recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lámia** (kreik. Λάμια) on soinen järvi tai laguuni Peloponnesoksen niemimaan luoteisosassa Kreikassa. Järven pinta-ala on noin 0,56 neliökilometriä, mutta sen koko vaihtelee huomattavasti eri vuodenaikoina.

Lámian järvilaguuni sijaitsee Dytikí Achaḯan ja Andravída-Kyllínin kuntien rajalla lähellä Joonianmeren rantaa. Se on Peloponnesoksen kolmanneksi suurin luonnonjärvi. Järvi on osa Kotýchin ja Strofylián kosteikkojen kansallispuistoa ja Natura 2000 -aluetta, ja sijaitsee siihen kuuluvassa Strofylián metsässä. Lähellä sijaitsee Pápaksen laguuni (Kalogerán/Kalógrian laguuni). Alue on merkittävää lintualuetta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kalogria lagoon, Strofilia forest, and Lamia marshes Hellenic Ornithological Society. Viitattu 3.9.2018.
2. 1 2  Raphael, Constantine Nicholas: Geomorphology and Archaeology, Northwest Peloponnesos, Greece Louisiana State University. Viitattu 3.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lámia** Wikimedia Commonsissa
**Ingmar Gottfried Finskas** (21. helmikuuta 1925 Jepua – 29. tammikuuta 2001) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Finskasin vanhemmat olivat maanviljelijä Anders Wilhelm Finskas ja emäntä Anna-Sofia Måtar ja puoliso vuodesta 1949 farmaseutti Toini Vilhelmina Kankaanperä. Finskas tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1943 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1951. Hän oli Maanviljelijäin Maitokeskus Oy:n Helsingin meijerin teknillinen johtaja 1947–1951, Varsinais-Suomen osuusmeijeriliiton teknillinen konsulentti 1952, Someron Osuusmeijerin vt. isännöitsijä 1952, Valion Äänekosken meijerin isännöitsijä 1953–1954, Valion Vaasan konttorin johtaja 1954–1974, Valion Keski-Suomen konttorin johtaja 1975–1984 ja projektijohtaja Valion pääkonttorissa 1985–1986. Finskasilla oli myös useita luottamustoimia. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2  Perko, Touko: Maanviljelysneuvos Ingmar Finskas (1925–2001). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 2.2.2023.
2. ↑  Dödsfall.  *Vasabladet*, 7.2.2001, nro 31, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Jouko Perko: Ingmar Finskas *Biografiasampo*.
Muslimi-ingiloiji. Theodor Horscheltin piirros 1850–1860-lukujen vaihteesta.
**Ingiloijit** (georg. ინგილოები, *ingiloebi*, azer. *ingiloylar*) ovat Azerbaidžanin luoteisosassa asuva georgialaisryhmä.

Ingiloijien asuinalue käsittää historiallisen Heretin maakunnan Saingiloksi kutsutun osan. Alueen 1700-luvulla vallaneet avaarit ja tsahurit alistivat sen georgialaisväestön maaorjikseen ja käännyttivät heidät muslimeiksi. Venäjä valtasi avaarien muodostaman Carin ja Balakənin heimoliittoalueen sekä İlisun sulttaanikunnan 1800-luvun alussa. Vuonna 1830 muodostettiin Carin ja Balakənin alue, myöhemmin piirikunta, joka vuonna 1859 nimettiin Zaqatalan piirikunnaksi. Vuonna 1860 ingiloijit käännytettiin ortodokseiksi, mutta vuonna 1863 suurin osa heistä palasi muslimeiksi. Vuonna 1886 Zaqatalan piirikunnassa oli 8 700 ingiloijia (11,7 % väestöstä) ja 3 700 georgialaista (5,0 %).

Azerbaidžanin vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan maan kolmessa luoteisimmassa piirikunnassa asui 12 300 georgialaista. Qaxin piirissä he muodostivat 14,6 %, Zaqatalassa 2,9 % ja Balakənissa 2,1 % väestöstä. Azerin kielen käyttö ingilojien keskuudessa on lisääntynyt, mutta kotioloissa puhutaan yhä georgiaa. Suurin osa on sunnalaisia muslimeja. Qaxin piirissä on myös ortodokseja.

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja, 6. osa (2. painos)*, s. 756. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1965.
2. 1 2  Ingilos - History and Cultural Relations *everyculture.com*. Viitattu 12.3.2011. (englanniksi)
3. 1 2  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom): Zakatalski okrug*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
4. ↑  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom): Missionerskije obštšestva*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
5. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 1999 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 12.3.2011. (englanniksi)
**Laulutasku** (*Oenanthe moesta*) on pohjoisafrikkalainen kivitaskun sukulainen.

Tuntomerkit
-----------

Linnun pituus on noin 16 cm ja siipien kärkiväli 25–29 cm. Keväinen juhlapukuinen koiras on selästä, kurkusta, naamasta, siivistä ja pyrstökärjestä musta, vatsasta ja rinnasta valkoinen, päälaelta ja niskasta harmaa, sekä ala- ja yläperästä ja pyrstön tyvestä oranssi. Naaras on enimmäkseen hiekanruskea, pyrstön kärkiosa on yhtenäisen musta.

Esiintyminen
------------

Laulutaskun nimialalaji *moesta* elää Pohjois-Afrikassa Mauritanian pohjoisrajalta aina Egyptiin lähelle Niilin suistoa. Levinneisyys ei ulotu kovinkaan pitkälle sisämaahan. Lähi-idässä elää alalaji *brooksbanki* laikuittain siellä täällä Jordaniassa, Syyriassa, Irakissa ja Saudi-Arabiassa. Lajin elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä. Laji on enimmäkseen paikkalintu, eikä sitä ei ole tavattu Suomessa.

Lisääntyminen
-------------

Laulutasku tekee pesänsä maakoloon tai rakennuksen onkaloon, usein vanhaan jyrsijän koloon, joskus jopa kaksi metriä pitkän käytävän perälle. Naaras munii neljä tai viisi munaa. Molemmat emot ruokkivat ja hoitavat poikasia. Pesii kahdesti, joskus kolmasti kesän aikana. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.

Ravinto
-------

Pääasiassa hyönteissyöjä, jolle kelpaavat myös muut selkärangattomat, toisinaan myös vihreät kasvinosat.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa, V. – Oxford University Press. Hongkong. ISBN 0-19-857508-4

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Oenanthe moesta* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 12.2.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia (tomlindroos)[vanhentunut linkki]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1584260
* Wikispecies: Oenanthe moesta
* BirdLife: 22710299
* BOLD: 105360
* CoL: 48X98
* BOW: rerwhe1
* eBird: rerwhe1
* Euring: 11510
* GBIF: 5231247
* iNaturalist: 12820
* IRMNG: 10591959
* ITIS: 561657
* IUCN: 22710299
* NCBI: 391711
* Xeno-canto: Oenanthe-moesta

 |

 |
Kartanon päärakennus keväällä 2008
**Maikkulan kartano** on kartano Oulujoen etelärannalla Maikkulan kaupunginosassa Oulussa. Vuosina 1999–2002 tehtyjen kunnostustöiden jälkeen se on toiminut ravintola- ja kokoustilana.

Tilalla on ollut asutusta jo 1600-luvun lopulla. Nykyisistä rakennuksista vanhimmat on rakennettu 1700-luvulla tilaa vuosina 1741–1752 asuttaneen Johan Maikkulan (*Maicula*) mahdollisesti rakennuttamana. Tuolta ajalta peräisin ovat aitta, talli ja väentupa. Nykyisen muotonsa kartanoalue sai 1800-luvulla. Päärakennuksen rakennutti kruununvouti Johan Gustaf Liljeqvist ja se valmistui 1831. Liljeqvistin kuoltua hänen leskensä Fredrika (o.s. Callmeijer) myi tilan, mutta pidätti oikeuden asua tilalla. Uusi omistaja nimismies Nordberg rakennutti Fredrikalle pienen talon jokitörmälle vuonna 1860. Talo tunnetaan nykyään Frederikan talona.

Kartanolla on aikojen kuluessa ollut lukuisia omistajia. 1900-luvun alkupuolella se oli Maikkulan höyryviinapolttimon (*Maikkulan Bränvinstillverkning AB*) omistuksessa. Kartanon ravintolatoiminta alkoi kesällä 1959 ja loppui vappuna 1980. Vuosituhannen vaihteen kunnostustöiden jälkeen tilausravintolatoiminta alkoi uudelleen.

Kunnostustöiden suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Jukka Laurila ja Antti Pihkala. Kartanon omistajille Leena ja Mikko Keisulle myönnettiin Oulun läänin rakennussuojelupalkinto, Viisikanta-palkinto, Maikkulan kartanon perinteitä kunnioittavasta perusparannuksesta vuonna 2003. Myöhemmin pihapiirin välittömään läheisyyteen on rakennettu arkkitehti Laurilan suunnittelemia uudisrakennuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kovalainen, Pasi; Passoja, Brita ja Turpeinen, Juhani: *Viisikanta – hyvää rakennussuojelua*, s. 38–41. Oulun läänin rakennussuojelupalkinnot 1990–2005. Helsinki: Rakennustieto Oy, 2008. ISBN 978-951-682-899-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Maikkulan kartano

Oulun nähtävyydet

|  |  |
| --- | --- |
| Puistot ja nähtävyydet | 
* Franzénin puisto
* Heinätorin puisto
* Hollihaan puisto
* Hautausmaa
* Mannerheimin puisto
* Hupisaaret
* Kasvitieteellinen puutarha
* Kaupunginojan puistovyöhyke
* Letonniemi
* Markkuun ryhmäpuutarha
* Pilpasuo
* Tuiranpuisto
* Hautausmaa
* Äimäraution siirtolapuutarha

 |
| Museot | 
* Automuseo
* Kierikkikeskus
* Merimiehenkotimuseo
* Sahamuseo
* Pohjois-Pohjanmaan museo
* Taidemuseo
* Turkansaaren ulkomuseo

 |
| Rakennukset ja alueet | 
* Kauppahalli
* Kauppatori
* Kaupungintalo
* Kaupunginteatteri
* Maikkulan kartano
* Nallikari
* Nuijamiesten lava
* Pikisaari
* Rotuaari
* Tietomaa
* Tuiran sillat
* Tuomiokirkko
* Vesaisenlinna
* Villa Hannala
* Ylikiimingin kirkko

 |
| Patsaat ja veistokset | 
* Frans Mikael Franzénin patsas
* Futura – Tuntematon
* Inhimillisen kosketuksen ja teknologian vuorovaikutus
* Kalasääski ja lohi
* Kevätmyrskyä
* Pallautuneet
* Pohjan neito
* Polskis
* Ruutuvihko
* Siivet
* Toripolliisi
* Tuirasta Ruijan rannoille
* Valaistuksen tie

 |
**Maikki (Maria) Sälehovi-Hako**, o. s. *Schelehoff*, entinen *Sälehovi* ja *Sälehovi-Flinck* (8. toukokuuta 1900 Helsinki – 5. maaliskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä joka esiintyi 1930- ja 1940-luvulla suomalaisissa elokuvissa.

Hako, jonka isä oli kirjaltaja, kävi Hangon suomalaisen yhteiskoulun ja oli 1918–1921 Sotasaaliskonttorissa konekirjoittajana ja kirjaajana. Hän oli vuonna 1919 avustajana Kansallisteatterissa esitetyssä Martin Frehseen ja Albert Kehmin näytelmässä *Naisopisto*. Hako kävi syksyllä 1920 Suomen Näyttämöopiston ja otti 1923 taiteilijanimen *Maikki Sälehovi*. Hän oli kiinnitettynä Viipurin Näyttämölle 1922–1925, Porin Näyttämölle 1925–1929 ja Turun Työväen Teatteriin 1929–1930. Sen jälkeen Maikki Hako oli miehensä näyttelijä-ohjaaja-järjestäjä Hannes Hakon kanssa kiinnitettynä Oulun Näyttämölle 1931–1933 ja Lahden Teatteriin 1933–1935. Kun Hannes Hako menetti työpaikkansa Lahdessa alkoholiongelman takia 1935, perhe muutti Helsinkiin, jossa Maikki Hako hankki toimeentulon perheelle tilapäistöistä, radioluennasta ja elokuvista. Hako oli sitten 1937–1967 Metsätieteelliseen tutkimuslaitoksella (nykyinen Metsäntutkimuslaitos) laskutusapulaisena aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1967.

Teatterissa Hako esitti luonnerooleja muun muassa Kirsti Gustaf von Numersin näytelmässä Elinan surma, Julia William Shakespearen näytelmässä Romeo ja Julia sekä Marusja Sam Sihvon näytelmässä Jääkärin morsian. Elokuvissa hänellä oli emäntä-, opettajatar- ja akkarooleja. 

Maikki Hako oli naimisissa vuosina 1927–1939 näyttelijä-ohjaaja-järjestäjä Hannes Hakon (1893–1984) kanssa. Heidän poikansa oli kansanrunoustutkija, suomen kielen lehtori Matti Hako (1927–2014) ja pojanpoikansa käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja Pekka Hako (s. 1957).

Elokuvia joissa näyttelijänä
----------------------------

* *Tee työ ja opi pelaamaan* (1936)
* *Juha* (1937)
* *Tulitikkuja lainaamassa* (1938)
* *Syyllisiäkö?* (1938)
* *Vieras mies tuli taloon* (1938)
* *Helmikuun manifesti* (1939)
* *Aatamin puvussa – ja vähän Eevankin (1940)*
* *Lapseni on minun* (1940)
* *Kaivopuiston kaunis Regina* (1941)
* *Tavaratalo Lapatossu & Vinski* (1941)
* *Oi, aika vanha, kultainen...!* (1942)
* *Onni pyörii* (1942)
* *Suomisen Olli rakastuu* (1944)
* *Suomisen Olli yllättää* (1945)
* *Rakkautensa uhri* (1945)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  EloNet : Maikki Hako


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Liam Lynch** (synt. *William Fanaghan Lynch*; 9. marraskuuta 1893 Barnagurraha, Limerickin kreivikunta – 10. huhtikuuta 1923 Clonmel, Tipperaryn kreivikunta) oli irlantilainen sotilas, joka toimi kapinallisen Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) komentajana vuosien 1922–1923 Irlannin sisällissodassa. Hän kaatui itse sodassa vähän ennen kapinallisten antautumista.

Ennen sotilasuraansa Lynch toimi rautakaupan työntekijänä Mitchelstownissa. Siellä hän myös liittyi Irlannin vapaaehtoisjoukkoihin marraskuussa 1913. Corkin alueen vapaaehtoiset eivät osallistuneet vuoden 1916 pääsiäiskapinaan, mutta kapinaviikon aikana Lynch joutui todistamaan eräiden vapaaehtoisjoukkoihin kuuluneiden veljesten teloitusta silloisessa kotikaupungissaan Fermoyssa. Tämän jälkeen hän omistautui kokonaan sotilasuralle ja Irlannin vapaustaistelulle. Vuonna 1917 hänestä tuli Fermoyn vapaaehtoiskomppanian yliluutnantti. Irlannin itsenäisyyssodan aikana Lynch komensi IRA:n Corkin 2. prikaatia. Britit vangitsivat hänet kertaalleen elokuussa 1920, mutta laskivat hänet pian vapaaksi, koska eivät tunnistaneet hänen henkilöllisyyttään. Lynch valittiin maaliskuussa 1921 Irlannin tasavaltalaisveljeskunnan (IRB) ylimpään neuvostoon ja huhtikuussa hänestä tuli divisioonankomentaja IRA:ssa. Hän vastusti Irlannin sisällissodan syynä ollutta Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta, mutta pyrki silti estämään IRA:n ja itsenäisyysliikkeen kahtiajakautumisen. IRA:n sopimuksenvastaisen siiven laittomaksi julistettu kokous nimitti hänet huhtikuussa 1922 armeijan esikuntapäälliköksi.

Dublinin taistelun jälkeen Lynch siirtyi Etelä-Irlantiin ja ryhtyi aluksi komentamaan kapinallisten IRA-joukkojen eteläisen divisioonaa, joka käsitti neljänneksen koko kapina-armeijasta. Hän ilmoitti jatkavansa myös esikuntapäällikkönä ja määräsi IRA:n hajaantumaan itsenäisesti toimiviksi "lentäviksi kolonniksi" voidakseen tehokkaammin toimia hallituksen joukkoja vastaan. Vuoden 1923 alussa tilanne alkoi näyttää epätoivoiselta, mutta Lynch määräsi joukkonsa jatkamaan taistelua. Lynch oli yhdessä Frank Aikenin kanssa matkalla salaiseen kokoukseen tapaamaan Éamon de Valeraa, joka halusi neuvotella sisällissodan päättämisestä, kun hän joutui huhtikuun 10. päivän aamuna pieneen tulitaisteluun hallituksen joukkojen kanssa Crohan Westissa Knockmealdown-vuorilla, ja haavoittui kuolettavasti. Lynch kuoli myöhemmin samana päivänä Clonmelissa. Hänen seuraajakseen tullut Aiken määräsi kolme viikkoa myöhemmin yksipuolisen tulitauon, joka johti sodan päättymiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Letters of Liam Lynch (englanniksi) Irlannin kansalliskirjasto. Viitattu 3.6.2014.
2. ↑  Liam Lynch (Liam ui Loinsigh) (englanniksi) Republican Sinn Féin Cork City and County (Internet Archive). Viitattu 3.6.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti

 |

 |
**Inkerilä** on kylä Kouvolan Valkealassa. Se sijaitsee entisen Valkealan kunnan itäosassa, Hangasjärven länsirannalla. Kylässä on parisataa asukasta.

Inkerilä on entisen Valkealan kunnan rekisterikylä , ja kuuluu nykyisin Utin kaupunginosaan. Inkerilän rekisterikylään kuuluu myös Metsä-Rämän, Uusi-Maunon, Korjankylän ja Penttilän kylät. Inkerilästä on matkaa Valkealan kirkonkylälle 20 kilometriä, Kouvolaan 30 kilometriä, Tuohikottiin 10 kilometriä ja Uttiin 22 kilometriä. Lähin koulu on 15 kilometrin päässä sijaitseva Kääpälän koulu, ja lähimmät ruokakaupat sijaitsee Tuohikotissa, Utissa ja Kaipiaisissa.*lähde?*

Kylän oma kauppa lopetti vuonna 1981. Entinen koulu on nyt metsästysseuran ja marttojen hallinnassa 

Varhaisimmat maininnat Inkerilästä ovat 1500-luvulta. Kylkän ensimmäinen asutus on todennäköisesti ollut Maunon alueella, jossa on säilynyt jäänteitä entisten talojen kivijaloista. Siellä on käytetty nimeä Vanhankylänpelto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laura Parkko: Rauhaisaa eloa Inkerilän kylässä *Valkealan Sanomat*.  15.2.2022.  Arkistoitu 20.5.2022. Viitattu 8.7.2022.
2. ↑  Vanhat kartat
3. ↑  Valkealan paikallishistoria
4. ↑  Kouvolan karttapalvelu
5. ↑  Vuoristo, Katja: Valkealan historiallisen ajan muinaisjäännösten inventointi (s. 58)  2008. Museovirasto. Viitattu 10.7.2022.
**Liaotungin niemimaa** (yksink.: 辽东半岛; perint.: 遼東半島; pinyin: *Liáodōng bàndǎo*; Wade–Giles: *Liao-tung Pan-tao*; myös nimellä **Liaodongin niemimaa**) on lounasta kohti työntyvä suuri niemimaa Kiinan koillisosan Liaoningin maakunnan etelärannikolla, Keltaisenmeren pohjoisosassa.

Niemimaan eteläisessä kärjessä sijaitsee niemimaan suurin kaupunki, vajaan neljän miljoonan asukkaan Dalian.

Maantieteellinen sijainti
-------------------------

Liaotungin niemimaa sijaitsee Mantšurian eteläosassa. Niemimaa rajoittuu lännessä Bohainmereen ja idässä Koreanlahteen. Molempia merialueita pidetään osana Keltaistamerta (esimerkiksi IHO:n merialuejaottelussa). Yhdessä eteläpuolisen Shandongin niemimaan kanssa se muodostaa Bohainsalmen.

Samalla leveysasteella sijaitsevat Japanin saarista Honshun pohjoisosat ja Euroopan kaupungeista Madrid.

Pinnanmuodostus
---------------

Niemimaa muodostaa osan laajempaa pohjois-eteläsuuntaista Changbaivuoristoa, joita kutsutaan niemimaalla Qianvuoriksi. Niiden keskeisenä osana ovat graniitista ja savikivestä muodostuneet rinnakkaiset vuorijonot, jotka ovat kuluneet teräviksi huipuiksi ja harjanteiksi. Korkeimmalle kohoava Buyunvuori yltää 1 130 metriin merenpinnasta. Niemimaan rannikolla pinnanmuodot ovat alankoa, joka reunustaa niemimaata kapeana vyöhykkeenä.

Muuta
-----

Liaotungin niemimaa oli merkittävä eri valtioiden pyrkiessä valvomaan Mantšuriaa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella. Liaotungia valvonnalla pyrittiin estämään Pekingin vaikutusmahdollisuudet Kiinan koillisseutuihin. Muun muassa Venäjän laivastolla oli strategisesti keskeinen Port Arthurin laivastotukikohta niemimaalla. Liaotungin hallinnasta päätettiin muun muassa Shimonosekin ja Portsmouthin sopimuksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bay of Bengal. Bay, Indian Ocean *Encyclopædia Britannica*. britannica.com. Viitattu 29.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  Hakulinen, Kerkko: *Paikannimet*. s. 85 Bohai // Bohainmeri. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-27676-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Liaotungin niemimaa**.
* Kuvia tai tiedostoja aiheesta Commonsissa (Liaodong-hakusanalla)
**John Joseph** (15. marraskuuta 1932 – 6. toukokuuta 1998) oli Faisalabadin hiippakunnan roomalaiskatolinen piispa vuosina 1984–1998. Hän teki itsemurhan vastalauseena kristittyjen julmalle kohtelulle Pakistanin muslimien taholta.

Joseph syntyi Khushpurissa, Punjabissa ja opiskeli Christ the King Seminary -pappisseminaarissa Karachissa. Hän sai pappisvihkimyksensä 18. tammikuuta 1960. Tohtoriksi valmistuttuaan hän pääsi henkilökunnan jäseneksi seminaariin, jossa oli opiskellut. 24. lokakuuta 1980 hänet nimitettiin Faisalabadin apulaispiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. tammikuuta 1981. 9. tammikuuta 1984 Josephista tuli Faisalabadin piispa. Toukokuussa 1998 hän ampui itsensä, kun kristitty mies oli teloitettu Pakistanissa jumalanpilkkasyytteiden nojalla. Hänen jälkeensä uudeksi piispaksi nousi Joseph Coutts.

Josephin taistelusta vähemmistöoikeuksien puolesta on tehty muun muassa 45-minuuttinen dokumentti *A Sun Sets in*. 31. maaliskuuta 2007 Darulaloom Jamia Rehmania -madrassassa Faisalabadissa otettiin käyttöön piispan mukaan nimetty muistosali.

Aiheesta muualla
----------------

* Catholic-Hierarchy.org: Bishop John Joseph (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:John Joseph (bishop)
**Naum Levin** (29. syyskuuta 1907 Viipuri – 5. kesäkuuta 1978) oli suomalainen viulisti. Hänen ensimmäinen julkinen esiintymisensä viulistina oli jo 5-vuotiaana Viipurissa vuonna 1912.

Levin syntyi juutalaiseen perheeseen Viipurissa vuonna 1907. Isä oli Valko-Venäjällä syntynyt kauppias Isak Levin ja äiti Rocheleje Kravts. Levinin äiti kuoli Naumin ollessa vasta kuusivuotias vuonna 1913.

Levin opiskeli nuorena Boris Sirpon johdolla Viipurin musiikkiopistossa ja Paul Cherkasskyn johdolla Helsingissä. Vuosina 1923–1927 hän jatkoi opintojaan Budapestissä unkarilaisviulisti Jenõ Hubayn oppilaana ja myöhemmin Pariisissa, Berliinissä, Wienissä ja Englannissa. Hän pääsi Helsingin filharmonisen orkesterin jäseneksi 1920-luvun puolivälissä. Hänestä tuli orkesterin konserttimestari 1946, ja hän esiintyi monien suomalaisten ja ulkomaisten huippukapellimestarien johtamana. Vuonna 1952 Levin perusti lisäksi *Fennica-kvartetin*, jossa hän soitti ensiviulua. Vuonna 1966 Levin jäi konserttimestarin tehtävistään eläkkeelle. Jäähyväiskonsertissaan 1966 Levin soitti Tšaikovskin viulukonserton. Saman konserton hän oli soittanut ensimmäisenä solistitehtävänään kaupunginorkesterissa.

Sibeliuksen viulukonsertolla oli keskeinen sija Levinin ohjelmistossa. Hän soitti konserton sekä Sibeliuksen 60-vuotisjuhlissa että säveltäjän muistokonsertissa vuonna 1957. Levin myös opetti viulunsoittoa ensin Hämeenlinnassa ja myöhemmin Lahden musiikkiopistossa vuosina 1966–1977. 

Talvisodan alkuvaiheissa vuonna 1939 Levinin polvi loukkaantui matkalla pommisuojaan Helsingissä. Vamman takia hänen oikea jalkansa amputoitiin seuraavana vuonna Tukholmassa. 

Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 1957.

Lähteet
-------

* Hillila Ruth-Esther & Hong, Barbara Blanchard 1997. *Historical dictionary of the music and musicians of Finland*. Greenwood Publishing Group. ISBN 0313277281.
* Naum "Noni" Levin (amitys.com)[vanhentunut linkki]
Jesse James Hollywood
**Jesse James Hollywood** (s. 28. tammikuuta, 1980, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen huumekauppias ja elinkautisvanki. 

Hänestä tuli 20-vuotiaana kaikkien aikojen nuorin*lähde?* henkilö FBI:n etsityimpien rikollisten listalla. Hän nousi otsikoihin kidnapattuaan velallisensa teini-ikäisen velipuolen ja murhautettuaan tämän. Hän onnistui pakoilemaan viranomaisia vuosikaudet kunnes hänet viimein pidätettiin Brasiliassa maaliskuussa 2005. Kirjeenvaihtokirjassaan *Five Years* Christian Kracht ja David Woodard keskustelevat paljon Hollywoodin ahdingosta vuosien 2004 ja 2006 välillä.(s. 205–206)

Rikollisella toiminnalla, muun muassa myymällä marihuanaa, Hollywood ansaitsi pienen omaisuuden, jolla hän osti 200 000 dollarin kiinteistön San Fernandon laaksosta Etelä-Kaliforniasta sekä useita harvinaisia urheiluautoja. 

Perjantaina 5. helmikuuta 2010 Hollywood sai viimein tuomionsa santabarbaralaisessa tuomioistuimessa. Hänet tuomittiin elinkautiseen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen.

Nick Cassavetesin ohjaama elokuva *Alpha Dog* (2007) perustuu löyhästi Jesse James Hollywoodin elämään. Elokuvassa hahmon nimi on Johnny Truelove ja häntä esittää Emile Hirsch.

Lähteet
-------

1. ↑  Kracht, C. & D. Woodard, *Five Years* (Hannover: Wehrhahn Verlag, 2011).(saksaksi)
2. ↑  Markowitz, S. & J. Glatzer, *My Stolen Son: The Nick Markowitz Story* (New York: Berkley Books, 2010), s. 205–206.
3. ↑  Jesse James Hollywood gets life in prison for Santa Barbara murder. LA Times.
Francesco Gasparini
**Francesco Gasparini** (5. maaliskuuta 1661 Lucca – 22. maaliskuuta 1727 Rooma) oli italialainen barokkisäveltäjä ja musiikkipedagogi.

Luccasta kotoisin ollut Gasparini liittyi Bolognan Accademia Filarmonican jäseneksi 1685 ja opiskeli sitten musiikkia Venetsiassa Giovanni Legrenzin johdolla. Hän työskenteli aluksi Roomassa vuodesta 1689 alkaen, kunnes palasi vuonna 1701 Venetsiaan. Siellä hän sai kuoromestarin viran Ospedale della Pietàssa ja Antonio Vivaldista tuli hänen alaisensa vuonna 1703, toimi muun muassa Domenico Scarlattin opettajana ja sävelsi noin 25 oopperaa esitettäväksi Venetsiassa.

Vuonna 1713 Gasparini siirtyi taas Roomaan, jossa hän sävelsi oopperoita esitettäväksi muun muassa Firenzessä, Napolissa, Torinossa ja Wienissä.

Valtaosa Gasparinin noin 50 oopperasta on kadonnut. Manner-Euroopan ohella oopperat *Il più fedel fra i vassalli* ("Vasalleista uskollisin") ja *Ambleto* ("Hamlet") saivat suosiota myös Lontoossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Murtomäki, Veijo: 1. Italialainen ooppera Venetsiassa ja Pohjois-Italiassa, Artikkelisarjat: Barokkiooppera Italiassa, Sibelius-Akatemia 2016. Viitattu 19.5.2016.
2. 1 2 3  Gasparini, Francesco (Arkistoitu – Internet Archive), Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, The Gale Group 2001. Vaatii HighBeam-tilauksen.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2
	+ 3

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Liam O’Flaherty
**Liam O’Flaherty** (1897–1984) oli irlantilainen kirjailija. Hän kirjoitti sekä iiriksi että englanniksi. Romaaneissaan ja novelleissaan hän kuvaa sekä oman aikansa että menneisyyden Irlantia ja sen ihmiskohtaloita, köyhyyttä ja väkivaltaa. Pääteoksessaan *Yö petoksen jälkeen* (1926, suom. 1929) O’Flaherty kuvaa irlantilaisten vapaustaistelua. Monta O’Flahertyn romaania on dramatisoitu menestyksellisesti. O’Flaherty kirjoitti myös eläintarinoita. O’Flahertyn useissa romaaneissa kuvaustapa on värikkään voimakas, ylidramaattisen ja mystisen suuntainen, novelleissa tyypillisesti naturalistisempi. O’Flaherty opiskeli teologiaa, minkä jälkeen hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan sekä Irlannin kapinaan tasavaltalaisten puolella. O’Flaherty asui Englannissa ja Yhdysvalloissa.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Yö petoksen jälkeen* (*The Inforner*); suomentanut Emil Tuomi, Vaasa: Yhteistyö 1929

Lähteet
-------

1. 1 2  Gummeruksen uusi tietosanakirja, osa 3, Gummerus 1987, s. 1298
2. ↑  Spectrum tietokeskus, osa 5, WSOY 1977, s. 305
3. 1 2 3  Otavan iso Fokus, osa 5, Otava 1973, s. 2949
4. ↑  Spectrum tietokeskus, osa 4 vuodelta 1977, s. 262
5. ↑  *Facta. 10-osainen tietosanakirja osa 6*, s. 999. 8. p.. Helsinki: WSOY: Tietosanakirja, 1976. ISBN 951-0-01486-9.
6. 1 2  Kodin suuri tietosanakirja, osa 10, Weilin+Göös 1979, s. 78


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Erkki Hedman** (3. kesäkuuta 1925 Oulu – 9. tammikuuta 2009 Oulu) oli oululainen jääpalloilija ja paikallinen rakennusyrittäjä.

Erkki "Eppe" Hedman aloitti jääpallouransa Oulun Luistinseurassa sodan jälkeen pelipaikkana puolustaja. Syksyllä 1952 Hedman, Veikko Allinen ja Seppo Alatalo siirtyivät naapuriseuraan Oulun Palloseuraan. Vahvistunut OPS voittikin keväällä 1953 ensimmäisen oululaisen jääpallomestaruuden Hedmanin ollessa yksi jäsen siihen aikaan kuuluisasta joukkueesta. Toisen mestaruutensa Hedman saavutti vuoden 1956 OPS:n mestarijoukkueessa. Hedman esiintyi vuosina 1951 ja 1952 B-maajoukkueessa.

"Eppe" Hedman tuli valtakunnallisesti tunnetuksi erityisesti jääpalloilijana, vaikka hänen aktiivisiin harrastuksiinsa kuuluivat nuoruudessa yleisurheilu ja pesäpalloilu Oulun Pyrinnössä. Myöhemmin hän oli ensimmäisiä golfin harrastajia Oulussa toimien Oulun golfkerhon puheenjohtajana 1975–80. Seuroista Oulun Pyrintö oli keskeisin, sillä hän toimi Oulun Pyrinnön taustalla seuran omaisuudesta ja rahoituksesta vastaavan Kiistola-Säätiön hallituksessa vuosina 1960–86 ja sen puheenjohtajana 1979–86. Kaiken tämän ansiosta hänet nimettiin Oulun Pyrinnön kunniajäseneksi.

Hedman osallistui jatkosotaan vuoden 1944 aikana. Sodan jälkeen hän opiskeli rakennusmestariksi toimien rakennusyrittäjänä osaksi omistamassaan paikallisessa rakennusliikkeessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Anttinen, Pekka: *Sata vuotta oululaista jääpalloa*, s. 13-14, 35. Botnia-69 ry, 2006. ISBN 952-92-0998-3.
2. ↑  Aikivuori, Erja ja Kulju, Mika: *Nuori Satavuotias, Oulun Pyrintö 1904-2004*, s. 54. Oulun Pyrintö ry, 2004. ISBN 952-91-7566-3.
3. ↑  Markkanen, Tauno: *Rakennusyrittäjä menestyi monissa urheilulajeissa*. Sanomalehti Kaleva, nekrologi, helmikuu 2009.
**Erkki Hannes Pellervo Halme** (12. huhtikuuta 1914 Nurmijärvi – 30. maaliskuuta 1989 Nurmijärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Halmeen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Kustaa Halme ja Aino Emilia Tapola ja puoliso vuodesta 1940 kansakoulunopettaja, agronomi Eila Sirkka Niskanen. Halme tuli ylioppilaaksi vuonna 1932 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui talvisotaan osallistuttuaan agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1940. Oltuaan lyhyen aikaa assistentti yliopistolla hänestä tuli Suomen Talkoot -yhdistyksen toiminnanjohtaja. Jatkosodan aikana vuonna 1942 Halme määrättiin Valtion viljavaraston tehtäviin. Sotien jälkeen hän toimi maatalousministeriön esittelijänä, mutta viljeli samalla kotitilaansa.

Kokopäivätoimiseksi maanviljelijäksi Halme ryhtyi vuonna 1946, mutta tultuaan vuonna 1955 valituksi Maataloustyönantajain Liiton toiminnanjohtajaksi hän siirtyi osa-aikaiseksi viljelijäksi. Vuonna 1962 Halmeesta tuli Maatalousalan työeläkekassan toimitusjohtaja. Eläkekassojen organisaatiomuutosten seurauksena Halmeesta tuli vuonna 1976 LEL Työeläkekassan varatoimitus- ja projektijohtaja. Näistä tehtävistä hän jäi eläkkeelle vuonna 1981. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Halme sai vuonna 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Erkki Halme *Biografiasampo*. Viitattu 24.4.2022.
2. 1 2  Kuolleita. Maanviljelysneuvos Erkki Halme. *Helsingin Sanomat*, 4.4.1989, s. 14.
**Gustav Friedrich Schmidt** (2. toukokuuta 1877 Mainz, Saksa – 13. maaliskuuta 1945 Helsinki) oli saksalaissyntyinen Helsingin yliopiston saksan kielen lehtori joka käänsi myös suomalaista kaunokirjallisuutta saksan kielelle.

Schmidtin vanhemmat olivat kamarivirtuoosi Edward Schmidt ja Hedwig Hahnewald. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Marburgista ja Kööpenhaminasta ja valmistui filosofian tohtoriksi Leipzigissa 1899.

Schmidt toimi Polyteknillisen opiston saksan kielen ylimääräisenä opettajana vuodesta 1901 alkaen. 

Schmidt oli Helsingin yliopistossa saksan kielen ylimääräinen lehtori 1902–1909, lehtori 1909–1945. Schmidt sai professorin arvonimen 1922. Germaanisen filologian vt. professori hän oli 1923–1924 sekä 1936.

Schmidt laati tutkimuksia kaukasialaisista kielistä. Hän käänsi saksan kielelle suomalaista kaunokirjallisuutta, kuten Aleksis Kiven *Seitsemän veljestä*, Juhani Ahoa, Johannes Linnankoskea, Maria Jotunia.

Schmidt oli naimisissa vuodesta 1902 Emmy Louise Caroline Menzlerin kanssa. Heillä oli kolme lasta joista Wolfgang Amadeus August Arnold Ferdinand Schmidt (1904–1959) oli teologian tohtori ja Åbo Akademin professori.

Lähteet
-------

* Gustav Friedrich Schmidt SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki) (Vanhentunut linkki)
* Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1640–1917, osa P–Ö

### Viitteet

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 palsta 1172

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Gustav Friedrich Schmidt** on Wikiaineistossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Focke-Wulf-Flugzeugbau AG** (vuodesta 1936 yhtiömuoto GmbH) oli vuosina 1923–1963 toiminut saksalainen lentokonetehdas.

Historia
--------

Yhtiön perustivat 24. lokakuuta 1923 Henrich Focke, Georg Wulf ja Werner Naumann nimellä *Bremer Flugzeugbau AG*. Yhtiössä olivat osallisina bremeniläiset liikemiehet Otto Bernhard, Otto Schurig ja Ludwig Roselius. 1. tammikuuta 1924 yhtiön nimeksi tuli *Focke-Wulf-Flugzeugbau AG*. Henrich Focke toimi tehtaan pääsuunnittelijana, Georg Wulf pääkoelentäjänä ja Werner Naumann kaupallisena johtajana. Ensimmäinen tilaus oli Focke-Wulf A 16, joka oli pieni liikennelentokone. Georg Wulf sai surmansa sen koelennoilla 29. syyskuuta 1927. Vuonna 1931 yhtiö osti Albatros Flugzeugwerken. Vuonna 1933 Focke vetäytyi yhtiön johdosta ja Kurt Tankista tuli tekninen johtaja. Focke-Wulf rakensi vuosina 1932-1938 lisenssillä espanjalaista *Cierva C30* -autogiroa. Henrich Focke oli alkanut suunnitella helikopteria jo vuonna 1932 ja maailman ensimmäinen helikopteri, Focke-Wulf Fw 61, lensi ensilentonsa vuonna 1936.

Yhtiö kuului Saksan tärkeimpiin ilma-aseeseen liittyviin tehtaisiin. Kurt Tankin merkittävin työ oli Focke-Wulf Fw 190. Sodanaikainen kysyntä vaati toisen tehtaan rakentamista Marienburgiin, Länsi-Preussiin.

Uusi alku 1951 ja sulautuminen 1963
-----------------------------------

Sodan jälkeen yhtiön toiminta oli rauhanentojen mukaisesti päätetty. NATOn luomisen jälkeen, jo vuonna 1951, yhtiö alkoi valmistaa purjelentokoneita ja 1955 moottorikoneita. Italialaisen Piaggio P.149-sotilaskoulukoneen valmistus oli ensimmäisiä isoja sotilaallisia valmistuseriä.

Vuonna 1963 Focke-Wulf yhdistyi Weser Flugzeugbau -yhtiön kanssa ja niistä muodostui Vereinigte Flugtechnische Werken. Se on sittemmin sulautunut muihin yhtiöihin ja on nykyään osa EADSia.

Yhtiön suunnittelemat lentokoneet
---------------------------------

Focke-Wulf Fw 190
Focke-Wulf Fw 200 Condor
* Focke-Wulf Fw 44 *Stieglitz*
* Focke-Wulf Fw 56 *Stösser*
* Focke-Wulf Fw 57
* Focke-Wulf Fw 58 *Weihe*
* Focke-Wulf Fw 61, helikopteri
* Focke-Wulf Fw 62
* Focke-Wulf Ta 152
* Focke-Wulf Ta 154 *Moskito*
* Focke-Wulf Fw 159
* Focke-Wulf Ta 183
* Focke-Wulf Fw 186, autogiro
* Focke-Wulf Fw 187 *Falke*
* Focke-Wulf Fw 189 *Uhu*
* Focke-Wulf Fw 190
* Focke-Wulf Fw 191
* Focke-Wulf Fw 200 Condor

### Kesken jääneitä suunnitelmia

* Focke-Wulf Fw 259 *Frontjäger*
* Focke-Wulf Ta 283
* Focke-Wulf Fw 300
* Focke-Wulf Fw 400
* Focke-Wulf Fw P.0310.025-1006
* Focke-Wulf Fw Triebflugel
* Focke-Wulf VTOL Project
* Focke-Wulf Fw 1000x1000x1000
* Focke-Wulf Fw 'Super Lorin'

Lähteet
-------

1. ↑  Focke-Wulf Flugzeugbau GmbH *pilotfriend.com*. Viitattu 30.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Focke-Wulf**.
* Focke-Wulf aircraft data (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kuolemantaudista** (lat. *De mortalitate*) on Cyprianuksen kirjoittama teos, joka antaa kristityille neuvoja siitä, kuinka näiden tulisi suhtautua elämässä kohdattaviin onnettomuuksiin ja lopulta kuolemaan.

Cyprianus kirjoitti teoksen Karthagossa vallinneen ruttoepidemian aikana, vuosien 252 ja 253 välillä. Samalta ajalta on peräisin myös Cyprianuksen teos *Demetrianukselle*.

Teos koostuu 26 lyhyehköstä luvusta. Cyprianus selittää, että kuolemassa on kyse vain Jumalan lupaaman lopullisen palkkion lähestymisestä. Kristus ennusti tulevat kärsimykset ennalta. Kuolemantautia ei tarvitse pelätä, sillä se johtaa kuolemattomuuteen. Se, joka ei odota innolla parempaa elämää tuonpuoleisessa, on uskossaan vajavainen. Maailman pahuus kohtaa yhtälailla sekä kristittyjä että pakanoita, mutta kristityt joutuvat kärsimään enemmän. Heidän esikuvinaan voivat toimia Job ja Tobit. Kaikissa kärsimyksissä on oltava kärsivällinen, sillä voitto ei voisi seurata, ellei ensin olisi taistelua. Vaikka taudit ovat yhteisiä sekä hyveellisille että paheellisille, kuolema ei kuitenkaan ole heille yhteinen, koska vanhurskaat pääsevät lohdutukseen, jumalattomat taas joutuvat rangaistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cyprianus: *Kuolemantaudista* 1-26.
2. ↑  Vuolteenaho, Tomi: Cyprianuksen tutkielmien ajoitukset *Theologica Collectanea*. Viitattu 9.10.2012.

Kirjallisuutta
--------------

* Cyprianus: *Kuolemantaudista*. Teoksessa Cyprianus: *Herran rukouksesta, Demetrianukselle, Kuolemantaudista*. Latinan kielestä suomentanut Tomi Vuolteenaho. Helsinki: Omakustanne, 2008. ISBN 978-952-92-4077-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Cyprianus: *Kuolemantaudista*. Theologica Collectanea.
* Cypriani *de mortalitate* (latinaksi)
* Cypriani *Liber de mortalitate et epistola Ad Demetrianvm*. Internet Archive. (latinaksi)
* Cyprian: *On the Mortality*. Christian Classics Ethereal Library. (englanniksi)
**Palkkatuki** maksetaan työnantajalle osaamiseltaan tai työkyvyltään puutteellisen työttömän ihmisen työllistämisestä. Sitä voidaan myöntää myös osa-aikaiseen tai määräaikaiseen työsuhteeseen tai oppisopimuskoulutukseen. Vuonna 2018 palkkatukea sai keskimäärin 21 000 henkilöä ja siihen käytettiin 250 miljoonaa euroa.

Valtioneuvostolle tehdyn selvityksen mukaan yrityksiin kohdistuva palkkatuki lisää tuloja ja työkuukausia ja vähentää työttömyysriskiä tukijakson jälkeenkin, mutta vaikutukset eivät ole suuria. Muille yksityisille toimijoille tai kuntasektorille maksettu palkkatuki ei näytä edistävän kohdehenkilöiden työllisenä pysymistä eikä työllistymistä avoimille markkinoille.

Työnantajien mukaan palkkatukea pitäisi antaa vain yksityisiin yrityksiin tapahtuyvalle työllistämiselle. Tutkimukset puoltavat tätä esitystä, koska kolmannelle sektorille palkatut eivät tahdo työllistyä palkkatukijakson jälkeen.

Palkkatuen byrokraattisuutta on pidetty ongelmallisena, joten vuonna 2019 työmarkkinajärjestöt ja hallitus kannattivat byrokratian minimoimista. Tähän kaavailtiin "palkkatuki-Tinderiä", jossa TE-toimisto antaisi netissä päätöksen työntekijän palkkatuesta jo etukäteen, jolloin työnantajat voisivat valita tukeen oikeutetuista työntekijöistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Palkkatuki TE-palvelut. Viitattu 25.8.2019.
2. 1 2 3  Työn­antajien ja työn­tekijöiden järjestöillä muodostumassa "palkkatuki-Tinderistä" yhteisymmärrys *Helsingin Sanomat*.  24.8.2019.
3. ↑  Palkkatuen vaikuttavuus – palkkatukijärjestelmän ja sen uudistuksien arviointi Valtioneuvoston kanslia.
Josef Dessauer
**Joseph** eli **Josef Dessauer** (28. toukokuuta 1798 Praha – 8. heinäkuuta 1876 Mödling) oli böömiläinen säveltäjä ja pianisti.

Dessauer suoritti kauppaopinnot ja opiskeli lisäksi pianonsoittoa Bedřich Diviš Weberin sekä sävellystä ja musiikin teoriaa Václav Tomášekin johdolla. Hän muutti Wieniin perheensä kanssa viimeistään vuonna 1817. Vuosina 1822–1825 hän oli Italiassa (Milano, Rooma, Napoli). Isänsä kuoltua vuonna 1825 Dessauer palasi Wieniin. Vuosina 1831–1835 hän matkusti Italiassa, Ranskassa ja Englannissa. Tämän jälkeen hän asui Prahassa ja sitten vuodesta 1837 Wienissä, mutta palasi vielä Ranskaan vuosina 1840–1843.

Dessauer saavutti suosiota etenkin säveltämillään lauluilla. Hän sävelsi myös oopperoita. Hänen ystävänsä Frédéric Chopin omisti hänelle opuksen 26 poloneesinsa.

Lähteet
-------

1. ↑  Josef Dessauer (1798-1876) Bibliothèque nationale de France
2. 1 2  Joseph Dessauer[vanhentunut linkki] The Fryderyk Chopin Institute
3. 1 2  Joseph Dessauer Carl-Maria-von-Weber-Gesamtausgabe

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Palkkatyöläinen** oli Yhdysvaltojen Duluthissa vuosina 1926–1927 ilmestynyt Industrial Workers of the World -ammattiliiton suomenkielinen aikakauslehti.

Lehden perustaminen oli seurausta 1920-luvun alussa syntyneestä linjariidasta, jossa IWW jakautui James Rowanin johtamiin "desentralisteihin" ja muun muassa *Industrialistin* ja *Tie Vapauteen* -lehden edustamiin "sentralisteihin" eli "neljän kolmosen ryhmään", jolla viitattiin järjestön Chicagon-päämajan osoitteeseen 3333 W. Belmont Avenuella. Molemmat ryhmät väittivät itseään "oikeaksi IWW:ksi". Rowanilaisten IWW:n toimeenpanevan komitean julkaiseman *Palkkatyöläisen* tarkoitus oli levittää tietoa järjestön periaatteista ja päätöksistä sekä hankkia sille laajempaa kannatusta amerikansuomalaisten keskuudessa. Kerran kuukaudessa ilmestynyt 32-sivuinen lehti sisälsi artikkeleita ajankohtaisista työväenkysymyksistä, piirroksia, valokuvia ja runoja. Sen toimittajina työskentelivät William Carey, John Hill ja John Iloniemi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hoerder, Dirk (ed.): *The Immigrant Labor Press in North America, 1840s-1970s: An Annotated Bibliography. Volume 1: Migrants from Northern Europe*, s. 223. New York, Westport, London: Greenwood Press, 1987. ISBN 0-313-24638-6.
2. ↑  Kero, Reino: *Suomalaisina Pohjois-Amerikassa: Siirtolaiselämää Yhdysvalloissa ja Kanadassa*, s. 95–96. Turku: Siirtolaisuusinstituutti, 1997. ISBN 951-9266-55-0.
**Maccabi Tel Aviv FC** on israelilainen jalkapalloseura Tel Avivin kaupungista. Se on osa Maccabi Tel Aviv -urheiluseuraa, joka on yksi suurimmista urheiluseuroista Israelissa. Maccabi Tel Aviv FC perustettiin vuonna 1906. Seura on historian aikana voittanut Israelin liigan ennätykselliset 21 kertaa. Se on voittanut myös Israelin cupin 23 kertaa, mikä on maan ennätys.

Mestaruudet
-----------

Israelin Liiga (22): 1935–36, 1936–37,1941–42, 1946–47, 1949–50, 1951–52, 1953–54, 1955–56, 1957–58, 1966–68, 1969–70, 1971–72, 1976–77, 1978–79, 1991–92, 1994–95, 1995–96, 2002–03, 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2018–19 (**Ennätys**)

Israelin Cup (23): 1929, 1930, 1933, 1941, 1946, 1947, 1953–54, 1954–55, 1957–58, 1958–59, 1963–64, 1964–65, 1966–67, 1969–70, 1976–77, 1986–87, 1987–88, 1993–94, 1995–96, 2000–01, 2001–02, 2004–05, 2014–15 **Ennätys**

Israelin Liigacup (4): 1992–93, 1998–99, 2008–09, 2014–15

Israelin Supercup (5): 1964–65 (jaettu mestaruus), 1967–68, 1976–77, 1978–79, 1987–88

Aasian Mestareiden Liiga (2): 1968–69, 1970–71
**Demonaks** (m.kreik. Δημώναξ, *Dēmōnaks*, lat. *Demonax*; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen hellenistinen filosofi, joka pyrki herättämään kyynisen koulun uudelleen henkiin. Hän oli kotoisin Kyprokselta.

Elämä
-----

Demonaks eli todennäköisesti keisari Hadrianuksen aikana, mutta hänen tarkkaa synnyin- ja kuolinaikaansa ei tunneta. Hän siirtyi Kyprokselta Ateenaan ja liittyi siellä kyyniseen koulukuntaan ennen kaikkea kunnioittaakseen kyynikkofilosofi Diogenes Sinopelaisen muistoa, sillä hän piti tätä parhaana Sokrateen antaman esimerkin edustajana. Diogeneen lisäksi hän sai vaikutteita ystävältään, stoalaiseen koulukuntaan kuuluneelta Epiktetokselta. Filosofina Demonaks ei vaikuta olleen omaperäinen, vaan hän lainasi eklektisesti aiemmilta filosofeilta, kuten juuri Diogeneelta ja Epiktetokselta. Hänen oppilaistaan tunnetuin on Lukianos.

Demonaks tunnetaan lähinnä pelkästään Lukianoksen kirjoittamasta elämäkerrasta *Demonaksin elämä*, joka esittää hänet ideaalissa valossa. Lukianos kuvaa Demonaksin lähes täydellisen viisaaksi ja hyväksi, ja antaa hänestä kuvan ystävällisenä, hyväntahtoisena ja onnellista elämää viettäneenä ihmisenä. Demonaks tuli Ateenassa niin suosituksi, että ihmiset kilpailivat siitä, kuka saa tarjota hänelle leipää, ja jopa pojat osoittivat kunnioitustaan antamalla hänelle omenoita. Hän kohtasi jonkin verran vastustusta tavasta, jolla puhui paheita vastaan, ja häntä syytettiin uhrien ja Eleusiin mysteereiden laiminlyömisestä. Tähän hän vastasi sanomalla, ettei hän uhrannut Athenelle, koska tämä ei voinut haluta hänen uhrejaan; ja että jos mysteerit olivat pahoja, ketään ei tulisi vihkiä niihin, ja jos ne olivat hyviä, ne tulisi paljastaa kaikille.

Demonaks ei koskaan avioitunut, vaikka Epiktetos pyysi häntä tekemään niin. Demonaks vastasi pyytämällä vaimokseen Epiktetoksen tytärtä — Epikteos oli itse lapseton poikamies, ja näin Demonaks toi esille sen ristiriidan, että Epiktetos siitä huolimatta kehotti toisia tekemään lapsia. Demonaks kuoli elettyään lähes satavuotiaaksi. Hänet haudattiin suurin juhlallisuuksiin, vaikka hän oli itse sanonut, ettei välittänyt vaikka hänen ruumiinsa heitettäisiin koirille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Demonax", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Demonax *Internet Encyclopedia of Philosophy*.  Arkistoitu 2.7.2007. Viitattu 9.5.2022.
3. 1 2 3  Lukianos: *Demonaksin elämä* 1–67 (kreik.).

Aiheesta muualla
----------------

* Lucian: *Life of Demonax*. Sacred Texts. (englanniksi)

Antiikin filosofia – Kyyninen koulukunta

|  |  |
| --- | --- |
| Kreikkalainen aika | Antisthenes · Diogenes · Monimos · Onesikritos · Filiskos · Krates · Hipparkhia · Metrokles · Kleomenes · Bion · Menippos · Menedemos · Kerkidas · Teles |
| Roomalainen aika | Demetrios · Oinomaos · Demonaks · Agathobulos · Sekundos · Peregrinos Proteus · Pankrates · Theagenes · Kreskentios · Herakleios · Asklepiades · Salustios |
**Johan (Jukka) Aleksander Lankila** (5. huhtikuuta 1881 Raahe – 15. huhtikuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen maalari, toimittaja ja sosialidemokraattisen puolueen luennoitsija ja puhuja. Lankila oli myös SDP:n kansanedustajana.

Lankila eli lapsuus- ja nuoruusvuosinaan 1888–1895 huutolaisena ja työskenteli sen jälkeen merimiehenä 1895–1897 ja maalarina Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla vuosina 1897–1916. Lankila oli Vapaus-lehden toimittaja Varkaudessa 1914–1916 ja Mikkelissä 1916–1918. Hän toimi sosiaalidemokraattisen puolueen luennoitsijana ja puhujana ja oli puolueen kansanedustajana 1917 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä.

Suomen sisällissodan jälkeen Lankila vangittiin ja hän kuoli huhtikuussa 1919 vankeudessa Sörnäisten kuritushuoneessa sairastuttuaan influenssaan.

Lähteet
-------

* .aspx Jukka Lankila *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Vuosina 1914–22 sotaoloissa surmansa saaneiden nimitiedosto (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |