recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anthony Vincent Collins** (s. 3. syyskuuta 1893 Hastings East Sussex – 11. joulukuuta 1963 Los Angeles Kalifornia) oli brittiläinen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli kolmena peräkkäisenä vuotena (1940–1942) ehdokkaana parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi elokuvista *Nurse Edith Cavell*, *Irene* ja *Sunny*. Collins levytti varsinkin Jean Sibeliuksen ja Edward Elgarin musiikkia.

Collins aloitti viulunsoiton ja säveltämisen opiskelun Royal College of Musicissa vuonna 1920. Vuonna 1925 hän liittyi alttoviulunsoittajaksi Lontoon sinfoniaorkesteriin ja soitti myös Covent Gardenissa. Myöhemmin hänestä tuli Lontoon sinfoniaorkesterin ensimmäinen alttoviulisti ja myös johtaja. 1930-luvun loppupuolella Collins omistautui säveltämiselle ja orkesterinjohtamiselle, hankkien kokemusta Carl Rosa Opera Companyssä ja Sadler's Wells Theatressa. Siirryttyään vuonna 1939 Yhdysvaltoihin hän jatkoi siellä elokuvamusiikin säveltämistä. Vuonna 1950 Decca-yhtiö kutsui Collinsin levyttämään Sibeliuksen sinfoniat Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa ja äänitykset tapahtuivat helmikuun 1952 ja kesäkuun 1955 välillä. Hän oli ensimmäinen brittiläinen kapellimestari, joka levytti kaikki Sibeliuksen sinfoniat. Sen lisäksi hän levytti muita Sibeliuksen teoksia HMV-merkille Royal Philharmonic Orchestran kanssa vuonna 1957.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Anthony Collins Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Alina Râpanu** (s. 29. lokakuuta 1981) on romanialainen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.

Râpanu voitti Ljubljanan nuorten EM-kisoissa 1997 hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 53,10 ja sijoittui Annecyn nuorten MM-kisoissa 1998 neljänneksi samalla matkalla ajalla 52,89. Seuraavana vuonna hän karsiutui Maebashin sisäratojen MM-kisoissa matkan välierissä. Vuonna 2000 hän juoksi Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa neljänneksi 800 metrin juoksussa ajalla 2.04,60. Kolme vuotta myöhemmin hän oli neljäs Euroopan sisäratojen cupissa 400 metrillä. Râpanu oli Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 mukana Romanian joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa.

Ennätykset
----------

* 400 metrin juoksu: 52,73 (1999)
* 800 metrin juoksu: 2.01,96 (1999)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alina Râpanu Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  European Junior Championships (Women) (englanniksi)
3. ↑

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Aleksei Vasiljevitš Gusarov** (ven. Алексей Васильевич Гусаров, s. 8. heinäkuuta 1964 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.

Gusarov aloitti uransa SKA Pietarissa, jossa hän pelasi kaudet 1981–1984. Tämän jälkeen hän liittyi Puna-armeijan joukkueeseen eli TsSKA Moskovaan. Quebec Nordiques varasi hänet NHL:ään vuoden 1988 varaustilaisuuden 11. kierroksella numerolla 213. Hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan vuonna 1990. Hän pelasi Quebecissä ja myöhemmin Colorado Avalancheksi muuttuneessa joukkueessa aina joulukuuhun 2000 saakka, kunnes siirtyi New York Rangersiin. Rangers kauppasi hänet saman kauden aikana vielä St. Louis Bluesiin. Hän lopetti uransa keväällä 2001.

Gusarov pelasi urallaan NHL:n runkosarjassa 607 ottelua, joissa hän keräsi 39 maalia ja 128 syöttöä eli yhteensä 167 tehopistettä. Pudotuspeleissä vastaavat tehot olivat 68 ottelussa 14 syöttöä. Maajoukkueurallaan hän pelasi Neuvostoliiton paidassa 1988 talviolympialaisissa, jossa joukkue saavutti olympiakultaa. Hän oli mukana myös 1984, 1987 sekä 1991 Kanada Cupissa sekä vuosien 1985, 1986, 1987, 1989, 1990 ja 1991 MM-kilpailuissa, missä hän keräsi yhteensä kolme MM-kultaa, yhden MM-hopean ja kaksi MM-pronssia. Colorado Avalanchen voittaessa Stanley Cupin vuonna 1996 Gusarovista, Peter Forsbergista ja Valeri Kamenskista tuli neljäs, viides ja kuudes pelaaja, jotka olivat saavuttaneet MM-kultaa, olympiakultaa sekä Stanley Cupin voiton. Gusarov pelasi Venäjän maajoukkueessa vielä 1998 talviolympialaisissa, jossa joukkue saavutti olympiahopeaa.

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksei Gusarov The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Gusarov Legends of Hockey -sivustolla
**Marko Pyhtilä** (s. 1970) on nykykulttuurin tutkimuksesta väitellyt filosofian tohtori ja kirjailija, jonka näytelmiä ovat esittäneet Jyväskylän Teatteri Poleemi, Helsingin Teatteri Poleemi sekä Teatteri Vastavoima Jyväskylässä. Pyhtilä on syntynyt Raahessa, väitellyt tohtoriksi 2005 Jyväskylässä ja asunut vuodesta 2009 Prahassa. Pyhtilän isoisä oli raahelainen taidemaalari Paavo Pyhtilä (1927-2019).

Pyhtilä on soittanut kitaraa, säveltänyt ja levyttänyt yhtyeissä King Surfers, Liimapäät sekä Selkkaus. Hän on myös säveltänyt musiikkia televisiosarjaan Hälytysvalot (1993) sekä omiin musikaalinäytelmiinsä. Hän on opiskellut elokuvantekemistä, kirjoittamista, kirjallisuutta ja filosofiaa.

Teokset
-------

### Kirjat

* Turania (Kovasana, 2022) romaani
* Kadonneen mestarin tapaus (Kovasana, 2020) romaani
* Kansainväliset situationistit (Like, 2005) tietokirja
* Taiteen kritiikki ja kritiikin taide - länsimaisen kulttuurinihilismin lyhyt historia (Like, 1999) tietokirja
* Maalaiselämää (Mainoskimppa, 1987) sarjakuvakirja

### Näytelmät

* Silta (2009)
* Pornomusikaali (2008)
* Brändi (2005)
* Kaikki rakastaa kettutyttöä (2002)

Aiheesta muualla
----------------

* Pyhtilän artikkeli
Giuseppe Bellanca**Giuseppe Mario Bellanca** (19. maaliskuuta 1886 – 26. joulukuuta 1960) oli italialainen lentokonesuunnittelija. Bellanca muistetaan saavutuksistaan lentokoneiden parissa. Bellanca muun muassa suunnitteli ensimmäisen yhdysvaltalaisen yksitasoisen lentokoneen, jossa oli kokonaan katettu ohjaamo.

Elämäkerta
----------

Giuseppe Bellanca syntyi Italian Sciaccassa. Hän valmistui insinööriksi Milanon Polyteknisestä koulusta. Vuonna 1909 hän rakensi ensimmäisen lentokoneensa ja se koelennettiin 8. joulukuuta 1909. 

Bellanca WB-2 "Columbia" Atlantin ylilennolla 4.- 6. kesäkuuta 1927 New Yorkista Eislebeniin Saksassa
Bellanca muutti Italiasta Yhdysvaltoihin vuonna 1911. Vuonna 1912 hän suunnitteli siellä ensimmäisen lentokoneensa, jolla hän opetteli lentämään. Tämän jälkeen hän toimi lennonopettajana vuoteen 1916 asti. Vuodet 1917 – 1920 Bellanca toimi koneinsinöörikonsulttina, ja suunnitteli työnsä ohessa Bellanca CD- ja CE -lentokoneet. 1921 hän muutti Nebraskaan ja perusti sinne Victor Roosin kanssa Roos-Bellanca Aircraft Companyn. Bellanca suunnitteli ja rakensi Bellanca CF -lentokoneen.*milloin?* 1923 hän muutti takaisin New Yorkiin, jossa suunnitteli ja rakennutti Yhdysvaltain postin DH-4-koneisiin uudet siivet. Vuonna 1925 hän oli Wright Aeronautical Corporationin palkkalistalla. Tuloksena oli Wright-Bellanca 1, eli WB-1, ja vuonna 1926 WB-2. Kun niiden sarjatuotanto ei alkanut, hän perusti C.A. Levinen kanssa Columbia Aircraft Corporation -yhtiön, jonka lentokone *Columbia* lensi Atlantin yli 1927. Vuonna 1927 hän perusti Bellanca Aircraft Company -yhtiön. 4. heinäkuuta 1927 hänen kuvansa oli Time-lehden kannessa. Toisen maailmansodan aikana hän oli Higgins-yhtiön ilmailuosaston päällikkö suunnitellen suurta kuljetuskonetta. 1954 Bellanca-yhtiö syntyi uudestaan. 

Bellanca meni 1922 naimisiin Dorothy Brownin kanssa. Bellanca kuoli leukemiaan New Yorkissa vuonna 1960.

Aiheesta muualla
----------------

* Smithsonian: Giuseppe Bellanca (Arkistoitu – Internet Archive)
* Encyclopedia Britannica: Giuseppe Bellanca

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Martti Viljami Viitala** (3. marraskuuta 1922 – 4. marraskuuta 2005) oli suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä, joka käytti nimimerkkejä *Viljami* ja *Will Martin*.

Martti Viitala muutti perheensä kanssa Pirkkalasta Helsinkiin. Jo nuorena Viitala sai tuntumaa lehtialaan, kun hänen isänsä sai paikan Uuden Suomen puuseppänä, äiti toimituksen siivoojana, setä vahtimestarina ja hän itsekin sai työskennellä kesäaikaan lehden lähettinä. Äidin apuna toimituksessa työskennellessään Viitala kaiveli mielellään lehden piirtäjän Erkki Koposen paperikoria, joista usein löytyi Ollin pakinoiden hylättyjä kuvitusluonnoksia.

Ressun lukiolaisena talvisodan alkaessa Martti Viitala lähti vapaaehtoisena rintamalle isoveljensä Ilmarin (s. 1920) mukana. Välirauhan aikana Viitala kävi upseerikoulun kurssin UK57, jonka kurssijulkaisu on paljolti hänen kuvittamansa. Ilmari-veli kaatui jatkosodassa, mutta Martti Viitala kotiutui ja kirjoitti ylioppilaaksi. Hän pääsi opiskelemaan Teknilliseen korkeakouluun, mutta vähävaraisena joutui jättämään opiskelut kesken. Viitala kysyi töitä Veli Giovannilta ja saikin paikan Uuden Suomen sunnuntailiitteen uutena piirtäjänä Pauli Soisalon jälkeen. Jo seuraavana vuonna 1946 Viitala siirtyi Kustannusosakeyhtiö Mantereen palkkalistoille. Se julkaisi muun muassa *100*-nimistä perhelehteä, Taiteen Maailmaa, Viuhkaa sekä lastenlehti Kimmoa, johon Viitala piirsi pari vuotta *Vaaroja päin* - nimistä realistista merirosvoseikkailua. Hän vastasi myös lehden humoristisen nimikkosarjan piirtämisestä, jossa kerrottiin Kimmo-koiran toilailuista.

Vuoden 1950 paikkeilla Viitala siirtyi Yhtyneiden Kuvalehtien Seuraan paikkaamaan Kari Suomalaisen lähtöä Seurasta Helsingin Sanomiin. Yhtyneissä Viitala piirsi paljon autoaiheisia pilakuvia Tuulilasin ja Seuran liikennesivuille. Martti Viitala piirsi myös nimimerkillä *Will Martin* Buffalo Bill -lehteen.

Eläkepäivillään Martti Viitala laskeskeli julkaisseensa kymmenisen tuhatta kuvaa. Mukaan kuuluu sarja- ja pilakuvien lisäksi muun muassa kirjankuvituksia ja Stipendiaatti-niminen peli.

Lähteet
-------

1. ↑  Hietaniemen hautausmaa, Kortteli H 31B, rivi 19, nimi ja päivämäärät kivipylväässä (Veteraanilehto)
2. 1 2 3 4  Järvi, Olavi: *Parhaat pilapiirtäjämme*. Helsinki: Tammi, 1979. ISBN 951-30-4434-3.
3. 1 2 3 4 5  Keskustelijat "Lurker" ja "Lapsenlapsi": Keskusteluketju "Martti Viitala"  22.08.2005–30.03.2009. Kvaak .fi sarjakuvaportaali - Keskustelut. Viitattu 21.1.2012. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Heikki Jokinen & Kalervo Pulkkinen: *Suomalaisen sarjakuvan ensyklopedia*. Kemin Sarjakuvakeskus, 1996. ISBN 978-952-9686-10-0.
**Inna Aleksandrovna Lasovskaja** (ven. И́нна Алекса́ндровна Ласо́вская s. 17. joulukuuta 1969) on venäläinen entinen kolmiloikkaaja ja olympiamitalisti. Hän on pituudeltaan 177 cm ja painaa 67 kg.

Lasovskaja saavutti pronssia vuoden 1993 sisäratojen MM-kilpailussa tuloksella 14,35. Seuraavana vuonna hän loikki kultaa halli-EM-kilpailuissa sekä hopeaa Helsingin EM-kilpailuissa tuloksella 14,85; voiton vei maannainen Anna Birjukova neljän sentin erolla. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 Lasovskaja sijoittui neljänneksi tuloksella 14,90. 

Atlantan olympialaisissa 1996 Lasovskaja saavutti hopeaa hypättyään 14,98, Šárka Kašpárková jäi samalla tuloksella kolmanneksi. Olympiakultaa voitti Inesa Kravets huipputuloksella 15,33. Seuraavana talvena Lasovskaja voitti hallimaailmanmestaruuden Pariisissa loikittuaan 15,01. Hän hyppäsi ennätyksensä 15,09 saman vuoden toukokuussa Valenciassa.

Lähteet
-------

* Inna Lasovskaja Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Anna Birjukova** (ven. Анна Бирюкова, s. 27. syyskuuta 1967 Jekaterinburg) on venäläinen entinen kolmiloikkaaja, maailman- ja Euroopan mestari.

Birjukova voitti MM-kultaa Stuttgartissa 1993 uudella maailmanennätyksellä 15,09. Seuraavana vuonna hän sijoittui hopealle sisäratojen EM-kilpailuissa tuloksella 14,72 sekä voitti Euroopan mestaruuden Helsingissä loikittuaan 14,89. 

Vuoden 1995 MM-kilpailuissa Birjukova loikki pronssille tuloksella 15,08. Kilpailun voitti Inesa Kravets uudella maailmanennätyksellä 15,50, hopeaa sai Iva Prandževa tuloksella 15,18.

Birjukovan ennätys pituushypyssä on 664 vuodelta 1994 ja kolmiloikassa MM-kultaa tuonut tulos 15,09 vuodelta 1993.

Aiheesta muualla
----------------

* Anna Birjukova Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

Naisten kolmiloikan maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1993: Anna Birjukova |
1995: Inesa Kravets |
1997: Šárka Kašpárková |
1999: Paraskeví Tsiamíta |
2001: Tatjana Lebedeva |
2003: Tatjana Lebedeva |
2005: Trecia Smith |
2007: Yargelis Savigne |
2009: Yargelis Savigne |
2011: Olha Saladuh’a |
2013: Caterine Ibargüen |
2015: Caterine Ibargüen |
2017: Yulimar Rojas |
2019: Yulimar Rojas |
2022: Yulimar Rojas |
2023: Yulimar Rojas | |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Boris Berman** (ven. Борис Берман, s. 3. huhtikuuta 1948 Moskova) on venäjänjuutalainen pianisti ja musiikkipedagogi.

Berman opiskeli Moskovan konservatoriosa Lev Oborinin alasuudessa pianoa ja cembaloa. Vuonna 1973 Berman muutti Israeliin ja myöhemmin Yhdysvaltoihin. Berman on toiminut pianon opettajana Indianan, Bostonin ja Tel-Avivin yliopistoissa ja toimii tällä hetkellä Yalen yliopiston pianonsoiton laitoksen johtajana. 

Berman on levyttänyt Philips, Deutsche Grammophon ja Melodia -levymerkeille muun muassa Alexander Scriabinin ja Dmitri Šostakovitšin musiikkia. Berman tuoreimpiin levytyksiin kuuluvat kaksi Naxoksen julkaisemaa John Cagen preparoidulle pianolle säveltämien teosten levytystä, jotka valittiin BBC Music Magazinen *Top Recording* -kategoriaan sekä Šostakovitšin ja Alfred Schnittken pianokvintettojen levytys, joka oli Grammy-palkintoehdokkaana.

*Yale University Press* julkaisi Bermanin teoksen *Prokofiev's Piano Sonatas* vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2  Boris Bergman - Biography Yalen yliopisto.  Arkistoitu 2.8.2003. Viitattu 27.2.2009. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Pierre Nora
**Pierre Nora** (s. 17. marraskuuta 1931 Pariisi) on ranskalainen historioitsija, joka on tunnettu ranskalaista identiteettiä, Ranskan kollektiivista muistia ja historioitsijan ammattia käsittelevistä tutkimuksistaan. Hän nimensä yhdistetään usein Uuden historian (*la Nouvelle histoire*) -koulukuntaan. Hän on myös Ranskan akatemian jäsen.

Ura
---

Pierre Nora syntyi nuorimpana lapsena lääkäriperheeseen. Isä oli johtotehtävissä Rothschild-sairaalassa. Sota-ajan hän vietti äitinsä ja kolmen sisaruksensa kanssa Grenoblessa ja myöhemmin sisäoppilaitoksessa, josta hän karkasi kun Gestapo tuli häntä noutamaan. Rauhan tultua hän palasi Pariisiin ja opiskeli arvostetuissa Carnot ja Louis-le-Grand lyseoissa. Hän suoritti myös filosofian maisterin tutkinnon ja hankki itselleen opettajan pätevyyden vuonna 1958.

Merkittävää vaihetta Noran uralla edusti hänen työskentelynsä Algeriassa Oranin kaupungin Lamoricière-lyseossa. Koko Ranskalle kuulunut siirtomaa eli suurten myllerrysten aikaa ja tästä ajasta hän kirjoitti kollektiivista psykologista historiankirjoitusta edustavan teoksen *Les Français en Algérie*. Algerian jälkeen hän matkusti useissa maissa kuten Yhdysvalloissa, Kuubassa ja Kiinassa, jonka kenraali Charles de Gaulle oli juuri tunnustanut valtiollisesti.

Oman historiallisen tuotantonsa ohella hän on toiminut myös kustannusvirkailijana ja perustanut ja johtanut useita kirjallisia kokoelmia, joissa on julkaistu niin ranskalaista kuin ulkomaalaistakin historiantutkimusta. Hän on myös osallistunut aktiivisti järjestötoimintaan ja on ollut esimerkiksi puheenjohtajana vuodesta 2007 lähtien "Liberté pour l'histoire". Hän on myös saanut runsaasti eri palkintoja teoksistaan ja on myös Ranskan kunnialegioonan komentaja.

Teokset
-------

* Les Français d'Algérie (Julliard) 1961
* Vincent Auriol. Journal du Septennat 1947-1954 (Armand Colin) 1979--1979
* Faire de l'histoire (Gallimard) 1973
* Essais d'ego-histoire (Gallimard) 1987
* Les Lieux de mémoire (Gallimard) 1993
* La pensée réchauffée (Seuil) 2005
* Liberté pour l'histoire, yhteistyössä François Chandernagor'in kanssa (CNRS Éditions) 2008

Lähteet
-------

1. ↑  Artikkeli perustuu pääsääntöisesti Ranskan akatemia sivuihin (Arkistoitu – Internet Archive).

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Michel Droit** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 272001–>** | Seuraaja:**-** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Max Morinière** (s. 16. helmikuuta 1964 Fort-de-France) on entinen ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli 100 metrin juoksu.

Ensimmäisen arvokisamitalinsa Morinière saavutti Soulin 1988 olympialaisissa juostessaan 4 × 100 metrin viestijuoksun viimeisen osuuden juoksijana pronssille ajalla 38,40 s. Ranskan joukkueen muut juoksijat olivat Bruno Marie-Rose, Daniel Sangouma ja Gilles Quénéhervé. Splitin EM-kilpailuissa 1990 Moriniére juoksi pikaviestissä Sangouman, Jean-Charles Trouabalin ja Marie-Rosen kanssa kultamitalille ennen Isoa-Britanniaa. Ranskan joukkue teki loppukilpailussa uuden maailmanennätyksen 37,79 s. Morinière sijoittui 100 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa viidenneksi juostuaan 2,2 m/s:n myötätuulessa loppuajan 10,15 s. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän saavutti vielä viestijuoksussa hopeaa. Ranskan joukkue sai loppuajan 37,87 s ja hävisi 0,37 sekuntia maailmanennätystä parantaneelle Yhdysvaltain joukkueelle.

Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa Morinière voitti vuosina 1987 ja 1988.

Ennätykset
----------

* 60 metrin juoksu (hallissa): 6,61 (1987)
* 100 metrin juoksu: 10,09 (1987)
* 200 metrin juoksu: 20,82 (1983)

Lähteet
-------

* Max Morinière Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
* *Docathlé 2003*, s. 507. Fédération Française d'Athlétisme, 2003. ISBN (mahdollisesti virheellinen) 2-951243-4-3. (ranskaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Celia Rees** (s. 1949) on englantilainen kirjailija. Suomessa hänen kirjoistaan tunnetaan muun muassa *Noitalapsi* ja sen jatko-osasta *Näkijä* sekä *Merirosvoja!*. Celia Rees on opiskellut Warwickin yliopistossa historiaa ja toiminut pitkään opettajana.

Teoksista
---------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
* **Noitalapsi**

Teos kertoo Mary-nimisestä tytöstä, joka lähtee Englannista pakoon noidaksi syytettynä. Hän saapuu Yhdysvaltoihin puritaanien joukossa, ja jää heidän luokseen asumaan. Lopulta häntä syytetään noidaksi jälleen ja hän joutuu pakenemaan kylästä.

* **Näkijä**

Teos sijoittuu nykyaikaan. Se kertoo Maryn jälkeläisestä, joka näkee näkyjä esiäidistään Marysta. Tarina sijoittuu vuoroin nykyaikaan, vuoroin Maryn aikaan, ja se kertoo Maryn sopeutumisesta elämään intiaanien kanssa ja siitä mitä hänelle sittemmin tapahtui.

* **Merirosvoja!**

Teos sijoittuu 1700-luvulle. Se kertoo Nancy Kingtonin elämästä. Se alkaa lapsuudesta, jolloin hänen isänsä oli sokerikauppias Bristolissa ja hän leikki majatalon pojan Williamin kanssa. Tarina jatkuu, William lähetetään merille ja Nancy saa äitipuolen, joka tahtoo tehdä villistä poikatytöstä hienon naisen. Ja vuosien kuluttua Nancyn isä kuolee ja tytär lähetetään sokerifarmille kauas kotoa. Siellä hän saa todeta orjien julman kohtelun, ja pakenee lopulta farmilta mukanaan Minerva, entinen orjansa. He liittyvät merirosvoihin ja kokevat huimia seikkailuja yhdessä.

Lähteet
-------

* Celia Reesin kotisivut. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Pamela Ryan** (o.s. **Kilborn**, s. 12. elokuuta 1939) on entinen australialainen pika-aitajuoksija.

Pamela Ryan, silloiselta nimeltään Kilborn, voitti Kansainyhteisön kisoissa 1962 kultaa 80 metrin aitajuoksussa ja pituushypyssä. Osakassa 25. lokakuuta 1964 hän sivusi aitamatkan maailmanennätystä 10,5 s ja ylti samaan tulokseen Tokion olympialaisissa mutta jäi pronssimitalille. Melbournessa 6. helmikuuta 1965 hän otti aitajuoksun maailmanennätyksen kokonaan itselleen tuloksella 10,4 s. Vuonna 1966 hän voitti Kansainyhteisön mestaruudet 80 metrin aitajuoksussa ja 4 × 110 jaardin viestijuoksussa.

Méxicon 1968 kisoissa Pamela Kilborn juoksi ajan 10,4 s mutta jäi hopealle maailmanennätyksen juosseen nuoren maannaisensa Maureen Cairdin takana. Vuonna 1969 hän paranteli useaan otteeseen 200 metrin aitajuoksun maailmanennätystä 26,6 sekunnista aina 25,8:ään. Vuonna 1970 hän uusi Kansainyhteisön mestaruutensa pika-aidoissa ja -viestissä ja vuonna 1971 kohensi 200 metrin aitajuoksun ME-tulosta 25,7 sekuntiin. Vielä vuoden 1972 kesäkuussa 157-senttinen rouva Ryan sivusi Varsovassa 100 metrin aitajuoksun maailmanennätystä 12,5 s. Münchenin 1972 olympialaisissa hän juoksi ajan 12,98 s, joka riitti neljänteen sijaan.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 100 jaardia 10,6 s
* 100 metriä 11,4 s
* 200 metriä 23,6 s
* 80 metrin aitajuoksu 10,4 s (ME)
* 100 metrin aitajuoksu 12,5 s (ME)
* 200 metrin aitajuoksu 25,7 s (ME)
* Pituushyppy 624 cm
* Viisiottelu 4672 p

Lähteet
-------

* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä, 2. painos*, s. 261. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.
* Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 655. Otava, 1970.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Australian Women's Register
	+ 2
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Pirjo Tuulia Lehti** (s. 24. huhtikuuta 1953 Lahti) 
on suomalainen iskelmälaulaja, joka osallistui vuoden 1980 Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella "Portit". Vaikka hän on laulanut Syksyn ja Kevään sävel -ohjelmissa ja julkaissut kuusi albumia, on hän jäänyt kuitenkin suurelle yleisölle melko tuntemattomaksi. 1990–2000-luvuilla Pirjo Lehti on levyttänyt muutamia lyhyitä levyjä laulaen suomenkielisiä versioita ulkomaisista kappaleista, kuten Patricia Kaasin "Hotel Normandy" -kappaleen suomenkielinen versio "Kun mentiin hotelliin".

Vuonna 1967 Lehti osallistui Lahdessa laulukilpailuun, jonka hän voitti ja sai levtyssopimuksen. Hän levytti vuonna 1969 ensisinglensä "Auringon pistos / Jos vielä kohdataan". Hän ryhtyi 17-vuotiaana Pekka Nurmikallion orkesterin laulusolistiksi. Hän keikkaili myös Saksassa unkarilaisen orkesterin laulusolistina ja he tarjosivat Lehdelle esiintymiskiertuetta myös Yhdysvaltoihin, jonne hän ei kuitenkaan lähtenyt. Lehti opiskeli 1980-luvulla Päijät-Hämeen konservatoriossa (nykyisin Lahden konservatorio) laulunopettajaksi ja toimi myös kuoron johtajana. 1980-luvun alussa lehti keikkaili runsaasti Suomessa keikkaorkesterinsa kanssa, kunnes lopetti ne ja toimi sen jälkeen vuosina 1983–2019 taksiyrittäjänä Lahdessa.

Diskografia
-----------

* Auringon pistos / Jos vielä kohdataan (single, 1969)
* Etkö uskalla mua rakastaa (1975)
* Pirjo Lehti (1981)
* Mua älä jätä yöhön (1985)
* Se on rakkautta oikeaa (1985)
* Pirjo Lehti (1999)
* Kasvot tuulilasissa (2003)

Lähteet
-------

1. ↑  Tony Latva, Petri Tuunainen: *Iskelmän tähtitaivas*, s. 11. WSOY, 2004. ISBN 951-0-27817-3.
2. ↑  Minne katosi kasaritähti Pirjo Lehti? Keikkaili ulkomaita myöten – päätyi taksiyrittäjäksi *www.iltalehti.fi*. Viitattu 3.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Pirjo Lehden esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Pirjo Lehden sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Pirjo Lehden sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Tamara Andrejevna Tyškevitš** (ven. Тамара Андреевна Тышкевич, 31. maaliskuuta 1931 – 27. joulukuuta 1997) oli neuvostoliittolainen kuulantyöntäjä ja olympiavoittaja.

Tamara Tyškevitš oli 1950-luvulla maailman parhaita naiskuulantyöntäjiä. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 14,42 m vain 8 cm Klavdija Totšenovalle hävinneenä. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sai pronssia tuloksella 14,78 m ja varmisti Neuvostoliiton kolmoisvoiton. Melbournen 1956 olympialaisissa hän voitti kultaa tuloksella 16,59 m, jolla hän kukisti Galina Zybinan kuudella sentillä ja joka jäi vain 17 senttiä Zybinan ME-tuloksesta. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sai vielä hopeaa työnnettyään tuloksen 15,54 m, jolla hän hävisi 20 cm Marianne Wernerille.

Lähteet
-------

* Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*. Otava, 1970.

Naisten kuulantyönnön olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1948: Micheline Ostermeyer |
1952: Galina Zybina |
1956: Tamara Tyškevitš |
1960: Tamara Press |
1964: Tamara Press |
1968: Margitta Gummel |
1972: Nadežda Tšižova |
1976: Ivanka Hristova |
1980: Ilona Slupianek |
1984: Claudia Losch |
1988: Natalja Lisovskaja |
1992: Svetlana Kriveljova |
1996: Astrid Kumbernuss |
2000: Janina Karoltšyk |
2004: Yumileidi Cumbá |
2008: Valerie Vili |
2012: Valerie Adams |
2016: Michelle Carter |
2020: Gong Lijiao |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Olga Fikotová** (myöh. **Connolly**, s. 13. marraskuuta 1932 Praha) on entinen tšekkoslovakialais-yhdysvaltalainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja.

Fikotová pelasi nuorempana koripalloa Tšekkoslovakian maajoukkueessa. Ensimmäisen kerran hän kilpaili kiekonheitossa kesäkuussa 1955. Puolitoista vuotta myöhemmin Melbournen 1956 olympialaisissa hän voitti kultaa tuloksella 53,69 m. Samoissa kisoissa miesten moukarinheiton kultaa voitti yhdysvaltalainen Harold Connolly, jonka kanssa Fikotová avioitui maaliskuussa 1957. Pariskunnan lapsista kaksoset James ja Merja syntyivät Tampereella perheen puolitoista vuotta kestäneen Suomen-vierailun aikana.

Avioliittonsa myötä Olga Connolly sai Yhdysvaltain kansalaisuuden ja edusti uutta kotimaataan neljissä olympialaisissa. Roomassa 1960 hän sijoittui seitsemänneksi, Tokiossa 1964 12:nneksi ja Méxicossa 1968 kuudenneksi. Münchenissä 1972 hän oli avajaisissa Yhdysvaltain joukkueen lipunkantaja, mutta kiekkokilpailu päättyi hänen osaltaan karsintaan. Ennätyksensä 57,60 m hän heitti vuonna 1972.

Connollyjen avioliitto päättyi eroon 1970-luvun puolivälissä. Olga Connolly kirjoitti elämästään kirjat *Vieraina valloista* (Harold Connollyn kanssa vuonna 1964) ja *Rings of Destiny* (*Kohtalon renkaat*, vuonna 1968).

Lähteet
-------

* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä, 2. painos*, s. 100. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.
* Connolly, Harold & Connolly, Olga: *Vieraina valloista*. Kirjayhtymä, 1964.

  

Naisten kiekonheiton olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1928: Halina Konopacka |
1932: Lillian Copeland |
1936: Gisela Mauermayer |
1948: Micheline Ostermeyer |
1952: Nina Romaškova |
1956: Olga Fikotová |
1960: Nina Ponomarjova |
1964: Tamara Press |
1968: Lia Manoliu |
1972: Faina Melnik  |
1976: Evelin Schlaak |
1980: Evelin Jahl |
1984: Ria Stalman |
1988: Martina Hellmann |
1992: Maritza Martén |
1996: Ilke Wyludda |
2000: Ellina Zvereva |
2004: Natalja Sadova |
2008: Stephanie Brown-Trafton |
2012: Sandra Perković |
2016: Sandra Perković |
2020: Valarie Allman |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Salomon** (t. **Salomo**) **Ille** (k. 6. syyskuuta 1599 Turku) oli sotilas ja linnanpäällikkö. 

Illen syntymäaika ja -paikka eivät ole tiedossa, mutta hänen vanhempansa olivat amiraali Magnus Ille ja Margareta Stålarm. Ille toimi Käkisalmen linnan päällikkönä ja Klaus Flemingin alipäällikkönä nuijasodassa vuonna 1591. Talonpojat ryöstivät kostoksi hänen kartanonsa Rövarnäsin Paraisilla vuonna 1598. 

Sittemmin Ille toimi Savossa ja Pohjanmaalla Sigismundin hyväksi. Flemingin seuraaja Arvid Stålarm määräsi hänet Kastelholman linnan päälliköksi 1599, mutta hän joutui antautumaan Kaarle-herttuan amiraalin Jaakkima Scheelin johtamille joukoille 31. heinäkuuta. Ille mestattiin Turussa.

Illen puoliso vuodesta 1591 oli Anna Fincke (k. vuoden 1620 jälkeen).

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 327.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Jeremy Cronin** (s. 12. syyskuuta 1949) on eteläafrikkalainen poliitikko, apartheidin vastainen aktivisti, filosofi ja runoilija.

Jeremy Cronin opiskeli Kapkaupungin ja Sorbonnen yliopistoissa ja työskenteli myöhemmin Kapkaupungin yliopiston filosofian laitoksella. Vuonna 1976 hänet tuomittiin vankeuteen seitsemästätoista terroriteosta – SACP:n ja ANC:n pamflettien levittämisestä. Hän suoritti rangaistuksen Pretorian vankilassa 1976–1983. Vapauduttuaan vankilassa Cronin toimi United Democratic Frontissa ja muun muassa luki runojaan mielenosoituksissa ja kuolleiden apartheidin vastustajien hautajaisissa. Vuosien 1985–1987 poikkeustilojen aikana hän vältti täpärästi pidätyksen ja vietti lopulta kolme vuotta maanpaossa Lontoossa ja palasi maahan SACP:n ja ANC:n laillistamisen jälkeen.

Cronin osallistui Demokraattisen Etelä-Afrikan kokoukseen ANC:n valtuuskunnassa ja on toiminut SACP:n varapääsihteerinä. Hän on ollut Etelä-Afrikan parlamentin jäsen vuodesta 1999 ja vuonna 2009 hän on toiminut hallituksessa varaministerinä vastuualueenaan liikenne.

Croninin ensimmäinen runokokoelma *Inside* (1983) käsitteli runoilijan kokemuksia vankilassa ja myöhemmät teokset *Even the Dead* (1997) ja *Inside and Out* (1999) osaltaan Etelä-Afrikan suurta muutosta 1990-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jeremy Cronin Who's Who of Southern Africa.  Arkistoitu 8.2.2010. Viitattu 23.12.2009. (englanniksi)
2. 1 2  Jeremy Cronin *Umuzi*. Random House Struik. Viitattu 23.12.2009. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Matthew Amoah** (s. 24. lokakuuta 1980 Tema, Ghana) on ghanalainen jalkapalloilija, joka pelaa Alankomaitten Eredivisien SC Heerenveenissä. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.

Ura
---

Amoah aloitti uransa vuonna 1999 Eredivisiessä Vitesse Arnhemissa, josta siirtyi kesken kauden 1999–2000 Fortuna Sittardiin. Sittardin pudottua Eredivisiestä keväällä 2001 Amoah siirtyi takaisin Vitesse Arnheimiin. Tammikuussa 2006 hän siirtyi Saksan Bundesliigan Borussia Dortmundiin mutta ei saanut siellä kunnolla peliaikaa eikä onnistunut kertaakaan maalinteossa. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi NAC Bredaan.

Amoah teki Bredassa loistavaa jälkeä iskien ensimmäisellä kaudellaan 11 maalia pelaamissaan 25 liigaottelussa. Kaudella 2010/11 Amoah putosi vaihtopelaajan rooliin ja kauden jälkeen hän siirtyi Turkkiin Mersin İdmanyurduun. Hän pelasi seurassa kuitenkin vain viisi ottelua ja palasi kauden jälkeen Alankomaihin, SC Heerenveenin joukkueeseen.

### Maajoukkueura

Amoah on pelannut Ghanan jalkapallomaajoukkueessa 20 ottelua (tilanne kesäkuu 2007). Hän oli tärkeässä roolissa Ghanan selviytyessä Saksan MM-kilpailuihin 2006 tehdessään kolme maalia karsintaotteluissa. MM-lopputurnauksessa hän pelasi kaikissa Ghanan neljässä ottelussa mutta ei onnistunut maalinteossa.

Lähteet
-------

* Amoahin profiili transfermarkt.dessä

Ghanan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Adjei |
2 Sarpei |
3 Gyan |
4 Kuffour |
5 Mensah |
6 Pappoe |
7 Shilla |
8 Essien |
9 Boateng |
10 Appiah |
11 Muntari |
12 Tachie-Mensah |
13 Mohamed |
14 Amoah |
15 Paintsil |
16 Owu |
17 Quaye |
18 E. Addo |
19 Pimpong |
20 O. Addo |
21 Issah |
22 Kingson |
23 Dramani |
Valmentaja Dujković

Ghanan joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2010
1 McCarthy |
2 Sarpei |
3 Gyan |
4 Osei |
5 Mensah |
6 Annan |
7 Inkoom |
8 Essien |
9 Opoku |
10 Asamoah |
11 Narry |
12 Addy |
13 Ayew |
14 Amoah |
15 Vorsah |
16 Adjei |
17 Ayew |
18 Addo |
19 Agyemang-Badu |
20 Adiyiah |
21 Afful |
22 Kingson |
23 Dramani |
Valmentaja Rajevac

Ghanan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Adjei |
2 Sarpei |
3 Gyan |
4 Paintsil |
5 Mensah |
6 Annan |
7 Inkoom |
8 Jonathan |
9 Boateng |
10 Appiah |
11 Muntari |
12 Tagoe |
13 Ayew |
14 Amoah |
15 Vorsah |
16 Ahorlu |
17 Ayew |
18 Adiyiah |
19 Owusu-Abeyie |
20 O. Addo |
21 Asamoah |
22 Kingson |
23 Boateng |
Valmentaja Rajevac
**Thomas ("Tommy") Hampson** (28. lokakuuta 1907 Lontoo, Iso-Britannia – 4. syyskuuta 1965) oli brittiläinen keskimatkojen juoksija ja 800 metrin olympiavoittaja 1932.

Hampson alkoi keskittyä urheiluun vakavammin vasta opiskellessaan viimeistä vuotta Oxfordissa. Päätettyään opintonsa hän työskenteli vuodesta 1930 alkaen St Albansin koulussa Hertfordshiressä. Samana vuonna hän voitti Ison-Britannian mestaruuden 880 jaardilla ja toisti saavutuksensa kahtena seuraavana vuonna.

Voitettuaan suosikkimatkansa ensimmäisissä Kansainyhteisön kisoissa Hampson oli eräs suosikeista vuoden 1932 olympialaisissa, erityisesti koska maailmanennätyksen haltija Ben Eastman keskittyi 400 metrille. Finaalissa Hampson oli ensimmäisen kierroksen jälkeen 20 metriä kärkeä jäljessä juosten poikkeuksellisen tasaiset kierrokset: 54,8 ja 54,9. Lopussa hän voitti Kanadan Alex Wilsonin niukasti. Loppuaika oli uusi maailmanennätys 1.49,7 ja Hampson oli samalla historian ensimmäinen 1.50 alittaja. 

Pitkässä viestissä Hampson sai vielä toisen mitalin, hopeaa. Hän päätti urheilu-uransa samana vuonna. Useita vuosia myöhemmin hän vaihtoi opettajan työnsä Kuninkaallisten ilmavoimien kouluttajan tehtävään, jossa hän työskenteli toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan asti.

Hampson kuoli 57-vuotiaana Stevenagessa, Hertfordshiressa.

Ennätykset
----------

* 800 m 1.49,7
* maili 4.17,0

Lähteet
-------

* Hannus, Matti;: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.

Miesten 800 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: Edwin Flack |
1900: Alfred Tysoe |
1904: James Lightbody |
1908: Melvin Sheppard |
1912: Ted Meredith |
1920: Albert Hill |
1924: Douglas Lowe |
1928: Douglas Lowe |
1932: Thomas Hampson |
1936: John Woodruff |
1948: Malvin Whitfield |
1952: Malvin Whitfield |
1956: Thomas Courtney |
1960: Peter Snell |
1964: Peter Snell |
1968: Ralph Doubell |
1972: Dave Wottle  |
1976: Alberto Juantorena |
1980: Steve Ovett |
1984: Joaquim Cruz |
1988: Paul Ereng |
1992: William Tanui |
1996: Vebjørn Rodal |
2000: Nils Schumann |
2004: Juri Borzakovski |
2008: Wilfred Bungei |
2012: David Rudisha |
2016: David Rudisha |
2020: Emmanuel Korir |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Robin Wood** (23. helmikuuta 1931 Lontoo, Britannia – 18. joulukuuta 2009 Toronto, Kanada) oli kanadalainen elokuvakriitikko.

Wood opiskeli Cambridgen yliopistossa kirjallisuutta ja valmistui opettajaksi. Hänen merkittäviä teoksiaan on 1965 ilmestynyt Hitchcock-tutkielma  *Hitchcock's Films*, joka oli ensimmäinen englanniksi julkaistu vakava tutkielma Hitchcockista. Sen jälkeen hän kirjoitti teoksia useista merkittävistä ohjaajista. Hän suhtautui elokuvaan hyvin syvällisesti, ja hänen näkemyksensä oli auteur-keskeinen. Hän itse piti itseään ennen kaikkea kriitikkona, kuten hän toteaa teoksessaan *Personal Views* (1976). Hänen pääteoksensa on *Sexual Politics and Narrative Film: Hollywood and Beyond* (1998).

Wood vieraili Jyväskylän kesässä 1966 ja Hitchcockin satavuotisseminaarissa 1999. Hänen sanotaan olleen suomalaisen nykymusiikin tuntija.

Konservatiivista perhe-elämää viettänyt Wood julkisti myöhemmin olevansa homoseksuaali ja toimi gay-aktivistina.

Suomennetut teokset
-------------------

* Hollywood Vietnamista Reaganiin, suom. Antti Alanen, Suomen Elokuva-arkisto, 1989. (lyhennetty suomennos) ISBN 951-861-597-7

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Antti Alanen, Elokuvakriitikko Robin Wood (muistokirjoitus), Helsingin Sanomat 29.12.2009 s. C 4. Artikkelin verkkoversio

Aiheesta muualla
----------------

* Robin Wood Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Marlon King
**Marlon King** (s. 26. huhtikuuta 1980 Dulwich) on englantilaissyntyinen jalkapalloilija, joka edustaa Jamaikan maajoukkuetta ja Englannin valioliigan Wigania. Pelipaikka hyökkääjä.

King edusti alun perin Barnetia, ennen siirtymistään Gillinghamiin vuonna 2000. Hänen piti alun perin olla Carl Asaban varamiehenä, mutta luottomiehen loukkaantuminen avasi paikan avauskokoonpanoon, missä hän nopeasti vakiinnutti paikkansa seuran ykköshyökkääjänä. Hänen uransa oli päätyä sivuluisuun vuonna 2001, kun poliisi nappasi hänet varastetun BMW:n ratista. Seura oli kuitenkin miehen tukena, ja kärsittyään lyhyen vankeustuomionsa, hän oli kaksi päivää vapautumisensa jälkeen jälleen kentällä.

Hän jätti Priestfieldin kesällä 2003 ja liittyi Nottingham Forestin vahvuuteen. Kevään 2005 King vietti lainalla Leedsissä. Kauden 2005–2006 alussa hän siirtyi ensin lainalla ja sitten pysyvällä sopimuksella Watfordiin.

Vakuuttavan kauden 2005–2006 päätteeksi King kruunattiin Englannin mestaruussarjan maalikuninkaaksi 21 osumalla. Maaleillaan King siivitti joukkueensa aina nousukarsintojen finaaliin, jossa kaatui hänen vanha seuransa Leeds numeroin 3–0. Tammikuussa 2008 King siirtyi Wiganiin.

King oli Jamaikan maajoukkueen paras maalintekijä 2006 MM-karsinnoissa 6 maalilla.

Lokakuussa 2009 King on istunut vankilassa 18 kuukauden tuomiotaan raiskauksesta.
Chris Garver
**Chris Garver** (s. 11. syyskuuta 1970 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat) on tatuoija, joka esiintyy TLC:n tosi-TV -sarjassa Miami Ink.

Chris syntyi ja kasvoi Pittsburghissa, Pennsylvaniassa. Hän on nuorin kolmesta veljeksestä. Garverin äiti oli taiteilija ja tämä innosti miestä maalaamaan ja piirtämään. Chrisin ensimmäinen kokemus tatuoimisesta tapahtui, kun hän oli 17-vuotias. Hän myi bassonsa ja osti tatuointitarvikkeet. Parikymppisenä Garver muutti New Yorkiin, missä hänestä tuli täysipäiväinen tatuoija.

Maailmanmatkaajana tunnettu Garver on tatuoinut niin Aasiassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa kuin myös Euroopassa. Japanissa asuessaan hän sai tatuoinnin kolmelta kuuluisalta Irezumi-tatuoijalta: Horiyoshi III:lta, Horitomolta ja Horitoshilta. Hän on saanut tatuoinnin myös buddhalaiselta munkilta ollessaan Thaimaassa; kuvan sanotaan olevan buddhalainen kirjoitus, jonka vain munkit pystyvät lukemaan. Käännettynä se tarkoittaa "suojella".

Taiteen ja tatuoimisen lisäksi Garver soittaa bassoa, matkustaa ympäri maailmaa ja nauttii liveyhtyeistä.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu
* Biografia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Memphis rap** (tunnetaan myös nimillä **Memphis hip hop** ja **Memphis horrorcore**) on rapin alagenre, joka kehittyi Tennesseen osavaltiossa Memphisissa 90-luvun alussa. Se on tunnettu rosoisesta tuotannosta ja toistavuudesta. Memphis rapin tunnusmerkkejä ovat Roland TR-808 -rumpukoneen käyttäminen, aggressiivinen tai laahaava flow eli räppäystekniikka, äänenmadallus kertosäkeissä, synkkä tunnelma ja minimalistiset syntetisaattorimelodiat. Alusta asti itse tehdyt biitit ovat tyypillisiä, mutta myös funk, soul ja kauhuelokuvasampleja esiintyy.

Sanoitukset ja alakulttuuri
---------------------------

Memphis rapille tyypillisiä teemoja ovat esimerkiksi saatananpalvonta, väkivalta, kannabis ja muut huumeet sekä jengielämä. Useimmat Memphis -artistit käyttävät runsaasti slangia sanoituksissaan. Kansitaide on musiikin tavoin DIY -periaatteen mukaan toteutettua ja valtaosan Memphis -julkaisuja löytää ainoastaan kasetteina. Genrelle tyypillistä ovat pitkä albumikesto ja useat skitit ja preludet eli välikappaleet ja johdattelut.

Memphis rap Suomessa
--------------------

Niin sanottu Suomimemphis on ollut 2010-luvun alusta lähtien melko huomattava ilmiö. Artistit kuten Eevil Stöö ja DJ Kridlokk ovat kehittäneet oman alakulttuurinsa, jossa Memphikselle uskollinen musiikki räpätään suomen kielellä. Kappaleissa jäljitellään amerikkalaisten artistien äänimaailmaa, joskus myös tietoisesti alleviivaten ja liioitellen, ajoittain samplaten alkuperäisiä teoksia. Laajasta kulttisuosiosta ja kysynnästä huolimatta Eevil Stöön ja DJ Kridlokin lisäksi on vain muutama Suomimemphis -artisti, ja he ovat pysytelleet syvällä undergroundissa. Eevil Stöö on sittemmin etääntynyt Memphiksesta lähemmäs trap-musiikkia ja cloud rappia ja DJ Kridlokk lähemmäs ambientia ja kokeellista hip hoppia.

Tunnettuja Memphis rap-artisteja
--------------------------------

* Three 6 Mafia (DJ Paul, Lord Infamous, Juicy J, Playa Fly)

* Gangsta Pat

* Lil Wyte

* Al Kapone

* $uicideboy$

* Tommy Wright

* 2 Low Key

* 8Ball & MJG

Suomalaisia Memphis rap-artisteja
---------------------------------

* DJ Kridlokk
* Sairas T
* Toluhaukat (Sike Da Sinista, Tolu-J)
* Jonestown (DSMRFN/Kuristaja, KLVNI)
* SNTC Family
* Eevil Stöö
* Tuuttimörkö
* Pikku-Pyöveli
* POHJALLA (SLS, OD Kokemus, Sairas †, Painajainen, O'Malley, Toluhaukat (Tolu-J & Sike Da Sinista), Jonestown (Dsmrfn & Klvni), Köyhä Jonne)
* Liskomies
* Pyöveli
* Lommo
* Tohtori Getto
* Tunkkaset
* Sliki

Katso myös
----------

* Crunk

* Trap
Erik Palmstierna. Kuva: Henry B. Goodwin (1917).
**Erik** *Kule* **Palmstierna** (10. marraskuuta 1877 Tukholma - 22. lokakuuta 1959 Firenze), oli ruotsalainen vapaaherra, meriupseeri, diplomaatti ja poliitikko. 

Palmstierna oli diplomaatti Carl Fredrik Palmstiernan poika. Hänellä itsellään oli kaksi poikaa, Kule Palmstierna ja historioitsija Carl-Fredrik Palmstierna, sekä tytär Margareta de Seynes. 

Erik Palmstierna istui toisessa kamarissa 1909–1920. Vuoteen 1911 hän kuului liberaaliseen puolueeseen, mutta liittyi sen jälkeen sosialidemokraattiseen puolueeseen. Eduskunnassa hän vaikutti Ruotsin sosiaalikysymyksiin, mutta vaikutti myös maan puolueettomuuden vakiinnuttamiseksi. Hän kuului myös niihin ruotsalaisiin, jotka halusivat liittää Ahvenanmaan Ruotsiin.

Koska hän oli vapaaherra, häntä kutsuttiin *"Punaiseksi paroniksi"* (*Röde baronen*). Vuosina 1917-20 hän oli Nils Edénin hallituksen meriministeri, vuonna 1920 ulkoministeri ja vuosina 1920-37 diplomaatti Lontoossa. 

Palmstierna on haudattu Firenzen protestanttiselle hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Jan Linder: *Finlands fyra krig*, Infomanager förlag, 2004, ISBN 91-631-4818-8, s. 20
2. ↑  Göran Åstrand, *Här vilar berömda svenskar*. 1999, s. 101

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Nikolai Petrovitš Rakov** (ven. Николай Петрович Раков, 14. maaliskuuta 1908 – 3. marraskuuta 1990) oli venäläinen säveltäjä.

Elämä
-----

Rakov syntyi Kalugassa ja opiskeli alun perin viulunsoittoa Rubinstein-musiikkikoulussa, sitten sävellystä Moskovan konservatoriossa Reinhold Glièren ja Sergei Vasilenkon johdolla. Valmistuttuaan vuonna 1931 hänestä tuli Glièren avustaja konservatoriossa. Hänestä tuli sittemmin itsestään luennoitsija (1935) ja orkestraation professori (1943). 

Rakovin tunnetuimpien oppilaiden joukkoon lukeutuivat Edison Denisov, Boris Tšaikovski, Nikolai Peiko, Andrei Ešpai ja Alfred Schnittke. Hän piti myös konsertteja viulistina ja kapellimestarina ja kirjoitti lukuisia kirjoja orkestraatiosta. Hän sai ensimmäisestä viulukonsertostaan (1944) Stalin-palkinnon 1946 sekä Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen 1975.

Rakovin musiikki on tonaalista ja tyylillisesti myöhäisromanttista, ja usein on kuultavissa venäläiskansallisia vaikutteita. Myöhemmissä teoksissaan hän osoitti kiinnostusta uusklassismia kohtaan. Tunnetuimpiin teoksiin kuuluu ensimmäinen viulukonsertto, jonka nosti suuren yleisön tietoisuuteen varsinkin David Oistrah. Rakov kuoli arvostettuna säveltäjänä Moskovassa 1990.

Tuotantoa
---------

### Orkesterille

* 1. sinfonia (1940, uud. 1958)
* 2. sinfonia (1957)
* 3. sinfonia (1962)
* 4. sinfonia (1973)
* Sinfonietta (1958)
* Mari-sarja (1931)
* Venäläinen alkusoitto (1947)
* Konserttisarja (1949)
* Neljä konserttoa pianolle ja jousiorkesterille (1969–1977)
* 1. viulukonsertto (1944)
* 2. viulukonsertto (1954–1963)
* Konsertino viululle ja jousiorkesterille (1960)
* Konserttifantasia klarinetille ja orkesterille (1968)

### Kamarimusiikkia

* 2 viulusonaattia (1951, 1974)
* Sonatiini viululle ja pianolle (1959)
* Yhdeksän kappaletta sellolle ja pianolle (1959)
* 2 kvartettoa neljälle sellolle (1984, 1986)
* 2 oboesonaattia (1951, 1978)
* 2 klarinettisonaattia (1956, 1975)
* Sonatiini klarinetille ja pianolle (1963)
* 3 sonatiinia harpulle ja pianolle (1965, 1970, 1971)
* Liedejä ja romansseja

### Pianolle

* 4 sonaattia
* Sonatiineja
* Muunnelmat (1949)
* Viisi preludia (1936)
* Yhdeksän kappaletta (1945)
* 24 kappaletta lapsille (1961)
* 20 konserttietydiä (1929–1974)
* Useita pienimuotoisempia kappaleita

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM

 |

 |