recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Münchenin kaupunginmuseo
**Münchenin kaupunginmuseo** (saks. *Münchner Stadtmuseum*) on Münchenin ja sen asukkaiden historiaa dokumentoiva, kokoava ja esillepaneva museo. Kaupungin arkistonhoitaja Ernst von Destouches perusti museon 29. heinäkuuta 1888, ja se sijaitsee myöhäisgoottilaisessa asevarastossa.

Pysyvät näyttelyt
-----------------

* Münchenin kulttuurihistoria kaupungin perustamisesta nykyhetkeen
* Kansallissosialismi Münchenissä
* Musiikki-instrumenttikokoelma
* Nukketeatterikokoelma
* Valokuvakokoelma
* Elokuvamuseo

Rakennus
--------

Keskiajalla Münchenin kaupunki kaavoitti tulevan museon tontin ensin vaunuvarastoksi, sitten paloasemaksi ja lopulta kaupungin vilja-aitaksi. Kolmikerroksinen tiilirakennus valmistui viimein vuosina 1491-1496 muurarimestari Lukas Rottalerin valvonnan alaisuudessa, ja se oli kaupungin suurin myöhäiskeskiajan rakennusprojekti heti Frauenkirchen ja Altes Rathaus -tanssisalin jälkeen.

Rakennusta kutsuttiin aluksi viljavarastoksi sen alkuperäisen käyttötarkoituksen mukaan, mutta pian vuonna 1520 siitä ruvettiin käyttämään nimitystä asevarasto, koska siellä säilytettiin kaupungin sota-ajan aseistusta. Kaupunki ei päivittänyt tätä aseistusta, joten kun vuoden 1848 kapinassa Münchenin asukkaat valtasivat asevaraston, he löysivät vain vanhentunutta aseistusta, josta ei ollut kapinassa hyötyä.

Asevaraston pihalle avattiin 1800-luvun alussa köyhien soppakeittiö amerikkalaiskeksijä ja Rumfordin kreivi Benjamin Thompsonin aloitteesta, ja siellä tarjoiltiin köyhille Rumfordin keittoa.

Erasmus Grasserin Morris-tanssija

Morris-tanssijat
----------------

Münchenin kaupungin omistamista taideteoksista arvokkaimmat ovat Erasmus Grasserin vuonna 1480 veistämät Morris-tanssija-patsaat (saks. *Moriskentänzer*). Morris-tanssi on alun perin maurilaista alkuperää oleva loikkiva tanssi, jota myöhemmin tanssittiin myös Münchenin herttuan rakennuttamassa suuressa tanssisalissa Altes Ratshausissa, jota varten patsaat oli veistetty. Salissa oli näytillä hallitsijasuvun vaakunat, ja sitä koristivat yli sata kilpeä. Patsaat löydettiin uudestaan 1900-luvun alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Typically Munich!*. Münchenin kaupunginmuseo, 2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Münchenin kaupunginmuseo**.
* Münchenin kaupunginmuseon viralliset sivut
**Oriveden työväentalo** oli Oriveden kaupungin keskustassa sijainnut työväentalo. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 1972.

Historiaa
---------

Oriveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Vuonna 1910 valmistui yhdistyksen oma talo Kultavuorelle. Talon suunnitteli maalarimestari Heikki Mäkelä. Talon valmistumista seuraavana vuonna 1911 yhdistyksen jäsenmäärä oli korkeimmillaan: 181 jäsentä. Vuonna 1955 taloon tehtiin isoja remontteja: näyttämö muutettiin talon pohjoispäähän, sisäänkäynti eteläpäähän ja ravintolatilat rakennettiin länsiseinän puolelle. Talo paloi korjauskelvottomaksi vuonna 1972.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Yhdistyksen piiriin perustettiin lauluseura ja näytelmäryhmä vuonna 1907, torvisoittokunta vuonna 1913 ja voimistelu- ja urheiluseura Oriveden Toverit vuonna 1914. Talossa järjestettiin myös kokouksia, harrastus- ja opintopiirejä, vappu- ym. juhlia, iltamia ja tansseja. 1918 Kultavuoreen oli sijoitettu punakaartin esikunta. Toisen maailmansodan aikana taloa käytti välillä armeija, välillä se taas oli Kirkonkylän kansakoulun opetustilana. Sotien jälkeen siellä pidettiin vielä ainakin voimisteluharjoituksia, mutta muu toiminta ei enää päässyt kunnolla vauhtiin. Loppuaikoina taloa vuokrattiin pienimuotoiseen yritystoimintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mäkelä, Maija-Liisa: Vanhan kirkonkylän komistusten kohtaloita *orivesiennenvanhaan.wordpress.com*.  26.4.2017. Viitattu 13.2.2023.
2. 1 2 3  Sinisalo, Hannu: *Orivesi. Maalaispitäjästä kehittyväksi kaupungiksi*. Oriveden kaupunki, 1990. ISBN 951-95863-0-X.
**Arto Asko Aulis Arvonen** (1. helmikuuta 1944 Loimaa – 29. syyskuuta 2020 Kauniainen) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Arvosen vanhemmat olivat maanviljelijä Taito Arvonen ja Saima Uusitalo ja puoliso Ilse Annikki Setälä. Arvonen valmistui merkonomiksi 1965 ja suoritti liikkeenjohdollisen kenttäkoulutuksen Suomen Osuuskauppaopistossa 1966–1968 sekä useita liikkeenjohdon kursseja. Hän oli harjoittelija Kauppakunta Kalannissa 1966–1967, SOK:n Helsingin konttorin harjoittelija 1967–1968, koulutusosaston kouluttaja 1968–1972, tarkastusosaston tilintarkastaja ja piirivalvoja 1972–1975, SOK-Järjestön Takaus Oy:n toimitusjohtaja 1974–1975, Someron Osuuskaupan toimitusjohtaja 1975–1978 ja Salon Seudun Osuuskaupan toimitusjohtaja 1979–2004. Arvosella oli myös useita osuustoiminnallisia ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Hän oli muun muassa SOK:n hallintoneuvoston jäsen ja toimi myös hallintoneuvoston varapuheenjohtajana. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivistö, Terhi: Kauppaneuvos Arto Arvonen (1944–2020). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 21.10.2020. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 7.1.2023.
2. 1 2  Muistot. Arto Arvonen 1944–2020. Kauppaneuvos. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  18.11.2020. Viitattu 7.1.2023.
Ranskalainen satiiri aisankannattajista
**Aisankannattaja** on halveksiva ilmaus naimisissa tai muuten vakaassa liitossa olevasta miehestä, jonka vaimo on uskoton. Aisankannattaja ei pysty estämään naisensa uskottomuutta, ei tiedä siitä tai ei pysty lopettamaan liittoa. 

Ranskaksi aisankannattaja on "cocuald" ja englanniksi "cuckold". Sana on halventava, pilkallinen muoto käkeä merkitsevästä sanasta *cuco* (ranskaksi) tai *cuckoo* (englanniksi). Merkitys tulee siitä, että käet munivat toisten lintujen pesiin, jolloin toisen linnun tehtäväksi tulee hautoa ja hoitaa poikanen. *lähde?*

Aisankannattajien kerrotaan joskus vertauskuvallisesti "kantavan sarvia". Tämä viittaa legendaan, jonka mukaan jossakin eurooppalaisessa kylässä mies olisi häpäisty panemalla hänen päähänsä sarvet, jos hänen vaimonsa synnyttämä lapsi ei näyttänyt häneltä. Legendan mukaan mies olisi pakotettu kulkemaan paraatissa sarvet päässään koko kyläyhteisön pilkatessa. *lähde?*

Italiassa, Portugalissa, Brasiliassa ja espanjankielisissä maissa "sarvet" ovat vertauskuva vaimon uskottomuudelle. *lähde?*

Kiinalainen aisankannattajaa merkitsevä termi voidaan kääntää "vihreän hatun kantamiseksi". *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Kysy kirjastonhoitajalta -kysymys: Mikä on sanan "aisankannattaja" etymologia? kirjastot.fi, 2002.
2. ↑  Kysy mitä vain -arkisto: Mistä tulee nimitys "aisankannattaja"? Ylen aikainen, 2007. Internet Archiven palvelimella.
Yrityksen valmistama Airspeed Horsa -liitokone.
**Airspeed Aircraft** oli vuodet 1931–1951 toiminut englantilainen lentokonetehdas. Sen perustivat Yorkiin A. H. Tiltman ja paremmin kirjailijana tunnettu Nevil Shute Norway yhdessä aiemmin ilmalaivojen kanssa toimineiden henkilöiden kanssa. 

Yhtiön ensimmäinen lentokone oli AS4 Ferry, jota esiteltiin huhtikuussa 1932. Vuotta myöhemmin tehdas siirrettiin Portsmouthiin, jossa yritys liittyi vuonna 1934 telakkayhtiö Swan Hunter & Wigham Richardson Limitedin kanssa. Yhtiön nimi muuttui muotoon *Airspeed Ltd* elokuussa 1934.

Vuonna 1936 yhtiö suunnitteli ja valmisti AS.8 Viceroy -urheilukoneen lentokilpaa varten.

Ensimmäinen menestyksellinen tuote oli vuonna 1937 valmistunut AS.10 Oxford, joka oli koulukone. Vuonna 1940 De Havilland osti Swan Hunter & Wigham Richardson Limited -yhtiön omistamat osakkeet. Toisen maailmansodan aikana yhtiö teki 3 800 Airspeed Horsa -liitokonetta. Toisen maailmansodan jälkeen yhtiö ei löytänyt itselleen markkinaa. Vuonna 1951 De Havilland hankki loputkin yhtiön osakkeet ja yhtiön toiminta sulautui sen omistajan toimintaan.

Taustaa
-------

Britannian hallituksen toimeksiannosta suunniteltu ja valmistettu matkustajailmalaiva R.101 tuhoutui 5. lokakuuta 1930 Ranskassa, ollessaan matkalla Egyptin kautta Intiaan. Ilmalaivan tuho sai Britannian hylkäämään ilmalaivojen rakentamisen, mikä ajoi Vickersin täysin hallinnoiman Airship Guarantee Companyn Howdenissa Yorkshiressa lopettamaan toimintansa 2. joulukuuta 1930. Yhtiön tuotantolaitoksen teknikot, suunnittelijat ja työntekijät joutuivat hakemaan uusia töitä. Kaksi suunnittelutoimiston työntekijää A. Hessell Tiltman ja Nevil Shute Norway päättivät perustaa uuden lentokoneiden suunnitteluun ja tuotantoon keskittyvän yrityksen.

Alkutaival
----------

Yhtiö perustettiin 13. maaliskuuta 1931 Yorkissa nimellä Airspeed Limited ja sen pääomana oli 50 000 puntaa jaettuna punnan osakkeisiin. Tiltmanin ja Norwayn, jotka olivat toimitusjohtajina, lisäksi uuden yhtiön hallituksen kuuluivat puheenjohtajana lordi Grimthorpe ja jäseninä Sir Alan J. Cobham sekä A. E. Hewitt. Yhtiön nimen keksi rouva Tiltman.

Lähteet
-------

* Taylor, H.A.: *Airspeed Aircraft since 1931*. Lontoo: Putnam, 1970. SBN 370 001 10 9. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Airspeed AS4.Ferry *Aviastar.org*. Viitattu 5.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Airspeed Ltd. *Aviastar.org*. Viitattu 5.7.2010. (englanniksi)
3. ↑  Airspeed Viceroy *Aviastar.org*. Viitattu 5.7.2010. (englanniksi)
4. ↑  Airspeed Oxford *Aviastar.org*. Viitattu 5.7.2010. (englanniksi)
5. ↑  Airspeed AS.51, AS.52/53, AS.58 Horsa *Aviastar.org*. Viitattu 5.7.2010. (englanniksi)
6. ↑  Taylor, H. A. s. 1-2
7. ↑  Taylor, H. A. s. 2-3

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Airspeed** Wikimedia Commonsissa
Värriön tutkimusaseman aerosolikeräintorni. Asemalla mitataan ympärivuorokautisesti pohjoisen havumetsän ilman aerosolipitoisuuksia.
**Aerosolifysiikka** tutkii kaasuun sekoittuneiden kiinteiden tai nestemäisten aineiden käyttäytymistä erilaisissa olosuhteissa. Tutkimuskohteena voi olla esimerkiksi aerosolin käyttäytyminen sähkökentässä tai valoaaltojen eteneminen eri kosteuksissa ilmassa. Tuttuja aerosoleja ovat esimerkiksi sumu ja erilaiset suihkeet (spray). Myös polttoaerosolien päästöt ja radioaktiivisten aerosolien käytös ovat tärkeitä tutkimuskohteita.

Suomessa aerosolifysiikkaa tutkitaan Helsingin yliopiston fysikaalisten tieteiden laitoksen ilmakehätieteiden osastolla, jonka johtaja professori Markku Kulmala on eräs alansa johtavia tutkijoita maailmassa.[1] Lisäksi aerosolifysiikkaa tutkitaan Tampereen yliopiston Aerosolifysiikan laboratoriossa, Itä-Suomen yliopistossa sekä Ympäristötieteen laitoksen Pienhiukkas- ja aerosolitekniikan ryhmässä, Säteilyturvakeskuksessa, Ilmatieteen laitoksella ja VTT:llä. Kokonaisuudessaan suomalainen aerosolifysiikan tutkimus on väestöpohjaan nähden erittäin aktiivista ja kansainvälisesti merkittävää, ja alan tutkimus ja koulutus on synnyttänyt Suomeen kansainvälistä huippua olevan aerosoliosaamisen keskittymän.[2]

Useimmissa muissa maissa aerosoleja tutkitaan fysiikan sijasta muilla aloilla, esimerkiksi kemiassa, ympäristötieteissä tai konetekniikassa. Suomalainen tapa tutkia aerosoleja fyysikkovoimin juontaa juurensa professoreihin Gunnar Graeffe ja Taisto Raunemaa, jotka perustivat suomalaisen aerosolitutkimuksen 1970-luvulla omille laitoksilleen.

Lähteet
-------

1. ↑  Akatemiaprofessori Markku Kulmala on tieteenalansa viitatuin tutkija maailmassa. Suomen akatemia
2. ↑  Hiukkasteko 2010 -palkinto aerosolialan opetukselle
**Comus** oli brittiläinen progressiivistä ja psykedeelistä rockia sekä folkia yhdistellyt yhtye, joka toimi 1970-luvun alkupuolella. Yhtye julkaisi vain kaksi albumia, hyvin eksperimentaalisen ja kriitikoiden pitkälti teilaaman vuoden 1971 *First Utterancen* sekä kysynnän ja kulttimenestyksen myötä suoraviivaisemman vuoden 1974 *To Keep from Cryingin*. Albumien välillä yhtye hajosi kertaalleen ja hyvin pian myös toisen albuminsa julkaisun jälkeen.

Yhtye on nimetty John Miltonin 1600-luvun naamionäytelmän "Comus" mukaan. Comus on myös kreikkalaisen mytologian jumala.

Comusin lyriikallinen anti oli hyvin monipuolista, ja musiikin sekä laulun esilletuonti omaperäisiä. Debyyttialbumin vallitsevat akustinen taiderockäänimaailma, folktyylinen laulu sekä perkussiiviset rytmit luovat vahvaa kontrastia synkkien, esimerkiksi murhia, raiskaamista tai väkivaltaa käsittelevien lyriikoiden kanssa.

Yhtyeen alkuaikojensa merkittävin julkinen esiintyminen oli esiintyminen vuonna 1969 David Bowien kanssa samassa konsertissa, Bowien lämmittelijänä, Purcell Roomsissa, Lontoossa.

Hajoamisensa jälkeen yhtye kokosi itsensä uudelleen maaliskuussa 2008 Silja Festivalilla järjestettyyn Mellotronen Festivaliin, eli ns. "Melloboatille", jossa se soitti ensimmäisen täyden keikkansa yli 30 vuoteen.

Diskografia
-----------

* *First Utterance* - 1971
* *To Keep from Crying* - 1974

Kokoonpano
----------

Yhtyeen tunnetuin debyyttialbumin kokoonpano:

* Roger Wootton - akustinen kitara, laulu
* Glenn Goring - 6- ja 12-kieliset akustiset kitarat, sähkökitara, käsirummut, taustalaulu
* Andy Hellaby - bassokitara,tausta laulu
* Colin Pearson - viulu, alttoviulu
* Rob Young - huilu, oboe, käsirummut
* Bobbie Watson - taustalaulu, perkussiot
**Francesco Lardone** (12. tammikuuta 1887 Moretta – 30. tammikuuta 1980) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkkonsa diplomaattisissa tehtävissä. Hän sai pappisvihkimyksensä 29. kesäkuuta 1910.

Lardone nimitettiin 21. toukokuuta 1949 Rhizaeumin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Haitille ja Dominikaaniseen tasavaltaan. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Amleto Giovanni Cicognani, jota avustivat Patrick Aloysius O'Boyle ja Egidio Vagnozzi.

21. marraskuuta 1953 Lardone sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Peruun, 30. kesäkuuta 1959 apostoliseksi delegaatiksi Turkkiin ja sitten 29. helmikuuta 1960 apostoliseksi internuntiukseksi Turkkiin; viimeisessä virassa Lardone toimi, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1966. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Francesco Lardone


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |

 |
Orizuruja.
 Erittäin pieni orizuru.
**Orizuru** (折鶴, ori-"taiteltu", "tsurukurki"), myös "paperikurki", on perinteisimpänä pidetty japanilaisen origamin malli. Se esittää mantšuriankurkea, jolla on erityinen sija japanilaisessa kulttuurissa. Orizuruja käytetään usein koristeena lahjapakkauksissa tai ravintoloiden pöytäkoristeena. Tuhannen yhteenliitetyn orizurun muodostamaa joukkoa kutsutaan senbazuruksi.

Taittelu
--------

Orizurun taitteluohjeet

Merkitys rauhan symbolina
-------------------------

Origami-kurki ja varsinkin tuhannen origami-kurjen joukko on rauhan symboli. Tämän merkityksen takana on Hiroshiman ydiniskussa vaurioitunut pikkutyttö Sadako Sasaki, joka taitteli kurkia sairautensa ajan. Hiroshiman lasten rauhanmuistomerkille tuodaan ja lähetetään nykyisin kymmenen miljoonaa paperikurkea vuodessa. Vanhemman perinteen mukaan tuhannen kurjen taitteleminen antaa mahdollisuuden toiveen toteutumiseen. Perinteisesti taittelua ovat harjoittaneet esimerkiksi tulevat morsiamet.

Lähteet
-------

1. ↑  Paper Cranes and the Children's Peace Monument Hiroshima City.  Arkistoitu 16.4.2015. Viitattu 16.4.2015. (englanniksi)
2. ↑  The legend of 1000 cranes *Origamihara*.  Arkistoitu 16.4.2015. Viitattu 16.4.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orizuru** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Orizuru
**Kaukasiankotapähkinä** (*Staphylea colchica*) on kotapähkinöiden (*Staphylea*) sukuun kuuluva kasvilaji, joka on kotoisin eteläisen Kaukasuksen metsistä.

Kaukasiankotapähkinä on kausivihanta pensas, joka kasvaa tavallisesti noin 3–4,5 metriä korkeaksi ja leveäksi muodostaen tiheiköitä. Lehdet ovat kerrannaisia ja niissä on kolmesta viiteen lehdykkää. Lehdykät ovat vajaat 10 cm pitkiä, muodoltaan soikeanpuikeita ja laidoiltaan hienosahalaitaisia. Kukkivien varsien lehdet ovat yleensä kolmilehdykkäisiä ja muut lehdet ovat tavallisesti viisilehdykkäisiä. Kaukasiankotapähkinän kukintona on pysty kerrannaisterttu, jonka kukat ovat muodoltaan kellomaisia, viisiterälehtisiä ja väriltään vihertävänvalkoisia. Kaukasiankotapähkinä kukkii keväällä touko–kesäkuussa.

Kaukasiankotapähkinää käytetään koristekasvina ja monien mielestä se sekä siitä jalostetut lajikkeet ovat kotapähkinöistä näyttävimpiä. Kaukasiankotapähkinä sopii kasvatettavaksi jokseenkin varjoisaan paikkaan, kuten metsänreunaan, mutta sitä voi kasvattaa myös pensasaitana. Se kasvaa helposti kausikosteassa, ravinteikkaassa sekä hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Parhaiten se menestyy puolivarjossa. Kaukasiankotapähkinä kestää enintään noin –20°C:n pakkasia.

Lähteet
-------

* Missouri Botanical Garden: *Staphylea colchica* (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Kaukasiankotapähkinä (*Staphylea colchica*)
* Trees and Shrubs Online: *Staphylea colchica* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Staphylea colchica* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2671147
* Wikispecies: Staphylea colchica
* CoL: 6ZGBD
* EPPO: STFCO
* GBIF: 3686281
* GRIN: 311630
* IPNI: 785251-1
* MoBotPF: 287256
* NBN: NBNSYS0200003239
* NCBI: 380185
* Open Tree of Life: 417073
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:785251-1
* Tropicos: 30200038
* WFO: wfo-0000493093

 |

 |
Alueen läpi kulkee tärkeä 15,3 metrin syvyinen Naantalin laivaväylä, jonka kautta laivat kulkevat muun muassa Naantalin satamaan ja Turun satamaan, sekä Pernon telakalle ja Turun Korjaustelakalle. Kuvassa Viking Linen M/S Isabella, kuvattuna Karhuvuoren näkötornista, Aaslan saarelta, Naantalista.
Seilin saarta ja siellä sijaitseva vanha sairaala
**Airisto–Seilin valtakunnallisesti arvokas maisema-alue** on Saaristomerellä Paraisten ja Naantalin kaupungeissa sijaitseva 11 000 hehtaarin valtakunnallisesti arvokas maisema-alue. Alue sijaitsee Airistolla ja sen ympärillä sijaitsevilla kapeilla salmilla sekä lukuisilla saarilla ja luodoilla. Tämä alue on Lounaisrannikon ja Saaristomeren alueen tunnetuimpia maisemanähtävyyksiä.

Luonnonpiirteet
---------------

Airiston selkä on muodostunut kallioperässä olevaan hautamaiseen vajoamaan. Sen syvin kohta sijaitsee maisema-alueen pohjoispuolella. Maisema-alueen eteläosa on Länsi-Turunmaan Seilin saaristosta, pohjoisosa koostuu Naantalin Rymättylässä sijaitsevista Aaslaluodon ja Airismaan saarista, sekä itäosa Paraisten Stormälöstä.

Alueen saaret ovat kallioisia ja suurimpien saarien lakiosissa kasvaa mäntymetsiä, mutta rehevimmillä alueilla esiintyy myös lehtimetsää. Alueen luonnonsuojelullisesti arvokkaita saaria ovat muun muassa Länsi-Turunmaalla sijaitsevat Högholmenin, Majholmenin ja Lindsorin saaret sekä luonnonsuojelualue Måsgrund. Seilin saari eroaa ympäröivistä, männiköiden peittämistä kallioluodoista ja saarista vehreän puistomaisena niittyineen ja jaloine lehtipuineen. Suuri osa Seilin saaresta kuuluu rantojensuojeluohjelmaan. Monet Seilin ympärillä olevat saaret ovat luonnonsuojelualueita.

Kulttuuripiirteet
-----------------

Historialliset tapahtumat Airiston selällä liittyvät vanhaan laivaväylään, jota pitkin Varsinais-Suomen rannikolle suuntautui useista hävitys- ja valloitusretkiä. Alueen tunnetuimman saaren, Seilin historia on osa Suomen sairaanhoitolaitoksen vaiheita. Saari toimi Suomen ensimmäisenä leprasairaalana vuosina 1619–1785 ja valtion mielisairaalana 1755–1962. Saareen tuodut raajarikot ja mielisairaat asuivat pääsaaressa ja spitaaliset nykyään saareen kiinni kasvaneessa niemessä. Seilin sairaalan puinen ristikirkko Seilin kirkko valmistui vuonna 1733. Kirkon vieressä on vanha hautausmaa. Sairaalan päärakennus valmistui vuonna 1840 ja se on Carl Ludvig Engelin piirtämä. Rakennuksen ulkoasu on säilytetty alkuperäisenä, mutta sisäosat on uusittu. Sairaalan rakennusryhmään kuuluu kaikkiaan viidettäkymmentä rakennusta. Nykyään Seilin rakennuksissa toimii Turun yliopiston Saaristomeren tutkimuslaitos. Haverössä ja muillakin alueen saarilla on pienimuotoisia saaristolaisia viljelytiloja.

Lähteet
-------

1. ↑  Utön - Naantalin väylän uusi kulkusyvyys käyttöön  1-2/2010. Liikennevirasto.  Arkistoitu 17.10.2015. Viitattu 19.5.2010.
2. 1 2 3 4  Airisto - Seili  27.12.2004. Ympäristöministeriö. Viitattu 19.5.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kartta Lounais-Suomen ympäristökeskuksen alueella sijaitsevista valtakunnallisesti arvokkaista maisema-alueista (pdf)  2.7.2009. Ympäristöministeriö.
Pääsiäissaaren ekosysteemin tuhoutumista pidetään J. Donald Hughesin mukaan kaiken ympäristöhistorian esikuvana.
**Ympäristöhistoria** on tutkimusta ihmisen ja luonnon vuorovaikutuksesta aikojen saatossa. Perinteisestä historiankirjoituksesta poiketen ympäristöhistoria painottaa luonnon olosuhteiden aktiivista roolia ihmisen historiassa. Ympäristöhistorioitsijat tutkivat paitsi kuinka ihmiset ovat muokanneet ympäristöä, myös kuinka ympäristö on muokannut ihmistä. Ympäristöhistoria käsittelee myös ihmisten ajatuksia luonnosta, ja kuinka nämä ajatukset ovat ilmenneet kulttuurissa, uskonnossa, kirjallisuudessa ja taiteessa.

Ympäristöhistoria tieteenalana syntyi Yhdysvalloissa 1960- ja 1970-luvulla ympäristöliikkeen seurauksena, ja se oli aluksi vahvasti sitoutunut ympäristöliikkeen päämääriin. Tieteenala on sittemmin laajentunut huomattavasti, eikä se aja mitään tiettyä agendaa.

Ympäristöhistorian tutkimuksen kohteille ominaisia piirteitä ovat yleensä pitkät aikajänteet, laajat maantieteelliset alueet ja ongelmakeskeisyys. Se on myös vahvasti monitieteellinen suuntaus, hyödyntäen laajasti humanistisia, yhteiskunta- ja luonnontieteitä. Ympäristöhistorialla on kolme keskeistä lähestymistapaa: materialistinen näkökulma korostaa ihmiskunnan taloudellisten ja teknisten toimien aiheuttamia muutoksia ympäristölle; kulttuuri- ja aatehistoriallinen näkökulma korostaa ihmisen luontokäsitystä; poliittinen ja yhteiskunnallinen näkökulma korostaa poliittisten prosessien merkitystä ihmisen ja luonnon suhteessa.

Lähteet
-------

* Hughes, J. Donald: *Maailman ympäristöhistoria*. Suomentanut Vainonen, Jyrki. Tallinna: Vastapaino, 2008. ISBN 978-951-768-228-2. 
	+ Saikku, Mikko: *Globaalin ympäristöhistorian yhdysvaltalaisilla juurilla*, s. 9–17. esipuhe. , 2008.
* Massa, Ilmo & Sairinen, Rauno (toim.): *Ympäristökysymys*. Helsinki: Gaudeamus, 1991. ISBN 978-662-517-7. 
	+ Myllyntaus, Timo: *Ympäristöhistorian näkökulma*, s. 93–114. Helsinki: Gaudeamus, 1991.

### Viitteet

1. ↑  Hughes 2008, s. 363
2. 1 2  Saikku 2008, s. 9–10
3. ↑  Hughes 2008, s. 24–26
4. ↑  Myllyntaus 1991, s. 101
5. ↑  Myllyntaus 1991, s. 103
6. ↑  Myllyntaus 1991, s. 108
7. ↑  Myllyntaus 1991, s. 106
8. ↑  Saikku 2008, s. 17

Aiheesta muualla
----------------

* European Society for Environmental History (englanniksi)
* Centre for World Environmental History, University of Sussex (englanniksi)
**Cash Tankenson** on kuvitteellinen poliisi *The Batman* -animaatiosarjassa.

Tankenson on itsevarma ja egoistinen poliisi, joka tuli etsivän Yinin uudeksi pariksi, kun hänen entinen parinsa Ethan Bennett muuttui Savinaamaksi. Tankenson yritti Yinin kanssa napata Jokerin kiinni, mutta heidän yhteistyö ei kuitenkaan mennyt hyvin, sillä Tankenson ei kuunnellut parinsa käskyjä ja luuli itse nappaavansa Jokerin helposti. Toisin kuitenkin kävi, kun Jokeri kaasutti Tankensonin tajuttomaksi. Batmanin pelastettua hänet myrkylliseltä kaasulta, Tankenson päätti pitää hetken taukoa rikollisten jahtaamisesta ja jäi poliisiasemalle tekemään paperitöitä.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* The Batman F

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
The Batman |
| --- |
|  |
| Tuotantokaudet | 
* 1.
* 2.
* 3.
* 4.
* 5.

 |
|  |
| Elokuva | *The Batman vs. Dracula* |
|  |
| Hahmot | 
* Angel Rojas
* Ethan Bennett
* Ellen Yin
* Cash Tankenson

 |

 |
**12 naulan 18 cwt QF-laivatykki** oli kolmen tuuman (76 mm) laivatykki, joka oli palveluskäytössä ensimmäisessä maailmansodassa. Tykin valmistaja oli Elswick Ordnance Company ja sitä käytettiin Britannian kuninkaallisen laivaston aluksissa. Britanniassa 12 naulaa viittasi ammuksen painoon, joka todellisuudessa oli 12,5 naulaa eli 5,7 kg, ja merkintä 18 cwt (massa ilmoitettuna brittiläisinä paunoina 18 x 112 naulaa = 2016 naulaa eli 914 kg) putken ja lukon yhteispainoon, mitä käytettiin tietona erottamaan tykki muista 12 naulan tykeistä.

Britannian kuninkaallinen laivasto
----------------------------------

Tykit asennettiin seuraaviin aluksiin:

* HMS Dreadnought
* kolmeen viimeiseen King Edward VII -luokan taistelulaivaan
* Lord Nelson -luokan taistelulaivoihin
* Minotaur-luokan panssariristeilijöihin

Ne korvattiin vuodesta 1909 alkaen raskaiden alusten orpedoveneiden torjunta-aseina tehokkaammilla neljän tuuman tykeillä.

Ensimmäisen maailmansodan aikana *HMS Kentin* 12 naulan tykit siirrettiin 10. helmikuuta 1910 maihin ja ne osallistuivat Itä-Afrikan taisteluihin. Tykeistä muodostettiin merijalkaväen 9. kenttätykistöpatteri ja niiden kuljettamiseen käytettiin kuorma-autoja.

Ampumatarvikkeet
----------------

Tykki käytti 12,5 naulan kolmen tuuman kranaatteja kuin muutkin brittiläiset 12 naulan tykit, mutta ne käyttivät omia suurempia hylsyjä mahdollistaen suuremman ajoaineen käyttämisen.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |
| 2 lb 12 oz (1,25 kg) kordiittipanos Mk II, 1914 | Yleiskranaatti Mk II  | Pikriinihappotäytteinen Mk II- & Mk III -kranaatti | Pikriinihappotäytteinen Mk IV -kranaatti valojuovalla, 1914 | Shrapnellikranaatti Mk IX, 1918 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:QF 12 pounder 18 cwt naval gun

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **QF 12 naulan 18 cwt -laivatykki**.
* Friedman, Norman: *Naval Weapons of World War One - Guns, Torpedoes, Mines and ASW Weapons of All Nations*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2011. ISBN 978-1-84832-100-7. (englanniksi)
**Christy Ruth Walton** (o.s. *Tallant*; s. 8. helmikuuta 1949, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen perijätär, miljardööri ja hyväntekijä.

Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 211. rikkaimmaksi ihmiseksi (jaettu sijoitus) ja 19. rikkaimmaksi naiseksi. Tuolloin hänen omistustensa arvo oli 7,3 miljardia dollaria. Tämä varallisuus koostui paljolti Walmart-vähittäiskauppakonsernin osakkeista sekä osuuksista aurinkopaneelivalmistaja First Solarissa ja Arvest Bankissa. Hänen aviomiehensä, Walmartin perustaja Sam Waltonin pojan John T. Waltonin kuoltua vuonna 2005 ultra-kevyen lentokoneen pudottua, Christy Walton peri noin kuudesosan edesmenneen miehensä omaisuudesta. Myös heidän poikansa Lukas Walton kohosi myös miljardööriksi perittyään huomattavan kiinteistöomaisuuden.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  211. Christy Walton. Co-Chair, Children's Scholarship Fund. Real Time Net Worth — as of 4/2/18: $6.5 B. 2018 Billionaires Net Worth — as of 3/6/18: $7.3 B (Maailman (dollari)miljardöörien listan jaettu sija 211)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2  John T. Walton, 58, Donor and Heir to Wal-Mart Fortune, Dies  29.6.2005. The New York Times, nytimes.com. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Christy Walton - The Richest Woman in America successstory.com. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  The World's Billionaires List (Maailman (dollari)miljardöörit, naiset. Kustakin listan nimestä saa lisätietoa nimeä klikkaamalla)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bloomberg Billionaires Index: #235 Christy Walton $6.79B (englanniksi) (bloomberg.com)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Christy Walton 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Anatoli Naumovitš Rybakov** (ven. Анато́лий Нау́мович Рыбако́в, oikea sukunimi *Aronov*, Аро́нов; 14. tammikuuta (J: 1. tammikuuta) 1911 Tšernigov – 23. joulukuuta 1998 New York) oli venäläinen kirjailija.

Anatoli Rybakov syntyi insinöörin perheeseen. Koulun jälkeen hän opiskeli Moskovan liikenneinsinööri-instituutissa. Rybakov pidätettiin vuonna 1933 ja tuomittiin kolmen vuoden karkotukseen Siperiaan syytettynä neuvostovastaisen propagandan levittämisestä. Kärsittyään rangaistuksensa hän työskenteli eri puolilla Neuvostoliittoa. Rybakov osallistui toiseen maailmansotaan, sai ylennyksen upseeriksi ja pääsi eroon rikosmerkinnästään.

Rybakov aloitti kirjailijanuransa sodan jälkeen nuortenkirjailijana. Hänen ensimmäisiä teoksiaan olivat suositut jännityskertomukset *Tikari* (*Kortik*, 1948) ja *Pronssilintu* (*Bronzovaja ptitsa*, 1956). Romaani *Voditeli* ("Autonkuljettajat", 1950) sai Stalin-palkinnon. Tyypillisten "tuotantoromaanien" joukkoon kuuluu *Katariina Voronina* (*Jekaterina Voronina*, 1955).

Rybakovin aikaisemmista teoksista poikkeaa juutalaisperheen historiasta kertova romaani *Raskasta hiekkaa* (*Tjažolyi pesok*, 1979). Hänen pääteoksensa on Stalinin ajan kuvaus *Arbatin lapset* (*Deti Arbata*). Romaanin oli määrä ilmestyä jo vuosina 1967 ja 1979, mutta se pääsi julkisuuteen vasta vuonna 1987. *Arbatin lapsien* jatko-osia ovat romaanit *Tridtsat pjatyi i drugije gody* ("Kolmekymmentäviisi ja muita vuosia", 1988), *Strah* ("Pelko", 1990) ja *Prah i pepel* ("Tomua ja tuhkaa", 1994).

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Arbatin lapset: 1. osa*. Suom. Marja-Leena Jaakkola. Helsinki: Tammi, 1987.
* *Arbatin lapset: 2. osa*. Suom. Marja-Leena Jaakkola. Helsinki: Tammi, 1988.
* *Arbatin lapset: 3. osa*. Suom. Marja-Leena Jaakkola. Helsinki: Tammi, 1988.
* *Katariina Voronina: romaani*. Suom. Maire Peterzèns. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1960.
* *Pronssilintu*. Suom. Eira Haahti. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1960.
* *Raskasta hiekkaa*. Suom. Marja-Leena Jaakkola. Helsinki: Tammi, 1981.
* *Tikari: kertomus*. Suom. Eira Haahti. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 238–240. Moskva: Olma-Press Invest, 2005. ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
	+ 2
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
QR-koodi, joka vie artikkelin mobiiliversioon.
**QRpedia** on järjestelmä, jonka tuottama QR-koodi avaa tiettyyn aiheeseen liittyvän Wikipedian sivun, kun käyttäjä skannaa koodin kamerakännykällään. Sovellus tunnistaa mobiililaitteen kielivalinnan ja etsii Wikipedia-artikkelin samalla kielellä, jos sellainen on luotu. Artikkeli esitetään kannettaville laitteille optimoidussa muodossa. QRpediaa on käytetty museoissa antamaan näyttelyesineistä taustatietoja monella kielellä, ilman että museon seiniä peittävät suurikokoiset tekstitaulut. Esimerkkejä sitä hyödyntäneistä museoista ovat Derbyn kaupunginmuseo ja Fundació Joan Miró, joka liitti koodit ulkomaille kiertoon lähteneeseen näyttelyynsä. Myös Britannian kansallisarkisto aloitti koodeja käyttävän projektin näyttelytilassaan.

Museovieras käyttää koodia Derbyn kaupunginmuseossa.
Koodi näyttelytekstin alakulmassa.
Sovellus käyttää Wikipedian APIa, ja sen lähdekoodi on julkaistu vapaalla lisenssillä (MIT). Sen kehittämiseen osallistuivat Britannian Wikimedian puheenjohtaja Roger Bamkin, Derbyn kaupunginmuseo ja Web-konsultti Terence Eden.

Lähteet
-------

1. ↑  Byrd Phillips, Lori: Going Multilingual with QRpedia  Kesäkuu 2011. MIDEA Marcus Institute for Digital Education in the Arts.  Arkistoitu 26.10.2012. Viitattu 17.12.2011. (englanniksi)
2. ↑  New collaboration between Wikimedia UK and The National Archives *News*.  15.9.2011. National Archives.  Arkistoitu 15.10.2011. Viitattu 18.12.2011. (englanniksi)
3. ↑  Eden, Terence: Introducing QRpedia  3.4.2011. Terence Eden’s Blog. Viitattu 18.12.2011. (englanniksi)
4. ↑  qrwp *Archive*.  29.3.2011. Google Code. Viitattu 27.10.2013. (englanniksi)
5. ↑  Wyatt, Liam: QR Codes + Wikipedia  28.9.2011. Wikimedia Foundation. Viitattu 18.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **QRpedia** Wikimedia Commonsissa

* QRpedia.org
**Pieni Rautjärvi** on matalahko, peltoaukeiden reunustama järvi Parikkalan pohjoisosassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 5,6 neliökilometriä. Etäisyys Imatralta on 77 kilometriä koilliseen ja Savonlinnasta 46 kilometriä itäkaakkoon.

Maantiede
---------

Pienen Rautjärven pituus kaakosta luoteeseen on 8,2 kilometriä. Pääaltaan kaakkoispuolella on matalahko vesialue, jota erottaa pääaltaasta niemimaa. Pääaltaan luoteispuolella on matala vesialue, jota yhdistää muuhun järveen kymmenisen metriä leveä Huutosalmi. Pienen Rautjärven syvin kohta, 10,6 metriä, sijaitsee pääaltaan keskiosassa. Noin sadasosa järven pinta-alasta on vähintään 10 metriä syvää. Pienessä Rautjärvessä sijaitsee viisi saarta, joista suurin on noin 40 aarin laajuinen Ollinsaari.

Pientä Rautjärven ympäröi kulttuurimaisema. Peltomaat ulottuvat useissa kohdin järven rantaan. Järveen virtaa useita laskuojia (Koskutjoki, Koskenjoki, Kontionjoki). Luusua sijaitsee järven eteläkolkassa, josta alkaa Riionsalmen kanava, joka johtaa alle kilometrin päässä sijaitsevaan eteläiseen Pieneen Rautjärveen (73,6 metriä mpy). Eteläinen Pieni Rautjärvi laskee Myllyjokea etelään Ylätyrjään (72,7 metriä mpy).

Pienen Rautjärven vesitilavuus 20 327 000 kuutiometriä.

Pieni Rautjärvi (pohjoinen) (03.040.1.013) kuuluu Tyrjänjärven-Pieni Rautjärven valuma-alueeseen (03.04), joka on toisen jakovaiheen vesistö Hiitolanjoen vesistössä (03). Pieni Rautjärvi on laajin Tyrjänjärven-Pieni Rautjärven valuma-alueen 20:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraavat Tyrjänjärvi, Ylätyrjä ja eteläinen Pieni Rautjärvi.

Noin kolme kilometriä Pieneltä Rautjärveltä lounaaseen sijaitsee kaksi Suurta Rautjärveä (Suuri Rautjärvi (eteläinen) ja Suuri Rautjärvi (pohjoinen)), jotka ovat kuitenkin Pientä Rautjärveä pienempiä. Eteläinen Suuri Rautjärvi on tosin tilavuudeltaan noin viidenneksen Pientä Rautjärveä suurempi. Parikkalan neljän Rautjärven ympäristö on suurelta osin maatalousmaata.

Pieni Rautjärvi on kolmanneksi laajin Parikkalan 118:sta vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pieni Rautjärvi, vakavesi, Parikkala
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 29.8.2021.
3. ↑  Pieni Rautjärvi Järviwikissä. Viitattu 29.8.2021.
4. ↑  Tyrjänjärven-Pieni Rautjärven valuma-alue (03.04) Järviwikissä. Viitattu 29.8.2021.
5. ↑  Parikkala Järviwikissä. Viitattu 29.8.2021.
**Hifimaailma** on äänen- ja kuvantoiston harrastajille tarkoitettu erikoislehti. Hifimaailma perustettiin kun Sanoma Magazine Finland Oy:n kustantama HIFI-lehti lakkautettiin loppuvuodesta 2006. Ensimmäinen Hifimaailman oli numero 1/2007.

Hifimaailma-lehden perusti Teppo Hirvikunnas ja sen kustantajana oli Hirvikunnaksen omistama Hifi-Mediat Oy. Mukaan saatiin heti suurin osa lakkautetun HIFI-lehden avustajista. Hirvikunnas oli Hifimaailman päätoimittaja. Hifimaailma-lehdelle saatiin hyvä alku, koska lakkautetun HIFI-lehden tilaajat, mainostajat ja yhteistyökumppanit olivat hämmästyneitä lehden yllättävästä lakkautuksesta. Hifimaailma otettiin ilolla vastaan ja lehden ensimmäiselle numerolle saatiin yli tuhat ennakkotilaajaa.*lähde?* Hifi-Mediat Oy oli myös autoäänentoiston erikoislehden Autosound-lehden kustantaja.

Lehden logoa jouduttiin muuttamaan jo muutaman numeron jälkeen, koska Sanoma Magazine Finland katsoi lehden nimen ja erityisesti logon HIFI-sanaa korostavan ulkoasun loukkaavan heille myönnettyä tavaramerkkisuojaa sanalle HIFI tuoteluokassa painotuotteet. Suoja ei ole enää voimassa. Tavaramerkkisuojan ja Sanoma Magazinen lakiosaston painostuksesta johtuen Hifimaailma-lehden logoa jouduttiin muuttamaan jo numeroon 3/2007.*lähde?*

Vuonna 2010 Hifimaailma-lehden kustantajan Hifi-Mediat Oy:n osake-enemmistö myytiin Pop Media Oy:lle. Hifi Mediat jatkoi edelleen Hifimaailma-lehden kustantajana ja Hirvikunnas lehden päätoimittajana. Vuonna 2015 Hifimaailma-lehti myytiin Fokus Media Oy:lle ja lehden päätoimittajaksi tuli pitkään lehden toimituspäällikkönä toiminut Mauri Eronen.

Lähteet
-------

1. ↑  Mediatiedot: Hifimaailma Fokus Media. Viitattu 25.6.2023.
2. ↑  Mediakortti: Hifimaailma *Mediakortit.fi*. Viitattu 25.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Hifimaailma
**Anatoli Grigorjevitš Timofejev** (ven. Анатолий Григорьевич Тимофеев, 10. heinäkuuta 1956 Tšeljabinsk – 20. helmikuuta 2016 Tšeljabinsk) oli venäläinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän pelasi vuosina 1973–1979 Neuvostoliiton alasarjoissa muiden muassa SKA Sverdlovskin ja Metallurg Tšeljabinskin joukkueissa. Pääsarjadebyyttinsä hän teki Traktor Tšeljabinskin joukkueessa kaudella 1979–1980. Hän pelasi yhtäjaksoisesti seurassa kauden 1988–1989 loppuun ja toimi kahteen eri otteeseen seuran kapteenina. Kaudelle 1989–1990 Timofejev tuli pelaamaan Suomeen HPK:n joukkueeseen. Yhden liigakauden jälkeen hän teki sopimuksen silloisen I-divisioonan Vantaa HT:n kanssa, jossa päätti yhden kauden jälkeen uransa.

Heti pelaajauransa lopetettuaan Timofejev toimi Traktorin apuvalmentajana yhden kauden ajan. Kaudella 1995–1996 hän toimi farmijoukkue Nadežda Tšeljabinskin päävalmentajan Venäjän toisella sarjatasolla ja kaksi seuraavaa kautta Traktorin apuvalmentajana Venäjän pääsarjassa. Traktorin pudottua pääsarjasta Timofejev palkattiin joukkueen päävalmentajaksi kaudella 1999–2000. Seuraavan kauden puolivälissä hänet korvattiin Sergei Paramonovilla. Kaudelle 2002–2003 Timofejev palasi edelleen kakkostasolla pelanneen Traktorin apuvalmentajaksi ja ylennettiin seuraavalle kaudelle päävalmentajaksi. Päävalmentajuutta kesti jälleen puolitoista kautta ja hänet korvasi kesken seuraavan kauden Anatoli Bogdanov. Kaudet 2005–2008 Timofejev toimi Gazovik Tjumenin päävalmentajana ja sen ohessa valmensi Venäjän jääkiekkomaajoukkuetta vuoden 2007 universiadeissa.

Tjumenin vuosien jälkeen Timofejevoli jonkin aikaa sivussa valmennustehtävistä ennen kuin palasi VHL-liigaan Metšel Tšeljabinskin päävalmentajaksi kahdeksi vuodeksi.

Lähteet
-------

* Anatoli Timofejev *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Anatoli Timofejev Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
**Chrono** on Squaren kehittämä ja julkaisema roolipelisarja.

Historia
--------

*Chrono*-pelisarjaan kuuluu kolme eri osaa ja yksi huhuttu jatko-osa. Sarjan ensimmäinen peli oli *Chrono Trigger*.

Toinen peli oli vain Japanissa vuonna 1996 julkaistu *Radical Dreamers*. Peli oli saatavana SNES-konsolin lisäosan Satellaviewin kautta eikä se koskaan saanut suurta suosioita pelaajien keskuudessa. Osasyynä tähän oli varmasti pelin lajityyppi: tekstiseikkailu. Osin tästä syystä monet fanit eivät laske peliä osaksi *Chrono*-sarjaa, mutta peli selvästi mainitsee hahmoja ja esineitä sekä *Chrono Triggeristä* että myöhemmin *Chrono Crossista*.

Vuonna 1999 Sonyn PlayStationille julkaistiin *Chrono Cross*, joka siirsi pelin kolmiulotteiseen maisemaan.

Square rekisteröi tavaramerkin *Chrono Break* vuonna 2001, mutta antoi sen vanhentua.
Vuonna 2017 Takashi Tokita kertoi että *Chrono Break* nimellä oli suunniteltu uutta peliä mutta se ei johtanut mihinkään. Yleisluontoinen idea kuitenkin siirtyi peliin *Final Fantasy Dimensions II*.

Pelit
-----

* *Chrono Trigger* (1995)
* *Radical Dreamers: Nusumenai Hōseki* (1996)
* *Chrono Cross* (1999)

Muuta
-----

*Final Fantasy Chronicles* sisälsi *Final Fantasy IV* ja *Chrono Trigger* peleistä muokatut versiot, joista jälkimmäisessä oli lisää välianimaatioita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Cancelled Chrono Trigger Game Lives on in Final Fantasy Mobile Title *ign.com*. Viitattu 23.8.2020. (englanniksi)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
**Anatoli N. Toll**, virallinen sukunimi *Antonov-Djadik*, (s. 1896 Pietari) oli Suomessa 1920- ja 1930-luvulla asunut venäläinen emigrantti. Hän oli 1921 Berliinissä perustetun emigranttijärjestön Venäläisen Totuuden Veljeskunta virallinen edustaja Suomessa, ja hän oli myös Suomen yleisesikunnan tiedustelun ja Etsivän Keskuspoliisin agentti.

Aateliperheeseen syntynyt Toll kävi seitsemän luokkaa saksalaista kymnaasia ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista. Sodan aikana hänestä tuli laivastoluutnantti, ja vuonna 1919 hän palveli tiedustelutehtävissä kenraali Nikolai Judenitšin joukoissa. Marraskuussa 1919 Toll asettui asumaan Viipuriin, jossa hän oli Saima-karamellitehtaan osakkaana ja teknillisenä johtajana.

Toll toimi 1920-luvun alussa Suomen yleisesikunnan tiedustelun kuriirina ja agenttina ja teki salaa useita matkoja Pietariin. Toll oli Venäläisen Totuuden Veljeskunnan päällikkö Suomessa ja hoiti järjestön tiedustelulinjoja Neuvostoliittoon. Toll perusti veljeskunnalle vuosina 1926–1927 Luoteiseksi osastoksi kutsutun salaisen Suomen taistelukeskuksen, jolla oli hänen oman ilmoituksensa mukaan yhteydet myös Puolaan, Kiinaan, Kaukasiaan ja Turkestaniin. Taistelukeskuksella oli useita pieniä alaosastoja Etelä-Suomessa ja Karjalankannaksella. Toll piti kaiken aikaa yhteyttä Suomen yleisesikunnan tiedusteluun ja oli myös Etsivän Keskuspoliisin toimisto VIII:n agentti. Tätä salaista toimistoa johti Jalmari Sinivaara.

Hufvudstadsbladet-lehdessä julkaistiin vuonna 1929 artikkeli venäläisten emigranttien salaisesta toiminnasta Suomessa. Artikkelissa väitettiin, että Suomen viranomaiset olivat jo vuosia katsoneet sormien läpi Venäläisen Totuuden Veljeskunnan Suomesta käsin harjoittamaa terroritoimintaa. Artikkelin seurauksena Toll pidätettiin ja tuotiin Etsivän Keskuspoliisin kuulusteltavaksi Helsinkiin. Kuulustelujen jälkeen Toll kuitenkin vapautettiin, kun hän oli luvannut katkaista suhteensa veljeskuntaan. Hän ei pitänyt lupaustaan mutta muutti kuitenkin asumaan Viipurista Helsinkiin. Etsivän Keskuspoliisin kontaktit Tolliin jatkuivat edelleen Jalmari Sinivaaran kautta.

Vuonna 1932 Sinivaara ja yleisesikunnan tiedustelua edustanut Toivo Salokorpi tapasivat armenialaisen emigrantin ja kapinallisjohtajan Anušavan Zatikjanin Tollin huvilalla Uudenkirkon Vammelsuussa. Zatikjan oli paennut Neuvostoliitosta Suomeen 1930. Hän ryhtyi yhteistyöhön Tollin edustaman Venäläisen Totuuden Veljeskunnan kanssa, ja Toll lähettikin Suomesta 1930-luvun alussa pari pommiretkikuntaa Kaukasiaan Ja Etelä-Venäjälle. Zatikjan palasi Kaukasiaan ja oman kertomansa mukaan johti siellä kapinaliikettä vuoteen 1932 saakka. Venäläisen Totuuden Veljeskunta oli kuitenkin Neuvostoliiton salaisen palvelun OGPU:n soluttama joten tiedot salahankkeista vuotivat nopeasti.

Toll oli yhteistyössä myös Etsivän Keskuspoliisin seuraajaksi 1938 tulleen Valtiollisen poliisin Valpon kanssa ja avusti Valpoa hankkimalla tietoa muun muassa Suomeen 1938 saapuneen venäläisen emigrantin Boris Popperin toiminnasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Aleksi Mainio: *Terroristien pesä. Suomi ja taistelu Venäjästä 1918–1939*. Siltala 2015, sivut 182–184, 191–193, 195–208, 257–260
**Hsen-Hsu Hu** (kiin.: 胡先骕; pinyin: *Hú Xiānsù*; 24. toukokuuta 1894 – 16. heinäkuuta 1968) oli kiinalainen tieteilijä. Hän syntyi vuonna 1894 Xinjianin alueella Nanchangin kaupungissa Jiangxin maakunnassa Kiinassa. Hän suoritti kandidaatintutkintonsa kuitenkin Kalifornian yliopistossa vuonna 1916 ja saavutti tohtorin arvon soveltavassa biologiassa Harvardin yliopistossa vuonna 1925. Vuonna 1918 Hu alkoi opettaa korkeakoulussa ja hän toimi opettajana kuolemaansa vuoteen 1968 asti. Samalla hän modernisoi Kiinan kasvitieteen tutkimusta ja Huta pidetään yleisesti kiinalaisen kasvitaksonomian perustajana. Elämänsä aikana Hu julkaisi yli 150 tieteellistä julkaisua sekä yli 20 kirjaa.

Hu oli ensimmäinen kiinalainen tieteilijä, joka nimesi uuden suvun. Kyseinen suku oli storaksikasveihin (Styracaceae) kuuluva *Sinojackia*-suku, jonka Hu nimesi vuonna 1928. Vuonna 1934 Hu nimesi ensimmäisenä kiinalaisena uuden heimon, joka oli Torricelliaceae. Lisäksi Hu on kuvannut ja nimennyt useita satoja lajeja. Hun merkittävimpänä löytönä pidetään eläväksi fossiiliksi kutsuttua kiinanpunapuuta (*Metasequoia glyptostroboides*). Hu kuvasi kiinanpunapuun tieteelle yhdessä Wan-Chun Chengin kanssa vuonna 1948. Kiinanpunapuun löytöä pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä kasvitieteen löydöistä. Nykyisten kasvien taksonomian lisäksi Hu oli yksi paleobotaniikan pioneereista. Hän kirjoitti yhdessä Ralph Works Chaneyn kanssa kirjan Kiinan kenotsooisen ajan kasveista ja tuo kirja oli ensimmäinen tutkimus Kiinan kenotsooisen ajan kasvistosta.

Lähteet
-------

* Hu, X. & Ma, J. 2021: The Founder of Plant Taxonomy in China: HU Hsen-Hsu — *Protein & Cell* (pdf) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hsen-Hsu Hu** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |