recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lehden etusivu vuodelta 1906.
**Veckans Krönika** oli Helsingissä vuosina 1904–1923 ilmestynyt ruotsinkielinen aikakauslehti.

Jonatan Reuterin ja Arthur Sjöblomin perustama lehti sai alkunsa Turussa nimellä *Sydväst*. Vuonna 1901 ilmestyneen näytenumeron jälkeen lehti sai julkaisuluvan syksyllä 1903 Ernst Häyrénin nimissä. Kannattamattomaksi osoittautunut *Sydväst* siirtyi maaliskuussa 1904 *Hufvudstadsbladetin* kirjapainoon, jolloin sen nimeksi muutettiin *Veckans Krönika*. Reuterin vetäydyttyä syrjään lehden toimituksesta vastasi Sjöblom, josta syksyllä 1905 tuli muodollisestikin vastaava toimittaja.

*Veckans Krönika* oli *Helsingin Kaiun* ruotsinkielinen vastine: kerran viikossa ilmestynyt ajankohtainen kuvalehti, joka julkaisi myös yleistajuisia kulttuuripitoisia artikkeleita ja kaunokirjallisuutta. Se sai huomattavan suuren levikin ja yritti vuonna 1906 julkaista myös suomenkielistä rinnakkaispainosta *Viikon Kuvat*. Vuonna 1914 *Veckans Krönikaan* yhdistettiin kilpaileva lehti *Tiden* ja niistä muodostettiin yhteinen osakeyhtiö. Toimittajina työskentelivät Sjöblomin jälkeen Woldemar Sundman vuodesta 1915 ja Axel Haartman vuodesta 1916. Vuosina 1914–1916 toimitustyöhön osallistui myös *Tidenin* entinen toimittaja Guy Topelius. Vuonna 1920 *Veckans Krönikan* toimittajana oli Ernst von Wendt, vuonna 1921 jälleen Haartman, vuodesta 1922 Axel Cederberg ja vuonna 1923 Guido Hagelin ja H. R. Söderström.

Lehden huomattavin kilpailija oli ruotsalaisten kuvalehtien ohella vuonna 1920 lakannut *Lördagen*. *Veckans Krönika* yritti jatkaa sen perinteitä vuonna 1921 ilmestyneessä *Lördagens Krönikassa*, joka alkuun oli itsenäisesti tilattava ja sittemmin emolehtensä liite. Vuonna 1922 kilpailijaksi tuli tanskalais-ruotsalaisen *Allers Familj-Journalin* suomalainen muunnos *Allas Journal*, mikä johti myös *Veckans Krönikan* sisällön keventymiseen. Lehdet yhdistettiin vuoden 1923 lopulla nimellä *Allas Krönika*.

Lähteet
-------

* *Suomen lehdistön historia 8. Aikakauslehdistön historia: Yleisaikakauslehdet*. Kuopio: Kustannuskiila, 1991. ISBN 951-657-325-8.

### Viitteet

1. ↑  Suomen lehdistön historia 8, s. 35.
2. ↑  Suomen lehdistön historia 8, s. 35–36.
3. ↑  Kurikka, Jussi & Takkala, Marketta: *Suomen aikakauslehdistön bibliografia 1782–1955*, s. 340. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1983. ISBN 951-45-3158-2.
4. ↑  Suomen lehdistön historia 8, s. 64.
5. ↑  Suomen lehdistön historia 8, s. 98–100.

Aiheesta muualla
----------------

* *Veckans Krönika* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Viikon Kuvat* digitoituna kansalliskirjastossa
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Liga ASOBAL 

**Liga ASOBAL** on Espanjan korkein sarjataso käsipallossa. Liiga perustettiin alun pitäen nimellä División de Honor vuonna 1958 ja nykyiselleen nimi vaihtui käyttöön vuonna 1990. Liigassa pelaa 16 seuraa, joista jokainen kohtaa toisensa kauden aikana kerran kotona sekä vieraissa. Jokaiselle joukkueelle kertyy siis 30 sarjaottelua kauden aikana. Liigamestari pääsee seuraavan kauden Euroopan mestarien liigaan.

Liigan menestynein seura on FC Barcelona 23 mestaruudella.

Pääsarjatason käsipallosarjat Euroopassa (EHF)
SEHA Liga *(monikansallinen)* |
Alankomaat |
Albania |
Armenia |
Belgia |
Bosnia ja Hertsegovina |
Bulgaria |
Englanti
Espanja |
Färsaaret |
Georgia |
Islanti |
Iso-Britannia |
Israel |
Italia |
Itävalta |
Kosovo |
Kreikka |
Kroatia |
Kypros |
Latvia |
Liechtenstein |
Liettua |
Luxemburg |
Makedonia |
Malta |
Moldova |
Monaco |
Montenegro |
Norja |
Puola |
Portugali |
Ranska | 
Romania |
Ruotsi |
Saksa
Serbia |
Skotlanti |
Slovakia |
Slovenia |
Suomi |
Sveitsi |
Tanska |
Tšekki
Turkki |
Ukraina |
Unkari
Valko-Venäjä |
Venäjä |
Viro |
**Mahendra Bir Bikram Shah Dev** (11. kesäkuuta 1920 – 31. tammikuuta 1972) oli Nepalin kuningas 1955–1972 ja brittiarmeijan sotamarsalkka vuodesta 1960. Hän seurasi isäänsä Tribhuvania joka oli vuosia Ranan pääministerisuvun nukkehallitsija.

Elämäkerta
----------

Mahendra oli kuningas Tribhuvan Bir Bikram Shah Devin ja kuningatar Kanti Rajya Laxmi Devi Shahin poika. Hän opiskeli yksityisesti valtiotieteitä, taloustieteitä, nepalin kieltä ja kulttuuria ja englantia palatsissa. Mahendra nai Indra Rajya Laxmi Devin 8. toukokuuta 1940 kaksikymmenvuotiaana. He saivat kolme poikaa ja tytärtä, mutta Indra kuoli 1950 ja Mahendra meni uusiin naimisiin hänen nuoremman siskonsa Ratna Rajya Laxmi Devin kanssa.

Vuodet 1950–1951 poikavauva Gyanendra oli nimitettynä kuninkaaksi Tribhuvanin, Mahendran ja poikansa Birendran ollessa maanpaossa. Kun Ranat syrjäytettiin, kuningassuku palasi maahan.

Kuningas Tribhuvanin kuoltua 13. maaliskuuta 1955 sairaalassa Zürichissä Mahendra nousi valtaistuimelle. Hänet kruunattiin 2. toukokuuta 1956.

Mahendran ja ensimmäisen demokraattisesti valitun pääministeri Bishweswar Prasad Koiralan sekä veljensä Matrika Prasad Koiralan valtakamppailu johti kuninkaan vallankaappauksen joulukuussa 1960, jonka jälkeen kuningas hajotti parlamentin ja kielsi puolueet ja vangitsi niiden johtajat. Vuoden 1962 perustuslain pohjaksi luotiin panchayat-järjestelmä, jossa edustajilla ei ollut oikeutta arvostella kuningasta. Vuoden 1963 laki kuitenkin takasi tasa-arvon lain edessä ja maata kehitettiin viisivuotissuunnitelmilla.

Hänen yllätyksellisen kuolemansa jälkeen Birendra nimitettiin kuninkaaksi.

Mahendra oli viimeinen Nepalin kuningas jonka kuoleman jälkeen toteutettiin ns. **Katto** -rituaali: noin miljoonan euron korvausta vastaan muuan köyhä bramiini saastutti itsensä syömällä rituaalisesti kimpaleen häneltä kiellettyä lihaa johon oli sekoitettu kuninkaan tuhkaa ruumisroviosta; tämän jälkeen uhri esiintyi kuninkaan asussa ympäri kaupunkia ja kaikki solvasivat häntä: edesmennyt kuningas sai papin nuhteettomuuden ja pääsi brahmalaiseen taivaaseen. 

Ehtoihin kuului että pappi poistui maasta vartioituna tämän jälkeen. 

Uusi kuningas kruunattiin vasta suruajan päätyttyä, siihen asti hän oli sijaishallitsija.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mahendra** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
	+ 2
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Vedeera vaarallisilla vesillä** on  Jarkko Tontin vuonna 2018 ilmestynyt fantasiaromaani. Se on itsenäinen jatko-osa vuonna 2012 ilmestyneelle romaanille *Vedeeran taru*. Kolmas osa, *Vedeera ja polttavan auringon maa*, ilmestyi vuonna 2022.

Juoni
-----

Helmisimpukkasaaren sodan jälkeen ihmisten ja haltioiden välillä vallitsee hauras rauha. Mutta merellä vaanivat piraatit, jotka uhkaavat sekä ihmisiä että haltioita. Haltiat syyttävät ihmisiä merirosvojen suojelusta. Läheinen Saherinin suuriruhtinaskunta on äskettäin liitetty osaksi ihmisten valtakuntaa; pitävätkö piraatit siellä tukikohtiaan? Haltianeito Vedeera lähetetään tutkimaan asiaa ihmisnuori Korilin ja quirenilaisen ylimystönuorukainen Selderonin kanssa. Mukana seuraa myös vettä pelkäävä Vedeeran kissa Jatox. Romaani piirtää allegoriaa nykytodellisuudesta. Voiko kulttuurierojen takaa löytyä jotain yhteistä? Voiko vuosisataisen vihanpidon murtaa? Mistä kaikki alkoi? Kuka saa kertoa historian ja tarinat, joiden varassa nykyisyys lepää?

Vastaanotto
-----------

"Varsin painavasta sisällöstä huolimatta Vedeera vaarallisilla vesillä ei ole osoittelevan opettavainen, vaan hauska ja jännittävä kirja. Tarina päättyy onnellisesti, mutta paljon sellaista vielä jää, mistä voi ehkä lukea seuraavassa kirjassa." – *Onnimanni* 4/2018.

"Jos on kiinnostunut tavanomaisesta poikkeavista saduista, joiden ajatusmaailmaa ja tavoitteita joutuu miettimään, Vedeera vaarallisilla vesillä on sopiva lukuvalinta." – *Lukufiilis* 20.1.2019.

"Tontti on onnistunut luomaan tarinaan oivallista jännitettä kieroilun, salailun, petturuuden ja yllättävistä suunnista ilmaantuvan solidaarisuuden kautta." – *Eniten minua kiinnostaa tie* 18.11.2018.

"Vedeera vaarallisilla vesillä on juonivetoinen fantasiatarina, jonka kerronnassa on paikoin myös hienoja ja maalailevia kohtia. Pidin paljon Tontin luomasta fantasiamaailmasta kokonaisuutena. Haltijatyttö Vedeera elävine ja ilmaisuvoimaisine häntineen oli todella sympaattinen nuori nainen ja ennen kaikkea sitä olivat hurmaavat vesikkäät." – *Kirja vieköön!* 3.12.2018.

Lähteet
-------

1. ↑  Vedeera vaarallisilla vesillä *aviador.fi*. Viitattu 15.6.2019.
2. ↑  Vedeera ja polttavan auringon maa *aviador.fi*. Viitattu 17.5.2022.
3. ↑  Miekat ja magia jäävät toiseksi, kun Jarkko Tontti salakuljettaa fantasia­kirjoihinsa poliittisia pelejä: Olisi jo aika nostaa hänet esiin nuorten fantastikkona *hs.fi*. Viitattu 13.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksesta kirjailija sivuilla.
* Haltijaneito piraattijahdissa. *Onnimanni* 4/2018.
* Vedeera vaarallisilla vesillä *Kirja vieköön!* 3.12.2018
* Vedeeran taru ja Vedeera vaarallisilla vesillä *Eniten minua kiinnostaa tie*. 18.11.2018.
Nikolai Birjukovin muotokuva vuodelta 1981
**Nikolai Zotovitš Birjukov** (ven. Никола́й Зо́тович Бирюко́в; 14. helmikuuta (J: 1. helmikuuta) 1912 Orehovo-Zujevo – 31. tammikuuta 1966 Simferopol) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Nikolai Birjukov alkoi kirjoittaa vammauduttuaan vakavasti rakennustyömaalla vuonna 1930. Hän opiskeli etäopiskelijana Moskovan vieraiden kielten instituutissa ja Maksim Gorkille nimetyssä kirjallisuusinstituutissa. Birjukovin ensimmäinen teos, pienoisromaani *Na hutorah* ("Erillistiloilla") ilmestyi vuonna 1938. Partisaanityttö Liza Tšaikinasta kertova romaani "Lokki" (*Tšaika*, 1945) sai Stalin-palkinnon vuonna 1951.

Suomennettu teos
----------------

* *Lokki: romaani*. Suom. N. Jaakkola. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1947.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 3*, s. 395. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Nikolai Birjukov (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Puerto de Luna** (paikallisesti lyhennettynä usein PDL) on väestönlaskennallinen asuinpaikka (Census-designated place) New Mexicon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Puerto de Lunan väkiluku on 146 (heinäkuu 2016).

Puerto de Lunan nimi juontuu Luna-nimisestä perheestä, joka asettui asumaan *Puerto Creek*-joen suulle 1860-luvulla ja siirtyi myöhemmin kylän nykyiselle paikalle. (Stanley Grocchiolan teorian mukaan nimi *puerto* viittaa paikkaan, josta Lunan perheelle työskennelleet lammaspaimenet keräsivät polttopuita; *puerto* tarkoitti siirtomaa-ajan New Mexicossa polttopuiden aluetta.)

1880-luvulla Puerto de Lunan väkiluku oli 1500, ja se oli Guadalupen piirikunnan pääkaupunki. Myöhemmin pääkaupunki siirrettiin Santa Rosaan. Santa Rosaan on matkaa noin 10 mailia (noin 16 kilometriä).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Robert Hixson Julyan: *The Place Names of New Mexico* (1998), s. 278
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puerto de Luna (New Mexico)** Wikimedia Commonsissa
Mahdottomia kuvioita: Penrosen kolmio ja "paholaisen äänirauta"
Neckerin kuutio, joka tietystä suunnasta katsottuna näyttää rikkovan geometrian lakeja
Penrosen portaat, päättymättömät portaat
**Mahdottomat kuviot** ovat tasokuvioita, jotka ensi silmäyksellä näyttävät kolmiulotteisten kappaleiden perspektiivisiltä kuvilta, mutta joita tarkemmin katsottaessa ilmenee, että ei voi olla sellaista kappaletta, jota ne näyttävät esittävän (optinen harha). Tyypillisesti ne muodostuvat osista, jotka sellaisinaan ovat täysin mahdollisia perspektiivikuvia, mutta kuviot kokonaisuudessaan eivät sellaisia ole. Tunnettuja esimerkkejä mahdottomista kuvioista ovat:

* Penrosen kolmio
* Penrosen portaat, päättymätön portaikko
* "Paholaisen äänirauta"

Mahdottomia kuvioita laati tiettävästi ensimmäisenä ruotsalainen taiteilija Oscar Reutersvärd. Vuonna 1934 hän piirsi kuvion, joka myöhemmin tuli tunnetuksi Penrosen kolmiona. Reutersvärdin versiossa kolmion sivut olivat jakautuneet pieniksi kuutioiksi. Myöhemmin varsinkin M. C. Escher on käyttänyt niitä useissa teoksissaan.

Vuonna 1956 brittiläinen psykiatri Lionel Penrose ja hänen poikansa matemaatikko Roger Penrose laativat mahdottomista kuvioista lyhyen artikkelin *Impossible Objects: A Special Type of Visual Illusion*. Artikkeli julkaistiin British Journal of Psychologyn numerossa 1/1958.

Mahdottomia kuvioita on käytetty usein myös mainoksissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Penrose, Lionel S. & Penrose, Roger: Impossible objects: A special type of visual illusion.  *British Journal of Psychology*, 1958, 49. vsk, nro 1, s. 31-33.  (englanniksi)
2. ↑  *Otavan suuri ensyklopedia, 2. osa (Cid-Harvey)*, s. 1609, art. Harhahavainnot ja harhakuvitelmat. Otava, 1977. ISBN 951-1-04170-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mahdoton kuvio** Wikimedia Commonsissa

*
**Evelyne Leu** (s. 7. heinäkuuta 1976 Bottmingen) on sveitsiläinen freestylehiihtäjä. Hän voitti olympiakultaa hypyissä vuonna 2006.

Leu osallistui olympialaisiin neljä kertaa. Naganossa 1998 hän sijoittui karsinnassa 15:nneksi, Salt Lake Cityssä 2002 hän oli loppukilpailussa yhdestoista, Torinossa 2006 hän voitti kultaa ja Vancouverissa 2010 hän sijoittui karsinnassa 16:nneksi. Maailmanmestaruuskilpailuihin Leu osallistui seitsemän kertaa. Naganossa 1997 ja Haslibergissä 1999 hän sijoittui hypyissä 14:nneksi. Whistlerissä 2001 hän oli neljäs ja Deer Valleyssa 2003 yhdeksäs. Rukalla 2005 Leu saavutti ainoan MM-mitalinsa sijoittuessaan hopealle edellään vain kiinalainen Li Nina, joka seuraavan vuoden olympialaisissa jäi Leun takana hopealle. Madonna di Campiglion MM-kilpailuissa 2007 Leu oli viides ja Inawashirossa 2009 viidestoista.

Leu kilpaili maailmancupissa vuosina 1994–2010. Hän voitti hypyissä kahdeksan osakilpailua vuosina 2001–2009. Hän voitti hyppyjen maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2005–2006.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Evelyne Leu *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Evelyne Leu Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Messier 87 -galaksin musta aukko Event Horizon Telescopen kuvaamana. 
**Event Horizon Telescope (EHT)** on kansainvälinen hanke, jossa käyttämällä joukkoa radioteleskooppeja luodaan Maan kokoinen interferometri-teleskooppi. Teleskooppien yhdistämiseen käytetään Very Long Baseline Interferometry (VLBI) -tekniikkaa.

Hankkeen havaintokohteina ovat Maasta katsoen suurimman näköiset mustat aukot, Messier 87:n musta aukko ja Linnunradan Sagittarius A\*.

10. huhtikuuta 2019 hanke julkaisi ensimmäisen kuvan mustasta aukosta. Kuva Messier 87:n mustasta aukosta on samalla ensimmäinen kuva mustasta aukosta kautta aikojen. Kuva on radioaalloilla tehdyistä havainnoista jälkikäteen koostettu kuvannos, ei valokuva.

Lähteet
-------

1. ↑  Ensimmäinen kuva mustasta aukosta julkistettiin *Tiede.fi*.  10.4.2019. Viitattu 10.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Official website
* Event Horizon Telescopen kanava YouTubessa
* 

* Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: ***Ensimmäinen kuva mustasta aukosta julkistettiin***
**Petter Juhana Komppa** eli **Hassun-Pekko** (1852 – talvella 1922) oli suomalainen Mäntyharjussa asunut kiertelevä viulupelimanni.

Pekon äidille oli kansa antanut nimityksen *Pikku-Hassu* ja sen mukaan myös Pekko sai liikanimensä **Hassun-Pekko**. Lapsena hän hankki elatuksensa kerjäämällä. Eräällä kerjuumatkallaan Pekko kävi Mäntyharjun pappilassa, jossa pappi lahjoitti kertoman mukaan hänelle viulun elatusavuksi kuulutuaan pojan soittohaluista. Myöhemmin Pekolla oli useita muitakin viuluja, joista yhden hän sai Mäntyharjussa asuneelta musiikkimies Emil Sivorilta. Pekko oli pelimannina Mäntyharjussa ja lähipitäjissä pidoissa, häissä, iltamissa ja muissa tilaisuuksissa. Hän oli myös aiheena Alpo Noposen runoon *Vanha viulu*.

Hassun-Pekko sepitteli myös runonpätkiä, teki niihen sävelen ja esitti sitten niitä kuulijoille. Useimmat Pekon runoriimit käsittelivät nuorten rakkausseikkailuita. Vanhemmiten Pekon kuulo ja näkö heikkenivät ja hän joutui muuttamaan kunnalliskotiin. Pekko ei kuitenkaan viihtynyt siellä ja talvella 1922 hän lähti sieltä lyhyelle kylämatkalle mutta tuupertui maantielle ja kuoli. Viulu hänellä oli mukanaan vielä tälläkin matkalla. Hassun-Pekko haudattiin Mäntyharjun hautausmaalle.

Monet Hassun-Pekon tekemistä viisuista kuuluvat edelleen kansanmusiikin esittäjien ohjelmistoon. Hänestä on tehty myös näytelmä ja televisio-ohjelmia. Vuonna 2018 Ilkka Matikka julkaisi *Hassun Pekon viisuja*-teoksen, johon on kerätty aiemmin julkaisemattomia Hassun-Pekon tekemiä viisuja Mäntyharjusta, Juvalta ja Savitaipaleelta. Hassun-Pekolle on ehdotettu myös patsasta Mäntyharjuun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hassun Pekko, Suomen Kuvalehti, 30.11.1935, nro 48, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Hassun-Pekolle ehdotetaan patsasta Mäntyharjuun – "Ajat ovat muuttuneet ja Hassun-Pekon arvostus on kohonnut", Pitäjänuutiset 2.8.2019


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Vapautettu rakastaja** (engl. *Lover Unleashed*) on *Mustan tikarin veljeskunta* -kirjasarjan yhdeksäs osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (eli Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2011, ja se ilmestyi suomeksi 2012. Kirja kertoo Paynen ja Manuel Manellon tarinan.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kirjurineitsyen pyhäköstä ihmisten maailmaan tullut Payne on hengenvaarassa selkänikaman murtuman vuoksi eikä hän ehkä koskaan pysty enää kävelemään. Ajatus halvaantumisesta on raskas naaraalle, joka rakastaa taistelemista. Vampyyrit ovat toivottomia, joten paikalle hälytetään kirurgi ihmisten maailmasta Manuel Manello, Jane Whitcombin entinen kollega, joka kuuluu Caldwellin parhaimmistoon. Manny ja Payne eivät tienneet mitä odottaa, mutta pian kaksikon välillä alkaa räiskyä. Paynen veljellä Vishousilla on omat haamunsa taakkanaan. Lisäksi hänellä ja hänen shellanillaan Janella on selvittettäviä asioita keskenään. Samaan aikaan vanhassa maassa asustellut vampyyrisoturi Xcor ilmestyy Caldwelliin sotureidensa kanssa. Xcor kantaa edelleen kaunaa vampyyrille, joka surmasi aikoja sitten *Bloodletterin*. Qhuinnin ja Blayn välinen draama jatkuu.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
**Hasu** (jap. 蓮) oli keisarillisen Japanin laivaston Momi-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Momi-luokka*
Alus tilattiin Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 2. maaliskuuta 1921. Se laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 8. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta 1922.

Palvelus
--------

Tyynenmeren sodan alkaessa alus kuului Kiinan aluelaivaston Shanghain alueen tukikohtajoukkoihin sisaralustensa *Kurin* ja *Tsugan* kanssa. Aluksen tehtävänä oli suojata meriliikennettä ja yhteyksiä Kiinan rannikolla ja Jangtsella, minkä joen matala syväys mahdollisti. *Hasu* ja tykkivene *Toba* upottivat 8. joulukuuta 1941 Britannian kuninkaallisen laivaston tykkivene *HMS Peterelin* Shanghaissa. Sodan alun tapahtumien jälkeen alus sisaraluksineen partioi vuoden 1943 Shanghain edustalla sekä suojasi saattueita Shanghain ja Makon välillä.

Vuonna 1944 alusten toiminta-alue laajeni käsittämään Formosan ja Filippiinit. *Hasu* osui miinaan 2. elokuuta Jangtsella, mikä jätti aluksen liikuntakyvyttömäksi. Alukselle tehtiin hätäkorjaukset Shanghaissa syyskuun loppuun mennessä, minkä jälkeen se siirrettiin Hongkongiin. Alus sai lisävaurioita Yhdysvaltain laivaston TF38:n lentokoneiden hyökätessä Hongkongiin. Alus palasi Shanghaihin, jossa sen vaurioiden korjaaminen saatiin päätökseen 20. maaliskuuta 1945.

Alus palasi *Kurin* kanssa suojaamaan saattueita Etelä-Kiinan merelle, kunnes etenevät liittoutuneiden joukot pakottivat luopumaan saattuereiteistä. Alukset vetäytyivät 25. kesäkuuta Tsingtaoon suojaamaan Pohjois-Kiinan rannikon liikennettä.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Jentschura, Hansgeorg; Jung, Dieter & Mickel, Peter: *Warships of the Imperial Japanese Navy, 1869–1945*. Lontoo: Arms & Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-151-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 1987, s. 244.
2. 1 2 3  They Also Served: The Second-Class Destroyers CombinedFleet.com.  (englanniksi)

*Momi*-luokan hävittäjä
*Momi* · *Kaya* · *Nashi* · *Take* · *Kaki* · *Tsuga* · *Nire* · *Kuri* · *Kiku* · *Aoi* · *Hagi* · *Fuji* · *Susuki* · *Hishi* · *Hasu* · *Warabi* · *Tade* · *Sumire* · *Tsuta* · *Ashi* · *Yomogi*

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Kawakaze-luokka · Seuraaja: Wakatake-luokka |
**Chlodwig Carl Viktor zu Hohenlohe-Schillingsfürst** (31. maaliskuuta 1819 Rotenburg an der Fulda, Hessen – 6. heinäkuuta 1901 Bad Ragaz, Sveitsi), Ratiborin ja Corveyn ruhtinas, oli saksalainen valtiomies. Hän toimi vuosina 1866–1870 Baijerin ministeripresidenttinä ja vuosina 1894–1900 Saksan keisarikunnan valtakunnankanslerina sekä Preussin ministeripresidenttinä.

Elämä
-----

Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst kuului vanhaan frankenilaiseen Hohenlohen aatelissukuun. Hän syntyi toisena ruhtinas Franz-Joseph zu Hohenlohe-Schillingsfürstin (1787–1841) ja tämän puolison, prinsessa Konstanze von Hohenlohe-Langenburgin (1792–1847) viidestä lapsesta. Hänen isänsä oli katolinen ja äiti luterilainen. Ajan oloon hänet kasvatettiin isänsä uskontoon katoliseksi, kun taas perheen tyttäret kasvatettiin luterilaisiksi.

Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst opiskeli Ansbachin ja Erfurtin kymnaaseissa ja myöhemmin Göttingenin, Bonnin, Lausannen ja Heidelbergin yliopistoissa. Hän opiskeli oikeustiedettä ja auskultoi vuonna 1841 Koblenzissa.

Poliittinen ura
---------------

Hohenlohe-Schillingsfürst oli poliittisesti liberaali ja kannatti ajatusta yhdistyneestä Saksasta. Baijerin kuninkaan neuvonantajana hänellä oli poliittisesti vaikutusvaltainen asema ja mahdollisuus vaikuttaa kuninkaaseen. Preussin–Itävallan sodan puhjettua vuonna 1866 Hohenlohe-Schillingsfürst tuki Preussia ja halusi Baijerin solmivan tiiviit yhteydet preussilaisiin. Hänen onnistui vakuuttaa Baijerin kuningas Ludvig II asiasta ja tämä nimitti hänet Baijerin ministeripresidentiksi sodan syttymisvuonna. Baijerin ministeripresidenttinä Hohenlohe-Schillingsfürst ajoi liittoa eteläsaksalaisten valtioiden välille esikuvanaan Bismarckin luoma Pohjois-Saksan liitto. Myöhemmin, Saksan yhdistyttyä Hohenlohe-Schillingsfürstin toivomalla tavalla, Hohenlohe-Schillingsfürst nimitettiin varapuhemieheksi vastaperustetuilla Saksan valtiopäivillä.

Vuonna 1873 Bismarck nimitti Hohenlohe-Schillingsfürstin Saksan suurlähettilääksi Pariisiin. Hän pysyi virassa vuoteen 1878 asti. Vuonna 1885 hänestä tuli Elsass-Lothringenin kuvernööri ja hän jatkoi kuvernöörinä vuoteen 1894 asti. Vuonna 1894 Saksan keisari Vilhelm II nimitti Hohenlohe-Schillingsfürstin Saksan valtakunnankansleriksi. Hän erosi valtakunnankanslerin virasta terveyssyihin vedoten vuonna 1900.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Saksan keisarikunnan lippu | Edeltäjä:**Leo von Caprivi** | **Saksan valtakunnankansleri**1894–1900 | Seuraaja:**Bernhard von Bülow** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Winsor McCay.
**Winsor McCay**, alun perin **Zenas Winsor McKay**, (26. syyskuuta 1867 (?) – 26. heinäkuuta 1934) oli yhdysvaltalainen taiteilija ja sarjakuvan ja animaation uranuurtaja. Sarjakuvassa *Pikku Nemo Höyhensaarilla* (1905–1914) liikuttiin unimaailmoissa, ja sen piirrostyyli sisälsi fantasia-aineksia, joiden kautta McCay halusi välittää unikuvia ja niiden tunnelmaa. McCayn sarjakuvat eivät ole olleet suuren yleisön suosikkeja, mutta niillä oli niiden graafisesti näyttävän ilmiasun vuoksi oma vahva ihailijajoukkonsa. Hänen sarjakuvansa ovat vaikuttaneet moneen taiteilijasukupolveen. McCayn varhaiset animaatiofilmit olivat ylivertaisia muihin ajan tuotoksiin nähden ja loivat tason, jonka pohjalta myöhemmin aloittivat Walt Disney ja muut.

Elämä ja ura
------------

Winsor McCayn juliste ensimmäisen maailmansodan ajalta.
McCay vanhemmat olivat Robert McKay (myöhemmin McCay) ja Jane Murray McKay. Hänen syntymäaikansa on epävarma. McCayn ensimmäinen merkittävä sarjakuva oli *Tales of the Jungle Imps by Felix Fiddle*. Sitä julkaistiin 43 jaksoa *Cincinnati Enquirerissa* vuonna 1903. Myös sarjakuvassa *Dreams of a Rarebit Fiend* liikuttiin unissa.

McCay teki myös joukon animaatiofilmejä, joihin hän piirsi käsin jokaisen yksittäisen ruudun. Hän lähti vaudeville-kiertueille filmiensä kanssa ja esiintyi yhdessä animaatiohahmojensa kanssa. Tunnetuin animaatio oli *Gertie the Dinosaur* (1914).

Vaikutteita McCayn sarjakuvista ovat saaneet muun muassa Moebius, Chris Ware ja Maurice Sendak.

Suomennetut kokoelmat
---------------------

* McCay, Winsor: *Pikku Nemo Höyhensaarilla. 1 osa, 1905–1907*. (The Complete Little Nemo in Slumberland, Vol. I: 1905–1907, 1989.) Toimittanut ja esipuheen laatinut Richard Marschall. Suom. Juhani Tolvanen. Otava, 1990. ISBN 951-1-11423-9.
* McCay, Winsor: *Pikku Nemo Höyhensaarilla. 2 osa, 1907–1908*. (The Complete Little Nemo in Slumberland, Vol. II: 1907–1908, 1989.) Toimittanut ja esipuheen laatinut Richard Marschall. Suom. Juhani Tolvanen. Otava, 1991. ISBN 951-1-11505-79.

Fantagraphics on julkaissut englanniksi kuusi kokoelma-albumia.

Lähteet
-------

* John Canemaker (2005). Winsor McCay: His Life and Art.
* Ohio State University (1 June 2006). "Cartoon Library Acquires McCay Collection". University Libraries New Notes.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Winsor McCay** Wikimedia Commonsissa

* Winsor McCay Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Scott Kelly ja Mihail Kornijenko.
**ISS year long mission** oli tutkimushanke, jossa tutkittiin yhtämittaisen pitkäkestoisen avaruudessa olemisen vaikutuksia ihmiseen. Hankkeen päävaihe koostui vuoden mittaisesta lennosta Kansainvälisellä avaruusasemalla. Tutkimukseen osallistui vuosina 2015-2016 342 päivää asemalla yhtä mittaa viettäneet Scott Kelly and Mihail Kornijenko. 

Kelly ja Kornienko yhdessä Gennadi Padalkan kanssa laukaistiin ISS:lle maaliskuussa 2015 lennolla Sojuz TMA-16M. Kelly ja Kornienko osallistuivat hankeen myötä retkikuntiin 43, 44, 45 ja 46. Pari laskeutui 2. maaliskuuta 2016 Sojuz TMA-18M -aluksella yhdessä Sergey Volkovin kanssa.

Hankkeessa uutta aiempiin pitkäkestoisiin, noin vuoden mittaisiin yhtämittaisiin lentoihin verrattuna oli osallistujien aiempaa tarkempi lääketieteellinen tutkimus ennen lentoa, sen aikana ja sen jälkeen. Lisäksi vertailukohtana voidaan käyttää Mark Kellyä, joka on Scott Kellyn identtinen kaksonen ja entinen astronautti.

Vertailu muihin pitkäkestoisiin lentoihin
-----------------------------------------

Mark ja Scott Kelly ovat identtisiä kaksosia ja kumpikin astronautteja.
Vladimir Titov ja Musa Manarov viettivät 365 päivää Mir-asemalla joulukuusta 1987 joulukuuhun 1988. Sergei Avdejev vietti 379 päivää Mirillä 1999 ja Valeri Poljakov 437 päivää vuonna 1995. Ennen Year Long Missionia pisin lento ISS:llä oli Mihail Tjurin ja Michael López-Alegría 215 päivää. Pisin yhtämittainen naisen tekemä lento on Samantha Cristoforettin 199,7 päivää.

Hankeen tunnus.

Lähteet
-------

1. ↑  Jeffrey Kluger: Meet the Twins Unlocking the Secrets of Space: NASA's One-Year Mission with Mark and Scott Kelly *Time*.  18 Dec 2014. Viitattu 14.12.2015.
2. ↑  Vuoden kestänyt avaruusmatka päättyy | Tiedetuubi *www.tiedetuubi.fi*.  Arkistoitu 22.4.2016. Viitattu 16.9.2016.
3. ↑  Eric Berger: Year-long mission the next step for Kelly, NASA *houstonchronicle.com*.  20 March 2015. Viitattu 14.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* One-Year Mission - Nasa
Winnie Harlow Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2018.
**Winnie Harlow** (oik. **Chantelle Brown-Young**; s. 27. heinäkuuta 1994 Toronto, Ontario) on kanadalainen malli. Hän nousi julkisuuteen vuonna 2014 kilpaillessaan *Huippumalli haussa* -ohjelmassa, jossa hän sijoittui kuudenneksi. Harlow’lla todettiin nelivuotiaana pigmenttihäiriö vitiligo (valkopälvi).

Harlow on toiminut mallina muun muassa Desigualin ja Dieselin mainoksissa sekä Victoria's Secretin vuosittaisessa muotinäytöksessä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heitä kiusattiin ulkonäkönsä takia – ovat nyt menestyneitä malleja  31.10.2016. Menaiset.fi. Viitattu 29.7.2018.
2. ↑  Chantelle Winnie: ‘I’m proud of my skin’  15.2.2015. Theguardian.com. Viitattu 29.7.2018 (englanniksi).
3. ↑  "Winnie Harlow stars in Diesel's New Campaign" *Dazed*.  1.2.2015. Viitattu 19.3.2019. (englanniksi)
4. ↑  "Winnie Harlow on Her First Victoria's Secret Fashion Show: 'We just need to focus on taking steps forward'" *Vanities*. Viitattu 19.3.2019. (englanniksi)
**Mahamiru-luokka** on Malesian laivaston miinantorjunta-alusten muodostama alusluokka. Alukset valmisti italialainen Intermare-telakka muunnoksena Lerici-luokasta. Italian laivaston tilauksen jälkeen tehty Malesian laivaston tilaus oli Intermaren ensimmäinen miinantorjunta-alusten vientikauppa.

Suunnittelu
-----------

Alusten propulsiojärjestelmä on suurin ero yksiakseliseen ja moottoriseen Lerici-luokkaan. Niihin on asennettu kaksi MTU:n 1760 kW:n dieselmoottoria, jotka on kytketty kumpikin omaan akseliin. Akselit pyörittävät kahta säätökulmapropellia. Elektroniikka on Thomsonin toimittama ja siihen kuuluvat taistelunjohtojärjestelmä TSM2060, kaikuluotaimet TSM2022 ja PAP104.

Alukset
-------

**Mahamiru-luokan miinantorjunta-alukset**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *KD Mahamiru* | Intermarine SpA, Sarzana | - | 24. helmikuuta 1984 | 11. joulukuuta 1985 |  |
| *KD Jerai* | Intermarine | - | 8. joulukuuta 1983 | 11. joulukuuta 1985 |  |
| *KD Ledang* | Intermarine | - | 14. heinäkuuta 1983 | 11. joulukuuta 1985 |  |
| *KD Kinabulu* | Intermarine | - | 19. maaliskuuta 1983 | 11. joulukuuta 1985 |  |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Intermarine Mahamiru
2. ↑  Worldwarships.com - Lerici
**Vappu Orlov** (s. 19. toukokuuta 1943 Savonlinna) on suomalainen kustannustoimittaja ja kirjallisuuden suomentaja, joka on erikoistunut venäläisten kertojien suomentamiseen. Hän työskenteli 33 vuotta Tammen käännetyn kaunokirjallisuuden kustannustoimittajana, missä hän vastasi osaltaan muun muassa Keltainen kirjaston kustannusohjelmasta. Orlov on suomentanut muiden muassa Grigori Baklanovin, Mihail Saltykov-Štšedrinin, Nikolai Leskovin, David Landesin, Eduard Uspenskin ja Mihail Šiškinin teoksia. Venäjän lisäksi Orlov on suomentanut myös englannista ja ruotsista.

Orlov opiskeli venäjää Helsingin yliopistossa professori Igor Vahrosin johdolla ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1974, minkä jälkeen hän opiskeli Moskovan ja Leningradin yliopistoissa 1974–1975. Orlov työskenteli Tammessa kustannustoimittajana 1970–1973 ja 1976–2006. Käännöskirjallisuuden lisäksi hän toimitti tietosanakirjoja ja sarjakuvia. Orlov on edistänyt ulko- ja kotimaisten sarjakuvien julkaisemista 1980-luvulta lähtien. Hän on ollut muun muassa Enki Bilalin, Hunt Emersonin ja Sempén sarjakuvien suomennosten kustannustoimittaja ja ollut valikoimassa Tammen kustannusohjelmaan suomalaisia sarjakuvantekijöitä, kuten Heikki Paakkasen, Sami Toivosen & Timo Varpion, Jii Roikosen ja Ville Tietäväisen. Vuonna 2006 Suomen sarjakuvaseura nimesi hänet sarjakuvaneuvokseksi.

Vuonna 2000 Orlov sai ansioituneelle kustannustoimittajalle myönnettävän Alvar Renqvist -palkinnon. Hänelle myönnettiin Mikael Agricola -palkinto vuonna 2016 Mihail Šiškinin romaanin *Neidonhius* suomennoksesta. Vuonna 2018 Orlov sai kirjallisuuden valtionpalkinnon.

Teokset
-------

* Orlov, Vappu (toim. ja suom.): *Venäläisiä kertojia*. Helsinki: Avain, 2010. ISBN 978-951-692-801-5.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Alvar Renqvist -palkinto 2000
* Sarjakuvaneuvos 2006
* Mikael Agricola -palkinto 2016 Mihail Šiškinin romaanin *Neidonhius* suomennoksesta
* Kirjallisuuden valtionpalkinto 2018

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Leppänen, Veli-Pekka: Legendaarinen suomentaja Vappu Orlov on huolissaan kulttuuri­siltojen katkeamisesta Venäjän kanssa *HS.fi*.  16.5.2023. Viitattu 17.5.2023.
2. ↑  Vappu Orlov (Arkistoitu sivu) *Kääntöpiiri.fi*.  Arkistoitu 15.8.2017. Viitattu 14.5.2017.
3. ↑  Sarjakuvaneuvos Vappu Orlov Suomen sarjakuvaseura. Viitattu 14.5.2017.
4. ↑  Alvar Renqvist -palkinto Suomen Kirjasäätiö. Viitattu 27.11.2018.
5. ↑  Mikael Agricola -palkinto Vappu Orloville ja J. A. Hollon palkinto Renja Salmiselle *Kirjasampo.fi*.  8.4.2016. Viitattu 8.4.2016.
6. ↑  Valtionpalkinto 16 taiteilijalle  27.11.2018. Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 27.11.2018. Viitattu 27.11.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Vappu Orlov Kirjasampo.fi:ssä
**Pyöräsuo** oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se oli teollisuusaluetta, joka sijaitsi keskustan itäpuolella Terijoen ja Pietarin suuntaan kulkevan maantien ja Pietarin radan välissä. Ensimmäiset teollisuuslaitokset Pyöräsuolle valmistuivat vuonna 1869 eli samassa yhteydessä rautatien rakentamisen kanssa. Ensimmäinen asemakaava alueelle saatiin 1911.

Vuoden 1930 väestönlaskennassa Pyöräsuolla oli 741 asukasta, joista 710 oli suomenkielisiä, 14 ruotsinkielisiä ja 17 muunkielisiä.

Pyöräsuolla toimi muun muassa konepaja, sementtivalimo sekä F. Sergejeffin Oluttehdas, joka 1930-luvun lopulla oli Suomen neljänneksi suurin panimo. Vuonna 1934 otettiin käyttöön Viipurin tie- ja vesirakennuspiirin varikko, johon kuuluivat kone- ja autohallit sekä korjaamo- ja maalaamo-osastot. Vielä ennen talvisotaa ehti valmistumaan syyskuussa 1939 Ragnar Ypyän suunnittelema siunauskappeli, joka oli osittain rakennettu maavallien alle. Se käsitti pyöreän siunaustilan lisäksi ruumiiden säilytys- ja käsittelytilat sekä talonmiehen asunnon. Nykyään Pyöräsuon alue on edelleen teollisuusalueena.

Lähteet
-------

* Pyöräsuon kaupunginosa VirtuaaliViipuri 1939

### Viitteet

1. ↑  Viipurin väestölaskenta marraskuun 27 p. 1930: Taululiitteitä (PDF) (sivut 26–27) *Suomen virallinen tilasto 6: Väestötilastoa 71:3*. Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastollinen päätoimisto. Viitattu 8.11.2014.
2. ↑  Meurman, Otto-Iivari: "Viipurin arkkitehdit", s. 97, 100. Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura, Lappeenranta 1976. ISBN 951-95402-2-9. Teoksen verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive)
**Euroopan aikavyöhykkeet**:  

|  |  |
| --- | --- |
| vaaleansininen | Länsi-Euroopan aika (UTC±0) |
| sininen | Länsi-Euroopan aika (UTC±0) 
Länsi-Euroopan kesäaika (UTC+1) |
| punainen | Keski-Euroopan aika (UTC+1) 
Keski-Euroopan kesäaika (UTC+2) |
| keltainen | Kaliningradin aika (UTC+2) |
| kultainen | Itä-Euroopan aika (UTC+2) Itä-Euroopan kesäaika (UTC+3) |
| vihreä | Moskovan aika, Turkin aika (UTC+3) |

Kesäaika ei ole käytössä Islannissa (UTC±0), Turkissa (UTC+3), Valko-Venäjällä (UTC+3) eikä Venäjällä (UTC+2 ja UTC+3). Kartalla on esitetty kiistanalainen Krimin niemimaa Venäjän miehityksen johdosta osana aikavyöhykettä UTC+3, vaikka kansainvälisesti (de jure) se kuuluu Ukrainaan.

*Pääartikkeli: Kesäaika*
**Itä-Euroopan kesäaika** (engl. *Eastern European Summer Time*, *EEST*), UTC+3 on Itä-Euroopan aika lisättynä yhdellä tunnilla kesäaikaan siirtymisen vuoksi.

Suomessa Itä-Euroopan kesäaikaa kokeiltiin jatkosodan aikana 1942, joka jäi vain kokeiluksi. Kaikissa kunnissakaan ei kesäaikaa otettu. Kuitenkin vuodesta 1981 lähtien Suomessa on noudatettu vuosittain kesäaikaa, joka nykyään perustuu myös Euroopan unionin direktiiviin. Kesäaika alkaa maaliskuun ja päättyy lokakuun viimeisenä sunnuntaina.

Kesäajaksi UTC+3:een siirtyvät valtiot
--------------------------------------

* Bulgaria
* Egypti
* Israel
* Jordania
* Kreikka
* Kypros
* Latvia
* Libanon
* Liettua
* Moldova
* Romania
* Suomi
* Syyria
* Ukraina
* Viro

Koordinoitu yleisaika

| 180° – 90°W |
| --- |

UTC-12 · UTC-11 · *UTC-10.30* · UTC-10 · UTC-9.30 · UTC-9 · *UTC-8.30* · UTC-8 · UTC-7

| 90°W – 0° |
| --- |

UTC-6 · UTC-5 · *UTC-4.30* · UTC-4 · UTC-3.30 · UTC-3 · UTC-2.30 · UTC-2 · UTC-1 · *UTC-0.44* · *UTC-0.25.21*

| 0° – 90°E |
| --- |

UTC±0 · *UTC+0.20* · *UTC+0.30* · UTC+1 · *UTC+1.24* · *UTC+1.30* · UTC+2 · *UTC+2.30* · UTC+3 · UTC+3.30 · UTC+4 · UTC+4.30 · *UTC+4.51* · UTC+5 · UTC+5.30 · *UTC+5.40* · UTC+5.45

| 90°E – 180° |
| --- |

UTC+6 · UTC+6.30 · UTC+7 · *UTC+7.20* · *UTC+7.30* · UTC+8 · *UTC+8.30* · UTC+8.45 · UTC+9 · UTC+9.30 · *UTC+9.45* · UTC+10 · UTC+10.30 · UTC+11 · *UTC+11.30*

| (180° – 90°W) |
| --- |

UTC+12 · UTC+12.45 · UTC+13 · UTC+13.45 · UTC+14
**Mahara** on avoimen lähdekoodin ePortfolion ja yhteisöpalvelun web-sovellus, jonka on luonut Uuden-Seelannin hallitus. Se tarjoaa käyttäjille työkaluja luoda ja ylläpitää digitaalista portfoliota oppimisestaan. Yhteisöpalvelu-ominaisuudet mahdollistavat käyttäjille vuorovaikutuksen toistensa kanssa. 

Maharan sisällönhallintajärjestelmä tarjoaa käyttäjille mahdollisuuden luoda blogeja, ansioluetteloita ja erilaisia tiedostoja. Sivujen luonti -työkalu auttaa käyttäjiä luomaan sisällöstään asetelmia tietyllä tavalla muille nähtäväksi. 

Mahara tukee Leap2A-määrittelyä tiedon tuomisesta ja viemisestä, minkä avulla käyttäjä voi viedä sisältöä pois yhdestä Mahara-asennuksesta ja tuoda ne toiseen. On olemassa rajattua yhteensopivuutta Maharan ja muiden sellaisten järjestelmien kanssa, jotka tukevat Leap2A-standardia.

Aiheesta muualla
----------------

* Leap2A-standardi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Maharan virallinen projektisivu

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mahara\_(software)
Pyöröhaihdutin
**Pyöröhaihdutin** (usein myös rotavapor) on laboratoriolaite, jota käytetään liuotinten poistamiseen synteesituotteesta. Se mahdollistaa liuotinten poistamisen matalissa lämpötiloissa ja sitä voidaan pitää hellävaraisena alipainetislauslaitteistona. Pyöröhaihdutin kuuluu kemian laboratorioiden perusvarusteisiin.

Rakenne
-------

Pyöröhaihduttimen suurin komponentti on nesteellä täytetty allas, jossa on lämmitysvastus. Käytetty neste on useimmiten vettä. Lisäksi haihduttimessa on tyhjiöpumppu, jäähdytin sekä pyörivä varsi, johon voidaan kiinnittää pyörökolvi. Varren lävitse kulkee putki jäähdyttimen kautta liuottimenkeruuastiaan. Pyöröhaihduttimessa liuotin saadaan tehokkaasti haihdutettua alipaineen, pyörityksen ja lämmityksen yhteisvaikutuksella. Matalampi paine alentaa liuottimen kiehumispistettä, lämmitysallas lämmittää kolvin seinämiä tasaisesti ja pyöritys levittää liuottimen ohueksi kalvoksi kolvin seinämille niin, että lämmön siirtyminen ja haihtuminen on mahdollisimman helppoa. Se myös ehkäisee äkillistä ja voimakasta kiehumista. Lisävarmuutena kiehumisen hallitsemiseksi voidaan käyttää myös kiehumakiviä. Haihdutettu liuotin kulkeutuu jäähdyttimeen, missä se tiivistyy ja valuu allaolevaan keruukolviin. .

Ensimmäisen kaupallisen pyöröhaihduttimen toi markkinoille Büchi vuonna 1957.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 953. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
2. 1 2  Brian S. Furniss, Antony J. Hannaford, Peter W.G. Smith & Austin R. Tatchell: *Vogel’s Textbook of Practical Organic Chemistry*, s. 186. Longman, 1989. ISBN 978-0-582-46236-3. (englanniksi)
3. 1 2  Pyöröhaihdutus TKK. Viitattu 7.12.2019.
4. ↑  Marc S. Reisch: Cool Lab Tool Debuts.  *Chemical & Engineering News*, 2016, 94. vsk, nro 5, s. 22–23. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.12.2019.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyöröhaihdutin** Wikimedia Commonsissa
**Väinö Johannes Löyskä** (23. toukokuuta 1898 Viipuri – 28. helmikuuta 1978 Lappeenranta) oli suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria ja ammattiura
-----------------------------

Löyskän vanhemmat olivat rakennusmestari Eljas Löyskä ja Xenia Matilda Westerinen ja puoliso arkkitehti Tuulikki Suonivaara-Löyskä. Myös Väinö Löyskän nuoremmasta veljestä Toivo Löyskästä tuli arkkitehti. Löyskä pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta lyseosta 1919 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1925. Valmistuttuaan hän työskenteli useissa eri arkkitehtitoimistoissa Helsingissä, Helsingin kaupungin asemakaavaosatolla ja Viipurissa Uno Ullbergin toimistossa 1925−1929. Viipurin kaupungin rakennuskonttorin palveluksessa Löyskä oli 1930−1937, Viipurin Sahateollisuuskoulussa ja Viipurin Teollisuuskoulussa hän opetti 1925−1928, Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1929−1937 ja Lappeenrannan teknillisessä oppilaitoksessa 1945−1965. Viipuriin Löyskä suunnitteli useita rakennuksia veljensä kanssa. Muualle Suomeen hän suunnitteli rakennuksia paljon vaimonsa kanssa peruustamassaan toimistossa, jota pariskunta piti vuoteen 1968 asti.

Löyskä esiintyi vuonna 1924 tehdyssä dokumentaarisessa, komediallisessa *Polyteekkarifilmi*-mykkäelokuvassa, esittäen itseään.

Töitä
-----

* As. Oy Kalevanrinne, asuin- ja liiketalo, Kalevankatu 4, Viipuri, 1927, Toivo Löyskän lanssa
* Viipurin Tupakka Oy:n konttori- ja tehdasrakennus, Juteininkatu 12, 1927, Toivo Löyskän kanssa
* As. Oy Kallio, asuin- ja liiketalo, Majurinkatu 1–3, Viipuri, 1928, Toivo Löyskän ja Ernst Adolf Nordströmin kanssa
* Viipurin Kivi- ja Kirjapaino Oy:n rakennus, Linna- ja Mustainveljestenkadun kulmaus, Tuulikki Löyskän kanssa
* Eteläsataman päivystystalo, Karjalankatu, Viipuri, 1936
* Savo-Karjalan Tukkuliikkeen rakennus, Savonlinna
* Liike- ja asuintaloja, Pitkäranta, Muurame, Imatra, Vuoksenniska, Enso, Lappeenranta
* Linja-autoasema ja yhteiskoulu, Koivisto
* Valkjärven mielisairaala
* Kunnantalo, Jaakkima
* Chymos Oy:n tehtaan lisäsiipi, Lappeenranta
* Pelkolan kunnalliskoti, Lappee
* Terveystalo, Taipalsaari

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus.  *Uusi Suomi*, 16.3.1978, s. 5.
2. 1 2 3  Meurman, Otto-Iivari 1976. Viipurin arkkitehdit, ss. 151-153. Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura, Lappeenranta. ISBN 951-95402-2-9 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Polyteekkarifilmi (1924) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pyörätuolirugbyssa** kilpaillaan **Tokion paralympialaisissa 2020** 7. kertaa. Ottelut pelataan Yoyogi National Stadiumilla. Ottelut pelataan 26. – 30. elokuuta. Rugbyssa pelataan vain yksi turnaus, jossa miehet ja naiset pelaavat sekaisin. Turnaukseen osallistuu kahdeksan 12 urheilijan joukkuetta.

Karsinnat
---------

Isäntämmaa Japani saa automaattisesti paikan paralympialaisiin. Vuoden 2018 maailmanmestari pääsee myös paralympialaisiin. Neljä joukkuetta valitaan alueellisten mestaruusturnausten kautta: Amerikalla on yksi paikka, Euroopalla kaksi ja Aasia/Osenialla yksi paikka. Kaksi joukkuetta karsitaan erillisessä karsintaturnauksessa.

Aikataulu
---------

Lähde:

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| AL | Alkulohko | VE | Välierät | PO | Pronssiottelu | LO | Loppuottelu |

| Ke 26 | To 27 | Pe 28 | La 29 | Su 30 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| AL | AL | AL | VE | PO | LO |
|

Sijoitukset
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| 4. |  |
| 5. |  |
| 6. |  |
| 7. |  |
| 8. |  |
|

Lähteet
-------

1. 1 2  Tokyo 2020 Paralympic Games - Qualification Regulations (Arkistoitu versio 12. heinäkuuta 2019 Tiedostomuoto = pdf)  heinäkuu 2019. International Paralympic Committee.  Arkistoitu 19.7.2019. Viitattu 8.8.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Paralympic Competition Schedule Tokyo 2020. Viitattu 8.8.2019. (englanniksi)
**Lotta Aaltonen** (s. 29. elokuuta 1985) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut kahdeksan kautta Korisliigassa ja voittanut kaksi Suomen-mestaruutta. Hän pelasi Yhdysvaltain yliopistosarjassa neljä kautta. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut yhdeksän ottelua.

Aaltonen on raumalaisen Kaaron Roiman kasvatti. SM-sarjassa, joka nykyään on nimeltään Korisliiga, hän pelasi ensimmäisen kerran Vantaan Pussihukkien joukkueessa kaudella 2005–2006. Vuosina 2006–2010 hän pelasi Yhdysvaltain Etelä-Carolinassa Coker Collegen joukkueessa. Kauden 2010–2011 hän edusti SM-sarjassa Forssan Alkua. Kausilla 2011–2012 ja 2012–2013 hän voitti lappeenrantalaisseura Catzin joukkueessa sekä Suomen-mestaruuden että Suomen cupin.

Valmistuttuaan vuonna 2013 Lappeenrannan teknillisestä yliopistosta kauppatieteiden maisteriksi Aaltonen keskittyi työelämään ja pelasi kaksi kautta I-divisioonassa Puhuttarissa eli Vantaan Pussihukkien kakkosjoukkueessa. Vuodesta 2015 hän on edustanut Korisliigassa Espoo Basket Teamiä.

Kauden 2018–2019 päätyttyä Aaltonen on pelannut Korisliigassa runkosarja ja pudotuspelit yhteen laskien 235 ottelua. Hän on tehnyt ottelua kohden 8,6 pistettä ja ottanut 4,3 levypalloa.

Aaltonen on pelannut 18-vuotiaiden maajoukkueessa kaksi ottelua, 20-vuotiaiden maajoukkueessa kaksi ottelua ja naisten maajoukkueessa yhdeksän maaottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Lotta Aaltonen (Korisliiga) *Basket.fi*. Suomen Koripalloliitto ry.. Viitattu 23.4.2019.
2. 1 2 3  Forssan Alulle kaksi vahvistusta  24.8.2010. Yle. Viitattu 32.4.2019.
3. 1 2  Lotta Aaltonen (Maajoukkue) *Basket.fi*. Suomen Koripalloliitto ry.. Viitattu 23.4.2019.
4. ↑  Inki, Henri: Naisten Korisliigasta välivuotta pitävä Aaltonen: "Työura on nyt tärkein" *Floppitaulu.net*.  15.10.2013. Viitattu 23.4.2019.
W. Mark Felt
**William Mark Felt** (s. 17. elokuuta 1913 Twin Falls, Idaho – 18. joulukuuta 2008 Santa Rosa, Kalifornia) oli Yhdysvaltojen keskusrikospoliisin FBI:n agentti ja apulaisjohtaja. 

Watergate-skandaalin aikana Felt toimi FBI:n apulaisjohtajana vuoteen 1973. Hän oli nimellä "Syvä kurkku" (engl. *Deep Throat*) tunnettu tietolähde, jonka vuotamien tietojen perusteella Washington Postin toimittajat Bob Woodward ja Carl Bernstein kirjoittivat presidentti Nixonin eroon johtaneet paljastustarinansa.

Syvän kurkun henkilöllisyys paljastui vasta 31. toukokuuta 2005 Vanity Fair -lehden haastattelussa, jossa 92-vuotias Felt myönsi olleensa salainen tiedonantaja. Samana päivänä Bob Woodward vahvisti asian.

Felt teki kirja- ja elokuvasopimuksen osallisuudestaan Watergate-skandaalin paljastumiseen. Vuonna 2006 julkaistiin hänen muistelmansa *A G-Man’s Life* ja 2017 elokuva *Mark Felt: The Secret Man*, jossa Feltiä esitti Liam Neeson.

Lähteet
-------

1. ↑  Weiner, Tim: W. Mark Felt, Watergate Deep Throat, Dies at 95 (Muistokirjoitus.)  19.12.2008. The New York Times. Viitattu 19.12.2008. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Felt, Mark – O’Connor, John: *A G-Man’s Life: The FBI, Being "Deep Throat," And the Struggle for Honor in Washington*. New York: Public Affairs, 2006. ISBN 978-1-58648-377-7.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |