recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Puumala-virusta levittävä metsämyyrä
**Puumala-virus** on hantaviruksiin kuuluva virus. Sitä esiintyy etenkin Pohjois-Euroopassa ja se aiheuttaa ihmiselle myyräkuumetta, joka on kuin lievä muoto Korean verenvuotokuumeesta tai HFRS:stä. Puumala-virus on ainoa Suomessa tavattava hantavirus.

Puumala-virus tarttuu ihmiseen yleensä hengitysteitse aerosolina metsämyyrän eritteistä. Kerran tartunnan saatuaan ihminen saa Puumala-virusta vastaan pysyvän tai ainakin pitkäaikaisen immuniteetin.

Puumala-viruksen löysivät, eristivät ja nimesivät vuonna 1980 suomalaiset virustutkijat Markus Brummer-Korvenkontio ja Antti Vaheri. Virus on nimetty löytöpaikkansa Puumalan mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Krauss, Hartmut et al.: "Zoonoses Caused by Hantaviruses", *Zoonoses: infectious diseases transmissible from animals to humans*, s. 77–79. ASM Press, 2003. ISBN 9781555812362. (englanniksi)
2. 1 2  Rose A, Vapalahti O, Lyytikäinen O, Nuorti P. *Patterns of Puumala virus infection in Finland*. Euro Surveill. 2003;8(1):pii=394.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q29002553
* Wikispecies: Puumala orthohantavirus
* CoL: 6WP5X
* EoL: 46698670
* NCBI: 11604

 |

 |
**Mapfre Stadium** on jalkapallostadion Columbusissa Ohiossa Yhdysvalloissa. Se toimii Major League Soccer -seura Columbus Crew’n kotistadionina.

Stadionin rakennutti Crew’n silloinen omistaja, öljymiljonääri ja urheiluvaikuttaja Lamar Hunt vuosina 1998–1999. Se oli MLS:n ensimmäinen niin sanottu *soccer-specific stadium* eli erityisesti jalkapalloa varten suunniteltu stadion. Stadion avattiin toukokuussa 1999, johon asti Crew pelasi pääasiallisesti amerikkalaiseen jalkapalloon käytetyllä Ohio Stadiumilla. Sittemmin Crew Stadiumin kaltaiset stadionit ovat yleistyneet huomattavasti MLS:ssä.

Stadionin rakennuskustannukset olivat 28 miljoonaa dollaria. Sen yleisökapasiteetti on 20 145 jalkapallo-otteluissa ja 30 000 konserteissa. Crew’n MLS-otteluiden lisäksi stadionilla on pelattu muun muassa MLS Cup -mestaruusottelu vuonna 2001, MLS All-Star Game -näytösottelu vuosina 2000 ja 2005 sekä vuoden 2003 naisten MM-kilpailuiden alkulohko-otteluita. Jalkapallon ohella stadionilla on järjestetty rugby-, lacrosse- ja amerikkalaisen jalkapallon otteluita sekä Rock on the Range -musiikkifestivaali.

Lähteet
-------

1. 1 2  New Hunt statue to be unveiled at Crew Stadium  27.8.2010. Major League Soccer.  Arkistoitu 29.8.2010. Viitattu 30.7.2011. (englanniksi)
2. ↑  Stadium Info Crew Stadium.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 30.7.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mapfre Stadium** Wikimedia Commonsissa

* Stadionin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Anssi Niininen** (s. 7. maaliskuuta 1951) on suomalainen ravivalmentaja ja -ohjastaja.

Niininen tunnetaan erityisesti Ponserin omistajana, ohjastajana ja valmentajana. Suomenhevosori Ponseri voitti vuoden 1992 ravikuninkuuden sekä lukuisia muita suurkilpailuvoittoja, kuten Kriteriumin, Suur-Hollola-ajon ja Elitkampenin. Ponseri juoksi myös silloisen ME-ajan 20,4a. Niininen ohjasti myös tuhannennen voittonsa juuri Ponserilla 15. elokuuta 1992 Vermossa.

Aktiivisin ohjaustuskausi Niinisellä oli 1980-luvun alusta 1990-luvun puoliväliin ja eniten voittoja, 112 vuodessa, hän ohjasti vuonna 1987. Lainaohjastajana kilpailua Niininen vähensi 2000-luvun puolivälissä selkäongelmien takia. Vuonna 2011 Niininen kertoi siirtyneensä muiden valmentajien kuntoutuvien hevosten valmentamiseen.Niininen kilpaili ensimmäisen kerran Anjalankosken Jukajärven jäällä 16-vuotiaana, kun hän ohjasti voiton isänsä Arima-hevosella. Ennen hevosalalle työllistymistä Niininen työskenteli Kausalan autokoritehtaalla ennen armeijaa, jonka jälkeen hän meni Tauno Tupamäelle töihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lind, Harri: Parrasvaloista perustyöhön.  *Hevosurheilu*, 4.3.2011.
2. ↑  Ari Tukia: 6000 markan sijoitus mullisti raviperheen elämän – Anssi teki jättikaupat kohdetta näkemättä *Ilta-Sanomat*.  31.7.2017. Viitattu 3.3.2024.
3. ↑  Anssi Niininen ja Hannu Nyman 1000-voiton klubiin..  *Hevosurheilu*, 25.9.1992.
**Richard Stephen Dreyfuss** (s. 29. lokakuuta 1947 New York) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.

Dreyfuss syntyi New Yorkin Brooklynissä amerikanjuutalaisille vanhemmille. Hän muutti yhdeksänvuotiaana perheineen Los Angelesiin ja valmistui vuonna 1965 Beverly Hills High Schoolista. Hän aloitti näyttelemisen nuorena Beverly Hillsissä ja pääsi 15-vuotiaana televisioon. Hänen ensimmäinen roolinsa oli vuonna 1967, jolloin hänellä oli vähäinen osa Mike Nicholsin elokuvassa *Miehuuskoe*.

Ura
---

Ensimmäisen pääroolinsa Dreyfuss sai elokuvasta *Syntymäfiksu* vuonna 1974. Hänelle myönnettiin Parhaan miespääosan Oscar-palkinto roolista elokuvassa *Rakkaus ei sula sateessa* (1977). Hänen muita merkittäviä elokuviaan ovat *Svengijengi '62* (1973), *Tappajahai* (1975), *Kolmannen asteen yhteys* (1977) sekä myöhemmin muiden muassa *Stand by Me – viimeinen kesä* 1986 jossa hän oli kertoja sekä lisäksi lyhyessä näkyvässä roolissa aikuistuneena tarinan hahmona. *Kyttäyskeikka* (1987) ja *Toinen kyttäyskeikka* (1993).

Dreyfuss pidätettiin kokaiinin hallussapidosta törmättyään autollaan puuhun vuonna 1982. Hän toipui ja sai vuonna 1986 tunnetun roolin elokuvassa *Beverly Hillsin pummi*. Hän pääsi Oscar- ja Golden Globe -ehdokkaaksi osastaan elokuvassa *Mr Holland's opus – elämän sinfonia* (1995). Hän on jatkanut uraansa vielä kuusikymppisenä ja esiintynyt elokuvassa *Poseidon* vuonna 2006.

Yksityiselämä
-------------

Dreyfussin suku väittää näyttelijän olevan Alfred Dreyfusin kaukainen sukulainen. Dreyfuss sairastaa kaksisuuntaista mielialahäiriötä, ja Stephen Fry haastatteli häntä asian tiimoilta vuoden 2006 dokumentissaan. Dreyfussilla on tähti Hollywood Walk of Famella.

Dreyfuss oli vuosina 1983–1995 naimisissa Jeramie Rainin kanssa ja sai tämän kanssa kolme lasta. Hän meni vuonna 1999 naimisiin Janelle Laceyn kanssa, erosi ja solmi 16. maaliskuuta 2006 kolmannen avioliiton Svetlana Erokhinin kanssa Virginian Harrisonburgissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Usborne, David: Richard Dreyfuss: Out of the Wreckage *The Independent*.  31.1.2009. Lontoo:  ndependent Digital News & Media Ltd. Viitattu 15.7.2011. (englanniksi)
2. ↑  Hughes, Sarah Anne: Catherine Zeta-Jones And Bipolar II: How Celebs Help Raise Awareness About the Disorder *The Washington Post*.  14.4.2011. Washington.  Arkistoitu 6.12.2013. Viitattu 15.7.2011. (englanniksi)
3. ↑  Richard Dreyfuss Los Angeles:  Walk of Fame. Viitattu 15.7.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Carlos Luis Maria Fernando de Borbon, Asturian ruhtinas** (tunnettu nimellä **Don Carlos**; 31. tammikuuta 1818 – 13. tammikuuta 1861) oli järjestyksessä toinen Espanjan karlistien tukema kruununtavoittelija.

Suku
----

Hänen isänsä, lailliseksi hallitsijaksi julistautunut kuningas Ferdinand VII:n nuorempi veli Don Carlos luopui vuonna 1845 oikeudestaan kruunuun poikansa hyväksi. Nuorempi Don Carlos esiintyi tämän jälkeen maanpaossa Espanjan laillisena hallitsijana nimellä **Kaarle VI**. Hän käytti myös arvonimeä kreivi Montemolin. Hän avioitui vuonna 1850 Molempain Sisiliain prinsessa Maria Carolina de Bourbonin (1820–1861) kanssa, joka oli kuningas Frans I:n ja tämän toisen puolison kuningatar, Espanjan infanta Maria Isabellan toiseksi nuorin tytär.

Kruununtavoittelija
-------------------

Vuoden 1860 karlistien kansannousun aikana Don Carlos nousi maihin Tortosassa yhdessä veljensä Fernandon kanssa. Hän jäi kuitenkin pian vangiksi ja joutui ilmoittamaan luopuvansa oikeuksistaan kruunuun kuningatar Isabella II:n hyväksi. Hän kuoli seuraavana vuonna lapsettomana lavantautiin ja häntä hoitanut puoliso Maria Carolina kuoli myös. Karlistien seuraavaksi kruununtavoittelijaksi tuli hänen toinen veljensä Juan.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nordisk familjebok* (1905), s. 1169–1170 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 21.10.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Katalonia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Ted Kotcheff** (s. 7. huhtikuuta 1931) on kanadalainen ohjaaja, joka on maailmankuulujen elokuviensa ohessa tehnyt huomattavaa televisiotyötä. Hän on sukutaustaltaan bulgarialainen ja valmistui Toronton yliopistosta. Hänen tärkeimpiä saavutuksiaan ovat olleet Bafta (1972), Berliinin elokuvajuhlien Kultainen karhu (1974) ja kaksi Kultainen palmu -ehdokkuutta Cannesin elokuvajuhlilla (1971, 1985). 

Vaikka Kotcheffin maine perustuu ohjaustyöhön, hän on myös tuottanut, käsikirjoittanut ja näytellyt. Viimeksi mainitusta esimerkki on esiintyminen Billy Rayn elokuvassa *Väritetty totuus* (2003). 

Vuonna 2017 ilmestyi hänen omaelämäkertansa *Director’s Cut : My Life in Film* (Toronto: ECW Press, ISBN 978-1-77041-361-0).

Elokuvia
--------

* *Tiara Tahiti* (1962)
* *Elämää huipulla* (1965)
* *Verinen pako* (1973)
* *Syntymäfiksu* (1974)
* *Mitäs me ryöstäjät!* (1977)
* *Kuolema korjaa kokit* (1978)
* *North Dallas 40* (1979)
* *Rambo – taistelija* (1982)
* *Joshua Then and Now* (1985)
* *Kauan eläköön Bernie* (1989)
* *Hullu isäni!* (1992)

Aiheesta muualla
----------------

* Ted Kotcheff Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Apteekkimuseo** on Turun ydinkeskustassa toimiva erikoismuseo. Se sijaitsee Turun kaupungintalon naapuristossa, niin sanotussa Qwenselin talossa. Sisäpihan 1700-luvulta peräisin olevassa asuinsiivessä palvelee museokahvila Café Qwensel.

Qwenselin talo on Turun vanhin omavaraistalouden ajalta säilynyt porvaristalo. Talo rakennettiin Pietari Brahen 1652 laadituttamassa asemakaavassa aatelistolle varatulle alueelle noin vuonna 1700. Pakaritupasiiven pohjoispäässä sijaitsevat entiset talli-, lantala- ja käymälätilat sekä navetta. Linnankadun (ent. Kuningattarenkadun) varrella oli Pippingien valistusajan puutarha omenapuineen ja kasvilavoineen. 

Museossa esitellään 1700-luvun säätyläiskoti ja 1800-luvun apteekki saman katon alta. Lisäksi museossa on johdantonäyttely, joka valottaa rakennuksen ja sen asukkaiden historiaa.

Myöhemmin rakennetussa kauppasiivessä on sisustettu 1800-luvun apteekki, johon kuuluu materiaali- ja yrttihuone, kaksi laboratoriota ja offisiini. Offisiinissa on Suomen vanhin säilynyt apteekkisisustus.

Perusnäyttelyiden lisäksi museossa on vuosittain vaihtuvia pienoisnäyttelyitä ja ohjelmatoimintaa.

Uudistushanke 2016–18
---------------------

Apteekkimuseon ja Qwenselin talo uudistettiin vuosina 2016–2018. Päätavoitteena oli esteettömyyden parantaminen, sekä näyttelykokonaisuuksien selkeyttäminen ja lisäinformaation parempi saatavuus museotiloissa. Sisäänkäynti siirrettiin joen puolelta sisäpihalle. Näyttelysiivessä sijainnut Åke Lydmanin apteekkiastioiden kokoelmanäyttely ja 1920-luvun lääketutkimuslaboratorio, ja farmasiahistorian näyttely purettiin. Edellä mainittujen apteekkihistorian esittelyjen tilalle tehtiin yleisöpalvelutiloja ja Qwenselin talon historiaa sekä Apteekkimuseota taustoittava näyttely.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Apteekkimuseo ja Qwenselin talo Museokortti, museot.fi. Viitattu 23.7.2016.
2. ↑  Sijainti Turun kaupunki, turku.fi. Viitattu 23.7.2016.
3. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
4. ↑  Kahvila Turun kaupunki, turku.fi. Viitattu 23.7.2016.
5. ↑  Uudistunut ja 60 vuotta täyttävä Apteekkimuseo ja Qwenselin talo avaa ovensa 1. kesäkuuta - ePressi *epressi.com*. Viitattu 14.8.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Apteekkimuseo (Q4306032)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Turku |
|  |
| sijainti | VII kaupunginosa, Qwenselin talo |
|  |
| katuosoite | Läntinen Rantakatu 13B, 20100 Turku |
|  |
| koordinaatit | 60°27′N 22°16′E﻿ / ﻿60.45°N 22.27°E﻿ / 60.45; 22.27 |
|  |
|  |

 |
**Leppäkaarre** on asuinalue ja samanniminen lahti Siilinjärvellä. Leppäkaarteen asuinalue sijaitsee noin kahden kilometrin päässä Siilinjärven keskustasta itään. 

Lännessä Leppäkaarre rajoittuu Joentaukseen ja Siilinjokeen, etelässä Siilinlahteen, idässä alkavaan maaseutualueeseen ja pohjoisessa Honkamäkeen ja Päivärinteeseen.

Leppäkaarre on ollut jo pitkään yksi Siilinjärven suurimmista asuinalueista ja se laajeni huomattavasti vuosikymmeniä sitten, kun alueelle rakennettiin useita kerrostaloryhmittymiä. Viime vuosinakin alue on laajentunut edelleen lähinnä omakotitalo- sekä rivitalorakentamisen kautta.

Varsinaisen Leppäkaarteen lisäksi yleisesti Leppäkaarteeseen katsotaan kuuluvaksi siihen kiinni kasvaneet Mäkelän ja Mikonmäen asuinalueet. Myös lähellä sijaitsevat Honkamäen, Päivärinteen ja Joentauksen asuinalueet ovat kasvaneet kiinni Leppäkaarteeseen.

Leppäkaarteen pääkadut ovat Leppäkaarteentie ja Laitilantie. Alueella sijaitsee päiväkoti, urheilualue, leikkipuistoja, uimaranta ja pub.

Lähteet
-------

1. ↑  Leppäkaarre *Asutusnimihakemisto*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 17.7.2021.
Eino Haipus 1940-luvulla
**Eino Haipus** (30. tammikuuta 1910 Oulu – 2. maaliskuuta 2004) oli suomalainen kapellimestari, alttoviulisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hän teki monipuolisen musiikkiuran ensin Helsingissä ja vuodesta 1953 lähtien Vaasassa. Haipus toimi Vaasan kaupunginorkesterin kapellimestarina 1953–1974, Kuula-opiston johtajana 1953–1975, Vaasan naiskuoron johtajana 1954–1964 ja mieskuoro Pohjan Miesten johtajana 1954–1969 ja 1973–1984. Hän sai musiikkineuvoksen arvonimen 1977.

Haipus opiskeli Helsingin konservatoriossa viulunsoittoa 1927–1934. Vuosina 1933–1953 Haipus toimi Helsingin kaupunginorkesterin alttoviulistina ja vuodesta 1946 alttoviulujen äänenjohtajana. Haipus antoi ensikonserttinsa alttoviulistina Helsingissä 1945 ja jatkoi Sibelius-Akatemiassa teoria- ja sävellysopintoja sekä kävi kapellimestarikurssin Leo Funtekin johdolla. Hän suoritti sävellysdiplominsa 1949 ja opiskeli orkesterinjohtoa vielä Salzburgissa Igor Markevitchin johdolla vuonna 1952.

Vuosina 1952–1954 Haipus toimi viulunsoiton opettajana ja alkeistason kamariorkesterin johtajana Sibelius-Akatemiassa. Sitä ennen hän opetti musiikkia Kallion yhteiskoulussa ja Helsingin V yhteiskoulussa 1940-luvun lopulta 1950-luvun alkuvuosiin ja johti Malmin orkesteria 1951–1953. Vuosina 1950–1953 hän oli Fennia-jousikvartetin jäsen.

Vuodesta 1953 Haipus tunnettiin keskeisenä henkilönä Vaasan musiikkielämässä. Hän johti kaupunginorkesteria vuoteen 1974 asti. Hän yhdisti kolme vaasalaista musiikkioppilaitosta Kuula-opistoksi ja toimi yli kaksi vuosikymmentä sen rehtorina ja opettajana. Haipus myös johti kahta vaasalaista kuoroa, Pohjan Miehiä ja Vaasan Naiskuoroa, sekä lähes kaksi vuosikymmentä Vaasan Oopperan esityksiä. Hänen puolisonsa Elsa Haipus toimi pianonopettajana ja avusti kaupunginorkesterin konserteissa.

Haipukselta on julkaistu nuotteina jousikvartetto D-duuri sekä kuorosävellyksiä ja kansanlaulusovituksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Haipus, Eino, *Kuka kukin on 1978*, WSOY 1978. Runeberg-projekti.
2. ↑  *Kuka kukin on 2005*, s. 1196. Otava, Helsinki 2004.
3. 1 2 3 4 5  Eino Haipus, Pohjalaiset musiikintekijät -sivusto, Vaasan kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto. Viitattu 7.6.2016.
4. ↑  Historia, Wasa Sinfonietta. Viitattu 7.6.2016.

Kirjallisuutta
--------------

* Haipus, Eino ja Laukkonen, Ilmari (toim.) 1999: *Musiikki antaa ja ottaa. Musiikkineuvos Eino Haipuksen muistelmia.* ISBN 952-91-1627-6.
* Laukkonen, Ilmari 1990: *Vaasan Orkesteriyhdistyksen kuusi vuosikymmentä 1930–1990.* Vaasan Orkesteriyhdistys.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Iivari Valdemar Wallenius**, sukunimi vuodesta 1905 *Vanaja* (30. syyskuuta 1869 Hämeenlinna – 17. helmikuuta 1937 Turku) oli suomalainen rehtori ja suomentaja.

Walleniuksen vanhemmat olivat muurari Oskar Wallenius ja Maria Fredrika Fräntilä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1894 ja maisteriksi 1895. Wallenius opiskeli turkkilaista filologiaa Kazanin yliopistoissa 1896 ja harjoitti kieliopisntoja Moskovan yliopistossa 1898–1900. Hän teki myös tutkimusmatkat Itä-Siperiaan 1896 sekä Siperiaan, Turkestaniin ja Kiinaan 1897.

Wallenius toimi Turun suomalaisessa reaalilyseossa venäjän kielen lehtorina 1904–1937 ja hän oli myös koulun rehtorina vuodesta 1920 alkaen. Wallenius toimi lisäksi Turun kauppaopiston suomen- ja venäjänkielen opettajana 1910–1920 ja hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1918–1925.

Wallenius julkaisi tutkielman "Uhritoimitus Abakanin arolla" ja hän suomensi venäjänkielisiä kertomuksia ja novelleja.

Wallenius oli naimisissa vuodesta 1903 Bertha Hagelbergin kanssa.

Suomennoksia
------------

Nimellä *Iivari Wallenius*:

* Leo Tolstoi : *Sota ja rauha : historiallinen romaani. 1 osa*. WSOY 1905 (Kirja Project Gutenbergissä)
* Leo Tolstoi : *Sota ja rauha : historiallinen romaani. 2 osa*. WSOY 1905 (Kirja Project Gutenbergissä)

Lähteet
-------

* Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
* VALLENIUS (→ VANAJA) Iivar Valdemar. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

1. 1 2 3 4  Rehtori Iivari Vanaja kuollut, Helsingin Sanomat, 18.02.1937, nro 47, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Kansanterveyslaki** sisältää määräykset Suomen kuntien tehtävistä terveydenhuollon järjestämisessä. Sen säätäminen vuonna 1972 oli sodanjälkeisen ajan ehkä merkittävin terveydenhuollon uudistus. Kunnanlääkärijärjestelmä purettiin ja jokainen kunta velvoitettiin huolehtimaan perusterveydenhuollosta perustamalla terveyskeskus yksin tai yhdessä naapurikuntien kanssa. Terveyskeskuksessa yhdistettiin saman katon alle monet terveyspalvelut, kuten yleislääkärin vastaanotto, neuvola, hammashuolto, vuodeosasto ja kouluterveydenhuolto. Tarkoituksena oli siirtää terveydenhuollon painopistettä ehkäisevään terveydenhoitoon ja avosairaanhoitoon. Kansanterveyslain aiheuttamat lisäkustannukset jaettiin valtion ja kunnan kesken, ja valtio alkoi maksaa osan kustannuksista kunnalle valtionosuutena.

Lähteet
-------

1. ↑  Terveys ja terveydenhuolto Suomessa toisen maailmansodan jälkeen (Arkistoitu – Internet Archive) Duodecim terveyskirjasto. Juha Teperi ja Lauri Vuorenkoski 2005. Tallennettu 17.12.2013

Aiheesta muualla
----------------

* Kansanterveyslaki 66/1972 alkuperäisessä muodossaan
* Kansanterveyslaki Ylen Elävässä arkistossa
* Mikä on terveyskeskus? (video) Yle Elävä arkisto 1971.
**Quosego – Tidskrift för en ny generation** oli suomenruotsalainen kulttuurijulkaisu, josta ilmestyi 1928–1929 neljä numeroa. Lehden päähuomio kohdistui Suomen modernismiin.

Aiemmin lyhyen aikaa ilmestyneen Ultran monet kirjoittajat siirtyivät 1928 perustettuun Quosegoon, jossa Elmer Diktonius oli jälleen vahva voima. Lehden toinen perustaja ja toimittaja oli Hagar Olsson. Mukaan tulivat merkittävällä panoksella myös Rabbe Enckell ja Gunnar Björling. Lehti poikkesi kuitenkin Ultrasta sikäli, että siltä puuttui kansainvälinen tavoite ja se oli yksinomaan ruotsinkielinen. Päähuomio kohdistui kotimaisiin tapahtumiin. Sisältö oli johtavien kotimaisten kirjoittajien runoa ja proosaa ja niiden rinnalla esseitä, jotka käsittelivät modernismin estetiikkaa.

Lehdestä ilmestyi neljä numeroa, yhteensä 208 sivua. Ulkoasultaan se ei, kuten ei Ultrakaan, edustanut modernismia. Alaotsikko oli "Tidskrift för en ny generation", ja päätoimittaja oli ensin kääntäjä ja yliopiston opettaja Cid Erik Tallqvist, sitten Rabbe Enckell ja lopuksi Kurt Reuter. Lehti oli kytköksissä kustannustalo Söderströmsiin, joka tiettävästi rahoitti lehden numerot 2 ja 4. Päätoimittaja ja kirjoittajat vastasivat numeroiden 1 ja 3 kustannuksista. Lehden ensimmäisen numeron painoksen suuruus oli 900. Ahkerimpia kirjoittajia olivat Enckell ja Björling. Lehti muodosti sillan suomenruotsalaisen avantgarden ja Ruotsissa nousemassa olevan modernismin välille.

Quosego oli vähemmän radikaali kuin Ultra. Se tarjosi foorumin individualistisemmalle ja kokeellisemmalle modernismille. Sillä ei myöskään ollut selvää radikaalia ohjelmanjulistusta. Erik Kihlman määritteli Nya Arguksessa sen kiukkuisen uuden sukupolven äänitorveksi, jolla oli käytössään myös Hufvudstadsbladet ja Svenska Pressen. Rolf Lagerborg katsoi, että lehti otti itsensä liian vakavasti. Ruotsalainen kriitikko Göran von Rettig piti lehteä surullisenkuuluisana lehtenä, jota siteerattiin kaikilla ruotsalaisilla pilapalstoilla.

Lähteet
-------

* Agneta Rahikainen, *Edith – Runoilijan elämä ja myytti*, suom. Jaana Nikula, Schildts & Söderströms, 2014 ISBN 978-951-52-3359-2

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Mats Jansson: "Crossing borders: Modernism in Sweden and the Swedish speaking part of Finland" teoksessa Peter Brooker, Sascha Idu, Christian Weikop, The Oxford Critical and Cultural History of Modernist Magazines: Europe 1880, s. 676–679, viitattu 30.4.2014
2. ↑  Jarkko S. Tuusvuori, Kulttuurilehti Suomessa. Kronikka, VIII 20-luku: ilmaa ja tunkkaa, Kultti, viitattu 30.4.2014 (Archive.org)
3. ↑  Rahikainen 2014, s. 266–267
4. ↑  Göran von Rettig, Ny finlands-svensk litteratur, Svenskt Tidskrift, 1929 s. 143, (Runeberg.org)

Kirjallisuutta
--------------

* Olof Enckell, Vägen till Quosego, teoksessa *Quosego*, Söderström & Co, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Cid Erik Tallqvist talar om Quosego och modernism; 26.2.1954, Yle Arkivet
**Gunvor Margareta Grahn-Ekroos** (9. elokuuta 1907 Tampere – 1982) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.

Grahnin vanhemmat olivat pankinjohtaja, tilanomistaja Bertel Grahn ja Dagmar Hammarén. Hän pääsi ylioppilaaksi ja asui Haiharan kartanossa Tampereella. 

Bertel Grahnin kuoltua kartano siirtyi Gunvor Grahn-Ekroosille ja tämän miehelle Torsten Ekroosille. Lapsettomat Ekroosit alkoivat vähitellen myydä kartanon maita ja vuonna 1963 he lahjoittivat kartanon päärakennuksen seitsemän hehtaarin maa-alueineen Tampereen kaupungille. He pidättivät kuitenkin rakennusten hallinta-oikeuden itsellään. Haiharan kartanon entisille maille alettiin 1960-alussa rakentaa Kaukajärven lähiötä.

Gunvor Ekroos perusti kartanon tiloihin vuonna 1966 nukkemuseon ja vuonna 1972 pukumuseon. Vuonna 1982 Gunvor Ekroosin omaisuus siirtyi Haiharan museosäätiölle.

Teoksia
-------

* *Den röda stämpeln : några dikter*. Schildt, Helsingfors 1931
* *Den blåa vallmon : stämningsbilder*. Ekroos förlag, Tammerfors 1948

Lähteet
-------

* Gunvor Grahn SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kirjasampo.fi : Gunvor Grahn
* Svenskt författarlexikon 1. 1900-1940 A-Ö (Projekt Runeberg)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Hyvärilä nuoriso- ja matkailukeskus** on yksi Suomen kahdeksasta opetus- ja kulttuuriministeriön tukemasta valtakunnallisesta nuorisokeskuksista. Hyvärilä sijaitsee Pielisen rannalla Nurmeksessa Pohjois-Karjalassa.

Historia
--------

Hyvärilä on alunperin rakennettu Korpi-Jaakon eli Jakob Stenius vanhemman raivaaman tilan pohjalle. Alueella sijaitsi 1880-luvulla vanha vaivaistalo ’Kurjala’. Päärakennus valmistui vuonna 1920 Nurmeksen maalaiskunnan kunnalliskodiksi, joka huolehti vanhusten ohella maatilasta ja mielisairaalasta. Vanhainkotiin vastaanotettiin vanhusten lisäksi muun muassa huutolaiset ja irtolaiset. 

Kunnalliskoti omisti peltojen ja metsän lisäksi navetan, sikalan ja tallin. Maatilan hoitoon osallistui paitsi palkattua henkilökuntaa myös parempikuntoisia potilaita. Henkilökunta asui kunnalliskodin alueella.

Nykyisessä Pehtoorissa eleli tilanhoitaja ja ns. entinen vastaanottorakennus eli Unhola toimi työntekijöiden asuntona. B-mielisairaala sijaitsi nykyisessä Rantatuvassa. 

Hyvärilän tilojen kunnostamiseen ryhdyttiin 1970-luvun lopulla, kun päätös nuorisokeskuksen perustamisesta tehtiin. Aluksi remontoitiin navetta auditoriota lukuun ottamatta kurssirakennukseksi sekä toimistorakennus. Vuonna 1980 leirintäalue siirrettiin kaupungin keskustasta Hyvärilään. 

B-mielisairaalan toiminta loppui vuonna 1980 ja vanhainkodin 1986.

Nykypäivää
----------

Hyvärilä tarjoaa puitteet muun muassa leirikouluille, rippi- ja muille leireille, yhdistysten vuosikokouksille, seminaareille ja urheilutapahtumille. 

Pehtoorin talo remontoitiin 1980-luvun puolivälissä. Vuonna 1992 valmistui arkkitehti **Erkki Helasvuon** suunnittelema vanhan kunnaskodin päärakennuksen saneeraus hotelliksi. Liikuntahalli PielisAreena valmistui 2012.
Uudisrakennuksia ovat myös muun muassa rantasauna, leirintäalueen huoltorakennukset, lomamökit- ja huoneistot.

1. ↑  Nuorisokeskukset toimintamme ytimessä *snk.fi*. Viitattu 27.2.2024.
2. ↑  Hyvärilä: Historia *Hyvärilä*. Viitattu 26.2.2024.
**Jos vain saisin nastahampaan takaisin**, alun perin "All I Want for Christmas Is My Two Front Teeth", on yhdysvaltalaisen Donald Yetter Gardnerin vuonna 1944 kirjoittama huumori-iskelmä lapsesta, joka toivoo joululahjaksi kahta puuttuvaa etuhammastaan. Spike Jones ja hänen City Slickers -yhtyeensä levyttämällä joulusingleversiolla (1948) yhtyeen trumpetisti George Rock laulaa lapsen äänellä niin, että viheltää aina s- ja th-äänteiden kohdalla. Suomeksi laulun sanoitti ja levytti vuonna 1964 Juha Vainio.

Syntyhistoria
-------------

Musiikinopettajana toiminut Donald Yetter Gardner (1913–2004) kertoi laulun syntyneen vuonna 1944, kun hän ohjasi Doris-vaimonsa kanssa New Yorkin Long Islandilla koulun kakkosluokkalaisia keksimään joululaulua siitä, mitä haluavat joululahjaksi. Gardneria huvitti, miten miltei jokaiselta puuttui yksi tai useampia etuhampaita, ja laulu syntyi samana iltana puolessa tunnissa.

Aluksi Gardner laulatti laulua vain oman koulunsa joulujuhlissa. Sitten hän esitti laulun musiikinopettajien koulutuspäivillä, ja sen maine kiiri niin, että vuonna 1948 Witmark-levy-yhtiö halusi levyttää sen Spike Jonesin yhtyeen kanssa. Levytys nousi singletilaston kärkeen 1949. Samana vuonna laulun levytti myös Nat King Cole pehmeällä jazztyylillään, ja tästä tuli Gardnerin oma suosikkiversio. Laulun ovat levyttäneet myös Alvin and the Chipmunks, The Platters, The Andrews Sisters, Mariah Carey, Boston Pops ja *Sesame Street* -lastenohjelman esiintyjät.

Suomalaisversio
---------------

Juha "Watt" Vainio suomensi ja levytti sävelmän vuonna 1964 nimellä "Jos vain saisin nastahampaan takaisin", Ossi Malisen twist-tyylisenä sovituksena ja s-äänteiden kohdalla viheltäen. Laulun kertojaksi hän sijoitti lapsen sijasta nuorukaisen, jonka elämää ja menestystä naismaailmassa haittaa puuttuva "nastahammas" eli yhden hampaan proteesi.

Erään säkeistön alussa Vainio laulaa "Iskelmiä laulamaan kai kelpaisin...", matkien selvästi samoihin aikoihin pinnalle nousseen Lasse Mårtensonin ruotsinvoittoista ääntämistapaa. Laulun lopun idea on suomeksi sama kuin alkuperäissanoituksessa: laulaja yrittää keksiä joulunajan toivotusta, jossa s-äännettä ei esiintyisi. Amerikkalaisversiossa päädytään toivottamaan "Happy New Year!" ja Junnu Vainion versiossa "Hyvää uutta vuotta!".

"Jos vain saisin nastahampaan takaisin" oli järjestyksessä kolmas Juha Vainion ja Pertti Metsärinteen yhtyeen singlejulkaisuista Finndisc-yhtiön Safir-levymerkillä, tuotantopäällikkönä Erik Lindström. Singlen b-puolella oli kappale "Joulupukin hipat".

Lähteet
-------

1. 1 2  Oliver, Myrna: Donald Gardner, 91; Wrote the Popular ‘Two Front Teeth’ Christmas Tune. (Muistokirjoitus.) *Los Angeles Times*, 26.9.2004. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.1.2021.  (englanniksi)
2. ↑  Martti Hallgren & Veikko Tiitto: Juha Vainio, Diskografia 1963–2019. Viitattu 2.1.2021.
**Karl Gustaf Berg** (7. tammikuuta 1845 Sortavala – 8. lokakuuta 1928 Sortavala) oli suomalainen juristi, Sortavalan pormestari ja moninkertainen valtiopäivämies. 

Bergin vanhemmat olivat kauppias Petter Berg ja Alexandra Lovisa Invenius ja puoliso vuodesta 1873 Maria Natalia Crohns. Filosofian tohtori, toimitusjohtaja Eero A. Berg oli heidän poikansa. Berg tuli ylioppilaaksi 1866, suoritti kameraalitutkinnon 1870 ja tuomarintutkinnon 1871. Hän palveli senaatissa, Viipurin hovioikeudessa ja kihlakunnanoikeuksissa vuodesta 1870 vuoteen 1877, jolloin hänestä tuli Sortavalan pormestari vuoteen 1893 asti. Sortavalan tuomiokunnan tuomarina Berg toimi 1893–1909 ja Suomen Pankin Sortavalan konttorin jäsenenä vuodesta 1897. Hän oli vuosina 1894–1900 Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsen, toimien viisi vuotta valtuuston puheenjohtajana. Porvarissäädyssä Berg edusti Sortavalaa valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882, 1891 ja 1894.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 30. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 9.10.1928, s. 4.
3. ↑  *Kuka kukin on 1954*, s. 63. Projekt Runeberg.
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 19–20. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**August Englas** (15. tammikuuta 1925 Pühajärven kylä, Otepää – 21. maaliskuuta 2017) oli virolainen painija, joka voitti maailmanmestaruuden sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Kansainvälisellä tasolla hän edusti Neuvostoliittoa.

Englas aloitti painin harjoittelemisen vuonna 1946. Kaksi vuotta aikaisemmin hän oli kahdesti haavoittunut sotiessaan puna-armeijan riveissä.

Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Helsingin olympialaisissa hän sijoittui vapaapainin 87 kilogramman painoluokassa neljänneksi. Vuonna 1953 Napolin MM-kisoissa Englas voitti kultaa samassa painoluokassa kreikkalais-roomalaisessa painissa. Seuraavana vuonna hän voitti MM-kultaa vapaapainissa Tokion MM-kisoissa. Hän lopetti uransa vuonna 1955 loukkaantumisen takia.

Neuvostoliiton mestaruuksia Englas voitti urallaan seitsemän, joista viisi vapaapainissa ja kaksi kreikkalais-roomalaisessa. Viron mestaruuden hän voitti niin ikään seitsemän kertaa vuosina 1948–1959.

Lähteet
-------

* August Englas FILA:n tietokannassa (englanniksi)
* ERR Sport: August Englas 80 vuotta[vanhentunut linkki] 13.1.2005 (viroksi)
* Elukiri: August Englas, kuldne maadleja[vanhentunut linkki] (viroksi)

### Viitteet

1. ↑  Press, Voldemar: August Englas – erilise käepigistusega maadleja *Postimees*.  21.3.2017. Viitattu 22.3.2017. (viroksi)
Viktor Vekselberg**Viktor Feliksovitš Vekselberg** (ven. Виктор Феликсович Вексельберг, s. 14. huhtikuuta 1957 Lvivin alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa merkittävän osuuden venäläis-brittiläisestä öljy-yhtiöstä *TNK-BP* (ven. ТНК-BP). Vekselberg on pääjohtaja *Renova* (ven. Ренова) -sijoitusyhtiössä. Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2010 hänet maailman 113. varakkaimmaksi henkilöksi.

Ura
---

Viktor Vekselberg valmistui 1970-luvulla rautatieinsinööriksi. 

Renova-yrityksensä avulla hän teki Venäjän ensimmäisen yritysvaltauksen vuonna 1994. Kohteena oli Vladimir Tractor Factory. Myöhemmin hän yhdisti keskikokoisia alumiinisulattamoita ja bauksiittikaivoksia SUAL-yhtiöksi (Siberian-Urals Aluminium Company). 

Vekselberg ja oligarkki Mihail Fridmanin omistama *Alfa Group* valtasivat vuonna 1997 öljy-yhtiön *Tyumen Oil Company (TNK)*. Vuonna 2003 yritys sulautui osaksi brittiläis-venäläistä öljy-yhtiötä TNK-BP.

Helmikuussa 2007 SUAL fuusioitiin oligarkki Oleg Deripaskan alumiiniyrityksen kanssa *RUSAL* -alumiinijätiksi. Viktor Vekselberg sai 22 %:n osuuden uudesta yrityksestä.

Hän on myös Venäjän Piilaaksoksi kutsutun Skolkovo-tietoteknologiakeskushankkeen takana.

Perhe
-----

Vekselberg on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Vaikka Vekselbergin isä on juutalainen, hänen äitinsä ei ole, eikä hän koe itseään juutalaiseksi. Hän ei käy säännöllisesti kirkossa, eikä synagogassakaan, mutta hän rahoitti miljoonia dollareita 50 miljoonan dollarin kokonaisbudjetista, jolla Moskovaan rakennettiin Jewish Museum and Tolerance Center. 

Vekselberg omistaa maailman suurimman kokoelman Fabergén pääsiäismunia.

Lähteet
-------

1. ↑  #113 Viktor Vekselberg *Forbes*.  10.3.2010. Viitattu 9.5.2010. (englanniksi)
2. ↑  Harding, Luke: The richer they come ... *The Guardian*.  2.7.2007. Viitattu 16.12.2009. (englanniksi)
3. ↑  Вести Недели : Кого в России считать евреем? *www.vesti7.ru*.  Arkistoitu 10.3.2014. Viitattu 4.4.2016.
4. ↑  Usmanov Seen Topping Abramovich as Russia’s Biggest Giver *Bloomberg.com*. Viitattu 4.4.2016.
5. ↑  Faberge jewelry exhibit opens at Moscow's Kremlin *Ria Novosti*.  18.5.2004.  Arkistoitu 17.9.2011. Viitattu 16.12.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Renova yhtiön nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* TNK-BP yhtiön nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Sashimia, jossa on kolmea lajia punaista ja valkoista kalaa sekä lehtiä ja muita koristeita
Perinteinen sashimi
**Sashimi** (jap. 刺身, myös **sašimi**) on japanilainen ruokalaji, joka on tavallisesti tehty raa’asta ohueksi suikaloidusta kalan lihasta ja joka tarjotaan dippikastikkeen, kuten soijakastikkeen tai wasabin, kera. Raa’an kalan lisäksi sashimissa voidaan käyttää muitakin mereneläviä tai vaikkapa hevosenlihaa. Lautasella voi lisäksi olla koristeena lehtiä, kukkia tai erilaisia yrttejä.

Sashimia tarjoillaan yleensä kolmea lajia. Sashimiannoksessa käytetään punaista (*akami*) ja vaaleaa (*shiromi*) kalanlihaa. Punalihaisesta tonnikalasta on tullut hyvin suosittua toisen maailmansodan jälkeen.

Sashimin teossa tärkeää on leikkuutekniikka ja eri leikkuutapojen vaatimat erilaiset veitset. *Sugata-zukuri*-leikkuussa kala pysyy alkuperäisessä muodossaan, mutta pään ja pyrstön välissä oleva liha on leikattu valmiiksi suupaloiksi. *Usu-zukuri* tarkoittaa hyvin ohuita siivuja, *hira-zukuri* suoria paloja ja *tataki* hakkelusta.

Erilaisten kalalajien kanssa tarjoillaan erilaisia soijayhdistelmiä. Niistä tavallisin on *mizore*, jossa soijaan lisätään hienoksi raastettua retikkaa. *Shoga-shōyuu* on soijaa, jossa on raastettua inkivääriä. *Gimo-shōyū* on soijaa, jossa on kalan maksaa tuomassa makua. Jos sashimin kanssa tarjoillaan wasabia, se lisätään kalanlihaan eikä soijaan, jolloin sen maku ei laimene. Ennen vanhaan sashimi kastettiin usein etikkaan, jolloin se säilyi tuoreen makuisena.

Jos sashimi tarjoillaan ateriakokonaisuuden yhteydessä, se tarjoillaan ensimmäisenä, sillä hienostuneen makuinen sashimi ei sovi tarjoiltavaksi maustetumpien ja kypsennettyjen ruokien jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  sašimi - Suomen etymologinen sanakirja *sašimi - Suomen etymologinen sanakirja*. Viitattu 17.2.2024.
2. 1 2  Sashimi Rahola.  Arkistoitu 30.11.2019. Viitattu 8.11.2014.
3. 1 2 3 4 5 6  Pölkki, Miika & Valkama, Heikki: *Umami: japanilainen ruokakulttuuri*, s. 135–136. Teos, 2007. ISBN 978-951-851-111-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sashimi** Wikimedia Commonsissa
**Rannalla** on suomalaisen taiteilijan Alvar Cawénin öljyvärimaalaus paperille vuodelta 1912. Kooltaan maalaus on 49×31 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se hankittiin vuonna 1970.

*Rannalla* mielletään arkaidiseksi teokseksi johtuen Cawénin muistinvaraisesta maalaamisesta sekä subjektiivisten elämysten esille tuonnista siinä. Cawén maalasi vuonna 1912 useampiakin arkadia-aiheita. Hän oli tehnyt vuosina 1911–1912 matkan Bretagneen, minkä johdosta häneltä syntyi myös tämä utopinen*selvennä* maalaus. Siinä kaksi naista on kelteisillään hiekkarannalla auringon valaistessa näkymää keltaiseksi.

Matissella ja Derainilla oli vuosina 1905–1906 samantyylisiä dekoratiivisia pyrkimyksiä heidän maalatessaan Välimeren rannalla Etelä-Ranskassa. Aihepiiri on sinänsä jo Homerokselta tuttua kulta-ajan yltäkylläisyyden kuvausta.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Timo Huusko teoksessa Pinta ja syvyys - Varhainen modernismi Suomessa 1890-1920*. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2001.

Aiheesta muualla
----------------

* *Rannalla* Suomen Kansallisgallerian sivuilla. kokoelmat: Rannalla.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gustaf (Kyösti) Emil Alho** (23. maaliskuuta 1875 Asikkala – 20. helmikuuta 1962 Pori) oli suomalainen urkutaiteilija ja dir. mus. Hänen esiintymisuransa kesti vuosisadan vaihteesta aina 1950-luvulle saakka.

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Alho valmistui Helsingin lukkari-urkurikoulusta 1898 ja Helsingin musiikkiopistosta 1903, jonka jälkeen hän opiskeli Leipzigin konservatoriossa 1907–1908. Alho suoritti myös yksityistutkinnot André Pirrolle ja Marco Enrico Bossille sekä teki opintomatkan Pariisiin, jossa hänen opettajanaan toimi Joseph Bonnet. Hän työskenteli vt. urkurina 1903 Helsingin Nikolainkirkossa ja Saksalaisessa kirkossa sekä 1904–1905 Joensuussa. Vuosina 1905–1909 Alho toimi Mikkelin ja vuodesta 1910 lähtien Porin kaupunki- ja maaseurakuntien kanttori-urkurina. Hän oli myös musiikinopettajana Mikkelin yhteiskoulussa, Mikkelin tyttökoulussa ja Porin tyttölyseossa.

Alho toimi muun muassa Helsingin Ev. Lut Nuorten Kuoron (nyk. Helsingin evankelinen kuoro), Porin Soitannollisen Seuran orkesterin sekä 1924 perustamansa Porin kirkkokuoron johtajana Vuonna 1931 hän oli elvyttämässä Porin kansankonservatorion toimintaa, ja oli sen johtajana vuoteen 1961 saakka.

Alhon toinen puoliso oli Greta Maria Thurman, jonka isä oli pankinjohtaja Janne Thurman. Alho kuoli 86-vuotiaana tapaturmaisesti ollessaan matkalla Porin kaupunginorkesterin konserttiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 24.2.1962, s. 4. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 20.7.2020.
2. 1 2 3  *Kuka kukin on 1954 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 33. Helsinki: Otava, 1954. Projekt Runeberg.
3. ↑  Päivästä päivään.  *Helsingin Sanomat*, 23.3.1960, s. 10. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 20.7.2020.
4. ↑  Helsingin Ev. Lut Nuorten Kuoro 75-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 31.10.1958, s. 15. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 20.7.2020.
5. ↑  Kuorot *Kirkko Porissa*. Porin ev.lut. seurakuntayhtymä. Viitattu 20.7.2020.
6. ↑  Porin Kansankonservatorio 30-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 15.4.1961, s. 19. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 20.7.2020.
7. ↑  Lindroos, Kristian: *Pori Sinfoniettan kehitys yhdistyspohjaisesta amatööriorkesterista kunnalliseksi kaupunginorkesteriksi*, s. 17. Pro gradu -tutkielma. Pori: Turun yliopisto, 2015. Teoksen verkkoversio (PDF).
**Phantasy Star** (jap. ファンタシースター) on Segan kehittämä ja julkaisema roolipeli, joka on julkaistu vuonna 1987 Sega Master Systemille.

Tarina
------

Pelin päähenkilö Alis näkee veljensä Neron murhan pelin alkuvaiheissa ja aloittaa kostomatkan. Alis kapinoi kuningas Lassicin korruptoitunutta hallintoa vastaan.

Pelaaminen
----------

Pelissä on monia roolipelien lajityypille ominaisia piirteitä pelimekaniikassa. Pelaamisessa on vaikutteita *Ultima*-sarjasta ja vuoropohjainen taistelu muistuttaa *Wizardry*-sarjaa.

Pelin maailmassa liikkuminen on kuvattu ylhäältä-alas perspektiivissä, joka muuttuu ensimmäisen persoonan perspektiiviin luolastoissa ja taisteluissa. Ylämaailmaa tutkiessa voi käydä kaupungeissa ja ostaa tavaroita sekä puhua asukkaille. Kaupunkien ulkopuolella voi törmätä satunnaisesti taisteluihin ja voi siirtyä luolastoihin. Luolastot ovat pitkiä ja sokkelomaisia, jotka vaativat pelaajalta kartan tekoa paperille tai opaskirjan käyttöä. Pelissä voi myös matkata toisille planeetoille.

Pelin taisteluissa käytetään valikkoa, josta voi valita hyökkäyksen, magian, esineen käytön tai pakenemisen. Pelaaja voi myös yrittää puhumalla välttää taistelun. Taisteluissa voi olla useita saman tyyppisiä vastustajia. Taisteluista saa kokemuspisteitä, joiden myötä hahmojen taso nousee.
Jos päähenkilö Alis häviää taistelun peli päättyy, mutta muut hahmot voi herättää henkiin.

Kehitys
-------

*Phantasy Star* yhdisti tieteisfiktiota ja fantasiaa ja loi oman identiteetin aikana, jolloin *Dragon Questin* kaltaisten pelien julkaiseminen oli yleistä. Pelin kehitys alkoi 1986 ja 1987 taitteessa aikana jolloin roolipelit alkoivat nousta suosituiksi Japanissa. Peliä varten kerättiin ideoita R&D2-osaston työntekijöiltä, jolloin Chieko Aoki esitti suunnitelman josta myöhemmin tuli *Phantasy Star*. Pelin kehitystä varten koottiin ryhmä, johon kuuluivat Kotaro Hayashida, Rieko Kodama, Tokuhiko Uwabo ja Yuji Naka. Hayashida oli ohjaaja ja pääsuunnittelija, Kodama vastasi grafiikasta ja hahmosuunnittelusta, Uwabo musiikista ja ääniefekteistä, ja Naka vastasi ohjelmoinnista.

Vaikutus
--------

Peliä on kutsuttu vallankumoukselliseksi, koska se on yksi varhaisimpia ja tärkeimpiä pelejä, joissa päähenkilö on nainen. Peli oli ensimmäisiä länsimaissa julkaistuja pelikonsoleilla pelattavia roolipelejä ja oli monelle ensikosketus japanilaisiin roolipeleihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lucas M. Thomas: Phantasy Star Review *ign.com*.  10.5.2012. Viitattu 8.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Phantasy Star *mobygames.com*. Viitattu 8.3.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Phantasy Star *segaretro.org*. Viitattu 8.3.2023. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5 6  Hugo Provost: Phantasy Star *hardcoregaming101.net*.  10.5.2019. Viitattu 22.9.2020. (englanniksi)
5. ↑  Kelvin Green: Phantasy Star Review *nintendolife.com*.  16.8.2009. Viitattu 8.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Phantasy Star* MobyGamesissa (englanniksi)
**Friedrich Melchior von Grimm** (1723–1807), vapaaherra, oli saksalaissyntyinen ranskalainen kirjailija. 

Grimmin maine perustuu hänen vuodesta 1753 lähettämiinsä uutiskirjeisiin *Corespondance littéraire* (julk. 1812), jotka Abbé Raynal oli aloittanut. Grimm lähetti joka kuukauden 1. ja 15. päivänä käsinkirjoitettuja tiedonantoja kirjallisuuden, taiteen, politiikan, muotien alalta ja skandaaleista useihin hoveihin, muun muassa Pietariin ja Tukholmaan sekä useille yksityishenkilöille.

Grimmin eduksi on sanottu, ettei hän käyttänyt väärin asemaansa panetteluun ja ilkeämieliseen arvosteluun. Hän oli oman aikansa Ranskan yhteiskuntaoloihin perehtynein henkilö, ja hänen niistä antamansa kuvaukset ovat osuvia. Jo varhain hän lausui julki pelkonsa lähestyvästä vallankumouksesta ja sen seurauksista. Grimm edisti merkittävällä tavalla ranskalaisen kirjallisuuden leviämistä Euroopassa. Hän luovutti vuonna 1774 kirjeenvaihdon sveitsiläisen Jacques-Henri Meisterin käsiin.

Grimm oli myös useiden hovien valtiollinen agentti ja salainen tiedonantaja. Erityisen läheisessä yhteydessä hän oli Katariina II:n kanssa. Hän kävi Venäjällä vuonna 1773 ja 1776 ja sai Katariinalta runsaita suosionosoituksia. Grimm sai vuonna 1775 tehtäväksi edustaa Gothan hovia Pariisissa, ja hänellä oli huomattava asema Pariisin seuraelämässä. Hän pakeni Pariisista vuonna 1792 menetettyään omaisuutensa. Katariina II määräsi vuonna 1795 hänet lähettilääkseen Hampuriin. Hänen kirjeenvaihtonsa on julkaistu nimellä *La correspondance littéraire, philosophique et critique*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Grimm, Friedrich Melchior von, Tietosanakirja osa 2, palsta 1604, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1910
2. ↑  Friedrich Melchior, baron von Grimm, Britannica, viitattu 21.4.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Friedrich Melchior von Grimm** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
	+ 2
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Talviloma**, aikaisemmin ja edelleen puhekielessä **hiihtoloma,** on Suomessa koulujen kevätlukukaudella helmi-maaliskuussa pidettävä vajaan viikon mittainen maanantaista perjantaihin kestävä loma. Sen ajankohta vaihtelee nykyään maakunnittain ja lomat on porrastettu kolmelle viikolle. Lisäksi talvilomaksi kutsutaan vuosilomalain piirissä olevien työntekijöiden lomaviikkoa, joka toisin kuin kesäloma myönnetään lomakauden ulkopuoliseksi ajaksi.

Loman ajankohta
---------------

Talviloma ajoittuu ajankohdiltaan kalenterivuoden 8. 9. tai 10. viikolle.

* 8. viikko
	+ Etelä-Suomesta
		- Uusimaa
	+ lounainen Suomi
		- Ahvenanmaa
		- Satakunta
		- Varsinais-Suomi
* 9. viikko
	+ Etelä-Suomesta
		- Kanta-Häme
		- Päijät-Häme
	+ Kaakkois-Suomi
		- Etelä-Karjala
		- Etelä-Savo
		- Kymenlaakso
	+ Länsi-Suomi
		- Etelä-Pohjanmaa
		- Keski-Pohjanmaa
		- Keski-Suomi
		- Pirkanmaa
		- Rannikko-Pohjanmaa
* 10. viikko
	+ Itä-Suomi
		- Pohjois-Karjala
		- Pohjois-Savo
	+ Pohjois-Suomi
		- Kainuu
		- Lappi
		- Pohjois-Pohjanmaa

Porrastuksella pyritään välttämään ruuhkahuiput eritoten Lapin talviurheilukeskuksissa.

Alusta nykyhetkeen
------------------

Kauniaislaisen koulun, Grankulla Samskolan johdossa oli 1920-luvulla herännyt ajatus lomasta talvella vuoden alkukuukausina, jotta oppilaille tarjoutuisi tilaisuus hiihtourheilun laajamittaiselle harrastamiselle. Kouvolalainen voimistelunopettaja Santeri Hirvonen puolestaan ehdotti *Kasvatus ja koulu* -lehdessä vuonna 1926 koululaisille sisätiloissa työskentelyn vastapainoksi hiihtolomaa. Hän kirjoitti, että keväthangilla hiihtäessään lapset saisivat raitista ilmaa ja kestävyyttä lopun lukuvuoden puurtamiselle.

Grankulla Samskola järjesti ensimmäisen kerran kuuden päivän mittaisen "urheiluloman" vuoden 1927 kahdeksannella viikolla. Lauri Pihkala ryhtyi ajamaan asiaa eteenpäin 1930-luvun alussa. Kouluhallitus hyväksyi idean ja vuonna 1933 hiihtoloma otettiin käyttöön kaikissa Suomen kansa- ja oppikouluissa. Suomen liikuntahallintoa tutkineen dosentti Erkki Vasaran mukaan koulujen hiihtolomat olivat yksi näkyvimmistä ja merkittävimmistä liikuntapoliittisista käytännön toimista 1920- ja 1930-luvuilla.

Nykyään hiihdon merkitys talvilomalla on vähentynyt, mutta edelleen monet hiihtävät ja/tai laskettelevat talvilomallaan.

Lähteet
-------

* Erkki Vasara (1997), Valkoisen Suomen urheilevat soturit, Suojeluskuntajärjestön urheilu- ja kasvatustoiminta vuosina 1918–1939, SHS, Bibliotheca Historica 23.
* Jari Kanerva (2006). Liikuntatieteellinen Seura. Ajatus hiihtolomasta syntyi 80 vuotta sitten[vanhentunut linkki].
* Grankulla Samskola 1907 – 1957. Holger Schildts Förlag. Helsingfors 1957
* Erkki Vasara (2004), Valtion liikuntahallinnon historia. Liikuntatieteellisen Seuran julkaisu nro 157.

### Viitteet

1. ↑  Opetushallitus: Koulujen työ- ja loma-ajat lukuvuonna 2010-2011 *oph.fi*.  Arkistoitu 22.12.2010. Viitattu 28.2.2011.