recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Urheilukoulu Puolustusvoimain lippujuhlan päivän paraatissa 2017
**Puolustusvoimien urheilukoulu** (URHK) on Suomen maavoimien joukkoyksikkö, joka kouluttaa ikäluokkansa parhaista urheilijoista tiedustelijoita sodanajan joukkoihin. Urheilukoulu sijaitsee Helsingissä Kaartin jääkärirykmentissä. Lisäksi osaa talvilajeista koulutetaan Kainuun prikaatissa Kajaanissa. Koulu on perustettu vuonna 1979, jota ennen sitä edelsivät vuodesta 1964 alkaen Kajaanissa ja Santahaminassa Helsingissä sijainneet urheilukomppaniat.

Koulu sijaitsi aiemmin Lahdessa Hämeen Rykmentissä. Lahdessa palveli yli 4 000 urheilijaa yli 50:stä eri lajista. Urheilujoukoissa palvelleiden tapaamisia ja tapahtumia järjestää Urheilukoulun kilta.

Suuri osa suomalaisista huippu-urheilijoista suorittaa varusmiespalveluksensa Urheilukoulussa. Urheilukoulu antaa varusmiehille tiedustelukoulutusta ja puolustusvoimien henkilökunnalle liikunta-alan täydennyskoulutusta. 

Vuodesta 2017 alkaen Urheilukoulu on hyväksynyt myös elektronisen urheilun harjoittajat. Ensimmäinen e-urheilija Urheilukoulussa oli vuonna 2022 palvelukseen astunut Lasse "Zoree" Uronen.

Organisaatio
------------

Puolustusvoimauudistukseen ja Hämeen Rykmentin lakkauttamiseen liittyen Urheilukoulun toiminta siirtyi vuoden 2014 loppuun mennessä syntysijoille Helsinkiin Santahaminan varuskuntaan. Lisäksi Kainuun Prikaatiin Kajaaniin perustettiin erillinen satelliittijoukkue, jossa palvelee lumilajien urheilijoita. 1.TIEDK siirtyi jo kesän 2014 alussa Helsinkiin. Kouluun kuuluu myös uusi Valmennuskeskus.

Urheilukoulun johtajana ovat toimineet:

* everstiluutnantti Ville Halonen
* everstiluutnantti Riku Hartikainen (2020-)
* everstiluutnantti Mikko Mönkkönen
* everstiluutnantti Eero Svanberg

Tunnettuja Urheilukoulun käyneitä
---------------------------------

Tunnettuja Urheilukoulussa koulutuksen saaneita urheilijoita ovat muun muassa:

* Janne Ahonen
* Valtteri Bottas
* Cheyne Fowler
* Mikael Granlund
* Sami Hyypiä
* Mika Häkkinen
* Mikko Ilonen
* Mikko Koivu
* Leo Komarov
* Valentin Kononen
* Jari Litmanen
* Niklas Moisander
* Henrik Mustonen
* Jarkko Nieminen
* Matti Nykänen
* Kalle Palander
* Aki Parviainen
* Sini Pöyry
* Kimi Räikkönen
* Janne Salmi
* Teemu Selänne
* Jaakko Tallus
* Marko Yli-Hannuksela

Lähteet
-------

1. ↑  Puolustusvoimien urheilukoulu *varusmies.fi*. Viitattu 16.11.2018.
2. ↑  Ranta, Petri: Hiiri naksuu maastopuvussa – näin pelaaja voi suorittaa varusmiespalveluksen Suomessa (tilaajille) *Mikrobitti*.  27.1.2024. Viitattu 1.4.2024.
Brasilialainen B-17 saattamassa ranskalaista hävittäjää *Tartu*. Kuva vuodelta 1963.
**Hummerisota** oli Brasilian ja Ranskan välinen langustien pyyntioikeuksiin liittynyt konflikti vuosina 1961–1963. Brasilian hallitus ei suostunut antamaan ranskalaisille kalastusaluksille lupaa pyydystää langusteja 100 mailia (160 km) lähempänä Brasilian koillisrannikkoa. Brasilia perusteli kieltoa sillä, että langustit ryömivät pitkin mannerjalustaa. Ranskalaisten mielestä taas hummerit uivat, joten niiden pyydystämisen tulisi olla sallittua kaikkien maiden kaikille kalastusaluksille. Kiista ratkesi, kun Brasilia yksipuolisesti päätti laajentaa aluevesiään 200 merimailin (370 km) etäisyydelle ja täten kattamaan kiistanalaisen alueen. 

Kiista tapahtui ennen vuonna 1982 hyväksytyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen solmimista, mutta siitä huolimatta se päättyi 10. joulukuuta 1964 allekirjoitettuun sopimukseen, jonka mukaan 26 ranskalaisella aluksella oli oikeus kalastaa alueella enintään viiden vuoden ajan edellyttäen, että ne maksaisivat osan tuotoistaan brasilialaisille kalastajille.

Kiistan synty ja kulku
----------------------

Vuonna 1961 Mauritanian rannikon edustalla hyvin kannattavasti kalastaneet ranskalaiset alukset päättivät laajentaa toiminta-aluettaan Atlantin yli. Alukset päätyivät Brasilian rannikolle, jossa hummereita löytyi merenalaisilta kallioilta 76–198 metrin syvyydestä. Paikalliset kalastajat valittivat kuitenkin, että suuret ranskalaiset kalastusalukset tulivat Parnanmbucon alueelle. Brasilian armeijan amiraali Arnoldo Toscano määräsi alueelle kaksi korvettia. Paikan päällä brasilialaisalusten kapteeni vaati ranskalaisaluksia vetäytymään mannerjalustan ulkopuolelle. Tilanne kuitenkin kiristyi merkittävästi, sillä ranskalaisalukset kieltäytyivät vetäytymästä ja lähettivät Ranskan hallitukselle pyynnön lähettää hävittäjä alusten saattajaksi. Tämän seurauksena Brasilian hallitus asetti useita aluksia hälytystilaan.

Samana päivänä Brasilian sisäministeri Hermes Lima piti Ranskan toimintaa vihamielisenä ja sanoi, että Brasilian hallitus ei tule antamaan periksi. Hän järjesti salaisen tapaamisen avustajiensa kanssa. Ranskan presidentti Charles de Gaulle reagoi lähettämällä alueelle Duperré-luokan hävittäjän Tartun. Hän kuitenkin myöhemmin päätti kutsua aluksen takaisin liennyttääkseen jännitteitä. Brasilian presidentti João Goulart antoi ranskalaisaluksille 48 tuntia aikaa poistua, mutta alukset kieltäytyivät, minkä jälkeen Brasilian laivasto otti haltuunsa ranskalaisalus Cassiopéen Brasilian rannikolta 2. tammikuuta 1962. Huhtikuuhun 1963 mennessä molemmat maat pohtivat pitäisikö niiden ryhtyä sotaan hummereiden takia. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lobster War
Igarka Krasnojarskin aluepiirissä  
Krasnojarsk
Dudinka
Igarka
*Jenisei*Igarka Krasnojarskin aluepiirissä.
Igarka Jeniseiltä nähtynä
Igarkan ikiroutamuseo
**Igarka** (ven. Ига́рка) on kaupunki Krasnojarskin aluepiirin Turuhanskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Jenisein rannalla 1 779 kilometriä Krasnojarskista pohjoiseen. Kaupungissa oli 6 183 asukasta (vuonna 2010).

Igarkan vaakuna.
Kaupunki on perustettu vuonna 1931. Sen ovat rakentaneet etupäässä rangaistusvangit ja karkotetut. Vuonna 1941 pystytettiin kalatehdas ja telakka. Igarka on myös huomattava metsäteollisuuden keskus. Siellä on suuri jokisatama, jota pohjoista meritietä kulkevat valtamerilaivat voivat käyttää. Kaupungista on laiva- ja lentoyhteys (Igarkan lentoasema) Krasnojarskiin ja Dudinkaan. Nähtävyyksistä huomattavin on ikiroutamuseo.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 9.3.2013. (venäjäksi)
2. 1 2  Igarka *Geografitšeskaja entsiklopedija -verkkotietosanakirjan Igarka-artikkelien nettiversio (Географические названия мира: Топонимический словарь, 2001 ja Словарь современных географических названий, 2006)*. Viitattu 5.3.2013. (venäjäksi)

### Lähteet johon ei ole viitattu

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 152. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Igarka** Wikimedia Commonsissa

* Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)

Krasnojarskin alueen vaakuna**Krasnojarskin aluepiirin kaupungit**
**Hallinnollinen keskus: Krasnojarsk**  

Artjomovsk |
Atšinsk |
Bogotol |
Borodino |
Divnogorsk |
Dudinka |
Igarka |
Ilanski |
Jeniseisk |
Kansk |
Kodinsk |
Lesosibirsk |
Minusinsk |
Nazarovo |
Norilsk |
Šarypovo |
Sosnovoborsk |
Ujar |
Užur |
Zaozjornyi |
Zelenogorsk |
Železnogorsk
**Oliver Naesen** (s. 16. syyskuuta 1990 Oostende) on belgialainen maantiepyöräilijä, joka on parhaimmillaan yhden päivän kilpailuissa. Hän aloitti ammattiuransa Cibel-joukkueessa 2014 ja edusti saman vuoden syyspuolella harjoittelijana Lotto-Belisol-tallia. Vuonna 2015 hän kilpaili Topsport Vlaanderen–Baloise-joukkueessa, 2016 IAM Cycling-tallissa ja on vuodesta 2017 lähtien edustanut Ag2r-La Mondiale / AG2R Citroën Team / Decathlon AG2R La Mondiale Team-joukkuetta.

Naesen voitti Bretagne Classic Ouest-France -kilpailun 2016 ja 2018 sekä maantieajon Belgian-mestaruuden 2017. Hän sijoittui toiseksi Milano–San Remo-monumentissa 2019.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2014
Top Compétition, voitto
2015
Luxemburgin ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
La Poly Normande, voitto
Schaal Sels, toinen
Gooikse Pijl, voitto
2016
Bretagne Classic Ouest-France, voitto
Eneco Tour, kokonaiskilpailussa toinen
Tour de l'Eurométropole, toinen
2017
Dwars door Vlaanderen, kuudes
E3 Harelbeke, kolmas
Dunkerquen neljän päivän ajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Maantieajon Belgian-mestaruus
BinckBank Tour, kokonaiskilpailussa viides
2018
E3 Harelbeke, neljäs
Gent–Wevelgem, kuudes
Eschborn–Frankfurt, kolmas
Bretagne Classic Ouest-France, voitto
Grand Prix Cycliste de Montréal, neljäs
Tour de l'Eurométropole, kolmas
2019
Milano–San Remo, toinen
Gent–Wevelgem, kolmas
Flanderin ympäriajo, seitsemäs
BinckBank Tour, kokonaiskilpailussa toinen, 7. etapin voitto
Binche–Chimay–Binche, toinen
Pariisi–Tours, kolmas
2020
Flanderin ympäriajo, seitsemäs
2021
E3 Saxo Bank Classic, neljäs
2022
Omloop Het Nieuwsblad, neljäs
Dunkerquen neljän päivän ajo, kokonaiskilpailussa toinen
2024
Omloop Het Nieuwsblad, neljäs
Flanderin ympäriajo, seitsemäs

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Oliver Naesen *procyclingstats.com*. Viitattu 1.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Oliver Naesen *cyclingarchives.com/*. Viitattu 2.1.2024. (englanniksi)
Larry Doyle vuonna 2019.
**Larry Doyle** on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja ja humoristi.

Doyle on ollut käsikirjoittajana animaatiosarjoissa *Beavis ja Butt-head* (1994–1997), *Daria* (1998) sekä *Simpsonit* (1998–2001), johon hän käsikirjoitti yksin tai muiden kanssa seitsemän jaksoa 9.–12. tuotantokausilla. Hän on käsikirjoittanut myös komediaelokuvat *Asuntoloukku* (2003), *Looney Tunes: Taas kehissä* (2003) ja *I Love You, Beth Cooper* (2009), jonka hän sovitti omasta romaanistaan. Doyle on kirjoittanut useita humoristisia kirjoja sekä The New Yorker -lehdessä julkaistuja kirjoituksia.

Lähteet
-------

* Larry Doyle IMDb
* Larry Doyle Huffington Post
* Doyle, Larry Encyclopedia.com

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Leonardo Fabbri** (s. 15. huhtikuuta 1997) on italialainen kuulantyönnön ulko- ja sisäratojen MM-mitalisti. Hän on pituudeltaan 200-senttimetrinen ja edustaa C. S. Aeronautica Militare -seuraa. Hän kilpaili nuorten arvokisatasolla myös kiekonheitossa.

Fabbri karsiutui vuonna 2013 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa kuulantyönnön loppukilpailusta ja saavutti pronssia Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla. Nanjingin nuorten olympialaisissa 2014 hän sijoittui kuulantyönnössä seitsemänneksi. Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän oli kiekonheitossa yhdestoista. Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016 hän karsiutui sekä kuulantyönnön että kiekonheiton loppukilpailusta.

Fabbri sijoittui kuulantyönnössä seitsemänneksi Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän karsiutui loppukilpailusta Berliinin EM-kilpailuissa 2018 ja Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019. Hän saavutti Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hopeaa tuloksella 20,50, mutta karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa.

Fabbri karsiutui vuonna 2021 loppukilpailusta sekä Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa että Tokion olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa ja sijoittui Münchenin EM-kilpailuissa seitsemänneksi tuloksella 20,72. Hän jäi Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 loppukilpailussa ilman tulosta.

Fabbri saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hopeaa ennätystuloksellaan 22,34. Hänen aiempi ennätyksensä oli 21,99 vuodelta 2020. Hän työnsi Italian ennätyksen 22,37 Liévinin hallikilpailussa helmikuussa 2024. Hän saavutti Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 pronssia tuloksella 21,96.

Fabbri on voittanut Timanttiliigan kilpailun Firenzessä 2023. Italian-mestaruuden hän on voittanut ulkoradoilla vuosina 2019, 2020 ja 2023 sekä sisäradoilla 2018–2021 ja 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Leonardo Fabbri Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Leonardo Fabbri Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Barasinga** (*Rucervus duvaucelii*) on aasialainen hirvieläinlaji. Se on uhanalainen ja se on harvinaistunut viime vuosikymmeninä melkoisesti.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Barasinga on melko kookas hirvieläin. Sen säkäkorkeus on 120–135 senttiä ja sen paino voi olla jopa 180 kiloa. Naaraat ovat uroksia kookkaampia. Barasingan turkki on ruskea ja vatsaan päin kellertyvä. Selässä on usein tumma juova ja hännän alapinta on valkoinen. Turkin väri vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Lämpiminä aikoina värit kirkastuvat. Uroksilla selkä punertuu ja naaraalla kellertyy. Selkään ja kupeille saattaa tulla himmeitä pilkkuja. Vasat ovat täplikkäitä.

Barasingan sarvet ovat komeat ja kasvavat iän myötä. Täysikasvuisella sarven runko voi olla jopa metrin pituinen ja sarven piikit voivat olla 10–15-senttimetrisiä. Sarvien päätyyppejä on kaksi, mutta niistä on useita muunnelmia.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Barasingoja tavataan nykyään vain Nepalissa sekä Intiassa Uttar Pradeshin ja Madhya Pradeshin osavaltioissa. Bangladeshista ja Bhutanista hirvet ovat luultavasti hävinneet. Barasingoja elää useilla suojelualueilla ja välittömän häviämisen vaara on väistynyt. Barasingat elävät etenkin soilla ja ruohostomailla, sekä paikoin myös metsissä.

Elintavat
---------

Barasingat liikkuvat tavallisesti 10–20 yksilön laumoina, lisääntymisaikana laumat kasvavat 30–60 yksilöön. Ravintonaan barasingat käyttävät lähinnä ruohoa. Naaraiden kanto-aika on 240–250 päivää ja ne synnyttävät yleensä yhden, joskus kaksi vasaa. Barasingat elävät noin 20 vuotta.

Lähteet
-------

* Lahti, S. Lahti, T. & Raasmaja, A. (toim.): *Zoo Suuri eläinkirja 2: Nisäkkäät*. WSOY, 1978. ISBN 951-0-08247-3.
* Barasingha, Endangered Animals in India India Wildlife Tours.  Arkistoitu 8.12.2006. Viitattu ?. (englanniksi)
* Barasingha Deer *Cervus duvauceli*  2005. Worlddeer.org. Viitattu ?. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Duckworth, J.W. Samba Kumar, N. Chiranjibi Prasad Pokheral, Sagar Baral, H. & Timmins, R.J.: *Rucervus duvaucelii* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 25.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Barasinga - *Cervus duvaucelii* laji.fi Suomen Lajitietokeskus


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q506308
* Wikispecies: Rucervus duvaucelii
* ADW: Rucervus\_duvaucelii
* BOLD: 462617
* CoL: 4TM8M
* EoL: 308523
* GBIF: 7261380
* iNaturalist: 75046
* ITIS: 898209
* IUCN: 4257
* MSW: 14200429
* NCBI: 43328
* Observation.org: 201219
* Open Tree of Life: 504972
* Species+: 10612
* TSA: 15886

 |

 |
**Claes Christian Olrog** (1912 – 1985 Tucumán, Argentiina) oli ruotsalainen lintutieteilijä ja biologi.

Olrog opiskeli biologiaa Uppsalan ja Tukholman yliopistoissa vuosina 1935–1945 ja väitteli 1945 tohtoriksi. Hän oli Einar Lönnbergin oppilas. Olrog työskenteli Ruotsin kansallismuseossa Tukholmassa ja teki tutkimusretkiä muun muassa Lappiin, Islantiin, Grönlantiin ja Tonavan suistoon. Hän tutki Tulimaata vuosina 1939–1941 ja Paraguayn pohjois- ja keskiosien linnustoa 1946–1947. Vuonna 1948 hän sai akateemisen viran Tucumánin kansallisen yliopiston Instituto Miguel Lillosta Pohjois-Argentiinassa ja tutki Etelä-Amerikan luontoa pitkään ja aktiivisesti. 

Olrog aloitti eteläamerikkalaisten lintujen rengastamisen vuonna 1961 ollen eräs maanosan ensimmäisistä rengastajista. Hän julkaisi rengaslöydöistä useita raportteja. 

Olrog julkaisi yli sata tieteellistä kirjoitusta biologian eri aihepiireistä. Vuonna 1959 hän julkaisi kenties tärkeimmän kirjansa, *Las Aves Argentinas*.

Olrog nimesi useita lintujen alalajeja ja vuonna 1958 yhden uuden lajin, rapulokin (*Larus atlanticus*).

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus ORNITOLOGIA NEOTROPICAL 6: 97-111, 1995 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muistokirjoitus, Nuevas Aves 51

### Viitteet

1. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kiinankarhunputki** (*Angelica sinensis*) on sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) heimoon, karhunputkien (*Angelica*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ruohovartinen kasvi, jonka haarova varsi voi kasvaa 40–100 cm korkeaksi.

Kiinankarhunputki kasvaa metsissä ja pensastiheiköissä 2500–3000 metrin korkeudella merenpinnasta. Länsi- ja Luoteis-Kiinassa lajia tavataan ylänköjen viileillä ja kosteilla paikoilla.

Kiinankarhunputkea käytetään yleisesti yrttinä kiinalaisessa lääkinnässä ja tähän tarkoitukseen sitä tavallisesti kerätään luonnosta, mutta toisinaan myös kasvatetaan. Lajia kerrotaan käytetyn naisten ravitsemuksen hoitoon jo tuhansien vuosien ajan. Kasvilla on huomattu olevan erityisesti verta parantava vaikutus.

Lääkinnässä kasvista käytetään erityisesti sen juurta, jossa on hyvin selvästi erottuva, makean pistävä aromi, minkä vuoksi juurta käytetään lisäämällä sitä ruokaan ruoanvalmistusvaiheessa. Juuret kerätään syksyllä tai talvella ja kuivataan myöhempää käyttöä varten. Juurella on muun muassa kipua lievittäviä, kolesterolia laskevia ja tukoksia estäviä vaikutuksia. Joidenkin tietojen mukaan kasvi sisältäisi B12-vitamiinia, minkä myötä sitä voisi käyttää anemian torjuntaan. Kiinankarhunputken juuri on myös yksi ainesosa perinteisestä neljän ainesosan keitosta, jonka muut ainesosat ovat pikkusoilio (*Rehmannia glutinosa*), kiinanpioni (*Paeonia lactiflora*) sekä *Ligusticum wallichii* -rantaputkilaji.

Lähteet
-------

* Useful Temperate Plants: *Angelica sinensis* (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Angelica sinensis (Oliv.) Diels *Finto, Kassu*. Viitattu 3.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Angelica sinensis* (englanniksi)
* Flora of China: *Angelica sinensis* (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Angelica sinensis | 
* Wikidata: Q2051387
* Wikispecies: Angelica sinensis
* CoL: DYYG
* FNA: 200015389
* FoC: 200015389
* GBIF: 6027415
* GRIN: 406655
* iNaturalist: 785992
* IPNI: 77065778-1
* NCBI: 165353
* Open Tree of Life: 182228
* Plant List: kew-2639272
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77065778-1
* Tropicos: 1701399
* WFO: wfo-0000536403

 |
|  |
| Angelica polymorpha var. sinensis | 
* Wikidata: Q38430859
* GBIF: 5537557
* GRIN: 3423
* IPNI: 77065777-1
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77065777-1
* Tropicos: 1704069
* WFO: wfo-0000536342

 |

 |
**Tristan Trevor James Thompson** (s. 13. maaliskuuta 1991 Toronto, Ontario) on kanadalainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä. Hän edustaa NBA-liigassa pelaavaa Cleveland Cavaliersia. Thompson seurusteli Khloé Kardashianin kanssa ja heillä on keväällä 2018 syntynyt tytär True Thompson.

Cleveland Cavaliers varasi Thompsonin vuoden 2011 NBA:n varaustilaisuuden neljäntenä varauksena. Hänestä tuli tuolloin sarjan historian pienimmällä numerolla varattu kanadalainen. Vuonna 2016 Thompson voitti Cleveland Cavaliersissa NBA:n mestaruuden ja pelasi joukkueensa kaikissa pudotuspeleissä avauskokoonpanossa. Hän edusti Clevelandia kauden 2019–2020 loppuun saakka ja pelasi tuona aikana NBA:ssa 619 runkosarjaottelua sekä 78 pudotuspeliä. Kaudella 2020–2021 hän edusti Boston Celticsiä sekä seuraavalla kaudella Sacramento Kingsiä, Indiana Pacersia ja Chicago Bullsia.

Lähteet
-------

1. ↑  Canadian Thompson taken 4th overall by NBA's Cavs *cbc.ca*.  23.6.2011. CBC. Viitattu 8.7.2013. (englanniksi)
2. ↑  Tristan Thompson *Basketball Reference*.  Arkistoitu 10.1.2012. Viitattu 13.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tristan Thompson** Wikimedia Commonsissa

Cleveland Cavaliers – NBA:n mestari 2016
0 Kevin Love ·
1 James Jones ·
2 Kyrie Irving ·
4 Iman Shumpert ·
5 J. R. Smith ·
8 Matthew Dellavedova ·
9 Channing Frye ·
12 Jordan McRae ·
13 Tristan Thompson ·  

14 Aleksandr Kaun ·
20 Timofei Mozgov ·
23 LeBron James ·
24 Richard Jefferson ·
30 Dahntay Jones ·
52 Mo Williams  

Päävalmentaja Tyronn Lue   

Apuvalmentajat Bret Brielmaier · Jim Boylan · Larry Drew · Phil Handy · Mike Longabardi · Damon Jones · James Posey · Vitali Potapenko
**Yrjö Jooseppi Sarasto**, sukunimi aik. *Åkerstén* (24. heinäkuuta 1872 Pori – 17. heinäkuuta 1938 Tyrvää) oli suomalainen matematiikan opettaja ja Tyrvään yhteiskoulun rehtori.

Yrjö Saraston vanhemmat olivat kultaseppä Josef Israel Åkerstén ja Maria Elisabeth Mansner. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 Porin lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja filosofian maisteriksi 1900.

Sarasto oli aluksi opettajana Heinolassa, Pietarsaaressa, Oulussa ja Kokkolassa. Vuonna 1906 hän tuli Tyrvään yhteiskouluun matematiikan opettajaksi ja koulun johtajaksi.

Sarasto oli Vammalan kauppalanvaltuuston jäsenenä ja kuului Vammalan kauppalan rahatoimikamariin ja kauppalanhallitukseen. Hän toimi useita kauppalanvaltuuston varapuheenjohtajana. Hän kuului opiskeluaikanaan Ylioppilaskunnan Laulajiin ja jatkoi kuoroharrastustaan myös Vammalassa asuessaan. Sarasto järjesti Vammalaan konserttikannatusyhdistyksen ja sen nimissä useita konserttitilaisuuksia. Sarasto harrasti lisäksi urheilukalastusta ja metsästystä ja oli mukana perustamassa Tyrvään Metsästysseuraa.

Sarasto kuoli lähes 66-vuotiaana sydänkohtaukseen huvilallaan Tyrväällä heinäkuussa 1938. Taiteilija Emil Danielssonin maalaama Yrjö Saraston muotokuva paljastettiin Tyrvään yhteiskoulun juhlasalissa 12. maaliskuuta 1939. Yrjö Sarasto on haudattu Tyrvään kirkkohautausmaalle.

Yrjö Sarasto oli naimisissa vuodesta 1918 Elsa Rautajoen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4 5  Rehtori Yrjö Sarasto, Tyrvään Sanomat, 20.07.1938, nro 29, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Juhlatilaisuus Tyrvään yhteiskoulussa. Rehtori Y. Sarasto-vainajan muotokuva paljastettu, Aamulehti, 14.03.1939, nro 71, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Billion Graves : Rehtori Yrjö Jooseppi Sarasto

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Axel Fredrik Boije af Gennäs** (22. elokuuta 1805 Porvoo – 23. lokakuuta 1878 Hämeenlinna) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja virka- ja valtiopäivämies.

Boijen vanhemmat olivat everstiluutnantti Otto Christer Boije af Gennäs ja Anna Margareta Montgomery ja puoliso vuodesta 1843 Henrika Rosina Gustava Ehrnrooth (k. 1855), kenraalimajuri Gustaf Adolf Ehrnroothin tytär. Boije tuli ylioppilaaksi 1823 ja suoritti tuomarintutkinnon 1828. Kihlakunnantuomarin arvon Boije sai 1828. Hänestä tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1830, Turun ja Porin läänin 2. varalääninsihteeri 1835, Loviisan tullinhoitaja 1841, Viipurin tullinhoitaja 1855 ja Suomen Pankin Pietarin vaihtokonttorin johtaja 1861, mistä tehtävästä hän erosi 1870. Valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä hän oli 1872.

Eversti, valtiopäivämies Adolf Vilhelm Boije af Gennäs oli Boijen veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Axel Fredrik Boije (af Gennäs). Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 20.12.2020.
2. ↑  Adelsvapen-wiki: Adliga ätten Boije af Gennäs nr 16, Tab 36 Viitattu 13.8.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Allan Georg Ramsay (1875)
**Allan Georg Ramsay** (31. joulukuuta 1839 Kuopio – 16. helmikuuta 1906 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Ramsayn vanhemmat olivat kuvernööri, eversti Gustaf Adolf Ramsay ja Vendla Gustava von Essen ja puoliso vuodesta 1881 Elisabeth Nikolajevna Kavanko (avioero 1891). Kenraalit Arthur Rickhard Ramsay, Gustaf Adolf Ramsay ja Archibald Viktor Ramsay olivat hänen veljiään. Allan Georg Ramsay tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1851, mistä hänet siirrettiin H.M. Keisarin paašikouluun Pietariin 1856. Sieltä 1858 valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Ramsay ylennettiin aliluutnantiksi 1861 ja luutnantiksi 1864. Vuonna 1865 hänet siirrettiin aliluutnantin arvoisena Henkivartioväen Semenovskojen rykmenttiin. Luutnantiksi hän yleni siellä 1868, alikapteeniksi 1869 ja kapteeniksi 1876. Turkin sotaan 1877–1878 osallistunut Ramsay sai sodan lopulla huhtikuussa 1878 ylennyksen everstiksi. Vuonna 1887 hänet määrättiin 2. Sofian, H.M. Keisarin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Vuonna 1894 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja siirrettiin 7. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi. Eron sotapalveluksesta Ramsay sai kenraaliluutnanttina tammikuussa 1901.

Lähteet
-------

1. 1 2  Allan Georg Ramsay *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 12.4.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Jalo Kalervo Kumela**, vuoteen 1934 **Kumén** (26. huhtikuuta 1909 Kymi – 31. maaliskuuta 1980 Lahti) oli suomalainen pankin- ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kumelan vanhemmat olivat työnjohtaja, lasinpuhaltaja Karl Wilhelm Kumén ja Aleksandra Wilhelmiina Grönroos ja puoliso vuodesta 1939 käsityönopettaja Sylvi Regina Lounavaara, aiemmin Lång. Kumela tuli ylioppilaaksi Riihimäen yhteiskoulusta 1929 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1933. Hän oli Pohjoismaiden Yhdyspankin pääkonttorin harjoittelija 1933, Kuopion konttorin prokuristi 1933–1939, Loimaan konttorin johtaja 1939–1945, Lahden konttorin toinen johtaja 1945–1953, Porin konttorin johtaja 1953–1957 ja Lahden konttorin johtaja 1957 ja Oy Starckjohann & Co. Ab -yhtiön toimitusjohtaja 1957–1974, hallituksen varapuheenjohtaja 1968–1973 ja hallituksen puheenjohtaja 1973–1975. Kumela oli myös Tampereen Vesi- ja Lämpöjohto Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1957 ja Satarauta Oy:n toimitusjohtaja 1968–1974. Hänellä oli lisäksi lukuisia luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Kumela oli reservin majuri. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jalo Kumela *Biografiasampo*. Viitattu 29.10.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 445. Viitattu 29.10.2022.
3. ↑  Kuolleita.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 2.4.1980, nro 91, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.10.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Jouko Olavi Vainionpää** (6. huhtikuuta 1913 Ähtäri – 5. syyskuuta 1989 Turku) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Vainionpään vanhemmat olivat maanviljelijä, räätäli Seth Vainionpää ja Vilhelmiina Niinimäki ja puoliso vuodesta 1946 opettaja Miila Mauranen. Vainionpää kävi maamieskoulun 1931 ja valmistui agrologiksi Mustialan maamiesopistosta 1938. Hankkijan Maataloustavarakauppakoulun kurssin hän suoritti 1940–1941 ja Rastorin liikkeenjohdon perus-, jatko- ja täydennyskurssit 1965–1969. Opintomatkoja Vainionpää teki useisiin Skandinavian maihin. Hän oli Varsinais-Suomen maanviljelysseuran ja Varsinais-Suomen tie- ja vesirakennuspiirin palveluksessa 1941–1944, Kauppakunta Kalannin maatalousosaston hoitaja ja apulaisjohtaja Uudessakaupungissa 1945–1947, Kauppakunta Tuotannon maatalousosaston hoitaja ja myymälöiden tarkastaja 1948–1949 ja Keskusosuusliike Hankkijan Vaasan konttorin koneosaston hoitaja 1949–1959 ja Kokkolan konttorin pitkäaikainen johtaja 1960–1975. Vainiopäällä oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin ylikersantti. Vainionpää sai kauppaneuvoksen arvonimen 1971.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jouko Vainionpää *Biografiasampo*. Viitattu 1.11.2022.
2. ↑  Päivästä päivään. 50-vuotiaita.  *Helsingin Sanomat*, 6.4.1963, nro 95, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.11.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
Neuvostosotilaiden muistomerkki.
**Neuvostosotilaiden muistomerkki** on Porissa sijaitseva hautamuistomerkki, joka on omistettu "toisen maailmansodan vuosina Suomessa kaatuneille Neuvostoliiton kansalaisille". Se on pystytetty jatkosodan aikana Porin seudulla kuolleen 319:n neuvostoliittolaisen sotavangin joukkohaudalle. Muistomerkki sijaitsee Vähärauman kaupunginosassa teknologiakeskus Pripolin ja koulutuskeskus WinNovan toimitilojen läheisessä metsikössä noin neljän kilometrin päässä kaupungin keskustasta.

Vangit olivat sijoitettuna Porissa toimineelle Sotavankileiri 22:lle, joka perustettiin talvella 1942. Leiri oli aluksi suomalaisten valvonnassa, mutta siirtyi vielä vuoden 1942 aikana Porin lentokenttää tukikohtanaan pitäneiden saksalaisten alaisuuteen. Vankeja käytettiin pakkotyössä Mäntyluodon sataman sekä lentokentän rakennustöissä. Vähäraumalle haudatut vangit menehtyivät kylmään, aliravitsemukseen tai erilaisiin tauteihin, ja osa heistä myös teloitettiin.

Hautapaikalle pystytettiin ensimmäinen muistomerkki pian sodan päättymisen jälkeen Neuvostoliiton valtion kustannuksella. Nykyinen vuonna 1983 pystytetty graniittinen muistomerkki on myös Neuvostoliitossa suunniteltu ja valmistettu. Vuonna 2009 Venäjän federaation Turun pääkonsulaatti sijoitti haudalle venäjänkielisen taulun, jossa on 98:n tiedossa olevan vainajan nimet. Vastaavat taulut pystytettiin samaan aikaan myös Köyliössä, Vaasassa ja Kokkolassa sijaitsevien hautamuistomerkkien yhteyteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Список захороненных военнопленных в консульском округе генконсул ьства России в Турку, Финляндия (DOC) Venäjän federaation Turun pääkonsulaatti.  Arkistoitu 20.8.2018. Viitattu 6.8.2018. (venäjäksi)
2. ↑  Pori / Пори, Финляндия  1.3.2013. Русские и советские мемориалы за границей.  Arkistoitu 20.8.2018. Viitattu 6.8.2018. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neuvostosotilaiden muistomerkki (Pori)** Wikimedia Commonsissa
**Juhani Antero Auvinen** (16. marraskuuta 1911 Savonlinna – 8. maaliskuuta 1989 Savonlinna) oli suomalainen historioitsija, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Auvisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Aleksander Auvinen ja runoilija Helmi Katariina Roos ja puoliso vuodesta 1938 talousopettaja Hilkka Marjatta Lehtokangas. Auvinen tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1930 ja valmistui historiaa opiskeltuaan Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1936. Hän oli And. Auvinen Oy:n johtokunnan jäsen 1936–1964, toimitusjohtaja 1965–1978 ja hallituksen puheenjohtaja 1979–1981. Auvinen oli johtokunnan jäsen myös Savonlinnan Konepaja Oy:ssä, Saimaan Höyrylaiva Oy:ssä, Savonlinnan Rauta Oy:ssä, Savonlinnan Keskus Oy:ssä, Savonmaan Kirjapaino Oy:ssä, Savola Oy:ssä ja Metsäntuottajat Oy:ssä. Hänellä oli lisäksi useita muita liike-elämän ja yhteiskunnallisia luottamustehtäviä. Hän kuului muun muassa Olavinlinnan entistämistoimikuntaan ja linnan hoitolautakuntaan, Savonlinnan musiikkipäivätoimikuntaan ja Savonlinnan musiikkiopiston kannattajayhdistyksen johtokuntaan. Yleisradiolle Auvinen teki useita historiallisia esitelmiä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1973.

Julkaisuja
----------

* *Piirteitä Savonlinnan elinkeinoelämästä 1850- ja 1860-luvuilla*, 1939
* *Savonlinnan käsityö- ja tehdasyhdistys 1868–1943*, 1943
* *Savonlinnan kauppaseura 1868–1943*, 1944
* *Olavinlinnan opas*, 1948, ilmestyi myös ruotsiksi ja saksaksi
* *Savonlinna*, 1951, Eino Mäkisen kanssa
* *Savonlinnan säästöpankin perustaminen*, 1960
* *Guide to Savonlinna and its surroundings*, 1961, Y. Siiläsen kanssa
* *Savonlinnan rotaryklubi 20-vuotta*, 1967, Pentti Salervon ja Bertel Heinosen kanssa
* *Savonlinnan oopperajuhlat 1967*, 1967, Pertti Mutka, Taneli Kuusisto, Seppo Nummi, Juhani Auvinen
* *Sata vuotta käsityöläisten ja teollisuudenharjoittajain yhteistoimintaa Savonlinnassa*, 1968
* *Savonlinnan kauppaseura 1868–1968*, 1968
* *Runoja*, 1969, valikoineet ja toimittaneet Astri Nakkila, Karin Hämäläinen, Juhani Auvinen
* *Guide to Olavinlinna castle*, 1971, ilmestyi myös saksaksi
* *And. Auvinen osakeyhtiö 1873–1973*, 1973
* *Pyhän Olavin kilta 1924–1984*, 1984
* *Savonlinnan käsi- ja pienteollisuusyhdistys ry 1868–1988: 120 vuotta*, 1989

Lähteet
-------

1. 1 2  Juhani Auvinen *Biografiasampo*. Viitattu 6.11.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 70. Viitattu 6.11.2022.
3. ↑  Historioitsija nousi perheyrityksen toimitusjohtajaksi. *Savonmaa*.  30.9.2009. Viitattu 6.11.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Bun2Bun** on hampurilaisaterioita tarjoava suomalainen pikaruokaketju. Sitä on kutsuttu Suomen ensimmäiseksi vegaaniseksi hampurilaisketjuksi. Ketjun tuotteita on tarjolla vain ruokalähettipalveluissa. Aiemmin Bun2Bun-ravintoloita on ollut Helsingissä neljä: Pursimiehenkadulla Punavuoressa, Vaasankadulla Harjussa, Kampin kauppakeskuksessa sekä kauppakeskus Redissä Kalasatamassa.

Ketjun perustivat Pasi Hassinen ja Pertti Kallioinen maaliskuussa 2018. He olivat aiemmin tulleet tunnetuksi Street Gastron perustajina. Ensimmäinen Bun2Bun avattiin Kampin kauppakeskuksessa toimineeseen 6k-ravintolakompleksiin. Toinen toimipiste avattiin Kalasatamassa sijaitsevaan kauppakeskus Rediin. Aluksi Bun2Bunin ruokalistoilla tarjoiltiin myös lihaa, mutta joulukuussa 2018 ilmoitettiin, että ketjusta tulee täysin vegaaninen. Apuna käytettiin mainoskampanjaa, jossa julkaistiin ravintolaketjun "kirje lehmälle". Perustajien mukaan idea oli alun perinkin avata juuri vegaanisiin hampurilaisiin keskittyvä ketju. Lihapihvit korvattiin yhdysvaltalaisella vegaanisella Beyond Meat -pihvillä.

Vuonna 2021 Espoon Tapiolaan avattiin GOAT-ravintolakonsepti, jossa Bun2Bun oli mukana kahden muun brändin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ota yhteyttä *bun2bun.fi*. Viitattu 30.10.2023.
2. ↑  Hiilamo, Elli-Alina: Pihvi näyttää tihkuvan verta mutta on herneestä tehty – Lihankorvikkeen kehittänyt yritys nousemassa miljardin euron arvoiseksi *Helsingin Sanomat*.  24.4.2019. Viitattu 30.10.2023.
3. ↑  Siippainen, Aapo: Vegaaninen hampurilaisketju Bun2Bun sulki viimeisenkin kivijalan Helsingissä – tilalle kebabravintola *Helsingin Uutiset*.  21.2.2024. Viitattu 21.2.2024.
4. ↑  Määttänen, Juuso: Hampurilaisravintola Bun2Bun aiheutti epäilyksiä vaihtamalla lihapihvit kokonaan "amerikkalaiseen ihmetuotteeseen" – testasimme miltä se maistuu, jos muuten syö lihaa mielellään *Helsingin Sanomat*.  15.1.2019. Viitattu 30.10.2023.
5. ↑  Onnea Espoo! *bun2bun.fi*.  5.5.2021. Viitattu 30.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut
**Erik Berg** (11. heinäkuuta 1901 Lahti – 20. heinäkuuta 1979 Pori) oli suomalainen metsänhoitaja ja metsätalouden asiantuntija, joka sai ylimetsänhoitajan ja metsäneuvoksen arvonimet.

Henkilöhistoria
---------------

Bergin vanhemmat olivat liikennetarkastaja Anton Aleksander Bernhard Berg ja Fanny Irene Villikka ja puoliso vuodesta 1926 lehtori Tyyni Amanda Laakso. Vuorineuvos Pertti Berg oli heidän poikansa. Erik Berg tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1920 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1925. Hän oli Kokemäenjoen Lauttausyhdistyksen uittoesimies 1926–1934, Kokemäen maamieskoulun metsänhoidon ja apuaineiden opettaja 1933–1940, Satakunnan metsänhoitolautakunnan apulaismetsänhoitaja vuodesta 1937 ja metsänhoitaja 1940–1945, kansanhuoltoministeriön puu- ja polttoaineosaston apulaisosastopäällikkö 1943 ja 1944–1945 ja vt. osastopäällikkö 1943–1944, Satakunnan hankintapiirin päällikkö 1945–1947, Toiminimi Wiik & Höglundin piirimetsänhoitaja Porissa 1945–1950, Metsävienti Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja 1950–1953 sekä Satakunnan metsänhoitolautakunnan metsänhoitaja vuodesta 1953 ja päämetsänhoitaja 1965–1968.

Berg oli myös Kauvatsanjoen Lauttausyhdistyksen uittoesimies 1926–1934, Kokemäen yhteiskoulun kansantalouden vt. opettaja 1931 ja 1932–1933, Metsähallituksen hiilitoimiston metsänhoitaja 1939–1940 ja Porin työvoimapiirin apulaisosastopäällikkö ja puutavarankuljetusten päällikkö 1940–1941. Hän oli lisäksi *Satakunnan Metsäsanomain* päätoimittaja ja vastaava toimittaja sekä Porin kaupunginvaltuuston jäsen 1948–1950 ja kaupunginhallituksen jäsen 1949–1950. Bergillä oli myös lukuisia muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Suomen sisällissotaan valkoisten puolella osallistunut Berg oli Kokemäen suojeluskunnan paikallispäällikkö 1933–1937. Ylimetsänhoitajan arvonimen Berg sai 1958 ja metsäneuvoksen arvonimen 1965.

Julkaisuja
----------

* *Satakuntakirja: Satakunnan metsätaloudesta*, 1958
* *Metsätalous*, 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henttinen, Annastiina: Metsäneuvos Erik Berg (1901–1979). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 27.3.2023.
2. 1 2  Kuolleet. Metsäneuvos Erik Berg.  *Uusi Suomi*, 27.7.1979, nro 197, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 27.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Annastiina Henttinen: Erik Berg *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Scribus** on taitto- ja julkaisuohjelma (DTP) Linux-, Mac OS X-, Unix- ja Windows-työpöytäkäyttäjille. Scribuksen avulla on mahdollista tuottaa uutislehtiä, sanomalehtiä ja animoituja interaktiivisia PDF-lomakkeita. Muita käyttökohteita voivat olla yrityksen tarvitseman paperitavaran yksilöiminen, esitteet, julisteet ja kaikenlaiset asiakirjat, jotka vaativat joustavaa kuvien ja tekstin asettelua sekä ammattimaista värienhallintaa.

Scribusta vastaavia kaupallisia tuotteita ovat esimerkiksi Adobe PageMaker, QuarkXPress ja Adobe InDesign. Näistä poiketen Scribus on avoimen lähdekoodin projekti, joka on julkaistu GNU GPL -lisenssillä.

Scribus tukee monia bittikartta- ja vektorigrafiikkamuotoja. Se pystyy tuomaan ja tallentamaan SVG-kuvia. Tekstiä Scribukseen voi tuoda muun muassa OpenOffice.org Writer-, OpenDocument-, PostScript- ja Encapsulated PostScript-tiedostoista.

Asiakirjan tallennus onnistuu myös PDF-tiedostona, jossa on mahdollista käyttää läpinäkyvyyttä, salausta ja suurta joukkoa muita PDF 1.3-1.5:n ominaisuuksia mukaan lukien interaktiiviset PDF-lomakkeen kentät, kirjanmerkit ja huomautukset.

Scribuksen käyttämä asiakirjan tallennusmuoto perustuu XML:ään ja on kokonaisuudessaan dokumentoitu.

Tulostus on mahdollista käyttäen ohjelman omaa PostScript-ajuria (tasot 1–3), joka tukee upotettuja fontteja sekä näiden osajoukkoja. Kirjaintyypeistä käytettävissä ovat TrueType, Type 1 ja OpenType.

Lähteet
-------

1. ↑  Scribus 1.6.1 Released, 7. tammikuuta 2024 (viitattu 8. tammikuuta 2024). Tieto on haettu Wikidatasta.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Scribus**.
* Scribuksen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Scribuksen Windows-versio (englanniksi)
* Suomenkielisiä ohjeita Scribuksen käyttöön
* Scribus-opas (Arkistoitu – Internet Archive)
* FLOSS Manualsin suomenkielinen Scribus-opas (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gustaf Vilhelm Arthur Armfelt** (1. helmikuuta 1821 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta – 8. maaliskuuta 1880 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja valtiopäivämies.

Armfeltin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Gustaf Magnus Armfelt ja Louise Cuthbert-Brooke (1801–1865). Puoliso vuodesta 1848 oli kreivitär Mariana Gustava Armfelt (1823–1921), ministerivaltiosihteeri Alexander Armfeltin tytär. Heidän lapsiaan olivat Gustaf Armfelt (1848–1887), kreivi Carl Alexander Armfelt (1850–1925) ja Hedvig Lovisa Armfelt von Knorring (1854–1923), joka nai Anton Leonard von Knorringin.

Gustaf Vilhelm Arthur Armfelt tuli sotapalvelukseen aliupseerina vuonna 1837 ja ylennettiin alivänrikiksi ja porte-épée-vänrikiksi. Seuraavana vuonna hän siirtyi Mihail Pavlovitšin ulaanirykmenttiin, kornetiksi hänet ylennettiin vuonna 1839 ja luutnantiksi vuonna 1843. Henkivartioväen ulaanirykmentissä palveltuaan Armfelt erosi sotapalveluksesta vuonna 1845, mutta palasi 1. Turun ruotujakoisen tarkk’ampujapataljoonan palvelukseen vuonna 1854. Alikapteeni hänestä tuli vuonna 1855, Suomen kenraalikuvernöörin adjutantiksi hänet määrättiin vuonna 1856 ja ylennettiin kapteeniksi samana vuonna. Armfeltista tuli Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Aleksanteri II:n sivusadjutantantti vuonna 1861, mitä tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti. Everstiksi hänet ylennettiin vuonna 1862 ja kenraalimajuriksi vuonna 1870. Armfelt oli sukunsa edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877–1878.

Ritarikunnat
------------

* Venäjän keisarikunta Pyhän Stanislauksen ritarikunta ensimmäisen luokan ritarimerkki (1876)
* Venäjän keisarikunta Pyhän Vladimirin ritarikunta neljännen luokan ritarimerkki (1873)
* Ruotsi Miekkaritarikunta Suurristi (1873)
* Venäjän keisarikunta Pyhän Vladimirin ritarikunta neljännen luokan ritarimerkki (1865)
* Ruotsi Miekkaritarikunta Ritari (1859)
* Venäjän keisarikunta Pyhän Annan ritarikunta kolmannen luokan ritarimerkki (1855)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gustaf Vilhelm Arthur Armfelt *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 24.12.2019.
2. 1 2 3 4 5 6  Elgenstierna,: Gustaf Vilhelm Artur Armfelt *Den introducerade svenska adelns ättartavlor. 1925-36*. Adelsvapen-Wiki. Viitattu 29.4.2024.
Itä-Timorin kansalaiset ovat oikeutettuja hakemaan maan passia.
**Itä-Timorin kansalaisuus** on laillinen suhde Itä-Timorin tasavaltaan. Kansalaisuus saadaan perinteisesti ius sanguinis -periaatteella eli siten, että vähintään toisella henkilön vanhemmista on jo Itä-Timorin kansalaisuus.

Kansalaisuuden saaminen syntymällä tai ilmoituksella
----------------------------------------------------

Itä-Timorin perustuslaki vaatii, että presidentin tulee olla syntyperäinen Itä-Timorin kansalainen. Syntyperäisiä itätimorilaisia ovat sellaiset Itä-Timorin maaperällä syntyneet henkilöt, jotka täyttävät seuraavat ehdot:

* Vähintään toinen vanhemmista on Itä-Timorin kansalainen
* Vanhemmat ovat valtiottomia, heidän kansalaisuudesta ei ole tietoa tai vanhemmista ei ole varmuutta ollenkaan
* Lapset, joiden vanhemmat eivät ole Itä-Timorin kansalaisia, mutta, jotka ovat 17 vuotta täytettyään ilmoittaneet haluavansa saada Itä-Timorin kansalaisuuden.

Lisäksi vähintään toisen itätimorilaisen lapset lasketaan syntyperäisiksi kansalaisiksi, mikäli kansalaisuuden omaava vanhempi asuu ulkomailla tai on siellä valtion palveluksessa komennuksella.

Kansalaisuuden saaminen hakemuksella
------------------------------------

Itä-Timorin lain mukaan henkilö voi hakea Itä-Timorin kansalaisuutta, kun he ovat täysikäisiä sekä kotimaassaan että Itä-Timorissa. Hakijoiden tulee osoittaa, että heillä on perustavanlaatuinen ymmärrys Itä-Timorin kulttuurista ja historiasta, riittävä kielitaito (joko portugali tai tetum). Hakijan tulee myös todistaa kykynsä integroitua, elättää itsensä sekä esittää mahdollinen rikosrekisterinsä. Nämä ehdot täytettyään hakijan oleskeluaika Itä-Timorissa määräytyy seuraavasti:

* Täysikäiset ulkomaalaiset oleskeltuaan maassa laillisesti vähintään 10 vuotta
* Alaikäiset lapset, joiden vanhemmat ovat saaneet kansalaisuuden hakemuksella ja pyytäneet sitä myös lapsilleen
* Alle 15-vuotiaat heti, kun adoptio on suoritettu loppuun.
* Itä-Timorin kansalaisen kanssa naimisissa olevat henkilöt oleskeltuaan maassa vähintään kaksi vuotta; avioliitossa on elettävä vähintään viisi vuotta
* Parlamentin päätöksellä heti sellaisten henkilöiden kohdalla, jotka ovat tehneet merkittävän teon Itä-Timorin kehityksen hyväksi.

Kaksoiskansalaisuus
-------------------

Itä-Timor sallii kaksoiskansalaisuuden.

Lähteet
-------

1. 1 2  Constitution of the Democratic Republic of East Timor (pdf)  2002. timor-leste.gov.tl. Viitattu 22.4.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Jerónimo, Patrícia: Report on Citizenship Law: East Timor (Timor-Leste) (pdf)  2017. cadmus.eui.eu. Viitattu 22.4.2022. (englanniksi)
3. ↑  Lei da nacionalidade *Jornal da República*.  2022. Viitattu 22.4.2022. (portugaliksi)
**Sara Al Husaini** (s. 1992) on Suomessa kasvanut irakilaistaustainen kirjailija. Al Husainilta ilmestyi vuonna 2023 omaelämäkertamainen esikoisteos *Huono tyttö*. Al Husaini on osallistunut julkiseen keskusteluun kunniaväkivallasta, jonka uhriksi hän itsekin on joutunut. Kunniaväkivallan lisäksi teoksessa käsitellään islamin uskoa, pakkoavioliittoa sekä nykymaailmaa feministisestä näkökulmasta.

Saavutukset
-----------

Al Husaini nimitettiin vuonna 2021 vuoden pakolaisnaiseksi.

*Huono tyttö* -kirja voitti BookBeatin järjestämän Vuoden tulokas -palkinnon. Tämän lisäksi kirja oli ehdolla *Helsingin Sanomien* esikoiskirjapalkinnon saajaksi sekä Savonia-kirjallisuuspalkinnon saajaksi.

Yksityiselämä
-------------

Al Husaini syntyi pakolaisleirillä Saudi-Arabiassa, josta hän päätyi kiintiöpakolaisena asumaan Suomeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirsi, Katri: Kuopiossa kasvanut Sara Al Husaini aneli äitiään pelastamaan hänet hääparin hotellihuoneesta – lopulta hän sai avioeron maksua vastaan *Yle Uutiset*.  3.7.2023. Viitattu 10.4.2024.
2. 1 2 3  Sara Al Husaini *Like Kustannus*. Viitattu 10.4.2024.
**Matteo Jorgenson** (s. 1. heinäkuuta 1999 Walnut Creek, Kalifornia) on yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Jelly Belly p/b Maxx -joukkueessa vuonna 2018, kilpaili harjoittelijana Ag2r-La Mondiale -tallissa 2019, edusti Movistar Teamia vuodet 2020–2023 ja on vuodesta 2024 ajanut Team Visma–Lease a Bike -tallissa.

Jorgenson voitti Pariisi–Nizza-ajon 2024 puolen minuutin erolla Remco Evenepoeliin. Saman vuoden Dwars door Vlaanderenin hän voitti 29 sekunnin erolla Jonas Abrahamseniin.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2019
Tour de l'Avenir, pistekilpailun voitto
2022
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 20:s
2023
Tour of Oman, kokonais-, piste- ja nuorten kilpailun sekä 3. etapin voitto
E3 Saxo Classic, neljäs
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
Ranskan ympäriajo, 12. etapilla kolmas
2024
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailun voitto
E3 Saco Classic, viides
Dwars door Vlaanderen, voitto

Lähteet
-------

1. 1 2  Matteo Jorgenson *procyclingstats.com*. Viitattu 29.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Matteo Jorgenson *cyclingarchives.com*. Viitattu 29.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  2024 » 82nd Paris - Nice (2.UWT) *procyclingstats.com*. Viitattu 29.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  2024 » 78th Dwars door Vlaanderen - A travers la Flandre ME (1.UWT) *procyclingstats.com*. Viitattu 29.3.2024. (englanniksi)