recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hugues-Bernard Maret, Bassanon herttua** (1. toukokuuta 1763 Dijon – 13. toukokuuta 1839 Pariisi) oli ranskalainen lehtimies, diplomaatti ja poliitikko. Hänellä oli Napoleonin vallan aikana tärkeä asema Ranskan hallituksessa.

Maret oli alkuperäiseltä koulutukseltaan lakimies. Ranskan vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 hän ryhtyi julkaisemaan *Bulletin de l'Assemblée nationale* -nimistä lehteä ja osallistui myös *Le Moniteur Universelin* perustamiseen. Hän kuului näkyviin feuillantteihin. Maret siirtyi 1792 diplomaatiksi, kun hänet nimitettiin Ranskan lähettilääksi Englantiin. Vuonna 1793 hänet nimitettiin suurlähettilääksi Napoliin, mutta matkalla asemapaikkaansa hän jäi itävaltalaisten vangiksi, ja vapautui vasta 1795. Napoleon Bonaparten kaapattua vallan Ranskassa vuonna 1799 Maret nimitettiin konsulaatin pääsihteeriksi. Hänestä tuli Napoleonin luotettu neuvonantaja ja keisarikunnan perustamisen jälkeen vuonna 1804 valtiosihteeri. Hän sai 1809 Bassanon herttuan arvon. Maret toimi huhtikuusta 1811 marraskuuhun 1813 Ranskan ulkoministerinä ja järjesti helmi–maaliskuussa 1812 Preussin ja Itävallan kanssa sopimukset, jotka mahdollistivat Napoleonin sotaretken Venäjälle. Vuonna 1813 hän oli myös sotaministerinä. Maret auttoi Napoleonia palaamaan Elbalta vuonna 1815 ja toimi sisäministerinä satapäiväisen keisarikunnan aikana.

Bourbonien palattua valtaan Maret oli maanpaossa vuoteen 1820. Kuninkaaksi tullut Ludvig Filip antoi hänelle vuonna 1831 päärinarvon ja nimitti hänet 10. marraskuuta 1834 pääministeriksi. Maret ei saanut hallitusta muodostettua, ja erosi jo kahdeksan päivän kuluttua.

Maret oli vuodesta 1803 Ranskan akatemian ja vuodesta 1832 Académie des sciences morales et politiques -akatemian jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hugues-Bernard Maret, duke de Bassano (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 9.3.2014.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1912), s. 895 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Hugues-Bernard Maret (ranskaksi) Académie française

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Jean François de Saint-Lambert** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 101803-1816** | Seuraaja:**Joseph Henri Joachim Lainé** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Alphonse Henri d’Hautpoul** (4. tammikuuta 1789 Versailles – 27. heinäkuuta 1865 Saint-Papoul) oli ranskalainen kreivi, kenraali ja poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä toisen tasavallan aikana vuosina 1849–1850.

D’Hautpoul osallistui nuorena Napoleonin sotiin. Vuoden 1823 Espanjan-sotaretken aikana hän komensi kaartinrykmenttiä. Hänet ylennettiin vuonna 1828 kenraalimajuriksi ja 1841 kenraaliluutnantiksi. Hän oli myös edustajainkamarin jäsenenä 1830–1838 ja sai 1848 päärinarvon. Toisen tasavallan perustamisen jälkeen d’Hautpoul valittiin vuonna 1849 lakiasäätävään kansalliskokoukseen ja nimitettiin samana vuonna sotaministeriksi. Vuonna 1850 hän siirtyi Algerian kenraalikuvernöriksi. Presidentti Louis Napoléon Bonaparte nimitti hänet joulukuun 1851 vallankaappauksensa jälkeen senaattoriksi ja senaatin suurreferendaariksi.

Alphonse d’Hautpoulin veli oli kenraali Marie Constant Fidèle Henri d’Hautpoul.

Lähteet
-------

1. ↑  Alphonse, Henri D'HAUTPOUL (ranskaksi) Assemblée Nationale. Viitattu 15.9.2015.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1909), s. 114 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 15.9.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Étienne Maurice Gérard** (4. huhtikuuta 1773 Damvilliers – 17. huhtikuuta 1852 Pariisi) oli Ranskan marsalkka. Hän toimi myös lyhyesti Ranskan pääministerinä vuonna 1834.

Gérard liittyi vapaaehtoisena Ranskan armeijaan vuonna 1791 ja osallistui vallankumoussotiin. Vuodesta 1796 hän toimi kenraali Jean-Baptiste Bernadotten adjutanttina. Napoleonin sodissa Gérard osallistui muun muassa Jenan ja Austerlitzin taisteluihin, ja sai 1806 ylennyksen prikaatinkenraaliksi. Hän komensi saksilaista ratsuväkeä Wagramin taistelussa 1809, ja osallistui sen jälkeen sotaan Portugalissa, missä hän kunnostautui erityisesti Fuentes de Oñoron taistelussa. Vuoden 1812 Moskovan-sotaretken aikana hänet ylennettiin divisioonankenraaliksi ja seuraavana vuonna käydyn Bautzenin taistelun jälkeen hänet korotettiin kreiviksi. Gérard haavoittui vakavasti Leipzigin taistelussa lokakuussa 1813, mutta osallistui vielä vuoden 1814 taisteluihin Ranskassa, kunnostautuen erityisesti La Rothièressa ja Montereaussa. Vaikka valtaan palannut kuningas Ludvig XVIII nimitti hänet sotilastarkastajan tehtävään, hän siirtyi satapäiväisen keisarikunnan aikana Napoleonin puolelle. Napoleon nimitti hänet Mosellen armeijan johtoon ja korotti hänet pääriksi. Napoleonin joukkojen Lignyn taistelussa kesäkuussa 1815 saavuttama voitto oli pääosin Gérardin ansiota. Napoleonin kukistuttua Gérard pakeni Brysseliin, ja palasi Ranskaan vasta 1817.

Gérard kuului vuosina 1822–1830 Ranskan edustajainkamariin Pariisin edustajana, ja hän liittyi liberaaliin oppositioon. Heinäkuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1830 hän toimi hetken aikaa sotaministerinä ja sai Ranskan marsalkan arvon. Gérard johti 1831 ja 1832 Ranskan sotaretkiä Belgiassa. Ensimmäisellä kerralla hän karkotti Hollannin armeijan Belgiasta vain 13 päivässä ja toisella kerralla hän johti marras–joulukuussa 1832 Antwerpenin piiritystä. Gérard siirtyi 1833 parlamentin ylähuoneeseen ja heinäkuusta lokakuuhun 1834 hän toimi pää- ja sotaministerinä. Hän toimi vielä 1838–1842 Seinen departementin kansalliskaartien komentajana ja sai hieman ennen kuolemaansa Napoleon III:lta nimityksen senaattoriksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1908), s. 1021–1022 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.3.2014.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1882), s. 1089 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Maurice Etienne Gérard (ranskaksi) Assemblée nationale

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**August Vilhelm Oskar Florin** (17. toukokuuta 1812 Piikkiö – 7. huhtikuuta 1894 Helsinki) oli suomalainen pankki- ja virkamies ja valtioneuvos. Hän toimi Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajana.

Florinin vanhemmat olivat Hämeenlinnan kirkkoherra Johan Gustaf Florin ja Maria Ulrika Törnqvist. Hän kirjoitti ylioppilaasi vuonna 1830 ja suoritti yliopistossa kameraalitutkinnon vuonna 1834.

Florin oli senaatin talousosaston ylimääräinen kamarikirjuri vuodesta 1834, yleisen kanslian kopisti vuodesta 1838, kansliatoimituskunnan kanslisti vuodesta 1841, Suomen Pankin kolmas kamreeri vuodesta 1842, ensimmäinen kamreeri vuodesta 1850, johtaja vuodesta 1862 ja lopulta johtokunnan puheenjohtaja vuosina 1870–1875. Vuonna 1875 hänelle myönnettiin valtioneuvoksen arvonimi.

Florin toimi myös Suomen yleisen paloapuyhtiön vakinaisena kamarikirjurina vuosina 1836–1849 ja siviilivirkakunnan leski- ja orpokassan kassanhoitaja vuosina 1848–50.

August Florinin ja Lovisa Ekebomin poika oli lääkintöneuvos Johan August Florin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  August Vilhelm Oskar Florin *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Viitattu 26.3.2022.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Pankin pääjohtajat |
| --- |
|  |
| 
* Sacklén
* Idestam
* Lode
* Winter
* Trapp
* Born
* Federley
* Trapp
* Edelheim
* Blidberg
* Björkman
* von Haartman
* Florin
* von Troil
* Charpentier
* Wegelius
* von Collan
* Stenroth
* Ramsay
* Ryti
* Rangell
* Ryti
* Tuomioja
* von Fieandt
* Waris
* Koivisto
* Karjalainen
* Kullberg
* Hämäläinen
* Vanhala
* Liikanen
* Rehn

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Eeva Rohas** (s. 1982 Helsinki) on suomalainen kirjailija, näytelmäkirjailija ja luovan kirjoittamisen ohjaaja.

Rohas valmistui ylioppilaaksi Kallion lukiosta 2001 ja filosofian maisteriksi Jyväskylän yliopistosta 2005 pääaineenaan kirjallisuus. Hän väitteli filosofian tohtoriksi nykykulttuurista Jyväskylän yliopistossa 2016. Vuodesta 2010 hän on toiminut vapaana kirjailijana.

Rohas näytteli Tikkurilan Teatterissa 1995–2000 ja Jyväskylän ylioppilasteatterissa 2002–2009. Hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma *Keltaiset tyypit* (2010), oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Rohaksen ensimmäinen romaani, *Syvä pää*, ilmestyi vuonna 2012 ja oli Tiiliskivi-palkintoehdokas. Vuonna 2018 ilmestyi Rohaksen kolmas romaani, *Raivo*.

Teokset
-------

* *Keltaiset tyypit*. Helsinki: Otava, 2010. ISBN 978-951-1-24730-2.
* *Syvä pää*. Helsinki: Otava, 2012. ISBN 978-951-1-25923-7.
* *Raivo*. Helsinki: Otava, 2018. ISBN 978-951-1-29481-8.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rohas, Eeva *Kirjasampo.fi*. Viitattu 25.12.2017.
2. ↑  Väitös: 19.11.2016 FM Eeva Rohas (Humanistinen tiedekunta, nykykulttuuri) Jyväskylän yliopisto.  Arkistoitu 5.12.2021. Viitattu 5.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Eeva Rohaksen verkkosivut
* Eeva Rohas Otavan verkkosivuilla
* Eeva Rohas: Keltaiset tyypit Aamun kirjassa Ylen Elävä arkisto.
* Eeva Rohas: Syvä pää Aamun kirjassa Yle Areena.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Francisco Silvela y Le Vielleuze** (15. joulukuuta 1843 – 29. toukokuuta 1905) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi kahdesti Espanjan pääministerinä vuosina 1899–1900 ja 1902–1903.

Silvela oli alkujaan asianajaja ja poliittinen kirjailija. Hänet valittiin parlamenttiin ensin liberaalipuolueen edustajana, mutta hän siirtyi myöhemmin konservatiiveihin. Hän oli ensi kerran ministerinä vuonna 1879, oikeusministerinä 1883–1884 ja sisäministerinä 1890–1891. Hän ajautui erimielisyyksiin konservatiivien johtajan Antonio Cánovas del Castillon kanssa ja oli useita vuosia syrjässä politiikasta. Kun Cánovas del Castillo salamurhattiin vuonna 1897, Silvelasta tuli konservatiivien uusi johtaja ja hän muodosti koko puolueen uudestaan. Hän toimi pääministerinä maaliskuusta 1899 marraskuuhun 1900 ja uudelleen joulukuusta 1902 heinäkuuhun 1903. Silvelan jälkeen puolueen johtoon nousi Antonio Maura.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nordisk familjebok* (1905), s. 553 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 29.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Francisco Silvela** Wikimedia Commonsissa

* Francisco Silvela (espanjaksi) Biografías y Vidas

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Maija-Leena Paavola** (s. 4. marraskuuta 1956 Punkalaidun) on eduskunnan pääsihteeri vuoden 2016 alusta. Hän seurasi tehtävässä eläkkeelle jäänyttä Seppo Tiitistä ollen ensimmäinen pääsihteeriksi valittu nainen. Aiemmin Paavola työskenteli eduskunnan lainsäädäntöjohtajana vuodesta 2012.

Paavola valmistui ylioppilaaksi Punkalaitumen yhteiskoulusta 1975 ja oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta 1981. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1985. Paavola työskenteli ammattikasvatushallituksen ja opetushallituksen tarkastajana 1988 ja ylitarkastajana 1988–1991. Eduskunnan oikeusasiamiehen kanslian esittelijänä Paavola toimi 1991 ja nuorempana eduskunnan oikeusasiamiehen sihteerinä 1993–1997. Eduskuntasihteerinä hän työskenteli 1997–2012 ja eduskunnan lainsäädäntöjohtajana 2012–2015.

Paavolalla ei ole puoluetaustaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ketkä ovat toimineet eduskunnan pääsihteereinä? *Eduskunnan kirjasto*. Eduskunta. Viitattu 15.10.2018.
2. 1 2  Tuominen, Tia (toim.): *Suomen lakimiehet Finlands jurister 2015*, s. 667. Helsinki: Talentum, 2015. ISBN 978-952-14-2536-3.
3. 1 2  Nieminen, Martta: Lasikatto murtui – Maija-Leena Paavolasta eduskunnan historian ensimmäinen naispuolinen pääsihteeri *HS.fi*.  11.12.2015.  Arkistoitu 22.12.2015. Viitattu 24.3.2016.
*Tämä artikkeli kertoo toimittajasta ja kansanedustajasta. Kaupunginjohtajasta katso Eino Jalmari Leino*

**Frans Hjalmar (Jalmari) Leino** (ent. **Rekola**, 4. toukokuuta 1892 Köyliö – 16. joulukuuta 1963 Tampere) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli usean sosialidemokraattisen sanomalehden päätoimittajana 1920–1950-luvuilla. Hän oli myös kansanedustajana vuosina 1927–1930.

Elämä ja ura
------------

Köyliön Vuorenmaasta kotoisin olleen Leinon vanhemmat olivat torppari Frans Henrik Rekola ja Vilhelmiina Mikola. Kansakoulun jälkeen hän työskenteli sekatyömiehenä ja oli mukana Vuorenmaan työväenyhdistyksen toiminnassa. Myöhemmin Leino suoritti puolueopiston kurssin, ja toimi vuosina 1917–1918 sosialidemokraattisten piirijärjestöjen luennoitsijana Varsinais-Suomessa sekä Satakunnassa. Sisällissodan loppuvaiheessa Leino vangittiin Lahdessa, josta hänet siirrettiin Santahaminan vankileirille.

Vapauduttuaan 1920 Leino työskenteli Porissa ilmestyneen *Uuden Ajan* toimittajana ollen myös lehden päätoimittaja 1925–1927. Vuonna 1927 hänet valittiin eduskuntaan Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Kansanedustajakautensa jälkeen Leino työskenteli *Työn Voiman* päätoimittajana Jyväskylässä 1930–1937, *Kansan Työn* päätoimittajana Viipurissa 1938–1940, Työväen Sanomalehtien Tietotoimiston palveluksessa Helsingissä 1940, *Sosialistin* päätoimittajana Turussa 1940–1941 sekä *Kansan Lehden* päätoimittajana 1942–1950 ja toimituspäällikkönä Tampereella 1950–1958. Hän oli myös Porin, Jyväskylän, Viipurin ja Tampereen kaupunginvaltuustojen jäsen.

Leino on haudattu Tampereelle Vatialan hautausmaalle.

Perhe
-----

Leinon puoliso oli Anna Amanda Lind, jonka kanssa hän avioitui 1921. Heidän poikansa oli kaupunginjohtaja Väinö J. Leino.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Jalmari Leino *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 25.2.2015.
2. 1 2  *Kuka kukin on 1954 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 468. Helsinki: Otava, 1954. Projekt Runeberg.
3. ↑  Puoluetietoja.  *Sosialidemokraatti*, 27.6.1911, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.7.2020.
4. ↑  Puoluetietoja. Apurahat puolueopistoon.  *Sosialidemokraatti*, 12.7.1913, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.7.2020.
5. ↑  Leino, Frans Hj. Köyliö *Sotavankilaitoksen arkiston aakkosellinen vankikortisto*. Kansallisarkisto. Viitattu 16.7.2020.
6. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 22.12.1963, s. 13. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 16.7.2020.
7. 1 2  Päätoimittaja Jalmari Leinon siunaustilaisuus.  *Helsingin Sanomat*, 30.12.1963, s. 9. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 16.7.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Sirkka Aune-Marjatta Hämäläinen-Lindfors** (o.s. *Hinkkala*, s. 8. toukokuuta 1939 Hausjärvi) on suomalainen talousvaikuttajana toiminut nainen. Hän oli Suomen Pankin pääjohtaja 1992–1998.

Hämäläinen valmistui ylioppilaaksi Karkkilan yhteiskoulusta 1957, ekonomiksi 1961, kauppatieteiden kandidaatiksi 1964 ja lisensiaatiksi 1979. Hän väitteli kansantaloustieteen tohtoriksi 1981 Helsingin kauppakorkeakoulusta.

Hämäläinen työskenteli pääosan urastaan Suomen Pankissa. Hän nousi ensimmäisenä naisena sen johtokuntaan vuonna 1991 ja seuraavana vuonna pääjohtaja Rolf Kullbergin seuraajaksi. Vuosina 1998–2003 Hämäläinen oli Euroopan keskuspankin johtokunnan jäsen. Hämäläinen osallistui kansainvälisten johtajien Bilderberg-ryhmän kokoukseen vuonna 1994 ollessaan Suomen Pankin pääjohtaja.

Hämäläinen oli jäsen muun muassa Suomen Kansallisoopperan Säätiön hallituksessa ja toimi aiemmin sen puheenjohtajana.

Sirkka Hämäläiselle on myönnetty mm. Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan komentajamerkki ja Viron tasavallan Valkoisen Tähden ritarikunnan 1.luokan kunniamerkki eli suurristi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Korppi-Tommola, Aura: / Hämäläinen, Sirkka (1939 - ) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  13.10.2004 (päivitetty 3.9.2015). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 3.11.2016.
2. ↑  Bilderberg: Suomalaiset osanottajat *Yle.fi*.  22.8.2013. Viitattu 3.11.2016.
3. ↑  Hallituksen jäsenet 2013–2016 Kansallisooppera. Viitattu 3.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sirkka Hämäläinen** Wikimedia Commonsissa

* Yle Elävä arkisto: Sirkka Hämäläinen – Lasikattoja rikkova talousjohtaja

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Suomen Pankki | Edeltäjä:**Rolf Kullberg** | **Suomen Pankin pääjohtaja**1992–1998 | Seuraaja:**Matti Vanhala** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Katalonia
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Farmoksen Turun tehtaat.
**Farmos Oy** oli suomalainen kemianteollisuuden yritys, joka tuotti ja markkinoi pesu-, puhdistus- ja hygieniatuotteita sekä teollisuuskemikaaleja. Yhtiö perustettiin vuonna 1953. Sen tehtaat ovat Turun Kärsämäessä tiloissa, joissa toimi Oy Tolfan Ab:n pommitehdas sotavuosina 1939–1945 ja metallipaja 1945–1950. Yrityksellä on tytäryhtiöt Venäjällä, Virossa, Latviassa ja Liettuassa. Tunnettuja Farmoksen tuotemerkkejä ovat Serto, Erisan, Linna ja Erioil.

Farmos aloitti toimintansa nimellä Lääke Oy vuonna 1946. Vuonna 1958 sen nimeksi tuli Farmos. Se toimi myös lääketeollisuudessa.

Farmos teki yrityskauppojen kautta ison kierroksen suomalaisessa kemianteollisuudessa kahdenkymmenen vuoden aikana. Ennen vuotta 1987 yhtiöllä oli yli 6 000 osakkeenomistajaa, joista monet olivat yhteyksissä Osuuspankkeihin. 1980-luvun lopulla Orion Oy osti suuren osan Farmoksen osakkeista. Farmoksen kulutustavarat-yksikkö liitettiin Noiro Oy:öön vuonna 1991. Samoihin aikoihin Cultor osti Farmoksen 
maatalousryhmän. Sijoitusyhtiö Capman osti Noiron ja sen mukana Farmoksen Orionilta vuonna 2003, ja muutti sen nimeksi Lumene Oy. Farmos irtaantui Lumenesta vuonna 2008. Tuolloin sen pääomistajiksi tulivat Capmanin ja Langholm Capital LLP:n hallinnoimat rahastot, jotka myös jatkoivat Lumenen pääomistajina. 

KiiltoClean osti lokakuussa 2010 CapMan Oyj:ltä Farmos Oy:n koko osakekannan, ja seuraavan talven aikana Farmoksen toiminnot yhdistettiin KiiltoCleaniin.

Konsernin pääjohtaja oli Teppo Korte 1964–1983. Sten-Olof Hansén oli toimitusjohtaja ja pääjohtaja 1984-1990.

Lähteet
-------

1. ↑  Farmos-sivu,[vanhentunut linkki] Kiilto Clean. Viitattu 30.12.2015.
2. ↑  Möttönen, Tuomas: Vuorineuvos Teppo Korte (1919–2015). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Companies delisted 1973 to 1996, Pörssitieto Oy
4. ↑  Orionilta vaaditaan puolen miljardin korvauksia, Taloussanomat 3.12.1999. Viitattu 30.12.2015.
5. ↑  Noiron omistuspohja kansainvälistyy[vanhentunut linkki], lehdistötiedote, Capman 19.12.2003. Viitattu 30.12.2015.
6. ↑  CapManin tiedote 11.3.2008[vanhentunut linkki]
7. ↑  KiiltoClean osti Farmoksen  11.8.2010. Yleisradio. Viitattu 31.7.2012.
8. ↑  Entistä vahvempi *Molekyyli*.  17.5.2011. KiiltoClean Oy.  Arkistoitu 12.12.2011. Viitattu 31.7.2012.
9. ↑  Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
10. ↑  Tuomas Möttönen: Suomalaiset itsenäisyyden ajan vuorineuvokset, Jyväskylän yliopisto 2014, s. 185 (lisensiaattitutkimus)
11. ↑  Henkilökunta: Sten-Olof-Hansén, Utu.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Charles Townshend, Joshua Reynoldsin maalama muotokuva.
**Charles Townshend** (27. elokuuta 1725 – 4. syyskuuta 1767 Lontoo) oli brittiläinen poliitikko, joka toimi vuosina 1766–1767 valtiovarainministerinä. Hänen veropolitiikkansa on sanottu lietsoneen kehitystä, joka johti Amerikan vallankumoukseen.

Charles Townshendin isoisä oli merkittävä ulkopoliitikko Charles Townshend. Hän oli Townshendin 3. varakreivin toinen poika, ja hänen isoveljensä oli kenraali George Townshend. Charles Townshend valittiin vuonna 1747 parlamentin alahuoneeseen. Toimiessaan 1749–1754 ulkomaankaupan johtokunnan (Board of Trade) jäsenenä hän osoitti kiinnostusta brittiläisten siirtokuntien verotuksen laajentamiseen. Sen jälkeen hän kuului 1754–1755 amiraliteetin johtokuntaan, mutta joutui eroamaan arvosteltuaan voimakkaasti maan hallitusta. William Pittin hallituksen aikana Townshend oli valtakunnanneuvoston jäsenenä. Vuosina 1761–1762 hän oli sotaministeri, keväällä 1763 siirtokuntien ministeri, 1765–1766 valtion kassaministeri (*Paymaster General*) sekä kesäkuusta 1766 kuolemaansa asti valtiovarainministeri. Pääministeri Pittin terveyden heikennyttyä Townshend sai vahvan otteen maan hallinnosta.

Townshendin tarmokkuus brittien Amerikan-siirtokuntien verotusasioissa johti lopulta tapahtumaketjuun, jonka seurauksena siirtokunnat menetettiin. Jo siirtokuntaministerinä vuonna 1763 hän halusi siirtää siirtokuntien verotuksesta päättämisen Britannian parlamentille. Vuonna 1765 hän auttoi George Grenvilleä kuuluisan leimaverolain läpiviemisessä. Vähän ennen kuolemaansa Townshend ajoi kesä–heinäkuussa 1767 läpi neljä säädöstä, jotka tunnetaan nimellä Townshendin lait, ja joiden tarkoitus oli lisätä kruunun tuloja 40 000 punnalla vuodessa. Ne kavensivat siirtokuntien itsehallintoa ja asettivat tuontitullin monille siirtokunnille välttämättömille hyödykkeille, kuten lasille ja paperille. Siirtokuntalaisia huoletti etenkin säädös, jonka mukaan virkamiesten palkat maksettaisiin jatkossa tullimaksuista, minkä jälkeen he olisivat siirtokuntalaisten kokouksista riippumattomia. Varsinkin tuontitullit johtivat siirtokunnissa väkivaltaiseen vastareaktioon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Charles Townshend (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 18.1.2014.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1919), s. 523–524 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 12.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Sigrid Sundgren-Schnéevoigt
**Sigrid Ingeborg Schnéevoigt** [šne:foht] (o.s. **Sundgren**; 17. kesäkuuta 1878 Helsinki – 14. syyskuuta 1953) oli suomalainen pianisti.

Sigrid Sundgren-Schnéevoigt opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1886–1894 muiden muassa William Dayasin johdolla ja Berliinissä Ferruccio Busonin johdolla vuosina 1894–1897. Vuonna 1898 hän avioitui sellisti-kapellimestari Georg Schnéevoigtin kanssa, ja yhdessä he esittivät kamari- ja orkesterimusiikkia. Sundgren-Schnéevoigt teki konserttikiertueita Euroopassa, Amerikassa ja Australiassa, osittain yhdessä puolisonsa kanssa, ja ulkomailla häntä verrattiin sellaisiin pianisteihin kuin Raul Pugnoon, Sophie Menteriin ja Teresa Carreñoon.

Schnéevoigt oli myös pianonsoitonopettaja. Hän opetti Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1908–1910 ja 1912–1914 sekä antoi yksityisopetusta sekä Suomessa että ulkomailla. Hänen oppilaitaan olivat Kosti Vehanen, Ernst Linko ja Margaret Kilpinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin oli, S. Wikiaineisto. Viitattu 8.3.2018.
2. 1 2 3 4  Rahkonen, Margit: "Sundgren-Schnéevoigt, Sigrid (1878–1953)", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 419–420. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. / Teoksen verkkoversio.  (maksullinen)
3. ↑  Schnéevoigt, Georg hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
4. ↑  "Schnéevoigt. 2. Sigrid S." *Tietosanakirja*, osa 8. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1916. Teos verkossa.

Aiheesta muualla
----------------

* 50 vuotta. *Helsingin Sanomat* 17.6.1928, s. 14

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Petrimalja** on eräänlainen bakteeriviljelyastia. Petrimalja nimettiin saksalaisen bakteriologin Julius Richard Petrin (1852–1921) mukaan, joka keksi sen vuonna 1877 työskennellessään apulaisena Robert Kochin kanssa.

Mikrobiologiassa käytetään usein petrimaljoja, joissa on agaria viljelyaineena. Astia täytetään osittain lämpimällä agar-nesteellä, jossa on tietty yhdistelmä ravintoaineita, suoloja ja aminohappoja sekä mahdollisesti antibiootteja. Agarin jähmetyttyä astialle laitetaan mikrobinäyte. 

Petrimaljoja voidaan käyttää myös moniin muihin tarkoituksiin ilman agaria, kuten soluviljelyyn. Tyhjissä petrimaljoissa voidaan myös tutkia kasvien itämistä, pienten eläinten käyttäytymistä tai käyttää päivittäisissä laboratoriotehtävissä, kuten nesteiden kuivaamisessa uunissa tai näytteiden kantamisessa ja varastoimisessa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Petrimalja** Wikimedia Commonsissa

Laboratoriolaitteet ja tarvikkeet
Autoklaavi | Bunsenlamppu | Eksikkaattori | Lämpökaappi | Lämpömittari | Mikroskooppi | Sentrifugi | Spaatteli | Spektrofotometri | Vaaka | Vesi-imu | Vetokaappi

**Lasi- ja posliinitarvikkeet**

Byhnersuppilo | Byretti | Erlenmeyer | Erotussuppilo | Imupullo | Kaasupipetti | Kellolasi | Keitinlasi | Koeputki | Kolvi | Kyvetti | Mittalasi | Mittapullo | Petrimalja | Pipetti | Ruiske | Soxhlet | Upokas
**Maciej Paterski** (s. 12. syyskuuta 1986 Krotoszyn) on puolalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Liquigas/Cannondale-tallissa 2010–2013, edusti 2014–2017 puolalaisjoukkuetta, nimeltään viimeksi CCC Sprandi Polkowice, kilpaili vuosina 2018–2020 Wibatech 7r Fuji -joukkueessa ja edusti viimeisillä ammattilaiskausillaan 2021–2023 Voster ATS Teamia.

Paterski voitti 2014 Norjan ympäriajon kolmen sekunnin erolla Marc de Maariin. Hän voitti Katalonian ympäriajon ensimmäisen etapin 2015.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives, Pro Cycling Stats

2008
Giro delle Regioni (alle 23-v. kilpailu), 5. etapin voitto
2014
Norjan ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Puolan ympäriajo, mäkikirikilpailun voitto
Memoriał Henryka Łasaka, voitto
2015
Katalonian ympäriajo, 1. etapin voitto
Kroatian ympäriajo, kokonais-, piste- ja mäkikirikilpailun sekä 3. ja 5. etapin voitto
Puolan ympäriajo, mäkikirikilpailun voitto
2016
Baltyk - Karkonosze Tour, 6. etapin voitto
GP Ouest-France, kuudes
2017
Szlakiem Walk Majora Hubala, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Tour of Malopolska, kokonaiskilpailun sekä 2. ja 3. etapin voitto
Puchar Uzdrowisk Karpackich, voitto
2018
Visegrad 4 Bicycle Race - GP Slovakia, voitto
Visegrad 4 Bicycle Race Grand Prix Poland, voitto
Tour of Malopolska, 1. etapin voitto
Puchar Uzdrowisk Karpackich, voitto
Minsk Cup, voitto
Okolo Jižních Čech, pistekilpailun voitto
Int. RAIFFEISEN Grand Prix Judendorf-Straßengel, voitto
2019
Circuit des Ardennes International, 3. etapin voitto
CCC Tour - Grody Piastowskie, pistekilpailun sekä 2. ja 3. etapin voitto
Wyscig Mjr. Hubala - Sante Tour, kokonais- ja pistekilpailun sekä 2b. ja 3. etapin voitto
Int. Raiffeisen Grand Prix Gratwein-Straßengel, voitto
2020
EM-kilpailut, maantieajossa seitsemäs
2021
Unkarin ympäriajo, mäkikirikilpailun voitto
Maantiejon Puolan-mestaruus
CCC Tour - Grody Piastowskie, kokonais- ja pistekilpailun sekä 2. etapin voitto^
Turul Romaniei, mäkikirikilpailun voitto
2022
GP Adria Mobil, voitto
Tour of Szeklerland, 3. etapin voitto
In the footsteps of the Romans, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
2023
Tour of Malopolska, mäkikirikilpailun voitto
Visegrad 4 Bicycle Race - GP Slovakia, voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maciej Paterski *cyclingbase.com*.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 24.3.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Maciej Paterski *cyclingarchives.com*. Viitattu 16.5.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Maciej Paterski *procyclingstats.com*. Viitattu 10.1.2024. (englanniksi)
4. ↑  Tour of Norway 2014 Classification – Road – General Classification *cyclingarchives.com*. Viitattu 24.3.2015. (englanniksi)
**Seppo Pietari Saarelainen** (s. 5. syyskuuta 1947 Pielisjärvi) on suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Saarelainen syntyi pienviljelijä Toivo Saarelaisen ja Siiri Turusen perheeseen. Hänen puolisonsa on Sirkku Pentikäinen. Saarelainen valmistui teknikoksi Kotkassa 1969 ja insinööriksi 1988. Hän oli Oppipoika Carlsonin varastolla Kuopiossa, Savo Oy:n työnjohtaja ja tutkija 1970–1973, Oy Kaukas Ab:n tutkija Lappeenrannassa 1973–1975, Lujabetoni Oy:n tehdaspalvelupäällikkö, tuotantojohtaja ja henkilöstöpäällikkö Siilinjärvellä 1975–1988 ja sitten Betonimestarit Oy:n perustajaosakas Matti Eestilän kanssa. Hän on toiminut sekä yhtiön hallituksen puheenjohtajana että toimitusjohtajana. Saarelainen on toiminut myös Mestek Oy:n, Bemetek Oy:n, Kehäbetoni Oy:n, Mestaribetoni Oy:n ja Invest Saarelainen Oy:n johtotehtävissä ja -elimissä. Hänellä on lisäksi ollut sekä liike-elämän että muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2  Luttinen, Jaana: Teollisuusneuvos Seppo Sarelainen (1947–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 5.2.2024.
2. ↑  Sirkun esimies on oma puoliso.  *Iisalmen Sanomat*, 19.4.2017, nro 104, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 5.2.2024.  (ei-vapaa)
**Haapsalun lastenkodin tulipalo** 20. helmikuuta 2011 oli tulipalo lastenkodissa, jossa asui kehitysvammaisia lapsia ja nuoria. Talon sairastuvalla syttyneessä palossa kuoli kymmenen talon asukasta. Se on Virossa itsenäisyyden palauttamisen jälkeen eniten lapsiuhreja vaatinut onnettomuus.

Tapahtumat
----------

Vuonna 1950 rakennetussa yksikerroksisessa, puurakenteisessa lastenkodissa oli palon syttymishetkellä 37 lasta ja yhdeksän aikuista. Hätäkeskus sai ensimmäisen ilmoituksen palosta kello 14.30, lasten päiväuniaikaan. Samaan aikaan lastenkodista tuli myös automaattinen paloilmoitus. Palo syttyi sairastuvalla siivessä, jossa asui liikuntaesteisiä lapsia. Palomiesten saapuessa paikalle rakennus oli jo ilmiliekeissä.

Palo saatiin hallintaan kello 16.24, ja sammutustyöt lopetettiin 19.17. Tuli tuhosi rakennuksesta yhden siiven, ja muu rakennus kärsi lämpö- ja nokivahinkoja. Palossa kuolivat 21-vuotias Sergei, 20-vuotias Enar, 16-vuotias Liisi, 13-vuotiaat Jan, Sten ja Maarja, 12-vuotiaat Valeria, Björn ja Kristo sekä 7-vuotias Kevin. Lisäksi kymmenen lasta ja kaksi aikuista vietiin sairaalaan.

Lastenkodissa oli asianmukaiset paloturvallisuuslaitteet ja ne oli huollettu ja tarkastettu. Edellinen palotarkastus oli tehty kuukautta ennen paloa. Tutkimuksissa todettiin, että lastenkodin henkilökunta ei ollut syyllistynyt laiminlyönteihin turvallisuuden ja huollon suhteen. Ketään vastaan ei nostettu rikossyytteitä. Tutkimusten mukaan palon sytytti avotuli lähellä pohjoissiiven sisäänkäyntiä, mutta kenenkään ei todettu sytyttäneen paloa tahallaan tai huolimattoman tulenkäytön seurauksena. Lisätodisteiden puuttuessa tarkkaa syttymissyytä ei voitu selvittää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Šmutov, Martin ja Sulbi, Raul: Haapsalu lastekodupõlengus hukkus kümme inimest  20.2.2011. Postimees. Viitattu 13.12.2016. (viroksi)
2. 1 2 3 4 5  Estonia: Children's home fire in Haapsalu kills 10 *BBC News*.  21.2.2011. BBC. Viitattu 13.12.2016. (englanniksi)
3. 1 2 3  Estonia mourns ten children killed in orphanage fire  21.2.2011. Russia Today. Viitattu 13.12.2016. (englanniksi)
4. 1 2  Randlaid, Sven: Lastekodu põleng sai alguse voodihaigete ruumist  20.2.2011. ERR. Viitattu 9.12.2016. (viroksi)
5. ↑  Jüriso, Katrin: Eilne põleng oli üle aastate rängim õnnetus lastega  21.2.2011. ERR. Viitattu 13.12.2016. (viroksi)
6. ↑  TRAGÖÖDIA OHVRID: Sergei, Enar, Liisi, Jan, Sten, Maarja, Valeria, Björn, Kristo, Kevin  22.2.2011. Õhtuleht. Viitattu 13.12.2016. (viroksi)
7. ↑  Kahar, Andres: Haapsalu Fire Investigation Not Reopened  25.10.2011. ERR. Viitattu 13.12.2016. (englanniksi)
8. ↑  Roman, Steve: No Charges Brought in Haapsalu Foster Home Fire  14.9.2011. ERR. Viitattu 13.12.2016. (englanniksi)
9. ↑  Haapsalun lastenkodin palo sai alkunsa avotulesta *MTV Uutiset*.  18.3.2011. MTV.  Arkistoitu 22.12.2016. Viitattu 13.12.2016.
Oskari Jakonen 2018
**Oskari Jakonen** (s. 22. huhtikuuta 1997) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.

Jakonen on Salon Palloilijoiden kasvatti. Hän on edustanut TPS:ää kaudesta 2015 alkaen. Kausina 2018 ja 2020 TPS on pelannut Veikkausliigassa sekä muina kausina Ykkösessä. Jakonen on pelannut Ykkösessä ennen kauden 2021 alkua 86 ottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Kaudella 2018 hän pelasi Veikkausliigassa 27 ottelua ja teki niissä neljä maalia, huhtikuussa FC Interiä, toukokuussa PS Kemiä, kesäkuussa IFK Mariehamnia ja syyskuussa FC Lahtea vastaan. Lokakuussa 2019 hän teki maalin liigakarsintaottelussa Kokkolan Pallo-Veikkoja vastaan TPS:n varmistaessa 0–3-vierasvoitolla nousunsa Veikkausliigaan. Kaudella 2020 Jakonen pelasi Veikkausliigassa 19 ottelua, joista 11 kertaa avauskokoonpanossa, eikä tehnyt yhtään maalia.

Oskari Jakosen isä Petri Jakonen on pelannut jalkapalloa Veikkausliigassa ja ollut TPS:n toimitusjohtaja. Pikkuveli Olli Jakonen pelaa jalkapalloa Ykkösessä Ekenäs IF:ssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Oskari Jakonen Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Hyökkääjä Oskari Jakonen aloittaa jo kuudennen TPS-kautensa  10.1.2020. FC TPS. Viitattu 30.7.2020.
3. ↑  EIF kasaa palapeliään muikein mielin *Etelän Uutiset*.  6.1.2021. Etelä-Uusimaa. Viitattu 5.5.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oskari Jakonen** Wikimedia Commonsissa

  

TPS – Ykkönen
1 Koponen |
2 Moundi |
3 Kinnunen |
4 Holma |
5 Mahlamäki |
6 Sihvonen |
8 Taimi |
9 Jakonen |
12 Aaltonen |
14 Pikkarainen |
15 Samba |
16 Muzaci |
17 Espinosa |
18 Hilton |
19 Pajula |
20 Karlsson |
21 Heinonen |
23 Latonen |
25 Pohjolainen |
26 Jalonen |
27 Kalabatama |
29 Pakkanen |
30 Seppä |
Valmentaja Johansson
Hajar al hubla vuonna 2007.
**Hajar al-hubla** tai *Hajar el-hibla* (lähteestä riippuen) on suuri rakennusmateriaaliksi työstetty kivi eli monoliitti Baalbekissä Libanonissa. Paikallisen tarun mukaan se on nimetty raskaana olevan naisen mukaan.

Kiven ulkomitat ovat noin 20,31 – 20,76 × 4,14–5,29 × 4,21–4,32 metriä ja tiheys arviolta 2,6–2,8 g/cm³. Kiven arvioidaan painavan noin 1 000 tonnia. Se on painavin tunnettu yksittäinen rakennuskappale. Vertailun vuoksi Kheopsin pyramidin kivet painavat keskimäärin 2,5–15 tonnia.

Monoliitista oli tarkoitus tulla läheisen Baalbekin temppelialueella sijaitsevan roomalaisaikaisen Jupiterin temppelin laajennuksen perustusten osa. Se on vastaavanlainen kuin kolme temppelissä jo olevaa perustusten kiveä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Baalbek *Opinto.net*.  Arkistoitu 20.2.2005. Viitattu 29.1.2020.
2. 1 2  Kolehmainen, Kari: Hajar al-Hubla *Samaa tarkoittava suhdelaskenta*. Viitattu 29.1.2020.
3. ↑  Brian Handwerk: Pyramids at Giza *National Geographic Societ*. Viitattu 29.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Things to do in Baalbeck – Best attractions to visit in Baalbeck *Tourist Tube*.  Arkistoitu 28.1.2020. Viitattu 29.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hajar al hubla**.
* Ancient Baalbek Balbec or Bal Bekaa *a deeper look at the stones* *AncientMystery.info*.  Arkistoitu 23.1.2020. Viitattu 29.1.2020. (englanniksi)
* O'Kelly, Joseph: Hajar el Hibla, the stone of the Pregnant woman, the oldest surviving ceremonial astronomical instrument in the world *Hibla.com*. Viitattu 29.1.2020. (englanniksi)
* Paul Doyle: *Lebanon*, s. 213–. Bradt Travel Guides. ISBN 978-1-84162-370-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 29.1.2020). (englanniksi)
Élisabeth Vigée Le Brun, *Madame Vigée-Lebrun et sa fille*, 1789.
**Halaaminen** on kosketuksen muoto, jossa kaksi tai useampi henkilöä kietoo kätensä tiukasti toistensa vartaloiden ympärille yleensä rinnan korkeudelta. Halaaminen voi olla kestoltaan sekunnin pituinen, mutta se voi kestää myös pidempään. Useamman yksilön yhteistä halausta sanotaan joukko- tai ryhmähalaukseksi. Halaamista pidetään yleisesti intiimimpänä kuin kättelyä, muttei niin intiiminä kuin suutelua.

Halaamista esiintyy ihmisillä rakkaus- ja ystävyyssuhteissa sekä erilaisten onnistumisen hetkinä. Jälkimmäisessä tapauksessa myös toisilleen vieraat ihmiset saattavat halata toisiaan. Onnistumisen hetkiin kuuluvat esimerkiksi voitonhetket urheilukilpailuissa ja oppilaiden valmistuminen koulusta, jolloin he saattavat halata vuorotellen luokanopettajaansa.

Terveysvaikutukset
------------------

Halaamisella on tutkittuja, myönteisiä terveysvaikutuksia. Se tuottaa oksitosiinia, joka lievittää ahdistusta ja vahvistaa ihmisten välistä kiintymystä ja luottamusta toisiinsa. Eräs yhdysvaltalainen yliopistotutkimus osoitti, että koskettaminen muun muassa lieventää kivun tunnetta, alentaa diabeetikoilla veren glukoosiarvoja sekä parantaa syöpäpotilaiden vastustuskykyä.

Halaamisen yhteydessä kehoon välittyy dopamiinia, joka kohottaa mielialaa. Lisäksi halaaminen vapauttaa kehoon endorfiineja sekä serotoniinia, jotka estävät yhdessä alakuloa ja edistävät muun muassa painonhallintaa.

Halaaminen lisää itseluottamusta etenkin lapsilla, ja juuri itseluottamuksen kannalta lapsen on erityisen hyvä saada paljon halauksia vanhemmiltaan. Tällöin hän tuntee olonsa arvostetuksi ja rakastetuksi.

Katso myös
----------

* Paijaaminen

Lähteet
-------

1. ↑  Uskomattomia terveysvaikutuksia — 7 mahtavaa syytä halata joka päivä! *MTV Uutiset*.  Arkistoitu 28.11.2016. Viitattu 28.8.2016.

Kirjallisuutta
--------------

* Keating, Kathleen: *Pieni halauskirja*. Kuvitus: Mimi Noland. Helsinki: Kirjapaja, 2004. ISBN 951-607-083-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Halaaminen** Wikimedia Commonsissa
Paavolan osuusmeijerin vanhat rakennukset eivät ole enää käytössä.
Ranskalainen nykyaikainen juustovalmistamo.
**Meijeri** on maitoa käsittelevä ja jalostava tuotantolaitos. Eri meijerit ovat yleensä erikoistuneet eri tuotteisiin, esimerkiksi juustomeijereissä valmistetaan juustoja. Suomessa meijereitä on muun muassa Valiolla ja Arlalla.

Historia
--------

Karjanhoidon kehittyminen lypsykarjavaltaiseksi edellytti maidon käsittelyn modernisointia. Maidosta valmistettiin myytäväksi lähinnä voita, mutta vanhat menetelmät olivat sekä hankalia että tuottivat huonosti säilyvää voita. Ratkaisuksi tuli meijerit, joita syntyi ensimmäisten joukossa Tanskaan. Sieltä saapuneet ammattimiehet toivat osaamisensa Suomeen.

Alan kehitys oli vähäistä teknisten hankaluuksien takia aina 1880-luvulle asti, jolloin se koki mullistuksen maitoseparaattorin eli koneellisen voirasvan erotuslaitteen keksimisen myötä. Separaattori mahdollisti voin suurtuotannon. Myös maidosta tuli säilyvämpää, kun sitä voitiin käsitellä tuoreena.

### Suomessa

Satamaito-meijeri Porissa
Suomen ensimmäisen meijerin perusti 1857 Kurkijoelle maatalouden kehittäjänä tunnettu myöhempi senaattori J. U. S. Gripenberg.

1900-luvun alussa siirryttiin suurempiin osuusmeijereihin. Tämä nosti laatua ja tuotantomääriä, mikä paransi kilpailukykyä. Voita vietiin nyt Venäjälle sekä Englantiin, jossa laatuvaatimukset olivat asettuneet tanskalaisvoin totuttamana korkealle. Voista tuli Suomelle merkittävä vientiartikkeli, vuosina 1866–1870 vientiin meni 3,5 miljoonaa ja 1906–1910 jo 12,5 miljoonaa kilogrammaa vuodessa.

Juuston valmistus alkoi Suomen meijereissä pääasiassa sveitsiläisopein 1860-luvulta lähtien. Juustoakin vietiin Venäjälle.

Katso myös
----------

* Osuusmeijeri
* Luettelo Suomen entisistä meijereistä
* Thomas Riise Segelcke

Lähteet
-------

* Pentti Virrankoski: *Suomen taloushistoria: Kaskikaudesta atomiaikaan*. Otava, 1975. ISBN 951-1-02057-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Virrankoski, Pentti: *Suomen taloushistoria*, s. 117.
2. 1 2 3  Virrankoski, Pentti: *Suomen taloushistoria*, s. 118.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Meijeriyritykset** Wikimedia Commonsissa

* Suomalaisen meijeritoiminnan vaiheet -väitös 26.5.2012[vanhentunut linkki]
**Epäsymmetrinen informaatio** tarkoittaa taloustieteessä tilannetta, jossa transaktion yhdellä osapuolella on enemmän informaatiota kuin toisella. Tyypillisesti tuotteen myyjällä on enemmän informaatiota kuin tuotteen ostajalla. Myös päinvastainen tilanne on mahdollinen.

Myyjällä on yleensä enemmän informaatiota esimerkiksi käytetyn auton kaupassa ja asuntokaupassa. Näissä tilanteissa myyjä tuntee tuotteen ominaisuudet ja arvon paremmin kuin ostaja. Ostajalla voi olla enemmän informaatiota esimerkiksi terveysvakuutuksen kaupassa ja toimilupakaupassa. Ostaja voi tietää paremmin oman sairastumistodennäköisyytensä kuin vakuutuksen antaja. Toimiluvan ostaja voi tietää paremmin mahdollisuudet luvan hyödyntämiseen kuin sen myöntävä viranomainen.

Epäsymmetrinen informaatio on yksi markkinahäiriön lähde. Tilanteita, joissa on epäsymmetristä informaatiota, analysoidaan peliteorian avulla.

Kenneth Arrow kuvasi ensimmäisenä epäsymmetrisen informaation tilanteen uraauurtavassa artikkelissaan "Uncertainty and the Welfare Economics of Medical Care" American Economic Review:ssä vuonna 1963. Yksi tärkeä perustelu terveydenhuollon kontrolloinnille on juuri lääkäreiden parempi informaatio hoidon tehokkuudesta ja hinnasta.

George Akerlof käytti myöhemmin termiä epäsymmetrinen informaatio kuuluisassa artikkelissaan "The Market for Lemons" vuonna 1970. Artikkelissa hän tarkasteli haitallista valikoitumista käytettyjen autojen kaupassa.

Kriitikot ovat huomauttaneet, ettei epäsymmetriseen informaatioon vetoaminen perustu realistiseen käsitykseen markkinoiden toiminnasta. Markkinat ja kilpailu eivät toteudu olosuhteissa, joissa kaikilla toimijoilla olisi yhtäläiset tiedot käytössään.

Katso myös
----------

* Moraalikato
* Päämies-agentti -ongelma
* Vapaamatkustajan ongelma
* Haitallinen valikoituminen

Lähteet
-------

* DiLorenzo, Thomas: A note on the canard of 'asymmetric information' as a source of market failure.  *Quarterly Journal of Austrian Economics*, 2011, 14. vsk, nro 2, s. 249–255.
* Zhu, Kevin & Weyant, John P.: Strategic decisions of new technology adoption under asymmetric information: a game‐theoretic model.  *Decision sciences*, 2003, 34. vsk, nro 4, s. 643–675.  Decision Sciences Institute.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  DiLorenzo 2011, 250: "[A]ll the features of real-world competition, such as advertising, innovation, and price cutting, are assumed away with the perfect information assumption."
**Attiwendaronk** (huronin kieltä, merkitys luultavasti "kieltämme ymmärtävät") oli irokeesien kielikuntaan kuuluva intiaanikansa, jonka elinalue käsitti alueita Ontariojärven länsipäässä ja Niagaran kannaksella, Ontarion provinssissa Kanadassa ja New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kansan viidestä heimosta kolme, *attiragenrega*, *antouaronon* ja *onguiaronon* elivät Ontariossa ja kaksi, *ahondihronon* ja *kakouagoga* New Yorkissa. Ranskalaiset kutsuivat heitä nimellä *Nation Neutre* ("puolueeton kansa"), sillä he yrittivät pysyä erillään irokeesien ja huronien välisistä sodista. Muutoin he olivat sotaisa kansa ja taistelivat yhdessä tionontatien kanssa saceja, meskwakeja ja kickapuja vastaan. Kulttuurin sanotaan olleen samankaltainen kuin huroneilla ja irokeeseillä.

Vuodesta 1640 lähtien jesuiitat yrittivät tehdä lähetystyötä attiwendaronkien keskuudessa, mutta näihin suhtauduttiin vihamielisesti. Huolimatta puolueettomuusyrityksistä irokeesit pitivät attiwendaronkeja uhkana ja hyökkäsivät heidän kimppuunsa murskaten vuosina 1649-1652 koko kansan, joka oli jo ennestään kulkutautien heikentämä. Osa kansasta adoptoitiin sotavankeina irokeesiheimoihin, muut eloonjääneet pakenivat etelään ja länteen. Vuonna 1653 mainitaan Detroitin tienoilla eläneen noin 800 attiwendaronkia, mutta sen jälkeen heistä ei ole tietoa; tämä ryhmä arvatenkin sulautui seudulla eläneisiin wyandoteihin.

Vuonna 1640 attiwendarokeja oli 12 000 henkeä, nykyään ei tiettävästi yhtään täysiveristä. Atiwendaronkien mahdollisia sukulaisia on löydettävissä irokeesien seneca heimosta, joka adoptoi heitä useita satoja majavasotien aikana.
**Poliisit** (engl. *Cops*, esitetty Suomessa myös nimellä *Buster ja poliisiparaati*) on vuonna 1922 valmistunut yhdysvaltalainen lyhyt mykkäkomedia, jonka pääosassa on Buster Keaton. Keaton ohjasi ja käsikirjoitti elokuvan yhdessä Edward F. Clinen kanssa. Se on yksi Keatonin tunnetuimmista lyhytelokuvista.

Elokuvan kuuluisa kohtaus, jossa Keaton käyttää aidan yli kallistuvia tikapuita kiikkulautana.
Elokuvassa Keaton esittää rakastettunsa torjumaa varatonta nuorta miestä, joka joutuu epäonnekkaiden sattumien myötä jatkuvasti vaikeuksiin poliisien kanssa. Muuttokuormaa kuljettaessaan hän päätyy suuren poliisiparaatin keskelle ja viskaa erehdyksessä anarkistin talon katolta heittämän pommin kohti poliiseja. Elokuva huipentuu vauhdikkaaseen jaksoon, jossa Keaton pakenee juosten satoja poliiseja käyttäen hyväkseen erilaisia akrobaattitemppuja. Keaton käytti myöhemmin vastaavaa takaa-ajoteemaa muun muassa pitkässä elokuvassaan *Seitsemän mahdollisuutta*.

*Poliisit* valittiin vuonna 1997 National Film Registryn kulttuurisesti merkittävien elokuvien listalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Buster Keatonin lyhytelokuvat Mykkäelokuvat.com.
2. ↑  National Film Registry (englanniksi) Viitattu 25.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Poliisit** Wikimedia Commonsissa

* Poliisit katsottavissa/ladattavissa Internet Archivessa
* Randy Haberkamp: *Cops* (englanniksi) Yhdysvaltain kongressin kirjasto
**Kapitalistisen tien kulkija** oli Kiinassa vuosien 1966–1969 kulttuurivallankumouksen aikana käytetty haukkumanimitys kommunistisen puolueen jäsenistä, joiden katsottiin ajautuneen porvarillisuuteen ja vastavallankumouksellisuuteen.

Taustalla oli Mao Zedongin 1960-luvun aikana kasvanut huoli sosialistisen järjestelmän ajautumisesta takaisin kapitalistiseen luokkayhteiskuntaan puolueen omien johtajien ja kaaderien porvarillistumisen seurauksena. Käsite "kapitalistisen tien kulkijat" lisättiin Maon tahdosta tammikuussa 1965 niin sanottuihin 23 kohdan ohjeisiin, jotka koskivat silloin käynnissä ollutta suhteellisen maltillista sosialismin opetuskampanjaa. Mao oli pettynyt kyseiseen kampanjaan ja käynnisti seuraavana vuonna paljon rajumman kulttuurivallankumouksen. Kulttuurivallankumouksen aikana "kapitalistisen tien kulkijat" olivat väkivaltaisten hyökkäysten pääkohteena. Vuonna 1968 Liu Shaoqin julistettiin olevan "kapitalistisen tien kulkija numero yksi" ja Deng Xiaopingin "kapitalistisen tien kulkija numero kaksi".

Lähteet
-------

* Lauri Paltemaa & Juha A. Vuori: *Kiinan kansantasavallan historia*. Helsinki: Gaudeamus, 2012.

### Viitteet

1. ↑  Paltemaa & Vuori 2012, s. 163–164
2. ↑  Paltemaa & Vuori 2012, s. 196, 198