recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eeva-Liisa Inkeroinen** (s. 30. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen työmarkkinajuristi, joka on vuodesta 2012 toiminut Teknologiateollisuus ry:n johtajana ja johtoryhmän jäsenenä.

Tammikuussa 2018 Teknologiateollisuus tiedotti Inkeroisen jättävän tehtävänsä järjestössä kesäkuun lopussa.

Inkeroinen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1987. Hän aloitti työmarkkinajärjestöuransa Liiketyönantajain keskusliitossa, nykyisessä Palvelutyönantajat ry:ssä. Hänet nimitettiin vuonna 1994 Palvelutyönantajien johtajaksi ja toimitusjohtaja Arto Ojalan varahenkilöksi. Vuosina 2008–2012 Inkeroinen työskenteli Elinkeinoelämän keskusliiton työmarkkinajohtajana vastuullaan muun muassa työehtosopimustoiminnan koordinointi ja työelämän kehittäminen.

Inkeroinen on päätyönsä ohella hoitanut hallitustehtäviä EK-Tieto Oy:ssä vuodesta 2006, Eläke-Tapiolassa vuodesta 2004, Veronmaksajain Keskusliitossa vuodesta 2003 sekä Työsuhdejuristit Oy:ssä vuodesta 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2  [Eeva-Liisa Inkeroinen], Taloussanomat 29.11.2002. Viitattu 21.1.2014.
2. ↑  Eeva-Liisa Inkeroinen Teknologiateollisuuden johtajaksi (Arkistoitu – Internet Archive), Teknologiateollisuus ry 7.6.2012. Viitattu 21.1.2014.
3. ↑  Eeva-Liisa Inkeroinen jättää Teknologiateollisuuden kesäkuussa - "Työurani seuraava vaihe ei vielä ole tiedossa"
4. ↑  Riikka Uosukainen: Eteläranta sinipunan syleilyssä, Yle Uutiset 15.5.2012. Viitattu 21.1.2014.
5. ↑  Eeva-Liisa Inkeroinen, s. 1963, LähiTapiola. Viitattu 21.1.2014.
**Heikki Sakari Rusama** (4. huhtikuuta 1918 Viipuri – 30. kesäkuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen eversti, joka toimi muun muassa Karjalan prikaatin komentajana ja Taistelukoulun johtajana.

Rusaman vanhemmat olivat Helle Rusama ja Maria Raunio. Hänen puolisonsa vuodesta 1941 oli Eila Vesalainen. Myös Rusaman poika Kari Rusama (s. 1942) toimi puolustusvoimien palveluksessa, vuoteen 1992 saakka.

Rusama tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1937, Kadettikouluun hän hakeutui 1939 ja suoritti Sotakorkeakoulun 1957. Talvisodassa Rusama toimi adjutanttina ja komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 19:ssä, jatkosodassa hän oli toimistoupseeri ja komppanianpäällikkö Jalkaväkirykmentti 27:ssä, opetusupseeri Maasotakoulussa eli Kadettikoulussa ja komppanianpäällikkö ja pataljoonankomentaja Jalkaväkirykmentti 25:ssä.

Sotien jälkeen Rusama työskenteli toimistoupseerina 2. divisioonan esikunnassa vuodesta 1946, komppanianpäällikkönä Jääkäripataljoona 2:ssa vuodesta 1951, opettajana Kanta-aliupseerikoulussa 1952–1955, toimistopäällikkönä 3. divisioonan esikunnassa vuodesta 1957 sekä Pohjois-Savon prikaatin esikunnassa pataljoonankomentajana vuodesta 1961 ja esikuntapäällikkönä vuodesta 1964. Taistelukoulun opettajana Rusama toimi vuodesta 1965 ja Karjalan prikaatin komentajana vuodesta 1968. Taistelukoulua hän johti vuodesta 1971 vúoteen 1977, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Rusama ylennettiin reservin vänrikiksi 1938, vänrikiksi 1939, luutnantiksi 1940, kapteeniksi 1942, majuriksi 1955, everstiluutnantiksi 1961 ja everstiksi 1968.

Lähteet
-------

1. ↑  Ahto, Sampo: Muistot. Sakari Rusama.  30.6.2009. Helsingin Sanomat. Viitattu 28.3.2017.
2. 1 2 3 4 5  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 642. Rusama, Heikki Sakari. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Eeva Maria Hakulinen** (o.s. **Palonen**, s. 29. tammikuuta 1974 Vammala) on suomalainen näyttelijä. Erityisesti hänet muistetaan televisiosarjoista *Kun taivas repeää* ja *Taivas sinivalkoinen*, joissa hän esitti lääkintälotta Aino Mäkelää. 

Hakulinen työskenteli Porin teatterissa vuosina 2002–2009 sekä Jyväskylän kaupunginteatterissa 2009–2011. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Pyynikin kesäteatterissa. Vuodesta 2011 lähtien Hakulinen on kiinnitettynä Tampereen teatteriin. Hän on naimisissa näyttelijä Matti Hakulisen kanssa, ja heillä on tytär.

Eeva Hakulinen esiintyy laulajana vuonna 2013 julkaistulla kitaristi Seppo Tynin albumilla, joka sisältää Tynin säveltämiä Saima Harmajan runoja.

Lähteet
-------

1. ↑  *Teatterit ja teatterintekijät 2005,* Teatterin tiedotuskeskus 2005, ISBN 952-471-629-1, sivu 173.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Jyväskylän kaupunki
3. ↑  Seppo Tyni julkaisi Saima Harmaja -levyn  18.4.2013. Satakunnan Kansa.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 19.4.2013.
**Windy Cantika Aisah** (s. 11. kesäkuuta 2002) on indonesialainen painonnostaja ja olympiamitalisti.

Aisah voitti kultaa vuoden 2019 Kaakkois-Aasian kisoissa Filippiineillä 49 kilogramman painoisten luokassa. Hän nosti yhteensä 190 kiloa rikkoen omissa nimissään olleen nuorten maailmanennätyksen sekä tempauksessa että työnnössä. Vuoden 2021 painonnoston nuorten MM-kilpailuissa Aisah voitti kultaa sekä nostossa, työnnössä että yhteistuloksissa. Tokion olympialaisissa 2021 Aisah saavutti pronssia alle 49-kiloisissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Results book *iwf.net*.  Arkistoitu. Viitattu 24.7.2021.
2. ↑  SEA Games: Windy wins weightlifting gold for Indonesia in her debut *The Jakarta Post*. Viitattu 24.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  First day of the IWF Junior World Championships in Tashkent. *International Weightlifting Federation*.  24.5.2021. Viitattu 24.7.2021. (englanniksi)
4. ↑  Hou Zhihui wins gold, sets Olympic records in Women's Weightlifting 49 kg *RSN*. Viitattu 24.7.2021. (englanniksi)
**Windsor Park** oli suomalainen kolmimastoinen rautafregatti joka oli rakennettu 1882. Laivan omisti joukko uusikaupunkilaisia laivanvarustajia 1913–1918 ja sen jälkeen Uudenkaupungin Valtamerilaiva Oy 1918–1921. Laiva myytiin 1921 Gibraltariin jossa se muutettiin hiilivarastona toimineeksi proomuksi. 

Fregatti Windsor Parkin rakensi Thomas Royden & Sons Liverpoolissa Englannissa 1882 lontoolaiselle A. Howden & Co-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 766 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 900 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 81,09 metriä, leveys 12,02 metriä ja syväys 7,07 metriä. Fregatti oli ensimmäiset kymmenen vuotta Kalkutan ja Australian linjoilla ja myytiin sitten Glasgowiin Geo. Gorden & Co:lle. Fregatti myytiin edelelen vuonna 1911 Norjaan. 

Suomeen fregatti ostettiin A. Melingiltä Stavangerista Norjasta vuonna 1913. Ensimmäisellä matkallaan suomalaisomistuksessa se kuljetti kivihiililastin Cardiffista Saksan Lounais-Afrikan Lüderitz Bayhin syys-joulukuussa 1913. Syksyllä 1914 ensimmäisen maailmansodan alettua englantilaiset takavarikoivat nikkelimalmilastia Uudesta-Kaledoniasta Saksaan kuljettaneen Windsor Parkin ja sen lasti purettiin Glasgowssa. Laiva myytiin 1921 Lontooseen ja sieltä edelleen Gibraltariin. Siellä laiva muutettiin hiilivarastona toimineeksi proomuksi nimeltä **Saint James II**.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Windsor Park (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Vakkasuomalaisia purjealuksia ja laivanvarustajia : Rautafregatti Windsor Park (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Poistuneet pörssiyhtiöt : Uudenkaupungin Valtamerilaiva Osakeyhtiö, Pörssitieto G. Kock
**Erkki (Eerik) Jäykkä**, entinen **Lillstrang** (10. maaliskuuta 1827 Vimpeli – 7. kesäkuuta 1858 Vimpeli) oli lautamies ja maanviljelijä, joka otti ja levitti käyttöön uusia viljelytapoja.

Jäykän vanhemmat olivat talollinen Jaakko Lillstrang ja Maria Antintytär. Mustialan maanviljelyskoulussa opiskellut Jäykkä sai siinä määrin kansallisia herätteitä Zacharias Cajanderilta, että suomensi sukunimensä. Koulusta valmistuttuaan hän toimi ensin työnjohtajana Maaningalla, mutta ryhtyi sitten ensin veljensä kanssa ja myöhemmin yksin viljelemään kotitilaansa. Jäykkä otti ja levitti käyttöön uusia viljelytapoja ja -välineitä, erityisesti ns. Vimpelin aurana tunnetun kääntöauran, samoin kuin avusti pitäjäläisiä luku- ja kirjoitusasioissa. Hän toimi myös vaivaiskassan hoitajana ja lautamiehenä. Jäykkä, joka kuoli keuhkotautiin varsin nuorella iällä, avioitui 1848 Katariina Laitisen (k. 1889) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 355-356. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. ↑  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, III osa: J–Malmivaara, W.*, s. 74–75. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1930.
**Veikko Sakari Tamminen** (s. 18. joulukuuta 1953 Eurajoki) on Rautaruukki Oyj:n entinen toimitusjohtaja. Hän jäi eläkkeelle vuodenvaihteessa 2014–2015.

Koulutus ja ura
---------------

Tamminen kirjoitti ylioppilaaksi Eurajoen yhteiskoulusta vuonna 1974. Hän valmistui kauppatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1984. Valmistumisensa jälkeen hän toimi Tampellassa projektipäällikkönä, jonka jälkeen siirtyi talouspäälliköksi Rosenlewille. Tamminen työskenteli Rauma-Repolassa ja Rauma Oy:ssä yli kymmenen vuotta. Yhtiön sulautuessa vuonna 1999 Valmetiin Tamminen siirtyi syntyneeseen Metso Oyj:öön, jossa nousi yhtiön varatoimitusjohtajaksi.

Vuonna 2003 Tamminen siirtyi Rautaruukkiin yrityksen varatoimitusjohtajaksi ja vuoden 2004 alusta hänet nimitettiin toimitusjohtajaksi. Tammisen valinta konsernin toimitusjohtajaksi oltiin sinetöity jo vuoden 2002 syksyllä, kun Rautaruukin silloinen toimitusjohtaja Mikko Kivimäki oli jäämässä eläkkeelle.

Luottamustoimet ja kunnianosoitukset
------------------------------------

Tamminen on muun muassa Teknologiateollisuus ry:n, International Iron and Steel Instituten, Sanoman, Lemminkäisen, Pörssisäätiön, Kuusakoski Oy:n ja Lillbacka -yhtiöiden hallitusten jäsen.

Tammiselle on myönnetty Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki (SL R I) vuonna 1998. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen vuonna 2007.

Sakari Tamminen valittiin Elinkeinoelämän keskusliiton EK:n puheenjohtajaksi vuodelle 2009. Tamminen jatkoi tehtävässä myös vuonna 2010. Hänen seuraajakseen vuodelle 2011 valittiin Wärtsilän konsernijohtaja Ole Johansson.

Yksityiselämä
-------------

Sakari Tamminen on naimisissa ja hänellä on kolme aikuista lasta. Tamminen asuu Portugalissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Rautaruukin Tamminen eläkkeelle vuodenvaihteessa  27.8.2014. Kauppalehti.fi. Viitattu 30.7.2015.
2. 1 2 3  Vuorisjärvi, Esko: / Sakari Tamminen *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  5.9.2008. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 12.7.2012.
3. ↑  Sakari Tamminen EK:n puheenjohtajaksi *ek.fi*.  27.11.2008. EK. Viitattu 12.7.2012. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Sakari Tamminen jatkaa EK:n puheenjohtajana *ek.fi*.  26.11.2009. EK. Viitattu 12.7.2012. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Ole Johansson EK:n puheenjohtajaksi *ek.fi*.  25.11.2010. EK. Viitattu 12.7.2012. [vanhentunut linkki]
6. ↑  HS: Rautaruukin ex-toimitusjohtaja Sakari Tamminen muutti Portugaliin *rakennuslehti.fi*. Viitattu 29.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Vuorisjärvi, Esko: Sakari Tamminen. *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Eeva Maija Feuth** (o.s. **Sajanti**, s. 17. joulukuuta 1987 Janakkala) on suomalainen yleisurheilija. Feuth on kilpaillut laaja-alaisesti eri juoksumatkoilla aina 200 metrin juoksusta maratoniin. Seuratasolla hän on edustanut Nurmon Urheilijoita vuoteen 2009 asti, vuosina 2010–2013 Seinäjoen Seudun Urheilijoita ja vuodesta 2014 lähtien Turun Urheiluliittoa. Aikuisten SM-kisoissa Feuth on saavuttanut hopeaa 4×800 metrin viestissä ja pronssia 3 000 metrin estejuoksussa. Hän on myös ollut edustamassa Suomea maaotteluissa 800 metrillä, 1 500 metrillä, 3 000 metrin estejuoksussa ja 8 kilometrin maastojuoksussa.

Feuthin valmentajana toimii hänen isänsä Juha Sajanti ja hänellä on kaksoissisko Sara Väyrynen.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: Tilastopaja
Ulkoradat
* 800 metrin juoksu: 2.10,80 (2007)
* 1 500 metrin juoksu: 4.27,96 (2008)
* 3 000 metrin juoksu: 9.45,64 (2011)
* 10 kilometrin tiejuoksu: 35.10 (2013)
* Puolimaraton: 1.18.34 (2013)
* Maraton: 2.45.19 (2015)
* 3 000 metrin estejuoksu: 10.24,83 (2011)

Lähteet
-------

1. 1 2  Eeva Feuth Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Walter Andre Moore** (s. 1. syyskuuta 1984, Georgetown) on guyanalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Ykkösen FF Jarossa. Moore on pelannut Veikkausliigassa FF Jaron riveissä 29 ottelua. Lisäksi hän on pelannut Trinidad ja Tobagon liigassa, Guyanan liigassa sekä Kazakstanin liigassa.

Moore on pelannut Guyanan A-maajoukkueessa yhteensä 68 maaottelua. Hän päätti maajoukkueuransa vuonna 2016.

Seurajoukkueet
--------------

Walter Mooren pelaajaura alkoi Trinidad ja Tobagon liigassa North East Starsin riveissä kaudella 2006. Moore siirtyi kaudeksi 2007 Trinidad ja Tobagon liigassa pelanneen Caledonian riveihin, jossa hän pelasi kauteen 2012–13 saakka. Vuonna 2010 Moore oli lainalla Guyanan liigan Alpha Unitedissa ja kaudella 2011 Yhdysvaltojen kolmostasolla USL:n Charlotte Eaglesissa. Moore pelasi vuosina 2007–2013 Caledonian riveissä yli 100 sarjaottelua.

Moore siirtyi kaudeksi 2013 Kazakstanin liigassa pelanneeseen FC Vostokiin. Moore pelasi 31 liigaottelua ja oli sivussa vain yhdestä sarjapelistä. Vostok jäi sarjassa toiseksi viimeiseksi ja tippui kauden päätteeksi Kazakstanin liigasta. Kaudella 2014 Moore pelasi Kazakstanin kakkostasolla Astana-1964:n riveissä.

Moore siirtyi kaudeksi 2015 Veikkausliigassa pelanneen FF Jaron riveihin. Moore debytoi Veikkausliigassa 12. huhtikuuta 2015 ottelussa FF Jaro–IFK Mariehamn. Moore pelasi kaudella 2015 yhteensä 29 liigaottelua, joissa teki kolme maalia. Jaro jäi kaudella 2015 Veikkausliigassa viimeiseksi ja joukkue putosi Ykköseen. Moore jatkoi Jaron luottopelaajana Ykkösessä. Hän pelasi kausina 2016–2017 yhteensä 47 Ykkösen ottelua.

Kaudeksi 2018 Moore siirtyi Ykkösen AC Ouluun, jossa hän pelasi 26 Ykkösen ottelua. Moore palasi takaisin FF Jaron riveihin kaudeksi 2019.

Maajoukkue
----------

Walter Moore debytoi Guyanan A-maajoukkueessa vuonna 2004, ja hän kuului Guyanan maajoukkueeseen vuosina 2004–2016. Moore päätti maajoukkueuransa vuonna 2016. Hän pelasi yhteensä 68 maaottelua ja teki niissä neljä maalia.

Lähteet
-------

1. ↑  Walter Moore sopimukseen Jaron kanssa FF Jaro 15.3.2015.
2. ↑  Walter Moore jatkaa Jarossa FF Jaro 15.10.2015.
3. ↑  Papa Niang ja Walter Moore jatkavat Jarossa FF Jaro 1.11.2016.
4. ↑  AC Oulu ja Walter Moore sopimukseen AC Oulu 22.3.2018.
5. ↑  Walter Moore palaa Jaroon FF Jaro 23.1.2019.
6. ↑  No more of Walter Moore in International Football Guyana Times 14.10.2016.
7. ↑  Walter Moore National Football Teams.

Aiheesta muualla
----------------

* Walter Moore Palloliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Walter Moore Veikkausliigan sivuilla
* Walter Moore Soccerwayn sivuilla
Sir Walter Raleigh
**Walter Raleigh** (n. 1552 – 29. lokakuuta 1618) oli englantilainen kirjailija, sotilas ja tutkimusmatkailija. Hän osallistui aktiivisesti Pohjois-Amerikan uudisasuttamiseen.

Raleigh opiskeli Oxfordin yliopistossa, taisteli Ranskassa hugenottien kanssa ja jatkoi lakiopintojaan Lontoossa.

Vuonna 1578 Raleigh matkasi Pohjois-Amerikkaan velipuolensa Sir Humphrey Gilbertin kanssa. Hän perusti Amerikan ensimmäisen englantilaisten siirtokunnan Pohjois-Carolinaan Roanoke Islandille vuonna 1585. Siirtokunta hylättiin myöhemmin.

Raleigh kunnostautui monissa Elisabet I:n sotilasoperaatioissa ja aateloitiin vuonna 1585. Väitetty romanssi kuningattaren kanssa lienee kuitenkin myöhempien aikojen elokuvantekijöiden mielikuvitusta.

Vuonna 1603 Raleighia syytettiin vallankumouksellisesta vehkeilystä Jaakko I:tä vastaan ja vangittiin Toweriin. Vankilassa ollessaan hän kirjoitti maailmanhistoriateoksensa *History of the World*. Kolmentoista vuoden vankeuden jälkeen Raleigh vapautettiin ja lähetettiin Etelä-Amerikkaan etsimään Eldoradoa. Hänen palattuaan kumoussyytteet uusittiin, ja Jaakko I mestautti Raleighin vuonna 1618.

Lähteet
-------

1. ↑  Historic figures BBC
2. ↑  Elisabet – Kultainen aikakausi (Arkistoitu – Internet Archive) Film-o-holic
3. ↑  Factum, osa 6 vuodelta 2005, s. 161

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Walter Raleigh** Wikimedia Commonsissa

* Valitut teokset (runoja ja proosaa google booksissa) Luminarium. org

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Erkki Keijo Mikael (K. M.) Leppävuori** (s. 9. toukokuuta 1951 Varkaus) on entinen VTT:n pääjohtaja ja professori.

Henkilötiedot ja opinnot
------------------------

Erkki K. M. Leppävuori syntyi Varkaudessa 1951 johtaja, DI Keijo Leppävuoren ja hammaslääkäri Sally Hartialan perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi Varkauden yhteislyseosta vuonna 1969. Hän opiskeli Teknillisestä korkeakoulussa, josta valmistui rakennustekniikan diplomi-insinööriksi vuonna 1974 ja tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1977.

Ammattiura
----------

Leppävuori toimi Teknillisen korkeakoulun tutkijana ja vt. apulaisprofessorina 1974–1979 sekä erikoisopettajana myöhemmin 1982–1988. VTT:n tutkijana hän työskenteli vuosina 1979-1981 ja vt. tutkimusprofessorina 1981–1983. Vuosina 1986-1986 hän toimi Tekesin jaostopäällikkönä, sitten taas VTT:llä laboratorion johtajana 1986-1989 ja Rautaruukki Oy:ssä johtajana vuodesta 1989 vuoteen 1994. VTT:n rakennustekniikan tutkimusyksikön johtaja ja professori hänestä tuli vuonna 1994. VTT:n pääjohtajana hän toimi vuosina 1999 - 2015.

Leppävuorella on ollut lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä tieteellisiä ja ammatillisia luottamustehtäviä. Näistä mainittakoon hänen nimityksensä eurooppalaisten tutkimus- ja teknologiaorganisaatioiden yhdistyksen EARTO:n puheenjohtajaksi vuonna 2005.

Leppävuori harrastaa golfia ja on toiminut sekä Suomen golfliiton hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana että vastaavan maailmanlaajuisen ja Euroopan-järjestön hallituksen jäsenenä.

Huomionosoitukset
-----------------

Erkki Leppävuorelle myönnettiin kunniatohtorin arvonimi Teknillisen korkeakoulun 20. tohtoripromootiossa 2. huhtikuuta 2008.

Lähteet
-------

* Autio, V.–M. (toim.). Suomen professorit. Finlands professorer. Professoriliitto 2000, s. 470-471. ISBN 951-95189-6-7

Aiheesta muualla
----------------

* Vepsäläinen, M. L. 2003. Perustutkimuksen asemaa ei saa rappeuttaa. Acatiimi 3/03. s. 8-9. Acatiimi-juttu (Viitattu 27.2.2008)
Bostonin baletti huhtikuussa 2011.
**Bostonin baletti** (*Boston Ballet*) on yhdysvaltalainen balettiseurue, joka toimii Bostonissa Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen perustivat E. Virginia Williams ja Sydney Leonard vuonna 1963. Se on nykyään yksi Yhdysvaltojen merkittävimmistä balettiseurueista. Sen nykyinen taiteellinen johtaja on suomalaisyhdysvaltalainen Mikko Nissinen, joka on toiminut johtajana vuodesta 2001. Ennen Nissistä Bostonin balettia johtivat Violette Verdy (1980–1984), Bruce Marks (1985–1997) ja Anna-Marie Holmes (1997–2000).

Nissinen on vuodesta 2001 uudistanut menestyksekkäästi Bostonin baletin imagoa ja ohjelmistoa. The Boston Globe -lehti kirjoitti, että "Bostonin baletin muodonmuutos on yksi vuosikymmenen suurimmista taidejutuista". Vuodesta 2009 Bostonin baletti on esiintynyt The Boston Opera House -oopperatalossa.

Boston Ballet vieraili Suomen Kansallisbaletissa vuonna 2012. He esittivät Christopher Wheeldonin koreografian *Polyphonia*, Jorma Elon koreografian *Plan to B*, Helen Pickettin koreografian *Tsukiyo* sekä William Forsythen koreografian *The Second Detail*. Bostonin baletti on vieraillut myös muun muassa Espanjassa, Koreassa ja Kanadassa.

Bostonin baletin yhteydessä toimii Pohjois-Amerikan suurin balettikoulu **Boston Ballet School**. Balettikoulun johtaja on enitinen balettitanssija Margaret Tracey.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bostonin baletin neljän teoksen ilta Kansallisoopperassa. *Suomen Kansallisooppera*.  13.8.2012.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 6.7.2014.
2. 1 2 3  History *Bostonballet.org*. Viitattu 6.7.2014. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Mikko Nissinen *Bostonballet.org*.  Arkistoitu 18.8.2009. Viitattu 6.7.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (englanniksi)
* Boston Ballet Twitterissä  (englanniksi)
**Adriano Malori** (s. 28. tammikuuta 1988 Parma) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän edusti ammattilaisurallaan Lampre-tallia 2010–2013 ja Team Movistaria 2014–2017.

Malori voitti aika-ajon alle 23-vuotiaiden Euroopan- ja maailmanmestaruuden 2008. Miesten aika-ajon Italian-mestaruuden hän voitti 2011 ja 2014. Italian ympäriajossa 2012 hän kantoi seitsemännellä etapilla kokonaiskilpailun johtajan maglia rosa -paitaa. Hän voitti aika-ajoetapin Espanjan ympäriajossa 2014

Malori saavutti Richmondin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa henkilökohtaisessa aika-ajossa yhdeksän sekuntia Vasil Kiryjenkalle hävinneenä. Joukkueaika-ajossa hän sai pronssia.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives

2006
Aika-ajon junioreiden Italian-mestaruus
Aika-ajon junioreiden EM-pronssi
2007
Aika-ajon alle 23-v. Italian-mestaruus
Aika-ajon alle 23-v. EM-pronssi
2008
Aika-ajon alle 23-v. maailmanmestaruus
Aika-ajon alle 23-v. Euroopan-mestaruus
Aika-ajon alle 23-v. Italian-mestaruus
Trofeo Città di Castelfidardo, voitto
Chrono Champenois, voitto
2009
Välimeren kilpailut, kultaa
Chrono Champenois, voitto
2010
Bayern Rundfahrt, kokonaiskilpailussa toinen
2011
Settimana Internazionale Coppi-Bartali, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Aika-ajon Italian-mestaruus
2012
Italian ympäriajo, 6. etapilla toinen
MM-kilpailut, aika-ajossa kymmenes
2013
Settimana Internazionale Coppi-Bartali, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Bayern Rundfahrt, kokobnaiskilpailun ja 4. etapin (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa kahdeksas
2014
Tour de San Luis, 5. etapin (aika-ajo) voitto
Tirreno–Adriatico, 7. etapin (aika-ajo) voitto
Route du Sud, 3. etapin voitto
Aika-ajon Italian-mestaruus
Espanjan ympäriajo, 21. etapin (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa kuudes
2015
Tour de San Luis, 5. etapin (aika-ajo) voitto
Tirreno–Adriatico, prologin voitto
Circuit de la Sarthe, 3. etapin (aika-ajo) voitto
Aika-ajon Italian-mestaruus
Tour du Poitou-Charentes, 4. etapin (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa hopeaa, joukkueaika-ajossa pronssia

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Adriano Malori *cyclingbase.com*.  Arkistoitu 28.1.2015. Viitattu 24.1.2015. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Adriano Malori *cyclinarchives.com*. Viitattu 27.8.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3  Adriano Malori *procyclingstats.com*. Viitattu 6.2.2018. (englanniksi)
4. ↑  Rubiano solos to Giro d'Italia stage win in Porto Sant'Elpidio *cyclingnews.com*.  11.5.2012. Viitattu 18.5.2012. (englanniksi)
5. ↑  Giro d'Italia: Tiralongo wins into Rocca di Cambio *cyclingnews.com*.  12.5.2012. Viitattu 18.5.2012. (englanniksi)
6. ↑  2014 » 69th Vuelta a España (2.UWT) *procyclingstats.com*. Viitattu 15.9.2014. (englanniksi)
7. ↑  2015 » World Championships - ITT (WC) Individual Time Trial » Richmond › Richmond (53.5k) *procyclingstats.com*. Viitattu 24.9.2015. (englanniksi)
**Vähentävä synteesi** (engl. *subtractive synthesis*) on syntetisaattoreissa käytetty äänen tuottamisen menetelmä, jossa signaalin alkuperäisessä aaltomuodossa on paljon yläsäveliä ja lopullinen sointiväri tuotetaan taajuuksia suodattamalla. Vähentävä synteesi on erityisen yleinen analogisyntetisaattoreissa, minkä vuoksi se tunnetaan myös analogisena synteesinä. Myös monet varhaiset tietokoneet ja pelikonsolit tuottivat äänen vähentävän synteesin avulla.

Tyypillisen synteesin toimintaperiaate
--------------------------------------

Vähentävässä synteesissä oskillaattori tuottaa ensin aaltomuodon. Tyypillisesti alkuperäinen aaltomuoto on verrattain yksinkertainen, yleisimmät niistä ovat sini-, saha-, kantti- ja kolmioaalto. Jokaisella aaltomuodolla on oma, ainutlaatuinen sointivärinsä. Oskillaattori kykenee tuottamaan signaalia eri taajuuksilla, minkä ihminen aistii vaihtelevena äänen korkeutena.

Suodin (engl. *filter*, "filtteri") karsii oskillaattorien tuottamasta signaalista tiettyjä taajuuksia. Yleensä signaalista suodatetaan joko tietyn pisteen ylittäviä tai alittavia taajuuksia. Useimmissa syntetisaattoreissa on lisäksi resonanssiksi nimetty toiminto, joka korostaa suodattimen kynnysarvon tienoilla olevia taajuuksia.

Suotimesta ääni ohjataan vahvistimeen, joka verhokäyrän (*envelope*) avulla muokkaa äänen muotoa, kuten aikaa, joka äänen syttymiseen tai vaimenemiseen kuluu. Edelleen signaalia voidaan moduloida matalataajuusoskillaattorilla (LFO), jonka taajuus on niin matala, ettei sitä voi kuulla. Sen avulla voidaan kuitenkin tuottaa säännöllistä vaihtelua laitteen muihin toimintoihin. Äänenvoimakkuutta moduloimalla voidaan esimerkiksi tuottaa tremolon kaltainen efekti, äänenkorkeutta moduloimalla puolestaan vibrato.

Lähteet
-------

1. ↑  Smed, Jouni: Digitaalisen äänenkäsittelyn perusteet  3.11.2006. Turun yliopisto. Viitattu 25.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Collins, Karen: Game Sound: An Introduction to the History, Theory, and Practice of Video Game Music and Sound Design (S. 10.) MIT Press.. Viitattu 25.10.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3  A Beginner’s Guide To Subtractive Synthesis *Roland.co.uk*. Roland. Viitattu 25.10.2019. (englanniksi)
Altyn-Köl järveä
**Altyn-Köl** (ven. Теле́цкое о́зеро) on Altain tasavallan ja myös koko Altain vuoristoalueen suurin järvi Keski-Aasiassa Venäjällä. Altyn-Köl on 78 kilometriä pitkä, 5 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 233 km². Järven pinta on 434 metriä merenpinnan yläpuolella ja sen syvin kohta on 325 metriä. Altyn-Köl sijaitsee Korbun- ja Altyntu-nimisten vuoriharjanteiden välisessä laaksossa. Järveä ympäröivät vuoret ovat pohjoispuolella 600–1 300 metriä ja eteläpuolella 1 700–2 400 metriä korkeita.

Altyn-Köliin laskee 70 jokea ja 150 kuumaa lähdettä. Suurin näistä joista on Tšulyšman, joka tuo yli puolet järveen laskevista vesistä. Järven laskujoki on Biya, joka laskee Obiin. 

Altyn-Köl kuuluu Altain luonnonsuojelualueeseen, joka yhdessä Belukhavuoren lähellä sijaitsevan Katunin luonnonsuojelualueen ja Ukokin tasangon suojelualueen kanssa on listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon nimellä *Altain kultaiset vuoret*.

Suomalainen kirjailija Kerttu-Kaarina Suosalmi on kirjoittanut romaanin *Ihana on Altyn-köl* (1988). Aiheen teoksen nimeen hän sai suomalaisen maantieteilijän J. G. Granön Altain matkakuvauksista.

Tutkimusta
----------

Kuvia Tomskin valtionyliopiston tutkimusretkiltä Altyn-Kölille.

* Altai elokuussa 2009Altai elokuussa 2009
* Sadunomaista maisemaa, elokuu 2010Sadunomaista maisemaa, elokuu 2010
* Kivisellä rannalla, heinäkuu 2010Kivisellä rannalla, heinäkuu 2010
* Vesiputous, elokuu 2010Vesiputous, elokuu 2010
* Nuotio rannalla, elokuu 2008Nuotio rannalla, elokuu 2008
* Rantasoraa, kesä 2010Rantasoraa, kesä 2010
* Kaukokartoitusta, heinäkuu 2010Kaukokartoitusta, heinäkuu 2010
* Iltaruskoa, heinäkuu 2010Iltaruskoa, heinäkuu 2010
* Leiripaikka rannalla, elokuu 2010Leiripaikka rannalla, elokuu 2010
* Nuori tutkija, heinäkuu 2010Nuori tutkija, heinäkuu 2010
* Viimeinen nuotio, 23. elokuuta 2010Viimeinen nuotio, 23. elokuuta 2010
* Viimeinen leiri, elokuu 2010Viimeinen leiri, elokuu 2010
* Näkymä teltalta, elokuu 2009Näkymä teltalta, elokuu 2009
* Taigaa, elokuu 2010Taigaa, elokuu 2010
* Sauna, elokuu 2009Sauna, elokuu 2009
* Matkalla järven poikki, elokuu 2008Matkalla järven poikki, elokuu 2008

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Altyn-Köl** Wikimedia Commonsissa

* "Климат, лёд, вода, ландшафты". Фотогалерея (более 300 фотографий) экспедиций Томского государственного университета в бассейн Телецкого озера 2008-2010 годов. (Arkistoitu – Internet Archive)
Botany Bay satelliittikuvassa vuonna 2005.
Botany Bayn rantaa ja taustalla Qantasin lentokone Sydneyn lentoasemalla.
**Botany Bay** on Tasmaninmeren lahti Sydneyn etelälaidalla Australian itärannikolla. Lahti on halkaisijaltaan noin kahdeksan kilometriä ja sen suun leveys on noin puolitoista kilometriä. Botany Bayhin laskevat Georges- ja Cooksjoet. Lahden pohjoisrannalla on Sydneyn lentoasema ja Botany Bayn kaupunki. Lahden merestä erottavilla niemillä sijaitsee Kamay Botany Bayn kansallispuisto.

James Cook nousi maihin Botany Bayssä vuonna 1770, mutta vastoin alkuperäisiä aikeita Britannian ensimmäistä Australian-siirtokuntaa ei vuonna 1788 perustettu Botany Bayn rannalle vaan hiukan pohjoisemmas paikkaan, josta kehittyi Sydneyn kaupunki.

Historia
--------

Botany Bayn alueen varhaisia asukkaita olivat muun Australian tapaan aboriginaalit, jotka saapuivat alueelle yli 9 000 vuotta sitten. Heitä arvioidaan eläneen lahden ympäristössä 1 000–1 200. He käyttivät alueesta nimeä *Gwea*.

29. huhtikuuta 1770 James Cook rantautui Botany Bayssä ensimmäisenä eurooppalaisena Australian itärannikolla. Lahti sai nykyisen nimensä Cookin mukana olleen kasvitieteilijän Joseph Banksin ehdotuksesta, sillä rannikon kasvillisuus oli runsasta ja monimuotoista (engl. *botany* ’kasvitiede’). Viivyttyään lahdella kahdeksan päivää Cook jatkoi tutkimusmatkaansa rannikkoa pitkin pohjoiseen.

Yhdysvaltojen itsenäistyttyä ja voitettua vapaussotansa Britannia ei voinut enää entiseen tapaan lähettää rikoksista tuomittuja pakkotyöhön Pohjois-Amerikan siirtokuntiin. Ratkaisuksi päätettiin Cookin löytämä Botany Bay, jota pidettiin eristyneen sijaintinsa vuoksi soveliaana paikkana rangaistussiirtolalle – siellä pärjääminen vaatisi kovaa työtä eivätkä vangit voisi paeta minnekään.

Arthur Phillipin johtama Ensimmäinen laivue saapui Botany Bayhin 18.–20. tammikuuta 1788. Phillip totesi kuitenkin, ettei lahti ympäristöineen täyttänyt perusteilla olevan rangaistussiirtolan edellytyksiä: raikasta, virtaavaa vettä ei löytynyt eikä lahti ollut riittävän suojaisa satamaksi. Cook oli sattunut käymään alueella erityisen vehreänä ja sateisena ajankohtana. Niinpä ensimmäinen brittiläinen siirtokunta Australiassa päädyttiin perustamaan hiukan pohjoisemmas Sydney Coven rannalle.

Lähteet
-------

* John H. Chambers: *Matkaopas historiaan – Australia*. Suomentanut Kirsi Kankaansivu. Unipress, 2006. ISBN 951-579-088-3.

### Viitteet

1. ↑  Botany Bay *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 5.9.2016. (englanniksi)
2. ↑  Kamay Botany Bay National Park NSW National Parks and Wildlife Service. Viitattu 26.9.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Mark Butler: Botany *Dictionary of Sydney*.  2011. Dictionary of Sydney Trust. Viitattu 5.9.2016. (englanniksi)
4. ↑  Chambers 2006, s. 55.
5. ↑  Chambers 2006, s. 58.
6. ↑  Chambers 2006, s. 60–62.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Botany Bay**.
* City of Botany Bayn verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Adrien Duport kansalliskokousedustajana vuonna 1790, Jean-Baptiste Véritén piirros.
**Adrien Jean-François Duport** (myös muodossa **Du Port**; 5. helmikuuta 1759 Pariisi – 15. elokuuta 1798 Appenzell, Helvetian tasavalta (Sveitsi)) oli ranskalainen juristi ja merkittävä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa.

Duport oli ennen vallankumousta juristina Pariisin parlamentissa. Hänet valittiin aatelin edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen, ja hän liittyi 25. kesäkuuta kolmannen säädyn edustajien muodostamaan perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Hän vaikutti kansalliskokouksessa keskeisesti varsinkin uuden oikeusjärjestelmän (tuomarit, valamiehistöt) luomiseen *ancien régimen* tilalle. Duport muodosti yhdessä Antoine Barnaven ja Alexandre de Lamethin kanssa kansalliskokouksessa niin sanotun triumviraatin, joka oli vaikutusvaltainen päätöksenteossa. Kevääseen 1791 mennessä he alkoivat kuitenkin huolestua vallankumouksen radikalismista ja ryhtyivät salaa hovin neuvonantajiksi suojellakseen perustuslaillista monarkiaa. Duport oli yksi perustuslaillisten monarkistien muodostaman feuillanttien klubin perustajajäsenistä. Hän oli myös perustuslakia säätävän kansalliskokouksen puhemiehenä kaksi viikkoa helmikuussa 1791.

Duport nimitettiin vuonna 1791 Pariisin rikostuomioistuimen presidentiksi. Hän pakeni Englantiin pian elokuussa 1792 tapahtuneen monarkian kukistumisen jälkeen, mahdollisesti Georges Dantonin salaisella avulla. Duport palasi Ranskaan vuoden 1794 thermidorin vallankaappauksen jälkeen, mutta pakeni uudelleen maasta syyskuussa 1797 fructidorin vallankaappauksen jälkeen. Hän kuoli seuraavana vuonna Sveitsissä vain 39-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Adrien Duport (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 31.12.2018.
2. 1 2  Adrien, Jean-François Duport (ranskaksi) Assemblée nationale (Ranskan kansalliskokous). Viitattu 31.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adrien Duport** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vartiovuoren vesisäiliö** oli Turun ensimmäinen vesitorni, joka sijaitsee Vartiovuorenmäellä tähtitornin kupeessa. Säiliö valmistui vuonna 1903 ja oli vesitilavuudeltaan 1080 kuutiometriä. Vesi säiliöön pumpattiin aluksi Kaarningon pohjavesilaitoksesta ja vuodesta 1922 lähtien Halisista, jonne oli valmistunut uusi vesilaitos. Vesisäiliö poistettiin vesihuoltokäytöstä vuonna 1941, jolloin silloiselle Ryssänmäelle rakennettu uusi vesilinna aloitti toimintansa.

Historia
--------

Pumppu- ja mittarihuone, vanhan vesisäiliön ainoa maan päällä ollut osa.
Vesisäiliön paikalla ollut kivinen Turun palon jälkeen rakennettu palotorni sai väistyä 1900-luvun alussa. Maahan kaivettiin kuoppa ja siihen rakennettiin vesisäiliö betonista. Säiliö oli kaksiosastoinen ja holvattu. Säiliö peitettiin pakkaselta suojaan maakerroksen alle. Vain säiliön pieni pumppu- ja mittarihuone on maan pinnan yläpuolella. Kivirakenteinen tornimainen rakennus on hyvin koristeellinen, tyyliltään lähinnä art nouveauta simpukanmuotoisine ikkunoineen, kattorakennelma on uusbarokkia. Vesikaton joka kulmassa on graniittinen delfiini, joista kaksi toimii myös vedenheittäjinä. Pumppuhuoneen suunnittelija ei ole tiedossa.

Vesisäiliöt saivat uutta käyttöä vuonna 1986, kun Turun merimuseo muutti tähtitorniin. Maanalainen allastila kunnostettiin ja siitä tuli näyttelytila laivojen pienoismalleille. Merimuseo muutti Forum Marinumiin 1999 ja sen tilalle tuli kuudeksi vuodeksi Turun taidemuseo, jonka omassa rakennuksessa tehtiin mittava peruskorjaus. Taidemuseokin käytti vesiluolia näyttelytilana.

Pumppurakennukseen oli tehty muuntamo 1980-luvulla. Rakennuksen ulkopuoli korjattiin perusteellisesti vuonna 2005.

Vesisäiliön, pumppurakennuksen ja tähtitornin on omistanut vuodesta 2008 lähtien Åbo Akademin säätiö, jonka toimisto sijaitsee tähtitornissa. Vuonna 2011 vesisäiliössä järjestettiin taidenäyttely.

Lähteet
-------

* Asola, Ismo: *Vesitorni – yhdyskunnan maamerkki*, s. 172. Helsinki: Suomen Rakennusinsinöörien Liitto RIL ry, 2003. ISBN 951-758-434-2.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Latvakangas, Eva: Leikkivien delfiinien torni.  *Turun Sanomat*, 28.3.2004.  TS-Yhtymä. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.1.2023.
2. ↑  Asola, 2003, s.172
3. ↑  Kaarningon pohjavesilaitoksen historia  26.2.2007. Turun kaupunki. Viitattu 3.11.2012. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Vedenpuhdistushistoria  26.2.2007. Turun kaupunki. Viitattu 3.11.2012. [vanhentunut linkki]
5. 1 2  Suopanki, Sanna: Vartiovuoren satumökki onkin sähkömuuntamo.  *Turun Sanomat*, 8.10.2005.  TS-Yhtymä. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.1.2023.
6. ↑  Vartiovuorenmäen tähtitorni auki yleisölle  3.9.2009. Yle. Viitattu 3.11.2012.
7. ↑  Ruohonen, Johanna: Aistin varassa.  *Turun Sanomat*, 13.10.2011.  TS-Yhtymä. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vartiovuoren vesisäiliö** Wikimedia Commonsissa
**La Delicata -kore** (*Akropolis Kore 674*) on antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty myöhäisellä arkaaisella kaudella noin vuonna 505–490 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon.

La Delicata -kore.
Veistos esittää nuorta neitoa, joka on pukeutunut khitoniin ja sen päällä olevaan himationiin. Se on ollut Akropoliin muiden kore-veistosten tavoin omistettu Athene-jumalattarelle. Se tunnetaan erityisesti suurista, mantelinmuotoisista silmistä (tai "sfinksinsilmistä"), ja muutoinkin se erottuu arkaaisista kore-veistoksista kauneudellaan. Tästä se on myös saanut usein käytetyn nimensä *La Delicata* ("Herkkä"). Hiukset on kuvattu luonnollisesti, ja niin kutsuttu arkaainen hymy on lähes korvattu luonnollisemmalla ilmeellä. Alkuperäisestä värityksestä on säilynyt jäänteitä. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja sen säilyneen osan korkeus on noin 0,92 metriä. Veistoksen alaosa lanteista alaspäin on kadonnut.

Kore löydettiin Parthenonin lounaispuolelta Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä vuonna 1888.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Korai of the Acropolis The Acropolis Museum.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 30.8.2016.
2. 1 2 3  Athens, Acropolis 674 (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 30.8.2016.
3. 1 2  La Delicata Kore *Museum of Classical Archaeology Databases*. University of Cambridge. Viitattu 31.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **La Delicata -kore** Wikimedia Commonsissa
**La Fayette -luokka** on Ranskan merivoimien DCNS:n valmistamien keveiden monikäyttöisten fregattien muodostama alusluokka. Hieman muutettuna alustyyppi on käytössä myös Saudi-Arabian, Singaporen ja Taiwanin laivastoilla. Luokan aluksia pidetään häiveteknologiaa hyödyntävinä, koska niiden tutkaheijastusta on pyritty vähentämään tavanomaisesta poikkeavalla tasaisella, erilaisia kulmia tuottavilla kansirakenteella, joissa on lisäksi käytetty tutkaheijastusta vähentäviä materiaaleja kuten komposiitteja.

Alukset
-------

Kolme ensimmäistä alusta tilattiin heinäkuussa 1988 ja loput kolme 1992. *Ronarc'hin* (runkonumero F715) tilaus peruutettiin 1996.

**La Fayette -luokan fregatit**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *La Fayette* | DCNS | 15. joulukuuta 1990 | 13. kesäkuuta 1992 | 22. maaliskuuta 1996 |  |
| *Surcouf* | DCNS | 6. heinäkuuta 1992 | 3. heinäkuuta 1993 | 7. helmikuuta 1997 |  |
| *Courbet* | DCNS | 15. syyskuuta 1993 | 12. maaliskuuta 1994 | 1. huhtikuuta 1997 |  |
| *Aconit* | DCNS | 1. elokuuta 1996 | 8. kesäkuuta 1997 | 3. kesäkuuta 1999 |  |
| *Guépratte* | DCNS | 1. lokakuuta 1998 | 3. maaliskuuta 1999 | 27. lokakuuta 2001 |  |
|

Kangding-luokka
---------------

Elokuussa 1991 Thomson-CSF ja taiwanilainen China Shipbuilding Corporation allekirjoittivat sopimuksen kuuden Kangding-luokan aluksen rakentamisesta Lorientin telakalla. Ne valmistettiin 1993-1998. Aluksissa oli La Fayette-luokan runko ja propulsiojärjestelmä, mutta kansirakenteita oli muutettu. Lisäksi niiden ase- ja elektroniikkajärjestelmät olivat erilaiset.

Al Riyadh -luokka
-----------------

Saudi-Arabian hallinto tilasi Sawari 2 -ohjelmassa kolme Al Riyadh -luokan alusta, jotka olivat hieman suurennettuja La Fayette -luokan aluksia. Ne valmistettiin 1999-2004 Lorientissa. Alusten Crotale-järjestelmät oli korvattu Aster-järjestelmällä ja siihen liittyvällä Arabel-tutkalla.

Formidable-luokka
-----------------

Maaliskuussa 2000 Singapore tilasi kuusi pienennettyä La Fayette -luokan alusta. Niistä ainoastaan ensimmäinen valmistettiin 2002-2007 Lorientissa ja loput Singaporessa. Kaksi viimeistä valmistuivat alkuvuodesta 2009. Alusten aseistuksena olivat Aster-ohjukset ja niiden 100 millimetrin tykki oli korvattu OTO 76 mm Super Rapid -tykillä sekä MM40 Exocet -merimaaliohjukset yhdysvaltalaisen Boeingin valmistamalla Harpoon-järjestelmällä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **La Fayette -luokka**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 119
**La Chanson des vieux amants** on belgialaisen laulaja-lauluntekijä Jacques Brelin säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1967. Brelin tunnetuimpiin kuuluvasta laulusta on tehty suomennoksia ainakin kahdella nimellä: Aale Tynni on suomentanut sen nimellä *Laulu vanhoista rakastavaisista* ja Anna Louhivuori nimellä *Vanhojen rakastavaisten laulu*. Jälkimmäisellä nimellä se on merkitty myös Jaana Lapon ja Harri Saksalan nimiin. Saksala on myös levyttänyt laulun 1980, samoin kuin Toni Edelmann vuonna 1984. Levytykset sijoittuvat 1980-luvulle, jolloin Brelin lauluja alettiin esittää monissa suomalaisissa teattereissa Eric Blaun ja Mort Shumanin revyynä *Laulusi elää, Brel* (alun perin *Jacques Brel is Alive and Well and Living in Paris*, 1968).

Ranskaksi laulun ovat Brelin lisäksi levyttäneet muun muassa Juliette Gréco (1971), Isabelle Aubret (1975) ja Sylvie Vartan (1995).

Lähteet
-------

1. ↑  Hakutulos kappaleelle Vanhojen rakastavaisten laulu Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 7.6.2018.
2. ↑  Hakutulos kappaleelle Laulu vanhoista rakastavaisista Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 7.6.2018.
3. ↑  Hakutulos Brel *Ilona-esitystietokanta*. Teatterin tiedotuskeskus. Viitattu 7.6.2018.
4. ↑  Eric Blau, a Creator of ‘Jacques Brel’ Show, Dies at 87 *The New York Times*.  24.2.2009. Viitattu 7.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* "Vanhojen rakastavaisten laulu", *Suuri toivelaulukirja 17*, s. 152–153. F-musiikki, Suuri suomalainen kirjakerho, 2003.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:La Chanson des vieux amants
**Rassemblement démocratique africain** (RDA) oli Ranskan afrikkalaisissa siirtomaissa 1940-ja 1950-luvuilla toiminut poliittinen puolue.

Félix Houphouët-Boignyn ja Ahmed Sékou Tourén johtama Afrikan demokraattinen kokoomus RDA perustettiin Bamakossa vuonna 1946. Sen jäsenjärjestöjä olivat Union des populations du Cameroun Kamerunissa, Parti démocratique de la Côte d’Ivoire Norsunluurannikolla, Parti progressiste congolais Kongossa, Parti progressiste nigérien Nigerissä, Union démocratique sénégalaise Senegalissa, Union soudanaise Ranskan Sudanissa, Parti progressiste tchadien Tšadissa sekä Dahomeyn, Guinean ja Ylä-Voltan osastot. RDA oli radikaali imperialismin vastainen yhteenliittymä, jonka perustaminen merkitsi siirtymistä hajanaisista heimopuolueista monietnisiin poliittisiin järjestöihin. Sen toiminta edisti pakkotyön ja "alkuasukaslainsäädännön" lakkauttamista. RDA:lla oli aluksi läheiset suhteet Ranskan kommunistiseen puolueeseen.

Ranskan siirtomaaviranomaiset pyrkivät heikentämään RDA:ta erottamalla ja vangitsemalla sen kannattajia ja luomalla kilpailevia puolueita. He onnistuivat saamaan puolelleen Houphouët-Boignyn, joka katkaisi yhteydet kommunisteihin ja kannatti federalismin sijaan siirtomaiden erillistä kehitystä. Reformistisen enemmistön rinnalla puolueessa säilyi myös vallankumouksellinen siipi. 1950-luvun lopussa poliittisen toiminnan painopiste siirtyi yksittäisiin siirtomaihin ja RDA käytännössä lopetti toimintansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopedia of African History and Culture, volume IV*, s. 8. New York: Facts On File. ISBN 0-8160-5199-2.
2. 1 2  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 297. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
Checkpoint Charlien rajanylityspaikka Yhdysvaltain sektorilta katsottuna
**Checkpoint Charlie** oli länsipuolen antama nimitys eräälle Länsi- ja Itä-Berliinin väliselle rajanylityspaikalle. Se sijaitsi Friedrichstraßen varrella Zimmerstraße- ja Mauerstraße- nimisten poikkikatujen välissä, ja se johti Länsi-Berliiniin kuuluneesta Kreuzbergin kaupunginosasta Itä-Berliiniin kuuluneeseen Mitten kaupunginosaan eli Berliinin vanhaan keskustaan. Sen kautta kulkivat varsinkin diplomaatit. Saksan jaon loppuaikoina rajanylityspaikka oli avoinna myös ulkomaisille turisteille, mutta saksalaisten oli käytettävä muita rajanylityspaikkoja. 

Checkpoint Charlie oli Berliinin muurin lisäksi yksi tärkeimpiä Berliinin jaon ja kylmän sodan symboleista. Entisen Checkpoint Charlien läheisyydessä on Berliinin jaosta kertova museo.

Checkpoint Charlie suljettiin 22. kesäkuuta 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  June 22, 1990: Checkpoint Charlie closes (Video) ABC News. Viitattu 12.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Checkpoint Charlie**.
* Haus am Checkpoint Charlie museum
* Checkpoint Charlie on Western Allies Berlin website including pictures Rajavartijan koppi Länsi-Berliinin puolella
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Rassvet** (ven. Рассве́т, "Sarastus") oli Helsingissä vuosina 1919–1920 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.

Konstantin Arabažinin toimittama *Rassvet* perustettiin marraskuussa 1919 Venäjän valkoisten sotapolitiikkaa ajaneen *Russkaja žiznin* kilpailijaksi. Sen tehtävänä oli tuoda "vallankumouksellisen demokratian valoa taantumuksen pimeyteen". Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden rahoittajana toimi baltiansaksalainen Arnoldt Orntlich. Vastaaviksi toimittajiksi ilmoitettiin Konstantin Samsonoff (1919–1920) ja Paul Leontjeff (1920). Toimituskuntaan kuuluivat Karl Tiander, Fjodor Falkovski, Sergei Životovski ja Vadim Andrejev.

Lehden lakkaamisen syyksi helmikuussa 1920 kerrottiin bolševikkien vastaisen taistelun painopisteen siirtyminen Itämeren alueelta Keski-Eurooppaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 312. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. 1 2 3  Suomela, Julitta: *Rajantakainen Venäjä: venäläisten emigranttien aatteellis-poliittiset mielipiteet Euroopan venäläisissä sanomalehdissä 1918–1940*, s. 62–63. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2001. ISBN 951-746-245-X. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Isakov, S. G.: Professor Helsinkskogo universiteta K. I. Arabažin. Otšerk žizni i dejatelnosti.  *Studia slavica finlandensia*, 1987 (tomus IV), s. 102. Helsinki:  Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti. ISBN 951-707-053-5. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden numeroita digitoituina (venäjäksi)
**Dakar-ralli 1993** (myös *Pariisi-Tanger-Dakar*) oli 15. Dakar-ralli, joka ajettiin 1. tammikuuta 1993 ja 16. tammikuuta 1993 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Pariisissa Ranskassa (Place du Trocadéro) ja päätepiste Dakarissa Senegalissa (Lake Rose). Kilpailun pituus oli 8 877 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Marokon, Algerian, Mauritanian ja Senegalin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 153 kilpailijaa, joista 65 oli autoja, 46 moottoripyörää ja 42 kuorma-autoa. Kilpailun maaliin pääsi 67 ajoneuvoa, joista 55 oli autoja tai kuorma-autoja ja 12 moottoripyöriä.

Autojen kategorian voitti kaksikko Bruno Saby/Serieys Mitsubishillä. Moottoripyörien kategorian voitti Stéphane Peterhansel Yamahalla. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Perlini/Albieio/Vinante Perlinillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |