**Janne Petteri Ahonen** (s. 11. toukokuuta 1977 Lahti) on suomalainen mäkihyppääjä.

Ahonen on mäkihypyn kaksinkertainen maailmanmestari henkilökohtaisessa kilpailussa (Trondheim 1997 ja Oberstdorf 2005), sekä moninkertainen MM-hopea- ja pronssimitalisti lentomäessä, normaalimäessä sekä suurmäessä. Ahonen on maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja kausilta 2003–2004 ja 2004–2005 sekä ainoa viisinkertainen Keski-Euroopan mäkiviikon voittaja (1998–1999, 2002–2003, 2004–2005, 2005–2006 ja 2007–2008). Joukkuekilpailuissa hän on kolminkertainen maailmanmestari. Nelinkertainen nuorten maailmanmestari (kaksi henkilökohtaista ja kaksi joukkuekilpailussa). Henkilökohtaista olympiamitalia hän ei ole urallaan saavuttanut.

Ahosen valmentajana toimii hänen veljensä Pasi Ahonen sekä Jari Larinto, ja hän edustaa Lahden Hiihtoseuraa.

Ahonen ilmoitti lopettavansa uransa kesällä 2008. Hänelle järjestettiin vielä jäähyväiskilpailu, johon kutsuttiin monia huippuhyppääjiä. Ahonen kuitenkin ilmoitti maaliskuussa 2009 palaavansa takaisin mäkikisoihin kaudeksi 2009–2010. Kauden viimeisen kilpailun eli normaalimäen SM-kisojen jälkeen Ahonen ilmoitti jatkavansa vielä ainakin yhden kauden ajan, ja ilmoitti päätavoitteikseen kaudelle 2011 Keski-Euroopan mäkiviikon ja Oslon pohjoismaisten hiihtolajien maailmanmestaruuskilpailut. 5. maaliskuuta 2011, Oslon maailmanmestaruuskisoissa, Ahonen ilmoitti lopettavansa uransa kuluvan kauden jälkeen.

Ahonen palasi jälleen kilpailemaan kaudelle 2013–2014 päätavoitteenaan vuoden 2014 olympialaiset. Olympialaisten ollessa käynnissä Ahonen ilmoitti jatkavansa uraansa vielä ainakin vuodella kevääseen 2015 saakka. Ilmoitus laukaisi mediassa spekulaatiot mahdollisesta jatkosta myös seuraaviin olympialaisiin 2018 saakka. Ahonen ilmoitti vuoden 2016 alussa jatkavansa uraansa ainakin vielä Lahden MM-kisoihin 2017 saakka. Keväällä 2017 Ahonen ilmoitti jatkavansa uraansa ainakin vuoden 2018 talviolympialaisiin saakka. Ahonen osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018 ja oli normaalimäessä 40:s, suurmäessä 27:s, joukkuemäessä 8:s ja näillä sijoituksillaan paras suomalainen. Kisojen jälkeen Ahonen ilmoitti jatkavansa vielä hyppäämistä. Ahonen ilmoitti lokakuussa 2018 lopettaneen kilpauransa mäkihyppääjänä. Maaliskuussa 2020 Ahonen ilmoitti jatkavansa uraansa ja osallistuvansa kevään SM-kilpailuihin.

Ura
---

Ennen aikuisten huipulle nousemista Ahonen voitti nuorten MM-kultaa vuonna 1993. Samana vuonna hän pääsi 15-vuotiaana myös aikuisten MM-kisoihin Falunissa, jossa hän kilpaili suurmäessä. Seuraavalla kaudella Ahonen voitti nuorten MM-kullan lisäksi ensimmäisen MC-osakilpailunsa Engelbergissä.

Kaudella 1994–1995 Ahonen voitti arvostetun Garmisch-Partenkirchenin uudenvuodenpäivänkilpailun. Ahosen ensimmäisen kierroksen hyppy kantoi vain 78 metriä, mutta Suomi teki protestin vauhtimäen ladulle pudonneesta lumesta. Protesti hyväksyttiin ja Ahonen hyppäsi uusintahypyllä uuden mäkiennätyksen 114 metriä. Kun toinenkin hyppy kantoi 112 metriä, Ahosen 247,6 pistettä riittivät kilpailun voittoon lähes kuuden pisteen erolla itävaltalaiseen Andreas Goldbergeriin. Mäkiviikon kokonaiskilpailussa Ahonen oli kolmas. Thunder Bayn MM-kilpailut tuottivat joukkuemaailmanmestaruuden sekä kaksi henkilökohtaista 9. sijaa. Maailmancupin yhteispisteissä sijoitus oli kolmas, kuten seuraavalla kaudella 1995–1996. Tuolloin hän voitti lentomäen MM-hopeaa Kulmissa.

Trondheimin MM-kisoissa 1997 Ahonen voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa normaalimäessä noustuaan ensimmäisen kierroksen kahdeksannelta sijalta yllätysvoittoon. Normaalimäen kultamitalin lisäksi Ahonen voitti maailmanmestaruuden myös joukkuemäessä. Naganon olympialaiset 1998 toivat myöhemminkin turhankin tutuksi käyneen 4. sijan normaalimäessä. Seuraavalla kaudella 1998–1999 Ahonen voitti ensimmäistä kertaa Keski-Euroopan mäkiviikon, mutta kausi tuotti myös pettymyksiä. Ramsaun MM-kisoissa 1999 Ahonen oli kaikissa, niin normaali-, suur- kuin joukkuemäen kilpailussakin, neljäs. Hän myös johti pitkään maailmancupia, mutta joutui loppukaudesta taipumaan Saksan Martin Schmittille ja jäi toiseksi.

Vuonna 2000 Ahonen voitti pronssia lentomäen MM-kilpailuissa ja oli kolmas maailmancupissa. Palkintopallisijoja kauden aikana kertyi peräti 16. Vuoden 2001 MM-kotikisoissa, kotimäissään Lahdessa hän otti henkilökohtaisen pronssimitalin suurmäessä ja kaksi joukkuehopeaa. Maailmancup-kausi 2001–2002 alkoi karsiutumisella toiselta kierrokselta. Ahonen kärsi kauden aikana sitkeästä tekniikkavirheestä, joka vinoutti hyppyjen suuntausta vasempaan. Lopulta syy löytyi alaselän vammasta, jonka kuntoon saatuaan Ahonen nousi takaisin huipulle juuri ennen olympialaisia. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 tuloksena oli kuitenkin tutuksi tullut neljäs sija normaalimäessä ja joukkuemäen hopea. Kyseinen hopeamitali tuli mitä katkerimmin, sillä Suomi hävisi kilpailun voittaneelle Saksalle pienimmällä mahdollisella erolla, 0,1 pisteellä.

Toistaiseksi viimeisimmän joukkuemäen MM-kultansa Ahonen voitti Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2003. Samalla kaudella hän voitti toisen kerran Keski-Euroopan mäkiviikon, jonka aikana hän myös voitti Innsbruckin osakilpailun. Seuraavana vuonna Ahonen voitti ensimmäistä kertaa maailmancupin ja hopeaa lentomäen MM-kilpailuissa, sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa. Maailmancup-kamppailu oli tiukkaa Ahosen ja Norjan Roar Ljøkelsøyn välillä, mutta eroa Ahosen hyväksi jäi lopulta 10 pistettä. Kauden aikana Ahonen voitti kolme osakilpailua ja sijoittui peräti 13 kertaa kolmen parhaan joukkoon.

Kausi 2004–2005 oli Ahosen dominoima. Hän voitti toistamiseen maailmancupin ja 12 osakilpailua, mikä oli ennätys yhden kauden voitoissa kauteen 2008–2009 asti. Niin ikään Ahosen kuuden osakilpailun voittoputki on ennätys, johon tosin loppukaudesta ylsi myös Matti Hautamäki, kauden 2007–2008 alussa Thomas Morgenstern ja kaudella 2008–2009 Gregor Schlierenzauer. Ahonen voitti Keski-Euroopan mäkiviikon jo kolmatta kertaa voittamalla kolme ensimmäistä osakilpailua ja sijoittumalla Bischofshofenissa toiseksi. Mäkiviikon jälkeen Ahosta vaivasi sitkeä flunssa sekä myöhemmin murtunut kylkiluu. Ahonen teki tästä huolimatta loistokkaan paluun Oberstdorfin MM-kisoihin voittamalla suurmäestä kultaa ja normaalimäestä pronssia. Lisäksi Suomen joukkue saavutti hopeaa Oberstdorfissa suurmäen joukkuekilpailussa. Willingenissä Ahonen hyppäsi 152 metrin "haamuhypyn", eli pisimmän hypyn, mitä suurmäessä on koskaan hypätty. Kauden ainoa todellinen vastoinkäyminen tuli vasta päätöskisassa Planicassa, kun voitosta taistellut Ahonen liiti viimeisellä hypyllään vaarallisen pitkälle (240 metriä), kaatui hyppynsä ja mursi häntäluunsa. 

Kauden 2005–2006 maailmancupin Ahonen aloitti hienosti. Ennen Torinon olympialaisia käytiin 14 henkilökohtaista osakilpailua, joissa hän sijoittui joka kerta kuuden parhaan joukkoon, voittaen kaksi kertaa ja sijoittuen palkintokorokkeelle yhdeksän kertaa. Keski-Euroopan mäkiviikolla Ahosen lähin uhkaaja oli Jakub Janda, jonka kanssa Ahonen otti mäkiviikon historian ensimmäisen jaetun voiton. Myös maailmancupissa Ahosen pahin vastustaja oli Janda, jonka kauden aloitus oli vielä parempi kuin Ahosella. Viisi voittoa ensimmäisistä yhdeksästä kilpailusta, ja mäkiviikon jälkeen Jandan johto Ahoseen maailmancupin kokonaispisteissä oli 117 pistettä, mutta seuraavan kahden osakilpailun jälkeen ennen olympiataukoa eroa oli enää 51 pistettä. Torinon kisat olivat Ahoselle pettymys ja kauden käännekohta, kun henkilökohtaista olympiamitalia ei tullutkaan, sijoitusten ollessa normaalimäessä kuudes ja suurmäessä yhdeksäs. Maailmancupin osakilpailut Torinon jälkeen eivät sujuneet Ahoselta enää alkukauden tapaan ja parhaaksi sijoitukseksi jäi viimeisen osakilpailun kymmenes sija Planicassa. Maailmancupin kokonaispisteissä eroa Jandaan jäi lopulta 127 pistettä ja Ahonen oli toinen.

Kausi 2006–2007 oli Ahoselle vaikea; ensimmäistä kertaa urallaan hän jäi täydellä maailmancup-kaudella ilman palkintokorokesijoituksia. Maailmancupin loppupisteissä hän sijoittui lopulta kahdeksanneksi. Sapporon MM-kisoissa 2007 Ahonen sijoittui suurmäessä kuudenneksi ja normaalimäessä hän oli 14. 

Kaudella 2007–2008 Ahonen kuitenkin palasi takaisin huipulle ottamalla historiallisen viidennen mäkiviikon kokonaisvoittonsa, jättäen taakseen Jens Weißflogin saavuttamat neljä voittoa. Samalla hän nousi maailmancup-voittojen määrässä (36) ohi Weißflogin (33). Ahosta parempaan ovat tässä pystyneet vain Gregor Schlierenzauer, Matti Nykänen ja Adam Małysz. Garmisch-Partenkirchenin uudenvuoden kilpailussa 2008 Ahonen saavutti sadannen maailmancupin palkintopallisijoituksensa. Kyseistä tilastoa hän johtaa ylivoimaisesti ennen Adam Małyszia (92 palkintopallisijoitusta). Helmikuussa 2008 Ahonen saavutti henkilökohtaisen pronssimitalin sekä joukkuehopean lentomäen MM-kisoissa Oberstdorfissa. Näiden mitalien myötä hän sivuaa Matti Nykäsen ennätystä aikuisten arvokilpailuiden mitalien määrässä (19). Viimeisen mitalinsa ennen välivuottaan Ahonen nappasi 28.3.2008 Rukalla järjestetyssä kisassa voittamalla suurmäen Suomen mestaruuden. Se oli hänen uransa kahdestoista Suomen mestaruus.

Aiemman ilmoituksensa mukaisesti Janne Ahonen lopetti mäkihyppyuransa 9. heinäkuuta 2008 Lahdessa järjestetyn jäähyväiskilpailun jälkeen. Hänen jäähyväiskisaansa oli eri lähteiden mukaan seuraamassa 11 500–15 000 ihmistä paikan päällä. Viimeisen, tosin näytösluontoisen, kisansa Janne onnistui voittamaan kohtalaisen ylivoimaisesti.

Ahonen valittiin vuoden urheilijaksi vuonna 2005. Vuoden 2008 Urheilugaalassa Ahonen sai kaksi Uuno-palkintoa. Erikoispalkinnon pitkästä urheilu-urastaan ja Vuoden sykähdyttävin hetki -palkinnon mäkiviikon voitostaan. Mäkihyppyuransa jälkeen hän vastasi A-maajoukkueen hyppypuvuista.

Ahonen sai kunnian toimia Suomen joukkueen lipunkantajana Naganon ja Pyeongchangin olympialaisten sekä Lahden maailmanmestaruuskilpailuiden avajaisissa sekä vuosina 2001 että 2017.

### Paluu mäkikisoihin

Ahonen vuoden 2010 talviolympialaisissa.
Janne Ahosen tekemästä päätöksestä jatkaa mäkihyppyuraansa kaudella 2009–2010 tuli tieto 8. maaliskuuta 2009. Tavoitteekseen Ahonen ilmoitti palkintokorokkeelle nousemisen. Hän sanoo, ettei tule kilpailemaan täyttä maailmancupin kiertuetta, mutta tavoitteena on kuitenkin ottaa paikka Suomen mäkijoukkueessa sekä Keski-Euroopan mäkiviikolle että Vancouverin 2010 talviolympialaisiin. Ahonen kilpaili ensimmäisen kerran paluunsa jälkeen joukkuekisassa Lahdessa 18. syyskuuta 2009. Ahosen joukkue Lahden Hiihtoseura voitti kilpailun. Seuraavan päivän henkilökohtaisessa kilpailussa Ahonen voitti mestaruuden ennen Harri Ollia.

#### Kausi 2009–2010

Maailmancup-kauden Ahonen aloitti sijoittumalla Kuusamon henkilökohtaisessa osakilpailussa 34:nneksi. Mäkiviikolla Ahonen sijoittui palkintokorokkeelle kolmesti oltuaan toinen Oberstdorfissa 29. joulukuuta 2009, kolmas Innsbruckissa 3. tammikuuta 2010 ja toinen Bischofshofenissa 6. tammikuuta 2010. Mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi.

Olympialaisten normaalimäen kilpailussa Ahonen sijoittui jo kolmatta kertaa olympialaisissa neljännelle sijalle, jääden pronssimitalista viiden pisteen päähän. Suurmäessä Ahonen oli 31. vetäydyttyään kilpailun toiselta kierrokselta koekierroksella sattuneen kaatumisen seurauksena.

Ahonen osallistui vielä vammastaan huolimatta vuoden 2010 mäkihypyn SM-kisoihin. Siellä hän saavutti normaalimäen henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa kultaa. Suurmäen kilpailu peruttiin huonojen tuuliolosuhteiden vuoksi. Hieman sen jälkeen Ahonen paljasti jatkavansa uraansa ainakin kaudelle 2010–2011 asti. Kauden 2011 viimeiset hyppynsä Ahonen hyppäsi Lahden Salpausselän kisoissa.

### Vuodet 2013–2020

Tammikuussa 2013 Ahonen ilmoitti palaavansa toistamiseen mäkihyppääjäksi. Hän palasi maailmancupiin kaudeksi 2013–2014 päätavoitteenaan ensimmäinen henkilökohtainen olympiamitali vuoden 2014 olympialaisissa Sotšissa. Kaudella 2013–2014 Ahonen sijoittui yhdeksänneksi Lillehammerin suurmäen osakilpailussa. Titisee-Neustadin sunnuntaiosakilpailussa hän sijoittui viidenneksi, mikä on hänen paras sijoituksensa maailmancupissa toisen paluunsa jälkeen. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui suurmäessä 22:nneksi, normaalimäessä 29:nneksi ja joukkuekilpailussa kahdeksanneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä 15:nneksi ja suurmäessä 19:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 Ahonen oli suurmäen 23:s, normaalimäen 25:s, sekajoukkuemäen 11:s ja joukkuemäen kuudes.

Ahonen edusti Suomea vuoden 2018 Pyeongchangin talviolympialaisissa jo seitsemättä kertaa. Suurmäessä hän sijoittui 28:nneksi ja normaalimäessä 40:nneksi.

Ahonen ilmoitti lokakuussa 2018 lopettaneen kilpauransa mäkihyppääjänä. Maaliskuussa 2020 hän ilmoitti paluustaan kilpailun pariin. Ahonen osallistui tammikuussa 2022 järjestettyihin mäkihypyn SM-kilpailuihin ja saavutti SM-pronssia suurmäen kilpailusta. Helmikuussa 2022 Salpausselän kisoissa hän hyppäsi näytöshypyn joukkuemäen kilpailun tauolla.

Saavutukset
-----------

* Kaksi henkilökohtaista maailmanmestaruutta (suurmäki 2005, normaalimäki 1997)
* Kaksi henkilökohtaista MM-hopeamitalia (lentomäki 1996 ja 2004)
* Neljä henkilökohtaista MM-pronssimitalia (lentomäki 2000 ja 2008, suurmäki 2001, normaalimäki 2005)
* Joukkuemaailmanmestari (1995, 1997 ja 2003)
* Kuusi MM-joukkuehopeaa (suurmäki 2, normaalimäki 1 ja lentomäki 3)
* Olympialaisten joukkuehopeamitalisti (2002 ja 2006)
* Kaksi henkilökohtaista nuorten maailmanmestaruutta (1993 ja 1994)
* Kaksi nuorten joukkuemaailmanmestaruutta (1993 ja 1994)
* Maailmancupin voittaja (2004 ja 2005)
* Kesä-GP:n kokonaiskilpailu: 1 voitto (2000), 1 hopea ja 1 pronssi
* Eniten Keski-Euroopan mäkiviikon voittoja (1999, 2003, 2005, 2006 ja 2008)
	+ Muut palkintosijat kolme hopeaa, ja kaksi pronssia, mäkiviikoilla yhteensä yhdeksän osakilpailuvoittoa
* 36 osakilpailuvoittoa maailmancupissa
* Toiseksi eniten henkilökohtaisia palkintokorokesijoja maailmancupissa kerännyt hyppääjä (108)
* Kaikkien aikojen eniten maailmancup-pisteitä kerännyt hyppääjä (15 529)
* Toiseksi eniten maailmancupin osakilpailuvoittoja yhdellä kaudella (12)
* Eniten peräkkäisiä osakilpailuvoittoja kaudella (6) (jaettu ennätys Matti Hautamäen, Thomas Morgensternin, Gregor Schlierenzauerin ja Ryōyū Kobayashin kanssa)
* Pisin hyppy 233,5 metriä pystyssä pysyen. (240 metriä kaatumalla Planicassa 2005)
* SM-kilpailuissa 22 kultaa (13 henkilökohtaista ja 9 joukkuekilpailussa), 8 hopeaa (4 henkilökohtaista ja 4 joukkuekilpailussa) sekä 5 pronssia (5 henkilökohtaista)

### Mäkiennätyksen haltija seuraavissa hyppyrimäissä

* Willingen (Saksa): 152 m (vuonna 2005)
* Engelberg (Sveitsi): 141 m (vuonna 2004)
* Liberec (Tšekki): 139 m (vuonna 2004)
* Harrachov (Tšekki): 145.5 m (vuonna 2004)

### Sijoitukset maailmancupin kokonaiskilpailussa

* 1992–93: 50.
* 1993–94: 10.
* 1994–95: 3.
* 1995–96: 3.
* 1996–97: 8.
* 1997–98: 9.
* 1998–99: 2.
* 1999–00: 3.
* 2000–01: 5.
* 2001–02: 15.
* 2002–03: 4.
* 2003–04: **1.**
* 2004–05: **1.**
* 2005–06: 2.
* 2006–07: 8.
* 2007–08: 3.
* 2009–10: 11.
* 2010–11: 44.
* 2013–14: 31.
* 2014–15: 58.
* 2016–17: 50.

### Maailmancupin osakilpailuvoitot

|
|  |
| Päivä | Kilpailupaikka | Maa | Mäki |
| 19. joulukuuta 1993 | Engelberg | Sveitsi | suurmäki |
| 1. tammikuuta 1995 | Garmisch-Partenkirchen | Saksa | suurmäki |
| 3. joulukuuta 1995 | Lillehammer | Norja | suurmäki |
| 10. helmikuuta 1996 | Kulm | Itävalta | lentomäki |
| 7. maaliskuuta 1998 | Lahti | Suomi | suurmäki |
| 6. joulukuuta 1998 | Chamonix | Ranska | normaalimäki |
| 19. joulukuuta 1998 | Harrachov | Tšekki | suurmäki |
| 20. joulukuuta 1998 | Harrachov | Tšekki | suurmäki |
| 9. tammikuuta 1999 | Engelberg | Sveitsi | suurmäki |
| 17. tammikuuta 1999 | Zakopane | Puola | suurmäki |
| 7. helmikuuta 1999 | Harrachov | Tšekki | suurmäki |
| 12. joulukuuta 1999 | Villach | Itävalta | normaalimäki |
| 4. helmikuuta 2000 | Lahti | Suomi | suurmäki |
| 21. joulukuuta 2002 | Engelberg | Sveitsi | suurmäki |
| 4. tammikuuta 2003 | Innsbruck | Itävalta | suurmäki |
| 10. tammikuuta 2004 | Liberec | Tšekki | suurmäki |
| 11. tammikuuta 2004 | Liberec | Tšekki | suurmäki |
| 14. helmikuuta 2004 | Willingen | Saksa | suurmäki |
| 27. marraskuuta 2004 | Kuusamo | Suomi | suurmäki |
| 28. marraskuuta 2004 | Kuusamo | Suomi | suurmäki |
| 4. joulukuuta 2004 | Trondheim | Norja | suurmäki |
| 5. joulukuuta 2004 | Trondheim | Norja | suurmäki |
| 12. joulukuuta 2004 | Harrachov | Tšekki | suurmäki |
| 18. joulukuuta 2004 | Engelberg | Sveitsi | suurmäki |
| 19. joulukuuta 2004 | Engelberg | Sveitsi | suurmäki |
| 29. joulukuuta 2004 | Oberstdorf | Saksa | suurmäki |
| 1. tammikuuta 2005 | Garmisch-Partenkirchen | Saksa | suurmäki |
| 6. tammikuuta 2005 | Innsbruck | Itävalta | suurmäki |
| 9. tammikuuta 2005 | Willingen | Saksa | suurmäki |
| 22. tammikuuta 2005 | Titisee-Neustadt | Saksa | suurmäki |
| 29. joulukuuta 2005 | Oberstdorf | Saksa | suurmäki |
| 6. tammikuuta 2006 | Bischofshofen | Itävalta | suurmäki |
| 5. tammikuuta 2008 | Bischofshofen | Itävalta | suurmäki |
| 6. tammikuuta 2008 | Bischofshofen | Itävalta | suurmäki |
| 20. tammikuuta 2008 | Harrachov | Tšekki | lentomäki |
| 4. maaliskuuta 2008 | Kuopio | Suomi | suurmäki |

Yksityiselämä
-------------

Janne Ahonen avioitui Tiia Monica Ahosen (o.s. Jakobsson) kanssa vuonna 2004. Ahosilla on vuonna 2001 syntynyt, julkisuudessakin esiintynyt Mico-poika ja toinen, vuonna 2008 syntynyt Milo-poika. Janne Ahosen nuorempi veli Pasi Ahonen (s. 17. toukokuuta 1981) on myös entinen mäkihyppääjä ja osallistui urallaan kahteen maailmancupin osakilpailuun.

Janne Ahonen harrastaa moottoripyöriä ja kiihdytysajoa. Parhaimmillaan Ahonen on sijoittunut FIA:n kiihdytysajon EM-kisoissa viidenneksi vuonna 2010  ja perusti vuonna 2011 oman kiihdytysautotallin, joka kantaa nimeä ART. Tallin nimi tulee kirjaimista Ahonen Racing Team. Ahonen mäkihyppyvalmentaa vanhempaa poikaansa Mico Ahosta. Ahonen ompelee myös mäkihyppypukuja, pääasiakkaanaan Suomen Hiihtoliitto.

Ahonen lopetti alkoholin käytön elokuussa 2013. Ahonen aloitti työn Suomen moottoripyörämuseossa Lahdessa helmikuussa 2022.

### Saavutukset kiihdytysajossa

* 2003 Competition (Comp) SM-pronssi
* 2004 Competition (Comp) Suomen mestari, Pohjoismaiden mestari
* 2005 Competition (Comp) SM-hopea, Ruotsin mestari, Pohjoismaiden mestari
* 2006 Competition (Comp) SM-hopea, Ruotsin mestari, Pohjoismaiden mestari
* 2006 Euroopan ennätys 6,985/307 km/h (ensimmäinen kuuden sekunnin Comp B/D -aika Yhdysvaltain ulkopuolella)

Muuta
-----

Vuonna 2009 Ahonen oli kilpailemassa *Pelkokerroin*-ohjelman urheiluspesiaalissa, jossa mukana oli myös toinen entinen mäkihyppääjä, Matti Nykänen. Ahonen sijoittui jaksossa toiseksi. Ahonen on toiminut Ylen asiantuntijana mäkihypyn kaudesta 2019–2020 alkaen.

Lähteet
-------

1. ↑  Janne Ahonen *sports-reference.com*.  Arkistoitu 5.2.2011. Viitattu 11.1.2013. (englanniksi)
2. ↑  Janne Ahonen oman veljensä valmennuksessa kohti uran seitsemänsiä olympialaisia *MTV*.  30.3.2017.  Arkistoitu 31.3.2017. Viitattu 30.3.2017.
3. ↑  Janne Ahosen jäähyväiskilpailussa oli huikea tunnelma Ski Sport Finland ry. Viitattu 11.1.2013.
4. ↑  Janne Ahonen jatkaa hyppyuraansa Ilta-Sanomat 8.3.2009
5. ↑  Janne Ahonen päättää uransa
6. ↑  Janne Ahonen täysillä tulevaan kauteen - vieläkö 40-vuotiaana olympiakisoihin? Yle. Viitattu 20.2.2014.
7. ↑  Janne Ahonen joutui oikeisiin töihin – "En olisi enää pystynyt elättämään perhettäni" Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 28.1.2016. Viitattu 27.1.2016.
8. ↑  Janne Ahosen, 39, ura jatkuu olympialaisiin: "Hyppääminen ei ole nykyään helppoa" *yle.fi*. Viitattu 19.5.2017.
9. ↑  Janne Ahonen yhä Suomen paras mäkimies - ura jatkuu: "Halu hypätä ei häviä" *iltalehti.fi*. Viitattu 23.2.2018.
10. 1 2  Kilpauransa lopettanut Janne Ahonen ei voi hyväksyä perheensä vainoamista – marketeissa haukutaan huonoksi isäksi *Ilta-Sanomat*.  27.10.2018. Viitattu 27.10.2018.
11. 1 2  Janne Ahonen paljasti Urheilustudion lähetyksessä yllätyksen – osallistuu mäkihypyn kevään SM-kisoihin *yle.fi*. Viitattu 2.3.2020.
12. ↑  Hybinette-Bergknut, Leena (toim.); Lehtinen, Jukka & Laine, Helena: *Vuosikirja 1996*, s. 9. Malmö, Ruotsi: Bertmarks Förlag, 1995. ISBN 951-35-5845-2.
13. ↑  Janne Ahonen jättää mäkihypyn
14. ↑  Janne Ahosesta mäkimaajoukkueen pukuvastaava YLE Urheilu, 18.6.2008
15. ↑  Suomalaiseen olympiaurheiluun liittyy erikoinen kirous – nyt uhrina Tuuli Petäjä-Sirén
16. ↑  Ahonen kantoi lippua olympia-avajaisissa 20 vuoden jälkeen - Kasai Japanin li­pun­kan­ta­ja­na *Kaleva.fi*. Viitattu 11.2.2018.
17. ↑  Janne Ahonen kantaa Suomen lippua avajaisissa
18. ↑
19. ↑  Janne Ahosen kirous – jälleen neljäs sija! *yle.fi*.  13.2.2010. Viitattu 13.2.2010.
20. ↑  Hautamäen toinen hyppy täysi pannukakku *yle.fi*.  20.2.2010. Viitattu 20.2.2010.
21. ↑  LH Individual *vancouver2010.com*.  20.2.2010.  Arkistoitu 23.2.2010. Viitattu 20.2.2010. (englanniksi)
22. ↑
23. ↑  Ahonen ei tee toista paluuta - "liekki on sammunut" (Arkistoitu – Internet Archive)
24. ↑  Janne Ahonen treenaa kovempaa kuin koskaan  25.8.2013. Yle uutiset. Viitattu 1.1.2014.
25. ↑
26. ↑
27. ↑  Tässä on Suomen olympiajoukkue! - Janne Ahonen seitsemännen kerran mukana, Anne Kyllösellä vielä yksi näytön paikka *iltalehti.fi*. Viitattu 24.1.2018.
28. ↑  Stoch jälleen suurmäen valtias – Janne Ahonen parhaana suomalaisena 28:s
29. ↑  Wellinger nousi normaalimäen olym­pia­voit­ta­jak­si - kaikki suomalaiset karsiutuivat toiselta kierrokselta
30. ↑  Kuvat: nyt on hymy herkässä! Janne Ahonen, 44, otti sensaatiomaisen SM-pronssin
31. ↑  Janne Ahonen, 44, huudatti kotiyleisöä komealla hypyllä – suomalaisilla tahmea päivä sprintissä ja yhdistetyssä
32. ↑  Janne Ahonen liiteli juhlahypyn Lahden betonista
33. ↑
34. ↑  Janne Ahosen pojasta Milo Petteri *Ilta-Sanomat*.  1.9.2008. Viitattu 7.12.2021.
35. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
36. ↑
37. ↑  Janne Ahonen nauttii pukubisneksestä - 400 euroa kolmen tunnin työstä *iltalehti.fi*. Viitattu 28.10.2016.
38. ↑  Janne Ahonen raitistui kostean kisareissun jälkeen: "Pian sen jälkeen päätin, että olen juonut viimeisen pisarani" *iltalehti.fi*. Viitattu 28.10.2016.
39. ↑  Janne Ahonen löysi töitä yllättävästä paikasta: "Toivottavasti täällä saa jatkaa hamaan tappiin asti" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 1.5.2022.
40. ↑  Janne Ahonen lähti Argentiinaan (Arkistoitu versio)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Janne Ahonen**.
* Janne Ahonen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
* Ahonen, Janne & Holopainen, Pekka: *Kuningaskotka*. Kustannusosakeyhtiö Teos, 2009. ISBN 978-951-851-225-0.
* Ylen Elävä arkisto: Janne Ahonen
* Ahosen drag racing -kilpatalli ART (Arkistoitu – Internet Archive)

Mäkihypyn normaalimäen maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1924: Jacob Tullin Thams |
1925: Willen Dick |
1926: Jacob Tullin Thams |
1927: Tore Edman |
1928: Alf Andersen |
1929: Sigmund Ruud |
1930: Gunnar Andersen |
1931: Birger Ruud |
1932: Birger Ruud |
1933: Marcel Reymond |
1934: Kristian Johansson |
1935: Birger Ruud |
1936: Birger Ruud |
1937: Birger Ruud |
1938: Asbjørn Ruud |
1939: Josef Bradl |
1941: Paavo Vierto (epävirallinen) |
1948: Petter Hugsted |
1950: Hans Bjørnstad |
1952: Arnfinn Bergmann |
1954: Matti Pietikäinen |
1956: Antti Hyvärinen |
1958: Juhani Kärkinen |
1960: Helmut Recknagel |
1962: Toralf Engan |
1964: Veikko Kankkonen |
1966: Bjørn Wirkola |
1968: Jiří Raška |
1970: Gari Napalkov |
1972: Yukio Kasaya |
1974: Hans-Georg Aschenbach |
1976: Hans-Georg Aschenbach |
1978: Matthias Buse |
1980: Toni Innauer |
1982: Armin Kogler |
1985: Jens Weißflog |
1987: Jiří Parma |
1989: Jens Weißflog |
1991: Heinz Kuttin |
1993: Masahiko Harada |
1995: Takanobu Okabe |
1997: Janne Ahonen |
1999: Kazuyoshi Funaki |
2001: Adam Małysz |
2003: Adam Małysz |
2005: Rok Benkovič |
2007: Adam Małysz |
2009: Wolfgang Loitzl |
2011: Thomas Morgenstern |
2013: Anders Bardal |
2015: Rune Velta |
2017: Stefan Kraft |
2019: Dawid Kubacki |
2021: Piotr Żyła |
2023: Piotr Żyła |

Mäkihypyn suurmäen maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1962: Helmut Recknagel |
1964: Toralf Engan |
1966: Bjørn Wirkola |
1968: Vladimir Belousov |
1970: Gari Napalkov |
1972: Wojciech Fortuna |
1974: Hans-Georg Aschenbach |
1976: Karl Schnabl |
1978: Tapio Räisänen |
1980: Jouko Törmänen |
1982: Matti Nykänen |
1985: Per Bergerud |
1987: Andreas Felder |
1989: Jari Puikkonen |
1991: Franci Petek |
1993: Espen Bredesen |
1995: Tommy Ingebrigtsen |
1997: Masahiko Harada |
1999: Martin Schmitt |
2001: Martin Schmitt |
2003: Adam Małysz |
2005: Janne Ahonen |
2007: Simon Ammann |
2009: Andreas Küttel |
2011: Gregor Schlierenzauer |
2013: Kamil Stoch |
2015: Severin Freund |
2017: Stefan Kraft |
2019: Markus Eisenbichler |
2021: Stefan Kraft |
2023: Timi Zajc |


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen vuoden urheilija |
| --- |
|  |
| Valitut | 
* 1947: Mikko Hietanen, Lassi Parkkinen
* 1948: Heikki Hasu
* 1949: Viljo Heino
* 1950: Heikki Hasu
* 1951: Veikko Karvonen
* 1952: Veikko Hakulinen
* 1953: Veikko Hakulinen
* 1954: Veikko Hakulinen
* 1955: Voitto Hellsten
* 1956: Antti Hyvärinen
* 1957: Olavi Vuorisalo
* 1958: Vilho Ylönen
* 1959: Juhani Järvinen
* 1960: Veikko Hakulinen
* 1961: Kalevi Huuskonen
* 1962: Pentti Nikula
* 1963: Pentti Eskola
* 1964: Eero Mäntyranta
* 1965: Jouko Launonen
* 1966: Eero Mäntyranta
* 1967: Eero Tapio
* 1968: Kaarlo Kangasniemi
* 1969: Kaarlo Kangasniemi
* 1970: Kalevi Oikarainen
* 1971: Juha Väätäinen
* 1972: Lasse Virén
* 1973: Mona-Lisa Pursiainen
* 1974: Riitta Salin
* 1975: Heikki Ikola
* 1976: Lasse Virén
* 1977: Pertti Ukkola
* 1978: Helena Takalo
* 1979: Pertti Karppinen
* 1980: Pertti Karppinen
* 1981: Heikki Ikola
* 1982: Keke Rosberg
* 1983: Tiina Lillak
* 1984: Marja-Liisa Kirvesniemi
* 1985: Matti Nykänen
* 1986: Marjo Matikainen
* 1987: Marjo Matikainen
* 1988: Matti Nykänen
* 1989: Marjo Matikainen
* 1990: Päivi Alafrantti
* 1991: Kimmo Kinnunen
* 1992: Toni Nieminen
* 1993: Juha Kankkunen
* 1994: Jani Sievinen
* 1995: Jari Litmanen
* 1996: Heli Rantanen
* 1997: Mika Myllylä
* 1998: Mika Häkkinen
* 1999: Mika Myllylä
* 2000: Arsi Harju
* 2001: Sami Hyypiä
* 2002: Samppa Lajunen
* 2003: Hanna-Maria Seppälä
* 2004: Marko Yli-Hannuksela
* 2005: Janne Ahonen
* 2006: Jukka Keskisalo
* 2007: Tero Pitkämäki
* 2008: Satu Mäkelä-Nummela
* 2009: Aino-Kaisa Saarinen
* 2010: Minna Kauppi
* 2011: Kaisa Mäkäräinen
* 2012: Tuuli Petäjä-Sirén
* 2013: Tero Pitkämäki
* 2014: Iivo Niskanen, Sami Jauhojärvi
* 2015: Tero Pitkämäki
* 2016: Leo-Pekka Tähti
* 2017: Iivo Niskanen
* 2018: Iivo Niskanen
* 2019: Teemu Pukki
* 2020: Lukas Hradecký
* 2021: Matti Mattsson
* 2022: Iivo Niskanen
* 2023: Lauri Markkanen

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |

 |