recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Zoltán Bay
**Zoltán Lajos Bay** (24. heinäkuuta 1900 Gyula, Unkari – 4. lokakuuta 1992 Washington, Yhdysvallat) oli unkarilainen fyysikko. Hän väitteli Budapestin yliopistosta ja jatkoi opintojaan Berliinissä. Vuodesta 1930 hän toimi teoreettisen fysiikan professorina Szegedin yliopistossa. Hän osallistui tutkateknologian kehittämiseen ja sai useita patentteja elektroniputkiin ja loisteputkiin liittyen. Vuonna 1946 hänen ryhmänsä mittasi Kuusta heijastuvia tutkasäteitä. Vuodesta 1948 hän työskenteli Yhdysvalloissa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Zoltán Bay *Hungarian Intellectual Property Office*. Viitattu 28.6.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Zoltán Tagscherer** (s. 13. toukokuuta 1976 Budapest) on unkarilainen maastohiihtäjä.

Tagscherer kilpaili kolmissa olympialaisissa. Salt Lake Cityssä 2002 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 39:nneksi ja vapaan 30 kilometrillä 66:nneksi, Torinossa 2006 vapaan hiihtotavan sprintissä 44:nneksi ja perinteisen 15 kilometrillä 76:nneksi sekä Vancouverissa 2010 vapaan 15 kilometrillä 81:nneksi.

Tagscherer kilpaili kuusissa MM-kilpailuissa 2001–2011. Hän sijoittui parhaimmillaan 39:nneksi vapaan hiihtotavan sprintissä Lahdessa 2001 sekä 16:nneksi vapaan hiihtotavan parisprintissä Sapporossa 2007.

Tagscherer kilpaili maailmancupissa vuosina 2002–2011. Ainoan maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 30:s Changchunin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa helmikuussa 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Zoltán Tagscherer *sports-reference.com*.  Arkistoitu 1.12.2008. Viitattu 2.12.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Zoltán Tagscherer Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Organogeneesi** on alkionkehityksen vaihe, jonka aikana kudokset ja elimet erilaistuvat. Se alkaa gastrulaation jälkeen, ihmisalkiossa neljän viikon ikäisenä ja päättyy yhdeksänteen viikkoon. Lähekkäisten solujen vuorovaikutukset, induktiot, ohjaavat solut erilaistumaan tiettyyn suuntaan.

Vaiheet
-------

Organogeneesi alkaa keskushermoston erilaistumisella, kun mesodermin solut indusoivat ektodermin soluja. Tämä primaari-induktio käynnistää mesenkyymin ja epiteelin välisen vuorovaikutuksen. Solujen välisen viestinnän seurauksena määräytyy asteittain solujen lopullinen erilaistumissuunta. 

Karkeasti jaoteltuna ektodermista kehittyy hermosto, iho ja sen johdannaiset sekä osin aistimet. Mesodermista sen sijaan kehittyvät lihaksisto, verenkiertojärjestelmä, tukikudos, sukurauhaset ja monet sisäelimet ja endodermista hengitystiehyet, ruoansulatuskanava ja ruoansulatusrauhaset. Monet elimet kuitenkin sisältävät soluja useammasta kuin yhdestä alkiokerroksesta.

Solujen välinen viestintä
-------------------------

Soluilla on oltava kyky, kompetenssi, vastaanottaa signaali ja kehittää sille vaste. Viestinnälle on tyypillistä induktiokohtien poikittaiset yhteydet, cross talk, jolloin yksi kehityskohta voi saada useita signaaleja eri puolilta alkiota yhtä aikaa.

Induktiot ovat usein parakriinista kasvutekijöiden tai solun ulkoisen tilan välittämää, jukstakriinistä, viestintää. Tunnetuimpia kasvutekijöitä ovat FGF:t, Wnt:t, Hedgehogit, TGF-β ja Notch-molekyylit. Kasvutekijöillä on paljon erilaisia tehtäviä alkion eri kehitysvaiheissa. Homeobox-geenit vaikuttavat eri kudosten ja elinten keskinäiseen sijaintiin sekä muotoon. Solun vaste induktioon voi olla myös apoptoosi.

Lähteet
-------

* Sariola, Hannu (toim.) (2003): Kehitysbiologia – Solusta yksilöksi. Duodecim. ISBN 951-656-099-7.
* Gilbert, Scott, F. (2003): Developmental biology. Sinauer Associates. ISBN 0-87893-258-5.
Organokupariyhdisteitä
**Organokupariyhdisteet** ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät hiilen ja kuparin välisen kovalenttisen sidoksen. Organokupariyhdisteet toimivat katalyytteinä useissa reaktioissa.

Ominaisuudet ja rakenne
-----------------------

Kupari esiintyy organokupariyhdisteissä tyypillisimmin hapetusluvulla +I. Ensimmäinen syntetisoitu organokupariyhdiste on räjähdysherkkä kupari(I)asetylidi. Yksinkertaiset alkyyli- ja aryylikupariyhdisteet ovat reaktiivisia muun muassa herkkiä ilman ja kosteuden vaikutuksille. Ne esiintyvät tyypillisesti dimeereinä, tetrameereinä tai pentameereinä. Syklopentadienyylikompleksit ovat hieman stabiilimpia. Alkyylikupariyhdisteitä muodostetaankin niiden reaktiivisuuden vuoksi reaktioastiassa *in situ*. Alkyyli- tai aryylikupariyhdisteitä voidaan valmistaa vaihtometallointireaktiolla kuparihalogenidin ja organolitium- organomagnesium- tai organotinayhdisteistä. Organokupariyhdisteet liukenevat hyvin eettereihin kuten dietyylieetteriin ja tetrahydrofuraaniin.

Käytetyimpiä reagensseja ovat magnesium- tai litiumkupraatit, joissa organokuparireagenssilla on negatiivinen varaus. Organokupraatit ovat pehmeitä nukleofiileja ja reagoivat esimerkiksi konjugoituneiden enonien kanssa konjugaattiadditiolla. Organokupraattireagenssit reagoivat kytkentäreaktiolla orgaanisten halogenidien kanssa ja aromaattisten yhdisteiden tapauksessa reaktiota kutsutaan Ullmann-reaktioksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Albrecht Salzer: *Organometallic Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 29.1.2015
2. ↑  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 1200. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
3. 1 2  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Organic Chemistry B: Reactions and synthesis*, s. 675–706. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-68350-8. (englanniksi)
4. 1 2  Robert H. Crabtree: *The Organometallic Chemistry of The Transition Metals*, s. 426. 4th Edition. John Wiley & Sons, 2005. ISBN 0-471-66256-9. (englanniksi)
5. 1 2  Manfred Schlosser: *Organometallics in Synthesis*, s. 802–807. John Wiley & Sons, 2002. ISBN 0-471-98416-7. (englanniksi)
6. 1 2  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 509. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Organokupariyhdisteet** Wikimedia Commonsissa
Johannes Stobaioksen teos *Florilegium* Teubner-sarjasta, 1855.
**Bibliotheca Teubneriana** eli **Teubner** on julkaisusarja, jossa on julkaistu kreikan- ja latinankielisiä tekstejä. Se on laajin nykyaikainen antiikin ja osin keskiajan kreikan- ja latinankielisen kirjallisuuden kokoelma. Sarjan koko nimi on *Bibliotheca Scriptorum Graecorum et Romanorum Teubneriana*, ja siihen kuuluu johtavien tutkijoiden kommentoimia kriittisiä editioita. Ainoat vastaavat julkaisusarjat nykyisin ovat Oxford Classical Texts ja Collection Budé.

Historia
--------

Benedictus Gotthelf Teubner (1784–1856) aloitti 1811 omissa nimissään kirjapainotoiminnan, jota hän oli johtanut jo vuodesta 1806 nimellä Weinedelsche Buchdruckerei. Näin syntyi leipzigilainen kustantamo B. G. Teubner (latinaksi *in aedibus B.G. Teubneri*). Bibliotheca Teubnerianaa alettiin julkaista 1849. Nykyisin Teubner-julkaisut ovat melko kalliita, vaikka ne oli alkujaan tarkoitettu edullisiksi mutta laadukkaiksi. 

Toisen maailmansodan jälkeen Saksan jaon aikana yritys oli jakautunut kahtia, ja toinen toimi Leipzigissa, toinen Stuttgartissa. Saksan yhdistymisen jälkeen yritysten toiminnot yhdistettiin, ja sen pääkonttori muutti Wiesbadeniin. 1999 yritys ilmoitti myyvänsä klassisten tekstien julkaisutoimintansa müncheniläiselle kustantamolle K. G. Saurille, mutta julkaisusarjan nimi jäi entiselleen. Vuonna 2006 Saurin omistajaksi tuli Walter de Gruyter. Tammikuusta 2007 Bibliotheca Teubnerianaa on julkaissut yksinomaan Walter de Gruyter GmbH & Co. KG.

Lähteet
-------

* Luettelo K.G. Saurin julkaisuista (Arkistoitu – Internet Archive)
* Walter de Gruyter (Arkistoitu – Internet Archive)
Organoseleeniyhdisteiden rakenteita
**Organoseleeniyhdisteet** ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät kovalenttisen sidoksen hiilen ja seleenin välillä. Monia organoseleeniyhdisteitä esiintyy luonnossa ja niillä on biokemiallista merkitystä. Useat organoseleeniyhdisteet ovat myös hyödyllisiä synteettisen orgaanisen kemian reaktioissa.

Organoseleeniyhdisteitä
-----------------------

Seleenin hapetusluku organoseleeniyhdisteissä on tyypillisesti +II tai +IV. Monet organoseleeniyhdisteet muistuttavat rakenteeltaan vastaavia orgaanisia rikkiyhdisteitä, mutta ovat hieman rikkiyhdisteitä pysymättömämpiä ja hapettuvat helpommin. Organoseleeniyhdisteitä ovat muun muassa selenolit (RSeH), selenidit eli selenoeetterit (RSeR), diselenidit (RSeSeR), triselenidit (RSeSeSeR), selenyylihalidit (RSeX), selenoaldehydit (RCHSe), selenoketonit (R2CSe), selenohapot (RCOSeH), selenoksidit (R2SeO), selenonit (R2SeO2) ja seleniinihapot (RSe(O)OH). Tunnetaan myös seleeniä sisältäviä heterosyklisiä yhdisteitä kuten tiofeenin seleenianalogi selenofeeni.

Selenoleja voidaan valmistaa alkyyli- tai aryylihalidin ja alkalimetallivetyselenidin kuten natriumvetyselenidin avulla. Selenidien kuten natriumselenidin käyttö johtaa selenoeetterien muodostumiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 94. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. 1 2  J. E. Hoffmann & M. G. King :*Selenium and Selenium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 17.9.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Organoseleeniyhdisteet** Wikimedia Commonsissa
Ilmakuva kirjastosta.
Kirjaston vanhaa, koristeellista lukusalia.
Kirjastoon kuuluu historiallisten tilojen lisäksi ajanmukaisempaa kirjastokäyttöä palveleva osa.
**Biblioteca Laurenziana** on historiallinen Michelangelon suunnittelema kirjasto Firenzessä. Kirjasto rakennettiin paavi Klemens VII:n aloitteesta. Kirjasto avattiin vuonna 1571, vaikka rakennus oli yhä keskeneräinen.

Kirjaston merkittävimpiin kokoelmiin kuuluu lähes 11 000 käsikirjoitusta, joista yli 700 on ajalta ennen 1000-lukua (jaa.).

Kirjaston ensimmäiset piirrokset valmistuivat vuonna 1523 ja sen rakentaminen alkoi kaksi vuotta myöhemmin. Vain kirjaston seinät olivat valmiina Michelangelon lähtiessä Firenzestä vuonna 1534. Kirjaston rakentaminen ja yksityiskohtien suunnittelu jatkui myöhemmin uusien arkkitehtien, kuten Giorgio Vasarin valvonnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Medicean-Laurentian Library *britannica.com*. Viitattu 8.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Historical Notes *bmlonline.it*. Viitattu 8.7.2021. (englanniksi)

Katso myös
----------

* Pyhän Markuksen kirjasto

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Biblioteca Laurenziana** Wikimedia Commonsissa

* Biblioteca Medicea Laurenziana (Sito ufficiale) (italiaksi) (bmlonline.it)
* Mission of the Library (englanniksi) (bmlonline.it)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Portugali
	+ 2
	+ 3

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* ISIL

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Euripides nuorempi** (m.kreik. Εὐριπίδης ὁ νεώτερος, *Euripidēs ho neōteros*, lat. *Euripides Minor*; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen tragediakirjailija, joka oli tunnetumman Euripideen poika.

Euripides nuorempi oli *Sudan* mukaan nuorin Euripideen kolmesta pojasta. Hän esitti isänsä kuoleman jälkeen kolme tämän näytelmistä suuressa Dionysia-juhlassa. Ne olivat *Alkmaion Korintissa*, *Ifigeneia Auliissa* ja *Bakkhantit*. Muutoin hänestä ei tiedetä paljoakaan.

*Suda* mainitsee myös vanhemman Euripideen veljenpojan, jonka nimi olisi ollut Euripides, ja jonka sanotaan kirjoittaneen kolme näytelmää, *Medeia*, *Orestes* ja *Polyksena*, ja joka olisi voittanut näytelmäkilpailut yhdellä setänsä näytelmistä. On hyvinkin mahdollista, että poika ja veljenpoika on tässä sekoitettu toisiinsa.

Aristofanes mainitsee vielä yhden nuoremman Euripideen, joka esitti aluksi suosiota saanutta omaisuusveroa, joka kuitenkin myöhemmin teki hänestä vihan kohteen. Tämä ajoittuu noin vuoteen 394 eaa. Ei ole selvää, olisiko tässä kyseessä jompikumpi kahdesta edellämainitusta, vai vielä kolmas henkilö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Euripides (3)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Aristofanes: *Naishallitus* 825, 826, 829.
**Biblioteca Nazionale Centrale di Firenze (BNCF)** suom. *Firenzen kansallinen keskuskirjasto*) on yksi Italian kansalliskirjastoista. Se sijaitsee Firenzen keskustassa Piazza dei Cavalleggerin ja Arno-joen välisellä alueella. Kirjasto on Italian toiseksi suurin Roomassa sijaitsevan Rooman kansallisen keskuskirjaston jälkeen. Kolmas keskeinen kansalliskirjasto on Napolissa sijaitseva Biblioteca Nazionale Vittorio Emanuele III.

Kokoelmien alkuperä
-------------------

Firenzen kansallisen keskuskirjaston voidaan katsoa saaneen alkunsa, kun Antonio Magliabechi lahjoitti kirjakokoelmansa Firenzen kaupungille vuonna 1714. Kokoelma käsitti yli 30 000 nidettä.

Kokoelmat karttuivat melkoisesti, kun Toscanan suurherttua Frans II (1708–1765) määräsi kirjastolle luovutettavaksi kappaleen kaikista Firenzen kaupungissa julkaistuista teoksista vuonna 1737, ja vuodesta 1743 alkaen määräys koski koko Toscanan aluetta.

Historia
--------

Kirjasto avattiin yleisön käyttöön vuonna 1747. Vuosien myötä se vastaanotti useita kirjalahjoituksia, ja varsinkin kun luostarit lakkautettiin vuonna 1770, niin niiden kirjastot siirrettiin Firenzeen. Kirjastosta tuli kansalliskirjasto vuonna 1861, ja keskuskirjastoksi se nimettiin vuonna 1885.

Vuoden 1966 tulvien jälkeen kansalliskirjaston käsikirjoituksia pestiin ja kuivattiin Firenzen rautatieaseman pannuhuoneessa.
Vuonna 1966 kirjastoa kohtasi valtava tuho Arno-joen tulvan vallatessa koko Firenzen kaupungin. Kirjaston kokoelmista tuhoutui tai vahingoittui satojatuhansia niteitä. Myös kirjaston valokuva-arkistot tuhoutuivat, ja ne olivat lähes ainoat, jotka olivat säilyneet tuhoilta ja varkauksista toisen maailmansodan melskeissä. Unescon tietojen mukaan yli kaksi miljoonaa harvinaista ja korvaamatonta teosta tuhoutui ja harvinaisten käsikirjoitusten kokoelmat vaurioituivat merkittävästi.

Lähteet
-------

1. ↑  Contatti Firenzen kansallinen keskuskirjasto, bncf.firenze.sbn.it. Viitattu 1.7.2021. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Biblioteca Nazionale Centrale di Firenze** Wikimedia Commonsissa

* Biblioteca Nazionale Centrale di Firenze – kirjaston kotisivut (italiaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
	+ 2
* Kroatia
* Puola
* Portugali
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* Structurae

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* ISIL

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Tom Spanbauer** (s. 1946 Pocatello, Idaho) on yhdysvaltalainen kirjailija, jonka teokset käsittelevät usein seksuaalisuutta ja rotukysymyksiä ja ovat varsin omaelämäkerrallisia. Häneltä on suomennettu romaanit *Mies joka rakastui kuuhun* (1999, alkuteos 1991) ja traaginen kasvukertomus *Kaukaiset seudut* (2006, alkuteos 1989), joka toi Pulitzer-palkintoehdokkuuden.

Spanbauer on kehittänyt metodin nimeltä "Dangerous writing", jota hän käyttää kirjoissaan ja opettaa kursseillaan kotikaupungissaan Oregonin Portlandissa. Sen ydinajatus on, että on pelottavaa tuoda oma sisäinen elämänsä ulos ja esittää se ääneen. Erinomaisuus, miten kukin sen määrittele, kuitenkin tulee siitä, ettei pelkää olla kuka on.

Elämä
-----

Spanbauer varttui Idahon osavaltion kaakkoisosassa perheen maatilalla, jonka vieressä oli intiaanireservaatti. Hän opiskeli Idahon osavaltionyliopistossa ja oli sitten Peace Corps -järjestön vapaaehtoisena Afrikan Keniassa. Palattuaan hän työskenteli yliopistossaan opinto-ohjaajana ja tapasi kirjailija Clyde Hallin, jolla oli suuri vaikutus hänen elämäänsä. Hän oli tuolloin naimisissa mutta erosi vaimostaan ja ryhtyi avoimesti homoseksuaaliksi. Vuonna 1978 Spanbauer muutti New Yorkiin, jossa hän työskenteli tarjoilijana samalla kun yritti saada kirjailijanuraansa alkuun. Vuonna 1986 hän valmistui Columbian yliopistosta pääaineenaan luova kirjoittaminen, ja kahta vuotta myöhemmin ilmestyi esikoisromaani *Faraway Places*. Vuonna 1991 julkaistiin *The Man Who Fell in Love with the Moon*, jota usein pidetään hänen pääteoksenaan. Samoihin aikoihin hän muutti New Yorkista länsirannikolle Oregoniin ja perusti Portlandiin oman Dangerous Writers -kirjoittajakoulun.

Teoksia
-------

* *Faraway Places (1989)*
	+ *Kaukaiset seudut*, Like 2006, suom. Sirkka Tuovinen, ISBN 952-471-596-1.
* *The Man Who Fell in Love with the Moon* (1991)
	+ *Mies joka rakastui kuuhun*, Like 2009, suom. Tarmo Haarala, ISBN 9789524715966.
* *In The City Of Shy Hunters* (2001)
* *Now Is The Hour* (2007)
* *I Loved You More* (2014)

Lähteet
-------

1. ↑  Kaukaiset seudut *Eepos-kirjastot, Finna*. Viitattu 12.2.2023.
2. ↑  Kaukaiset seudut *Rosebud-kirjakauppa*. Viitattu 12.2.2023.
3. ↑  Tom Spanbauer: Dangerous writing *tomspanbauer.com*. Viitattu 12.2.2023.
4. ↑  Spanbauer, Tom (b. 1946?), GLBTQ Encyclopedia (Internet Archive 3.11.2013). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Spanbauerin verkkosivusto (englanniksi)
* Spanbauer Kirjasammossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pihtijokikorento** (*Onychogomphus forcipatus*) on jokikorentoihin kuuluva sudenkorento, jonka näkyvin tuntomerkki ovat suuret ja pihtimäiset perälisäkkeet takaruumiin kärjessä.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Pihtijokikorennon koiraalla on huomattavan suurikokoiset ja pihtimäiset perälisäkkeet. Naaraalla puolestaan on pienemmät ja vaaleat perälisäkkeet. Naaraan takaruumis on muilta osin koiraan takaruumista paksumpi. Lajilla on keskiruumiin kyljillä voimakkaan tumma kuviointi, ja takaruumiin peräpään 8. ja 9. jaoke ovat mustat selkäpuolelta. Korennon jaloissa on mustan ohella keltaista.

Pihtijokikorennon takaruumis on 33–38 mm pitkä ja takasiipi 27–34 mm pitkä.

Elintavat
---------

Lajin aikuisia yksilöitä tavataan Suomessa kesäkuun puolivälistä elokuun puoliväliin. Heinäkuu on päälentoaikaa.

Pihtijokikorentokoirailla on jokialueilla reviirejä useiden muiden sudenkorentojen tapaan. Koirailla on tapana pyrähtää ajoittain lyhyeen lentoon ja palata takaisin samaan paikkaan tai lähtöpaikan lähelle.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Pihtijokikorento elää yleisenä Manner-Euroopassa, Pohjois-Afrikan rannikoilla ja lounaisessa Aasiassa Uralille ja Iraniin asti. Suomessa pihtijokikorento on jokseenkin harvinainen. Sen elinaluetta ovat etenkin Etelä-Suomen järvialueet.

Laji elää pienillä ja keskisuurilla joilla ja suosii nopeasti virtaavia sora- tai kivikkopohjaisia jokia. Toukkavaiheen yksilöitä saattaa kuitenkin elää myös jokien ulkopuolella, kuten suurten järvien tuulisilla rantavesillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kalkman, V.J.: *Onychogomphus forcipatus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.10.2014. (englanniksi)
2. ↑  Sami Karjalainen, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: Pihtijokikorento – *Onychogomphus forcipatus* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Karjalainen, Sami: *Suomen sudenkorennot*, s. 132–133. Uudistettu laitos. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5425-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Pihtijokikorento Korentowikissä

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1746557
* Wikispecies: Onychogomphus forcipatus
* BioLib: 1637
* BOLD: 275153
* CoL: 49R9F
* EoL: 4134507
* EUNIS: 241293
* Fauna Europaea: 214340
* Fauna Europaea (new): f6d67bfc-8c5d-46c4-8586-3f7aa1ce04de
* GBIF: 1426293
* iNaturalist: 132663
* IRMNG: 10636515
* IUCN: 165489
* NBN: NHMSYS0000532586
* NCBI: 126254

 |

 |
**Oskars Dankers** (26. maaliskuuta 1886 – 11. huhtikuuta 1965) oli latvialainen sotilas, joka osallistui muun muassa ensimmäiseen maailmansotaan, Suomen sisällissotaan ja Latvian vapaussotaan. Sotien jälkeen hän yleni kenraaliksi. Toisen maailmansodan aikana hän siirtyi ensin Saksaan ja lopulta sodan jälkeen Yhdysvaltoihin.

Elämäkerta
----------

Oskars Dankers syntyi tuolloisella Kuurinmaalla Lielaucessa 26. maaliskuuta 1883. Opiskeltuaan jonkin aikaa Jelgavassa hän liittyi vuonna 1902 Venäjän armeijaan. Armeija-aikanaan Dankers opiskeli sotilaskoulussa Vilnassa valmistuen vuonna 1906 ja palvellen sittemmin upseerina Suomenlinnalla. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Dankers komensi ensin komppaniaa ja sittemmin pataljoonaa yleten everstiluutnantiksi vuonna 1916. Dankers haavoittui useamman kerran sodan aikana. Lopulta kesäkuussa 1916 hän jäi Itävalta-Unkarin joukkojen sotavangiksi.

Dankers vapautettiin joulukuussa 1918. Vapauduttuaan Dankers liittyi kenraali Rüdiger von der Goltzin komentamiin Suomeen lähetettyihin saksalaisjoukkoihin. Suomesta palattuaan Dankers liittyi Latvian armeijaan toukokuussa 1919. Hän komensi ensin rykmenttiä ja hieman myöhemmin Lejaskurzemen eli Ala-Kuurinmaan sotilaspiiriä. Joulukuussa hän yleni Latvian armeijan everstiksi ja nousi divisioonan komentoon. Dankersin alaiset joukot osallistuivat taisteluihin Latvian vapaussodassa saksalaisia ja Pavel Bermondt-Avalovin valkoisia venäläisiä vastaan.

Dankers yleni sodan jälkeen vuonna 1925 kenraaliksi ja vuonna 1933 hänestä tuli Kuurinmaan divisioonan komentaja. Dankers jäi eläkkeelle tammikuussa 1940 ja myöhemmin samana vuonna Neuvostoliitto miehitti Latvian. Dankers pakeni Saksaan 19. kesäkuuta ja palasi Latviaan Saksan vallattua Latvian Neuvostoliitolta toisen maailmansodan aikana. Saksalaismihityksen aikana Dankers toimi Latvian hallinnon sisäasioiden vastaavana, eli tosiasiallisesti hallinnon päämiehenä. Neuvostoliiton joukot alkoivat edetä uudestaan Latviaan saksalaisten vetäytyessä ja Dankers pakeni jälleen vuoden 1944 keskivaiheilla Saksaan.

Saksassa hän jäi länsivaltojen sotavangiksi vuosien 1945 ja 1946 välillä. Lopulta vapautettu Dankers muutti vuonna 1957 Yhdysvaltoihin, jossa hän asui loppu elämänsä. Dankers kuoli Grand Rapidsissä Michiganissa 11. huhtikuuta 1965. Ennen kuolemaansa hän kirjoitti teoksen *Lai vēsture spriež tiesu* ja muistelmansa *No atmiņu pūra*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wojciech Roszkowski ja Jan Kofman: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century*, s. 188. M.E.Sharpe, 2008. ISBN 978-0-7656-1027-0. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Oskari Salo** (23. syyskuuta 1869 Pori – 27. maaliskuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Elämä ja ura
------------

Oskari Salon vanhemmat olivat työnjohtaja Johan Gustaf Pettersson ja Maria Westerlund. Salo erosi Porin lyseosta vuonna 1887 ja liittyi August Aspegrenin Suomalaiseen Kansanteatteriin, jossa hän oli kuusi vuotta. Vuonna 1893 hän siirtyi Suomalaiseen Teatteriin ja työskenteli siellä paitsi näyttelijänä, myös apulaisohjaajana ja kirjastonhoitajana aina kuolemaansa asti.

Salon keskeisiä näyttämötehtäviä olivat muun muassa *Daniel Hjortin* nimiosa, Johanneksen rooli Hermann Sudermannin samannimisessä tragediassa ja professori Oldendorff kappaleessa *Sanomalehtimiehiä*. Hän näytteli päärooleja niin ikään näytelmissä *Pikkuhupakko* ja *Onnen tiet*. Minna Canthin klassikkonäytelmässä *Anna Liisa* hän tulkitsi Johanneksen osan ja näytelmässä *Pohjalaisia* hänet nähtiin vallesmannin roolissa.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. 1 2  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 278.
**Oskari Rupert Vilamo** (vuoteen 1906 **Willman**; 27. toukokuuta 1880 Mäntsälä – 29. syyskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen Helsingissä toiminut rakennusurakoitsija.

Kyläseppä Abel Seth Willmanin ja Sifra Marjaana Juhontyttären perheeseen syntynyt Vilamo opiskeli puusepänkoulussa Sortavalassa ja muutti sitten Helsinkiin jossa hän valmistui rakennusmestariksi Helsingin teollisuuskoulusta vuonna 1901. Vilamo työskenteli sitten noin kymmenen vuotta rakennuspiirtäjänä ja -laskijana muun muassa vuosina 1905–1911 professori Onni Tarjanteen toimistossa. 

Hän oli sitten vastaavana rakennusmestarina useilla helsinkiläisillä työmailla ja toimi myös urakoitsijana ensimmäisen maailmansodan aikana Helsingin lähistöllä käynnistetyillä venäläisten linnoitustyömailla. Vilamo ryhtyi itsenäiseksi rakennusurakoitsijaksi vuonna 1919. Samana vuonna hänestä tuli vuonna 1910 perustetun Asfaltti-Osakeyhtiö Lemminkäisen johtokunnan puheenjohtaja. Hän hoiti tätä tehtävää kuolemaansa saakka ja 1950-luvun alussa Vilamo lapsineen omisti jo enemmistön yhtiön osakkeista. Lemminkäisen suuromistaja, vuorineuvos Heikki Oskari Pentti (1946–2008) oli Vilamon tyttärenpoika.

Vilamo urakoi pääasiassa Helsingissä toista sataa rakennusta. Tunnetuimpia niistä ovat Hämäläisosakunnan talo, Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu, Lallukan taiteilijakoti, Pääpostitalo, Mehiläisen sairaala ja Lastenlinna. Myös Hämeenlinnassa sijaitseva Hotelli Aulanko oli Vilamon urakoima. Vilamo sai talousneuvoksen arvon 1938. Hän oli Suomen rakennusalan työnantajaliiton varapuheenjohtajana 1932–1934 ja puheenjohtajana 1934–1945.

Vilamo oli naimisissa vuodesta 1913 Siiri Mathilda Einiön (ent. Bäckström) kanssa.

Lähteet
-------

* Kuka kukin oli (Wikiaineisto)
* Oskari Vilamon rahasto: Oskari Vilamo - helsinkiläinen suurrakentaja (luettu 27.3.2008) (sivu uudessa osoitteessa (Arkistoitu – Internet Archive))
* Helsingin Sanomat: Heikki Oskari Pentti - verotiedot (luettu 28.3.2008)

### Viitteet

1. 1 2  Kai Hoffman: / Vilamo, Oskari (1880 - 1952) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Aiheesta muualla
----------------

* Korttelit.fi: Oskari Vilamon suunnittelemia rakennuksia Helsingissä (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Leveän konerullan pituusleikkausta viideksi kapeammaksi rullaksi.
**Pituusleikkaus** on paperinvalmistuksen jälkikäsittelyvaihe, jossa paperikoneesta tulevat suuret konerullat leikataan ja kelataan kapeammiksi ja pienemmiksi asiakasrulliksi *pituusleikkurilla*. Asiakasrullien koon määrää kunkin paperintilaajan antamat tiedot siitä, minkä levyistä paperia ja minkä kokoisissa rullissa heidän painokoneessaan tai muussa paperinjalostusprosessissa (pakkauskone, kopiokone tms.) käytetään. Jos paperi toimitetaan arkkipainokonetta käyttävälle asiakkaalle, pituusleikkurilla oikeaan leveyteen leikattu paperi katkotaan vielä halutun mittaisiksi paperiarkeiksi arkituskoneessa.

Pituusleikkauksen yhteydessä poistetaan vialliset paperirainan osat ja jatketaan katkot niin että raina on yhtenäinen.

Yleisimmät pituusleikkurityypit ovat *kantotelaleikkuri* sekä *keskiörullain*. Kantotelaleikkurissa asiakasrullat muodostuvat kahden kantotelan varaan, minkä ansiosta se soveltuu isojen ja raskaiden asiakasrullien tekoon. Asiakasrullia ei voida pyörittää niiden keskiöstä, koska ne ovat vieri vieressä. Keskiörullainta käytettäessä rullat muodostuvat leikkurin molemmin puolin sijaitseville asemille. Keskiörullain eliminoi ajettavan rullan oman painon vaikutuksen rullaukseen, ja sitä käytetään erityisesti superkalanteroidun paperin (SC) ja kevytpäällysteisen paperin (LWC) pituusleikkauksessa.

Pituusleikkauksen jälkeen rullat pakataan tai arkitetaan eli leikataan arkeiksi arkituskoneessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jokio, M. 1999. *Papermaking, Part 3, Finishing*, sivu 183. Helsinki: Fapet, ja Suomen Paperi-insinöörien yhdistys ry. 1983. *Paperin valmistus*. 2. täysin uudistettu painos, sivu 1223. Katso Istolainen, Jussi: *Arkituksessa käytettävien paperirullahylsyjen käytön optimointi*, s. 11. Opinnäytetyö. Savonia-ammattikorkeakoulu, Tuotantotalouden koulutusohjelma, 2012. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.11.2014).
2. ↑  Seppälä, Markku J. (toim.); Grönstrand, Joel; Karhuketo, Hannu; Törn, Tage: *Kemiallinen metsäteollisuus III: Paperin ja kartongin jalostus*, s. 54. Opetushallitus, 2000. ISBN 952-13-0606-8.
James Lawrence vuonna 2015.
**James Alexander Lawrence** (s. 22. elokuuta 1992 Henley-on-Thames, Englanti) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan useimmiten keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän on pelannut Slovakian ja Belgian pääsarjoissa sekä Saksan toisella sarjatasolla. Walesin maajoukkueessa hän on pelannut viisi ottelua.

Lawrence pelasi Englannissa Enfieldin, Arsenalin ja Queens Park Rangersin juniorijoukkueissa. Vuonna 2008 hän siirtyi Alankomaihin ja pelasi Haarlemin, Ajaxin, Sparta Rotterdamin ja Waalwijkin junioreissa. Kesällä 2014 hän siirtyi Slovakian pääsarjassa pelaavaan AS Trenčíniin. Hän pelasi runsaan neljän kauden aikana Slovakian liigassa pudotuspelit mukaan lukien 86 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Vuosina 2015 ja 2016 hän voitti sekä Slovakian liiga- että cup-mestaruuden. Elokuun 2018 lopulla Lawrence siirtyi belgialaisseura Anderlechtiin, jossa hän pelasi kaudella 2018–2019 Belgian liigassa 23 ottelua ja Eurooppa-liigassa kolme ottelua. Kauden 2019–2020 hän pelasi lainalla saksalaisseura St. Paulissa. Hän pelasi kauden aikana 2. Bundesliigassa 14 ottelua ja teki niissä yhden maalin.

Lawrence pelasi Walesin maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2018 ystävyysottelussa Albaniaa vastaan. Elokuun 2020 loppuun mennessä hän on pelannut viisi maaottelua, joista neljä ottelua avauskokoonpanossa. Otteluista kolme kuului vuoden 2020 EM-kilpailujen karsintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  James Lawrence Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Lawrence, James *National Football Teams*. Viitattu 1.9.2020. (englanniksi)
**Kauhupeli** on videopelien lajityyppi jonka tarkoituksena on tyypillisesti pelottaa pelaajaa. Toisin kuin muut lajityypit, jotka on luokiteltu niiden pelattavuuden mukaan, kauhupelit perustuvat melkein aina sen kertomukseen tai visuaalisen esitykseen ja niissä käytetään erilaisia pelityyppejä.

Historia
--------

*Dark Seed* (1992) ja *Alone in the Dark* sanotaan kuuluvan tietokonepelien ensimmäiseen aaltoon, jotka yrittivät yhdistää kauhuelementtejä interaktiivisuuteen.

Määritellyt alalajit
--------------------

### Selviytymiskauhupeli

Yksi kauhupelien parhaiten määriteltyistä ja yleisimmistä tyypeistä ovat selviytymiskauhupelit. Nämä pelit keskittyvät yleensä pelaajahahmon selviytymiseen kauhuympäristössä rajoitetuilla resursseilla, ja siksi ne ovat yleensä suunnattu toiminta- tai toimintaseikkailupeleiksi. Esim. The Forest.

### Psykologinen kauhupeli

Psykologisten kauhupelien on tarkoitus pelotella pelaajaa emotionaalisten, henkisten tai psykologisten tilojen kautta ennemmin kuin hirviöiden tai säikäytysten kautta. Pelko tulee siitä, mitä *ei* näe ennemmin kuin mitä näkee. Nämä pelit tukeutuvat yleensä pelaajahahmon epäluotettaviin käsityksiin tai kyseenalaiseen järkeen tarinan kehittämiseksi. Epäluotettavien kertojien avulla tällaiset pelit voivat tutkia pelkoa menettää kykynsä ajatella järkevästi tai jopa pelkoa menettää kykynsä tunnistaa oma identiteettinsä. Esim. Doki Doki Literature Club!.

### Käänteinen kauhupeli

Käänteisissä kauhupeleissä pelaaja ennemmin pelottaa muita kuin pelkää itse. Kauhupeliin verrattuna pelaaja on sen sijaan se, jota pidetään antagonistina. Käänteisissä kauhupeleissä yleensä otetaan mukaan hirviön tai vihollisen rooli. Uhriin verrattuna päähenkilöllä on jonkinlainen etu muihin nähden, kuten parempi näkö, suurempi voima tai yliluonnolliset kyvyt. Käänteiset kauhupelit voivat myös johtua alkuperäisestä kauhupelistä, joka on kehitetty jatkoa tai esiosana alkuperäiselle ja jonka tarkoituksena on näyttää nimellisen antagonistin näkökulma. Esim. Dead by Daylight.

Lähteet
-------

1. ↑  Kurt Kalata: Dark Seed *hardcoregaming101.net*.  16.10.2017. Viitattu 19.10.2021. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Horror game
**Warner Robins** on kaupunki Yhdysvaltojen Georgian osavaltiossa Houstonin piirikunnassa. Paikalla oli alun perin juna-asema ja myöhemmin kaupunki rakentui Robinsin lentotukikohdan viereen. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 66 588.

Maantiede
---------

Asevoimat-aiheinen seinämaalaus.
Warner Robins sijaitsee Georgian osavaltiossa Houstonin piirikunnassa Maconin ja Peryn välissä suurin piirtein Georgian keskellä.

Historia
--------

Poliisitalo.
Ennen nykyisen Warner Robinsinperustamista kaupungin alue kuului creek-intiaanien maihin. Creekit myivät osan maistaan Yhdysvalloille Indian Springsin sopimuksella vuonna 1821 ja uudelle alueelle perustettiin Houstonin piirikunta. Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen alueen poikki rakennettiin rautatie, jonka Wellston-niminen asema oli nykyisen kaupungin alueella. Alue oli aina 1930-luvulle saakka pääosin maaseutua.

Yhdysvaltain asevoimat päätti rakennuttaa uuden sotilastukikohdan rautatien itäpuolelle kesäkuussa 1941. Seuraavien vuosien aikana paikalle rakennettiin tuhansia asuintaloja. Kasvava sotilaspiakkakunta sai uuden nimen prikaatinkenraali Augustine Warner Robinsin mukaan 1. syyskuuta 1942. Robinsin lentotukikohta työllisti toisen maailmansodanaikana 23 670 henkilöä. Henkilöstön määrä vähentyi muutamaan tuhanteen sodan jälkeen, mutta sitä kasvatettiin jälleen kylmän sodan kuumetessa.

Talous
------

Kaupunki on rakentunut Robinsin lentotukikohdan varaan. Monet kaupungin asukkaista ovat entisiä asevoimien työntekijöitä, jotka ovat sittemmin jääneet asumaan seudulle. Kaupungissa tai sen lähistöllä toimii useita puolustusalan yrityksiä, kuten Boeing, Northrop Grumman, TRW Radio Systems ja SAIC.

Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Warner Robinsissa aikavälillä 2014–2018 olivat 50 954 USD ja henkilöä kohden 26 098 USD. 19,2 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.

Väestö
------

Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 66 588 ja vuoden 2019 arvion mukaan 77 617. Kaupungin asukkaista 51,6 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 46,2 %), 39,2 % afroamerikkalaisia, 7,9 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 3,3 % aasialaisia. 10,8 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 6,7 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  William P. Head: Warner Robins *New Georgia Encyclopedia*. Georgia Humanities ja University of Georgia Press. Viitattu 21.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2  QuickFacts Warner Robins city, Georgia United States Census Bureau. Viitattu 21.11.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Warner Robins** Wikimedia Commonsissa
**Ee Mungu Nguvu Yetu**, englanniksi Oh God of All Creation ("Koko luomakunnan Luoja"), on Kenian kansallislaulu. Laulun on säveltänyt ja sanoittanut Graham Hyslop, Thomas Kalume, Peter Kibukosya, Washington Omondi ja George W. Senoga–Zake. Laulu otettiin käyttöön maan itsenäistyessä vuonna 1963. Se perustuu perinteiseen kenialaiseen kansanlauluun.

Sanat
-----

*Swahilinkieliset sanat*

Ee Mungu nguvu yetu
Ilete baraka kwetu
Haki iwe ngao na mlinzi
Natukae na undugu
Amani na uhuru
Raha tupate na ustawi.
Amkeni ndugu zetu
Tufanye sote bidii
Nasi tujitoe kwa nguvu
Nchi yetu ya Kenya
Tunayoipenda
Tuwe tayari kuilinda.
Natujenge taifa letu
Ee ndio wajibu wetu
Kenya istahili heshima
Tuungane mikono
Pamoja kazini
Kila siku tuwe na shukrani.

  

*Viralliset englanninkieliset sanat*

O God of all creation,
Bless this our land and nation.
Justice be our shield and defender,
May we dwell in unity,
Peace and liberty.
Plenty be found within our borders.
Let one and all arise
With hearts both strong and true.
Service be our earnest endeavour,
And our Homeland of Kenya,
Heritage of splendour,
Firm may we stand to defend.
Let all with one accord
In common bond united,
Build this our nation together,
And the glory of Kenya,
The fruit of our labour
Fill every heart with thanksgiving.

  

Epävirallinen suomalainen käännös

Koko luomakunnan Jumala,
Siunaa tätä maata ja kansaamme.
Olkoon oikeus kilpemme ja suojamme
Asukaamme yksimielisyydessä,
rauhassa ja vapaudessa.
Vallitkoon runsaus rajojemme sisällä.
Nouskaamme kaikki
vahvoin ja vilpittömin sydämin.
Olkoon palveleminen vakain toimemme,
ja kotimaatamme Keniaa,
loiston perintömaata,
puolustakaamme urheasti.
Rakentakaamme kaikki yksissä tuumin,
yhteen liitettyinä,
tätä kansakuntaamme yhdessä.
Ja Kenian kunnia,
työmme hedelmä,
täyttäköön sydämemme kiitollisuudella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kenya National Anthems.info. Viitattu 21.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Kenya *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA).  Arkistoitu 14.12.2018. Viitattu 21.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  KENYA : Kenya National Anthem Ee Mungu Nguvu Yetu *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW).  Arkistoitu 25.12.2021. Viitattu 21.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kenian kansallislaulu äänitiedostona
**Bruselloosi** (*brusellosis*) on *Brucella*-bakteerien aiheuttama infektiotauti. Useat *Brucella*-bakteerit voivat tarttua ihmiseen suoraan kotieläimistä tai näiden maidosta.

Tautia on tavattu Suomessa vain ulkomailta tulleina yksittäistapauksina; Euroopassa sitä kuitenkin esiintyy ainakin Espanjassa, Turkissa ja Kreikassa.

Eläinlääketieteessä eläinten bruselloosista käytetään yleensä nimityksiä **luomistauti** ja **luomatauti**, koska se johtaa elinkelvottoman sikiön syntymiseen ennenaikaisesti. Suomessa luomistautia todettiin viimeksi vuonna 1960.

Ihmisillä
---------

Ihmisen bruselloosin aiheuttaa *Brucella abortus*. Bakteeri aiheuttaa elimistöön päästyään voimakasta kuumeilua, imusolmukkeiden, pernan ja maksan laajenemista sekä luusto-, keskushermosto-, sydän- keuhko- ja virtsaoireita.

### Oireet

Bruselloosi itää 5–35 vuorokautta, minkä jälkeen sen oireina ovat eri puolilla kehoa suurentuneet imusolmukkeet, selkä- ja päänsärky sekä pahoinvointi. Hoitamattomana tauti voi kroonistua tai johtaa jopa kuolemaan.

### Diagnosointi

Bruselloosia on syytä epäillä, kun potilaalla on selittämätön kuumetauti ja hän on ulkomailla ollessaan nauttinut pastöroimatonta maitoa tai juustoa taikka koskenut eläimeen. Diagnoosi tehdään viljelemällä verestä tai määrittämällä seerumista brusellan vasta-aineet.

### Hoito

Bruselloosia hoidetaan mikrobilääkkeillä. Aikuisilla käytetään doksisykliinin rinnalla joko gentamysiiniä, streptomysiiniä, siprofloksasiinia tai rifampisiinia, lapsilla sulfatrimetopriimia ja gentamysiiniä. Epäilytapauksissa yleislääkärin on aina syytä konsultoida infektiolääkäriä.

Eläimillä
---------

*Brucella*-bakteerilla on useita, eri eläimiin tarttuvia serotyyppejä. Luomistautia esiintyy naudoilla (*B. abortus*, ihmisillä bangintauti), lampailla ja vuohilla (*B. melitensis*, ihmisillä maltankuume), sioilla (*B. suis*, tarttuu myös ihmiseen) ja koirilla (*B. canis*, tarttuu myös ihmiseen). Lampailla esiintyvä *B. ovis* aiheuttaa pässin lisäkivestulehdusta.

Ehkäiseminen
------------

*Brucellan* leviämistä voidaan torjua maidon pastöroinnilla ja tartuntavaaran olemassa ollessa desinfiointiaineiden käyttämisellä.

Lähteet
-------

* Olli Simonen: *Kodin uusi Lääkärikirja*. Valitut Palat, 2006. ISBN 951-584-667-6.
* Elintarviketurvallisuusvirasto: Tietoa nautojen luomisten syistä (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Eläintautien torjuntayhdistys: Bruselloosi, viitattu 17.1.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Bruselloosi eli luomistauti (Arkistoitu – Internet Archive), Evira
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Brucellosis (englanniksi)
* Mayo Clinic: Brucellosis (englanniksi)
Colette Renard vuonna 1961.**Colette Renard** (s. 1. marraskuuta 1924 Ermont, Ranska – 6. lokakuuta 2010) oli ranskalainen laulaja ja näyttelijä.

Elämäkerta
----------

Opiskeltuaan sellonsoittoa, Colette Renard valitsi porvarillisen ammatin ja ryhtyi sihteeriksi. Hänestä kuitenkin tuli Raymond Legrandin orkesterin laulusolisti ja melko pian myös orkesterinjohtajan vaimo. Vuonna 1956 hän loi itsestään henkilökuvan *Irma*, ja tarkoituksena oli esiintyminen ranskalaisessa Marguerite Monnot'n musikaalisessa komediassa *Irma la douce*. Tätä musiikkinäytelmää esitettiin yhtäjaksoisesti aina vuoteen 1967 saakka.

Colette Renard on vieraillut useita kertoja Olympia-areenalla ja Bobino-hallissa, jossa hän esiintyi Georges Brassensin kanssa vuonna 1976. Hänen musiikkinsa on kokenut suuria menestyksiä ja hän on levyttänyt useita albumillisia rivoja lauluja. Niistä tunnetuin on eittämättä "Les Nuits d'une demoiselle", jossa hän kuvaa suuseksin ja muiden vastaavien leikkien ihanuutta.

Colette on esiintynyt muutamissa elokuvissakin, joista tunnetummat lienevät: *Un roi sans divertissement* ja *IP 5*.

Vuodesta 2004 lähtien hän loi Rachelin roolia, joka on keskeinen henkilö päivittäisessä televisiosarjassa *Mistralin tuulet*.

Vuonna 1998 Colette Renard julkaisi omaelämäkerrallisen teoksen *Raconte-moi ta chanson* (éd. Grasset, ISBN 2-246-57411-0).

Huomionosoitukset
-----------------

* Grand prix de l'Académie Charles Cros,
* Grand prix de l'Académie du disque français,
* Grand prix du président de la République,
* Grand prix international du disque,
* Officier des Arts et Lettres,
* Médaille de Vermeil de la Ville de Paris.

Lähteet
-------

1. ↑  Le "Mistral" perd Colette Renard Charts in France. Viitattu 10.12.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Colette Renard IMDb-tietokannassa
* Colette Renardin hävyttömien laulujen tekstit (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Bruno Jakob Thüring** (7. syyskuuta 1905 Warmensteinach – 6. toukokuuta 1989 Karlsruhe) oli saksalainen fyysikko ja tähtitieteilijä. 

Thüring opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa Münchenin yliopistossa väitellen tohtoriksi vuonna 1928 Arnold Sommerfeldin ja Alexander Wilkensin ohjaamana. Wilkens oli tähtitieteen professori ja Münchenin observatorion johtaja. Thüring työskenteli observatoriossa assistenttina vuosina 1928–1933. Seuraavina kahtena vuotena hän työskenteli Heinrich Vogtin apulaisena Heidelbergin yliopistossa. 

Thüring habilitoitui Heidelbergissä vuonna 1935, jolloin hänestä tuli Münchenin observatorion havainnoitsija. Vuonna 1937 Thüring sai dosentin viran Münchenin yliopistosta, Sota-aikana, 1940–1945, Thüring oli töissä Itävallassa Wienin yliopiston tähtitieteen professorina sekä johti yliopiston observatoriota. Vuoden 1945 jälkeen Thüring elätti itsensä yksityisenä tutkijana Karlsruhessa, jossa hän kuoli vuonna 1989.

Adolf Hitlerin ollessa vallassa Thüringista tuli arjalaisen fysiikan kannattaja.*lähde?* Arjalainen fysiikka oli rasistinen ja antisemitistinen liike, joka vastusti modernia fysiikkaa ja juutalaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Bruno Thüring Mathematics Genealogy Project. Viitattu 27. lokakuuta 2007. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Antti Lindeblomin maalaus Anna Olsoni-Quististä Arppeanumissa.**Anna Olsoni-Quist** (28. elokuuta 1864 Sakkola – 19. elokuuta 1943 Helsinki) oli ensimmäinen suomalainen kotitalousopettaja ja julkaisi ensimmäisen suomalaisen kotitalouden oppikirjan vuonna 1892.

Olsonin vanhemmat olivat kirkkoherra Adolf Emerik Olsoni ja Gustafva Maria Gräsbeck. Kouluja käymätön Olsoni opiskeli kotitalousopettajaksi Suomen Naisyhdistyksen myöntämällä stipendillä Ruotsissa, Englannissa ja Skotlannissa, jossa hän suoritti 1890 kotitalousalan opettajan tutkinnon. Palattuaan Suomeen hän perusti mainitun Naisyhdistyksen ylläpitämän Helsingin kasvatusopillisen keittokoulun 1891 ja kirjoitti oppilaiden käyttöön kotitalouden oppikirjan. Koulua hän johti vuoteen 1894 saakka. Koulusta kehittyi aikanaan Helsingin yliopiston kotitaloustieteen laitos.

Kun Olsoni avioitui 1895 kaupunginkamreeri Anton Aloys Quistin (k. 1945) kanssa, pariskunta muutti Viipuriin ja heille syntyi seitsemän lasta. Olsonin laatima kotitalouden oppikirja *Kokbok för enkel matlagning i hem och skola jämte korta anvisningar rörande huslig ekonomi* ilmestyi 1892 ja seuraavana vuonna suomeksi nimellä *Keittokirja yksinkertaista ruuanlaittoa varten kodissa ja koulussa: ynnä lyhyitä ohjeita talouden hoidosta*, suomentajana Aatto Suppanen. Keittokirja II ilmestyi 1901. Molemmista tuli hyvin suosittuja: ensimmäisestä osasta otettiin 10. painos vuonna 1920.

Olsoni-Quist toimi 1920-luvulla Kotilieden ruokatoimittajana ja Martta-järjestössä. Hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston ensimmäinen naisjäsen 1920–1927, edustaen nuorsuomalaista puoluetta. Viipurissa Olsoni-Quist joutui onnettomuuteen, hän jäi kaljakärryjen alle ja menetti liikuntakykynsä. Kun talvisota syttyi, perhe muutti Helsinkiin, jossa Olsoni-Quist kuoli 1943. Viipurin koti tuhoutui pommituksissa, samalla tuhoutui perheen arkisto.

Helsingin Kaupunginmuseo perusti kesällä 2011 tilapäisen Olsoni-kahvilan *Naisten huoneet* -näyttelynsä yhteyteen. Kahvilassa oli tarjolla Olsonin reseptien mukaan tehtyjä leivonnaisia, jotka valittiin lähinnä niiden hauskojen nimien perusteella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 561.
2. 1 2 3 4 5 6  Kira Gronow, Vadelmakyrsiä ja tappioleipiä, Helsingin Sanomat 2.6.2011 sivu D 2 Artikkelin verkkoversio (Web Archive). Viitattu 8.11.2019.
3. ↑  Laati–Blomstedt–Havu–Poijärvi (toim.): Kuka kukin oli
4. ↑  Teosten julkaisutiedot Fennicassa[vanhentunut linkki].


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |