recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zimbabwen historia** kertoo Zimbabwen historiaan liittyvistä asoista. Zimbabwen alueella oli varhaismmillaan asutusta noin 100 000 vuotta sitten. Joistakin paikoista on löytynyt luolamaalauksia. 

Jotkut merkit viittaavat siihen, että noin 150 ekr. pohjoisesta tuli karjaa paimentavaa bantukieltä puhuvia kansoja Zimbabwen alueelle. noin 400 jkr. nämä kansat olivat asettuneet asumaan Zimbabwen keskiosaan. Näiden kansojen tiedetään valmistaneen koruja ja viljelleen joitakin kasveja. Joskus 900-luvun tienoilla maan eteläosaan Mapungubwen alueelle tuli zhiroina tunnettu kansa. Tämä kansa metsästi norsuja saadakseen norsunluuta, joka oli kaupankäynnissä arvokasta. Heillä oli kauppasuhteita alueella, joka ulottui Tansanian rannikolle saakka. Näiden kauppasuhteiden kautta luotiin laajempia kauppasuhteita, joiden alue ulottui Etelä-Afrikasta Persiaan Ja Intiaan. zhirojen kansa vaikutti alueella 1000-luvulle saakka, jolloin alueelle tuli Karangan kansa. 1220-1300 eteläisessä Zimbabwessa oli Mapungubwen valtakunta. Muualla nykyisen Zimbawen alueella oli 1200-luvulta alkaen Zimbabwen kuningaskunta. Sen pääkaupungissa, joka oli nimeltään Suuri-Zimbabwe, rakennettiin kivimuureja. Tämä kaupunki oli merkittävä keskus kaupankäynnin ja kulttuurin kannalta. Tämä Zimbabwen valtakunta kesti vuoteen 1550 saakka, jolloin siitä tuli Mutapan valtakunnan vasalli. Mutapan valtakunnalla oli järjestäytynyt ja pysvä armeija. 1490-alkaen jossain nykyisen Zimbabwen alueella alkoi vaikuttaa Rozvin valtakunta. 1800-luvulla, ennen alueen joutumista brittihallintoon, Zimbabwessa hallitsi Ndebelen suku. 

1880-1965 alue oli Iso-Britannian siirtomaa ja sen nimi oli tuolloin Rodesia. 1950-luvulla maassa oli kansallinen vapautusliike nimeltä Nyasalandin liitto. 1965 Rodesia julistautui itsenäiseksi. Alueella oli 1979 Zimbabwe-Rodesian valtakunta, jota yksikään muu maa ei tunnustanut. Pian alue joutui uudelleen vähäksi aikaa siirtomaaksi. Pian alue kuitenkin itsenäistyi uudelleen ja siitä tuli Zimbabwe vuonna 1980.

Lähteet
-------

1. ↑  Zimbabwe *WaypackMachine*. Saho.  Arkistoitu 7.12.2018. Viitattu 23.5.2023.
2. ↑  Zimbabwe-Rhodesia *The Rhodesian study Circle*. Viitattu 23.5.2023.
Arkkipiispa Johan Maksimovitš pukeutuneena episkopaaliseen mantiaan.
**Mantia** (ven. мантия, kreik. μανδύας) on ortodoksinen jumalanpalvelusvaate, jota käyttävät sekä munkit että piispat.

Mantia on pitkä, hihaton päällysviitta. Munkin musta mantia on yksinkertaisempi kuin piispan violetin värinen mantia. Mantia symboloi eräällä tavalla enkelin siipiä.

Arkkimandriitan mantia on musta ja siinä on neljä ns. laintaulua. Piispan mantiassa on lisäksi valko-puna-valkoisia poikkiraitoja eli lähteitä; ne kuvaavat sitä, että saarnan on virrattava piispan suusta kuin lähteiden; samoin piispan mantiaan kuuluu kulkusia, jotka kuvaavat saarnaajan virkaa.

Toistaiseksi lepäämään jääneen autokefaliahankkeen seurauksena suomalaiset ortodoksipiispat käyttävät alkuperäisen violetinvärisen mantian lisäksi myös muita värejä, isä arkkipiispa Leo taivaansinistä ja entinen Oulun hiippakunnan piispa isä metropoliitta Panteleimon tummanpunaista. 

Moskovan patriarkka käyttää tummanvihreää mantiaa.
**Yllytyshullut** oli Nelosella syyskuusta 1998 lokakuuhun 2003 asti  esitetty television kilpailuohjelmasarja. Sitä juonsivat Teresa De Rita-Cavlek ja Arttu Harkki. Ennen De Rita-Cavlekia naisjuontajana toimi Anu Harkki. Turvapäällikkönä toimi pastori Reijo Kontio. Sarja on suomalainen versio alkuperäisestä *Who Dares Wins* -sarjasta, jota näytettiin ensimmäisen kerran Australiassa vuonna 1996. Suomalaisessa versiossa nähdään myös temppuja alkuperäisestä sarjasta.

Ohjelma jakautuu kahteen erilaiseen osioon. Toisessa kilpailuun tämän tietämättä ilmoitettu kilpailija joutuu suoriutumaan vaaralliselta tuntuvasta rohkeutta vaativasta tehtävästä. Jos se onnistuu, hän saa kaukomatkan. Tehtävät voivat vaatia esimerkiksi kiipeilyä korkeassa rakennuksessa. Jos kilpailija epäonnistuu, juontaja joutuu yrittämään samaa temppua. Jos hänkin epäonnistuu, saa samaa yrittänyt kilpailija kaukomatkan omasta epäonnistumisestaan huolimatta.

Toisessa osiossa juontajat yllyttävät ihmisiä kadulla pientä rahapalkkiota vastaan suoriutumaan annetusta tehtävästä, joka saattaa olla esimerkiksi vastenmieliseltä tuntuvan eläimen tai muun aineen syömistä.

Sarjan tuottamisesta vastasi Nordisk Film & TV.

Parodioita
----------

* Huuliveikot - viihdesarjassa esitetään parodisia sketsejä Yllytyshulluista, nimellä "Yllärihullut"
* Ansa ja Oiva -sarjan jaksoissa, joissa Ansa ja Oiva omistavat tv-aseman, yksi tuon tv-aseman ohjelmista on *Yllätyshullut*.

Lähteet
-------

1. ↑  Nelonen: 20.15 Yllytyshullut ja Keno lisätiedot 19.10.2003 televisiossa (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Lehti: Arttu ja Anu Harkki eroavat Iltasanomat. Viitattu 5.7.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Yllytyshullut Jimin kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Böömin kuningas Fredrik I.
**Fredrik V** (saks. *Friedrich*; 26. elokuuta 1596 Neumarkt in der Oberpfalz – 29. marraskuuta 1632 Mainz) oli vuosina 1610–1623 Pfalzin vaaliruhtinas ja vuosina 1619–1620 Böömin kuningas nimellä **Fredrik I**.*lähde?* Koska Fredrikin kuninkuus kesti vain yhden vuoden (4. marraskuuta 1619 – 8. marraskuuta 1620*lähde?*), hän sai lisänimen **talvikuningas**.

Fredrik syntyi Deinschwangin metsästyslinnassa. Hän oli isänsä Fredrik IV:n seuraaja Pfalzin vaaliruhtinaana vuodesta 1610. Isältään hän peri myös johtoaseman evankelisessa unionissa.

Kolmikymmenvuotinen sota alkoi Böömin protestanttien kapinalla keisari Ferdinand II:ta vastaan. Syrjäytettyään Ferdinandin he tarjosivat Fredrikille Böömin kuninkaan kruunua vuonna 1619. Näin he tavoittelivat evankelisen unionin tukea kapinassaan keisaria vastaan. Fredrik otti kruunun vastaan luottaen saavansa tukea apeltaan Englannin kuningas Jaakko I:ltä ja evankeliselta unionilta. Jaakko kuitenkin vetäytyi tulevasta konfliktista, kuten teki evankelinen unionikin. Fredrik jäi yksin suurta keisaria vastaan.

Ferdinand löi Böömin protestantit Valkeavuoren taistelussa 8. marraskuuta 1620, ja kapina käytännöllisesti katsoen päättyi. Seuraavaksi keisarilliset armeijat tunkeutuivat Pfalziin, ja Fredrik joutui 1622 pakenemaan Hollantiin. Hän vietti elämänsä loppuvuodet maanpaossa. Keisari antoi 1623 Pfalzin ja vaaliruhtinaan tittelin Baijerin herttualle Maksimilian I:lle. Vaaliruhtinaan arvo ja Pfalz palautettiin Fredrikin pojalle Kaarle I Ludvigille 1648 Westfalenin rauhassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Talvikuningas, Tietosanakirja. Osa 9, palsta 1160. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Toisen pääsiäispäivän ristisaatto Uspenskin katedraalin luona 2003. Lyhdyn ja ristin kantajien takana kirkkoliput. Nämä liput ovat tekstissä mainittua uusinta mallia 1990-luvun alusta
Kahdella sivukantotuella varustettu metallinen kirkkolippu Uspenskin katedraalissa. Ikonina Ylösnousemusikoni.
**Kirkkolippu** (ven. **horugvi**) on ortodoksinen jumalanpalvelusväline. Sitä käytetään ristisaatoissa aina parittain.

Kirkkolippu periytyy suoraan niistä roomalaisista ristitunnuksin varustetuista *Labarum*-lipuista, joita keisari Konstantinus Suuri käytti Mulviuksen sillan taistelussa saadessaan voiton Maxentiuksesta.

Liput otettiin jo varhain osaksi kristillistä jumalanpalvelusta idässä, koska Konstantinus siirsi pääkaupunkinsa Konstantinopoliin jo varhain.

Liput kehittyivät nykyiselleen ensin Bysantin ja sittemmin keisarillisen Venäjän hoveissa. 

Kirkkolippu on useimmiten malliltaan standaari: lippu on pystysuuntainen ja kiinnitetty vaakasuoraan poikkipuuhun, joka ripustetaan nyöreillä tai joskus ketjuilla varsinaiseen kantotankoon. Lipuissa on juhlaikoneita, merkittävimpinä Kristuksen ylösnousemusikoni ja Kristuksen kasteen ikoni. Katedraaleissa voi kirkkolippuja olla useitakin pareja, joista arvokkaimmat ovat vain esillä mutta eivät varsinaisesti käytössä. Hangon ortodoksisessa kirkossa on hyvin kauniit kirkkoliput, jotka on tehnyt taiteilija Ina Colliander.

Helsingin ortodoksisen hautausmaan uudessa kirkossa kirkkoliput ovat puisia: ne ovat n. 40 x 40 cm kokoisia kaksipuolisia ikoneita jotka on kiinnitetty noin kaksimetrisiin kantovarsiin toisesta pystyreunasta; vapaassa reunassa on koko reunan mittainen kangasviiri. Tankojen huippuhelana on tyylitelty vihkiristi.

Joissakin kirkoissa, muun muassa Uspenskin katedraalissa Helsingissä, on myös metallisia kiinteästi tangon sivulle kiinnitettyjä kirkkolippuja. Niitä käytettiin ristisaatoissa vielä 1980-luvun loppupuolella, jolloin yhtä tällaista kantoi kolme miestä: varsinaiseen tankoon liittyy kaksi nivelöityä sivutukea. Lisäksi katedraalissa on kaksi muutakin paria kulta- ja hopeakirjailulla brokadista tehtyjä kirkkolippuja, mutta niitä ei ole sotien jälkeen käytetty, koska ne ovat liian arvokkaita. Niitä vain pidetään esillä. Brokadiset kirkkoliput konservoitiin 1980-luvulla.

Metallisten lippujen käyttö loppui, kun todettiin että liput alkoivat olla jo liian hauraassa kunnossa ja tilalle hankittiin uudet huomattavasti kevytrakenteisemmat standaarimalliset. Näiden uusien lippujen ikonit on sijoitettu muovisiin taskuihin, jotta niitä voidaan vaihtaa kunkin juhlan aiheen mukaan. 

Käytäntö on levinnyt sittemmin muihinkin seurakuntiin. Näitä uusimallisia horugveja hankittiin kokeilujen onnistuttua useimpiin muihinkin kirkkoihin ja kappeleihin, mm. Mellunmäen Pyhittäjä Aleksanteri Syväriläisen kappeliin.

Helsingin ortodoksinen seurakunta on teettänyt kirkkolipun mallisen pöytästandaarin, jota jaetaan tunnustuksena ansioituneille seurakunnan työntekijöille, seurakuntalaisille ja yhteistyökumppaneille. Sitä kutsutaan nimellä **Seurakunnan horugvi**.

Lähteet
-------

* Arkkimandriitta Arseni: *Ortodoksinen sanasto*. Helsinki: Otava, 1999. ISBN 951-1-15657-8.
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pro hac vice** on latinaa ja tarkoittaa "tätä tapausta varten". Ilmausta käytetään katolisen kirkon terminologiassa tapauksesta, jossa titulaaripiispanistuin korotetaan väliaikaisesti titulaariarkkipiispanistuimen arvoon, koska titulaaripiispa korotetaan titulaariarkkipiispaksi. Tällöin hänen ei tarvitse vaihtaa hiippakuntaansa, vaan hänen titulaarihiippakuntansa säilyy samana. Kun titulaariarkkipiispa kuolee, palautuu hänen piispanistuimensa tavalliseksi titulaaripiispan istuimeksi. Samaa menettelyä käytetään myös siinä - tosin äärimmäisen harvinaisessa - tapauksessa, jossa titulaariarkkipiispasta tulee titulaaripiispa. 

Viime vuosikymmeninä tämän käytännön merkitys on kasvanut. Suurin osa titulaariarkkipiispan istuimista sijaitsee "in partibus infidelium" ("uskottomien alueilla") eli vanhoilla kristillisillä alueilla Lähi-idässä, Vähässä-Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa, joissa nykyään asuu vain hyvin vähän tai ei ollenkaan katolilaisia. Nämä ovat usein kirkkohistoriallisesti erittäin merkittäviä, kuten Miletos tai Efesos. Paikalliset, tosin usein hyvin pienet, Idän kristilliset kirkot käyttävät osittain edelleen samoja arkkipiispanistuimia ja niihin liittyviä arvonimiä. Katolinen kirkko on viime vuosina halunnut välttää näiden kuuluisien arkkipiispanistuimien käyttämistä titulaariarkkipiispanistuimina ekumeenisista syistä. 

Tämä lisäksi samaa menetelmää käytetään myös kardinaalidiakonien kohdalla, jotka kymmenen vuotta kardinaalidiakoneina oltuaan saavat kardinaalipapin arvon. Tällöin he voivat vaihtaa titulaaridiakoniansa titulaarikirkoksi "pro hac vice".
Maaperän suolaantuminen keinokastelun takia. 1) Kastelu tuo vettä maaperään ja liuottaa suolaa. 2) Kun vesi haihtuu auringon vaikutuksesta, kapillaari-ilmiö nostaa vettä ja liuennutta suolaa pintaan. 3) Suola saostuu pinnalle ja kasaantuu suolakerrokseksi.
**Maan suolaantuminen** on joillakin kuivilla alueilla yleinen ilmiö, jossa tyypillisesti runsas haihtuminen aiheuttaa suolan rikastumista maan pintakerrokseen. Suolaantuminen voi tapahtua sekä luonnollisten prosessien että ihmisen toiminnan kautta.

Suolaantumisessa natriumin, kalsiumin ja magnesiumin suoloja kerääntyy maan pintakerrokseen ja juuristovyöhykkeeseen, niin että kasvit eivät pysty enää hankkimaan vettä ja ravinteita entiseen tapaan. Suolaantuminen pahenee yleensä vaiheittain, jolloin maanviljelijät joutuvat asteittain siirtymään entistä paremmin suolaa kestäviin kasvilajeihin tai -lajikkeisiin. Lopulta tuottavuus muodostuu niin alhaiseksi, ettei viljely enää kannata. Joidenkin korkeakulttuurien taantumisen merkittävänä osasyynä pidetään suolaantumisesta aiheutunutta ruoantuotannon laskua.

Suolaantumista tapahtuu erityisesti keinokastelluilla alueilla, jossa sademäärä on vähäinen mutta haihtuminen suurta. Tällöin suola kerääntyy hiljalleen maan pintakerrokseen eikä pysty huuhtoutumaan alemmaksi. Merkittävimpiä ihmisen aiheuttamia syitä suolaantumiselle ovatkin maankäyttö, viljelymenetelmät ja maan hoito. Sopimattomat kastelutavat, kuten liian suolainen kasteluvesi, ja riittämätön kuivatus ovat suolaantumista aiheuttavia tekijöitä. Rannikkoseuduilla suolaantuminen liittyy usein pohjaveden liikakäyttöön, jolloin vedenpinta laskee ja merivesi voi päästä pohjavesiin. Jotkin luonnollisetkin tekijät aiheuttavat myös suolaantumista. Tällaisia tekijöitä voivat esimerkiksi olla geologiset tapahtumat, jotka voivat lisätä suolojen määrää pohjavedessä, tai tekijät, joiden seurauksena suolainen pohjavesi nousee maan pintakerrokseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuottava maa on avain ruokaturvaan *global.finland*.  17.9.2008. Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 23.1.2013.
2. ↑  Suolaantuminen ja natriumin lisääntyminen (pdf) Agrilife.  Arkistoitu 24.12.2013. Viitattu 23.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Salt-Affected Soils and their Management Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö (FAO)
Mazlan Othman
**Mazlan Binti Othman** (11. joulukuuta 1952 Seremban) on malesialainen tähtitieteilijä ja entinen Malesian avaruusjärjestön johtaja. Hän on myös toiminut YK:n Office for Outer Space Affairs -toimiston johtajana.

Tausta
------

Othman syntyi vuonna 1952 Serembanissa. Hän kävi Tunku Kurshiah -sisäoppilaitoksen Negeri Sembilanissa. Perhe toivoi hänestä lääkäriä, mutta Othman opiskeli fysiikkaa Otagon yliopistossa Uudessa-Seelannissa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 1975. Hän palasi Universiti Kebangsaan Malaysiaan assitentiksi, jota kautta sai uuden stipendin ja palasi Uuteen Seelantiin väittelemään tohtoriksi vuonna 1981. Hän oli ensimmäinen naisväittelijä yliopistossa sen olemassaolon 110 vuoden aikana.

Ura
---

Othman palasi Malesiaan toimien maansa ensimmäisenä astrofyysikkona. Hän vaikutti alansa opinto-ohjelmaan ja sai julkisuutta Malesian avaruusohjelmalle. Hän teki tutkimusta japanilaisessa Kison observatoriossa..

Hän sai Malesian pääministeriltä Mahathir bin Mohamadilta vuonna 1991 palkinnon tiedeopetuksen kehittämisestä.  Othman johti kansallisen planetaarion kehittämistä ja sen avajaisissa julkisti maansa mikrosatelliittiohjelman toimien valtion avaruusohjelman johtajana. Vuonna 1994 hänestä tuli professori.

Marraskuussa 1999 YK:n johtaja Kofi Annan kutsui hänet United Nations Office for Outer Space Affairsn johtajaksi Wieniin. Maansa pääministeri kutsui hänet pois tältä sivupolulta heinäkuussa 2002 Malesian avaruusjärjestön pääjohtajaksi. Organisaatio on saanut merkittävästi lisää rahoitusta ja pystyi muun muassa toteuttamaan avaruuslentäjän, Sheikh Muszaphar Shukor, valinnan ja lennon ISS-avaruusasemalle.

Othmanista tuli uudelleen UNOOSAn johtaja vuonna 2007.. 

Othman on naimisissa geologi Ibrahim Komoon kanssa ja perheessä on kaksi lasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Interview with Dr. Mazlan Othman
* Mazlan Othman resume (Arkistoitu – Internet Archive) at Pacific Science Association
* Mazlan Othman profile (Arkistoitu – Internet Archive) at National Science Centre, Malaysia.

Lähteet
-------

1. ↑   Past and Present Heads of the United Nations Office for Outer Space Affairs
2. ↑   Surface distribution of M stars with different IRAS colour
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) ASP: World Beat: Malaysia
4. ↑   Secretary-General Appoints Mazlan Othman Director of Office for Outer Space Affairs
5. ↑   Mazlan Othman retires as DG of Angkasa on Dec 10


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Nälkämaan laulu** eli **Kainuun marssi** (*"Kuulkaa korpeimme kuiskintaa..."*) on vuodelta 1911 peräisin oleva Ilmari Kiannon runo, jonka sävelsi lauluksi Oskar Merikanto. Nälkämaan laulu on kainuulaisten maakuntalaulu, joka sanoituksellaan pyrkii kuvaamaan Kainuun luonnonkauneutta sekä kainuulaisten sisukkuutta, ahkeruutta ja isänmaanrakkautta.

Nälkämaan laulu on Suomen eniten laulettuja maakuntalauluja. Kajaanin maanviljelysseura tilasi laulun sen tekijöiltä seuran omaksi lauluksi. Alkuperäinen teksti oli pidempi kuin nykyisin tunnettu; maanviljelysseuran sihteeri piti tekstiä liian pitkänä, joten hän muokkasi sen yhdessä säveltäjän kanssa sittemmin tunnettuun muotoonsa.

Vuonna 2005 Ilmari Kiannon tytär Raija-Liisa Kianto käänsi ja sovitti *Nälkämaan laulun* ruotsin kielelle nimellä *Hungerlandets sång*.

Käyttö muuna kuin maakuntalauluna
---------------------------------

*Nälkämaan laulu* oli Mikko Niskasen ohjaaman elokuvan *Kahdeksan surmanluotia* tunnusmusiikkina. Laulu kuullaan myös Diablon Trail of Kings -kappaleen introssa.

Kainuulainen poliitikko Keijo Korhonen julkaisi vuoden 1994 presidentinvaaleja varten vaalikirjan *Meidän on uudesta luotava maa*, jonka nimi tulee *Nälkämaan laulun* sanoista. Metsolat-televisiosarjan erään jakson nimi on "*...Rastas ja metso täälläkin soi*", joka tulee laulun sanoituksesta.

Vuonna 2009 DJ Urhon versiota käytettiin Suomen Keskustan vaalikampanjassa. Singlejulkaisu nousi Suomen virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kainuu.fi
2. ↑  Nälkämaan laulu *Kainuun liitto*. Viitattu 23.10.2021.
3. ↑  Keskustan vaalibiisi kiilasi singlelistan kärkeen *Kaleva*.  28.5.2009. Viitattu 8.1.2016.
4. ↑  Dj Urho: Nälkämaan Laulu, Urhous-remix Musiikkituottajat ry.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 4.3.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Nälkämaan laulu. Kainuun liitto.
**Ondrej Rigo** (17. joulukuuta 1955 Modra – 14. kesäkuuta 2022 Trenčín) oli slovakialainen sarjamurhaaja.

Rigo joutui 14-vuotiaana uudelleenkouluttavaan laitokseen ja myöhemmin sisarustensa kanssa orpokotiin. Vuosina 1990–1992 hän teki hyökkäyksiä pääasiallisesti iäkkäämpien, yksinäisten naisten kimppuun lähinnä Bratislavassa, mutta myös Münchenissä ja Amsterdamissa. Rigo murtautui uhriensa asuntoihin ikkunoista ja surmasi nukkuvia päähän kohdistuneilla iskuilla. Hän oli nekrofiili, joka yhtyi surmaamiensa uhrien ruumiisiin. Rigo pidätettiin joitain tunteja viimeiseksi jääneen murhansa jälkeen. Rigo ei koskaan tunnustanut tekoja DNA-näytteestä ja muusta sitovasta todistusaineistosta huolimatta. Hän sai elinkautisen vankeustuomion kahdeksan naisen ja yhden alaikäisen pojan murhista.

Vietettyään vangittuna 25 vuotta Rigo haki armahdusta vuonna 2018 terveyssyistä, mutta oikeus vastasi kieltävästi. Hän kärsi sydänongelmista ja kuoli vankilan sairaalassa kesäkuussa 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ivan Vilček, Sériový vrah a nekrofil Ondrej Rigo zemřel ve vězení ve věku 66 let Novinky.cz 16.6.2022, viitattu 28.9.2023
2. ↑  Infamous serial killer Ondrej Rigo dies aged 66 in prison hospital Visegrad Group 16.6.2022, viitattu 28.9.2023
La Patum
**La Patum** on Bergan kaupungissa Kataloniassa vuosittain vietettävä juhla, jolla on keskiaikaiset juuret. Se on ollut vuodesta 2005 lähtien Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luettelossa.

Juhlaa vietetään vuosittain helluntaina. Ajankohta on sidottu vuosittain kirkolliseen kalenteriin ja määräytyy pääsiäisen mukaan. Tavallisesti sitä vietetään touko-kesäkuussa. La Patum kestää keskiviikosta sunnuntaihin. 

Juhlan keskeisintä sisältöä ovat sen erilaiset hahmot, kuten Plens tai Guita, jotka esittävät tanssin tai muun tapahtuman kaupungin pienellä keskusaukiolla. Hahmojen lisäksi juhlassa käytetään paljon ilotulitteita, jotka on kiinnitetty hahmoihin. Yleisö täyttää aukion ja osallistuu juhlaan hahmojen ympärillä. Kaikki La Patumin juhlatapahtumat ovat yleisölle ilmaisia. 

La Patumiin kuuluu myös sitä varten sävellettyä musiikkia, jota esittää juhlaorkesteri kaupungin kirkon rappusilla. Musiikki on sävelletty 1800- ja 1900-luvuilla. La Patumin nimi tulee juhlaa säestävän isorummun äänestä, joka varhaisempina aikoina oli ainoa juhlaan liittynyt musiikkiesitys.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **La Patum**.
Hänen pyhyytensä kappalaisen heraldinen vaakuna.
**Monsignore** ([monsiɲˈɲoːre]), italian sanoista "minun herrani", vakiintunut lyhenne mons. ransk. *monseigneur*) on katolisen kirkon papiston arvonimiryhmä, joka jakaantuu neljään luokkaan:

1. apostolinen protonotaari de numero (annetaan Vatikaanin kuuriaan kuuluvalle papille)
2. apostolinen protonotaari soprannumerario (voidaan antaa myös Vatikaanin ulkopuolelle)
3. hänen pyhyytensä kunniaprelaatti
4. hänen pyhyytensä kappalainen

Monsignoren arvon myöntää paavi ja se voidaan antaa vain hiippakuntapapille erityisistä kirkollisista ansioista. Arvon saanut kuuluu Paavilliseen perheeseen. Sen sijaan arkkipiispoilla ja piispoilla on monsignoren arvonimi virkansa perusteella. 

Arvonimeä "monseigneur" käytetään ranskaksi myös eräistä entisten ja nykyisten katolisten hallitsijasukujen päämiehistä, kuten Monacon ruhtinaasta.

Monsignoret Suomessa
--------------------

* Rudolf Larenz, hänen pyhyytensä kappalainen, Opus Dein personaaliprelatuurin pappi
* Teemu Sippo, Helsingin katolisen hiippakunnan piispa 2009–2019
* Tuomo T. Vimpari, hänen pyhyytensä kunniaprelaatti, nuntiatuurineuvos Pyhän istuimen diplomaattikunnassa

Katso myös
----------

* Rovasti

Lähteet
-------

1. ↑  Annuario Pontificio 2007, Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano 2007, s. 1289.
**Simonia** tarkoittaa kirkkohistoriassa esimerkiksi kirkollisten virkojen antamista tai hankkimista rahalla tai muuten arveluttavin perustein. Nimitys perustuu Raamatussa Apostolien tekojen kertomukseen, jonka mukaan Simon-niminen noita halusi ostaa Pietarilta ja Johannekselta kyvyn antaa ihmisille Pyhä Henki. Pietari ja Johannes kieltäytyivät jyrkästi.

Simonia on ollut yleistä katolisen kirkon piirissä. Esimerkiksi paavi Benedictus IX myi paikkansa sedälleen, josta tuli paavi Gregorius VI.*lähde?* Kanoninen laki eli katolisen kirkon kirkkolaki säätää simoniasta rangaistuksen.

1900-luvun alussa käytetty nimitys *Savonlinnan hiippakunnan simonia* tarkoittaa hiippakunnassa jonkin aikaa noudatettua tapaa, että lukujensa loppupuolella olevat pappiskokelaat saivat hiippakunnalta pienikorkoisia suuria lainoja, jos sitoutuivat valmistuttuaan työskentelemään hiippakunnassa pitkähkön ajanjakson.*lähde tarkemmin?*

Lähteet
-------

1. ↑  *Nykysuomen sivistyssanakirja: vierasperäiset sanat*, s. 376. Helsinki: WSOY, 1973. ISBN 951-0-05909-9.
2. ↑  Apostolien teot 8:9–24
3. ↑  Simony, Britannica, viitattu 14.11.2019
4. ↑  Code of Canon Law *www.vatican.va*. Viitattu 8.9.2015. (englanniksi)
5. ↑  Kario, Erkki et al. (toim.): *Totta toinen puoli: pappiskaskuja*. Helsinki: Kirjayhtymä, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Simonia** Wikimedia Commonsissa
**Niklas Larsen** (s. 22. maaliskuuta 1997 Slagelse) on tanskalainen ratapyöräilyn olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari. Hän kilpailee myös maantiepyöräilyssä. Hän on pituudeltaan 180 cm.

Ratapyöräily
------------

Larsen kuului Tanskan joukkueeseen, joka saavutti olympialaisten joukkuetakaa-ajossa hopeaa Tokion 2020 kisoissa ja pronssia Rio de Janeirossa 2016. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut joukkuetakaa-ajossa kultaa 2023, hopeaa 2018 sekä pronssia 2016 ja 2019. Lisäksi hän on sijoittunut pariajossa neljänneksi 2017 ja kuudenneksi 2018, pisteajossa neljänneksi 2017 sekä omniumissa neljänneksi 2022 ja 2023 ja kahdeksanneksi 2018 ja 2019. EM-kilpailuissa hän on saavuttanut pisteajossa kultaa 2016 ja hopeaa 2017 sekä pariajossa hopeaa 2017. Nuorten EM-kilpailuissa hän sai joukkuetakaa-ajossa hopeaa 2015. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pisteajossa kultaa sekä linja-ajossa ja omniumissa hopeaa.

Larsen voitti vuonna 2017 maailmancupin osakilpailun joukkuetakaa-ajossa Calissa, pariajossa Calissa ja Manchesterissa, omniumissa Pruszkówissa ja Miltonissa sekä pisteajossa Miltonissa. Hän on voittanut Tanskan-mestaruuden linja-ajossa, takaa-ajossa ja kilometrin aika-ajossa 2017 sekä pariajossa 2020.

Saavutuksia maantiepyöräilyssä
------------------------------

Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats, The-Sports.org

2014
Junioreiden aika-ajon Tanskan-mestaruus
GP Rüebliland, 3. etapn (aika-ajo) voitto
2015
Trofeo Karlsberg, 2a.etapin (aika-ajo) voitto
GP Rüebliland, 3. etapn (aika-ajo) voitto
2017
Ronde van Midden Nederland, mäkikirikilpailun voitto
2018
Rund um den Finanzplatz Eschborn–Frankfurt, alle 23-v. kilpailu, voitto
Rhône-Alpes Isère Tour, pistekilpailu, nuorten kilpailun ja 1. etapin voitto
2019
Himmerland Rundt, voitto
EM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa hopeaa
Tanskan ympäriajo, kokonaiskilpailun ja nuorten kilpailun voitto
Lillehammer GP, voitto
2021
Fyen Rundt, voitto

Lähteet
-------

1. ↑  Niklas Larsen *olympedia.org*. Viitattu 14.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Niklas Larsen *procyclingstats.com*. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Niklas Larsen *cyclingarchives.com*. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Track Cycling - Niklas Larsen *the-sports.org*. Viitattu 14.11.2020. (englanniksi)
5. ↑  Cycling - Niklas Larsen *the-sports.org*. Viitattu 14.11.2020. (englanniksi)


¨
Papiermarkkapinoja tuhotaan Rentenmarkin ilmestyttyä.

Yhden Rentenpfennigin kolikko vuodelta 1923.
**Rentenmark** (lyhenne RM) oli Saksassa 15. marraskuuta 1923 hyperinflaation torjumiseksi käyttöön otettu valuutta. Yksi Rentenmark jakautui 100 Rentenpfennigiin.

Rentenmark korvasi  paperimarkan (saks. *Papiermark*). Ensimmäisen maailmansodan jälkeen  Saksa kärsi vakavasta talouskriisistä. Valtio ei omannut kultareserviä valuutan takaamiseksi, joten Rentenmarkan liikkeelle laittanut pankki Rentenbank kiinnitti maita ja teollisuustuotteita 3.2 miljardin edestä uuden valuutan takaamiseksi. Valuutan ilmestyessä 1 Rentenmark vastasi 1012 (biljoonaa) paperimarkkaa, jolloin sen vaihtokurssiksi tuli 4.2 RM yhtä Yhdysvaltain dollaria kohti.

Yleisö hyväksyi sen ja se auttoi tehokkaasti inflaation torjumisessa. Seuraavaksi lailliseksi maksuvälineeksi tuli 30. elokuuta 1924 Reichsmark ja sen arvo vastasi Rentenmarkia.

Rentenmark oli osa Hjalmar Schachtin valuuttapolitiikkaa, jonka tarkoituksena oli lopettaa Saksan hyperinflaatio yhdessä kansleri Gustav Stresemannin ja talousministeri Hans Lutherin harjoittaman talouspolitiikan kanssa. Valuutta jätettiin käyttöön Reichsmarkin rinnalle ja viimeiset Rentenmark-setelit olivat käyttökelpoisia vuoteen 1948 saakka.

Setelit
-------

Seteleitä laskettiin liikkeelle seuraavan kokoisina: 1, 2, 5, 10, 50, 100, 500 sekä 1000 Rentenmarkia

Kolikot
-------

Kolikoita laskettiin liikkeelle seuraavan kokoisina: 1, 2, 5, 10 ja 50 Rentenpfennigiä sekä 1 ja 3 Rentenmarkia.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Catholic Encyclopedia**, nykyisin myös nimellä **Old Catholic Encyclopedia** tunnettu, on 1900-luvun alussa toimitettu englanninkielinen tietosanakirja liittyen katolilaisuuteen. Teos ilmestyi useana eri niteenä vuosien 1907–1914 välillä, eli se toimitettiin kokonaisuudessaan konservatiivisen paavi Pius X:n pontifikaatin aikana. 

Kirjan kirjoitustyössä tärkeimpinä valvojina toimi useita katolilaisten oppilaitosten opettajia, ja se sai hyväksynnän silloiselta New Yorkin arkkipiispalta, kardinaali John Murphy Farleylta.

Nykyaikana *Catholic Encyclopedian* tiedot ovat osin vanhentuneita ja osittain myös ristiriidassa modernimpien lähteiden kanssa. Kirja ei esimerkiksi tunne noin viittäkymmentä vuotta myöhemmin pidettyä Vatikaanin toista kirkolliskokousta, joka muutti paljon katolilaista oppia ja kirkkoa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Catholic Encyclopedia**.
* Catholic Encyclopedia Wikisourcessa. (englanniksi)
* Onnela, Tapio: Katolinen tietosanakirja verkossa. Agricola 1/2000.
**Luzoninsalmi** on salmi Taiwanin ja Filippiinien Luzonin saaren välissä. Se yhdistää Etelä-Kiinan meren Filippiiniemereen. Salmi on noin 360 kilometriä leveä, ja sen keskisyvyys on 1 400 metriä.

Salmessa on useita saaria, ja sen eteläosissa on Batanes- ja Babuyansaaret. Saaret jakavat salmen useaan kanaaliin, joista merkittävimmät ovat Babuyanin kanaali, Balintangin kanaali ja Bashin kanaali.

Koska Luzoninsalmi yhdistää Etelä-Kiinan meren Tyynenmeren länsiosiin, se on merkittävä laivaväylä. Lisäksi sitä pitkin kulkee tietoliikennekaapeleita, jotka yhdistävät Japania, Etelä-Koreaa ja Kaakkois-Aasiaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Luzon Strait *Encyclopedia Britannica*.  25.7.2023. Viitattu 24.1.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Zhou, H. Nan, F. Shi, M ym.: Characteristics of water exchange in the Luzon Strait during September 2006.  *Chinese Journal of Oceanology and Limnology*, 2009, 27. vsk, nro 3, s. 650–657. Wikipedia Library (PDF). Viitattu 24.1.2024.  (englanniksi)
3. ↑  Valencia, Mark: Strategic value of Luzon Strait must not be overlooked *Asia Times*.  28.5.2023. Viitattu 24.1.2024. (englanniksi)
Andrea Della Robbia: *Maria, Jeesus-lapsi ja kerubeja*
**Regina Coeli** eli **Taivaan kuningatar** on yksi Marian, Jeesuksen äidin, kunnianimistä ja perinteinen kristillinen hetkipalveluksen rukous, usein laulettava rukous. Vaikka rukouksen kirjoittajaa ei tunneta, tiedetään kuitenkin rukouksen olleen käytössä jo 1200-luvulla. Monet uskovat rukouksen kirjoittajan olevan paavi Gregorius Suuri.*lähde?*

Taivaan kuningatar -rukousta lausutaan tai lauletaan yleensä vain pääsiäisen aikaan eli aikaan pääsiäissunnuntaista helluntaihin. Euroopassa on perinteenä rukoilla pääsiäisen aikaan klo 12.00 Angeluksen sijaan. 

Regina Coeli rukous on innoittanut useita säveltäjiä, kuten Mozartin säveltämään useita sävelmiä, mutta perinteisessä rukoushetkessä on gregoriaarinen sävel.*lähde?*

Suomeksi:
---------

E/Iloitse taivaan kuningatar, halleluja!.
K/**Sillä hän, jonka synnytit, halleluja!.**
E/Nousi kuolleista sanansa mukaan, halleluja!.
K/**Rukoile puolestamme Jumalaa, halleluja!.**
E/Iloitse ja riemuitse, Neitsyt Maria, halleluja!.
K/**Sillä Herra on totisesti ylösnoussut, halleluja!.**
E/***Rukoilkaamme:***
Kaikkivaltias Jumala, Poikasi, meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen ylösnousemuksella olet täyttänyt maailman ilolla. Anna meidän päästä hänen äitinsä, Neitsyt Marian, esirukousten tähden ylösnousemuksen kirkkauteen. Tätä pyydämme saman Kristuksen, Herramme, kautta.
K/**Aamen.**

Alkuperäinen teksti latinaksi:
------------------------------

E/ *Regina caeli, laetare, alleluia.*

K/ Quia quem meruisti portare, alleluia,

E/ Resurrexit, sicut dixit, alleluia.

K/ Ora pro nobis Deum, alleluia.

(Ja kun se rukoillaan Angeluksen sijalla niin ylläolevaan lisätään:)

*E/ Gaude et laetare, Virgo Maria, alleluia.*

K/ Quia surrexit Dominus vere, alleluia.

E/ Oremus: 

Deus, qui per resurrectionem Filii tui
Domini nostri Iesu Christi mundum laetificare dignatus es:
praesta, quaesumus, ut per eius Genetricem Virginem Mariam
perpetuae capiamus gaudia vitae. Per eundem Christum, Dominum nostrum. 

K/ Amen.

Katso myös
----------

* Angelus

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Regina Coeli**.
* Angelus-rukouksen teksti latinaksi ja suomeksi katolisen kirkon sivustolla
* Perinteisellä gregoriaanisella sävelellä laulettu versio Youtubessa
**Fussball Club Vaduz** on jalkapalloseura Liechtensteinin pääkaupungista Vaduzista. 

Seuran edustusjoukkue pelaa Sveitsin korkeimmalla sarjatasolla Superliigassa, jonne se nousi kaudeksi 2020/21.

Historia
--------

Fussball Club Vaduz perustettiin 14. helmikuuta 1932. Seuran ensimmäinen puheenjohtaja oli Johann Walser. Ensimmäisen ottelunsa Vaduz pelasi toista uutta liechtensteinilaisseuraa, FC Balzersia, vastaan ja voitti kamppailu maalein 2–1. Vuosina 1932–1933 seura pelasi Itävallan sarjoissa, kunnes 1933 siirtyi pelaamaan Sveitsin sarjoihin. Ensimmäisen kerran joukkue voitti Liechtensteinin cupin vuonna 1949. 

Eurokentille Vaduz pääsi ensimmäisen kerran vuonna 1992, jolloin se sai Cup-voittajien cupissa selkäsaunan ukrainalaiselta Tšornomorets Odessalta yhteismaalein 1–12. 1996 Vaduz saavutti ensimmäisen eurocup-otteluvoittonsa selviydyttyään otteluparista jatkoon latvialaista Universitatea vastaan. Sittemmin joukkue on esiintynyt useita kertoja eurokentillä, koska se on maansa ainoa täysammattilaisjoukkue ja voittaa lähes joka vuosi Liechtensteinin cupin, jonka voittajan UEFA laskee Eurooppa-liigan (vuoteen 2009 asti UEFA-cup) karsintakierroksille. Kaikkiaan seuralla on Liechtensteinin cupin voittoja 38 kappaletta.

Saavutukset
-----------

* Liechtensteinin cupin voitto 1949, 1954, 1956–1962, 1966–1971, 1974, 1980, 1985–1986, 1988, 1990, 1992, 1995–1996, 1998–2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2022, 2023
* Sveitsin Challenge Leaguen (2. sarjataso) mestaruus: 2008, 2014

Entisiä pelaajia
----------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * Brasilia Alexandre Alves
* Bosnia ja Hertsegovina Goran Antić
* Italia Giuseppe Aquaro
* Sveitsi Sandro Burki
* Liechtenstein Fabio D'Elia
* Senegal Pape Omar Faye
* Ranska Claude Gnakpa
* Norsunluurannikko Steve Gohouri
 |   | * Australia Jamie Harnwell
* Liechtenstein Daniel Hasler
* Sveitsi Swen König
* Suomi Jussi Nuorela
* Suomi Antti Pohja
* Azerbaidžan Anatoli Ponomarev
* Argentiina Miguel Alfredo Portillo
* Liechtenstein Raphael Rohrer
 |   | * Pohjois-Makedonia Artim Šakiri
* Argentiina Juan Sara
* Liechtenstein Martin Stocklasa
* Itävalta Florian Sturm
* Suomi Antti Sumiala
* Liechtenstein Martin Telser
* Venezuela Gabriel Urdaneta
* Sveitsi Marius Zarn
 |

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu
* Kannattajien sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)

Raiffeisen Super League 2019–2020
FC Basel | FC Lugano | FC Luzern | Neuchâtel Xamax | Servette FC | FC Sion | FC St. Gallen | FC Thun | BSC Young Boys | FC Zürich
**SB Naantali** (Salibandy Naantali ry) on naantalilainen salibandyn erikoisseura, joka syntyi vuonna 2004, kun Naantalin Salibandyseura (NaSSe) ja VG-62 Salibandy yhdistyivät.

Seuralla on suuri ja koko ajan kasvava nuorisotyö. Vuonna 2013 SB Naantali oli lisenssimäärällä (359 kpl) mitattuna Suomen 28. suurin salibandyseura.

Miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2015–2016 maan kolmanneksi korkeinta sarjatasoa II-divisioonaa. Naisten edustus pelasi I-divisioonaa kaudesta 2009–2010 lähtien, mutta tällä hetkellä naisten joukkue ei ole toiminnassa. Naisten joukkue sijoittui kauden 2009–2010 Suomen Cupissa neljänneksi. Kaudella 2015-2016 seurassa on aikuisjoukkueina lisäksi 5-divisioonaa pelaava M2 ja 4-divisioonaa pelaava M3. Seuran juniorijoukkueet ovat menestyneet sekä kansallisissa että kansainvälisissä sarjoissa ja turnauksissa. Kaudella 2015-2016 seuralla on juniorijoukkueet pojissa B-junioreissa ja siitä nuoremmissa sekä tytöissä C- ja D-junioreissa. 

Seura on tehnyt aiemmin yhteistyötä FBC Turun kanssa, jonka kanssa sillä on yhteiset joukkueet A- ja B-poikien ikäluokissa. Joukkueet käyttivät sarjoissa nimeä **SBC**.

Lähteet
-------

1. ↑  Salibandy Naantali ry:n kausijulkaisu 2008–2009 (PDF) Salibandy Naantali ry.  Arkistoitu 10.3.2014. Viitattu 5.7.2009.
2. ↑  Ahonen, Arto: Suomen 28. suurin salibandyseura *sbnaantali.fi*.  21.1.2014. Salibandy Naantali ry.  Arkistoitu 10.3.2014. Viitattu 10.3.2014.
3. ↑  Tietoa seurasta *sbnaantali.fi*. Salibandy Naantali ry.  Arkistoitu 16.2.2013. Viitattu 2.10.2011.
4. ↑  FBC Turku ja SB Naantali yhteistyöhön - Salibandyakatemia länsirannikolle  3.4.2009. FloorBall Club Turku ry. Viitattu 28.6.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran kotisivut
* Seuran naisten edustusjoukkueen kotisivut
Laila Kinnunen ja Alpo Pohja vuonna 1958.
**Alpo Einari Pohja** (s. 31. lokakuuta 1941 Korpilahti) on suomalainen harmonikkataiteilija ja -pedagogi.

Koulutus
--------

Alpo Pohja on opiskellut harmonikansoittoa Eino Lajusen ja Jukka Ollilan johdolla.

Palkinnot
---------

Pohja saavutti harmonikansoiton suomenmestaruuden 1966 ja 2. palkinnon pohjoismaisessa kilpailussa 1971.

Ura
---

Pohja on arvostettu instrumenttinsa pedagogi, jonka johdolla harmonikansoitto korkeakoulutasolla Suomessa alkoi vuonna 1974 silloisessa Jyväskylän Konservatoriossa. Hän aloitti konservatorion opettajana samana vuonna, toimi lehtorina vuosina 1976–1989 ja yliopettajana vuodesta 1989.

Pohja on myös yhteistyössä muun muassa Matti Rantasen kanssa kehittänyt instrumentin tutkintovaatimuksia musiikkiopistoille ja julkaissut harmonikansoiton oppimateriaalia. 

Alpo Pohjan oppilaina on ollut monta kansallista ja kansainvälistä huomiota saavuttanutta viihde- ja konserttiharmonikansoittajaa, esimerkiksi Erkki Friman, Seppo Leino ja Trio Fratresin jäsenet Raimo Vertainen, Heikki Jokiaho ja Toni Hämäläinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Klassinen.fi: Alpo Pohja *Klassinen.fi*. Nemesys Oy.  Arkistoitu 28.10.2007. Viitattu 9. lokakuuta 2007.
2. 1 2 3 4  *Suuri Musiikkitietosanakirja 5 (O–See)*, s. 90–91. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1991. ISBN 951-35-4729-9.
3. ↑  Rantanen, Matti – Pohja, Alpo: *Harmonikansoitto musiikkiopistoissa. Peruskurssi 1*. Vantaa: Intermusica-Interdidacta Oy, 1979.
4. ↑  Kaarsalo, Juha: Mennään valssia, tangoa, jatsia tai foxia! Erkki Friman tekee ja puolustaa suomalaista tanssimusiikkia *Selvis*.  2/2006. Elvis ry.  Arkistoitu 12.10.2007. Viitattu 7. lokakuuta 2007.
5. ↑  Marttinen, Sari: Seppo Leino – 30 vuotta musiikin pyörteissä.  *Rovaniemen markkinat*, 18. toukokuuta 2005, nro 5, s. 10-11. Rovaniemi: Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25. syyskuuta 2007.
6. ↑  Trio Fratres: Trio Fratres *saunalahti.fi*. Viitattu 9. lokakuuta 2007. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Alpo Pohjan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
**Usniinihappo** (C18H16O7) on luonnollinen orgaaninen antibakteerinen yhdiste, jota on jäkälissä. Saksalaiset ja itävaltalaiset tutkijat eristivät 1840-luvulla keltaisen usniinihapon useista jäkäläsuvuista. Se on saanut nimensä naavojen (*Usnea*) suvun mukaan. Usniinihappo on useiden jäkälien sekundaarinen aineenvaihduntatuote ja polyketidi.

Usniinihappo on normaaleissa olosuhteissa karvas, kiinteä, keltainen yhdiste. Sen sulamispiste on 204 °C, moolimassa 344,3 g/mol, liukoisuus veteen (25 °C) <0,01 g/100ml ja CAS-numero 125-46-2. Se esiintyy luonnossa enantiomeerinä d- ja l-muodossa sekä raseemisena seoksena.

Usniinihappoa käytetään laajasti kosmetiikassa, deodoranteissa, hammastahnoissa ja lääkevoiteissa sekä joissakin kasviperäisissä tuotteissa, vaikka se on luokiteltu terveydelle ja ympäristölle vaaralliseksi. Vaaroistaan huolimatta usniinihappoa tutkitaan lääketieteellisiin sovelluksiin, erityisesti syöpätutkimuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  American Chemical Society (ACS): Usnic acid (englanniksi)
2. ↑  PubChem: Usnic acid (englanniksi)
3. ↑  PubChem: (+)-Usnic acid (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): (-)-Usnic acid (englanniksi)
* Memorial Sloan Kettering Cancer Center (MSK): Usnic acid, Purported Benefits, Side Effects & More (englanniksi)
**Waldschlösschenin silta** (saks. *Waldschlößchenbrücke*) on Elben ylittävä silta Dresdenissä, Saksassa. Silta on kerännyt huomattavan määrän kritiikkiä, sillä Unesco vastusti sen rakentamista voimakkaasti. Sillan rakentamisen takia Unesco poisti Elbenlaakson maailmanperintöluettelosta.

Waldschlösschenin siltaa alettiin suunnitella jo 1990-luvulla. Sillan tarkoituksena oli yhdistää Dresdenin itä- ja kakkoisosat pohjoisosiin ja näin vähentää neljän keskikaupungissa sijaitsevan sillan painetta. Dresden sai maailmanperintökohteen arvon vuonna 2004. Suunnitteilla ollut silta mainittiin ehdokkuusasiakirjassa, mutta sen sijainti oli siinä virheellinen. Keväällä 2004 sillan rakennussuunnitelma hyväksyttiin, mutta projekti koki monia vastoinkäymisiä, ja sillan rakentamisesta päätettiin järjestää kansanäänestys. Helmikuussa 2005 kaksi kolmasosaa dresdeniläisistä hyväksyi sillan rakentamisen. Äänestysprosentti oli vain 50,8.

Unesco sai tietää sillan oikeasta sijainnista vasta lokakuussa 2005. Seuraavana vuonna Unesco ilmoitti, että silta vaarantaisi Dresdenin maailmanperintöstatuksen, ja listasi Dresdenin vaarantuneiden maailmanperintökohteiden listalle. Sillan rakentamisesta kiisteltiin pitkään, ja sen rakentamista vastaan nostettiin kanteita. Lopulta rakennustyöt käynnistyivät marraskuussa 2007. Oikeus oli päättänyt marraskuussa, että rakennustyöt voidaan aloittaa. Ne olivat olleet pysähdyksissä, kun työmaan läheisyydestä oli löytynyt Saksassa äärimmäisen uhanalaisia kääpiöhevosenkenkäyökköjä, joita arvioidaan Saksassa olevan vain noin 650.

Maailmanperintökomitea päätti 25. heinäkuuta 2009 poistaa Dresdenin Elbenlaakson maailmanperintöluettelosta. Dresden oli toinen kohde, joka poistettiin luettelosta. Omanilainen Valkobeisan suojelualue poistettiin kaksi vuotta aikaisemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lubbadeh, Jens: A Bridge to Nowhere *The Unesco Courier*.  17.8.2009. Unesco. Viitattu 18.8.2010. (englanniksi)
2. ↑  Kulish, Nicholas: Proposed bridge in Dresden fuels protests over modernization *NYTimes.com*. The New York Times Company. Viitattu 18.8.2010. (englanniksi)
3. ↑  Dresden is deleted from UNESCO’s World Heritage List *World Heritage Centre*.  25.7.2009. United Nations. Viitattu 18.8.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Waldschlösschenin silta** Wikimedia Commonsissa
**Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit** ovat eri puolilla maailmaa toimivia itsenäisiä organisaatioita, jotka edistävät suomalaisen taiteen, kulttuurin ja tieteen kansainvälistä liikkuvuutta, näkyvyyttä ja yhteistyötä. Instituutit ovat asiantuntijaorganisaatioita, jotka tekevät tiivistä yhteistyötä keskenään. 

Verkoston muodostavia instituutteja on seitsemäntoista. Hanasaaren ruotsalais-suomalainen kulttuurikeskus toimii Suomessa, muut instituutit ulkomailla. Kunkin instituutin taustalla on toimintaa ylläpitävä säätiö, rahasto tai yhdistys. Instituuttien perusrahoitus tulee opetus- ja kulttuuriministeriöltä. 

Kulttuuri- ja tiedeinstituuttien yhteistyöelimenä on syksyllä 2005 perustettu **Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit ry** (SKTI), joka toimii Helsingissä. Yhdistys avustaa instituutteja kotimaan viestinnässä, edunvalvonnassa ja hallintopalveluissa. Myös instituuttiyhdistyksen perusrahoitus tulee OKM:ltä.

Instituuttien toimiala on laaja ja monipuolinen. Ne luovat ja ylläpitävät kansainvälisiä yhteistyöverkostoja taiteen ja tieteen osaajien käyttöön, minkä lisäksi ne tuottavat tapahtumia, näyttelyitä, seminaareja ja muuta ohjelmaa. Instituutit myös ylläpitävät ammattilaisten liikkuvuus- ja residenssiohjelmia. Osa instituuteista on keskittynyt tekemään tieteellistä tutkimusta, joidenkin kohdalla se on kulttuurityön rinnalla osa tehtävänkuvaa. Instituutit tukevat suomalaisten taiteen ja tieteen ammattilaisten kansainvälistä toimintaa ja jakavat kohdemaissaan tietoa suomalaisesta kulttuurista, tieteestä ja yhteiskunnasta.

Vuonna 2018 Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit järjestivät kaikkiaan noin 1 400 tapahtumaa, jotka tavoittivat yli 900 000 henkilöä. Instituuteilla oli toimintaa kaikkiaan 43 maassa. Yhteistyökumppaneita oli noin 700 ympäri maailmaa.

Instituutit
-----------

* Hanasaari – ruotsalais-suomalainen kulttuurikeskus
* Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti
* Suomen Ateenan-instituutti
* Suomen Benelux-instituutti
* Suomen Budapestin-instituutti, Finnagora
* Suomen Japanin-instituutti
* Suomen Lontoon instituutti
* Suomen Lähi-idän instituutti
* Suomen Madridin-instituutti
* Suomen New Yorkin kulttuuri-instituutti
* Suomen Pietarin instituutti (toiminta lakannut 2022)
* Suomen Ranskan-instituutti
* Suomen Rooman-instituutti
* Suomen Saksan-instituutti
* Suomen Tanskan kulttuuri-instituutti
* Suomen Tukholman-instituutti
* Suomen Viron-instituutti

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit ry. Viitattu 21.5.2019.
2. ↑  Suomi–Venäjä-seura vetäytyy Suomen Pietarin instituutin ylläpidosta  20.6.2022. Suomi–Venäjä-seura. Viitattu 27.5.2023.
**m-Nitrotolueeni** eli **3-nitrotolueeni** (C7H7NO2) on tolueenin nitrattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa väriaineiden ja muiden kemikaalien valmistamiseen. m-Nitrotolueeni on o- ja p-nitrotolueenien isomeeri.

Ominaisuudet
------------

m-Nitrotolueeni on huoneenlämpötilassa keltaista nestettä. Yhdiste liukenee vain vähän veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdiste voidaan hapettaa elektrolyyttisesti m-nitrobentsaldehydiksi tai kromihapon avulla m-nitrobentsoehapoksi. Pelkistäminen vedyttämällä johtaa m-toluidiiniin. Nitraus johtaa pääasiassa 3,4-dinitrotolueenin muodostumiseen.

Valmistus ja käyttö
-------------------

m-Nitrotolueenia voidaan valmistaa nitraamalla tolueenia väkevien typpi- ja rikkihappojen seoksella ja puhdistamalla tislaamalla alipaineessa ja kiteyttämällä. Tämän valmistustavan huono puoli on se, että tolueenin nitrauksessa muodostuvassa nitrotolueenien isomeerien seoksesta m-nitrotolueenia on vain noin 2–5 %. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on 3-amino-4-nitrotolueenin diatsoniumsuolan pelkistys.

m-Nitrotolueenia käytetään pääasiassa m-nitrobentsaldehydin, m-nitrobentsoehapon ja m-toluidiinin, joita käytetään muun muassa väriaineteollisuudessa, valmistamiseen. Sitä käytetään myös eräiden lääkeaineiden kuten flutamidin valmistamiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  3-Nitrotoluene – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 15.4.2015.
2. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 110. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  M-Nitrotolueenin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 15.4.2015
4. 1 2 3  Markus Dugal: *Nitrobenzene and Nitrotoluenes, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Viitattu 15.4.2015
5. 1 2 3  Gerald Booth: *Nitro Compounds, Aromatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 15.4.2015
6. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 703. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.4.2015). (englanniksi)
7. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1141. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
8. 1 2 3  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 803-804. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)