recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Patrick Herrmann** (s. 12. helmikuuta 1991 Saarbrücken, Saarlandin osavaltio, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa Bundesliiga-joukkue Borussia Mönchengladbachissa.

Seurajoukkueura
---------------

Herrmann pelasi Mönchengladbachin kakkosjoukkueessa 14 Regionalligan ottelua vuosina 2009–2011. Ensimmäisen bundesliigaottelunsa hän pelasi Bochumia vastaan tammikuussa 2010. Avauskokoonpanossa hän oli ensimmäisen kerran Kölniä vastaan maaliskuussa 2010. Ensimmäisen maalinsa hän teki Hannoveria vastaan vappupäivänä 2010.

Herrmann on pelannut Mönchengladbachissa kauden 2019–2020 loppuun mennessä 299 bundesliigaottelua, joissa hän on tehnyt 46 maalia ja antanut 51 maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän on pelannut kahdeksan lohkovaiheen ja kolme karsintakierroksen ottelua. Eurooppa-liigan 25 ottelussa hän on sekä tehnyt että syöttänyt viisi maalia.

Maajoukkueura
-------------

Herrmann kuului Saksan joukkueeseen, joka saavutti pronssia alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007. Hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan turnauksessa. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 hän pelasi kolme ottelua, joissa teki yhden maalin. Saksan jalkapallomaajoukkueeseen hänet valittiin ensimmäisen kerran MM-karsintaotteluun Kazakstania vastaan maaliskuussa 2013. Hän ei kuitenkaan päässyt ottelussa kentälle. Ainoat maaottelunsa hän on toistaiseksi pelannut kesäkuussa 2015 ystävyysottelussa Yhdysvaltoja ja EM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Herrmann, Patrick kicker.de. Viitattu 6.2.2012. (saksaksi)
2. ↑  Patrick Herrmann *borussia.de*. Borussia Mönchengladbach.  Arkistoitu 29.2.2012. Viitattu 6.2.2012. (saksaksi)
3. 1 2 3 4  Patrick Herrmann Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Borussia Mönchengladbach – Bundesliiga
1 Sommer |
3 Itakura |
4 Doucouré |
5 Friedrich |
6 Kramer |
7 Herrmann |
10 Thuram |
11 Wolf |
13 Stindl |
14 Pléa |
15 Beyer |
17 Koné |
18 Lainer |
20 Netz |
21 Sippel |
22 Fraulo |
23 Hofmann |
24 Jantschke |
25 Bensebaini |
26 Müsel |
27 Reitz |
29 Scally |
30 Elvedi |
32 Neuhaus |
34 Noß |
35 Italiano |
38 Borges Sanches |
41 Olschowsky |
Valmentaja Farke
**Pilvisalama** on salamapurkaus, jossa neutraloituvat varausalueet ovat kokonaan pilven sisällä. Ne voivat olla joko saman konvektiosolun sisällä (pilvessä) tai eri soluissa. Tällöin voidaan puhua vastaavasti pilvensisäisestä tai pilvienvälisestä salamasta. Yleensä ilmiö syntyy pilven keskiosan negatiivisen ja yläosan positiivisen varauskeskuksen välisestä purkauksesta, jossa varausalueet neutraloituvat. 

Tavallisesti koko kanava on pilven sisällä, jolloin välähdys nähdään vain epämääräisenä pilven valaistumisena. Pilvisalamoita esiintyy yleensä maasalamoita enemmän. Tropiikissa niiden osuus on suhteellisesti suurempi kuin korkeammilla leveysasteilla. Pilvisalama alkaa useimmiten positiivisen varauskeskuksen alapuolelta "huiskupurkauksena", joka vastaa maasalaman esisalamaa. Kanavan varaus neutraloituu useina peräkkäisinä paluupurkauksina eli rekyylipurkauksina (pilvisalaman K-purkauksina). Kanavan päät haaroittuvat voimakkaasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Tapio Tuomi: Ilmasähkösanasto Ilmatieteen laitos.  Arkistoitu 15.8.2007. Viitattu 24.7.2007.
**Kaisu Kerttu Sofia Liuhala** (o.s. **Knuuttila**; 17. huhtikuuta 1949 Eura – 2. kesäkuuta 2020 Tampere) oli suomalainen musiikkituottaja ja sanoittaja. Oman nimensä lisäksi hän käytti sanoittajanimimerkkiä Bugaluu.

Liuhalan iskelmäkäännöksiä ovat muun muassa Maaritin "Istun tässä pöydässä taas" ("Sittin’ on The Dock of the Bay") ja "Siivet saan" ("Reasons") sekä Paula Koivuniemen "Kulku ihmisen" ("Uomini soli") ja "Aikuinen nainen" ("Maledetta primavera"). Liuhala on sanoittanut myös muun muassa Kari Kuusamon säveltämän vuoden 1983 euroviisuedustuskappaleen "Fantasiaa".

Kaisu Liuhala toimi nuoruudessaan lentoemäntänä ja sitten kymmenisen vuotta musiikin tekijänoikeusasioiden parissa. Hän tuli tuottajaksi Tampere-taloon sen avajaisvuonna 1990 ja jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 2014.

Vuosina 1981–1986 Kaisu Liuhala toimi Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry:n hallituksessa, kaksi viimeistä vuotta varapuheenjohtajana. Teoston hallituksessa hän istui vuosina 1992–1999.

Vuoden 2014 Iskelmä Gaalassa Liuhala sai erikoispalkinnon.

Kaisu Liuhala oli naimisissa tuottaja ja toimittaja Tommi Liuhalan kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Mankkinen, Jussi: Aikuisen naisen sanoittaja Kaisu Liuhala on kuollut *Yle Uutiset*.  12.6.2020. Yleisradio. Viitattu 12.6.2020.
2. ↑  Riihinen, Eleonoora: Aikuisen naisen sanoittaja on kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 15.6.2020, s. B 5. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.6.2020.
3. 1 2  Kaisu Liuhala. SecondHandSongs. Viitattu 8.3.2017.
4. ↑  Liuhala Kaisu (Arkistoitu – Internet Archive), Äänitearkisto. Viitattu 8.3.2017.
5. ↑  Työ tekijäänsä kiittää. *Tampere-talon sanomia* 1/2014, s. 3. Viitattu 8.3.2017.
6. ↑  Kohti tasa-arvoa. (Arkistoitu – Internet Archive) *Selvis*-lehti 04/2011, Elvis ry. Viitattu 8.3.2017.
7. ↑  Teoston hallitus kautta aikain. (Arkistoitu – Internet Archive) Teosto. Viitattu 8.3.2017.
8. ↑  Västi, Juha: Iskelmä Gaala 2014: Erikoispalkinko Kaisu Lihala (sic!). Iskelmä.fi 26.01.2014. Viitattu 8.3.2017.
9. ↑  Prinsessa -65 syntyi vuonna 1975. Seppo Närhin blogi KSML-sivustolla 15.5.2014. Viitattu 8.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaisu Liuhala Discogs-tietokannassa
* Kaisu Liuhalan muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
	+ 2

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |

 |
Patrick Gordon Walker 1964.**Patrick Chrestien Gordon Walker** tai **Gordon-Walkerin paroni** CH, PC (7. huhtikuuta 1907 – 2. joulukuuta 1980) oli brittiläinen työväenpuolueen poliitikko. Hän oli Britannian parlamentin jäsen miltei 30 vuotta ja toimi ministerinä useaan otteeseen.

Walker opiskeli historiaa ja yhteiskuntatieteitä Oxfordin yliopistossa ja Saksassa. Hän sai toisen maailmansodan aikana sujuvan saksantaitonsa ansiosta hoitaakseen Natsi-Saksaan suunnattuja BBC:n radiolähetyksiä.

Walker valittiin parlamentin alahuoneeseen ensi kertaa vuonna 1945. Hän toimi siirtomaaministerinä Clement Attleen johtamassa hallituksessa 1950–1951.

Walker toimi ulkoministerinä Harold Wilsonin hallituksessa lyhyen aikaa, lokakuusta 1964 tammikuuhun 1965. Huhtikuussa 1967 Wilson nimitti hänet ensin salkuttomaksi ministeriksi ja pian opetusministeriksi, joka tehtävä jatkui huhtikuuhun 1968 asti. Walker jäi pois parlamentista 1974 ja sai samana vuonna paronin arvon. Hän toimi vielä lyhyen aikaa europarlamentaarikkona 1970-luvun loppupuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möller, Knud: "Gordon-Walker, Patrick (1907)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 65–66. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Patrick Gordon Walker
**Kulttuurivallankumouksen pienryhmä** oli Kiinan kommunistisen puolueen keskuskomitean alaisuudessa toiminut työryhmä, joka ohjaili vuosien 1966–1967 kulttuurivallankumousta sen radikaaleimmassa vaiheessa.

Vuoden 1965 alussa keskuskomitean alaisuuteen oli perustettu Peng Zhenin johtama "kulttuurityön pienryhmä" (ns. viiden miehen ryhmä), joka kulttuurivallankumouksen käynnistymisvaiheessa vuoden 1966 alussa laati niin sanotun helmikuun ohjeen rajoitetusta kritiikkikampanjasta kulttuurielämän porvallisia piirteitä vastaan. Kun Mao Zedong julisti helmikuun ohjeen vääräoppiseksi ja syrjäytti Pengin, myös tämä työryhmä hajotettiin. Sen tilalle perustettiin toukokuussa 1966 Kulttuurivallankumouksen pienryhmä, josta tuli sen jälkeen hyvin vaikutusvaltainen elin. Se oli muodollisesti puolueen politbyroon pysyvän komitean alainen, mutta todellisuudessa sitä merkittävämpi. Ryhmän puheenjohtajana oli aluksi Maon sihteeri Chen Boda ja sitä hallitsivat vasemmistoradikaalit. Mukana oli tosin myös joitain maltillisia jäseniä, kuten Zhou Enlai, joka nimettiin myöhemmin ryhmän nimelliseksi puheenjohtajaksi. Tosiasiallinen johtaja oli kuitenkin Maon vaimo Jiang Qing. Mao käytti kulttuurivallankumouksen aikana pienryhmää välineenä omien tavoitteidensa ajamiseen, mutta vastaavasti myös ryhmä vetosi Maon auktoriteettiin omien linjaustensa ajamiseksi. Pienryhmän valta kasvoi entisestään vuonna 1967, jolloin myös puolueen politbyroon toiminta lamaantui joksikin aikaa. Saman vuoden syksyllä käynnistynyt suuri kurinpalautus kuitenkin romahdutti Kulttuurivallankumouksen pienryhmän valta-aseman ja pääosa sen vasemmistolaisista jäsenistä syrjäytettiin puolueesta seuraavien kahden vuoden aikana. Ryhmä lakkautettiin vuoden 1969 lopussa.[1]

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Paltemaa & Juha A. Vuori: *Kiinan kansantasavallan historia*, s. 171–172, 193, 195, 214. Gaudeamus, Helsinki 2012.
**Nabi Tajima** (4. elokuuta 1900 – 21. huhtikuuta 2018) oli japanilainen nainen ja huhtikuussa 2018 maailman vanhin elävä ihminen. Hän oli tiettävästi neljänneksi vanhimmaksi koskaan elänyt ihminen ja vanhimmaksi elänyt aasialainen ja japanilainen, kunnes Kane Tanaka ohitti hänen ikänsä 19. syyskuuta 2020. 

Tajimasta tuli vanhin elävä japanilainen nainen Misao Ōkawan kuoltua 1. huhtikuuta 2015. Tajima menetti tittelinsä hetkeksi, kun Tokiossa asuneen 115-vuotiaan naisen, jonka nimeä ei julkistettu, ikä saatiin todistettua. Tajima sai tittelin takaisin tokiolaisnaisen kuoltua 28. syyskuuta 2015. Tajima ohitti Ōkawan iän 1. syyskuuta 2017, jolloin hänestä tuli todistetusti Japanin vanhimmaksi elänyt nainen koskaan. Tajimasta tuli 15. syyskuuta 2017 (Japanissa 16. syyskuuta) maailman vanhin elävä ihminen jamaikalaisen Violet Brownin kuoltua.

Tajima täytti 117 vuotta 4. elokuuta 2017. Hän oli tiettävästi kahdeksas henkilö maailmassa ja toinen aasialainen ja japanilainen, joka on saavuttanut vähintään 117 vuoden iän ja viimeinen elossa ollut vuonna 1900 syntynyt henkilö. Tajiman kuoltua maailman vanhimman elävän henkilön titteli siirtyi japanilaiselle Chiyo Miyakolle.

Lähteet
-------

1. ↑  World's oldest person, Nabi Tajima, dies in Japan at the age of 117
2. ↑  Tuohinen, Petteri: Maailman vanhin ihminen kuoli 117-vuotiaana Jamaikalla *Helsingin Sanomat*.  16.9.2017. Viitattu 16.9.2017.
Patrick Juvet vuonna 1976
Patrick Juvet vuonna 2008
**Patrick Juvet** (21. elokuuta 1950 Montreux – maalis-huhtikuu 2021 Barcelona) oli sveitsiläinen laulaja ja malli. Juvet aloitti uransa mallina 1960-luvun lopulla. Ranskalainen musiikkituottaja Eddie Barclay löysi Juvetin vuonna 1971, ja Juvet julkaisi hänen kauttaan muutaman levytyksen.

Juvet valittiin julkisessa karsinnassa edustamaan Sveitsiä Eurovision laulukilpailuun 1973 kappaleella "Je vais me marier, Marie". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Juvet sijoittui 12. sijalle 17 kilpailijan joukosta.

Juvet saavutti suurinta suositaan 1970-luvun lopulla diskoartistina. Juvet saavutti suurta suosiota ranskankielisessä Euroopassa vuonna 1977 kappaleellaan "Où sont les femmes?". Muita kansainvälisiä menestyskappaleita olivat "Got A Feeling" ja "I Love America".

Diskomusiikin mentyä pois muodista 1980-luvulla Juvetin suosio laski. Juvet muutti Lontooseen ja myöhemmin Los Angelesiin. Noihin aikoihin Juvet kärsi masennuksesta ja alkoholismista. Juvet muutti takaisin Pariisiin 1990-luvun alussa ja julkaisi vuonna 1991 uuden albumin *Solitudes*.

Juvet julkaisi vuonna 2005 omaelämänkerran *Les bleus au cœur: Souvenirs*, jossa käsitteli musiikkiuraansa sekä biseksuaalisuuttaan. Juvet löydettiin kuolleena asunnostaan Barcelonassa 1. huhtikuuta 2021. Kuolinsyyksi ilmoitettiin sydänkohtaus.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *La Musica* (1973)
* *Love* (1973)
* *Vous Raconte Son Rêve - Olympia 1973* (1974)
* *Chrysalide* (1974)
* *Mort Ou Vif* (1976)
* *Paris By Night* (1977)
* *Got A Feeling - I Love America* (1978)
* *Laura Les Ombres De L'été* (1979)
* *Lady Night* (1979)
* *Live* (1980)
* *Still Alive* (1980)
* *Rêves Immoraux* (1982)
* *Solitudes* (1991)

Lähteet
-------

* Patrick Juvet (70) passes away *escxtra.com*. Viitattu 30.3.2023.
* Switzerland: Patrick Juvet Dies Aged 70 *eurovoix.com*. Viitattu 30.3.2023.

### Viitteet

1. ↑  Switzerland: Concours Eurovision 1973 *eurovisionworld.com*. Viitattu 30.3.2023.
2. ↑  Luxembourg 1973 *eurovision.tv*. Viitattu 30.3.2023.
3. ↑  Patrick Juvet : les résultats de l'autopsie sont tombés, les circonstances terribles de sa mort (enfin) dévoilées ! *amp.public.fr*. Viitattu 30.3.2023.
4. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Shaun O'Hara** (s. 23. kesäkuuta 1977 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan sentteri.

Ennen ammattilaisuraansa O'Hara pelasi Rutgersin yliopiston amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa Rutgers Scarlet Knightsissa. Hän opiskeli yliopistossa rikosoikeutta.

O'Hara teki huhtikuussa 2000 varaamattomana vapaana pelaajana ammattilaissopimuksen NFL-seura Cleveland Brownsin kanssa. Hän pelasi seurassa neljä kautta, joista kaksi viimeistä vakioaloittajana. Brownsissa hän pelasi useammin hyökkäyksen sisempänä linjamiehenä kuin sentterinä. Kaudella 2002 hän aloitti 13 ottelua hyökkäyksen oikean puolen sisempänä linjamiehenä ja kolme ottelua sentterinä, kaudella 2003 puolestaan kahdeksan ottelua vasemman puolen ja kuusi oikean puolen sisempänä linjamiehenä. 

Maaliskuussa 2004 O'Hara siirtyi rajoittamattomana vapaana pelaajana New York Giantsiin. Giantsia edustaessaan hän pelasi kaikki ottelunsa sentterinä ja oli vakituisesti joukkueen aloituskokoonpanossa. Vuonna 2008 hän oli voittamassa Giantsin riveissä Super Bowlin mestaruutta, kun joukkue voitti 3. helmikuuta New England Patriotsin pistein 17–14. O'Hara oli mestaruuskaudella yksi joukkueensa viidestä kapteenista Jeff Feaglesin, Eli Manningin, Antonio Piercen ja Michael Strahanin ohella. Hän pelasi kausina 2008 ja 2009 NFL:n tähdistöottelussa Pro Bowlissa. Hänet valittiin otteluun myös kaudella 2010, muttei pystynyt tuolloin pelaamaan loukkaantumisen vuoksi.

O'Hara ilmoitti pelaajauransa päättymisestä syyskuussa 2012. Hän oli ollut pelaamatta koko kauden 2011 ja kaudella 2010 hän joutui olemaan sivussa kymmenen ottelua jalkavammojen vuoksi.

Lähteet
-------

* Shaun O'Hara New York Giantsin verkkosivuilla (Internet Archive) (englanniksi)
* Shaun O'Hara sivustolla NFL.com (englanniksi)
* Youngmisuk, Ohm: Giants cut Shaun O'Hara, Rich Seubert *ESPN.com*.  29.7.2011. Viitattu 10.9.2012. (englanniksi)
* Raskin, Alex: Former Giants center Shaun O'Hara retirest *CBSSports.com*.  3.9.2012. Viitattu 10.9.2012. (englanniksi)
Berliinin filharmonia
**Kulturforum** on kulttuurirakennusten ja museoiden keskittymä Berliinin keskustassa aivan Potsdamer Platzin länsipuolella, Tiergartenin eteläpuolella. Se rakennettiin toisen maailmansodan jälkeen 1960-luvulta alkaen silloiseen Länsi-Berliiniin, koska monet pääkaupungin merkittävät kulttuuri-instituutiot olivat jääneet kaupungin historiallisen keskustan mukana Itä-Berliinin puolelle. Alueen kehittäminen on jatkunut myös kaupungin jälleenyhdistymisen jälkeen.

Kulturforumin alue sijoittuu Potsdamer Platzin, Tiergartenin puiston ja Landwehrkanalin välille. Alueella on yksi vanhempi rakennus, vuonna 1846 rakennettu St. Matthäus-Kirche. Varsinainen Kulturforum sai alkunsa arkkitehti Hans Scharounin vuonna 1946 laatimasta sodanjälkeisen Berliinin kehittämissuunnitelmasta. Kaupungin jaosta välittämättä hän pyrki luomaan yhtenäisen kokonaissuunnitelman, jossa tärkeäksi muodostui idän Unter den Lindenin vanhojen kulttuurirakennusten ja lännen Charlottenburgin linnan väliin jäävä solmukohta. Tämä loi pohjan Kulturforumin rakentamiselle. Scharoun laati alueelle rakennussuunnitelman vuosina 1959–1964. Aivan Berliinin muurin viereen rakennettu alue toimi kylmän sodan aikana myös Länsi-Berliinin kehittämistahdon poliittisena symbolina.

Kulturforumin kokonaisuuteen kuuluvat nykyään seuraavat rakennukset:

* Berliinin filharmonia (1960–1963), konserttitalo
* Neue Nationalgalerie (1965–1968), modernin taiteen museo
* Berliinin valtionkirjasto (1967–1978), toinen kahdesta toimipisteestä, samassa rakennuksessa toimii myös Ibero-amerikkalainen instituutti
* Musikinstrumenten-Museum (1979–1984), soitinmuseo
* Kunstgewerbemuseum (1985), taideteollisuusmuseo
* Kamarimusiikkisali (1984–1987)
* Kupferstichkabinett (1987–1994), graafisen taiteen museo ja sen yhteydessä toimiva taidekirjasto
* Gemäldegalerie (1998), taidemuseo
* Wissenschaftszentrum Berlin für Sozialforschung, sosiaalitieteiden tutkimuskeskus

Alueen tulevaa kehittämistä varten hyväksyttiin vuonna 2006 uusi yleissuunnitelma, johon sisältyy joidenkin uudisrakennusten rakentaminen lähinnä alueen reunoille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 114, 160–175. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin.
2. ↑  Kulturforum (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Berlin.de. Viitattu 27.7.2014.
3. 1 2  Kultur-forum.berlin.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi). Viitattu 27.7.2014.
4. ↑  Kultur-forum.berlin.com: The new masterplan (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi). Viitattu 27.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kulturforum** Wikimedia Commonsissa
**Portland Pirates** oli AHL-liigassa pelannut yhdysvaltalainen jääkiekkoseura. Sen kotipaikka oli Lewiston. Aikaisemmin seura pelasi Mainen osavaltion suurimmassa kaupungissa Portlandissa. Portland Pirates oli viimeisellä kaudellaan 2015-2016 NHL-seura Florida Panthersin farmijoukkue.

Historia
--------

Portland Pirates perustettiin vuonna 1993 Washington Capitalsin farmijoukkueeksi, vuosi sen jälkeen kuin Maine Mariners muutti ja vaihtoi nimensä Providence Bruinsiksi, jonka jälkeen Baltimore Skipjacks päätti muuttaa Maineen. Farmisopimus Capitalsin kanssa päättyi 12 kauden jälkeen vuonna 2005. 

Ensimmäisestä kaudesta muodostui seurahistorian paras tähänastista kausista, kun joukkue voitti Calder Cupin 43–27–10-tilastolla. Seuraavalla kaudella pistesaldo oli 104 pistettä, mutta joukkue putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella. Kaudella 1995–1996 joukkue ylsi jälleen Calder Cup -loppuottelusarjaan, vaikka kausi oli sujunut heikohkosti tilastolla 32–34–10. Loppuottelusarjassa joukkue hävisi Rochester Americansille.

Tämän jälkeen Piratesin kaudet ovat olleet yhtä vuoristorataa. Huolimatta 100 pisteen kaudesta, joukkue putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella 1999–2000.

Ensimmäiset neljä kautta joukkuetta valmensi Nashville Predatorsin nykyinen valmentaja Barry Trotz. Joukkue isännöi AHL All-Star Classic -tapahtumaa vuonna 2003.

Vuonna 2005 Pirates julkisti viiden vuoden jatkosopimuksen Cumberland County Civic Center -hallin vuokraan, päättäen spekuloinnin joukkueen muuttamisesta. Joukkue solmi lisäksi viiden vuoden farmisopimuksen Mighty Ducks of Anaheimin (nykyinen Anaheim Ducks) kanssa.

Tunnettuja pelaajia
-------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Saksa Olaf Kölzig
* Kanada Andrew Brunette
* EnglantiKanada Byron Dafoe
* Kanada Kevin Kaminski
* Kanada Steve Poapst
 | * Kanada Kent Hulst
* Kanada Martin Brochu
* Yhdysvallat Ryan Mulhern
* Kanada Barry Trotz
* Kanada Todd Nelson
 | * Yhdysvallat Jim Carey
* Kanada Chris Jensen
* Kanada Martin Gendron
 |

Lähteet
-------

* Portland Piratesin virallinen sivusto (englanniksi)
Palatsin julkisivua Suomenlahdelle ja osa *Suurta kaskadia*.
**Pietarhovin Suuri palatsi** on Pietarhovin palatsi- ja puistokokonaisuuden keskeinen barokkityylinen rakennus. Palatsin rakennustyöt aloitettiin 1714–1725. Siitä tuli kaksikerroksinen kartano, jonka suunnitteluun Pietari Suuri osallistui arkkitehtien kanssa. Rakennusta uudistettiin vuosina 1747–1752 perusteellisesti arkkitehti Bartolomeo Rastrellin suunnitelmien mukaan. Myöhemmissä entisöinneissä Rastrellin suunnittelema ulkoasu on säilytetty.

Rastrellin suunnitelma on barokin viimeiseltä vuosikymmeneltä, jolloin uusklassismi teki jo tuloaan, ja talo on ulkopuolelta varsin maltillisesti koristeltu. Sisätiloista sen sijaan ei puutu loistoa tai kimallusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaurinkoski, Kaarina: *Pietarin palatsit*, s. 90. Vantaa: Moreeni, 2011. ISBN 978-952-254-053-9.
2. ↑  Grand palace. Saint Petersburg Org.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pietarhovin Suuri palatsi** Wikimedia Commonsissa
**KulturNav** on avoimen lähdekoodin verkkotietokanta, joka yhdessä eri organisaatioiden kanssa kerää, hallitsee ja julkaisee auktoriteettitietoja ja terminologiaa erityisesti museoiden ja muiden kulttuuriperintölaitosten tarpeita varten. Projektin kehitystä rahoittaa Norjan kulttuurineuvosto ja sitä on vuodesta 2011 lähtien kehittänyt KulturIT yhteistyössä Norjan ja Ruotsin kulttuuriperintöjärjestöjen kanssa. KulturIT on 15 norjalaisen ja ruotsalaisen museon omistama voittoa tavoittelematon yritys. Sivusto julkaistiin tammikuussa 2015, ja sen käyttöliittymä tukee kirjanorjaa, ruotsia, suomea ja englantia.

Lähteet
-------

1. ↑  Välkommen till KulturNav! [sv] *kulturnav.org*. Viitattu 21.11.2022. (ruotsiksi)
2. ↑  Om projekt KulturNav [sv] *kulturnav.org*. Viitattu 21.11.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  LANSERING AV KULTURNAV  14.1.2015. Norjan kulttuurineuvosto.  Arkistoitu 26.1.2018. Viitattu 21.11.2022. (norjaksi)
4. ↑  Mer om KulturNav [sv] *kulturnav.org*. Viitattu 21.11.2022. (ruotsiksi)
Jan Komasa
**Jan Tadeusz Komasa** (s. 28. lokakuuta 1981 Poznań) on puolalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on näyttelijä Wiesława Komasan poika. Jan Komasa valmistui PWSFTviT Lódz -elokuvakoulusta. Komasa ohjasi ensimmäisen elokuvansa, 15 minuuttia kestävän lyhytelokuva *Fajnie, że jesteśin* vuonna 2003. Komasan seitsemäs ohjattu elokuva, Varsovan vuoden 1944 tapahtumiin perustuva elokuva *Varsova 44* sai menestystä Puolassa ja kiitosta myös muualla Euroopassa. Komasan ensimmäinen pitkä elokuva oli vuonna 2005 ilmestynyt *Oda do radości*, jonka kesto oli 120 minuuttia. Komasa asuu Varsovassa, jonne hän muutti seitsemänvuotiaana synnyinkaupungistaan Poznańista.

Lähteet
-------

* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Anna Mani** (23. elokuuta 1918 – 16. elokuuta 2001) oli intialainen fyysikko ja meteorologi.

Mani syntyi varakkaaseen syyrialaiskristilliseen perheeseen Travancoressa, nykyisessä Keralan osavaltiossa. Tuohon aikaan oli tavallista, että pojat koulutettiin hyviin ammatteihin mutta tyttöjen koulutus tähtäsi perheenemännän rooliin. Anna Mani ei halunnut kuulla tällaisesta, vaan vietti lapsuutensa uppoutuneena kirjoithin. Kerrotaan, että kerran hän toivoi syntymäpäivälahjaksi *Encyclopedia Britannica* -sanakirjaa mieluummin kuin timanttikorvakoruja.

Mahatma Gandhin ja Vaikom Satyagraha-protestien innoittamana Anna Mani kiinnostui kansallismielisestä politiikasta.Hän päätti pukeutua loppuikänsä Gandhin tavoi perinteiseen khadi-asuun. Hän vakuuttui myös siitä, että voisi auttaa isänmaata parhaiten opiskelemalla, toisin kuin varhain naimisiin menneet sisarensa.

Hän valmistui kandiksi fysiikasta Madrasin yliopistosta ja sai jatko-opintostipendin Chandrasekhara Ramanin laboratorioon Intian tiedeinstituutissa Bangaloressa, ja tutki timanttien ja rubiinien spektroskopiaa. Hän jätti väitöskirjansa Madrasin yliopistoon, mutta ei saanut tohtorin tutkintoa koska välistä puuttui maisterin tutkinto. Hän sai kuitenkin stipendin opintoihin ulkomailla, ja lähti vuonna 1945 vaihto-opiskelijaksi Imperial College Londoniin kojemeteorologian kurssille.

Mani palasi itsenäiseen Intiaan 1948 ja aloitti työt Intian ilmatieteen laitoksella Punessa. Hän sai tehtäväkseen lyhyt- ja pitkäaaltoisen säteilyn mittausverkoston luomisen. Hän suunnitteli lähes sata erilaista mittalaitetta ja aloitti niiden valmistamisen. Kansainvälisenä geofysiikan vuonna 1957 hän aloitti intiassa auringonsäteilymittausverkoston. Hän julkaisi myös joukon tieteellisiä papereita, joiden aiheet ulottuivat otsonista kansainvälisiin mittarivertailuihin. Hän kehitti otsoniluotaimen, jolla saatiin tietoa otsonikerroksesta Intian yllä.

Anna Manin työura huipentui Intian ilmatieteen laitoksen pääjohtajuuteen jonka jälkeen hän palasi Raman Research Instituten vierailevaksi professoriksi kolmeksi vuodeksi. Hän julkaisi kaksi teosta aurinkoenergiasta.

Mani ymmärsi uusiutuvan energian merkityksen, ja järjesti tuulienergiakartoitusta varten laajan tuulenmittausverkoston koko Intiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anna Mani *Stories of Courage*. Viitattu 2.4.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  Sanchari Pal: Anna Mani Is One of India’s Greatest Woman Scientists. Yet You Probably Haven’t Heard Her Story *The Better India*.  2017. Viitattu 2.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Nandita Jayaraj: Anna’s Extraordinary Experiments with the Weather (kuvakirja lapsille Anna Manin elämästä) *Storyweaver*

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kroatia

 |

 |
**Jan Långbacka** (s. 12. huhtikuuta 1968 Espoo) on suomalainen (suomenruotsalainen) entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan sentteri. Långbackan virallinen kasvattajaseura oli EJK.

Ura
---

Jan Långbacka aloitti aikuisten sarjoissa silloisen Kiekko-Espoon divarijoukkueessa kaudella 1988-1989. Långbacka pelasi kaudella kaikki 44 ottelua ja teki niissä 19 maalia ja 62 tehopistettä, mitkä oikeuttivat joukkueen sisäisessä pistepörssissä toiseen sijaan Petro Koivusen jälkeen. Tämän lisäksi hän pelasi A-junioreiden SM-sarjassa viisi ottelua Kiekko-Espoon riveissä ja toiset viisi ottelua Puolustusvoimien Urheilukoulun joukkueessa. Långbacka pelasi myös A-junioreiden play-offseissa neljä ottelua Kiekko-Espoon joukkueessa.

Seuraavalle kaudelle Långbacka siirtyi Helsingin Jokereiden liiga joukkueeseen kahden vuoden sopimuksella. Ensimmäisellä kaudella Långbacka saalisti 41 pelaamassaan ottelussa 13 maalia ja 21 pistettä. Jälkimmäisellä kaudella rooli oli selkeästi pienempi ja kauden saldoksi jäi vain kaksi maalia ja yhdeksän pistettä. Tämän jälkeen oli aika palata takaisin kasvattaja seuraan pelaamaan I divisioonaa.

Kaudella 1991-1992 Långbacka pelasi Kiekko-Espoon riveissä 39 ottelua ja saalisti niissä 17 maalia ja 50 tehopistettä, mikä riitti sisäisessä pörssissä sijalle 4 Tero Lehterän, Riku Kuusiston ja Mikko Lempiäisen jälkeen. Runkosarjan jälkeen kausi jatkui liigakarsintojen merkeissä, joista joukkue selvitti tiensä SM-liigaan.

Kaudella 1992-1993 Kiekko-Espoo pelasi ensimmäisen kautensa SM-liigassa ja Långbacka toimi joukkueen kapteenina. Hän itse keräsi 46 ottelussa 12 maalia ja 32 pistettä ja istui 24 jäähyminuuttia. Kausi jäi Långbackan liiga uran parhaaksi.

Seuraavalla kaudella Långbacka kykeni loukkaantumisten vuoksi pelaamaan vain 15 ottelussa, joissa tosin kantoi edelleen joukkueen kapteenin C-kirjainta paidassaan. Tehopisteiden muodossa tynkäkausi oli luonnollisesti heikko - vain kahdeksan maalia ja 14 pistettä.

Seuraavalla kaudella Långbacka pelasi kutakuinkin täyden kauden mutta luovutti kauden alla kapteeniuden kokeneelle Hannu Järvenpäälle. Kauden 48 ottelussa Långbacka saalisti 9 maalia ja 24 pistettä ja istui 18 jäähyminuuttia. Kausi jäi Långbackan uran viimeiseksi. Seuraavan kauden alussa hän oli vielä Kiekko-Espoon kokoonpanossa kauden kolmessa ensimmäisessä ottelussa, kunnes päätti lopettaa uransa ja keskittyä muihin aktiviteetteihin.

Lähteet
-------

* Jan Långbacka The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Jan Långbacka *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Oitbackan kartano** (ruots. *Oitbacka gård*) sijaitsee Loojärven etelärannalla Oitmäen kylässä Kirkkonummen pohjoisosassa. Sen itäpuolella on Espoon kartanon laaja maisemakokonaisuus. Oitbacka edustaa kartanokulttuurin viimeistä kukoistuskautta, ja sen viljelysmaita halkoo hämäläisten muinainen meritie. Museovirasto on määritellyt Oitbackan kartanokokonaisuuden valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Ensimmäinen kirjallinen maininta Oitbackasta on vuodelta 1540; tuolloin keskiaika alkoi taittua uudeksi ajaksi. 1600-luvulta asti Oitbacka oli jaettu kahdeksi maatilaksi, ja se kuului 1820-luvulle saakka Espoon kartanoon. Kiseleffin suku osti Oitbackan 1860-luvulla. Kiseleffit kohensivat tilan rakennukset kartanoaseman mukaisiksi.

Oitbackan nykyinen päärakennus on Konstantin Kiseleffin käsialaa ja se valmistui 1876. Päärakennukseen kuuluu puistokokonaisuus, jossa sijaitsee muun muassa Ville Vallgrenin Narcissos-veistos.

Oitbackan yhteyteen perustettiin 1800-luvun lopulla kartanokoulu. 2000-luvun Oitbacka on yksityisomistuksessa ja se vuokraa tilojaan yksityishenkilöille ja yrityksille. Oitbacka on myös aktiivinen maa- ja metsätaloustila.

Oitbacka sijaitsee Helsingin kantakaupungista noin 25 kilometriä länsiluoteeseen.

Viitteet
--------

1. 1 2 3 4  Oitbackan kartano *Rky.fi*. Museovirasto. Viitattu 29.11.2020.
2. 1 2  Oitbackan kartano *Oitbackagård.com*. Oitbacka Gård. Viitattu 29.11.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Oitbackan kartano (Q26256754)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kartanon päärakennus |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Kirkkonummi |
|  |
| sijainti | Oitmäki |
|  |
| katuosoite | Kiseleffin puistotie, 02510 Oitmäki |
|  |
| koordinaatit | 60°12′18″N 24°30′35″E﻿ / ﻿60.204966°N 24.5096463°E﻿ / 60.204966; 24.5096463 |
|  |
|  |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Pietari tulikokeessa.
**Pietari Bartolomeus** (kuoli 20. huhtikuuta 1099) oli ranskalainen sotilas ja pappi, joka osallistui ensimmäiseen ristiretkeen.

Antiokian piirityksen aikaan joulukuussa 1097, Pietari alkoi nähdä näkyjä. Hän väitti apostoli Andreaksen ilmestyneen hänelle unessa ja vieneen hänet Pyhän Pietarin kirkkoon, minne oli piilotettu pyhä keihäs. Andreas oli kehottanut Pietaria kertomaan ristiretkeläisten johtajille tästä ja antamaan keihään Raimund IV:lle, kun se löydettäisiin. Pietari ei kuitenkaan kertonut asiasta heti Raimundille ja näki näkyjä neljästi uudestaan ennen vuoden 1098 kesäkuuta. Hän oli myös alkanut menettää näköään helmikuusta lähtien, mikä johtui luultavasti kristittyjä piinanneesta nälänhädästä, vaikka Pietari itse uskoikin tämän olleen Andreaksen rangaistus hänelle.

Kun ristiretkeläiset valtasivat Antiokian, Pietari ja Raimund astuivat näkyjen osoittamaan kirkkoon, missä kaksitoista miestä alkoi kaivaa maata tuhansien ristiretkeläisten odottaessa kirkon ulkopuolella. Lopulta Pietari astui kuoppaan itse ja palasi ylös pyhä keihäs kädessään. Ristiretkeläiset olivat riemuissaan tästä tapahtumasta, mutta myös useat, kuten Adhemar, uskoivat Pietarin olleen huijari ja vieneen kuoppaan mukanaan raudanpalasen. Adhemarin kuoltua myöhemmin 1098, Pietari sanoi tämän saapuneen hänen luokseen todistaen keihään aitouden.

Keihään löytämistä pidettiin hyvänä enteenä ja se kohotti kristittyjen moraalia näiden jouduttua muslimien armeijan piirittämiksi. Innoissaan ristiretkeläiset lähtivät hyökkäykseen vihollisia vastaan keihäs mukanaan ja voittivat taistelun. Useat kiittivät voitosta pyhää keihästä, mutta todellisuudessa arabialaiset historioitsijat ovat kertoneet muslimijohtaja Kerbogan ärsyttäneen käytöksellään muita ruhtinaita ja nämä olivat poistuneet paikalta kesken taistelun. Myöhemmin Pietari väitti jälleen nähneensä näyn, jossa Kristus oli kehottanut ristiretkeläisiä marssimaan paljain jaloin Jerusalemiin, mutta useat eivät välittäneet tästä.

Pyhän keihään löytäminen synnytti myös ristiriitoja, sillä Bohemundin joukot eivät pitäneet Raimundin saamasta kunniasta ja alkoivat syyttää Pietaria huijariksi. Hänet tuomittiin tulikokeeseen 8. huhtikuuta, missä tämän tuli kävellä keihäs kädessään kahden palavan rovion välistä. Hän juoksi liekeistä pahoin palaneena vajoten maahan kivusta ja kuoli muutamia päiviä myöhemmin. Osa väkijoukosta kuitenkin väitti Pietarin selviytyneen kokeesta vahingoittumattomana, mutta joutuneen innostuneen väkijoukon tallomaksi.

Lähteet
-------

* Grimberg, Carl: *Kansojen historia. Osa 8 : Ristiretket*. WSOY, 1981. ISBN 951-0-09736-5.
**Jan Lehtola** (s. 1972 Tampere) on suomalainen urkuri. Lehtola opiskeli urkujensoittoa Matti Hannulan ja Olli Porthanin johdolla. Hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 1998 ja väitteli musiikin tohtoriksi vuonna 2005 Sibelius-Akatemiasta. Hän on opiskellut myös ulkomailla: Alankomaissa (Jacques van Oortmerssen), Saksassa ja Ranskassa. Hän on esiintynyt Radion sinfoniaorkesterin, Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin sekä Lahden, Tampereen ja Mikkelin kaupunginorkesterin kanssa. Hän on vieraillut muun muassa Kuhmon kamarimusiikissa. Vuonna 2003 hän organisoi ensimmäisen kansainvälisen Naji Hakim -festivaalin Helsingissä. Hän on Organo Novon taiteellinen johtaja ja Organum-seuran puheenjohtaja.

Lehtola on kantaesittänyt muiden muassa Harri Ahmaksen, Kalevi Ahon, Naji Hakimin ja Paavo Heinisen teoksia. Hän on levyttänyt Oskar Merikannon, Camille Saint-Saënsin, Johann Sebastian Bachin, Jouko Linjaman ja Naji Hakimin teoksia eri levy-yhtiöille; levytyksiä on yli kolmekymmentä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lahti Organ: Taiteilijat: Jan Lehtola.[vanhentunut linkki]

Kirjallisuutta
--------------

* Kvist, Wilhelm: Han kan spela allt — och ändå inget.  *Hufvudstadsbladet*, 13.3.2014, s. 18–19.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Elisabeth-Ann Haryett, Henriette Cappelaeren maalaus, Musée du Second Empire, Château de Compiègne
**Harriet Howard** (1823 – 19. elokuuta 1865) syntyjään **Elisabeth Ann Haryett** oli Ranskan toisen keisarikunnan keisari Napoleon III:n merkittävä taloudellinen tukija hänen pyrkiessään valtaan sekä tämän rakastajatar.

Elisabeth Ann Haryett karkasi kotoaan 15-vuotiaana tunnetun jockeyn Jem Masonin luokse Lontoossa. Saatuaan työtä näyttelijänä hän otti käyttöön nimen Harriet Howard. Hän kohtasi uuden rakkauden 18-vuotiaana, tällä kertaa henkivartiokaartin majurin Mountjoy Martynin. Suhteesta syntyi poika, Martin Constantin Haryett. Kastetilaisuudessa Howard väitti pojan olevan hänen vanhempiensa lapsen. Vältyttyään skandaalilta kiitollinen Martyn lahjoitti Howardille suuren rahasumman.

Louis Napoléon Bonaparte ja Harriet Howard tapasivat vuonna 1846 Lady Blessingtonin järjestämissä juhlissa. Louis Napoleon oli tuolloin vallantavoittelija, ja Howard ryhtyi rahoittamaan hänen hankkeitaan. Napoleon tuotatti kaksi edellisestä suhteesta syntynyttä poikaansa Alexandre Louis Eugènen ja Louis Ernest Alexandren Howardin kasvatettaviksi.

Vuonna 1848 Louis Napoléon valittiin Ranskan presidentiksi, ja Howard muutti kolmen pojan kanssa Pariisiin lähelle presidentinpalatsia. Pariisissa hän yritti pitää itsensä poissa julkisuudesta ja eli presidentin rakastajattarena. Hänellä oli vaarallinen kilpailija, prinsessa Mathilde, Louis Napoléonin serkku ja entinen kihlattu. Howard tuki rahallisesti myös Louis Napoléonin vallankaappausta vuonna 1851. Louis Napoléon julisti itsensä kansanäänestyksen jälkeen keisariksi seuraavana vuonna, ja Howard jäi taka-alalle keisarin elämässä.

Kun Napoleon III avioitui Eugnéie de Montijon kanssa, Howard siirrettiin Le Havreen ja keisari hävitytti paljon heidän kirjeenvaihtoaan.

Napoleon III:n avioliitto ajautui pian vaikeuksiin. Keisari maksoi velkansa Howardille, myönsi hänelle arvonimen *comtesse de Beauregard* ja antoi hänelle asunnoksi Chateāu de Beauregadin palatsin läheltä Versaillesiin johtavaa tietä. Howard ja keisari uusivat suhteensa.

Vuonna 1854 Howard solmi kuitenkin avioliiton englantilaisen kapteeni Clarence Trelawnyn kanssa. Napoleon III:n kaksi poikaa lähetettiin takaisin äidilleen. Trelawny oli hevosten kasvattaja ja käytti Howardin rahoja liiketoimiinsa. Howardin ja Trewlaneyn avioliitto ei kuitenkaan kestänyt, he saivat avioeron Howardin kuolinvuonna.

Pojalleen Matinille Howard ei koskaan paljastanut tämän isää, vaikka tämä kysyi sitä julkisesti. Napoleon III aateloi pojan tämän ollessa aikuinen ja hän sai arvonimen *comte de Béchêvet*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hirsilampi**, oik. **Hirslampi**, oli kylä Jääsken pitäjän koillisosan äärimmäisessä kärjessä. Kylän keskusta sijoittui Immalanjärven Varpaanlahden ja Hirslammen väliselle kannakselle. Naapurikyliä olivat Ruokolahden pitäjän Immalanjärven kylä lännen-luoteen suunnassa, pohjoisessa tuli vastaan Rautjärven Niskapietilän kylä, idän ja kaakon suunnassa sijaitsi Kirvun Tietävälän kylä ja lounaispuolella sijaitsi Jääsken Laitilan kylä.

Suhteellisen syrjäisestä sijainnistaan huolimatta Hirslammen kylässä oli paikallisesti tärkeiden teiden risteys: lounaasta, Jääsken suunnasta ja kaakosta, Kirvun suunnasta tulevat tiet yhtyivät Hirslammella pohjoisesta tulevaan tiehen, joka yhdisti nämä tiet Niskapietiläntiehen, vanhaan ja maakunnallisesti merkittävään tiehen. Matkamiehet lepuuttivatkin hevosiaan usein kylän taloissa.

Kylän itäpuolella sijaitsi neljän pitäjän rajapiste: Jääsken, Ruokolahden, Rautjärven ja Kirvun pitäjien rajat kohtasivat toisensa Hirslammella. 

Pieni osa Hirslammen kylästä kuuluu edelleen Suomen alueeseen ja sijaitsee nykyisellä rajavyöhykkeellä Immalanjärven Varpaanlahden pohjukasta lounaaseen.

Hirslampi kuului Laitilan koulupiiriin. Kylän lapsia kävi aikanaan myös Kirvun Tietävälän kansakoulussa. Kylässä pidettiin kesäisin jumalanpalveluksia.

Jääski

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät | Ahola • Ahtiala • Ahvola • Eevala • Einola • Haikola • Hallikkala • Hirsilampi • Hyppölä • Hämälälä • Ihalempiälä • Jakola • Jakovala • Järvenkylä • Kamajauhola • Kaplahala • Kasila • Kemppilä • Kiljolanmaa • Kirkonkylä • Kiurula • Kokkola • Kostiala • Kuurmanpohja • Kyyrölä • Kärenniemi • Kärkkäälä • Kärättilä • Laitila • Laukkala • Littula • Lokkarila • Lottola • Meltola • Myllölä • Niemi • Näträmälä • Oravala • Pajarila • Patjaala • Pelkola • Penttilä • Pieppola • Puujalka • Päähkälä • Ranssila • Riikola • Rikkola • Rossila • Rouhiala • Räikkölä • Seppälä • Soperonmaa • Suikkala • Sunila • Teppanala • Tollola • Velkula • Vetelälä • Virola • Virolansalo |
| Muut | Enso |
**Andries Noppert** (s. 7. huhtikuuta 1994 Heerenveen, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija. Maalivahtina pelaava Noppert edustaa Eredivisiessa pelaavaa SC Heerenveeniä. Hän edusti SC Heerenveeniä 2013–2014 ja uudelleen toukokuusta 2022 alkaen tehtyään Heerenveenin kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Vuosina 2014–2018 hän edusti NAC Bredaa. Vuosina 2018–2019 hän edusti Calcio Foggia 1920:ta Serie B:ssä eli Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. 2019–2020 hän edusti FC Dordrechtia. Tammikuussa 2021 hän teki sopimuksen Go Ahead Eaglesin kanssa. Seurajoukkueurallaan Noppert on pelannut jouluun 2022 mennessä Alankomaiden sarjoissa 37 ottelua ja Italian sarjoissa kahdeksan ottelua.

Syyskuussa 2022 Noppert kutsuttiin Alankomaiden A-maajoukkueeseen. Saman vuoden marraskuussa hänet nimettiin Alankomaiden joukkueeseen Qatarin MM-kilpailuihin 2022. Noppert pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa MM-turnauksen avausottelussa Senegalia vastaan. Alankomaat voitti ottelun 2–0. Noppert pelasi kokonaan myös Alankomaiden neljä muuta MM-turnausottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Andries Noppert Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Netherlands - A. Noppert - Profile with news, career statistics and history - Soccerway *nr.soccerway.com*. Viitattu 28.12.2022.
3. ↑  Depay, Klaassen in Dutch squad, Gravenberch, Danjuma miss out  11.11.2022. FIFA. Viitattu 24.11.2022. (englanniksi)
4. ↑  Netherlands' late double downs Senegal  21.11.2022. FIFA. Viitattu 24.11.2022. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Andries Noppert 

Alankomaiden joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Pasveer |
2 Timber |
3 de Ligt |
4 van Dijk |
5 Aké |
6 de Vrij |
7 Bergwijn |
8 Gakpo |
9 L. de Jong |
10 Depay |
11 Berghuis |
12 Lang |
13 Bijlow |
14 Klaassen |
15 de Roon |
16 Malacia |
17 Blind |
18 Janssen |
19 Weghorst |
20 Koopmeiners |
21 F. de Jong |
22 Dumfries |
23 Noppert |
24 Taylor |
25 Simons |
26 Frimpong |
Valmentaja van Gaal
**TRIPS** (engl. *Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights*) on immateriaalioikeuksia koskeva maailman kauppajärjestön (WTO) kansainvälinen sopimus.

Historia
--------

TRIPSin laati WTOn edeltäjä GATT vuonna 1994, ja se on nykyisin yksi WTOn toiminnan keskeisimmistä ja myös eniten kritiikkiä herättävistä sopimuksista. Sopimuksen taustalla olivat teollisuusmaat, erityisesti Euroopan unioni, Yhdysvallat ja Japani, jotka myös omistavat suurimman osan maailman immateriaalioikeuksista, kuten patenteista. Kaikkien WTOn jäseniksi haluavien on ratifioitava TRIPS-sopimus.

Kritiikki
---------

TRIPSissä luokitellaan omistusoikeudet kaiken edelle, myös ihmisoikeuksien, mitä kansainväliset ihmisoikeusjärjestöt, kuten Attac ja kolmannen maailman kansalaisjärjestöt ovat arvostelleet laajasti.

TRIPSiin kuuluu myös mahdollisuus paitsi teollisuustuotteiden, myös organismien, elintärkeiden lääkkeiden ja ihmiskudosten patentointiin ja yksinoikeuteen.

Kehitysmaat ovat pitäneet TRIPS:iin liittyviä immateriaalioikeuksien rekisteröinti- ja valvontajärjestelmiä liian kalliina.

Kehitysmaiden kannalta sopimus on ongelmallinen, sillä useimmat patentit ovat länsimaiden ja kansainvälisten yritysten hallussa, ja toisaalta sopimus vaikeuttaa kaikenlaisen uuden teknologian omaehtoista käyttöönottoa kehitysmaissa.

TRIPSiä on myös arvosteltu siitä, että se estää tavaroiden ja ideoiden vapaata liikkumista, joka on vastoin WTOn ydinperiaatetta ja toimintaideaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juhani Koponen, Jari Lanki ja Anna Kervinen: "WTOn toimivalta ja pyrkimykset", *Kehitysmaatutkimus, johdatus perusteisiin*, s. 142. Helsinki: Gummerrus, 2007. ISBN 978-952-495-004-6.

Aiheesta muualla
----------------

* TRIPSin viralliset sivut
Roger de Vlaeminck vuonna 1972.
Roger de Vlaeminck Flanderin ympäriajossa *Koppenbergin* nousussa
**Roger De Vlaeminck** (s. 24. elokuuta 1947 Eeklo) on belgialainen entinen maantiepyöräilijä. 

De Vlaeminck on maanmiestensä Eddy Merckxin ja Rik Van Looyn lisäksi ainoa pyöräilijä, joka on voittanut lajin kaikki *viisi monumenttia*: Milano–San Remon (1973, 1978, 1979), Flanderin ympäriajon (1977), Pariisi–Roubaix'n (1972, 1974, 1975, 1977), Liège‐Bastogne–Liègen (1970) ja Lombardian ympäriajon (1974, 1976). Lempinimellä "Monsieur Paris–Roubaix" tunnettu De Vlaeminck sijoittui kyseisessä kilpailussa voittojensa lisäksi neljästi toiseksi, kerran kolmanneksi ja viidenneksi sekä kahdesti seitsemänneksi. 

De Vleaminck voitti suurista yhden päivän kilpailuista myös muun muassa Omloop Het Volkin (1969, 1979), La Flèche Wallonnen (1971), Züri-Metzgeten (1975), Pariisi–Brysselin (1981), Kuurne‐Bryssel–Kuurnen (1970, 1971) sekä Milano–Torinon (1972, 1974).

Etappikilpailuista hän voitti Tirreno–Adriaticon kuudesti peräkkäin (1972–1977) ottaen kilpailussa kaikkiaan 15 etappivoittoa. Vuonna 1975 hän voitti Sveitsin ympäriajon kuuden etappivoiton myötä. Italian ympäriajon pistekilpailun De Vlaeminck voitti vuosina 1972, 1974 ja 1975 – kaikkiaan hän saavutti *Giro d'Italiassa* 22 etappivoittoa vuosina 1972-1979. Ranskan ympäriajossa hän voitti etapin vuonna 1970 ja Espanjan ympäriajossa 1984. Dunkerquen neljän päivän ajon De Vlaeminck voitti vuonna 1971.

De Vlaeminck on voittanut cyclocrossin maailmanmestaruuden sekä amatöörien (1968) että ammattilaisten (1975) kilpailussa. Hän on Belgian maantiepyöräilymestari vuosilta 1969 ja 1981. 

Myös Roger De Vlaeminckin isoveli Erik De Vlaeminck oli kilpapyöräilijä ja cyclocrossin seitsenkertainen maailmanmestari.

Aiheesta muualla
----------------

* Saavutukset (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Alankomaat

 |

 |
**Apostoli Andreaan luostari** (kreik. Μονή Αποστόλου Ανδρέα, *Moní Apostólou Andréa*, myös *Pyhän Andreaan luostari*; turk. *Apostolos Andreas Manastırı*) on ortodoksinen luostari Karpasían niemimaalla Kyproksen saarella. Se on omistettu apostoli Andreaalle.

Luostarin kirkkoa sisältä.
Apostoli Andreaan luostari sijaitsee lähes Karpasían niemimaan kärjessä luostarista nimensä saaneella Apóstolos Andréaksen niemellä, linnuntietä noin 16 kilometriä itään Rizokárpason kylästä. Legendan mukaan apostoli Andreas kävi paikalla lähetysmatkallaan häntä kuljettaneen laivan pysähdyttyä niemellä. Paikalla on ollut luostari oletettavasti bysanttilaiselta ajalta lähtien. Nykyiset luostarirakennukset ovat peräisin 1700- ja 1800-luvuilta.

Luostari on suosittu pyhiinvaelluskohde. Se sijaitsee nykyisin turkkilaisen Pohjois-Kyproksen alueella, ja paikka on sekä kristittyjen että muslimien kunnioittama. Vierailu alueella on ollut helpompaa 2000-luvun alusta lähtien, ja luostaria on kunnostettu YK:n rahoituksella. Luostari juhlii 15. elokuuta ja 30. marraskuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Apostolos Andreas Monastery. Karpaz, North Cyprus *What's on North Cyprus*. Viitattu 14.5.2018.
2. 1 2  Apostolos Andreas Monastery *North Cyprus*. Viitattu 14.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apostoli Andreaan luostari** Wikimedia Commonsissa