recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lehtori** (seurakuntalehtori) on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa pappisvirasta erillinen alkujaan vain naispuolisen teologin virka. Virka perustettiin vuoden 1963 kirkolliskokouksessa. 

Alkujaan lehtori tarkoitti pappia, joka luki jumalanpalveluksessa raamatunkohdan (latinan kielessä *lectio* = lukukappale, *lector* = lukija). 

Lehtorin viran perustamisen taustalla oli naisteologien määrän voimakas kasvu toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina. Naisten työskentelymahdollisuuksia kirkon piirissä haluttiin laajentaa, mutta kirkolliskokousten enemmistö vastusti varsinaisen pappisviran avaamista naisille. Vuoden 1953 kirkolliskokous ehdotti erityisviran luomisesta teologian tutkinnon suorittaneille naisille. Tämä kuitenkin onnistui vasta 1963, jolloin lehtorin virka perustettiin.

Lehtorin virka on opetus- ja sielunhoitotyöhön keskittynyt maallikkovirka. Maallikkona lehtori ei voi toimittaa jumalanpalveluksia tai kirkon pyhiä toimituksia. Viran oikeuksia lisättiin kuitenkin vuonna 1978 siten, että lehtori voi saarnata kirkkoherran luvalla jumalanpalveluksessa, avustaa ehtoollisella ja toimittaa konfirmaation. Sen lisäksi lehtori voi jakaa ns. sairaanehtoollisen.

Lehtorin viran hoitamisen edellytyksenä on, että henkilö saa lehtorin oikeudet. Oikeuksien kelpoisuusehtona on teologian maisterin tutkinto. Oikeuksia haetaan hiippakunnan tuomiokapitulilta ja se vastaa menettelyltään pappisvihkimyksen anomista. Tarkasti ottaen lehtoriksi kutsutaan vain henkilöä, joka lehtorin oikeuksien lisäksi myös hoitaa seurakunnassa lehtorin virkaa. Vaikka lehtorin virka on maallikkovirka, kirkon hallinnossa lehtorit rinnastetaan monin tavoin pappeihin. Lehtoreilla on pappien ohella äänioikeus lääninrovastin, tuomiokapitulin pappisasessorin ja piispan vaalissa.

Suomen evankelisluterilaisessa kirkossa pappisvirka avattiin naisille vuonna 1986, kirkon ensimmäiset naispapit vihittiin vuonna 1988, ja tällöin myös monet lehtorit vihittiin papeiksi. Vastaavasti lehtorin virkoja muutettiin pappisviroiksi. Lehtorin virkojen määrä on seurakunnissa vähentynyt sen jälkeen paljon. Kirkossa keskustellaan sen vuoksi lehtorin viran tulevaisuudesta ja olemassaolon tarkoituksenmukaisuudesta ja hyödykkyydestä. Kirkkohallitus on syksyllä 2006 antanut kirkolliskokoukselle esityksen kirkon virkasuhdetta koskevien säännösten muuttamiseksi. Ehdostus sisältää lehtorin viran poistamisen kirkon järjestysmuodosta. Ehdotetun siirtymäsäännöksen mukaan uusia lehtorinoikeuksia ei enää voitaisi antaa mutta nykyiset lehtorit säilyttäisivät oikeutensa ennallaan.

Nykyään miehestäkin voi tulla seurakuntalehtori.

Lähteet
-------

1. ↑  Simo Heininen ja Markku Heikkilä: *Suomen kirkkohistoria*, s. 244. Edita, 1997.
2. ↑  Voiko miehestä nykyään tulla seurakuntalehtori? *kirjastot.fi*.  16.5.2022.
Lehtoniemen telakan ja konepajan alue.
**Lehtoniemen konepaja** oli Albert Krankin ja Torsten Forsténin vuonna 1888 Joroisten Lehtoniemeen perustama konepaja ja telakka. Sieltä valmistui 205 höyrylaivaa ja 360 höyrykonetta. Aikoinaan tehtaan tuotteita myytiin kaikkialle Suomeen sekä Pietariin ja Moskovaankin.

1886 insinööri Albert Krank rakensi Taipaleen kanavalle pienen kuivatelakan, konepajan ja vesimyllyn. Seuraavana vuonna insinööri Torsten Forstén myi Krankille osan juuri hankkimaansa, lahden vastakkaisella rannalla sijaitsevaa, Lehtoniemen tonttia. Samalla herrat yhdistivät voimansa ja perustivat yhtiön Tehtaat Taipale & Lehtoniemi Fabriker. Lehtoniemelle valmistui 1888 korjauspaja, valimo, varustamo ja seitsemän asuinrakennusta, ja pian koko tehtaan toimisto siirrettiin Lehtoniemeen.

Albert Krank oli insinööri, keksijä ja visionääri. Hänen yhtiökumppaninsa Torsten Forstén (1855–1911) puolestaan oli opiskellut Pietarissa Mikaelin tykkiopiston pyroteknisellä osastolla ja valmistunut insinööri-mekaanikoksi. Työskenneltyään Nobelin tehtaalla Pietarissa Forstén siirtyi Joroisiin. Forstén myi 1892 osuutensa yhtiökumppanilleen, mutta hänen vaimonsa Olga Forstén jatkoi edelleen työtään tehtaan väen parissa johtamalla konepajan soittokuntaa ja kuoroa. Ajalleen epätyypillisesti nämä harrastuspiirit kokosivat yhteen niin tehtaan työväestöä kuin johtoakin.

Krankin aika oli laivanrakentamisen kannalta menestyksekästä, mutta 1901 tehdas ajautui rahoitusvaikeuksiin. Krank matkusti Saksaan rahoitusta järjestämään, mutta kuoli matkalla 1902 ja Carolus Wrede osti yrityksen. Maailmansodan alkaminen merkitsi tilausten lisääntymistä, mutta kun venäläisten tilaukset loppuivat, ajautui yhtiö jälleen vaikeuksiin. Konepajan toimitusjohtajina olivat myöhemmin tunnetut vuorineuvokset eli Armas Nikander 1917-1921 ja Wilhelm Wahlforss 1921-1925. 1920-luvun lama oli lopullinen isku, ja A. Ahlström Osakeyhtiö osti 1929 konkurssiin menneen yrityksen ja lopetti sen toiminnan.

Ensimmäiset valmistuneet laivat olivat 1889 "Juka", "Salmi" ja "Alli". Tehtaan muuta tuotantoa ovat muun muassa laivat S/S Karjalankoski, M/S Taru, S/S Ylä-Keitele, S/S Norrkulla, M/S Koski, S/S Ilona, SS Tarjanne, S/S Suomi, M/S Jyväskylä, S/S Lokki ja SS Vetäjä V.

Katso myös
----------

* Varkauden tykki

Lähteet
-------

1. ↑  elka.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lehtoniemen konepaja** Wikimedia Commonsissa

* Martti Myllylä, *Albert Krank : varkautelainen laivanrakentaja*, Suomen höyrypursiseura 1990
* Konepajalta säilyneitä piirustuksia
* Pörssitieto: Oy Lehtoniemi Ab.
**Koodaus ja modulointi** 

 

audio, video, puhe, tieto

koodausmenetelmät 

kanavanvaraus eli kanavointi 

* FDMA, TDMA, CDMA
* CSMA/CD (Ethernet)
* CSMA/CA (802.11)


modulointi 

* kantoaalto (mm. sähkötys)
* AM (DSB-SC, SSB)
* FM (FSK, GMSK)
* PM (mm. PSK, QAM)
* FHSS, DSSS (eivät tarvitse kanavointia)


siirtotie 

* radio
* kaapeli (koaksiaali, Cat5, valokuitu)


n • k • m

**TDMA** (lyhenne sanoista *time-division multiple access*) eli **aikajakokanavointi** on muun muassa GSM-verkoissa käytetty radiotien kanavanvaraustekniikka. Se perustuu eri signaalien viipalointiin eli aikajakoon, jossa jokainen lähetys jaetaan palasiin (kehys) ja palaset lähetetään tietyin väliajoin. Sitä käyttämällä voidaan siirtää ääntä ja dataa (mahdollistaa muun muassa multimediaviestien lähetyksen).
Siirtokapasiteetin lisääminen on suhteellisen helppoa ja taloudellista.

TDMA:n huonona puolena on se, että jos kaikki aikavälit ovat käytössä, yhteyttä ei voida muodostaa. Solua vaihdettaessa yhteys voi myös katketa, jos uuden solun kaikki aikajaksot on varattu.
TDMA on herkkä monitie-etenemisen häiriöille. Ratkaisuna tähän on kehitetty järjestelmän aikarajoitus. 

TDMA jaetaan kahteen osaan, synkroninen ja asynkroninen TDMA.

Synkroninen TDMA
----------------

Synkronisessa TDMA:ssa siirtotietä käytetään koko ajan. Silloin ei ohjausinformaatiota eikä vuonohjausta tarvita (linkkiprotokolla). Kahden pään välinen kehystahdistus kuitenkin tarvitaan. Kehystahdistuksessa lisätään jokaiseen kehykseen bitti siten, että perättäisten kehysten biteistä muodostuu bittikuvio (esimerkiksi 10101010).

Lähteet voivat varata itselleen useampia aikaviipaleita kehyksestä ja sitä kautta nopeuttaa kommunikointiaan. Eri nopeuksilla toimivia lähteitä voidaan yhdistää, kun niiden käyttöön varataan tarvittava määrä aikaviipaleita. 

Synkronisessa aikajakokanavoinnissa datan on oltava digitaalista, mutta signaali voi olla digitaalinen tai analoginen.

Huonona puolena TDMA:ssa on, että siinä hukataan kapasiteettia: jokaiselle linjalle varataan tietty aikajakso, vaikka linjalla ei olisikaan liikennettä.

Asynkroninen TDMA
-----------------

Synkronisesta TDMA:sta poiketen asynkronisessa TDMA:ssa siirtotiellä ei ole vakioaikavälejä, joten tarvitaan keino (osoite) kertomaan, minkä linjan dataa aikavälissä siirretään. Jokaisen kehyksen alkuun lisätään osoite kertomaan, mille linjalle kehys kuuluu. Aikavälit varataan dynaamisesti tarpeen mukaan.

Huonona puolena on, että osoitetietojen välittäminen hukkaa jonkin verran kapasiteettia.
Yhdistävän linjan nopeus voi olla pienempi kuin sisääntulolinjojen nopeuksien summa, joten suurilla käyttöasteilla saattaa seurata ruuhkaa.
Kappale TAT-1:ssä käytettyä kaapelia, jonka rakennekerrokset on kuorittu näkyviin.
**TAT-1** (*Transatlantic No. 1*) oli ensimmäinen Atlantin valtamereen laskettu Euroopan ja Pohjois-Amerikan yhdistävä puhelinkaapelijärjestelmä. Järjestelmässä oli kaksi erillistä kaapelia, jotka välittivät liikennettä kumpikin yhteen suuntaan.

Jo 1800-luvulta lähtien Atlanttiin oli laskettu lukuisia merikaapeleita lennätinliikennettä varten, mutta TAT-1 välitti 22 lennätinlinjan lisäksi myös 35 samanaikaista puhelua. TAT-1-kaapelit laskettiin vuosina 1955–1956 ja otettiin käyttöön 25. syyskuuta 1956. Kaapelien Euroopan puoleinen rantautumispaikka sijaitsee Gallanach Bayssa lähellä Obanin kylää Skotlannissa. Sieltä yhteys jatkui maitse. Amerikan puoleinen pää sijaitsee Clarenvillen kaupungissa Newfoundlandin saarella Kanadassa. Siellä se yhdistyi edelleen toiseen merikaapeliin. TAT-1:n aktiivinen käyttö loppui vuonna 1978 uudempien ja kapasiteetiltaan suurempien yhteyksien syrjäytettyä sen.

Aluksi käytössä oli 36 puhelinkanavaa, ja yhden kanavan leveys oli 4 kHz. Myöhemmin kanavien määrä nostettiin 48:aan ja ne kavennettiin 3 kHz:iin. Teknisten parannusten jälkeen kaapelissa oli lopulta 51 kanavaa. Ensimmäisen vuoden aikana TAT-1 välitti 300 000 puhelua. Kolmen minuutin erissä laskutettu puhelu maksoi punnan minuutilta, nykyarvossaan (v. 2016) noin 20 puntaa (noin 25 euroa vuoden 2016 vaihtokurssin mukaan).

Lähteet
-------

1. ↑  History of the Atlantic Cable *atlantic-cable.com*.  21.10.2016. Viitattu 31.12.2016. (englanniksi)
2. ↑  TAT-1: Call the cable guy, all I see is a beautiful beach *The Register*.  14.10.2013. Viitattu 31.12.2016. (englanniksi)
**TCG Heybeliada** (runkonumero F-511) on Turkin merivoimien vuonna 2011 palvelukseenotettu Ada-luokan korvetti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Ada-luokka*
Alus tilattiin Istanbulista Istanbul Naval Shipyardilta, missä köli laskettiin 26. heinäkuuta 2006. Alus laskettiin vesille 27. syyskuuta 2008 ja otettiin palvelukseen 27. syyskuuta 2011.

Palvelus
--------

Aluksen ensimmäinen kansainvälinen tehtävä oli ollahuhtikuussa 2013 Mustallemerelle sijoitetun kansainvälisen laivasto-osaston (engl. *Black Sea Naval Co-operation Task Group*) lippulaivana. Tehtävästä vapauduttuaan se oli kesä-heinäkuun 2014 Välimerellä, jolloin alus vieraili Egyptissä, Libyassa, Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa. Alus palasi Turkkiin vieraillen paluumatkalla Albaniassa.

Alus kiersi 2014 Afrikan laivasto-osastossa, jonka muut alukset olivat *TCG Gediz*, *TCG Orucreis* ja tankkeri *TCG Yarbay Kudret Güngör*. 102-vuorokautta kestäneellä matkalla Afrikka kierrettiin lännestä itään, jolloin tehtiin 40 laivastovierailua 28 maassa. Matkalla myös harjoiteltiin kohdattujen alusten kanssa kuten Etelä-Afrikassa Denel Overberg Test Rangella järjestettyihin ammuntoihin.

Lähteet
-------

* Yaulali, Devrim: Signifigant Ships: MILGEM Class Corvettes: Turkey's 'National Ship' supports National Industry.  *Seaforth World Naval Review 2016*, 2015, s. 124-139. Barnsley, UK:  Seaforth Publishing. ISBN 878-1-84832-309-4.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Yaulali 2015 s. 126
2. 1 2  Yaulali 2015 s. 136-137
**TCM Nordic**, vuoteen 1999 asti **TNT Classic Movies**, oli Pohjoismaissa ja Benelux-maissa vuosina 1993–2017 toiminut kaapeli- ja satelliittikanava, jonka ohjelmisto koostui vanhoista amerikkalaiselokuvista. Se oli osa kansainvälistä **Turner Classic Movies** -kanavaketjua, joka toimii yhä monissa maissa. 

Iltaisin ja öisin klo 21 alkaen lähetetty TCM Nordic jakoi kanavapaikan aamuisin ja päivisin lähetetyn lastenkanavan Cartoon Networkin kanssa. Molempien takana oli CNN-uutiskanavan perustaja Ted Turner, joka oli hankkinut kanavien ohjelmiston perustaksi esitysoikeudet Metro-Goldwyn-Mayerin ja Warner Brothersin menneiden vuosikymmenien tuotantoon, yhteensä 2 500 näytelmäelokuvaan ja 8 500 lyhytanimaatioon. Yhdysvaltojen kaapeliverkoissa kanavat olivat toimineet jo jonkin aikaa erillisinä, mutta Eurooppaan tultiin vuorokaudenaikojen perusteella jaetun kanavapaikan avulla.

Suomessa TNT ja Cartoon Network alkoivat näkyä syyskuussa 1993 Helsingissä osana HTV:n maksullista PlusSat-kanavapakettia sekä myös Turun ja Tampereen kaapeliverkoissa. Yhteiskanavan sai näkyviin myös uuteen Astra 1C -satelliittiin suunnatulla lautasantennilla. Aluksi TNT:n elokuvista oli tekstitetty suomeksi vain maanantai-illan ensimmäinen elokuva, ruotsiksi vähän useampi.

Ainakin alkuvaiheessa kanavan ohjelmisto oli paketoitu viiden elokuvan kokonaisuuksiksi, kuten tietyn genren tai tietyn pääosanesittäjän elokuvasarjoiksi.

TNT-elokuvakanava ja Cartoon Network alkoivat lokakuussa 1995 näkyä PAS-4-satelliitin välityksellä myös Afrikassa ja elokuussa 1996 Lähi-idän maissa. Britanniaan kanavayhdistelmä levisi keväällä 1997. Tuolloin TNT alkoi tarjota Pohjoismaissa joka illan kahteen ensimmäiseen elokuvaan ruotsin- ja tanskankielisen tekstityksen, mutta toiminnan loppuun asti valtaosa ohjelmistosta oli vailla suomenkielisiä tekstejä. 

Vuoden 1999 paikkeilla TNT vaihtoi lähetystekniikkansa analogisesta digitaaliseksi ja muutti nimensä muotoon TCM, Turner Classic Movies. TCM Nordic Pohjoismaissa lopetettiin toukokuun lopussa 2017, mutta Turner Classic Movies -kanavan lähetykset jatkuvat Yhdysvaltojen ja Kanadan ohella muualla Euroopassa, Lähi-idässä, Afrikassa ja Etelä-Amerikassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timeline: Turner Broadcasting System Europe LTD *Internet Archive*.  Arkistoitu 22.7.2012. Viitattu 24.7.2019.
2. 1 2 3  Karjalainen, Jussi: Ted Turnerin animaatio- ja elokuvakanava aloittaa Euroopan valloituksensa tänään. CNN-moguli Turner on hankkinut perämunakseen MGM:n ja Warnerin varastot.  *Helsingin Sanomat*, 17.9.1993, s. 51. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  TCM *Lounea*.  Arkistoitu 24.7.2019. Viitattu 24.7.2019.
4. ↑  Muutoksia kanavapakettien sisältöön kesäkuusta alkaen (TCM, C More Juniori) *CanalDigital*.  27.4.2017.  Arkistoitu 24.7.2019. Viitattu 24.7.2019.
**TB-veljeskunta** (ruots. *TB-Orden*) on pohjoismainen
kunnallisvirkamiesten yhteisö, joka perustettiin vuonna 1928. Se toimii myös Suomessa, jossa sen jäsenlooseihin kuuluu vuonna 1950 perustettu Helsingin TB – Helsingfors TB.

Nimellä Tjänstemannabröderna Göteborgissa vuonna 1928 perustettu TB syntyi miespuolisten kunnallisvirkailijoiden järjestöksi. Vuonna 1931 se järjestäytyi veljeskunnan muotoon ja vuonna 1948 se laajeni muihin Pohjoismaihin. Suomeen perustettiin Helsingin TB vuonna 1950.

Vuonna 1993 veljeskunnan jäsenpohjaa laajennettiin koskemaan kaikkia miespuolisia viranhaltijoita, joilla on paikallishallintoon liittyviä työtehtäviä. Samalla nimestä Tjänstemannabröderna luovuttiin ja viralliseksi nimeksi tuli *TB-Ordens Nordiska Storloge*. Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa siitä käytetään lyhennettä TB, Tanskassa ja Islannissa TBO.

Vuonna 2007 järjestöön alettiin hyväksyä jäseniksi myös naisia.

TB:n paikallisloosit valitsevat edustajansa kerran vuodessa kokoontuvaan *suurloosivaltuustoon*, joka on TB-veljeskunnan korkein päättävä elin. Toimeenpaneva elin on nimeltään *suurloosikollegio*; sen muodostavat seitsemän valtuutettujen nimittämää veljeskuntaneuvosta.

Keskusjärjestö, *suurloosi*, toimii Göteborgissa. Se julkaisee TB-Tidender-jäsenlehteä, joka on ilmestynyt 2–4 kertaa vuosittain vuodesta 1948 lähtien. Toinen TB:n julkaisu on jäsenmatrikkeli. Joka kolmas vuosi pidetään kaikille veljille avoimet *suurherrapäivät*, joiden tarkoituksena on tarjota eri pohjoismaiden kunnallisvirkamiehille mahdollisuus solmia suhteita keskenään ja tutustua isäntämaahaan. Ensimmäiset suurherrapäivät Helsingissä järjestettiin vuonna 1968.

Paikalliset loosit pitävät *loosikapitteliksi* kutsutut kokouksensa kerran kuukaudessa lukuun ottamatta kesäkuukausia. Kokouksissa kuullaan ajankohtaisia esitelmiä, joita seuraa keskustelu. Loosin vihkimisen vuosipäivää (*herrainpäivä*) vietetään juhlallisimmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Helsingin TB – Helsingfors TB (Tjänstemannabröder) (Arkistoitu – Internet Archive), Helsingin kaupunginarkisto. Viitattu 12.9.2014.
2. 1 2 3  Välkommen till TB:s digitala sidor (Arkistoitu – Internet Archive), TB-Orden. Viitattu 12.9.2014.

Kirjallisuutta
--------------

* Hirn, Sven: *Helsingin TB – Helsingfors TB 1950–2000.* Helsingin TB 2003. ISBN 9789524730464.
**Thierry Omeyer** (s. 2. marraskuuta 1976 Mulhouse) on ranskalainen käsipallomaalivahti ja olympiavoittaja, joka edustaa Paris Saint-Germainia ja Ranskan käsipallomaajoukkuetta. Omeyeria pidetään yhtenä maailman parhaista maalivahdeista. Hänet valittiin vuonna 2008 maailman parhaaksi pelaajaksi, johon on Omeyeria ennen pystynyt vain kaksi maalivahtia. Omeyer on 192 senttimetriä pitkä ja painaa 93 kilogrammaa.

Seurajoukkueura
---------------

Omeyer edusti vuodet 1994-2000 ensimmäistä seuraansa, Sélestat HB:tä. Vuonna 2000 hän siirtyi Montpellier AHB:iin, jota hän edusti vuodet 2000-2006. Seuran paidassa Omeyer saavutti viisi Ranskan mestaruutta, viisi cupin voittoa sekä EHF Champions Leaguen voiton kaudella 2002-2003. 

Vuodet 2006-2013 Omeyer pelasi Saksan Bundesliigan THW Kielissä, jossa hänelle kertyi kuusi Saksan mestaruutta, kuusi cup-mestaruutta ja peräti kolme Mestareiden liigan voittoa. Kauden 2013-2014 Omeyer pelasi jälleen Montpellier’ssa ja siirtyi vuonna 2014 nykyiseen seuraansa Paris Saint-Germainiin.

Maajoukkueura
-------------

Omeyer debytoi Ranskan käsipallomaajoukkueessa vuonna 1999 ja on ollut joukkueen ykkösmaalivahti käytännössä siitä lähtien.

Omeyer on voittanut kaksi olympiakultaa, vuosina 2008 ja 2012. Vuonna 2008 hänet valittiin olympiaturnauksen parhaaksi maalivahdiksi. Omeyer on osallistunut kolmiin kesäolympialaisiin.

MM-kilpailuista Omeyer on saavuttanut neljä kultamitalia vuosilta 2001, 2009, 2011 ja 2015. Lisäksi MM-pronssia on tullut vuosilta 2003 ja 2005. Vuoden 2015 kisoissa Qatarissa hänet valittiin koko turnauksen parhaaksi pelaajaksi.

EM-kilpailuista Omeyer on saavuttanut kolme kultaa vuosilta 2006, 2010 ja 2014 sekä yhden pronssin vuodelta 2008. Vuoden 2006 EM-kisoissa hänet valittiin tähdistöjoukkueeseen.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Maurice Massen kuvauksen perusteella tehty hahmotelma humanoidista.
**Valensolen ufotapaus** tapahtui 1. heinäkuuta 1965 ennen klo 06.00 Valensolessa Kaakkois-Ranskassa.

Maanviljelijä Maurice Masse näki laventelipellollaan 80 metrin päässä oudon laitteen, jonka lähellä oli kaksi pojan kokoista hahmoa. Kun Masse lähestyi humanoideja, ne huomasivat hänet ja jähmettivät hänet lyijykynän tapaisella laitteella. Olennoilla oli suuret päät ja suuret silmät, ja ne olivat hiuksettomia. Masse kuuli epäselvää ääntelyä keskiruumiin kohdalta. Olennot menivät vikkelästi laitteeseensa liukuoven kautta. Lentolaitteen jalat alkoivat pyöriä, ja sen keskitappi irtosi maasta. Tässä vaiheessa laite toimi äänettömästi. Ufon noustessa lopulta pois kuului viheltävä ääni. Masse pysyi vielä jonkin aikaa lamaantuneena.

Massea ahdistelivat tapauksen jälkeen lehtimiehet, santarmit ynnä muut, ja hän katui, että oli kertonut koko tapauksesta. Laskeutumispaikalta löytyi 1,2 metrin läpimittainen, ympyränmuotoinen laventeliton alue, jossa oli 18 cm:n läpimittainen ja 40 cm syvä kolo, ja sen ympärillä ristimäinen painauma.

Laventeli ei kasvanut pellossa moneen vuoteen. Masse oli havainnon tekoaikaan paikallisen notaarin mukaan tasapainoinen, perheellinen 41-vuotias maanviljelijä, joka omisti menestyvän laventelitislaamon Valensolessa.

Kun ranskalainen ufotutkija Aimé Michel näytti Socorron ufotapauksen pohjalta rakennettua mallia Masselle, tämä luuli, että joku oli valokuvannut hänen näkemänsä kohteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kyröläinen, Juhani & Teerikorpi, Pekka: *Ufojen arvoitus*, s. 262–265. Ursan julkaisuja 14. Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1980. ISBN 951-9269-11-8.
2. 1 2  Kyröläinen, Teerikorpi 1980.
3. ↑  Koivula, Tapani: *Ufojen kosminen viesti*, s. 90. WSOY, 1988. ISBN 951-0-15079-7.

Aiheesta muualla
----------------

* The mystery remains whole on the Valensole "flying saucer" (Arkistoitu – Internet Archive)
**Liouvillen lause** on funktioteorian lause, jonka mukaan jokainen koko kompleksitasossa määritelty rajoitettu analyyttinen funktio on vakio. Toisin sanoen, jos *f* on analyyttinen funktio ja on olemassa sellainen positiivinen luku *M*, että kaikille kompleksiluvuille *z* pätee

|*f*(*z*)| ≤ *M*

niin *f* on vakio. Lause on saanut nimensä Joseph Liouvillen mukaan.

Liouvillen lause on sukua Picardin lauseelle, jonka mukaan koko kompleksitasossa määritelty analyyttinen funktio on vakio, jos on olemassa ainakin kaksi kompleksilukua, joita funktio ei saa arvoikseen millään argumentin arvolla.

Todistus
--------

Lauseen todistus perustuu siihen kompleksifunktioiden ominaisuuteen, että jos funktiolla on jollakin alueella derivaatta, se on analyyttinen ja voidaan esittää Taylorin sarjana:

{\displaystyle f(z)=\sum \_{k=0}^{\infty }a\_{k}z^{k}}
missä Cauchyn integraalikaavan mukaan on

{\displaystyle a\_{k}={\frac {f^{(k)}}{k!}}={1 \over 2\pi i}\oint \_{C\_{r}}{f(\zeta ) \over \zeta ^{k+1}}\,d\zeta }
ja *C**r* on origokeskeinen *r*-säteinen kiekko (*r* > 0). Tästä saadaan suoraan:

{\displaystyle |a\_{k}|\leq {\frac {1}{2\pi }}\oint \_{C\_{r}}{\frac {|f(\zeta )|}{|\zeta ^{k+1}|}}\,d\zeta \leq {\frac {1}{2\pi }}\oint \_{C\_{r}}{\frac {M}{r^{k+1}}}\,d\zeta \leq {\frac {M}{r^{k}}},}
missä jälkimmäisessä epäyhtälössä on oletettu, että |*f*(*z*)| ≤ *M* kaikilla *z*. Tässä luku *r* voi olla mikä tahansa positiivinen luku. Jos sen annetaan kasvaa mielivaltaiseksi, saadaan 

*a**k* = 0 

kaikille *k* ≥ 1. Näin ollen *f*(*z*) = *a*0 kaikilla *z*n arvoilla, joten se on vakio, mikä oli todistettava.

Seurauksia
----------

### Algebran peruslause

Algebran peruslauseen mukaan jokaisella polynomilla, joka ei ole vakio, on kompleksilukujen joukossa ainakin yksi nollakohta. Lauseen oli Karl Friedrich Gauss todistanut puhtaasti algebrallisin keinoin jo kauan ennen Liouvillea, mutta se seuraa suoraan myös Liouvillen lauseesta.

Jokainen polynomi *p(z)* nimittäin on analyyttinen funktio. Jos *p(z)*:llä ei ole nollakohtaa, on *1/p(z)* määritelty kaikilla kompleksiarvoilla *z* ja sekin on analyyttinen funktio. Koska *p(z)* ei ole missään nolla, voidaan todistaa, että sen itseisarvo *|p(z)|* saa jossakin pienimmän ja *1/|p(z)|* vastaavasti suurimman arvonsa. Näin ollen *1/p(z)* on rajoitettu ja näin ollen Liouvillen lauseen mukaan vakio, mistä seuraa, että myös *p(z)* on vakio.

Lähteet
-------

1. ↑  Lehto, Olli: *Funktioteoria I–II*, s. 66. Helsinki: Limes ry, 1980. ISBN 951-745-077-X.
2. 1 2  Lehto, s. 68–69
Lionel George Curtis
**Lionel George Curtis** (1872–1955) oli brittiläinen virkamies, poliitikko ja kirjailija. Hän pyrki edistämään brittiläistä imperiumia ja vaikutti voimakkaasti Brittiläisen kansainyhteisön muodostumiseen.

Curtis opiskeli lakia Oxfordin yliopistossa. Hän osallistui Etelä-Afrikan sotaan (1899–1902) ja jäi sen jälkeen Etelä-Afrikkaan Alfred Milnerin avustajaksi.

Milner palkkasi monia muitakin nuoria Oxfordista valmistuneita, joita kutsuttiin Milnerin lastentarhaksi. Vuodesta 1909 hän järjesti sarjan "Pyöreän pöydän kokouksia", joihin osallistui heidän lisäkseen vieraita kuten Robert Cecil. *Pyöreän Pöydän* (Round Table) tavoitteena oli varmistaa brittiläisen imperiumin tulevaisuus luomalla entisten siirtomaiden kesken voimakas liittovaltiomainen kansainyhteisö. Ryhmä kokoontui toiseen maailmansotaan asti. Curtis oli toinen *Pyöreän pöydän* kahdesta palkatusta työntekijästä, ja hän matkusti Etelä-Afrikkaan, Uuteen-Seelantiin, Australiaan ja Kanadaan perustamaan paikallisosastot. Pyöreä pöytä julkaisi samannimistä kausijulkaisua, mutta Curtis julkaisi keskustelujen pohjalta vuonna 1916 omalla nimellään kaksi kirjaa, *The Commonwealth of Nations, Part One* ja *The Problem of the Commonwealth*.

Curtis valittiin Oxfordin yliopiston All Souls Collegen jäseneksi vuonna 1921. Hän oli yksi harvoista, jotka ystävystyivät siellä T. E. Lawrencen kanssa.

Toisen maailmansodan aikana Curtis pysyi Oxfordissa ja koordinoi Chatham Housessa ulkomaiden tutkimusta ja lehdistöpalvelua. Sodan jälkeen hänen johtopäätöksensä oli, että länsimaiden eli Yhdysvaltojen, Britannian ja Länsi-Euroopan maiden on perustettava liittovaltio.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lionel George Curtis Encyclopedia Britannica. Viitattu 31.10.2014.
2. 1 2 3  Alex May: Curtis, Lionel George, writer and public servant National Archives Ireland.  Arkistoitu 6.2.2014. Viitattu 31.10.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Lior Eliyahu** (hepr. ‏לִיאוֹר אֱלִיָּהוּ‎‎; s. 9. syyskuuta 1985, Ramat Gan) on israelilainen koripalloilija, joka edustaa Hapoel Jerusalemia.

Eliyahun hyväprosenttista mutta omalaatuista heittotyyliä on kuvailtu muun muassa "kuulantyöntömäiseksi".

Ura
---

Eliyahu aloitti uransa Ironi Ramat Ganin junioreissa, joissa hän pelasi aina vuoteen 2003 saakka. Tällöin hän siirtyi Hapoel Galil Elyonin joukkueeseen ja pelasi seurassa kolme kautta. Vuosina 2005 ja 2006 Eliyahu varattiin Eurocupin tähdistöjoukkueisiin. Hän osallistui vuoden 2006 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Orlando Magic varasi hänet numerolla 44. Israelin mediassa siirtoa pidettiin virheenä, koska ajateltiin, että hänen olisi ollut parempi mennä varaustilaisuuteen vasta vuonna 2007. Pian varaustilaisuuden jälkeen Magic myi Eliyahun oikeudet Houston Rocketsille. Hän lähti pian takaisin Israeliin, jossa hän teki sopimuksen Maccabi Tel Avivin kanssa.

Vuonna 2007 Eliyahu siirrettiin pelaamaan NBA:n kesäliigaa Las Vegasiin, jossa hänen otteensa vakuuttivat Houstonin seurajohtoa. Kesäliigassa hän pelasi keskimäärin 12 minuuttia ja pisteitä Eliyahu teki 4,8 ja levypalloja hän otti 1,8 ottelua kohden. Eliyahu ei kuitenkaan tehnyt sopimusta NBA:han vaan palasi Eurooppaan.

Hänen läpimurtokautensa Euroopassa oli kausi 2008–2009, jolloin hän oli Maccabin tärkeimpiä pelaajia. Eliyahu nimettiin myös Euroliigassa joulukuun pelaajaksi. Kauden jälkeen hän siirtyi ensimmäistä kertaa pois Israelista ja liittyi TAU Cerámican joukkueeseen. Sopimus oli kolmevuotinen. Jo yhden kauden jälkeen hän palasi kuitenkin Maccabiin, jossa hän pelasi vuoteen 2013 asti. Tällöin hän siirtyi Hapoel Jerusalemiin.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  ELIYAHU, LIOR Euroliiga. Viitattu 5.7.2009. (englanniksi)
3. ↑  Lior Eliyahu NBA. Viitattu 5.7.2009. (englanniksi)
4. ↑  NBA teams choose two Israelis in draft  29.6.2006. Israel 21c. Viitattu 5.7.2009. (englanniksi)
5. 1 2  New Houston Rockets recruit Lior Eliyahu: It's a dream come true  30.6.2006. The Jerusalem Post. Viitattu 5.7.2009. (englanniksi)
6. ↑  Eliyahu hoping to become first Israeli player in NBA  13.7.2007. NBA. Viitattu 5.7.2009. (englanniksi)
7. ↑  Basketball: Lior Eliyahu leaves NBA for now  17.7.2007. The Jerusalem Post. Viitattu 5.7.2009. (englanniksi)
8. ↑  December MVP: Lior Eliyahu, Maccabi Electra  22.12.2008. Euroliiga. Viitattu 5.7.2009. (englanniksi)
9. 1 2  Tau Ceramica inks Eliyahu to long-term deal  25.6.2009. Euroliiga. Viitattu 5.7.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
**Valentin Gummerus** (29. huhtikuuta 1852 Kannus – 2. lokakuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen senaattori, valtiopäivämies ja kihlakunnantuomari.

Gummeruksen vanhemmat olivat Säämingin kirkkoherra, rovasti Aleksander Jakob Gummerus (1807–1891) ja Emilia Nordling. Hän pääsi ylioppilaaksi 1869 Helsingin normaalikoulusta ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1875 sekä valmistui filosofian kandidaatiksi 1883 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1886. Gummerus sai varatuomarin arvon 1878.

Gummerus oli oikeusneuvosmiehenä Käkisalmessa 1882–1886, vankeinhoitohallituksen sihteerinä 1886, Suomen senaatin oikeusosaston kanslistina 1887–1891, Hauhon tuomiokunnan tuomarina 1891–1893, lainvalmistelukunnan nuorempana jäsenenä 1893–1899, Tyrvään tuomiokunnan tuomarina 1901 ja senaatin oikeusosastolla senaattorina 1901–1902.

Gummerus oli Käkisalmen edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1888 ja 1891.

Valentin Gummerus oli naimisissa 1876–1908 Alma Adèle Lönnrothin (k. 1908) kanssa. Lehtori ja kirjankustantaja Karl Jacob Gummerus oli Valentin Gummeruksen vanhempi veli, samoin kuin rovasti, valtiopäivämies Aleksanteri Gummerus. Rovasti ja valtiopäivämies Julius Immanuel Gummerus oli puolestaan hänen nuorempi veljensä.

Lähteet
-------

1. 1 2  GUMMERUS Walentin. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 99. Helsinki: Otava, 1921.
3. ↑  Kuka kukin oli 1961 Wikiaineisto
4. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 92–94. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Valenciennesin kaupungintalo
**Valenciennes** on kaupunki Pohjois-Ranskassa lähellä Belgian rajaa Nordin departementissa. Kaupungin läpi virtaa Scheldejoki. Kaupungissa on noin 40 000 asukasta (1994). Agglomeraation asukasluku on noin 351 000 (1994). Kaupunki tunnettiin aikanaan pitsinnypläyksestä.

Kaupunki on Ranskan tärkeimpiä kivihiilialueita, ja siellä on rauta- ja terästeollisuutta. Vuonna 2001 Toyota perusti kaupunkiin tehtaan, jossa kootaan Toyota Yaris -autoja.

Valenciennes FC on kaupungissa toimiva jalkapalloseura.

Kuuluisia kaupunkilaisia
------------------------

* Antoine Watteau, taidemaalari
* Michel Duchaussoy, näyttelijä

Lähteet
-------

1. 1 2  Jorma O. Tiainen ja Pekka Mäkelä: *Tietojätti*. Jyväskylä: Gummerus, 1994. ISBN 951-20-4372-6.
2. ↑  Kari Pitkänen: Toyota haluaa käyttää tehtaissaan sadevettä ja puhdasta tuulivoimaa.  *Aamulehti*, 20.6.2008, s. B25.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valenciennes** Wikimedia Commonsissa
**Intratec TEC-9**, **TEC-DC9**, tai **AB-10** on Intratecin valmistama massasulkuinen, itselataava 9mm pistooli. Ase valmistettiin muotoilluista polyymereistä ja särmätyn sekä jyrsityn metallin sekoituksesta. Ase sai negatiivisen maineen 1990-luvulla, kun asetta käytettiin järjestäytyneessä rikollisuudessa sekä joukkoampumisissa. Aseesta on olemassa kolme eri mallia, joita kaikkia nimitetään yleisesti nimellä TEC-9, vaikka vain yhtä mallia myytiin kyseisellä nimellä.

Historia
--------

Alun perin TEC-9:än suunnitteli ruotsalainen Interdynamic AB (nyk. Intratec) nimellä MP-9 ja se oli tarkoitettu halvaksi konepistooliksi, joka perustui Carl Gustav m/45 -aseeseen ja oli tarkoitettu armeijan käyttöön. Ase ei herättänyt ostajissa mielenkiintoa, eikä päässyt tuotantoon. Haluamatta luopua tuotannosta, Interdynamic perusti sisaryhtiön Yhdysvaltoihin ja alkoi markkinoida aseen itselataavaa versiota siviileille. MP-9:n siviiliversion suunnitteli George Kellgren ja aseesta tuli KG-9, joka tulee asesuunnittelijoiden George Kellgrenin ja Carlos Garcian sukunimien alkukirjaimista.

Konepistoolitaustastaan johtuen KG–9 toimi avoimelta lukolta ja ATF pakotti valmistajan muuttamaan rakennetta 1982 siten, että aseen muuttaminen täysautomaattiseksi vaikeutuisi.
TEC-9 ja TEC-DC9:n muunnelmien valmistus ja myynti kiellettiin Yhdysvalloissa kymmeneksi vuodeksi vuonna 1994. TEC-DC9 oli yksi laissa nimeltä mainituista 19 aseesta. Tämä kielto aiheutti niiden valmistamisen lopettamisen ja pakotti Intratecin esittelemään uuden mallin nimeltä AB-10 ("After Ban").

TEC-DC9 oli toinen Dylan Kleboldin Columbinen verilöylyn aikana käyttämistä aseista. Kaksi vuotta Columbinen jälkeen 2001 Intratec lakkautti itsensä ja AB-10 valmistus lopetettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Muramatsu, Kevin: The Gun Digest Book of Automatic Pistols Assembly/Disassembly *books.google.fi*. Viitattu 30.11.2017. [vanhentunut linkki]
Mamane Barka
**Malam Mamane Barka** (1959 Tesker – 21. marraskuuta 2018 Niamey) oli nigeriläinen muusikko.

Barka kuului tubu-paimentolaiskansaan. Hän aloitti uransa opettajana. 1980–1990-luvuilla hän soitti ngurumi-soitinta ja nousi suosioon Nigerissä sekä Nigeriassa. Vuonna 2002 Barka sai Unescon stipendin elvyttääkseen viisikielisen biram-harpun tradition. Hän matkusti Tšadjärvelle buduma-kansan kalastajien luo ja opetteli buduman kielen. Barka sai opetusta Boukar Tarilta, joka oli tuolloin ainoa elossa ollut birammestari. Tar lahjoitti instrumenttinsa Barkalle ja kuoli sittemmin, jolloin Barkasta tuli maailman ainoa birammestari. Barka toi soittimen kansainväliseen tietoisuuteen omalla aavikkobluestyylillään. Biram on budumille pyhä soitin, joka kansanuskomuksen mukaan on järven hengen, Kargilan suojeluksessa. Kalastusperinteeseen liittyvänä soitin muistuttaa ulkoisesti venettä.

Toukokuussa 2005 Barka kutsuttiin festivaaliesiintymistä varten Marokon Rissaniin. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun biramia tiedetään julkisesti soitetun Nigerin ulkopuolella. Instrumentti otettiin hyvin vastaan, ja lisää konsertteja seurasi ulkomailla, esimerkiksi Ranskan ja Saksan tapahtumissa. Vuonna 2008 Barka kutsuttiin perkussionisti Oumarou Adamoun kanssa esiintymään WOMAD-festivaalille. Adamoun kanssa hän myös levytti albumin *Introducing Mamane Barka*, joka ilmestyi vuonna 2009. Barka kuoli vuonna 2018 sairauteen Niameyssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Introducing Mamane Barka World Music Network
2. 1 2  Décès du musicien Mamane Mallam Barka ce mercredi à Niamey ANiamey
3. 1 2  Malam Mamane Barka Fidjo Music


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Lionel Daunais**Noël Ferdinand Lionel Daunais** (31. joulukuuta 1901 Montreal – 18. heinäkuuta 1982 Montreal) oli kanadalainen baritoni ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa kotimaassaan ja voitti siellä Montrealin laulukilpailussa ensipalkinnon. Kesäkuussa 1926 Daunais sai Prix d'Europen, jonka turvin hän täydensi opintojaan Pariisissa. Eräs hänen opettajansa oli Darius Milhaud. Kapellimestari Désiré Inghelbrechtin kuultua Daunaisia tämä pääsi debytoimaan Algerissa.

Palattuaan vuonna 1930 Kanadaan Daunais debytoi Montrealin Société d’Opérettessa *Mireillen* ja André Messagerin *La Basochen* esityksissä. Hän teki yhteistyötä Anna Malenfantin, Ludovic Huotin ja Allan McIverin kanssa. He muodostivat Trio Lyriquen, jolle Daunais kirjoitti lähes sata kevyttä laulua. Vuonna 1936 Daunais perusti Charles Goulet’n kanssa Variétés lyriquesin, joka toimi vuoteen 1955 saakka. Daunais osallistui sen toimintaan baritonina ja johtajana. Hän esiintyi oopperoissa, kymmenissä opereteissa ja teki huomattavaa työtä tuottajana. Vuonna 1959 hän sai Canada Councililta apurahan, jonka turvin hän saattoi valmiiksi lapsille suunnatun laulukokoelman. Vuosina 1961–2 Daunais esiintyi 250 radio-ohjelman sarjassa CBC:lle Trio Lyriquen kanssa. Vuosina 1970–1 CBC lähetti 13 radio-ohjelman sarjan, joka oli omistettu säveltäjän vokaaliteoksille.

Daunais sekä sävelsi että sanoitti lauluja. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös kuoroteoksia.

Daunais kuului vuodesta 1972 Opéra du Québecin johtokuntaan. Hän sai useita palkintoja ja tunnustuksia, joihin lukeutuvat *Canadian Music Council Medal* (1972), Prix de musique Calixa-Lavallée (1977), Prix Denise-Pelletier (1982) ja ottaminen Canadian Songwriters Hall of Fameen. Vuonna 1978 Daunaisista tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Canadian Encyclopedia: Lionel Daunais (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Canadian Music Centre: Lionel Daunais: Biography (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**TDC** on tanskalainen yritysoperaattori. Pohjoismaisen TDC-konsernin liikevaihto oli vuonna 2013 noin 3,3 miljardia euroa ja henkilöstömäärä noin 9 400.

Historia
--------

TDC:n historia Tanskassa alkaa vuodesta 1882, jolloin Kjøbenhavns Telefon-Aktieselskab ryhtyi operoimaan maan ensimmäistä puhelinlinjaa. Alun perin 22 käyttäjän puhelinlinja kasvoi nopeasti ja kattoi vuoteen 1900 mennessä 25000 käyttäjää. Vuonna 1990 Tanskan hallitus perusti Tele Danmarkin paikallisten teleyhtiöiden emoyhtiöksi. Paikalliset teleyhtiöt liitettiin osaksi Tele Danmarkia vuonna 1995. Operaattoritoiminta yksityistettiin Tanskassa vuonna 1996 ja Tele Danmarkista tuli täysin yksityinen yhtiö vuoteen 1997 mennessä. Vuonna 2000 Tele Danmark vaihtoi nimekseen TDC.

TDC Suomessa
------------

Suomessa TDC:llä oli Helsingin päätoimipisteen lisäksi aluetoimistot Oulussa, Tampereella ja Turussa. DNA osti vuonna 2014 TDC:n suomalaiset liiketoiminnot 154 miljoonalla eurolla.

### Historia Suomessa

TDC Oy:n kaupallinen toiminta Suomessa juontaa kahden yrityksen - Telian ja Imatran Voiman – ja niiden omistamien ja niitä seuranneiden yritysten yhdistymiseen. Vuonna 1987 Telia aloitti Suomen markkinoilla. Imatran Voima (IVO) rakensi valtakunnallisen runkoverkon 1992 ja IVO:n omistama Telivo aloitti operaattoriliiketoiminnan 1993. Tele1 Europe perustettiin Ruotsissa vuonna 1995. 1996-1997 Telia osti asteittain Telivon IVO:lta. 1997-1998 Tele1 Europen kaupallinen toiminta alkoi Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa. Vuonna 1999 Tele1 Europe perustettiin Suomeen ja samana vuonna yritys osti Clinet Oy:n. Vuonna 2001 Tele1 Europe vaihtoi nimekseen Song Networks. Song Networks osti Telia Finland Oy:n kiinteän verkon Suomen toiminnot ja ne yhdistyivät. Marraskuussa 2004 Song Networksista tuli osa TDC-konsernia. Maaliskuussa 2005 yrityksen nimeksi tuli TDC Song Oy. Vuodesta 2008 alkaen yritys on toiminut Suomessa nimellä TDC Oy.

### Palvelut Suomessa

TDC Oy tarjosi IP-pohjaisia data-, internet- ja puheliikenteen palveluja yrityksille, yhteisöille ja julkishallinnon organisaatioille. TDC:n IP-pohjaiset palvelut perustuivat MPLS (Multi Protocol Label Switching) -tekniikkaa hyödyntävään monipalveluverkkoon. MPLS-tekniikassa tietoverkon liikenne reitittyi paketteina lippukytkentään perustuvalla välityksellä. TDC:n MPLS-verkon ohjausprotokolla oli TCP/IP. TDC:n pääosin vuonna 1999 rakennettu pohjoismainen runkoverkko oli maailman ensimmäisiä lippukytkentään perustuvia televerkkoja. Vuonna 2007 koko TDC:n dataverkko Pohjoismaissa perustui Ethernet-tekniikkaan. TDC tarjosi asiakkailleen n. 65000 km runkoverkkoa koko Pohjoismaiden alueella. Perinteisten telepalvelujen lisäksi TDC on tarjonnut ensimmäisenä Pohjoismaisena tietoliikennetoimittajana verkostaan yritysvaihderatkaisuja, toimialaverkkoja, TV-lähetyksiä (IP-TV, VoD) ja pankkiverkkoyhteyksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  DNA ostaa TDC:n Suomen 154 miljoonalla eurolla *Taloussanomat*.  29.4.2014. Viitattu 16.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* TDC:n kotisivut (englanniksi)
* TDC:n kotisivut (tanskaksi)
* TDC:n kotisivut (norjaksi)
* TDC:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
**Mamata Banerjee** (s. 5. tammikuuta 1955) on intialainen poliitikko, joka on toiminut vuodesta 2011 alkaen Länsi-Bengalin pääministerinä. Hän aloitti poliittisen uransa Intian kongressipuolueessa, mutta perusti oman All India Trinamool Congress -puolueensa vuonna 1998. Banerjee muistetaan myös Intian ensimmäisenä ja ainoana naisena, joka on toiminut rautatieministerinä. Länsi-Bengalin osavaltiossa hänestä tuli ensimmäinen ei-kommunistinen pääministeri yli 30 vuoteen, kun hän voitti osavaltiovaalit vuonna 2011.

Vuoden 1984 parlamenttivaaleissa Banerjeestä tuli eräs Intian nuorimpia parlamentaarikoita. Kampanjoissaan hän on kerännyt kannatusta enimmäkseen kotiosavaltionsa köyhiltä ja pienviljelijöiltä. Vuonna 2011 hänen Länsi-Bengalin osavaltiovaaleissa saamansa voiton osasyynä pidettiin äänestäjien pettymystä kommunistisen puolueen ohjelmaan, jonka turvin maanviljelijöiltä pakko-ostettiin maata teollisuuden eduksi.

Banerjeeta on kritisoitu siitä, että hän on osavaltion pääministerinä suhtautunut ulkomaalaisiin sijoittajiin yhtä kielteisesti kuin kommunistiset edeltäjänsä. Hän esti Walmart-kauppakeskuksien saapumisen Intiaan vuonna 2012 suojellakseen Länsi-Bengalin pienyrittäjiä. Toinen asia, mistä häntä on kritisoitu on yksinvaltaisuus ja kielteinen suhtautuminen kritiikkiin.  Hän on saanut osakseen myös tunnusta muun muassa Time-lehdeltä, joka vuonna 2012 tunnusti hänet maailman sadan vaikutusvaltaisen poliitikon joukkoon. Hänen ansionaan nähtiin hänen voittonsa osavaltiota pitkään hallinneista kommunisteista sekä asemansa eräänä intialaisen yhteiskunnan harvoista naisvaikuttajista.

Lähteet
-------

1. ↑  Mamata Banerjee Bio *Firstpost*. Viitattu 27.9.2019.
2. 1 2  Denyer, Simon: Mamata Banerjee personifies populist force in Indian politics *Washington Post*.  20.5.2012. Viitattu 27.9.2019.
3. ↑  Profile: Bengal firebrand Mamata Banerjee *BBC*.  13.5.2011. Viitattu 27.9.2019.
4. ↑  Mamata Banerjee: India's Communist 'giant killer' *Telegraph*.  14.5.2011. Viitattu 27.9.2019.
5. ↑  Tharoor, Ishan: Mamata Banerjee: Populist *Time*.  18.4.2012. Viitattu 27.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mamata Banerjee** Wikimedia Commonsissa

* Arkistoitu profiili parlamentin alahuoneen sivuilta
* Encyclopedia Britannican artikkeli

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kallisthenes Olynthoslainen** (m.kreik. Καλλισθένης; n. 360-328 eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija. Hän oli Aristoteleen veljenpoika. Tämän suosituksesta Kallisthenes osallistui Aleksanteri Suuren Aasian sotaretkelle historioitsijana. 

Kallisthenes arvosteli sitä, että Aleksanteri omaksui itämaiset tavat, herjaten tätä erityisesti orjamaisista palvontamenoista. Koska hän näin loukkasi kuningasta, häntä alettiin syyttää salaliitosta ja hänet heitettiin vankilaan, jossa hän kuoli joko kidutukseen tai tautiin. Diogenes Laertios kertoo, että häntä pidettiin rautaisessa häkissä, jossa häntä kuljeteltiin paikasta toiseen. Lopulta hänet syötettiin leijonille.

Välikohtaus kiristi myös Aleksanterin ja Aristoteleen välejä. Hänen ystävänsä Theofrastos omisti hänen onnettomalle lopulleen erityisen tutkielman nimeltä *Kallisthenes* eli *Melankoliasta*. He olivat ystävystyneet Kallistheneen vieraillessa Ateenassa.

Kallisthenes kirjoitti selonteon Aleksanterin retkistä, Kreikan historian Antalkidaan rauhasta (387 eaa.) Fokian sotaan (357 eaa.), Fokian sodan historian, sekä muutamia muita teoksia, jotka ovat kaikki hävinneet. Yhdessä Aristoteleen kanssa hän kokosi Python kisojen voittajien luettelon *Python kisojen voitot* (*Pythionikai*).

Aleksanterin romanttisesta elämästä kirjoitettu romaanintapainen elämäkerta, Aleksanterista keskiajalla liikkeellä olleiden legendojen päälähde, sai alkunsa Ptolemaiosten vallan aikana, mutta nykyisessä muodossaan se kuuluu 200-luvulla eläneelle pseudo-Kallistheneelle. Julius Valerius Alexander Polemiuksen (300-luvun alku) latinankielisissä käännöksissä sen kirjoittajaksi mainitaan henkilö nimeltä Aisopos (tunnetuin Aisopos tosin eli yli 200 vuotta ennen Aleksanteri Suurta); kirjoittajaksi on mainittu myös Aristoteles, kyynikot Antisthenes ja Onesikritos, sekä Arrianos. Tästä elämäkerrasta tunnetaan myös syyrian-, armenian- ja slaavinkieliset versiot, neljän kreikankielisen (kaksi proosamuotoista ja kaksi runomuotoista) lisäksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* V.4-5.
2. ↑  Barnes, Jonathan: *Aristotle: A Very Short Introduction*, s. 11-12. Oxford University Press, 2001.

Aiheesta muualla
----------------

* Lendering, Jona: Callisthenes of Olynthus (Arkistoitu – Internet Archive) Livius.org (englanniksi)
* Lendering, Jona: Alexander the Great: the 'good' sources - Official propaganda: Callisthenes (Arkistoitu – Internet Archive) Livius.org (englanniksi)
**William Henry Waddington** (11. joulukuuta 1826 Saint-Rémy-sur-Avre – 12. tammikuuta 1894 Pariisi) oli ranskalainen muinaishistorian tutkija, diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuonna 1879.

Waddingtonin isä oli englantilainen tehtailija, joka oli muuttanut Ranskaan vuonna 1780. Waddington kävi koulunsa Ranskassa ja Englannissa, opiskellen viimeksi Cambridgen Trinity Collegessa. Hän matkusti itäisen Välimeren alueella, julkaisi tutkimuksia antiikin Roomasta sekä muinaisesta Lähi-idästä ja hänet valittiin Académie des Inscriptions et Belles-Lettres -akatemiaan vuonna 1865. Waddingon valittiin kolmannella yrittämällä Ranskan edustajainkamariin vuonna 1871 ja senaattiin 1876. Hän toimi lyhytaikaisesti opetusministerinä toukokuussa 1873 sekä maaliskuusta 1876 toukokuuhun 1877. Joulukuussa 1877 hänet nimitettiin ulkoministeriksi ja hän edusti Ranskaa Berliinin kongressissa 1878.

Maltilliset tasavaltalaiset vahvistivat Ranskassa asemiaan tammikuun 1879 parlamenttivaaleissa ja uudeksi presidentiksi valittu Jules Grévy nimitti Waddingtonin pääministeriksi seuraavassa kuussa. Waddington valikoitui ilmeisesti varovaisuutensa ja värittömyytensä vuoksi. Hän säilytti myös ulkoministerin paikkansa ja keskittyi enemmän Ranskan ulkosuhteisiin kuin hallituksen johtamiseen. Opetusministeri Jules Ferryn pyrkimykset vähentää katolisen kirkon vaikutusvaltaa kouluissa johtivat Waddingtonin hallituksen kaatumiseen joulukuussa 1879. Waddington oli myöhemmin Ranskan lähettiläänä Lontoossa 1883–1893 ja hoiti vuonna 1884 Egyptin asemasta maiden välillä käytyjä neuvotteluita. Hän putosi senaatista vuoden 1893 vaaleissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Helmuth Rogge: William Henry Waddington (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 6.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **William Henry Waddington** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kallipolis** (m.kreik. Καλλίπολις, lat. *Callipolis*) oli antiikin aikainen kaupunki Traakiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Bosporoksen länsirannalla lähellä Anaplus-nimistä paikkaa, pohjoiseen Byzantionista. Sen tarkempaa sijaintia ei tunneta.

Bosporoksen rannan Kallipolis tunnetaan vain Stefanos Byzantionlaiselta. Kaupunkia ei tule sekoittaa toiseen Kallipoliihin Traakian Khersonesoksella, eikä kolmanteen Kallipoliihin, joka on luettu polisten joukkoon, Propontisessa Vähässä-Aasiassa.

Joku mainituista kolmesta Kallipoliista kuului klassisella kaudella Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, sillä nimi esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 434/433–418/417 eaa. Ei voida kuitenkaan tietää, mihin kaupunkiin tällöin viitataan. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä *Kallipolitēs* (Καλλιπολίτης).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 181–182. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2  Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika* 349.16.