**Raastuvanoikeus** (lyhenne RO, ruots. *rådhusrätt* tai *rådstuvurätt*, suomen puhekielessä usein *rosis*) oli Ruotsissa vuoteen 1971 ja Suomessa vuoteen 1993 saakka vanhojen kaupunkien alioikeuden nimi. Maaseudulla sekä myös kauppaloissa ja uusissa kaupungeissa (Ruotsissa vuodesta 1910 ja Suomessa vuodesta 1960 lähtien perustetut kaupungit) alioikeutena toimivat kihlakunnanoikeudet.

Vuoden 1734 lain mukaan, joka oli pitkään voimassa molemmissa maissa, raastuvanoikeus oli yleensä vasta toinen oikeusaste, ensimmäisenä olivat kämnerinoikeudet. Kaikissa kaupungeissa ei kämnerinoikeutta kuitenkaan ollut, jolloin niissä raastuvanoikeus toimi ensimmäisenä oikeusasteena. Kämnerinoikeudet kuitenkin lakkautettiin molemmissa maissa 1800-luvulla, Suomessa vuonna 1868, minkä jälkeen raastuvanoikeudesta tuli alin oikeusaste.

Raastuvanoikeuden päätöksistä valitettiin molemmissa maissa hovioikeuteen.

Myöhempi historia
-----------------

### Ruotsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Rådhusrätt 

Ennen vuotta 1901 Ruotsissa oli raastuvan­oikeus kaikissa muissa kaupungeissa paitsi Borgholmissa ja Haapa­rannalla. Sen sijaan vuoden 1901 jälkeen kaupungeiksi muutettuihin Ruotsin kuntiin ei vuonna 1903 kaupungiksi tullutta Lysekiliä lukuun ottamatta enää perustettu raastuvan­oikeutta, vaan ne pysyivät maaseudun tavoin kihla­kunnan­oikeuksien alaisuudessa (sattumoisin Suomessakin viimeinen ns. vanha kaupunki, Lahti, perustettiin samoihin aikoihin vuonna 1905). Seuraavien vuosi­kymmenien aikana raastuvan­oikeudet lakkautettiin monista pienistä kaupungeista. Vuonna 1965 raastuvanoikeudet valtiollistettiin. Vuonna 1970 Ruotsissa oli jäljellä enää 27 raastuvan­oikeutta, pääasiassa suurimmissa kaupungeissa sekä läänien pääkaupungeissa.

Vuonna 1971 Ruotsissa alioikeudet kaupungeissa ja maaseudulla yhtenäistettiin. Tällöin sekä raastuvan- että kihlakunnan­oikeudet lakkautettiin ja tilalle perustettiin käräjäoikeudet (ruots. *tingsrätt*). Uudistus liittyi Ruotsissa samaan aikaan toteutettuun kunta­uudistukseen, jossa erot eri kuntamuotojen välillä poistettiin.

### Suomessa

Suomessa raastuvan­oikeutta ei enää perustettu vuoden 1959 jälkeen perustettuihin kaupunkeihin, joten tämän jälkeen sellainen oli enää vain niin sanotuissa vanhoissa kaupungeissa. Uudet kaupungit pysyivät Ruotsin 1910-luvulta lähtien perustettujen kaupunkien tavoin kihlakunnan­oikeuksien alaisuudessa.

Päällikkötuomarin virkanimike oli pormestari, muutamissa suurimmissa kaupungeissa oikeuspormestari (erotukseksi kunnallispormestarista). Lisäksi raastuvanoikeuteen kuului vähintään kaksi raatimiestä, joista tavallisesti toinen oli lainoppinut oikeusneuvosmies, toinen kunnallisneuvosmies, jonka ei tarvinnut olla lainoppinut. Raastuvanoikeus saattoi olla jaettuna useampaan osastoon.

Vanhoilla kaupungeilla oli pitkälle viety itsehallinto ja sen mukaisesti raatimiehet valittiin kaupunginvaltuustossa. Usein valinnoissa olikin poliittista väriä, toisin kuin kihlakunnanoikeuksien ja hovioikeuksien tuomarinimityksissä, joissa noudatettiin pitkälti virkaikään perustuvaa nimityspolitiikkaa.

Vuonna 1978 raastuvan­oikeudet valtiollistettiin. 1980- ja 1990-luvuilla raastuvanoikeudet lakkautettiin muutamasta pienestä kaupungista, jolloin ne liitettiin kihlakunnanoikeuksien alaisuuteen. Vuonna 1993 alioikeudet yhtenäistettiin Suomessakin, 22 vuotta Ruotsin jälkeen. Tällöin lakkautettiin sekä raastuvan- että kihla­kunnan­oikeudet ja tilalle perustettiin käräjä­oikeudet.

#### Suomen raastuvanoikeudet

* Haminan raastuvanoikeus
* Hangon raastuvanoikeus
* Heinolan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1985, jolloin Heinola liitettiin Heinolan tuomiokuntaan)
* Helsingin raastuvanoikeus
* Hämeenlinnan raastuvanoikeus
* Iisalmen raastuvanoikeus (lakkautettiin 1990, jolloin Iisalmi liitettiin Iisalmen tuomiokuntaan)
* Joensuun raastuvanoikeus
* Jyväskylän raastuvanoikeus
* Kajaanin raastuvanoikeus
* Kaskisten raastuvanoikeus (lakkautettiin 1982, jolloin Kaskinen liitettiin Närpiön tuomiokuntaan)
* Kemin raastuvanoikeus
* Kokkolan raastuvanoikeus
* Kotkan raastuvanoikeus
* Kristiinankaupungin raastuvanoikeus (lakkautettiin 1982, jolloin Kristiinankaupunki liitettiin Närpiön tuomiokuntaan)
* Kuopion raastuvanoikeus
* Käkisalmen raastuvanoikeus (lakkautettiin 1944, jolloin Käkisalmi luovutettiin Neuvostoliitolle)
* Lahden raastuvanoikeus
* Lappeenrannan raastuvanoikeus
* Loviisan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1984, jolloin Loviisa liitettiin uuteen Loviisan tuomiokuntaan)
* Maarianhaminan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1981, jolloin Maarianhamina liitettiin Ahvenanmaan tuomiokuntaan)
* Mikkelin raastuvanoikeus
* Naantalin raastuvanoikeus
* Oulun raastuvanoikeus
* Pietarsaaren raastuvanoikeus
* Porin raastuvanoikeus
* Porvoon raastuvanoikeus (lakkautettiin 1992, jolloin Porvoo liitettiin Porvoon tuomiokuntaan)
* Raahen raastuvanoikeus
* Rauman raastuvanoikeus
* Savonlinnan raastuvanoikeus
* Sortavalan raastuvanoikeus (lakkautettiin 1944, jolloin Sortavala luovutettiin Neuvostoliitolle)
* Tammisaaren raastuvanoikeus (lakkautettiin 1980, jolloin Tammisaari liitettiin Raaseporin tuomiokuntaan)
* Tampereen raastuvanoikeus
* Tornion raastuvanoikeus (lakkautettiin 1988, jolloin Tornio liitettiin uuteen Tornion tuomiokuntaan)
* Turun raastuvanoikeus
* Uudenkaarlepyyn raastuvanoikeus (lakkautettiin 1982, jolloin Uusikaarlepyy liitettiin Pietarsaaren tuomiokuntaan)
* Uudenkaupungin raastuvanoikeus
* Vaasan raastuvanoikeus
* Viipurin raastuvanoikeus (lakkautettiin 1944, jolloin Viipuri luovutettiin Neuvostoliitolle)

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  31.10.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 23.11.2013.
2. ↑  Ruotsin valtakunnan vuoden 1734 laki: Oikeudenkäymisen Kaari (1. luvun 3 ja 4 § sekä 6. luku) *Agricola-projekti*. Viitattu 2.10.2017.
3. ↑  "Kämnerinoikeus", *Tietosanakirja, 5. osa (Kulttuurisana–Mandingo)*, s. 284. Tietosanakirja Oy, 1913. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  *Lilla Upplagsboken, band 8*, s. 426. Malmö: Förlaget Norden AB, 1974.
5. ↑  Gunnar Palmgren, Curt Olsson: "Riita-asiain oikeudenkäynti", *Kauppaoikeutta liikemiehelle*, s. 271. Söderström & Co Kustannusosakeyhtiö, 1976. ISBN 951-52-0229-9.
6. ↑  "Raastuvanoikeus", *Otavan iso Fokus, 6. osa (Ra–Su)*, s. 3363. Otava, 1973. ISBN 951-1-01236-3.
7. 1 2 3  "Raastuvanoikeus", *Tietosanakirja, 5. osa (Kulttuurisana–Mandingo)*, s. 1347. Tietosanakirja Oy, 1913. Teoksen verkkoversio.
8. ↑  "Kunnallisneuvosmies", *Otavan iso Fokus, 4. osa (Kp–Mn)*, s. 2057. Otava, 1973. ISBN 951-1-00388-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Tietoa raastuvanoikeuksien asiakirjojen tutkimisesta (Arkistolaitos)