recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bob Latta
**Robert E. "Bob" Latta** (s. 18. huhtikuuta 1956) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.

Latta syntyi Ohiossa. Hän valmistui vuonna 1978 Bowling Green State -yliopistosta ja vuonna 1981 Juris Doctorin arvolla Toledon yliopistosta. Hänen isänsä Delbert L. Latta istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1959–1989.

Nuorempi Latta on nykyinen liittovaltion kongressin jäsen. Hän otti paikkansa edustajainhuoneessa 11. joulukuuta 2007 isänsä seuraajan Paul Gillmorin kuoltua ja edustaa Ohion viidettä vaalipiiriä. Latta oli jo istunut vuosina 1997–2000 osavaltion senaatissa ja vuodesta 2001 edustajainhuoneessa.

Lattalla on puolisonsa Marcian kanssa kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  LATTA, Robert E. (1956 - ) *Biographical Directory of the United States Congress*. Viitattu 11.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  LATTA, Delbert Leroy, (1920 - ) *Biographical Directory of the United States Congress*. Viitattu 11.7.2014. (englanniksi)
3. ↑  Boak, Joshua: Bob Latta advances toward a legacy *The Blade*.  11.11.2007. Viitattu 11.7.2014. (englanniksi)
4. ↑  Rep. Bob Latta (R-Ohio) *Roll Call*.  Arkistoitu 23.8.2014. Viitattu 11.7.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |

 |
**Bob Holt** (28. joulukuuta 1928 – 2. elokuuta 1985) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tuli tunnetuksi animaatiosarja *Doctor Dolittlen* nimiroolista. Hän oli myös 1980-luvulla Hulkin äänenä *The Incredible Hulk* -animaatiosarjassa.

Ura
---

Holt aloitti uransa teatterin parissa ja teki samalla kaksi pientä elokuvaroolia elokuvissa *Julius Caesar* ja *The Great St. Louis Bank Robbery*. Vuonna 1968 hän siirtyi ääninäyttelijäksi tehden kaikki äänet lyhytanimaatioon *Johnny Learns His Manners*.

Vuonna 1970 Holt sai ensimmäisen päärooliin animaatiosarjasta *Doctor Dolittle*, jossa hän toimi sarjan päähahmon tohtori John Dolittlen äänenä. Hän teki 1970-luvulla useita rooleja lyhytanimaatioihin ja oli myös mukana Hanna-Barberan tuottamassa *The New Tom & Jerry Show’ssa*.

1980-luvulla Holt jatkoi useiden lyhytanimaatioiden parissa ja lainasi ääntään *Smurffeihin* vuosina 1982–1985. Samalla hän oli Hulkin äänenä *The Incredible Hulk* -animaatiosarjassa, johon hän teki myös sivuääniä. Holt oli mukana myös *Challenge of the GoBotsissa*.

Holt kuoli sydänkohtaukseen Van Nuysissa, Kaliforniassa 56-vuotiaana.

Aiheesta muualla
----------------

* Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Robert "Bob" Harper** (s. 18. elokuuta 1965) on yhdysvaltalainen henkilökohtainen kuntosaliohjaaja ja -valmentaja. Parhaiten hänet tunnetaan televisiosarjasta *Suurin pudottaja*.

Ura
---

Harper on työskennellyt henkilökohtaisena kuntosaliohjaajana julkisuuden henkilöille, kuten näyttelijä Jennifer Jason Leighille. Vuonna 1999 hän esiintyi Melissa Etheridgen musiikkivideossa nimeltä *Angels Would Fall*. Hänet tunnetaan myös yhtenä *Suurin pudottaja* -tositelevisiosarjan valmentajista. Hän on ollut NBC:n sarjassa vuodesta 2005 lähtien. Hän valmensi myös Australian Suurimmassa pudottajassa Jillian Michaelsin kanssa.

Yksityiselämä
-------------

Harper syntyi 18. elokuuta 1965 Nashvillessä, Tennesseessä. Hän opiskeli Austin Peay State Universityssä Clarksvillessä, Tennesseessä.

Luettuaan kirjan nimeltä *Skinny Bitch* hänestä tuli kasvissyöjä. Vuonna 2010 hän ryhtyi vegaaniksi. Samana vuonna PETA äänesti hänet seksikkäimmäksi kasvissyöjämieheksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Miller, Liz: Bob Harper Goes Vegan *wegnews.com*. VegNews.  Arkistoitu 17.7.2011. Viitattu 29.6.2011. (englanniksi)
2. ↑  PETA's Sexiest Vegetarian Celebrities of 2011 PETA. Viitattu 29.6.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bob Harper Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
*Salomé* (1910)
*Il ratto delle Sabine* (1910)
*Romeo e Giulietta* (1912)
**Ugo Falena** (25. huhtikuuta 1875 Rooma – 20. syyskuuta 1931 Rooma) oli italialainen näytelmäkirjailija ja elokuvaohjaaja.

Falena työskenteli 1900-luvun alussa näytelmäkirjailijana, teatterinjohtajana ja kriitikkona. Hänen sentimentaalisista komedioistaan tunnetuimpia ovat *Il signor Principe* (1911), *Romeo e Giuletta* (1912), *L’ultimo lord* (1925) ja *Vendetta di Demostene* (1930). Vuonna 1909 Falenasta tuli Film d’Arte Italianan taiteellinen johtaja. Hän ohjasi muun muassa elokuvat *Salomé* ja *Francesca da Rimini* (molemmat 1910) ja houkutteli elokuva-alalle tunnettuja teatterinäyttelijöitä kuten Ermete Novelli, Maria Jacobini ja Francesca Bertini. Myöhemmin Falena työskenteli muun muassa Tespi Filmillä ja Galatea Filmillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Enciclopedia Italiana *treccani.it*. Viitattu 14.9.2015.
2. ↑  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 327. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ugo Falena**.
* Internet Movie Database: Ugo Falena (englanniksi)
* (italiaksi) Sisto Sallusti: Falena, Ugo *Treccani.it/*.  1994.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Arthur C. Clarken romaania. Muita merkityksiä luetellaan täsmennyssivulla.*

**Uhka avaruudesta** (*Rendezvous with Rama*) on Arthur C. Clarken kirjoittama tieteisromaani, joka ilmestyi vuonna 1973. Suomeksi se ilmestyi 1974 Matti Kannoston kääntämänä ja Kirjayhtymän kustantamana. Romaanissa kuvataan Maasta lähetetyn avaruusaluksen miehistön retkeilyä Aurinkokuntaan saapuneella valtavalla *Rama*-aluksella. Alus on sisältä ontto, pyörivä lieriö, ja pyöriminen synnyttää keskipakoisvoimallaan keinotekoisen painovoiman.

Romaanin kuvausten perusteella hahmoteltu näkymä muukalaisten *Rama*-avaruusaluksen sisustasta.
*Uhka avaruudesta* voitti mm. Hugo-, Nebula-, Locus- ja BSFA-palkinnot. 
Tyylilajiltaan kirja kuuluu lähinnä niin sanottuun kovaan tieteiskirjallisuuteen, jossa tieteelliset tosiasiat ovat merkittävä osa juonta. 

Clarke kirjoitti myöhemmin teokselle jatko-osia, joista suomeksi on julkaistu *Rama II*.

Lähteet
-------

1. ↑  Rendezvous with Rama Worlds Without End. Viitattu 30.12.2016.
2. ↑  Title: Rendezvous with Rama Internet Speculative Fiction Database. Viitattu 14.10.2017.
**Petr Korda** (s. 23. tammikuuta 1968 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen tennispelaaja.

Korda aloitti ammattilaisuransa vuonna 1987. Hän voitti ensimmäisen ATP-tason nelinpeliturnauksensa vuonna 1988 Prahassa (parinaan Milan Srejber) ja kaksinpeliturnauksensa vuonna 1991 Berliinissä.

Korda pelasi urallaan neljä kertaa Grand Slam -turnauksen finaalissa - kahdesti kaksinpelissä ja kahdesti nelinpelissä.

Vuonna 1990 Korda ja Goran Ivanisevic etenivät Ranskan avointen nelinpelin loppuotteluun, mutta hävisivät espanjalaisille Sergio Casalille ja Emilio Sanchezille. 

Vuonna 1992 Korda pelasi Ranskan avointen kaksinpelin finaalissa hallitsevaa mestaria Jim Courieria vastaan häviten suoraan kolmessa erässä (7-5, 6-2, 6-1).

Vuoden 1996 Australian avointen nelinpelin finaalissa Korda ja hänen parinsa Stefan Edberg peittosivat kanadalaisen Sebastien Lareaun ja yhdysvaltalaisen Alex O'Brienin neljässä erässä (7-5, 7-5, 4-6, 6-1).

Korda sai uransa kruunun vuonna 1998, jolloin hän kohtasi Chilen Marcelo Ríosin Australian avointen kaksinpelin finaalissa. Korda hallitsi ottelua alusta loppuun voittaen ottelun lopulta suoraan kolmessa erässä (6-2, 6-2, 6-2) ja saavuttaen uransa ensimmäisen ja ainoan Grand Slam -voiton kaksinpelissä. Voitto nosti hänet maailmanlistan kakkoseksi, mikä jäi hänen uransa korkeimmaksi sijoitukseksi (nelinpelissä hän oli korkeimmillaan maailmanlistan kymmenes).

Muita Kordan uran kohokohtia olivat Grand Slam Cupin voitto vuonna 1993 ja Hopman Cupin voitto vuonna 1994 parinaan Jana Novotná.

Muutamia kuukausia Australian avointen kaksinpelin voiton jälkeen Kordasta tuli ensimmäinen korkean profiilin tennispelaaja, joka on jäänyt kiinni kiellettyjen aineiden käytöstä. Kordan Wimbledonin tennisturnauksessa pelatun ottelun jälkeen annetusta näytteestä löytyi merkkejä nandrolonin käytöstä, tapaus tuli julki vuoden 1998 lopussa. Myöhemmin hänelle langetettiin vuoden kilpailukielto. Korda ei jatkanut uraansa kilpailukiellon jälkeen ja hänen ammattilaisuransa saldoksi jäi kymmenen ATP-tason turnausvoittoa kaksinpelissä ja kymmenen nelinpelissä.

Lähteet
-------

1. ↑  *ATP:n kotisivut*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  The Fine Art ArchiveView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  Tshekkiläinen tennispelaaja kiinni dopingista *Kaleva.fi*.  30.1.2003. Kaleva. Viitattu 16.4.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Kroatian sota** 

 

* Krajinan kapina
* Borovo Selon välikohtaus
* Sodan alku
* Kasarmien taistelu
* Sodan loppuvaihe

Sotilasoperaatioita 

* Osijekin taistelu
* Dubrovnikin piiritys
* Vukovarin piiritys
* Operaatio Myrsky

**Plitvicen välikohtaus** eli **Plitvicen veripääsiäinen** oli ensimmäinen kuolemaan johtanut aseellinen välienselvittely Jugoslavian hajoamissodissa. Se sattui pääsiäisenä 1991 Kroatiassa. 
Plitvicen kansallispuisto on kuuluisa matkailukohde.

Ääriserbit valtasivat myöhäiskeväällä 1991 Plitvicen kansallispuiston rakennuksen ja ajoivat puiston valvojat pois. Kroaattivalvojien tilalle tuli Krajinan serbipoliisi. Kroatian sisäministeriön erikoispoliisi teki hyökkäyksen 
serbien miehittämään puistoon 31. maaliskuuta 1991. Jotkut serbipoliiseista tekivät vastarintaa, mutta muuten puiston takaisinvaltaus sujui kroaateilta hyvin. Monet aluetta miehittävät Krajinan serbit olivat hämmästyneitä yllätyshyökkäyksestä ja pakenivat paniikissa. He olivat aliarvioineet kroaattien kyvyn mobilisoida joukkojaan. Kuukausia aikaisemmin oli serbilehdistössä turhaan huhuttu tulevasta Franjo Tuđmanin miesten hyökkäyksestä. Kun uhka ei ollut toteutunut, serbit eivät uskoneet kroaattien kykenevän vastustamaan heitä.

Kroaattipoliisi onnistui pidättämään monia serbiaktivisteja, mm. Goran Hadžićin, mutta vapautti serbit piakkoin eri vankienvaihto-ohjelmissa. Josip Jović -niminen kroaattipoliisi kuoli serbien väijytykseen Plitvicen järvien läheisellä tiellä. Hänet saattoi ehkä tappaa omien tulitus. Jovićia on usein pidetty Kroatian sodan ensimmäisenä uhrina. Pian kroaattien vallattua Plitvicen paikalle saapui serbijohtoinen Jugoslavian liittoarmeija muka puolueettomana taistelevien osapuolten väliin. Tosiasiassa liittoarmeija varmisti, että Plitvicen alue pysyy serbeillä ja kroaattien ilo operaation onnistumisesta jäi ennenaikaiseksi.

Plitvicen välikohtaus kertoi serbien pyrkimyksestä vallata stategisesti tärkeitä kohteita Kroatiassa
keväällä 1991. Tieto tästä kroaattien ja serbien taistelusta levisi kulovalkean tavoin entiseen Jugoslaviaan ja sähköisti ilmapiiriä entisestään. Plitvicen välikohtaus johti maltillisen serbijohtaja Jovan Raskovićin eroon. Rasković sanoi erotessaan, ettei "ole sotilasjohtaja".
Liittoarmeijan väliintulo serbien puolella radikalisoi kroaatteja. Plitvicen välikohtauksen aikoihin serbit pystyttivät yhä enemmän katusulkuja Kroatiassa. Kroaattipoliisi oli Plitvicen alueella muodollisesti vallassa vielä muutaman kuukauden välikohtauksen jälkeen.
**Benjamin Nnamdi Azikiwe** (16. marraskuuta 1904 – 11. toukokuuta 1996) oli nigerialainen nationalisti ja maan ensimmäinen presidentti vuodesta 1963–1966. Azikiwe syöstiin vallasta vallankaappauksessa 1966, joka johti sisällissotaan kesäkuussa 1967 Biafran yrittäessä itsenäistyä Nigeriasta.

Azikiwe syntyi Zungerussa Pohjois-Nigerian protektoraatissa. Hänen isänsä oli brittien siirtomaavallan palveluksessa. Azikiwe kävi lähetyskoulua, ennen kuin lähti 1920-luvulla Yhdysvaltoihin opiskelemaan Lincolnin yliopistossa, Pennsylvaniassa ja Pennsylvanian yliopistossa. 

Rahoittaakseen opintonsa hän teki sekalaisia töitä hissinkuljettajana, kaivoksessa ja tiskaajana ja sai myöhemmin paikan yliopistolta. Hän sai tutkinnon filosofiasta ja ylemmän antropologiasta ja lempinimen "Zik". Ensimmäisen artikkelinsa *Liberia in World Politics* hän julkaisi 1931.

Hän palasi Afrikkaan 1934 ja oli *African Morning Postin* toimittajana Accrassa Kultarannikolla (nyk. Ghana) ja perusti 1937 *West African Pilot* -lehden Lagosissa ja myöhemmin viisi muuta. Hän perusti 1946 Nigerian ja Kamerunien kansallisen neuvoston ja johti sitä 1946–1960 ja kohosi kansallisen liikkeen messiashahmoksi. 

Hänet nimitettiin Itä-Nigerian pääministeriksi 1954–1959 ja maan itsenäistyttyä Nigerian liittovaltion ensimmäiseksi syntyperäiseksi kenraalikuvernööriksi 1960–1963 ja kun maa julistettiin tasavallaksi ensimmäiseksi presidentiksi. Nigerian itsenäisyyttä hän piti elämäntyönsä täyttymyksenä.

Azikiwe ja kollegansa poistettiin vallasta sotilasvallankaappauksella 15. tammikuuta 1966. Biafran sodan aikana hän tuki aluksi Biafran separatisteja, jotka edustivat hänen kansaansa igboja, mutta vaihtoi keskushallituksen tukijaksi 1969. 

Hän oli mm. Lagosin yliopiston kanslerina 1972–1976. Hän johti Nigerian kansanpuoluetta vuodesta 1978 ja yritti uudelleen presidentiksi 1979 ja 1983. Kun puolueet kiellettiin uuden sotilasvallankaappauksen jälkeen 1984, hän jätti politiikan.

Azikiwen poliittista filosofian alettiin kutsua zikismiksi. Hän hahmotteli sitä teoksissaan kuten *Renascent Africa* (1973).

Lähteet
-------

* Dr. Nnamdi Azikiwe (Online Nigeria)
* Obituary: Nnamdi Azikiwe
* Azikiwe, Nnamdi (1904–1996) (Arkistoitu – Internet Archive) (Hutchinson Encyclopedia)

### Viitteet

1. ↑  julkaistu: The Journal of Negro History, Vol. 20, No. 3 (Jul. 1935), pp. 351–353

Nigerian lippuNigerian presidentit

* Nnamdi Azikiwe
* Johnson Aguiyi-Ironsi
* Yakubu Gowon
* Murtala Mohammed
* Olusegun Obasanjo
* Shehu Shagari
* Muhammadu Buhari
* Ibrahim Badamasi Babangida
* Ernest Oladeinde Shonekan
* Sani Abacha
* Abdulsalami Abubakar
* Olusegun Obasanjo
* Umaru Yar’Adua
* Goodluck Jonathan
* Muhammadu Buhari

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  sotilasjuntta



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Petr Kouba vuonna 1996.
**Petr Kouba** (s. 28. tammikuuta 1969 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi vuosina 1991–1993 Tšekkoslovakian maajoukkueessa 14 ja vuosina 1994–1998 Tšekin maajoukkueessa 26 maaottelua. Hän saavutti EM-hopeaa vuonna 1996. Hänet valittiin Tšekin vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 1993.

Kouba edusti kotimaassaan Bohemians Prahaa, Sparta Prahaa, Viktoria Žižkovia ja Jablonecia sekä Espanjassa Deportivo de La Coruñaa kausina 1996–1997 ja 1998–2001 ja Saksassa Kaiserslauternia syksyn 1997, mutta hän pääsi pelaamaan Espanjan La Ligassa vain kuusi ottelua eikä kertaakaan Saksan Bundesliigassa. Hän voitti Sparta Prahan joukkueessa Tšekkoslovakian mestaruuden vuosina 1991 ja 1993 sekä Tšekin mestaruuden vuosina 1994 ja 1995. Deportivo de La Coruña voitti Espanjan mestaruuden Kouban kuuluessa joukkueeseen vuonna 2000.

Kouba pelasi EM-kilpailuissa 1996 Tšekin kaikissa otteluissa ykkösmaalivahtina täydet minuutit. Välieräottelu Ranskaa vastaan ratkesi rangaistuspotkukilpailussa, jossa Kouba torjui kuudentena ranskalaisena vuorossa olleen Reynald Pedrosin laukauksen. Tšekki saavutti hopeaa hävittyään loppuottelussa jatkoajan kultaisella maalilla Saksalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Petr Kouba Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Slavík, Jiří: Petr Kouba - International Appearances  30.11.2003. RSSSF. Viitattu 21.5.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Naskrent, Gwidon S.: Euro 1996  7.12.2001. RSSSF. Viitattu 21.5.2021. (englanniksi)
4. ↑  Slavík, Jiří: Czech Republic - Player of the Year  15.4.2021. RSSSF. Viitattu 21.5.2021. (englanniksi)

  

Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1996
1 Kouba |
2 Látal |
3 Suchopárek |
4 Nedvěd |
5 Kadlec |
6 Němeček |
7 Němec |
8 Poborský |
9 Kuka |
10 Drulák |
11 Frýdek |
12 Kubík |
13 Bejbl |
14 Berger |
15 Horňák |
16 Srníček |
17 Šmicer |
18 Kotůlek |
19 Rada |
20 Novotný |
21 Kerbr |
22 Maier |
Valmentaja Uhrin
**Aarno Vilho Aho**, vuoteen 1906 **Mattson** (3. toukokuuta 1896 Nousiainen – 1. tammikuuta 1987 Turku) oli suomalainen kultaseppä, kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Ahn vanhemmat olivat työmies Matti Vilhelm Aho, aiemmin Mattson, ja Maria Viktoria Elers ja puolisot vuodesta 1922 Hilli Aleksandra Jalonen ja vuodesta 1971 Taimi Lahdelma Lilja. Aho kävi kansa- ja jatkokoulun ja suoritti kulta- ja hopeateosten tarkastusleimatutkinnon 1931. Virallisen mestarinarvon kultasepänammatissa hän sai 1949. Aho oli Suomen Kultaseppä Oy:n palveluksessa, emaloijana 1911–1931, Osuusliike Kultasepän jäsen 1918–1937, Auran Kultaseppä -yhtiön toimitusjohtaja 1946–1971, Pohjolan Kultaseppä Oy:n eli vuodesta 1932 Turun Kultaseppä Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1931, Kultaseppä Helenius Oy:n ja Turussa sittemmin Oy Kulta-Hovi Ab:n toimitusjohtaja vuodesta 1945 ja Auran Kotka Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1953 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1955. Hänellä oli useita oman alansa ja muita luottamustehtäviä. Hän oli esimerkiksi Suomen Kultaseppien Liiton kunniajäsen vuodesta 1965 ja Turun Kultaseppien yhdistyksen kunniapuheenjohtaja. Kauppaneuvoksen arvonimen Aho sai 1953. Hänet muistetaan myös merkittävänä lahjoittajana muun muassa koulutuksen sekä terveyden ja hyvinvoinnin kohteisiin.

Julkaisuja
----------

* *Kultasepän käsikirja*, 1945 (muiden kanssa)
* *Auran Kultaseppä Oy: 40-vuotias*, 1953

Lähteet
-------

1. 1 2  Aarno Aho *Biografiasampo*. Viitattu 13.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* *Oppipojasta valtakunnan oltermanniksi: Aarno Aho 1896–1987*, 1988, Lasse Raustela

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Aarno Brynolf Raveala**, sukunimi aik. *Reimann* (16. elokuuta 1911 Helsinki – 15. heinäkuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Raveala pääsi ylioppilaaksi 1932 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1943. Hän toimi opiskeluaikanaan SOK:n rakennusosaston piirtäjänä ja valmistuttuaan arkkitehdiksi hän oli siellä toimistoarkkitehtina 1944–1950. Hän perusti sitten oman arkkitehtuuri- ja insinööritoimiston vaimonsa Terttu Ravealan kanssa. Raveala oli Uudenmaan läänin lääninrakennustoimiston lääninarkkitehdin viransijaisena vuodesta 1954 ja hän toimi Uudenmaan läänin kaavoitus- ja rakennustoimen tarkastajana 1968–1974, kunnes jäi eläkkeelle. Hän sai yliarkkitehdin arvonimen 1974. 

Raveala osallistui 1950-luvulla Tammen *Joka Kodin tietokirjan* ja Kirjamiehen *Talonrakennustekniikan käsikirjan* toimitustyöhön. Hän laati myös rakennusopin alalta kirjekursseja.

Rakennuksia
-----------

* Lauttasaaren posti ja asuinrakennus, Gyldenintie 7, Lauttasaari, Helsinki 1952, arkkitehdit Mika Erno, Eino Schroderus, Aarno Raveala, Mauno Vuori
* Pohjoismaiden Yhdyspankki Oy:n sauna, Kallvik 1952
* Toijalan rautatieasema 1963
* Kajaani Oy:n tuotantolaitokset Tihisenniemellä, Kajaani

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkkitehtuurimuseo arkkitehtiesittely : Aarno Raveala (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Helsingin kaupunginmuseo - Lauttasaaren rakennusinventointi 2001-2002
**Antti Mikael Koivukangas** (s. 21. joulukuuta 1978 Pietarsaari) on suomalainen urheilutoimittaja. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi, pääaineena valtiotiede Åbo akademista vuonna 2005. Hän työskentelee Svenska Yle Sportenissa kommentaattorina ja toimittajana. Hän asuu Vaasassa. Hän aloitti uransa syksyllä vuonna 2001 Jakobstads Tidningissä mistä hän siirtyi Ylelle töihin vuonna 2003. Hän työskentelee vuodesta 2007 projektipäällikkönä. Hän on erikoistunut jalkapalloselostuksiin ja radiolähetyksiin Yle X3Mssa ja Yle Radio Vegassa. Koivukankaalle myönnettiin Svenska Ylen saavutuspalkinto hänen suorituksistaan vuonna 2008. Kesällä 2009 hän oli yksi Yle Radio Vegan kesäpuhujista.

Suurtapahtumat
--------------

* Kesäolympialaiset 2004 Ateenassa
* Yleisurheilun MM-kisat 2005 Helsingissä
* Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2005 Englannissa
* Talviolympialaiset 2006 Torinossa
* Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 2006 Göteborgissa
* Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2008 Sveitsissä ja Itävallassa
* Kesäolympialaiset 2008 Pekingissä
* Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2009 Suomessa
* Talviolympialaiset 2010 Vancouverissa

Aiheesta muualla
----------------

* Koivukankaan Facebook-profiili
Antti Kosolan orkesteri Lancastria-laivan kannella vuonna 1929. Vasemmalta: Kosola, Ernest Paananen, Matti Jurva ja Axel Leaf.
**Andrew "Antti" William Kosola** (4. maaliskuuta 1896 Wisconsin – 14. huhtikuuta 1971 Lake Worth, Florida) oli amerikansuomalainen hanuristi, säveltäjä ja johtaja.

Hänen uransa studiomuusikkona alkoi vuonna 1926 ja kesti noin vuoteen 1938 asti. Kosola orkestereineen levytti monien amerikansuomalaisien levylaulajien säestäjänä, muun muassa Leo Kauppi ja Hiski Salomaa levyttivät New Yorkissa Antti Kosolan säestyksellä. Kun laulajat Matti Jurva, Tatu Pekkarinen ja Heikki Tuominen kiertelivät Yhdysvalloissa, he tekivät levytyksiä Kosolan orkesterin kanssa. Vuosina 1927 ja 1930 Kosolan orkesteri teki kaksi keikkamatkaa Suomeen, jälkimmäisellä matkalla vain laivalla soittaen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Discogs.com *2017-03-15*.
2. ↑  Fono.fi *2017-03-15*.
3. ↑  Pääsivusto - Main Site/WEB-galleria/Amerikka - USA/Musiikki - Music/USA\_3040b *web.archive.org*.  16.3.2017.  Arkistoitu 16.3.2017. Viitattu 16.1.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
Asiavision laulukilpailuun 2010 osallistuvat maat
**Asiavision laulukilpailu** on vuosittain järjestettävä, Eurovision laulukilpailuun pohjautuva laulukilpailu. Tieto kilpailusta julkistettiin ensimmäisen kerran vuonna 2007, kun Euroviisujen järjestäjä Euroopan yleisradiounioni ilmoitti myyneensä formaatin aasialaiselle yritykselle, joka järjestäisi vastaavan kilpailun Aasiassa. Toisin kuin Euroviisut, joiden järjestäjät ovat valtio-omisteisia yleisradiokanavia, Asiavision on kaupallinen hanke, jonka takana on Asiavision Pte Ltd.

Jokainen osallistujamaa lähettää kilpailuun laulun, joka esitetään suorassa televisiolähetyksessä. Lisäksi jokainen osallistujamaa voi äänestää sekä omaa maataan että myös muita kilpailukappaleita, jotta saadaan selville, mikä kilpailukappale on suosituin. Kappaleet saavat olla maksimissaan kolme minuuttia pitkiä, ja esitysten aikana lavalla saa olla maksimissaan viisi henkilöä.

Asiavision laulukilpailun on suunniteltu olevan kuusi kuukautta kestävä musiikkitapahtuma, joka koostuu kansallisista ja alueellisista karsinnoista ja finaalista. Ensimmäisenä vuonna kilpailuun osallistuu 14 maata tai aluetta, joilla asuu yhteensä yli kolme miljardia ihmistä (puolet maapallon väestöstä) ja on kaikkiaan yli 500 miljoonaa potentiaalista katsojaa.

Ensimmäinen Asiavision laulukilpailu piti alun perin järjestää Intiassa 26.-28. marraskuuta 2010, mutta kilpailu siirtyy myöhemmälle ajankohdalle. Kilpailu järjestettiin 14.10.2012.

Osallistuvat maat
-----------------

17 maata tai aluetta on ilmoittanut osallistuvansa ensimmäiseen Asiavision laulukilpailuun.

| Vuosi | Valtio/alue | Esittäjä |
| --- | --- | --- |
| 2010 | Australia Australia |  |
| Bangladesh Bangladesh |  |
| Filippiinit Filippiinit |  |
| Etelä-Korea Etelä-Korea |  |
| Hongkong Hongkong |  |
| Indonesia Indonesia |  |
| Intia Intia (isäntämaa) |  |
| Japani Japani |  |
| Kambodža Kambodža |  |
| Kiina Kiina |  |
| Malesia Malesia |  |
| Pakistan Pakistan |  |
| Singapore Singapore |  |
| Taiwan Taiwan |  |
| Uusi-Seelanti Uusi-Seelanti |  |
| Thaimaa Thaimaa |  |
| Vietnam Vietnam |  |

Lähteet
-------

1. ↑  About the Asiavision Song Contest *Asiavision Pte Ltd*. Viitattu 16.11.2009.
2. 1 2 3  Australia searches for a song! EBU. Viitattu 4.7.2010. (englanniksi)
**Pessimistinen (meta)induktio** on tieteenfilosofinen argumentti, joka pyrkii kumoamaan tieteellisen realismin ja ennen kaikkea siihen liittyvän tietoteoreettisen optimismin. Argumentin esitti ensimmäisenä Larry Laudan (1981), ja se on edelleen yksi vahvimpia realismia vastaan suunnattuja argumentteja.

Tieteelliset realistit katsovat, että meillä on hyviä perusteita uskoa, että menestyksekkäimmät tämän hetkiset tieteelliset teoriat ovat tosia tai totuudenkaltaisia. Teorioiden keskeisten termien katsotaan yleensä viittaavaan johonkin todellisuudessa olemassa olevaan.

Pessimistinen metainduktio pyrkii osoittamaan nämä ajatukset vääriksi vetomalla tieteen historiassa esiintyviin vastakkaisiin tapauksiin. Laudanin mukaan tieteen historia on sellaisten teorioiden hautausmaa, joita on kerran pidetty empiirisesti menestyksekkäinä, mutta joiden keskeisten termien on havaittu olevan sellaisia, etteivät ne viittaa mihinkään todellisuudessa olemassa olevaan. Esimerkiksi valoeetteriteoria ja humoraalioppi olivat aikanaan menestyksekkäitä, mutta nykyään emme enää usko valoeetterin tai humoraalien olemassaoloon emmekä katsoisi tällaisten teorioiden olleen totuudenkaltaisia. Laudan päättelee tällaisella meta-induktiivisella päättelyllä, että jos kerta aiempien menestyksekkäiden teorioiden on havaittu olleen virheellisiä, meillä ei ole syytä uskoa tieteellisten realistien väitteeseen siitä, että nykyiset menestyksekkäät teoriamme olisivat totuudenkaltaisia.

Lähteet
-------

* Laudan, Larry: A Confutation of Convergent Realism.  *Philosophy of Science*, Mar. 1981, 48. vsk, nro 1, s. 19–49.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Pessimistic induction
Władysław Komarin ja Tadeusz Ślusarskin hauta.
**Władysław Komar** (11. huhtikuuta 1940 Kaunas, Liettua – 17. elokuuta 1998 Ostromice, Puola) oli puolalainen kuulantyöntäjä, olympiavoittaja Münchenissä 1972.

Komar otti osaa ensimmäisiin arvokisoihinsa Belgradin EM-kisoissa 1962 sijoittuen neljänneksi tasan 18 metrin työnnöllä. Tokion olympialaisissa 1964 hän oli yhdeksäs. Ensimmäinen mitali tuli EM-Budapestissa 1966, joissa Komar sai pronssia tuloksella 18,68. Mexico Cityn olympialaisissa Komar jäi kuudenneksi tuloksella 19,28. Seuraavan vuoden EM-kisoissa Komar ei ollut mukana, mutta Helsingin EM-kisoissa 1971 hän sai jälleen pronssia työnnettyään kolmannellaan 20,04. Lopulta Münchenin olympialaisissa kokenut Komar työnsi ensimmäisellään uransa parhaan työnnön 21,18 ja voitti kultaa olympiahistorian tiukimmassa kuulakilpailussa; neljä parasta mahtui neljän sentin sisään ja hopeamitalisti George Woods hävisi vain sentillä. Komarin uran viimeiset arvokilpailut olivat Rooman EM-kisat 1974, joissa hän oli kuudes tuloksella 19,82. Vuonna 1980 hän työnsi veteraanien ME:n 19,97, mutta ei enää päässyt olympialaisiin.

Uransa aikana – ja myös sen jälkeen – Komar eli boheemielämää ja joutui useita kertoja kilpailukieltoon käytöksensä takia. Myöhemmin hänestä tuli yökerholaulaja ja näyttelijä, joka esiintyi mm. Roman Polańskin elokuvassa Merirosvot. Vuonna 1993 hän pyrki poliittiseen virkaan Puolan oluenrakastajien puolueen edustajana. Komar kuoli auto-onnettomuudessa yhdessä toisen puolalaisen olympiavoittajan, Tadeusz Ślusarskin kanssa.

Ennätykset
----------

* Korkeus 190
* Pituus 703
* Kuula 21,18
* Kymmenottelu 6813 (Puolan ennätys 1963)

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Siukonen, Markku; Ahola, Matti: *Suuri EM-kirja*. Gummerus, 1990. ISBN 951-8920-11-7.
2. 1 2 3 4 5 6  Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.
3. ↑   *EM 71 Helsinki*. WSOY, 1972. ISBN 951-0-00478-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Władysław Komar** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* World Athletics

 |

 |

Miesten kuulantyönnön olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: Robert Garrett |
1900: Richard Sheldon |
1904: Ralph Rose |
1908: Ralph Rose |
1912: Patrick McDonald (tavallinen) – Ralph Rose (molemmat kädet) |
1920: Ville Pörhölä |
1924: Clarence Houser |
1928: John Kuck |
1932: Leo Sexton |
1936: Hans Woellke |
1948: Wilbur Thompson |
1952: Parry O’Brien |
1956: Parry O’Brien |
1960: Bill Nieder |
1964: Dallas Long |
1968: Randy Matson |
1972: Władysław Komar |
1976: Udo Beyer |
1980: Vladimir Kiseljov |
1984: Alessandro Andrei |
1988: Ulf Timmermann |
1992: Michael Stulce |
1996: Randy Barnes |
2000: Arsi Harju |
2004: Adam Nelson |
2008: Tomasz Majewski |
2012: Tomasz Majewski |
2016: Ryan Crouser |
2020: Ryan Crouser |
**Asiakastutkimus** on tutkimus, jolla selvitetään esimerkiksi asiakastyytyväisyyttä, asiakkaiden mieltymyksiä, ostopäätöksiin vaikuttavia tekijöitä tai asiakassuhteen muutoksia. Asiakastutkimuksen tiedonkeruumetodit ovat markkinatutkimuksen kaltaisia, eli asiakastutkimuksen tiedonkeruu tyypillisimmin toteutetaan kyselynä.

**Asiakastyytyväisyystutkimus** on tyypillisin asiakastutkimuksen muoto ja samalla yksi yleisimmin toteutettuja tutkimuksia yrityksissä. 

Asiakastyytyväisyyteen liittyy kiinteästi asiakasuskollisuus. Suomalaisten yritysten asiakasuskollisuutta on tutkittu mm. TNS gallupin Asiakkuusindeksi-tutkimuksessa.

Katso myös
----------

* Markkinatutkimus
* Markkinointitutkimus
* Henkilöstötutkimus
* Sidosryhmätutkimus
* ISO 20252

Lähteet
-------

* ESOMAR, markkinatutkimus- ja markkinointitutkimus käsitteiden laadulliset tekijät
* ISO (International Organization for Standardization) (englanniksi) ISO 20252 standardi

Aiheesta muualla
----------------

* SMTL (Suomen Markkinatutkimusliitto) (Arkistoitu – Internet Archive)
* ESOMAR (European Society for Opinion and Marketing Research) (englanniksi)
* The Market Research Society (englanniksi)
* Marketing Research Association (englanniksi)
Amfiaraionin teatterin proskenionin jäänteet.
**Proskenion** (m.kreik. προσκήνιον, *proskēnion*, lat. *proscenium/proscaenium*) oli antiikin kreikkalaisessa teatterissa näyttämö, joka sijaitsi skenen (*skēnē*) eli näyttämörakennuksen etuosassa. Proskenionin sivuilla sijaivat usein *paraskēniat* eli näyttämörakennuksesta katsomoon päin työntyneet siipiosat.

Alun perin näyttelijät esiintyivät maan tasalla orkhestralla suoraan skenen edessä yhdessä kuoron (*khoros*) kanssa. Proskenion kehittyi viimeistään klassisen kauden jälkimmäisellä puoliskolla 300-luvun eaa. alussa. Tuolloin se korotettiin pylväiden varaan näyttämölavaksi. Proskenion sai nimensä siitä, että näyttämörakennus oli alun perin teltta, jossa säilytettiin teatterin varusteita. Esitys tapahtui teltan edessä, *pro skēnion*.

Proskenionin kehittymisen jälkeen näyttelijöiden toiminta siirtyi yhä enemmän sen päälle, samaan aikaan kun orkhestralle jääneet kuorot menettivät draamoissa merkitystään. Hellenistisellä kaudella proskenionin merkitys korostui, ja se kohosi yhä ylemmäs orkhestran tasosta. Lopulta proskenion kehittyi kaksikerroksiseksi, niin että alemmalla osalla oli katto ja ylempään johti useita ovia. Osa toiminnasta siirtyi ylös proskenionin katolle. 

Roomalaisessa teatterissa *proscaenium* oli kreikkalaista proskenionia pitempi ja leveämpi, ja varustettu pulpettikatolla. Kattoon voitiin kiinnittää esirippu, jollaista kreikkalaisessa teatterissa ei käytetty.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: προσκήνιον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Proscaenium, proskenion", *Antiikin käsikirja*, s. 462, 463. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Antiikin ja klassismin sanasto *Aalto-yliopisto*. Viitattu 6.6.2012. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **proskenion** Wikimedia Commonsissa
**Okkasionalismi** oli 1600-luvulla filosofinen oppi, jonka mukaan Jumala huolehtii sielun ja ruumiin vuorovaikutuksesta jollain ihmiselle käsittämättömällä tavalla.*lähde?*

Kysymys sielun ja ruumiin vuorovaikutuksesta nousi esille etenkin René Descartesin filosofian myötä. Descartesin filosofian sisäisenä ristiriitana pidettiin usein sitä, että sielu (henki) oli toisaalta täysin eri substanssi kuin ruumis (aine), mutta silti nämä kaksi olivat kausaalisessa vuorovaikutuksessa. Okkasionalismin vastaus tähän ongelmaan on väittää, että sielun ja ruumiin vuorovaikutus on Jumalan ihme. Vastauksena ongelmaan okkasionalismi on periaatteessa selkeä, mutta se tuntuu monista vähän liiankin helpolta, ja oletus Jumalasta, joka huolehtii jokaisesta sielun ja ruumiin vuorovaikutustapahtumasta, ei välttämättä tunnu uskottavalta.*lähde?*

Tunnetuin okkasionalisti uuden ajan länsimaisessa filosofiassa lienee Nicolas Malebranche. Islamilaisessa filosofiassa ja teologiassa opilla on ollut laajaa kannatusta aš'hariittien koulukunnan piirissä, jonka tunnetuin edustaja lienee Al-Ghazali.

Katso myös
----------

* Ennalta-asetettu harmonia

Lähteet
-------

* Lee, Sukjae: Occasionalism *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Sukjae, Occasionalism 1.3
2. ↑  Sukjae, Occasionalism 1.1

Aiheesta muualla
----------------

* Moore, Thomas: Occasionalism *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company.  (englanniksi)
**Pesä** on yhden tai useamman henkilön varoista ja veloista koostuva varallisuuskokonaisuus. Pesään osallisten oikeudet kohdistuvat kokonaisuuteen, eivät yksittäisiin esineisiin tai oikeuksiin. Pesä voi olla kuolinpesä, konkurssipesä, purettavan osakeyhtiön selvityspesä tai ennen vuoden 1930 avioliittolakiuudistusta solmitun avioliiton yhdyspesä.[1][2] Vanhoissa, ennen vuotta 1930 solmituissa avioliitoissa puolisoiden omaisuus oli pääsääntöisesti yhteistä, mutta puolisoiden oli tietyin edellytyksin mahdollista saada pesäero, jolla kumpikin puoliso sai omaisuutensa ja velkansa omaan vallintaansa.[3]

Pesänjakaja on tuomioistuimen määräämä henkilö, joka toimittaa osituksen tai perinnönjaon. Pesänselvittäjä on tuomioistuimen määräämä toimitusmies, joka hallinnoi kuolinpesää ja tekee sen selvittämisen eli pesänselvityksen. Väliaikainen pesänhoitaja on konkurssipesän lakimääräinen edustaja konkurssiin asettamisen ja velkojainkuulustelun välisenä aikana. Aiemmin pesänkavallukseksi luokitellut teot täyttävät rikoslain uudistusten jälkeen varkauden tai kavalluksen tunnusmerkistön.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
3. ↑  Avioliittolain 234/1929 voimaantulosta säädettiin lailla 235/1929. Avioliittolaki tuli voimaan vuoden 1930 alussa.
**Pestalozzi** oli suomalainen kolmimastoinen rautaparkki, joka oli rakennettu 1884. Parkki oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1934–1937. Laiva myytiin toukokuussa 1937 romutettavaksi Liettuaan.

Parkki Pestalozzin rakensi Blohm & Voss Hampurissa Saksassa vuonna 1884 hampurilaiselle F. Laeisz-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 046 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 1 600 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 67,02 metriä, leveys 10,45 metriä ja syväys 5,90 metriä. Suomeen Pestalozzi ostettiin R.K. Bargerilta Marstalista Tanskasta vuonna 1934. Laiva kuljetti puutavaraa Itämeren ja Pohjanmeren liikenteessä. Marraskuun lopulla 1935 Pestalozzi ajoi Dragorin luona ollessaan matkalla Gravesendista Maarianhaminaan, laivan irroittaminen kesti muutamia päiviä. Vuonna 1936 parkki kuljetti puutavaraa Itämerellä Ruotsista ja Suomesta Tanskaan. Parkki myytiin romutettavaksi Liettuan Libauhun toukokuussa 1937.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Pestalozzi ex Claudia ex Pestalozzi (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Bruzelius.info : Pestalozzi
**Staplerfahrer Klaus – Der erste Arbeitstag** on vuonna 2001 valmistunut saksalainen lyhytelokuva trukinkuljettajana työskentelevän Klausin ensimmäisestä työpäivästä. Elokuva on parodia työturvallisuuden edistämiseen tähdätyistä opetusfilmeistä. 

Vajaan kymmenen minuutin pituisen splatter-elokuvan ohjasivat Stefan Prehn ja Joerg Wagner. Pääosassa trukinkuljettaja Klausina esiintyy näyttelijä Konstantin Graudus. Juontajan äänenä on – hirtehistä autenttisuuden tuntua luomassa – kotimaassaan television liikennevalistuksen tietoiskujen juontajana tunnettu Egon Hoegen. Elokuva kohosi nopeasti genrensä klassikoksi. Se sai useita palkintoja ja osallistui vuoden 2001 Cannesin festivaaleille. Vuodesta 2003 se on ollut saatavilla digitaalisena versiona DVD-levyllä Saksassa. 

Mielenkiintoinen yksityiskohta on, että jotkin saksalaiset yritykset ovat alkaneet käyttää elokuvaa trukinkuljettajien koulutukseen – huumoria käyttäen turvaohjeet jäävät helpommin oppilaan mieleen. Paikallinen ammattiliitto on kuitenkin kehottanut olemaan käyttämättä elokuvaa opetustarkoituksiin, koska sen näkeminen on aiheuttanut joidenkin oppilaiden pyörtymisen.

Sisältö
-------

Elokuva on tehty 1980-luvun alun työturvafilmien tyyliin käyttäen trukkia aidossa ympäristössään. Päähenkilö Klaus on juuri saanut trukin ajamiseen oikeuttavan ajokortin. Ensimmäisenä työpäivänään hän tekee jokseenkin kaikki mahdolliset virheet trukkia kuljettaessaan. Tämä johtaa lukuisiin onnettomuuksiin, joissa irtoilee käsiä, putoilee päitä ja ihmisiä lävistyy trukin haarukkaan. Elokuvan opetuksellisuus paljastuu pian näennäiseksi, ja alkaa verinen splatter, joka tosin on koko ajan tunnistettavissa yliampuvasta toteutustavastaan parodiaksi, mutta ylittää joidenkin katsojien kestokyvyn.
Marjavaiheessa oleva punamustikka Fukushiman prefektuurissa Japanissa
**Punamustikka** (*Vaccinium hirtum*) on *Vaccinium*-sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monihaarainen ja kausivihanta varpu, joka muodostaa suikertavan juurakkonsa avulla mättäitä tai pieniä kasvustoja. Punamustikka voi kasvaa 50–150 cm korkeaksi. Sen marjat ovat väriltään vaaleanpunertavia ja halkaisijaltaan noin 7–8 mm.

Elinympäristö ja levinneisyys
-----------------------------

Punamustikka kasvaa luonnossa tiheiköissä ja mäntymetsissä. Lajia tavataan usein aurinkoisilla rinteillä ja kivikkoisilla alueilla 100–1700 metrin korkeudella merenpinnasta. Punamustikkaa kasvaa luontaisena Japanissa sekä Korean niemimaalla.

Käyttö ja kasvatus
------------------

Punamustikan marjat ovat syötäviä ja niitä kerätään luonnosta paikallisesti ravinnoksi.

Kasvatettuna punamustikka kasvaa kosteassa, mutta vapaasti kuivuvassa kalkittomassa maaperässä. Punamustikka suosii runsasturpeista sekä hieman savista maaperää, jossa on lehtikariketta. Maaperän happamuuden suhteen punamustikka suosii hapanta maaperää, jonka pH on 4,5–6 väliltä. Emäksisessä maaperässä kasveissa alkaa nopeasti esiintyä kloroosia. Valoisuuden suhteen punamustikka menestyy täydessä auringon valossa tai pienessä varjossa, joskin se tuottaa marjoja parhaiten täysin aurinkoisella kasvupaikalla. Kasvupaikan tulee lisäksi olla tuulilta suojainen.

Lähteet
-------

* Useful Temperate Plants: *Vaccinium hirtum* (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Punamustikka (*Vaccinium hirtum*)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Vaccinium hirtum* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q15395067
* Wikispecies: Vaccinium hirtum
* CoL: 7F7NB
* EoL: 6946827
* EPPO: VACHT
* GBIF: 7328585
* GRIN: 41020
* IPNI: 858965-1
* NCBI: 180760
* Open Tree of Life: 817724
* PfaF: Vaccinium hirtum
* Plant List: tro-12303146
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:858965-1
* Tropicos: 12303146
* WFO: wfo-0001047839

 |

 |
Vaida-Voevod
**Alexandru Vaida-Voevod** (1872 Olpret, Transilvania – 19. maaliskuuta 1950 Bukarest) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä vuosina 1919–1920, 1932 ja 1933.

Vaida-Voevod oli kotoisin Transilvaniasta, joka hänen nuoruudessaan kuului vielä Itävalta-Unkariin. Hänet valittiin vuonna 1906 Unkarin parlamenttiin, jossa hän liittyi Romanian kansallispuolue -nimiseen pieneen romanialaisten nationalistien ryhmään. Hän vastusti voimakkaasti Unkarin hallituksen vähemmistökansallisuuksiin kohdistamaa pakkounkarilaistamista ja tuki Itävallan arkkiherttua Frans Ferdinandin ajatusta valtakunnan muuttamisesta liittovaltioksi. Itävalta-Unkarin hajotessa Vaida-Voevodista tuli Transilvanian Romaniaan liittämisen johtava puolestapuhuja. Lokakuussa 1918 hän esitti Unkarin parlamentille julistuksen, jossa ilmoitettiin Transilvanian oikeudesta itsehallintoon. Joulukuussa 1918 hänet valittiin Transilvanian ohjaavaan neuvostoon (*Consiliul Dirigent*), joka julisti alueen liittyneeksi Romaniaan. Vaida-Voevod oli yhtenä Romanian valtuuskunnan jäsenistä Pariisin rauhankonferenssissa 1919.

Kansallispuolue menestyi hyvin Romanian parlamenttivaaleissa marraskuussa 1919, joten Vaida-Voevodista tuli koalitiohallituksen pääministeri. Hänen hallituksensa ehdotus maareformiksi oli kuitenkin niin radikaali, että kuningas Ferdinand I määräsi hallituksen eroamaan maaliskuussa 1920. Vaida-Voevod vaikutti myöhemmin Kansallisessa talonpoikaispuolueessa. Hän oli sisäministerinä Iuliu Maniun hallituksessa 1928–1930 sekä pääministerinä elokuusta lokakuuhun 1932 ja tammikuusta marraskuuhun 1933. Toisessa hallituksessaan hän oli samanaikaisesti myös ulkoministeri. Vaida-Voevodin viimeistä hallitusta koettelivat lukuisat työselkkaukset ja äärioikeiston lisääntyvä toiminta Romaniassa. Vuonna 1935 talonpoikaispuolueesta eronnut Vaida-Voevod perusti Romanialainen rintama -nimisen kansallismielisen ja puolifasistisen puolueen, joka ei kuitenkaan saavuttanut suurta menestystä.

Toisen maailmansodan jälkeen Vaida-Voevod eli viimeiset vuotensa kommunistihallinnon määräämässä kotiarestissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alexandru Vaida-Voevod (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 9.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alexandru Vaida-Voevod** Wikimedia Commonsissa

* Vaidavoevod.ro (romaniaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
	+ 2

 |

 |
**Hieronymus Florentinus Quehl** (1694 – maaliskuu 1739) oli saksalainen urkuri ja säveltäjä. Hänen pääasiallinen opettajansa urkujensoitossa oli Christian Friedrich Witt Gothassa. Aikansa dokumenteissa kerrotaan hänen olleen jo lapsena lahjakkuus, joka soitti muun muassa Hampurissa, Amsterdamissa, Leidenissa ja Haagissa.

Syksyllä 1714 Quehlista tuli Marian kirkon urkuri Suhlissa. Vuonna 1718 hän meni naimisiin kirkon pastori Johann Caspar Wernerin toisen tyttären kanssa. Parin kahdeksasta lapsesta kaksi kuoli ensimmäisinä elinvuosinaan. Johann Sebastian Bach oli Quehlin kolmannen pojan kummi.

Quehl oli vuosina 1732–33 Johann Peter Kellnerin opettaja. Kesällä 1730 hän toimi Nikolauksen kirkon urkurina ja kanttorina Marktbreit am Mainissa. Vuonna 1735 hän sai opettajan paikan Fürthistä, jossa pysyi kuolemaansa saakka ja toimi Mikaelin kirkon kanttorina ja urkurina. Hänen seuraajakseen valittiin Suhlista kotoisin ollut Caspar Christian Keller, jonka mahdollisesta sukulaisuudesta Johann Peter Kellneriin ei ole tietoa, vaikka myös Kellnerin nimestä oli hänen omassa käytössään muoto "Keller".

Quehlin säilyneeseen tuotantoon kuuluu 42 fuugaa koraalisävelmiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Evensong: Organ Music of Hieronymus Florentinus Quehl

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: Hieronymus Florentinus Quehl: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
Kuvassa Nike-Ajax it-ohjus Kentuckyssa.
**Nike-Ajax** (*MIM-3*) oli Yhdysvaltain ensimmäinen kohdeilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Sitä edelsi projekti Hermes.
Koulutuskäyttöön asetyypin ensiversio saapui vuonna 1953. Tietämystä tähän täysin uuteen aselajiin saatiin toisen maailmansodan hävinneeltä Saksalta. Muiden muassa Wernher von Braun oli uusia yhdysvaltalaisia rakettitieteen tutkijoita.

Esisopimus Nike-ohjusprojektiin laadittiin AT&T:n tytäryhtiö Western Electricin kanssa 8.2.1945. Aluksi torjuntatavoitteeksi asetettiin, B-29:n vastaavaa konetyyppiä pudottava ilmatorjunta ohjuksella. Tavoitteet olivat toki tiukemmat, sekä futuristiset siihen maailmanaikaan taikka ajankuvaan nähden.

Alustava kehittämissuunnitelma laadittiin erittäin pikaisesti toisen maailmansodan jälkeen, jo 13. syyskuuta 1945.

Ohjustyypin poisto USA:n armeijan kalustosta alkoi jo vuonna 1958, seuraavan tässä artikkelissa mainitun seuraajan saavuttua torjuntanäyttämölle. Lopullinen kalustopoisto eli operatiivisestä käytöstä poisvetäminen tapahtui vuonna 1963. Nike-Ajaxia käytti usea Yhdysvaltain sotilaallinen yhteistyökumppani (lähinnä Nato-maita), pohjoismaista ainakin Tanska.

Nike-Ajaxia seurasi Nike-Hercules. Sen aseistusosa eli räjähdyskärki varustettiin ydinlatauksella, jonka teho oli 20 kT (W-7).

Ohjustyypin fyysisiä suoritusarvoja
* pituus 9,95 m (ilman apurakettia 5,95 m)
* läpimitta 370 mm (37 cm)
* siipien kärkiväli 1,27 m
* laukaisupaino 1 016 kg apuraketilla, ilman 472 kg
* taistelulatauksen paino 140 kg, jossa 3 esisirpaloitua HE-panosta (konventionaalinen High Explosive -panos)
* nopeus: maks. 750 m/s (Mach 2.3)
* torjuntaetäisyys: maks. 50 km
* torjuntakorkeus: 18,3 km (18 300 m)

Lähde:

Lähteet
-------

* Lappi, Ahti: *Ilmatorjunta kylmässä sodassa*. Jyväskylä: Ilmatorjuntasäätiö, 2003. ISBN 951-95594-4-2.

### Viitteet

1. ↑  Lappi, Ahti: Ilmatorjunta kylmässä sodassa, 2003, s. 57.
2. ↑  Lappi, Ahti: Ilmatorjunta kylmässä sodassa, 2003, s. 59.
3. ↑  Lappi, Ahti: Ilmatorjunta kylmässä sodassa, 2003, s. 58.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nike-Ajax**.
* Nike Ajax (SAM-A-7) (MIM-3, 3A) *FAS – Military Analysis Network*.  29.6.1999. Viitattu 7.3.2022. (englanniksi)
* MIM-3 – Western Electric SAM-A-7/M1/MIM-3 Nike Ajax *Designation-Systems.Net*. Viitattu 7.3.2022. (englanniksi)