recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lysvan piiri Permin aluepiirin kartalla.
**Lysvan piiri** (ven. Лы́сьвенский райо́н, *Lysvenski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 3 704 neliökilometriä. Asukkaita on 82 300 henkeä (vuonna 2009).

Lysvan piiri sijaitsee Permin aluepiirin itäosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Tšusovoin ja Gornozavodskin piireihin, idässä Sverdlovskin alueeseen, etelässä Berjozovkan ja lännessä Kungurin piireihin. Seudulla virtaa Tšusovaja ja sen sivujoet Barda, Lysva ja Šakva. Hyötykaivannaisiin kuuluu kalkkikivi.

Piiriin kuuluu Lysvan kaupunki sekä kolme maalaiskuntaa: Kormovištše, Kyn ja Novoroždestvenskoje. Hallinnollinen keskus on Lysva. Asutuskeskuksia on yhteensä 61.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 90,3 % venäläisiä ja 6,8 % tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 82,8 %.

Piirin kautta kulkee Kungurin ja Tšusovoin välinen maantie sekä Kalinon ja Berdjaušin välinen rautatie. Seudulla on koneenrakennus-, metalli- ja kevyttä teollisuutta. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa ja maataloutta.

Piirissä on kaksi ammattikoulua, lääketieteelinen ja polytekninen opisto, Permin teknisen yliopiston filiaali, lasten luomistyön keskus, musiikki- ja taidekoulut, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos, historiallinen ja taidemuseo sekä draamateatteri. Lysvassa toimii kaksi TV-asemaa. Paikallislehtenä ilmestyy *Iskra* ("Kipinä").

Nähtävyyksiin kuuluvat Lysvan, Kynin ja Novoroždestvenskojen ortodoksiset kirkot sekä Lysvan ja Kynin metallitehtaiden rakennukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Entsiklopedija Permi: Lysvenski munitsipalnyi raion *enc.permkultura.ru*. Viitattu 18.2.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 18.2.2010. (venäjäksi)
3. 1 2  Permski regionalnyi server: Lysvenski munitsipalnyi raion *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 18.2.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lysvan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
**Afrikannuolihaukka** (*Falco cuvierii*), myös *Falco cuvieri*, on afrikkalainen jalohaukka, joka on nimetty Georges Cuvierin mukaan.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 28–30 cm, naaraan paino 186–224 g ja koiraan 125–178 g. Afrikannuolihaukka on pieni, tumma haukka, jolla on pitkät siivet ja oranssinruskea alapuoli. Sukupuolet ovat samannäköisiä, naaras on kookkaampi.

Esiintyminen
------------

Afrikannuolihaukka elää lähes koko Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Länsi-Afrikassa se on paikoin muuttolintu, muualla paikkalintu. Lajin elinympäristön ala on noin 7,9 miljoonaa neliökilometriä ja sen maailman populaatio on kooltaan 10 000–100 000 yksilöä.

Elinympäristö
-------------

Laji asuu sademetsissä, kostealla puustoisella savannilla, metsänreunoissa ja laajoilla aukeilla, vuoristossa 2,5–3 kilometrin korkeudelle.

Lisääntyminen
-------------

Laji ei rakenna omaa pesää, vaan pesii toisen lintulajin vanhassa pesässä, joskus häätäen pesän omistajan. Naaras munii kaksi tai kolme munaa, joita se hautoo noin 30 päivää. Koiras hankkii ravinnon pesinnän aikana. Poikaset lentävät pesästä kuukauden ikäisinä.

Ravinto
-------

Haukka saalistaa aamu- ja iltahämärissä lentäviä hyönteisiä, etenkin termiittejä, jotka se syö ilmassa. Ruokavalioon kuuluu myös pikkulintuja ja joskus jokin pikkunisäkäs.

Lähteet
-------

* African hobby, (*Falco cuvierii*). *ARKive.org*.  Arkistoitu 28.3.2010. Viitattu 11.2.2021. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Falco cuvierii* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 3.1*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.2.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q266813
* Wikispecies: Falco cuvierii
* ADW: Falco\_cuvierii
* ARKive: falco-cuvierii
* Avibase: F56A73BF6465516D
* BirdLife: 22696466
* CoL: 3DTG2
* CMS: falco-cuvierii
* BOW: afrhob1
* eBird: afrhob1
* Euring: 32130
* GBIF: 2481045
* iNaturalist: 4639
* IRMNG: 10593362
* ITIS: 560067
* IUCN: 22696466
* NCBI: 495964
* Species+: 3616
* Xeno-canto: Falco-cuvierii

 |

 |
**Alan Owston** (7. elokuuta 1853 Pirbright, Surrey - kuoli tai haudattiin 30. marraskuuta 1915 Jokohama, Japani) oli englantilainen aasialaisten eläinten keräilijä, purjehtija ja liikemies.

Alan Owstonin vanhemmat olivat kirkkoherra Francis Owston ja Eliza Stedman. Hän muutti Englannista Japaniin vuonna 1871 ja työskenteli siellä kauppiaana ja luonnontutkijana. Hän asui pääasiassa Jokohamassa, jossa hän koulutti japanilaisia keräilijöitä metsästämään ja käsittelemään lintuja ja muita eläimiä. Eräs hänen oppilaistaan oli Hyojiro Orii.

Owston keräsi etenkin merieläimiä, ja hänen kalakokoelmansa oli eräs tärkeimmistä. Hänen 1 364 aasialaisen kalan kokoelmansa on Pittsburghin Carnegie Museum of Natural Historyssa. Laaja matelijoiden, kalojen ja lintujen kokoelma on Smithsonian-instituutissa. Hänen mittava syvänmeren eliöiden kokoelmansa sijaitsee Lontoon Natural History Museumissa. Suuri osa näytteistä on kuitenkin levinnyt ympäri maailman museoita, ja osa on tuhoutunut.

Owston perusti Jokohaman purjehdusseuran ja omisti seuran nopeimman jahdin nimeltään *Golden Hind*. Hän oli kahdesti naimisissa japanilaisen naisen kanssa, ja heillä oli useita lapsia. Owston haudattiin Jokohaman ulkomaalaisille perustetulle hautausmaalle.

Owstonin kunniaksi on nimetty suuri joukko eliöitä, linnuista guaminluhtakana (*Gallirallus owstoni*).

Lähteet
-------

* Oliver L. Austin, Jr. *The Birds of Korea*, Bulletin Of The Museum Of Comparative Zoology 1948 (Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  ITIS
2. ↑  BirdLife Suomi (Arkistoitu – Internet Archive)
Austad 1980-luvun alussa.
**Mark Evans Austad** (1. huhtikuuta 1917 Ogden, Utah – 20. lokakuuta 1988 Phoenix, Arizona) oli yhdysvaltalainen diplomaatti, joka toimi Gerald Fordin presidenttikaudella Yhdysvaltojen Helsingin-suurlähettiläänä 1975–1977 ja myöhemmin Ronald Reaganin kaudella Oslon-suurlähettiläänä 1981–1984.

Austad syntyi Utah’n osavaltiossa norjalaissukuiseen mormoniperheeseen ja toimi nuoruudessaan kolme vuotta uskontokuntansa lähetystyöntekijänä Norjassa. Ennen myöhäisvuosiensa diplomaattiuraa Austad teki uran televisioesiintyjänä nimellä Mark Evans, etenkin poliittisten talk show -ohjelmien isäntänä Washington D.C.:ssä. Hän toimi myös tiedotusalan johtotehtävissä Yhdysvalloissa, muun muassa suurlähettiläskausiensa välillä 1980-luvun taitteessa Metromedia-yhtiön johdossa.

Suomen-kaudellaan suurlähettiläs Austad oli aktiivinen keskustelija ja teki asemamaataan myönteisesti kuvaavan dokumenttielokuvan *Suomi suurlähettilään silmin*, joka näytettiin myös Suomen televisiossa.

Norjan suurlähettiläskaudellaan Mark Evans Austad nousi julkisuuteen alkoholiongelmiensa vuoksi.

Austadin seuraaja Yhdysvaltojen Helsingin-suurlähettiläänä oli Jimmy Carterin nimittämä Rozanne Ridgway.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita: suurlähettiläs Mark Evans Austad.  *Helsingin Sanomat*, 23.10.1988, s. 14. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Beam, Christopher: Embassy Envy *Slate*.  28.5.2009. Viitattu 18.9.2018. (englanniksi)
3. ↑  Maailman ihmisiä: Pilalehti lyö Austadia.  *Helsingin Sanomat*, 20.12.1983, s. 28. Näköislehden aukeama (tilaajille).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Oly Ilunga Kalenga
**Oly Ilunga Kalenga** (s. 24. kesäkuuta 1960 Lubumbashi) on kinshasankongolainen lääkäri ja poliitikko, joka toimi maansa terveysministerinä vuosina 2016–2019.

Ilunga Kalenga valmistui Louvainin katolisesta yliopistosta lääketieteen tohtoriksi vuonna 1984 ja erikoistui vielä tämän jälkeen samassa opinahjossa sisätauteihin vuosina 1986–1991. Hän on työskennellyt tutkijana Ranskassa ja Belgiassa.

Ero hallituksesta ja rikossyytökset
-----------------------------------

Ilunga Kalenga erosi 22. heinäkuuta 2019 terveysministerin tehtävistä. Hän oli vastustanut presidentti Félix Tshisekedin päätöstä poistaa terveysministeriltä vastuu Kivun ebolaepidemian vastaisesta kamppailusta ja siirtää tämä toimenkuva komitealle, joka raportoi suoraan presidentille.

Ilunga Kalengalta kiellettiin maasta poistuminen hänen kuulemisensa jälkeen 27. elokuuta 2019. Hänet pidätettiin 14. syyskuuta, kun hän oli poliisin mukaan yrittämässä maasta poistumista. Häntä syytettiin ebolaan vastaamiseen varatun 4,3 miljoonan Yhdysvaltain dollarin kavaltamisesta. Tuomioistuin määräsi Ilunga Kalengan kotiarestiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilunga Kalenga Oly International Organization for Migration
2. ↑  DR Congo's Health Minister Resigns Amidst Ebola Pandemic teleSUR English
3. 1 2  DR Congo: Former health minister under house arrest Anadolu Agency
**Alan Peter Pascoe** (s. 11. lokakuuta 1947 Portsmouth) on brittiläinen yleisurheilija, joka kilpaili 110 metrin ja 400 metrin aitajuoksuissa. Hän edusti urallaan Portsmouth Athletic Clubia ja westminsterläistä Polytechnic Harriersia. Hän on Euroopan-mestari ja olympiamitalisti. Hänen puolisonsa Della James-Pascoe on olympiatason pikajuoksija.

Pascoe karsiutui 1968 Madridin EM-hallikilpailuissa 50 metrin aitajuoksun välierissä ja Méxicon olympialaisissa 110 metrin aitajuoksun alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti 50 metrin aitajuoksun sisäratojen Euroopan-mestaruuden Belgradissa käsiajalla 6,6. Saman vuoden Ateenan EM-kilpailuissa hän saavutti 110 metrin aitajuoksussa pronssia tuolloisella ennätysajallaan 13,94. Wienin EM-hallikilpailuissa 1970 hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun välierissä.

Pascoe saavutti Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hopeaa 110 metrin aitajuoksussa vastatuuliajalla 14,09. Hän karsiutui 1972 Grenoblen EM-hallikilpailuissa 50 metrin aitajuoksun välierissä. Hän juoksi 110 metrin aitajuoksuennätyksensä 13,79 Edinburghissa 17. kesäkuuta 1972, mutta karsiutui Münchenin olympialaisissa saman lajin välierissä. Samojen kisojen 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi toisen osuuden Britannian hopeajoukkueessa.

Pascoe voitti Christchurchin Kansainyhteisön kisoissa 1974 kultaa 400 metrin aitajuoksussa ajalla 48,83. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Englannin pitkän viestin joukkueessa. Hän voitti samana vuonna Roomassa Euroopan-mestaruuden sekä 400 metrin aitajuoksussa ennätyksellään ja kilpailuennätyksellä 48,82 että 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi kolmannen osuuden. 

Pascoe juoksi 400 metrin aitajuoksuennätyksensä 48,59 Tukholmassa 30. kesäkuuta 1975. Montrealin olympialaisissa 1976 hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi. 4 × 400 metrin viestin Britannia keskeytti alkuerävaiheessa. Hän saavutti Edmontonin Kansainyhteisön kisoissa 1978 pronssia 400 metrin aitajuoksussa ajalla 50,09. Saman vuoden Prahan EM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun alkuerissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alan Pascoe *sports-reference.com*.  Arkistoitu 1.8.2010. Viitattu 7.11.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Alan Pascoe GBR *tilastopaja.net*. Viitattu 7.11.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  Athletics - Alan PASCOE *the-sports.org*. Viitattu 7.11.2016. (englanniksi)
4. ↑  Della James-Pascoe *sports-reference.com*.  Arkistoitu 8.11.2012. Viitattu 7.11.2016. (englanniksi)
5. ↑  X Commonwealth Game, Christchurch 1974 *trackfield.brinkster.net*. Viitattu 7.11.2016. (englanniksi)
6. ↑  XI Commonwealth Game, Edmonton 1978 *trackfield.brinkster.net*. Viitattu 7.11.2016. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Murtovesisieni** (*Ephydatia fluviatilis*) on sarveispiisieniin kuuluva sienieläinlaji, joka esiintyy luonnonvaraisena myös Suomessa. Se on ainoa Itämeressä esiintyvä sienieläin.

Tuntomerkit
-----------

Murtovesisieni on nimensä mukaisesti murtovedessä esiintyvä 5–10 senttimetrin mittainen sienieläin, joka muodostaa runkokuntia. Runkokunnat ovat pehmeän huokoisia ja epäsäännöllisen muotoisia, harmahtavia tai kellanruskehtavia; joskus symbionttiset levät värjäävät ne vihertäviksi. Koko ja muoto vaihtelevat kasvualustan mukaan, mikä tekee silmämääräisestä lajinmäärityksestä epävarmaa.

Sisävesissä esiintyvä murtovesisienen sukulaislaji järvisieni on yleensä väriltään kellertävä tai vihreä ja haarova. Murtovesisieni ei haaro ja on väriltään harmahtava tai kellanruskea.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Murtovesisieniä esiintyy Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Aasiassa; Itämeressä niitä on Suomenlahdella, Saaristomerellä ja koko Pohjanlahdella. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat kivien tapaiset alustat, kaislojen uposvarret tai rakkoleväpensaikkojen tyviosat vähäsuolaisten merenlahtien rantavesissä. Muiden sienieläinten tavoin murtovesisieni on alustaan kiinnittynyt ja paikoillaan pysyvä eli sessiili.

Lisääntyminen
-------------

Itämeren makeaan veteen sopeutuneena murtovesisieni lisääntyy enimmäkseen suvuttomasti suojattujen lepoasteiden, gemmuloiden välityksellä. Lajille tunnusomaiset gemmulat toimivat myös talvehtimisasteina ja muodostavat kesän tullen uusia runkokuntia. Murtovesisieni kykenee myös suvulliseen lisääntymiseen siittiöiden ja munasolujen avulla.

Ravinto
-------

Muiden sienieläinten tavoin murtovesisieni käyttää ravinnokseen planktonia, jota se suodattaa vedestä. Jotkut murtovesisienen yksilöt pystyvät kuitenkin saamaan ravintonsa symbioottisista sienistä, jolloin niiden ei tarvitse saalistaa lainkaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Laji.fi: Murtovesisieni – Ephydatia fluviatilis *laji.fi*. Viitattu 28.9.2022.
2. 1 2 3 4 5  LuontoPortti: Murtovesisieni (Ephydatia fluviatilis) *luontoportti.com*. Viitattu 28.9.2022.
3. 1 2 3 4 5  Murtovesisieni – Ephydatia fluviatilis *laji.fi*. Viitattu 28.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* iNaturalist: Murtovesisieni (*Ephydatia fluviatilis*)
* ITIS: *Ephydatia fluviatilis* (englanniksi)
* UniProt: Taxonomy - *Ephydatia fluviatilis* (englanniksi)
* University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): *Ephydatia fluviatilis* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Ephydatia fluviatilis* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2978304
* Wikispecies: Ephydatia fluviatilis
* AFD: Ephydatia\_fluviatilis
* BioLib: 25485
* CoL: 6G22B
* EoL: 338384
* EPPO: EPHYFL
* EUNIS: 250494
* Fauna Europaea: 227351
* Fauna Europaea (new): 7090d3a7-2c60-4605-838c-9f9fd19cc817
* GBIF: 2244968
* iNaturalist: 459737
* IRMNG: 10589003
* ITIS: 47714
* NatureServe: 2.934495
* NCBI: 31330
* NZOR: efc306d3-f8c8-4542-b3e5-991f615d1a83
* WoRMS: 167144

 |

 |
**Kordofanilaiset kielet** ovat Itä-Sudanissa ja Kordofanin maakunnan vuoristoseuduilla puhuttujen nigeriläis-kongolaisten kielten ryhmä. Joseph Greenbergin mukaan ne muodostavat nigeriläis-kongolaisten kielten kanssa kongolais-kordofanilaisen kieliryhmän. Suurimmat kielet ovat tegali (80 000 puhujaa), tira (40 000) ja dengebu (38 000).

Alaryhmiä ovat yhteensä viisi: **talodilais-heibalaiset kielet**, **lafofalaiset kielet**, **rashadilaiset kielet**, **katlalaiset kielet** ja **kadulaiset** eli **tumtum-kielet**. Talodilais-heibalaisten kielten ryhmän muodostavat talodilaiset ja heibalaiset kielet, jotka ovat läheistä sukua toisilleen. Lafofalaiset kielet laskettiin aikoinaan osaksi talodilaisryhmää, mutta ryhmä näyttää muodastavan oman nigeriläis-kongolaisen haaransa. Rashadilaisia kieliä sanotaan myös tegalilais-tagoilaisiksi kieliksi; tagoilaisissa kielissä tavataan samanlaista substantiiviluokkajärjestelmää kuin atlanttis-kongolaisissa kielissä (ilmeisesti lainattu tagoihin), mutta tegalilaisissa kielissä sellaista ei ole. Katlalaisia kieliä on vain kaksi eikä niissä näytä olevan koskaan ollut nigeriläis-kongolaisille kielille tyypillistä substantiiviluokkajärjestelmää. Vuodesta 1981 lähtien kadulaiset kielet katsotaan kuuluvan nilosaharalaisten kielten kielikuntaan. Sekä rashadilais- että kadulaiskielissä tavattavat substantiiviluokat näyttävät olevan kieliliiton aikaansaamia.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 23. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
2. 1 2  Anhava, Jaakko: *Maailman kielet ja kielikunnat*, s. 126. Tampere: Gaudeamus, 1999. ISBN 951-662-734-X.
Kordofanin alue Sudanin kartalla (ennen Etelä-Sudanin itsenäistymistä).
**Kordofan** (arab. كردفان‎, *Kurdufān*) on maantieteellinen ja historiallinen alue Sudanissa Valkoisen-Niilin ja Darfurin vuorten välissä. Hallinnollisesti se jakautuu Etelä- ja Pohjois-Kordofanin osavaltioihin.

Kordofanin tasanko on savannia, joka pohjoisessa rajoittuu Saharan autiomaahan. Ennen arabien tuloa sitä asuttivat kordofanilaisia kieliä puhuvat kansat. Ainakin osaa alueesta hallitsivat Meroe ja Alwa, ja 1400-luvulle saakka se kuului kristityn Nubian kulttuuripiiriin.

Sennarin perustaneet fundžit alistivat Kordofanin 1500-luvun alussa. Saman vuosisadan lopussa sen valtasi Darfurin sulttaanikunta, jonka hallintokaupungiksi tuli El Obeid. 1600–1700-luvuilla alue jakautui lukuisiksi itsenäisiksi tai Darfurista riippuvaisiksi valtioksi kuten Tegali ja Dilling. Egypti valtasi Kordofanin vuonna 1821. Vuosina 1882–1899 sitä hallitsivat mahdilaiset. Myöhemmin alueesta tuli yksi Sudanin maakunnista. Etelä-Kordofanin Nubavuorilla asuvat nubat ovat kärsineet Sudanin sisällissodasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 22. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
2. ↑  Clammer, Paul: *Sudan: The Bradt Travel Guide, second edition*, s. 185, 187–188. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides, 2009. ISBN 978-1-84162-206-4.
**Pérdika** (kreik. Πέρδικα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Aíginan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Aíginan kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 680 (vuonna 2011).

Pérdikan satamaa.
Pérdikan kylä sijaitsee niemen kärjessä Aíginan lounaisrannikolla noin yhdeksän kilometriä etelään saaren keskuksesta Aíginan kaupungista. Kylä on perinteinen kalastajakylä, joka on rakentunut satamansa ympärille. Sen edustalla sijaitsee Monín saari.

Pérdika muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Πέρδικας, *Topikí Koinótita Pérdikas*), johon kuuluvat varsinaisen Pérdikan kylän lisäksi kylät Aiginítissa ja Sfentoúri. Koko yhdyskunnan väkiluku on 823.

Kylän tärkein kirkko on omistettu Pyhälle Sozonille (*Ágios Sózon* eli *Ágios Sóstis*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Πέρδικα *Aegina.com*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pérdika** Wikimedia Commonsissa
**Risto Kalevi Taulo** (19. kesäkuuta 1931 Hollola – 3. lokakuuta 1999 Riihimäki) oli suomalainen näyttelijä. Taulo teki 45 vuotta jatkuneen uran Lahden kaupunginteatterissa ja Riihimäen Teatterissa. Hänen tunnetuin elokuvaroolinsa on *Täällä Pohjantähden alla* -trilogian Jussi Koskela. Hän näytteli myös noin kymmenessä tv-näytelmässä.

Risto Taulo syntyi 1931 hollolalaiseen työläisperheeseen. Taitava piirtäjä olisi halunnut mainosalalle, muttei päässyt alan kouluun kun ei osannut ruotsia. Hän työskenteli päivisin varastomiehenä ja lisäksi iltanäyttelijänä Lahden Kaupunginteatterissa 1946–1958. Hän sai puheilmaisun koulutusta Niilo Kuukalta. Teatterille hän laati myös julisteita, käsiohjelmia ja näyttelijöiden karikatyyrimuotokuvia.

Riihimäen Teatterissa Risto Taulo teki vuosina 1963–1991 monipuolisia rooleja sekä puhe- että musiikkinäytelmissä ja toimi myös lavastajana sekä 1966–1973 teatterin taloudenhoitajana. Hän esitti pääosia muun muassa näytelmissä *Särkelä itte* (Särkelä), *Jeppe Niilonpoika* (Jeppe), *Zorbas* (Zorbas), *Lapualaisooppera* (Kosola) ja *Windsorin iloiset rouvat* (Falstaff).

Jussi Koskelan roolia varten Edvin Laineen ohjauksessa *Täällä Pohjantähden alla* (1968) Taulon oli laihdutettava parikymmentä kiloa. Hän jatkoi roolia elokuvassa *Akseli ja Elina* (1970), jonka tarinassa Jussi kuolee jo alkupuolella. Risto Taulon muut teatterielokuvaroolit olivat *Viimeisessä savotassa* (1977, metsänvartija Aatsinki) ja *Ihmemiehessä* (1979, talonmies). Tärkeimmät televisioroolit olivat presidentti Kyösti Kallio tv-sarjoissa *Mummoni ja Mannerheim* (MTV 1971) ja *Sodan ja rauhan miehet* (Yle TV2 1979) sekä K.-A. Fagerholm televisioelokuvassa *Presidentti* (Yle TV1 1982). Taulo kuoli 68-vuotiaana sairauskohtaukseen Riihimäellä.

Filmografia
-----------

* Rengasmatka eli peräkylän pikajuna (1952)
* Täällä Pohjantähden alla (1968)
* Koko kaupungin Vinski (1969) (tv-elokuva)
* Akseli ja Elina (1970)
* Pohjantähti (1973)
* Viimeinen savotta (1977)
* Metsästys joulun alla (1977) (tv-elokuva)
* Sodan ja rauhan miehet (1978) (tv-sarja)
* Ihmemies (1979)
* Elämän rouva, rouva Glad (1990) (tv-elokuva)
* Autovaras (1991) (tv-elokuva)
* Nortia (1996) (tv-sarja)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Risto Taulo Elonetissä.  , Kalevi Koukkusen kokoamat henkilötiedot. Viitattu 31.12.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Christian Lee Navarro** (s. 21. elokuuta 1991 Bronx) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan Tony Padillan roolista Netflix-sarjassa Kolmetoista syytä. Hänellä oli myös toistuva rooli HBO-sarjassa Vinyyli, kun hän työskentelee muissa elokuvaprojekteissa, kuten Can You Ever Forgive Me? joka julkaistiin vuonna 2018.

Nuoruus
-------

Navarro syntyi ja kasvoi Bronxissa, New Yorkissa ja on puertoricolaista syntyperää.

Hän aloitti näyttelemisen vuonna 2005 14-vuotiaana. Aluksi hän joutui kamppailemaan työstään, näytellen mainoksissa ja pienen budjetin elokuvissa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Day of the Dead 2: Contagium. Vuonna 2007 hän esiintyi yhdessä Law and Order: Criminal Intent -jaksossa. Hänellä oli myös rooleja useissa TV-sarjoissa, kuten Blue Bloods, Taxi Brooklyn ja The Affair. Christian esiintyi jatkuvasti eri televisiosarjoissa, kunnes hän sai toistuvan roolin TV-sarjassa Vinyyli. Hänet valittiin myös John Whiten rooliin elokuvassa Run It. Vuonna 2015 Navarro sai roolin Rosewood-nimisessä tv-sarjassa. Hänen suuri murtonsa tuli vuonna 2017, kun hän sai Antonio "Tony" Padillan roolin elokuvassa 13 Reasons Why.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
Näkymä kylän kirkon tornista.
**Pérouges** [peʁuʒ] on kunta Ranskan Auvergne-Rhône-Alpesin alueella Ainin departementissa. Lyonin kaupungista 40 kilometriä koilliseen sijaitsevan kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 206. Kunta kuuluu departementissaan Meximieux’n kantoniin Belleyn arrondissementissa,.

Kunnan nimen arvellaan liittyvän siihen, että kylän olisi perustanut Italian Perugiasta palannut ryhmä gallialaisia. Vuonna 1167 asukkaat puolustivat muurein suljettua kyläänsä Lyonin arkkipiispan joukkojen hyökkäykseltä.

Pérouges on kauneimpien ranskalaiskylien järjestön *Les Plus Beaux Villages de France* jäsen. Kylää on käytetty monien historiallisten elokuvien kuvauspaikkana.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pérouges** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Pérouges
Péter Hajdú (n. 1970)
**Péter Hajdú** (27. joulukuuta 1923 Budapest, Unkari - 19. syyskuuta 2002 Budapest) oli unkarilainen kielitieteilijä. Hajdú toimi Szegedin yliopiston suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen professorina 1958 - 1974. Hän oli myös Unkarin tiedeakatemian kielitieteen laitoksen johtaja 1974 - 1982 ja professori Budapestin yliopistossa vuodesta 1983 lähtien. Hajdú sai Suomessa akateemikon arvonimen vuonna 1980.

Lähteet
-------

1. ↑  *Weilin + Göösin tietosanakirja 2*, s. 560. Espoo: Weilin + Göös, 1992.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Risto Tapani Taimi** (30. lokakuuta 1932 Turku – 18. maaliskuuta 2006 Turku) oli suomalainen urheilutoimittaja.

Taimi työskenteli vuonna 1953 alkaneella toimittajanurallaan pisimpään Turun Sanomien palveluksessa. Hän aloitti vuonna 1978 lehden urheilutoimituksen päällikkönä ja jäi eläkkeelle vuonna 1997 lehden erikoistoimittajana. Vuosina 1971–1973 hän toimi Suomen Urheilulehden päätoimittajana. Hän työskenteli urallaan myös muun muassa TUL-lehden ja Veikkaajan toimittajana sekä Työväen Urheiluseurojen Keskusliiton (TUK) tiedotuspäällikkönä.

Taimi oli tekemässä muutamia kirjoja. Hän kirjoitti muun muassa Pekka Vasalan muistelmateoksen *Mitalin toinen puoli* (1974) sekä Turun Toverien historiikit *50 vuotta urheilun hyväksi* (1979) ja *Turun Toverit 1979–1989* (1989). Hän oli myös tekemässä Turun Lyseon, josta itse kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1952, 90-vuotisjuhlakirjaa *Matkalla elämään* (1993) ja 100-vuotisjuhlakirjaa *Tulevaisuutta rakentamassa* (2003).

Taimi sai työstään urheilun parissa Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultaisen ansioristin vuonna 2003. Suomen Valmentajat ry nimesi hänet vuonna 1996 vuoden toimittajaksi ja Suomen Urheiluliitto palkitsi hänet vuonna 1997 Lasse Virén -mitalilla. Hänen saamiinsa kunnianosoituksiin kuului myös Turun Urheilutoimittajien Kerhon kunnianpuheenjohtajuus, joka myönnettiin hänellä vuonna 2001 hänen toimittuaan sitä ennen kaksi vuosikymmentä kerhon puheenjohtajana.

Taimen puoliso oli muotitoimittaja Eija Taimi. Hän jäi leskeksi 1980-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Virtapohja, Kalle: Risto Taimi In Memoriam (arkistoitu versio) *Yleisurheilu.fi*.  18.3.2006.  Arkistoitu 9.3.2016. Viitattu 26.11.2010.
2. ↑  Kulta, Heikki: Risto Taimi nukkui pois.  *Fair Play*, 2006, nro 2, s. 22.  Urheilutoimittajain Liitto.
3. ↑  1952-1981: Ajan vastatuulessa *Urheilulehti.fi*.  25.1.2005. Viitattu 26.11.2010.
4. ↑  FENNICA - Suomen kansallisbibliografia Kansalliskirjasto. Viitattu 26.11.2010. [vanhentunut linkki]
**Risto Eino Olavi Suomi** (s. 23. syyskuuta 1951 Helsinki) on suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko. 

Suomi on opiskellut 1969–1970 ja 1976–1977 Vapaassa Taidekoulussa, sekä vuosina 1972–74 ja 1977–78 Aukusti Tuhkan taidegrafiikan koulussa. Kymmenen vuoden ajan 1984–94 Risto Suomi toimi Litografian ja Elävän mallin piirtämisen tuntiopettajana Taideteollisessa Korkeakoulussa. Ensimmäisen yksityisnäyttelyn Suomi piti vuonna 1981 Taidegraafikot-galleriassa Helsingissä. Hänellä on ollut useita kymmeniä yksityisnäyttelyitä niin Suomessa ja ulkomailla, kuten Pariisissa, Brysselissä ja Tukholmassa. Yksityisnäyttelyiden lisäksi Risto Suomi on osallistunut lukuisiin kymmeniin kansainvälisiin ja kotimaisiin yhteisnäyttelyihin. 

Teoksissaan Risto Suomi yhdistelee korkeakulttuurin ja populaarikulttuurin kuvastoa. Hän lähestyy aiheitaan eläinhahmojen ja ihmisen kuvien kautta – jänis, hevonen, joutsen ja karhu toistuvat monissa teoksissa Suomen omakuvan ohella. Suomen vahva symbolikieli, sekä selkeät värit ja pinnat ovat piirtyneet kaikkien nykytaidetta seuraavien tajuntaan. Risto Suomen sininen kuvaa äärettömyyttä, teoksissa toistuva tähtitaivas ja täysikuu ovat olleet taiteilijan ihailun ja ihmetyksen kohteena. Taiteilija kuvailee hänen kuvastonsa olevan muodostunut hänen lapsuudesta, muistoista, myyteistä ja tarinoista. Luonto, sekä eläinhahmot ovat toistuva symbolinen kohde hänen kuvastossaan. Risto Suomen toteuttaa teoksensa pääasiassa maalauksina, grafiikkana, sekä valokuvina ja toisinaan niiden yhdistelminä. 

Jo uransa alkuvaiheista lähtien Suomi on herättänyt kiinnostusta taidekentällä. Tunnustuksena työstään hän on saanut Suomen Taiteilijaseuran tunnustuspalkinnon vuonna 1986, ja vuonna 1997 hänet palkittiin kuvataiteen Suomi-palkinnolla. Samana vuonna hän oli Helsingin juhlaviikkojen suomalainen taiteilija. Suomen teoksia löytyy useista kokoelmista: niin suomalaiset taidemuseot, säätiöt ja yritykset kuin ulkomaiset yksityiskeräilijätkin ovat hankkineet niitä kokoelmiinsa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Anja Mariann Lanér** (s. 13. marraskuuta 1945 Helsinki) on helsinkiläinen taideaineiden opettaja ja kirjailija.

Lanér on valmistunut ylioppilaaksi Tehtaanpuiston yhteiskoulusta 1966. Hän suoritti Yleisradion toimittajakurssit radio- ja TV-linjalla 1967–1969 ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella 1966–1968. HuK- tutkinnon Lanér suoritti Helsingin yliopistossa 1972 (teatteritiede, taidehistoria sekä tiedotusoppi sivuaineena Tampereen yliopistossa). Anja Lanér toimi Yleisradion freelance-toimittajana 1968–1972, kansanopisto- ja kansankorkeakouluopettajana Nurmeksessa, Joutsenossa ja Sipoossa 1972–1985. Vuosina 1985–2003 hän toimi Kuntokallio-Säätiön ylläpitämän Vanhustyön koulutus- ja tutkimuskeskuksen (vuodesta 2002 Ikäinstituutti) koulutussuunnitelijana ja tiedottajana. Oman toimensa ohella radiotoimittajana Lanér on tehnyt viikoittain radio-ohjelmaa "Kuntokalliokanava" Helsingin Lähiradiossa 1990–2003 ja vuodesta 2003 "Kulttuuri A&T" KSL-Radiossa Lähiradiossa, vuodesta 2010 Radio Moreenissa Tampereella. Vuosina 2003–2010 Lanér on toiminut vapaana kirjoittajana ja luennoitsijana ja vuodesta 2011 lähtien Kulttuuri A&T Oy:n varatoimitusjohtajana. 

Kuntokallio-Opiston taideaineiden opettajana Anja Lanér suunnitteli ja toteutti yhdessä taiteilija Kylli Kosken kanssa yli 30 kuvataidekurssia. Näiden kurssien myötä syntyi Kosken ja Lanérin kirjallinen yhteistyö, jonka tuloksena on julkaistu muun muassa Kylli Kosken elämäkerta sekä sarja radiohaastatteluja Kuntokallio-kanavalle ja KSL-Radioon.

Anja Lanér toimi vuonna 1998 perustetun Kylli Koski -seuran ensimmäisenä puheenjohtajana.

Teokset
-------

* *Ruusuillatanssija*, Kylli-täti elämäntaiteilija, WSOY 1989
* *Täyttä elämää*, Eläkeikä – mahdollisuuksien aika, yhdessä Tapani Sihvolan kanssa, WSOY 1990
* *Kyllin kanssa kasvotusten*, WSOY 1993
* *Kylli ja Antti*, Gummerus 1994
* *Sanat kuin elämänilo*, Kylli Kosken elämänfilosofia, WSOY 1996
* *Kylli ja isä*, Pilot-kustannus 2008

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Lentopalloseura Kangasala ry** (LP Kangasala) on kangasalalainen naisten lentopalloseura, joka pelaa lentopallon Naisten Mestaruusliigaa. Joukkue nousi lentisliigaan kauden 2009–2010 päätteeksi, kun se voitti 1-sarjan ja liigakarsinnat. Kauden 2011–2012 päätteeksi LP Kangasala voitti historiansa ensimmäisen SM-mitalin, kun joukkue voitti pronssia. Lentopallon Suomen Cupin mestaruuden joukkue on voittanut 2013, 2014 sekä 2020. Kaudella 2012–2013, 2014–2015 ja 2021-2022 LP Kangasala saavutti SM-hopeaa, sekä kaudella 2017–2018 SM-pronssia.

Eurocupit
---------

#### 2018-2019 CEV Women's Challenge Cup

2. kierros   

29.11.18 Nova Gorica Slovenia - LP Kangasala 3-0 (25-18, 25-22, 25-13)   

05.12.18 LP Kangasala - Nova Gorica Slovenia 0-3 (17-25, 19-25, 16-25)   

#### 2016-2017 CEV Women's Challenge Cup

1. kierros   

14.12.16 Randaberg Norja -LP Kangasala 0-3 (14-25, 15-25, 15-25)   

11.01.17 LP Kangasala - Randaberg Norja 3-0 (25-23, 25-14, 25-17)   

2. kierros   

24.01.17 Schwerin Saksa - LP Kangasala 3-0 (25-18, 25-14, 25-20)   

08.02.17 LP Kangasala - Schwerin Saksa 0-3 (21-25, 16-25, 20-25)   

#### 2015-2016 Women's CEV Cup

1.kierros   

27.10. SF Paris Saint Cloud Ranska – LP Kangasala 2-3 (27-29, 25-21, 18-25, 25-15, 11-15)   

11.11. LP Kangasala – SF Paris Saint Cloud, Ranska 3-2 (25-22, 20-25, 20-25, 26-24, 13-15) Lisäerä LP Kangasalle 15-9   

2.kierros   

10.12. LP Kangasala – Khimik Yuzhny Ukraina 1-3 (15-25, 21-25, 25-17, 15-25)   

16.12. Khimik Yuzhny Ukraina – LP Kangasala 1-3 (25-22, 20-25, 17-25, 16-25) Lisäerä Khimikille 15-12

#### 2013–2014 CEV Women's Challenge Cup

Karsintakierros   

20.11. Vasas Budapest Unkari -LP Kangasala 3-0 (25-16, 25-20, 25-17)   

27.11. LP Kangasala-Vasas Budapest Unkari 1-3 (25-21, 17-25, 20-25, 23-25)

Joukkue kaudella 2021-2022
--------------------------

1. 
2. Gabriela Da Silva Brasilia
3. 
4. Roosa Heikkiniemi Suomi
5. 
6. Katja Kylmäaho Suomi
7. 
8. Roosa Laakkonen Suomi
9. 
10. Tiiamari Sievänen Suomi
11. 
12. Emmi Riikilä Suomi
13. 
14. Emmi Jalonen Suomi
15. 
16. Inka Sairiala Suomi
17. 
18. Ronja Heikkiniemi Suomi
19. 
20. Neea-Maria Joki Suomi
21. 
22. Venla Raittinen Suomi
23. 
24. Braedyn Tatton Kanada
25. 
26. Taija Tikka Suomi

Valmentaja Arttu Keränen  

Joukkueenjohtaja Jarmo Virtanen  

Manageri Jorma Malm  

Huoltaja Heikki Jaatinen  

Valmentaja Ari-Matti Joki  

Fysiikkavalmentaja Tatu Peltonen

Lähteet
-------

1. ↑  Lentopalloseura Kangasala, YTJ
2. ↑
3. ↑  Lehtonen iskussa - LP Kangasala teki historiaa, YLE 5.1.2013
4. ↑  Verkkoviite|osoite
5. ↑  LP Kangasala *mestaruusliiga.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)

Naisten Mestaruusliigan joukkueet
Hämeenlinnan Lentopallokerho • Kuortane nuoret • LiigaPloki • LP Kangasala • LP-Vampula • LP Viesti Salo • Mesto Tampere • Oriveden Ponnistus • Pieksämäki Volley • Pölkky Kuusamo
**Anja Marjatta Marvia** (o.s. **Rantala**; 10. huhtikuuta 1926 Helsinki – 18. syyskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen laulaja (sopraano) ja musiikkitoimittaja.

Anja Marvia opiskeli laulua ensin yksityisesti 1940-luvulla muun muassa Aune Antin johdolla, sitten Sibelius-Akatemiassa ja suoritti musiikinopettajantutkinnon vuonna 1950 sekä lauludiplomin vuonna 1951. Hän piti ensikonserttinsa vuonna 1947 ja esiintyi konsertti- ja solistitehtävissä sekä levytti laulumusiikkia.

Marvia suoritti Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1953, ja vuodesta 1955 hän toimi Yleisradiossa musiikkitoimittajana aina vuoteen 1980 saakka.

Anja Marvia oli vuosina 1956–1980 avioliitossa säveltäjä Einari Marvian kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 22.10.2017, s. C 15.
2. 1 2 3  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 4*, s. 196. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04763-9
3. 1 2  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 249. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**LPR Brakes Farnese Vini** (UCI-tunnus LPR) oli maantiepyöräilyn ammattilaistalli, joka kilpaili UCI Europe Tour -sarjassa. Talli osallistui kutsun saatuaan myös ProTour-sarjan kilpailuihin.

Kaudeksi 2007 Team LPR yhdistyi 3C Casalinghi Jet Androni Giocattoli -joukkueen kanssa ja talli jatkoi nimellä Team LPR. Kaudeksi 2008 Team LPR yhdistyi Tenax-joukkueen kanssa ja talli jatkoi nimellä LPR Brakes - Ballan. Kaudelle 2009 joukkueen toinen tukija vaihtui ja joukkue tunnetaan nimellä LPR Brakes Farnese Vini.

Ensimmäisenä kautenaan 2004 talli oli rekisteröity Italiaan. Kaudet 2005–2007 se oli rekisteröity Sveitsiin ja kaudesta 2008 alkaen Irlantiin. Rekisteröintimaastaan huolimatta tallilla on vahva italialainen identiteetti. Suurin osa sen ajajista on italialaisia ja sen kilpailukalenteri painottuu Italiassa käytäviin kilpailuihin.

Tallin managerina toimi kaudet 2004–2006 Omar Piscina. Kauden 2007 tallia johti Davide Boifava ja kaudesta 2008 lähtien Fabio Bordonali.

Kaudelle 2008 joukkue teki merkittäviä ajajahankintoja, kun se solmi sopimukset vuoden 2007 Italian ympäriajon voittajan Danilo Di Lucan ja vuosien 2002 ja 2005 Italian ympäriajojen voittajan Paolo Savoldellin kanssa. Joukkue sai kutsun Italian ympäriajoon, jossa Di Luca sijoittui kokonaiskilpailussa sijalle 8. Gabriele Bosisio voitti kilpailussa yhden etapin ja ajoi yhden päivän kokonaiskilpailun johtajan maglia rosa -paidassa.

Kaudelle 2009 joukkue vahvistui entisestään, sillä se teki sopimuksen kovana kirimiehenä tunnetun Alessandro Petacchin kanssa. Saman vuoden aikana joukkueen tähtiajajat Di Luca ja Bosisio jäivät kiinni doping testeissä ja joukkueen taru päättyi kauden 2009 jälkeen.

Lähteet
-------

* Cyclingnews teams database (englanniksi)
* Tallin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)

### Viitteet

1. ↑  Danilo Di Luca confirmed at LPR  21.11.2007. Cyclingnews.com. Viitattu 7.8.2008. (englanniksi)
2. ↑  Savoldelli to leave Astana for LPR  14.11.2007. Cyclingnews.com. Viitattu 7.8.2008. (englanniksi)
3. ↑  LPR signs super-sprinter Petacchi  2.8.2008. Cyclingnews.com. Viitattu 7.8.2008. (englanniksi)
4. ↑  Pyöräilytähden käry varmistui  8.8.2009. mtv3.fi. Viitattu 5.1.2010.
5. ↑  Bosisio tests positive for EPO  6.10.2009. Cyclingnews.com. Viitattu 5.1.2010. (englanniksi)
6. ↑  Lampre announces new co-sponsor (2. kappale)  30.10.2009. Cyclingnews.com. Viitattu 5.1.2010. (englanniksi)
Lehden etusivu kesäkuussa 1917.
**Izvestija Gelsingforsskogo soveta deputatov armii, flota i rabotših (Sveaborgskogo porta)** (ven. Известия Гельсингфорсского совета депутатов армии, флота и рабочих (Свеаборгского порта), "Armeijan, laivaston ja (Viaporin sataman) työläisten edustajien Helsingin neuvoston tiedonantoja") oli Helsingissä vuosina 1917–1918 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti. Maalis-huhtikuussa 1918 sen nimenä oli *Izvestija. Organ, izdavaemyi pri Likvidatsionnoi komissii po delam Finljandii* (ven. Известия. Орган, издаваемый при Ликвидационной комиссии по делам Финляндии, "Tiedonantoja. Suomen asiain suorituskomission äänenkannattaja").

Maaliskuussa 1917 aloittanut *Izvestija Gelsingforsskogo soveta* oli yksi helmikuun vallankumouksen jälkeen syntyneistä venäläisistä sotilaslehdistä. Nimensä mukaisesti se oli Helsingin sotilasneuvoston äänenkannattaja. Kuudesti viikossa ilmestynyt lehti painettiin omassa kirjapainossa. Levikiltään se oli Helsingin sotilaslehdistä suurin. Toimittajina työskentelivät aluksi A. Nožin ja S. A. Garin sekä huhti-syyskuussa 1917 menševikki Matvei Gorškov.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 201. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. ↑  *Venäläissurmat Suomessa vuosina 1914–22. Osa 1: sotatapahtumat 1914–22*, s. 18. Helsinki: Valtioneuvoston kanslia, 2004. ISBN 952-5354-43-1. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Suomela, Julitta: *Rajantakainen Venäjä: venäläisten emigranttien aatteellis-poliittiset mielipiteet Euroopan venäläisissä sanomalehdissä 1918–1940*, s. 54. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2001. ISBN 951-746-245-X. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Dubrovskaja, E. Ju.: Russkije obšestvenno-demokratitšeskije organizatsii Finljandii v sobytijah marta-oktjabra 1917 g..  *Studia slavica finlandensia*, 1992 (tomus IX), s. 51–71. Helsinki:  Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti. ISBN 951-707-066-7.

Aiheesta muualla
----------------

* *Izvestija Gelsingforsskogo soveta deputatov armii, flota i rabotših Sveaborgskogo porta* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Izvestija Gelsingforsskogo soveta deputatov armii, flota i rabotših* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Izvestija. Organ, izdavaemyi pri Likvidatsionnoi komissii po delam Finljandii* digitoituna kansalliskirjastossa
Albert Hull vuonna 1921.
**Albert Wallace Hull** (1880–1966) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka kehitti elektroniputkia. Hän keksi 1920-luvulla tyratroniksi kutsutun elektroniputken, joka vaihtovirta voitiin muuttaa tasavirraksi sekä kaksihilaisen tetrodin.

Hull suuntautui aluksi humanistisille aloille ja suoritti Yalen yliopistossa loppututkinnon kreikan kielessä. Hän päätyi kuitenkin vaihtamaan alaa ja suoritti Yalessa fysiikan loppututkinnon. Vuonna 1914 hän pestautui General Electric -yhtiön tutkimuslaboratorioon Schenectadyyn. Hänen 1921 julkaistu tutkimuksensa käsitteli elektronien liikettä samankeskisten sylintereiden välissä. Tätä laitetta hän kutsui magnetroniksi. 1930-luvulla Hull alkoi kehittää sellaisia metalliseoksia, joilla olisi sama lämpölaajenemiskerroin kuin lasilla. Niiden ansiosta lasi-metalliliitokset saatiin kestäviksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Seppo Zetterberg (toim. suomalainen laitos): *Muutosten vuosisata 3*, s. 261. Alkuteos: Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade. WSOY, 1993. ISBN 951-0-18420-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Frankfurter Kreuz.
Frankfurtin lentoasema ja *Frankfurter Kreuz*. A 5 vaakatasossa ja A 3 pystytasossa.
**Frankfurter Kreuz** eli "Frankfurtin risteys" on Euroopan vilkkaimpiin kuuluva moottoriteiden solmukohta Saksassa Frankfurt am Mainin lounaispuolella lentoaseman välittömässä läheisyydessä. Se yhdistää moottoritiet A 5 ja A 3, joista jälkimmäinen kulkee ensin mainitun yli. Myös valtatie B 43 kulkee risteyksen vaikutusalueella. *Frankfurter Kreuzin* kautta kulkee noin 320 000 ajoneuvoa päivittäin. Risteys on rakennettu neliapilamallin mukaan. Sen alla sijaitsee *Frankfurter-Kreuz*-tunneli, josta kulkee Köln–Rhein/Main -rautatieyhteys. Ramppijärjestely on ollut risteyksen kriittinen kohta, sillä noin puolet liikenteestä siirtyy risteyksessä moottoritieltä toiselle. *Frankfurter Kreuzia* on pidetty symbolina Frankfurtin asemalle Euroopan liikenteen solmukohtana.

Risteyksen historia liittyy läheisesti Saksan moottoritieverkoston alkuvaiheisiin 1920-luvulla. Ajatuksen neliapilamallisesta risteyksestä esitti sveitsiläinen Willy Sarbach. Toisen maailmansodan vuoksi risteyksen rakentaminen siirtyi lopulta 1950-luvulle. *Frankfurter Kreuz* avattiin 10. heinäkuuta 1956. Sitä rakennettiin kahden vuoden ajan noin 35 hehtaarin kokoiselle alueelle, rakennustöiden aikana siirrettiin 600 000 kuutiometriä maata. Vuonna 1956 risteyksestä kulki 46 000 ajoneuvoa päivittäin, vuonna 1967 jo 130 000. Risteystä uudistettiin 1970-luvun alussa. 1980-luvun lopulle tultaessa risteyksestä kulki yli neljännesmiljoona ajoneuvoa päivittäin ja se tukkeutui toistuvasti. *Frankfurter Kreuz* rakennettiin täysin uudelleen vuosina 1995–2000. Tällöin rakennettiin myös rautatietunnelit risteysalueen alitse. Risteyksen A 3 -suuntaisten neljän yksittäissillan yhteisleveydeksi tuli lähes 80 metriä.

Aiheesta muualla
----------------

* Kreuzung mit Geschichte (saksaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Richard Vahrenkampin julkaisuja (saksaksi)
* Frankfurt.de (Arkistoitu – Internet Archive)
* Video uudelleenavaamistilaisuudesta vuodelta 2000 (Arkistoitu – Internet Archive)
Tornionlaakson lippu, *Meänmaan flaku*
**Meänmaan lippu** eli meänkielellä **Meänmaan flaku** on Tornionlaakson meänmaalaisten lippu. Lippu otettiin käyttöön 15. heinäkuuta 2007, jolloin se nostettiin ensimmäisen kerran salkoon Övertorneåssa ja Ylitorniolla. Lipun ovat suunnitelleet kirjailija Bengt Pohjanen ja Herbert Wirlöf.

Lippu on trikolori: siinä on kolme samanlevyistä, vaakasuoraa raitaa. Värit ovat ylhäältä lähtien keltainen, valkoinen ja sininen. Värit tulevat Ruotsin ja Suomen lippujen väreistä. Herbert Wirlöfin mukaan värit kuvaavat kullankeltaista aurinkoa, talvista jokinäkymää ja kesän sinistä taivasta. Bengt Pohjasen mukaan värit kuvastavat myös ikivanhaa tarinaa, jotka liittyvät itämerensuomalaiseen kansaan, kveeneihin, ja Islannin vanhoihin saagoihin. Lipun sivujen suhde on 7:11 eli sama kuin Viron lipussa.

Lipun vihkimisellä haluttiin symbolisesti yhdistää Tornionlaakso eli Meänmaa, joka jaettiin kahden valtion, Ruotsin ja Venäjän kesken vuonna 1809 Haminan rauhassa. Meänmaalaisten liputuspäiväksi on päätetty 15. heinäkuuta molemmilla puolin jokea.

Lähteet
-------

1. ↑  Meänmaan lippu ensi kertaa salkoon sunnuntaina  13.7.2007. Pohjolan Sanomat. Viitattu 11.8.2007.  Malline:4
2. ↑  Herbert Wirlöf: Puhe lipunnostotilaisuudessa Övertorneålla 15. heinäkuuta 2007
3. 1 2  Meänkieliset ottavat käyttöön Meän maan lipun  13.7.2007. Kaleva.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 11.8.2007.  (Arkistolinkki)
**Martin Johan Wallenius** (7. maaliskuuta 1731 Paimio – 22. lokakuuta 1773 Turku) oli Turun akatemian matematiikan professori.

Walleniuksen vanhemmat olivat professori Johan Wallenius ja Maria Gråå. Hän valmistui Turussa maisteriksi 1751, tuli matematiikan dosentiksi 1755, apulaiseksi 1756 ja professoriksi 1758. Walleniusta pidettiin taitavana opettajana, joka teki lukuisia tutkimuksia matematiikan alalta. Hän otti Turussa ensimmäisenä käyttöön infinitesimaalilaskun, soveltaen sitä geometrian ja mekaniikan ongelmien ratkaisemiseen. Huomattavimmat Walleniuksen julkaisuista olivat *Exercitationes miscellaneae mathematico-physicae* (1757–1758) sekä Ruotsin tiedeakatemian kautta julkaistu *Geometriskt försök atta mäta hörn eller solida vinklar* (1763).

Wallenius oli naimisissa kaksi kertaa, ensimmäinen puoliso vuodesta 1762 oli Maria Helena Timm (k. 1763) ja toinen vuodesta 1764 Renata Frosterus (k. 1802). Johan Fredrik Wallenius oli Walleniuksen poika toisesta avioliitosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 800. Helsinki: WSOY, 1955.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |