recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Leijonakoirat Pekingin Kielletyn kaupungin portilla.
**Leijonakoirat** (japaniksi 狛犬 (*komainu*, korealainen koira) tai 唐獅子 ('karajishi', kiinalainen leijona) ovat kaksi yleensä kivestä veistettyä eläinhahmoa, jotka Japanissa vartioivat monien buddhalaisten temppelien ja šintopyhäkköjen ovia. Ulkonäköönsä leijonan ja koiran ominaisuuksia saaneiden leijonakoirien nimet ovat **Ah** ja **Un**, ja ne edustavat alkua ja loppua.

Leijonakoiran hahmo on levinnyt Japaniin Korean kautta Kiinasta. Hahmon arvellaan olevan lähtöisin intialaisista tai assyrialaisista leijonan kuvista. Niitä ovat sitten muokanneet kiinalaiset ja japanilaiset kuvanveistäjät, jotka eivät olleet koskaan nähneet leijonaa. Siksi hahmo muistuttaa kiinalaisille ja japanilaisille tutumpaa koiraa.

Leijonakoirat suojelevat temppeleitä ja pyhäköitä kaikelta pahalta ja julmalta mikä niitä uhmaa. Ovella (ulkoa päin katsoen) oikeanpuoleinen leijonakoira on Ah. Se on uros, jonka kita on aina avoinna. Vasemmanpuoleinen Un on naaras, ja sen kita on aina kiinni. Nimet viittaavat japanilaisen hiragana-tavumerkistön ensimmäiseen (a) ja viimeiseen (n) merkkiin. Leijonakoiria ei ole tarkoitettu pelottaviksi hahmoiksi, vaan ystävällisiksi ja suorastaan huvittaviksi.

Leijonakoirien käyttö on laajentunut pyhiltä paikoilta yleiseksi koriste-esineeksi muun muassa puutarhoissa ja ravintoloiden ovilla.

Katso myös
----------

* Leijonat kulttuurissa

Lähteet
-------

1. ↑  Fabulous Creatures: The Lion Dog (Arkistoitu – Internet Archive) Museum of Japanese Art

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leijonakoira**.
* Komainu.net (japaniksi)
**Double Dragon** on Technos Japan Corporationin kehittämä beat 'em up -pelisarja. Nykyään sarjan omistaa Arc System Works, joka osti oikeudet Technosin pelisarjoihin vuonna 2015. Ensimmäisen Double Dragon -pelin suunnitteli Yoshihisa Kishimoto. Pelisarja yhdistelee elementtejä sekä Bruce Lee -tyyppisistä elokuvista että lähitulevaisuudesta, jossa katujengit ovat vallassa. 

Pelisarjaa on pidetty henkisenä jatkona *Nekketsu kōha Kunio-kun* -pelisarjan ensimmäiselle osalle (tunnetaan länsimaissa nimellä *Renegade*), joka oli yksi historian ensimmäisistä katutappelupeleistä. Myös kyseisen pelin oli suunnitellut Yoshihisa Kishimoto.

Pelisarjan pääosissa ovat kaksoisveljet Billy ja Jimmy Lee, jotka ovat fiktiivisen itsepuolustuslaji sōsetsukenin taitajia. Sarjan suosion myötä tuotettiin myös televisioon piirrossarja sekä vuonna 1994 tehty elokuva.

Pelisarjan pelit
----------------

* *Double Dragon* (1987)
* *Double Dragon II: The Revenge*
* *Double Dragon 3: The Rosetta Stone*
* *Battletoads & Double Dragon* (kuuluu pikemminkin Battletoads -pelisarjaan)
* *Super Double Dragon*
* *Double Dragon V: The Shadow Falls* (epävirallinen)
* *Double Dragon (Neo Geo)*
* *Double Dragon Advance*
* *Double Dragon Neon*
* *Double Dragon IV*

Pelisarja muussa mediassa
-------------------------

* Double Dragon -sarjakuva, jota Marvel Comics julkaisi kuuden albumin verran vuonna 1991.
* Double Dragon -animaatiosarja, jota tehtiin 26 puolen tunnin jaksoa vuosina 1993-1995.
* Double Dragon -elokuva (1994), ohjaajana James Yukich, pääosissa Marc Dacascos, Scott Wolf sekä Alyssa Milano (Sijoittuu futuristiseen New Angelesin kaupunkiin vuoteen 2007)
**Merenvahapiippu** on merenvahasta valmistettu piippu.

Historia
--------

 Merenvahasta tehty savukkeenpidike Turkista 
 Merenvahapiippuihin saattaa ajan ja käytön myötä kehittyä väritystä.
Ensimmäinen tunnettu merenvahasta tehty piippu on noin vuodelta 1723. Siitä tuli nopeasti arvostettu materiaali piippujen valmistukseen viileän, kuivan ja maukkaan savun ansiosta. Merenvahan huokoisen koostumuksen vuoksi kosteus ja terva vetäytyvät syvälle kiveen. Merenvahasta tulikin erinomainen korvike silloisille savipiipuille. Sitä arvostetaan edelleen, vaikka 1800-luvun puolivälistä lähtien briar-piipuista on tullut yleisimpiä. 

Puukanervan käyttö 1820-luvun alkupuolelta lähtien vähensi huomattavasti savipiippujen ja vähemmässä määrin myös merenvahapiippujen kysyntää. Merenvahan ominaisuuksia yhdistettiin myös briar-piippujen ominaisuuksiin laittamalla briar-piippu merenvahakoppaan. Jotkut uskovat, että merenvahalla vuoratut briar-piiput yhdistävät merenvahan huokoisuuden ja makeuden puukanervan kestävyyteen. Merenvahan on kuitenkin jäähdyttävä ennen piipun puhdistamista, ja puukanervaa tulee lepuuttaa muutama päivä tupakoinnin jälkeen, joten yhdistelmässä on joitain molempien materiaalien huonoja puolia. Vuorauksen ohuus voi vaikuttaa piipun kestävyyteen. Jotkut eivät myöskään puhdista piippujaan, joka aiheuttaa merenvahan halkeilun.
Meretsgeriä kobran hahmossa esittävä steela. Louvre.
**Meretseger** (myös **Mertseger**, **Meresger** tai **Meretsger**) (muinaisegyptin "*Hän joka rakastaa hiljaisuutta*") oli muinaisessa Egyptissä palvottu käärmejumalatar. Häntä palvottiin erityisesti Theban seudulla. Meretsegerin epiteetti oli "lännen kuningatar".

Meretseger kuvataan kehälle kiertyneenä kobrana tai kobrapäisenä naisena. Hän oli Theban lähistöllä sijaitsevan Kuninkaiden laakson suojelijajumalatar. Hän myös oli kuninkaiden hautoja valmistavan käsityöläiskylän, Deir el-Medinan (Set Maat), suojelija. Meretsegerin uskottiin asuvan Kuninkaiden laakson reunalla olevan vuoren huipulla.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. ↑  Lurker 1987, s. 124
2. 1 2  Cotterell 1996, s. 221

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Meretseger** Wikimedia Commonsissa
**Bellevuen linna** (saks. *Schloss Bellevue*) on Saksan pääkaupungin Berliinin keskustan tuntumassa, Spreejoen varrella sijaitseva linna. Se on toiminut Saksan liittopresidentin ensisijaisena edustusasuntona vuodesta 1994 lähtien. Linnan nimi kuvaa linnasta avautuvaa näkymää yli Spreejoen (ransk. *belle* = kaunis, ransk. *vue* = näkymä).

Historia
--------

Linna rakennettiin vuonna 1786 kesäresidenssiksi Preussin prinssi Ferdinandille, kuningas Fredrik II Suuren nuoremmalle veljelle. Sen suunnitteli arkkitehti Philipp Daniel Boumann, joka loihti linnalle sen uusklassistisen tyylin.

Ranskan–Preussin sodan rauhansopimus kirjoitettiin linnassa 1870. Vuoteen 1918 saakka linna toimi Saksan kruununprinssin virka-asuntona. 1930-luvun puolivaiheilla rakennus toimi etnografian museona, kunnes muutettiin natsi-Saksan vierasasunnoksi. Toisessa maailmansodassa linna kärsi vaurioita ja 1950-luvulla sen sisätiloja uudistettiin oleellisesti. Vuodesta 1957 vuoteen 1994 linna toimi Saksan liittopresidentin toissijaisena asuntona. Vuonna 1994 Richard von Weizsäckerin aloitteesta linnasta tuli ensisijainen asunto.

Vuosina 2004–2005 linna oli korjattavana; tällöin paikkailtiin edellisten korjaustöiden virheitä. Tuona aikana Berliinin Charlottenburgin linna toimi tilapäisesti liittopresidentin edustusasuntona.
Thunderbird
**Thunderbird** on maailman pohjoisin täysimittainen puinen vuoristorata. Se sijaitsee Lapuanjoen rannassa Etelä-Pohjanmaalla Kauhavan kunnassa Powerpark-monitoimipuistossa. Vuoristoradan on suunnitellut amerikkalainen puisten vuoristoratojen rakentamiseen erikoistunut Great Coasters International (GCI). Vuoristoradan tilaajana oli monitoimipuiston taustalla toimiva Lillbacka Group. Thunderbird on GCI:n ensimmäinen rata Euroopassa.

Radan rakentaminen aloitettiin loppukesällä 2005, ja laite valmistui suunnitellun aikataulun mukaan kauden 2006 avajaisiin. Radan valmistumista pystyi seuraamaan lähes reaaliaikaisesti monitoimipuiston internetsivujen kautta web-kameran välityksellä. Vuoristorata otettiin käyttöön lauantaina 29. huhtikuuta 2006, ja se nousi heti ensimmäisenä vuotenaan Powerpark-monitoimipuistossa sijaitsevan PowerLand-huvipuiston suosituimmaksi laitteeksi. Rata on 25 metriä korkea, 826,6 metriä pitkä, ja vaunujen nopeus on noin 77 km/h. Rakennusvaiheessa rataan käytettiin tuhat kuutiometriä puuta, 750 000 pulttia ja 1,8 miljoonaa naulaa. Puutavaran rataan toimitti Alajärvellä sijaitseva Myllyahon Saha Oy, ja painekyllästyksestä vastasi Finnforest. Rakentaminen kesti kahdeksan kuukautta, ja siihen osallistui suomalaisten lisäksi työntekijöitä Meksikosta, Saksasta ja Yhdysvalloista. Radan kahdella 24-paikkaisella junalla pystytään kuljettamaan 800 matkustajaa tunnissa. Pituusvaatimus laitteeseen on 130 cm.

Lähteet
-------

* Anssi Orrenmaa: Puuratojen Rolls Royce.  *Ilta-Sanomat*, 28. huhtikuuta 2006.
* Puinen vuoristorata powerpark.fi. Viitattu 18. toukokuuta 2007. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Construction starts at Powerpark Finland Günter Engelhardt GmbH.  Arkistoitu 8.10.2007. Viitattu 13. toukokuuta 2007. (englanniksi)
2. ↑  Thunderbirdiin kiinnitetty taulu themeparkreview.com. Viitattu 25. toukokuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Powerparkin internet-sivut
* GCI:n kotisivut
* Thunderbird-artikkeli rcdb.com-sivustolla
**Dionysia-juhlien voitot** (m.kreik. Νῖκαι Διονυσιακαὶ, *Nikai Dionysiakai*) oli Aristoteleen kirjoittama teos, joka kokosi yhteen tietoja Ateenan näytelmäkilpailuiden voittajista. Teos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta se tunnetaan paitsi muilta kirjailijoilta säilyneistä maininnoista myös piirtokirjoitusten kautta.

Hesykhioksella teoksen nimi esiintyy pidemmässä muodossa, *Kaupunki-Dionysian ja Lenaia-juhlan Dionysian voitot* (Νῖκαι Διονυσιακαὶ ἀστικαὶ καὶ Ληναικαί, *Nikai Dionysiakai astikai kai Lēnaikai*). Tästä nimestä voidaan päätellä, että teos on luetellut Ateenan näytelmäkilpailuiden voittajia sekä kaupunki-Dionysian juhlilla että Lenaia-juhlilla.

Aristoteles on kirjoittanut teoksen Ateenassa toisella jaksollaan, vuosien 334-323 välillä. Ateenasta on löydetty piirtokirjoitus, josta käytetään nimitystä *Fasti*, joka liittyy sisällöltään Aristoteleen luetteloon. Jotkut tutkijat ovat katsoneet, että Aristoteleen teos olisi toiminut piirtokirjoituksen lähteenä, mutta tämä ei välttämättä pidä paikkaansa ajoituksellisista syistä.

Aristoteles kokosi tietoa näytelmäkilpailuiden voittajista myös teokseensa *Näytelmäluettelot* (*Didaskaliai*). *Dionysia-juhlien voitot* on saattanut olla tämän toisen luettelon eräänlainen lisäosa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* V.26. Suomennos Marke Ahonen.
2. 1 2 3 4  Blum, Rudolf: *Kallimachos: The Alexandrian Library and the Origins of Bibliography*, s. 23-29. Wisconsin Studies in Classics. Kääntänyt Hans H. Wellisch. University of Wisconsin Press, 2011. ISBN 0299131742. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Sickinger, James P.: *Public Records and Archives in Classical Athens*, s. 42. Studies in the History of Greece and Rome. UNC Press Books, 1999. ISBN 0807824690. Teoksen verkkoversio.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Doug Armstrong 

**Doug Armstrong** (s. 24. syyskuuta 1964 Ontario) on kanadalainen jääkiekkovaikuttaja, joka nykyisin toimii NHL-seura St. Louis Bluesin toimitusjohtaja. Hän on myös Dallas Starsin entinen toimitusjohtaja.

Dallas Stars
------------

Armstrong liittyi Dallas Starsin organisaatioon vuonna 1991. Kun Stars voitti Stanley Cupin NHL-kauden 1998-1999 päätteeksi Armstrong oli organisaation apulaistoimitusjohtaja. Tammikuussa 2002 Armstrong korvasi Bob Gaineyn Starsin toimitusjohtajana. Pian tämän jälkeen Armstrong palkkasi Dave Tippettin Starsin päävalmentajaksi. Armstrongin alaisuudessa Stars varasi Jamie Bennin. Marraskuussa 2007 Stars vapautti Armstrongin tehtävistään.

St. Louis Blues
---------------

Toukokuussa 2008 St. Louis Blues ilmoitti palkanneensa Armstrongin pelaajien henkilöstöjohtajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Tämän sopimukseen päätyttyä kesällä 2010 Armstrong nimitettiin Bluesin toimitusjohtajaksi. Vuonna 2013 Armstrong valittiin NHL:n vuoden toimitusjohtajaksi. NHL-kausi 2018-2019 Blues sijoittui Keskisen divisioonan kolmanneksi ja voitti pudotuspeleissä Stanley Cupin.
**Dionysoksen talo** (*Dionysoksen huvila*) oli antiikin aikainen yksityistalo Dionin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Dionin arkeologisella alueella nykyisen Díon kylän lähellä Dío-Ólympoksen kunnassa.

Talolle nimen antanut Dionysos-mosaiikki. Díon arkeologinen museo.
Dionysoksen talon lattiamosaiikkeja.
Dionysoksen talo rakennettiin roomalaisella kaudella noin vuonna 200 jaa. Rakennus on saanut nimensä sen suurikokoisesta Dionysos-jumalaa esittävästä lattiamosaiikista. Rakennus tuhoutui mahdollisesti maanjäristyksen aiheuttamassa tulipalossa.

Talo on yksi Dionin suurimpia ja vaikuttavimpia yksityistaloja. Rakennuksen keskiössä oli joonialaisin pylväin koristeltu peristyylipiha. Siitä oli pääsy muun muassa suureen ruokasaliin (*tablinum*). Talossa oli myös lukuisia pienempiä huoneita. Yhdessä tällaisessa huoneessa oli syvennys, jossa oli sarvea kädessä pitävän Dionysoksen patsas. Huone oli mahdollisesti Dionysoksen kulttikäytössä. Taloon kuului myös muun muassa pieni kylpylä sekä liiketiloja.

Talo oli koristeltu jumalten, keisarillisen perheen jäsenten ja yksityishenkilöiden patsailla sekä lattiamosaiikeilla. Dionysos-mosaiikki koristi pitosalin lattiaa, ja esittää jumalan triumfikulkuetta, jossa tämä on alastomana meripantterien vetämissä vaunuissa. Jumalan toisessa kädessä on rhyton ja toisessa thyrsos-sauva. Dionysoksen vieressä on Silenos, ja panttereita ohjaavat merikentaurit. Muissa salin mosaiikeissa on muun muassa teatterinaamioita. Talon lukuisat muut lattiamosaiikit esittävät erilaisia geometrisiä kuvioita.

Osa raunioista on nykyisin katettu. Dionysos-mosaiikki on siirretty Díon arkeologiseen museoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Villa of Dionysos Ministry of Culture and Sports. Viitattu 13.3.2017.
2. 1 2  Dionin esittely (Flash) (Dionin arkeologisen puiston verkkosivut) *Δίον Αρχαιολογικό Πάρκο*. Viitattu 13.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dionysoksen talo** Wikimedia Commonsissa
**Dionysios Khalkedonilainen** (n. 320 eaa.) oli antiikin kreikkalainen megaralaiseen ja dialektiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Khalkedonista, Bithyniasta.

Dionysios oli ensimmäisiä dialektikkoja ja se, joka käytti ensimmäisenä megaralaisesta koulukunnasta irtautuneesta koulusta nimeä "dialektinen koulu", koska koulukunta esitti argumenttinsa dialektisesti kysymysten ja vastausten muodossa.

Dialektikot harrastivat muun muassa asioiden määrittelyjä sokraattiseen tyyliin. Aristoteles kritisoi teoksessaan *Topiikka* Dionysioksen antamaa määritelmää elämälle, joka kuului: "ravinnon ylläpitämä olennon liike, joka on siinä synnynnäisesti".

Dionysioksen kerrotaan opettaneen muun muassa Theodoros Kyreneläistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Algra, Keimpe: *The Cambridge History of Hellenistic Philosophy*, s. 47. Cambridge University Press, 2005. ISBN 0521250285. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Diogenes Laertios (DL): *Merkittävien filosofien elämät ja opit* II.106
3. ↑  Strabon, XII.4.9.
4. ↑  Bobzien, Susanne: Dialectical School *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. Viitattu 5.3.2009. (englanniksi)
5. ↑  Sedley, David: "Dialectical School". Teoksessa Craig, Edward (toim.): *The Routledge Encyclopedia of Philosophy*. London: Routledge, 1998. ISBN 0-415-07310-3.
6. ↑  Aristoteles: *Topiikka* VI.10.
7. ↑  DL II.98.
**Dionysios bar Salibi** tai **Jakob bar Salibi** (k. 2. marraskuuta 1171) oli 1100-luvun huomattavin länsisyyrialainen kirjoittaja syyrialaisessa kirkossa.

Hänen nimensä oli alun perin Jakob, mutta hän sai uuden nimen Dionysios tullessaan vihityksi Marašin piispaksi vuonna 1154. Lisäksi hän sai nimen bar Salibi, "ristin poika". Dionysioksen piispakausi oli täynnä poliittisia levottomuuksia, esimerkiksi ristiretkeläisten ja arabien välisiä. Hän myös joutui toisten kristittyjen, armenialaisten vangiksi, mistä vankeudesta hän pakeni ja vetäytyi luostariin.

Vuonna 1165 hän oli tukemassa kirkon patriarkaksi Mikael Syyrialaista. Tämän seurauksena hän itsekin palasi seurakuntaelämään ja toimi Amidin piispana vuodesta 1166 kuolemaansa 2. marraskuuta 1171 asti.

Dionysios kirjoitti kommentteja liturgiaan, uskontunnustukseen sekä kappadokialaisten isien, Pseudo-Dionysios Areopagitan, Severos Antiokialaisen, Euagrios Pontoslaisen ja Aristoteleen teoksiin. Hän laati myös teologisia esityksiä esimerkiksi kolminaisuudesta, sakramenteista ja inkarnaatiosta. Lisäksi hän laati apologioita juutalaisia, muslimeja, determinististä filosofiaa, nestoriolaisia ja armenialaisia vastaan. Hänen suurtyönsä oli koko Raamatun kommentaari, johon oli koostettu suuri määrä kreikkalaisten ja syyrialaisten uskonoppineiden opetuksia.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Antti Jalmar (Jalmari) Linna** (entinen **Lassila** ja **Vähälassila**; 10. heinäkuuta 1891 Evijärvi – 7. huhtikuuta 1954 Lohja) oli suomalainen hedelmäviljelijä ja pitkäaikainen kansanedustaja.

Jalmari Linnan vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Lassila ja Liisa Kivijärvi. Hän työskenteli pienviljelijänä Evijärvellä vuoteen 1921, Nurmijärvellä 1921–1931 ja Lohjan maalaiskunnassa 1931–1954. Lohjalla hän erikoistui hedelmänviljelyyn.

Jalmari Linna toimi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kansanedustajana Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä 1919–1922 sekä Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1927–1945 ja 1949–1951. Hän oli myös Lohjan kunnanvaltuuston puheenjohtaja sekä Nurmijärven kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsen. Presidentin valitsijamiehenä hän oli viidesti.

Jalmari Linnan puoliso oli Selma Hautala vuodesta 1912. Heidän poikansa Ilmari Linna toimi isänsä tapaan hedelmäviljelijänä ja kansanedustajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Jalmar (Jalmari) Linna *Finna*. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.10.2015.
2. 1 2 3 4  .aspx Jalmari Linna *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 11.10.2015.
3. ↑  .aspx Ilmari Linna *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 11.10.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Kuusinkijoen Käpykoski Kuusamossa
**Kuusinkijoki** on Kuusamosta Kiitämästä alkava joki. Se virtaa Suiningin kautta Karjalan tasavallan puolelle ja yhtyy siellä lähes heti lähellä Suomen rajaa Oulankajokeen. Se on Oulankajoen oikea sivujoki, ja sen pituus on 45 kilometriä.

Kuusinkijoen valuma-alue kuuluu Koutajoen päävesistöön. Ennen toista maailmansotaa koko joki valuma-alueineen sijaitsi Suomen puolella. Sallan–Kuusamon alueen alueluovutuksen jälkeen joen suu Oulankajokivarressa jäi Suomen alueen ulkopuolelle.

Kuusinkijoen keskijuoksulla on Imatran voiman vuonna 1956 rakentama Myllykosken voimalaitos.

Kuusinkijoen monista kalalajeista tunnetuimmat ovat harjus ja järvitaimen. Varsinkin niin sanottu Kuusingin taimen on tehnyt joesta tunnetun kalastajien keskuudessa.

Kuusinkijoen valuma-alueella sijaitsee Kiitämän ja Suiningin ohella muun muassa Eksymäjärvi, Hiidenjärvi, Kuntijärvi ja Porontima.

Lähteet
-------

1. ↑  Facta2001, WSOY 1981, 8. osa, palsta 392
2. ↑  Ismo Malin: Kuusinkijoki, kalastuksen arvoinen kohde - Tavoiteltavina on taimenia ja harjuksia - Vapaa-ajan Kalastaja *Vapaa-ajan Kalastaja*.  14.6.2019. Viitattu 5.9.2020.
3. ↑  Kuusinki on jokien aatelia *Koillismaan Uutiset*.  28/2013. Viitattu 5.9.2020.
4. ↑  Julkilausuma Kuusinkijoen entisöinnistä ja voimalaitoksen museoinnista (Kuusamon Uistinseuran, Kuusamon Perhokalastajien, Siilasmajan Killan ja Lohiloordien yhteiskannanotto) *perhokalastajat.net*.  25.2.2004. Viitattu 5.9.2020.
5. ↑  Kuusinkijoen valuma-alue (73.04). Järviwiki. Viitattu 9.9.2021.
Jalmari Sahlbom
**Matti Hjalmar (Jalmari) Sahlbom** (21. syyskuuta 1878 Tampere – 1. heinäkuuta 1921 Berliini) oli suomalainen kauppaneuvos ja yritysjohtaja, joka työskenteli osuustoiminnan parissa. 

Sahlbomin vanhemmat olivat Johannes Sahlbom ja Adolfina Lundahl. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sen jälkeen Tampereen puuvillatehtaan asiapoikana, mutta suoritti samalla kansakoulun jatkokoulun, käsityökoulun ja kirjanpitokurssin. Puuvillatehtaalta hän siirtyi konttoriapulaiseksi Tampereen Meijeri Oy:hyn, toimi sitten lyhyemmän ajan kahdessa muussa yrityksessä ja tuli 1901 kirjanpitäjäksi Tampereen Työväen Osuuskassayhdistykseen. SOK:n toinen toimihenkilö toimitusjohtaja W. A. Lavoniuksen ohella hänestä tuli 1904 ja seuraavana vuonna Yhteishyvä-lehden vastaava toimittaja. Lavoniuksen jätettyä tehtävänsä Sahlbom oli SOK:n toimitusjohtaja vuosina 1906–1921. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1919. Sahlbomilla oli useita osuustoimintaan liittyviä ja muita luottamus- ja johtotehtäviä Suomessa ja hänestä tuli Kansainvälisen Osuustoimintaliiton keskusvaliokunnan jäsen vuonna 1910.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Y. R. Mäkihovi (toim.): *Uranuurtajia ja rakentajia. Osuustoimintamiesten elämäkertoja*, s. 182-191. Helsinki: Pellervo-Seura, 1950.
2. ↑  Jalmari Sahlbom, Aamulehti, 05.07.1921, nro 150, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 871

Aiheesta muualla
----------------

* Kauppaneuvos Jalmari Sahlbom (1878–1921). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (maksullinen)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Grenaderinmäen muistomerkki.
**Sinimäe** on pienkauppala (vir. *alevik*) Narva-Jõesuun kaupungissa Itä-Virumaan maakunnassa Koillis-Virossa. Sinimäe toimi Vaivaran kuntakeskuksena vuoteen 2017, jolloin Vaivarasta tuli osa Narva-Jõesuuta. 

Sinimäe sijaitsee Narvan ja Tallinnan välisen valtatie 1:n (E20) tien varrella lähellä Narvanlahtea Suomenlahden rannikolla. Narvaan on matkaa 18 kilometriä.

Alueen pinnanmuodostus on erikoinen Virossa. Mannerjää on nostanut rantatörmän selänteen nykyiselle paikalleen, jolloin syntyi kolme kukkulaa idästä länteen Torni-, Grenaderin- ja Lastenkodinmäki.

Alueen sotahistoria on 900 vuotta vanha. Kolmesta viimeisestä sodasta on edelleenkin nähtävissä jälkiä maastossa. Ensimmäisen maailmansodan aikana alueella kulki Tannenbergin-linja. Toisen maailmansodan aikana heinä-elokuussa 1944 käytiin Sinimäkien taistelu.

Saksalaisten muistomerkki on Grenaderinmäessä. Puna-armeijan muistomerkki on hieman etelämpänä. Sinimäessä on alueen sotahistoriaa käsittelevä museo. Taistelupaikka on nykyisin puistoalue, jossa voi tutustua sotahistoriaan polkuja pitkin.

Lähteet
-------

1. ↑  Maainfo Kaardirakendus (Viron maanmittauslaitoksen karttapalvelu) Maa-amet. Viitattu 22.6.2018. (viroksi), (englanniksi)
2. 1 2  Esko Erkkilä: Sinimäen taistelut mahdollistivat Suomen selviytymisen *Blogi*.  30.8.2010. Esko Erkkilä. Viitattu 1.5.2014.
3. 1 2 3  Sinimäet *Visitestonia.com*. Vaivara:  Vaivaran Sinimäen museo.  Arkistoitu 2.5.2014. Viitattu 1.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sinimäet** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee pigmenttiä. Saman nimisestä Jyrki Erran kirjasta kertoo artikkeli Lyijyvalkoinen.*
Lyijyvalkoisella maalattua seinää vuodelta 1948.
Lyijyvalkoisella maalattua hilseilevää seinää.
**Lyijyvalkoinen** on emäksinen lyijykarbonaatti (PbCO3)2·Pb(OH)2. Se on lyijystä ja viinietikasta keinotekoisesti valmistettu valkoinen pigmentti.

Lyijyvalkoinen on yksi vanhimmista keinotekoisista pigmenteistä: se tunnettiin Kiinassa hyvin varhain, ja se oli 200-luvulla eaa. tunnettu myös Rooman valtakunnassa. Se oli suosittu peittävänä ja hyvin kuivuvana pigmenttinä. Taiteilijavärinä se oli Euroopassa melkeinpä ainoa valkoinen öljyväri aina 1800-luvun puoliväliin asti, ja rakennusmaalinakin suosituin valkoinen, vaikka sen myrkyllisyys oli aina ollut hyvin tiedossa. Sitä käytettiin jopa kasvomaalina, mikä aiheuttikin kuolemantapauksia.

1800-luvulta alkaen lyijyvalkoinen on maalikäytössä enimmäkseen korvattu myrkyttömillä vaihtoehdoilla kuten titaanivalkoisella, eikä sitä ole Suomessa saanut käyttää vuoden 1993 jälkeen muualla kuin joissain historiallisissa kohteissa.

Valmistus
---------

Niin sanotulla hollantilaisella valmistusmenetelmällä ohuet lyijylevyt käärittiin rullalle, ja ne asetettiin sisältä lasitettuihin saviruukkuihin. Ruukkuihin lisättiin etikkaan, ja ne laitettiin riviin hevosenlantaan, jossa lannan hajoamisen seurauksena syntynyt hiilihappo ja etikka yhdessä reagoivat ja muuttivat metallisen lyijyn lyijyvalkoiseksi. Tämä oli tosin hidas prosessi, ja vei kuukausia.

Kyseisessä prosessissa etikka reagoi lyijyn ja ilman sisältämän hapen kanssa, jolloin syntyy lyijyasetaattia. Hiilihappo taas vapauttaa lyijyasetaatista lyijyvalkoisen, ja näin syntyy etikkaa ja lyijyvalkoista, ja prosessi jatkuu kunnes kaikki lyijy on muuntunut, tai se keskeytetään muulla tavoin.

Saksalaisessa kammiomenetelmässä kemialliset reaktiot ovat samat, mutta ne tapahtuvat paljon nopeammin.

Ja niin sanotulla uudenaikaisella menetelmällä - jota käytettiin esimerkiksi Tikkurilan lyijyvalkoistehtaalla - lyijyoksidi muunnetaan etikan avulla emäksiseksi lyijyasetaatiksi. Seuraavaksi liuokseen johdetaan hiilihappoa, joka saa lyijyvalkoisen saostumaan, ja neutraali lyijyasetaatti jää liuokseen. Menetelmä toistetaan kunnes kaikki lyijy on saatu muunnettua pigmentiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Valkoiset pigmentit PuuProffa.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 23.9.2012.
2. ↑  Hintsanen, Päivi: Lyijyvalkoinen coloria.net. Viitattu 23.9.2012.
3. 1 2 3 4  Coloriasto - Miten lyijyvalkoinen syntyy? *Coloriasto - Miten lyijyvalkoinen syntyy?*. Viitattu 31.5.2019.
**Hans Grodotzki** (s. 4. huhtikuuta 1936 Preußisch Holland, Itä-Preussi) on saksalainen entinen kestävyysjuoksija.

Grodotzki aloitti yleisurheiluharjoittelun vuonna 1954 työskennellessään kaivostyöläisenä. 20-vuotiaana 1956 suorittaessaan Itä-Saksan armeijassa asepalvelustaan hän sai mahdollisuuden harjoitella intensiivisesti. Puolentoista vuoden kuluttua hän osallistui jo Itä-Saksan mestaruuskilpailuihin.

Vuonna 1960 Grodotzki valittiin Saksojen yhteiseen joukkueeseen Rooman olympialaisiin. 27. elokuuta 1960 hän sijoittui toiseksi 10 000 metrin juoksussa Neuvostoliiton Pjotr Bolotnikovin jälkeen ajalla 28.37,0. 2. syyskuuta hän saavutti jälleen hopeaa 5 000 metrin juoksussa Uuden-Seelannin Murray Halbergin jälkeen ajalla 13.44,6. Grodotzki on edelleen ainoa saksalainen 10 000 metrin juoksun olympiamitalisti.

Seuratasolla Grodotzki edusti ASK Vorwärts Berliniä. Hänen valmentajansa oli Curt Eins. Vuonna 1962 hänen akillesjänteensä repesi ja hän lopetti urheilu-uransa vuonna 1964. Vuoteen 1969 hän opiskeli Potsdamin pedagogisessa korkeakoulussa, jonka jälkeen hän alkoi valmentaa ASK Potsdamissa, jossa toimi vuoteen 1981 saakka. Tämän jälkeen hän työskenteli Itä-Saksan armeijassa siviilitoimihenkilönä. Saksojen yhdistymisen jälkeen hän toimi LAC Halenseessä. Grodotzki on naimisissa entisen voimistelijan Karin Jorcikin kanssa. Heillä on tytär (Cathrin) ja kaksi lastenlasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hannus, Matti: *Yleisurheilu - Tuhat tähteä*, s. 111. 2. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* World Athletics

 |

 |
**Hans Gude Gudesen** (s. 6. maaliskuuta 1950) on norjalainen keksijä ja tutkija.

Gudesen on kotoisin Fredrikstadista. Hän on opiskellut arkeologiaa Oslon yliopistossa. Sen jälkeen hän työskenteli useita vuosia Yhdysvalloissa uuden teknologian kehittämisen parissa. Hän oli jo varhaisessa vaiheessa yhteydessä Norjan teknis-luonnontieteellisen yliopiston professoreihin Arne Halaasiin ja Tor A. Ramstadiin, joille hän esitti yhteistyötä. He perustivat yhdessä Fast Search & Transfer -nimisen yrityksen. 1990-luvulla Gudesen toimi Opticom-yrityksen aivoina, ja hän sijoitti sen osakkeisiin noin miljardi kruunua. Myöhemmin osa siitä sai uudeksi nimekseen Thin Film Electronics.

Gudesen osti Ingmar Bergmanin Fårön kiinteistön ja suuren osan siihen kuuluvaa irtaimistoa. Fåröstä muodostetaan säätiö ja siitä tulee taiteilijakeskus.

Lähteet
-------

1. ↑  Norjalaismiljonääri pelasti Bergmanin perinnön


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja

 |

 |
**Luise Danz** (11. joulukuuta 1917 Walldorf, Thüringen – 21. kesäkuuta 2009) oli SS-nainen ja entinen keskitysleirivartija.

Danzista tuli 24. tammikuuta 1943 26-vuotiaana Aufseherin natsien keskitysleirijärjestelmään. Hän palveli vartijana useilla natsien keskitysleireillä, kuten Krakova-Płaszówissa, Majdanekissä, Auschwitz-Birkenaussa ja Malchowissa. Vuonna 1943 natsit palkitsivat hänet leiripalveluksistaan. Hänestä tuli Malchowin Oberaufseherin tammikuussa 1945. Sodan jälkeen Danz piiloutui, mutta jäi kiinni ja joutui oikeuden eteen Puolassa. Hänet tuomittiin vuoden 1946 niin sanotussa Auschwitz-oikeudenkäynnissä elinkautiseen vankeusrangaistukseen, mutta hän vapautui vuonna 1956.

Vuonna 1996 Danz joutui Saksassa oikeuteen naisvangin murhasta Malchowin leirillä. Oikeudenkäyntiä valvonut lääkäri totesi syytteiden olevan liikaa vanhalle naiselle, joten kaikki syytteet peruttiin.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Oskar Henrik (Oski) Nurmi** (26. maaliskuuta 1892 Tammela – 22. lokakuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen rautakauppa-alan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Nurmen vanhemmat olivat ruiskumestari Juho Nurmi ja Sofia Löfholm ja puoliso vuodesta 1916 Ida Auvinen. Nurmi kävi keskikoulun ja Sortavalassa kauppakoulun kiitettävin arvosanoin 1910–1911. Hän oli Veljekset Kivinen Oy:n harjoittelija, hinnoittelija ja ostopäällikkö 1907–1917, Karjalan Rauta Oy:n perustaja ja toinen johtaja 1917–1929 ja Rautakauppojen Ostokunnan, vuodesta 1929 Rautakauppojen Oy, perustajia 1928 ja toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen 1929–1962. Nurmi oli myös Puolmatkan Teollisuus Oy:n perustajia, toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen 1941–1962. Hän oli Sortavalan kaupunkivaltuuston jäsen 1926–1929 ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Sortavalan suojeluskunnan perustajiin kuulunut Nurmi oli Sortavalan suojeluskuntapiirin piiriesikunnan jäsen 1917–1929. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni. Nurmi sai kauppaneuvoksen arvonimen 1950. Nurmi ja hänen johtamansa yhtiö tunnettiin myös lahjoituksistaan muun muassa Liikesivistysrahastolle ja Helsingin kauppakorkeakoululle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oski Nurmi *Biografiasampo*. Viitattu 6.9.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 1.11.1968, nro 297, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 6.9.2022.
**Oskar Evald (Oski) Talvio** (sukunimi aik. *Tolvanen*; 26. kesäkuuta 1892 Viipuri – 27. tammikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kauppias, harrastelijanäyttelijä, elokuvaohjaaja ja näytelmäkirjailija.

Talvio toimii kauppiaana Viipurissa, ja hän esiintyi myös iltanäyttelijänä Viipurin Näyttämöllä. Talvio teki aloitteen Viipurin Ulkoilmateatterin perustamisesta eräässä Viipurin Raittiusseuran kokouksessa. Teatterin ensimmäinen näytäntö oli 3. elokuuta 1913 Papulan vuorella, jolloin esitettiin Minna Canthin näytelmä *Roinilan talossa*. 

Talvio ohjasi ja käsikirjoitti vuonna 1920 Viipurissa valmistuneen mykkäelokuvan Kihlaus, joka perustui Aleksis Kiven samannimiseen näytelmään. Hän esitti pieniä sivuosia myös kolmessa 1940-luvun lopulla valmistuneessa kotimaisessa elokuvassa.

Teoksia
-------

* *Syysmyrsky* : 1-näytöksinen näytelmä kalastajaelämästä. Esitysvapaita näytelmiä n:o 2. Viipuri 1934

Lähteet
-------

* Oski Talvio SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kari Uusitalo: Aleksis Kivi-filmatisoinnit (Arkistoitu – Internet Archive)
* Elonet: Elokuvat joissa Oski Talvio on esiintynyt

Viitteet
--------

1. ↑  Viipurin ulkoilmateatteri 5-vuotias, Suomen Kuvalehti 17.08.1918 nro 33, s. 18, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Oskhoforia** (m.kreik. Ὀσχοφόρια, myös Ὠσχοφόρια, *Ōskhoforia*; lat. *Oschophoria*) oli antiikin Ateenassa vietetty viininkorjuujuhla, joka oli omistettu Dionysokselle ja Athenelle. Sitä vietettiin Pyanopsion-kuun 6. päivä eli nykyisen loka-marraskuun aikoihin.

Historia
--------

Oskhoforia-juhla kunnioitti Dionysosta ja Athenea viinin ja öljyn antajina. Samalla se kunnioitti Theseuksen ja joidenkin tietojen mukaan myös Ariadnen muistoa. Kreikkalaisessa mytologiassa sitä pidettiin Theseuksen itsensä perustamana tämän palattua Kreetalta. Tähän liittynyt tarina selitti juhlaan kuuluneiden rituaalien alkuperän.

Ohjelma
-------

Juhlaan kuului muun muassa kilpajuoksu, jossa kaksikymmentä ylhäisösukuihin kuulunutta nuorukaista kantoi viiniköynnösten oksia (ὄσχοι, *oskhoi*), joissa oli rypäleterttuja. Juhlan nimi tarkoittaa näiden oksien kantamista. Kilpailun reitti kulki Limnaissa sijainneelta Dionysoksen temppeliltä Faleronissa sijainneelle Athene Skiraksen temppelille. Kantajia valittiin kaksi jokaisesta kymmenestä fylestä eli heimosta. Voittaja (tai voittajaheimon nuorukaiset) saivat palkinnoksi maljan, jossa oli viidestä aineesta eli viinistä, juustosta, jauhoista, hunajasta ja öljystä tehty juoma (πεντάπλοος, *pentaploos*, πενταπλόα, *pentaploa* tai πενταπλῆ, *pentaplē*), sekä kunniapaikan kilpailua seuranneessa kulkueessa.

Kulkue marssi ilmeisesti Athenen temppeliltä takaisin Dionysoksen temppelille. Siihen kuului kuoro, jonka edellä kulki kaksi naisten vaatteisiin pukeutunutta nuorukaista, mahdollisesti mainitut voittajat. Sekä nuorukaiset että muut kulkueen jäsenet kantoivat jälleen viiniköynnösten oksia. Kulkueessa laulettin ja tanssittiin. Perillä suoritettiin uhritoimitus, johon osallistui myös naisia (δειπνοφόροι, *deipnoforoi*), ilmeisesti nuorukaisten äidit. Juomauhria kaadettaessa yleisö huusi *"eleleu, iū iū"* (ἐλελεῦ, ἰοὺ ἰού). Lopuksi järjestettiin juhla-ateria.

Aiemmin tutkijoiden keskuudessa on ollut erimielisyyksiä siitä, kuuluiko Oskhoforia-juhlaan kilpajuoksu, kulkue vai kummatkin, vai kuuluiko toinen Skira-juhlaan. Nykyisin katsotaan, että kummatkin olivat osa juuri Oskhoforiaa.

Oskhoforiaa seurasivat heti seuraavina päivinä Pyanopsia- ja Theseia-juhlat, jotka yhdistettiin myös Theseukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Oschophoria *Brill’s New Pauly*. BrillOnline Reference Works. Viitattu 5.11.2018.
2. 1 2 3 4  Peck, Harry Thurston: Dionysia *Harpers Dictionary of Classical Antiquities*.  1898. Viitattu 5.11.2018.
3. 1 2 3 4  Smith, William & Wayte, William & Marindin, G. E.: "Oschophoria", *A Dictionary of Greek and Roman Antiquities*. Boston: Little, Brown and Company, 1890. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Humphreys, S. C.: *Kinship in Ancient Athens: An Anthropological Analysis*, s. 583. Oxford University Press, 2018. ISBN 0191092398. Teoksen verkkoversio.
5. 1 2  Plutarkhos: *Kuuluisien miesten elämäkertoja*, Theseus 22–23.
6. ↑  Roberts, J. W.: *City of Sokrates: An Introduction to Classical Athens*, s. 127. Routledge, 1998. ISBN 0203194799.
7. ↑  Kyle, Donald G.: *Athletics in Ancient Athens*, s. 47–48. Mnemosyne : Bibliotheca Classica Batava: Supplementum, nide 95. Brill, 1993. ISBN 9004097597. Teoksen verkkoversio.
**Osker** oli pieni melodista punk rockia soittava yhtye Los Angelesista, Yhdysvalloista. Se perustettiin vuonna 1998 ja hajosi 2002. Vakiojäsenet olivat laulaja ja kitaristi Devon Williams ja basisti Dave Benitez. Rumpalit vaihtuivat, ja heistä pisimpään yhtyeessä vaikutti Phil Drazik.

Oskerin ensimmäinen albumi oli *Treatment 5*, joka on toista ja viimeistä levyä *Idle Will Kill* enemmän etelä-kalifornialaiselle punk-musiikille perinteistä tyyliä. Molempien aiheet käsittelevät kyynisin ja alakuloisin sanoituksin teini-iän synkän angstista elämänkuvaa.

Oskerilla oli työn alla kolmaskin, *Thriller*-nimeä kantava albumi, mutta yhtyeen hajottua se ei koskaan valmistunut. Suurin syy hajoamiseen oli vakituisen rumpalin puute, mikä aiheutti erimielisyyttä jäsenten välille.

"*The split between Dave and I is astounding to me. I always thought we were the next Simon and Garfunkel. I thought we would be our generations Hall and Oates ... Of course, I plan on killing Dave.*" - Devon Williams.

Jäsenet
-------

* Devon Williams - laulu, kitara
* Dave Benitez - basso
* Phil Drazik - rummut

+

* Ty ja Kelly - rummuissa albumilla *Idle Will Kill*

Diskografia
-----------

* *Treatment 5* (2000)
* *Idle Will Kill* (2001)

Aiheesta muualla
----------------

* Osker Epitaphin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Toisen tytön kengissä** (engl. *A Slave of Fashion*) on Hobart Henleyn ohjaama yhdysvaltalainen mykkä romanttinen komediaelokuva vuodelta 1925. Elokuvan pääosissa ovat Norma Shearer ja Lew Cody. Joan Crawford tekee yhden ensimmäisistä elokuvaesiintymisistään mallina. *Toisen tytön kengissä* uskotaan olevan nykyään kadonnut elokuva.

*Toisen tytön kengissä* tuotti ja jakeli Metro-Goldwyn-Mayer. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 20. heinäkuuta vuonna 1925 New Yorkissa. Maanlaajuisen ensi-illan elokuva sai 23. elokuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 27. syyskuuta vuonna 1926.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Katherine Emerson (Norma Shearer) päättää lähteä pienestä iowalaisesta kotikaupungistaan ja mennä viettämään hyvää elämää New Yorkiin. Juna, joka on viemässä Katherinea itään, joutuu matkalla onnettomuuteen. Katherine päätyy yhteen erään käsilaukun kanssa, joka oli kuulunut onnettomuuden yhdelle kuolonuhrille Madelinelle (Miss Dupont). Käsilaukussa on viesti Nicholas Wentworthilta (Lew Cody), joka on kutsunut nuoren naisen asuttamaan hänen asuntoaan Wentworthin ollessa Euroopassa. Ainoana ehtona oli, että hän muuttaisi asunnosta pois toukokuun 1. päivään mennessä, jolloin hän palaa takaisin. Katherine päättää ottaa Madelinen identiteetin ja ottaa asunnon. Tällöin hän voisi elää New Yorkissa tyylillä. Kuitenkin Katherinen vanhemmat (James Corrigan ja Mary Carr) saapuvat yllättäen ja alkavat kysellä liikaa. Katherine valehtelee ja sanoo, että hän on naimisissa Wentworthin kanssa, mutta jatkaa Dick Waynen (William Haines) tapailua. Wentworth palaa aikaisemmin ja sekoittaa vielä enemmän asioita. Kaikesta huolimatta Wentworth rakastuu Katherineen melkein välittömästi.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Norma Shearer  | … |  Katherine Emerson
  |
|  Lew Cody  | … |  Nicholas Wentworth
  |
|  William Haines  | … |  Dick Wayne
  |
|  Mary Carr  | … |  Äiti Emerson
  |
|  James Corrigan  | … |  Isä Emerson
  |
|  Vivia Ogden  | … |  Sophie-täti
  |
|  Miss DuPont  | … |  Madeline
  |
|  Estelle Clark  | … |  Mayme
  |
|  Sidney Bracey  | … |  Hobson
  |
|  Joan Crawford  | … |  Malli
  |

Lähteet
-------

1. ↑  THE LOST FILMS OF METRO-MGM *silentsaregolden.com*. Silentsaregolden.com. Viitattu 13.4.2013. (englanniksi)
2. ↑  "A Slave of Fashion" (1925) *legendaryjoancrawford.com*. Legendaryjoancrawford.com. Viitattu 13.4.2013. (englanniksi)
3. ↑  Slave of Fashion, A (1925) *elonet.fi*. Elonet.fi. Viitattu 13.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* *Toisen tytön kengissä* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Toisen tytön kengissä* Elonetissä.
* *Toisen tytön kengissä* AllMoviessa. (englanniksi)
* *Toisen tytön kengissä* TCM Movie Databasessa (englanniksi)
André Kostelanetz vaimoineen vuonna 1963.
**André (Abram) Kostelanetz** (ven. Абрам Наумович Костелянец, 22. joulukuuta 1901 Pietari – 13. tammikuuta 1980 Port-au-Prince, Haiti) oli venäläis-yhdysvaltalainen orkesterinjohtaja ja musiikkisovittaja, joka oli yksi easy listening -musiikin pioneereja.

Vuonna 1920 Kostelanetz aloitti opinnot Pietarin konservatoriossa. Helmikuuhun 1922 hän työskenteli apulaiskapellimestarina ja valmentajana Mariinski-oopperassa. Vuonna 1922 hän muutti New Yorkiin. Neljä vuotta myöhemmin Kostelanetz esiintyi ensimmäistä kertaa Manhattan Opera Housessa yhdessä laulaja Helen Stanleyn kanssa. Vuonna 1928 hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden ja aloitti CBS Orchestran kapellimestarina vuonna 1930. Sen jälkeen Kostelanetz aloitti radiolähetykset (Chesterfield Radio Program). Hän myös toimi elokuvamusiikkikapellimestarina elokuvissa *Unelmien sävel* (1935), *That Girl from Paris* (1936) ja *Hitting a New High* (1937), joiden pääosaa esitti hänen tuleva vaimonsa Lily Pons. Toisen maailmansodan aikana Kostelanetz esiintyi yhdessä vaimonsa kanssa lukuisissa United Service Organizationsin konserteissa.

Vuonna 1953 Kostelanetz ryhtyi työskentelemään New Yorkin filharmonikkojen kanssa ja aloitti "Special Concerts" -sarjansa. Vuosina 1963–1979 hän esitti filharmoonikkojen kanssa "Promenade"-konserttisarjaa. Viimeisessä konsertissaan hän johti 31. joulukuuta 1979 San Francisco Symphony Orchestraa.

Kostelanetz loi radioesiintymissään innovatiivisen musiikkityylin, joka yhdisti perinteisiä konserttinumeroita ja hänen omia sovituksiaan ajan suosikkikappaleista. Hän loi harmonisesti rikkaan ja runsaan äänimaailman, joka oli suurta ja radiossa viihdyttävää. Kostelanetzin sovitustavasta ja sen tunnusomaisesta äänimaailmasta tuli 1930–1950-lukujen Hollywood-elokuvamusiikille käytännön standardi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andre Kostelanetz Timeline The Estate of Andre Kostelanetz.  Arkistoitu 5.10.2013. Viitattu 18.2.2014.
2. ↑  Andre Kostelanetz Biography The Estate of Andre Kostelanetz.  Arkistoitu 4.10.2013. Viitattu 18.2.2014.
3. ↑  Joseph Stevenson: Artist Biography Allmusic. Viitattu 18.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Matias (Matti) Hemmi Karjanlahti** (4. helmikuuta 1908 Kauhava – 7. kesäkuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Kauhavalla syntyneen Karjanlahden puolisot olivat 1940–1944 Essi Maria Högman ja vuodesta 1951 Kerttu Katri Aliisa Parvia. Karjanlahti teki kansakoulun käytyään rakennustöitä, mutta suoritti sitten Vaasassa teollisuuskoulun, josta hän valmistui rakennusmestariksi 1937. Jo edellisenä vuonna hän oli muuttanut Helsinkiin ja ryhtynyt urakoimaan siellä rakennuksia. Sota-aikana hän oli puolustuslaitoksen rakennustöissä, osallistuen muun muassa Kivennavan sotakirkon rakentamiseen.

Karjanlahti perusti 1954 M. Karjanlahden Rakennustoimisto -yhtiön, sittemmin Karjanlahti-yhtiö, joka rakensi useita asuin-, liike- ja teollisuuskiinteistöjä muun muassa Helsingin ydinkeskustaan, kuten Eliel Muoniovaaran suunnitteleman Aikatalon vuonna 1961. Yrityksellä oli myös useita seurakuntien ja uskonnollisten yhdistysten työkohteita, kuten Pyhän Marian kirkon rakentaminen ja Uspenskin katedraalin korjaustyöt. Teollisuusneuvoksen arvonimen Karjanlahti sai 1965. Sairastuttuaan vuosikymmenen lopulla hän jättäytyi pois liiketoiminnasta, mukaan lukien yhteisyritys, jonka hän oli perustanut veljensä Toivo Karjanlahden kanssa. Molempien yritysten toiminta loppui kokonaan 1970-luvun alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matti Karjanlahti *Biografiasampo*. Viitattu 16.1.2022.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 12.6.1974, s. 17.
**Soumar** on Iranissa kehitetty maasta laukaistava risteilyohjus. Ohjus esiteltiin julkisuudessa ensimmäisen kerran vuonna 2015.

Kehittely
---------

Tieto uudesta iranilaisesta risteilyohjuksesta vuosi julkisuuteen ensimmäisen kerran vuonna 2014 iranilaisen kansanedustajan kautta, mutta vielä tuolloin siitä käytettiin nimitystä Meshkat. Ohjus esiteltiin ensimmäisen kerran virallisesti julkisuudessa 8. maaliskuuta 2015 Iranin puolustusministeriön tilaisuudessa. Ohjuksen on suunnitellut iranilainen Aerospace Industries Organisation ja se on nimetty Irakin–Iranin sodassa 1980–1988 tuhoutuneen kaupungin mukaan.

Ominaisuudet
------------

Soumarin uskotaan olevan kopio venäläisestä H-55-ohjuksesta. Valokuvassa H-55 Ukrainan ilmavoimien museossa.
Soumar on ilmeisesti läheinen kopio venäläisestä H-55-risteilyohjuksesta. Ukrainalaisten viranomaisten mukaan Iraniin myytiin laittomasti 12 H-55-ohjusta ilman niiden ydinkärkiä vuonna 2001. Soumarin kantamaksi on uutisoitu 2 500 kilometriä, mikä vastaisi sen venäläisen vastineen kantamaa. Iranilaisen ohjuksen kantama on kuitenkin rodennäköisesti pienempi, sillä Iranin ei uskota kykenevän tuottamaan yhtä tehokasta suihkumoottoria kuin alkuperäisessä H-55-ohjuksessa. Tästä huolimatta vaikka ohjuksen kantama jäisi vain puoleen väitetystä, se yltäisi silti suurimpaan osaan Yhdysvaltojen sotilastukikohdista Lähi-idässä, sekä Israeliin. Alkuperäinen H-55 on ilmasta maahan -ohjus ja se laukaisualustoina toimivat strategiset pommikoneet kuten Tupolev Tu-95 tai Tu-160. Iranilla ei ole käytössään tällaisia pommikoneita ja Soumar laukaistaankin maasta. Maasta laukaisua varten ohjus on varustettu kantoraketilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Reuben F Johnson: Iran reveals new Soumar ground-launched cruise missile *IHS Jane's Defence Weekly*. Viitattu 30.3.2015. (englanniksi)
2. ↑  Kh-55 *military-today.com*. Viitattu 25.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Jeremy Binnie: Analysis: Iranian cruise missile unveiling raises questions about range *IHS Jane's Defence Weekly*. Viitattu 30.3.2015. (englanniksi)
Ilmakuva Hankasalmen asemanseudusta.
**Hankasalmen asemanseutu** (myös **Hankasalmen asema** tai **Aseman kylä**) on taajama Hankasalmen kunnassa Keski-Suomessa. Siellä oli 751 asukasta vuoden 2019 lopussa.

Asemanseudulla on Hankasalmen rautatieasema, joka sijaitsee Jyväskylä–Pieksämäki-radan varrella. Asemanseudun halki kulkee valtatie 9, kaakosta taajamaan tulee seututie 446 ja etelästä yhdystie 6416. Seututie 641 vie pohjoiseen Hankasalmen kirkonkylään, jonne on matkaa noin kymmenen kilometriä. Aseman kylällä perusopetusta annetaan Aseman koulussa, ja samassa rakennuksessa toimii myös Aseman kirjasto.

Lähteet
-------

1. ↑  Maanmittauslaitos: Maastokartta Paikkatietoikkuna. Viitattu 19.7.2018.
2. ↑  Aseman koulu Hankasalmen kunta, hankasalmi.fi.  Arkistoitu 30.10.2021. Viitattu 14.10.2021.
3. ↑  Taajamat väkiluvun ja väestöntiheyden mukaan, 2019 *PxWeb-tietokanta*. Tilastokeskus. Viitattu 14.10.2021. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Perusopetus Hankasalmen kunta, hankasalmi.fi.  Arkistoitu 28.10.2021. Viitattu 14.10.2021.
5. ↑  Kirjastot ja aukioloajat Hankasalmen kunta, hankasalmi.fi.  Arkistoitu 2.6.2021. Viitattu 14.10.2021.