recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitšin tytärtä. Saksi-Weimarin herttuatar Maria Pavlovna ja Mecklenburg-sukuinen Maria Pavlovna vanhempi olivat eri henkilöitä.*
**Maria Pavlovna Romanova** tai **Maria Pavlovna nuorempi** (ven. Великая Княгиня Мария Павловна, 6. huhtikuuta/18. huhtikuuta 1890 – 13. joulukuuta 1958) oli venäläinen Romanov-sukuun kuulunut suuriruhtinatar. Hän oli suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš Romanovin tytär, Dmitri Pavlovitš Romanovin isosisko ja keisari Nikolai II:n serkku. Hänen isovanhempansa olivat keisari Aleksanteri II ja keisarinna Maria Aleksandrovna, ja äidin puolelta Kreikan kuningas Yrjö I sekä hänen puolisonsa suuriruhtinatar Olga Konstantinovna.

Maria Pavlovna kasvoi setänsä suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš Romanovin ja suuriruhtinatar Elisabet Fjodorovnan holhouksessa Moskovan lähistöllä. Vuonna 1908 hän avioitui Tsarskoje Selossa Ruotsin prinssin, Södermanlannin herttuan Wilhelmin kanssa. Wilhelm oli kuningas Kustaa V:n toiseksi vanhin poika. Prinssiparin sai pojan, Lennartin, mutta liitto päätyi eroon vuonna 1914. Samana vuonna Maria avioitui venäläisen ruhtinas Sergei Mihailovitš Putjatinin kanssa ja palasi kotimaahansa. Liitosta vuonna 1918 syntynyt poika kuoli jo vuoden ikäisenä.

Venäjän vallankumouksen aikana Maria Pavlovna pakeni ensin Pariisiin ja sieltä hän muutti Lontooseen, missä hän tapasi veljensä Dmitri Pavlovitšin. Maria kustansi maanpakovuotensa koruillaan, jotka hän oli salakuljettanut Ruotsiin ennen vallankumousta. Korut hänelle toi Lontooseen Ruotsin kruununprinssi Kustaa Aadolf. Maria palasi Pariisiin ja asui sen jälkeen Biarritzissä. Espanjassa maan kuningatar Viktoria otti hänet vieraakseen. Maria asui 12 vuotta Yhdysvalloissa ennen kuin muutti Argentiinaan. Muutto Argentiinaan oli protesti Yhdysvaltoja vastaan, sillä Yhdysvallat oli yksi Neuvostoliiton tunnustaneista maista. Maria asui Buenos Airesissa toisen maailmansodan loppuun saakka, minkä jälkeen hän muutti takaisin Eurooppaan. Hän kuoli Saksassa Konstanzissa, lähellä Sveitsin rajaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovits.  *Karjalan Sanomat*, 20.02.1909, nro 20, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.07.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kronia** (m.kreik. Κρόνια, lat. *Cronia*) oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Kronokselle. Sitä vietettiin Hekatombaion-kuun 12. päivä eli nykyisen heinä-elokuun aikoihin, ja siitä oli peräisin kuukauden varhaisempi nimi Kronion.

Ateenalaisen perinteen mukaan Zeuksen isän Kronoksen kultin kaupungissa aloitti Kekrops. Kronoksella ja Rhealla oli yhteinen temppeli Kronoksen ja Rhean temppeli, joka sijaitsi lähellä Olympoksen Zeuksen temppeliä. Kronia-juhla oli viljakauden sadonkorjuujuhla. Isännät ja orjat viettivät sitä aterioimalla yhdessä.

Kronia-juhla tunnetaan myös muun muassa Rhodokselta, jossa Kronos yhdistettiin mahdollisesti foinikialaiseen Moolokiin. Roomassa Saturnalia vastasi monin tavoin Kroniaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Roberts, J. W.: *City of Sokrates: An Introduction to Classical Athens*, s. 126. Routledge, 1998. ISBN 0203194799.
2. ↑  Humphreys, S. C.: *Kinship in Ancient Athens: An Anthropological Analysis*, s. 558–559. Oxford University Press, 2018. ISBN 0191092398. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3  Smith, William & Wayte, William & Marindin, G. E.: "Cronia", *A Dictionary of Greek and Roman Antiquities*. Boston: Little, Brown and Company, 1890. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Kronia *Hellenion*. Viitattu 5.11.2018.
Houghton ja Kim Lankford televisiosarjassa *Knots Landing*.
**James "Jim" Houghton** (s. 7. marraskuuta 1948 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja.

Houghton oli CBS:n saippuaoopperan *Tunteita ja tuoksuja* näyttelijäkaartin alkuperäisjäsen, ja hän esitti sarjassa Greg Fosteria. Hänen kaikkein merkittävin roolinsa oli Kenny Ward saippuaoopperassa *Knots Landing*, jossa hän näytteli vuodesta 1979 vuoteen 1983. Viime vuosina Houghtonista on tullut saippuaoopperoiden käsikirjoittaja; hän on kirjoittanut sekä *Tunteita ja tuoksuja* että *Kauniita ja rohkeita*.

Houghton on *Twilight Zonen* tuottaja Buck Houghtonin poika, ja hänen siskonsa Mona Houghton on myös televisiokäsikirjoittaja. James ja Mona avustivat kolmessa *Knots Landingin* jakson käsikirjoituksessa vuonna 1982.

Houghton on myös Warren Zevonin *The Envoy* -albumin kannessa.

Työt
----

*Kauniit ja rohkeat* (CBS)

* Käsikirjoittaja (2006–2007)

*Knots Landing* (CBS)

* Näyttelijä: esitti Kenny Wardia (1979–1983)
* Käsikirjoittaja (1982, kolme jaksoa)

*Colbyt* (ABC)

* Näyttelijä: esitti Cash Cassidya (1986–1987)

*Tunteita ja tuoksuja* (CBS)

* Käsikirjoittaja (2006)
* Näyttelijä: esitti Greg Fosteria (Alkuperäiskastin jäsen: 1973–1976)

*Code R* (CBS)

* Näyttelijä: esitti Rick Wilsonia (1977)

Palkinnot ja ehdokkuudet
------------------------

**Daytime Emmy**

* Voitot (1992, 1997, 2000, 2006; Paras käsikirjoitustiimi; Tunteita ja tuoksuja)
* Ehdokkuudet (1993, 1994, 1995, 1998, 1999, 2001, 2003, 2004 & 2005; Paras käsikirjoitus; Tunteita ja tuoksuja)

**Writers Guild of America -palkinnot**

* Voitot (2002 & 2005; Tunteita ja tuoksuja)
* Ehdokkuudet (1999 & 2001; Tunteita ja tuoksuja)

Aiheesta muualla
----------------

* James Houghton Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* James Houghton Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Jarvis Charles Landry** (s. 28. marraskuuta 1992 Convent, Louisiana) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa Cleveland Brownsia.

Ura
---

### Miami Dolphins

Landry oli Dolphinsin toisen kierroksen varaus vuoden 2014 NFL:n varaustilaisuudesta. Hän pelasi avauskaudellaan kuusitoista ottelua, joista Landry oli avauskokoonpanossa yksitoista kertaa. Hän onnistui saamaan kauden aikana yhteensä 84 syötön vastaanottoa. Landry teki ensimmäisen touchdownin eli maalin Green Bay Packersiä vastaan 12. lokakuuta 2014. Kauden aikana hän teki viisi touchdownia.

Kaudella 2015 Landry pelasi 16 ottelua ja oli avauksessa 14 kertaa. Hän saavutti yhteensä 110 syötön vastaanottoa ja neljä touchdownia. Landry rikkoi samalla Dolphinsien yhden kauden ennätyksen syötön vastaanotoissa, jonka edellistä ennätystä piti hallussaan OJ McDuffie 90:llä.

### Cleveland Browns

Landry kaupattiin Dolphinsista Cleveland Brownsiin maaliskuussa 2018 Clevelandin vuoden 2018 4. kierroksen ja vuoden 2019 7. kierroksen varauksiin. Siirrosta tuli virallinen 14.3.2018 NFL:n kauden alkaessa. Landry vaihtoi pelinumerokseen #80, jota oli käyttänyt jo yliopistossa, sillä hänen Dolphinsissa käyttämänsä #14 on jäädytetty Otto Grahamille. Landry solmi Brownsin kanssa viiden vuoden ja 75.5 miljoonan dollarin sopimuksen huhtikuussa 2018.

Lähteet
-------

1. ↑  Draft 2014 *nfl.com* Viitattu 8.1.2016 (englanniksi)
2. ↑  Jarvis Landry *nfl.com* Viitattu 8.1.2016 (englanniksi)
3. ↑  Jarvis Landry breaks Dolphins single season receptions record *thephinsider.com* 20.12.2015 Viitattu 8.1.2016 (englanniksi)
4. ↑  Cleveland Browns acquire Jarvis Landry from Dolphins *nfl.com* 9.3.2018 Viitattu 28.8.2018 (englanniksi)
5. ↑  Browns WR Jarvis Landry signs five-year extension *nfl.com* 12.4.2018 Viitattu 28.8.2018 (englanniksi)
Luhin vaakuna vuodelta 1779.
**Luh** (ven. Лух) on kaupunkimainen taajama ja Luhin piirin hallinnollinen keskus Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Luhin varrella 94 kilometriä Ivanovosta itään. Taajamassa on 3 000 asukasta (vuonna 2010).

Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvulla. Vuonna 1778 siitä tuli kaupunki ja Kostroman lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1796 se menetti hallinnolliset tehtävänsä. 1900-luvun alussa Luhissa oli 2 500 asukasta, jotka harjoittivat etupäässä puutarhanhoitoa. Vuonna 1925 paikkakunta alennettiin maalaiskyläksi, ja vuonna 1959 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Neuvostoaikana siellä oli elintarviketeollisuutta ja ompelimo.

Nykyään Luh on maatalousalueen keskus, jossa toimii meijeri ja konepaja. Nähtävyyksiin kuuluvat entisen linnoituksen jäänteet, Kristuksen ylösnousemuksen kirkko (1680), Kolminaisuuden kirkko (1754), Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen katedraali (1775), Kristuksen kirkastumisen kirkko (1797), pajari Artamon Matvejeville kuulunut kaupungin ensimmäinen kivitalo sekä historiallinen museo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Goroda Rossii *dic.academic.ru*. Viitattu 26.12.2011. (venäjäksi)
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 20.12.2011. Viitattu 26.12.2011. (venäjäksi)
3. ↑  *Novyi entsiklopeditšeski slovar, tom 25*, s. 69. Sankt-Peterburg: F.A. Brokgauz, I.A. Jefron, 1915.
4. ↑  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 26.12.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Ofitsialnyi sait Luhskogo munitsipalnogo raiona: Promyšlennaja politika *luhadm.ru*.  Arkistoitu 17.6.2022. Viitattu 26.12.2011. (venäjäksi)
6. ↑  Ofitsialnyi sait Luhskogo munitsipalnogo raiona: Turizm *luhadm.ru*. Viitattu 26.12.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Luhin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Itä-Uudenmaan käräjäoikeuden päätoimipiste on maaliskuusta 2020 lähtien ollut kuvan vasemman puolen rakennus. Sen osoite on Teknobulevardi 3–5 E, joka on Vantaan Veromiehen kaupunginosassa.
**Itä-Uudenmaan käräjäoikeus** on yksi Helsingin hovioikeuspiirin kolmesta käräjäoikeudesta. Sen tuomiopiiriin kuuluvat Askola, Hyvinkää, Järvenpää, Kerava, Lapinjärvi, Loviisa, Myrskylä, Mäntsälä, Nurmijärvi, Pornainen, Porvoo, Pukkila, Pyhtää, Sipoo, Tuusula ja Vantaa.

Käräjäoikeus syntyi vuoden 2010 alusta, kun aiemmat Porvoon ja Loviisan käräjäoikeudet yhdistettiin osana valtakunnallista käräjäoikeusuudistusta. Tätä laajemman vastuualueen käräjäoikeus sai, kun aiemmat Hyvinkään, Itä-Uudenmaan, Tuusulan ja Vantaan käräjäoikeudet yhdistyivät 1.1.2019 uudeksi suuremmaksi Itä-Uudenmaan käräjäoikeudeksi.

Itä-Uudenmaan käräjäoikeuden päätoimipiste on maaliskuusta 2020 lähtien sijainnut Vantaan oikeustalossa Vantaan Veromiehen kaupunginosassa, osoitteessa Teknobulevardi 3–5 E. Tämä sijaitsee muutaman sadan metrin päässä Kehäradan Aviapoliksen rautatieasemasta itään. Lisäksi käräjäoikeudella on kanslia Hyvinkäällä (Urakankatu 1 A), toimipaikka Porvoossa (Tulliportinkatu 1, toimii myös istuntopaikkana). Aiempi Järvenpään toimipaikka suljettiin maaliskuusta 2020 lähtien.

Lähteet
-------

1. ↑  1025/2017 Valtioneuvoston asetus hovioikeuksien sijaintipaikoista ja tuomiopiireistä annetun valtioneuvoston asetuksen 2 §:n muuttamisesta  19.12.2017. Finlex, finlex.fi. Viitattu 6.5.2020.
2. ↑  Helsingin hovioikeus  2.10.2014. Oikeusministeriö, oikeus.fi. Viitattu 30.11.2014.
3. 1 2  Itä-Uudenmaan käräjäoikeus *oikeus.fi*.  15.4.2020. Viitattu 4.5.2020.
4. ↑  Käräjäoikeusverkoston muutokset 1.1.2019 (arkistoitu versio Archive.orgissa)  19.11.2018. Oikeusministeriö, oikeus.fi.  Arkistoitu 1.4.2019. Viitattu 6.5.2020.
5. ↑  Vantaan oikeustalon sijainti: Teknobulevardi 3-5 E, Vantaa *Vantaan karttapalvelu, kartta.vantaa.fi*. Viitattu 23.5.2021.
6. ↑  Käräjäoikeus siirtyi lähelle Aviapoliksen juna-asemaa  2.9.2020. Vantaan Sanomat, vantaansanomat.fi. Viitattu 23.5.2021.

  

Suomen käräjäoikeudet

|  |  |
| --- | --- |
| Helsingin hovioikeuspiiri | 
* Helsinki
* Itä-Uusimaa
* Länsi-Uusimaa

 |
| Itä-Suomen hovioikeuspiiri | 
* Etelä-Karjala
* Etelä-Savo
* Kymenlaakso
* Pohjois-Karjala
* Pohjois-Savo
* Päijät-Häme

 |
| Rovaniemen hovioikeuspiiri | 
* Kainuu
* Lappi
* Oulu

 |
| Turun hovioikeuspiiri | 
* Ahvenanmaa
* Kanta-Häme
* Pirkanmaa
* Varsinais-Suomi

 |
| Vaasan hovioikeuspiiri | 
* Etelä-Pohjanmaa
* Keski-Suomi
* Pohjanmaa
* Satakunta

 |
**Emil Väinö Stenbäck** (13. kesäkuuta 1862 Alavus – 19. marraskuuta 1937 Porvoo) oli suomalainen tehtailija, maallikkosaarnaaja ja suomentaja.

Stenbäckin vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti, tuomiokapitulin asessori Karl Emil Stenbäck ja Selma Josefina Grönberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1884 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa.

Stenbäck oli tehtailijana Porvoossa ja toimi aluksi Vapaakirkon maallikkosaarnaajana. Stenbäck oli Suomen vapaakirkollisen liikkeen sisälle 1890-luvulla syntyneen lakihenkisen *synnittömyysliikkeen* toinen johtaja Akseli Skutnabbin rinnalla. Hän toimi vuonna 1900 perustetun Evankeliset ystävät -liikkeen saarnaajana ja johtajana. Suomen sisällissodan jälkeen Stenbäck oli Suomenlinnan vankileirin kasvatusapulaisena.

Väinö Stenbäck oli naimisissa vuodesta 1893 Ingrid Sofia Nybergin kanssa. Heidän poikansa oli jääkärimajuri Gunnar Stenbäck*lähde?*.

Suomennoksia
------------

* Otto Stockmayer: *Israelin epäusko matkalla Punaisesta merestä Siinaille*; suom. Wäinö Stenbäck ym.; Turku, Wäinö Stenbäck, 1895
* William Reid: *Jeesuksen veri*. Kuopio, C. J. Bergström, 1903, 2. painos 1904
* Georg Ljungström: *Nostradamus: maailmankuulun ennustajan ennustukset maailman vaiheista v:sta 1558 v:teen 3797: ennustukset vuodesta 1558 tähän päivään ovat tarkoin toteutuneet*; tekijän luvalla suom. Akseli Skutnabb ja Väinö Stenbäck. Tampere, Kirjavälitys, 1923

### Lähteet

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Tampereen Vapaakirkkoseurakunnan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Pääkaupunkiseudun ateistit ry.: Laihian vapaahautausmaa
4. ↑  Olli Korjus: Kuusi kuolemantuomittua. Atena 2014, luku Vankien suhtautuminen uskontoon (Google Kirjat -linkki)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Sigfrid Emil Kullhem** (20. toukokuuta 1847 Kirkkonummi – 5. lokakuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen vakuutus- ja pankinjohtaja ja valtiopäivämies. 

Sigfrid Kullhemin vanhemmat olivat rovasti Jakob Kullhem ja Maria Henriette Teresia Dahlman ja puoliso vuodesta 1880 Hedvig Karolina Matilda Adlercreutz. Kullhem tuli ylioppilaaksi 1866, oltuaan kadetti Haminassa 1859–1864. Hän työskenteli pankinjohtaja 1874–1877 ja opiskeli Englannissa liikealaa 1877–1878. Helsingin kaupungin kamreerina Kullhem toimi 1879–1882 ja sitten palovakuutusyhtiö Fennian toimitusjohtajana vuodesta 1882 sekä tapaturmavakuutusyhtiö Patrian toimitusjohtajana vuodesta 1888. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1884–1895. Valtiopäivillä Kullhem oli porvarissäädyssä Helsingin edustaja 1894.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 6.11.2020)
2. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 180. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Sully-sur-Loire** on Ranskan kunta Centre-Val de Loiren alueella Loiret’n departementissa. Se sijaitsee Loirejoen vasemmalla rannalla Orléansin itäpuolella. Kunnan pinta-ala on 43,6 neliökilometriä ja siellä on arviolta 5 401 asukasta (vuonna 2016).

Linna
-----

Sully-sur-Loiren linna (*cháteau*) on 1300-luvulta peräisin oleva loistava esimerkki keskiaikaisesta linnakkeesta. Linnake rakennettiin strategisesti tärkeään Loirejoen ylityskohtaan. Linnaketta laajennettiin kertaalleen Maximilien de Béthunen (1560–1641) johdolla. Béthune oli ensimmäinen Sullyn herttua ja kuningas Henrik IV:n ministeri. Hänet on haudattu linnan maille. Hänen perheensä säilytti linnan omistuksessaan 1900-luvulle asti.

Kuningas Ludvig XIV sekä hänen äitinsä, kuningatar Anna Itävaltalainen ja pääministeri kardinaali Mazarin etsivät turvaa linnasta maaliskuussa 1652 tultuaan ajetuksi Pariisista niin santun *Fronde*-kapinan aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Citypopulation.de: France: Loiret *citypopulation.de*. Viitattu 14.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sully-sur-Loire** Wikimedia Commonsissa
**San Ignacio Miní** oli jesuiittojen perustama lähetysasema nykyisen Argentiinan alueella Misionesin maakunnassa. Se muodostaa neljän muun lähetysaseman kanssa maailmanperintökohteen Jesuiittojen guaranilähetysasemat.

Historia
--------

San Ignacio Miní perustettiin alkujaan Guayrán alueelle nykyiseen Brasiliaan. Se oli yksi noin 30 lähetysasemasta, jotka jesuiitat perustivat guaranien käännyttämiseksi kristinuskoon. *Bandeirantesien* hyökättyä asemalle 1631 jesuiitat joutuivat siirtämään sen sijaintia. He lähtivät etelään ja rakensivat muutamia väliaikaisia keskuksia, kunnes perustivat 1696 sen nykyiseen paikkaansa.

San Ignacio Miní oli huipussaan 1733, jolloin siellä asui 4 500 asukasta. 1750-luvun guaranisotien ja vuoden 1767 jesuiittojen karkotuksen jälkeen asema hylättiin. Rauniot löydettiin 1897, ja ne kunnostettiin 1940–1948. San Ignacio Miní valittiin 1984 kolmen muun argentiinalaisen lähetysaseman kanssa Unescon maailmanperintöluettelon laajennuskohteeksi.

Rauniot
-------

San Ignacio Minín lähetysaseman rauniot sijaitsevat Misionesin maakunnassa San Ignacion kylän koillisosassa. Varsinaista lähetysasemaa ympäröi guaranien yksihuoneisia asuintaloja, joissa jokaisessa asui yksi perhe. Keskellä aluetta on suuri aukio, jonka eteläreunalla on Pyhän Ignatiuksen kirkko. Sen suunnitteli italialainen arkkitehti Brazanelli. Sen katto ja suurin osa sisätiloista ovat jo rapautuneet, mutta esimerkiksi sisäänkäyntiä reunustaa edelleen kaksi korkeata seinää. Vaikka rakennus on pahasti raunioitunut, niin joitakin yksityiskohtia on edelleen nähtävissä, kuten sisäänkäynnin sivuilla olevat pylväät ja sisätilojen guaranikäsityöläisten tekemät pintareliefit. Alueen kaikki rakennelmat tehtiin basaltista ja hiekkakivestä. Nykyään rauniot ovat punertavia, mutta alkujaan ne oli valkoisia.

Lähteet
-------

* Adès, Harry: *The Rough Guide to South America*. Lontoo: Rough Guides, 2004. ISBN 1-85828-907-6. Google-kirjat (viitattu 9.4.2012). (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Adès, s. 129.
2. 1 2  San Ignacio Miní New York:  World Monuments Fund. Viitattu 9.4.2012. (englanniksi)
3. ↑  ICOMOS: Advisory Body Evaluation (pdf) (s. 5)  1984. UNESCO World Heritage Centre. Viitattu 9.4.2012. (englanniksi)
4. 1 2  San Ignacio Miní Lonely Planet. Viitattu 9.4.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **San Ignacio Miní** Wikimedia Commonsissa

  

ArgentiinaUnescon maailmanperintökohteet Argentiinassa

* Córdoban jesuiittakortteli ja -estanciat
* Cueva de las Manos, Río Pinturas
* Iguazún kansallispuisto
* Ischigualaston ja Talampayan luonnonpuistot
* Jesuiittojen guaranilähetysasemat: San Ignacio Miní, Santa Ana, Nuestra Señora de Loreto ja Santa María Mayor
* Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
* Los Alercesin kansallispuisto
* Los Glaciaresin kansallispuisto
* Quebrada de Humahuaca
* Valdésin niemimaa
**Jakob Viktor Wasastjerna** (14. kesäkuuta 1819 Vaasa – 1. maaliskuuta 1895 Helsinki) oli suomalainen senaattori, valtiopäivämies ja Vaasan hovioikeuden asessori.

Wasastjernan vanhemmat olivat Suomen Pankin konttorikirjuri Vaasassa Johan Jakob Falander, vuodesta 1808 Wasastjerna (1781–1858) ja hänen toinen puolisonsa Katarina Kristina Bange. Hän pääsi ylioppilaaksi 1837 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1841. Wasastjerna sai varatuomarin arvon 1844.

Wasastjerna oli Vaasan hovioikeudessa kanslistina 1850–1853, aktuaarina 1853–1855, ylimääräisenä viskaalina 1855–1856, notaarina 1856–1859, sihteerinä 1859–1860 ja asessorina 1860–1869. Hän oli senaatin oikeusosastolla senaattori 1869–1890. Wasastjerna osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1863–1864, 1872, 1877–1878, 1882 ja 1888.

Wasastjerna oli naimisissa vuodesta 1860 Vendla Helena Vilhelmina Bonsdorffin kanssa jonka isä oli arkkiatri ja valtioneuvos Evert Julius Bonsdorff. Heillä oli neljä poikaa, joista Ivar Ossian Wasastjerna (1868–1941) toimi Pohjoismaiden Yhdyspankin johtajana 1919–1935 ja Victor Waldemar Wasastjerna (1879–1941) oli kihlakunnantuomari ja Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvos. Kahdesta muusta pojasta Evert Viktor Wasastjerna (1862–1941) oli puolestaan lääkäri ja sairaalan johtaja Helsingissä ja Axel Edvard Wasastjerna (1866–1917) juristi ja virkamies.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Jakob Viktor Wasastjerna. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 11.7.2015.
2. ↑  Förteckning öfver Ridderskapet och Adelnsmedlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1882. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1882. Tredje häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1885, ss. 1489–1493.
3. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1888 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1888. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1888, ss. 1685–1691.
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Wasastjerna Evert Victor Viitattu 22.5.2021.
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Wasastjerna Axel Edvard Viitattu 8.6.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Juho Rantala** (s. 13. joulukuuta 1974 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka toimii Suomen Palloliiton huippujalkapallopäällikkönä. Tätä aiemmin hän toimi HJK:ssa urheilutoimenjohtajana. Pelaajana hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja. Jalkapallon EM-kilpailuissa 2020 Rantala toimi kommentaattorina Ylen tv-lähetyksissä.

Ura pelaajana
-------------

Rantala aloitti jalkapallon pelaamisen vuonna 1981 Helsingin Jalkapalloklubin Laajasalon kaupunginosajoukkueessa. Hän pelasi juniorijoukkueissa A-junioreihin asti ja pääsi pelaamaan edustusjoukkueen mukana Liigacupissa, mutta ei murtautunut pelaavaan kokoonpanoon Veikkausliigassa. Kaudeksi 1994 Rantala siirtyi HJK:n farmijoukkue FC Hongan riveihin, jossa hän pelasi neljä seuraavaa kautta seuran noustessa Kolmosesta toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kahdessa vuodessa. Vuoden 1997 Liigacupissa Rantala esiintyi kahdessa ottelussa HJK:n paidassa, onnistuen maalinteossa Myllykosken Palloa vastaan. Hongan jälkeen hän edusti pääkaupunkiseudulla IF Gnistania ja Atlantis FC:tä kauden verran sekä kaksi kautta HIFK:ta. Vuonna 2002 Rantala muutti Englantiin, jossa pelasi Billericay Townissa ennen uransa lopettamista.

Ura valmentajana
----------------

Rantalan valmennusura alkoi vuonna 2005 Atlantiksen apuvalmentajana Pasi Pihamaan alaisuudessa. Hän vastasi samanaikaisesti myös akatemiajoukkueen valmentamisesta.
Kesken kauden 2007 Rantala siirtyi HJK:n A-junioreiden valmennukseen ja seuraavaksi kaudeksi hänet nostettiin reservijoukkue Klubi 04:n valmentajaksi. Kaudelle 2010 Rantala siirtyi HJK:n edustusjoukkueen apuvalmentajaksi. Kesken kauden 2013 Rantala purki sopimuksensa HJK:n kanssa ja siirtyi Valkeakosken Hakan päävalmentajaksi Ykköseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Juho Rantala Palloliiton huippujalkapallopäälliköksi *palloliitto.fi*.  25.9.2018. Viitattu 26.2.2019.
2. ↑  Ari Virtanen: Klubi sai Juho Rantalasta jalkapallojohtajan – "Jos nuori pelaaja on valmis tekemään helvetin kovaa työtä, hänen mahdollisuutensa paranevat" *Helsingin Sanomat*.  10.10.2017. Viitattu 26.2.2019.
3. ↑  Halonen, Mika: Tässä ovat EM-kisojen selostajat ja asiantuntijat – Suomen pelien ääni kertoo, mitä historiallinen kunnia merkitsee *is.fi*.  10.6.2021. Viitattu 6.7.2021.
4. ↑  FINNISH ARRIVAL AT NEW LODGE.  13.3.2002. NonLeagueDaily. Viitattu 24.8.2013. (englanniksi)
5. ↑  Juho Rantala Pihamaan kakkoseksi  7.1.2005. Atlantis FC. Viitattu 24.8.2013.
6. ↑  Muurinen jatkaa, Rantala avustamaan (Web Archive)  27.10.2009. HJK. Viitattu 24.8.2013.
7. ↑  Juho Rantala Hakan päävalmentajaksi  4.7.2013. FC Haka. Viitattu 24.8.2013.
**Line & Willy** oli ranskalainen varieteeduo 1960- ja 1970-luvuilla. Duon muodostivat **Line Van Menen** ja **Claude Boillod**. Duo nousi tunnettavuuteen vuonna 1966 voitettuaan Guy Luxin palkinnon kappaleella *Le Vent* ja sijoituttuaan toiseksi Rose d'or d'Antibes -palkinnoissa kappaleella *Pourquoi pas nous?*.

Duo levytti kappaleet *Près de la Fontaine* (1966), *Nous on s'aime et On se ressemble* (1967), *La vie à deux* (1968), *Rien n'empêche la terre de tourner* (1968), *Le marchand d'arc-en-ciel* (1968), *Les jardins italiens* (1970) sekä *Si un jour tu t'en vas* (1972) ja julkaisi albumin vuonna 1967.

Duo edusti Monacoa Eurovision laulukilpailussa 1968 kappaleella *À chacun sa chanson* ja sijoittui jaetulle seitsemännelle sijalle 17 kilpailijan joukosta.

Vuosina 1974-1976 duo levytti kolme lastenmusiikkialbumia. Duon hajoamisen jälkeen Line Van Menen teki soolouraa.

Claude Boillod kuoli 84-vuotiaana 20. joulukuuta 2018. Line Van Menen kuoli 85-vuotiaana 30. huhtikuuta 2023.

Lähteet
-------

1. ↑  London 1968 *eurovision.tv*. Viitattu 7.8.2022.
2. ↑  Monsieur Claude BOILLOD *libramemoria.com*. Viitattu 7.8.2022.
3. ↑  Amiens : la chanteuse Line du duo Line et Willy est morte à 85 ans *courrier-picard.fr*. Viitattu 12.9.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Line et Willy 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee paikkakuntaa Tukholman saaristossa. Sandhamn on myös Helsingin Santahaminan ruotsinkielinen nimi.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Sandhamn** on pientaajama Värmdön kunnassa Keski-Ruotsissa. Sandhamn kuuluu Tukholman lääniin ja Uplannin maakuntaan. Paikkakunta sijaitsee Tukholman ulkosaaristossa *Sandön*-nimisellä Itämeren saarella. Ennen kuntauudistuksia Sandhamn kuului Djurön pitäjään. Vuoden 2010 lopussa pientaajamassa oli 85 asukasta. Suurin osa taloista on 1800-luvulta tai 1900-luvun alusta.

Ruotsalaisen Viveca Stenin dekkarikirjasarja ja sen pohjalta tehty televisiosarja *Murha Sandhamnissa* sijoittuvat saarelle.

Historia
--------

Taajaman olemassaolo oli 1800-luvun loppuun asti sidottu luotsi- ja tullitoimintaan. Pitkään vain kuninkaallisella laivastolla oli lupa käyttää saaren ohi kulkevaa väylää ja kauppalaivastolla ei, mutta kun kielto päättyi 1600-luvulla, Sandhamniin perustettiin kuuden luotsin luotsiasema. 1600- ja 1700-luvuilla suurin osa luotseista asui kuitenkin läheisellä Eknön saarella, koska siellä oli paremmat mahdollisuudet maanviljelyyn. Sandönin ensimmäiset asukkaat olivat 1600-luvun lopussa sinne asettuneet tullimiehet ja 1720-luvulla Sandhamniin asettui ensimmäinen tullitarkastaja. Nykyinen Tullhuset valmistui sinne vuonna 1752. Vuodesta 1865 alkoivat höyrylaivat liikennöidä säännöllisesti Sandhamniin ja silloin alkoi uusi aika kylpylä- ja loma-alueena. Jo vuosisadan vaihteessa kesävieraita oli enemmän kuin vakituisia asukkaita.

Kungliga Svenska Segelsällskapet
--------------------------------

Sandhamnissa sijaitsee ruotsalaisten vallanpitäjien suosima pursiseura Kungliga Svenska Segelsällskapet (KSSS). Vuonna 1830 perustettu seura on maailman neljänneksi vanhin pursiseura. Sandhamnista tuli saariston veneilyelämän keskus, kun KSSS alkoi käyttää sitä regattojensa yösatamana. Seuran klubitalo valmistui 1897. Vuonna 1975 pursiseuran ravintola paljastui ravintoloitsija Fleming Bromanin johtaman Sandhamn-liigaksi kutsutun huumeverkoston pääpaikaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Småorter 2010, korrigerad 2012-10-15 (PDF) *MI38 Småorter och tätorter*.  15.10.2012. Statistiska centralbyrån. Viitattu 18.12.2012. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Mattias Henrikson: Alla dessa utflykter runt Stockholm. Ordalaget 2013. Kappale Sandhamn, s. 199–201.
3. ↑  Murha Sandhamnissa *Yle Teema Fem, Yle Areena*. Viitattu 15.10.2017.
4. ↑  Sandhamnsligan, Sveriges Radio, P3 dokumentär. Viitattu 8.9.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sandhamn**.
* Destination Sandhamn (ruotsiksi)
* Stockholms läns museum (ruotsiksi)
**Turtola** (ruots. *Svanstein*) on kylä ja pientaajama Ylitornion kunnassa Ruotsissa. Pientaajamassa oli 125 asukasta vuoden 2010 lopussa.

Kylä oli ennen Haminan rauhaa 1809 samaa kylää Suomen nykyisen Pellon kunnan Turtolan kanssa. Tällöin valtakunnanraja vedettiin kylää halkovaan Tornionjokeen. Sittemmin kylän nimeksi on myös suomen kielessä vakiintunut ruotsinkielinen muoto Svanstein, mm. sekaannusten välttämiseksi.

Svansteinin kylä sijaitsee Kynsivaaran juurella. Kylän takana on Pullinkivaara Tornionlaaksossa 1700-luvulla suoritetun astemittauksen mittaupisteistä (ks. Maupertuis). Pullinkivaaralla toimii suurehko laskettelukeskus Svanstein Ski. Keskuksessa on 16 eritasoista rinnettä ja 5 hissiä. Pisin rinne on miltei 2500 metriä pitkä. Svanstein Skissä käy myös jonkin verran suomalaisia asiakkaita. Kylässä on myös mittava murtomaahiihtolatuverkosto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Småorter 2010, korrigerad 2012-10-15 (PDF) *MI38 Småorter och tätorter*.  15.10.2012. Statistiska centralbyrån. Viitattu 18.12.2012. (ruotsiksi)
**Anna Thérèse Behse** (13. marraskuuta 1877 Helsinki – 4. huhtikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen laulunopettaja, joka käynnisti Kristillinen tiede -yhteisön toiminnan Suomessa.

Anna Behsen vanhemmat olivat kollegiasessori Peter Wilhelm Arnold Behse (1835–1881) ja Maria Thérèse af Forselles. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 (Läroverket för gossar och flickor) ja opiskeli musiikkia Dresdenissä ja Berliinissä vuosina 1903–1910. Behse toimi laulunopettajana Helsingissä. Hän tutustui kristilliseen tieteeseen opiskellessaan Saksassa vuonna 1919 ja hän aloitti yhteisön toiminnan Suomessa. Behse oli Suomessa ensimmäinen virallisesti rekisteröity kristillinen parantaja eli Christian Science -praktikko. Kristillisen Tieteen Yhdistys – Kristen Vetenskaps Samfund (The Christian Science Society) perustettiin Helsinkiin vuonna 1955.

Anna Behsen veli oli silmä- ja sotilaslääkäri, lääkintäeverstiluutnantti Emil Alfons Behse (1874–1938). Viisilapsinen perhe asui omistamassaan Kaivopuiston huvilassa, jonka tontilla on nykyisin Viron Helsingin-suurlähetystö.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Anna Behse
2. ↑  Kristillisen Tieteen yhdistys ry : Kristillinen tiede -taustatietoa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Petter Wilhelm Arnold Behse
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Emil Alfons Behse
5. ↑  Pekka Linnainen: Villan n:o 20 i Brunnsparken *Estofennia*.  22.3.2022. Viitattu 10.4.2022.
**Adolf Juselius** (5. toukokuuta 1814 Alastaro – 10. heinäkuuta 1884 Loviisa) oli suomalainen juristi, Loviisan pormestari ja valtiopäivämies.

Juseliuksen vanhemmat olivat Loimaan nimismies, toimitusvouti Karl Fredrik Juselius (k. 1825) ja hänen toinen puolisonsa Eva Lovisa Katarina Forselius. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1833. Juselius suoritti tuomarintutkinnon Helsingin yliopistossa 1841 ja oli auskultanttina Turun hovioikeudessa. Juselius sai varatuomarin arvon 1845.

Juselius oli Loviisan pormestarina vuodesta 1851 alkaen ja hän sai hovioikeudenasessorin arvonimen 1884. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen 1862 ja porvarissäädyssä Loviisan edustaja valtiopäivillä 1863–1864, joilla hän oli sekä valitsijamies että puhemiesneuvoston ja useiden eri valiokuntien ja säädyn suuren lähetystön jäsen. Hänet valittiin myös valtiopäiville 1867, mutta hän kieltäytyi tehtävästä heikkoon terveyteensä vedoten.

Adolf Juselius oli naimisissa 1852–1863 Eva Antoinette Sjöstedtin (k. 1863) kanssa ja vuodesta 1867 Emma Florentina Aspelinin (k. 1911) kanssa. Hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta oli pankinjohtaja Uno Viktor Emanuel Juselius (1861–1905).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Adolf Juselius. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 21.7.2018.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 153–154. Helsinki: Otava, 1921.
**Kaarlo Wilhelm Suonivaara**, sukunimi aik. *Senvall* (8. kesäkuuta 1874 Tampere – 29. tammikuuta 1937 Viipuri) oli suomalainen insinööri ja Viipurin teollisuuskoulun rehtori.

Suonivaaran vanhemmat olivat työnjohtaja Simeon Senvall ja Wilhelmina Andersin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 Tampereen lyseosta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1898.

Suonivaara oli aluksi lyhyen aikaan varikon hoitajana Tampereella. Hän oli sitten mekaanisten aineitten opettajana Oulun teollisuuskoulussa 1899–1905 ja koneosaston lehtorina Viipurin teollisuuskoulussa 1905–1918. Hän oli Viipurin teollisuuskoulun rehtorina vuodesta 1918 alkaen.

Suonivaara julkaisi oppi- ja harjoituskirjoja ja hän oli myös toimittamassa Teknillistä käsikirjaa. Hän teki opintomatkoja ulkomaille tutustuen teknilliseen opetukseen siellä ja julkaisi kirjoituksia teknillisistä kysymyksistä ja teknillisestä opetuksesta. Suonivaara toimi Viipurissa vuodesta 1913 alkaen höyrykattilain ja kauppalaivojen koneistojen katsastusmiehenä sekä 1914–1934 moottoriajoneuvojen katsastusmiehenä. Hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä ja toimi Viipurin Teknillisen Klubin varapuheenjohtajana ja oli klubin kunniajäsen.

Suonivaara oli naimisissa vuodesta 1902 Hanna Johanssonin kanssa. Heidän tyttärensä oli arkkitehti Tuulikki Suonivaara-Löyskä.

Teoksia
-------

Nimellä *Kaarlo Vilho Senwall*:

* *Mekaniikan oppikirja teollisuuskouluja varten*. Tekijä, Tampere 1901
* *Mekaniikan esimerkkejä teollisuuskouluja varten*. Tekijä, Tampere 1902

Nimellä *K. V. Suonivaara*:

* *Mekaniikan oppikirja teollisuuskouluja varten*. 2. täyd. painos Tekijä, Viipuri 1908, 3. painos 1928, 4. uus. painos Kuopio 1941, 5. painos nimellä *Mekaniikan oppikirja teknillisiä kouluja varten. 1, Statiikka*. Lappeenranta 1947

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Ins. K. V. Suonivaara kuollut, Helsingin Sanomat, 01.02.1937, nro 30, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Rehtori K. V. Suonivaara, Uusi Suomi, 31.01.1937, nro 29, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Abraham Indrenius nuorempi** (5. marraskuuta 1736 Ruovesi – 3. tammikuuta 1796 Keuruu) oli suomalainen kirkkoherra.

Indreniuksen vanhemmat olivat Keuruun kirkkoherra Abraham Indrenius vanhempi (1711–1770) ja Katarina Elisabet Pacchalenius. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1751. Indrenius valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1757 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1759. Maisterinväitöskirjansa Indrenius kirjoitti professori Pehr Kalmin ohjauksessa, väitöskirja *Enfaldiga tanckar wisande hwad en präst kan bidraga til oeconomiens uphjelpande* käsitteli sitä mitä pappi voisi tehdä talouden kohentamiseksi. 

Indrenius oli Messukylän kirkkoherran apulaisena 1759–1766, Vehmaan kappalaisena 1766–1772 ja Keuruun kirkkoherrana 1772–1796. Hän oli saarnaajana pappeinkokouksessa Turussa 1773.

Indrenius antoi 1782 tuomiokapitulille selityksen Pihlajaveden saarnahuoneen valmistumisesta. Pyytämiensä lisätietojen jälkeen kapituli tuli siihen tulokseen, että rakennus on pikemminkin kirkko kuin saarnahuone ja antoi Indreniukselle huomautuksen. Tuomiokapituli kanteli asiasta Vaasan läänin maaherralle Carl Fridrik Krabbelle, jotta muuallakin esiintynyt vastaava omavaltaisuus saataisiin loppumaan. Vaikka kirkkoa ei ollut vihitty, sitä käytettiin kuitenkin vuoteen 1787 asti, jolloin vihkiminen jumalanpalveluspaikaksi lopulta toimitettiin ja pihlajavetiset saivat oman kirkon. 1820-luvulle asti Pihjalajavedellä ei ollut omaa pappia, vaan Keuruun papit kävivät pitäjässä joka kolmas tai neljäs pyhä. 

Abraham Indrenius oli naimisissa vuodesta 1775 Kristina Elisabet Idmanin kanssa, jonka isä oli Huittisten kirkkoherra Nils Idman nuorempi. Heidän poikansa Abraham Niklas Indrén (1776–1820) omisti Moksun talon Ähtärissä. Tytär Anna Magdalena Indrén (k. 1845) oli naimisissa Tervakosken paperitehtaan perustajan kamarineuvos Gustaf Georg Nordenswanin (1774–1853) kanssa. Abraham Indreniuksen veli Anders Indrenius (1734–1805) oli Kurun kappalaisena vuodesta 1773 lähtien. Hän kirjoitti 1776 Tidningar Utgifne af et Sällskap i Åbo–lehteen viisiosaisen kertomuksen Keuruun pitäjästä.

Julkaisuja
----------

* *Vaatimattomia ajatuksia siitä mitä pappi voisi tehdä taloutemme kohentamiseksi* ; alkuperäisen ruotsinkielisen professori Pietari Kalmin johdolla v. 1757 ilmestyneen akateemisen väitöskirjan ensimmäinen suomenkielinen laitos ; suomennos Kaarina Kaskimies ; johdannon kirj. ja toimitustyön suorittanut Einari Kaskimies. Myynti- ja mainoskoulu, Helsinki 1966

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Abraham Indrenius. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 5.7.2021.
2. 1 2 3 4  Keuruun vanha kirkko 250 vuotta. Keuruun museon verkkojulkaisu, kirjoittajat Hanne Rokkonen ja Orvokki Vääriskoski

Aiheesta muualla
----------------

* Indreniuksen väitöskirja Enfaldiga tanckar wisande hwad en präst kan bidraga til oeconomiens uphjelpande digitoituna Doriassa
**Axel (Aksel) Mauri Hartea**, ent. **Hellsten** (12. heinäkuuta 1865 Turku – 3. elokuuta 1941 Helsinki) oli hieronnan opetuksen uranuurtaja Suomessa. 

Hartean vanhemmat olivat merimies Frans Henrik Hellsten ja Anna Sofia Engblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Turun yksityislyseosta, valmistui filosofian kandidaatiksi 1890, mutta jätti kesken aloittamansa lääketieteen opinnot kandidaatin tutkintovaiheessa, koska ei saanut suorittaa tutkintoaan suomen kielellä. Hartea toimi hierojana ja sairasvoimistelijana vuodesta 1888 alkaen, oli alan opettaja vuodesta 1893 ja toimi Helsinkiin perustamansa *Suomen hieromaopiston* sekä hieronta-, voimistelu- ja ortopedisen laitoksen johtajana vuodesta 1895 alkaen. Hän tutustui sekä suomalaiseen perinteiseen hierontaan että teki useita opintomatkoja ulkomaille. Suomen hieromaopistosta valmistui tuhansia hierojia, osa heistä oli ulkomaisia ja huomattava määrä sokeita. Vuonna 1906 Hartea perusti *Suomen Hierojaseuran*, jonka puheenjohtajana hän toimi.

Hartea julkaisi vuonna 1930 teoksen *Suomalaisen hieronnan ja terveysvoimistelun käsikirja I. Hierontaoppi*. Alan kysymyksiä hän tarkasteli myös kolmiosaisessa teoksessaan *Uusille urille* (1915–1931). Muita hänen julkaisujaan ovat:

* *Kansanomaisista parannustavoista Suomessa*
* *Hieronta ja maalaishieronta*
* *Hieromataidon opetuksesta*
* *Onko suomalaisille omaa hieromatapaa*
* *Hierontavoimistelun historia I–III*
* *Ketkä meidän maassa hierojien ammattia ja toimintaa valvomaan?*
* *Sauna-Eevan testamentti*
* *Palkinnoista ja palkintojen jaosta voimailu- ja urheilukilpailuissa*
* *Terveydenhuolto-opetuksesta kouluissa*
* *Luonnonmukaisen ravinnon merkityksestä ihmisen terveyteen*
* *Terveydenhoitoiloita joka kuntaan*

Hartean ensimmäinen puoliso vuodesta 1892 oli Olga Susanna Nelin (k. 1894) ja toinen vuodesta 1897 Naëmi Maria Malin (k. 1948).

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 275. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

### Viitteet

1. 1 2  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 103–104. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
2. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

Aiheesta muualla
----------------

* Kansanomaisen hieromataidon leviäminen maassamme, Suomen Kuvalehti, 20.10.1923, nro 42, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Concorde-sopimus** on Kansainvälisen autourheiluliiton (FIA), Formula 1 -tallien ja FOA:n välinen sopimus, joka määrittelee ehdot, joilla tallit kilpailevat ja miten televisiotulot ja palkintorahat jaetaan. Sopimus on nimetty Pariisin Concorde-aukion mukaan, jossa ensimmäinen sopimus allekirjoitettiin vuonna 1981. 

Sopimuksen tarkoitus on edistää ammattimaisuutta ja Formula 1:n kaupallista menestystä. Tärkein tekijä tämän saavuttamisessa on tallien velvollisuus osallistua jokaiseen kilpailuun, mikä tekee urheilusta entistä luotettavamman lähetystoiminnan harjoittajille, joiden odotetaan investoivan voimakkaasti televisiolähetysoikeuksien hankkimiseen. Vastineeksi talleille taataan prosenttiosuus urheilun kaupallisista tuloista. 

Concorde-sopimuksia on ollut kahdeksan: ensimmäinen solmittiin vuonna 1981, muut vuonna 1987, 1992, 1997, 1998, 2009, 2013 ja nykyinen sopimus vuonna 2020. Uusin sopimus on voimassa vuoteen 2025 asti.

Sopimusten sisältö on ollut salainen kunnes vuoden 2005 lopulla tunnettu kilpaurheilutoimittaja Forrest Bond julkaisi vuoden 1997 sopimuksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Concorde Agreement  27.9.2013. Federation Internationale de l’Automobile. Viitattu 8.2.2016. (englanniksi)
2. ↑  The Concorde Agreement RaceFax.com.  Arkistoitu 3.8.2008. Viitattu 23.8.2008.
Conrad Lihr (1860-luku)
**Johan Conrad Lihr** (5. marraskuuta 1831 Tammisaari – 10. maaliskuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen vuori-insinööri, joka toimi Suomen Rahapajan johtajana vuodet 1885–1912. Häntä pidetään myös Lapin kullan löytäjänä.

Tammisaaressa syntyneen Conrad Lihrin isä oli kultaseppä Johan Jakob Lihr (1796–1877). Hän opiskeli Turun yläalkeiskoulussa ja Katedralskolan i Åbossa ennen kirjautumistaan Helsingin yliopistoon vuonna 1851. Vuodesta 1853 lähtien Lihr toimi Tammisaaren ala-alkeiskoulun opettajana, kunnes vuonna 1860 aloitti vuorihallituksen ylimääräisenä vuori-insinöörinä. Rahapajan palvelukseen hän tuli 1865. Hän jäi eläkkeelle Rahapajan johdosta vasta 81-vuotiaana. Lihrin pääjohtajakautena lyödyissä suomalaisissa kolikoissa on niin sanottuna rahamestarin merkkinä L-kirjain hänen sukunimensä alkukirjaimen mukaan. Lihr harrasti nuorena valokuvausta. Hän muun muassa otti vuonna 1863 kuuluisan studiokuvan J. L. Runebergista ja Zachris Topeliuksesta.

Vuosina 1868–1870 Lihr johti vuorihallituksen järjestämää Lappiin suuntautunutta kullanetsintäretkeä. Kultaa etsittiin useasta eri paikasta, kunnes sitä lopulta löytyi Ivalojoelta. Keväällä 1870 alkaneen Ivalojoen kultaryntäyksen aikana Lihr oli vuorimestari Anders Ferdinand Thoreldin lähimpänä apulaisena, mutta joutui jättämään tehtävänsä toimittuaan venäläisen kultayhtiön salaisena asiamiehenä. Ivalojoen kullan alkuperäiselle löytöpaikalle Inarin Nulkkamukkaan pystytettiin vuonna 1987 luonnonkivistä muurattu Lihrin muistomerkki. Hänen mukaansa on myös nimetty Ivalojen tuntumassa sijaitsevat Liirinvaara ja Liirinjänkä. Vuonna 1999 valmistuneessa elokuvassa *Lapin kullan kimallus* Conrad Lihriä näyttelee Mats Långbacka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johan Konrad Lihr  14.7.2013. Helsingin yliopiston Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852. Viitattu 14.9.2015.
2. 1 2  Talvio, Tuukka: / Lihr, Conrad (1831–1913) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  11.10.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 14.9.2015.
3. ↑  Rahamestareiden leimat Kolikot.com 25.11.2007. Viitattu 14.9.2015.
4. 1 2  Lapin kullan kimallus elokuvan taustoja Kultahippu. Viitattu 14.9.2015.
5. ↑  *Lapin kullan kimallus* Elonetissä.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Paavo Antero Koskenhovi**, ent. **Kettunen** (2. maaliskuuta 1871 Joroinen – 28. syyskuuta 1942 Salo) oli suomalainen lääkäri, suomentaja ja suomalaisuusmies. 

Koskenhovin vanhemmat olivat maanviljelijä Paul Kettunen ja Hilda Augusta Wentin. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1899 oli Aini Kristiina Jurva (k. 1918) ja toinen vuodesta 1934 Lyyli Saarikko. Koskenhovi tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1890 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1899. Hän väitteli lääketieteen tohtoriksi Bostonissa Yhdysvalloissa 1921. Koskenhovi toimi kunnanlääkärinä Heinävedellä ja Paimiossa 1899–-1905, rautatielääkärinä Salossa 1905–1920 ja yksityislääkärinä Yhdysvalloissa 1920–1937. Hän oli toimittamassa Duodecimin kahden muun jäsenen kanssa korjattua ja täydennettyä painosta *Sanaluettelo Suomen lääkäreille* -teoksesta (1898), julkaisi kirjasen *Kansallisuus- ja kielikysymyksestämme* (1907) ja käänsi Mikkel Hindheden teoksen *Ravintomme uudistus* (1907). Oman synnytyslaitoksen johtaja Salossa Koskenhovi oli 1904–1920. Aktiivinen suomalaisuusaatteen kannattaja Koskenhovi oli Suomalaisuuden Liiton perustajia ja toimi Salon Suomalaisen Seuran puheenjohtajana 1907–1910. Hän osallistui kunnalliselämään, avusti sanomalehtiä ja käänsi Emanuel Swedenborgin teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853-1899. (Viitattu 17.9.2018)
2. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 173. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
3. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 1.10.1942, s. 7.
**Hulluuden syövereissä** (engl. *In the Mouth of Madness*) on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen psykologinen kauhuelokuva. Se perustuu löyhästi H. P. Lovecraftin kirjoittamiin novelleihin. Elokuvan on ohjannut John Carpenter ja käsikirjoittanut Michael De Luca. Pääosissa esiintyvät Sam Neill, Julie Carmen, Jürgen Prochnow, David Warner ja Charlton Heston.

Juoni
-----

Suosittu kauhukirjailija ja kustantamonsa kassamagneetti Sutter Cane (Jürgen Prochnow) katoaa, ja vakuutustarkastaja John Trent (Sam Neill) palkataan selvittämään tapausta. Yhdessä kustannustoimittaja Linda Stylesin (Julie Carmen) kanssa hän päätyy Uuden-Englannin uneliaaseen pikkukylään, jota ei löydy kartalta – se on olemassa vain Sutter Canen romaaneissa, joiden maailmasta on kaikessa mielipuolisuudessaan tulossa todellisuutta.

Tribuutti H. P. Lovecraftille
-----------------------------

Elokuva on eräänlainen tribuutti kauhukirjailija H. P. Lovecraftille, sillä siinä on monia viittauksia hänen töihinsä, esim. pienoisromaaniin *At the Mountains of Madness* (suom. *Hulluuden vuorilla*). Elokuvan kauhukirjailijan Sutter Canen teoksilla on samankaltaisia nimiä kuin Lovecraftin teoksilla, esim. *The Whisperer of the Dark* (Lovecraft: The Whisperer in Darkness, suom. *Kuiskaus pimeässä*), *The Thing in the Basement* (Lovecraft: The Thing on the Doorstep, suom. *Olio kynnyksellä*), *Haunter out of Time* (Lovecraft: The Haunter of the Dark/The Shadow Out of Time, suom. *Vainooja pimeydestä* ja *Varjo menneisyydestä*). Elokuvan Lovecraft-vaikutteet ovat ilmeisiä.

Elokuvassa on viittauksia myös kauhukirjailija Stephen Kingiin, jonka teokset sijoittuvat Sutter Canen kirjojen tavoin Uuden-Englannin maisemiin. Elokuvassa todetaan, että Sutter Cane myy enemmän kuin Stephen King.

Lähteet
-------

1. 1 2  In the Mouth of Madness. *BoxOfficeMojo.com*.  Arkistoitu 10.3.2018. Viitattu 10.3.2018.
2. ↑  Hulluuden syövereissä -elokuvan VHS-julkaisun takakansiseloste. Julkaisija: Warner Home Video. 1995.
3. ↑  Hulluuden syövereissä (1995) *Leffatykki*.  09.07.2014. leffatykki.com.  Arkistoitu 11.3.2018. Viitattu 10.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* *Hulluuden syövereissä* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

John Carpenterin ohjaamat elokuvat

|  |  |
| --- | --- |
| **1970-luku** | *Pimeä tähti (1974)* · *Hyökkäys poliisiasemalle (1976)* · *Halloween – naamioiden yö (1978)* · *Vainoavat silmät (1978)* · *Elvis (1979)* |
| **1980-luku** | *Usva (1980)* · *Pako New Yorkista (1981)* · *The Thing – "se" jostakin (1982)* · *Christine – tappaja-auto (1983)* · *Starman (1984)* · *Säpinää Chinatownissa (1986)* · *Pimeyden valtias (1987)* · *Pahan kehä (1988)* |
| **1990-luku** | *Näkymättömän miehen muistelmat (1992)* · *Hulluuden syövereissä (1995)* · *Kirottujen kaupunki (1995)* · *Pako L.A:sta (1996)* · *John Carpenterin vampyyrit (1998)* |
| **2000-luku** | *Ghosts of Mars (2001)* |
| **2010-luku** | *The Ward (2010)* |