recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Loistohippiäinen** (*Leptopoecile sophiae*) on pyrstötiaisten heimoon kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Loistohippiäinen on noin 11 cm pitkä ja sen höyhenpuku on pääosin sinertävän harmaa, alapuolelta sinisempi. Päälaki on punaruskea ja leveä silmäkulmajuova on valkoinen. Pyrstö on melko pitkä. Sukupuolet ovat erivärisiä.

Esiintyminen
------------

Loistohippiäinen elää Keski-Aasiassa Pakistanista Kiinan Sichuanin maakuntaan. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä.

Elinympäristö
-------------

Lajin elinympäristöä ovat vuoristojen kataja- ja alppiruusupensaikot 2,5–5 kilometrin korkeudella puurajan yläpuolella. Talveksi loistohippiäiset laskeutuvat vuorten alarinteille.

Lisääntyminen
-------------

Loistohippiäisen soikea, lehdistä rakennetussa pesässä kulkuaukko on pesän katossa. Pesä on kiinnitetty alppiruusuihin keskimäärin 0,9 metrin korkeudelle. Laji on varhaisin pesijä Tiibetin ylängöillä yli neljän kilometrin korkeudella, sillä sen muninta alkaa jo huhtikuun alussa ja pesintää kestää heinäkuun lopulle. Naaras munii 4–6 munaa, keskimäärin 4,7. Haudonta kestää keskimäärin 20 päivää ja poikaset lähtevät pesästä 14–21 päivän ikäisinä (keskiarvo 17,5 päivää). Laji on enimmäkseen yksiavioinen ja molemmat emot huolehtivat jälkeläisten hyvinvoinnista.

Ravinto
-------

Loistohippiäinen syö hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.

Lähteet
-------

* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8
* Oriental Bird Club (kuva)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Leptopoecile sophiae* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 3.2.2014. (englanniksi)
2. ↑  Breeding Biology of the White-Browed Tit-Warbler (*Leptopoecile sophiae*) in Alpine Shrubs, Southern Tibet (*The Condor* 111. 182–188. 2009.)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1590939
* Wikispecies: Leptopoecile sophiae
* BirdLife: 22715186
* BOW: wbtwar1
* eBird: wbtwar1
* Euring: 13170
* GBIF: 2493436
* iNaturalist: 15705
* IRMNG: 10465047
* ITIS: 560769
* IUCN: 22715186
* NCBI: 73332
* Xeno-canto: Leptopoecile-sophiae

 |

 |
**Loistokaveri...** (*Say Anything...*) on Cameron Crowen käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamakomedia vuodelta 1989. Crowen esikoisohjauksen pääosia, erilaisista taustoista tulevia teinirakastavaisia esittävät John Cusack ja Ione Skye. Elokuvasta muodostui Cusackin läpimurtorooli, jonka ansiosta hänestä tuli Yhdysvalloissa yksi aikansa teini-idoleista.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
High schoolista juuri valmistunut, yksinhuoltajasiskonsa kanssa asuva Lloyd Dobler (Cusack) harrastaa potkunyrkkeilyä ja on rakastunut koulunsa priimukseen Dianeen (Skye), joka on lähdössä stipendiaatiksi Englantiin. Lloyd yrittää voittaa tytön sydämen huolimatta tämän suojelevasta yksinhuoltajaisästä (Mahoney), eronneesta vanhainkodin johtajasta. Asiat mutkistuvat, kun Dianen isä joutuu vankilaan talousrikoksista ja tytär menettää luottamuksensa isäänsä. Lopulta Lloyd ja lentopelkoinen Diane lähtevät yhdessä Englantiin.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooleja
-------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  John Cusack  | … |  Lloyd
  |
|  Ione Skye  | … |  Diane
  |
|  John Mahoney  | … |  James
  |
|  Lili Taylor  | … |  Corey
  |
|  Joan Cusack  | … |  Constance
  |
|  Jeremy Piven  | … |  Mark
  |
|  Eric Stoltz  | … |  Vahlere
  |
|  Amy Brooks  | … |  D.C.
  |
|  Pamela Adlon  | … |  Rebecca
  |
|  Jason Gould  | … |  Mike
  |
|  Loren Dean  | … |  Joe
  |
|  Glenn Walker Harris Jr.  | … |  Jason
  |

Lähde:

Myöhempi arvostus
-----------------

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Loistokaverin* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Say Anything... *American Film Institute – AFI*.  Arkistoitu 9.7.2017. Viitattu 25.2.2017. (englanniksi)
2. ↑  *Loistokaveri* AllMoviessa. (englanniksi) Viitattu 7.8.2021.
3. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 13.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Loistokaveri* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Loistokaveri* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Say Anything...
Infernon logo
**Inferno** on vuonna 2001 ensimmäistä kertaa julkaistu metallimusiikkiin keskittynyt aikakauslehti. Se on painokseltaan Suomen neljänneksi suurin musiikkilehti. Inferno lehden perusti Sauli Vuoti Oulussa 2001.

Inferno, raskaan rockin erikoislehti, alkoi ilmestyä 27. elokuuta 2001, ja sitä on ilmestynyt tähän mennessä*milloin?* 98 numeroa. Sisältö koostuu haastatteluista, artikkeleista, raporteista, uutisista ja arvosteluista, jotka liittyvät metallimaailmaan, mutta silloin tällöin yksittäiset artikkelit voivat käsitellä myös muita samankaltaisia musiikkilajeja.

Keväällä 2005 Inferno yhdistyi *Hamara*-nimisen kilpailevan julkaisun kanssa, jolloin Hamaran päätoimittaja Matti Riekki siirtyi Infernon päätoimittajaksi Sauli Vuotin tilalle. Lehteä julkaisi vuoteen 2005 Vuotin Inferno Kustannus Oy, kunnes lehden osti Popmedia. Samalla saman katon alle siirtyivät Rumba- sekä Rytmi-lehdet muodostaen uudesta Popmedia Finlandista lehtien määrässä mitattuna Suomen suurimman musiikkilehtikustantamon.*lähde?*

Nykyään Infernoa julkaisee Pop Media Oy 12 kertaa vuodessa n. 82-sivuisena.

Inferno-DVD
-----------

Toukokuussa 2005 Inferno julkaisi DVD-kokoelman, joka sisälsi 30 pohjoismaisten – kuitenkin enimmäksi suomalaisten – heavy metal -yhtyeiden musiikkivideota. DVD sai suuren suosion nousten Suomen virallisella DVD-listalla kolmanneksi. 

Maaliskuussa 2006 DVD sai jatkoa laajentaen videoiden kirjoa myös ei-pohjoismaalaisten videoiden muodossa. Jakelu vaihtoi Kråklundilta Playgroundille jolloin jakelu myös laajentui muihin pohjoismaihin Suomen lisäksi.

DVD-kokoelmien tarkoituksena on tuoda esille kotimaisen metallimusiikin videotarjontaa, minkä vuoksi suurin osa videoista on suomalaisia. Ensimmäinen DVD olikin ehdolla Femma-gaalassa vuoden visuaalisena tuotoksena.

Inferno Bar & Nightclub
-----------------------

Lokakuussa 2006 Inferno ja Gastromax Oy avasivat yhdessä raskaan rockin erikoisravintolan Tampereelle Tuomiokirkonkadulle. Joulukuun alussa aukesi ketjun toinen baari Helsinkiin, Annankadun ja Uudenmaankadun kulmaan. Seuraavana vuonna ketjulle aukaistiin kolmas baari Jyväskylään Yliopistonkadulle. Näistä viimeisenä Tampereen Inferno lopetti toimintansa kesällä 2011.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden kotisivut
* Inferno 2005 DVD:n esittelysivu
* Inferno 2006 DVD:n esittelysivu
**Kontiolahden lukio** on pohjoiskarjalalaisessa Kontiolahden kunnassa toimiva yleislukio. Vuonna 2018 lukiossa opiskeli 213 lukiolaista.

Kontiolahden lukio on aiemmin houkutellut lukiolaisia opiskelemaan useita kieliä esimerkiksi ulkomaille suuntautuvien opintomatkojen avulla. Nyttemmin lukio (kunta) antaa lukion alussa kullekin lukiolaiselle kannettavan tietokoneen käyttöönsä.

Kontiolahden lukio on pärjännyt useassa lukiovertailuissa hyvin. Koulu sijoittui esimerkiksi STT:n vuoden 2019 lukiovertailussa Pohjois-Karjalan kolmanneksi parhaaksi lukioksi. STT:n lukiovertailu kuvastaa osaltaan lukio-opetuksen hyvää tasoa. Tässä lukiovertailussa mitataan osaamisen kehittymistä tarkastelemalla oppilaiden ylioppilaskirjoitusten arvosanoja verrattuna lukion sisäänpääsykeskiarvoihin kolme vuotta aiemmin.

Saman Kontiolahden kirkonkylän koulukeskuksen tontilla toimivat myös Kontiolahden koulu (kunnan ainoa yläkoulu) ja syksystä 2021 lähtien Kirkonkylän koulu (alakoulu).

Lähteet
-------

1. ↑  Yhteystiedot Kontiolahden kunta via peda.net. Viitattu 31.5.2020.
2. 1 2 3 4  Kontiolahden lukio Kontiolahden kunta via peda.net. Viitattu 31.5.2020.
3. ↑  Kontiolahden lukio Kontiolahden kunta, kontiolahti.fi. Viitattu 31.5.2020.
4. ↑  Lukiokoulutuksen oppilaat (xlsb) (tieto löytyy napsauttamalla opetuksen järjestäjää "Ilomantsin kunta") Opetushallinnon tilastopalvelu Vipunen, vipunen.fi. Viitattu 31.5.2020.
5. ↑  Lukio houkuttelee kieltenopiskelijoita "kimppakivalla"  3.11.2010. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 31.5.2020.
6. ↑  STT: Ruotsinkielisten lukioiden voittokulku jatkuu STT:n lukiovertailussa – 20 parhaasta lukiosta puolet on ruotsinkielisiä  2.12.2019. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 31.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kontiolahden lukio, Lukio (Arkistoitu – Internet Archive) (opintopolku.fi)
**Kontaktimuovi** on läpinäkyvä tai kuvioitu muovikalvo, jonka toinen puoli on tarraliimapintainen. Sitä käytetään pintojen suojaamiseen tai koristamiseen. Liimapuolella on taustapaperi, joka irrotetaan päällystettäessä. Kontaktimuovia on saatavana rullissa tai arkkeina.

Kontaktimuovi suojaa esim. kirjan kansia kosteudelta, lialta, repeilyltä ja normaaleilta käytön jäljiltä. Kontaktimuovi, jota kutsutaan myös kirjamuoviksi pidentää kirjan käyttöikää ja mahdollistaa kirjojen kierrättämisen esimerkiksi koululaiselta toiselle.

Kontaktimuoveja on saatavilla monta eri laatua ja merkkiä. Suomessa kontaktimuoveja valmistaa mm. Pelloplast Oy.

Suomen kirjastoissa kirjojen päällystys kirkkaalla kontaktimuovilla on ollut vuosikymmeniä vakiokäytäntö kirjojen kestävyyden parantamiseksi, tieteellisiä kirjastoja lukuun ottamatta. Vuonna 2019 osana kasvavaa muovikriittisyystrendiä Kuopion kaupunginkirjasto alkoi kokeilla muovituksesta luopumista, ja tulokset olivat alustavasti hyviä. Muovitusvaiheen poisjäännin myötä uutuuskirjat saadaan nopeammin lainattaviksi, ja muovituskustannukset voidaan käyttää uusien kirjojen ostamiseen. Koko Suomessa vuosittain poistetuista noin 2,5 miljoonasta kirjastokirjasta jää yhtä suuri määrä kansia, joita ei voi kierrättää muovin takia. Kirjojen sisälehdet kelpaavat paperinkeräykseen.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Niiranen, Pekka: Kuopion kaupunginkirjasto luopuu kirjojen päällystämisestä muovilla: "Tämä on ilmastoteko" *yle.fi*.  20.5.2019. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* HS.fi 12.8.2012: Kirjastovirkailija neuvoo: Näin päällystät koulukirjan (video)
* Suomalaista kontaktimuovia valmistaa Pelloplast Oy
* Helsingin kaupunginkirjaston ohje kirjojen päällystämiseen (Arkistoitu – Internet Archive)
**Leonardo Morosini** (s. 13. lokakuuta 1995 Ponte San Pietro) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A -seura Brescia Calciota. Oikeajalkainen Morosini on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Morosini on Brescia Calcion kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Serie B:ssä kaudella 2013–2014, jolloin hän pelasi viisi ottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2014–2015 Morosini sai peliaikaa jo 23 ottelussa ja teki jälleen yhden maalin.

Kevätkauden 2017 Morosini edusti Serie A:ssa Genoaa ja kauden 2017–2018 lainalla Serie B:ssä Avellinoa kunnes palasi Bresciaan.

### Maajoukkueura

Morosini kuului Italian joukkueeseen vuoden 2015 kesäuniversiadeissa Gwangjussa saavuttaen kultaa. Hän oli kolmella maalillaan Italian paras maalintekijä turnauksessa. Yksi maaleista syntyi finaalissa Etelä-Koreaa vastaan.

Muuta
-----

Morosini opiskelee Comon yliopistossa kielitiedettä ja kirjallisuutta. Tätä kautta hän sai mahdollisuuden pelata yliopisto-opiskelijoille tarkoitetuissa universiadeissa.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston Canonicus-luokan monitoria. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Manhattan** oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1863 vesille laskettu yksitorninen Canonicus-luokan monitori.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Canonicus-luokka*
Perine, Secor and Company New Yorkista valmisti aluksen Joseph Coldwellin telakalla Jersey Cityssä New Jerseyssä. Alus laskettiin vesille 14. lokakuuta 1863 ja otettiin palvelukseen 6. kesäkuuta 1864 New Yorkin laivastontelakalla päällikkönään J. W. A. Nicholson.

Palvelus
--------

Välittömästi palvelukseenoton jälkeen alus purjehti Meksikonlahdelle, missä se liittyi Farragutin laivasto-osastoon. Osaston mukana alus osallistui 5. elokuuta voitokkaaseen Mobilenlahden taisteluun, jossa se muodosti kolmen muun monitorin *USS Tecumsehin*, *USS Winnebagon* ja *USS Chickasaw'n* kanssa suojasi osaston puurunkoisia aluksia Fort Morganin tykkitulelta.

Alus kohtasi taistelussa konfederaation törmäyskeulalla varustetun ironclad aluksen *CSS Tennesseen*, jonka antautumisen se vastaanotti. Konfederaation laivaston antaudutua aluksen tykit tulittivat Fort Morgania konfederaation viimeistä tukikohtaa alueella. Linnake antautui 23. elokuuta.

Marraskuussa alus siirtyi New Orleansiin ja edelleen Red Riverin suulle, missä se viipyi aina toukokuuhun 1865. Alus palasi New Orleansiin, missä se makasi elokuusta alkaen reserviin sijoitettuna ankkurissa. Alus nimettiin 15. kesäkuuta 1869 uudelleen *USS Neptuneksi* ja alkeperäinen nimi palautettiin 10. elokuuta.

Vuonna 1870 alus siirrettiin Key Westiin, missä se oli hetken ankkurissa. Alus jatkoi matkaansa Philadelphiaan, missä se modernisoitiin 1872-1873. Alus palautettiin 19. marraskuuta 1873 palvelukseen ja se palasi Key Westiin osallistuakseen laivaston sotaharjoituksiin ennen matkan jatkamista Pensacolaan.

Alus lähti 25. huhtikuuta 1876 Floridan länsirannikolta Port Royaliin Etelä-Carolinaan. Alus partioi rannikon edustalla kesäkuuhun 1877, jolloin se lähti Norfolkiin Virginiaan. Vuotta myöhemmin alus hinattiin Jamesjokea ylös ja se ankkuroitiin Brandoniin. Alus siirrettiin 1881 City Pointiin ja edelleen 1888 Richmondiin. Lopulta alus siirrettiin Philadelphiaan, jossa se makasi ankkurissa League Islandilla aina vuosisadan vaihteeseen. Alus poistettiin laivastoluettelosta 14. joulukuuta 1901 ja myytiin 24. maaliskuuta 1902.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  history.navy.mil

*Canonicus*-luokan monitorit

|  |  |
| --- | --- |
| Yhdysvaltain laivasto | *USS Canonicus* - *USS Mahopac* - *USS Ajax* - *USS Manhattan* - *USS Saugus* - *USS Tecumseh* - *USS Wyandotte* - *USS Catawba* - *USS Oneola* |
| Perun laivasto | *BAP Atahualpa* - *BAP Manco Cápac* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *USS Puritan* – Seuraaja: Kalamazoo-luokka |
**USS McGowan** (runkonumero DD-678) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1943 vesillelaskettu Fletcher-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Fletcher-luokka*
Alus tilattiin Federal Shipbuilding & Dry Dock Companyltä Kearnystä New Jerseystä, missä köli laskettiin 30. kesäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta kumminaan kontra-amiraali Samuel McGowanin sisar Rose McGowan Cantey ja otettiin palvelukseen 20. joulukuuta ensimmäisenä päällikkönään James B. Weiler.

Palvelus
--------

Lokakuussa 1960 alus päätettiin luovuttaa Espanjalle viideksi vuodeksi osana avustuspakettia (engl. *Military Assistance Program*).

Jorge Juan
----------

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen 30. marraskuuta 1960 Barcelonassa. Alus nimettiin seuraavana päivänä *Jorge Juaniksi*.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  DANFS - USS McGowan
**USS Marts** (runkonumero DE-174) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jossa se suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty Alvin Lee Martsin mukaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Cannon-luokka*
Alus tilattiin New Jerseystä Newarkista Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä, missä köli laskettiin 26. huhtikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 8. elokuuta kumminaan Betty Marts ja otettiin palvelukseen 3. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään Carl M. Fellows.

Palvelus
--------

Läpäistyään koeajot Bermudalla alus palasi New Yorkiin, mistä se lähti 4. marraskuuta saattuetehtäviin Etelä-Atlantille. Alus vieraili 9. marraskuuta Trinidadissa, mistä se jatkoi matkaansa Yhdysvaltain 4. laivastoon. Alus suojasi saattueita Recifen ja Trinidadin välillä. Se lähti 23. toukokuuta 1944 Bahiasta risteilijä *USS Omahan* kanssa partiomatkalle Atlantille, mistä se palasi 5. kesäkuuta Bahiaan. Alukset tekivät vielä kaksi partiomatkaa ennen kuin *Omaha* lähti 13. heinäkuuta Gibraltarille. *Marts* palasi 23. heinäkuuta Recifeen.

Alus suojasi 24. heinäkuuta–3. elokuuta Britannian kuninkaallisen laivaston kaapelinkorjausalus *RFA Cambriaa*, kun se korjasi viestiliikennekaapeleita Brasilian rannikolla. Tehtävästä vapauduttuaan alus liitettiin 24. saattajaviirikköön etsimään sukellusveneitä Atlantilta. Alus suojasi *USS Tripolia* tehden neljä partiomatkaa 22. elokuuta–12. marraskuuta.

Aluksen käyty Bahiassa telakalla korjauttamassa kaikuluotaintaan se lähti Trinidadiin, jonne se saapui 5. joulukuuta. Alus suojasi 6.–18. joulukuuta Recifeen matkannutta saattuetta, mistä vapauduttuaan se jatkoi saattueiden suojaamista aina tammikuun 1945 loppuun.

Alus kohtasi 1. helmikuuta Bahiassa *USS Cincinnatin*, jota se suojasi partiomatkalla Etelä-Atlantilla ennen paluutaan Recifeen 10. helmikuuta. Alus lähti 2. maaliskuuta Nataliin, jossa brasilialaiset nousivat alukselle. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston palveluksesta 20. maaliskuuta ja otettiin Brasilian laivaston palvelukseen.

Bocaina
-------

*CTE Bocaina*
Brasilian laivasto nimesi aluksen *CTE Bocainaksi* (port. *Contratorpedeiro de Escolta*) runkonumerolla D-22. Alus palautettiin 30. kesäkuuta 1953 Yhdysvaltain laivastolle, joka antoi sen heti takaisin. Alus poistettiin 1975 Brasilian laivastoluettelosta ja romutettiin.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  DANFS - USS Marts (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ukaleq Astri Slettemark** (s. 9. syyskuuta 2001 Nuuk, Grönlanti) on grönlantilainen ampumahiihtäjä. Hän on Grönlannin naisten ampumahiihtomaajoukkueen ainoa jäsen ja edustaa seuratasolla Geilo IL:ää ja Greenland Biathlonia.

Slettemarkin vanhemmat Uiloq ja Øystein Slettemark ovat molemmat ampumahiihtäjiä, ja hänen isänsä edusti Tanskaa talviolympialaisissa 2010. Slettemark aloitti ampumahiihdon harrastamisen kymmenvuotiaana Norjassa, mutta joutui lopettamaan vuotta myöhemmin, kun perhe muutti takaisin Grönlantiin. Hän aloitti ampumahiihdon uudelleen vuonna 2015 osallistuttuaan Grönlannissa järjestettyihin arktisen alueen mestaruuskilpailuihin, ja osallistui junioreiden maailmancupiin ensimmäisen kerran vuonna 2016.

Nuorten MM-kilpailuissa Otepäässä 2018 Slettemark sijoittui neljänneksi 7,5 kilometrin takaa-ajossa. Seuraavan vuoden kilpailuissa Osrbliessä hän voitti mestaruuden 10 kilometrin normaalimatkalla ja sijoittui lisäksi pikakilpailussa kuudenneksi ja takaa-ajossa neljänneksi. Hänen mestaruutensa toi Grönlannille sen historian ensimmäisen arvokisamitalin ampumahiihdosta.

Ampumahiihdon maailmancupissa Slettemark debytoi kaudella 2020–2021 osallistuttuaan Hochfilzenin kummankin kilpailuviikon pikakilpailuihin, joissa hän sijoittui sijoille 96 ja 83. Hänestä tuli ensimmäinen Grönlantia maailmancup-tasolla edustanut ampumahiihtäjä seitsemään vuoteen.

Slettemark asuu Norjassa, jonne hän muutti vuonna 2017 voidakseen harjoitella paremmin, sillä Grönlannissa ei ole lainkaan ampumaratoja. Hän harjoittelee Norjan alle 23-vuotiaiden maajoukkueen kanssa, ja hän myös kiertää IBU-cupia ja nuorten maailmancupia Norjan maajoukkueen mukana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ukaleq Slettemark Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Saarela, Anni: Ampumahiihdossa on yhden naisen kokoinen maajoukkue – 19-vuotias Ukaleq teki historiaa MM-kultamitalilla: "Se oli aivan hullua"  17.12.2020. Iltalehti. Viitattu 28.12.2020.
3. ↑  Final Results – Youth Women 7.5 km Pursuit (PDF)  4.3.2018. IBU. Viitattu 28.12.2020. (englanniksi)
4. ↑  Gundersen Lihn, Anton: Ukaleq Slettemark vinder VM-guld  27.1.2019. Kalaallit Nunaata Radioa. Viitattu 28.12.2020. (tanskaksi)
5. ↑  Final Results – Youth Women 6 km Sprint (PDF)  1.2.2019. IBU. Viitattu 28.12.2020. (englanniksi)
6. ↑  Final Results – Youth Women 7.5 km Pursuit (PDF)  3.2.2019. IBU. Viitattu 28.12.2020. (englanniksi)
7. ↑  Grönlands Nachwuchshoffnung will an die Biathlon-Weltspitze  17.12.2020. Sportschau. Viitattu 28.12.2020. (saksaksi)
8. ↑  Fink, Lars: Bare 19-årig grønlænder debuterer blandt verdens bedste skiskytter  11.12.2020. TV2. Viitattu 28.12.2020. (tanskaksi)
**Vaseli Levonen**, yleisesti tunnettu nimellä **Ukki Väinämöinen**, syntyjään **Vasili Sidorov** (ven. Василий Сидоров), (16. elokuuta 1855 tai 1856 Tunkua, Itä-Karjala – 11. tammikuuta 1942 Vuokatti, Suomi) oli itäkarjalainen vapaustaistelija, Itäkarjalaisten kansannousun ideologinen johtaja ja kulkukauppias. Hän tuli tunnetuksi viimeisen heimosodan eli Itä-Karjalan kansannousun johtohahmona yhdessä Ilmarisen eli Jalmari Takkisen ja Ossippa Borissaisen (myös Oskari Borissof eli Kivinen) kanssa.

Vaseli Sidoroff syntyi Vienan Karjalassa Tunguan pitäjän Koivuniemen kylässä vuonna 1855 tai 1856. Hän elätti itsensä kulkukauppiaana Suomessa Turkin sodan aikana. Hän nousi tunnetuksi henkilöksi, kun hänet valittiin itäkarjalaisten vapautusjärjestön *Karjalan Metsäsissijärjestön* kolmihenkiseen hallitukseen kansannousun henkiseksi johtajaksi. Hänet valittiin tähän tehtävään, koska hän oli vankka antibolševikki uskonnollisista ja kansallisista syistä. Tämän lisäksi hän oli varma kansansa ja isänmaansa ystävä. Hänen persoonansa myös kiinnitti huomiota. Vaseli Levonen sopi kansannousun isähahmoksi, koska hän oli lyhyt, pitkäpartainen ja hänellä oli voimakkaat karjalaisen talonpojan piirteet muistuttaen näin ilmiselvää kalevalaista johtajaa. Tähän kalevalaiseen johtajaan viittasi myös hänen kansannousua varten ottamansa salanimi *Ukki Väinämöinen*. 

Itä-Karjalan vapaustaistelu epäonnistui ja Ukki Väinämöinen pakeni Suomeen niin kuin kaikki kansannousuun osallistuneet, jotka halusivat säilyttää henkensä. Väinämöinen eli Levonen menetti pian Suomeen tultuaan näkönsä ja eli lähes 20 vuotta sokeana. Hän kuoli pakolaisena Sotkamon Vuokatissa vuonna 1942.

Lähteet
-------

* Kauppinen, Jukka: Terveisiä Vienasta : Vienan Väinämöinen, museon ystävä ja asiamies itäisen yhteyden avaajana.  *Carelia*, 2007, nro 1, s. 145–151.  (suomeksi)
* Niinistö, Jussi: "Jalmari Takkinen - sissipäällikkö Ilmarinen", *Suomalaisia soturikohtaloita:*, s. 95–108. Helsinki: Suomalaisuuden liitto, 1998. ISBN 951-96348-5-1. (suomeksi)
* Niinistö, Jussi: Duodecimin ambulanssit Itä-Karjalan sodassa 1921–1922.  *Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim*, 2001, 117. vsk, nro 21, s. 2153–2159. Helsinki:  Suomalainen Lääkäriseura Duodecim.   (suomeksi)
* Ukki Väinämöinen metsäsissien isänä.  *Karjalan heimo*, 1998, 82. vsk, nro 5–6, s. 87–88.  (suomeksi)

### Viitteet

1. 1 2  Niinistö 1998, 98
2. ↑  Niinistö 1998, 100
3. ↑  Vanha Karjalan nousun johtaja kuollut, Laatokka, 14.01.1942, nro 5, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Ukko-Mestari** on tuotemerkki, joka sisältää traktorikaivuriin tarkoitettuja kaivinlisälaitteita, joita valmisti alussa Länsi-Suomen Sokeri ja myöhemmin Lännen Tehtaat. Ukko-Mestari on hydraulinen kaivinosa niin sanottuun vastapainokaivuriin, jossa on perustraktori varustettuna etuosan painolla (painot, hydrauliikkasäiliö ja lisäpolttoine säiliö(t)) ja takaosan nostolaitteen tilalle asennettu puomisto ja tukitassut. Ukko-Mestareita valmistettiin molemmin puolin 70-luvun vaihdetta.

Ukko-Mestareita asennettiin mm. Valmet, Nuffield, Ford ja Leyland traktoreihin.

Pääkäyttö vastapaino traktorikaivureilla oli ojitustyö, johon ne solveltuivatkin hyvin. Ojitystyön lisävarusteena traktorihin asennettiin telasto, jolloin tela kiersi etu ja takarenkaat. Joissain malleissa oli myös lisäpyöriä telaston ohjauksessa. Etuakseli oli lukittu suoraan ja ohjaus tapahtuoi traktorin jarrujen ja kauhan avulla.

Tyypit
------

(suluissa koko kaivinpaketin lisäpaino traktoriin)

* *UM 2t*
* *UM 3*
* *Um 240 (2200 kg)*
* *UM 244 (2400kg)*
* *UM 352 (3000 kg)*
* *UM 355 (3450 kg)*

Vastapainokaivurit korvasi ympäripyörivät kaivurit, joiden kaivetun maan läjitys ja kaivuualue paikoiltaan on huomattavasti suurempi ympäripyörivän ylävaunun ansiosta. Traktorikaivureiden puomin kääntö oli usein maksimissaan 180 astetta, joka rajoittaa varsinkin ahtaissa paikoissa kaivuuta.
Kuvassa USA:n armeijan Nike-Hercules-ilmatorjuntaohjuksia.
**Nike-Hercules** (*MIM-14*) oli Yhdysvaltain käyttämä ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Sen edeltäjä oli maailman ensimmäinen kohdeilmatorjuntaohjus Nike-Ajax. Nike-Hercules-ohjusjärjestelmä asetettiin palveluskäyttöön eli operatiiviseen valmiuteen kesäkuussa 1958.

Nike-Hercules oli suhteellisen ulottuva, joten sitä voi kutsua alueilmatorjuntaohjusjärjestelmäksi. Sen kehitystyö alkoi joulukuussa 1952, ja töitä johti Bell Labs. Alustavat suunnitelmat, lähinnä ydinlatauksen käytön suhteen, esitettiin jo maaliskuussa samana vuonna. Nike-Herculesta käytettiin hyvin pitkälle niin kutsuttua kylmää sotaa. Asetyyppiä käytettiin ainakin Neuvostoliiton hajoamiseen asti Yhdysvaltain kotirintaman ilmapuolustuksessa. Ohjustyypin torjuntavoima laskettiin olevan jopa kuusinkertainen edeltäjäänsä nähden.

Alun perin torjuntajärjestelmän alkutavoite oli saada it-ohjustorjunnan piiriin: enintään 1 600 km/h lentävä, 19 200 m:n korkeudessa ja etäisyyden rajalta 45 km lentävä lentokone. Nämä tavoitteet kyettiin saavuttamaan jo varhaisessa kehitysvaiheessa. Uusia yhteistyökumppaneita tuli mukaan, kuten Thiokol Teksasista. Vuonna 1960 Nike-Herculeksella onnistuttiin torjumaan lentävä Corporal-ohjus (maasta-maahan -tyyppinen).

Nike-Herculeksella on joitain itäisiä verrokeita, lähinnä samana ajankohtana kehitelty ja käyttöönotettu neuvostoliittolais-valmisteinen S-75/SA-75. Siinä ei ollut taistelulatauksessa ydinräjähdettä.

Ohjusjärjestelmään taistelulataukseksi kehiteltiin ydinkärkiä, niin ilmatorjunnan ohjusaseistus kuin kyseessä olikin. Ase olikin lajissaan ensimmäisin. Tuo ydinlataus oli tyypiltään W-31. Sitä edelsi W-7. Ydinräjäytyksen teho oli vaihdettavissa optionaalisesti portaittain. Maksimi räjähdysvoima (engl. yield) oli 40 kT, ja minimi 2 kT.

### Teknisiä tietoja sekä suoritusarvoja

* Pituus: 12,1 m
* Paino: 4 820 kg
* Nopeus: 1 200 m/s (Mach 3.65)
* Torjuntaetäisyys: 155 km
* Torjuntakorkeus: +30 km, mahdollisesti jopa n. 48 km
* Torjunta-ala: yli 45 000 km2
* Taistelulataus: 270 kg, konventionaalinen T-45 HE-panos (High Explosive) tai ydintaistelulataus: W-7 (20kT), W-31 (2kT & 40kT)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ilmatorjunta Kylmässä Sodassa: Ahti Lappi, Ilmatorjuntasäätiö/Gummerus, ISBN 951-95594-4-2 (s. 59)
2. ↑  Ilmatorjunta Kylmässä Sodassa: Ahti Lappi, Ilmatorjuntasäätiö/Gummerus, ISBN 951-95594-4-2 (s. 58)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nike-Hercules**.
* Western Electric MIM-14 Nike Hercules (englanniksi)
* Nike Hercules - United States Nuclear Forces (englanniksi)
Sulo Hurstinen 1930-luvun alussa
**Sulo Voipa Hurstinen** (1. helmikuuta 1881 Kuhmalahti – 5. syyskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen viulisti. Hurstinen antoi uransa aikana noin 1500 omaa konserttiesitystä Suomessa, muissa Pohjoismaissa, Baltiassa ja Saksassa.

Henkilöhistoria
---------------

Sulo Hurstisen vanhemmat olivat director cantus Herman Hurstinen ja Emilia Yli-Pohja ja puoliso vuodesta 1907 Thyra Gabriela Lindelöf, matemaatikko Lorenz Lindelöfin tytär. Hurstinen kävi kahdeksan luokkaa lyseota, mutta ryhtyi sitten opiskelemaan musiikkia. Hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1902–1905 muun muassa Viktor Novacekin johdolla sekä Prahassa ja Berliinissä. Hänen ensikonserttinsa oli Helsingissä vuonna 1906. Tiiviin konsertoinnin ohella Hurstinen opetti viulunsoittoa Tallinnan konservatoriossa vuosina 1913–1914, Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1909–1910 ja 1918–1952 sekä Helsingin kansankonservatoriossa 1922–1964, yli 80 vuoden ikään saakka. Hurstinen julkaisi myös joitakin omia viulusävellyksiään sekä viulunsoiton opiskelun oppaita.

Hurstisen tytär Irma Hurstinen-Hellström oli konserttipianisti, joka soitti yhdessä isänsä kanssa monilla konserttikiertueilla.

Hurstinen palkittiin Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalilla 6.12.1956.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Mitä jokaisen viulunsoittajan tulee tietää*. WSOY, 1911.
* *Viulukoulu*. 1922.

Lähteet
-------

* Uppslagsverket Finland[vanhentunut linkki]
* Hillila, Ruth-Esther & Hong, Barbara Blanchard 1997. Historical dictionary of the music and musicians of Finland. Greenwood Publishing Group. ISBN 0313277281

### Viitteet

1. 1 2 3  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 212. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. ↑  Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin saajat aakkosjärjestyksessä - Ritarikunnat *ritarikunnat.fi*.  9.10.2020. Viitattu 24.2.2023.

Kirjallisuutta
--------------

* *Sulo Hurstinen : suomalaisen viulutaiteen uranuurtaja* ; toimittanut Ranja Aukee. BoD - Books on Demand, Helsinki 2017 ISBN 9789515684882

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Radar Scope** on Nintendon kehittämä ja vuonna 1980 julkaisema shoot 'em up -peli, jonka voi nähdä *Space Invadersin* ja *Galaxianin* risteymänä. 

Huolimatta yleisestä uskosta, peli ei ole Nintendon ensimmäinen kolikkopeli. Aikaisempiin peleihin lukeutuvat *Computer Othello* (vain Japani), *Sheriff* (Yhdysvalloissa Exidyn julkaisemana *Bandido*), ja *Space Firebird* (Yhdysvalloissa Segan/Gremlinin julkaisemana).

Pelaaminen
----------

Vihollisen, Gamma Raiderin, alukset leijailevat uhkaavasti ruudun yläreunassa, ja pelaaja voi osua ammuksillaan vain alimmaiseen riviin, kun se saavuttaa "verkkoasteikon". Vihollisalukset kaartelevat alueen läpi ampuen vihreitä ammuksia, ja sitten palaavat takaisin ryhmään, kuten *Galaxianissa*. Kun enemmän vihollisia on tuhottu, viholliset hyökkäävät isommalla joukolla, ja joskus vahingoittuessaan alukset saattavat heittäytyä itsemurhaisesti pelaajaa kohti.

Siirtyminen *Donkey Kongiin*
----------------------------

Peli oli Japanissa suosittu hetken aikaa, joten silloinen Amerikan Nintendon toimitusjohtaja Minoru Arakawa teki pelistä suuren tilauksen. Kun pelit saapuivat New Yorkiin, oli kulunut kuukausia pelin ympärillä olleesta kuhinasta. Yhdysvaltalaiset pelihallit eivät olleet vakuuttuneita, joten Amerikan Nintendolle jäi varastoon tuhansia myymättömiä yksiköitä. Arakawa kohtasi kaupallisen tappion, joten hän pyysi appeansa (Nintendon toimitusjohtaja Hiroshi Yamauchi) toimittamaan hänelle uuden pelin, jonka hän voisi asentaa *Radar Scopen* tilalle yksiköihin. 

Koska Yamauchi ei halunnut ottaa väkeään pois muista tehtävistä, hän nimesi kokemattoman suunnittelijan Shigeru Miyamoton muokkaamaan peliä niin, että se vetoaisi asiakkaisiin. Miyamoto suunnitteli aivan uuden pelin *Donkey Kong*in, joka käytti *Radar Scopen* laitteistoa. Noin 3000:sta alkuperäisestä kolikkopeliyksiköstä 2000:een muokattiin uusi peli. Muutetut yksiköt kuljetettiin Pohjois-Amerikkaan, jossa *Donkey Kongista* tuli suurmenestys.

Useat pelaajat pitivät pelin äänimaailman korkeita sirkutuksia vastenmielisinä.*lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

* *Radar Scope* Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
* *Radar Scope* MobyGamesissa (englanniksi)
* Arcade History Database (englanniksi)
Radek Baborák
**Radek Baborák** (s. 1976 Pardubice) on tšekkiläinen käyrätorvensoittaja ja kapellimestari.

Baborák syntyi musikaaliseen perheeseen ja aloitti 8-vuotiaana käyrätorviopintonsa Karel Křenekin johdolla. Hän jatkoi opintojaan vuosina 1989–1994 Prahan konservatoriossa Bedřich Tylšarin johdolla. Hän sai 18-vuotiaana nimityksen Tšekin filharmonikkojen ensimmäiseksi käyrätorvensoittajaksi. Hän on lisäksi toiminut muun muassa Berliinin filharmonikkojen käyrätorven äänenjohtajana vuosina 2002–2011. Baborák on esiintynyt vierailevana solistina monissa muissa merkittävissä orkestereissa, kuten Baijerin radion sinfoniaorkesterissa, Lontoon filharmonisessa orkesterissa ja NHK-sinfoniaorkesterissa.

Kamarimusiikki on ollut tärkeässä osassa Baborákin työtä. Hän on perustanut kokoonpanot Baborák Ensemble ja Czech Horn Chorus sekä johtanut Prahan kamarisolisteja. Lisäksi hän on soittanut Afflatus Quintetissa. Baborákin yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Yoko Kikuchi, Aleš Bárta, Jana Boušková, Yefim Bronfman, András Schiff, Itamar Golan, Denis Kožuhin, Rudolf Buchbinder, Gerhard Oppitz, Julian Rachlin, Janine Jansen, Guy Braunstein, Daishin Kashimoto, Lorenz Nasturica-Herschcowici, Boris Brovtsyn, Julian Steckel, Emmanuel Pahud, Albrecht Mayer, François Leleux, Ian Bostridge, Thomas Quasthoff ja Waltraud Meier.

Baborák on tehnyt lukuisia levytyksiä EMI:lle, Sonylle, Extonille ja Supraphonille. Hänen saamiensa palkintojen joukossa ovat olleet Concertino Praga -kilpailun voitto sekä kolmas palkinto Prahan kevät -festivaalin kilpailussa. Kansainvälisen ARD-musiikkikilpailun Münchenissä hän voitti vuonna 1994, ja hän saavutti siellä toisenkin voiton Afflatus Quintetin kanssa. Baborák on tehnyt opetustyötä Fondazione Arturo Toscaninissa, Prahan musiikkiakatemiassa, Senzoku Gakuenissa ja Barenboim-Said Akademiessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Radek Baborák Barenboim-Said Akademie
2. 1 2 3 4  Radek Baborák The Chamber Music Society of Lincoln Center
3. 1 2  Radek Baborak, French Horn (Arkistoitu – Internet Archive) Nordic Artists Management


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Marina Bay
**Marina Bay** on Singaporessa sijaitseva lahti. Alue sijaitsee Singaporen liikekeskustan Central Arean läheisyydessä. 

Useimmat Singaporessa järjestettävät suurtapahtumat pidetään Marina Bayn alueella.

Marina Bayn visio
-----------------

Marina Bayn kehittämiseksi laaditussa suunnitelmassa on alueelle sijoitettu liiketiloja, asuntoja, hotelleja ja viihdetoimintaa. Alueesta on tarkoitus kehittää kellon ympäri aktiivisesti toimiva ympäristö. Kaikki alueen kehittäminen pyrkii edistämään kolmea periaatetta: tutkiminen, vuorovaikutus ja viihtyminen:

**Tutkiminen - uusia asuinmuotoja.** Alueelle on suunnitteilla useita luksusasuintaloja, jotka yhdessä jo rakennettujen One Shentonin ja Marina Bay Residencen kanssa muodostavat ympäristön, jossa ihmiset voivat työskennellä ja elää saumattomasti.

**Vuorovaikutus - maailmankaupan keskus.** Singaporen liike-elämän keskuksen koko tule kaksinkertaistumaan Marina Bayn valmistumisen myötä. Tämä on tarkoitus vahvistaa Singaporen asemaa maailmankaupan keskuksena. Alueella tulee olemaan liiketiloja suurin piirtein saman verran kuin Hongkongin liikeskustassa Centralissa. 

**Viihtyminen - tapahtumien kaleidoskooppi.** Vuonna 2010 avattu Marina Bay Sands -hotelli ja viihdekeskus yhdessä jo aiemmin avattujen kauppakeskusten kuten Esplanaden, Suntec cityn, Marina Squaren ja Raffles Cityn kanssa tarjoavat lukuisia mahdollisuuksia ajanviettoon.

Singaporen hallitus on käyttänyt 35 miljoonaa dollaria 3,5 km mittaisen Marina Bayn alueen kiertävään Waterfront-promenaadin rakentamiseen. 

Ilmakuva Marina Bayn alueesta illalla
Näkymä Marina Baystä illalla

Tapahtumat Marina Bayssa
------------------------

Singaporen GP järjestetään Marina Bayn läpi kulkevalla katuradalla. Maailman suurimmalla kelluvalla lavalla Float@MarinaBaylssä on järjestetty useita tapahtumia, kuten Singaporen itenäisyyspäivän paraati, uudenvuoden vastaanotto. Alue toimi myös vuonna 2010 järjestettyjen nuorten kesäolympialsten avajaisten ja päättäjäisten järjestämispaikkana. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Marina Bay, Singapore
**Kourouba** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee lähellä Nigerin sivujoen Sankaranin suuta 147 kilometriä Katista etelään. Kunnassa on 5 800 ja keskuskylässä 1 400 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Kourouban kunnan pinta-ala on 245,74 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Katin piirin Bancoumanan, pohjoisessa Niagadinan ja idässä Faraban sekä etelässä Kangaban piirin Maramandougoun ja Minidianin kuntiin.

Kuntaan kuuluu viisi kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on bambaroita, fulbeja ja bozoja. Yleisin kieli on bambara.

Kunnan tieyhteydet ovat huonot varsinkin sadeaikana. Liikenneväylinä toimivat myös joet.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, maissi ja riisi. Myyntiin kasvatetaan banaaneja, maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan metsästystä, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Kunnassa toimii neljä alakoulua, yläkoulu sekä koulutus- ja kehittämiskeskus (CED). Kouroubassa on terveysasema. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja Kourouban kylän vesitornin.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 2.5.2017.
2. 1 2 3 4 5  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Kourouba 2008–2012 *fsg.afre.msu.edu*.  2008. Viitattu 2.5.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 2.5.2017.
Kolmion sisälle piirretty ympyrän keskipiste on samalla kolmion kulmien puolittajien leikkauspiste.Sisään piirretyn ympyrän (keskipiste *I*) sivuamispisteiden ja kolmion kärkien yhdistävät janat leikkaavat yhteisessä pisteessä *Ge*, jota kutsutaan Gergonnen pisteeksi.
**Kolmion sisälle piirretty ympyrä** eli kolmion **sisäympyrä** tarkoittaa geometriassa kolmion kolmea sivua sen sisäpuolelta sivuavaa ympyrää. Kolmion sivut ovat tällöin ympyrän tangentteja. Sama ympyrä saadaan, kun kolmion sisälle piiretään suurin sinne mahtuva ympyrä. Tällainen ympyrä on kolmiolla aina olemassa.

Ympyrän keskipiste on samalla kolmion kulmanpuolittajien leikkauspiste *I*. Piste *I* on yhtä kaukana, siis ympyrän säteen *r* etäisyydellä, kustakin kolmion sivusta. Keskipiste on eräs kolmion merkillisistä pisteistä ja se on luetteloitu *Kimberlingin pisteiden luetteloon* tunnuksella {\displaystyle \scriptstyle X\_{1}.} 

Kun sisäympyrän sivuamispisteet yhdistetään sivujen vastaisiin kärkiin, leikkaavat kaikki kolme janaa Gergonnen pisteessä ({\displaystyle \scriptstyle X\_{7}}).

Kaavoja
-------

Kolmion sivun pituudet a, b ja c sekä kolmion piirin pituuden puolikas {\displaystyle s={\tfrac {1}{2}}(a+b+c)}.

Kolmion ala **A** voidaan laskea Heronin kaavalla

{\displaystyle A={\frac {1}{4}}{\sqrt {2s(a-b+c)(b-c+a)(c-a+b)}}}
{\displaystyle ={\sqrt {s(s-a)(s-b)(s-c)}}.} 
Ala voidaan myös laskea

{\displaystyle A=rs,} 
jolloin sisään piirretyn ympyrän säde **r** on

{\displaystyle r={\frac {A}{s}}={\sqrt {\frac {(s-a)(s-b)(s-c)}{s}}}.}

Lähteet
-------

* Väisälä Kalle: *Geometria*. Porvoo: Wsoy, 1959. Teoksen verkkoversio (pdf).
* Kurittu Lassi: Geometria (pdf) (luentomoniste)  2006. Jyväskylän:  Jyväskylän Yliopisto.
* Harju, Tero: Geometrian lyhyt kurssi (pdf) (luentomoniste) *users.utu.fi*.  2012. Turun yliopisto. Viitattu 14.12.2012.

### Viitteet

1. ↑  Math Open Reference: The Incircle of a triangle
2. ↑  Weisstein, Eric W.: Incircle (Math World – A Wolfram Web Resource) Wolfram Research.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Seppänen, Raimo et al.: *MAOL*, s. 29. (lukion taulukkokirja). Helsinki: Otava, 2006. ISBN 951-1-20607-9.
4. ↑  Väisälä Kalle: Geometria, 1959, s. 79
5. ↑  Harju, Tero: Geometrian lyhyt kurssi, 2012, s. 26
6. ↑  Kurittu, Lassi: Geometria, 2006, s. 98
7. ↑  Kimberling, Clark: Encyclopedia (html) *Tekijän kotisivut*.  2013. Evansville:  Evansvillen Yliopisto. Viitattu 20.4.2013. (englanniksi)
8. ↑  Weisstein, Eric W.: Gergonne's Point (Math World – A Wolfram Web Resource) Wolfram Research.  (englanniksi)
9. ↑  Kurittu, Lassi: Geometria, 2006, s. 109
Nanna Liebmann
**Nanna Liebmann** (27. syyskuuta 1849 Kööpenhamina – 11. toukokuuta 1935 Kööpenhamina) oli tanskalainen säveltäjä, laulaja, musiikkipedagogi ja musiikkielämän taustavaikuttaja.

Liebmannin isä oli oftalmologi Georg Carl Heinrich Lehmann ja äiti Claudine Hansine Mackeprang. Liebmann kasvoi yhdeksänlapsisessa perheessä porvarillisessa ympäristössä Kööpenhaminassa. Sisarusten joukossa oli uskontohistorioitsija Edvard Lehmann ja musiikkikoulutuksen saanut Signe Lehmann. Perheen isä oli aktiivinen musiikin harrastaja ja antoi lapsille musiikillista kasvatusta. Vuonna 1868 Nanna Liebmann aloitti laulun, pianonsoiton ja musiikin teorian opiskelun Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Johan Christian Gebauer, J. P. E. Hartmann ja Niels W. Gade. Konservatoriossa Liebmann tapasi säveltäjä Axel Liebmannin, jonka kanssa avioitui vuonna 1874. Avioliitosta syntyi poika Poul vuonna 1875, mutta mies kuoli jo vuonna 1876 keuhkokuumeeseen. Kuoleman jälkeen leski seurasi miestä tämän työtehtävissä N. Zahles Skolen laulunopettajana (1876–1880) ja musiikkikirjoittajana *Fædrelandet*-lehdessä.

Liebmann teki opintomatkoja Pariisiin, jossa sai vuonna 1880 pianonsoiton opetusta Louise Aglaé Massartilta ja vuonna 1901 lauluopetusta pedagogi Devillieriltä. Devillier oli opettanut muitakin tanskalaisia laulajia, kuten Vilhelm Heroldia ja Peter Corneliusta. Liebmann työskenteli aktiivisesti säestäjänä ja organisoijana. Hän johti Kööpenhaminan vuoden 1895 Naisten näyttelyn musiikkikomiteaa ja järjesti avajaiskantaatista kilpailun, jonka voitti teoksellaan Elisabeth Meyer. Liebmann keräsi varoja myös Naisten rakennusta varten ja toimi projektia valmistelleen lautakunnan puheenjohtajana. Vuosina 1901–1905 hän toimi siskonsa Signen kanssa Tanskan musiikkipedagogisen liiton (Dansk Musikpædagogisk Forening) johtokunnan jäsenenä.

Liebmann esiintyi itsekin laulajana, mutta keskittyi 1890-luvulta noin vuoteen 1925 työhön laulunopettajana. Säveltäjänä hän keskittyi lauluihin, jotka alun perin olivat Schubert-vaikutteisia. Liebmannin viimeisissä lauluteoksissa *Minnelieder* ja *Fem Sange* musiikkiin vaikutti Thor Langen runouden kansanlaulunomaisuus. Myös Liebmannin pianoteoksessa *Thème passionée et variations* (1911) on kansanomaisia vaikutteita. Liebmann sai vielä vuosina 1910–1912 sävellysoppia Aage Nordingilta ja esitteli teoksiaan Carl Nielsenille. Vuonna 1913 hän liittyi vasta perustettuun Tanskan säveltäjäliittoon. Hänen sävellystahtinsa oli kuitenkin vähentynyt ajan mittaan, eikä hän enää laatinut uusia teoksia ensimmäisen maailmansodan puhkeamisen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nanna Liebmann Dansk Kvindebiografisk Leksikon


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Reijo Tirronen** (11. lokakuuta 1849 Pielisjärvi – 6. toukokuuta 1893 Viipuri) oli suomalainen toimittaja, opettaja ja runoilija, joka käytti nmimerkkejä *JO* ja *-jo* .

Tirrosen vanhemmat olivat työmies, palovartija Tahvo Tirronen ja Elisa Sokuri. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1872 Kuopion lukiosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Tirronen oli kotiopettajana sekä vt. opettajana Möhkön ruukilla Ilomantsissa sekä Helsingin ja Hämeenlinnan kansakouluissa. Hän toimi sittemmin alkeisopettajana 1882–1886 Leväisen maanviljelyskoulussa Kuopion läänissä, vt. opettajana Joensuun lyseossa useaan otteeseen, vt. historian lehtorina Kymölän seminaarissa keväällä 1887 sekä viimeksi 1891–1892 opettajana Säkkijärven kirkonkylän kansakoulussa. Reijonen työskenteli lisäksi aputoimittajana useissa sanomalehdissä ja vastuunalaisena toimittajana Laatokka-lehdessä 1887–1888 ja Suomalainen-lehdessä 1890.

Reijonen kirjoitti runoja Savo-Karjalaisen osakunnan *Koitar*-albumiin nimimerkillä *Reijo*. Hän teki myös suomennoksia ja keräsi Suomen Muinaismuistoyhdistyksen matka-apurahan turvin tietoa Ilomantsin kihlakunnan muinaisjäännöksistä.

Reijonen kuoli toukokuussa 1893 Viipurin Diakonissalaitokselta sairasteltuaan jonkin aikaa sitä ennen.

Teoksia
-------

* *Muinaisjäännöksiä Ilomantsin kihlakunnassa*, teoksessa *Suomen Muinaismuistoyhdistyksen Aikakauskirja VII*. Helsinki 1885

Suomennoksia
------------

* Mrs Webb : *Pomponia eli kristityt keisarin huoneessa*. Jyväskylän kirjapaino 1890

Lähteet
-------

* Reijo Tirronen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* TIRRONEN Reijo (Grels). *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Reijosen muistokirjoitus Päivälehti 9.5.1893, s. 3 (Historiallinen sanomalehtiarkisto)

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Reijo Tirronen*** 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Solkanjoki** (ven. Солка, *Solka*) on Laukaanjoen oikeanpuoleinen sivujoki Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Sen pituus on 37 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 235 neliökilometriä.

Joki saa alkunsa Kuurlan (ven. *Gurlevo*) kylän itäpuolelta ja laskee Laukaanjokeen Suuren-Lutskan kylän luona. Sen uoman leveys on alajuoksulla 4–10 metriä ja keskisyvyys 0,5 metriä. Jokilaakson leveys on keski- ja alajuoksulla 50–200 metriä. Viimeiset neljä kilometriä Solkanjoki virtaa kapeassa rotkossa. Vesimäärä on suurimmillaan keväällä ja syksyllä. Sivujokia ovat Valja ja Kihtolanjoki (*Kihtolka*).

Solkanjoki laski aikaisemmin Laukaanjokeen alempana Salansuun kylää vastapäätä. Vanhan uoman kautta laskevan Tarainjoen (*Tararaika*) alajuoksusta käytetään edelleen myös nimitystä Solka.

Lähteet
-------

1. ↑  Randefelt, Roland: *Inkeri: tiekartta 1:200 000*. Vantaa: Ingriainfo Oy, 1992. ISBN 951-96326-0-3.
2. ↑  Reka Solka *Gosudarstvennyi vodnyi rejestr*. Viitattu 7.6.2020.
3. ↑  Projekt generalnogo plana munitsipalnogo obrazovanija Opoljevskoje selskoje poselenije primenitelno k Aleksejevskoi promyšlennoi zone i k naseljonnym punktam: pos. Aleksejevka, der. Gorki, der. Zapolje, der. Novosjolki, der Kommunar: Materialy po obosnovaniju projekta generalnogo plana *opolye.ru*. Viitattu 7.6.2020.
4. ↑  Materialy po obosnovaniju projekta generalnogo plana munitsipalnogo obrazovanija Bolšelutskoje selskoje poselenije *fgistp.economy.gov.ru*. Viitattu 7.6.2020. [vanhentunut linkki]