recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Apollyon (ylhäällä) taistelemassa Kristittyä vastaan John Bunyanin *Kristityn vaelluksessa*.
**Apollyon** (m.kreik. Απολλυων, *Tuhoaja*) ilmestyy Uudessa Testamentissa (Ilmestyskirja 9:7–11) johtaen heinäsirkkojen vitsausta, joka tullaan vapauttamaan Jumalan vihollisten ylle maailman loppuessa:

*7 Heinäsirkat olivat näöltään kuin taisteluun varustettuja hevosia. Niillä oli päässään kullalta kimaltavat seppeleet, niiden kasvot olivat kuin ihmisen kasvot, 8 ja niillä oli naisen tukan kaltainen tukka. Niiden hampaat olivat kuin leijonan hampaat, 9 ja niillä oli rintapanssarit, jotka olivat kuin rautaa. Niiden siivistä lähti samanlainen jyminä kuin sotavaunuista, joita monet hevoset täyttä laukkaa vetävät taisteluun. 10 Niillä oli pyrstö ja pistin kuin skorpioneilla, ja pyrstöllään ne saivat tehdä ihmisille pahaa viiden kuukauden ajan. 11 Kuninkaanaan niillä oli syvyyden enkeli, hepreankieliseltä nimeltään Abaddon, kreikankieliseltä Apollyon.* (Ilmestyskirja 9:7–11)

Apollyonia on verrattu Ilmestyskirjan Pedoksi ja termiä "Apollyon" käyttivät usein aikaiset kristityt tarkoittaessaan Paholaista. John Bunyanin teoksessa Kristityn vaellus Apollyon kuvataan seuraavasti:

*Hän astui eteenpäin, ja Apollyon kohtasi hänet. Tuo hirviö oli kamala katsella. Hän oli verhottu suomuksilla kuin kala hänellä oli siivet kuin lohikäärmeellä, jalat kuin karhulla, hänen vatsastansa tuprusi tulta ja savua, ja hänen suunsa oli kuin jalopeuran kita.*

Apollyonin hepreankielinen vastine on Abaddon.

Katso myös
----------

* Abaddon
* Eskatologia
**Latif Yahia** (s. 1964) on irakilaissyntyinen kirjailija ja Irakin–Iranin sodassa taistellut sotilas. Omien sanojensa mukaan hän toimi Saddam Husseinin vanhimman pojan Udai Husseinin kaksoisolentona neljän vuoden ajan.

Elämäkerta
----------

Yahia syntyi Irakissa varakkaaseen kurditaustaiseen perheeseen. Kertomansa mukaan taisteltuaan Irakin–Iranin sodassa hänen entinen luokkatoverinsa Udai Hussein, silloisen Irakin presidentin Saddam Husseinin vanhin poika, pakotti häntä ryhtymään tämän kaksoisolennoksi uhkailemalla hänen perhettään. Yahian mukaan hänen esiintyessään Husseinina hän joutui 11 kertaa tappoyrityksen kohteeksi ja näki Husseinin raiskaavan sekä käyttävän raakaa väkivaltaa useasti. Hänen mukaansa neljä vuotta kaksoisolentona toimittuaan hän pakeni Irakista Eurooppaan CIA:n avulla vuonna 1992.

Yahian kertomuksen kyseenalaistus
---------------------------------

Eräät toimittajat ovat kyseenalaistaneet Yahian kertomuksen Udai Husseinin kaksoisolentona toimimisesta. Yahia on puolestaan kritisoinut heitä ja muun muassa väittänyt, että erään Husseinin sisäpiiriin kuuluneen henkilön haastattelut aiheesta The British Sunday Timesin ja The Guardianin artikkeleissa ovat keksittyjä.

Elokuva
-------

Yahian *I Was Saddam’s Son* -elämäkerrallisen kirjan pohjalta tehtiin elokuva *The Devil’s Double*, joka julkaistiin vuonna 2011. Elokuvassa Yahian sekä Udai Husseinin rooleja näyttelee Dominic Cooper.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Official website of Latif Yahia, Warrior/Stateless/ author of The Devil's Double, The Black Hole *Official website of Latif Yahia*. Viitattu 16.10.2017.
2. ↑  Uday Hussein was 'worse than a psychopath' *news.bbc.co.uk*.  1.12.2009. Viitattu 16.10.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3  My Life as the Devil’s Double *Newsweek*.  17.7.2011. Viitattu 16.10.2017. (englanniksi)
4. ↑  AOL Staff: Forced to Be the 'Devil's Double': The Horrifying Job of 'Being' Saddam's Son *AOL.com*. Viitattu 16.10.2017. (englanniksi)
5. 1 2  Uday Hussein was 'worse than a psychopath' *news.bbc.co.uk*.  1.12.2009. Viitattu 16.10.2017. (englanniksi)
6. 1 2  Alun Palmer: I was the Devil's Double for Saddam Hussein's barbaric son Uday *mirror*.  2.8.2011. Viitattu 16.10.2017.
7. 1 2  Saddam son's 'double' in fight for Irish citizenship *BBC News*.  2013. Viitattu 16.10.2017. (englanniksi)
8. ↑  Eoin Butler: The tangled tale behind The Devil's Double | Eoin Butler *The Guardian*.  13.8.2011. Viitattu 16.10.2017. (englanniksi)
9. 1 2  *The Truth behind the fabricated article about me featured in The British Sunday Times & The Guardian*


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |

 |
| "Lateralus"Tool |
| --- |
| Singlen "Lateralus" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Lateralus* |
|  Äänitetty  | 2000 |
|  Julkaistu | helmikuu 2002 |
|  Formaatti | CDS |
|  Tekijä(t) | Justin Chancellor |
|  Tuottaja(t) | Tool |
|  Tyylilaji | progressiivinen metalli, progressiivinen rock, math rock, alternative metal |
|  Kesto | 09.24 (Album Version)5:47 (Radio Edit) |
|  Levy-yhtiö | Volcano, Tool Dissectional |
| Toolin muut singlet |
| "Parabola"2002 | "Lateralus"2002 | "Vicarious"2006 |

**Lateralus** on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Toolin kappale ja albumin *Lateraluksen* nimikkokappale.

Rakenne
-------

Kappale on 9 minuuttia ja 24 sekuntia pitkä ja koostuu monista eri osista. Yksi keskeinen asia Lateraluksessa on lyriikoiden rytmitys Fibonaccin lukujonon mukaan. Alkupuolen säkeistöissä tavujen määrä kasvaa summaten kaksi edellistä määrää tavuja, ja palaa takaisin alkuun.

* 1 (Black)
* 1 (then)
* 2 (white are)
* 3 (all I see)
* 5 (in my infancy)
* 8 (red and yellow then came to be)
* 5 (reaching out to me)
* 3 (lets me see)

Merkitys
--------

Kappaleen keskeisenä teemana on eri olotilojen ja satunnaisuuden hyväksyminen avoin mielin. Tämä kuvataan kappaleessa spiraalina, joka jatkuu loputtomasti ulospäin murtaen liiallisen ylianalysoinnin asettamia rajoja.

"We'll ride the spiral to the end
and may just go where no one's been"

Suom: "Kuljemme spiraalin loppuun saakka, ja saatamme päätyä johonkin missä kukaan ei ole ollut".

Lähteet
-------

1. ↑   *songfacts.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Lateralus discogs.com -sivustolla
**Kokry centre** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Macinan piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 15 kilometriä Macinasta länteen. Kunnassa on 13 400 asukasta (vuonna 2009).

Kokry centren kunnan pinta-ala on 80 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Macinan piirin Monimpebougoun, idässä ja kaakossa Macinan, lounaassa Kolongon ja lännessä Bokyweren kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pinnanmuodostukseltaan se on tasankoa. Kunnassa sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualue.

Paikkakunta on saanut alkunsa 1930-luvulla perustetusta Office du Nigerin työläisasutuksesta. Kuntaan kuuluu 17 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, bozoja, fulbeja, moseja, songhaita ja dogoneja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi ja vihannekset. Kunnassa pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähes kaikkia kyliä yhdistää paikallisteiden verkko. Nigerillä on jokiliikennettä. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 1.11.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4 5  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Kokry 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 1.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 1.11.2014. (ranskaksi)
**Radio Anima Amoris** on pietarilainen radioasema, joka aloitti toimintansa 24. kesäkuuta 1999. Aseman nimi oli tuolloin *radioasema Pilot*. 10. kesäkuuta 2002 radioasemasta tuli Radio Anima Amoris.

Koelähetykset suoritettiin taajuudella 93,45 MHz. 15. toukokuuta 2000 radioasema siirtyi taajuudelle 88,3 MHz. 24. kesäkuuta 1999 ja 31. maaliskuuta 2002 välillä se toimi 88,3 MHz, 89,3 MHz , 93,45 MHz, 100,0 MHz, 103,1 MHz, 103,4 MHz , 105,6 MHz sekä 107,4 MHz taajuuksilla. Marraskuussa 2002 asema siirtyi taajuudelle 105,6 MHz sekä 26. kesäkuuta 2003 taajuudelle 89,3 MHz. Marraskuussa 2003 asema palasi taajuudelle 105,6 MHz. 19. toukokuuta 2004 kokeiltiin taajuutta 95,2 MHz. Samalla kokeiltiin kaapeliradion järjestyksessään viidettä taajuutta.

9. toukokuuta Radio Anima julkaisi *Sogpasuha 1.75*-ohjelman radiokuuntelutulosten keräämisen helpottamiseksi.

26. maaliskuuta 2007 aloitettiin jatkuva lähettäminen kaapeliverkossa. Paikallisesti asema on kuultavissa maksutta SkyNet-, Dominanta-, RosKom-, PulNet- ja NetForce-verkoissa.

Radioasema avasi kolmannen studionsa 26. joulukuuta 2003. 1. helmikuuta 2004 aloitti radioasema tekstiviestien välityksen. 7. helmikuuta 2004 järjesti Radio Anima Amoris tapaamisen *Planetaariossa* kuulijoiden kanssa.

Muuta
-----

Radioasema toimii Kupsilassa.

Lähdeviitteet
-------------

1. 1 2  РАДИО ANIMA AMORIS 95,2 FM Купчино, luettu 18.7.2007 13:26 UTC +3h  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  fmdx\_ITALY, luettu 18.7.2007 13:26 UTC +3h
**Radio Aino** oli Yleisradion digitaalinen radiokanava. Kanava lähetti marraskuusta 1999 vuoden 2002 loppuun ohjelmaa nuorille aikuisille, erityisesti naisille. Uuden digitaalisen radiokanavan oli tarkoitus olla vaihtoehto Radio Suomen ja Radiomafian väliin putoavalle kuuntelijajoukolle. 

Kanava kuului internetissä ja 29. marraskuuta 1999 alkaen myös pääkaupunkiseudun ULA-verkossa taajuudella 103,7 MHz. Tampereella kanava kuului ULA:lla taajuudella 88,3.

Radio Ainon ohjelmisto koostui pääosin ulkomaisesta pop- ja rock-musiikista sekä lifestyle-puheohjelmistosta. Eniten medianäkyvyyttä saivat kanavan radiopersoonat Maria Guzenina, joka toimitti Seppo Pietikäisen kanssa Parisuhdepalvelu - ohjelmaa sekä radiokokki Sami Garam. Kanavan uutiset tuotti Ylen Radiouutisten ns. ainomafia-ryhmä. Kanavan ohjelmapäällikkönä toimi Tuija Aalto.

Radio Aino pyrki panostamaan äänen laatuun sekä musiikissa että omissa jutuissa, koska tarkoitus oli houkutella pääkaupunkiseudun ulakuuntelijat ostamaan digitaalisia radiovastaanottimia. 

Radio Aino ei saavuttanut sille asetettuja kuuntelijamäärätavoitteita. Vuoden 2003 radiouudistuksessa sen tilalle perustettiin YleQ, joka myös jäi lyhytikäiseksi: se lopetti syyskuussa 2006.

Lähteet
-------

* YLEn uusin digiradio, Radio Aino, on aloittanut. 1999. YLE Info. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Turun Sanomat 4.12.2002: Yle pani kaiken uusiksi[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Nettiradio Mikaeli (1999): Räväkkä Radio Aino aloittaa[vanhentunut linkki]
* Tutkija Marko Ala-Fossi: Radiotoiminta Suomessa: lyhyt oppimäärä (2004) (Arkistoitu – Internet Archive)
* YLE tk-lehti huhtikuu 2005: Kilpailu kuluttajan taskuun kiihtyy - radion reviirille on tungosta
**Radio Bamakan** on radioasema Malin pääkaupungissa Bamakossa.

Aseman on perustanut Alpha Oumar Konarén johtama kulttuuriosuuskunta Jamana. Se oli Bamakon ensimmäinen valtiosta riippumaton radioasema. Sitä ennen Kayesiin oli vuonna 1988 perustettu kansalaisjärjestöjen maaseuturadio Radio Rurale de Kayes. Radio Bamakan aloitti lähetyksensä presidentti Moussa Traorén hallinnon kaataneen vallankaappauksen jälkeen elo-syyskuussa 1991.

Lokakuussa 1991 aloitti toimintansa kaupallinen Radio Liberté, ja tammikuussa 1992 hallitus laillisti riippumattomien ULA-asemien toiminnan. Radio Rurale de Kayes, Radio Bamakan, Radio Liberté ja kesäkuussa 1992 aloittanut yhteisöradio Radio Kayira perustivat heinäkuussa 1992 riippumattomien radio- ja televisioasemien liiton URTEL:in. Sen jälkeen Maliin on perustettu satoja kaupallisia ja yhteisöradioita sekä uskonnollisia asemia.

Edelleen yhteisöradiona toimiva Radio Bamakan sijaitsee Médinen torilla lähellä Point G:n kukkulaa. Sen ohjelmat ovat Malin kansallisilla kielillä, etupäässä bambaraksi. Aseman juontajat ovat kehittäneet oman journalistisen tyylinsä, jota sävyttää värikäs kieli, huumori ja tuttavallisuus. Radio Bamakan toimii taajuudella 100,3 MHz, ja sen kuuluvuusalue ulottuu noin 60 kilometrin päähän. Aseman tunnus on "La voix du kafo", jossa *kafo* viittaa Bamakon seudun kylien aikoinaan muodostamaan yhteisöön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tower, Craig: Radio ways: Society, locality, and FM technology in Koutiala, Mali *academia.edu*. Viitattu 9.11.2019.
2. ↑  Radio *Media Landscapes: Mali*. Viitattu 9.11.2019.
3. ↑  Empowering Radio. Good practices in development & operation of community radio: Issues important to its effectiveness *World Bank Institute*.  2007. Viitattu 9.11.2019.
4. ↑  Meillassoux, Claude: Histoire et institutions du kafo de Bamako d'après la tradition des Niaré *Cahiers d'Études africaines*. Viitattu 9.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Radio Bamakanin Internet-lähetys (toimii epäsäännöllisesti)
**Pertti Olavi Nissinen** (s. 13. kesäkuuta 1962 Viitasaari) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän valmentaa Kolmosessa pelaavaa Savon Palloa.

Hyökkääjänä pelannut Nissinen aloitti pääsarjauransa vuonna 1980 Helsingin Jalkapalloklubin riveissä. Lisäksi hän edusti pääsarjatasolla Valkeakosken Hakaa, Kuopion Palloseuraa ja Finnairin Palloilijoita. Nissinen pelasi SM-sarjassa ja Veikkausliigassa yhteensä 127 ottelua tehden niissä 33 maalia. Suomen mestaruuden hän voitti HJK:ssa vuonna 1981 ja Suomen Cupin Hakassa 1985.

Maaliskuussa 2008 Vantaan käräjäoikeus tuomitsi Nissisen ehdolliseen vankeuteen. Hänen todettiin järjestäneen valmentamansa Warkaus JK:n tappion ottelussa JJK:ta vastaan kesäkuussa 2004. Helsingin hovioikeuden vahvistettua käräjäoikeuden päätöksen Nissinen ja toinen syytetty valittivat asiasta vielä Korkeimpaan oikeuteen. Se ei kuitenkaan ottanut asiaa käsiteltäväkseen ja aiemmat tuomiot jäivät voimaan. Nissinen kiisti koko ajan kaikki syytteet ja piti niitä "ihan hatusta heitettyinä".

Nissinen sai Palloliitolta vajaan vuoden mittaisen toimitsijakiellon, jonka päätyttyä hän teki sopimuksen Naisten Liigassa pelanneen KMF:n kanssa. Kaudeksi 2013 Nissinen siirtyi Siilinjärven Palloseuran edustusjoukkueen valmentajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tilastohistoria Veikkausliiga. Viitattu 17.3.2012.
2. ↑  Lahjusjupakan osapuolet valittivat hovioikeuteen  29.4.2008. Helsingin Sanomat. Viitattu 17.3.2012.
3. ↑  Pertti Nissinen ei saanut valituslupaa KKO:hon  21.8.2009. Savon Sanomat. Viitattu 17.3.2012.
4. ↑  Nissinen: "Ihan hatusta heitetty"  12.12.2007. Iltalehti. Viitattu 17.3.2012.
5. ↑  9/2009 Nissinen; peli- ja toimitsijakielto  15.6.2009. Urheiluoikeuden yhdistys. Viitattu 17.3.2012.
6. ↑  Pertti Nissinen valmentaa taas  14.11.2009. Savon Sanomat. Viitattu 17.3.2012.
**Pertti Lundell** (s. 12. elokuuta 1952 Pori) on suomalainen jalkapallovalmentaja. 

Lundell valmensi yhteensä yksitoista kautta SM-sarjassa ja Veikkausliigassa joukkueinaan Porin Pallo-Toverit, Tampereen Pallo-Veikot, FC Jazz ja FC Inter Turku. Hän johdatti TPV:n kaudella 1994 Suomen mestaruuteen. Lundell valittiin vuonna 1983 valmentaessaan PPT:tä ja vuonna 1994 valmentaessaan TPV:tä vuoden valmentajaksi. Alemmilla sarjatasoilla hän on valmentanut Närpes Kraftia, Euran Palloa, Pallo-Iiroja ja Porin Palloilijoita.

Vuonna 1980 Lundell aloitti päävalmentajana PPT:ssä III divisioonassa. Kolmen seuraavan vuoden aikana hän nosti joukkueensa aina Mestaruussarjaan saakka, edeten sarjatason per kausi. Kaikkiaan Lundell on saavuttanut seitsemän sarjanousua.

Pelaajana hän edusti muun muassa Porin Ässiä, jossa hän voitti jalkapallon A-nuorten Suomen mestaruuden vuonna 1970, sekä Porin Palloseuraa, Musan Salamaa ja Porin Pallo-Tovereita. Lopetettuaan peliuransa PPT:ssä 28-vuotiaana hän siirtyi seuran edustusjoukkuetta apuvalmentajaksi.

Kauden 2010 päätteeksi Lundell lopetti valmentamisen aikuisten sarjatasoilla ja toimi juniorivalmennuksen parissa Musan Salamassa, minkä jälkeen hän siirtyi kokonaan eläkkeelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Pertti Lundell  2009. Veikkausliiga, Suomen Urheilumuseosäätiö ja Juha Tamminen.  Arkistoitu 5.11.2013. Viitattu 29.12.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Lundellin esittely Veikkausliigan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Keijo VoutilainenJussi Ristimäki** | **Suomen vuoden jalkapallovalmentaja**19831994 | Seuraaja:**Jukka VakkilaJukka Vakkila** |

FC Inter Turun päävalmentajat
Anders Romberg (1992) • Timo Sinkkonen (1993–1994) • Hannu Paatelo (1995–1997) • Tomi Jalo (1997–1998) • Steven Polack (1998) • Timo Askolin (1999–2000) • Pertti Lundell (2001–2002) • Kari Virtanen (2003–2006) • René van Eck (2006) • Job Dragtsma (2007–2016) • Jami Wallenius (2016) • Shefki Kuqi (2016–)
**Pertti Toivo Leppänen** (s. 24. helmikuuta 1949 Vanaja) on suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka on saanut energianeuvoksen arvonimen.

Leppänen kävi keskikoulun Hämeenlinnassa ja valmistui insinööriksi Tampereen teknillisestä oppilaitoksesta 1974. Hän oli Kangasalan Sähkön harjoittelija 1967–1968, Imatran Voiman suunnitteluinsinööri 1974–1977, Järvenpään ammatillisen kurssikeskuksen sähkölaitosasentajaopettaja 1977–1979, Pusulan Sähkön toimitusjohtaja 1979–1983, Vihdin Sähkön osastopäällikkö ja verkostopäällikkö 1983–1989 ja Leppäkosken Sähkön toimitusjohtaja 1989–2010. Leppänen oli myös Ikaalisten Lämmön toimitusjohtaja 1992–2000 ja Parkanon Lämmön, vuodesta 1999 Pirken ja vuodesta 2007 Leppäkosken Energia, toimitusjohtaja 1996–2010. Hänellä oli uransa aikana useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Energianeuvoksen arvon Leppänen sai vuonna 2005. Hän on sotilasarvoltaan reservin alikersantti. Taiteilija Alpo Tuomisto maalasi Leppäsen muotokuvan vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2  Annastiina Henttinen: Energianeuvos Pertti Leppänen (1949–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 14.6.2022.
**Eugène Fromentin** (24. lokakuuta 1820 La Rochelle – 27. elokuuta 1876 La Rochelle) oli ranskalainen taidemaalari ja kirjailija.

Elämä ja ura
------------

Fromentinin isä, arvostettu lääkäri ja taiteen tuntija, halusi pojastaan asianajajan, mutta Fromentin suuntautui taideuralle. Koulun päätyttyä hän opiskeli muutaman vuoden maisemamaalari Lois Cabat'n johdolla. Fromentin oli Algerian varhaisimpia taiteellisia tulkitsijoita, ja maa ja sen väestö olivat useimpien hänen teostensa aiheena. Hän oli jo nuorena käynyt Algeriassa ja tallentanut muistiinsa Pohjois-Afrikan elämän maalauksellisia ja tyypillisiä yksityiskohtia. Vuonna 1849 hän sai Pariisin salongin toisen luokan mitalin. Vuonna 1852 hän kävi toisen kerran Algeriassa arkeologisen retkikunnan mukana ja sai sitten päätökseen maan maisemien ja ihmisten tapojen tarkan tutkimisen, jonka ansiosta hän pystyi teoksissaan realistiseen tarkkuuteen. Fromentinin teoksia pidetään lisäksi myös etnologisina kuvituksina. Fromentin oli saanut paljon vaikutteita Eugene Delacroix'n tyylistä. Hänen teoksilleen on ominaista näyttävä sommittelu, taitava käsittely ja kirkkaat värit.

Fromentin kunnostautui myös monipuolisena kirjailijana. Hänen tuotantoonsa kuuluu matkakertomuksia, taidehistoriallista kirjoitusta, taidekritiikkiä ja kaunokirjallisuutta. Hänen teoksensa *Dominique* ilmestyi alun perin vuonna 1862 *Revue des Deux Mondes* -lehdessä, ja se on 1800-luvun kaunokirjallisuuden joukossa merkittävä teos herkän ja mielikuvituksekkaan havainnointinsa sekä tunteellisen vakavuutensa vuoksi.

Fromentin sai Ranskan kunnialegioonan ritarin arvon vuonna 1859 ja upseerin arvon vuonna 1869.

* Maurien hautajaiset*Maurien hautajaiset*
* Haikaranmetsästys (Algeria)*Haikaranmetsästys (Algeria)*
* Pohjoisafrikkalainen maisema*Pohjoisafrikkalainen maisema*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eugène Fromentin *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 25.10.2022.
2. 1 2 3 4  Eugène Fromentin *The Catholic Encyclopedia*.  1909. Viitattu 25.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eugène Fromentin** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Gigout soittamassa urkuja vuonna 1912.
**Eugène Gigout** (23. maaliskuuta 1844 – 9. joulukuuta 1925) oli ranskalainen urkuri ja säveltäjä. Hän toimi yli kuudenkymmenen vuoden ajan Saint-Augustin -kirkon urkurina Pariisissa sekä Pariisin konservatorion urkujensoiton professorina Alexandre Guilmant’n jälkeen vuodesta 1911 lähtien, molemmissa viroissa kuolemaansa saakka. Gigout’n urkuteoksista tunnetuimpia lienevät *Toccata* ja *Grand choeur dialogué*.

Aiheesta muualla
----------------

* Vapaasti käytettävissä olevia Gigoutin partituureja Mutopia Projectissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Eugène Ionesco vuonna 1993.
**Eugène Ionesco** (synt. *Eugen Ionescu*; 26. marraskuuta 1909 Slatina, Romania – 29. maaliskuuta 1994 Pariisi, Ranska) oli romanialaissyntyinen näytelmäkirjailija. Ionesco luetaan niin sanotun absurdin teatterin tärkeimpiin nimiin.  Hän tarkasteli näytelmissään inhimillistä vuorovaikutusta ja rajoituksia, joita kieli sille asettaa. 

Ionesco asui suurimman osan elämästään Ranskassa. Hän myös kirjoitti lähes koko tuotantonsa ranskaksi. Hän aloitti näytelmien kirjoittamisen 30-vuotiaana. Ensimmäiset kymmenen vuotta kului pienen pariisilaisen avantgarde-teatterin näytelmäntekijänä, ennen kuin Ionesco alkoi saada tunnustusta suurilla näyttämöillä. 

Ionescon ensimmäisten näytelmien keskiössä on usein pariskunta, joiden ympärillä tapahtuu burleskeja asioita. Ionesco kuvaa maailman epätodellisuutta huumorin keinoin. Hän ei kuitenkaan käsittele teemaa abstraktioilla vaan konkreettisilla kuvilla, esimerkiksi näyttämön esineiden nopealla lisääntymisellä. Vuodesta 1957 alkaen Ionescon näytelmissä alkoi esiintyä Bérenger-niminen pelokas pieni mies. Tämän hahmon kautta Ionesco kuvaa esimerkiksi totalitarismin syntyä *Sarvikuonot*-näytelmässä (1959). 

Ionescon tunnetuimpia näytelmiä ovat *Kalju laulajatar*, *Oppitunti*, *Sarvikuonot* ja *Tuolit*. Niitä kaikkia on esitetty myös Suomessa. Vuonna 1955 Ionescon näytelmä *Uusi vuokralainen* sai maailmanensi-iltansa helsinkiläisessä Lilla Teaternissa.

Painettuja suomennoksia
-----------------------

* *Kuningas kuolee*, 1964.
* *Erakko*, 1976.
* *Kalju laulajatar*, 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Otavan Suuri Ensyklopedia, 3. osa (Hašek-juuri)*, s. 2161–2162, art. Ionesco, Eugéne. Otava, 1978. ISBN 951-1-02232-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eugène Ionesco** Wikimedia Commonsissa

* 

* Sitaatteja aiheesta **Eugène Ionesco** Wikisitaateissa
* Eugene Ionesco – absurdin teatterin toteuttaja. Ylen Elävä arkisto.
* Eugene Ionesco Home Page (Arkistoitu – Internet Archive).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
	+ 2
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Charles "Charly" Wegelius** (s. 26. huhtikuuta 1978 Espoo) on englantilainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2000–2011. Hänen isänsä on suomalainen pankinjohtaja ja esteratsastaja Christopher Wegelius. 

Wegelius muutti jo pikkupoikana äitinsä Elizabeth Jane Murrayn kanssa Englantiin ja varttui Yorkshiressä. Hän aloitti ammattilaisuransa harjoittelijana Linda McCartney Racing Team -joukkueessa vuonna 1999. Tuona vuonna hän sai hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen aika-ajossa. Seuraavat kolme vuotta hän ajoi Mapei-Quick·Step -tallissa ja sijoittui vuoden 2002 Sveitsin ympäriajon neljännellä etapilla kolmanneksi sekä voitti Settimana Ciclista Bergamasca -kilpailun.

Wegelius edusti vuodet 2003–2004 De Nardi -tallia. Hän siirtyi Liquigas-talliin vuonna 2005, jolloin hän sijoittui Aragonian ympäriajon kokonaiskilpailussa kolmanneksi ja aika-ajoetapilla toiseksi. Seuraavana vuonna Wegelius oli viides niin Giro dell'Appennino -kilpailussa kuin Italian ympäriajon 18. etapillakin. Vuoden 2007 Italian ympäriajossa hänen edustamansa Liquigas voitti joukkueaika-ajon.

Vuoden 2005 maantieajon MM-kilpailussa Wegelius ja joukkuetoverinsa Tom Southam avustivat Ison-Britannian Pyöräilyunionin tutkimuksen mukaan ammattilaistallinsa ajajia, eivät maajoukkueen kapteeniksi nimettyä Roger Hammondia.

Wegelius siirtyi kauden 2009 alusta Silence-Lotto -talliin. Seuraavana vuonna joukkueen nimi vaihtui Omega Pharma-Lottoksi. Viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2011 Wegelius edusti Unitedhealthcare-joukkuetta.

Wegelius asuu Kirkkonummella ja työskentelee yhdysvaltalaisen Garmin-Sharp-tallin urheilujohtajana.

Sijoitukset suurissa ympäriajoissa
----------------------------------

* Italian ympäriajo: 2003 51. 2004 48. 2005 46. 2006 58. 2007 kesk. (18.etappi), 2008 69. 2009 105. 2010 29.
* Ranskan ympäriajo: 2007 45. 2009 59. 2010 kesk. (11. etappi)
* Espanjan ympäriajo: 2005 60. 2006 kesk. (5. etappi), 2009 kesk. (4. etappi)

Lähteet
-------

* Charles Wegelius Trap-Friis-tietokannassa (englanniksi)
* Charles Wegelius Cycling Archives -tietokannassa (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Kirja karusta arjesta – Charly Wegelius nousi pyöräilyn huipulle vaativan isänsä opeilla *Helsingin Sanomat*.  6.10.2013.  Arkistoitu 17.10.2013. Viitattu 6.10.2013.
2. ↑  Suomalaissyntyinen Wegelius Girossa 67:s Ilta-Sanomat 22.5.2003 Viitattu 22.12.2007
3. ↑  Erkki Pihkala: / Wegelius, Christopher (1944 - ) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
4. ↑   British cycling boss stands down BBC Sport 13.10.2005 Viitattu 22.12.2007 (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Wegelius, Charly: *Domestique – The Real Life Ups and Downs of a Tour Pro*. Ebury Press, 2013. ISBN 978-0091950934. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Janis** on kanadalainen dokumenttielokuva vuodelta 1974. Sen aiheena on rocklaulaja Janis Joplin. Elokuvan on ohjannut Howard Alk avustajanaan Joplinin manageri Albert Grossman. Elokuva on ollut saatavissa dvd:nä Ranskassa, Belgiassa ja Alankomaissa. Vuodesta 2011 se on ollut verkossa Hulun videokirjastossa, joka näkyy toistaiseksi vain Yhdysvalloissa. Elokuvan ääniraita sisältyy osittain albumille *Janis* (1975).

Elokuva koostuu yksinomaan arkistomateriaalista, joka käsittää harjoituksia, 25. kesäkuuta 1970 nauhoitetun esiintymisen *The Dick Cavett Show’ssa*, Woodstockissa 1969 tehdyn esiintymisnauhoituksen (jossa hän tanssii tauon aikana yhtyeensä saksofonistin kanssa) ja toisen televisiopätkän, joka on nauhoitettu mustavalkoisena huhtikuussa 1967 ennen Joplinin nousua maineeseen.

Pitkiä jaksoja dokumentista on omistettu Joplinin vuonna 1969 tekemälle Euroopan-kiertueelle. Mukana on Joplinin haastattelu Tukholmassa, frankfurtilaisen naisihailijan reaktio tämän nähdessä Joplinin bussin ikkunasta ennen konsertin alkua. Amerikkalainen ihailija, joka kertoo kameralle olevansa Saksaan sijoitetun amerikkalaisen upseerin vaimo, näkyy myöhemmin tanssimassa lavalla saksalaisten nuorten ja Joplinin kanssa.

Joplinin sisar Laura Joplin, joka näytteli samannimiseen kirjaansa perustuvassa off-Broadway-näytelmässä *Love, Janis*, näkyy puhumassa sisarensa kanssa arkistofilmissä, joka on kuvattu vuoden 1960 luokan kymmenvuotisluokkakokouksessa Thomas Jefferson High Schoolissa Port Arthurissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stuff : Films, Janis (The Way She Was) (A Film) *Janisjoplin.net*.  Arkistoitu 11.9.2015.  (englanniksi)
2. ↑  Hulu.com (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Janis (film)
Suomen Palvelutukkurit Oy:n päätoimipiste on Gate8 Business Parkissa Vantaalla.
**Suomen Palvelutukkurit Oy** eli **Patu** on ammattikeittiöitä palveleva tukkukauppaketju. Yhtiötä pidetään yhtenä viidestä valtakunnallisesta suurkeittiöalan päätukusta. Patu-Palvelutukkurit perustettiin kesällä 1997, kun ryhmä yksityisiä tukkuliikkeitä päätti yhdistyä suurkeittiöalaa palvelevaksi ketjuksi.

Yksityisten alueellisten lähitukkureiden omistaman Palvelutukkureiden yhteenlaskettu vuosimyynti on noin 160 miljoonaa euroa ja sen markkinaosuus HoReCa/FoodService sektorilla on noin 10 %. Henkilökuntaa yhtiöllä yhteensä noin 350 ja asiakkaita yli viisi tuhatta. Yrityksen kotipaikka on Helsinki, mutta pääkonttori sijaitsee Vantaalla. Ketjun vanhimmat tukkuliikkeet ovat toimineet alalla jo yli 60 vuotta, ja useimmat niistä ovat perheyrityksiä.

Palvelutukkurit ei kuulu mihinkään elintarvikealan keskusliikkeeseen, vaan sen pääyhteistyökumppanit ovat suomalaiset elintarviketeollisuuden yritykset sekä paikalliset/alueelliset tuottajat, joiden tuotteita se välittää suoraan suurkeittiöasiakkaille omien alueellisten logistiikkavarastojen kautta. Lisäksi yhtiöllä on omaa maahantuontia.

Ketjulla on oma PATU-tuoteperhe ja 11 toimipistettä ympäri Suomea.

Nykyiset omistajatukut
----------------------

* Kanta-Hämeen Tuoretuote Oy, Hämeenlinna
* Tukkutalo Heinonen Oy, Seinäjoki ja Jyväskylä
* Kasvishovi Oy, Oulu ja Kuusamo
* Palvelutukku Immonen Oy, Pori
* Kimmon Vihannes Oy, Salo, Turku
* Palvelutukku Itä-Suomi Oy, Mikkeli ja Kuopio

Nykyiset osakastukut
--------------------

* Palvelutukku Kolmio Oy, Lahti

Ketjussa on aiemmin vuosien saatossa olleet mukana myös Perunantuonti Oy, Heinon Tukku Oy, Tuoretalo Oy, Menestra Oy, Tukkupojat Oy, Rovaniemen Tuoretukku Oy, Joensuun Marja ja Vihannes Ky, Fresh Servant Oy, Vihannespulkka Oy, Tuoretukku Laukkarinen Oy, Vihannestukku Mikko Laitinen Oy, Lime Finland Oy, Kuopion Vihannesaitta Oy, Kotkan Tukkupalvelu Oy.

Aiheesta muualla
----------------

* Palvelutukkurit

Lähteet
-------

1. ↑  Kasvishovi liittyi Palvelutukkureihin puutarha-sanomat.net. Viitattu 14.10.2011. [vanhentunut linkki]
**Miriam Bäckström** (s. 1967 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen valokuvataiteilija, joka on uransa aikana kokeillut monilla erilaisilla taidemuodoilla. Hän on yhdistänyt käsitteellisiä valokuviinsa muun muassa improvisaatiota ja teatteria. Hän on myös kokeillut seinävaatteilla.

Elämä ja ura
------------

Bäckström syntyi Tukholmassa 1967. Hän opiskeli vuosina 1988–1989 taidehistoriaa Tukholman yliopistossa ja vuosina 1994–1998 valokuvausta taideteollisessa korkeakoulussa Konstfackissa. Bäckström on työskennellyt valokuvataiteen parissa 1990-luvun puolivälistä saakka.

Bäckströmin varhaisimmat työt olivat käsitteellisiä valokuvia erilaisten rakennusten, kuten asuntojen, museoiden, gallerioiden ja tavaratalojen, sisätiloista, joista ihmiset olivat aavemaisesti poissa.

Bäckström on tehnyt myös monimuotoisempia kokeellisia töitä. Hän käyttää hyväkseen erilaisia visualisoinnin, tarinankerronnan, näyttämötekniikan ja näyttelyn kokoamisen käytäntöjä. Hän on myös tehnyt erilaisia yhteistöitä, joissa on ollut mukana improvisoivia ja teatraalisia aineiksia. Tällaisiin töihin lukeutuu elokuvia, eläviä esityksiä ja julkaistuja tekstejä.

Bäckström on 2000-luvulla siirtynyt kokeilmaan myös seinävaatteilla, jotka on kudottu tietokoneohjatuilla kangaspuilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Miriam Bäckström: CV Nils Stærk.  Arkistoitu 20.10.2018. Viitattu 20.10.2018. (englanniksi)
2. ↑  Miriam Bäckström: Introduction Nils Stærk.  Arkistoitu 20.10.2018. Viitattu 20.10.2018. (englanniksi)
3. 1 2 3  Miriam Bäckström: Esittely Henna ja Pertti Niemistön Kuvataidesäätiö – Ars Fennica sr.  Arkistoitu 20.10.2018. Viitattu 20.10.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Miria** on maalaiskunta Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Sen keskuskylä Doumanani sijaitsee 95 kilometriä Sikassosta luoteeseen. Kunnassa on 10 000 ja keskuskylässä 2 800 asukasta (vuonna 2009).

Mirian kunta rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Tellan ja Sanzanan, idässä Doumanaban ja Tiankadin, etelässä Kofanin ja Blendion ja lännessä Dembelan kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja matalat kukkulat. Vesistöjä ovat Mani, Yiringossa ja sadekauden jälkeen kuivuva Koba.

Kuntaan kuuluu viisi kylää. Asukkaat ovat senufoja, bambaroita ja fulbeja. Islam ja kristinusko valtaavat alaa animismilta.

Seudun liikenneyhteydet ovat heikot. Pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, durra ja hirssi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 10.6.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.6.2018.
3. 1 2 3  Guirou, Gana: Analyse des dispositifs de planification locale des actions de sante communautaire dans un contexte de decentralisation au mali: cas des communes de Sikasso, Miria et Finkolo Ganadougou dans le cercle de Sikasso *2005–2006*. Viitattu 10.6.2018. [vanhentunut linkki]
**Reniumheksafluoridi** eli **renium(VI)fluoridi** (ReF6) on reniumin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään elektroniikkateollisuudessa reniumohutkalvojen valmistamiseen.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa reniumheksafluoridi on keltaista nestettä. Yhdiste reagoi veden kanssa hydrolysoituen reniumdioksidiksi (ReO2), perreniumhapoksi (HReO4) ja vetyfluoridiksi. Reniumheksafluoridi reagoi alkalimetallifluoridien kanssa muodostaen kompleksisia heptafluororenaatti(VI)- ja oktafluororenaatti(VI)suoloja (ReF7- ja ReF82-). Reniumheksafluoridi voidaan pelkistää muiksi reniumfluorideiksi, joissa reniumilla on alhaisempi hapetusluku.

Reniumheksafluoridia valmistetaan kuumentamalla reniumia ja fluoria 120–125 °C:n lämpötilassa. Reniumheksafluoridia käytetään yhdessä volframiheksafluoridin tai molybdeeniheksafluoridin kanssa valmistettaessa kemiallisella kaasufaasipinnoituksella metalliohutkalvoja elektroniikka- ja lasersovellutuksia varten. Yhdiste pelkistyy vedyn vaikutuksesta 550–750 °C:n lämpötilassa reniumiksi.

Re + 3 F2 → ReF6

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Dayal T. Meshri: *Fluorine Compounds, Inorganic, Rhenium, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000 Viitattu 19.9.2018.
2. 1 2  Hans Georg Nadler: *Rhenium and Rhenium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 19.9.2018.
3. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 948. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1420. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.9.2018). (englanniksi)
**Kolmikanta** on paikoin syvä järvi Outokummussa Pohjois-Karjalan länsiosassa. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 45 kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede
---------

Kolmikanta koostuu itäisestä, lounaisesta ja luoteisesta altaasta. Läntisiä altaita erottaa itäisestä altaasta Mikonniemi ja Ristiniemi; toisistaan niitä erottaa Hiekkaniemi. Itäinen allas jatkuu kaakkoon Uittosalmena ja Kaivantolahtena. Etäisyys Kaivantolahden etelärannalta itäosan pohjoisrannalle on kolme kilometriä. Kolmikannan itäosassa on verraten laaja vähintään 15 metriä syvä alue, jonka sisällä on kaksi 30-metristä syvännettä. Kapea Kaivantolahti on syvä, ja järven syvin kohta sijaitsee sen keskivaiheilla. Lounainen Kuminlahti on matala, luoteisessa Lähtevänlahdessa on kymmenmetrisiä syvänteitä. Noin kahdeksasosa järvestä on vähintään 15 metriä syvä.

Kolmikannan laajin saari on noin puolen hehtaarin laajuinen Aittosaari. Järven rannoilla on asutusta ja jonkin verran peltomaata. Sen luoteispuolella sijaitsee Lietukka (118,8 metriä mpy) ja itäpuolella Särkiselkä (117,7 metriä mpy). Kolmikannan luusua sijaitsee Lähtevänlahden pohjoiskolkassa.

Kolmikannan vesitilavuus on 7 437 000 kuutiometriä.

Kolmikanta (04.726.1.006) kuuluu Rikkajoen-Lietukkajoen valuma-alueeseen (04.726), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Rikkaveden alue (04.72) ja ensimmäinen jakovaihe on Juojärven reitin valuma-alue (04.7). Kolmikanta on Rikkajoen-Lietukkajoen valuma-alueen laajin vakavesi Lietukan jälkeen. Seuraavaksi laajimmat ovat Ruokonen, Särkiselkä ja Saunajärvi. Rikkajoen-Lietukkajoen valuma-alueeseen kuuluu 33 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Kolmikanta on viidenneksi laajin Outokummun 112:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Tilavuudeltaan se on neljänneksi suurin.

Suomen kolme Kolmikantaa sijaitsevat itäisessä Suomessa. Outokummun Kolmikanta on laajin, Savonlinnan ja Lappeenrannan Kolmikannat ovat huomattavasti pienempiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kolmikanta, vakavesi, Outokumpu
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 18.10.2021.
3. ↑  Kolmikanta. Järviwiki. Viitattu 18.10.2021.
4. ↑  Rikkajoen-Lietukkajoen valuma-alue (04.726). Järviwiki. Viitattu 18.10.2021.
5. ↑  Outokumpu. Järviwiki. Viitattu 18.10.2021.
6. ↑  Kolmikanta. Järviwiki. Viitattu 18.10.2021.
*Tämä artikkeli kertoo poliitikosta ja maaherrasta. Samannimisestä taidemaalarista katso Olavi Martikainen (taidemaalari).*
**Veikko Olavi Martikainen** (25. heinäkuuta 1941 Lapinlahti – 18. lokakuuta 2022 Lapinlahti) oli suomalainen, keskustaa edustanut poliitikko.

Martikaisella on liikenneopettajan koulutus vuodelta 1964. Hän työskenteli vuodesta 1964 vuoteen 1966 autokoulunopettajana Iisalmessa ja vuodesta 1966 vuoteen 1974 hän toimi Lapinlahden Liikennekoulun toimitusjohtajana. Vuodesta 1971 hän toimi maanviljelijänä Lapinlahdella.

Martikainen valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran eduskuntavaaleissa 1972 Kuopion läänin vaalipiiristä ja hänet valittiin jatkamaan kolmissa seuraavissa vaaleissa. Hän toimi kansanedustajana viidentoista vuoden ajan, vuoteen 1987. Ministerinä Martikainen oli Kalevi Sorsan II hallituksessa toukokuusta 1977 toukokuuhun 1979, yhteensä 742 päivää. Hän oli ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä.

Jätettyään eduskunnan Martikainen toimi vuodesta 1987 vuoteen 1993 iisalmelaisen kirjapainoyhtiön IS-Yhtymä Oy:n hallituksen puheenjohtajana ja vuodesta 1992 vuoteen 1993 yhtiön toimitusjohtajana. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Kuopion läänin maaherraksi tehtävässä 15 vuotta toimineen Kauko Hjerppen jäätyä eläkkeelle. Hän oli maaherrana vuoteen 1997, Kuopion läänin lakkauttamiseen saakka.. 

Martikainen oli presidentin valitsijamies kaksissa vaaleissa, 1978 ja 1982. Lapinlahden kunnanvaltuustossa hän toimi keskustan edustajana vuodesta 1969 vuoteen 1993. Hän oli myös keskustan puoluehallituksen jäsen vuodesta 1970 vuoteen 1993, Nuoren Keskustan Liiton Ylä-Savon piirin puheenjohtaja ja puolueen Ylä-Savon piirin piiritoimikunnan jäsen.

Martikainen oli naimisissa vuodesta 1966 ja hänellä on kolme lasta, kaksi poikaa ja yksi tytär. Hänen nuorempi poikansa Ossi Martikainen on myös keskustapoliitikko, joka on toiminut muun muassa puolueen Ylä-Savon piirin ja Lapinlahden kunnanvaltuuston puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  SS: Entinen kansanedustaja Olavi Martikainen on kuollut  19.10.2022. Yle. Viitattu 19.10.2022.
2. 1 2 3 4 5 6  .aspx Olavi Martikainen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
3. ↑   Olavi Martikainen *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.
4. ↑  Maaherrat Itä-Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive) Itä-Suomen lääninhallitus.

Aiheesta muualla
----------------

* Olavi Martikaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kuopion läänin maaherrat ja kuvernöörit |
| --- |
|  |
| Venäjän keisarikunta (1831–1917) | 
* Sackleen
* Ramsay
* Federley
* Furuhjelm
* Antell
* von Essen
* von Kraemer
* Järnefelt
* Aminoff
* Åkerman
* Krogius
* Bergh
* Stenius
* Tawaststjerna
* Spåre

 |
|  |
| Suomi (1917–1997) | 
* von Hellens
* Ignatius
* Heikkinen
* Riikonen
* Mantere
* Hölttä
* Hjerppe
* Martikainen

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta
* Valtioneuvosto

 |

 |
**Stetinin M-9** (myös **Grigorovitš M-9**) oli venäläisen Stetininin valmistama kaksitasoinen lentovene, jota valmistettiin kaikkiaan noin 500 kappaletta. Koneet palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa tiedustelu- ja pommitustehtävissä Mustallamerellä ja Itämerellä, ja olivat parhaimmillaan 32 eri merilentoaseman kalustona.

Historia
--------

M-9-lentoveneitä laiturissa keväällä 1918.
Venäjän keisarikunnan laivasto hankki ennen ensimmäistä maailmansotaa Ranskasta Levequen suunnittelemia lentoveneitä, jotka valmisti FBA-yhtymä (engl. *French British Aviation*). Pietarilaisen Stetinin-lentokonetehtaan suunnittelija Dmitri P. Grigorovitš kehitti näiden pohjalta kaikkiaan seitsemän erilaista konetyyppiä, joista eniten, lähes 500 kappaletta, valmistettiin tyyppimerkinnän M-9 saanutta lentovenettä. Konetyyppiä käytettiin pommitus- ja tiedustelutehtävissä Mustallamerellä ja Itämerellä, ja se oli parhaimmillaan 32 eri merilentoaseman kalustona. Kone sai kutsumanimen *Devjatka*, mikä tarkoitti suomeksi ysiä tai yhdeksikköä.

Käyttö Suomessa
---------------

M-9-koneita hinauksessa keväällä 1918.
Suomi sai ensimmäisen M-9-koneen puolta vaihtaneen venäläisen upseerin lennettyä sen Antreaan 10. huhtikuuta 1918. Rekisteritunnuksen F 40 saanut kone upposi kuitenkin jo seuraavana päivänä kokemattoman ruotsalaisen lentäjän yrittäessä lentoonlähtöä. Venäläiset olivat rakentaneet Etelä- ja Lounais-Suomen alueelle ensimmäisen maailmansodan aikana kaikkiaan neljä lentoasemaa ja viisi pienempää tukiasemaa, ja ne päätyivät valkoisten ja saksalaisten haltuun sisällissodan loppuvaiheessa. Asemilta saatiin sotasaaliiksi useita lentokoneita ja muuta sotakalustoa, ja kaikkiaan kahdeksan M-9-konetta kunnostettiin lentokuntoisiksi. Koneet olivat ilmailuvoimien koulutuskäytössä vuoteen 1922 saakka pääasiassa Turun, Sortavalan sekä Helsingin Hermannin ja Santahaminan vesilentoasemilla. Suomalaislentäjät pitivät *Devjatkaa* lento-ominaisuuksiltaan kehnona, sillä kone oli raskas ohjata ja vaati lentäjältä paljon kokemusta. Tyypille sattui Suomessa kaksi kuolemaan johtanutta onnettomuutta.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 3
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&09.&&&&009 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&016.&&&&0016 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&054.080000054,8 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&01060.&&&&001 060 kg
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&01540.&&&&001 540 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Salmson Canton-Unné -yhdeksänsylinterinen nestejäähdytteinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0112.&&&&00112 kW (&&&&&&&&&&&&0150.&&&&00150 hv)

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0110.&&&&00110 km/h
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&03000.&&&&003 000 m
* **Nousuaika:** 15 min 1 000 metriin

**Aseistus**  

* 1 × liikuteltava konekivääri nokassa
* 100 kg pommeja siipiripustimissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heinonen, Timo & Valtonen, Hannu: *Albatrosista Pilatukseen*, s. 24–25. Tikkakoski: Keski-Suomen ilmailumuseo, 2010. ISBN 978-952-99989-2-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stetinin M-9** Wikimedia Commonsissa
**Sterletti** (*Acipenser ruthenus*) on sampea pienempi sampikala. Sen erottaa sammesta muun muassa kyljissä olevien kilpien lukumäärästä, joka sterletillä on 58–70, sammella 24–40.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Sterletti on noin yleensä 50–70 cm pitkä (suurimmillaan 125 cm) ja painaa enimmillään noin 15 kiloa. Suipon kuonon alla on kaksi viiksisäiettä. Selkäpuoli on tummanruskea ja vatsa kellertävä.

Levinneisyys
------------

Sterletti on Itä-Euroopan ja Länsi-Siperian jokivesistöjen kala, joka voi esiintyä myös murtovedessä, muttei merissä. Se elää Mustaanmereen ja Kaspianmereen laskevissa vesissä (mm. Volga, Dnepr, Tonava) ja myös Vienanmereen ja Pohjoiseen jäämereen laskevissa (Vienanjoki, Irtyš ja Ob, Jenisei); lisäksi sitä tavataan Itämereen laskevissa Niemen- ja Väinäjoissa. Sitä on muutaman kerran havaittu myös Itämeressä, Suomessa kahdesti: Merenkurkussa 1959 ja Helsingin edustalla 1980. Sterlettiä on istutettu monin paikoin sisävesiin muun muassa Venäjällä, Baltian maissa ja Ruotsissa. Suomessa sitä yritettiin 1920-luvulla istuttaa Hollolan Vesijärveen, mutta pysyvää tulosta ei syntynyt. Nykyisin sterlettikannat ovat pienentyneet myös varsinaisilla levinneisyysalueilla.

Elintavat ja lisääntyminen
--------------------------

Talvella sterletit kokoontuvat pohjakuoppiin eivätkä juuri liiku. Jään lähdettyä ne nousevat kevättulvien aikaan ylävirtaan kudulle. Ne kutevat yleensä joen pääuomaan sorapohjaisille paikoille, missä virtaus on voimakasta. Naaraat kiinnittävät joen pohjaan tuhansia mätimunia. Poikaset kuoriutuvat 4–5 päivän kuluttua ja joutuvat virran viemäksi. Koiraat ovat sukukypsiä 3–5-vuotiaina, naaraat 7–9.

Sterletit syövät pohjan selkärangattomia: matoja, kotiloita, hyönteistoukkia ja äyriäisiä.

Sterletti on arvostettu ruokakala ja samoin sen mäti, kultainen kaviaari, on arvostettua herkkua.

Lähteet
-------

* *Acipenser ruthenus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
* Hannu Lehtonen: *Iso kalakirja – Ahvenesta vimpaan*, s. 268. WSOY, 2003. ISBN 951-0-28134-4.

### Viitteet

1. ↑  Gessner, J. Freyhof, J. Kottelat, M. & Friedrich, T.: *Acipenser ruthenus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2022. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 21.7.2022. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q211316
* Wikispecies: Acipenser ruthenus
* ADW: Acipenser\_ruthenus
* ARKive: acipenser-ruthenus
* BioLib: 15446
* BOLD: 50218
* CoL: 64KGJ
* CMS: acipenser-ruthenus
* EoL: 211359
* Fauna Europaea: 304325
* Fauna Europaea (new): c8e846b4-cf0a-4489-a529-8c4d9e68c611
* FishBase: 4604
* GBIF: 2402168
* iNaturalist: 93189
* IRMNG: 11372880
* ITIS: 161079
* IUCN: 227
* NBN: NHMSYS0001691445
* NCBI: 7906
* Species+: 3304
* uBio: 119272
* WoRMS: 233941
* ZooBank: 0D12E879-5C09-4E7D-B105-A69DFC427FA8

 |

 |