit.

Reitin keskusjärvi on Vanajavesi, johon vedet virtaavat muun muassa Kalvolan, Lopen ja Hämeenkosken alueilla olevista reitin latvajärvistä. 

Reitin Eteläiset haarat yhtyvät Janakkalan Kernaalanjärvessä, joka laskee Hiidenjokea Vanajaveteen. Idästä Kernaalaanjärveen laskee Lammin ja Hämeenkosken alueella sijaitsevasta Pääjärvestä alkunsa saava, Teuronjoen kautta Mommilanjärveen ja tästä Puujokea Kernaalaanjärveen laskeva reitin itäinen latvahaara. Lännestä Kernaalanjärveen laskevat Lopen, Rengon, Hattulan ja Kalvolan alueilta Tervajoen, Hyvikkälänjoen ja Räikälänjoen kautta Kernaalanjärveen vetensä purkavat reitin läntiset latvahaarat. Näissä suurimpia järviä ovat Tervajoen latvoilla Lopen Loppijärvi sekä Hyvikkälänjoen latvoilla Lopen Kaartjärvi, Hattulan ja Kalvolan Renkajärvi, Hattulan Takajärvi ja Hämeenlinnan Alajärvi. Tällä Vanajaveden reitin yläosan vesistöalueella järvisyys on 5,66 % pinta-alasta.

Koillisesta Vanajaveden reitiin yhtyy Valkeakoskella Längelmäveden reitti, johon laskee kaakosta Hauhon reitti.

Lounaasta Vanajaveteen laskee Sääksmäen Saarioispuolella Kalvolan Äimäjärvestä alkunsa saava Oikolanjoki ja Akaan Viialassa Urjalasta ja Kalvolasta vesiä tuova Tarpianjoki, jonka vesistöalueen suurimpia järviä ovat muiden muassa Jalanti Kylmäkoskella sekä Kortejärvi, Rutajärvi ja Nuutajärvi Urjalassa.

Lempäälässä Vanajaveden reitin vedet laskevat Hiidenvuolteen, Liuhanvuolteen ja Herralanvuolteen kapeikkojen sekä Kuokkalankosken muodostaman luonnonuoman ja tämän osittain ohittavan Lempäälän kanavan kautta Pyhäjärveen.

Lähteet
-------

* Ekholm, Matti: *Suomen vesistöalueet*. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja – Sarja A 126. Helsinki: Vesi ja Ympäristöhallitus, 1993. ISBN 951-47-6860-4.

### Viitteet

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja. Yhdeksäs osa tse–visc*, s. 959. Helsinki: Otava, 1965.
2. ↑  Ekholm 1993: 69-70.
3. ↑  Ekholm 1993: 60-61.
4. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 23.1.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* JärviWiki: Vanajan reitin valuma-alue
* Vanajaveden reitin alue Valtion ympäristöhallinto. Viitattu 23.1.2010.
* Vanajan reitin itäinen haara Hämeen ELY. Viitattu 12.2.2010.
* Vanajaveden reitin eteläiset haarat *paikkatietoikkuna.fi*.  17.5.2013.

**Kokemäenjoen vesistö** (35)

|  |
| --- |
| Kokemäenjoen alue (35.1) • Vanajaveden–Pyhäjärven alue (35.2) • Näsijärven–Ruoveden alue (35.3) • Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alue (35.4) • Ikaalisten reitin valuma-alue (35.5) • Keuruun reitin valuma-alue (35.6) • Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alue (35.7) • Vanajan reitin valuma-alue (35.8) • Loimijoen valuma-alue (35.9) |
**Koneturvallisuus** (engl. *safety engineering*) tarkoittaa koneen teknisiin rakentaisiin, toimintoihin ja varusteisiin sisältyviä ominaisuuksia, joilla suunnittelija ja valmistaja tekevät koneen soveltuvaksi tarkoitettuun käyttöön eikä se tällaisessa käytössä aiheuta tapaturman vaaraa eikä terveyden haittaa. Käyttöön sisältyy myös turvallisuus tilanteissa, joissa kone rikkoontuu ennakoitavalla tavalla. Euroopan unionin alueella koneturvallisuuslainsäädäntö perustuu konedirektiiviin. 

Koneiden turvallisuuden määrittämiseksi koneille tehdään suunniteluvaiheessa riskien arviointi, jonka perusteella määritetään koneen vaatimat turvallisuusjärjestelmät. Koneen vikaantumista voidaan arvioida vikapuuanalyysin avulla.

Vikapuuanalyysin mallikaavio
Turvakriittinen järjestelmä (engl. *safety-critical system*) on järjestelmä, jonka toiminta- tai suunnitteluvirhe voi johtaa henkilövaaraan.

Katso myös
----------

* Turvatekniikka
* Luotettavuustekniikka
* Vikaturvallinen
* Vikasietoinen

Lähteet
-------

1. ↑  Työsuojeluhallinnon sivu koneturvallisuudesta (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  safety-critical system encyclopedia.com. Viitattu 27.9.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Koneturvallisuuden standardeihin ja lainsäädäntöön liittyviä linkkejä ja oppaita (Arkistoitu – Internet Archive)
* American Society of Safety Engineers (official website)
* Board of Certified Safety Professionals (official website)
* System Safety Society (official website)
* The Safety and Reliability Society (official website)
* Canadian Society of Safety Engineering (official website)
**Otaverkko Oy** on suomalainen tietotekniikan asian­tuntija- ja palveluyritys Espoossa. Otaverkko Oy perustettiin vuonna 1997 Tekesin avustuksella rakentamaan ja hallinnoimaan Espoon Otaniemeen MediaPoli nimistä tieto- ja palveluverkkoa.

Palvelut
--------

Otaverkko tarjoaa asiakkailleen tietoturvallisia verkko- ja palvelinratkaisuja, IT-infraa kokonaispalveluna, työasema- ja lähiverkon ylläpitoa, asiantuntijapalveluita sekä palvelinhotellipalvelua. Kaikki palvelut Otaverkko tuottaa omissa turva- ja käytettävyysnormit täyttävissä laitetiloissa. Vuonna 2010 Otaverkko rakensi konesaleihinsa kylmäkäytävät, jotka parantavat jäähdytyksen tehokkuutta. 
Otaverkko alkoi tarjota asiakkailleen IPv6-verkkoja vuonna 2012, mutta oli mukana testaamassa IPv6-tekniikkaa jo 1990-luvun loppupuolella useissa tutkimushankkeissa.

Lähteet
-------

* It-yritys pyrkii olemaan asiakkaalleen näkymätön - Otaverkko panostaa läheisiin asiakassuhteisiin

### Viitteet

1. ↑   viitattu 20.2.2014
2. ↑   viitattu 20.2.2014
3. ↑   viitattu 20.2.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Otaverkko Oy:n kotisivut
**Pujoherttalude** (*Apolygus lucorum*) on kuneluteiden heimoon kuuluva nivelkärsäinen hyönteislaji. Se on yleinen ruderaattien laji, joka nimestään huolimatta elää monilla muillakin kasvilajeilla kuin vain pujolla..

Ulkonäkö
--------

Pituus 5,0–5,9 mm. Hyvin saman näköinen kuin angervoherttalude, mutta eroaa tästä kokonaan vihreän kuneuksen eli peitinsiiven kärjen perusteella. Kokonaan vihreä, mutta usein peitinsiivillä tummia pituusviiruja. Eroaa koivu- ja puistoherttaluteista säärien oista, jotka eivät lähde mustista pisteistä.

Levinneisyys
------------

Levinnyt koko Euraasiaan. Suomessa puuttuu vain pohjoisimmasta Lapista.

Elinympäristö
-------------

Ruderaatit eli joutomaa-alueet, joissa kasvaa pujoa, koiruohoa, pietaryrttiä, nokkosta ja maitohorsmaa.

Elintavat
---------

Yksi sukupolvi vuodessa. Talvehtii munana, aikuisia tavataan heinä-syyskuussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rintala, T. & Rinne, V. 2011: Suomen luteet. 2. painos. Hyönteistarvike TIBIALE Oy, Helsinki


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q4780448
* BioLib: 72674
* BOLD: 455381
* BugGuide: 469958
* CoL: 5VPF9
* EUNIS: 245965
* Fauna Europaea: 452231
* Fauna Europaea (new): 07b63a38-bc6c-4527-abcb-14de9416e1a4
* GBIF: 4487494
* iNaturalist: 417949
* NBN: NHMSYS0020976911
* NCBI: 248454

 |

 |
**Semovente da 75/18** oli toisen maailmansodan aikana valmistettu italialainen rynnäkkötykki. Sen pääase oli 75/18 ja se perustui M13/40, M14/41 ja M15/42-panssarivaunujen pohjalle.

Suunnittelu ja piirteet
-----------------------

Pohjois-Afrikassa vuonna 1942.
Tuhoutunut vaunu aavikolla.
Italialainen Ansaldo oli kehitellyt L3-panssarivaunuun perustuvan rynnäkkötykin prototyypin jo vuonna 1940, mutta saman vuoden toukokuun ja kesäkuun välillä tutustuttiin Sturmgeschütz III-vaunun suorituyskykyyn. Ansaldolla päätettiin rakentaa keskiraskaaseen vaunuun perustuva rynnäkkötykki, jonka pääase oli 75/18-tykki. Hankkeen toteutus alkoi syyskuussa 1940. Rammikuussa 1941 valmiina oli puinen malli ja helmikuussa ensimmäinen prototyyppi. Rynnäkkötykki hyväksyttiin asevoimien käyttöön ja Ansaldolle annettiin 30:n vaunun tilaus.

Semovente da 75/18 eli 75/18-rynnäkkötykki perustui M13/40-panssarivaunun pohjalle. Tykkitorni ja miehistön tilat uusittiin. Valmiin vaunun korkeus oli 185 cm verrattuna M13/40:n korkeuteen 237 cm. Painoa vaunulla oli noin 13 tonnia. Etupanssarointi koostui kahdesta 25 mm panssarilevystä. Vaunuihin asennettiin myös Marelli RF1CA-radio. Nopeus tiellä oli 32 km/h ja toimintasäde 210 km. Tykki liikkui sivusuunnassa 18° ja pystysuunnassa -12/+22°. Tykin laukauksen lähtönopus oli 425 m/s ja tulinopeus 10 laukaisua minuutissa. Hidas lähtönopeus soveltui hyvin onteloammusten käyttöön. 500 metrin etäisyydeltä sen panssarinläpäisy oli 70 mm. Vaunussa oli mukana 44 ammusta. Ilmi tulleita huonompia ominaisuuksia olivat sirpaloitumiselle taipuvainen tykin panssarointi, mekaaniset ongelmat ja nopeasti kuumentuvat miehistön tilat.

Ensimmäiset 60 vaunua valmistuivat vuonna 1941. Ensimmäistä mallia valmistettiin vuoteen 1942 saakka. Sittemmin alettiin käyttää M14/41-panssarivaunua pohjana. Uusi paino oli 13,5 tonnia ja nopeus tiellä 34 km/h. 6,5 mm Breda 30-pikakivääri vaihdettiin 8 mm Breda 38-konekivääriin, mutta muuten vaunun ominaisuudet säilyivät käytännössä samoina. Vuonna 1942 alettiin rakentaa uuteen M15/42-panssarivaunuun perustuva malli, jota valmistettiin 1942–1943. Vuonna 1943 jälkimmäinen malli sai uuden tykin, jolloin siitä tuli Semovente da 75/34. Valmistusmäärät olivat mallin mukaan M40 60 kappaletta, M41 162 kappaletta ja M42 245 kappaletta.

Käyttö
------

Semovente da 75/18-vaunun suoritusku´ykyyn oltiin esimerkiksi Libyassa tyytyväisiä. Siinä missä M14/41 oli vuoteen 1943 mennessä teknisesti jälkeenjäänyt vaunu, Semovente da 75/18 oli tykkinsä ja panssaroinninsa puolesta edelleen suorityskykyinen. Kuten muitakaan italailaisia rynnäkkötykkityyppejä, niitä ei kuitenkaan ollut koskaan saatavilla tarpeeksi, jotta nillä olisi ollut suurta vaikutusta taistelukentällä. Italian vaihdettua puolia vaunuja käytettiin saksalaisissa divisioonissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  F. Cappellano & P. P. Battistelli: *Italian medium tanks 1939–45*, s. 19-21, 33-36, 40. Osprey Publishing, 2012. ISBN 978 1 84908 776 6. (englanniksi)
B1 Taisteludroideja Naboossa
**Taisteludroidit** ovat *Tähtien sota* -elokuvissa ja niiden oheismateriaalissa esiintyviä hahmoja.

Taisteludroidien asema *Tähtien sota* -fiktiossa
------------------------------------------------

Taisteludroidit ovat Kauppaliiton armeijan jalkaväkeä. Ne musertavat vihollisen järjestäytyneen taktiikkansa sekä lukumääräisen ylivoimansa avulla. Eri tyypit erottaa väristä: komentajilla on keltaiset merkinnät, ohjaajilla siniset (joillakin vihreät) ja turvallisuusjoukoilla punaiset. Taisteludroidit on usein todettu heikkotekoisiksi, eivätkä ne opi kokemuksen perusteella. Ne ovat kuitenkin suhteellisen edullisia ja yksinkertaisia rakentaa. Varhaisemmat taisteludroidit ovat etäohjattuja avaruudessa sijaitsevasta aluksesta. Etäohjaus osottautuu varhaisten taisteludroidien suureksi heikkoudeksi Kauppaliiton epäonnistuttua Naboon valloituksessa: Anakin Skywalker näet tuhoaa kiertoradalla sijaitsevan hallintoaluksen, ja tekee droideista toimintakyvyttömiä. Myöhemmille taisteludroideille kehitetään kyky ajatella itsenäisesti. Droidien yleisin käyttämä sana on "Selvä-Selvä" ("Roger-Roger"), jota ne toistelevat joskus ilman tarvettakin. Ainoa nimeltä tunnettu taisteludroidi on kenraali OOM-9.

Supertaisteludroidi
-------------------

B2 Supertaisteludroidit taistelevat Itsenäisten aurinkokuntien konfederaation puolella. Ne ovat tehokkaampia kuin tavalliset taisteludroidit. Supertaisteludroidit ovat väriltään siniharmaita ja niiden toisessa ranteessa on sisäänrakennettu ampuma-ase. Niiden pelottavuutta on lisätty sillä, että niillä ei ole ollenkaan "kasvoja". Niillä on kuitenkin silmä, jotka sijaitsevat droidin sisäosissa. Tavallisilla taisteludroideilla on jonkinlainen pää. Niitä valmistaa Baktoid Combat Automata. Heillä on myös paksu suojarakenne, joka estää ammusten tuhoamasta virtapiirejä. Vuosien mittaan niille on kehitetty muita aseita, kuten sinkoja sekä kranaatteja.

Esiintyminen
------------

### Elokuvat

* Star Wars: Episodi I - Pimeä uhka
* Star Wars: Episodi II - Kloonien hyökkäys
* Star Wars: Episodi III - Sithin kosto

### Pelit

* Star Wars: Episode I: Jedi Power Battles
* Star Wars Episode I: The Phantom Menace
* Star Wars: Republic Commando
* Star Wars: Battlefront
* Star Wars: Battlefront II
* Star Wars: The Clone Wars
* Lego Star Wars: The Video Game
* Lego Star Wars: The Complete Saga

Katso myös
----------

* Tuhoaja-droidi
* IG-100 Magnadroidit

Lähteet
-------

1. ↑  
Battle Droid *starwars.com*.  (englanniksi)
**Puitelaki** on laki, joka ei sisällä yksityiskohtaisia säännöksiä, vaan ainoastaan yleisluonteiset piirteet vaikutusalueestaan. Tarkempaa sääntelyä tai viranomaisten toimintaohjeita varten annetaan lakia alemmanasteisia säädöksiä.[1]

Puitelaki Suomessa
------------------

Usein puitelakiin sisältyy valtuutus, jonka nojalla valtioneuvosto antaa lakiin liittyvät yleiset ja yksityiskohtaiset ohjeet.[2]

Laaja-alaisten puitelakien perusteella on esimerkiksi sidottu Suomen kunnat valtioon monella tavoin muun muassa sosiaalialalla, terveydenhuollossa ja opetustoimessa.[3] Suomessa on perinteisen sääntelyn lisäksi säädetty 1960-luvulta lähtien uudentyyppisiä lakeja, joille on annettu nimeksi puitelaki, kehittämislaki, suunnittelulaki tai tavoitelaki. Käyttöön on otettu myös julkisoikeudelliset sopimukset, vapaamuotoiset järjestelyt valtion ja etujärjestöjen välillä sekä laajat lakisääteiset suunnittelujärjestelmät. Tällaista uudentyyppistä lainsäädäntöä on arvosteltu sen epämääräisyydestä ja sääntelyn siirtymisestä pois eduskunnan vaikutuspiiristä. Puitelakeihin liittyy läheisesti hallintoviranomaisten norminanto, jolla tarkoitetaan ministeriöiden ja hallintoviranomaisten antamia määräyksiä.[4]

Lähteet
-------

1. ↑  *Factum,* Weilin+Göös 2003–2005, ISBN 951-35-6646-3, hakusana puitelaki.
2. ↑  *Kodin tietokeskus,* Gummerus 1988, ISBN 951-20-3269-4, hakusana puitelaki.
3. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V, palsta 290.
4. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* osa V, palsta 887.

Aiheesta muualla
----------------

* Esimerkki puitelaista