recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Venäläinen partaveropoletti vuodelta 1705.
**Partavero** tarkoittaa parrasta perittävää veroa.

Partoja on verotettu historian aikana eri puolilla maailmaa. Lyykiassa partoja verotettiin jo antiikin aikana. Kiinan keisari Ming-Taizu Hongwu otti partaveron käyttöön 1300-luvulla rahoittaakseen kesäpalatsinsa uudistusta. Englannin kuningas Henrik VIII sääti partaveron vuonna 1535 ja hänen tyttärensä Elisabet I vaati kaksi viikkoa vanhemmista parroista veron. Myös Ranskan kuningas Frans I verotti parrakkaita kirkonmiehiä 1500-luvulla.

Venäjällä säädettiin partavero 1698. Parta oli Venäjällä 1600-luvulla muotia, kun länsimaissa suosittiin jo sileää leukaa. Pietari Suuri halusi länsimaistaa Venäjää ja kielsi alamaisiltaan parran käytön. Kielto aiheutti nurinaa ja se kumottiin pian. Tilalle tuli partavero. Köyhiltä vero oli kopeekan tai pari, rikkailta tukku ruplia. Kirkonmiehet oli vapautettu verosta. Veronmaksusta sai kuitiksi kuparisen, pronssisen tai hopeisen poletin. Tarvittaessa poletti tuli näyttää *partaverotarkastajalle*. Partaveron käytön syy oli Suuren Pohjan sodan rahoittaminen. Polettien valmistus loppui 1725, mutta partavero oli voimassa vuoteen 1772 asti. Jos joku halusi pitää partansa, mutta ei pystynyt maksamaan siitä veroa, hänet karkotettiin pakkotyöhön.

Venäläinen partaveropoletti on numismaatinen keräilykohde. Monet markkinoilla liikkuvista poleteista ovat uudislyöntejä, joita Venäjän rahapaja valmisti keräilijöitä varten aina 1900-luvun alkuun asti. Uudislyönneistä käytetään nimeä *novodel*. Aidot partaveropoletit ovat harvinaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Linnakangas, Esko: Ulkonäkö verolle!.  *Tiede*, 10.4.2012, 32. vsk, nro 4, s. 46–47.
2. ↑  Corson, Richard: *Fashions in Hair: The first five thousand years*, s. 220. Peter Owen Ltd, 1965. ISBN 0 7206 3283 8.
3. 1 2  Avomaa, Pentti: Tarpeen tullen veroa on revitty parrastakin.  *Taloustaito*, 2017. vsk, nro 6, s. 47. Helsinki:  Verotieto Oy.
4. ↑  Svensson, Kristiina: Sileäleukaisista roomalaisista Castron risupartaan: Partamuoti kautta aikojen.  *Historia*, 2008, nro 11, s. 51.
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston kolmannen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Swiftsure** oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1750 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 31. elokuuta 1745 Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1747. Alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1750 ja valmistui 27. heinäkuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 27 524 puntaa 16 shillinkiä ja 2 dimeä sisältäen varustamisen.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1755 päällikkönään Augustus Keppel. Alus kuului Osbornen johtamaan laivastoon tammikuussa 1756 päällikkönään Matthew Buckle ja samana kesänä Boscawenin laivasto-osastoon.

Alus kuului vuonna 1759 amiraali Boscawenin laivasto-osastoon Lagosin ja Quiberoninlahden taisteluissa. Se oli mukana valtaamassa Belle Îleä vuonna 1761.

Aluksen kunto tarkastettiin 9. syyskuuta 1763 ilman korjaustarpeita. Alus myytiin 2. kesäkuuta 1773.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield 2007 s. 54
**Oscar Ågren** (18. heinäkuuta 1914 Tukholma – 26. lokakuuta 1992 Nacka) oli ruotsalainen väli- ja keskisarjan amatöörinyrkkeilijä, jonka ura ajoittui vuosille 1934–1941.

Oscar Ågren aloitti nyrkkeilyuransa välisarjassa eli alle 66,7 kg lokakuussa 1934 tukholmalaisen Narva BK:n riveissä. Ensimmäisen maaottelunsa Ågren nyrkkeili tammikuussa 1937 suomalaista Bruno Ahlbergia vastaan, mutta koki suomalaiselle Los Angelesin olympiamitalistille tappion. Ruotsin mestari hänestä tuli samana vuonna maaliskuussa. Sen jälkeen hän pääsi edustamaan Ruotsia EM-kisoissa Milanossa. Ågren voitti kaksi ensimmäistä otteluaan, mutta koki välierässä tappion Saksan olympiahopeamitalisti Michael Murachille. Ottelussa pronssista Ågren voitti puolalaisen Stanislaw Sipinskin.

Vuoden 1938 Ruotsin mestaruuden ja useiden maaotteluiden jälkeen Ågren edusti Ruotsia vuoden 1939 EM-kisoissa Dublinissa – tällä kertaa keskisarjassa eli alle 72,6 kg. Kuten edellisissäkin EM-kisoissa Ågren pääsi välieriin, mutta tappio puolalaiselle Josef Pisarskille pudotti hänet pronssiotteluun, jossa hän voitti englantilaisen Henry Daviesin. Vuonna 1940 hän otteli Ruotsin keskisarjan mestaruudesta, mutta koki tappion Einar Hammarille, jota vastaan hän urallaan oli otellut aiemmin jo neljä kertaa ja voittanut kaikki edelliset kohtaamiset. Viimeiset ottelunsa Ågren otteli helmikuussa 1941. 

Ågren saavutti amatöörinyrkkeilyurallaan kaksi EM-pronssia, kaksi Ruotsin mestaruutta, otteli 11 maaottelussa, joissa saavutti viisi voittoa. Hänet valittiin uransa jälkeen Ruotsin nyrkkeilyn Stora Grabbareihin numerolla 28.

Ågren kuului veljessarjaan, jossa kolme muutakin veljestä oli tunnettuja nyrkkeilijöitä. Carl muutti Yhdysvaltoihin ja nyrkkeili ammattilaisena. Erik nyrkkeili samaan aikaan Oscarin kanssa ja saavutti olympia- ja EM-pronssia 1930-luvun lopulla. Nuorin veli Ture saavutti saavutti Ruotsin mestaruuden ja edusti maaotteluissa.

Lähteet
-------

* Christer Franzén: RINGSIDE - Oscar Ågren Databasen RINGSIDE.  Arkistoitu 4.5.2012. Viitattu 6.8.2015 (ruotsiksi).
* Erik Ågren – Boxning Svenska Olympiska Kommitté.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 17.10.2017. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. ↑  5.European Championships - Milan, Italy - May 5-9 1937 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 7.6.2015 (englanniksi).
2. ↑  6.European Championships - Dublin, Ireland - April 18-22 1939 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 7.6.2015 (englanniksi).
**Karl (Kaarlo) Herman Attila**, sukunimi vuoteen 1881 *Mattlin* (*Mattila*) (7. marraskuuta 1849 Tyrvää – 25. maaliskuuta 1908 Orimattila) oli suomalainen villatehtailija joka perusti Orimattilan Villatehtaan vuonna 1882.

Tyrvään Laukulan kylän Mattilan talossa syntyneen Kaarlo Herman Attilan vanhemmat olivat talollinen Matti Matinpoika (1814–1867) ja Kaisa Liisa Heikintytär (1817–1874). Perheessä oli 10 lasta joista Kaarlo oli viidenneksi vanhin. Hän lähti 1867 värjärinoppiin värjärimestari A. J. Liljemarkin verstaaseen Turkuun ja päästyään värjärinkisälliksi vuonna 1871 käytti nimeä Karl Herman Mattlin. Mattlin oli värjärinä Porvoossa ja Huittisissa kunnes hän saapui huhtikuussa 1875 Orimattilaan ja aloitti värjärintyöt saunarakennuksessa Orimattilan kirkonkylässä Palojoen rannalla. Mattlin meni 1876 naimisiin kansakoulunopettaja Anna Sofia Toivosen (1850–1933) kanssa joka oli valmistunut Jyväskylän opettajaseminaarista 1873. Vuonna 1881 Mattlin muutti sukunimekseen Attila ilmeisesti J. H. Erkon aloitteesta. Hän käytti tästä lähtien nimeä K. H. Attila.

Attila perusti vuonna 1882 Orimattilan Villatehtaan jossa aluksi oli 8 työntekijää. Vuosiin 1889-1894 ajoittunut lamakausi pysäytti tehtaan tuotannon kasvun mutta sen jälkeen tehdas laajeni nopeasti niin että tuotannon huippuvuonna 1898 tehtaalla oli 20 työntekijää. Attila rakennutti Palojoen rantaan villatehtaan viereen vuonna 1895 perheelleen kaksikerroksisen asuintalon joka toimi myös tehtaan konttorina ja myymälänä.

Villatehtaan tuotanto ja työntekijämäärä alkoi supistua 1900-luvun alussa kiristyneen kotimaisen kilpailun ja buurisodasta johtuneiden villan hinnanvaihtelujen vuoksi. Attila hankki itselleen 1903 Sommarnäsin kartanon jonka yhteydessä oli myös mylly, saha, luujauhotehdas ja tiilitehdas. Hän myi villatehtaan vuonna 1905 insinööri G. G. Elmgrenille ja rakennutti uuden asuintalonsa Sommarnäsin kartanon pihapiiriin. K. H. Attilan kuoltua 1908 kartanoa isännöi hänen poikansa Veikko Attila (1882–1918) joka joutui kuitenkin myymään kartanon jo 1913 talousvaikeuksien takia.

Anna Attila perusti 1890 Orimattilan Naisyhdistyksen ja oli sen puheenjohtajana parikymmentä vuotta. Naisyhdistys perusti vuonna 1893 Orimattilaan Suomen ensimmäisen emäntäkoulun. Yhdistys myi koulun 1919 valtiolle jolloin koulu muuttui Orimattilan kotitalousopistoksi. K. H. Attilalla ja hänen vaimollaan oli 10 lasta joista viisi eli aikuisikään. Vanhin poika Sulo Attila (1879–1963) valmistui sähköinsinööriksi 1903 ja rakennutti 1910 Orimattilan Niemenkylän Vääräkoskelle sähkölaitoksen. Viljo Attila (1884–1920) puolestaan toimi Mikkelin pormestarina.

Orimattilan villatehtaan toiminta jatkui uusien omistajien toimesta ja 1950-luvulla siellä oli noin 600 työntekijää. Villatehtaan toiminta päättyi 1970 Villayhtymä Oy:n konkurssiin. Tehdasrakennukset ja K. H. Attilan entinen asuintalo ovat säilyneet nykypäiviin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Martti Attila : *Kaarlo Herman Attila (1849 – 1908) – talonpojasta villatehtailijaksi*, Salon Seudun Sukututkijat r.y.
2. ↑  Tietoa Orimattilasta : Historia
**Lea Nikel** (1918 – 2005) oli israelilainen abstrakti taiteilija.

Elämäkerta
----------

Lea Nikel syntyi nykyisen Ukrainan Žytomyrissä vuonna 1918. Hänen vanhempansa olivat Bat Sheva ja Haim Nikelshperg. Lean ollessa 2-vuotias perhe muutti Palestiinaan kotiseutunsa pogromien takia.

Nikelillä ei ollut varsinaista taiteellista koulutusta. Häntä voidaankin pitää itseoppineena taiteilijana. Hän opiskeli jonkin aikaa taiteilija Haim Gliksbergin kanssa ja vietti myös aikaa Yehezkel Streichmanin ja Avigdor Stematskyn taiteilijastudioilla. Tätä kautta Nikel kiinnostui nykytaiteesta. Nykytaiteeseen syventyäkseen Nikel muutti Pariisiin vuonna 1951. Hän vieraili kaupungin taidemuseoissa ja ihastui paikalliseen kulttuuriympäristöön. Pariisissa Nikel alkoi myös käyttää abstraktia tyyliä. Hän oli Pariisissa vuoteen 1961 ja kierteli sen jälkeen New Yorkissa ja Roomassa. Vuonna 1979 hän palasi Israeliin, jossa hän asui useilla eri paikkakunnilla, kuten Kidronin mošavalla. Nikel piti itseään kuitenkin ennen kaikkea telavivilaisena.

Nikelin abtrakti tyyli herätti joissakin taidepiireissä kritiikkiä. Israelissa tyyli ei ollut kovin yleinen. Hänen töidensä päätyökalu oli värin käyttö. Vielä 1990-luvulla hänen töitään esiteltiin monissa uusissa Israelin taidegallerioissa. Viimeisinä vuosinaan Nikel kärsi terveysongelmista. Hän jatkoi kuitenkin edelleen taiteen luomista. Nikel kuoli vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 15 Nat-Per*, s. 265. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Lea Nikel Engel Gallery.  Arkistoitu 31.3.2022. Viitattu 26.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ICIA (Israel)
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
K. Albin Johansson vuonna 1958.
**Karl Albin Johansson** (26. maaliskuuta 1883 Kirkkonummi – 8. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen professori ja laivanrakennusinsinööri, joka tunnetaan erityisesti suunnittelemistaan jäänmurtajista. Hän kirjoitti ylioppilaaksi ruotsalaisesta normaalilyseosta 1902, erosi Teknillisestä korkeakoulusta 1904 asevelvollisuuden vuoksi ja valmistui 1907 laivanrakennusinsinööriksi Chalmersin teknisestä oppilaitoksesta Göteborgissa.

Työura
------

Työuransa Johansson aloitti Yhdysvalloissa Fore River Shipbuilding Companyssä Quincyssä Massachusettsissa 1907. Vuosina 1909–1910 hän oli taistelulaivojen suunnittelijana W:m Cramp's Ship & Engine Building Companyssä Philadelphiassa ja 1911 Hietalahden sulkutelakalla suunnittelijana. W. Crichton & Co:n suunnittelijana ja laivaveistämön johtajana Pietarissa hän palveli 1911–1913 ja Boeckerin laivaveistämön ja konepajan piirustuskonttorin johtajana Tallinnassa 1913–1916. Vuosina 1914–1915 hän oli Englannissa ja Yhdysvalloissa hankkimassa höyryturbiineja torpedoristeilijöihin.

Johansson palasi Suomeen ja toimi 1916–1919 Hietalahden sulkutelakka ja konepaja oy:n veistämönjohtajana ja 1919–1925 Helsingissä neuvottelevana laivanrakennusinsinöörinä. Vuodet 1925–1926 hän oli puolustusministeriön meriosaston teknisenä johtajana ja toimiston päällikkönä ottaen osaa merivoimien laivanrakennusohjelman toteuttamiseen. Hietalahden sulkutelakan ja konepajan, josta myöhemmin tuli Wärtsilä-yhtymä oy:n Hietalahden telakka, toimitusjohtajana Johansson toimi 1926–1940 ja oy Troili ab:n teknisenä johtajana 1940–1944. Vuoden 1945 jälkeen hän toimi laivanrakennuksen konsulttina.

Sivutöinään Johansson oli 1924–1930 laivanluokitusseura Bureau Veritasin yliasiantuntijana Suomessa. Hän laati myös kauppa- ja teollisuusministeriön toimeksiannosta ehdotuksen suomalaisten kauppa-alusten luokittelemiseksi ja rakentamiseksi. Lisäksi hän oli jäsenenä useassa jäänmurtajakomiteassa. Vuonna 1954 Johansson sai professorin arvonimen ansioistaan jäänmurtajien suunnittelijana. Metsästyksen, koiraurheilun ja haulikkoammunnan ohella hän harrasti purjehdusta. Vuonna 1995 perustettu K. Albin Johansson -säätiö rahoittaa lääketieteellistä tutkimusta, etenkin syöpätutkimusta, ja laivanrakennukseen liittyvää tutkimusta.

Johanssonin suunnittelemia laivoja
----------------------------------

* Jäänmurtaja Sisu
* Jäänmurtaja Voima
* SS Turso

Lähteet
-------

* *Suomen korkeakouluinsinöörit ja arkkitehdit 1956,* Suomen teknillinen seura ja Tekniska föreningen i Finland 1956.
* *Kuka kukin on 1960,* Otava 1960.
* Helsingin Sanomat 10.3.1963 s. 14

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva Johanssonista
* Holmström, John. K. Albin Johansson - den kontroversiella och egenmäktiga isbrytar- och varvskonsulten. I Framtidsbyggare, Finlandssvenska Tekniker band VI, TFiF 2007. ISBN 978-952-82-2739.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Matteo Bobbi vuonna 2011.
**Matteo Bobbi** (s. 2. heinäkuuta 1978 Milano) on italialainen autourheilija. Vuodet 2001–2003 hän toimi Minardin Formula 1 -tallin testikuljettajana päästen ajamaan vuoden 2003 San Marinon GP:n perjantain ensimmäisissä harjoituksissa. Vuonna 2003 hän kilpaili FIA GT Championship -sarjassa voittaen Thomas Biagin kanssa sarjan mestaruuden, ja sijoittuen seuraavana vuonna toiseksi. Vuonna 2006 hän voitti GT2 -luokan mestaruuden Jaime Melon kanssa. Bobbi on ajanut vuodesta 2000 lähtien erilaisia GT- ja GP-sarjoja, kuten World Series by Nissania, FIA GT:tä, Amerikan Le Mansia sekä erilaisia Endurance-kestävyysajoja Yhdysvalloissa ja Euroopassa.

Formula 1 -tulokset
-------------------

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Minardi | AUS  | MAL  | BRA  | SMRTD | ESP  | AUT  | MON  | CAN  | EUR  | FRA  | GBR  | GER  | HUN  | ITA  | USA  | JPN  | - | - |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matteo Bobbi Driver Database (Db). Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Minardi Re-Signs Test Driver Bobbi *F1 News*.  7.2.2003. Autosport.com. Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Minardi to Run Three Cars at Imola *F1 News*.  10.4.2003. Autosport.com. Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  2004 FIA GT Standings Driver Database (Db). Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Matteo Bobbi
**Mesolóngin laguuni** (kreik. Λιμνοθάλασσα Μεσολογγίου, *Limnothálassa Mesolongíou*) on laguuni Patraksenlahden pohjoisrannikolla Aitolia-Akarnaniassa Kreikassa. Se on osa Mesolóngin–Aitolikón laguuneja, jotka muodostavat kansallispuiston ja Natura 2000 -alueen.

Mesolóngin laguuni sijaitsee koko Mesolóngin–Aitolikón laguunialueen keskellä Achelóos- ja Évinos-jokien suiden välisellä alueella, laguunille nimen antaneen Mesolóngin kaupungin länsipuolella. Se on suurin alueen laguuneista ja sen pinta-ala on noin 11 200 hehtaaria. Laguuni yhdistyy Patraksenlahteen leveiden salmien välityksellä. Sitä rajaavat Patraksenlahdesta pitkät ja kapeat saaret Éxo Loúros, Prokopánistos, Schoiniás, Kómma ja Ágios Sóstis. Laguunissa sijaitsee suuri määrä pieniä saaria, mukaan lukien Agkinára, Askós, Theodóra, Ntolmás, Póros, Vasiládi, Vromalykés ja Zagarídes. Mesolóngin laguunin pohjoispuolella sijaitsee siihen salmen kautta yhdistyvä Aitolikón laguuni ja itäpuolella Kleísovan laguuni. Laguunin syvyys on pääosin noin 1–2 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delta Acheloou, Limnothalassa Mesolongiou-Aitolikou, Ekvoles Evinou, Nisoi Echinades, Nisos Petalas *Natura 2000*. European Environment Agency. Viitattu 3.9.2018.
*Tämä artikkeli käsittelee Koutialan piirin kuntaa. Samanniminen kunta on Sikasson piirissä.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Kapala** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Se sijaitsee 25 kilometriä Koutialasta etelään. Kunnassa on 8 300 ja kylässä 2 500 asukasta (vuonna 2009).

Kapalan kunta rajoittuu pohjoisessa Koutialan piirin N’Goutjinan ja Sincinan, idässä Koloniguén, etelässä Sinkolon ja lännessä Zangasson kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja laaksot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on metsäsavannia.

Kuntaan kuuluu kolme kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja. Lisäksi on bambaroita, fulbeja ja dogoneja.

Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja maissi. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, siat ja siipikarja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.3.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.3.2018.
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Kapala 2006-2008 *fsg.afre.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 2.12.2013. Viitattu 9.3.2018.
**Matthew Douglas Salinger** (s. 13. helmikuuta 1960 Windsor, Vermont) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja. Hänen elokuvaroolejaan on muun muassa supersankari Kapteeni Amerikka.

Ura
---

Matt Salingerin vanhemmat olivat kirjailija J. D. Salinger ja psykologi Alison Claire Douglas. Hän debytoi elokuvassa *Nörttien kosto* (1984) ja näytteli nimiroolin elokuvassa *Captain America* (1990). Tuonnempana Salinger on näytellyt muun muassa draamaelokuvassa *What Dreams May Come* (1998) ja muutamissa televisiosarjoissa, kuten *Kova laki: Erikoisyksikkö*.

Salinger on tuottanut useita elokuvia (*Wild at Heart* (1990), *Mojave Moon* (1996), *Let the Devil Wear Black* (1999)).

Salingerin teatterirooleja ovat muun muassa James Bernard näytelmässä *Dancing in the End Zone* (1985) ja Charly Bacon näytelmässä *Charly Bacon and His Family* (1988). Hänen tuottamistaan teatterikappaleista mainittakoon *The Syringa Tree*.

2010-luvulla Matt Salinger keskittyi elokuvien ja teatterin sijasta isänsä kirjallisen perinnön vaalimiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Matt Salinger Biography (1960-) Advameg, Inc.. Viitattu 25.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Matt Salinger wants to put the record straight Penguin Books Limited. Viitattu 25.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Matt Salinger: ‘My father was writing for 50 years without publishing. That’s a lot of material’ Guardian News & Media Limited. Viitattu 25.3.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
Theodor Sommers
**Theodor Sommers** (23. helmikuuta 1866 – 15. elokuuta 1925 Tampere) oli suomalainen Tampereella asunut insinööri ja yksi konepajayritys Sommers, af Hällström & Waldensin perustajista.

Sommers kävi Hämeenlinnan suomalaisen normaalilyseon ja Tampereen teollisuuskoulun. Vuonna 1897 Theodor Sommers, arkkitehti Arthur af Hällström ja insinööri Elis Waldens perustivat Tampereelle *Osakeyhtiö Sommers, af Hällström & Waldensin* teknillisen kaupan ja konepajan. Sommers toimi yhtiössä johtotehtävissä. Myöhemmin hän oli muun muassa Finlaysonin ja Lapinniemen puuvillatehtaan palveluksessa. Hän oli viimeksi vuoteen 1916 saakka Tampereen Puuvillateollisuus Oy:n konepajan korjausosaston johtajana vuoteen 1916 saakka. Tämän jälkeen Sommers keskittyi hoitamaan Ylöjärven Kaiharin kylässä sijainnutta omistamaansa Ylisen maatilaa ja oli myös useiden tamperelaisten teollisuusyritysten kuten Lokomon ja Lapinniemen johtokuntien jäsenenä. Sommers harrasti myös antiikki- ja taide-esineiden keräilyä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Theodor Sommers, Aamulehti 16.08.1925, nro 186, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kuolleita, Uusi Suomi 16.08.1925, nro 186, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Balance of Power** (myös nimellä **Balance Of Power: Geopolitics In The Nuclear Age**) on Chris Crawfordin kehittämä ja Mindscapen vuonna 1985 julkaisema strategiapeli.

Pelissä johdetaan joko Yhdysvaltain tai Neuvostoliiton ulkopolitiikkaa kylmän sodan aikana. Tavoitteena on vaikuttaa pienempiin "pelinappuloina" käytettäviin valtioihin ja saada ne omalle puolelleen. Käytettävissä ovat keinot diplomatiasta aseelliseen valloittamiseen. Peli päättyy välittömästi, jos pelaajan toiminta aiheuttaa pelissä maailmanlaajuisen sodan. Tällöin pelin loppuruudussa lukee

> »Olet (vahingossa) sytyttänyt ydinsodan. Ja ei, ei animoituja sienipilviä ruumiin kappaleiden lentäessä ilmassa. Me emme palkitse epäonnistumisesta.»   
> (käännös englannista)
> 
> 

Pelistä julkaistiin jatko-osa nimellä *"1990 edition"*, antaen ymmärtää että pelin kehittäjä tulisi julkaisemaan uuden version kylmän sodan vaiheita kuvailemaan aina viiden vuoden välein. Neuvostoliiton hajoaminen parin vuoden sisällä kuitenkin näivetti pelisarjan.

Peli on julkaistu aluksi Macintoshille ja myöhemmin käännetty muun muassa Apple II:lle, Amigalle, Atari ST:lle ja MS-DOS:lle.

*The Guardian* on listannut pelin ensimmäisenä kymmenen poliittisen pelin joukkoon joita jokaisen pitäisi pelata.

Kehitys
-------

Crawford kehitti pelin kahden prototyypin perusteella: muokkaamalla *Eastern Front (1941)* -pelistä prototyypin *Western Front (1944)*; sekä *The Last of the Incas*. Pelin kehitys alkoi Crawfordin menettyä työpaikkansa Atarilla vuoden 1983 videopelilaman seurauksena. Tavoitteena oli kehittää epäsotaisa peli poikkeuksena hänen aiempiin peleihinsä.

Vastaanotto
-----------

*The One* -lehti antoi pelin *The 1990 Edition* -versiolle arvosanaksi 84% arvostelussaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  PC RETROVIEW: BALANCE OF POWER IGN. Viitattu 13.7.2017.
2. ↑  Stuart, Keith: The 10 political games everyone should play The Guardian. Viitattu 13.7.2017.
3. ↑  Chris Crawford: Chris Crawford on Designing the Game "Balance of Power"  1.8.2003. Peachpit. Viitattu 7.3.2019.
4. 1 2  Lee Bradley: Chasing the Dragon  18.5.2014. Eurogamer. Viitattu 7.3.2019.
5. ↑  Balance of Power: The 1990 Edition review Amiga Magazine Rack. Viitattu 7.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* *Balance of Power* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Balance of Power: The 1990 Edition* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Balance Of Power: Geopolitics In The Nuclear Age* Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
* *Balance Of Power: The 1990 Edition* Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
**Kirjakauppaliitto ry** on suomalainen yhdistys, jonka tarkoituksena on parantaa kirjakauppojen toimintaedellytyksiä ja valvoa kirjakaupan etuja suhteessa julkishallintoon sekä muihin alan kannalta keskeisiin sidosryhmiin.

1890-luvulla järjestettiin kirjakauppiaiden ja kustantajien yleiskokouksia, joiden myötä perustettiin 28. maaliskuuta 1903 Lajittelukirjakauppiasyhdistys. Vuonna 1931 paperikauppiaat perustivat Paperikauppiasliiton, joka yhdistyi Kirjakauppiasliiton kanssa vuonna 1969 Kirja- ja Paperikauppojen Liitoksi. Maaseudulla toimi vuodesta 1923 erillinen Maaseutukirjakauppiaat-yhdistys, joka sulautui 1958 kaupungeissa toimineen yhdistykseen. Nykyisen nimensä Kirjakauppaliitto sai syksyllä 1998. Kirjakauppaliiton hallituksen puheenjohtajana toimii Suomalaisen kirjakaupan toimitusjohtaja Minna Kokka ja toimitusjohtajana Laura Karlsson. Kirjakauppaliitto on Kaupan liiton ja Suomen Yrittäjien jäsen.

Kirjakauppaliitto julkaisee kuukausittain tilastotietoja Suomen myydyimmistä kirjoista ja kerää neljännesvuosittain tietoa suurimpien kirjakauppojen myynnistä. Liitto jakaa vuosittain Kiitos kirjasta -mitalin Libro ry:n ja Suomen kirjastoseura ry:n kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Toiminta ja historia Kirjakauppaliitto. Viitattu 7.11.2021.
2. ↑  Kirjakauppaliitto ry Kirjakauppaliitto. Viitattu 7.11.2021.
3. ↑  Tilastotietoja Kirjakauppaliitto. Viitattu 7.11.2021.
4. ↑  Kiitos kirjasta -palkinto Kirjakauppaliitto. Viitattu 7.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirjakauppaliiton verkkosivut
**Kapala** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Sikassosta etelään. Kunnassa on 10 300 ja kylässä 2 200 asukasta (vuonna 2009).

Kapalan kunta rajoittuu idässä ja etelässä Sikasson piirin Kaboïlan, lännessä Lobougoulan ja pohjoisessa Sokourani-Missirikoron kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja kukkulat. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu sudanilais-guinealaiseen vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on metsäsavannia ja metsää.

Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja, mandinkoja ja djulia. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi, durra, vihannekset ja hedelmät. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Lisäksi harjoitetaan vähäisessä määrin käsityöammatteja, kalastusta ja keräilyä.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 28.5.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 28.5.2018.
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Kapala 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 28.5.2018.
Satelliittikuvaa Kap Verdestä.
Lapsia N’Gorin hiekkarannalla Kap Verden pohjoiskärjessä.
**Kap Verde** (port. *Cabo Verde*, ransk. *Cap-Vert*) on Afrikan mantereen ja samalla Vanhan mantereen läntisin niemi Senegalissa, (17°34′ läntistä pituutta). Dakar, Senegalin pääkaupunki, sijaitsee niemen etelärannikolla.

Nimen *Cabo Verde*, joka merkitsee *vihreää niemeä*, antoivat niemelle portugalilaiset tutkimusmatkailijat, ja sen mukaan on saanut nimensä myös Afrikan länsirannikon edustalla sijaisteva saarivaltio Kap Verde, jonka nimenä ennen maan itsenäistymistä (1975) oli *Kap Verden saaret*.

Kap Verde on kallioinen niemi, joka työntyy länteen Senegalin hiekkaisilta mailta. 

Kap Verde on muodostunut tuliperäisestä entisestä rannikko­saaresta sekä alavasta hiekkaisesta alueesta, joka yhdistää sen mantereeseen. Se työntyy Atlanttiin ja kääntyy jälleen kaakkoon lähellä kärkeään. Lounaistuulten ja viileän Kanarian­virran ansiosta Kap Verde on varsin vehreä, toisin kuin sen pohjoispuolelle saakka ulottuva Saharaan liittyvä dyynialue.

Niemi on kolmiomainen ja noin 14 kilometriä pitkä. Dakarin vanha keskusta sijaitsee sen etelärannikolla. Lähellä niemen luoteiskärkeä, Pointe des Almadiesia, sijaitsee Dakarin kansainvälinen lentoasema, joka tuli toisen maailmansodan aikana kuuluisaksi Atlantin ylittävistä lennoista. Luoteisrannikon näkymiä hallitsee kaksi kartiomaista tulivuorta, Deux Mamelles. Niemen etelärannikolla on lahti, joka on erinomainen satamapaikka.

Niemimaan alkuperäiset asukkaat, lebut, olivat kalastajia ja maanviljelijöitä. Siitä lähtien kun portugalilaiset vuonna 1444 ensimmäisen kerran saapuivat Kap Verdelle, se on ollut tärkeä Afrikan ja Euroopan välisen kaupan satamapaikka. Vuonna 1857 ranskalaiset perustivat sen läheisyyteen Dakarin kaupungin.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso Fokus, 3. osa (Ip–Kp)*, s. 1 647, art. Kap Verde. Otava, 1973. ISBN 951-1-00051-9.
2. ↑  *Otavan iso Fokus, 3. osa (Ip–Kp)*, s. 1 647, art. Kap Verden saaret. Otava, 1973. ISBN 951-1-00051-9.
3. 1 2 3 4 5  *Otavan suuri Ensyklopedia, 2. osa (Cid–Harvey)*, s. 833–834, art. Dakar. Otava, 1977. ISBN 951-1-04170-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kap Verde (niemi)** Wikimedia Commonsissa

* Google Mapsin satelliittikuvia

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cap-Vert
**Armenialainen kirkko** tai virallisemmin **Pyhän Gregorios Valontuojan armenialainen apostolinen kirkko** on armenialainen kirkko Singaporessa. Kirkkoa on käyttänyt maan pieni armenialainen yhteisö, joskin säännöllisiä jumalanpalveluksia ei ole järjestetty toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1836 valmistunut kirkko on Singaporen vanhin nykypäiviin säilynyt kirkkorakennus.

Rakennus
--------

Sisäänkäynti.
Viereinen pappila.
Armenialainen kirkko sijaitsee osoitteessa 60 Hill Street. Kirkkorakennus muistuttaa pohjapiirrustukseltaan armenialaista ristiä ja se yhdistelee itämaista ja palladiolaista arkkitehtuuria. Kirkon esikuva oli Pyhän Gregorios Valontuojan kirkko Vagharšapatissa Armeniassa. Kirkkorakennuksessa onkin monia perinteisille armenialaisille kirkoille tyypillisiä piirteitä. Kirkon sisäänkäynti on kohti itää, eli poispäin viereisestä tiestä. Kirkonkello valettiin vuonna 1861. Kirkon vieressä on pappila, jonka nykyinen rakennus on peräisin vuodelta 1905. Kirkolla on puutarha, jolla on hautakiviä. Hautakiviä on kuuluisille paikallisille armenialaisille, kuten Agnes Joaquimille ja Catchick Mosesille. Varsinaisia hautoja paikalla ei kuitenkaan ole.

Historia
--------

Sisätiloja.
Armenialaisia asettui Singaporeen pian sen brittiläisen siirtokunnan perustamisen jälkeen. Ensimmäinen armenialainen kappeli perustettiin vuonna 1827 ja se toimi väliaikaisesti vuokraten huoneita liiketiloista. Samana vuonna alettiin kerätä rahaa varsinaista kirkkoa varten ja sopiva paikka löytyi lopulta Fort Canning Hill-kukkulalta vuonna 1834. Hankeen rahoitti vain 12 perhettä, jotka olivat tosin vaurastuneet Singaporessa. Hintaa kirkon rakentamiselle kertyi 5 058,30 Espanjan dollaria. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti George Dromgold Coleman.

Kirkon peruskivi siunattiin 1. tammikuuta 1835 ja valmis rakennus vihittiin käyttöön 26. maaliskuuta 1836. Kirkko pyhitettiin Armenian apostolisen kirkon isä Gregorios Valontuojalle. Ennen kirkon valmistumsita Singaporessa oli ollut entuudestaan vain kaksi kappelirakennusta. Nykyinen Armenialainen kirkko on Singaporen vanhin nykypäiviin säilynyt kirkkorakennus. Vuonna 1909 kirkko oli yksi ensimmäisistä Singaporen sähkövalaistuksen saaneista rakennuksista. Japani miehitti Singaporen vuonna 1942 ja kirkkoa ryösteltiin. Toisen maailmansodan jälkeen kirkolla ei enää pidetty säännöllisiä jumalanpalveluksia, eikä sillä ollut enää omaa pappiaan.

Myöhemmin kirkolla on pidetty jumalanpalveluksia lähinnä merkkipäivinä, kuten vuosipäiviä juhlistettaessa. Kirkkoa on peruskorjattu vuonna 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bonny Tan & Joanna HS Tan: Armenian Church *Singapore e-Encyclopaedia*. National Library Board Singapore. Viitattu 24.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Corfield, Justin: *Historical dictionary of Singapore*, s. 26-27. Uusi painos. Scarecrow Press, 2011. ISBN 978-0-8108-7387-2. (englanniksi)
**Plátanos** (kreik. Πλάτανος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Amárin kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 501 (vuonna 2011).

Plátanoksen kylä sijaitsee Ída- eli Psiloreítis-vuoren eteläpuolella noin 55 kilometriä kaakkoon Réthymnon kaupungista. Se on rakennettu noin 580 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän nimi, suomeksi "Plataani", tulee sen keskustassa olevasta suuresta plataanipuusta. Plátanos muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Πλατάνου, *Topikí Koinótita Platánou*).

Aiemmin kylä kuului Kourítesin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Amárin kunnan Kourítesin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Πλάτανος *Terrabook*. Viitattu 1.9.2021.
**Masayuki Okano** (s. 25. heinäkuuta 1972 Kanagawa, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1995-1999.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1995 | 3 | 0 |
| 1996 | 11 | 1 |
| 1997 | 5 | 1 |
| 1998 | 5 | 0 |
| 1999 | 1 | 0 |
| Yhteensä | 25 | 2 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Kuningas Fahdin cup 1995
1 Matsunaga |
2 Natsuka |
3 Tsunami |
4 Ihara |
5 Hashiratani |
6 Moriyasu |
7 Horiike |
8 Kitazawa |
9 T. Yamaguchi |
10 Ramos |
11 Miura |
12 Kikuchi |
13 Hasegawa |
14 Isogai |
15 M. Yamaguchi |
16 Fukuda |
17 Soma |
18 Yanagimoto |
19 Okano |
20 Kojima |
Valmentaja Kamo

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1996
1 Kojima |
2 Yanagimoto |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Honda |
8 Maezono |
9 Takagi |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Michiki |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saito |
17 Akita |
18 Jo |
19 Shimokawa |
20 Narazaki |
Valmentaja Kamo

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Kojima |
2 Narahashi |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Itō |
8 Nakata |
9 Nakayama |
10 Nanami |
11 Ono |
12 Lopes |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saitō |
17 Akita |
18 Jō |
19 Nakanishi |
20 Kawaguchi |
21 Narazaki |
22 Hirano |
Valmentaja Okada

Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier
**Puńsk** on maalaiskunta Sejnyn piirikunnassa Podlasian voivodikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 4 161.

Sejnyn piirikunnan asukkaista 20,4 prosenttia asuu Puńskin kunnassa ja sen pinta-alasta 16,2 prosenttia kuuluu Puńskin kuntaan. Kylät kunnassa ovat Boksze Stare, Boksze-Osada, Buda Zawidugierska, Buraki, Dziedziule, Giłujsze, Kalinowo, Kompocie, Krejwiany, Nowiniki, Ogórki, Oszkinie, Pełele, Poluńce, Przystawańce, Puńsk, Rejsztokiemie, Sankury, Sejwy, Skarkiszki, Smolany, Szlinokiemie, Szołtany, Tauroszyszki, Trakiszki, Trompole, Widugiery, Wiłkopedzie, Wojciuliszki, Wojtokiemie, Wołyńce sekä Żwikiele. Puńskin kunnalla on yhteistä rajaa Sejnyn, Krasnopolin ja Szypliszkin kuntien sekä Liettuan valtion kanssa.

Kunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa 49,9 prosenttia Puńskin asukkaista oli naispuolisia ja 50,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 15,6 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 62,3 prosenttia ja eläkeikäiset 22,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,6 vuotta. Vuonna 2019 Puńskin kunnassa syntyi 22 lasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 73,4 prosenttia oli liettualaisia, ja liettuan kielellä onkin kunnassa virallisen avustavan kielen asema.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Gmina Puńsk w liczbach *Polska w Liczbach*. Viitattu 14.12.2020. (puolaksi)
2. ↑  Gmina Puńsk (PDF) *Wrota Podlasia*. Viitattu 14.12.2020. (puolaksi)
3. ↑  Gminy, w których udział mniejszości narodowych, etnicznych lub społeczności posługującej się językiem kaszubskim wsród ogółu mieszkańców stanowił w 2011 roku co najmniej 10% Puolan sisäministeriö. Viitattu 14.12.2020. (puolaksi)
4. ↑  Urzędowy rejestr gmin, w których używany jest język pomocniczy (PDF) (puolaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puńsk** Wikimedia Commonsissa

* Gmina Wiejska Puńsk Białystokin tilastokeskus. (puolaksi)
Puutuoteteollisuus ry on suomalaisen puutuoteteollisuuden ja siihen liittyvää toimintaa Suomessa harjoittavien yritysten edunvalvoja ja yhteinen ääni. Järjestö edustaa Suomen puutuoteteollisuutta edistämällä alan toimintaedellytyksiä, kilpailukykyä ja puutuotteiden loppukäyttöä. Puutuoteteollisuus pyrkii vahvistamaan puuteollisuuden asemaa keskeisenä biotalouden toimijana .

Puutuoteteollisuus ry uudelleenorganisoitiin huhtikuussa 2015 ja toimitusjohtajana toimii Matti Mikkola. Puutuoteteollisuus on kiinteä osa metsäteollisuutta, joka kuuluu Suomen kolmen suurimman teollisuudenalan joukkoon. Puutuoteteollisuus ry toimii Metsäteollisuus ry:n toimialajärjestönä.

Jäsenet ja toimialat
--------------------

Puutuoteteollisuudella on jäsenyrityksiä sekä jäsenyhdistyksiä usealta eri toimialalta:

* Hirsitaloteollisuus
* Saha- ja höylätuotteet
* Levyteollisuus
* Puusepänteollisuuden ja rakennuspuusepänteollisuuden tuotteet
* Puurakentaminen ja insinööripuu
* Pakkausteollisuus
* Kestopuuteollisuus

Vienti ja työllisyys
--------------------

Puutuoteteollisuus on tärkeä vientiala ja työllistäjä. 

* Puutuoteteollisuus työllistää Suomessa noin 30 000 henkilöä.
* Puutuoteteollisuuden tuotannon bruttoarvo on noin 6,5 mrd €, josta saha- ja levyteollisuuden osuus on noin 62 % ja puusepänteollisuuden osuus noin 38 % (ml. puutaloteollisuus).
* Toimialan viennin arvo vuonna 2014 oli noin 2,5 mrd €.

Katso myös
----------

* Metsäteollisuus
* Metsäteollisuus ry

Lähteet
-------

1. ↑   Puutuoteteollisuus ry - Tietoa meistä
2. ↑  Puutuoteteollisuus ry:n yhteystiedot
3. ↑  Puutuoteteollisuus ry:n jäsenet
4. ↑  Kestopuuteollisuus
5. ↑  Puutuoteteollisuus vie ja työllistää
6. ↑  Puutuoteteollisuus ry tilastot  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

Puutuoteteollisuus ry
TEM toimialapalvelu - Puutuoteteollisuus[vanhentunut linkki]
Axayacatl *Codex Azcatitlanissa*
**Axayacatl** oli asteekkien kuudes hallitsija (*tlatoani*) vuosina 1469–1481. Hän nousi hallitsijaksi 19-vuotiaana Montezuma I:n kuoltua. Axayacatlin tärkeimpiä sotilaallisia voittoja olivat Tehuantepecinkannaksen sota sekä sotaretket Pueblanlaaksossa, Meksikonlahden rannikolla, Tolucanlaaksossa, Guerrerossa ja Meksikon laakson pohjoispuolella. Axayacatlin aikana Tlatelolcon ja Tenochtitlánin kaupunkien väliset jännitteet purkautuivat lyhyenä sisällissotana, jonka seurauksena Tlatelolco antautui vuonna 1473. Asteekit kävivät Axayacatlin johdolla vuosina 1478–1479 sotaretkelle läntisten taraskien kimppuun, mutta he joutuivat palaamaan suurtappion kärsineenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Townsend, Richard F.: *The Aztecs*, s. 99–100. Thames & Hudson, 2009. ISBN 978-0-500-28791-0.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Montezuma I** | **Asteekkien hallitsija**(1469–1481) | Seuraaja:**Tizoc** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Little Green Footballs** (**LGF**) on yhdysvaltalaisen Charles Johnsonin ylläpitämä poliittinen blogi. Ennen syyskuun 11. päivän iskuja Johnson, joka kuvaili itseään sanoin "melko lailla keskustavasemmistolainen ennen 9/11:ää", kirjoitti pyöräilystä, ohjelmoinnista ja verkkosivujen suunnittelusta. Terrori-iskujen jälkeen blogin painopiste vaihtui terrorisminvastaiseen sotaan, radikaaliin islamiin ja arabien–Israelin konfliktiin.

Vuonna 2004 LGF valittiin *The Washington Postin* lukijaäänestyksessä parhaaksi kansainväliseksi blogiksi. Elokuussa 2006 Johnson todisti Reutersin valokuvaajan väärentäneen valokuvan, jossa Beirutin yllä on savua Israelin ilmavoimien pommitettua kaupunkia Libanonin sodan aikaan. Valokuvaaja Adnan Hajj oli lisännyt kuvaan lisää savua Adobe Photoshopin klooni-työkalulla, mikä oli herättänyt Johnsonin ja monien muiden mielenkiinnon.

Johnson ilmoitti vuonna 2009 blogissaan, ettei halua olla tekemisissä konservatiivisen oikeiston kanssa, jota hän syytti "presidentti Obamaan kohdistuvasta vihasta, joka menee paljon hänen politiikkansa arvostelua pidemmälle, rasismia, vihapuhetta ja outoja salaliittoteorioita".

Rathergate
----------

Johnsonin luoma GiF-animaatio, joka vertailee Microsoft Wordilla luotua dokumenttia CBS-kanavalla esitettyyn versioon.
*Pääartikkeli: Killian-asiakirjat*
Little Green Footballs oli yksi blogeista, jotka tutkivat Dan Ratherin väitteitä Killian-asiakirjojen aitoudesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Gil Ronen: At Israel´s Right *Israel National News*.  11.4.2004.
2. ↑  2004 Best Blogs - Politics & Elections Readers' Choice Awards  2004. The Washington Post.  Arkistoitu 11.6.2010. Viitattu 19.12.2009.
3. ↑  Brendan Bernhard: Reuters' Image Problem (The black clouds of smoke and duplicated buildings shown in the photograph were so obviously "cloned," in Photoshop-speak, that it seemed surprising they could escape notice on one of the world’s most prestigious news desks.) *LA Weekly*.  10.8.2006.  Arkistoitu 29.11.2009.
4. ↑  Little Green Footballs' Charles Johnson Breaks With The Right *TheHuffingtonPost.com*. Viitattu 18.6.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Little Green Footballs
**Awbari** (myös *Ubari*) on keidaskaupunki ja Wadi al-Hayan piirikunnan hallinnollinen keskus Libyassa. Se sijaitsee Saharan autiomaassa 975 kilometriä Tripolista etelään. Kaupungissa on 43 000 asukasta (vuonna 2020).

Awbarin läpi kulkee Sebhan ja Ghatin välinen maantie. Kaupungin lähellä on öljykenttiä ja se on tärkeä paikallinen talouden keskus. Asukkaat ovat tuaregeja, arabeja ja tubuja, jotka ovat taistelleet keskenään Libyan toisen sisällissodan aikana. Nähtävyyksiin kuuluvat vanha tori, turkkilaisten ja italialaisten rakentama linnake ja 1800-luvun tuaregimoskeija.

Awbarin lähellä on kauneudestaan kuuluja pieniä keidasjärviä. Niiden rannoilla on asunut dawada-niminen heimoryhmä. Lähistöllä sijaitsevat myös garamantien muinaisen pääkaupungin Garaman rauniot.

Lähteet
-------

1. ↑  Population of Cities in Libya *World Population Review*. Viitattu 15.12.2020.
2. 1 2 3  Ham, Anthony: *Libya*, s. 187–192. New York: Lonely Planet, 2007. ISBN 978-1-74059-493-6.
3. ↑  McGregor, Andrew: The Strategic Topography of Southern Libya.  *CTC Sentinel*, 5/2019, s. 21–26. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mr. Children** (jap. ミスターチルドレン), lempinimeltään "Misuchiru" (jap. ミスチル), on japanilainen vuonna 1988 perustettu rockyhtye. Sen muodostavat laulaja Kazutoshi Sakurai, kitaristi Ken’ichi Tahara, basisti Keisuke Nakagawa ja rumpali Hideya Suzuki. Se on yksi Japanin menestyneimmistä yhtyeistä: Mr. Children on myynyt yhteensä yli 50 miljoonaa levyä ja sai 1990-luvun puolivälissä läpimurrollaan aikaan "Mr. Children -ilmiön", kun singlejä "Cross Road" ja "Innocent World" sekä albumia *Atomic Heart* myytiin kutakin yli miljoona kappaletta.

Mr. Children on toiminut nykyisessä muodossaan vuodesta 1989. Yhtyeen ensimmäinen suuren levy-yhtiön kautta julkaistu albumi *Everything* ilmestyi vuonna 1992. Läpimurtonsa yhtye teki vuosina 1993–1994, ja vuoteen 1996 saakka kaikki yhtyeen julkaisemat singlet myivät yli miljoona kappaletta. Mr. Childrenistä tuli pian yksi keskeisimmistä japanilaisista rockyhtyeistä, jolla on ollut merkittävä vaikutus maan musiikkielämään. Yhtye juhlisti kymmenvuotista taivaltaan vuonna 2002, kun sen laulaja Sakurai sai aivoverenkiertohäiriön, josta hän kuitenkin toipui, ja Mr. Children jatkoi uraansa toiselle vuosikymmenelle. Vuonna 2004 yhtyeen kappale "Sign" sai Japan Record Award -palkinnon; se oli yhtyeen toinen palkinto vuoden 1994 singlen "Innocent World" jälkeen.

Yhtye työskentelee Toy's Factory -levy-yhtiölle ja sen faniklubin nimi on "Father & Mother".

Diskografia
-----------

**Studio- ja livealbumit**

* *Everything* (1992)
* *Kind of Love* (1992)
* *Versus* (1993)
* *Atomic Heart* (1994)
* *Shinkai* (1996)
* *Bolero* (1997)
* *Discovery* (1999)
* *1/42* (1999)
* *Q* (2000)
* *It's a Wonderful World* (2002)
* *Shifuku no oto* (2004)
* *I Love U* (2005)
* *Home* (2007)
* *Supermarket Fantasy* (2008)
* *Sense* (2010)

**Kokoelmalevyt**

* *Mr. Children 1992–1995* (2001)
* *Mr. Children 1996–2000* (2001)
* *B-Side* (2007)
* *Mr. Children 2001–2005 ＜micro＞* (2012)
* *Mr. Children 2005–2010 ＜macro＞* (2012)

Lähteet
-------

1. ↑  篠原涼子、"リレハンメル"でブレイク！ Oricon Style. Viitattu 25.8.2012.
2. ↑  ミスチル、シングル＆アルバム総売上枚数5,000万枚突破！ Oricon Style. Viitattu 25.8.2012.
3. ↑  Mr.Children Oricon Style. Viitattu 25.8.2012.
4. ↑  Mr.Children Mr.Children. Viitattu 25.8.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mr. Children** Wikimedia Commonsissa

* Yhtyeen viralliset kotisivut (japaniksi)
**Oikeudenalat** 

Oikeuden vaaka
 Oikeuden vaaka 

 

Oikeusjärjestys

Julkisoikeus 

* Finanssioikeus
* Hallinto-oikeus
* Kansainvälinen oikeus
* Prosessioikeus
* Rikosoikeus
* Valtiosääntöoikeus


Yksityisoikeus 

* Kansainvälinen yksityisoikeus
* Kauppaoikeus
* Perhe- ja jäämistöoikeus
* Työoikeus
* Urheiluoikeus
* Varallisuusoikeus
* Ympäristöoikeus


Oikeuden yleistieteet 

* Eurooppaoikeus
* Lääkintä- ja bio-oikeus
* Oikeuden ja sukupuolen tutkimus
* Oikeushistoria
* Oikeusinformatiikka
* Oikeussosiologia
* Oikeustaloustiede
* Oikeusteoria


**Systematiikka** on oikeusjärjestelmän järjestelmällinen esitys, jossa osoitetaan myös sen sisäiset riippuvuussuhteet. Systematiikka ja eri oikeudenalojen yleiset opit ovat oikeudellisen tiedonhallinnan tärkeimmät välineet.

Pohjoismainen oikeus samoin kuin keskiajan yliopistoissa Manner-Euroopassa syntynyt romaanis-germaaninen oikeus eroavat ratkaisevasti englantilaisperäisestä common law -oikeudesta ja equity-järjestelmästä. Pohjoismaisessa oikeudessa ei ole systematiikkaa eikä peruskäsitteitä, joita voisi verrata common law -oikeudessa käytettyihin. Eri oikeusjärjestelmät ovat yhteismitattomia. Suomalainen oikeus on mannereurooppalaistunut ruotsalaisen oikeuskäytännön kautta. Esimerkiksi Ruotsin hovioikeuskäytäntö omaksui vaikutteita Manner-Euroopasta jo 1600-luvulla.

Romaanis-germaanisessa systematiikassa oikeusjärjestelmä jaetaan oikeudenaloihin siten, että erotetaan yksityisoikeus ja julkisoikeus. Common law -maissa tällaista jakoa ei ole. Näissä maissa ei ole esimerkiksi hallintotuomioistuimia, kun taas romaanis-germaanisessa oikeusryhmässä tuomioistuimet jaetaan hallintotuomioistuimiin ja yleisiin tuomioistuimiin. Tässä Tanska ja Norja ovat poikkeuksia. Manner-Euroopassa on suhteellisen yhtenäinen systematiikka myös perusjaottelun sisällä. Erityisesti velvoiteoikeuden ja esineoikeuden yhteiset perinteet ulottuvat pitkälle.

Nykyajan oikeudellinen systematiikka on dynaamista. Yksityistäminen ja kilpailu ovat johtaneet yksityis- ja julkisoikeuden tarkan rajan hämärtymiseen ja 1800-luvulta peräisin olevan kiinteäryhmäisen systematiikan muuttumiseen. Kehittynyt tietotekniikka mahdollistaa oikeudellisen lähdeaineiston käytön useaan systemaattiseen jaotteluun perustuen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica*, Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa VI palstat 703–704
2. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica*, osa VII palsta 586
3. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica*, osa VI palstat 753–754
4. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica*, osa VII palsta 559