recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Näkymä Vaisaaren kerrostaloalueelta.
Raision uimahalli eli Uintikeskus Ulpukka.
Raision ammattiopisto.
**Vaisaari** on Raision kaupunginosa, jonka asutuskanta on pääosin kerrostaloja. Se rajoittuu koillisessa Raisiontiehen, kaakossa Ihalan kaupunginosaan, lounaassa Uudenkaupungin rataan ja luoteessa Nesteentiehen.

Ensimmäiset kerrostalot valmistuivat vuonna 1973, ja lopullisesti Vaisaari oli valmis vuonna 1984. Asutuksellisesti Vaisaari luetaan lähiöksi. Vuonna 2004 Vaisaaressa asui yhteensä 1 069 asukasta 18 taloyhtiössä.

Vaisaaressa on asutuksen lisäksi pienteollisuutta ja peruskoulun luokille 7–9 opetusta antava Vaisaaren koulu, Raision ammattiopisto, Raision kauppaopisto, Raision lukio, Raision kirjastotalo ja Uintikeskus Ulpukka sekä Raision aikuiskoulutuskeskus Timali. Vaisaaressa on myös hyvät ulkoilu- ja liikuntamahdollisuudet (mm. pururadat ja tenniskentät).

Vaisaaren asuntoalueen pääkatu on Karrinkatu, johon liittyvät Hurstikatu, Hurstipolku, Leijunkatu, Tannerkatu, Kunnaankatu ja Käpsänkatu.

Lähteet
-------

1. ↑  Raision paikkatietopalvelu Raision kaupunki.  Arkistoitu 23.2.2012. Viitattu 10.4.2012.
2. ↑  Koivisto, Altti: *Kotiseutuoppia raisiolaisittain. Raision kaupunginosien vaiheita*, s. 12. Raision kaupunki, 2003.

Raision vaakunaRaision kaupunginosat

|  |  |
| --- | --- |
| Länsi-Raisio | Kaanaa · Tikanmaa · Paikkari · Nuorikkala · Pirilä |
| Keski-Raisio | Ihala · Vaisaari · Varppeenseutu · Kerttula · Somersoja · Inkoinen |
| Itä-Raisio | Kuloinen · Mahittula · Kuninkoja |
**Vaivaishoitohallitus** oli jokaisessa kaupungissa ja kauppalassa toiminut köyhäinhoitolautakunta. Niitä syntyi vuoden 1865 kunnallisasetuksen säätämisen jälkeen, ja ne toimivat vuoden 1922 köyhäinhoitolain säätämiseen saakka.

Sen tehtävänä oli panna toimeen kunnan päätöksiä ja valvoa vaivaishoitoasetuksen ja -ohjesäännön noudattamista. Maalaiskunnissa vaivaishoitohallituksen perustaminen oli vapaaehtoista, ja jos sitä ei perustettu, niin kunnallislautakunta hoiti sen tehtävät. Vaivaishoitohallitukseen kuului kaupungeissa ja kauppaloissa vuoden 1879 vaivaishoitoasetuksen mukaan esimies (= puheenjohtaja) ja vähintään viisi jäsentä, jotka valitsi raastuvankokous tai kaupunginvaltuusto. Maalaiskunnissa siihen kuului puheenjohtaja ja vähintään kaksi jäsentä. Kirkkoherralla tai hänen sijaisellaan oli oikeus osallistua vaivaishoitohallituksen keskusteluihin ja päätöksiin.

Vaivaisapua tarvitsevan tuli itse tai asiamiehen välityksellä ilmoittaa tarpeistaan puheenjohtajalle tai jäsenelle, joka hankki tarkat tiedot tarvitsijan elinolosuhteista ja esitteli asian vaivaishoitohallitukselle. Kiireellisissä tapauksissa apua sai puheenjohtajan päätöksellä. Vaivaisapua saavalle lapselle piti elatuksen ja vakinaisen asunnon lisäksi järjestää kristillistä kasvatusta ja mahdollisuus koulunkäyntiin.

Vaivaishoitohallituksen tuli myös valvoa, että myönnettyä apua käytettiin oikein. Kunnan alue jaettiin *peräänkatsomusalueisiin*, joihin valittiin vaivaishoitohallituksen jäsen toimimaan *peräänkatsojamiehenä*. Yli 15-vuotiaat kerjäläiset peräänkatsojamiehen tuli toimittaa kruunun- tai kaupunginpalvelijan luokse, jotta tämä toimittaisi hänet kuvernöörin haltuun. Viisitoistavuotiaat tai sitä nuoremmat kerjäläiset tuli toimittaa siihen kuntaan, jossa heillä oli kotipaikkaoikeus.

Vuonna 1889 tuli mahdolliseksi myös naisen valitseminen vaivaishoitohallitukseen. Ensimmäinen nainen lautakunnissa oli suomalaisen sosiaalityön uranuurtajana tunnettu diakonissa Cecilia Blomqvist. Vuoden 1922 köyhäinhoitolain mukaan kuntiin tuli perustaa köyhäinhoitolautakunta, jolle vaivaishoitohallituksen tehtävät siirtyivät. Laki tuli voimaan vuoden 1923 alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Keisarillisen Majesteetin Armollinen Asetus yleisestä vaivaishoidosta Suomen Suuriruhtinanmaassa, 10/1879
2. ↑  Keisarillisen Majesteetin Armollinen Asetus naisen valitsemisesta jäseneksi vaivaishoitohallitukseen, 27/1889
3. ↑  SKS Biografiakeskus
4. ↑  Köyhäinhoitolaki, 145/1922
*Novum Organum*, 1645.
**Novum Organum** on Francis Baconin vuonna 1620 julkaisema filosofinen teos, joka käsittelee logiikkaa ja tieteellistä päättelyä. Latinankielisen teoksen nimi voidaan suomentaa "(Tieteiden) uusi työkalu", mikä viittaa toisaalta Aristoteleen teokseen *Organon* ja toisaalta Baconin itsensä kehittämään uuteen tieteelliseen menetelmään.

*Novum Organumissa* Bacon kuvaa uuden logiikan järjestelmänsä, jonka hän uskoo olevan aiempia syllogistisia järjestelmiä parempi. Baconin mukaan jonkin asian olemuksen löytämisessä on kyse pelkästään reduktiosta ja induktiivisen päättelyn käyttämisestä. Kun etsitään syytä jollekin ilmiölle, kuten kuumuudelle, tulee tehdä luettelo kaikista tilanteista, jossa kuumuutta esiintyy. Tämän jälkeen tulee tehdä toinen luettelo, joka luettelee kaikki ne tilanteet, jotka ovat samanlaisia kuin ensimmäisen luettelon tapaukset, mutta joista kuumuus puuttuu. Kolmas luettelo luettelee tilanteet, joissa kuumuus voi vaihdella. Syyn tulee olla se, joka on yhteistä kaikille ensimmäisen luettelon tilanteille, puuttuu kaikista toisen luettelon tilanteista, ja vaihtelee asteittain kolmannen luettelon tilanteissa.

Baconin teos oli merkittävä tieteellisen menetelmän kehityksen kannalta.

Teoksen ensimmäisten painosten kansikuvassa oli purjelaiva, joka purjehtii kahden suuren pylvään välistä merellä, jossa on merihirviöitä. Laiva symboloi Baconia "löytöretkellä". Pylväät ovat Herakleen pylväät, jotka symboloivat tunnetun maailman rajoja. Merihirviöt symboloivat kaikkea sitä, mikä maailmasta vielä oli jäljellä löydettäväksi.

Vuoden 1650 taskukokoinen painos julkaistiin nimellä *Novum Organum Scientiarum* (Tieteiden uusi työkalu).

Aiheesta muualla
----------------

* Bacon, Francis: *Novum Organum*, Wikisource (latinaksi)
* Bacon, Francis: *Novum Organum*, Wikisource (englanniksi)
* Bacon, Francis: *Novum Organum*, The Latin Library (latinaksi)
* Bacon, Francis: *New Organon* (1863) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Novum Organum
**Millariikka Rytkönen** (s. 9. marraskuuta 1975 Hyvinkää) on sosiaali-, terveys- ja kasvatusalan ammattijärjestö Tehyn puheenjohtaja. Rytkönen on toiminut tehtävässä vuodesta 2017. 

Rytkönen on koulutukseltaan lähihoitaja, kätilö AMK ja sairaanhoitaja YAMK. Hän on suorittanut ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon sosiaali- ja terveysalan kehittämisestä ja johtamisesta. Lopputyön hän teki hätäsektion toimintamallin luomisesta ja käyttöönottamisesta Porvoon sairaalan synnytysyksikössä.

Rytkönen työskenteli kätilönä synnytysalissa vuosina 2001−2009. Sen lisäksi hän on työskennellyt muun muassa lastenkodissa, leikkaus- ja anestesiayksikössä sekä osastonhoitajana naistentautien- ja synnytysten yksiköissä. 

Kätilöliiton puheenjohtajana hän toimi vuosina 2016−2017. 

Puoluetaustaltaan Rytkönen on sosiaalidemokraatti. Hän toimi Porvoon kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa vuosina 2017−2018. Tultuaan valituksi Tehyn puheenjohtajaksi hän jätti eroanomuksen poliittisista luottamustehtävistä.

Rytkönen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Tehyn valtuustovaaleissa keväällä 2021 Rytkönen sai 4 712 ääntä, mikä oli vaalin suurin äänisaalis.

Lähteet
-------

1. ↑  Tehyn uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Millariikka Rytkönen *Tehy*.  14.11.2017. Viitattu 27.7.2020.
2. 1 2 3 4  Millainen Milla? *Millariikka.fi*.  Arkistoitu 27.7.2020. Viitattu 22.8.2020.
3. ↑  Millariikka Rytkönen: Hätäsektion toimintamallin luominen ja käyttöönottaminen Porvoon sairaalan synnytysyksikössä *Theseus.fi*.  2013. Viitattu 27.7.2020.
4. ↑  Kiitos äänestäneille, katso SDP:n uusi valtuustoryhmä *Porvoon Demarit*.  12.4.2017. Viitattu 27.7.2020.
5. ↑  Porvoon kaupunginvaltuuston päätökset 28.2.2018. *Porvoon kaupunki*.  Arkistoitu 27.7.2020. Viitattu 27.7.2020.
6. ↑  Tehylle on valittu uudet päättäjät – äänestysprosentti nousi huimasti.  26.4.2021. Tehy.  Arkistoitu 11.5.2021. Viitattu 19.5.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Millariikka Rytkönen Twitterissä
* Millariikka Rytkönen Instagramissa
**Noora Matikainen** (s. 1. syyskuuta 1980) on suomalainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti kaudella 2013 Naisten Liigassa Helsingin Jalkapalloklubia.

Suomen korkeimmalla sarjatasolla Matikainen on edustanut FC Honkaa, Tampereen Ilvestä, FC Unitedia, FC Espoota, Helsingin Jalkapalloklubia ja Puistolan Urheilijoita. Kaudella 2010 Matikainen pelasi Norjan Toppserienissä Amazon Grimstadin joukkueessa.
Hän on saavuttanut kaksi Suomen-mestaruutta, kaksi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia sekä kolme Suomen cupin mestaruutta.

Kaksoissisar Ulla Matikainen pelaa myös jalkapalloa.

Kokemus
-------

Matikainen on vuosina 2000–2012 pelannut noin 290 sarjaottelua Suomessa, 15 sarjaottelua Norjassa ja yhdeksän UEFA-cupin ottelua. Virallisten kansainvälisten otteluiden lisäksi Matikainen on myös pelannut useita harjoitusotteluita ruotsalaisten seurojen edustusjoukkueita vastaan.

Matikainen on kuulunut Suomen maajoukkueryhmään, mutta ei ole pelannut yhtään maaottelua. Hän oli joukkueen kolmosmaalivahti vuoden 2005 EM-kilpailuissa.

Saavutukset
-----------

* Naisten SM-sarjan mestaruus 2002, 2004
* Naisten Suomen Cupin voitto 2001, 2004, 2006

Lisäksi Naisten Liigan 2. sija vuosina 2005 ja 2006 ja 3. sija vuosina 2001, 2007 ja 2011

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilvekselle kovan luokan maalivahti  27.2.2009. Ilves. Viitattu 19.8.2009. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Noora Matikainen Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 31.8.2007. Viitattu 19.8.2009.

Suomen joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2005
1 Kunnas |
2 Vaelma |
3 Julin |
4 Valkonen |
5 Salmén |
6 Sarapää |
7 Mäkinen |
8 Mustonen |
9 Kalmari |
10 Rantanen |
11 Kackur |
12 Junkkari |
13 Thorn |
14 Ahonen |
15 Malaska |
16 Uusi-Luomalahti |
17 Lindqvist |
18 Talonen |
19 Lindström |
20 Matikainen |
Valmentaja Käld
**Esko Allan Antero Lumikero** (20. maaliskuuta 1926 Kemi – 22. syyskuuta 1994 Berliini) oli suomalainen toimittaja, Yleisradion ulkomaankirjeenvaihtaja ja kirjailija.

Lumikeron vanhemmat olivat oikeudenkäyntiasiamies Iivari Lumikero ja Ester Karinkanta. Hän pääsi ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1946.*lähde?*

Lumikero oli toimittajana Pohjolan Työ, Pohjanmaan Kansa ja Ilkka -lehdissä sekä päätoimittajana 1959–1965 ilmestyneessä Tornionlaakso-paikallislehdessä. Myöhemmin hän oli Yleisradion uutistoimittajana ja asettui 1960-luvun lopulla asumaan Länsi-Berliiniin. Sieltä käsin hän toimi Yleisradion ja Helsingin Sanomien avustajana.

Esko Lumikeron poika on toimittaja Kari Lumikero (s. 1949).

Teoksia
-------

* *Viime tiedot: tilapäisjulkaisu yleislakon johdosta: maaliskuun 2 p:nä 1956*, toim. ja julk. Esko Lumikero. E. Lumikero, Vaasa 1956
* *Juudean maaherra*: radiokuunnelma. Yleisradio 1957
* *Kauneuskuningatar*: 3-osainen farssikomedia. 1958
* *Meidän missi*: radiokuunnelma. Yleisradio 1959

Lähteet
-------

* Esko Lumikero SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Esko Lumikero Kirjasampo.fi

### Viitteet

1. 1 2  Kuolleita Esko Lumikero (digitilaajille) *Helsingin Sanomat*. Viitattu 7.11.2019.
2. ↑  Kirjekyyhkystä kirjeenvaihtajaksi – Kari Lumikero 60 vuotta, Kylänraitti – pohjoiskirkkonummelaisten oma kylälehti 2/2009 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Ilkka-lehden toimittaja Esko Lumikero Suezilla 1956

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Ounasvaara talvella 2015
Ounasvaara, näkymä Kemijoen ja Saarenkylän suunnalta
**Ounasvaara** on Rovaniemellä sijaitseva vaara, jonka huippu on 203 metrin korkeudella merenpinnasta. 

Ounasvaara hallitsee Rovaniemen kaupunkikuvaa. Se sijaitsee kahden joen, Kemijoen ja Ounasjoen, yhtymäkohdassa. Kemijoki kiertää Ounasvaaran pohjoispuolelta ja laskee kohti etelää. Ounasjoki päättyy Ounasvaaran juurelle, josta se jatkuu Kemijokena aina Perämerelle saakka.

Rovaniemen ydinkeskusta sijoittuu Ounasvaaran länsipuolelle, vastakkaiselle puolen Kemijokea. Ounasvaaran ja Rovaniemen keskustan välinen joen kohta tunnetaan myös Ounaskoskena. Varsinainen koski tosin lakkasi olemasta Kemijoen valjastamisen myötä. Ounasvaaralle johtaa Kemijoen yli kolme siltaa, näistä vilkkaimpana Jätkänkynttilä, joka kulkee juuri Ounaskosken yli.

Vaikka Ounasvaaran huippu on paljas, se sijaitsee puurajan alapuolella, eikä siten ole tunturi. Ounasvaara on jääkauden muovaama. Ounasvaaran paljas kalliohuippu on nimeltään Juhannuskallio. Juhannuskallion nimi juontuu ajoilta, jolloin paikka oli suosittu juhannuksen vastaanottopaikka. Ounasvaaralla on myös rakkamuodostumia mm. Isorakka, Välirakka sekä laskettelurinteenäkin tunnettu Tottorakka.

Rovaniemen kaupunginosista Ounasvaaran pohjoispuolella ovat Pullinranta, Karvonranta sekä idempänä Koskenkylä. Kaupungin keskustaa vasten länteen ovat Pullinpuoli sekä Kiiruna. Ounasrinteen kaupunginosa sijaitsee Ounasvaaran etelänpuoleisella rinteellä. Aivan Ounasvaaran huipulla on hotelli Sky Ounasvaara. Lisäksi vaaran alueelta löytyy mm. mökkimajoitusta.

Ounasvaara on paikkakuntalaisten suosima virkistyspaikka. Rovaniemen liikuntapaikoista Ounasvaaralla on mm. Ounasvaaran Hiihtokeskus, maastohiihtostadion hyppyrimäkineen, Lapin Urheiluopisto (SantaSport) ja sen kylpylä sekä keilahalli, Lappi-areena, Ounasvaaran palloiluhalli, jousiammuntarata sekä laaja ja valaistu latu- ja kuntorataverkosto. Ounasvaaran pohjoisrinteellä sijaitsee Arctic Golf Oy:n golfkenttä ja etelärinteellä Toramon ampumarata. Ounasvaaran metsämaastot ovat suosittuja suunnistusmaastoja. Jukolan viesti pidettiin Ounasvaaralla vuonna 1980.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ounasvaara** Wikimedia Commonsissa
Ounastunturi nähtynä Ounasjärven rannalta.
**Ounastunturi** (pohjoissaameksi *Ovnnesduottar*) on 50 kilometriä pitkän Pallas-Ounastuntureiden tunturiketjun pohjoisosa ja sijaitsee Muonion ja Enontekiön kunnissa. Alue on osa Pallas-Yllästunturin kansallispuistoa ja Natura 2000 -ohjelman parissa. Ounastunturin erottaa Pallastuntureista Hannukuru.

Ounastunturi on avaraa ja karua tunturiylänköä 400–500 metriä merenpinnan yläpuolella. Korkeimmat huiput yltävät yli 700 metrin, eteläinen *Outtakka* 725 metriä ja pohjoinen *Pyhäkero* 713 metriä. Pallastunturien pyöreälakinen *Taivaskero* on tunturiketjun korkein huippu, korkeudeltaan 807 metriä.

Maisemiltaan Ounastunturi muistuttaa Käsivarren pohjoisosien ja Norjan puolen rajaseudun paljaita tuntureita.

Ounastunturin lähin ja suurin vesistö on pohjoisluoteessa pitkä ja kapea Ounasjärvi, jonka pohjoisrannalla sijaitsee Enontekiön kuntakeskus Hetta.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen korkeimmista kohdista
* Luettelo Suomen suurimmista prominensseista

Lähteet
-------

1. ↑
**Ouolodo** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Kolokanin piirissä Malissa. Se sijaitsee 45 kilometriä Kolokanista etelään. Kunnassa on 10 000 ja kylässä 3 100 asukasta (vuonna 2009).

Ouolodon kunta rajoittuu pohjoisessa Kolokanin piirin Tioribougoun, idässä Nonkonin, etelässä Nossombougoun ja lännessä Guihoyon sekä Katin piirin Diédougoun kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot sekä kaakkois- ja länsiosien kukkulat. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on savannia.

Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, soninkeja, fulbeja ja moseja.

Ouolodon kautta kulkee Bamakosta pohjoiseen johtava maantie RN3. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, pienimuotoinen kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, fonio, durra, riisi sekä myytäväksi kasvatettavat puuvilla, maapähkinä ja tupakka. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 18.6.2018.
2. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 18.6.2018.
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune Rurale de Ouolodo 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2007.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 18.6.2018.
**El Hadji Baye Oumar Niasse** (s. 18. huhtikuuta 1990 Ouakam) on senegalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Evertonia. Oikeajalkainen Niasse on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Niasse edusti vuodet 2007–2013 kotimaansa pääsarjan US Ouakamia, jossa hän pelasi 154 ottelua tehden 102 maalia. Kaudella 2010–2011 Niasse voitti Senegalin mestaruuden. Vuonna 2012 hän kävi lainalla Norjan Tippeligaenin Brannissa, jossa hän pelasi kolmessa ottelussa. Elokuussa 2013 Niasse siirtyi Turkin Superliigan Akhiar Belediyesporiin, jossa hän pelasi kaudella 2013–2014 34 ottelua tehden 12 maalia. Heinäkuussa 2014 Niasse siirtyi Venäjän valioliigan Lokomotiv Moskovaan, jossa hän voitti Venäjän cupin heti avauskaudellaan. Yhteensä Niasse pelasi Lokomotivin paidassa 28 ottelua tehden niissä 12 maalia.

Helmikuussa 2016 Niasse siirtyi Englannin valioliigan Evertonin paitaan neljän ja puolen vuoden sopimuksella.

Maajoukkueura
-------------

Niasse on edustanut Senegalia alle 23-vuotiaiden maajoukkuetasolla. Debyyttinsä Senegalin A-maajoukkueessa Niasse teki tammikuussa 2013 ystävyysottelussa Chileä vastaan. Avausmaalinsa hän teki viidennessä maaottelussaan, toukokuussa 2014 Kosovoa vastaan osuen tuossa ottelussa kahdesti.

Muuta
-----

Myös Niassen isoveli Ibrahima Niasse on ammattilaisjalkapalloilija. Hän on pelannut muun muassa Venäjän valioliigassa.

Saavutukset
-----------

**Seurajoukkuetasolla**

* Senegalin jalkapalloliiga: 2010–2011
* Venäjän cup: 2014–2015

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Oumar Niasse Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Oumar Niasse National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
4. ↑

  

Everton – Englannin Valioliiga

* 1 Pickford
* 2 Tarkowski
* 3 Patterson
* 4 Holgate
* 5 Keane
* 7 McNeil
* 8 Onana
* 9 Calvert-Lewin
* 11 Gray
* 13 Mina
* 14 Townsend
* 15 Begović
* 16 Doucouré
* 17 Iwobi
* 19 Mykolenko
* 20 Maupay
* 22 Godfrey
* 23 Coleman
* 26 Davies
* 27 Gueye
* 29 Vinagre
* 30 Coady
* 31 Lonergan
* 37 Garner
* 50 Simms
* Manageri Dyche
Miklós Perényi.
**Miklós Perényi** (1948 Budapest) on unkarilainen sellisti ja säveltäjä. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen ja hyväksyttiin 7-vuotiaana opiskelijaksi Franz Lisztin musiikkiakatemiaan Budapestissa Ede Bandan johdolla. Tämä huomasi nuoren sellistin lahjakkuuden ja vei hänet esiintymään unkarilaiselle säveltäjälle Zoltán Kodálylle tämän kotiin. Perényi on esittänyt runsaasti Kodályn tuotantoa ja tästä syystä hänet on kutsuttu kansainvälisen Kodály-seuran kunniajäseneksi.

Perényi herätti nopeasti kansainvälistä huomiota ja professori Enrico Mainardi kutsui hänet oppilaakseen Santa Cecilia -akatemiaan Roomaan. Perényi valmistui sieltä 14-vuotiaana vuonna 1962. Vuotta myöhemmin hän voitti Pablo Casalsin kansainvälisen sellokilpailun Budapestissa. Tämä johti hänet Pablo Casalsin mestarikursseille vuosina 1965 ja 1966 Zermattissa ja Puerto Ricossa. Tämän jälkeen hän esiintyi Marlboro-festivaaleilla Vermontissa neljänä vuonna peräkkäin. Vuonna 1974 hän alkoi itsekin opettaa ja toimi vuodesta 1980 professorina Franz Lisztin musiikkiakatemiassa. Samalla hän kuitenkin jatkoi kansainvälisiä esiintymisiään ja on ollut säännöllinen soolo- ja kamarimusiikkiesiintyjä muun muassa Theatre de la Villessä Pariisissa.

Diskografia
-----------

Perényin musiikkia on saatavilla levymerkeillä Hungaroton, Quint, Decca, Metropolitan Video ja ECM New Series. Valikoima äänitteitä:

* *Beethoven: Complete Music for Piano and Violoncello by Ludwig van Beethoven*, Andras Schiff ja Miklos Perenyi (Audio CD - 28.9.2004)
* *J.S. Bach/Miklos Perenyi: 6 Suites for Cello Solo* - BWV 1007-1012 (DVD - 25.4.2006)
* *Miklos Perenyi & Denes Varjon by Perenyi, Varion, Bach, and Britten* (Audio CD - 1.1.2010)
* *Suite No.3 in C, BWV1009: Courante* by Miklós Perényi & Dénes Várjon (MP3 Download - 1.1.2010)
* *Haydn: Cello Concertos 1 & 2* Miklos Perenyi, Franz Joseph Haydn, Franz Liszt Chamber Orchestra ja János Rolla (Audio CD - 13.7.2000)
* *Sonata in C, Op.65: Scherzo - pizzicato* Miklós Perényi & Dénes Várjon (MP3 Download - 1.1.2010)
* *The Instruments Of Classical Music: The Cello* Miklos Perenyi: Ludwig van Beethoven, Antonín Dvořák ja Benjamin Godard (Audio CD - 4.6.1990)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Miklós Perényi (Cello) *Bach Cantatas Website*. Viitattu 29.08.2018 (englanniksi).
2. ↑  Miklós Perényi *International Kodály Society*. Viitattu 11.7.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Noored Kotkad** (suom.  *Nuoret Kotkat*) on Viron Kaitseliit-maanpuolustusjärjestön isänmaallinen puolisotilaallinen vapaaehtoinen poikajärjestö.

Noored Kotkad on perustettu 30. toukokuuta 1930 ja uudelleenperustettu 1989.*lähde?*

Jäsenet ja organisaatio
-----------------------

Jäseneksi pääsevät 7–18-vuotiaat pojat ja johtajaksi täysi-ikäiset. Jäsenet eivät osallistu valtion aseelliseen puolustukseen. Jäsenmäärä on yhteensä noin 3 000.

Poikajärjestö jakautuu viiteentoista piiriin (viroksi: *malev*). Piiriit jakautuu joukkueisiin. Esikunta sijaitse Tallinnassa osoitteessa Toompea 8.

Koulutus
--------

Tavoitteena on kasvattaa nuorista vastuuntuntoisia kansalaisia. Järjestössä opetetaan esimerkiksi:

* kansalaiskasvatusta,
* sulkeisia,
* suunnistusta,
* ensiapua,
* sotilasaseiden käsittelyä,
* maastokoulutusta.

Katso myös
----------

* Sotilaspojat
* Partio

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivu (viroksi)
* TS – Kaksi kieltä, yksi univormu (Arkistoitu – Internet Archive)
Sammalsaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
PadasjokiPäijät-HämeSuomi |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
102,5 m  |
| Pinta-ala | 
8,4 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Sammalsaari**  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Padasjoella. Se kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.

Maantietoa
----------

Saari on 440 metriä pitkä, 290 metriä leveä ja sen pinta-ala on 8,4 hehtaaria .
Se sijaitsee Virmailanselän länsiosassa Virmailansaaren edustalla ja Kelventeen pohjoispuolella. Virmailansaaren Kortelahti aukeaa saarta kohti, minkä vuoksi sen ympärillä on useita veneväyliä ja niihin liittyvä kummeli sen länsirannassa. Se on kalliosaari, jonka korkein huippu yltää noin 103 metrin korkeuteen merenpinnasta eli se kohoaa noin 24 metrin korkeuteen Päijänteestä. Kalliolla on etelään aukeavaa jyrkännettä. Mantereelle on matkaa vajaa 900 metriä ja etelässä sijaitsee myös kansallispuistoon kuuluva Hietasaari, jossa on kaksi rantautumiskohtaa. Saari on autio.

Luontoarvoja
------------

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä joidenkin naapurisaarten kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003). Myös muut pikkusaaret tämän ympärillä kuuluvat kansallispuistoon.

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa tiedolla on ollut oma lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Sammalsaari, Padasjoki (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
2. ↑  Sammalsaari, Padasjoki (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
3. 1 2  Sammalsaari, Padasjoki (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
4. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 25.9.2019
5. Paikkatieto: Sammalsaari, paikkatietoalusta.fi, viitattu 25.9.2019

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo
**Esko Pekonen** (18. joulukuuta 1902 Valkeala – 27. syyskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen jääpalloilija, joka edusti
Helsingin Jalkapalloklubia. 

Hän pelasi myös 10 A-maaottelua Suomen jääpallomaajoukkueessa. Aktiiviuransa jälkeen Pekonen toimi jääpallo- ja jalkapalloerotuomarina. Hän tuomitsi seitsemän jalkapallomaaottelua vuosina 1931–1939 ja oli avustavana erotuomarina Berliinin olympiakisojen jalkapalloturnauksessa 1936. Pekonen oli Suomen Palloliiton erotuomarivaliokunnan sekä Helsingin erotuomarikerhon puheenjohtaja ja toimi muun muassa *Helsingin Sanomien* urheiluavustajana vuosina 1923–1939.

Pekonen oli ammatiltaan poliisi. Hän työskenteli Helsingin poliisilaitoksella vuodesta 1926 lähtien ja siirtyi eläkkeelle rikoskomisarion virasta vuonna 1965.

Saavutukset
-----------

* Jääpallon Suomen mestaruus: 1921, 1923, 1924, 1928.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita. Komisario Esko Pekonen.  *Helsingin Sanomat*, 16.10.1984, s. 16. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 1.12.2021.
2. ↑  Esko Pekonen European National Football Teams Database. Viitattu 1.12.2021.
3. ↑  Amatöörikysymys vei värin olympialaisjalkapalloilulta.  *Helsingin Sanomat*, 18.8.1936, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.12.2021.
**Paea Wolfgramm** (s. 1. joulukuuta 1969 Vava'u) on tongalainen entinen nyrkkeilijä ja olympiahopeamitalisti.

Nyrkkeilyura
------------

### Amatööriura

Wolfgrammin ensimmäinen merkittävä saavutus amatöörinä oli hopeamitali superraskaassa sarjassa vuoden 1994 Kansainyhteisön kisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti kotimaassaan pidetyssä turnauksessa Oseanian mestaruuden.

Vuonna 1996 Atlantan olympialaisissa Wolfgramm ylsi hopeamitaliin superraskaassa sarjassa. Hän on maansa toistaiseksi ainoa olympiamitalisti. Wolfgramm myös kantoi Tongan lippua avajaisissa.

### Ammattilaisura (1996–2001)

Olympialaisten jälkeen Wolfgramm siirtyi ammattilaiseksi. Hänen ammattilaisuransa merkittävin ottelu oli WBC-liiton raskaansarjan mestaruusottelu Volodymyr Klytškoa vastaan maaliskuussa 2000. Kaksikko oli aiemmin kohdannut toisensa olympialaisten loppuottelussa, ja molemmat kamppailut päättyivät Klytškon voittoon.

Wolfgramm otteli viimeisen kerran ammattilaisena elokuussa 2001. Hänen saldokseen jäi 20 voittoa ja neljä tappiota.

Lähteet
-------

1. 1 2   Viitattu 9.4.2016.
**Eskil (Esko) Oranen** (25. heinäkuuta 1868 Pyhäjärvi – 27. maaliskuuta 1951 Riihimäki) oli suomalainen aliupseeri, maanviljelijä, talonomistaja ja Maalaisliiton kansanedustaja.

Orasen vanhemmat olivat lampuoti Henrik Oranen ja Maria Kaasalainen. Hän oli puolustusvoimien palveluksessa aliupseerina yleten vääpeliksi ja toimi vuoteen 1928 saakka maanviljelijänä Viipurin läänin Pyhäjärvellä. Hän oli myös Pyhäjärven paloapuyhdistyksen toimitusjohtajana ja Kiimajärven laskuhankkeen päätoimitsija vuosina 1924–1931. Tämän jälkeen Oranen oli talonomistajana Viipurissa ja Antreassa 1928–1939 sekä 1941–1944.

Oranen oli kansanedustajana 1910–1914 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän toimi myös Viipurin läänin Pyhäjärven kunnanvaltuuston puheenjohtajana.

Esko Oranen oli naimisissa vuodesta 1892–1926 Liisa Kinnarin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Esko Oranen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Maalaisliiton kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton kansanedustajat 1910–1911 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(17) | 
* Alkio
* Hatva
* Heikkinen
* Kakriainen
* Kallio
* Karhi
* Junes
* Lahdensuo
* Latvala
* Leinola
* Leinonen
* Lohi
* Oranen
* Poutiainen
* Pykälä
* Relander
* Saalasti

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton kansanedustajat 1911–1914 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(16) | 
* Alkio
* Hatva
* Junes
* Kallio
* Karhi
* Kiuru
* Lahdensuo
* Latvala
* Leinola
* Lohi
* Oranen
* Poutiainen
* Pulkkinen
* Pykälä
* Relander
* Saalasti

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Giovanny Patricio Espinoza Pabón** (s. 12. huhtikuuta 1977 Charguayaco, Ecuador) on ecuadorilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Pelaajaura
----------

Pelatessaan LDU Quiton joukkueessa, Espinoza onnistui voittamaan liigamestaruuden vuonna 2004. Hänen lempinimensä on *La Sombra*, joka suomeksi tarkoittaa "varjoa". Nimi tulee hänen suuren kokonsa vuoksi, minkä johdosta hän myös luo suuren varjon.

25. tammikuuta 2007 Espinoza siirrettiin LDU Quitosta alankomaalaiseen Vitesseen, jossa hän korvasi Ruud Knolin. Hän allekirjoitti sopimuksen kesäkuulle 2008. Ensimmäisen ottelunsa joukkueessa hän pelasi 10. helmikuuta 2007 SC Heerenveeniä vastaan.

Kesäkuussa 2009 Espinoza siirtyi edellisestä joukkueestaan Barcelona SC:stä Englannin Valioliigaan Birmingham Cityyn kaksivuotisella sopimuksella. Hän teki debyyttinsä 25. elokuuta Southamptonia vastaan pelatussa ottelussa, mutta sen jälkeen hän oli kauan vaihtopelaajan roolissa.

12. tammikuuta 2010 hänen sopimuksensa Birminghamin kanssa mitätöitiin, ja Espinoza siirtyi Chilen pääsarjassa pelaavaan Unión Españolaan pelattuaan vain kahdessa ottelussa Birminghamin joukkueessa.

### Maajoukkue

Espinoza teki debyyttinsä Ecuadorin maajoukkueessa vuonna 1996, vain viikon sen jälkeen kun täytti 19 vuotta. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa 2002 ja 2006, joista jälkimmäisissä hän kuului joukkueen avauskokoonpanoon kaikissa neljässä ottelussa. Hän pelasi maajoukkueessa 90 ottelua ja teki niissä kolme maalia.

Espinoza on myös pelannut Ecuadorin joukkueessa Copa Américan mestaruusturnauksessa vuosina 2001, 2004 ja 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuusela, Martti, ym.: *Jalkapallon MM-kisat Saksa 2006*, s. 87. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2006. ISBN 952-99551-1-1.
2. ↑  Kuusela, Martti, ym.: *Jalkapallon MM-kisat Saksa 2006*, s. 20–21, 85, 87. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2006. ISBN 952-99551-1-1.
3. ↑  Ecuador – International Appearances by Player  5.7.2018. rsssf. Viitattu 28.7.2018. (englanniksi)

  

Ecuadorin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1  Villafuerte |
2 Guagua |
3 Hurtado |
4 de la Cruz |
5 Perlaza |
6 Urrutia |
7 Lara |
8 Méndez |
9 Borja |
10 Kaviedes |
11 Delgado |
12 Mora |
13 Ambrossi |
14 Castillo |
15 Ayoví |
16 Valencia |
17 Espinoza |
18 Reasco |
19 Saritama |
20 E. Tenório |
21 C. Tenório |
22 Lanza |
23 Benítez |
Valmentaja Suárez
**Sammalkukkametsän sota** (alkuteos *Mossflower*) on brittiläisen fantasiakirjailija Brian Jacquesin *Redwallin taru* -kirjasarjan toinen osa. Se julkaistiin suomeksi vuonna 1999.



| Redwallin taru -sarja |
| --- |
| Soturi Matiaksen miekka |
| Sammalkukkametsän sota |
| Mattimeo |
| Mariel, taistelija |
| Salamandastronin aarre |
| Urhea Martin |
| Kellonvalaja |
| Pahan jälkeläinen |
| Jalokivien jäljillä |
| Jänisten kaukopartio |

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Ennen Redwallin luostarin rakentamista sammalkukkametsässä oli Kotirin linnoitus. Linnoitusta ja koko metsää hallitsi Villikissa Verdauga Vihersilmä. Vihersilmän sotilaat keräsivät metsän asukkailta ruokaa verona. Soturi Martin puolusti siiliperhettä ja joutui vangiksi Kotiriin. Vihersilmän tytär Tsarmina ja kettu Fortunata myrkyttivät valtiaan ja syyttivät teosta Tsarminan veljeä Gingivereä.

Hiirivaras Gonff jäi vangiksi oltuaan varastamassa ruokaa Kotirista ja hänet heitettiin samaan tyrmään Martinin kanssa. He onnistuivat karkaamaan Savanen (Sammalkukkametsän VastarintaNeuvosto) avustuksella. Savanen salaisena päämajana toimi Puuhun rakennettu Mäyrämaja, joka on Mäyrämajan Bellan asunto.

Gonff, Martin ja nuori Dinny-myyrä lähtivät kohti Salamandastronia tarkoituksenaan löytää Mäyrävaltias Boar Taistelija(joka oli Bellan isä) auttamaan Sammalkukkametsän vapauttamisessa Tsarminan orjuuden alta. Samaan aikaan sillinuorukaiset Veerti ja Kalle jäivät vangeiksi Kotiriin. Savane yhdessä ketuksi naamioituneen saukko Naamion kanssa vapauttivat heidät ja villikissa Gingiveren. Vapauttaessaan vankeja, Naamio kuitenkin kuolee Tsarminan ampumaan nuoleen, joka oli tarkoitettu Gingiverelle. Myöhemmin Mäyrämajassa pidetään juhlat vankien vapautumisen ja Naamion kunniaksi. Seuraavana päivänä Gingivere lähti vaeltamaan kohti itää.

Martin ystävineen tapasivat Log-a-login, joka oli ainoana heimostaan pelastunut merirosvojen hyökkäyksestä. He saapuivat Salamandastroniin, jossa Soturi Martinin miekka, jonka Tsarmina oli katkaissut, taottiin uudestaan. Merirosvo Veitsihampaan johtama tuholaisjoukkio hyökkäsi Salamandastroniin. Boar tappoi Veitsihampaan, mutta kuoli itse. Gonff, Dinny, Martin, Log-a-log ja kuusi jänistä karkasivat Veitsihampaan laivalla Verivanalla, vapauttivat orjat joiden joukossa oli Martinin ystävä Timballisto ja Log-a-login päästäisheimo. Verivana nimettiin uudelleen Puupatiksi.

  

Saavuttuaan Sammalkukkametsän seudulle saukot upottivat Puupaatin ja patosivat sillä Sammalkukkajoen. Vesi tulvi myyrien kaivamia tulvatunneleita pitkin suoraan Kotirin kellariin ja Kotir jäi tulvan alle. Kotirin sotilaat vangittiin ja heidät päästettiin lähtemään. Martin ja Tsarmina kävivät kaksintaistelun ja Tsarmina hukkui. Martin selvisi vammoistaan huolimatta hengissä. Lähistölle rakennettiin Abbedissa Germainen johdolla punaisesta hiekka kivestä Redwallin luostari. Gonff nai hiirineito Columbinen ja he muuttivat asumaan lähistölle Pyhän Ninianin kirkkoon.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Sisältö
-------

* Ensimmäinen kirja: Kotir
* Toinen kirja: Salamandastron
* Kolmas kirja: Vedestä ja sotureista
Radio Tunisiennen toimitalo Tunisissa.
**Établissement de la Radio Tunisienne** on Tunisian kansallinen radioyhtiö. Se on muodostettu vuonna 2007, jolloin kansallinen yleisradioyhtiö jaettiin erillisiksi radio- ja televisioyhtiöiksi.

Tunisian yleisradiolähetykset alkoivat muutamien yksityisten kokeilujen jälkeen osana posti- ja lennätinlaitoksen toimintaa vuonna 1938. Asema sai seuraavana vuonna nimen Radio Tunis. Maan yleisradioyhtiön nimenä on ollut sittemmin Radio Télévision Tunisienne ja Établissement de la Radio Télévision Tunisienne. Nykyisestä radioyhtiöstä käytetään myös nimeä Radio Tunisienne.

Tunisian valtion omistamalla yhtiöllä on neljä kansallista radiokanavaa: arabiankielinen yleiskanava Radio Nationale, nuortenkanava Radio Jeune, kulttuurikanava Radio Culture sekä etupäässä ranskankielinen Radio Tunis Chaîne Internationale eli RTCI. Jälkimmäinen välittää ohjelmia myös englanniksi, italiaksi, espanjaksi ja saksaksi. El Kefissä, Gafsassa, Monastirissa, Sfaxissa ja Tataouinessa on alueradiot.

Radio Tunisienne lähettää ohjelmia ULA-alueella ja keskiaalloilla. Lyhytaaltolähetykset päättyivät vuonna 2013. Ohjelmia voi kuunnella myös Internetissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Institution of the Tunisian Radio *Media Ownership Monitor Tunisia*. Viitattu 30.9.2019.
2. ↑  De Tunis PTT à Radio Tunis: En 1938, aux origines de la Radio Tunisienne *Tunis webdo*. Viitattu 30.9.2019.
3. ↑  A propos de RTCI *RTCI*. Viitattu 30.9.2019.
4. ↑  Africa on Mediumwave and Shortwave *British DX Club*.  2019. Viitattu 30.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Radio Tunisienne (arabiaksi)
* RTCI (ranskaksi)
**Manon Lescaut** (ransk. *Histoire du chevalier des Grieux et Manon Lescaut* on vuonna 1731 ilmestynyt abbé Prévost'n kirjoittama romaani. Romaani on suomennettu kolme kertaa, suomentajina Jalmari Hahl (1916), J. A. Hollo (1954) ja Ulla Summala (1968).

*Manon Lescaut* on ainoa Prévost'n romaaneista, joka on jäänyt eloon. Alkujaan sensuuri esti sen julkaisun Ranskassa, mutta myöhemmin se on ollut suosittu ja sitä ovat hyödyntäneet niin kirjailijat kuin oopperasäveltäjätkin teoksissaan: Chateaubriandin *Atala*, Victor Hugon *Marion de Lorme*, Alexandre Dumas nuoremman *Kamelianainen*. Théodore Barrière ja Marc Fournier ovat käsitelleet aihetta näytelmässä, Jules Massenet ja Giacomo Puccini oopperassa, ja samaa aihetta käsittelee Carl Jonas Love Almqvistin *Colombine*. Tarinasta on tehty myös muutamia elokuvia, kuten Henri-Georges Clouzot'n käsikirjoittama ja ohjaama *Manon viettelijätär* (1948).

Kertomus on myöhempien intohimoromaanien esikuva. Se kertoo intohimojen valtaan joutuneesta aatelismiehestä, joka menettää moraalinsa ja itsekunnioituksensa.

Teos perustuu pääasiassa Prévost'n nuoruudenaikaiseen rakkaussuhteeseen lukuun ottamatta tarinan loppua, sillä Prévost ei lähtenyt rakastettunsa mukana laivalla Amerikkaan vaan päätyi tajuttomana tienpientareelle, mutta rakastettu jatkoi matkaansa, eikä Prévost nähnyt häntä enää koskaan. Tarinan päähenkilöt ovat kaunotar Manon ja nuori aatelismies des Grieux. Grieux rakastuu ensisilmäyksellä nähdessään naisen laskeutuvan postivaunuista. Grieux lähestyy naista, joka kertoo muka olevansa menossa luostariin vanhempiensa painostuksesta. Kun nuorukainen paljastaa tunteensa, naisen suunnitelmat peruuntuvat ja pariskunta pakenee mennäkseen naimisiin Pariisissa. Avioliittoa he eivät kuitenkaan solmi.

Suomennettu teos
----------------

* Abbé Prévost: *Manon Lescaut: romaani*, suom. Jalmari Hahl. Hämeenlinna: Karisto 1916. Vapaasti luettavana verkossa
* Abbé Prévost: *Manon Lescaut* (*Histoire du Chevalier des Grieux et de Manon Lescaut*), suom. J. A. Hollo. Helsinki: Tammi 1954. Sarja: Elävä maailmankirjallisuus, 5.
* Abbé Prévost: *Manon Lescaut* (*Histoire du Chevalier des Grieux et de Manon Lescaut*), suom. Ulla Summala. Helsinki: Kirjayhtymä 1968. Sarja: Maailmankirjallisuuden mestareita. – 2. p. 1983 Helsinki: Kirjayhtymä 1983. Sarja: Maailmankirjallisuuden mestareita ISBN 951-26-2500-8

* Kuvitusta vuoden 1753 painoksesta.
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  Prévost d’Exiles, Antoine François, Nordisk familjebok, 1915 (ruotsiksi)
2. ↑  Puccini: Manon Lescaut, Metropolitan. Viitattu 9.9.2020 (englanniksi)
3. ↑  *Manon* Elonetissä.
4. 1 2  Intohimoromaani Manon Lescault, viitattu 9.9.2020
5. ↑  Jalmari Hahl, Elämäkerrallinen luonnos. teoksessa: Abbé Prévost, Manon Lescaut, Karisto, 1916 (Projekt Gutenberg)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Manon Lescaut (kirja)** Wikimedia Commonsissa

* Pajari Räsänen, Prévost, Luennot. Romantiikkaa ennen & jälkeen.
**Markus Karekallas** on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän on tehnyt uraansa suurelta osin Lahden kaupunginteatterissa ja Teatteri Vanhassa Jukossa.

Ura
---

Karekallas opiskeli Lahden kansanopiston teatterilinjalla 1990-luvun lopulla.

Karekallas näytteli 1990-luvulta 2010-luvulle Lahden kaupunginteatterissa; hänellä oli roolitehtäviä muun muassa näytelmissä *Hamlet* ja *Tukkijoella*. Vuonna 2009 hänellä oli nimirooli Molièren klassikkonäytelmässä *Tartuffe*. Kappale esitettiin lahtelaisessa Teatteri Vanha Jukossa. 2010-luvun puolivälistä Karekallas on näytellyt ensisijaisesti Vanhassa Jukossa.

Karekallaksen ohjauksia ovat muun muassa lastennäytelmä *Likasika* (2012), *Seitsemän broidia Sipoosta* (2014) ja *Kullervo* (2018).

Vuonna 2020 Karekallas näytteli Reidar Särestöniemeä farssisarjassa *Keihäsmatkat*. Hän on näytellyt myös muutamissa lyhyissä fiktioelokuvissa, kuten *Vuokraisäntä* (2011).

Lähteet
-------

1. ↑  Lahden kansanopiston teatterilinjan opiskelijat 1983-2018 *Teatterikoulutus.fi*. Lahden kansanopisto 2019. Viitattu 4.2.2020.
2. 1 2  Karekallas Markus *Ilona*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 4.2.2020.
3. ↑  Markus Karekallas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
4. ↑  Markus Karekallas Elonetissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Teatterivanhajuko

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Jaakko Markus Kahma** (s. 16. lokakuuta 1932 Alavieska) on suomalainen kymmenottelija. Hän edusti Alavieskan Viriä, Jyväskylän Kenttäurheilijoita, Jyväskylän Poliisiurheilijoita ja Viitasaaren Viestiä.

Kahma sijoittui Tukholman EM-kilpailuissa 1958 neljänneksi kerättyään 7143 pistettä. Hän jäi pronssista runsaan sadan pisteen päähän.  Rooman olympialaisissa 1960 hän oli seitsemäs pistemäärällä 7181. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän otteli yhdeksänneksi tuloksella 7085 pistettä.

Kahma voitti kymmenottelun Pohjoismaiden mestaruuden Göteborgissa 1957 ja 1963 sekä Porissa 1959. PM-hopeaa hän sai Oslossa 1961. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1956–1964. Hän voitti maaottelukilpailun Lontoossa 1958, Kurikassa 1959 ja Dresdenissä 1960 sekä Helsingissä 1959, 1961 ja 1963.

Kahma voitti kymmenottelun Suomen mestaruuden 1957, 1958, 1959, 1960 ja 1964. SM-hopeaa hän sai 1956. Hän paransi kahdesti kymmenottelun Suomen ennätystä .

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Vuosi* |
| --- | --- | --- | --- |
| **400 m** | 50,3h | Porvoo | 1961 |
| **400 m aj** | 57,2h |  | 1962 |
| **Kuula** | 16,13 | Alavieska | 1965 |
| **Kiekko** | 51,76 | Jyväskylä | 1965 |
| **Moukari** | 55,35 | Jyväskylä | 1966 |
| **Kymmenottelu** | 7228 | Helsinki | 1961 |

Lähteet
-------

* Markus Kahma Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑  Alavieskan Viri ry – historiaa vuodesta 1946 (Arkistoitu – Internet Archive) www.alavieskanviri.com
2. ↑  Athletics European Championships 1958 at Stockholm (swe) Men: Decathlon Sports123.com (englanniksi)
3. ↑  Suomen ennätyksen kehitys www.kymmenottelu.net


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Putoamisen aiheuttama nikamamurtuma röntgenkuvassa
**Nikamamurtuma** on selkärangan osan eli selkänikaman luunmurtuma. 

Nikamamurtumia voi tulla terveisiin tai jonkin sairauden heikentämiin selkänikamiin. 
Terve selkänikama murtuu suuren vammaenergian takia. Sairauden takia heikentynyt nikama murtuu vähäisen vammaenergian tai kuormituksen takia (ns. patologinen murtuma).

Nikamamurtuma voi olla hyvin itsekseen parantuva eli stabiili tai huonosti itsekseen parantuva eli instabiili. Stabiileja murtumia hoidetaan ilman leikkausta, mutta ne voidaan leikata, jos tilanne huononee. Instabiilit murtumat voidaan leikata, tukea metalliruuvein ja tangoin ja luuduttaa. Joskus murtumaa voidaan tukevoittaa sementöimällä (vertebroplastia) itsenäisenä toimenpiteenä tai muun toimenpiteen osana.

Se, mitä nikamamurtumasta seuraa, riippuu siitä, missä kohti selkärankaa murtuva nikama sijaitsee: Kaulanikaman murtuma voi aiheuttaa kuoleman tai neliraajahalvauksen. Rintanikaman murtuma voi aiheuttaa alavartalon ja alaraajojen halvauksen. Lannenikamamurtuma voi aiheuttaa alaraajojen laajaa toiminnanhäiriötä. 

Nikamamurtumapotilas kuuluu neurokirurgiseen tai ortopediseen arvioon oikean hoitomenetelmän valitsemiseksi.
**Nikolas Tomas "Nik" Stauskas** (s. 7. lokakuuta 1993 Mississauga, Ontario) on kanadalainen koripalloilija, joka edustaa NBA:ssa pelaavaa Cleveland Cavaliersia. Pelipaikaltaan 198 senttimetriä pitkä ja 93 kilogrammaa painava Stauskas on heittävä takamies. Hän on Sacramento Kingsin ensimmäisen kierroksen kahdeksas varaus vuodelta 2014.

Seurajoukkueura
---------------

Stauskas edusti yliopistotasolla Michiganin yliopistoa, jossa hän pelasi vuodet 2012-2014. Sacramento Kings varasi hänet numerolla kahdeksan vuoden 2014 NBA:n varaustilaisuudessa. Heinäkuussa 2014 hän teki tulokassopimuksen Kingsin kanssa.

Stauskas on Kingsin jälkeen edustanut Philadelphia 76ersiä kesästä 2015 joulukuuhun 2017, Brooklyn Netsiä kaudella 2017–2018 sekä Portland Trail Blazersiä kaudella 2018–2019. Helmikuussa 2019 hän siirtyi Cleveland Cavaliersiin.

Maajoukkueura
-------------

Stauskas on pelannut Kanadan nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2009 hän oli mukana voittamassa alle 16-vuotiaiden kanssa Amerikan mestaruutta Argentiinassa. Stauskas on myös harjoitellut miesten maajoukkueen mukana.

Muuta
-----

Stauskasilla on sukujuuria Liettuassa. Kolme hänen isovanhemmistaan asui siellä ennen toista maailmansotaa. Stauskas puhuu ja ymmärtää hiukan liettuaa ja hän on käynyt liettuankielistä koulua.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑  Brooklyn Nets acquire Jahlil Okafor, Nik Stauskas and second round pick from Philadelphia  7.12.2017. NBA. Viitattu 13.11.2018. (englanniksi)
4. ↑  Cavaliers Acquire Nik Stauskas, Wade Baldwin IV and Two Future Second Round Draft Picks from Portland  4.2.2019. NBA. Viitattu 19.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nik Stauskas** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Pteleon** (m.kreik. Πτελεόν, lat. *Pteleum*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Sen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyistä İzmirin maakunnan Küçükbahçea.

Maantiede
---------

Pteleon sijaitsi Joonian rannikolla varsinaisen Mimaksen niemimaan eli nykyisen Karaburunin niemimaan länsirannikolla olevalla pienemmällä niemellä. Kaupunki oli Erythrain poliksen alueella. Pteleonista pohjoiseen sijaitsi Heloksen kaupunki ja etelään Erythrain kaupunkikeskus.

Pteleonin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.

Historia
--------

Pteleonin historiasta ei tiedetä antiikin lähteiden kautta juuri mitään. Myös sen asema poliksena eli itsenäisenä kaupunkivaltiona tunnetaan huonosti. Kaupunki on luetteloitu tutkimuksessa polikseksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Tärkein peruste on se, että klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Pteleon kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 450/449–430/429 eaa. ja vielä 425/424 eaa. Ainakin noihin aikoihin Pteleon oli Erythrain alaisuudessa. Se oli kuitenkin ateenalaisten hallussa Erythrain kapinoitua peloponnesolaissodan aikaan vuonna 412 eaa. Ateenalaiset hyökkäsivät sieltä sekä Sidusasta Khiokseen.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Pteleūsios* (Πτελεούσιος).

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Pteleonin paikalla ei ole suoritettu juurikaan arkeologisia tutkimuksia. Thukydides käytti Pteleonista nimitystä *teikhos*, joka viittaa linnoitukseen, ja tästä päätellen kaupunki on ollut ympäröity muurein.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "862 Pteleon", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3  Smith, William: "Pteleum (3)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Pteleon *Pleiades*. Viitattu 4.11.2019.
4. ↑  Pteleon (Ionia) 9 Karareis-Meli - Πτελεών *ToposText*. Viitattu 4.11.2019.
5. 1 2 3  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 8.24.
**Kuoleman kapellimestari** on Reijo Mäen vuonna 1991 ilmestynyt kuudes Jussi Vares -dekkari.

Juoni
-----

Vares tapaa kihlattunsa kanssa vanhan tuttunsa, josta on tullut hyvin salaperäinen. Kihlattu ja tuttu murhataan, ja Vares vetäytyy setämiehensä rintamasotaveteraani Valtterin luo Siikaisten Saarikoskelle, kunnes saa toimeksiannon alkaa selvittää tapausta. 

Kirjan tapahtumapaikkoja ovat Mäelle tyypillisesti myös Tukholma, jossa hän on ollut nuorena töissä muun muassa metron lipunmyyjänä. Tapahtumat liittyvät myös Suomen ulkopolitiikkaan, suhteeseen Neuvostoliittoon ja kirjoittamishetkellä ajankohtaiseen sosialistisen leirin hajoamiseen. Lisäksi kommentoidaan naiiveja maailmanparannusideologioita ja niiden ilmentymiä.

Kirjassa mainitaan nimeltä Vareksen näyteikkunassa näkemät kirjat, Jörn Donnerin *Presidenten* ja Jan Guilloun *Fiendens fiende*.

Lähteet
-------

1. ↑  Palokangas, Piritta: Reijo Mäki antoi härskin tyylinäytteen tulevasta Vares-kirjastaan *Ilta-Sanomat*.  21.1.2016. Viitattu 1.9.2018.