recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ménerbesin kylää.
**Ménerbes** [menɛʁb] on Ranskan kunta Provence-Alpit-Riviera‎n alueella Vauclusen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 187. Ménerbes kuuluu Cheval-Blancin kantoniin Aptin arrondissementissa. Lähin suurempi kaupunki on Aix-en-Provence noin 40 kilometriä etelään.

Luberon-vuoristossa sijaitseva Ménerbes kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*. Siihen kuuluu kuusi muutakin Vauclusen kylää.

1990-luvulla Ménerbes tuli tunnetuksi englantilaisen mainosmiehen Peter Maylen uutena asuinpaikkana, josta hän kirjoitti kirjan *Vuosi Provencessa* monine jatko-osineen ja niiden pohjalta tehtyine televisiosarjoineen.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 19.7.2017.
2. ↑  Peter Mayles Provence - Menerbes. See Provence -sivusto. Viitattu 21.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ménerbes** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: fr:Ménerbes & en:Ménerbes
Luc Ferrari
**Luc Ferrari** (5. helmikuuta 1929 Pariisi – 22. elokuuta 2005 Arezzo) oli ranskalainen säveltäjä, joka teki konkreettista musiikkia.

Ferrari opiskeli sävellystä Arthur Honeggerin ja pianonsoittoa Alfred Cortot'n johdolla. Hän sai myös oppia modaalisuudesta ja musiikkianalyysistä Olivier Messiaenilta. Ferrari aloitti 1950-luvun loppupuolella yhteistyön Groupe de Musique Concrèten kanssa ja jatkoi sitä vuoteen 1966. Hän avusti Pierre Schaefferia Groupe de Recherches Musicales'n perustamisessa. Hän toimi sävellysprofessorina Kölnissä 1960-luvulla ja lähti sitten Tukholmaan opettamaan kokeellista musiikkia. Tämän jälkeen Ferrari vietti vuoden Berliinissä ja sitten toimi Amiensin kulttuurikeskuksen johtajana.

Ferrari perusti vuonna 1972 elektroniikkastudio Billigin ja vuonna 1982 La Muse en Circuit -studion. 1970-luvun loppupuolella hän opetti sävellystä Pantinin konservatoriossa. Ferrari sai vuonna 1987 Prix Italian teoksesta *Et si tout entière maintenant*. Lisäksi hänelle myönnettiin Karl Sczuka -palkinto ja Ranskan kulttuuriministeriön suuri kansallispalkinto. Vuonna 1990 hän sai Koussevitzkyn kansainvälisen levytyspalkinnon kolmiosaisen sinfoniansa *Histoire du plaisir et de la désolation* levytyksestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Luc Ferrari AllMusic
2. ↑  Koussevitzky International Recording Award (KIRA) Winners Musicians Club of New York


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Luca Antonio Predieri
**Luca Antonio Predieri** (13. syyskuuta 1688 Bologna – 1767) oli italialainen säveltäjä.

Predieri sai opetusta sukulaisiltaan sekä Biniltä ja Vitalilta. Hän työskenteli viulistina ja alttoviulistina Bolognan San Petroniossa. Hänellä oli Bolognassa myös kuoromestarin asema. Vuonna 1737 hän muutti Wieniin ensin hovikapellin varajohtajana, vuodesta 1741 johtajana. Elämänsä viimeiset neljätoista vuotta hän vietti Bolognassa. Hän sävelsi oopperoita, oratorioita ja musiikkia liturgisiin teksteihin. Oopperoita hänen tuotantoonsa kuuluu kolmisenkymmentä; niitä esitettiin Bolognassa, muualla Italiassa ja Wienissä. Predierin oopperan *Partenope* esityksellä avattiin Marsigli–Rossin teatteri. Pietro Metastasion librettoon Predieri sävelsi esimerkiksi oopperan *Zenobia*, joka esitettiin Wienissä vuonna 1740.

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

Lähteet
-------

1. ↑  Luca Antonio Predieri Bibliothèque nationale de France
2. 1 2 3  Luca Antonio Predieri AllMusic
3. 1 2 3  Luca Antonio Predieri Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Luukinjärvi** (ruots. *Lukträsket*) on järvi koillisessa Espoossa Espoonjoen valuma-alueella. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Luukissa. Sen naapurijärviä ovat Myllyjärvi pohjoisessa ja Kalajärvi kaakossa. Järvien välistä kulkee Vihdintie.

Luukinjärven keskisyvyys on vain 160 senttimetriä. Koillisosan keskisyvyys on alle 150 senttimetriä. Rannat ovat paikka paikoin jyrkkiä kalliorantoja. Järvi on kirkas, mutta humuspitoinen. Kokonaisfosforipitoisuutensa (26-47 µg/l) perusteella järvi on luokiteltu reheväksi. Talvisin sitä on vaivannut huomattava happivajaus. Pinta-alan ja keskisyvyyden pohjalta Luukinjärven vesitilavuus on vain noin 430 000 kuutiometriä.

Luukinjärven etelä- ja keskiosassa kasvaa jonkin verran ilmaversoiskasvillisuutta, kuten järviruokoa ja osmankäämiä. Luukinjärven rantamilla kasvaa muun muassa raate, nevaimarre, luikka ja ratamosarpio. Rannoilla on rakennuksia harvakseltaan ja järven pohjoispuolitse kulkee Vihdintie.

Koillisosan matala lahti on kasvillisuudeltaan runsas, siellä viihtyy muun muassa järviruoko ja järvikaisla. Lahti on lähes kauttaaltaan kelluslehtisen kasvillisuuden valtaama, muun muassa lummetta on laajalti. Koillisosan rannat ovat soistuneet. Luukinjärven koillisosa on luokiteltu paikallisesti arvokkaaksi lintulahdeksi.

Luukinjärven kalakanta on hyvä, ja järveen istutettu kalaa.

Luukkaan ulkoilualue rajoittuu kaakossa Luukinjärveen, jonka rannalla siellä on uimaranta. 
Luukinjärven pohjoispuolella sijaitsee Luukinjärven rantametsän luonnonsuojelualue.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku : Luukinjärvi, Espoo *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 13.6.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Luukinjärvi *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 13.6.2019.
3. ↑  Luukinjärvi Espoon karttapalvelussa
4. 1 2 3  Oinonen, Elina: 3.5 Luukinjärvi *Uudenmaan ympäristökeskuksen raportteja 17 / 2008 : Selvitys Espoon järvien tilasta*.  2008. Uudenmaan ympäristökeskus.  Arkistoitu 20.10.2020. Viitattu 13.6.2019.
5. ↑  Luukinjärven rantametsän luonnonsuojelualue *Espoo.fi*. Espoon kaupunki. Viitattu 13.6.2019. [vanhentunut linkki]
**Lubomir "Luboš" Buchta** (s. 16. toukokuuta 1967 Nové Město, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen maastohiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti myös Tšekkoslovakiaa.

Buchta kilpaili kolmissa olympialaisissa 1992–1998 ja neljissä MM-kilpailuissa 1991–1997. Hän sijoittui 1991 Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa viidenneksi ja 30 kilometrin perinteisen kilpailussa yhdeksänneksi. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän oli 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kolmastoista. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän sijoittui parhaimmillaan 50 kilometrin perinteisen kilpailussa 20:nneksi. Hän oli 1995 Thunder Bayn MM-kilpailuissa 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 20:s ja Trondheimissa 1997 takaa-ajokilpailussa kahdeksastoista. Naganon olympialaisissa 1998 hän sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 13:nneksi.

Buchra kilpaili maastohiihdon maailmancupissa vuosina 1989–1998. Hän sijoittui kolmanneksi 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Vangissa maaliskuussa 1992. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui henkilökohtaisissa kilpailuissa kaikkiaan kymmenen kertaa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli parhaimmillaan seitsemästoista kaudella 1991–1992.

Buchta kantoi Tšekin lippua Naganon olympialaisten 1998 avajaisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Luboš Buchta *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Luboš Buchta Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Terhi Vedenkivi** (s. 9. tammikuuta 1956) on Kangasalla asuva runoilija ja kirjailija. Hän opiskeli luovaa kirjoittamista Viita-akatemiassa vuosina 1993-1996. Vedenkivi palkittiin useita kertoja Pirkanmaan kirjoituskilpailussa, jonka runoussarjan hän voitti vuonna 1999.

Hänen esikoisrunoteoksensa *Hatullinen tuulta* julkaistiin vuonna 2006. Sen jälkeen Vedenkiveltä on ilmestynyt kaksi muuta runokokoelmaa, joista viimeisin on vuonna 2013 julkaistu *Parhaat paratiisit*. Hänen toinen runokokoelmansa *Kolmas korva* palkittiin Tampereen kaupungin luovan kirjallisen työn palkinnolla vuonna 2010

Terhi Vedenkivi on ollut Pirkkalaiskirjailijoiden jäsen vuodesta 2006 lähtien.

Runoteokset
-----------

* *Parhaat paratiisit* (Sanasato 2013) ISBN 978-952-5804-57-7
* *Kolmas korva* (Sanasato 2009) ISBN 978-952-5804-03-4
* *Hatullinen tuulta* (Sanasato 2006) ISBN 952-5086-88-7

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Terhi Vedenkiven kotisivut
| "Vielä ja vielä / Poimi minut nyt"Anita Hirvonen |
| --- |
| Singlen "Vielä ja vielä / Poimi minut nyt" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Maitolavan prinsessa* |
|  A-puoli | "Vielä ja vielä" |
|  Julkaistu | 1993 |
|  Tyylilaji | foxtrot |
|  Kesto | 03.35 |
|  Levy-yhtiö | Sonet |
| Anita Hirvosen muut singlet |
|  | "Vielä ja vielä / Poimi minut nyt" |  |

**Vielä ja vielä** on Jukka Vuolteen säveltämä ja sanoittama suomalainen foxtrot vuodelta 1993. Kappaleen levytti Anita Hirvonen. Se julkaistiin digitaalisena CD-singlenä, jonka toisena kappaleena on Kassu Halosen, Kisu Jernströmin ja Vexi Salmen teos "Poimi minut nyt". Molemmat kappaleet julkaistiin myös Hirvosen studioalbumilla *Maitolavan prinsessa*.

"Vielä ja vielä" alkaa 21-sekuntisella introlla. Säkeistö etenee sillan kautta kertosäkeeseen, jota seuraa intron toistava välisoitto. Toisen säkeistön jälkeen toistetaan kertosäettä, kappaleen loppuhäivytys kestää yli 10 sekuntia. Kappaleen kertojaminä muistelee aiemmin kokemaansa romanttista rakkauttaan ja toivoo sen toistuvan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anita Hirvonen – Maitolavan prinsessa (Sonet / PolyGram, 1993) *Finhitsaaja.fi*.  9.6.2019. Viitattu 10.8.2022. (suomeksi)
2. ↑  Anita Hirvonen – Maitolavan Prinsessa *Discogs.com*. Viitattu 10.8.2022. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz work

 |

 |
**Luuhauki** (*Lepisosteus osseus*) on luuhaukien heimon yleisin laji, jota tavataan laajalla alueella Pohjois-Amerikassa aina Suurilta järviltä Floridaan ja New Mexicoon. Se viihtyy järvissä ja hitaasti virtaavissa joissa vaikka onkin vahva uimari. Se pystyy elämään myös vähähappisissa vesissä käyttämällä uimarakkoaan lisähengityselimenä, jolla se pystyy hengittämään ilmakehän happea.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Luuhauki on n. 1,5 metrin pituinen, solakka ja kapeakuonoinen kala, jonka selkä- peräevät ovat vastatusten lähellä pyrstöevää. Selkäpuoli on tummanruskea ja vatsapuoli vaaleampi. Evät ovat ruskeiden täplien kirjomat ja suu on täynnä teräviä hampaita. Se muistuttaa huomattavasti haukea (*Esox lucius*), vaikka ei olekaan tälle sukua. Lisäksi se erottuu hauesta toisiinsa niveltyneiden paksujen kiillesuomujensa ansiosta mikä on kaikille heimon lajeille yhteinen piirre.

Ravinto
-------

Luuhauki on ahnas peto, joka vaanii muita kaloja kasvillisuuden seassa ja ampaisee nopeasti niiden kimppuun. Suurena petona sen ainoa luontainen vihollinen on mississippinalligaattori (*Alligator mississipiensis*).

Lisääntyminen
-------------

Kutu tapahtuu keväällä matalassa vedessä. Naaras laskee kerralla n. 30 000 mätimunaa, jotka tarttuvat vesikasveihin. Munia ei vartioida, sillä ne sisältävät myrkyllistä ainetta, joka suojaa niitä mädinsyöjiltä.

Lähteet
-------

* *Lepisosteus osseus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
* Animal Diversity Web (englanniksi)
* Kirsi Pynnönen-Oudman: *Maailman Luonto - Kalat, Sammakkoeläimet ja matelijat*. Weilin + Göös & WSOY, 2000. ISBN 951-35-6505-X.

### Viitteet

1. ↑  NatureServe: *Lepisosteus osseus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 4.8.2013. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1431272
* Wikispecies: Lepisosteus osseus
* ADW: Lepisosteus\_osseus
* BOLD: 50248
* CoL: 3TFQF
* EoL: 46582204
* FishBase: 1076
* Fossilworks: 83217
* GBIF: 2346701
* iNaturalist: 58609
* IRMNG: 10758522
* ISC: 78080
* ITIS: 161094
* IUCN: 191027
* NAS: 1438
* NatureServe: 2.106443
* NCBI: 34771
* ODNR: longnose-gar
* WoRMS: 157872

 |

 |
**Mílatos** (kreik. Μίλατος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ágios Nikólaoksen kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Vrachásin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ágios Nikólaoksen kunnan Vrachásin kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 178 (vuonna 2011).

Mílatoksen luolaa.Pyhän Tuomaan (*Ágios Thomás*) kappeli luolassa.
Mílatoksen kylä sijaitsee Kreetan itäosissa lähellä saaren pohjoisrannikkoa, noin 30 kilometriä luoteeseen Ágios Nikólaoksen kaupungista ja noin 45 kilometriä itään Iraklionista. Nykyinen kylä on ottanut nimensä sen lähellä sijainneelta antiikin aikaiselta Milatoksen kaupungilta. Varsinainen kylä sijaitsee noin kilometrin sisämaassa. Rannikolla sijaitsee kylän ranta-asutus Paralía Milátou. Ne ovat yhdessä osa Vrachásin kyläyhdyskuntaa.

Kylän lähistön nähtävyyksiin kuuluu Mílatoksen luola, jonka koko on noin 2 100 neliömetriä. Sen pituus on noin 73 metriä, suurin leveys 63 metriä ja korkeus puolesta metristä kolmeen metriin. Luola on ollut asuttu neoliittisella kaudella. Luola muistetaan kreetalaisten kapinallisten ja siviilien suojapaikkana turkkilaisia vastaan vuonna 1823, ja tässä yhteydessä tapahtuneesta taistelusta ja kansanmurhasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Milatos *Explore Crete*. Viitattu 3.9.2018.
3. ↑  Milatos *East Crete*. Viitattu 3.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mílatos** Wikimedia Commonsissa
Terho Ovaska vuonna 1990.
**Terho Tapio Ovaska** (15. toukokuuta 1940 Suoniemi – 19. lokakuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen poliittinen pilapiirtäjä, joka käytti nimimerkkiä **Terho**. Ovaska työskenteli *Uuden Suomen* pilapiirtäjänä vuosina 1980–1991 ja *Helsingin Sanomien* vuosina 1991–2005. Ennen pilapiirtäjän uraa hän oli työskennellyt pitkään mainosalalla. Hänet nimitettiin *Helsingin Sanomien* poliittiseksi pilapiirtäjäksi, kun Kari Suomalainen erosi tehtävästä. Ovaska jäi eläkkeelle vuonna 2005. Ovaskan jälkeen *Helsingin Sanomien* pääkirjoitussivun pilapiirtäjäksi tuli Henrik Karlsson.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kuka kukin on 2003*, s. 711. Helsinki: Otava, 2002. ISBN 951-1-18086-X
2. ↑  Hämäläinen, Unto: Inhimillinen pilapiirtäjä: Terho Ovaska 1940–2015.  *Helsingin Sanomat*, 22.10.2015, s. B 17. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22.10.2015.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Phoenixin valot** olivat Yhdysvaltain Arizonan osavaltion pääkaupungin ilmatilassa 13. maaliskuuta vuonna 1997 havaittu joukko useasta suunnasta nähtyjä, suhteessa toisiinsa paikallaan pysyneitä valoja jotka havaittiin liikkuvan yhtenäisenä kokonaisuutena. Havainnon kuluessa valojen ympärillä nähtiin yhtenäinen rakenne.

Phoenixin valoista tehtiin ilmoituksia kello 19.30 ja 22.30 välillä (paikallista aikaa, MST) Arizonan kaupunkien lisäksi myös naapuriosavaltio Nevadasta ja Meksikossa Yhdysvaltain rajan tuntumassa sijaitsevasta Sonoran osavaltiosta.

Kuvaukset näköhavainnoista
--------------------------

Phoenixin valoilmiö oli V-kirjaimen muotoinen, täysin selkeä, selvä- ja terävärajainen musta kohde jossa oli viisi suurta valoa: yksi keulassa, ja kaksi siivekkeissä symmetrisesti tasaisin välein. Siivekkeet olivat koko matkaltaan tasaleveät, yli 200 m pitkät, kärjistään suorakaiteen muotoiset ja noin 60° kulmassa toisiinsa nähden. Arvioidun koon perusteella esimerkiksi Boeing 747 -matkustajakone olisi mahtunut siivekkeiden väliin.

Koon lisäksi havaitsijat kiinnittivät huomiota kohteen hitaaseen liikkeeseen. Eräs perhe havaitsi kohteen suoraan sen alta, jolloin he voivat todeta sen peittävän taakseen jääviä kohteita kuten lähistön vuorenhuiput ja tähtiä, jotka toisaalta näkyivät siivekkeiden välistä.
Havainnon äänettömyys oli toinen erikoinen huomio valojen intensiivisyyden lisäksi.

Kaikki havaitsijat saattoivat todeta valojen pysyvän sijainnin suhteessa toisiinsa sekä äänettömyyden. Valot havaittiin toisistaan riippumatta useista eri suunnista, minkä lisäksi saatiin useita valokuvia  sekä videokuvaa. Kohde lensi myös Sky Harbor - lentokentän ilmatilan läpi ja sen havaitsi sekä henkilökunta että laskeutumassa ollut kone, josta kerrottiin kohteen lentäneen ylitseen.

### Mahdollinen selitys

Yhdysvaltain ilmavoimien virallisen selityksen mukaan valoilmiöt aiheutti alueella harjoitelleet A-10 Thunderbolt II -tyyppiset maataistelukoneet, joista yksi ampui harhautussoihtuja. Selityksessä on nähty olevan puutteita, joista tärkeimpänä harjoituksen ajankohta verrattuna havainnon ajankohtaan.

Lähteet
-------

* Koivula, Tapani, 2006: *Ufotutkimuksen vuosikirja 2006: Uforaportti 13*: Martin Keitel - Phoenixin valot 13.3.1997 (s.113-122) (ISBN 952-99618-1-2)

### Viitteet

1. ↑  Summary of "Phoenix Lights" Event *ufoevidence.org*. Viitattu 16.8.2008.
2. 1 2 3  Koivula, Keitel s.114
3. ↑  Koivula, Keitel s.119
4. ↑  Koivula, Keitel s.120

Aiheesta muualla
----------------

* Sivusto sisältää valokuvia ja videomateriaalia sekä haastatteluja.
**Publia Fulvia Plautilla** (noin 187-211) oli Rooman keisarin Caracallan vaimo.

Perhe ja lapsuus
----------------

Plautilla syntyi Gaius Fulvius Plautianukselle ja tämän vaimolle noin vuonna 187. Plautillan syntymävuosi on päätelty hänen avioitumisvuodestaan, vuosi 202, sillä roomalaiset tytöt menivät yleensä naimisiin 15-vuotiaana.

Plautillan syntyessä hänen isänsä oli vielä matala-arvoinen ratsastusupseeri, mutta serkkunsa, keisari Septimius Severiuksen, aikaan hänestä tuli keisarin henkivartioston komentaja ja yksi Rooman vaikutusvaltasimmista miehistä. 

Plautillan isä varmisti tyttärensä saavan hyvän koulutuksen. Hänen on kerrottu pitäneen huolta, että Plautillan opettajat ja palvelijat olivat eunukkeja.

Avioliitto ja kuolema
---------------------

Plautilla avioitui vuonna 202 isänsä serkun keisari Septimius Severiuksen pojan, tulevan keisarin Caracallan, kanssa. Avioliitto oli poliittisesti merkittävä, sillä sen oli tarkoitus lopettaa keisariperheen ja prefektin väliset erimielisyydet.

Liitto oli onneton ja Caracalla vihasi Plautillan isää. Myöhemmin, vuonna 205, Caracalla karkotti ja teloitti Plautianuksen syyttäen tätä salaliitosta imperiumia vastaan. Caracalla lähetti pian tämän jälkeen myös Plautillan Sisiliaan Liparin saarelle. Kun Caracallasta tuli keisari isänsä kuoltua, yksi hänen ensimmäisistä teoistaan oli vaimonsa teloittaminen.

Roomalainen denaari Plautillan kuvalla
Plautillan kuoleman jälkeen hänen muistonsa tuhottiin (*damnatio memoriae*): hänen nimensä muun muassa poistettiin kirjoituksista ja hänen hahmonsa poistettiin Rooman rahanvaihtajien kaaresta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Plautilla *livius.org*. Viitattu 24.4.2023.
2. ↑  Caracalla | Roman emperor | Britannica *www.britannica.com*. Viitattu 24.4.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Caracalla - Plautilla *www.ostia-antica.org*. Viitattu 24.4.2023.
4. ↑  Arco degli Argentari, Via del Velabro Via del Velabro 41° 53' 21 4728" N, 12° 28' 58 5732" E: Arch of the Argentarii *Turismo Roma*.  12.1.2019. Viitattu 24.4.2023. (englanniksi)
**Ptolemaios XIII Theos Filopator** (62 eaa./61 eaa. – 13. tammikuuta? 47 eaa.) oli Egyptin faarao vuodesta 51 eaa. kuolemaansa asti. Hän oli Ptolemaios XII:n poika ja Ptolemaioksen hallitsijasuvun viimeisiä jäseniä. Hänestä tuli vanhemman siskonsa Kleopatra VII:n kanssahallitsija vuonna 51 eaa. Potheinos toimi hallitsijana Ptolemaioksen ollessa alaikäinen. Vuonna 48 eaa. Ptolemaios yritti syrjäyttää siskonsa. Kleopatra pakeni Aleksandriaan ja onnistui kokoamaan oman armeijansa, joka kannatti häntä. Tilannetta sekoitti myös se, että Ptolemaioksen ja Kleopatran sisko Arsinoe IV yritti samalla kaapata vallan. 

Samaan aikaan myös roomalainen poliitikko ja kenraali Pompeius saapui Egyptiin hakemaan turvapaikkaa Julius Caesarin joukoilta. Aluksi Ptolemaios ja Potheinos ottivat Pompeiuksen vastaan, mutta 29. syyskuuta 48 eaa. Potheinos murhautti Pompeiuksen. Potheinos uskoi pääsevänsä Caesarin suosioon, kun tämä saapuisi Egyptiin. Toisin kuitenkin kävi. Kun Caesarille esiteltiin vastustajansa irtileikattua päätä, hän purskahti itkuun. Caesar taas löysi Kleopatrassa uuden liittolaisen ja rakastajattaren. Caesar järjesti Potheinoksen teloituksen ja teki Kleopatrasta jälleen Egyptin hallitsijan veljensä kanssa. 

Ptolemaios ei kuitenkaan tyytynyt tähän, vaan liittoutui Arsinoen kanssa. Joulukuussa 48 eaa. roomalaiset ja Kleopatralle uskolliset joukot ottivat yhteen Ptolemaioksen ja Arsinoen joukkoja vastaan Aleksandrian sisällä. Pergamonista saapuvat roomalaisjoukot pakottivat Ptolemaioksen ja Arsinoen pakenemaan kaupungista. Ptolemaios hukkui 13. tammikuuta 47 eaa. ylittäessään Niiliä. Lähteiden mukaan hän joko yritti paeta tai oli matkalla neuvotteluihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Plutarch,The Life of Pompey, 79. Myös Caesar Bell. Civ. iii.104.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Ptolemaios XII ja Kleopatra VII** | **faarao**Kanssahallitsija:Kleopatra VII | Seuraaja:**Kleopatra VII ja Ptolemaios XIV** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
**Ptolemais** (m.kreik. Πτολεμαΐς, egypt. *Pr-sy, Ptwlmys*, kopt. *Ⲡⲥⲟⲓ*, *Psoi*) eli **Ptolemais Hermeiu** (m.kreik. Πτολεμαῒς ἡ Ἑρμείου, *Ptolemais hē Hermeiū/Hermeiou*, myös Πτολεμαϊκὴ πόλις, *Ptolemaikē polis*) oli antiikin aikainen kaupunki Egyptissä. Se sijaitsi Thebaiksessa Ylä-Egyptissä ja kuului Thiniteen nomokseen.

Maantiede
---------

Ptolemais sijaitsi Niilin länsirannalla luoteeseen Abydoksesta ja noin 525 kilometriä etelään nykyisestä Kairosta. Strabon kuvasi kaupungin hänen aikansa Thebaiksen eli varsinaisen Ylä-Egyptin suurimmaksi ja saman kokoiseksi kuin Memfis.

Historia
--------

Ptolemaisin kaupunki perustettiin hellenistisen kauden alkupuolella. Sen perusti kuningas Ptolemaios I tai toisen lähteen mukaan Ptolemaios II, josta se sai nimensä. Ptolemais perustettiin kreikkalaisen poliksen mallin mukaiseksi kaupunkivaltioksi, ja näin sillä oli omat lakinsa ja itsenäinen asema muun hallinnon ulkopuolella Egyptin muiden polisten Aleksandrian ja Naukratiin ja myöhemmin Antinoopoliin ohella. Kaupunki korvasi paikalla olleen varhaisemman egyptiläisen Souitin kylän, joka jäi uuden kaupungin egyptiläiskortteliksi.

Ptolemais oli näin lähes puhdas kreikkalaiskaupunki keskellä muutoin täysin egyptiläistä aluetta. Se toimi koko Ylä-Egyptin keskuksena hellenistisellä kaudella. Papyrusten ja piirtokirjoitusten perusteella kaupungilla oli bule eli neuvosto ja ekklesia eli kansankokous sekä valitut virkamiehet ja tuomarit, ja sen kansa oli jaettu heimoihin ja demoksiin. Näin sen hallinto muistutti tyypillistä kreikkalaista demokratiaa. Kaupunki ei lyönyt omaa rahaa.

Ptolemais säilyi luonteeltaan kreikkalaiskaupunkina edelleen roomalaisella kaudella. Tähtitieteilijä ja maantieteilijä Klaudios Ptolemaios syntyi oletettavasti Ptolemaisissa noin vuonna 90.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Kaupungista on säilynyt vain joitakin rauniokasoja. Siellä tiedetään olleen kreikkalaisia temppeleitä, kuten Zeuksen ja Dionysoksen pyhäköt ja Isiksen temppeli. Kaupungissa oli myös Ptolemaioksille omistettu kultti. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa on päätelty olleen teatteri.

Lähteet
-------

1. ↑  Klaudios Ptolemaios: *Geografia* 1.15.11, 4.5.56.
2. ↑  Strabon: *Geografika* 17.813.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "PTOLEMAIS HERMIOU (El-Manshâh) Egypt", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2 3 4  Smith, William: "Ptolemais (1)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Ptolemais Hermiou/Psoi *Pleiades*. Viitattu 19.10.2020.
6. ↑  Ptolemais Hermeiou (El-Mansha) *Trismegistos*. Viitattu 19.10.2020.
7. ↑  Strabon: *Geografika* 17.1.42.
8. 1 2  Salmenkivi, Erja: *Papyrusten aika*, s. 61–62. Teos, 2019. ISBN 978-951-851-892-4.
9. 1 2  Ptolemais Hermeiou, el-Mansah (Aegyptus) *Theatrum*. Viitattu 19.10.2020.
**Leikkiviä poikia** on suomalaisen taiteilijan Verner Thomén öljyvärityö kankaalle vuodelta 1903. Se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se hankittiin vuonna 1904 ja on kooltaan 111×140,5 cm.

Verner Thomé kuvasi paisteisella rannalla olevia alastomia pikkupoikia useampaankin työhönsä. Tämä *Leikkiviä poikia* on beigen- ja kullansävyissään onnistunut tallentamaan pikkupoikien oleilua rantahietikolla tapaan, joka ilmentää aikuistenkin henkeä noina aikoina. 1900-luvun alkuvuosina oli Suomessakin nousussa terveysajattelu, jolloin niin aikuiset kuin lapsetkin hakivat elämänvoimaa auringosta ja rannoilta. Modernin alastomuuskulttuurin hengessä sivistyneistö läksi mukaan naturalismiin ja auringonpalvontaan: käytännöllistä vitalistista elämäntapaa.

*Leikkiviä poikia* on maalattu Suursaaressa, jossa Thomé maalasi 1900-luvun alun kesinään näitä merenrantakuviaan. Maalaus oli esillä Pariisissa järjestetyssä Suomen taiteen näyttelyssä vuonna 1908. Thomé muutti suuntaansa kohti ranskalaista värimaailmaa noina aikoina. Pointillinen *Kylpeviä poikia* (1910) ja *Poikia rantakivillä* (n. 1910–1911) ovat myös tunnetuimpia Ateneumin taidemuseon hallussa olevia hänen tämän aihepiirin töitään.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Riitta Ojanperä teoksessa Pinta ja syvyys - Varhainen modernismi Suomessa 1890-1920*. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2001.

Aiheesta muualla
----------------

* *Leikkiviä poikia* Suomen Kansallisgalleriassa
* *Kylpeviä poikia* (1910) Suomen Kansallisgalleriassa
* *Poikia rantakivillä* (n. 1910–1911) Suomen Kansallisgalleriassa
**Sankarani** on maalaiskunta Sikasson alueen Yanfolilan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Bambala sijaitsee Sélinguéjärven rannalla 30 kilometriä Yanfolilasta linnuntietä luoteeseen. Kunnassa on 7 600 ja keskuskylässä 800 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Sankaranin kunta rajoittuu pohjoisessa Yanfolilan piirin Tagandougoun, idässä Séré Moussa Ani Samou De Siékorolén ja lännessä Koulikoron alueen Kangaban piirin Nougan kuntiin sekä etelässä Guineaan. Maisemaa leimaavat mäet, laaksot ja tasangot. Kunnan itäpuolella on Sankaranijoen muodostama Sélinguén tekojärvi ja länsirajalla Nigerin sivujoki Fié. Seutu kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 1000–1200 millimetriä.

Kuntaan kuuluu seitsemän kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja. Lisäksi on mandinkoja, bozoja, somonoja ja bambaroita.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, metsien hyödyntäminen, kaupankäynti, käsityöammatit ja kullankaivuu. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, riisi, durra ja hirssi. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa, banaaneja, appelsiineja ja bataattia..

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 1.4.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 1.4.2018.
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 1.4.2018.
4. 1 2 3  Choix des sites d’intervention du projet "Renforcement des capacités nationales et locales pour une meilleure articulation des politiques environnementales dans la lutte contre la pauvreté au Mali" *unpei.org*.  2006.  Arkistoitu 10.8.2017. Viitattu 10.4.2018.
5. ↑  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Sankarani 2006-2010 *csa-mali.org*.  2006.  Arkistoitu 18.3.2012. Viitattu 1.4.2018.
**Marc Raquil** (s. 2. huhtikuuta 1977 Créteil) on ranskalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metriä.

Raquil osallistui sisäratojen EM-kisoihin vuonna 2000 ja sijoittui kolmanneksi. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän juoksi toiseksi 400 metrillä ajalla 44,79. Samoissa kisoissa hän juoksi Ranskan joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä Leslie Djhonen, Naman Keïtan ja Stéphane Diaganan kanssa alun perin toiseksi, mutta joukkue sai kultaa, kun yksi Yhdysvaltain juoksija jäi kiinni dopingin käytöstä ja heidän joukkueensa suoritus hylättiin. Vuoden 2005 EM-hallikisoissa Madridissa Raquil kuului jälleen viestijoukkueeseen, joka vei voiton 4 × 400 metrin viestissä. Vuonna 2005 hän voitti Eurooppa-cupin kilpailun Firenzessä ajalla 45,80 ja vuotta myöhemmin Malagassa Eurooppa-cupin superliigan kilpailun ajalla 45,89. Göteborgin EM-kisoissa vuonna 2006 Raquil voitti ensimmäisen henkilökohtaisen Euroopan mestaruutensa 400 metrillä.

Raquil on tunnettu raivokkaasta loppukiristään, jonka aikana hänen juoksutyylinsä muuttuu kulmikkaaksi ja nykiväksi. Pariisin MM-kilpailuissa hän oli 400 metrin loppukilpailussa viimeisenä vielä loppusuoran alkaessa mutta nousi pronssille. Myös Göteborgin EM-kilpailuissa hän nousi vasta viime metreillä Vladislav Frolovin ohi kultaan.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 200 metriä – 21,03 (2001)
* 400 metriä – 44,79 (2003)
* 800 metriä – 1.50,90 (2003)

Lähde
-----

* Marc Raquil Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Public Enemies** on Michael Mannin ohjaama gangsterielokuva, joka sai ensi-iltansa kesällä 2009. Kertomus sijoittuu 1930-luvun alkuun ja siinä on useita todellisuuspohjaisia henkilöhahmoja, kuten FBI-agentti Melvin Purvis ja rikolliset John Dillinger, Baby Face Nelson ja Pretty Boy Floyd. Filmi perustuu Bryan Burrough’n kirjaan *Public Enemies: America’s Greatest Crime Wave and the Birth of the FBI, 1933–34*.

Juoni
-----

Tarina alkaa vuonna 1933, kun John Dillinger järjestää jengiläistensä ja joidenkin muiden vankien paon vankilasta. Kun karkulaiset juhlivat vapauttaan ravintolassa, Dillinger tapaa narikassa työskentelevän puoliksi ranskalaisen, puoliksi intiaanitaustaisen kauniin naisen. 

Dillinger nauttii jopa jonkinlaista kansansuosiota, kun hän ryöstää pankkeja, joita pidetään talouskurjuuden syntipukkeina, ja kieltäytyy kidnappauskeikoista. Dillingerin väki liittoutuu Frank Nittin johtamien Chicagon mafiarikollisten kanssa. Näyttävän pankkiryöstön jälkeen FBI julistaa Yhdysvaltain historian ensimmäisen "sodan rikollisuutta vastaan".

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|   Johnny Depp   | … |   John Dillinger
  |
|   Marion Cotillard   | … |   Billie Frechette
  |
|   Christian Bale   | … |   Melvin Purvis
  |
|   Channing Tatum   | … |   Pretty Boy Floyd
  |
|   Giovanni Ribisi   | … |   Alvin Karpis
  |
|   Stephen Dorff   | … |   Homer Van Meter
  |
|   Billy Crudup   | … |   J. Edgar Hoover
  |
|   Leelee Sobieski   | … |   Polly Hamilton
  |

Tuotanto
--------

Michael Mann halusi elokuvan näyttävän siltä, kuin se olisi kuvattu "tässä ja nyt". Kuvaukset pyrittiin tekemään todellisilla tapahtumapaikoilla ja lähikuvat näyttelijöiden kasvoista otettiin usein käsivaralla.

Vastaanotto
-----------

Nyt-liitteen Veli-Pekka Lehtonen kirjoitti, että suuresta budjetista huolimatta Dillingerin henkilöhahmo jää pinnalliseksi. Julkisuutta, pahantekijän perhetaustaa tai FBI:n syntyä käsitellään vain irrallisina huomioina rikosten, poliisitutkimusten, takaa-ajojen ja tulitaisteluiden välissä. Tarinan kulku on hänestä arvattava ja kaiken selittäminen fatalismilla on liian helppo ratkaisu.

Lähteet
-------

1. ↑  Public Enemies *ComingSoon.net*.  Arkistoitu 6.3.2009. Viitattu 6.4.2009. (englanniksi)
2. ↑  Release dates for Public Enemies *Internet Movie Database*. Viitattu 19.3.2009. (englanniksi)
3. 1 2  Public Enemies *Box Office Mojo*. Viitattu 24.4.2014. (englanniksi)
4. ↑  Johanna Juntunen: Ohjaaja halusi katsojista todistajia.  *Nyt-liite/Helsingin Sanomat*, 2009, nro 33, s. 15.
5. ↑  Veli-Pekka Lehtonen: Mahtia pintaa.  *Nyt-liite/Helsingin Sanomat*, 2009, nro 33, s. 15.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Public Enemies** Wikimedia Commonsissa
Marc Lauenstein kilpailemassa Virossa vuonna 2009.
**Marc Lauenstein** (s. 15. syyskuuta 1980) on sveitsiläinen kaksinkertainen suunnistuksen pitkän matkan MM-hopeamitalisti. Hän edustaa suomalaista Vehkalahden Veikot -nimistä suunnistusseuraa ja kotimaassaan CO Chenauta.

Nuorten sarjoissa kilpaillessaan Lauenstein harrasti aktiivisesti hiihtosuunnistusta voittaen myös nuorten maailmanmestaruuden viestissä vuonna 2000. Aikuisten sarjaan siirtyessään hän vaihtoi kuitenkin kesäsuunnistukseen. Hänen arvokisadebyyttinsä on vuodelta 2002 Unkarin EM-kisoista. Jo kolme vuotta myöhemmin Japanin MM-kisoissa 2005 hän juhli MM-hopeaa pitkällä matkalla häviten kultaa voittaneelle venäläiselle Andrei Hramoville kaksi minuuttia. Kisat kruunasi vielä viestipronssi, jossa Lauenstein juoksi toisen osuuden. Vuotta myöhemmin hän voitti jälleen hopeaa mielimatkallaan häviten Jani Lakaselle minuutin.

Launsteinin muita saavutuksia ovat Jukolan viestin kolmas sija vuosina 2005, 2007 ja 2008 Vehkalahden Veikkojen joukkueessa sekä maailmancupin kokonaiskilpailun kahdeksas sija vuonna 2005.

Sveitsiläisen uraa ovat viime vuosina varjostaneet lukuisat loukkaantumiset ja vastoinkäymiset. Esimerkiksi vuoden 2007 Ukrainan MM-kisoissa Lauenstein sairastui juuri ennen pitkän matkan finaalia voitettuaan pari päivää aikaisemmin oman karsintaeränsä. Loukkaantumiset vaivasivat häntä varsinkin valmistautumisessa kauden 2008 arvokisoihin.

Saavutukset
-----------

### MM-kilpailut

* 2003 21. pitkällä matkalla ja neljäs viestissä
* 2004 20. pitkällä matkalla
* 2005 15. sprintissä, hopeaa pitkällä matkalla ja pronssia viestissä
* 2006 hopeaa pitkällä matkalla ja neljäs viestissä
* 2008 14. sija pitkällä matkalla

### EM-kilpailut

* 2002 21. sprintissä ja 11. keskimatkalla
* 2004 30. sprintissä ja 32. pitkällä matkalla
* 2008 27. keskimatkalla

### Maailmancup

* 2002 59. kokonaispisteissä
* 2004 19. kokonaispisteissä
* 2005 8. kokonaispisteissä
* 2006 54. kokonaispisteissä
* 2007 17. kokonaispisteissä
* 2008 14. kokonaispisteissä

Lähteet
-------

* Marc Lauensteinin profiili World of O Runners -sivustolla (englanniksi)
**Ortodoksi.net** on vapaaehtoisten yksityisten Suomen ortodoksisen kirkon jäsenten ylläpitämä ortodoksinen tietosivusto.

Sivuston avasivat Petja Pyykkönen yhdessä isänsä Hannu Pyykkösen kanssa vuoden 2005 pääsiäisenä ja se on vuosien saatossa kasvanut yhdeksi suurimmaksi suomalaiseksi ortodoksiseksi mediaksi.

Sivusto toimii MediaWiki-alustalla, kuten Wikipediakin, mutta sivujen sisällön tuottaa Wikipediasta poiketen sivuston oma ylläpitoryhmä, jota avustavat lukuisat ortodoksiset papit ja maallikot sekä yksi Suomen piispoistakin, Joensuun piispa Arseni.

Sivusto toimii vapaaehtoistyöllä ja yhteistyössä myös Suomen ortodoksisen kirkon ja sen seurakuntien ja laitosten sekä järjestöjen kanssa.

Sivuston materiaali koostuu muiden muassa ortodoksisista tietoiskuista ja laajemmista artikkeleista, laajasta ortodoksisuuden tietopankista, liturgisien tekstien kokoelmasta, opetuspuheista sekä muutamasta blogista (muiden muassa piispa Arsenin blogi ja nunna Kristodulin blogi) sekä ortodoksisesta keskustelufoorumista. Sivuilla julkaistaan myös useitten ortodoksisten lehtien internetlehdet. Sieltä löytyvät Analogi-lehteen yhdistynyt Lahden ortodoksisen seurakunnan vanha tiedotuslehti Harjukirkon viesti, Viitosten tiedotuslehti Ortodoksinen seurakuntaviesti, Oulun hiippakunnan tiedotuslehti Paimen-Sanomat sekä Kuutosten tiedotuslehti Solea.

Sivuston erikoisuuksiin kuuluvat myös kuuden kielen (suomi, ruotsi, englanti, kreikka, venäjä, romania) ortodoksinen sanakirja sekä ensimmäinen suomalainen ortodoksinen virtuaalikirkko, suomalaisen ortodoksisen kirjallisuuden tietokanta, ikonigalleria sekä moderni, ortodoksisten kohteiden POI-lista navigaattoreihin.

Aiheesta muualla
----------------

* Ortodoksi.netin oma esittelysivu
* Piispa Arsenin blogi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Äiti Kristodulin blogi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ortodoksinen sanakirja
* Pyhän Nikolaoksen virtuaalikirkko
* Ortodoksi.net Facebookissa
**Saniaisperhonen** (*Hepialus fusconebulosa*) on juuriperhosiin kuuluva perhoslaji. Se on ulkonäöltään varsin vaihteleva ja alkeellisen heimonsa selvästi yleisin edustaja Suomessa.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Siipien pohjaväri ja vaihtelee yksilöittäin kellanruskeasta punertavanruskean kautta harmaanruskeaan. Myös kuviointi on erittäin vaihtelevaa. Etusiivessä on vaihtelevissa määrin kaksiväristä epäsäännöllistä kuviointia, jossa valkoista aluetta ympäröi siiven pohjaväriä vaaleamman ruskea, terävärajainen vyöhyke. Siiven etureunassa on rivi tummia, diffuuseja täpliä. Takasiivet ovat yksivärisen harmaanruskeat, tyvestä vaaleammat. Naaraat ovat yleensä koiraita vaaleampia ja niiden kuviointi on vähemmän selkeää. Perhosten koko vaihtelee suurella skaalalla naaraiden 35–54 mm siipivälistä koiraiden 35–54 mm siipiväliin.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Levinneisyys kattaa lähes koko Euroopan Balkanille saakka. Idässä elinalue ulottuu Venäjän poikki Japaniin. Suomessa saniaisperhosta tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia myöten. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta heinäkuun loppuun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Saniaisperhonen elää avoimissa lehti- ja sekametsissä, niityillä, metsäaukioilla ja jopa soilla. Naaraat oleskelevat matalalla kasvillisuuden seassa houkutellen koiraita luokseen feromonien avulla. Koiraat lentävät iltahämärässä melko lyhyen ajan etsien naaraita. Yksi naaras voi houkutella luokseen runsaasti koiraita.

Parittelu kestää jopa seitsemän tuntia, minkä ajan koiras riippuu naaraan peräpäästä pää alaspäin. Parittelun jälkeisen viikon aikana naaras munii jopa 500 munaa, jotka se pudottelee maahan lennosta tai kasvilla istuen. Toukat elävät maan alla, mutta saattavat joskus nousta kasvien varsillekin. Toukan kehitys on kaksivuotinen ja toukka talvehtii maanalaisessa onkalossa. Keväällä, täysikasvuisena, se tekee maanpinnalle johtavan, reilun 10 cm:n pituisen käytävän ja koteloituu. Kotelovaihe kestää 3–4 viikkoa ja ennen perhosen kuoriutumista kotelo ryömii käytävää pitkin pinnalle työntyen osittain esille.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö monien eri kasvien juuria, mutta ravintotottumuksia ei tunneta hyvin. Merkittäviä ovat ainakin sananjalat (*Pteridium*), vihvilät (*Luzula*) ja kaislat (*Scirpus*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. 1 2 3 4  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna: Fjärilar: Käkmalar–säckspinnare. ISBN 978-91-88506-60-3 s. 86–87.
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2596076
* Wikispecies: Pharmacis fusconebulosa
* BioLib: 44505
* BOLD: 179068
* CoL: 946WC
* EUNIS: 298278
* Fauna Europaea: 431757
* Fauna Europaea (new): 16fe5595-1075-447a-afb3-ace5869a778d
* GBIF: 5769272
* LepIndex: 137079
* LoB: 4446
* NCBI: 1109592

 |

 |
Jimmy Shea
**2002 talviolympialaisissa** Salt Lake Cityssä Utahissa, Yhdysvalloissa kilpailtiin kolmatta kertaa olympialaisten historiassa **skeletonissa** eli **mahakelkkailussa**. 

Kilpailut käytiin 20. helmikuuta 2002 *Utah Olympic Parkin* 1 200 metrin mittaisella radalla, jossa korkeuseroa on yhteensä 91 metriä ja 13 kurvia.
Kilpailussa laskettiin kaksi laskua, joiden yhteisaika ratkaisi voittajan. Ensimmäistä kertaa mukana oli myös naisten sarja.

Mitalistit
----------

### Miehet


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Jim Shea | 1.41,96 |
| 2 |  | Martin Rettl | 1.42,01 |
| 3 |  | Gregor Stähli | 1.42,15 |

  

  

### Naiset


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Tristan Gale | 1.45,11 |
| 2 |  | Lea Anne Parsley | 1.45,21 |
| 3 |  | Alex Coomber | 1.45,37 |

Aiheesta muualla
----------------

* Lopputulokset kokonaisuudessaan (Arkistoitu – Internet Archive)

Skeleton olympialaisissa
1928 |
1932–1936 |
1948 |
1952–1998 |
2002 | 
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022

Talviolympialaisten 2002 lajit ja kilpailutapahtumat
Alppihiihto | Ampumahiihto | Curling | Freestylehiihto | Jääkiekko | Kaukalopikaluistelu | Lumilautailu | Ohjaskelkkailu | Pikaluistelu | Pohjoismaiset hiihtolajit | Rattikelkkailu | Skeleton | Taitoluistelu
**Sari Roman-Lagerspetz** (s. 1964) on suomalainen valtiotieteen tohtori, Helsingin yliopiston dosentti, demokratia- ja tasa-arvotutkija. Hänet valittiin Naisasialiitto Unionin varapuheenjohtajaksi
vuonna 2012

Roman-Lagerspetz erosi nuorena kirkosta ja liittyi lyhyeksi aikaa helluntaiseurakuntaan, jossa ei kuitenkaan ollut hänen mukaansa tilaa keskustelulle. Hän erosi seurakunnasta vuoden kuluttua ja palasi vuonna 2008 kirkon jäseneksi. Vantaan seurakuntien kirkkoneuvoston jäsenenä hän otti voimakkaasti kantaa asioihin, jotka jakavat kirkon sisällä mielipiteitä, esimerkiksi homojen oikeuksiin tai lähetysjärjestöjen ja herätysliikkeiden asemaan.

Asioita, joissa Roman-Lagerspetz ei halua tehdä kompromisseja, ovat naisen ja seksuaalivähemmistöjen asemaan liittyvät kysymykset. Hän nousi näkemyksillään ensi kerran julkisuuteen kommentoidessaan NMKY:n Tikkurilan seurakunnassa pitämiä avioliittokouluja. Julkisen keskustelun jälkeen NMKY:n ja seurakunnan yhteistyö päättyi. Hän oli osaltaan vaikuttamassa päätökseen lakkauttaa asteittain Vantaan seurakuntien tuki muutamille lähetysjärjestöille. Fundamentalismia edustava *Uusi Tie* -lehti esittää pääkirjoituksessaan kritiikkiä Roman-Lagerspetzin toiminnalle asiassa. Kirjoituksessa väitetään tämän käyneen yhdessä Johanna Korhosen kanssa "väsymätöntä sotaa perinteistä lähetystyötä tekeviä järjestöjä vastaan" ja syytetään Roman-Lagerspetziä "ideologisesta ääriajattelusta".

Teokset
-------

* *Striving for the impossible : the Hegelian background of Judith Butler*, väitöskirja. Helsingin yliopisto 2009 ISBN 978-952-10-5319-1 (kirja) ISBN 978-952-10-5387-0 (PDF)
* Judith Butler – performatiivisuuden politiikka. Julkaisussa: Kia Lindroos & Suvi Soininen (toim.) *Politiikan nykyteoreetikkoja*, s. 162–185 Gaudeamus Helsinki University Press 2008 ISBN 978-952-495-059-6
* Eerik Lagerspetz, Sari Roman-Lagerspetz, Rotuoppien juuret, teoksessa: *Rasismi ja filosofia*, ISBN 978-952-68429-4-3 (verkossa docx)
* Eerik Lagerspetz, Sari Roman-Lagerspetz, Vapaus, totuus ja tunnustus Hegelin filosofiassa. Teoksessa: *Tunnustuksen filosofia ja politiikka – Hegelistä nykypäivään* SKS 2020 ISBN 978-951-858-181-2
* Thomas Hill Greenin tunnustusteoria, teoksessa Juha Räikkä (toim.), *Ajatus. 70 : Suomen Filosofisen Yhdistyksen vuosikirja* 2014 ISBN 978-951-9264-79-0
* Sukupuolten tasa-arvo, teoksessa: Juha Räikkä (toim.), *Yhteiskuntafilosofia*, Kuopio : Unipress, 2010 ISBN 978-951-579-356-0

Lähteet
-------

1. ↑  Roman-Lagerspetz, Sari. Finna.fi, viitattu 23.7.2023
2. 1 2 3  Hanna Antila, Nainen mielipiteiden takana. Kirkko ja kaupunki 7.12.2011
3. ↑  Sari Roman-Lagerspetz, Helsingin yliopisto
4. ↑  Suvi Tuomisto, Kirkon kärkäs kriitikko. Helsingin Sanomat 22.7.2023 s. B 9–10
5. ↑  Outi Pajalasta Naisasialiitto Unionin uusi puheenjohtaja. Unioni, viitattu 23.7.2023
6. ↑  Leif Nummela, Harhaanjohtavaa kampanjointia. Uusi Tie 7.11.2013
**Ready to Die** on yhdysvaltalaisen rockyhtye The Stoogesin viides ja viimeinen studioalbumi. Se julkaistiin 30. huhtikuuta 2013 levymerkillä Fat Possum Records. Kaksi kuukautta aiemmin helmikuussa yhtyeen laulaja Iggy Pop oli ilmoittanut yhtyeeltä olevan ilmestymässä uutta musiikkia. Albumi on saanut hyviä arvioita kriitikoilta. Sen kappaleista eniten huomiota on saanut "DD's", jossa Pop laulaa rakkaudestaan suuria rintoja kohtaan.*lähde?*

*Ready to Dien* lupailtiin olevan jatko-osa The Stoogesin klassikkoalbumille *Raw Power*. James Williamson palasi tällä albumilla takaisin yhtyeeseen korvaamaan vuonna 2009 kuolleen Ron Ashetonin. Williamson on myös tuottanut levyn ja tehnyt Popin kanssa sen kappaleet. Yhtyeen rumpali Scott Asheton ja saksofonisti Steve Mackay kuolivat vuosina 2014 ja 2015, minkä myötä The Stooges vaipui ensin hiljaiseloon ja lopulta hajosi kesäkuussa 2016.*lähde?*

Kappaleet
---------

1. Burn – 3.37
2. Sex & Money – 3.18
3. Job – 3.05
4. Gun – 3.07
5. Unfriendly World – 3.46
6. Ready to Die – 3.06
7. DD’s – 3.12
8. Dirty Deal – 3.42
9. Beat That Guy – 3.15
10. The Departed – 3.15

Kokoonpano
----------

* Iggy Pop – laulu
* James Williamson – kitara
* Mike Watt – basso
* Scott Asheton – rummut
* Steve Mackay – saksofoni

### Vierailevat muusikot

* Jason Butler – lyömäsoittimet
* Mark Culbertson – basso
* Toby Dammit – rummut, lyömäsoittimet
* Petra Haden – viulu, taustalaulu
* Hugh Marsh – viulu
* Scott Thurston – koskettimet
* Michelle Willis – urut

Arvostelut
----------

* Metacritic: 66/100
* Allmusic: 4/5 tähteä
* The A.V. Club: C
* Rolling Stone: 3.5/5 tähteä
* Soundi: 3/5 tähteä

Lähteet
-------

1. ↑  Metacritic aggregate
2. ↑  Allmusic review
3. ↑  The A.V. Club
4. ↑  Rolling Stone
5. ↑  Iggy And The Stooges: Ready To Die Viitattu 11.1.2023.
Reagandemokraattien puskuritarra, jota he käyttivät vuoden 1980 presidentinvaaleissa.
**Reagan-demokraatiksi** kutsutaan Yhdysvalloissa perinteisesti demokraattista puoluetta kannattavaa työväenluokkaista äänestäjää erityisesti ns. ruostevyöhykkeellä jotka kannattivat republikaanisen puolueen ehdokasta Ronald Reagania joko vuoden 1980 tai 1984 presidentinvaaleissa tai molemmissa näistä. Samaa nimitystä on käytetty myös George H. W. Bushin demokraattisista kannattajista 1988 sekä George W. Bushin kannattajista 2000 ja 2004. Osittain samat äänestäjät loikkasivat myös vuonna 2016 republikaanisen ehdokkaan Donald Trumpin taakse, joka voitti perinteisesti demokraatteja kannattaneissa Pennsylvaniassa, Ohiossa, Michiganissa, Wisconsinissa ja Iowassa jotka olivat niinikään olleet Reaganin valinnan takana.

Taustaa
-------

Vuoden 1980 aikana merkittävä osa yhdysvaltalaisäänestäjistä koki näköalattomuutta 1970-luvun jatkuneen taloudellisen alennustilan sekä Jimmy Carterin presidenttikauden vuoksi, jopa enemmän kuin neljä vuotta aiemmin Gerald Fordin valtakaudella. Nämä äänestäjät päätyivät tukemaan presidentinvaaleissa entistä Kalifornian kuvernööriä Ronald Reagania, jonka optimistinen viesti siivitti hänet lähes ennennäkemättömän suureen voittoon. 

Käsitettä Reagan-demokraatti on toisinaan käytetty kuvaamaan demokraattisen puolueen kannattajaa joka on enemmän konservatiivinen kuin liberaali kysymyksissä jotka koskevat esim. kansallista turvallisuutta sekä maahanmuuttoa. Käsite on jossain määrin verrattavissa myös Richard Nixonin lanseeraamaan termiin "Hiljainen enemmistö", jota Reagan itsekin hyödynsi poliittisissa kampanjoissaan 1970-luvun aikana.