recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**"Armeijakenraali"**, *General of the Army*, on Yhdysvaltain maavoimien korkein sotilasarvo, joka vastaa Suomessa lähinnä sotamarsalkkaa. Ilmavoimissa vastaava sotilasarvo on *General of the Air Force*, ilmavoimien kenraali ja laivastossa *Fleet Admiral*, laivastoamiraali. Arvoja käytetään lähinnä erityisenä erikseen myönnettävänä arvonimenä tai se voi olla puolustushaarojen komentajien arvo. Merijalkaväellä ja rannikkovartiostolla ei ole vastaavia sotilasarvoja.

Yhdysvaltain kongressi perusti *General of the Army* -arvon 25. heinäkuuta 1866 Ulysses S. Grantia varten, ja se myönnettiin symbolisesti muutamille henkilöille:

* 1866 – Ulysses S. Grant
* 1869 – William T. Sherman
* 1888 – Philip H. Sheridan

Arvonimellä palkitut kenraalit käyttivät edelleen kenraalin neljän tähden arvomerkkejä.

Yhdysvaltain Euroopassa olevien joukkojen ylipäällikölle ensimmäisessä maailmansodassa, kenraali John J. Pershingille, myönnettiin 1919 sotilasarvo *General of the Armies of the United States*, Yhdysvaltain armeijoiden kenraali. Tätäkin arvonimeä pidettiin vain symbolisena, mutta kun viiden tähden kenraalin arvo perustettiin 1944, uusien kenraaleiden päätettiin olevan Pershingiä alempiarvoisia. Vuonna 1976 presidentti Gerald Ford myönsi George Washingtonille armeijoiden kenraalin arvon, ja hänen julistettiin olevan ikuisesti Yhdysvaltain korkeinta sotilaallista arvonimeä kantava henkilö. 

Yksi henkilö on saanut tätä vastaavan merivoimien amiraali arvon. ("Admiral of the navy") 

* George Dewey (vuonna 1903)

Näiden ns. kuuden tähden sotilasarvojen keskinäinen arvojärjestys määräytyy myöntämispäivän mukaan samoin kuin viiden tähdenkin. 

Viiden tähden kenraaleiksi (*General of the Army*) ylennetyt henkilöt:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|       •   | George C. Marshall | 16. joulukuuta 1944 |
|       •   | Douglas MacArthur | 18. joulukuuta 1944 |
|       •   | Dwight D. Eisenhower     | 20. joulukuuta 1944 |
|       •   | Henry H. Arnold | 21. joulukuuta 1944 |
|       •   | Omar Bradley | 20. syyskuuta 1950 |

Viiden tähden amiraalin arvon (*Fleet Admiral*) saaneet henkilöt:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|       •   | William D. Leahy |   15. joulukuuta 1944 |
|       •   | Ernest J. King |   17. joulukuuta 1944 |
|       •   | Chester Nimitz |   19. joulukuuta 1944 |
|       •   | William F. Halsey |   11. joulukuuta 1945 |

Yksi henkilö on saanut *General of the Air Force* -arvonimen Yhdysvaltain ilmavoimien perustamisen 1947 jälkeen:

* Henry H. Arnold 7. toukokuuta 1949
Eksiribonukleaasien katalysoimat reaktiot. Hydrolyyttinen reaktio vasemmalla ja fosforolyyttinen reaktio oikealla
**Eksoribonukleaasit** ovat hydrolaaseihin tai transferaaseihin kuuluvia entsyymejä. Ne katalysoivat RNA-molekyylin hajotusta, joko hydrolyyttisesti, jolloin niistä muodostuu sokerifosfaatti ja lyhentynyt RNA-ketju tai fosforolyyttisesti, jolloin entsyymi hajottaa RNA-ketjun ja sokerifosfaattijohdannaiseen liittyy fosfaatti-ioni, jolloin muodostuu sokeripyrofosfaatti ja lyhentynyt RNA-ketju. Nimitys eksoribonukleaasit tulee siitä että ryhmän entsyymit hajottavat RNA-ketjua ketjun päästä, toisin kuin endoribonukleaasit, jotka hajottavat RNA-ketjun sen keskeltä.

Eksoribonukleaaseja esiintyy kaikissa niin esi- kuin aitotumaisissakin eliöissä. Niiden tehtävä on hajottaa RNA:ta, kun esimerkiksi tiettyä lähetti-RNA:ta ei enää tarvita tai mikäli RNA on virheellinen. Reaktiossa muodostuvat nukleotidisokerifosfaatit voidaan käyttää uudelleen RNA-molekyylien muodostamiseen. Eksoribonukleaasit jaetaan kuuteen alaryhmään sen perusteella, miten niitä esiintyy eliöissä, reaktiotyypin mukaan ja reaktion etenemissuunnan mukaan. Eksoribonukleaasit voivat hajottaa RNA-molekyyliä alkaen 3'-suunnasta eli sokerimolekyyliin päättyvästä päästä ja edetä kohti fosfaattiryhmään päättyvää päätä eli 5'-päätä. Näitä entsyymejä kutsutaan 3'→5'-eksoribonukleaaseiksi ja niitä esiintyy sekä esi- että aitotumaisissa soluissa. Aitotumaisilla eliöillä on lisäksi 5'→3'-eksoribonukleaaseja, jotka hajottavat RNA:ta fosfaattipäästä edeten kohti sokeripäätä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yuhong Zuo & Murray P. Deutscher: Exoribonuclease superfamilies: structural analysis and phylogenetic distribution.  *Nucleic Acids Reasearch*, 2001, 29. vsk, nro 5, s. 1017–1026. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.3.2017.  (englanniksi)
2. 1 2  Allen W. Nicholson: *Ribonucleases*, s. 193–194. Springer, 2011. ISBN 978-3-642-21077-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.3.2017). (englanniksi)
3. 1 2  George P. Rédei: *Encyclopedia of Genetics, Genomics, Proteomics, and Informatics*, s. 656. Springer, 2008. ISBN 978-1-4020-6753-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.3.2017). (englanniksi)
**Urheilun pikku jättiläinen – Ohjekirja nuorille urheilijoille, tietokirja kaikille urheilunharrastajille** on Martti Jukolan laatima ja WSOY:n vuonna 1945 julkaisema urheiluaiheinen hakuteos. Se on yksi WSOY:n julkaisemista Pikkujättiläinen-teemakirjoista, jotka nimettiin Yrjö Karilaan vuonna 1924 kokoaman alkuperäisen *Pikku jättiläinen* -yleistietoteoksen mukaan.

*Urheilun pikkujättiläisessä* esitellään eri urheilulajien sääntöjä, historiaa ja tekniikan kehitystä, minkä ohella se sisältää kattavat tilastot olympialaisista, muista arvokisoista ja Suomen maaotteluista, luettelot eri lajien Suomen-mestareista ja Työväen Urheiluliiton mestareista sekä tunnettujen urheilijoiden pienoiselämäkertoja. Osa esitellyistä lajeista oli vielä tuolloin suomalaisille jokseenkin tuntemattomia, kuten maahockey ja hevospoolo. WSOY tilasi teoksen alkujaan Kalle Karvoselta, joka kuitenkin joutui jatkosodan aikana rintamalle, joten keväällä 1944 apuun pyydettiin tunnettu urheiluselostaja ja -kirjailija Martti Jukola. Kun Karvonen kaatui sodassa samana kesänä, Jukola toimitti kirjan yksin ja sai Karvosen leskeltä Annikki Karvoselta oikeudet käyttää tämän keräämää aineistoa. Kirjan tekemiseen osallistui useita avustajia, mutta Jukola kirjoitti pääosan siitä itse.

Teos oli ilmestyessään suuri menestys. Sisältöä päivitettiin vuoden 1951 neljänteen painokseen sekä vuoden 1958 viidenteen painokseen, jonka Reino Hirviseppä toimitti Jukolan kuoltua. Kirjaa myytiin kaikkiaan 78 000 kappaletta, mikä tekee siitä kaikkien aikojen myydyimmän suomalaisen urheilukirjan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joel Kuortti & Jukka-Pekka Pietiäinen: *100 merkittävää suomalaista tietokirjaa – Abckiriasta Mustaan orkideaan*, s. 65, 76–77. Paasilinna, Helsinki 2014.
**Eksosytoosi** on endosytoosille vastakkainen tapahtuma, jossa solusta poistuu kuona-aineita tai eritettäviä aineita kuten hormoneja. Eksosytoosi tapahtuu siten, että eritettävät aineet ovat pienessä kalvorakkulassa, joka kiinnittyy sytoplasman puolella solukalvoon. Kalvorakkula kuroutuu solukalvon läpi vapauttaen sisältämänsä aineet solukalvon toiselle puolelle soluväliaineeseen.

Kuona-aineiden poistamisesta eksosytoosilla käytetään nimitystä ekskreetio ja eritettävien aineiden tapauksessa nimitystä sekreetio. Sekreetio voi olla joko säätelemätöntä tai säädeltyä. Säätelemättömässä sekreetiossa eritettävät aineet poistuvat solusta sitä mukaa, kun niitä valmistuu. Säädellyssä sekreetiossa eritys tapahtuu vasta, kun solu saa oikean signaalin esimerkiksi hormonin välityksellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Aktiivinen kuljetus. Internetix. Viitattu 18.7.2017.

Katso myös
----------

* Aktiivinen kuljetus
* Diffuusio
* Fasilitoitunut diffuusio
* Transsytoosi

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eksosytoosi**.
*Tämä artikkeli käsittelee 1900-luvulla elänyttä sotamarsalkkaa. Keskiaikaisesta Englannin kuninkaasta kerrotaan artikkelissa Edmund Rautakylki.*

**William Edmund Ironside, paroni Ironside** (6. toukokuuta 1880 Edinburgh, Skotlanti – 22. syyskuuta 1959 Lontoo) oli brittiläinen sotamarsalkka, joka toimi maan pääesikunnan päällikkönä toisen maailmansodan alussa.

Ironside osallistui nuorena buurisotaan. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän komensi vuonna 1918 ympärysvaltojen interventiojoukkoja Pohjois-Venäjällä sekä vuonna 1920 Persiassa. Vuosina 1928–1931 hän oli Intiaan ja myöhemmin Lähi-itään sijoitettujen joukkojen komentajana. Toisen maailmansodan alussa Ironside toimi Britannian pääesikunnan päällikkönä 1939–1940. Hänet ylennettiin 1940 sotamarsalkaksi, ja sen jälkeen hän komensi kodinturvajoukkoja.

Hänet korotettiin paroniksi helmikuussa 1941 nimellä Baron Ironside, *of Archangel and of Ironside in the County of Aberdeen*.

Lähteet
-------

1. 1 2  William Edmund Ironside, 1st Baron Ironside (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 19.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Edmund Ironside** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Edmund "Edy" Bruggmann** (15. huhtikuuta 1943 Flums, Sankt Gallenin kantoni, Sveitsi – 9. kesäkuuta 2014 Walenstadt, Sankt Gallenin kantoni, Sveitsi) oli sveitsiläinen alppihiihtäjä ja suurpujottelun olympiamitalisti.

Bruggmann sijoittui Grenoblen olympialaisissa 1968 syöksylaskussa kymmenenneksi ja suurpujottelussa 12:nneksi ja Val Gardenan MM-kilpailuissa 1970 alppiyhdistetyssä viidenneksi. Hän saavutti Sapporon olympialaisissa 1972 hopeaa suurpujottelussa runsaan sekunnin Gustavo Thönille hävinneenä. Pujottelussa hän oli kahdeksas.

Bruggmann sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 1971–1972 sekä kuudenneksi kausilla 1967–1968 ja 1970–1971. Suurpujottelun maailmancupssa hän oli toinen kausilla 1967–1968 ja 1971–1972 sekä kolmas kaudella 1970–1971. Pujottelun maailmancupissa hän sijoittui viidenneksi 1971–1972. Hän voitti kaikkiaan viisi maailmancupin osakilpailua, sijoittui viisi kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi.

Maailmancupin osakilpailuvoitot
-------------------------------

Lähde: FIS

|
|  |
| Päivä | Kilpailupaikka | Laji |
| 4. tammikuuta 1968 | Saksa Hindelang | suurpujottelu |
| 17. helmikuuta 1969 | Jugoslavia Kranjska Gora | pujottelu |
| 5. tammikuuta 1971 | Saksa Berchtesgaden | suurpujottelu |
| 16. maaliskuuta 1972 | Italia Val Gardena | suurpujottelu |
| 19. maaliskuuta 1972 | Ranska Pra Loup | suurpujottelu |

Lähteet
-------

1. ↑  Edy Bruggmann verstorben (Arkistoitu – Internet Archive) skiclubskiclub-flumserberg.ch. Viitattu 17.6.2014
2. 1 2 3  Edy Bruggmann *sports-reference.com*.  Arkistoitu 27.6.2015. Viitattu 6.11.2013. (englanniksi)
3. 1 2 3  Edmund Bruggmann Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
4. ↑  Sapporo (JPN) 10.02.1972 Olympic Winter Games - Men's Giant Slalom FIS. Viitattu 6.11.2013. (englanniksi)
**El Alamein** (tai **Al Alamayn**) (arab.  العلمين‎) on kaupunki pohjoisessa Egyptissä Välimeren rannalla. Se sijaitsee 106 km länteen Aleksandriasta ja 240 km luoteeseen Kairosta.

Nykyään kaupunki toimii pääasiallisesti öljysatamana.

Historia
--------

Kansainyhteisön sankarihautausmaa, El Alamein
El Alamein oli yksi toisen maailmansodan ratkaisupaikkoja. Kaupungin lähistöllä käytiin kaksi suurta taistelua:

* El Alameinin ensimmäinen taistelu (1.–27. heinäkuuta 1942) liittoutuneet onnistuivat pysäyttämään akselivaltojen joukkojen etenemisen kohti Aleksandriaa.
* El Alameinin toinen taistelu (23. lokakuuta – 3. marraskuuta 1942) liittoutuneiden joukot mursivat polttoainepulasta ja heikoista huoltoyhteyksistä kärsineiden akselivaltojen linjan ja pakottivat ne aloittamaan perääntymisen kohti Tunisiaa.

Näiden taistelujen välillä käytiin etelämpänä Alam Halfan taistelu, joka oli saksalaisten viimeinen yritys tunkeutua Niilille.

Turismi
-------

Paikallisessa sotamuseossa on esitteillä El Alameinin taistelun ja muiden Pohjois-Afrikan taisteluiden näyttelyesineitä. Kaupungin ulkopuolella Tell el-Eisan kukkulalla on italialainen ja saksalainen sotilashautausmaa. Kansainyhteisön joukkojen sotilashautausmaa, johon on haudattu liittoutuneiden puolella taistelleet, sijaitsee myös kaupungin lähellä.

Kaupungilla on runsaasti valkoisesta hiekastaan tunnettua hiekkarantaa. Kesäkaudella lämpötila vaihtelee tyypillisesti 22...30 °C ja talvikauden keskiarvo on 17 °C.

Galleria
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  El-Alamein. The Key to Egypt egypt.travel.  Arkistoitu 10.6.2015. Viitattu 14.5.2015. (englanniksi)
2. ↑  History: Second Battle of El Alamein bbc.co.uk. Viitattu 14.5.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **El Alamein** Wikimedia Commonsissa
**Jerry Bruce Jenkins** (s. 23. syyskuuta 1949 Kalamazoo, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija ja elämäkertojen kirjoittaja. Hän on kirjoittanut yhteensä yli 190 kirjaa, kuten rakkausromaaneja, jännityskirjallisuutta, lasten seikkailuja ja elämäkertoja. Hänen fiktionsa päähenkilöinä on yleensä evankelisia kristittyjä.

Jenkinsin ja Tim LaHayen kirjoittamaa *Viimeisten päivien vaellus* -kirjasarja on myyty yli 65 miljoonaa nidettä. Teossarja sai vaikutteita Hal Lindseyn 1970-luvun teoksista.

Jenkins asuu Black Forestissa Coloradossa. Hänellä on kolme poikaa vaimonsa Dianan kanssa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Jerry B. Jenkins, Kirjasampo. Viitattu 12.7.2019
2. ↑  Smith, Eric A: The Late Great Planet Earth Made the Apocalypse a Popular Concern *neh.gov*.  2017.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Chernoffin naamat, jotka esittävät suhtautumista yhdysvaltalaisiin tuomareihin
**Chernoffin naamat** on tilastotieteen professori Herman Chernoffin kehittämä tapa käyttää kasvonpiirteitä moniulotteisten ja monimutkaisten tilastollisten aineistojen kuvaamiseen. Metodi on erityisen hyvä ilmentämään aikasarjoissa tapahtuvia muutoksia. Toisaalta Chernoffin naamoja on kritisoitu niiden subjektiivisuuden vuoksi.

Chernoff sai 1970-luvun alussa ajatuksen käyttää kasvoja monimutkaisen tilastodatan visualisoinnissa. Chernoffin mukaan ihmiset tunnistavat kasvot ja niissä olevat pienet muutokset helposti, ja siksi yksinkertaiset naamat voivat kuvata tehokkaasti moniulotteista tilastodataa. Menetelmässä tulee valita huolellisesti ne kasvonpiirteet, jotka kuvaavat eri asioita. Kasvojen yksittäiset osat, kuten silmät, korvat, suu ja nenä, edustavat jokainen erilaisia muuttujia. Kasvojen osien muoto, koko, sijainti ja suuntaus määräytyvät tilastoaineiston arvojen perusteella.

Suomessa soveltavan tilastotieteen dosentti Kimmo Vehkalahti on käyttänyt Chernoffin naamoja kuvaamaan Suomen yhteiskunnan tilaa vuosina 1979–2008.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kimmo Vehkalahti: Chernoffin naamat ja Suomen vointi *helsinki.fi*. Viitattu 11.10.2012.
**Eksotoksiinit** eli **ekstrasellulaariset toksiinit** ovat mikrobien erittämiä toksiineja. Eksotoksiinit erittyvät mikrobin kasvualustaan tai vapautuvat solujen lyysin seurauksena. Ne ovat myrkyllisiä muille organismeille ja hyödyttävät siten erittäjämikrobin lisääntymistä. Eksotoksiinit aiheuttavat esimerkiksi solutuhoja, estävät kasvua ja solujen normaalia metaboliaa. 

Eksotoksiinit ovat proteiineja, ja useimmat niistä tuhoutuvat kuumentamalla.. Eksotoksiinien vaikutukset elimistössä voivat olla hyvinkin laajoja tai paikallisia, esimerkiksi Clostridium botulinumin erittämä botuliini aiheuttaa verenkiertoon levitessään laajan autonomisen hermoston halvauksen. Clostridium perfringensin kaasukuoliota aiheuttavat kannat erittävät paikallisia kudostuhoja aiheuttavia eksotoksiineja.

Elimistö muodostaa vasta-aineita toksisia aineita vastaan.

Eksotoksiinityypit
------------------

Eksotoksiinit lajitellaan kolmeen tyyppiin niiden vaikutusmekanismin perusteella. 

* Superantigeenit (tyypin I toksiinit)
* Solukalvoa vahingoittavat toksiinit (tyypin II toksiinit)
* AB-toksiinit ja muut solujen toimintaa haittaavat toksiinit (tyypin III toksiinit)

Lähteet
-------

* Madigan, Michael et al.: *Brock biology of microorganism*. Upper Saddle River (NJ): Prentice Hall International, 2000. ISBN 0-13-081922-0.

### Viitteet

1. ↑  Exotoxin at Dorlands Medical Dictionary *mercksource.com*. Viitattu 2.1.2010.
2. ↑  Bacterial Pathogenesis: Bacterial Factors that Damage the Host - Producing Exotoxins *student.ccbcmd.edu*. Viitattu 2.1.2010.
**Olivier Gendebien** (12. tammikuuta 1924 Bryssel, Bryssel, Belgia – 2. lokakuuta 1998 Ranska) oli belgialainen kilpa-autoilija ja F1-kuljettaja.

Gendebien starttasi kaikkiaan 14 F1-osakilpailuun kausilla 1955–1961. Hän saavutti yhden kakkossijan (Ranska 1960) ja yhden kolmossijan (Belgia 1960), molemmat Cooper-autolla. MM-pisteitä hän keräsi yhteensä 18.

Paremmin kuin formula ykkösistä, Gendebien muistetaan menestyksestään urheiluautosarjoissa. Hän mm. voitti neljä kertaa Le Mansin 24 tunnin ajon Ferrarilla (1958, 1960, 1961 ja 1962). Kolme voitoista tuli amerikkalaisen F1-maailmanmestarin Phil Hillin parina ja yksi niin ikään F-ykkösissä kilpailleen belgialaisen Paul Frèren kanssa. Ranskan ympäriajon kilpa-autoilla Gendebien voitti kolme kertaa (1957–1959) kuten myös Targa Florion (1958, 1961 ja 1952) ja Nürburgringin tuhannen kilometrin ajon kerran (1962) .

Gendebien menestyi myös rallikuskina. Hän poimi useita rallin voittoja 1950-luvun puolivälin tietämissä.

Gendebien vetäytyi radoilta neljännen Le Mans -voittonsa jälkeen 1962. Hän hakeutui liike-elämän palvelukseen ja alkoi harrastaa hiihtoa, tennistä sekä ratsastusta.

F1-kaudet
---------

* 1955 (Ferrari): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa -
* 1956 (Ferrari): 2 pistettä, sijoitus 19:s
* 1957 ei kilpailuja
* 1958 (Ferrari): 0 pistettä, sijoitus -
* 1959 (Ferrari): 3 pistettä, sijoitus 15:s
* 1960 (Ferrari, Cooper): 10 pistettä, sijoitus 6:s
* 1961 (Lotus, Ferrari, Emeryson): 3 pistettä, sijoitus 13:s

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* F1-legend / Gendebien (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
* Answers.com / Gendebien (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Ilsa, SS:n naarassusi* on natsiaihetta hyödyntävä eksploitaatioelokuva vuodelta 1975.
**Eksploitaatioelokuva** on elokuva, joka pyrkii käyttämään hyväksi jotakin myyvää, pinnalla olevaa elementtiä tai aihetta. Usein hyödynnettävä aihe näyttelee elokuvassa suurempaa roolia kuin varsinainen tarina. Eksploitaatioelokuvat on usein tehty pienellä budjetilla nopean tuoton saamiseksi. Niiden aiheita voivat olla esimerkiksi huumeidenkäyttö, alastomuus, seksuaaliset poikkeavuudet, kapinalliset nuoret, jengit, väkivalta yhteiskunnassa, muukalaisvihamielisyys tai terrorismin pelko.

Eksploitaatioelokuva voidaan jakaa useisiin alalajeihin. Tällaisia ovat muun muassa blaxploitaatioelokuvat, joiden näyttelijät ovat mustia ja jotka on suunnattu mustille, ja seksploitaatioelokuvat, jotka keskittyvät alastomiin tai puolialastomiin naisiin.

Katso myös
----------

* B-elokuva

Lähteet
-------

1. ↑  Eksploitaatio *Elitisti*. Viitattu 11.1.2017.
2. ↑  Ernest Mathijs: Exploitation Film *Oxford Bibliographies*.  28.10.2011. Oxford University Press. Viitattu 11.1.2017. (englanniksi)
3. ↑  Introduction *GCDb*. Viitattu 11.1.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eksploitaatioelokuva** Wikimedia Commonsissa
Kaksikielinen liikennemerkki Oklahoman Tahlequah'ssa.
**Cherokeelainen kirjaimisto** on tavukirjoitusjärjestelmä, jolla kirjoitetaan cherokeen kieltä. Sen kehitti lukutaidoton cherokee-intiaani Sequoyah, englanninkieliseltä nimeltään George Guess tai George Gist. Hän alkoi kehittää järjestelmäänsä vuonna 1809, ja cherokeet ottivat sen virallisesti käyttöön vuonna 1825. Kirjoitusjärjestelmä on yhä käytössä cherokee-intiaanien keskuudessa.

Johnny Cashin kappale "Talking Leaves" kertoo cherokeelaisesta kirjaimistosta ja sen synnystä.

Kirjaimet
---------

Piirros cherokeelaisen kirjaimiston keksijästä Sequoyah'sta.

|  | a[a]~[ə] | e[e]~[ɛ] | i[i]~[ɪ] | o[o]~[ɔ] | u[u]~[ʊ] | v[ə̃] |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| — | Ꭰ a | Ꭱ e | Ꭲ i | Ꭳ o | Ꭴ u | Ꭵ v |
| g[ɡ] | Ꭶ ga | Ꭷ ka | Ꭸ ge | Ꭹ gi | Ꭺ go | Ꭻ gu | Ꭼ gv |
| h[h] | Ꭽ ha | Ꭾ he | Ꭿ hi | Ꮀ ho | Ꮁ hu | Ꮂ hv |
| l[l] | Ꮃ la | Ꮄ le | Ꮅ li | Ꮆ lo | Ꮇ lu | Ꮈ lv |
| m[m] | Ꮉ ma | Ꮊ me | Ꮋ mi | Ꮌ mo | Ꮍ mu | Ᏽ mv |
| n[n] | Ꮎ na | Ꮏ hna | Ꮐ nah | Ꮑ ne | Ꮒ ni | Ꮓ no | Ꮔ nu | Ꮕ nv |
| qu[kʰw] | Ꮖ qua | Ꮗ que | Ꮘ qui | Ꮙ quo | Ꮚ quu | Ꮛ quv |
| s[s] | Ꮝ s | Ꮜ sa | Ꮞ se | Ꮟ si | Ꮠ so | Ꮡ su | Ꮢ sv |
| d/t[d]/[t] | Ꮣ da | Ꮤ ta | Ꮥ de | Ꮦ te | Ꮧ di | Ꮨ ti | Ꮩ do | Ꮪ du | Ꮫ dv |
| tl[t͡ɬ] | Ꮬ dla | Ꮭ tla | Ꮮ tle | Ꮯ tli | Ꮰ tlo | Ꮱ tlu | Ꮲ tlv |
| ts[t͡s]~[d͡ʒ] | Ꮳ tsa | Ꮴ tse | Ꮵ tsi | Ꮶ tso | Ꮷ tsu | Ꮸ tsv |
| w[ɰ] | Ꮹ wa | Ꮺ we | Ꮻ wi | Ꮼ wo | Ꮽ wu | Ꮾ wv |
| y[j] | Ꮿ ya | Ᏸ ye | Ᏹ yi | Ᏺ yo | Ᏻ yu | Ᏼ yv |

Translitteroinnissa käytettävä v-kirjain vastaa äännettä /ə̃/ eli nasalisoitua švaata.

Lähteet
-------

1. ↑  Suositukset: Kirjoitusjärjestelmien nimiä suomeksi *Kotoistus.fi*. Viitattu 22.7.2014.
2. ↑  Wilford, John Noble: Carvings From Cherokee Script’s Dawn *New York Times*.  22.6.2009.  (englanniksi)
3. ↑  Foley, Lawrence: *Phonological Variation in Western Cherokee*. New York: Garland Publishing, Inc. 1980.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cherokeelainen kirjaimisto**.
* Omniglot: Cherokee syllabary
**Cheryl Deann Miller** (s. 3. tammikuuta 1964 Riverside, Kalifornia) on entinen yliopistokoripallotähti, olympiavoittaja ja valmentaja. Nykyisin hän toimii Turner Network Televisionin NBA-reportterina. Aiemmin hän on ollut urheilukommentaattorina ABC:llä, TBS:llä ja ESPN:llä sekä toiminut valmentajana ja managerina WNBA-seura Phoenix Mercuryssa. Miller valittiin vuonna 1995 Naismith Memorial Basketball Hall of Fameen ja vuonna 1999 naisten koripallon Hall of Fameen.

Pelaajana
---------

187-senttinen Miller pelasi loisteliaan uran University of Southern Californiassa (USC) tehden urallaan muun muassa USC:n ennätykset 3018 pistettä ja ottaen 1534 levypalloa. Naismith College Player of the Year -tittelin hän saavutti kolme kertaa peräkkäin vuosina 1984–1986 ja Wade Trophyn (vuoden pelaaja) kerran. 

Miller toimi Los Angelesin olympialaisissa 1984 kultaa voittaneen joukkueen kapteenina ja oli mukana voittamassa kultaa Pan-Amerikan kisoissa Caracasissa vuonna 1983 ja Hyväntahdon kisoissa Moskovassa vuonna 1986.

Yliopiston jälkeen
------------------

Valmistuttuaan USC:stä Miller varattiin useisiin ammattilaissarjoihin mukaan lukien miesten United States Basketball League. Miller kärsi kuitenkin 1980-loppupuolella nilkkavammoista, jotka estivät uran jatkamisen. Vuosina 1986–1991 Miller oli USC:ssa apuvalmentajana ja television urheilukommentaattorina. 

Kahtena kautena vuosina 1993–1995 Miller oli USC:n päävalmentajana. Hänen joukkueensa selvisi NCAA-turnaukseen molemmilla kausilla ja alueelliseen finaaliin kerran. Sen jälkeen Miller valmensi neljä kautta WNBA:n Phoenix Mercurya ja oli samalla joukkueen managerina. Phoenix Mercury selvisi vuonna 1998 WNBA:n loppuotteluun, jossa se hävisi Houston Cometsille. Miller erosi tehtävästään vuonna 2000. Hän asuu nykyisin Arizonassa.

Miller on NBA-tähti Reggie Millerin ja Major League Baseball -pelaaja Darrell Millerin sisko. *Sports Illustrated* valitsi Millerin vuonna 2000 1900-luvun 15. parhaaksi naisurheilijaksi. Vuonna 1986 sama lehti luonnehti Milleria kansakunnan parhaaksi koripalloilijaksi myös miehet huomioiden.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* CNN/Sports Illustratedin sivu Cheryl Milleristä

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Mentor Medier** on pohjoismaalainen mediakonserni. Mentor Medierin toimialaan kuuluu sanomalehtien, aikakauslehtien, kirjojen ja hakemistojen kustantamienn. Mentor Medier AS:lla on 12 työntekijää ja konserniin kuuluu yhteensä 27 yritystä. Mentor Medier AS:n pääkonttori sijaitsee Oslossa.

Julkaisut
---------

Mentor Medier-konserni sisältää julkaisuja ja yrityksiä Norjassa ja Ruotsissa. Konsernin suurimmat sanomalehdet ovat Vårt Land, Morgenbladet, Dagsavisen, Rogalands Avis, Demokraten ja Dagen. Konserni julkaisee yhdessä Dagsavisenin kanssa Dagsavisen Fremtidenia Drammenissa ja Dagsavisen Moss Dagbladia Mossissa. Konserni julkaisee myös sanomalehti Klar Talea ja omistaa kustantamo Libriksen Ruotsissa. Mentor Media omistaa myös media-alan järjestelmäratkaisuja toimittava Mediaconnectin sekä puhelinmyyntiä tuottava Mediesalgin.

Lähteet
-------

1. ↑  Company profile: Mentor Medier AS *Dun & Bradstreet*. Viitattu 30.10.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Om Mentor Medier *mentormedier.no*. Viitattu 30.10.2021. (norjaksi)
**Viljo** (k. joulukuu 2019) oli Saimaan Haukivedellä elänyt saimaannorppa, joka oli lajinsa suurimpia milloinkaan tavattuja yksilöitä, ja sitä kutsuttiin myös Saimaan tunnetuimmaksi norpaksi. Viljon tarkka ikä ei ole tiedossa, mutta se oli kuollessaan ainakin 20-vuotias. Tutkijat nimesivät Viljon tunnistamisen yhteydessä lähimpänä olleen nimipäivän mukaan.

Viljo oli poikkeuksellisen kookas yksilö, sillä se painoi noin 130 kiloa, kun aikuisen urosnorpan tavallinen paino on 60–80 kiloa. Kyseessä oli vasta toinen tavattu yli satakiloinen norppa. Viljo punnittiin keväällä, mutta syksyllä norpat painavat vielä huomattavasti enemmän. Suurin tunnettu naaras painoi punnitushetkellä 97 kiloa. Pituutta Viljolla oli yli 1,5 metriä, kun aikuiset urosnorpat ovat normaalisti noin 1,3 metriä pitkiä.

Viljo poikkesi muista urosnorpista myös elintavoiltaan, sillä se liikkui pienellä noin kolme kilometriä suuntaansa olevalla alueella. Viljon arveltiin myös kuuluvan seksuaaliseen vähemmistöön.

Tutkimus ja julkisuus
---------------------

Itä-Suomen yliopisto teki ensimmäiset havainnot Viljosta vuonna 2009, jolloin siihen asennettiin myös radiolähetin. Tutkijoiden suorittamassa punnituksessa Viljon painoksi saatiin 124 kg, pituudeksi 154 cm ja ympärysmitaksi 150 cm. Myöhemmissä tutkimuksissa paino tarkentui 126 kiloon. Aluksi Viljon arveltiin noin 30-vuotias, mutta myöhemmin tutkijat ilmoittivat sen olevan hieman yli 20-vuotias.

Valtakunnallisesti tunnetuksi Viljo tuli keväällä 2015, kun saimaannorppien kuvaamiseen erikoistunut luontokuvaaja Juha Taskinen tapasi sen ensimmäisen kerran. Hän oli jo aikaisemmin kuullut tarinoita Haukivedellä elävästä poikkeuksellisen kookkasta norpasta. Viljosta tehtiin useita lehtijuttuja, ja siitä kerrotaan myös Taskisen vuonna 2019 ilmestyneessä teoksessa *Jää hyvin saimaannorppa*.

Kuolema
-------

Viljo löydettiin kuolleena tammikuussa 2020 Rantasalmen Haukivedeltä. Norppa oli löydettäessä ollut kuolleena jo muutaman viikon ajan. Ruokavirastossa tehdyssä ruumiinavauksessa kuolinsyyksi paljastui suolitukos ja laajalle levinnyt tulehdus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vironen, Petri ; Ikonen, Timo: Saimaan tunnetuin julkkisnorppa, laiturinkokoinen Viljo löytyi kuolleena: "Kuningas on kuollut, kuningas eläköön"  17.1.2020. Yle Uutiset. Viitattu 18.1.2020.
2. 1 2 3 4 5  Vironen, Petri: Tässä on maailman suurin saimaannorppa – Viljo, 124 kg  30.4.2015. Yle Uutiset. Viitattu 18.1.2020.
3. 1 2  Vironen, Petri: Maailman suurin saimaannorppa Viljo (124 kg) elää ja voi hyvin – "Noin ison möllikän erottaa kaukaa"  1.7.2016. Yle Uutiset. Viitattu 18.1.2020.
4. 1 2  Vironen, Petri: Näyttääkö Pullervo-norppa sinusta isolta? – Viljo on vielä 2,5 kertaa kookkaampi  22.5.2017. Yle Uutiset. Viitattu 18.1.2020.
5. ↑  Kemppainen, Jouni K.: Saimaan suurin norppa (maksullinen artikkeli)  3.6.2017. Helsingin Sanomat. Viitattu 18.1.2020.
6. 1 2  Vainio, Sara: "Saimaan suurin norppa" Viljo löytyi kuolleena  17.1.2020. Helsingin Sanomat. Viitattu 18.1.2020.
**Reijo Perälä** (s. 1955 Merijärvi) on suomalainen toimittaja, historiantutkija ja filosofian tohtori, joka on tehnyt pitkän työuran lehdissä ja Yleisradiossa. Vuonna 2006 Perälä oli käynnistämässä Yle Elävää arkistoa ja vuonna 2007 Yle Areenaa. Hän oli Yle Areenan, Ylen Elävän arkiston ja yle.fi-etusivutoimituksen ohjelmapäällikkö ja esimies vuosina 2005–2018.

Aiemmin Perälä on toiminut Radio Suomen ohjelmajohtajana (1999–2005), Yleisradion Oulun läänin ohjelma-alueen aluepäällikkönä (1989–1999), Oulu-lehden päätoimittajana (1983–1989) ja toimitussihteerinä (1982–1983) sekä toimittajana ja paikallistoimittajana oululaisissa lehdissä (1979–1982).

Perälän kirjoittama artikkelisarja Oulun puutaloista ja puutalokokonaisuuksista palkittiin Suomen kaupunkilehtien vuoden 1983 parhaana lehtiartikkelina. Valtion tiedonjulkistamispalkinto hänelle myönnettiin vuonna 2007 ja Koulutusrahasto Kouran Vuoden sivistysteko -palkinto vuonna 2006 Ylen Elävän arkiston perustamisesta. Perälä on saanut Elävän arkiston ja Yle Areenan toimitustiimien vetäjänä useita media-alan palkintoja.

Perälä on koulutukseltaan filosofian tohtori, pääaineena yleinen historia. Hän on kirjoittanut satoja artikkeleita Suomen poliittisesta historiasta ja erityisesti maailmansotien välisestä kaudesta. Akateemisissa tutkimuksissaan hän on tutkinut suomalaista äärioikeistoliikehdintää: Lapuan liikettä, pulaliikehdintää, Isänmaallista Kansanliikettä ja niiden julkista kuvaa. Väitöskirjassaan *Lapuan liike ja sanan mahti* hän on tutkinut, miten Lapuan liike rakensi julkisen kuvansa ja miten oikeistoliike hyödynsi julkisuutta vallankäytön ja painostuspolitiikan osana.

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Yli-Ojanperä: Yle Elävän arkiston perustaja Reijo Perälä siirtyy Elävään arkistoon *Elävä arkisto*.  6.7.2018. Viitattu 7.10.2018.
2. ↑  Kari Mänty palaa Yleisradioon – Perälä jatkaa Radio Suomen ohjelmajohtajana *Kaleva.fi*. Viitattu 7.10.2018.
3. ↑  Elävälle arkistolle tiedonjulkistamispalkinto *yle.fi*. Viitattu 7.10.2018.
4. ↑  2006 - KOURA *www.koulutusrahastokoura.fi*. Viitattu 7.10.2018.
5. ↑  Elävä arkisto täyttää vuoden *Yle Uutiset*. Viitattu 7.10.2018.
6. ↑  Lapuan liike ja sanan mahti - tohtorit ja toimittajat Reijo Perälä ja Olli Seuri keskustelevat *areena.yle.fi*. Viitattu 7.10.2018.
7. ↑  Talonpoikaismarssin tarkoituksena oli osoittaa, miten valkoista Suomea piti hallita *yle.fi*. Viitattu 7.10.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |

 |
**Johan Fredrik von Schantz** (30. joulukuuta 1836 Loviisa – 13. joulukuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan useissa eri laivastojoukoissa palvellut kenraali.

Von Schantzin vanhemmat olivat everstiluutnantti Sebastian Ferdinand von Schantz ja Louisa Magdalena Tawaststjerna. Von Schantz tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1850, ylennettiin 1852 gardemariniksi ja määrättiin koulusta 1854 valmistuttuaan midshipsmaniksi 1. Suomen meriekipaasin 4. komppaniaan. Krimin sodan aikana 1854–1855 von Schantz palveli Andrei-aluksella ja tykkivene 17:llä, jotka puolustivat Viaporia. Hän osallistui 1856–1858 merenmittaustöihin Riianlahdella ja purjehti 1859–1863 korvetti Posadnikilla Kronstadtista Tyynellemerelle ja takaisin.

Luutnantiksi von Schantz ylennettiin 1860 1. Suomen meriekipaasin 2. komppaniassa ja siirrettiin samana vuonna 28. meriekipaasiin. Vuonna 1864 hänet määrättiin höyrylaiva Velikij Knjaz Vladimirin päälliköksi Näsijärvelle, 1866–1867 hän palveli höyrykuunari Kompassilla ja kuljetusalus Artelštšikilla Itämerellä ja 1868–1869 monitorialus Kaldunin vanhimpana upseerina Suomenlahden saaristossa. Hänet ylennettiin kapteeniluutnantiksi 1870 ja nimitettiin seuraavana vuonna panssarifregatti Admiral Tšitšagovin vanhimmaksi upseeriksi, mutta siirrettiin sitten Siperian laivastoon klipperi  Abrekin päälliköksi. Aluksella hän risteili Tyynellämerellä 1871–1878. Von Schantz ylennettiin 2. luokan kapteeniksi vuoden 1878 alussa.

Von Schantz siirrettiin 1. kenraaliamiraalin meriekipaasiin Itämeren laivastoon 1881 ja määrättiin panssarifregatti Knjaz Požarskin päälliköksi. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi. Hän sai eron Knjas Požarskin päällikkyydestä 1885, vuonna 1886 hänet määrättiin Admiral Tšitšagovin päälliköksi. Von Schantz nimitettiin 3. meriekipaasin komentajaksi Itämeren laivastoon 1888 ja määrättiin Kronstadtin satamakapteeniksi 1889. Hän yleni kontra-amiraaliksi 1889, vuonna 1893 hänet määrättiin ensin Itämeren laivastossa nuoremmaksi lippukomentajaksi ja nimitettiin sitten Pietarin erillisen meriekipaasin komentajaksi. Vara-amiraaliksi von Schantz ylennettiin 1896. Kesällä 1898 hänet nimitettiin Obuhovin teräsvalimon johtokunnan puheenjohtajaksi ja siirrettiin 1902 Venäjän laivaston reserviin. Von Schantz sai eron sotapalveluksesta sairauden takia heinäkuussa 1905, ylennettynä kenraaliksi Venäjän laivaston amiraliteetissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johan Fredrik von Schantz *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 18.4.2020)
**Reijo Rikhard Ruskeepää** (26. huhtikuuta 1914 Suomusjärvi – 14. helmikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, jonka aiheina olivat erityisesti henkilöt ja maisemat. Hän toimi myös kivipiirtäjänä.

Ruskeepään vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Rikhard Jeremias Ruskeepää ja Irene Amanda Ruskeepää omaa sukua Alanko. Reijo Ruskeepää kävi viisi luokkaa Porvoon yhteislyseota ja opiskeli taidetta 1937–1939 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, jossa sai oppilaspalkinnon. Lisäoppia hän hankki opintomatkalla Tukholmaan ja Kööpenhaminaan 1939.

Ensi kerran Ruskeepään teoksia oli esillä näyttelyssä Helsingissä 1939. Suomalaisissa yhteisnäyttelyissä hänen maalauksiaan oli esillä Suomen Taiteilijaseuran näyttelyissä 1942 ja 1945 sekä Nuorten näyttelyssä 1939, 1940 ja 1943. Hänen muistonäyttelynsä järjestettiin Helsingissä 1945. Ruskeepään teoksia on hyväksytty Ateneumin taidemuseon, Imatran taidemuseon ja Alvar Aalto -museon kokoelmiin. Hänelle myönnettiin valtion apuraha 1939 ja Lindemarckin stipendi 1941. Palkintoja Ruskeepää voitti maalauksillaan usein. Hän sai ensimmäisen palkinnon Nuorten talvinäyttelyssä 1943, neljännen palkinnon valtion taidekilpailussa 1943 sekä toisen palkinnon valtion taidekilpailussa 1944. Suomen Taiteilijaseuran jäseneksi Ruskeepää valittiin 1940.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lönn, Rauha (toim.): *Kuvataiteilijat 2004*, s. 727. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura / Kustannus Oy Taide, 2004. ISBN 951-608-063-4.
2. 1 2 3  Paischeff, A.: *Suomen kuvaamataiteilijat*, s. 129. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura / Kustannusosakeyhtiö Kirjamies, 1943.
3. ↑  Koroma, Kaarlo: *Suomen Taiteilijaseura Konstnärsgillet i Finland 1864–1964*, s. 101. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura, 1964.

Aiheesta muualla
----------------

* Reijo Ruskeepää taiteilijamatrikkelissa
* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia
**Clodagh Rodgers** (s. 5. maaliskuuta 1947 Warrenpoint, Downin kreivikunta, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen laulaja. Rodgers debytoi esiintyvänä taiteilijana 13-vuotiaana toimiessaan Michael Hollidayn lämmittelijänä. Rodgers sai levytyssopimuksen Decca Recordsin kanssa vuonna 1962. 1960-luvun myötä Rodgersista tuli vakioesiintyjä Britannian televisiossa, mutta hänen uransa lähti merkittävään nousuun vuonna 1968 hänen mennessä naimisiin John Morrisin kanssa. Morrisista tuli samalla Rodgersin manageri.*lähde?*

Vuonna 1969 Rodgers sai ensimmäiset singlensä, "Come back and shake me" ja "Goodnight midnight", brittilistan kärkeen. Rodgers oli Britannian myynein naisartisti vuonna 1969.*lähde?*

Rodgers valittiin sisäisesti edustamaan Yhdistynyttä kuningaskuntaa Eurovision laulukilpailuun 1971. Rodgers esitti A Song for Europe -karsinnassa kuusi kappaletta, joista edustuskappaleeksi valittiin "Jack In The Box". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Rodgers sijoittui neljänneksi.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Clodagh* (1969)
* *Clodagh* (1971)
* *It's Different Now* (1972)
* *You Are My Music* (1973)
* *Come Back And Shake Me* (1973)
* *Save Me* (1977)

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  United Kingdom: A Song for Europe 1971 *eurovisionworld.com*. Viitattu 8.10.2022.
2. ↑  Dublin 1971 *eurovision.tv*. Viitattu 8.10.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Reijo Timonen** (s. 3. joulukuuta 1966 Kokkola) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Timonen on Kokkolan Pallo-Veikkojen kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Mestaruussarjassa 16-vuotiaana kaudella 1983. Timonen pelasi joukkueessa viiden kauden ajan, joista kaksi viimeistä kuluivat I divisioonassa. Vuonna 1988 hän siirtyi Mestaruussarjassa pelanneeseen Oulun Työväen Palloilijoihin. Timonen edusti seuraa neljän kauden verran, päättyen OTP:n putoamiseen toiselle sarjatasolle vuoden 1991 lopuksi.

Palattuaan kotikaupunkiinsa Kokkolaan 1993 Timonen liittyi Gamlakarleby Bollklubbin riveihin Kakkosessa. Seitsemän kauden aikana hän oli mukana nostamassa seuraa Ykköseen 1994 ja myös putoamassa takaisin Kakkoseen 1997. Viimeisinä kausinaan pelaajana Timonen toimi myös GBK:n reservijoukkueen valmentajana sekä edustusjoukkueen apuvalmentajana. Loppukauden 1999 Timonen toimi GBK:n edustusjoukkueen pelaajavalmentajana.

Hän jatkoi GBK:n päävalmentajana kauden 2001 loppuun asti, jolloin hän siirtyi takaisin kasvattajaseuransa KPV:n organisaatioon A-junioreiden päävalmentajaksi. Timonen oli virassa neljä vuotta kunnes hän liittyi seuran edustusjoukkueen apuvalmentajaksi 2006. Myöhemmin hän on valmentanut Kakkosessa KPV:n reservijoukkue FC Kippareita ja GBK:ta sekä No Starsia Kolmosessa.

Timonen on edustanut Suomen poikamaajoukkueita yhteensä 23 kertaa vuosina 1982–1985. Hänet valittiin vuoden poikapelaajaksi Suomessa 1983.

Saavutukset
-----------

* Vuoden poikapelaaja 1983

Lähteet
-------

1. ↑  Reijo Timonen *Veikkausliiga.com*. Veikkausliiga Hall of Fame. Viitattu 11.12.2014.
2. ↑  Reijo Timonen luotsaa GBK:n edustusjoukkuetta (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Soininen, Heidi: *Jalkapallokirja 2013*, s. 153. Helsinki: Suomen Palloliitto, 2013. ISSN 0787-7188.
**Clive Anderson** (s. 10. joulukuuta 1952) on brittiläinen komediakäsikirjoittaja, televisio- ja radiojuontaja ja entinen rikosasianajaja.

Anderson opiskeli Cambridgen yliopiston Selwyn Collegessa ja oli Cambridge Footlightsin puheenjohtajana 1974–1975. Hän juontaa televisiossa *Whose Line Is It Anyway? -visailuohjelmaa* ja on esiintynyt vierailijana muun muassa *Have I Got News for Youssa* ja *QI:ssa*. Hän on myös isännöinyt keskusteluohjelmia *Clive Anderson Talks Back* ja *Clive Anderson All Talk*.

Radiossa Anderson isännöi keskusteluohjelma *Clive Anderson's Chat Roomia*, viihdeohjelma *Loose Endsia* ja lakiasioita käsittelevää *Unreliable Evidencea*. Lisäksi hän on toiminut juontajana useissa dokumenttiohjelmissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Presenter: Clive Anderson BBC. Viitattu 11.12.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Clive Anderson BBC Radio 4. Viitattu 11.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Clive Anderson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |

 |
**Yeltsin Ignacio Tejeda Valverde** (s. 17. maaliskuuta 1992 Limón) on costaricalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Éviania, jonne siirtyi elokuussa 2014 kasvattajaseurastaan Deportivo Saprissasta. 

Tejeda on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.

Ammattilaisura
--------------

A-maajoukkuedebyyttinsä joulukuussa 2011 Kuubaa vastaan tehnyt Tejeda valittiin Costa Rican joukkueeseen vuoden 2014 MM-kisoihin. Costa Rica oli yksi kisojen suurimmista yllättäjistä, ja useat joukkueen pelaajat herättivät kisojen jälkeen kiinnostusta eurooppalaisseuroissa. Tejeda siirtyikin lopulta elokuussa 2014 Ranskan pääsarjan Ligue 1:n Évianiin.

Ensimmäisen maalinsa Ligue 1:ssä Tejeda teki Bordeaux'ta vastaan 2-1 -tappioon päättyneessä ottelussa 19. syyskuuta 2014.

Muuta
-----

Tejeda on saanut etunimensä Venäjän entisen presidentin Boris Jeltsinin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yeltsin Tejeda Transfermarkt-sivustolla (englanniksi) Viitattu 18.11.2014.

Costa Rican joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Navas |
2 Acosta |
3 González |
4 Umaña |
5 Borges |
6 Duarte |
7 Bolaños |
8 Myrie |
9 Campbell |
10 Ruiz |
11 Barrantes |
12 Francis |
13 Granados |
14 Brenes |
15 Díaz |
16 Gamboa |
17 Tejeda |
18 Pemberton |
19 Miller |
20 Calvo |
21 Ureña |
22 Cubero |
23 Cambronero |
Valmentaja Pinto

Costa Rican joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Navas |
2 Chacón |
3 Vargas |
4 Fuller |
5 Borges |
6 Duarte |
7 Contreras |
8 Oviedo |
9 Bennette |
10 Ruiz |
11 Venegas |
12 Campbell |
13 Torres |
14 Salas |
15 Calvo |
16 Martínez |
17 Tejeda |
18 Alvarado |
19 Waston |
20 Aguilera |
21 López |
22 Matarrita |
23 Sequeira |
24 Wilson |
25 Hernández |
26 Zamora |
Valmentaja Suárez
Wikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Jeromen gambiitti**. 

*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Jeromen gambiitti** on italialaisen pelin muunnelma, jossa valkea uhraa kaksi kevyttä upseeria siirroilla

1.e4 e5 2.Rf3 Rc6 3.Lc4 Lc5 4.Lxf7+ Kxf7 5.Rxe5+
Avaus on nimetty Alonzo Wheeler Jeromen mukaan. Mustan paras siirto on vastaanottaa gambiitti siirrolla 5...Rxe5. Valkea saa jatkossa toisen upseerin takaisin, mutta mustalle jää silti materiaalietu, minkä takia gambiittia ei pelata koskaan huipputasolla.

Muunnelmat
----------

**6.d4**
Mustan paras jatko on 6...Lxd4 7.Dxd4 Df6 ja mustalla on selvä etu

**6.Dh5+**

*6...Kf8 7.Dxe5 De7 8.Df5+ Ke8 9.Rc3 d6 10.Df3 Df7 11.De2 Rh6 12.0-0 c6* ja mustalla on selvä etu.
*6...Ke6 7.Df5+ Kd6*
*8.d4 Lxd4 9.Ra3 c6 10.c3 Df6 11.cxd4 dxf5 12.exf5 Rf7 13.Lf4+ Ke7* mustan suurin eduin
*8.f4 Df6 9.fxe5+ Dxe5* mustan suurin eduin

Katso myös
----------

* Luettelo shakkiavauksista
* Luettelo gambiiteista

Lähteet
-------

* E. Freeborough and Rev. C.E. Ranken, *Chess Openings, Ancient and Modern*, kolmas painos, Kegan Paul, Trench, Trübner and Co. London, 1896,
*La guerra e il sogno di Momi*
**Momi näkee unta sodasta** (ital. *La guerra e il sogno di Momi*) on vuonna 1917 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Näytelmäelokuvaa ja nukkeanimaatiota yhdistelevän filmin on ohjannut erikoistehostemestari Segundo de Chomón. Ensimmäistä maailmansotaa moniselitteisesti kuvaava elokuva oli yksi italian ensimmäisistä nukkeanimaatioista.

Juoni
-----

Pikku Momi, äiti ja isoisä saavat kirjeen ensimmäisen maailmansodan rintamalla olevalta isältä. Isän kertomus sodasta jää painamaan lapsen mieltä, ja unessa Momin puiset lelusotilaat ryhtyvät taistelemaan keskenään.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Guido Petrungaro  | … |  Momi
  |
|  Alberto Nepoti  | … |  Momin isä
  |
|  Valentina Frascaroli  | … |  Momin äiti
  |
|  Enrico Gemelli  | … |  isoisä
  |
|  Stellina Toschi  | … |  lapsi
  |

Tuotanto, teemat ja vastaanotto
-------------------------------

Itala Filmin tuottama *Momi näkee unta sodasta* yhdistää näyteltyjä jaksoja erikoistehostemestari Segundo de Chomónin nukkeanimaatioon. Se esittää lapsen näkemyksen sodan kauhuista joukkotuhoaseineen, taistelukaasuineen ja ilmataisteluineen. Propagandistisiin aikalaisfilmeihin verrattuna elokuvan suhde sotaan on ambivalentti. Sensuuri vaati sen viimeisen välitekstin "Rauha" korvattavaksi sanoilla "Voittoisa rauha".

De Chomónin teos on yksi Italian ensimmäisistä taidokkaista nukkeanimaatioista. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, ja moniselitteisyytensä ansiosta sitä esitettiin myös Britanniassa ja Yhdysvalloissa.

Restaurointi ja julkaisut
-------------------------

Elokuva on restauroitu Torinon kansallisessa elokuvamuseossa vuonna 1991. Restaurointi perustuu Milanon elokuva-arkistossa säilyneeseen puutteelliseen nitraattifilmiin ja myöhemmin tehtyihin kopioihin. Alkuperäisestä 833 metrin pituudesta on säilynyt 762 metriä. Elokuva on sävytetty ja väritetty.

*Momi näkee unta sodasta* sisältyy *Omaggio in musica a Segundo De Chomón* -kirjan mukana julkaistuun DVD:hen, jolla on myös de Chomónin filmit *Le Spectre rouge* (1907) ja *Lulù* (1923). Stéphan Olivan, Jean-Marc Foltzin sekä I. Calvinon orkesterin ja kuoron musiikilla varustetuissa elokuvissa on englanninkielinen tekstitys. Äänetön versio on nähtävissä myös Torinon elokuvamuseon Vimeo-sivustolla.

Lähteet
-------

* Reich, Jacqueline: *The Maciste Films of Italian Silent Cinema*. Bloomington: Indiana University Press, 2015. ISBN 978-0-253-01748-2.

### Viitteet

1. 1 2 3 4    *Bianco e Nero*, numero speciale: Il cinema muto italiano 1917 (1991), s. 141–142.
2. ↑  Reich, s. 95–96.
3. ↑  Reich, s. 105–106.
4. ↑  Löschnigg, Martin & Sokolowska-Paryz, Marzena: *The Great War in Post-Memory Literature and Film*, s. 322. Berlin & Boston: Walter de Gruyter GmbH, 2014. ISBN 978-3-11-036290-9.
5. ↑  Reich, s. 144, 325.
6. ↑  Museo Nazionale del Cinema: Collections *museocinema.it*.  Arkistoitu 25.12.2015. Viitattu 25.12.2015.
7. ↑  Museo Nazionale del Cinema: Publications *museocinema.it*.  Arkistoitu 25.12.2015. Viitattu 25.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Momi näkee unta sodasta** Wikimedia Commonsissa