recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Moncef Marzouki** (arab. المنصف المرزوقي‎, kokonimeltään Moncef Ben Mohamed el-Bedoui Marzouki; s. 7. heinäkuuta 1945, Grombalia, Ranskan Tunisia) on tunisialainen poliitikko, ihmisoikeusaktivisti ja sosiaalidemokraattisen Kongressipuolueen puheenjohtaja. Marzouki nimitettiin marraskuussa 2011 maansa väliaikaiseksi presidentiksi parlamenttivaalien jälkeen. Myöhemmin 12. joulukuuta 2011 Marzouki voitti äänestyksen presidentistä ja astui virallisesti presidentin virkaan 13. joulukuuta 2011.

Marzouki oli ehdokkaana myös vuoden 2014 presidentinvaaleissa. Silloin presidentiksi kuitenkin valittiin Nidaa Tounes -puolueen ehdokas Beji Caid Essebsi, joka sai toisessa äänestyksessä 55,68 % äänistä.

Marraskuussa 2021 Tunisia antoi Marzoukista kansainvälisen pidätysmääräyksen valtion turvallisuuden vaarantamisesta. Hänet tuomittiin poissaolevana neljäksi vuodeksi vankilaan 22. joulukuuta 2021. Syynä oli, että hän oli vaatinut Ranskaa lopettamaan Kais Saiedin itsevaltaisen hallinnon tukemisen. Marzouki asuu Pariisissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tunisiassa sopu pääministeristä ja presidentistä *Helsingin Sanomat*.  18.11.2011. Viitattu 22.11.2011.
2. ↑  Tunisia saa uudet johtajat *YLE Uutiset*.  22.11.2011. Viitattu 22.11.2011.
3. ↑  Tunisie: Moncef Marzouki succède à Ben Ali comme président "de la 1e république arabe libre" 12.12.2011 Viitattu 13.12.2011 (ranskaksi)
4. ↑  Veteran Essebsi wins Tunisia's first free presidential vote  22.12.2014. Reuters. Viitattu 23.12.2014.
5. ↑  Tunisia issues international arrest notice against ex-leader  4.11.2021. Reuters. Viitattu 5.12.2021. (englanniksi)
6. ↑  Tunisie : l'ancien président Moncef Marzouki condamné à 4 ans de prison *France 24*.  22.12.2021. Viitattu 22.12.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moncef Marzouki** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Tunisian  presidentin lippuTunisian presidentit
Bourguiba (1957–1987) |
Ben Ali (1987–2011) |
al-Ghannuši (2011) (väliaikainen) |
Mebazaâ (2011) (väliaikainen) |
Marzouki (2011–2014) |
Essebsi (2014–2019) |
Ennaceur (2019) (väliaikainen) |
Saied (2019–) 



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Monbijoun linnaa esittävä Dismar Degenin maalaus noin vuodelta 1740.
**Monbijoun linna** oli yksi Berliinissä sijainneista Hohenzollernien residensseistä, jota käyttivät pääosin hallitsijoiden puolisot. Rakennus oli myöhemmin museona, kunnes tuhoutui toisessa maailmansodassa. Se sijaitsi Mitten kaupunginosassa Spreejoen pohjoisrannalla, vastapäätä Museosaaren pohjoispäätä. Palatsin paikalla on nykyään Monbijoupark-puisto.

Linnan paikalla oli 1600-luvulla Brandenburgin vaaliruhtinaiden puolisoiden käytössä ollut vapaa-ajan asunto, jota laajennettiin Fredrik Vilhelmin valtakaudella. Vaaliruhtinas Fredrik III (tuleva Preussin kuningas Fredrik I) laajennutti sitä lisää. Ranskankielinen nimi Monbijou tuli käyttöön 1700-luvun alussa, jolloin palatsi oli siirtynyt kuninkaan suosikin, kreivi Kasimir Kolbe von Wartenbergin omistukseen. Se palautui kuitenkin pian Hohenzollerneille, ja toimi kuningatar Sophie Dorothean kesäasuntona. Sitä laajennettiin jälleen arkkitehti Georg Wenzeslaus von Knobelsdorffin suunnitelmien mukaan 1738–1742. Sophie Dorothean kuoltua 1757 Monbijou oli pitkään tyhjillään. Hänen jälkeensä siellä asui vielä yksi Preussin kuningatar, Fredrik Vilhelm II:n puoliso Friederike Luise, joka kuoli 1805.[1]

Hohenzollernien menetettyä kiinnostuksensa Monbijouhun palatsi sai toimia 1800-luvulla Berliinin kuninkaallisten museoiden näyttelytilana, ja siellä säilytettiin muun muassa egyptiläistä kokoelmaa. Vuodesta 1877 siellä toimi yleisölle avoin Hohenzollern-museo. Museokäyttö jatkui toiseen maailmansotaan asti. Rakennus tuhoutui tulipalossa marraskuun 1943 Berliinin pommitusten aikana. Itä-Berliinin kaupunginhallinto päätti 1959 myös raunioiden purkamisesta. Paikalle kunnostettiin 1962 puisto.[2]

Lähteet
-------

1. ↑  Geschichte: Vom Viehhof zur Residenz (saksaksi) Das Schloss Monbijou Berlin. Viitattu 10.8.2014.
2. ↑  Geschichte Das Schloss wird ein Museum (saksaksi) Das Schloss Monbijou Berlin. Viitattu 10.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Monbijoun linna** Wikimedia Commonsissa

* Das Schloss Monbijou Berlin (saksaksi)
**Moncton Hawks** oli vuosina 1987-1994 AHL-liigassa toiminut Winnipeg Jetsin farmijoukkue. 
Joukkueen kotipaikka oli Kanadan itärannikolla, New Brunswickin provinssissa sijaitseva Monctonin satamakaupunki. Aiemmin vuosina 1971-1974 organisaatio oli toiminut nimellä Boston Braves.
Seitsemän toimintakautensa aikana Moncton Hawksin päävalmentajina toimivat Rick Bowness (1987-1989), Dave Farrish (1989-1992) sekä Rob Laird (1992-1994). Seura ei näillä kausilla voittanut kertaakaan AHL-liigan mestaruutta, mutta viimeisenä kautenaan pääsi kuitenkin finaaleihin, joissa joutui taipumaan Portland Piratesille. AHL:n aloittaessa vetäytymisen itäisestä Kanadasta, emoseura Winnipeg Jets päätti lakkauttaa farmijoukkueensa Monctonissa ja ryhtyi yhdessä Hartford Whalersin kanssa tekemään yhteistyötä Springfield Falconsin kanssa. Kausi 1993-94 jäi seuran ja koko organisaation viimeiseksi AHL:ssa. 
Yhden välivuoden jälkeen QMJHL junioriliigan Moncton Alpines otti hallin kotikentäkseen.
Seuran historian parhaat pistemiehet olivat Guy Larose (263 ott. 112+94=206) ja Brent Hughes (259 ott. 99+104=203)

Suomalaiset pelaajat joukkueessa
--------------------------------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pelaaja** | **kaudet** | **GP** | **M** | **S** | **Pts** | **PIM** |
| Markku Kyllönen | 1988–1989 | 60 | 14 | 20 | 34 | 16 |  |
| Hannu Järvenpää | 1987–1989 | 9 | 4 | 1 | 5 | 2 |  |

Aiheesta muualla
----------------

* Moncton Hawks Eliteprospectissa

Lähteet
-------

1. ↑  Moncton Hawks Statistics and History *HockeyDB.com*. Viitattu 25.1.2014. (englanniksi)
8. arrondissementin sijainti
**Pariisin 8. arrondissementti** (ransk. *8e arrondissement de Paris*) on yksi Pariisin kahdestakymmenestä arrondissementista, joka tunnetaan myös nimellä *arrondissement de l’Élysée*. Se jaetaan edelleen neljään kortteliin (ransk. *quartiers*), jotka ovat *Champs-Élysées*, *Faubourg-du-Roule*, *Madeleine* ja *Europe*.

Arrondissementti sijaitsee Seinen oikealla rannalla. Sitä rajaavat lännessä 16. arrondissementti, pohjoisessa 17. arrondissementti, idässä 9. ja 1. arrondissementit sekä etelässä Seine ja 7. arrondissementti. Pariisin kuuluisin katu Avenue des Champs-Élysées sijaitsee kokonaisuudessaan 8. arrondissementin alueella ja ulottuu sen itärajalla olevalta Place de la Concordelta länsirajalla sijaitsevalle Place Charles de Gaullelle, jonka keskellä sijaitsee Riemukaari.

Arrondissementin pinta-ala on 3,88 km² ja väkiluku oli vuonna 40 589 henkilöä vuonna 2011.

Nähtävyydet
-----------

* Riemukaari
* Église de la Madeleine
* Place de la Concorde
* Élysée-palatsi
* Grand Palais
* Petit Palais

Lähteet
-------

1. ↑  Populations légales en vigueur à compter du 1er janvier 2014: Arrondissements – cantons – communes INSEE. Viitattu 11.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pariisin 8. arrondissementti** Wikimedia Commonsissa

* 8. arrondissementin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tyyne Perttu** (ven. Тюне Эмильевна Пертту, 27. syyskuuta 1918 Lappeenranta – 12. huhtikuuta 1975) oli neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden suomentaja.

Perttu syntyi maalarin perheeseen, joka muutti Neuvostoliittoon Tyynen ollessa kolmetoistavuotias. Keskikoulun jälkeen hän meni opiskelemaan Leningradin farmakologiseen instituuttiin, mutta joutui jättämään sen kesken. Vuonna 1940 Perttu siirtyi Petroskoihin, jossa hän työskenteli aluksi kirjakustantamon toimittajana ja sittemmin *Totuus*-lehden kääntäjänä.

Perttu on suomentanut paljon neuvostoliittolaista kaunokirjallisuutta. Työskennellessään *Neuvosto-Karjala* -lehdessä hän toimi myös Petroskoin kaupunkineuvoston edustajana. Perttu palkittiin lehdessä julkaistusta artikkelisarjasta vuonna 1969 ja seuraavana vuonna hän sai Karjalan ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimen. Perttu hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1956 ja hän kuului myös Neuvostoliiton journalistiliittoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Djužev, Ju.I.: *Pisateli Karelii: Biobibliografitšeski slovar*, s. 217. Petrozavodsk: Ostrova, 2006. ISBN 5-98686-006-3.
2. 1 2  *Pisateli Karelii: Spravotšnik*, s. 92–93. Petrozavodsk: Karelija, 1971.
**Esko Olavi Riepula** (s. 2. helmikuuta 1941 Paavola) on suomalainen emeritusprofessori. 

Riepula syntyi seppä Juho Aukusti Riepulan ja Fanni Kristiina Mällisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1968 on kotitalousteknikko Pirkko-Liisa Annikki Lumiaho. Riepula valmistui kauppaopistosta 1962 ja suoritti verovirkamiestutkinnon 1963. Hänestä tuli Suomen ensimmäinen hallintotieteiden maisteri vuonna 1967, lisensiaatiksi hän valmistui vuonna 1969 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1973. Riepula työskenteli Tampereen yliopiston julkisoikeuden assistenttina 1967-1970, oikeusministeriön valtiosääntökomitean sihteerinä 1971-1973, Tampereen yliopiston yliopettajana 1973-1977 ja opetusministeriön suunnitteluprofessorina 1978-1979. Vuonna 1975 hänet nimitettiin valtiosääntöoikeuden dosentiksi.

Riepula oli Lapin yliopiston va. rehtori 1979-1983 ja julkisoikeuden professori vuodesta 1981, yliopiston ensimmäisenä rehtorina hän toimi 1983–2006. Riepula on myös toiminut useaan otteeseen Rovaniemen kaupunginvaltuustossa sosialidemokraattien valtuustoryhmässä, edellisen kerran vuosina 2009–2012.

Tieteellisen tuotannon lisäksi Riepula on kirjoittanut Petri Koikkalaisen kanssa Suomen vaalirahoituskohua koskevan pamfletin *Näin valta ostetaan* (2009), jossa Kehittyvien maakuntien Suomi -yhdistyksen ja Nova Groupin ympärille muodostunutta vyyhtiä pidettiin liikemiesten ja poliittisten toimijoiden rakentamana korruptiojärjestelmänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olsson, Eveliina: Yliopisto ei ole koskaan valmis.  *Kide (Lapin yliopiston yhteisölehti)*, 2006, nro 4. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.5.2014.
2. ↑  Yliopiston pitää pyrkiä huipulle.  *Helsingin Sanomat*, 2.2.2001.
3. 1 2 3  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on. Who's who in Finland. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1994*, s. 793. Riepula, Esko. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
4. ↑  Kirja: Vaalirahasotku oli malliesimerkki korruptiosta *Yle Uutiset*.  7.9.2009. Viitattu 27.5.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Max Petitpierre
**Max Petitpierre** (26. helmikuuta 1899 Neuchâtel – 25. maaliskuuta 1994) oli sveitsiläinen lakimies ja poliitikko, joka toimi Sveitsin liittoneuvoston jäsenenä 1944–1961 ja sen puheenjohtajana eli liittopresidenttinä 1950, 1955 ja 1960. Ulkoministerin tehtävistä hän vastasi pitkään, vuodesta 1945 vuoteen 1961.

Petitpierre opiskeli lakimieheksi kotikantonissaan Neuchâtelissa, Zürichissä ja Saksan Münchenissä ja tuli 1926 kansainvälisen yksityisoikeuden professoriksi Neuchâtelin yliopistoon. Vuonna 1937 hänet valittiin Neuchâtelin kantonin neuvostoon, 1942 Sveitsin liittokokoukseen eli parlamenttiin ja 1944 liittoneuvostoon. Toisen maailmansodan aikana hän toimi myös Sveitsin kelloteollisuusliiton puheenjohtajana, minkä lisäksi hänellä oli muitakin luottamustehtäviä myös elinkeinoelämän piirissä. Hän toimi myös Punaisen Ristin kansainvälisen komitean johdossa.

Max Petitpierre kirjoitti myös useita oikeustieteellisiä julkaisuja.

Petitpierren pitkän ulkoministerikauden aikana hän kehitti Sveitsin puolueettomuutta monin tavoin sallimalla tiiviimmät kansainväliset suhteet eri aloilla. Hänestä Sveitsin oli avauduttava osallistumaan Länsi-Euroopan taloudelliseen ja kulttuuriseen kehitykseen.

Prix Max Petitpierre
--------------------

Vuodesta 1984 vuoteen 2008 erityinen säätiö jakoi Max Petitpierren mukaan nimettyä, 25 000 Sveitsin frangin suuruista palkintoa noin joka toinen vuosi henkilölle, joka on edistänyt Sveitsin kansainvälistä tunnettuutta ja suhteita politiikan, diplomatian, talouden, tutkimuksen, kirjallisuuden tai taiteen alalla. Palkinnon saajia ovat olleet muun muassa kuvanveistäjä Jean Tinguely (1987), ooppera- ja elokuvaohjaaja Daniel Schmid (1988), tietojenkäsittelyteoreetikko Niklaus Wirth (1990) ja arkkitehtitoimisto Herzog & de Meuron (2000).

Lähteet
-------

1. 1 2  Iloniemi, Jaakko: "Petitpierre, Max (1899)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 155-156. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.
2. ↑  Max Petitpierre, 95, Swiss Aide Who Modified Neutrality, Dies, The New York Times 11.4.1994. Viitattu 4.11.2014.
3. 1 2  Preis für Basler Architekturbüro Herzog & de Meuron, Swissinfo 12.1.2001. Viitattu 4.11.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Lasse Aimo Antero Jalava** (s. 6. huhtikuuta 1951 Turku) on suomalainen säveltäjä.

Jalava opiskeli alttoviulun soittoa Rudolf Nienstedtin johdolla 1967–1972. Hän on soittanut eri kokoonpanoissa popmusiikkia, bluesia ja eri maiden kansanmusiikkia vuodesta 1968. Säveltäjänä Lasse Jalava on itseoppinut.

Jalava on säveltänyt päätoimisesti 1980-luvun alkupuolelta lähtien. Hänen tuotantonsa kuuluu pääosin orkesteri- ja jousiorkesteriteoksia, mutta myös kamarimusiikkia ja soolokappaleita muun muassa kanteleelle. Jalava kiinnostui 1980-luvulla myös itämaisesta, etenkin arabialaisesta musiikista.

Jalavalle myönnettiin taiteilijaeläke 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lasse Jalava  2007. Periferia, Aikamme musiikin juhla -sivusto.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 3.7.2013.
2. ↑  Heille myönnettiin uudet taiteilijaeläkkeet  26.6.2013. Iltalehti.  Arkistoitu 29.6.2013. Viitattu 26.6.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Lasse Jalavan esittely Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen sivuilla

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Max Peter Bejmer** (s. 3. kesäkuuta 1992) on ruotsalainen suunnistaja. Bejmer edustaa seuratasolla IFK Göteborgia. Tanskan MM-kilpailuissa 2022 Bejmer oli sprinttiviestin voittaneessa Ruotsin joukkueessa.

Suunnistuksen EM-kilpailuissa 2022 Bejmer oli Ruotsin toiseksi tulleessa viestijoukkueessa.

Suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa hän on parhaimmillaan saavuttanut kahdeksannen sijan keskimatkan kilpailussa vuonna 2018. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän saavutti 35. sijan vuonna 2019. Bejmer on urallaan voittanut IFK Göteborgin joukkueessa Tiomila-viestin kolme kertaa vuosina 2017, 2018 ja 2019. Jukolan Viestin Bejmer on voittanut urallaan kerran IFK Göteborgin joukkueessa vuonna 2017.

Bejmer on kilpaillut myös kestävyysjuoksussa. Vuoden 2022 maastojuoksun Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa toiseksi ja sai joukkuekilpailussa kultaa.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  IOF Eventor - Official results for World Orienteering Championships 2022 - Sprint relay *eventor.orienteering.org*. Viitattu 29.6.2022. (englanniksi)
3. ↑  Hytönen, Juho-Veikko: Mitalisijat karkasivat suomalaisilta EM-viesteissä *www.suunnistusliitto.fi*. Viitattu 8.8.2022.
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Blomqvist karkasi mutaisessa alamäessä ja kiri Pohjoismaiden mestariksi – Peiponen ja Kauppinen mainiossa vedossa *Yleisurheilu.fi*.  6.11.2022. Viitattu 6.12.2022.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**N:o 8. Porin rykmentin 3. pataljoona** entinen Turun pataljoona oli valkoisten länsiarmeijan Linderin ryhmän N:o 8. Porin rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli everstiluutnantti Johan Linsén ja väliaikaisena komentajana jääkärivänrikki Johan Elis Valfrid Koivula.

Joukko-osastot
--------------

* **1. komppania**

Päällikkö: jääkärivänrikki Aarne Aleksander Peltonen, (24. huhtikuuta 1918 alkaen).

* **2. komppania**

Päällikkö: jääkärivänrikki Paavali Alarik Kaski {toimi aikaisemmeni Turun pataljoonassa).

* **3. komppania**

Päällikkö: jääkärivänrikki Gustaf Runar Renholm (toimi aikaisemmin von Hertzenin hiihto-osastossa).

**Joukkueenjohtajat**: jääkärivääpeli Gustaf Holger Ramstedt.
* **Konekiväärikomppania**

Päällikkö: insinööri Torsten Lydecken.

Lähteet
-------

* Toim. Ignatius, Theslöf, Palmén, Grotenfelt, Nordenstreng ja Soikkeli: *Suomen vapaussota 1918 osat V ja VI*. Helsinki: Otava, 1924-1925.
* *Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975*. Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV. Vaasa: , 1975. ISBN 951-99046-8-9.
* *Suomen jääkärien elämäkerrasto*. Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV. Porvoo: WSOY, 1938.
**Max Syring** (20. elokuuta 1908 Reuben – 14. huhtikuuta 1983 Hampuri) oli saksalainen yleisurheilija. Hän kilpaili 1930-luvulta aina 1950-luvun alkuun asti ja sen jälkeen toimi valmentajana. Hänen paras saavutuksensa oli Pariisin vuoden 1938 EM-kisojen 10 000 metrin pronssimitali.

Max Syring nousi kansalliselle tasolle Saksassa 1930-luvun alussa. Syksyllä 1931 hän saavutti ensin 10 000 metrillä Saksan ennätyksen 31.26,8 ja vähän myöhemmin 5 000 metrin ennätyksen 14.49,6. Molemmissa juoksuissa Syring sijoittui toiseksi voittajana ollessa legendaarinen Paavo Nurmi. Seuraavana vuonna hän voitti niin 5 000 kuin 10 000 metrin Saksan mestaruudet ja valittiin näin Saksan edustajaksi Los Angelesin vuoden 1932 kisoihin. Hänen sijoituksensa Los Angelesissa olivat 10 000 metrillä viides ajalla 31.35,0 ja 5 000 metrillä kuudes ajalla 14.59,0. Syring oli sen jälkeen Saksan ehdoton kestävyysjuoksun ykkösnimi. Hän voitti vuoteen 1943 mennessä seitsemän 5 000 metrin ja kuusi 10 000 metrin mestaruutta.

Seuraavina vuosina Syring oli Saksan paras pitkänmatkan juoksija. Hän voitti joka vuosi 1930-luvun lopulle asti Saksan mestaruuksia. Vuoden 1934 Torinon EM-kisoissa hän keskeytti 10 000 metrillä ja karsiutui Berliinin vuoden 1936 olympialaisten 5 000 metrin loppukilpailusta. Vuoden 1938 EM-kisojen 10 000 metrillä Syring saavutti sitten parhaan kansainvälisen menestyksensä sijoittumalla kolmanneksi Suomen Ilmari Salmisen ja Italian Giuseppe Beviacquan jälkeen.

Toisen maailmansodan aikana kilpailut loppuivat talven 1942 ja 1943 aikana. Vasta sodan jälkeen kesällä 1946 oli mahdollista kilpailla, ja hän jatkoi uraansa kotiseudullaan Wittenbergissä uuden itäsaksalaisen paikallisen urheiluseuran SG Lokomotive Wittenbergin riveissä, seuran aiempi nimi oli ollut SG Wittenberg. Vielä vuonna 1952 Syring saavutti Itä-Saksan mestaruuskisoissa pronssia 5 000 metrillä ja hopeaa 10 000 metrillä.

Kaikkiaan Max Syring edusti Saksaa 30 yleisurheilumaaottelussa ja vielä sodan jälkeen Itä-Saksaa yhdessä maaottelussa. Parhaat tuloksensa Syring saavutti 5 000 metrillä vuonna 1939 ajalla 14.39,0 ja 10 000 metrillä vuonna 1940 ajalla 30.06,6.

Syring jatkoi uransa jälkeen valmennustehtävissä SC Lokomotive Leipzigissa, jossa hänen menestynein valmenettavansa oli Klaus Richtzenhain. Vuonna 1956 Syring muutti Länsi-Saksan puolelle Hampuriin, jossa hän työskenteli myyntitehtävissä ja toimi vapaa-ajallaan Hamburger SV:n yleisurheilujaoston tehtävissä.

Lähteet
-------

Asiasta muualla
---------------

* Max Syring sports-reference-tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Max Syring Munzinger-tietokannassa
* Max Syringin tulokset brinkster.net - tietokannassa
* Saksan 5 000 metrin mestarit
* Saksan 10 000 metrin mestarit

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Merja Ranki: *Tarinapuu*, 2017, Vantaa.
**Merja Ranki** (5. huhtikuuta 1955 Helsinki – 16. lokakuuta 2019 Tuusula) oli suomalainen kuvanveistäjä. Ranki valmistui taiteen maisteriksi vuonna 1998 Taideteollisesta korkeakoulusta. Hän oli opiskellut keramiikka- ja lasitaidetta. Hän oli opiskellut myös kuvanveistoa ja maalausta Suomessa, lasinpuhallusta Ruotsissa ja kuvanveistoa ja keramiikkaa Espanjassa. Hän oli suorittanut myös kuvataideopettajan pedagogiset opinnot ja toimi vuosina 1998–2010 kuvataiteen sivutoimisena opettajana. Merja Rankille tärkein työskentelymateriaali oli keramiikka, mutta hän käytti myös lasia ja pronssia. Ranki piti noin kaksikymmentä yksityisnäyttelyä ja osallistui kymmeniin yhteis- ja ryhmänäyttelyihin Suomessa ja Euroopassa. Hän järjesti myös työpajoja.

Merja Ranki kuoli vaikeaan sairauteen vuonna 2019.

Julkisia teoksia
----------------

Rankin julkisia töitä on muun muassa hänen yhdessä Outi Turpeisen kanssa toteuttamansa moniosainen teos *Apaja* Vantaan kaupungintalon edustan heijastusaltaassa. Teokseen kuuluvat valokalat ja niitä kalastava pronssinen tyttöhahmo ja altaan reunuksella olevat pronssiset hattu, takki ja salkku. Teos valmistui vuonna 2016. Rankin teos *Tarinapuu* paljastettiin Tikkurilan Kirjastopuistossa vuonna 2017. Kuusi metriä korkea veistos on corten-terästä.

* Merja Ranki ja Outi Turpeinen: Apaja (osa teoksesta), 2016, Vantaa.Merja Ranki ja Outi Turpeinen: *Apaja* (osa teoksesta), 2016, Vantaa.
* Merja Ranki ja Outi Turpeinen: Apaja (osa teoksesta), 2016, VantaaMerja Ranki ja Outi Turpeinen: *Apaja* (osa teoksesta), 2016, Vantaa

Lähteet
-------

1. 1 2  Turpeinen, Outi: Merja Ranki 1955–2019 *Helsingin Sanomat*.  10.11.2019. Viitattu 18.4.2020.
2. 1 2  Ranki, Merja: Merja Ranki CV *Kuvataiteilijamatrikkeli*.  2018. Viitattu 18.4.2020.
3. ↑  Merja Ranki: Bio *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 18.4.2020.
4. ↑  Suojanen, Armi: Taide kruunaa Tikkurilan ytimen – paraatipaikka kunnostetaan neljällä miljoonalla *Vantaan Sanomat*.  20.3.2016.  Arkistoitu 31.8.2017. Viitattu 17.4.2020.
5. ↑  Suojanen, Armi: Kaupungintalon edustalle rakennetaan vesiallas – tältä se näyttää *Vantaan Sanomat*.  7.3.2016.  Arkistoitu 22.3.2017. Viitattu 17.4.2020.
6. ↑  Tarinapuu nousi Tikkurilaan  28.7.2017. Vantaan kaupunki.  Arkistoitu 31.8.2017. Viitattu 17.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Merja Ranki Kuvataiteilijamatrikkelissa
**Mariana Cioromila** (1952 – 19. toukokuuta 2022 Brasília) oli romanialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano.

Uransa alkuvaiheissa Cioromila voitti Ateenassa Maria Callas -kilpailun ja menestyi muun muassa Georges Bizet'n *Carmenin* nimiroolissa Glyndebournen oopperafestivaalilla. Huhtikuussa 1989 hän esiintyi ensimmäisen kerran Deutsche Oper Berlinissä. Roolina oli Dorabella Wolfgang Amadeus Mozartin *Così fan tuttessa*. Cioromila pysyi yhtenä aktiivisimmista Deutsche Oper Berlinin esiintyjistä seuraavan vuosikymmenen ajan. Hän keskittyi alun perin Mozartin rooleihin (esimerkiksi Sesto, *La clemenza di Tito*), mutta siirtyi pian italialaisen ohjelmiston dramaattisempiin rooleihin, joihin kuuluivat *Don Carlosin* Eboli, *Rigoletton* Maddalena, *Kohtalon voiman* Preziosilla ja *La Giocondan* Laura. Saksalaisissa oopperoissa rooleihin kuuluivat myöhemmin muiden muassa *Hannun ja Kertun* Noita ja *Lentävän hollantilaisen* Mary.

Kohokohtana Cioromilan uralla Berliinissä on pidetty naispääosan (Marina) tulkintaa Götz Friedrichin ohjauksessa Modest Mussorgskin *Boris Godunovista* vuonna 1995. Hänen kanssaan esiintyivät Matti Salminen ja René Kollo. 1990-luvun lopussa Cioromila jäi laulajana eläkkeelle ja asettui Brasiliaan, jossa asui, kunnes kuoli 70-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Afton Wooten, Obituary: Mezzo-Soprano Mariana Cioromila Dies at 70 OperaWire 1.6.2022, viitattu 19.1.2023
2. 1 2 3  In memory of Mariana Cioromila Deutsche Oper Berlin, viitattu 19.1.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Mariana Cioromila Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Frida Westman** (s. 10. tammikuuta 2001 Örnsköldsvik) on ruotsalainen mäkihyppääjä. Seuratasolla hän edustaa kotikaupunkinsa Friska Viljoria, mutta harjoittelee paljon myös Norjassa muun muassa Roar Ljøkelsøyn ja Andreas Stjernenin ohjauksessa.

Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Park Cityssä 2017 Westman oli normaalimäen kilpailussa 32:s ja joukkuemäessä yhdeksäs. Oberwiesenthalissa 2020 hän oli 26:s ja Lahdessa 2021 16:s. Aikuisten tasolla hän debytoi Oberstdorfissa 2021, jossa hän sijoittui normaalimäessä 35:nneksi. Pekingissä 2022 hänestä tuli Ruotsin ensimmäinen talviolympialaisiin osallistunut naispuolinen mäkihyppääjä ja samalla myös ensimmäinen ruotsalainen mäkihyppääjä olympialaisissa 28 vuoteen. Normaalimäen kisassa hän sijoittui 16:nneksi*lähde?*.

Maailmancupissa Westman debytoi marraskuussa 2021 Nižni Tagilissa ja tuli 20:nneksi. Kauden 2021–2022 loppupisteissä hän sijoittui kolmanneksitoista, oltuaan parhaimmillaan kaksi kertaa neljäs. Ensimmäisen palkintosijansa Westman saavutti marraskuussa 2022 Wisłassa oltuaan kolmas, joka oli samalla ensimmäinen ruotsalaisen saavuttama maailmancupin palkintosija 30 vuoteen.

Lähteet
-------

Frida Westman Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Frida Westman jagar OS-hopp med norsk hjälp  19.12.2021. SVT Sport. Viitattu 6.11.2022. (ruotsiksi)
2. ↑  Frida Westman klar för OS – första svenska backhopparen på 28 år  21.12.2021. Ruotsin hiihtoliitto.  Arkistoitu 26.9.2022. Viitattu 6.11.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  Frida Westman tog karriärens första pallplats i världscupen  6.11.2022. SVT Sport. Viitattu 6.11.2022. (ruotsiksi)
Francisco Arce
**Francisco Javier Arce** (s. 2. huhtikuuta 1971) on paraguaylainen, valmentajana peliuransa jälkeen toiminut jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän pelasi Paraguayn maajoukkueessa 61 maaottelua ja teki niissä viisi maalia vuosina 1995–2004. Arce pelasi MM-kilpailuissa Ranskassa 1998 ja Japanin ja Etelä-Korean kisoissa 2002 sekä vuosien 1995, 1997 ja 1999 Copa Américassa.

Kotimaassaan Arce edusti Cerro Porteñoa vuosina 1989–1994 ja Libertadia 2004–2005. Hän pelasi Brasiliassa Grêmion joukkueessa vuosina 1994–1998 ja Palmeirasin joukkueessa 1998–2002 sekä Japanissa Gamba Osakan joukkueessa 2003.

Arce on valmentanut useita paraguaylaisia seuroja sekä vuosina 2011–2012 ja 2016–2017 Paraguayn maajoukkuetta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Francisco Arce *Transfermarkt*. Viitattu 13.2.2019. (englanniksi)
2. ↑  Mamrud, Roberto: Francisco Javier Arce - International Appearances  12.2.2015. RSSSF. Viitattu 13.2.2019. (englanniksi)
3. ↑  Francisco Arce *Transfermarkt*. Viitattu 13.2.2019. (englanniksi)

  

Paraguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Chilavert
2 Arce
3 Rivarola
4 Gamarra
5 Ayala
6 Aguilera
7 Yegros
8 A. Rojas
9 Cardozo
10 Acuña
11 Sarabia
12 Aceval
13 Paredes
14 R. Rojas
15 Benítez
16 Enciso
17 Brizuela
18 Ramírez
19 Morales Santos
20 Caniza
21 Campos
22 Ruiz Díaz
Valmentaja Carpegiani

Paraguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Chilavert |
2 Arce |
3 Sarabia |
4 Gamarra |
5 Ayala |
6 Struway |
7 Báez |
8 Alvarenga |
9 Santa Cruz |
10 Acuña |
11 Campos |
12 Villar |
13 Paredes |
14 Gavilán |
15 Bonet |
16 Morínigo |
17 Franco |
18 Cáceres |
19 Sanabria |
20 Cardozo |
21 Caniza |
22 Tavarelli |
23 Cuevas |
Valmentaja Maldini
{{{alt}}}MelnsilsMelnsils Latvian kartalla
Vesitorni Melnsilsissä
**Melnsils** (liiviksi *Mustānum*) on kylä Latvian Liivinrannan kulttuurihistorian suojelualueella. Se on Liivinrannan kylistä kaikkein itäisin. Kylä oli alun perin liiviläisten asuttama, mutta se latvialaistui jo varhain 1900-luvun alussa. Kylässä on edelleen pysyvää asutusta ja siellä toimii muun muassa posti, kauppa ja kahvila. Kylästä on myös hyvät yhteydet Riikaan.

Melnsils sijaitsee Riianlahden rannalla nykyisessä Rojan kunnassa (Rojas novads, 2009 kuntajako). Melnsils on Kolkasta kuntakeskus Rojaan johtavan P131 maantien varrella, etäisyys Rojaan on 33 kilometriä.

Lähteet
-------

1. ↑  Rojas Novads (Kunnan verkkosivusto) Roja novads, roja.lv. Viitattu 24.7.2012.
2. 1 2  Jānis Turlajs (Galvenais redaktors): *Mazais Latvijas Autoseļu Atlants*. Small road atlas. Riika, Latvia: SIA "Karšu izdeviensība Jāņa sēta", 2009. ISBN 978-9984-07-534-1. (latviaksi), (englanniksi), (saksaksi), (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ziemelkurzeme.lv - Melnsils[vanhentunut linkki]

 Liivinrannan kylät 

* Ūžkilā (Jaunciems)
* Kūolka (Kolka)
* Kūoštrõg (Košrags)
* Īra (Lielirbe)
* Lūžkilā (Lūžņa)
* Irē (Mazirbe)
* Mustānum (Melnsils)
* Pizā (Miķeļtornis)
* Pitrõg (Pitrags)
* Sǟnag (Saunags)
* Sīkrõg (Sīkrags)
* Vaid (Vaide)
**Esko Edvard Syvinki** (s. 10. joulukuuta 1943 Ruovesi) on suomalainen säveltäjä, pianisti ja harmonikansoittaja.

Syvinki opiskeli Aulis Sallisen johdolla. Hän suoritti Sibelius-Akatemiassa musiikin teorian diplomin vuonna 1974 ja sävellysdiplomin 1979. Syvinki oli vuosina 1971–1981 lehtorina Päijät-Hämeen/Lahden konservatoriossa ja siirtyi tämän jälkeen Tampereen konservatorioon. Hän toimi siellä musiikin teorian ja säveltapailun yliopettajana vuosina 1982–1995. Syvingin johdolla ovat opiskelleet muiden muassa Juha Leinonen ja Risto Pelli. Syvinki on myös julkaissut oppimateriaaleja yhteistyössä Eero Hakkaraisen kanssa.

Syvingin teosten joukossa ovat kaksi pianokonserttoa (1977, 1982), sellokonsertto (1982), harmonikkakonsertto (1984), viulukonsertto (1996) ja sinfonietta jousille (1976). Hänen teoksiaan on otettu suomalaisten orkesterien ohjelmistoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
2. 1 2  Syvinki, Esko Kansalliskirjaston hakupalvelu, viitattu 1.1.2023
3. ↑  Porilaissäveltäjä Juha Leinonen sai levyn julki merkittävältä kustantajalta, nyt ehdolla vuoden levyksi Sini Kuvaja, Satakunnan Kansa 21.1.2020, viitattu 1.1.2023
4. ↑  Risto Pellin hengellinen sävelkattaus kuullaan Tammelassa Forssan Lehti 16.3.2018, viitattu 1.1.2023
5. ↑  Merikanto on kauden suosituin konserttosäveltäjä Seppo Heikinheimo, Helsingin Sanomat 3.10.1993, viitattu 1.1.2023
**Muuttokirja** oli seurakunnan papin kirjoittama todistus haltijan luku- ja kristinopintaidoista. Sitä nimensä mukaisesti tarvittiin muutettaessa seurakunnasta toiseen. Esimerkiksi kristillisen avioliiton solmiminen ei ollut mahdollista ilman jonkinlaista käsitystä katekismuksesta, ja tämä käsitys sekä mahdolliset muut seikat olivat kirjattuina kyseiseen todistukseen. Muuttokirjasta eli -setelistä tunnetaan jo ainakin 1740-luvulta painettu lomake, joka antoi haltijastaan muun muassa seuraavanlaisia tietoja: nimi, syntymäaika ja -paikka, kotipaikka, lukutaito, katekismuksen tunteminen (uskontunnustus, isä meidän -rukous, kymmenen käskyä) sekä kiinnostavia huomioita muuttokirjan kantajan elämäntavoista ja avioliittokelpoisuudesta. Se oli siis pitkälti ote lähtöseurakunnan rippikirjasta, ja muuttokirjasta tuloseurakunnan pappi saattoi merkitä muuttomiehen uuden kotiseurakuntansa kirjoihin. Muuttokirjalle läheistä sukua on lukuseteli, joka oli todistus osallistumisesta lukukinkereihin. Myös lukuseteli sisälsi vastaavanlaisia huomioita kantajansa vaelluksen nuhteettomuudesta. 

Muuttokirjalla oli kuitenkin huomattavia oikeudellisia tehtäviä. Sitä voitiin käyttää käräjillä mm. mainetodistuksena. Niinpä sitä voidaan pitää nykyisen virkatodistuksen ja henkilöllisyystodistuksen edelläkävijänä.

Muuttokirjoja ei pidä sekoittaa muuttaneiden luetteloihin, jotka kuuluvat seurakunnan historiakirjoihin. Muuttaneiden luettelot sisältävät vuosittain lyhyen yhteenvedon saapuneiden muuttokirjojen antamista tiedoista sekä poismuuttaneista seurakuntalaisista.

Lähteet
-------

1. ↑  Muuttoasiakirjat *juuret.org*. Viitattu 11.10.2021.
2. ↑  Muuttaneiden luettelot ja muuttokirjat *juurille.info*.  25.6.2020. Viitattu 11.10.2021.
**Hitlerjunge Salomon** (useassa maassa nimellä **Europa, Europa**) on Agnieszka Hollandin käsikirjoittama ja ohjaama draamaelokuva vuodelta 1990. Se perustuu holokaustista selviytyneen Solomon Perelin 1989 ilmestyneeseen omaelämäkertaan ja kertoo saksanjuutalaisesta pojasta, joka liittyy Hitler-Jugendiin salatakseen syntyperänsä. Hän etenee natsieliittiä kouluttavaan sotilasakatemiaan.

Elokuvan kuvaamia nuoren pojan vaiheita luonnehditaan uskomattomiksi, kauhistuttaviksi ja miltei absurdeiksi.

Nimiosaa elokuvassa esittää Marco Hofschneider ja muita päärooleja Klaus Abramowsky, Michele Gleizer, Rene Hofschneider, Nathalie Schmidt, Delphine Forest ja Julie Delpy. Solomon Perel esiintyy elokuvassa itsenään.

*Hitlerjunge Salomon* palkittiin parhaan elokuvan Golden Globe -palkinnolla. Se oli parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkintoehdokkaana 1992. Sen odotettiin saavan myös parhaan vieraskielisen elokuvan ehdokkuuden, mutta Saksa ei asettanut sitä maansa ehdokkaaksi Oscareihin. Sitä ei kansainvälisestä suosiosta huolimatta nähty myöskään Berliinin elokuvajuhlilla.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Hitlerjunge Salomonin* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Elokuvaa ei ilmeisesti ole esitetty Suomen teattereissa eikä televisiossa.

Lähteet
-------

1. ↑  "Europa, Europa." VideoHound's Golden Movie Retriever. Gale. 2008. Haettu 24.7.2016 palvelusta HighBeam Research (vaatii tilauksen):  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  "It threw them: the missing film. (German film Hitlerjunge Salomon)." *The Economist* 7.3.1992. Haettu 24.7.2016 palvelusta HighBeam Research (vaatii tilauksen):  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 13.7.2016. (englanniksi)
4. ↑  *Hitlerjunge Salomon* Elonetissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Europa, Europa *Filmaffinity*. Viitattu 15.8.2022. (englanniksi)
* *Hitlerjunge Salomon* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Hitlerjunge Salomon* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Europa Europa
**Anders "Grönis" Grönhagen** (s. 22. toukokuuta 1953) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.

Ura
---

Pelaajaurallaan Grönhagen edusti GIF Sundsvallia ja Djurgårdens IF:ää. Hän pelasi urallaan myös 18 maaottelua Ruotsin maajoukkuepaidassa.

Hän siirtyi kentän laidalle kauden 1985 jälkeen. Debyyttikaudellaan Grönhagen johdatti Giffarnan Allsvenskaniin ensi kertaa seurahistoriassa. Kaudella 1988 joukkue sijoittui viidenneksi.

Jätettyään Giffarnan 1990 Grönhagen toimi kaudella 1991 IFK Sundsvallin päävalmentajan. Pestiä seurasi parin vuoden periodi ilman valmennustehtäviä, kunnes hän kaudeksi 1994 siirtyi Djurgårdens IF:n valmentajaksi. Grönhagen nosti tukholmalaiset liigaan ykkösdivisioonan voittajina. Allsvenskan-taivallus myös päättyi siltä erää Grönhagenin johdolla DIF:n jäätyä kaudella 1996 kolmanneksitoista ja pudottua takaisin 1.divisioonaan.

Grönhagen toimi 1997 DIF:n urheilutoimenjohtajana siirtyen sen jälkeen takaisin GIF Sundsvallin päävalmentajaksi nostaen jälleen kerran Giffarnan pääsarjaan.

Kaudeksi 2002 hän siirtyi IF Elfsborgin päävalmentajaksi. Grönhagenin johdolla boråsilaiset juhlivat Ruotsin cupin voittoa kauden 2003 päätteeksi.

Kaudella 2004 Grönhagen luotsasi IF Brommapojkarnan Superettanissa kymmenenneksi. Jätettyään seuran kauden jälkeen Grönhagen toimi tv-kommentaattorina. Kauden 2006 lopussa hän toimi Djurgårdens IF:n päävalmentajana Kjell Jonevretin lähdön jälkeen.

Tammikuussa 2007 Grönhagen siirtyi norjalaisseura Fredrikstad FK:n peräsimeen. Ensimmäinen kausi toi Tippeligaenissa kahdeksannen sijan. Kaudella 2008 Fredrikstad taisteli jopa mestaruudesta, mutta jäi lopulta hopealle kuusi pistetta Stabækille hävinneenä.

Kausi 2009 sujui FFK:lta huomattavasti edellistä kehnommin ja seura vajosi putoamiskamppailuun. Elokuun lopulla Grönhagen ilmoitti jättävänsä seuran. Lähdön taustalla ovat pelillisten syiden lisäksi myös terveydelliset seikat.

Toukokuun alussa 2013 Grönhagen palasi Djurgårdens IF:n organisaatioon urheilutoimenjohtajaksi ja puheenjohtajaksi. Hän siirtyi syrjään tehtävästään vuoden 2013 lopussa.

Hänet valittiin vuonna 2020 GIF Sundsvallin hallituksen jäseneksi.

Meriitit valmentajana
---------------------

* Norjan mestaruus
	+ Hopeaa: 2008
* Ruotsin Cup: 2003
* Superettan/Ruotsin 1.divisioona: 1994, 1999

Lähteet
-------

1. ↑  Grönhagen slutar i Fredrikstad *SVT Sport*.  28.8.2009.  (ruotsiksi)
2. ↑  Anders Grönhagen får chefsroll i Djurgården *Expressen*.  30.4.2013.  (ruotsiksi)
3. ↑  "Det känns otroligt bra i hjärtat"
4. ↑  Ny styrelse vald


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Bo PeterssonKjell Jonevret** | **Djurgårdens IF:n päävalmentaja**1994–19969–11/2006 | Seuraaja:**Roger LundinSiggi Jónsson** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Knut Torbjørn Eggen** | **Fredrikstad FK:n päävalmentaja**2007–8/2009 | Seuraaja:**Tom Nordlie** |
**Nikolai Ramm Østgaard** (30. lokakuuta 1885 – 20. kesäkuuta 1958) oli norjalainen upseeri ja urheilujohtaja. Hänet palkattiin vuonna 1914 silloisen kruununprinssi Olavin liikunnanohjaajaksi, sitten adjutantiksi, ja hänestä tuli lopulta kruununperillisen lähin työtoveri yli 40 vuoden ajaksi. Hän oli myös yksi Norjan tärkeimmistä urheilujohtajista maailmansotien välisenä aikana.

Østgaard eteni sotilasurallaan samalla kun työskenteli hovissa. Hänestä tuli kapteeni 1921, majuri 1935 ja everstiluutnantti vuonna 1940. Adjutanttina hän seurasi kruununprinssiä ja myöhemmin kruununprinssiparia myös ulkomaanmatkoille, myöhemmin suomalaistaustaisen vaimonsa Ragnin o.s. Gullichsen kanssa joka oli kruununprinsessan hovineito. Vuosina 1940–1945 hän seurasi kuningasta ja kruununprinssiä maanpakoon Britanniaan, ja kruununprinssiä tämän matkoille Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.

Työuransa ohella hän toimi urheilujärjestöissä, ja oli Kansainvälisen hiihtoliiton varapuheenjohtaja 1928–-1934 ja puheenjohtaja 1934–1951. Häntöä sanottiin hiihtomaailman diplomaatiksi, joka loi yhteyksiä Pohjoismaiden ja Keski-Euroopan talviurheilupiirien välille. Hän edisti myös yhteistyötä Neuvostoliiton ja Itä-Euroopan maiden kanssa.

Østgaard oli itsekin tunnettu urheilija, joka osallistui murtomaahiihtoon Holmenkollenin kisoissa 1910 ja 1913 ja voitti jalkapallon Norjan mestaruuden Lyn Fotballin riveissä vuosina 1908, 1910 ja 1911. Østgaard oli Norjan hiihtoliiton puheenjohtaja vuosina 1927–1930.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Erling Welle-Strand: Nikolai Ramm Østgaard *Norsk Biogafisk leksikon*.  2009. Viitattu 17.1.2021. (norjaksi)
2. ↑  Sanna Mattila: Salaperäisestä suomalais­naisesta tuli Norjan hovin sisä­piiriläinen – tällainen on kotkalaisen Ragnin uskomaton tarina *Ilta-Sanomat*.  31.1.2021. Viitattu 21.2.2021.
3. ↑  Aksel Schreiner Brakestad: Nikolai Ramm Østgaard - adjutant, offiser og idrettsleder *Norske militære biografier*. Viitattu 17.1.2021. (norjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Kevin Thomas Strahle** (s. 6. tammikuuta 1984 Ridgewood, New Jersey), tunnetaan myös nimellä **L.A. Beast**, on ammattilainen kilpailuhenkinen syöjä joka ylläpitää haastepainotteista kanavaa YouTubessa. Strahle aloitti videoiden kuvaamisen asuessaan Los Angelesissä, Kaliforniassa ennen muuttamistaan takaisin kotikaupunkiinsa Ridgewoodiin, New Jerseyyn, josta hän on muuttanut nykyiseen asuinpaikkaansa Kalifornian Santa Monicaan.

Toukokuussa 2015 hänen kanavallaan oli yli miljoona tilaajaa, yli 150 miljoonaa näyttökertaa sekä hänen kanavansa oli 1 407 tilatuin kanava YouTubessa. Internet-esiintymistensä lisäksi hän on esiintynyt televisio-ohjelmissa The Tonight Show with Jay Leno, The Today Show Australia ja Tosh.O. Strahle on hyvin tunnettu hänen äärimmäisestä kestävyydestään pitkittävissä, kivuliaissa ja näennäisesti mahdottomissa haasteissa.

Strahle ylläpiti aktiivisesti myös onnistuneen lopputuloksen aikaansaanutta kampanjaa, jonka tarkoituksena oli tuoda 1990-luvun alkupuolella valmistettua ja markkinoitua Crystal Pepsi-virvoitusjuomaa takaisin markkinoille. Juoman jälleenmyynti aloitettiin Yhdysvalloissa ja Kanadassa vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Draw My Life - L.A. Beast" *youtube.com*.
2. ↑  Kevin Strahle Stats, News, Videos, Pictures, Bio *espn.go.com*.
3. ↑  Kevin "LA Beast" Strahle Major League Eating Eater Profile *majorleagueeating.com*.
4. ↑  Miehen kahjo haaste: Söi kaksi kaktusta – piikkeineen *viikonloppu.com*.
5. ↑  Sriracha, despite its legal woes, is a cultural icon that bites *latimes.com*.
6. ↑  Skippy62able's Youtube Stats, Channel Statistics *socialblade.com*.
7. ↑  Tonight Show Meal Or No Meal: Drinking 18 Raw Eggs & Golf Ball Trick *recapo.com*.
8. ↑  NBC TV Tonight Show Video: Jay Leno Skit – "Man Chugs 18 Raw Eggs" (March 21, 2013) *writingshares.com*.
9. ↑  TODAY: America’s Vegemite man joins Today *video.au.msn.com*.  Arkistoitu 27.4.2013. Viitattu 23.5.2015.
10. ↑  Butter Challenge - Video Clip - Tosh.0 - Comedy Central *tosh.cc.com*.
11. ↑  Video Breakdown - Buttered Floor - Tosh.0 - Comedy Central *tosh.cc.com*.
12. ↑  Pepsi Needs To Bring Back Crystal Pepsi - ft. L.A. BEAST (Warning: Extreme Rainbow Vomit) *youtube.com*.
13. ↑  Petition - PepsiCo: Bring Back Crystal Pepsi! - Change.org *change.org*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:L.A. Beast
Clara Hughes, pyöräilijä
Clara Hughes, luistelija
**Clara Hughes** O.C. OM (s. 27. syyskuuta 1972) on kanadalainen maantiepyöräilijä ja pikaluistelija, joka on ollut mitaleilla sekä kesä- että talviolympialaisissa.

Hughes syntyi Winnipegissä, Manitobassa, ja aloitti uransa luistelijana; vuonna 1990 hän siirtyi kuitenkin kilpapyöräilyyn. Hän osallistui kesäolympialaisiin vuosina 1996, 2000 ja 2012, ja saavutti ensin mainituissa pronssia sekä maantieajossa että maantieaika-ajossa. Hän oli aika-ajossa kuudes 2000 ja viides 2012. MM-kilpailuissa hän sai hopeaa aika-ajossa Duitamassa 1995. Pan-Amerikan kisoissa ja Kansainyhteisön kisoissa hän on saanut mitaleja myös ratapyöräilyssä.

Hughes on yhtä lailla menestynyt luistelija. Hän voitti vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä pronssia 5 000 metrillä ja vuonna 2006 Torinossa kultaa 5 000 metrillä ja hopeaa joukkuetakaa-ajossa. Vancouverissa 2010 Hughes oli 5 000 metrillä pronssilla. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän on saavuttanut 5 000 metrillä kultaa 2004, hopeaa 2003, 2008 ja 2009 sekä pronssia 2005 ja joukkuetakaa-ajossa hopeaa 2005. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan kuudes 2003. Maailmancupissa hän sijoittui 3 000 ja 5 000 metrin yhteisessä cupissa kolmanneksi kaudella 2002–2003.

Hughes sai 11. maaliskuuta 2005 haltuunsa naisten pikaluistelun maailmanennätyksen 10 000 metrillä, mutta menetti ennätyksensä noin vuotta myöhemmin tšekkiläiselle Martina Sáblíkoválle. 

Hughes on osallistunut Right to Playn toimintaan.

Luisteluennätykset
------------------

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **500 m** | 41,19 | Calgary | 12. lokakuuta 2006 |
| **1 000 m**  | 1.18,74 | Calgary | 23. joulukuuta 2006 |
| **1 500 m** | 1.57,46 | Salt Lake City | 20. marraskuuta 2005 |
| **3 000 m** | 3.59,06 | Salt Lake City | 18. marraskuuta 2005 |
| **5 000 m** | 6.53,04 | Calgary | 13. tammikuuta 2008 |
| **10 000 m** | 14.19,73 | Calgary | 11. maaliskuuta 2005 |

Lähteet
-------

* Luistelutulokset www.skateresults.com-sivustolla (englanniksi)
* Luisteluennätykset www.sskating.com-sivustolla (englanniksi)
* Pyöräilytuloksia www.cyclingarchives.com-sivustolla (englanniksi)
* Olympiatulokset sports-reference.com-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Speed Skating World Cup Women: 3000/5000 m Sports123.com (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Anna Jönsson Haag** (o.s. **Haag**, ent. **Hansson**, s. 1. kesäkuuta 1986 Köping, Ruotsi) on ruotsalainen maastohiihtäjä. Hän vaihtoi alkuperäisen sukunimensä Hansson äitinsä sukunimeen Haag vuonna 2008. Hän saavutti vuonna 2018 päättyneellä urallaan neljä olympiamitalia, joista yksi oli kultaa ja yksi henkilökohtaisesta lajista, sekä neljä viestihiihdon MM-mitalia.

Haag sai junioreiden MM-kilpailuissa viestihopeaa Kranj'ssa 2006. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän hiihti kolmannen osuuden pronssia saaneessa Ruotsin viestijoukkueessa. Maailmancupissa hän saavutti ensimmäisen henkilökohtaisen palkintokorokepaikkansa oltuaan kolmas 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Beitostølenissä marraskuussa 2009. Hän kuului samana viikonloppuna myös Ruotsin voitokkaaseen viestijoukkueeseen. Myöhemmin samalla kaudella hän oli kolmas Roglan 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa.

Vancouverin olympialaisissa 2010 Haag sijoittui hopealle yhdistelmäkilpailussa ja vapaan hiihtotavan parisprintissä yhdessä Charlotte Kallan kanssa sekä neljänneksi 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän hiihti toisen osuuden Ruotsin saadessa viestihopeaa sekä sijoittui yhdistelmäkilpailussa ja 30 kilometrillä kymmenenneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Haag oli perinteisen hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa kuudes, yhdistelmäkilpailun 15:s ja vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä 17:s. Viestistä hän voitti hopeaa Ruotsin joukkueen kanssa.

Sotšin olympialaisissa 2014 Haag hiihti kolmannen osuuden Ruotsin olympiakultaa saavuttaneessa joukkueessa. 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli yhdestoista ja 10 kilometrin perinteisen kilpailussa 20:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 30 kilometrin perinteisen kilpailussa 14:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli perinteisen hiihtotavan 10 kilometrillä viides ja 30 kilometrin vapaan yhteislähtökilpailussa yhdeksäs. Viestissä hän hiihti avausosuuden Ruotsin hopeajoukkueessa.

Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Haag hiihti avausosuuden Ruotsin hopeajoukkueessa 4 × 5 kilometrin viestissä.
Maaliskuussa 2018 Haag ilmoitti lopettavansa hiihtouransa kauden 2018 päätteeksi. Hän avioitui samaan kauteen uransa lopettaneen hiihtäjä Emil Jönssonin kanssa kesäkuussa 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Anna Haag Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Namnbytet..... - 19 May 2008 *annahaag.com*.  19.5.2008. Viitattu 7.11.2009. (ruotsiksi)
3. ↑  Cross-Country Junior & U23 World Championships Women: Junior 4 x 3.3 km Relay *sports123.com*. Viitattu 7.11.2009. (englanniksi)
4. ↑
5. ↑  Väänänen Ville: Hiihdon superparilta yllättävä päätös – urat päättyvät sunnuntaina! *Ilta-Sanomat*.  17.3.2018. Viitattu 17.3.2018.
6. ↑  Hakola, Tero: Tekstiviesti sinetöi lopettamispäätöksen.  *Helsingin Sanomat*, 7.2.2019, s. A33.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anna Haag**.
* Virallinen sivusto (ruotsiksi)