recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oskar Ernst Viktor Fredrik Rönnbäck** (8. helmikuuta 1838 Loimaa – 23. marraskuuta 1893 Turku) oli suomalainen toimittaja ja valtiopäivämies.

Henkilöhistoria
---------------

Rönnbäckin vanhemmat olivat kappalainen Pehr Rönnbäck ja Eva Sofia Idman. Hän tuli ylioppilaaksi 1857 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1867. Rönnbäck toimi *Åbo Underrättelser* -lehden päätoimittajana 1868–1875 sekä sen jälkeen Suomen Talousseuran sihteerinä ja samalla *Åbo Tidningin* päätoimittajana 1883–1885. Hän otti osaa Turun kunnalliselämään ja oli muun muassa 1890 kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Hän oli yksi liberaalisen puolueen ohjelman allekirjoittajista 1880 ja hänet valittiin porvarissäädyssä Turun edustajaksi valtiopäiville 1882, 1885, 1888 ja 1891. Kaikki puolueet äänestivät häntä myös valtiopäiville 1894, mutta hän ehti kuolla ennen niiden kokoontumista. Rönnbäck kuoli naimattomana. Hänen haudalleen pystytettiin muistomerkki, jota varten koottiin varat yleisellä keräyksellä.

Teoksia
-------

* *Om lord Byron*: föredrag. Åbo 1870
* *Berättelse om åttonde allmänna finska landtbruksmötet i Åbo*. Åbo 1883
* *En revisor i sin prydno*. Åbo 1887
* *Upplysningar för begagnande af Ränte- och Kapitalbildingsanstalten i Åbo*. Skrifter utgifna af föreningen "Sampo" n:o 1. Åbo 1876, 2. upplagan 1906 (suomeksi nimellä *Neuvoja ja tietoja Turun koron- ja pääomanvalmistuslaitoksen käyttämisestä*, Sampo-seuran kirjasia n:o 1, Turku 1876, 1906)

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 647. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 291–293. Helsinki: Otava, 1921.

Aiheesta muualla
----------------

* Ernst Rönnbäck SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Rönnbäckin elämäkerta Kansallisbiografiassa (maksullinen artikkeli)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Krilliöljy** on krilliravuista valmistettava ravintolisä. Sitä käytetään omega-3 -rasvahappojen lähteenä kalaöljyn tapaan. Krilliöljy toimii pääsääntöisesti samoin kuin kalaöljy, mutta krilliöljyä riittää kalaöljyä pienempi annos.

Krilliöljyn sisältö
-------------------

Krilliöljy valmistetaan pelkästään krilliravuista. Se sisältää omega-3 rasvahappoja sekä fosfolipidejä ja astaksantiini -nimisiä antioksidantteja. Astaksantiini on yhteydessä ravun punaiseen väriin. Vesiliukoisten fosfolipidien ja astaksantiinin väitetään tekevän krilliöljystä poikkeuksellisen tehokkaan omega-3 -lähteen. Krilliöljyn vaikutuksesta terveyteen on tehty viime aikoina lisätutkimuksia, mutta kalaöljystä löytyy edelleen enemmän tutkimuksia kansainvälisestä lääketieteen tietokannasta (PubMed). Krilliöljyn omega 3 -rasvahappojen fosfatidyylikoliinin on todettu aktivoivan tehokkaammin ikääntyvien kognitiivisia toimintoja kuin sardiiniöljyn omega 3 -rasvahappojen triglyseridien.

Krilliöljyn valmistus
---------------------

Etelänkrilli
Krilliöljyssä käytettävät krilliravut kalastetaan Antarktiksen rannoilta. Jäämeren puhtauden vuoksi krilliöljy sisältää huomattavan vähän ympäristömyrkkyjä. Antarktiksen ekosysteemiä suojellaan tarkasti. Krillien kalastusta valvoo järjestö Convention for the Conservation of Antarctic Marine Living Resources, ja kalastuksesta raportoidaan WWF:lle. Kalastetut ravut murskataan ja niistä valmistetaan öljyä. Useat luonnonsuojelujärjestöt, kuten Marine Conservation Alliance, Pew Environmental Group ja Ocean Conservancy vastustavat arktisilla merialueilla tapahtuvaa krillin kalastusta, biodiversiteetin vaarantumisen vuoksi. 

Suomessa krilliöljyä myyvät apteekit ja luontaistuotekaupat.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  Mike Adams: Questioning Krill Harvesting: Why Krill Oil Isn't an Eco-Friendly or Sustainable Source of Marine Omega-3 Oils *Natural News.com*.  28.2.2009. Viitattu 4.5.2010.
Anil Kumble.
**Anil Kumble** (s. 17. lokakuuta 1970 Bangalore) on intialainen kriketinpelaaja, pelipaikaltaan syöttäjä. Hän pelasi Intian krikettimaajoukkueessa vuosina 1990–2008.

Kumble on eniten vastustajan lyöjiä "polttanut" intialaispelaaja sekä viisipäiväisissä *Test match* -otteluissa että yhden päivän maaotteluissa. Pelaamissaan 132 Test matchissa hän "poltti" vastustajan lyöjän 619 kertaa. Hänen edellään kaikkien aikojen tilastossa ovat vain Muttiah Muralitharan ja Shane Warne. Pelaamissaan 271 yhden päivän maaottelussa "paloja" syntyi 337. Hän löi test matcheissa 2 506 juoksua ja yhden päivän maaotteluissa 938.

Kumble edusti Karnataka cricket teamia, Northamptonshire County Cricket Clubia, Leicestershire County Cricket Clubia, Surrey County Cricket Clubia ja Royal Challengers Bangalorea.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Anil Kumble *espncricinfo.com*. Viitattu 25.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2  India / Records / Test matches / Most wickets *espncricinfo.com*. Viitattu 25.11.2020. (englanniksi)
3. 1 2  India / Records / One-Day Internationals / Most wickets *espncricinfo.com*. Viitattu 25.11.2020. (englanniksi)
4. ↑  RECORDS / TEST MATCHES / BOWLING RECORDS / MOST WICKETS IN CAREER *espncricinfo.com*. Viitattu 25.11.2020. (englanniksi)
**Adolf Fredrik Gebauer** (21. marraskuuta 1766 Tukholma – 6. joulukuuta 1842 Helsinki) oli suomalainen kauppias ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Gebauerin vanhemmat olivat harjantekijöiden oltermanni Gottlieb Gebauer ja Cicilia Burman ja puoliso 1816–1833 Maria Sofia Schwartz, aiemmin Sunn. Gebauer oli kauppa-apulainen Johan Burtzin liikkeessä 1780-luvun puolivälissä ja sitten kirjanpitäjä Henrik Jakob Goviniuksen liikkeessä 1790-luvun alusta. Hän oli myös Ullanlinnan viinapolttimon vuokraaja Helsingissä 1811–1816, omisti sahan Janakkalassa piti omaa kauppaliikettä viimeistään vuodesta 1817. Kauppiaskunnan puhemies Gebauer oli vuodesta 1818 ja Helsingin jälleenrakennuskomitean jäsen vuodesta 1821, Nathanael Heidenstrauchin seuraajana. Hän edusti porvarissäätyä keisari Nikolai I:tä virkaanastumisen jälkeen onnitelleessa nelihenkisessä lähetystössä vuonna 1826. Kauppaneuvoksen arvonimen Gebauer sai vuonna 1819. Helsingin torikortteleiden alueelle Gebauer rakennutti arkkitehti Pehr Granstedtin suunnitteleman kivitalon, joka tunnetaan Balderin talona.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adolf Fredrik Gebauer *Biografiasampo*. Viitattu 30.6.2022.
**Dalmatovo** (ven. Далма́тово) on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Toboliin laskevan Iset-joen varrella 192 kilometriä Kurganista luoteeseen. Kaupunki on Dalmatovon piirin keskus. Sen kautta kulkee Kurganin ja Jekaterinburgin välinen rautatie (Dalmatovon asema). Asukkaita on 14 000 henkeä (vuonna 2008).

Dalmatovo on saanut alkunsa vuonna 1644 perustetun Dalmatin neitsyt Marian taivaaseen astumisen luostarin yhteyteen syntyneestä kylästä. Vuonna 1781 siitä tuli kaupunki ja Permin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1797 kihlakunta lakkautettiin ja kaupunki alennettiin kyläksi. Vuonna 1947 Dalmatovosta tuli jälleen kaupunki. Nykyään siellä on elintarviketeollisuutta sekä elintarviketeollisuuden laitteita valmistava yritys.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 115. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dalmatovo**.
* Dalmatoville omistettu sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Nyamina** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Koulikoron piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen vasemmalla rannalla 130 kilometriä Koulikorosta koilliseen. Kunnassa on 35 800 ja keskuskylässä 5 200 asukasta (vuonna 2009).

Nyaminan kunnan pinta-ala on noin 1 200 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Koulikoron piirin Dinandougoun, lounaassa Tougounin, lännessä Banamban piirin Duguwolowulan, luoteessa Toukoroban ja idässä Ségoun alueen Ségoun piirin Souban ja Bellenin kuntiin.

Kuntaan kuuluu 50 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, soninkeja ja somonoja. Yleisin kieli on bambara. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, puuvilla, pavut, vesimeloni ja seesami. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Nyaminassa, Tamanissa, Sirakorobougoussa ja Seguelassa pidetään viikoittaiset markkinat. Palveluihin kuuluu joukko kouluja ja kolme terveyskeskusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 11.4.2017.
2. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Nyamina 2008–2012 *fsg.afre.msu.edu*.  2008. Viitattu 11.4.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 11.4.2017.
4. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 11.4.2017.
**Kaituri** on järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 7,4 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 21 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Kaiturin pituus etelästä pohjoiseen on 800 metriä, leveys on 150 metriä, mutta järven kapea keskiosa on vain 50 metriä leveä. Saaria ei ole. Järven rannalla on haja-asutusta, metsämaata ja suota. Idässä on pieni luonnonsuojelualue. Kaituriin virtaa suovettä, Kaiturin pohjoisrannalta virtaa laskuoja Kunnansuon halki koilliseen Lihavaan. Kaiturin länsipuolella sijaitsee Enäjärvi, jonne etäisyys on 300 metriä. Etelässä sijaitsee Korpisuonmäki, joka kohoaa yli 100 metriä merenpinnan yläpuolelle, eli noin 35 metriä Kaiturin yläpuolelle. Kaakossa on Vähä Ruokjärvi.

Kaituri (23.074.1.012) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä; niiden nimet ovat varsin epätavallisia, kuten Sevolampi, Kivimäen Kaita, Lihava ja Laiha.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaituri, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 26.5.2021.
3. ↑  Kaituri. Järviwiki. Viitattu 26.5.2021.
4. ↑  Kaituri *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 26.5.2021.
5. ↑  Hämjoen valuma-alue (23.074). Järviwiki. Viitattu 26.5.2021.
**Rodiumasetaatti** ((CH3COO)4Rh2) on rodium- ja asetaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Rodiumasetaatti on huoneenlämpötilassa tummanvihreää kiteistä ainetta ja sen on hygroskooppista. Rakenteeltaan se on dimeeri, jossa on rodiumatomien välinen kovalenttinen sidos. Rodiumioni voi olla yhdisteessä koordinoituneena myös vesimolekyyleihin. Rodiumasetaatti liukenee veteen ja useisiin polaarisiin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, asetoniin ja asetonitriiliin.

Rodiumasetaattia valmistetaan kuumentamalla rodium(III)kloridia, natriumasetaattia, etikkahappoa ja metanolia tai etanolia. Alkoholi todennäköisesti toimii rektiossa pelkistimenä ja pelkistää rodiumin hapetusluvulta +III hapetusluvulle +II. Sitä voidaan valmistaa myös rodium(III)hydroksidista ja etikkahaposta.

Rodiumasetaatilla on useita käyttökohteita katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä. Sitä käytetään erityisesti katalyyttinä karbeenien ja nitreenien reaktioissa kuten syklopropaanijohdannaisten muodostamiseen alkeeneista ja diatsokarbonyyliyhdisteistä, sykloadditioihin, insertioreaktioihin, hiilivetyjen hapetuksiin ja alkoholien hapetuksiin.

Lähteet
-------

1. ↑  André B. Charette: *Handbook of reagents for organic synthesis: Reagents for Heteroarene Synthesis*, s. 415-425. John Wiley and Sons, 2017. ISBN 978-1-119-95229-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.1.2020). (englanniksi)
2. 1 2 3  Michael P. Doyle, Huw M. L. Davies, James R. Manning & Hélène Lebel: *Dirhodium(II) Tetraacetate, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2017. Teoksen verkkoversio Viitattu 22.1.2020.
3. 1 2  Perry, Dale L.: *Handbook of Inorganic Compounds*, s. 346. 2. painos. CRC Press, 2016. ISBN 9781439814628. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.1.2020). (englanniksi)
4. 1 2  F. Albert Cotton, Carlos A. Murillo, Richard A. Walton: *Multiple Bonds between Metal Atoms*, s. 465-470. Springer, 2005. ISBN 978-0-387-25084-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.1.2020). (englanniksi)
5. ↑  Christen M. Giandomenico: *Platinum-Group Metals, Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
Moisö

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°7′00.00″N, 24°41′38.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,25 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Moisö** on huvilasaari ja historiallinen talonpaikka Suvisaariston pohjoisosassa lounaisessa Espoossa. Se sijaitsee pienen Moisöfjärdenin merialueen eteläsivulla. Moisön yksinäistalon historia tunnetaan 1540-luvulta alkaen, kesähuvila-asutusta saarella on ollut ainakin 1860-luvulta. Kasvillisuudeltaan Moisö on kulttuurivaikutteista.

Moisön pinta-ala on noin 25 hehtaaria. Saaren erottaa sen kaakkoispuolella sijaitsevasta Ramsöstä Marenin salmi ja luoteispuolella sijaitsevasta Soukanniemestä Moisö sund. Moisön lounaispuolella sijaitsee Lilla Tallholmen ja Getholmin luonnonsuojelualue. Koillispuolella on kaksi pientä saarta: Rågholm ja Skaddan. Moisöstä on tieyhteys mantereelle Ramsön kautta.

Moisön vanha talonpoikaistalo harjoitti maanviljelyksen sijaan hylkeenpyyntiä ja kalastusta, joten se erosi muista espoolaistaloista. Moisön varhaisin nimeltä tunnettu omistaja on Anders Nilsson vuodelta 1540. Vauras saaristolaistalo köyhtyi 1600-luvulle tultaessa, ja siitä tehtiin Espoon kartanon alainen rälssilampuotitalo, joka myös jäi vähäiseksi torppamaiseksi taloryhmäksi. Moisö itsenäistyi jälleen vasta 1823. Tuolloin Espoon kartano myi Moisön ja kaksi tilaa Svinöstä kolmelle talonpojalle. Tilat jaettiin. Ne yhdistettiin jälleen vuonna 1910 osakeyhtiöksi, joka alkoi palstoittaa alueelle huvilatontteja. Moisöstä oli erotettu 1930-luvulle tultaessa noin 120 huvilatonttia.

Moisön päärakennus oli suurikokoinen puutalo, joka purettiin. Paikalle kohosi uusi asuinrakennus. Historiallisesta Moisön tilasta on jäljellä karja- ja talousrakennuksia. Moisön huviloista arkkitehtonisesti kiinnostavia ovat 1800-luvun lopulla rakennettu Villa Marssal sekä Matti Finellin suunnittelemat funktionalistiset Villa Brovik ja Villa Weber.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. 1 2  Moisö Espoon opaskartalla
2. 1 2 3  Härö, s. 177

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Moisö, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
**Moisés Hurtado Pérez** (s. 20. helmikuuta 1981 Sabadell, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti vuonna 2014 päättyneellä pelaajaurallaan Espanjan La Ligassa Espanyolia ja Granadaa sekä Kreikan Superliigassa yhden kauden ajan Olympiakosta. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.

Ura
---

Hurtado on Espanyolin junioriakatemian kasvatti. Edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä kaudella 2001–2002 mutta pelasi kuitenkin suurimman osan kaudesta reservijoukkueessa.

Pelattuaan kauden 2004–2005 lainalla Eibarissa Hurtado palasi takaisin Espanyoliin. Hänestä tuli tärkeä osa barcelonalaisjoukkueen keskikenttää. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki kaudella 2006–2007 kotiottelussa Celta Vigoa vastaan. Hurtado pelasi myös Sevillaa vastaan käydyssä vuoden 2007 UEFA Cupin finaalissa Hampden Parkilla. Hän kuitenkin joutui jättämään kentän 67. peliminuutilla saatuaan toisen varoituksensa.

Lähteet
-------

* Moisés Hurtado BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Moisés Hurtado Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Michelle Larcher de Brito** (s. 29. tammikuuta 1993 Lissabon) on portugalilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 76 heinäkuussa 2009. Hän on voittanut urallaan kolme ITF-turnausta kaksinpelissä. Hänet valittiin vuonna 2009 Portugalin vuoden naisurheilijaksi.

Tennisura
---------

Ammattilaiseksi vuonna 2007 siirtynyt Larcher de Brito pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen pääsarjassa maaliskuussa 2007 Miami Mastersissa, jossa hän voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 43 olleen Meghann Shaughnessyn. Turnaukseen villillä kortilla päässyt Larcher de Brito hävisi toisella kierroksella Daniela Hantuchoválle. Syyskuussa hän pääsi välieriin Albuquerquen sekä San Luis Potosín ITF-turnauksissa. Vuonna 2008 hän pääsi toiselle kierrokselle Memphisin WTA-turnauksessa voitettuaan Stéphanie Cohen-Aloron. Toisella kierroksella hän hävisi Caroline Wozniackille. Maaliskuussa Larcher de Brito selviytyi kolmannelle kierrokselle Miami Mastersissa voitettuaan Jekaterina Makarovan ja maailmanlistan sijalla 16 olleen Agnieszka Radwańskan. Kolmannella kierroksella hän hävisi Shahar Pe'erille. Heinäkuussa hän pääsi Stanfordin WTA-turnauksessa toiselle kierrokselle voitettuaan Gisela Dulkon. Toisella kierroksella hän hävisi maailmanlistan viitoselle, Serena Williamsille luvuin 6–4, 3–6, 2–6. Heinäkuun lopulla pelatussa Canada Mastersissa Larcher de Brito voitti toisella kierroksella Flavia Pennettan, mutta hävisi kolmannella kierroksella Svetlana Kuznetsovalle kolmieräisen ottelun. Taškentin WTA-turnauksessa hän pääsi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen puolivälieriin, jossa hän hävisi Sorana Cîrstealle.

Vuonna 2009 Larcher de Brito pelasi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Ranskan avoimissa. Karsintojen kautta turnaukseen päässyt Larcher de Brito voitti ensimmäisellä kierroksella Melanie Southin ja toisella kierroksella Zheng Jien. Kolmannella kierroksella hän hävisi Aravane Rezaïlle. Wimbledonissa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Klára Zakopalován, kunnes hävisi toisella kierroksella Francesca Schiavonelle. Yhdysvaltain avoimissa Larcher de Brito voitti Mathilde Johanssonin, mutta hävisi toisella kierroksella Li Nalle.

Vuonna 2010 Larcher de Brito pääsi kolmannelle kierrokselle Birminghamin WTA-turnauksessa. Wimbledonissa hän hävisi avauskierroksella maailmanlistan ykköselle, Serena Williamsille, ja Yhdysvaltain avointen ensimmäisellä kierroksella Sania Mirzalle. Vuonna 2011 hän saavutti ensimmäisen ITF-turnausvoittonsa Rancho Santa Fessä, jossa hän voitti loppuottelussa Madison Brenglen. Huhtikuussa hän pääsi loppuotteluun Charlottesvillen ITF-turnauksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Michelle Larcher de Brito – Stats *wtatennis.com*. WTA. Viitattu 12.8.2011. (englanniksi)
2. ↑  Michelle Larcher de Brito – Info *wtatennis.com*. WTA. Viitattu 12.8.2011. (englanniksi)
3. 1 2 3  Michelle Larcher de Brito – Activity *wtatennis.com*. WTA. Viitattu 12.8.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Michelle Larcher de Brito** Wikimedia Commonsissa

* Michelle Larcher de Brito profiili WTA:n kotisivuilla
**Michelle Suárez Bértora** (21. helmikuuta 1984 – 22. huhtikuuta 2022) oli uruguaylainen poliitikko, juristi ja aktivisti.

Suárez Bértora kertoi haastattelussa tunnistaneensa transsukupuolisuutensa 15-vuotiaana. Hänen mukaansa hänen vanhempansa pysyivät aina hänen tukenaan. Suárez Bértora aloitti vuonna 2009 äitinsä kuoleman jälkeen toiminnan aktivistina sukupuolivähemmistöjen asioiden puolesta. Suárez Bertora oli aktivistina mukana laatimassa lakiesitystä, joka meni läpi ja johti samaa sukupuolta olevien avioliittojen lailliseen tunnustamiseen Uruguayssa vuonna 2013. Suárez Bertorasta tuli lokakuussa 2017 ensimmäinen transsukupuolinen Uruguayn senaatin jäsen. Hän edusti Uruguayn kommunistista puoluetta. Suárez Bertora oli valmistunut Tasavallan yliopistosta ja oli myös maansa ensimmäinen transsukupuolinen juristi.

Suárez Bértora joutui eroamaan senaatista tultuaan syytetyksi lakiasiakirjojen väärentämisestä. Hänet tuomittiin vuonna 2019 kahden vuoden kotiarestiin ja kahden vuoden koeaikaan. Häneltä myös kiellettiin toimiminen julkisissa viroissa, eikä hänellä olisi enää ollut oikeutta toimia juristina ennen vuotta 2023. Suárez Bértora kuitenkin kuoli huhtikuussa 2022 oltuaan uruguaylaisten mediatietojen mukaan sairaalassa sydämeen liittyneiden terveysongelmien johdosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  MICHELLE SUÁREZ BÉRTORA 21.02.1984 - 22.04.2022 Biblioteca del Poder Legislativo 12.5.2022, viitattu 27.4.2023
2. 1 2  Uruguay’s first transgender senator seated, vows protections Indian Express 11.10.2017, viitattu 27.4.2023
3. ↑  Suárez Bertora, Michelle Parlamento UY, viitattu 27.4.2023
4. 1 2  Michael K. Lavers, First Transgender lawmaker in Uruguay dies Los Angeles Blade 25.4.2022, viitattu 27.4.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uruguay

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Saksassa ja Sveitsissä käytetty S-Bahnin tunnus.
Itävallassa käytetty S-Bahnin tunnus.
**S-Bahn** on yleisnimitys, jolla tunnetaan monien saksalaisten, itävaltalaisten ja sveitsiläisten kaupunkien paikallisjunajärjestelmä. Nimitys on lyhenne saksan kielen sanasta Stadtschnellbahn (suom. nopea kaupunkijuna). Tunnetuin S-Bahn-järjestelmä on Berliinin S-Bahn. Myös muualla maailmassa on S-Bahnia vastaavia järjestelmiä, esimerkiksi Kööpenhaminan S-tog ja Pariisin RER.

S-Bahn-nimitys otettiin käyttöön vuonna 1930 Berliinissä, missä oli jo aikaisemmin käytetty epävirallista lyhennettä SS-Bahn.

S-Bahn-järjestelmille on tunnusomaista, että ne ovat kehittyneet rautateistä ja ovat edelleen monissa tapauksissa rautatieyhtiöiden hoidossa. Niille on usein muusta rautatieliikenteestä erilliset raiteet, ne kulkevat kaupunkialueilla usein tunneleissa, mutta kaupunkien ulkopuolella yleensä maan päällä. S-Bahnit muistuttavat monissa suhteissa metrojärjestelmiä. Ero metroon verrattuna saattaa olla pelkästään juridinen: S-Bahn-liikenne on rautateitä koskevien säännösten alaista, kun taas metroliikenteelle on omat säännöt.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **S-Bahn** Wikimedia Commonsissa
**S-6** (aiemmin *N-6*) oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Stalinets-luokka*
Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 28. marraskuuta 1935 nimellä *N-6*. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 30. lokakuuta 1939. Alus nimettiin 20. lokakuuta 1937 *S-6:ksi*.

Palvelus
--------

Lokakuussa 1939 alus oli sijoitettuna Libauhun 1. sukellusveneprikaatin 16. divisioonaan, jonka muut alukset olivat *S-4* ja *S-5*.

Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon kesällä 1941 alus oli Riianlahdella Väinäjoen suussa Ust-Dvinskin laivastotukikohdassa, mistä se lähti 23. kesäkuuta ensimmäiselle sotaretkelleen. Alus saapui 25. kesäkuuta toiminta-alueelleen Pommerinlahdelle, jossa se oli pääosin kaukana rannasta kohtaamatta vihollisen aluksia. Alus lähti 6.-7. heinäkuuta paluumatkalle ja saapui 9. heinäkuuta Kihelkonnan lahdelle, jossa alus joutui ilmahyökkäykseen. Aluksen miehistöstä sai surmansa kolme ja aluksen päällikkö ja kuusi muuta haavoittui. Matkalla Triigiin alus joutui uudelleen ilmahyökkäykseen kärsimättä kuitenkaan vaurioita. Alus saapui Triigiin 11.-12. heinäkuuta. Alus siirtyi Kronstadtiin Tallinnan kautta ja palasi Tallinnaan 2.-3. elokuuta

Alus lähti 5.-6. elokuuta Tallinnasta toiselle sotaretkelleen. Aluksen toiminta-alueeksi oli määrätty Karlskronan ja Bornholmin välinen merialue. Alus sukelsi Ristnan majakalla 6. elokuuta eikä siitä ole sen jälkeen havaintoja. Hylky löydettiin 2012 Öölannin kaakkoispuolelta, jossa oli sodan aikana saksalaisten rakentama Wartburg-miinoitus.

Lähteet
-------

* Gardiner. Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Bagnasco, Erminio: *Submarines of World War Two*. Lontoo, Englanti: Arms and Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-331-X. (englanniksi)
* Polmar, Norman & Noot, Jurrien: *Submarines of the Russian and Soviet navies, 1718-1990*. Annapolis: Naval Institute Press, 1991. ISBN 0-87021-570-1. (englanniksi)
* Valkonen, Antti: *Neuvostoliiton sukellusveneet Itämerellä 1941-1945*. Koala, 2020. ISBN 978-952-229-209-4.

### Viitteet

1. ↑  Polmar & Noot 1991 s. 262
2. ↑  Polmar & Noot 1991 s. 97
3. ↑  Valkonen 2020 s. 46-47
4. ↑  Valkonen 2020 s. 47

Stalinets-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| IX sarja | *S-1* - *S-2* - *S-3* |
| IXbis sarja | *S-4* - *S-5* - *S-6* - *S-7* - *S-8* - *S-9* - *S-10* - *S-11* - *S-12* - *S-13* - *S-14* - *S-15* - *S-16* - *S-17* - *S-18* - *S-19* - *S-20* - *S-21* - *S-22* - *S-23* - *S-24* - *S-31* - *S-32* - *S-33* - *S-34* - *S-35* - *S-36* - *S-37* - *S-41* - *S-42* - *S-43* - *S-50* - *S-51* - *S-52* - *S-53* - *S-54* - *S-55* - *S-56* - *S-57* - *S-101* - *S-102* - *S-103* - *S-104* - *S-105* - *S-106* - *S-107* - *S-108* |
| XVI sarja | *S-38* - *S-45* - *S-46* - *S-47* - *S-48* - *S-58* - *S-59* - *S-60* - *S-61* - *S-62* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: M-luokka – Seuraaja: K-luokka |
**Meghan Duggan** (s. 3. syyskuuta 1987 Danvers, Massachusetts) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kultamitalin ja kaksi hopeaa sekä MM-kilpailuissa seitsemän kultaa ja yhden hopean. Seuratasolla hän edustaa NWHL-seura Boston Pridea.

Duggan on Yhdysvaltain maajoukkueessa voittanut olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 sekä olympiahopeaa Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014. Vuosien 2014 ja 2018 kisoissa hän oli joukkueen kapteeni. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2008, 2009, 2011, 2013, 2015, 2016 ja 2017 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuonna 2007.

Duggan on edustanut Wisconsinin yliopistoa vuosina 2006–2009 ja 2010–2011, Boston Bladesia 2011–2015, Buffalo Beautsia 2015–2016 sekä Boston Pridea vuodesta 2016.

Duggan avioitui kanadalaisen jääkiekkoilijan Gillian Appsin kanssa syyskuussa 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Meghan Duggan *Team USA*. United States Olympic Committee. Viitattu 5.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  Meghan Duggan *Eliteprospects.com*. Viitattu 5.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Jääkiekkoilija riemuitsi avio-onnestaan Twitterissä – päihitti tuoreen puolisonsa kaksi kertaa olympiafinaalissa *Ilta-Sanomat*.  27.9.2018. Viitattu 27.9.2018.
**Meghan Agosta** (ent. **Agosta-Marciano**, s. 12. helmikuuta 1987 Windsor, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kolme kultaa ja yhden hopean sekä MM-kilpailuissa kaksi kultaa ja kuusi hopeaa.

Agosta voitti olympiakultaa Torinossa 2006, Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014 sekä saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Vuoden 2010 olympialaisissa hän voitti maali- ja pistepörssin ja hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi, parhaaksi hyökkääjäksi sekä tähdistökentällisen jäseneksi. Myös vuoden 2014 olympialaisissa hänet valittiin tähdistökentälliseen. Agosta on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2007 ja 2012 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2008, 2009, 2011, 2013, 2016 ja 2017.

Agosta edusti Mercyhurstin yliopistoa vuosina 2006–2011 ja Montréal Starsia vuosina 2011–2013. Tämän jälkeen hän on keskittynyt maajoukkuepeleihin ja poliisin töihin Vancouverissa. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Meghan Agosta *Eliteprospects.com*. Viitattu 6.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  Meghan Agosta ladiesfirsthockeyfoundation.com.  Arkistoitu 27.2.2014. Viitattu 22.7.2012. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Meghan Agosta *2018 Olympic Winter Games (Women)*. Hockey Canada. Viitattu 6.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Meghan Agostan kotisivut
**Mondlango** eli **ulango** on He Yafun vuonna 2002 julkaisema keinotekoinen kieli. Se pohjautuu esperantoon, mutta siinä on esperantoa enemmän vaikutteita englannista. Mondlangon aakkoset koostuvat 26 kirjaimesta. Kielen sanajärjestys on SVO (subjekti-verbi-objekti).

Kielioppi
---------

Mondlangossa on esperanton tavoin käytössä vain määräinen artikkeli "la". Kaikki substantiivit päättyvät kirjaimeen "o", adjektiivit kirjaimeen "a" ja adverbit kirjaimeen "e". 

### Verbit

* Verbin perusmuoto päättyy aina kirjaimeen "i", esimerkiksi *iri* (*mennä*).
* Preesens muodostetaan korvaamalla kirjain "i" kirjaimilla "an", esimerkiksi *iran* (*menee*).
* Imperfekti muodostetaan korvaamalla kirjain "i" kirjaimilla "in", esimerkiksi *irin* (*meni*).
* Futuuri muodostetaan korvaamalla kirjain "i" kirjaimilla "on", esimerkiksi *iron* (*menee*)
* Konditionaalissa käytetään päätettä -uz.
* Imperatiivissa käytetään päätettä -ez.

Keinotekoiset kielet
afrihili | babm | basic english | borduuri | budinos | dothraki | dunia | ekspreso | esperanto | esperanto II | europanto | fasala | gestuno | glosa | hutt | ido | interlingua | interlingue | interslaavi | ithkuil | klingon | kotava | latino sine flexione | lingua franca nova | loglan | lojban | loxian | mondlango | neo | novial | pandunia | quenya | sindar | slovio | solresol | sona | syldaavi | talossa | toki pona | uuskieli | volapük kansainvälinen apukieli – taidekieli – suunnitelmakieli – luettelo keinotekoisista kielistä
Malli *Propionibacterium shermanii*-bakteerin metyylimalonyylikoentsyymi-A-epimeraasin rakenteesta
**Metyylimalonyylikoentsyymi-A-epimeraasi** tai **metyylimalonyylikoentsyymi-A-rasemaasi** on isomeraaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi S-metyylimalonyylikoentsyymi-A:n (D-metyylimalonyylikoentsyymi-A) isomeroitumista epimeerikseen R-metyylimalonyylikoentsyymi-A:ksi (L-metyylimalonyylikoentsyymi-A). Metyylimalonyylikoentsyymi-A-epimeraasia esiintyy niin eri- kuin aitotumaisissakin eliöissä ja se osallistuu rasvahappojen ja eräiden aminohappojen aineenvaihduntaan. Metyylimalonyylikoentsyymi-A-epimeraasin EC-numero on EC 5.1.99.1.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Rakenteeltaan metyylimalonyylikoentsyymi-A-epimeraasi on kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva dimeeri. Esimerkiksi rotan entsyymin molekyylimassa on 32 kDa. Metyylimalonyylikoentsyymi-A-epimeraasin toimintaa aktivoivat monet kahdenarvoiset ionit esimerkiksi koboltti-, magnesium-, mangaani,- rauta- ja nikkelikationit. Näistä tehokkain aktivoija on koboltti. Metyylimalonyylikoentsyymi-A-epimeraasin aktiivisen kohdan emäksinen aminohappo vastaanottaa protonin metyylimalonyylikoentsyymi-A:lta, jolloin välivaiheena muodostuu karbanioni, joka vastaanottaa stereospesifisesti protonin ja isomeroituu toiseksi epimeeriksi. Entsyymi on katalyyttinä hyvin tehokas ja katalysoimattomaan reaktioon nähden entsyymin katalysoiman reaktion reaktionopeus on 1014-kertainen.

Metyylimalonyylikoentsyymi-A:n puutos on erittäin harvinainen geneettinen resessiivisesti periytyvä häiriö. Siinä ihmisen seerumin metyylimalonyylikoentsyymi-A:n ja metyylimalonihapon pitoisuudet ovat hieman tavallista suuremmat eli kyseessä on lievä metyylimaloniasiduria. Tila ei ole yhtä vakava kuin metyylimalonyylikoentsyymi-A-mutaasin puutteellisesta toiminnasta aiheutuva metyylimaloniasiduria.

Lähteet
-------

1. 1 2  EC 5.1.99.1 - Methylmalonyl-CoA epimerase Brenda. Viitattu 20.3.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Reginald Garrett, Charles M. Grisham: *Biochemistry*, s. 812. Cengage Learning, 2016. ISBN 978-1-305-57720-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.3.2017). (englanniksi)
3. 1 2  H. Bikker, H.D. Bakker, N.G.G.M Abeling, B.T. Poll-The, W.J. Kleijer, D.S. Rosenblatt, R.J.A Wanders & M. Duran: A homozygous nonsense mutation in the methylmalonyl-CoA epimerase gene (MCEE) results in mild methylmalonic aciduria.  *Human Mutation*, 2006, 27. vsk, nro 7, s. 640–643. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.3.2017.  (englanniksi)
4. ↑  Jean-Marie Saudubray, Matthias R. Baumgartner & John Walter: *Inborn Metabolic Diseases*, s. 284. Springer, 2016. ISBN 978-3-662-49769-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.3.2017). (englanniksi)
**Poreč** (ital. *Parenzo*) on kaupunki Istrian piirikunnassa Kroatian pohjoisosassa. Se on vanha satamakaupunki, jonka luonnonsatamaa suojaa pieni Sveti Nikolan saari. Kaupungissa asui vuoden 2018 arvion mukaan 17 502 asukasta, mutta kesäkaudella asukkaiden määrä jopa kolminkertaistuu.

Eufrasiuksen basilika sisältä.
Jo 200-luvulla eaa. roomalaiset rakensivat Porečiin castran eli linnoitetun sotilasleirin. Siitä kasvoi kaupunki keisari Augustuksen valtakaudella. Roomalaisten jälkeen kaupunkia hallitsivat ostrogootit, Bysantti, frankit ja Venetsia. Itävalta-Unkari hallitsi kaupunkia pitkään vuoteen 1918, mutta vuosina 1797–1814 se oli Napoleonin hallussa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Poreč kuului Italiaan. Mussolinin kukistumisen jälkeen 1943 kaupunki kuului Saksaan, vuodesta 1945 Jugoslaviaan ja vuodesta 1991 itsenäiseen Kroatiaan.

Kristinusko sai jalansijaa Porečissa jo 300-luvulla. Bysanttilaiselta ajalta säilynyt Eufrasiuksen basilikan episkopaalinen rakennusryhmä Porečin kaupungin historiallisessa keskustassa on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997. 500-luvulla rakennettu piispa Eufrasiuksen basilika on maailman parhaiten säilyneitä varhaiskristillisiä kirkkoja, ja se tunnetaan etenkin kultaisista mosaiikeistaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Poreč *citypopulation.de*. Viitattu 1.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Torsti, Pilvi: *Sankarimatkailija Adrianmeren rannikolla*, s. 82–85. Like, 2007. ISBN 978-952-01-0049-0.
3. 1 2  "Poreč/Parenzo, a cross road in Europe !" (Arkistoitu versio) *virtualtourist.com*.  Arkistoitu 9.1.2017. Viitattu 1.11.2020. (englanniksi)
4. ↑  Episcopal Complex of the Euphrasian Basilica in the Historic Centre of Poreč Unesco. Viitattu 1.11.2020. (englanniksi)
5. ↑  Lomamatkat [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kaupungin verkkosivut

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Poreč** Wikimedia Commonsissa
Yleinen esimerkki Bischler–Napieralski-reaktiosta
**Bischler–Napieralski-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa fenetyyliamiinin amidijohdannainen reagoi dehydratoivan reagenssin kanssa muodostaen dihydroisokinoliinijohdannaisen. Reaktion raportoivat ensimmäisen kerran August Bischler ja Bernard Napieralski vuonna 1983 ja se on nimetty heidän mukaansa. Bischler–Napieralski-reaktion tuote voidaan hapettaa isokinoliiniksi, ja reaktio onkin yksi käytetyimpiä tapoja valmistaa isokinoliinijohdannaisia.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Bischler–Napieralski-reaktio tapahtuu useille fenetyyliamiinin johdannaisille, ja reaktio tapahtuu erityisen herkästi mikäli aromaattiseen renkaaseen on sitoutunut elektroneja luovuttavia ryhmiä. Tällaisia ovat esimerkiksi hydroksyyli-, alkoksyyli- ja aminoryhmät. Dehydratoivana reagenssina käytetään yleisesti fosforyylikloridia. Muita mahdollisia reagensseja ovat polyfosforihappo, rikkihappo, fosforipentoksidi ja Lewis-hapot kuten sinkkikloridi tai tina(IV)kloridia.

Bischler–Napieralski-reaktiolle on kaksi usein esitettyä reaktiomekanismia. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa lähtöaine reagoi karbonyyliryhmän hapen kautta fosforyylikloridin kanssa muodostaen kondensaatiotuotteena iminiumesterin. Tämä välivaihe on elektrofiilinen ja seuraava vaihe on molekyylinsisäinen elektrofiilinen aromaattinen substituutioreaktio. Näin muodostuu karbokationi, joka aromatisoituu eliminaatiovaiheiden jälkeen dihydroisokinoliiniksi. Mikäli lähtöaineessa on hydroksyyliryhmä α-asemassa aminoryhmään nähden, muodostuu tuotteena isokinoliinijohdannainen.

Toisessa ehdotetussa mekanismissa ensimmäinen vaihe on sama ja muodostuu iminiumesteri. Tästä iminiumesteristä eliminoituu fosforidioksikloridia ja muodostuu elektrofiilinen nitriliumioni. Seuraava vaihe on elektrofiilinen aromaattinen substituutio, ja muodostuvasta karbokationista eliminoituu protoni ja muodostuu dihydroisokinoliinirakenne.

Lähteet
-------

1. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-10. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 617–618. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
3. 1 2 3  Jie Jack Li: *Name Reactions in Heterocyclic Chemistry*, s. 376–379. John Wiley & Sons, 2004. ISBN 978-0-471-70414-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.10.2018). (englanniksi)
4. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 134. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
5. ↑  K. Thomas Finley: *Quinolines and Isoquinolines, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 31.10.2018.
6. 1 2  László Kürti, Barbara Czakó: *Strategic applications of named reactions in organic synthesis*, s. 62. Elsevier, 2005. ISBN 978-0-12-429785-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.10.2018). (englanniksi)
Pentium D 820 -suoritin
**Pentium D** on Intelin kaksiytiminen Pentium 4:ään pohjautuva suoritinsarja. Ensimmäiset sarjan suorittimet esiteltiin 2005 keväällä Intel Developer Forum -tapahtumassa. Pentium D oli ensimmäinen useampaa ydintä käyttävä suoritin samaan aikaan julkaistun Pentium Extreme Edition -mallin kanssa. 
Loppukesästä 2006 ilmestynyt Core 2 -sarja korvasi Pentium D:t tarjoten paremman suorituskyvyn ja energiatehokkuuden.

Katso myös
----------

* Intel Pentium

Intelin suorittimet

|  |  |
| --- | --- |
| Aikaisemmat | 
* *4004*
* *4040*
* *8008*
* *8080*
* *8085*
* 8086
* 8088
* 80186
* 80188
* 80286
* 80386
* 80486
* Pentium
* Pentium Pro
* Pentium II
* Pentium III
* Pentium Extreme Edition
* Pentium M
* Pentium D
* Pentium 4

 |
| Nykyiset | 
* Core
* Pentium Dual-Core
* Core 2
* Celeron
* A100
* Xeon
* Atom
* Core i7

 |
| ARM | 
* *XScale*
* *StrongARM*

 |
| IA-64 | 
* *Itanium*
* *Itanium 2*

 |
| RISC | 
* *i860*
* *i960*

 |
| Muut | 
* *iAPX 432*

 |
| GPU | 
* Intel GMA
* Intel HD Graphics
* Intel Iris Graphics

 |
Mies soittaa Banjolelea.
**Banjolele**, myös **banjoukulele** tai **banjouke**, on nelikielinen kielisoitin, jota soitetaan näppäilemällä. Siinä on banjon tyyppinen runko ja nauhallinen ukulelen kaltainen kaula. Soitin oli suosituimmillaan 1920- ja 1930-luvuilla. Banjolelessä yhdistyvät ukulelen soittotapa, virittäminen ja pieni koko ja toisaalta banjon rakenne ja ääni.

Banjolele populaarikulttuurissa
-------------------------------

Kuuluisin banjolelen soittaja on englantilainen George Formby (1904–1961), joka kehitti oman soittotyylinsä. Muita tunnettuja banjolelen soittajia ovat Yhdysvalloissa Wendell Hall, Roy Smeck ja The Horse Flies -yhtyeen Jeff Claus sekä Britanniassa Billy Scott, Andy Eastwood ja Alan Randall. 

Queenin kitaristi Brian May on käyttänyt banjoleleä kappaleissa "Bring Back That Leroy Brown" (albumilla *Sheer Heart Attack*) ja "Good Company" (*A Night at the Opera*). George Harrison soitti banjoleleä useasti viimeisinä elinvuosinaan.

Valmistajia
-----------

### Nykyisiä valmistajia

Yhdysvalloissa
* Waverly Street Ukuleles
* Bean Sprout
* Gold Tone
* Spanky Banjo Ukes

Muualla
* Tyler Mountain (Pohjois-Korea)
* Andy's Banjos (Britannia)

### Entisiä valmistajia

Yhdysvalloissa
* Dixie
* Gibson
* Ludwig
* Slingerland

Britanniassa
* J. G. Abbott
* John Grey
* Dallas
* G.H&S.
**Intelsat 35e** (**IS-35e**) on luxemburgilaisen Intelsatin operoima geostationaarinen tietoliikennesatelliitti, joka on tarkoitus laukaista SpaceX:n Falcon 9 Full Thrust raketilla aikaisintaan huhtikuussa 2017.

Satelliitti
-----------

Intelsat 35e on Boeingin valmistma satelliitti, joka pohjautuu yhtiön 702HP (high power) -satelliittirungosta kehitettyyn 702MP (medium power) -runkoon. Satelliitti kuuluu Intelsatin uuteen EpicNG -satelliittiperheeseen. Intelsat ja Boeing solmivat satelliitin tilaussopimuksen heinäkuussa 2014, IS-35e:n ollessa yhdeksäs Intelsatin Boeingilta tilaama 702MP-runkoon pohjautuva tietoliikennesatelliitti.

Satelliitti oli tarkoitus sijoittaa kiertoradalla segmentille 34,5 astetta läntistä pituutta (eli 325,5 astetta itäistä pituutta), josta se palvelee Amerikan, Afrikan ja Euroopan laajakista-, video- ja mobiilitietoliikennettä, korvaten vanhemman Intelsat 903 -satelliitin.¨

Lähteet
-------

1. 1 2  Launch Schedule *spaceflightnow.com*. Spaceflight Now Inc. Viitattu 12.3.2017. (englanniksi)
2. ↑  Boeing to Build Intelsat 35e EpicNG Satellite *boeing.mediaroom.com*.  8.7.2014. El Segundo, Kalifornia:  Boeing. Viitattu 12.3.2017. (englanniksi)
3. 1 2  de Selding, Peter B.: Boeing To Build Intelsat 35e High-throughput Satellite *spacenews.com*.  11.4.2014. Pariisi:  SpaceNews Inc. Viitattu 12.3.2017. (englanniksi)
Intel Pentium II (Klamath)
**Intel Pentium II** on Intelin valmistama x86-arkkitehtuuriin perustuva suoritin. Se julkaistiin 7. toukokuuta 1997. Se perustui Intel Pentium Pro:ssa käytettyyn P6-ytimeen, mutta 16-bittistä suorituskykyä oli parannettu sekä MMX-käskyt, jotka oli lisätty alkuperäiseen Intel Pentiumiin, oli lisätty.

Alkuperäinen *Klamath*-ytimeen perustunut Pentium II toimi 233 tai 266 megahertsin kellotaajuudella. Se oli valmistettu 0,35 mikrometrin prosessilla ja tuotti siihen aikaan todella suuren määrän lämpöä. Se käytti 66 megahertsin väylää, joka riitti kohtalaisen hyvin prosessorille, koska L2-välimuisti ei ollut tämän väylän takana, toisin kuin kilpailijalla AMDllä. 300 megahertsin malli julkaistiin myöhemmin 1997.

*Deschutes*-ytimeen perustuva Pentium II julkaistiin tammikuussa 1998, kun 333 megahertsin malli näki päivänvalon. Se oli valmistettu 0,25 mikrometrin prosessilla, joten se oli huomattavasti viileämpi kuin Klamath. Vuoden 1998 aikana julkaistiin myös 350, 400 ja 450 megahertsin mallit. Ne käyttivät 100 megahertsin väylää jolloin suorituskyky parani jonkin verran.

Pentium II:n paketointi erosi selvästi sen edeltäjistä. Se oli kompromissi, joka salli Intelin pitää L2-välimuisti erillään prosessorista, mutta kuitenkin nopean väylän päässä. Erillinen välimuisti oli hitaampaa (toimi puolella nopeudella suorittimen kellotaajuudesta) kuin Pentium Prossa, mutta saannit paranivat, joten suoritin voitiin sijoittaa halvempaan hintaluokkaan.

Halvempi versio Pentium II:sta julkaistiin nimellä Intel Celeron. Sen ensimmäinen malli oli käytännössä Pentium II, josta oli poistettu L2-välimuisti,
mutta myöhemmissä malleissa L2-välimuisti oli palautettu, pienempikokoisena ja integroituna prosessorin kanssa samalle piirille. Intel julkaisi myös version palvelinkäyttöön nimellä Pentium II Xeon. Vuoden 1999 alussa Intel Pentium III korvasi Pentium II:n.

Intelin suorittimet

|  |  |
| --- | --- |
| Aikaisemmat | 
* *4004*
* *4040*
* *8008*
* *8080*
* *8085*
* 8086
* 8088
* 80186
* 80188
* 80286
* 80386
* 80486
* Pentium
* Pentium Pro
* Pentium II
* Pentium III
* Pentium Extreme Edition
* Pentium M
* Pentium D
* Pentium 4

 |
| Nykyiset | 
* Core
* Pentium Dual-Core
* Core 2
* Celeron
* A100
* Xeon
* Atom
* Core i7

 |
| ARM | 
* *XScale*
* *StrongARM*

 |
| IA-64 | 
* *Itanium*
* *Itanium 2*

 |
| RISC | 
* *i860*
* *i960*

 |
| Muut | 
* *iAPX 432*

 |
| GPU | 
* Intel GMA
* Intel HD Graphics
* Intel Iris Graphics

 |
i860XR
**i860** eli **Intel 80860** oli Intelin kehittämä RISC-mikroprosessori. Intel i860 oli ensimmäinen alusta, jolle Windows NT kehitettiin. Sen suorituskyky yleiskäyttöisenä suorittimena ja menetys markkinoilla jäi hyvin vajavaiseksi, ja suoritinta käytettiin lähinnä apusuorittimena grafiikkakorteissa ja digitaaliseen signaalinkäsittelyyn.

Intel esitteli i860:n vuonna 1989 ja lopetti sen 1990-luvun puolivälissä.
i860 oli 32-bittinen prosessori, jossa oli 64-bittinen ulkoinen dataväylä.
Intel itse mainosti prosessoria 64-bittisenä.

Prosessorissa oli 32 32-bittistä yleiskäyttöistä kokonaislukurekisteriä ja 32 32-bittistä liukulukurekisteriä. Liukulukurekistereitä pystyi käyttämään pareittain 64-bittisille liukuluvuille.

i860 pystyi suorittamaan liukulukukomentoja joko liukuhihnalla tai skalaarisesti peräkkäinen, joka vaati kolmesta neljään kellosykliä käskyä kohden. Liukuhihnalla käskyt voitiin pilkkoa kolmeen tai neljään vaiheeseen. Kaksoiskäskymoodi pystyi aloittamaan yhden kokonaislukukäskyn ja yhden liukulukukäskyn kellojaksoa kohden, mutta kaksoiskäskymoodiin siirtyminen ja poistuminen vaativat kaksi kellojaksoa, joka teki siitä vaikean käyttää muutoin kuin käsin tehdyllä assembly-koodilla.
Suorittimessa oli pieni grafiikkaprosessori lisättynä sen matematiikkaprosessoriin.

Suorittimesta oli 80860XP-malli, joka oli parannettu versio 80860XR:stä ja sisälsi suuremman välimuistin sekä moniprosessointituen.

Intel korvasi suorittimen StrongARM-sarjalla.

Käyttökohteet
-------------

Suoritin oli käytössä Oki Electricin OKI Station 7300 -työasemassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Paul DeMone: Intel’s History Lesson (sivu 2) *realworldtech.com*.  15.1.2000. Viitattu 17.10.2021. (englanniksi)
2. ↑  Intel i860 *decadecounter.com*.  Arkistoitu 16.10.2021. Viitattu 17.10.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Intel 80860 (i860) CPU family *cpu-world.com*. Viitattu 17.10.2021. (englanniksi)
4. ↑  Les Kohn: Introducing the Intel i860 64-bit Microprocessor (PDF) *electro.fisica.unlp.edu.ar*.  elokuu 1989. Viitattu 17.10.2021. (englanniksi)
5. ↑  Paul DeMone: Intel’s History Lesson (sivu 3) *realworldtech.com*.  25.1.2000. Viitattu 18.10.2021. (englanniksi)
6. ↑  【Oki Electric】OKI Station 7300/30 *museum.ipsj.or.jp*. Viitattu 19.10.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dokumentaatiota BitSavers.orgissa (englanniksi)

Intelin suorittimet

|  |  |
| --- | --- |
| Aikaisemmat | 
* *4004*
* *4040*
* *8008*
* *8080*
* *8085*
* 8086
* 8088
* 80186
* 80188
* 80286
* 80386
* 80486
* Pentium
* Pentium Pro
* Pentium II
* Pentium III
* Pentium Extreme Edition
* Pentium M
* Pentium D
* Pentium 4

 |
| Nykyiset | 
* Core
* Pentium Dual-Core
* Core 2
* Celeron
* A100
* Xeon
* Atom
* Core i7

 |
| ARM | 
* *XScale*
* *StrongARM*

 |
| IA-64 | 
* *Itanium*
* *Itanium 2*

 |
| RISC | 
* *i860*
* *i960*

 |
| Muut | 
* *iAPX 432*

 |
| GPU | 
* Intel GMA
* Intel HD Graphics
* Intel Iris Graphics

 |