recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Monikonpuro kauppakeskus Sellon vieressä.
**Monikonpuro** (ruots. *Monikkobäcken*) on Espoossa sijaitseva puro, joka virtaa Leppävaaran keskustan ja Vermon kautta Isoon Huopalahteen. Purosta käytetään myös nimiä **Leppävaaranoja**, **Vermonoja** ja **Kilonoja**.

Puro on ollut julkisuudessa muun muassa Leppävaaran alueen rakentamisen yhteydessä tehdyn uoman siirtämisen sekä taimenkantansa takia.

Sijainti
--------

Monikonpuron valuma-alueen yläosiin kuuluu muun muassa Hämevaara, Laaksolahden lounaisosa, Karakallio ja Lintuvaaran länsiosa. Puro kulkee Leppävaaran ulkoilupuistossa Monikko-nimisen alueen läpi, Leppävaaran keskuksen kautta Perkkaalle ja Vermoon ja laskee Vermon eteläpuolella Iso-Huopalahteen. Puron pituus on noin 6,5 kilometriä, ja uoma on leveydeltään 1–2 metriä.

Puron keskivirtaama on noin 0,1 m³/s, mutta rankkasateiden aikainen ylivirtaama jopa 6 m³/s.

Kalakanta
---------

Kalastusharrastajien *Taimeninstituutti*-niminen yhdistys istutti Monikonpuroon Inkoon Ingarskilanjoen taimenia vuonna 1994 ja kunnosti puroa useina vuosina. Vuonna 2000 purosta tavattiin myös geneettisesti alkuperäisiä taimenia. Vuosien 2002 ja 2003 kuivat kesät ja puron jäätyminen talvella aiheuttivat kuitenkin taimenkannan katoamisen, eikä taimenen poikasia ole tavattu purossa sen jälkeen.

Purossa esiintyy särkeä, seipiä, salakkaa, ahventa, haukea, kymmenpiikkiä ja kolmipiikkiä.

Uoman siirtämiset
-----------------

1990-luvun lopulla Espoon kaupunki halusi siirtää Monikonpuron uomaa noin kilometrin matkalla kauppakeskus Sellon ja uuden liikenneterminaalin tieltä. Kaupunki sai vuonna 1999 Länsi-Suomen vesioikeudelta luvan puron siirtämiseen, mutta kaupungin ympäristölautakunta ja Espoon ympäristöyhdistys hakivat Vaasan hallinto-oikeudelta muutosta päätökseen. Hallinto-oikeus ei kuitenkaan muuttanut päätöstä, ja uoma siirrettiin vuonna 2001.

Myös Perkkaalle suunnitellun SuperLife Lab-keskuksen kohdalle on anottu ja saatu lupa Monikonpuron siirtämiseen. Alueen kaavamuutoksesta valitettiin Helsingin hallinto-oikeuteen, yhtenä perusteena Monikonpuron suojeleminen, mutta valitus hylättiin.

Lähteet
-------

* Niemelä, Jari et al.: *Purovesistöjen merkitys kaupunkiluonnon monimuotoisuudelle*. Ympäristöministeriö, 2004. ISBN 952-11-1822-9.
* Saura, Ari & Könönen, Katriina: *Espoon Monikonpuron kalasto- ja pohjaeläintarkkailu vuonna 2005*. Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos, 2006. ISBN 951-776-533-9. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Espoon karttapalvelu *kartat.espoo.fi*. Viitattu 11.4.2024.
2. ↑  Vakkilainen, Pertti et al. (toim.): *Rakennetun ympäristön valumavedet ja niiden hallinta*, s. 46. Ympäristöministeriö, 2005. ISBN 951-731-318-7.
3. 1 2  Saura, s. 4
4. ↑  Niemelä, s. 74
5. ↑  Saura, s. 8
6. 1 2  Saura, s. 2
7. ↑  Länsi-Suomen ympäristölupavirasto, lupapäätös nro 10/2007/3

Aiheesta muualla
----------------

* Takala, Anna: Espoolaisella torilla on aukko, joka ylhäältä katsottuna paljastaa yllättävän näyn – Harva tietää, että se on kaupunki­rakentamisen tarkkaan mietitty taidonnäyte *Helsingin Sanomat*.  8.7.2020. Viitattu 8.7.2020.
**Jim & The Beatmakers** oli loppukesästä 1964 kevääseen 1965 toiminut suomalainen pop-yhtye. Helsinkiläisessä yhtyeessä olivat mukana Raul "Jim" Wikström (laulu), veljekset Seppo (soolokitara) ja Kari Keurulainen (komppikitara), Hannu Luomanen (basso) ja Ronnie Österberg (rummut). 

Yhtye muotoutui kahdesta eri kokoonpanosta: The Beaversissa soittivat Keurulaiset ja Luomanen, The Fightersissa Wikström ja Österberg. Bändin pääpaikaksi sovittiin Helsingin Hakaniemessä toiminut Haka-kerho, jossa harjoiteltiin ja välillä myös esiinnyttiin. Yhtyeen managerina toimi Claes Olsson.

Yhtye hioi lainakappaleiden seassa kahta omaa kappaletta, "The Truthia" ja "My Only Onea". Lokakuussa 1964 yhtyettä kävivät Haka-kerhossa kuuntelemassa levy-yhtiö Westerlundin edustajat, ja viisikolle tarjottiin saman tien levytysmahdollisuutta HMV-merkillä. 

Ensi single, jonka A-puolella oli alkujaan "The Truth", ilmestyi marraskuussa 1964. Hitiksi singleltä päätyi kuitenkin Wikströmin säveltämä "My Only One". Jim & The Beatmakers vieraili esittämässä kappaleen 17. marraskuuta 1964 television Nuorten tanssihetkessä ja 16. joulukuuta 1964 Poppis-ohjelmassa.

Debyyttisingleä seurasi helmikuussa 1965 levytetty "You Can’t Go Away" / "She Makes Me Good" -julkaisu, joka ei kuitenkaan yltänyt samanlaiseen suosioon. Muutenkin yhtyeessä alkoi ilmetä rakoilua ja se hajosi maaliskuussa 1965. Wikström ja Seppo Keurulainen liittyivät samalla Finnish Beatmakers -yhtyeeseen, josta muotoutui Jormas.

"My Only One" muistetaan myös Hurriganes -yhtyeen versiona Crazy Days -albumilla.

Diskografia
-----------

* "My Only One / The Truth" (1964, HMV 45-TJ 300)
* "You Can’t Go Away / She Makes Me Good" (1965, HMV 45-TJ 310)

Lähteet
-------

1. ↑  Lahti, Petri: Helsingin Haka-kerhon teinitähdet.  *Blues News*, 3/2021.  FBS ry.
2. ↑  Lahti, Petri: Do The Shake, osa 1.  *Blues News*, 1/2023.  FBS ry.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto: Jim & The Beatmakers: "My Only One"
* Jim & The Beatmakers -diskografia (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen äänitearkistossa
* Jim & The Beatmakers -diskografia verkkosivustolla Discogs.com
* Jim & The Beatmakers Suomen Rock'n'Roll -arkistossa
**Walter Julius Veith** (s. 1949) on eteläafrikkalainen eläintieteilijä, joka tunnetaan aktiivisena kreationistina. Hän sai luonnontieteiden kandidaatin ja maisterin arvot Stellenboschin yliopistolta ja eteni filosofian tohtoriksi Kapkaupungin yliopistosta. Nykyisin hän toimii Länsi-Kapin yliopiston eläintieteen laitoksen professorina ja puheenjohtajana. 

Entinen ateisti Veith hyväksyi aiemmin evoluutioteorian, mutta sitten hän ilmoitti hyväksyneensä Raamatun luotettavimmaksi koskaan lukemakseen kirjaksi. Hänen siirtymisensä kreationismin kannattajaksi ei kuitenkaan ollut äkillinen tapahtuma vaan pidempi prosessi. Nykyisin hän uskoo tiedettyjen tosiasioiden tukevan ihmisen suunnitelmallista alkuperää.

Veith on vihitty seitsemännen päivän adventistien pastoriksi. Hän on saanut mainetta luennoillaan ja julkaisuillaan, joiden joukossa on kirja *The Genesis Conflict: Putting the Pieces Together*. Hän on esittänyt myös salaliittoteorioita: hänen mukaansa esimerkiksi katoliset, muslimit ja mormonit ovat liitossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Wieland, Carl & Sarfati, Jonathan: Professing creation Creation Ministries International. Viitattu 10.8.2010. (englanniksi)
2. ↑  Walter J. Veith, zoology Answers in Genesis. Viitattu 10.8.2010. (englanniksi)
3. ↑  Walter Veith: Conspiracy Theorist Persona Non Grata  10.12.2008. Jericho Road. Viitattu 10.8.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
Riemukaaret vuonna 2016.
Yleiskuva raunioista.
**Diana Veteranorum** (myös *Zana*) oli roomalaisaikainen kaupunki nykyisessä Algeriassa. Sen rauniot sijaitsevat Batnan maakunnan Zana El Beidan kunnassa 50 kilometriä Batnasta pohjoiseen.

Legio III Augustan veteraaneille perustettu civitas mainitaan municipiumina vuonna 149. Vuonna 411 siellä lienee ollut donatolaisten piispanistuin. Kaupunki sijaitsi Cirtaan, Lambaesikseen ja Sitifikseen johtavien teiden risteyksessä, ja se oli huomattava maatalousalueen keskus. Bysanttilaisajan jälkeen se autioitui varhaisella keskiajalla.

Diana Veteranorumin raunioista on löydetty forum, Macrinuksen aikana rakennettu kolmiporttinen riemukaari, toinen riemukaari vuodelta 165 ja mahdollisesti Dianalle omistettu temppeli. Bysanttilaisajalta ovat ainoa kirkko, pieni linnoitus ja suurempi nelitorninen linnoitus. Linnoituksen läheltä on löytynyt kalkkikivestä veistetty leijonapatsas ja uudelleen käytetyissä rakennuskivissä on tärkeitä piirtokirjoituksia. Lähistöllä on maatilojen, öljynpuristamoiden, vesisäiliöiden ja akveduktin raunioita.

Lähteet
-------

1. ↑  Diana Veteranorum *Direction du Toursime et de l’Artisanat Batna*. Viitattu 16.4.2024.
2. 1 2  *Encyclopédie Berbère XV*, s. 2295–2297. Aix-en-Provence: Edisud, 1995. ISBN 2-85744-808-2. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Diana Veteranorum (Zana) Algeria *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Viitattu 16.4.2024.

Lähteet
-------
**Stunts** (tunnettu myös nimellä **4D Sports Driving**) on Distinctive Softwaren kehittämä vuonna 1990 julkaistu kolmiulotteista grafiikkaa käyttävä ajopeli, jossa ajetaan stunttiradoilla. Pelissä on myös rataeditori.

*Stuntsin* on kehittänyt Distinctive Software, Inc. ja julkaissut Brøderbund. Peli tehtiin ensin PC:lle, ja myöhemmin myös Amigalle (nimellä *4D Sports Driving*) , FM Townsille ja NEC PC-9801-koneelle.

Moderneja pelejä, jotka muistuttavat *Stuntsia*, ovat muun muassa *Trackmania*, *Crashday* sekä *Gripshift*.

Pelaaminen
----------

*Stuntsissa* on tavoitteena kiertää rata mahdollisimman nopeasti autoa hajottamatta. Radoille on ripoteltu sinne tänne kuitenkin erikoisuuksia kuten hyppyreitä, korkkiruuveja, puita ja taloja. Nämä tuovat peliin haastetta ja alussa saakin harjoitella vähän aikaa, ennen kuin osaa ajaa oikeaa vauhtia esimerkiksi korkkiruuviin niin, että saa auton pysymään ehjänä vastustajan hiillostaessa.

*Stuntsissa* voi valita kilpakumppaniksi yhden kuudesta eritasoisesta tietokone­vastustajasta. Kaveria vastaan ei voi pelata. Pelissä on 11 eri ajettavaa autoa, maastoautosta kilpa-autoihin, ja vaihteistoksi voi valita joko manuaalin tai automaatin. Omia ajosuorituksiaan voi tallentaa ja katsoa uudelleen. Kamerakulmia on neljä erilaista, ja niiden välillä voidaan vaihtaa myös ajaessa.

Pelissä on neljä erilaista pintaa, jotka vaikuttavat auton pitoon: asfaltti, sora, jää ja ruoho. Pelissä on suhteellisen hyvin mallinnettu fysiikkamoottori, joka simuloi yli- ja aliohjautuvuutta, ja auton pidon ja sen menettämisen tuntua. Grafiikka on yhdistelmä 3D-polygoneja ja spritejä. Resoluutio pelissä on 320 × 200 ja värejä on käytössä 256.

Vastaanotto
-----------

Mikrobitin Petri Teittinen antoi pelin Amiga-versiolle 86 pistettä sadasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikrobitti 4/1992, sivut 66–67

Aiheesta muualla
----------------

* *Stunts* MobyGamesissa (englanniksi)
Floquet de Neu Barcelonan eläintarhassa 9. helmikuuta 2003
**Floquet de Neu** (katalaaniksi) tai **Copito de Nieve** (espanjaksi) (1964 Espanjan Guinea – 2003 Barcelona, Katalonia) oli maailman ainoa*lähde?* tunnettu albiino gorilla.

Fang heimoon kuuluva maanviljelijä Benito Mañé vangitsi albinogorillan Río Munin alueella Espanjan Guineassa 1. lokakuuta 1966. Mañé oli tappanut loput gorillaryhmän jäsenistä jotka eivät olleet albinoita. Mañé piti albinogorillaa kotonaan neljä päivää ennen kuin kuljetti sen Bataan, mistä lääkäri Jordi Sabater Pi osti sen häneltä.Mañé antoi albinogorillalle nimen *Nfumu Ngui* joka on fangkielellä *valkoinen gorilla*. Sabater Pi antoi albinogorillalle nimen *Floquet de Neu* joka on katalaaniksi "*pieni lumihiutale*".

Marraskuussa 1966 Barcelonan silloinen pormestari Josep Maria de Porcioles otti albinogorillan virallisesti vastaan Barcelonan eläintarhassa ja nimesi albinogorillan *Blancanieve*siksi ("*Lumikki*") *Tele/Exprés*-sanomalehdessä. Sabaterin antama nimi yleistyi kun *National Geographic* esitteli gorillan lehden kannessa maaliskuussa 1967. Sabater itse kutsui gorillaa nimellä *Copi* tai *Floquet* ja myöhempinä vuosina *Nfumu*.

Floquet de Neu kuoli eläintarhassa vuonna 2003 ja oli kuollessaan liki 40-vuotias. Se on niin tunnettu eläin maailmalla, että vielä nykyäänkin*milloin?* Barcelonan korttikioskeissa myydään sen kuvalla varustettuja postikortteja*lähde?*. Floquet de Neu onkin Koko-gorillan ja Cheeta-simpanssin ohella yksi maailman tunnetuimmista apinoista. Lisäksi Barcelonan eläintarhassa asuu nykyäänkin Floquet de Neun lapsenlapsia.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Snowflake" World's Only Known Albino Silverback Gorilla *KongKlothing*. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Snowflake | Zoo Barcelona *www.zoobarcelona.cat*. Viitattu 17.8.2023.
3. 1 2 3  Barcelona perd el seu goril·la albí - Any 2003 - Articles *web.archive.org*.  14.10.2008.  Arkistoitu 14.10.2008. Viitattu 17.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Floquet de Neu** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Iryna Vereštšuk
**Iryna Andrijivna Vereštšuk** (ukr. Ірина Андріївна Верещук; s. 30. marraskuuta 1979 Rava-Ruska, Lvivin alue) on ukrainalainen poliitikko ja juristi.

Vereštšuk opiskeli vuosina 1997–2002 kansainvälistä informaatiota Lvivin polyteknisen yliopiston sotilasinstituutissa. Vuosina 2002–2006 hän suoritti lakiopinnot Lvivin yliopistossa. Vuosina 2008–2010 hän jatkoi opiskelua Julkishallinnon kansallisakatemian Lvivin julkishallinnon alueinstituutissa. Vereštšuk palveli viiden vuoden ajan upseerina Ukrainan asevoimissa. Hän on työskennellyt myös juristina ja vuosina 2016–2019 "Itä- ja Mustanmeren tutkimusten ja konsensuskäytäntöjen kansainvälinen keskus" -nimisen kansalaisjärjestön puheenjohtajana.

Vereštšuk pääsi vuonna 2019 Ukrainan lainsäädäntöelin Verh’ovna Radan jäseneksi. 4. marraskuuta 2021 hänet nimitettiin Ukrainan varapääministeriksi sekä tilapäisesti miehitettyjen Ukrainan territorioiden jälleenintegroinnin ministeriksi.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Vereshchuk Iryna Кабінет Міністрів України
**Phillip Ramey** (s. 12. syyskuuta 1939 Elmhurst, Illinois) on yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkikirjailija.

Ramey opiskeli Aleksandr Tšerepninin johdolla Nizzassa. Vuosina 1959–1962 hän suoritti tämän johdolla opintoja DePaulin yliopistossa Chicagossa ja vuosina 1962–1965 Jack Beesonin johdolla Columbian yliopistossa. Ramey laati vuosina 1977–1993 ohjelmatekstejä New Yorkin filharmonikoille. Sama orkesteri tilasi häneltä 150-vuotisen taipaleensa juhlistamiseksi kantaesittämänsä konserton käyrätorvelle. Ramey on laatinut tekstejä myös levyjulkaisujen vihkosiin. Vuodelta 2005 on hänen palkittu elämäkertateoksensa säveltäjä Irving Finesta. Hän on haastatellut muiden muassa Samuel Barberia, Leonard Bernsteinia, Paul Bowlesia, Aaron Coplandia, Vladimir Horowitziä, William Schumania ja Virgil Thomsonia.

Rameyn tuotantoon kuuluu käyrätorvikonserton ohella konsertot pasuunalle ja sellolle sekä kolme konserttoa pianolle. Muuta tuotantoa edustavat orkesteriteos *J.F.K.: Oration for Speaker and Orchestra*, kamari- ja vokaalimusiikkiteokset sekä soolopianotuotanto, johon kuuluu muun muassa sonaatteja. Pianoteoksia on levytetty Toccata Classicsille. Ramey on itsekin levyttänyt pianistina. Hänen sävellyksiään ovat julkaisseet muiden muassa G. Schirmer, Edition Peters ja Boosey & Hawkes.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Phillip Ramey Music For My Love
2. ↑  Phillip Ramey AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Daniel L. Schacter** (s. 17. kesäkuuta 1952 New York) on yhdysvaltalainen psykologian professori Harvardin yliopistossa vuodesta 2002. Hänen tutkimusaiheensa käsittelevät ihmisen muistia.

Schacter suoritti kandidaatin tutkinnon Pohjois-Carolinan yliopiston Chapel Hillissä vuonna 1974 ja maisterin tutkinnon Toronton yliopistossa vuonna 1977. Vuonna 1978 hän oli vierailevana tutkijana Oxfordin yliopistossa. Tohtoriksi hän väitteli Toronton yliopistosta Endel Tulvingin ohjauksessa vuonna 1981.

Vuodet 1981–1987 Schacter työskenteli Toronton yliopistossa muistihäiriöitä tutkivassa yksikössä. Vuosina 1987–1989 hän oli apulaisprofessori ja vuosina 1989–1991 professori Arizonan yliopistossa. Vuodesta 1991 hän on työskennellyt Harvardin yliopistossa. Vuosina 1991–1995 Schacter oli professori ja vuosina 1995–2005 psykologian laitoksen johtaja. Vuonna 1999 hän oli vierailevana tutkijana University College Londonissa. Vuodesta 2002 Schacter on hoitanut psykologian William R. Kenan Jr. -professuuria.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Muisti: aivot, mieli ja menneisyys*. Helsinki: Terra cognita, 2001.
* *Muistin seitsemän syntiä*. Helsinki: Terra cognita, 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Schacter, Daniel L.: Curriculum Vitae (PDF) *scholar.harvard.edu*.  5.1.2015 (päviitetty).  Arkistoitu 25.7.2015. Viitattu 25.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  Daniel Schacter: Biography Schacter Memory Lab, Harvardin yliopisto.  Arkistoitu 25.7.2015. Viitattu 25.7.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Google Scholar
* ORCID
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Seija Vaaherkumpu** (ent. **Rautio** s. [[14. huhtikuuta 1964 Salo) on suomalainen toimittaja. Hänet tunnetaan muun muassa Ylen A-ohjelmien sekä Yle Radio 1:n *Ykkösaamun* juontajana. 

Vaaherkumpu opiskeli Helsingin yliopistossa valtio-oppia, tiedotusoppia ja sosiaalipsykologiaa. Hän aloitti radiotoimittajan työt opiskeluvuosinaan hyvinkääläisessä Pikkupäkä-paikallisradiossa. 1980-luvun lopulta alkaen hän työskenteli Ylen Radiomafiassa, kunnes hänet valittiin yhdeksi neljästä ensimmäisestä *Ylen Aamu-TV:n* juontajasta lähetysten alkaessa 1997 (muut olivat Arto Nyberg, Päivi Storgård ja Seppo Toivonen). 

2000-vuosikymmenen alussa Vaaherkumpu siirtyi Sanoma-konsernin Neloskanavalle, jossa hän työskenteli muun muassa EU-toimittajana *Nelosen uutisissa*.

Sittemmin Vaaherkumpu on toimittanut Yle 1:n *Ykkösaamua* sekä arkiaamuisin radiossa että lauantaiaamuisin Yle TV1:ssä. Hän tekee silloin tällöin töitä myös A-studiolle.

Vuonna 2020 Vaaherkumpu oli ehdolla Vuoden journalistiksi.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  20-vuotias Aamu-tv juhlii: Tältä Arto Nyberg näytti ensimmäisessä lähetyksessä! *Ilta-Sanomat* 3.3.2017. Viitattu 8.8.2017.
3. 1 2  Mykkänen, Erkka: "Ihmiset haluavat, että joku kuratoi heille tietoa ja vahvistaa faktat". Seija Raution haastattelu, *Ylioppilaslehti* 22.4.2016. Viitattu 8.8.2017.
4. ↑  Ykkösaamu, ohjelmakortti, Yle Vintti. Viitattu 8.8.2017.
5. ↑  Ehdokkaat 2020 *Suurijournalistipalkinto.fi*. Viitattu 12.6.2023.
**Austin Loomer Rand** (16. joulukuuta 1905 Kentville, Nova Scotia − 6. marraskuuta 1982 Lake Placid, Florida) oli kanadalainen eläintieteilijä.

Rand suoritti kandidaatin tutkinnon Acadian yliopistossa, jossa hänestä tehtiin kunniatohtori 1961. Opiskellessaan Cornellin yliopistossa 1929 hän teki tutkimusretken Madagaskarille ja keräsi sieltä lintuja. Aineistosta hän laati väitöskirjansa. Retkellä hän tutustui Richard Archboldiin, filantrooppiin ja eläintieteilijään, ja heistä tuli elinikäiset ystävykset. Archbold rahoitti ja johti useita tutkimusretkiä Uuteen-Guineaan 1930-luvulla, ja Rand oli mukana varajohtajana. Vuonna 1941 Rand auttoi Archboldin perustaman biologisen aseman toiminnassa Lake Placidissa Floridassa ja muutti sinne jäätyään eläkkeelle.

Vuonna 1942 Rand sai assistentin viran Kanadan kansallismuseosta, nykyisin Canadian Museum of Nature, jossa hän työskenteli ornitologi Percy A. Tavernerin ja nisäkästutkija Rudolph Martin Andersonin kanssa. 1947–1955 Rand toimi Field Museum in Chicagon lintuosaston kuraattorina ja 1955–1970 museon eläintieteen laitoksen johtavana kuraattorina.

Rand toimi American Ornithologists' Unionin puheenjohtajana 1962–1964 ja kirjoitti säännöllisesti yhdistyksen lehteen *The Auk*.

Rand nimesi useita uusia lintulajeja, kuten kultahuntulavastajan (*Archboldia papuensis*) ja idänvuorikehrääjän (*Aegotheles archboldi*), molemmat Archboldin kunniaksi.

Teoksia
-------

* *Handbook of New Guinea birds* (1967).
* *Ornithology: An introduction* (1969).
* *Birds of North America* (1971).
* *Animal Life of North America*

Lähteet
-------

* Alibris
* Amazon.co.uk

### Viitteet

1. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Caterina Assandra** (n. 1590 Pavia? – 1618 tai myöhemmin) oli italialainen renessanssisäveltäjä, urkuri ja benediktiininunna.

Assandra syntyi varakkaaseen perheeseen todennäköisesti Paviassa. Hän aloitti lapsena musiikin opiskelun isänsä palkkaamien yksityisten opettajien johdolla. Vuonna 1609 Assandra vannoi nunnan valan Lomellon Sant' Agatan luostarissa. Siellä hänelle opetti kontrapunktia Benedetto Re. Assandra omisti teoksensa *Motetti à due e tre voci* (op. 2, 1609) piispa Giovanni Battista Biglialle. Julkaisu sisältää kymmenen teosta, joista kaksi on Benedetto Ren säveltämiä. Re vuorostaan julkaisi myöhemmin Assandran sävellyksiä oman musiikkinsa joukossa. Assandran sävellystyylissä on vaikutteita Agostino Agazzarilta. Hänen teoksensa *Duo Seraphim* on saattanut inspiroida Claudio Monteverdin sävellystä samoihin sanoihin.

Assandran sävellyksiä kustansi Filippo Lomazzo. Lomazzo liitti julkaisemaansa Giovanni Paolo Ciman teoksen *Partito de ricercari e canzoni alla francese* (1606) painokseen omistustekstin Assandralle. Assandran motetit kuuluivat ensimmäisiin roomalaista tyyliä edustaneisiin motetteihin, jotka julkaistiin Milanossa. Kaksi Assandran motettia julkaistiin myöhemmin myös saksalaisissa antologioissa. Toisin kuin monet muut aikansa säveltäjänunnat, Assandra siis saavutti tunnettavuutta myös kotimaansa ulkopuolella. Nykyään hänen musiikkiaan esitetään harvoin. Assandran vaiheista vuoden 1618 jälkeen ei tiedetä mitään. On arveltu, että omistautuminen palvelukselle nunnana keskeytti hänen sävellysuransa. Toisaalta on todennäköistä, että vain pieni osa Assandran tuotannosta on säilynyt. Vuonna 1619 hänet nimettiin Milanon kuuluisimpien muusikoiden joukossa. Assandra tunnetaan sävellystensä tunteikkaista sanoituksista, jotka hän todennäköisesti kirjoitti itse.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anna Ramstedt, Caterina Assandra Kokonainen-festivaali, viitattu 10.4.2024
2. 1 2 3 4  Caterina Assandra A Modern Reveal, viitattu 10.4.2024 (englanniksi)
3. 1 2  Caterina Assandra New Muses Project, viitattu 10.4.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja
**Miliana** (arab. مليانة‎, *Milyāna*) on kaupunki ja piirikunnan keskus Aïn Deflan maakunnassa Algeriassa. Se sijaitsee Tell-Atlasvuorilla 35 kilometriä Aïn Deflasta itään. Milianan kunnassa oli arviolta 49 700 asukasta vuonna 2018.

Milianan kunnan pinta-ala on 39 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Aïn Torkin, etelässä Khemis Milianan ja luoteessa Ben Allalin kuntiin. Kaupunki on rakennettu Zaccar Gherbi -vuoren etelärinteille. Sen eteläpuolella levittäytyy Chelifjoen laakso..

Kaupunki on perustettu roomalaisen Zucchabarin paikalle 900-luvulla. Se oli hedelmällisen maatalousalueen keskus, joka oli turkkilaisaikaan saakka ajoittain lähes itsenäinen. Abd al-Qadir miehitti Milianan vuonna 1834 ja ranskalaiset vuonna 1840. Seudulle asettuneet eurooppalaiset siirtolaiset viljelivät varsinkin viiniä.

Milianan kautta kulkee maantie RN66. Kaupungissa toimii saniteettilaitteita valmistava yritys. Sen eteläpuolella sijaitseva Khemis Miliana on huomattava teollisuuskeskus.

Paikallisia nähtävyyksiä ovat roomalais- ja turkkilaisajalta periytyvä kaupunginmuuri, kellotorniksi muutettu entisen moskeijan minareetti, maurilaistyylinen Abd al-Qadirin museo, vanha asepaja ja kasvitieteellinen museo. Vuonna 1774 rakennettu Sidi Ahmad ibn Yusufin moskeija ja mausoleumi on laajalti tunnettu pyhiinvaelluskohde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Monographie Wilaya d’Aïn Defla *Aniref*. Viitattu 13.4.2024.
2. 1 2 3  *The Encyclopaedia of Islam, volume VII*, s. 64. Leiden: E. J. Brill, 1993. ISBN 90-04-09419-9.
3. ↑  *Petit futé Algérie 2011–2012*, s. 284. Paris: Nouvelles Éditions de l'Université, 2011. ISBN 978-2-7469-2575-5.
Tom Collins kööpenhaminalaisessa baarissa.
**Tom Collins** on klassinen, long drink -tyyppinen drinkki. Alkuperäinen versio tehdään 'Old Tom' -ginistä, sitruunamehusta, sokerista ja soodavedestä. Vaihtamalla käytettyä alkoholia siitä saadaan tehtyä useita muunnelmia.

Taustaa
-------

Nimi Tom Collins mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1876 amerikkalaisen baarimestari Jerry Thomasin kirjoittamissa resepteissä, mutta samanlaisia giniä, sitruunamehua ja sokeria sisältäviä juomasekoituksia on nautittu vuosikymmeniä aiemmin. Se sai luultavasti nimensä 'Old Tom' -ginistä, joka oli makeampaa kuin useimmat nykyiset ginit, mutta ei niin makeaa kuin hollantilainen genever. Drinkin välitön edeltäjä oli 'John Collins', ja mm. International Bartenders Association käyttää edelleen tuota nimeä versiosta, jossa käytetään dry giniä.

Resepti
-------

IBA:n virallisessa Tom Collins -reseptissä on kolme osaa giniä, kaksi osaa sitruunamehua, yksi osa sokerisiirappia ja neljä osaa soodavettä.

Gini, mehu ja sokeri sekoitetaan korkeassa lasissa jäiden kanssa, ja lasi täytetään soodavedellä. Koristeeksi laitetaan sitruunaviipale ja maraschinokirsikka.

Muunnelmia
----------

* **John Collins** - korvataan gini bourbonilla
* **Juan Collins** - korvataan gini tequilalla
* **Ivan Collins** - korvataan gini vodkalla
* **Rum Collins** - korvataan gini vaalealla rommilla; sitruunamehu voidaan korvata limettimehulla, tai näiden sekoituksella
* **Pierre Collins** - korvataan gini konjakilla

Lähteet
-------

1. ↑  Gaz Regan: The Tom Collins and the John Collins: A Discussion *Ardent Sprits bartender bulletin*.  Arkistoitu. Viitattu 6.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2  John Collins International Bartenders Association. Viitattu 6.7.2022. (englanniksi)
**Jero Mäkeläinen** on kouvolalainen tanssija ja drag-artisti. Hänet tunnetaan pop-laulaja Antti Tuiskun taustatanssijana.

Mäkeläinen on valmistunut tanssijaksi Turun konservatoriosta. Hän tanssii enkelinä Helsingin kaupunginteatterin Kinky Boots -musikaalissa, ja on mukana myös Tampereen Työväen Teatterin samassa musikaalissa, samassa roolissa. Hän on esiintynyt myös drag-tanssijana Marko Vainion Divet and the Dreamgirls -showssa.

Musikaalit
----------

We Will Rock You -musikaali, Amfi-teatteri, Helsinki, 2020

Kinky Boots (enkeli), TTT, 2020

Kinky Boots (enkeli), Helsingin kaupunginteatteri, 2018

Poikamiesboksi, Kouvolan Teatteri, 2016

Nenä-ooppera, Suomen Kansallisooppera, 2015

Miten menestyä vaivatta liike-elämässä, Helsingin kaupunginteatteri, 2014

Lähteet
-------

1. ↑  Jero Mäkeläinen : We Will Rock You -musikaali *wewillrockyou.fi*.  Arkistoitu 3.2.2020. Viitattu 3.2.2020.
2. ↑  KINKY BOOTS *Tampereen Työväen Teatteri*. Viitattu 3.2.2020.
3. ↑  Kinky Boots *Helsingin Kaupunginteatteri*. Viitattu 3.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------


 (Arkistoitu – Internet Archive)

 Antti Tuisku - Kumipuku

 Jero Mäkeläinen muuntautuu naiseksi
**LOMO** (ven. ЛОМО), Ленинградское оптико-механическое объединение (Leningradskoye Optiko Mechanichesckoye Obyedinenie, *Leningradin Optomekaaninen Yhtymä*.) on venäläinen sairaalavälineistön, optisten kojeiden, linssien ja kameroiden valmistaja, joka on perustettu Pietarissa vuonna 1914.

Historia
--------

LOMO Smena 8M
LOMO perustettiin venäläis-ranskalaisena yhteisyrityksenä Pietarissa 1914. Ensimmäisen maailmansodan aikaan tehtaan tuotantoon kuuluivat mm. tähtäinkiikarit ja etäisyysmittarit. Myös ensimmäinen, vuonna 1930 myyntiin tullut, venäläinen kamera oli Lomon valmistama. 1930-luvun mittaan alettiin myös kehittää 35-millistä kinofilmiä käyttäviä kameroita, joihin haettiin ilmeisesti mallia saksalaisista tuotteista (muun muassa vuosina 1932–1935 valmistettu VOOMP I voidaan varsin helposti tulkita Leica-kopioksi). Ensimmäinen elokuvakamerakin ehti myyntiin jo 1933. Vuotta myöhemmin saatiin valmiiksi myös ensimmäiset mikroskoopit.

Tuotteet
--------

Tavallisille kuluttajille LOMO on parhaiten tunnettu kameravalmistajana. Tunnetuimpiin tuotteisiin kuuluvat mm. keskikoon TLR-kamera Lubitel (1950–) ja halvaksi ensikameraksi tarkoitettu Smena (eri muodoissaan samalla nimellä 1953–1991). Smenan tunnetuimpiin käyttäjiin lukeutuu Venäjän entinen presidentti Dmitri Medvedev. 

"*Innostukseni [valokuvaamiseen] on vanhaa perua. Tutustuin siihen kaiketi ensimmäisen kerran 35 vuotta sitten lapsena, kun vietin aikaani Pioneeripalatsilla. Minulla oli loistava kamera – Smena 8M. Jokainen valokuvaukseen perehtynyt tietää, että se oli kaikkein halvin ja yksinkertaisin neuvostokamera, huonoimmilla mahdollisilla linsseillä – tai no,* tavallisimmilla *– ja ehkäpä kaikkein vaikein käyttää. Se oli monimutkainen, sillä siinä ei ollut mittaetsintä. Kuvaajan oli arvioitava kaikki omin silmin ja päätettävä itse valotusaika. Smenassa ei ollut mitään niistä ominaisuuksista, joita tarvitaan hyvän kuvan ottamiseen. Mutta juuri tämä ominaisuuksien puute teki siitä hyvän, sillä täytyi itse nähdä vaivaa kuvien ottamiseen; valotuksen arvioimiseen, valaistukseen, kontrastiin. Se oli oppimista yrityksen ja erehdyksen avulla.*"
Dmitri Medvedev

Lähteet
-------

1. ↑  About LOMO
2. ↑  VOOMP I, very rare camera (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  , Presidential shutterbug
Aviation
**Aviation** on ginipohjainen drinkki. Aviation lukeutuu International Bar Associationin viralliseen, 33 drinkkiä sisältävään "The Unforgettables" -drinkkikokoelmaan.

Historia
--------

Aviation-drinkin loi Hugo Ensslin Walkick hotellissa New Yorkissa kirjoittaessaan kirjaa "Recipes for Mixed Drinks" (1916), yhtä viimeisiksi jääneistä ennen kieltolakia julkaistuista drinkkikirjoista.

Resepti
-------

IBA:n virallisessa Aviation -reseptissä on kolme osaa giniä, yksi osa Maraschinolikööriä, yksi osa sitruunamehua ja yksi baarilusikallinen Crème de Violette -likööriä, joka antaa drinkille kauniin sinivioletin sävynsä. Joskus Crème de Violette -likööri korvataan Crème Yvette -liköörillä.

Drinkki valmistetaan ravistamalla ainesosat ravistimessa jäiden kanssa. Drinkki tarjoillaan martinilasista, ja sen voi koristella yhdellä Maraschino-kirsikalla.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Aviation mainitaan Netflixin Blacklist -alkuperäissarjassa.

**Raymond Reddington:** *Aviation cocktail. It's from the '20s. Tastes like spring, doesn't it?* (K1 J2)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Mauri Olavi Keinänen** on suomalainen pappi, kuvataiteilija ja teologian maisteri.

Keinänen valmistui Helsingin yliopistosta teologian maisteriksi 1981 pääaineenaan uskonnon filosofia ja etiikka. Hän toimi Suomen luterilaisen kirkon pappina pääkaupunkiseudulla ja Sysmässä kappalaisena.
Keinänen opiskeli myös Ateneumin iltakoulussa Taideteollisessa korkeakoulussa (1976–1984), Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella (1975-1984) Lahden taidekoulussa 1974-1975. ja kuvataiteen erikoistumisopinnot Keinänen suoritti Lahden taideinstituutissa 1998-200 

Keinänen on osallistunut Nuorten näyttelyyn ja kahteen Suomen Taiteilijain näyttelyihin. Hänen töitään on ollut esillä myös Tallinnassa ja Pietarissa, jossa Keinänen asui muutaman vuoden 2000-luvun alussa.
Hän on toiminut perustamassaan Käki-ryhmässä järjestäen taidenäyttelyitä sekä Suomessa, että ulkomailla. Kotkan taiteilijaseuran hän oli varapuheenjohtaja 2021-2022. ja on Suomen valokuvataiteilijoiden liiton varsinainen jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mauri Keinänen Archive.org (Kotkan kuvataiteilijaseura). Viitattu 1.5.2014.
2. ↑  Espoon taidelainaamo: Mauri Keinänen, CV. Viitattu 10.5.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Mauri Olavi Keinänen Kuvataiteilijametrikkelissa
* Keinänen Suomen valokuvataiteilijoiden liiton sivuilla
* Keinänen Espoon taidelainaamon sivuilla
* Keinänen Kotkan taiteilijaseuran sivuilla
**Lauri Johannes Silvennoinen** (7. marraskuuta 1916 Kesälahti – 24. joulukuuta 2004 Lahti) oli suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti. Lisäksi hän oli 1940-luvulla aktiivi rata- ja maastojuoksija.

Hiihtoura
---------

Silvennoinen voitti olympiahopeaa 4 × 10 kilometrin viestissä Sankt Moritzin talvikisoissa vuonna 1948. Hän hiihti viestissä ensimmäisen osuuden. Hän osallistui jo Lahden MM-kisoihin 1938 mutta ei menestynyt. Cortina d'Ampezzon MM-kisoissa 1941 hän voitti kultaa viestissä ja pronssia 18 kilometrillä, mutta nämä kisat julistettiin sodan jälkeen epävirallisiksi.

Seuratasolla Silvennoinen edusti Pohjois-Karjalan Hiihtoseuraa ja Lahden Hiihtoseuraa. Hän voitti Suomen mestaruuden 18 kilometrillä 1943, 30 kilometrillä 1944 sekä viestissä LHS:n ankkurina vuosina 1943, 1944, 1947 ja 1948.

Juoksu-ura
----------

Juoksijana Silvennoinen sijoittui 800 metrillä viidenneksi Kalevan kisoissa 1940 sekä neljänneksi vuoden 1947 SM-maastojen pitkällä matkalla ja voitti useita Lahden piirin mestaruuksia eri matkoilla Lahden Ahkeran edustajana. Hänen omat ennätyksensä olivat: 800 metrillä 1.58,3, 1 500 metrillä 4.03,0 ja 3 000 metrillä 8.43,4.

Muu urheilutoiminta
-------------------

Silvennoinen oli ikämiesvuosinaan aktiivi suunnistaja; hän voitti useita Suomen mestaruuksia edustaessaan Lahden Suunnistajat-37:ää.

Aktiiviuransa jälkeen Silvennoinen toimi Suomen Hiihtoliiton johto-, valmennus- ja huoltotehtävissä sekä Lahden Hiihtoseuran johtokunnassa. Ammatiltaan hän oli poliisi ja ylietsivä.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 308. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* In memoriam - Lauri Silvennoinen.  *Yleisurheilun Kuvalehti*, 25.2.2005, s. 46. Tampere:  Suomen urheiluliiton julkaisut Oy.

  



1. ↑  Nykypolvi on voimakasta taitotyyppiä.  *Helsingin Sanomat*, 19.2.1949, s. 8. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 10.4.2024.
**David Gaudu** (s. 10. lokakuuta 1996 Landivisiau) on ranskalainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään yleisajaja. Hän on edustanut koko ammattilaisuransa FDJ / Groupama-FDJ -joukkuetta, jossa aloitti harjoittelijana 2016. Hän voitti samana vuonna Tour de l'Avenirin kokonaiskilpailun. Hän voitti vuoden 2020 Espanjan ympäriajossa 11. etapin, jonka maalipaikka oli Alto de la Farrapona, sekä Alto de la Covatillaan päättyneen 17. etapin.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2014
Aubel - Thimister - La Gleize, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
2016
Rauhanajo, alle 23-v. kokonais- ja pistekilpailun sekä 2. etapin voitto
Tour de l'Avenir, kokonaiskilpailun ja 6. etapin voitto
2017
Boucles de l'Aulne, toinen
Tour de l'Ain, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto
2018
Memorial Marco Pantani, toinen
2019
Tour de La Provence, nuorten kilpailun voitto
UAE Tour, kokonaiskilpailussa kolmas, nuorten kilpailun voitto
Liège-Bastogne-Liège, kuudes
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa viides, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s, nuorten kilpailussa toinen
2020
UAE Tour, kokonaiskilpailussa neljäs
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas, nuorten kilpailussa toinen, 11. ja 17. etapin voitto
2021
Tour des Alpes-Maritimes et du Var, nuorten kilpailun voitto
Faun-Ardèche Classic, voitto
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 6. etapin voitto
Liège–Bastogne–Liège, kolmas
Critérium du Dauphiné, nuorten kilpailun voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11:s, nuorten kilpailussa kolmas
Olympialaiset, maantieajossa seitsemäs
Luxemburgin ympäriajo, 5. etapin voitto
Lombardian ympäriajo, seitsemäs
2022
Volta ao Algarve, 2. etapin voitto
Critérium du Dauphiné, 3. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, 6. etapilla kolmas
Grand Prix Cycliste de Montréal, viides
2023
Tour des Alpes Maritimes et du Var, mäkikirikilpailun voitto
Faun-Ardèche Classic, toinen
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa toinen
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs
2024
Tour du Jura, voitto

Lähteet
-------

1. 1 2  David Gaudu *procyclingstats.com*. Viitattu 13.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2  David Gaudu *cyclingarchives.com*. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
**PewDiePie vs T-Series** oli pääosin internetissä tapahtunut kamppailu kahden YouTube-kanavan, PewDiePie (Felix Kjellberg) ja T-Serieksen (Intialainen levy-yhtiö) välillä siitä, kumpi on maailman tilatuin YouTube-kanava. T-Series on kanava, joka on saavuttanut maailman katsotuimman videon helmikuussa 2017, ja PewDiePie on kanava, jolla oli ollut eniten tilaajia elokuusta 2013 lähtien. Kamppailu sai alkunsa, kun T-Serieksen tilaajamäärä alkoi lähentyä PewDiePien tilaajamäärää vuoden 2018 loppupuolella.

Monet tunnetut tubettajat ilmaisivat tukeaan PewDiePielle. Näihin kuuluvat esimerkiksi Markiplier, Jacksepticeye, MrBeast, DanTDM, KSI ja Logan Paul. Monet heistä yrittivät pitää PewDiePien tilatuimpana kanavana esimerkiksi organisoitujen marssien ja kannustavien YouTube-videoiden avulla. Yleensä käytettiin "Subsribe to PewDiePie" -slogania (suomeksi "Tilaa PewDiePie"). Joidenkin fanien kannatus kuitenkin rikkoivat lakia, sillä he hakkeroivat nettisivustoja ja esimerkiksi julkisuuden henkilöiden sosiaalisen median tileja. Osa faneista harjoitti myös vandalismia. PewDiePie teki myös diss trackin (eli laulun, jonka tarkoitus oli hyökätä T-Serieksen kimppuun) *Bitch Lasagna*, joka nähtiin laajalti intialaisia syrjivänä. Tämän jälkeen useat intialaiset tubettajat julkaisivat omia diss trackejaan, joiden tarkoitus oli haukkua PewDiePietä ja kannustaa T-Seriestä. Myöhemmin PewDiePie teki myös *Congratulations* -nimisen kappaleen, jonka tarkoitus oli onnitella T-Seriestä.

T-Series meni useita kertoja PewDiePien edelle tilaajissa vuoden 2019 aikana. 

15. maaliskuuta 2019 Uudessa-Seelannissa tapahtui joukkoampuninen, jossa kuoli 51 ihmistä, ja 40 loukkaantui. Joukkoammunnan tekijä live-streamasi koko tapahtuman ja kannusti katsojia tilaamaan PewDiePien. Felix oli suuresti järkyttynyt tapahtuneesta, ja pyysi kannattajiaan lopettaman kamppailun 28. huhtikuuta. Lopulta T-Series ohitti PewDiePien tilaajissa, ja oli ensimmäinen kanava, joka on saavuttanut 100 miljoonaa tilaajaa.

Lähteet
-------

1. ↑  PewDiePie v T-Series: The battle to be king of YouTube *BBC News*.  20.12.2018. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  PewDiePie vs T-Series: Looking back at the epic battle for YouTube supremacy *HT Tech*.  29.12.2019. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  PewDiePie under fire for India-Pakistan comments amid YouTube supremacy race with T-Series *Zee News*. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)
4. ↑  Kevin Roose: A Mass Murder of, and for, the Internet *The New York Times*.  15.3.2019. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)
5. ↑  Joan E. Solsman: T-Series beat PewDiePie to 100M YouTube subscribers -- is it the end of YouTubers? *CNET*. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)
**Viljo Vellonen** (24. maaliskuuta 1920 Savonlinna – 5. helmikuuta 1995) oli suomalainen maastohiihtäjä.

Rumfordin MM-hiihdoissa 1950 Vellonen hiihti toisen osuuden Suomen hopealle sijoittuneessa viestijoukkueessa ja oli 18 kilometrillä kuudes. Falunin MM-kisoissa 1954 hän sijoittui 50 kilometrillä 13:nneksi.

Seuratasolla Vellonen kilpaili Savonlinnan Jyryn ja Savonlinnan Hiihtoseuran riveissä. Hän voitti neljä TUL:n mestaruutta vuosina 1946–1948. Ensimmäisen Suomen mestaruutensa hän voitti 18 kilometrillä vuonna 1949, ja samana talvena menestys jatkui voitoilla Salpausselän ja Ounasvaaran kisoissa sekä Ruotsin hiihtokisoissa Sollefteåssa.

Toisen voittonsa Ounasvaaralla Vellonen hiihti vuonna 1950 ja toisen voittonsa Ruotsin hiihtokisoissa 1952, jolloin kisapaikkana oli Falun. Salpausselän pikamatkalla hän oli kolmas vuonna 1952 ja 50 kilometrillä toinen vuonna 1953. Suomen mestaruuden hän voitti 50 kilometrillä vuonna 1952, jolloin August Kiuru hävisi hänelle minuutin ja 50 sekuntia, sekä vuonna 1953, jolloin Veikko Hakulinen jäi toiseksi lähes 1,5 minuuttia hitaampana. Ulkomailla Vellonen hiihti voittoon Chamonix'n ja Cortina d'Ampezzon 18 kilometrillä vuonna 1951 sekä Bodenin 50 kilometrillä vuonna 1953.

Vellonen oli ankkurina Suomen joukkueessa, joka voitti tammikuun lopussa 1951 Garmisch-Partenkirchenin kansainvälisten hiihtokilpailujen viestin neljän sekunnin erolla Ruotsiin. Hän hiihti samana talvena Suomen viestijoukkueessa, joka voitti Chamonix'n viestin. Chamonix'ssa hän voitti myös henkilökohtaisen 18 kilometrin kilpailun. Vellonen sijoittui Sverdlovskin hiihtokilpailuissa 10. tammikuuta 1954 30 kilometrillä 42:ksi, kaksi päivää myöhemmin 15 kilometrillä 24:ksi ja 15. tammikuuta 50 kilometrillä 13:ksi.

Ikämiessarjoissa Vellonen kilpaili vielä pitkään hiihdon lisäksi suunnistuksessa, jossa hän edusti Olavin Rastia. Siviiliammatiltaan hän oli kirvesmies, poliisi ja liikkeenharjoittaja.

Saavutuksia
-----------

* MM-hopeaa 4 × 10 kilometrin viestissä Rumfordissa 1950
* MM-kisoissa kuudes 18 km:llä Rumfordissa 1950 ja 13:s 50 kilometrillä Falunissa 1954
* SM-kultaa 18 km:llä 1949 sekä 50 km:llä 1952 ja 1953
* TUL:n mestaruus 15 km:llä 1946, 1947 ja 1948 sekä 30 km:llä 1948
* Salpausselän Kisojen voitto 18 km:llä 1949
* Ruotsin hiihtokisojen 18 km:llä 1949 ja 1952

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O.; Hannus, Matti; Honkavaara, Aarne; Leinonen, Kimmo; Mäki-Kuutti, Tarmo; Raatikainen, Voitto ;& Raevuori, Antero: *Talviurheilun tähdet*, s. 121–122. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.

### Viitteet

1. ↑  Mannerla, Einari & Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1952*, s. 348. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1951.
2. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1955*, s. 343. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1954.
3. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 158–159. Otava, 1970.
*Tämä artikkeli käsittelee vuonna 1965 syntynyttä jääkiekkoilijaa. Tämän poikaa, vuonna 1995 syntynyttä jääkiekkoilijaa, käsittelee artikkeli Aleksander Barkov.*
**Aleksandr Edgardovitš "Sasha" Barkov** (ven. Александр Эдгардович Барков, s. 17. huhtikuuta 1965 Novosibirsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja.

Keskushyökkääjän paikalla pelannut Barkov edusti urallaan Sibir Novosibirskia (1982–1988), Spartak Moskovaa (1988–1993), Courmaostaa (1993–1994) sekä Tampereen Tapparaa, jossa hän kiekkoili peräti 10 kauden ajan ja päätti ansiokkaan uransa keväällä 2004. Maajoukkuetasolla hän oli kolmesti Venäjän maailmanmestaruuskisajoukkueessa eli vuosina 1992, 1997 ja 1999.

Peliuransa jälkeen Barkov on toiminut Tapparan B-juniorijoukkueen valmennustehtävissä, ensin apuvalmentajana kausina 2004–2007 ja kaudesta 2007–2008 alkaen vastuuvalmentajana. 25. marraskuuta 2008 lukien Barkov toimii edustusjoukkueen apuvalmentajana. Keväällä 2010 Barkov siirtyi KHL:ssä pelaavan Metallurg Magnitogorskin apuvalmentajaksi. Toukokuusta 2011 lähtien hän on työskennellyt joukkueen päävalmentajana.

Hänen poikansa Aleksander Barkov edustaa pohjoisamerikkalaista NHL-joukkuetta Florida Panthersia ja Suomen maajoukkuetta.

Saavutukset ja palkinnot
------------------------

* 1 SM-kulta, v. 2003
* 2 SM-hopea, v. 2001, 2002
* SM-liigan kuukauden pelaaja (helmikuu 1998, lokakuu 1999 ja helmikuu 2001)
* All Star -pelaaja Venäjän liigassa kaudella 1992–1993 ja SM-liigassa kaudella 2000–2001

Lähteet
-------

* Aleksandr Barkov Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Aleksandr Barkov *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Aleksandr Barkov Hockey DB. Viitattu 17.11.2013.
2. ↑  Сформирован тренерский штаб «Ак Барса» *Ak Bars Kazan*.  8.6.2012. Viitattu 28.3.2020 (venäjäksi).
3. ↑  Aleksander Barkov Hockeys Future. Viitattu 17.11.2013.
**Winchester College** on Englannin Winchesterissä sijaitseva yksityiskoulu (public school). Sen virallinen nimi on **St. Mary College of Winchester near Winchester**. Piispa William of Wykeham perusti Winchester Collegen vuonna 1382 valmistavaksi poikakouluksi Oxfordin yliopiston St. Mary College of Winchesteriä varten. Winchester College toimi esikuvana Etonille sekä useille muille myöhemmin perustetuille public schooleille.

Winchester College on yksi alkuperäisistä niin sanotuista suurista yksityiskouluista, ja yksi niistä seitsemästä yksityiskoulusta, jotka mainitaan vuoden 1868 Public Schools Actissa. Muut perinteiset suuret yksityiskoulut ovat Charterhouse School, Eton College, Harrow School, Merchant Taylors' School, Rugby School, St Paul's School, Shrewsbury School ja Westminster School.

Lähteet
-------

1. ↑  Winchester College *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 16.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Public school *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Viitattu 6.1.2018. (englanniksi)
3. ↑  Public Schools Act 1868 *Education in England*. Derek Gillard. Viitattu 16.4.2023. (englanniksi)
**Yttriumsulfaatti** (Y2(SO4)3) on yttrium- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään yttriumin ja yttriumyhdisteiden valmistuksessa.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa yttriumsulfaatti on punertavaa kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen oktahydraatti (Y2(SO4)3·8H2O), jonka alkeiskoppi on monokliininen. Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Yttriumsulfaatti liukenee vain hieman veteen ja liukoisuus vähenee lämpötilan noustessa. Aine liukenee happoihin. Alkalimetallien kanssa yttriumsulfaatti muodostaa kaksoissulfaatteja.

Yttriumsulfaattia valmistetaan liuottamalla yttriumoksidia tai monatsiittia rikkihappoon.

Y2O3 + 3 H2SO4 → Y2(SO4)3 + 3 H2O
Yttriumsulfaattia käytetään välivaiheena metallisen yttriumin valmistuksessa ja siitä tehdään myös muita yttriumyhdisteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pradyot Patnaik: *Handbook of inorganic chemicals*, s. 980. McGraw-Hill Professional, 2002. ISBN 9780070494398. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Robert A. Lewis: *Hawley's Condensed Chemical Dictionary*, s. 1439. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 9781119267843. (englanniksi)
3. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–99. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.9.2022). (englanniksi)
4. ↑  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 531. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
**Edelfelt** on ruotsalainen aatelisuku, joka on ollut edustettuna myös Suomen aatelissa.

Suku on lähtöisin Itä-Götanmaalta. Sen kantaisä, ratsumestari Johan Palm (1637–1700) aateloitiin vuonna 1688 nimellä *Edelfelt* ja esiteltiin seuraavana vuonna Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 1129. Edelfeltit tunnettiin sotilassukuna. Arkkitehti Carl Albert Edelfelt, joka kuului äitinsä puolelta Benzelstierna-sukuun, muutti vuonna 1833 isänsä kuoltua 14-vuotiaana Suomeen enonsa luokse. Hänet naturalisoitiin Suomen aateliin vuonna 1864 ja Edelfelt-suku esiteltiin Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 237. Vaakunaselitykseen pujahti tuolloin pieni virhe, jonka vuoksi suvun suomalainen haara käytti aluksi erilaista aatelisvaakunaa kuin ruotsalainen.

Suvun suomalainen haara sammui mieslinjalta vuonna 1910 ja lopullisesti vuonna 1934. Ruotsissa suku sammui mieslinjalta 1933 ja naislinjalta 1967, mutta vuonna 1896 Ranskaan muuttanut sukuhaara on yhä elossa.

Jäseniä
-------

* Carl Albert Edelfelt (1818–1869), arkkitehti, Suomen rakennushallituksen ylijohtaja
* Albert Edelfelt (1854–1905), taidemaalari, Carl Albert Edelfeltin poika
* Annie Edelfelt (1866–1935), opettaja ja kuvittaja, Carl Albert Edelfeltin tytär
* Berta Edelfelt (1869–1934), kirjailija, Carl Albert Edelfeltin tytär

Lähteet
-------

1. 1 2  Adliga ätten Nr. 1129: Edelfelt Ätt- och vapendatabas, Ruotsin ritarihuone. (ruotsiksi) Viitattu 22.10.2012.
2. 1 2 3 4  Sirkka Valanto: / Edelfelt, Carl Albert (1818–1869) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.6.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. 1 2  Edelfelt. Suvut ja vaakunat, Suomen Ritarihuone.
4. ↑  Wilhelm Brummer: *Kuninkaan ja keisarin armosta – vaakunoita aatelille 1420–1912*, s. 113. Teoksessa: *Henkilö- ja sukuvaakunat Suomessa* (toim. Antti Matikkala & Wilhelm Brummer). SKS, Helsinki 2011.