recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Benny Lennartsson** (s. 14. joulukuuta 1942) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja pelaaja.

Ura
---

Lennartssonin pelaajaura on jäänyt hänen pitkän valmennusuransa varjoon. Lennartsson edusti pelaajana kotimaassaan Örebro SK:ta ja ammattilaisena Englannissa Fulhamia sekä Sveitsissä FC Montheya.

Valmennusuransa Lennartsson aloitti FC Montheyssä 1969 ja kuuden seurassa vietetyn vuoden jälkeen hän palasi kotimaahansa Örebron valmentajaksi. Alku uralle ei kuitenkaan ollut lupaava, sillä Lennartssonin alaisuudessa 18 peräkkäistä kautta Allsvenskanissa pelannut ÖSK putosi sarjasta kauden 1978 päätteeksi. Tämä ei kuitenkaan estänyt Lennartssonin urakehitystä, vaan hän siirtyi 1979 Allsvenskaniin nousseen IFK Sundsvallin päävalmentajaksi ja luotsasi seuran 1980 seitsemänneksi, mikä on seuran historian paras saavutus. Samana vuonna Lennartsson nousi Tord Gripin seuraajaksi Ruotsin U21-maajoukkueen päävalmentajaksi. Hän siirtyi 1985 Ruotsin olympiajoukkueen päävalmentajaksi ja luotsasi Ruotsin puolivälieriin Soulin olympialaisissa 1988.

Olympiavuonna Lennartsson siirtyi myös norjalaisen Viking Stavangerin päävalmentajaksi. Hänen johdollaan seura juhli Norjan cupin voittoa 1989 ja kaksi vuotta myöhemmin mestaruutta myös liigassa. Mestaruuskauden jälkeen hän jätti yllättäen tehtävänsä. Lennartsson palasi valmentajaksi 1993 pienen ruotsalaisseura BK Forwardin päävalmentajana. Tämän jälkeen hän valmensi tanskalaista Lyngbyä 1995–1998 ja englantilaista Bristol Cityä 1998–1999 ilman suurempaa menestystä.

Kaudeksi 2000 Lennartsson palasi Vikingin päävalmentajaksi ja luotsasi seuran heti cupin finaaliin ensi kertaa sitten vuoden 1989. Mestaruus cupissa irtosi seuraavana vuonna. Hän jätti Vikingin kauden 2002 jälkeen ja valmensi seuraavana vuonna tanskalaista Viborgia. Kaudella 2007 Lennartsson toimi norjalaisen IK Startin päävalmentajana.

Elokuussa 2009 kokenut Lennartsson palasi valmennustehtäviin GAIS Göteborgin apuvalmentajana. Hän toimi tehtävässä kauden loppuun. Maaliskuun lopussa 2010 hänestä tuli Norsunluurannikon maajoukkueen apuvalmentaja. Hän luotsasi *Norsuja* MM-kisoissa 2010 yhdessä Sven-Göran Erikssonin kanssa.

Meriitit
--------

* Norjan mestaruus: 1991
* Norjan cup (2): 1989, 2001
* Vuoden valmentaja Norjassa (2): 1991, 2000
* Olympiapuolivälierät: 1988

Lähteet
-------

1. ↑  Benny Lennartsson ny Gais-tränare (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  I höstas Gais - nu assistent till "Svennis"


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Nils Arne EggenNils Arne Eggen** | **Norjan vuoden valmentaja**19912000 | Seuraaja:**Per BrogelandArne Erlandsen** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Tord Grip** | **Örebro SK:n päävalmentajana**1976–1978 | Seuraaja:**Tord Grip** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Kjell Schou-AndreassenPoul Erik Andreasen** | **Viking FK:n päävalmentajana**1988–19912000–2002 | Seuraaja:**Arne Larsen ØklandKjell Inge Olsen** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**John Ward** | **Bristol Cityn päävalmentajana**1998–1999 | Seuraaja:**Tony Pulis** |
**SEAT León Typ KL** on SEAT Leónin neljännen sukupolven malli, jota on valmistettu vuodesta 2020 lähtien.

SEAT León Typ KL (2020–)
------------------------

Neljännen sukupolven León esiteltiin tammikuussa 2020. Se perustuu samalle MQB-pohjalevylle kuin edeltäjänsä, mutta kasvoi kokoa 90 millimetriä kokonaispituudeltaan ja 50 millimetriä akseliväliltään.

Vuoden 2020 Euro NCAP -kolaritestistä León sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

SEAT León ST
Bensiinimoottorivalikoimassa ovat kolmesylinterinen 1,0-litrainen (109 hv) sekä nelisylinteriset 1,5- (128/148 hv) ja 2,0-litraiset (187 hv), jotka ovat kaikki turboahdettuja. 1,0- ja 1,5-litraiset ovat saatavana kevythybridijärjestelmällä varustettuna. Lisäksi on ladattava hybridimalli 1,4-litraisella bensiinimoottorilla. Dieselmoottori on 2,0-litrainen (113/148 hv). 

Cupra LeónUrheilullinen Cupra León on valittavana joko 1,4-litraisena ladattavana hybridimallina, jossa bensiinimoottorin ja sähkömoottorin yhteisteho on 245 hevosvoimaa, tai 2,0 TSI (245/300/310 hv) -bensiinimoottorilla. Tehokkain malliversio on saatavana ainoastaan nelivetoisena ja farmarikorisena.

Lähteet
-------

1. 1 2  New 2020 SEAT Leon grows in size to take on VW Golf *Auto Express*.  29.1.2020. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  SEAT León 2020 Euro NCAP. Viitattu 14.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  Cupra Leon 245hv lataushybridinä alle 40 000 euroa – farmari tonnin lisää *Moottori*.  9.11.2020. Viitattu 21.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SEAT León (2020)** Wikimedia Commonsissa
**Melainai** (m.kreik. Μέλαιναι, lat. *Melaenae*) tai **Kelainai** (Μέλαιναι, lat. *Celaenae*) oli antiikin aikainen linnoitus Attikan ja Boiotian rajalla Kreikassa. Sen sijaintia ei tunneta, mutta sen on ehdotettu sijainneen Panaktonin ja Oinoen lähellä.

Kreikkalaisessa mytologiassa Melainai oli paikka, jossa Melanthos ja Ksanthos taistelivat, ja se liittyi näin Apaturia-juhlan syntyyn. Melainaita ei luettu ainakaan Attikan alkuperäisten, Kleistheneen uudistuksen mukaisten demosten joukkoon. Stefanos Byzantionlainen esittää sen Antiokhis-fyleen kuuluneeksi demokseksi, mutta tätä pidetään virheenä. Sen sijaan Melainai kuului oletettavasti Oinoen demoksen alaisuuteen.

Erään vanhan teorian mukaan linnoitus olisi sijainnut nykyisen Pyhittäjä Meletioksen luostarin paikalla Oinóin ja Pánakton välillä, sillä paikan lähteiden antama vehreys vastaa linnoituksen epiteettiä Statiuksella, *viridesque Melaenae* ("vihreä/kukoistava Melainai").

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Traill, John S.: *The Political Organization of Attica: A Study of the Demes, Trittyes, and Phylai, and Their Representation in the Athenian Council*, s. 91. Hesperia. Supplement 14. American School of Classical Studies at Athens, 1975. ISBN 0876615140. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Smith, William: "Attica", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Melainai *Pleiades*. Viitattu 11.2.2019.
4. ↑  Statius: *Thebais* 12.619.
Vesi kerääntyy lähes pyöreäksi pisaraksi vettähylkivällä pinnalla.
**Hydrofobinen** tarkoittaa kemiassa vettähylkivää, eli ainetta tai sen osaa, jonka vesimassa työntää pois sisältään. Tämä ominaisuus on tärkeä mm. tietyissä solubiologisissa prosesseissa. Esimerkkejä hydrofobisista molekyyleistä ovat alkaanit ja rasvat.

Hydrofobiset molekyylit kasaantuvat yhteen vedessä (tai muussa poolisessa liuottimessa). Tämä on seurausta entropian lisääntymisestä näin tapahtuessa. Vesi sitoutuu voimakkaasti kaikkiin aineisiin, myös hydrofobisiin, koska se poolisena liuottimena pystyy indusoimaan dipoleja eli vahvistamaan van der Waalsin voimaa. 

Entalpiamuutos suosii hydraatiota eli vettymistä. Kuitenkin, vesimolekyylien pyörimisellä on vähemmän vapausasteita hydrofobisen aineen pinnalla, mikä vastaa suurempaa järjestyneisyyttä eli pienempää entropiaa. Kun hydrofobinen aine kertyy yhteen suuremmiksi pisaroiksi, pisaroiden pinta-ala suhteessa tilavuuteen pienenee. Rajapinnan, jossa vesi on järjestyneempää, pinta-ala siis pienenee, ja vettä vapautuu vesimassaan, jossa vesi on vähemmän järjestyneenä. Kun hydrofobiset molekyylit kasaantuvat yhteen, on rajapinta veden ja hydrofobisen materiaalin kanssa pienin mahdollinen, jolloin entropia maksimoituu. Tämä johtaa näennäiseen attraktiovoimaan hydrofobisten molekyylien välillä, vaikkei mitään oikeaa voimaa van der Waalsin voiman lisäksi esiinny.

Katso myös
----------

* Hydrofiilinen
* Lotus-ilmiö

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hydrofobinen** Wikimedia Commonsissa
Benny Davis vuonna 1920.
**Benny Davis** (21. elokuuta 1895 New York – 20. joulukuuta 1979 Miami) oli yhdysvaltalainen vaudeville-esiintyjä ja populaarimusiikin sanoittaja.

Davis esiintyi vaudevillessa teini-ikäisestä lähtien ja aloitti uransa laulunkirjoittajana soittaessaan vaudeville-laulaja Blossom Seeleyn taustamuusikkona. Hänen ensimmäinen hittinsä oli Con Conradin ja J. Russel Robinsonin säveltämä "Margie" vuonna 1920. Davisin uran menestynein sanoitus oli vuoden 1926 "Baby Face", jonka sävelsi Harry Akst. Davis kirjoitti musiikkia Broadway-näytelmiin *Artists and Models of 1927* ja *Sons o' Guns* (1929). Hänen uransa jatkui 1930-luvun puoliväliin asti.

Davis valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1975. Hän kuoli Miamissa vuonna 1979.

Lähteet
-------

1. ↑  Bush, John: Benny Davis *Allmusic*. Viitattu 7.6.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Benny Davis *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 7.6.2012. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC

 |

 |
Hydroksaamihappojen yleinen rakenne
**Hydroksaamihapot** ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on funktionaalinen ryhmä, jota voidaan kuvata yleisellä kaavalla RC(=O)NHOH.

Hydroksaamihappojen tautomeriset muodot
Hydroksaamihapoilla on kaksi tautomerista muotoa, jotka ovat keto- ja enolimuodot. Ketomuodossa on kaksoissidos hiilen ja hapen välillä ja enolimuodossa hiilen ja typen välillä. Hydroksaamihappoja valmistetaan hydroksyyliamiinista ja karboksyylihapoista tai niiden johdannaisista kuten estereistä, anhydrideistä tai happoklorideista. Toinen tapa on aldehydeistä Angeli–Rimini-reaktiolla. Hydroksaamihapot ovat heikkoja happoja. Ne muodostavat komplekseja metalli-ionien kanssa ja esimerkiksi kompleksit raudan kanssa ovat väriltään punaisia tai violetteja. Hydroksaamihapot reagoivat Lossen-toisiintumisella muodostaen amiineja.

Lähteet
-------

1. ↑  Hydroxamic acids *GoldBook*. IUPAC. Viitattu 12.7.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 709. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 516. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. ↑  Josef Ritz, Hugo Fuchs & Howard G. Perryman: *Hydroxylamine, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 12.7.2018.
5. ↑  Satya P. Gupta: *Hydroxamic Acids*, s. 3-7. Springer, 2013. ISBN 978-3-642-38110-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.7.2018). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hydroksaamihapot** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo vuoden 1947 elokuvasta. Vuoden 2010 elokuvasta katso Brighton Rock.*

**Kiveä kovempi** (*Brighton Rock*) on John Boultingin ohjaama brittiläinen film noir vuodelta 1947. Sen ovat käsi­kirjoittaneet Graham Greene ja Terence Rattigan Greenen romaanin *Kiveä kovempi* (1938) pohjalta. Sen pääosaa, kova­pintaista nuorta gangsteria Pinkie Brownia esittää Richard Attenborough, joka teki roolin vähän aiemmin myös tarinan West End -⁠teatteri­versiossa. Tärkeimmissä nais­rooleissa nähdään Carol Marsh ja Hermione Baddeley.

Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä *Kiveä kovempi* äänestettiin kaikkien aikojen 15. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Vuonna 2010 tarinasta tehtiin uusintaversio *Brighton Rock*, jossa tapahtumat on sijoitettu 1960-luvun alkuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Best 100 British films – full list, BBC 23.12.1999. Viitattu 27.7.2016.
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 13.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kiveä kovempi (elokuva)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Kiveä kovempi (elokuva)* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Brighton Rock (1947 film)
**Rene Krhin** (s. 21. toukokuuta 1990 Maribor, Jugoslavia) on slovenialainen jalkapalloilija. 189 senttimetriä pitkän Krhinin pelipaikka on keskikentän keskellä. Hän edustaa ranskalaisseura Nantesia. Hän on aiemmin pelannut Italiassa ja Espanjassa.

Seurajoukkueura
---------------

Krhin aloitti uransa kotikaupunkinsa NK Mariborissa, josta italialainen suurseura Inter hankki hänet vuonna 2007 yhdessä toisen lupaavan junioripelaajan, Vid Belecin kanssa. Krhin pelasi ensin Interin alle 17-vuotiaiden Allievi Nazionali -joukkueessa, mutta heinäkuussa 2009 edustusjoukkueen päävalmentaja José Mourinho kutsui hänet mukaan harjoituskauden kiertueelle Yhdysvaltoihin, jossa pelatuissa ystävyysotteluissa hän pääsi myös kentälle.

Kaudella 2009–10 Krhin pelasi ensimmäiset viralliset ottelunsa Interissä. Sarjakauden kolmannella kierroksella hän tuli kentälle vaihdosta Wesley Sneijderin tilalle ottelussa Parmaa vastaan. 1. marraskuuta Krhin oli ensimmäistä kertaa sarjaottelussa avauskokoonpanossa, kun Inter kohtasi Livornon. Yhteensä hän pelasi kauden aikana viisi sarjaottelua. Krhin oli voittamassa Italian mestaruutta, cupia ja Mestarien liigan.

27. heinäkuuta 2010 Inter teki Bolognan kanssa sopimuksen Krhinin siirtymisestä seurojen väliseen yhteisomistukseen. Bologna maksoi korvauksena 2,5 miljoonaa euroa. Lisäksi Bolognan Lorenzo Paramatti siirtyi samassa yhteydessä Interiin.

Maajoukkueura
-------------

Krhin oli Slovenian alle 19-vuotiaiden maajoukkueen kapteeni EM-karsinnoissa, muttei kyennyt seurajoukkuekiireiden takia osallistumaan Ukrainassa vuonna 2009 pidettyyn lopputurnaukseen. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi 5. syyskuuta 2009 Englantia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle toisella puoliajalla. Krhin valittiin myös 2010 MM-kisoihin.

Saavutukset
-----------

* Italian mestaruus: 2009–10
* Italian cupin voitto: 2009–10
* Mestarien liigan voitto: 2009–10

Lähteet
-------

1. ↑  Krhin è al Bologna *bolognafc.it*.  27.7.2010. Viitattu 30.7.2010. (italiaksi)
2. ↑  Slovenia luottaa runkopelaajiinsa *Yle Urheilu*.  11.5.2010. Viitattu 30.7.2010.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rene Krhin**.
Slovenian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 S. Handanovič |
2 Brečko |
3 Džinič |
4 Šuler |
5 Cesar |
6 Ilič |
7 Pečnik |
8 Koren |
9 Ljubijankič |
10 Birsa |
11 Novakovič |
12 J. Handanovič |
13 Jokić |
14 Dedič |
15 Krhin |
16 Šeliga |
17 Kirm |
18 Radosavljevič |
19 Filekovič |
20 Komac |
21 Stevanovič |
22 Mavrič |
23 Matavž |
Valmentaja Kek
**Porin suojeluskuntatalo** eli **Karhulinna** on Porin keskustassa sijaitseva vuonna 1928 valmistunut rakennus, jossa nykyään toimii Porin seudun steinerkoulu. Se muodostaa niin sanotun Riihikedon koulukorttelien alueen yhdessä muun muassa vuonna 1912 rakennetun Cygnaeuksen koulun sekä Porin suomalainen yhteislyseon (1934) kanssa. Rakennukset kuuluvat Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Historia
--------

1920-luvun klassismia edustava talo valmistui vuonna 1928 Porin suojeluskunnan käyttöön. Alun perin rakennuksen piirsi turkulainen arkkitehti Gunnar Wahlroos, mutta suojeluskunta ei kelpuuttanut hänen suunnitelmistaan kuin julkisivun ja senkin pienten muutosten jälkeen. Wahlroosin tekemät piirustukset muokkasi lopulliseen muotoonsa rakennusmestari Hjalmar Siren. Karhulinnana paremmin tunnettu rakennus sisälsi Porin suojeluskunnan toimisto- ja juhlatilat. Jatkosodan aikana siinä pitivät majaa myös Porin lentokenttää tukikohtanaan käyttäneet saksalaiset.

Kun suojeluskuntajärjestö jatkosodan jälkeen lakkautettiin välirauhansopimuksen nojalla, rakennus siirtyi Suomen Punaisen Ristin Porin piirin haltuun. Karhulinnassa pidettiin sotien jälkeen konsertteja ja muita yleisötilaisuuksia. Se oli muun muassa Pori Big Bandin ja Porin kaupunginorkesterin konserttitilana. Karhulinnassa järjestettiin myös Porin jazzjuhlien konsertteja vuoteen 1979 saakka,. Seuraavana vuonna SPR myi rakennuksen Rauma-Repolalle. 1970-luvulla talossa toimi myös Yleisradion Satakunnan toimitus.

Rauma Oy yritti päästä rakennuksesta eroon 1990-luvun jälkipuoliskolla ja onnistui lopulta myymään sen Porin seudun steinerkoululle vuonna 1999. Talousvaikeuksista kärsinyt steinerkoulu puolestaan myi Karhulinnan vuonna 2012 porilaiselle rakennusliikkeelle, mutta on tiloissa vuokralaisena 15 vuoden mittaisella sopimuksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Riihikedon koulukorttelit Museovirasto. Viitattu 26.6.2014.
2. 1 2 3  Seppälä, Aarne: "Kui? – porilaisen käsikirja", s. 41. Pori-seura ry 2008. ISBN 978-952-92-3028-0.
3. ↑  Pori Big Band Palmgren-konservatorio. Viitattu 26.6.2014.
4. ↑  Festivaalivuosi 1979[vanhentunut linkki] History of Pori Jazz. Viitattu 26.6.2014.
5. ↑  Karhulinnalle ei ostajia  30.10.1998. Yle Uutiset. Viitattu 26.6.2014.
6. ↑  Steinerkoululla ei lannistuta  10.9.2012. Satakunnan Viikko.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 26.6.2014.
**Clarice Carson**, o.s. **Katz** (23. joulukuuta 1929 Montreal, Quebec – 2. toukokuuta 2015 Toronto, Ontario), oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän lauloi muun muassa Metropolitan-oopperassa, Canadian Opera Companyssa ja CBC:ssä. Hän esiintyi lavalla sellaisten oopperalaulajien kuin Luciano Pavarottin, Plácido Domingon, Louis Quilicon ja Léopold Simoneaun kanssa. Kapellimestareihin, joiden kanssa hän teki yhteistyötä, lukeutuivat Zubin Mehta, Eugene Ormandy, James Levine ja Richard Bonynge. Carson otettiin Canadian Opera Hall of Fameen, ja hän oli vuonna 2013 ensimmäinen kilven New Yorkin National Opera Centeriin saanut kanadalainen.

Carson opiskeli Montrealissa Pauline Donaldan ja Jacqueline Richardin johdolla sekä New Yorkissa Julia Drobnerin johdolla. Julkisen ensiesiintymisensä Carson teki Sarah Fischerin konsertissa Montrealissa vuonna 1956. Ensimmäiset oopperaroolinsa hän esitti Opera Guildin kanssa Giuseppe Verdin, Georges Bizet'n ja Charles Gounod'n teoksissa. Hänen laaja ohjelmistonsa kattoi osuuksia Richard Wagnerin ja Hans Pfitznerin oopperoista verismin teoksiin. Carsonin kansainvälinen laulu-ura jatkui vuoteen 1986 saakka. Tämän jälkeen hän toimi International Resource Centre for Performing Artistsin (IRCPA) johtokunnassa ja opasti monia nuoria laulajia.

Carsonin toinen aviomies oli kreikkalais-yhdysvaltalainen tenori ja laulunopettaja Philon Ktsanes. Carson kuoli 85-vuotiaana munuaisten vajaatoimintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Clarice Carson
2. ↑  The Globe and Mail: Clarice Carson - Opera singer had powerful voice befitting her personality


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Hydrofobisella vuorovaikutuksella** tarkoitetaan hydrofobisten eli vesipakoisten molekyylinosien taipumusta muodostaa yhteinen faasi erilleen vedestä. Molekyylit voidaan jakaa hydrofiilisiin, hydrofobisiin sekä amfipaattisiin yhdisteisiin sen mukaisesti, miten niillä on taipumus siirtyä eri faaseihin liuoksissa.

Hydrofobiset ja amfipaattiset molekyylit
----------------------------------------

Molekyyli tai sen osa, jonka atomien väliset elektronegatiivisuuserot ovat hyvin pienet tai molekyylin muoto siten symmetrinen että ulkoisesti elektronegatiivisuuserot kumoavat toisensa (esimerkiksi rikkiheksafluoridi), on käytännössä pooliton. Tällaisten molekyylien keskinäiset vuorovaikutukset (koheesio) ovat heikkoja van der Waalsin sidoksia.

Heikkojen molekyylinvälisten sidosten vuoksi poolittomat yhdisteet eivät kykene tunkeutumaan pysyvästi vesimolekyylinen väliin. Vesimolekyylien voimakas koheesio puolustaa vesifaasin säilymistä (ks. myös pintajännitys). Näin poolittomat yhdisteet ovat käytännössä veteen liukenemattomia ja muodostavat vedessä yhteisen *hydrofobisen* faasin.

Esimerkiksi membraanilipideillä on voimakkaasti hydrofobisen osan lisäksi myös voimakkaasti vesihakuinen osa. Näillä *amfipaattisilla* yhdisteillä on taipumus asettua keskenään samansuuntaisesti veden suhteen, vaikkeivät siihen liukenekaan.

Hydrofiiliset molekyylit
------------------------

Molekyylit tai niiden osat, joilla on ulkoisesti merkittäviä elektronegatiivisuuseroja, ovat poolisia ja muodostavat vetysidoksia (vetysiltoja) vesimolekyylien kanssa. Näin ne ovat *hydrofiilisia* eli vesihakuisia.

Koko molekyylin hydrofiilisen luonteen määrää pitkälti poolisten ja poolittomien ryhmien määrä.

Hydrofobinen hydraatio
----------------------

Vastoin yleistä luuloa hydrofobisten aineiden hydraatiota ei vastusta mikään hylkivä voima eikä se ole energeettisesti epäsuosittu. Veden ja hydrofobisen aineen välinen hydraatiovuorovaikutus on voimakas ja hydraation entalpia (eli käytännössä energia vakiopaineen ja -tilavuuden takia) suosii hydraatiota.

Syy hydrofobiselle vuorovaikutukselle löytyy entropiasta: hydraatiokerroksessa vesimolekyylien pyörimisliike on rajoittunut, joten entropia on pienempi. Vapauttamalla vettä pois hydraatiokerroksesta vesimassaan entropia kasvaa, joten veden pisaroituminen hydrofobisesta aineesta on entropian ajama.
Porin metsän lenkkeilypolkuverkoston alkupiste Porin urheilukeskuksen tuntumassa.
Valaistua lenkkeilypolkua Porin metsässä.
**Porin metsä** on Porissa sijaitseva noin 320 hehtaarin (n.3,2 km²) laajuinen ulkoilu- ja virkistysalue. Se sijaitsee vajaan kahden kilometrin päässä kaupungin keskustasta Porin urheilukeskuksen tuntumassa. Porin metsä rajoittuu pohjoisessa urheilukeskukseen, idässä Porin lentoasemaan, etelässä Lattomeren ja Pinomäen laajoihin peltoaukeisiin sekä lännessä Valtatie 8:aan. 

1800-luvulla Porin metsä oli kaupunkilaisten karjan laidunmaana ja 1900-luvun alkupuolella talousmetsänä. Jatkosodan aikana viereistä lentokenttää tukikohtanaan pitäneet saksalaiset rakensivat alueelle rullausteitä ja lentokonesuojia. Rakennelmat on nykyään rauhoitettu muinaismuistolain nojalla. Varsinainen virkistyskäyttö alueella alkoi 1950-luvun lopulla, jolloin Isomäen urheilukeskusta alettiin rakentaa. Porin metsän puusto vaihtelee kuivasta kankaasta lehtomaiseen sekametsään. Alueella pesii myös erittäin runsas linnusto.

Porin metsässä on useita eri pituisia valaistuja kuntopolkuja, pisimpänä 7,5 kilometrin mittainen rata. Nämä lähtevät pääosin maauimalan ja jäähallin läheisyydestä. Alueen halki johtaa Katinkurun ampumaradalle vievä 3,5 kilometrin pituinen valaistu reitti. Näiden lisäksi on useita valaisemattomia kaupungin ylläpitämiä reittejä sekä omat ratsastuspolut hevosille. Talvisin metsässä kulkee hiihtolatuja. 

Porin metsän välittömässä läheisyydessä sijaitsee useita muita liikuntapaikkoja. Urheilukeskuksessa ovat muun muassa maauimala, jäähalli, jalkapallo- ja tennishallit sekä stadion. Jäähallin ja maauimalan vieressä sijaitsee Isomäen leirintäalue, joka on avoinna Pori Jazzin ja muiden suurtapahtumien aikana. Eri puolilla alueen reunamilta löytyy myös ratsastustalli, ampumarata sekä jousiampumarata. Myös Suomen Ilmailuopisto sijaitsee Porin metsän tuntumassa. Vuonna 2002 Porin metsä liitettiin mukaan Porin kansalliseen kaupunkipuistoon.

Lähteet
-------

* Porin metsä - kaupunkilaisten pyhittämää luontoa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Porin kaupunki/Valaistut kuntoradat (Arkistoitu – Internet Archive)

Lisää aiheesta
--------------

* Porin metsän kartta (Arkistoitu – Internet Archive)
Kangasverhoiltu Muna-tuoli.
Jacobsenin Muna- ja Joutsen-tuoleja.
**Muna** eli **Egg** on tanskalaisen arkkitehti Arne Jacobsenin suunnittelema nojatuoli, josta on tullut kansainvälinen muotoiluklassikko. Jacobsen suunnitteli tuolin vuonna 1958 osaksi suunnittelemansa Kööpenhaminan SAS Royal -tornihotellin sisustusta. Hotellia varten syntyi alun perin myös toinen samanhenkinen tuoli, *Joutsen*.

Ulkopinnaltaan linnunmunan muotoa muistuttavaa korkeaselkäistä, pyörivää ja kallistuvaa lepotuolia valmistetaan sekä nahka- että kangasverhoiltuna. Tuolin istuinosan sisus muodostuu teräs- ja lasikuituvahvisteisesta polyuretaanirungosta. Tähtimäinen jalkaosa on alumiinia. Jacobsen suunnitteli tuolin lisäksi myös samaa muotokieltä noudattavan korkeaselkäisen sohvan, mutta sitä on valmistettu vain vähän. Tuolin saumattomaan nahkaverhoiluun tarvitaan yksi kokonainen naudanvuota tuolin molemmin puolin, kun taas sohvan verhoilupinnat piti tehdä kahdesta vierekkäisestä vuodasta ja niitä yhdistävästä ommellusta saumasta sohvan keskellä. Tuolin lisäksi on saatavissa samanhenkinen rahi. Niitä, kuten muitakin aitoja Jacobsenin kalusteita, valmistaa Fritz Hansen.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Egg (chair) & de:Ei (Sessel)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Muna (tuoli)** Wikimedia Commonsissa

* Video aidon Muna- ja Joutsen-tuolin rakenteesta (englanniksi)
**Tiedonlähteet** 

 

* Primäärilähde
* Sekundäärilähde
* Tertiäärilähde
* Lähdeviittaus
* Lähdekritiikki



**Tertiäärilähde** on tiedonlähteiden laji, joka voi olla tiivistelmä, koonti tai kokoelma alkuperäislähteistä ja ennen kaikkea niihin viittaavista lähteistä.

Tertiäärilähteiden avulla voidaan paikallistaa primääri- tai sekundäärilähteitä. Bibliografioiden bibliografiat ovat tertiäärilähteitä, koska bibliografiat ovat sekundäärilähteitä.

Primääri- ja sekundäärilähteiden ero on vakiintunut historiankirjoituksessa, kun taas ero näiden lähteiden ja tertiäärilähteiden välillä on toisarvoisempi ja on olennaisempi tieteelliselle tutkimustyölle kuin itse julkaistulle sisällölle.

Tyypillisiä tertiäärilähteitä ovat bibliografia, kirjallisuusluettelot, kirjastoluettelot, hakemistot, suosituslistat ja katsausartikkelit. Ensyklopediat ja käsikirjat ovat esimerkkejä aineistosta, jotka ovat sekä sekundääri- että tertiäärilähteitä, ja ne esittävät toisaalta kommentointia, analyyseja ja toisaalta pyrkivät tarjoamaan yleiskatsauksen aihetta käsittelevästä tarjolla olevasta aineistosta.

Primäärilähde taas esittelee aineistoa, joka on peräisin ilmiön ensi käden todistajalta, ja sekundäärilähde yleensä tarjoaa primäärilähteiden tulkintaa, kommentointia, analyysia ja kritiikkiä.

Lähteet
-------

1. ↑  University of Maryland Libraries (2001) "Primary, Secondary and Tertiary Sources".
2. ↑  Internetix:Tiedonlähteet (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tertiäärilähde** Wikimedia Commonsissa
***Clarias ngamensis*** on ankeriaismonneihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan laajalla alueella Afrikan eteläpuoliskon joissa ja järvissä. Se elää erityisesti kasvillisuuden valtaamissa vesissä.

Ulkonäkö ja koko
----------------

*Clarias ngamensis* on pitkulainen kala, jonka väri vaihtelee harmaasta tummanruskeaan. Väri on usein kirjava, ja sekä pään alapuoli että vatsa ovat kermanväriset tai valkeahkot. *C. ngamensis* voi saavuttaa 73 senttimetrin pituuden ja painaa 4 kilogrammaa. Sukulaislajistaan jättikonnamonnista lajin voi muun muassa erottaa siitä, että sillä on pieni rasvaevä selkäevän takana. Pään muoto vaihtelee soikeasta suorakulmaiseen.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

*C. ngamensis* on levinnyt laajalle alueelle Afrikan eteläpuoliskolla. Sitä tavataan Kongon demokraattisesta tasavallasta Etelä-Afrikkaan ulottuvalla alueella. Sitä tavataan Kongojoen altaasta muun muassa Lualaban, Luapulan ja Kasain yläjuoksulta sekä Mweru- ja Bangweulujärvistä. *C. ngamensis* elää myös Malawijärvessä ja sen valuma-alueella ja Shirejoen yläjuoksulla. Eteläisessä Afrikassa sitä on tavattu Sambesista, Cuandosta, Okavangosta, Cunenesta, Kafuesta, Limpoposta, Savesta ja Pongolasta sekä Ngamijärvestä.

*C. ngamensis* suosii erityisesti runsaskasvisia ympäristöjä soilla ja tulvatasangoilla.

Käyttäytyminen
--------------

*C. ngamensis* lisääntyy kesän sadekautena, jolloin monet yksilöt siirtyvät matalaan veteen kutemaan. Sukukypsyyden laji saavuttaa noin 25 senttimetrin mittaisena, ja sen elinikä on 5–6 vuotta.

Lajin tärkeimpää ravintoa ovat nilviäiset, hyönteiset, katkaravut, ravut ja kalat. Okavangon suistossa lajin on todettu saalistavan massana yhdessä jättikonnamonnien kanssa.

Lähteet
-------

* Skelton, Paul: *A Complete Guide to the Freshwater Fishes of Southern Africa*. Cape Town: Struik Publishers, 2001. ISBN 1-86872-643-6. Google-kirjat (viitattu 26.10.2014). (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Hanssens, M. & Kazembe, J. & Marshall, B. & Moelants, T. & Tweddle, D.: *Clarias ngamensis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2010. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 1. marraskuuta 2014. (englanniksi)
2. 1 2  *Clarias gariepinus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
3. 1 2 3  Skelton, s. 230–231.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2617081
* BioLib: 160861
* BOLD: 192273
* CoL: VRDS
* EoL: 1011926
* FishBase: 2089
* GBIF: 5202818
* iNaturalist: 97947
* IRMNG: 10158800
* ITIS: 164124
* IUCN: 182736
* NCBI: 121736
* WoRMS: 280203

 |

 |
**KNM Tunsberg Castle** (viirinumero K374) oli Norjan laivaston Castle-luokan korvetti, jonka Britannian kuninkaallisen laivaston luovutti toisen maailmansodan lopulla.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Castle-luokka (korvetti)*
Alus tilattiin Wallsendistä Swan Hunter and Wigham Richardsonilta, missä köli laskettiin 5. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 16. elokuuta ja otettiin palvelukseen 29. huhtikuuta 1944.

Palvelus
--------

Alus lainattiin 17. huhtikuuta 1944 Norjan laivastolle korvaamaan tuhoutunut Flower-luokan korvetti *KNM Potentilla*. Aluksen omisti Britannian kuninkaallinen laivasto, mutta sen miehistö oli norjalainen. Sen ylläpidon maksoi Britannia. Alus oli koulutettavana Tobermoryssä, ja koulutuksen päätyttyä se liitettiin toukokuussa 1944 Saattajaryhmä B2:een suojaamaan Gibraltarin ja Britteinsaarten välisiä saattueita.

Elokuussa alus määrättiin Finnmarkin takaisin valtaukseen, jolloin se liitettiin muihin norjalaisten miehittämiin aluksiin. Alus suojasi saattuetta JW62, josta vapauduttuaan se lähti 11. joulukuuta Båtsfjordiin. Seuraavana päivänä alus upposi osuttuaan miinaan.

Lähteet
-------

* Goodwin, Norman & Bush, Steven: *Castle Class Corvettes - An Account of the Service of the Ships and of their Ship's Companies*. Cornwall, Englanti: Maritime Books, 2007. ISBN 978-1-904449-27-9. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Goodwin, Norman & Bush, Steven s. 353
*Tämä artikkeli kertoo Norjan laivaston puisesta potkurikorvetista. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**KNM Nordstjernen** oli Norjan laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu 14-tykkinen potkurikorvetti.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Carljohansværns Værftiltä Hortenista ja sen köli laskettiin telakkanumerolla 46. Alus laskettiin vesille elokuussa 1862.

Palvelus
--------

Aluksen tärkein tehtävä oli edustaa Norjaa maailman merillä eli niin sanotusta näyttää lippua. Se oli mukana Suezin kanavan avajaisissa 1869, juhlallisuuksissa Islannissa 1974, Yhdysvaltain satavuotisjuhlallisuuksissa ja Philadelphian maailmannäyttelyssä 1876. Alus oli kadettien koululaivana vuosina 1894–1898 ennen muuttamistaan majoitusalukseksi.

Alus sijoitettiin vuonna 1899 majoitusaluksena Marineholmenissa Bergenissä. Alus upposi toisessa maailmansodassa ollessaan Herdlan lentokenttää rakentavien sotavankien majoitusaluksena. Hylky nostettiin vuonna 1945. Norsk Bjergningskompani käytti alusta proomuna. Alus upposi 1950-luvulla Herdlefjordenissa.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  lardex.net Hortenin valmistamien alusten luettelo[vanhentunut linkki]
2. ↑  Gardiner, Robert s. 370
3. ↑  lardex.net - Nordstjernen[vanhentunut linkki]
**Suippuvita** (*Potamogeton acutifolius*) on vitakasvien (Potamogetonaceae) heimoon, vitojen (*Potamogeton*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen, ruohovartinen vesikasvi, joka kasvaa kokonaan upoksissa vedenpinnan alapuolella. Suippuvita on tunnistettavissa monisuonisten ja teräväkärkisten lehtiensä perusteella. Muista vitalajeista suippuvita muistuttaa eniten litteävitaa (*Potamogeton compressus*), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan varren ja lehtien ulkonäön sekä kukintoperän pituuden perusteella.

Suippuvidan varret kasvavat noin metrin pituisiksi ja ovat pinnoiltaan siipipalteettomia. Suippuvidalla ei ole erillisiä kelluslehtiä, vaan kaikki lehdet ovat vedenalaisia uposlehtiä. Lehdet ovat enintään 20 cm pitkiä, 0,5 cm leveitä, tasapintaisia ja teräväkärkisiä. Lehdissä on kolme pääsuonta sekä useita pienempiä suonia. Suippuvidalla ei ole lehtituppia, mutta sillä on noin 2 cm pitkät kielekekorvakkeet, jotka kuitenkin tippuvat aikaisin pois. Suippuvidan kukinto on lyhyt ja harvakukkainen tähkä, jonka kukintolapakko on ainakin noin 1 cm pituinen. Hedelmät ovat köliselkäisiä ja lyhytotaisia.

Suippuvita kasvaa runsasravinteisissa järvissä ja lammissa. Suippuvitaa tavataan Euroopassa Ranskasta aina Unkariin ja Balkanille asti sekä paikoitellen muuallakin. Suippuvitaa ei tavata Suomessa. Ruotsissa lajia tavataan maan eteläosissa, mutta se on nykyisin harvinaistunut selvästi ja kadonnut monilta vanhoilta kasvupaikoiltaan. Ruotsissa suippuvita on rauhoitettu.

Suippuvidan tieteellisen nimen lajinimi (*acutifolius*) tulee latinan kielen sanoista *acutus* (suom. piikki) ja *folium* (suom. lehti) viitaten lajin teräväkärkisiin lehtiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Den virtuella floran: Spetsnate (*Potamogeton acutifolius*) *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 3.5.2019. (ruotsiksi)
2. ↑  Den virtuella floran: Spetsnate (*Potamogeton acutifolius*) — Norra halvklotet *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 3.5.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q10906279
* APNI: 64459
* BioLib: 41901
* CoL: 4M3K8
* EoL: 5900642
* EPPO: PTMAC
* EUNIS: 193950
* GBIF: 5642345
* iNaturalist: 197012
* IPNI: 603109-1
* NBN: NBNSYS0000002143
* NCBI: 189329
* Open Tree of Life: 326155
* PFI: 6720
* Plant List: kew-308474
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:67836-3
* Tropicos: 26300355
* VicFlora: d071da60-8955-49bc-952c-d19142cad399
* WFO: wfo-0000769720

 |

 |
**Riitta Kaarina El-Nemr**, o.s. **Korolainen** (s. 26. maaliskuuta 1955 Iisalmi) oli Kristiinankaupungin kaupunginjohtaja vuosina 2005–2018.

El-Nemr syntyi maanviljelijä Pekka Korolaisen ja emäntä Martta Juntusen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on merikapteeni Tahsin El-Nemr. Riitta El-Nemr tuli ylioppilaaksi 1974, suoritti matkailun ammattitutkinnon 1977, yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon 1997 ja kauppatieteiden maisterin tutkinnon 2004. Hän työskenteli Ruotsissa, Saksassa ja Kyproksella 1976–1984, Iisalmen kaupungin palveluksessa 1986 ja Metsäkartano-keskuksessa Rautavaaralla markkinointi- ja tiedotustehtävissä 1986–1990 ja toiminnanjohtajana 1990–2004. Opintovapaalla hän oli 1996–1998. Kristiinankaupungin kaupunginjohtajana El-Nemr on toiminut vuodesta 2005. Hän ilmoitti jäävänsä tästä tehtävästä eläkkeelle marraskuussa 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 108-109. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  El-Nemr jobbar kvar till nästa budget, Vasabladet, 23.1.2018. (ruotsiksi)
**Aksiothea Fleiuslainen** (300-luvun alku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli yksi kahdesta Platonin nimeltä tunnetusta naispuolisesta oppilaasta Akatemiassa, Lastheneia Mantineialaisen ohella.

Aksiothea oli kotoisin Fleiuksesta, Peloponnesoksella sijainneesta kaupungista joka oli Spartan vallan alla. Themistios kertoo Aksiothean lukeneen Platonin *Valtion* ja matkustaneen sen jälkeen Ateenaan tämän oppilaaksi. Diogenes Laertios kertoo hänen opiskelleen Akatemiassa mieheksi pukeutuneena. Platonin kuoltua Aksiothea jatkoi tämän seuraajan Speusippoksen oppilaana.

Oksyrhynkhoksesta löydetty papyruskatkelma mainitsee naisen, joka opiskeli Platonin, Speusippoksen ja Menedemoksen oppilaana, ja joka oli "nuorena ihastuttava ja täynnä teeskentelemätöntä suloutta". Naisen nimi ei ole säilynyt, mutta kyseessä on todennäköisesti Aksiothea tai Lastheneia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 449. Osa I. Boston: Little, Brown and Company, 1859. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Themistios: *Orations*, 23. 295C.
3. ↑  Diogenes Laertios (DL): *Merkittävien filosofien elämät ja opit* III.46.
4. ↑  DL IV.2.
5. ↑  P.Oxy 3656 *Oxyrhynchus Online*. The Imaging Papyri Project, University of Oxford.  (englanniksi) (muinaiskreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lindemann, Kate (toim.): Axiothea of Philesia *Women Philosophers* (englanniksi)
**Tertta Saarikko** (s. 1953) on suomalainen televisiotuottaja ja -ohjaaja sekä entinen malli.

Konserttipianistin tai tennisammattilaisen urasta haaveillut Saarikko kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1972 ja opiskeli Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä sekä valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Hän toimi mallina Eileen Fordin toimistoissa Lontoossa ja Hampurissa ja sai televisioalan oppia muun muassa BBC:ssä Lontoossa ja Jeremy Ironsin kurssilla Kööpenhaminassa.

Saarikon tv-ura alkoi 1970-luvun keskivaiheilla, jolloin hän juonsi yhdessä Jyrki Hämäläisen kanssa Mainostelevision popmusiikkiohjelmaa *Kuukauden sävel*. Hän toimi pitkään Ylen dokumenttoimituksessa. 1980-luvun taitteessa Saarikko toimitti Pekka Holopaisen kanssa yhteiskunnallista ohjelmasarjaa *Avoin kanava*. Hän oli mukana tekemässä Television kanavauudistuksen 1993 yhteydessä aloitettua, lyhytaikaiseksi jäänyttä alkuillan ajankohtaisohjelmaa *Suomen Televisio*.

Nykyisin Saarikko antaa julkisuuden henkilöille esiintymisvalmennusta yrityksensä TS Media Produktion kautta. Hän on opettanut myös muun muassa Lahden ammattikorkeakoulussa sekä Santo Domingon yliopistossa Dominikaanisessa tasavallassa.

Yksityiselämä
-------------

Tertta Saarikon äiti oli musiikinopettaja, sosiaalineuvos Seija Järvinen. Saarikon elämänkumppani 1990-luvun alusta lukien oli vuonna 2016 kuollut lahtelainen valtiopäiväneuvos Jouko Skinnari.

Lähteet
-------

1. ↑  Tertta Saarikko Elonetissä.
2. 1 2  Niuranen, Marja-Liisa: Töölöläistytöstä tuli monipuolinen TV-ohjaaja, ei pianistia *Omalähiö*.  27.2.2015. Viitattu 14.1.2021.
3. 1 2 3  Kerttula, Suvi: 16-vuotias Tertta Saarikko poseerasi naistenlehden kannessa 1960-luvulla – pian saapui mullistava puhelu "rapakon takaa" *is.fi*.  23.3.2019. Viitattu 14.1.2021.
4. ↑  Saarikko, Tertta, Radio- ja tv-tietokanta Ritva. Viitattu 14.1.2021.
5. ↑  Kolsi, Eeva-Kaarina: Tertta Saarikko oli musertua, kun hänen puolisonsa Jouko Skinnari kuoli – tänä vuonna hän menetti kolme läheistään lisää *is.fi*.  16.7.2020. Viitattu 14.1.2021.
6. ↑  Kerttula, Suvi: Klaus ja Seija Järvisen liitto oli aikansa kohusuhde ja vuosisadan rakkaustarina: alussa sille kuitenkin annettiin murskalausunto *is.fi*.  14.5.2020. Viitattu 14.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Tertta Saarikko Elonetissä.
* Tertta Saarikko Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Siegmar Wätzlich** (16. marraskuuta 1947 – 18. huhtikuuta 2019) oli saksalainen jalkapalloilija. Hän pelasi lähes koko uransa eli vuodet 1967–1975 Dynamo Dresdenissä. Itä-Saksan jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi 22 ottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Dynamo Dresden trauert um Siegmar Wätzlich (saksaksi)
2. ↑  Welfussball (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Siegmar Wätzlich** Wikimedia Commonsissa

Saksan demokraattisen tasavallan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1974
1 Croy  |
2 Kurbjuweit |
3 Bransch |
4 Weise |
5 Fritsche |
6 Schnuphase |
7 Pommerenke |
8 Löwe |
9 Ducke |
10 Kreische |
11 Streich |
12 Wätzlich |
13 Lauck |
14 Sparwasser |
15 Vogel |
16 Irmscher |
17 Hamann |
18 Kische |
19 Seguin |
20 Hoffmann |
21 Blochwitz |
22 Friese |
Valmentaja Buschner



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Norjan laivaston Oslo-luokan fregatista. Bergen-luokan hävittäjästä on artikkeli KNM Stavanger (D306).*

**KNM Stavanger** (runkonumero F303) oli Norjan laivaston Oslo-luokan fregatti, joka tilattiin 1960. Alus oli palveluksessa vuodesta 1967 vuoteen 1998. Alus upposi maalilaivana 2001 sukellusvene *KNM Utsteinin* laukaiseman torpedon osuttua.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Oslo-luokka*
Alus tilattiin 1960 Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1965. Se laskettiin vesille 4. helmikuuta 1966 ja valmistui 1. joulukuuta 1967.

Palvelus
--------

Alus modernisoitiin 1987-1990, jolloin alukselle asennettiin suojasoihdunheittimet, Spherion TSM-2633 kaikuluotain, MSI 3000 tiedonsiirtojärjestelmä sekä 76 millimetrin ilmatorjuntatykki korvattiin Boforsin 40 mm/L70 ilmatorjuntatykillä. Vuosina 1996-1997 alukselle asennettiin Link 11 ja 14 tietoliikennejärjestelmät, GPS ja Plesseyn AWS-9 tutka.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 291

*Oslo*-luokan fregatit

|  |
| --- |
| *KNM Oslo* - *KNM Bergen* - *KNM Trondheim* - *KNM Stavanger* - *KNM Narvik* |
| Edeltäjä: *River*-luokka – Seuraaja: *Fridtjof Nansen* -luokka |
**Siegfried Friedrich Heinrich Müller** (26. lokakuuta 1920 – 17. huhtikuuta 1983) oli saksalainen palkkasoturi, joka tuli Kongon kriisin 1960–1965 aikana tunnetuksi nimellä "**Kongo-Müller**".

Elämä
-----

Siegfried Müller syntyi Crossenissa itäisessä Saksassa (nyk. Krosno Odrzańskie, Puola) vuonna 1920. Vuosina 1939–1945 Müller osallistui Wehrmachtin riveissä taisteluihin enimmäkseen Itärintamalla, yleni luutnantiksi ja sai rautaristin. Sodan lopussa Müller haavoittui ja joutui amerikkalaisten vangiksi. Vapauduttuaan vankeudesta vuonna 1947 Müller liittyi Yhdysvaltain armeijan työpalvelujoukkoihin miehitetyssä Saksassa. Yritettyään turhaan värväytyä Bundeswehriin vuonna 1956, Müller sai töitä British Petroleum -yhtiöltä Afrika Korpsin Saharaan kylvämien miinojen raivaajana.

Vuonna 1962 Müller muutti Etelä-Afrikkaan ja värväytyi vuonna 1964 kongolaisen poliitikon Moise Tšomben avuksi koottuihin palkkasoturijoukkoihin. Kongossa Müller johti Kommando 52 -nimellä tunnettua palkkasoturiosastoa. Hän nousi julkisuuteen, kun Time ja Der Spiegel kirjoittivat Kongossa taistelevasta saksalaisesta palkkasoturista, joka oli entinen Wehrmachtin sotilas.

Vuonna 1966 Müller antoi DDR:stä kotoisin oleville elokuvantekijöille Walter Heynowskille ja Gerhard Scheumannille haastattelun, josta syntyi dokumenttielokuvaklassikko *Der lachende Mann* (Hymyilevä mies). Müller esiintyi myös Gualtiero Jacopettin dokumenttielokuvassa *Africa Addio* (Hyvästi Afrikka, 1966) sekä Heynowskin ja Scheumannin dokumenttielokuvassa *Kommando 52* (1965).

Sotilasuransa jälkeen Müller toimi Etelä-Afrikassa erään kultakaivoksen poliisipäällikkönä, jonka tehtävänä oli tutkia kaikki mustat työläiset siltä varalta että he kuljettaisivat kaivoksesta jotakin mukanaan. Hän kuoli Boksburgissa Johannesburgin esikaupunkialueella Gautengissa Etelä-Afrikassa huhtikuussa vuonna 1983.

Lähteet
-------

* Hymyilevä Mies (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lachende Mann/Hymyilevä Mies[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Suippopyrstösorsa** (*Anas georgica*) on sorsien sukuun kuuluva puolisukeltaja, joka elää Etelä-Amerikassa. Se jaetaan kolmeen alalajiin, joista yksi on kuollut sukupuuttoon.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Suippopyrstösorsalla on ruskea pää ja kaula. Nokka on keltainen mustalla kärjellä, ja siinä on musta raita alhaalla keskellä. Pyrstö on ruskehtava ja terävä. Ylempi siipi on harmahtavan ruskea ja toissijaiset siivet mustahkon vihreitä. Suurin osa ruumiista on nahanvärisen ruskeaa vaihtelevankokoisine mustine täplineen. Laji voidaan joskus sekoittaa harmaataviin, mutta se voidaan erottaa nokan keltaisista raidoista, suuremmasta koosta ja taipumuksestaa olla muodostamatta suuria parvia.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Levinneisyys kattaa suuren osan Etelä-Amerikasta, Falklandinsaaret ja Etelä-Georgian. Pienintä alalajia, *Anas georgica georgicaa*, on arviolta 1000-1500 paria, ja sitä tavataan ainoastaan Etelä-Georgiassa. A. g. spinicauda on yleinen Etelä-Amerikan mantereella Kolumbian eteläkärjestä etelään ja Falklandinsaarilla, ja sitä on lukumäärältään selvästi yli 100 000. *A. g. niceforoin*, jota tavattiin ennen Keski-Kolumbiassa, uskotaan kuolleen sukupuuttoon, koska se on havaittu viimeksi vuonna 1952 (ja luonnehdittu 1946). Suippopyrstösorsien elinympäristö ulottuu ylänköjen järviltä ja soilta alankojen järville ja joille ja avoimen maan rannikoille.

Lisääntyminen
-------------

Pesät tehdään maalle ja peitetään heinällä ja untuvilla. Suippopyrstösorsat piilottavat pesänsä kasvillisuuteen lähelle vettä. Ne munivat neljästä kymmeneen munaa.

Kuvia
-----

* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Anas georgica* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2018.2*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 16.2.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Suippopyrstösorsa (*Anas georgica*)
* ITIS: *Anas georgica* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q598302
* Wikispecies: Anas georgica
* ADW: Anas\_georgica
* ARKive: anas-georgica
* Avibase: B940CCD55F94CFD4
* BirdLife: 22680310
* BOLD: 69449
* CoL: DGNQ
* BOW: yebpin1
* eBird: yebpin1
* EoL: 1047370
* Euring: 27770
* GBIF: 2498127
* iNaturalist: 6988
* IRMNG: 10189551
* ITIS: 175103
* IUCN: 22680310
* NBN: NHMSYS0001689387
* NCBI: 75847
* Neotropical: yebpin1
* WoRMS: 225775
* Xeno-canto: Anas-georgica

 |

 |