recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lietsalan koulu** on Naantalissa, Lietsalan kaupunginosassa sijaitseva vuonna 1907 perustettu alakoulu. Koulussa oli lukukaudella 2013–2014 136 oppilasta. Koulun koulunjohtaja on Jussi Kipinoinen. Vararehtorina toimii Iiris Huovari.

Historia
--------

Ensimmäinen puinen koulurakennus valmistui vuonna 1907 ja koulussa toimi yksi opettaja vuoteen 1925 saakka, jolloin alakoulun aloittaminen toi yhden opettajan lisää. Alakoulurakennus valmistui vuonna 1933. Koulutyö jouduttiin keskeyttämään talvisodan ajaksi, sillä Turun tie- ja vesirakennuspiiri piti konttoriaan Lietsalan koulussa. 

1950-luvulla alueelle muutti paljon ihmisiä ja oppilasmäärät nousivat. Tilaongelmien johdosta rakennettiin uusi koulurakennus, joka valmistui vuonna 1957, ja opettajia palkattiin yhteensä seitsemän.

Lietsalasta tuli kaupunkikoulu, kun vuonna 1963 Naantalin kaupunki ja Naantalin maalaiskunta yhdistyivät. 1970-luvulla alueen asukasmäärät nousivat taas voimakkaasti ja osa koulun vanhimmista oppilaista jouduttiin sijoittamaan väliaikaisesti Kalevanniemen kouluun. Vuonna 1982 valmistunut Taimon koulu ja 1985 valmistunut Karvetin koulu toivat helpotuksen Itä-Naantalin koulutarjontaan.

Vuosina 1991–1993 Lietsalan koulu saneerattiin ja sai laajennuksen.

Muuta
-----

Lietsalan koulun keittiö valmistaa oman koulun lisäksi Kreivinniityn päiväkodin, Keskustan päiväkodin, Raatihuoneen päiväkodin, Nuhjalan päiväkodin sekä Asemapäällikön vuorohoitokodin ateriat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lietsalan koulu Naantalin kaupunki. Viitattu 17.2.2014.
2. 1 2 3 4  Lietsalan koulun historiaa Naantalin kaupunki. Viitattu 17.2.2014.
3. ↑  Naantalin kaupunki: Lausunto ruokapalveluselvityksestä *aleksis.naantali.fi*.  21.5.2008.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 11.4.2009.
**Liesl Mariejensen Yamaguchi** (s. 27. helmikuuta 1984 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjallisuustieteilijä, käännöstieteen opettaja ja kääntäjä. Yamaguchi käänsi uudelleen englanniksi suomalaisen kirjailijan Väinö Linnan vuonna 1954 ilmestyneen romaanin *Tuntematon sotilas*. Käännös *Unknown Soldiers* ilmestyi huhtikuussa 2015 brittiläisen Penguin Books-kustantamon *Penguin Classics* -sarjassa.

Yamaguchi on opiskellut yleistä kielitiedettä ja suomen kieltä Yhdysvalloissa ja Suomessa ja on tohtoriopiskelija Princetonin yliopistossa Yhdysvalloissa. Vuonna 2015 hän työskenteli käännöstieteen opettajana Tampereen yliopistossa Suomessa ja vierailevana tohtoritutkijana École normale supérieure'ssa Pariisissa Ranskassa. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Yhdysvaltain Suomen suurlähettilään Barbara Barrettin avustajana Helsingissä vuosina 2008–2009.

Lähteet
-------

1. ↑  Liesl Yamaguchi *California birth record index, 1905-1995*. Mocavo. Viitattu 27.4.2015. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Majander, Antti: Näin kajahtaa Tuntemattoman sotilaan punakapinalaulu englanniksi – klassikkokirjasta valmistui uusi käännös..  *Helsingin Sanomat*, 22.3.2015. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 23.3.2015.
3. ↑  Unknown Soldiers Penguin Classics. Viitattu 27.4.2015. (englanniksi)
4. ↑  Laurinolli, Heikki: Tuntematon kohtaa uuden lukijakunnan *Aikalainen*.  8.12.2014. Tampere:  Tampereen yliopisto.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 27.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Liesl Yamaguchi Princeton University. Viitattu 27.4.2015. (englanniksi)
**Liesjärvi** on kuivatettu järvi Kullaalla Ulvilassa Satakunnassa. Järven kuivatus suoritettiin 1830-luvulta lähtien. Kuivatuksen seurauksena saatiin heinäniittyä laiduntamiseen ja talvirehuksi. Myöhemmin järven reunaa raivattiin myös pelloksi. Nykyisissä kartoissa lukee entisen järven paikalla Liesjärvi, jolla tarkoitetaan suota.

Maantieto
---------

Vaikka järvi on kokonaan kuivatettu, voidaan sen mittoja arvioida vanhan Kalmbergin kartaston mittakaavan perusteella. Mikäli kartastossa olevat järvet ovat olleet tarkasti piirrettyjä, olisi Liesjärvi ollut noin 1,2 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järven luusua olisi sijainnut sen pohjoispäässä. Järven kaakkoiskulmaan olisi laskenut Sammaljärven laskuoja. Lähtötietona Kalmbergin kartalle on ollut tiluskartta Ahmauksen, Paluksen ja Saarijärven kylistä vuodelta 1802.

Nykyään Liesjärven paikalla on ojitettua soistunutta metsää ja luoteiskulmassa peltomaata. Alueelle laskee Liesoja, joka oli Sammaljoen laskuoja, ja joka jatkaa matkaansa Liesjärven alueen halki pohjoiseen, jossa se yhtyy Jylhäjokeen.

Kuivatus
--------

Vuonna 1831 Äijä Matts Mattsson haki ja sai luvan kuivattaa Liesjärven. Näin on myös tapahtunut, joska koko järven alue on muuttunut ojitetuksi soistuneeksi metsäksi. Alkuperäinen tarkoitus on ollut saada karjatalouden tarvitsemia niittyjä, joilla karja voisi laiduntaa ja jolta voisi kerätä talveksi rehua.

Katso myös
----------

* Jylhäjoen valuma-alueen muita vesistöjä: Saarijärvi, Vähä Saarijärvi, Keksalmi, Vähä Lutajärvi, Tielammit ja Kankilammi. Toinen kuivatettu järvi on Sammaljärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Liesjärvi, Kuullaan Saarijärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 17.4.2019.
2. 1 2  Kalmbergin kartasto: Koottu kartasto, suoraan: vihreälle kartalle (fc20050700.jpg), 1855-56
3. ↑  *Maanmittaushallitus, Maanmittaushallituksen uudistusarkisto, Kullaa, Ahmaus; Tiluskartta ja asiakirjat Ahmauksen, Paluksen (N:ot 10-20) ja Saarijärven kylistä (muodostetut kruunun liikamaasta) 1802-1802 (A44:1/1-15)*. Kolmas kartanosa.  Kansallisarkisto, 1802.  Kartan verkkoversio arkistolaitoksen digitaaliarkistossa (jpg) (viitattu 25.3.2017) (ruotsiksi)
4. ↑  Turun maakunta-arkisto: järvenkuivatus , 1831
**Ilse Uyttersprot** (10. toukokuuta 1967 Dendermonde – 4. elokuuta 2020 Aalst) oli belgialainen Christen-Democratisch en Vlaams -puolueen poliitikko.

Uyttersprot oli poliitikko Raymond Uyttersprotin tytär. Hän istui Belgian edustajainhuoneessa vuosina 2007–2010. Hän toimi Aalstin pormestarina vuosina 2007–2012. Hänen lähdettyään tehtävästä hänen seuraajakseen tuli Christoph D'Haese ja Uyttersprot itse jatkoi työskentelyä kunnallishallinnon tehtävissä.

Uyttersprot kuoli henkirikoksen uhrina. Hänen ruumiinsa löydettiin asunnosta miesystävän ilmoittauduttua ja tunnustettua teon. Yleinen syyttäjä piti rikosta ihmissuhdedraamasta seuranneena. Miesystävä oli aiemmin saanut tuomiot entisen naisystävän vainoamisesta, pahoinpitelystä ja laittomasta kontaktista. Uyttersprotilla oli kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ilse Uyttersprot, former mayor of Aalst, found murdered The Brussels Times
2. ↑  Ilse Uyttersprot CD&V Aalst
3. ↑  Verdachte van de moord op Ilse Uyttersprot was al veroordeeld voor stalking Het Laatste Nieuws
Lomben muotokuva Derbyssä.
**John Lombe** (1693–1722) oli englantilainen silkintuottaja. Hänen perheensä oli tekstiilialalla, ja velipuoli Thomas hankki vuonna 1718 patentit kolmelle silkin käsittelyyn tarkoitetulle koneelle. Uskotaan, että John Lombe toi koneiden perusajatuksen Italiasta.

Tuohon aikaan Euroopan paras silkki kehrättiin Sardiniassa, missä teollisuusvakoilu oli kielletty kuolemanrangaistuksen uhalla. Lombe liikkui siellä ensin turistina, mutta lahjoi sitten itsensä töihin huoltomieheksi ja luonnosteli koneista kuvia työpäivän päätteeksi. Hän salakuljetti piirrokset veljelleen Englantiin.

Veljekset rakennuttivat silkkitehtaan Derwentin varteen, Thomas Cotchettin epäonnistuneen silkkitehtaan naapuriin. Uuden tehtaan koneet toteutti tunnettu hydrauliikkainsinööri George Sorocold. Derbyn silkkikehräämöstä tuli menestyvä yritys, joka työllisti 300 henkeä 1730-luvulla. John Lombe kuoli vuonna 1722, ja tuhannet osallistuivat hänen hautajaisiinsa. Kuolinsyyksi on epäilty italialaisen naisen kostoa.

Silkkikehräämö ennen vuoden 1910 tulipaloa.

Lähteet
-------

1. 1 2  John Lombe 1693 - 1722 (Arkistoitu – Internet Archive) Derby
2. ↑  Thomas Lombe (1685 - 1739) *Revolutionary Players*. Viitattu 18.6.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
**Pohjois-Kypros** on osallistunut **Turkvision laulukilpailuun** kahdesti, vuosina 2013 ja 2015.

Historia
--------

### 2013

Pohjois-Kypros osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajaksi valittiin duetto Grup Gommalar kappaleella "Havalaniyor". Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Gommalar pääsi jatkoon ja sijoittui kymmenenneksi 175 pisteellä.

### 2014

Vuonna 2014 Pohjois-Kypros vetäytyi kilpailusta.

### 2015

Vuonna 2015 Pohjois-Kypros osallistui uudestaan Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin Istanbulissa, Turkissa. Edustajaksi valittiin laulaja İpek Amber kappaleella "Sessiz Gidiş". Finaalissa Amber sijoittui yhdeksänneksi 154 pisteellä.

Kilpailijat
-----------

Värien selitykset
  Voitto
  Toinen
  Kolmas
  Viimeinen

| Vuosi | Artisti(t) | Kieli | Kappale | Sija | Pisteet | Semif. | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Grup Gommalar | Turkki | "Havalaniyor" | 10 | 175 | Jatkoon | – |
| 2014 | Ei osallistunut kilpailuun |
| 2015 | İpek Amber | Turkki | "Sessiz Gidiş" | 9 | 154 | Ei semifinaalia |
| 2016 | Kilpailu peruttu |

Lähteet
-------

1. ↑  Granger, Anthony: Türkvizyon 2013: Participating Countries Revealed  19.10.2013. Eurovoix.com. Viitattu 6.12.2015. (englanniksi)
2. ↑  Granger, Anthony: TURKVIZYON’15: KYRGYZSTAN HAS WON THE THIRD TURKVIZYON SONG CONTEST *News*.  19.12.2015. Eurovoix.  Arkistoitu 22.12.2015. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
**Jorma Kustaa Olavi Nortimo** (alk. Nieminen, 20. tammikuuta 1906 Helsinki – 2. heinäkuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Nortimo toimi jo 1930-luvulla Ylioppilasteatterin johtajana ja sittemmin vastaperustetun Turun kaupunginteatterin johtajana sekä SF:ssä ja Suomi-Filmissä näyttelijänä, ohjaajana ja käsikirjoittajana. 

Nortimo aloitti elokuvauransa näyttelijänä 1936 Suomen Filmiteollisuudessa. Parhaat ohjauksensa Nortimo teki 1930- ja 1940-lukujen taitteessa, muun muassa *Syyllisiäkö* (1938), *Halveksittu* (1939), *Lapseni on minun* (1940) ja *Synnin puumerkki* (1942), jotka kaikki perustuivat kaunokirjallisiin teoksiin. Nortimo ohjasi 1950-luvun alussa ensimmäiset rillumarei-elokuvat *Rovaniemen markkinoilla*, *Lännen lokarin veli* ja *Muhoksen Mimmi*. Hänen viimeiseksi ohjaustyökseen jäi Mika Waltarin jo sota-aikana kirjoittama *Pikku Ilona ja hänen karitsansa* (1957). Nortimo näytteli yli 30 elokuvassa.

Nortimon sisarentytär oli näyttelijä Tuire Orri.

Lähteet
-------

* Nortimo, Jorma (1906 – 1958). Biografiakeskus
* *Kuka kukin oli*

### Viitteet

1. ↑  *Synnin puumerkki* Elonetissä. Taustaa, viitattu 15.7.2014


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Jorma Nortimo |
| --- |
|  |
| Pitkät elokuvat (ohjaus) | 

|  |  |
| --- | --- |
| 1930-luku | 
* Syyllisiäkö? (1938)
* Halveksittu (1939)
* Takki ja liivit pois! (1939)

 |
|  |
| 1940-luku | 
* Lapseni on minun... (1940)
* Perheen musta lammas (1941)
* Synnin puumerkki (1942)
* Herra ja ylhäisyys (1944)
* Tähtireportterit tulevat (1945)
* Kyläraittien kuningas (1945)

 |
|  |
| 1950-luku | 
* Rovaniemen markkinoilla (1951)
* Kuollut mies kummittelee (1952)
* Lännen lokarin veli (1952)
* Muhoksen Mimmi (1952)
* Oi, muistatkos... (1954)
* Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957)

 |

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Salvatore Paul "Sully" Erna** (s. 7. helmikuuta 1968 Lawrence, Massachusetts) on metalliyhtye Godsmackin laulaja ja laulujentekijä. Hän soittaa myös kitaraa ja rumpuja sekä albumeilla että livenä. Vuonna 2006 hänet äänestettiin 50 parhaan metallilaulajan joukkoon sijalle 47.

Elämäkerta
----------

### Nuoruus

Erna alkoi soittaa rumpuja kolmivuotiaana. Hänen isänsä, Paul Erna, soitti trumpettia ja harjoitteli kellarissa, missä pojalla oli tapana nukkua tyhjässä kitarakotelossa. Hänen isoisänsä isä oli tunnettu sisilialainen säveltäjä. 11-vuotiaana Erna huomasi, että hänestä oli helpompaa oppia soittamaan kuunnellen musiikkia kuin suoraan paperilta. Hän päätti lopettaa oppituntinsa ja istui kotona harjoitellen Aerosmithin, Led Zeppelinin ja Motörheadin levyjen avulla.

### Ura muusikkona

Vuonna 1993 Erna sai ensimmäisen levysopimuksensa yhdessä Strip Mind -nimisen yhtyeen kanssa. Heidän esikoisalbuminsa *What’s in Your Mouth* myi alle 50 000 kappaletta ja yhtye hajosi pian levytyksen jälkeen. Tämän jälkeen Erna kuului myös yhtyeisiin Meliah Rage ja The Fighting Cocks ennen kuin päätti perustaa uuden yhtyeen, jossa toimisi itse laulajana. Tämän idean pohjalta kehittyi metalliyhtye Godsmack. Yhtyeen konserteissa Erna soittaa myös välillä kitaraa, bongoja sekä rumpuja ja tavallisesti käy yhtyeen rumpalin Shannon Larkinin kanssa rumpukamppailun, josta on tullut konserttien kohokohta. Hän on myös taitava huuliharpun soittaja, mikä käy ilmi Godsmackin kappaleella "Shine Down".

Erna on myös pyrkinyt auttamaan paikallisia musiikkipiirejä. Huhtikuussa 2005 hän osallistui New Hampshiren bändien taistoon, jossa voittaja sai mahdollisuuden nauhoittaa demon Ernan studiossa Kaliforniassa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sully Erna** Wikimedia Commonsissa

* Sully Erna Allmusic.com-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Lurit Radbjergista kuvattuna edestä päin.
Lurit Radbjergista takaa päin.
**Radbjergin lurit** (lue venyttämällä: *lur*) ovat Skandinavian pronssikulttuurissa käytössä olleet lurit, jotka olivat pronssisia puhallinsoittimia. Ne löytyivät Falsterista Tanskasta vuonna 1894. Lurit olivat tutkijoiden mukaan uskonnollissäytteiden rituaalisten tilaisuuksien seremoniasoittimia. Nämä lurit ajoitetaan Monteliuksen periodille V eli 900–700 eaa.

Historiaa
---------

Lurit löytyivät heinäkuussa 1894, kun keväällä hyvin kosteana ollutta niittyä kynnettiin toista kertaa. Kynnöksessä näkyi putkesta osa, jonka kohdalta aura oli sen katkaissut. Viljelijä kaivoi maasta kahden lurin osia ylös ja kertoi niiden olleen maassa vierekkäin.

Vuonna 1894 suoritettiin Tanskan kansallismuseon edeltäjän toimesta kaivaukset, joita johtivat G. Sarauw. Kaivauksissa löytyi kantoketjun katkelmia, jotka olivat irronneet todennäköisesti niittyä auratessa. Lurien löytösyvyydestä löytyi myös eläinten luita, joita arveltiin heitetyn samaan lampeen lurien kanssa. Suon toiselta puolelta tavoitettiin kulttuurikerrostuma, joka sisälsi paljon keramiikankappaleita, eläinten luita ja puuhiiltä. Löydettyä keramiikkaa käytettiin rautakaudella, joten kulttuurikerros ajoitettiin tuolle ajalle. Löydetyille luille tehtiin osteologiset tunnistukset. Niiden mukaan lampeen on heitetty luina tai eläiminä (vähimmäismäärät suluissa): heinäsorsa (4), merikotka (1), koira (1), hevonen (5), sika (3), lammas (3), nauta (10) ja ihminen (1).

Lurit ovat löytyneet lähes aina suoturpeesta. Suohon ne ovat yleensä joutuneet, kun jumalille on toimitettu votiivilahjoina uhrattavia esineitä upottamalla ne lampiin tai meren lahtiin.

Kuvaus
------

Toisessa lurissa oli kantamiseen tarkoitetun ketjun osia paikallaan. Lurin suukappaleen varressa roikkui kuusi lenkeistä riippuvaa koristehelaa. Toisesta lurista neljä helaa oli katkennut pois. Osista on myöhemmin saatu koottua lähes ehjät lurit. Molemmista lureista oli tallella suukappaleet, joilla sitä soitettiin. Torven suuaukon koristekiekko oli leveä ja se oli koristeltu kahdeksalla pallomaisella pullistumalla. Putken varteen oli kiinnitetty lenkki ja koristekiekon taakse toinen lenkki, josta kantamiseen tarkoitettu ketju on ollut kiinnitettynä. Ketjut olivat irronneet ja ne oli valmistettu lenkeistä, jotka kiinnitettiin toisiinsa lyhyillä putkilla. Lurit säilytetään Tanskan kansallismuseossa, ja ne on luetteloitu tunnuksilla B5790 ja B5791.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Radbjergin lurit Tanskan kansallismuseo. Viitattu 4.5.2018. (tanskaksi)
2. ↑  Jensen, Jørgen: Offergaverne *Den Store Danske*. Gyldendal. Viitattu 4.5.2018. (tanskaksi)
Marina Petrovna Romanova
Ruhtinatar **Marina Petrovna Romanova** (1892–1981) oli suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitš Romanovin ja montenegrolaisen prinsessa Militzan ensimmäinen lapsi. Marina oli tsaari Nikolai I:n pojanpojantytär. Täten hänen arvonimensä oli vain ruhtinatar, eikä suuriruhtinatar. Marinalla oli kolme sisarusta, joista nuorin kuoli lapsena. 

* Ruhtinas Roman Petrovitš Romanov (1896–1978)
* Ruhtinatar Nadežda Petrovna Romanova (1898–1988)
* Ruhtinatar Sofia Petrovna Romanova (1898 – kuoli lapsena)

Marina Petrovna oli lahjakas taiteilija. Hänen veljensä Roman muistelee: "Jo lapsena Marinalla oli selvästi lahjoja piirtämiseen ja myöhemmin hän opiskeli maalaamista erittäin innokkaasti, ensin jaltalaisen opettajan ja sitten pietarilaisen professori Kordovskin johdolla. Jaltalainen piirtäjämestari Orlov opetti myös Nadeždaa ja minua. Hän oli loistava opettaja ja miellyttävä ihminen, ja me kaikki kolme olimme kiitollisia hänelle siitä, että hän herätti meissä kaikissa rakkauden piirtämiseen ja maalaamiseen. Kehittyessään edelleen Marina hämmästytti opettajansa paitsi teknisellä taituruudellaan myös innostavilla sommitelmillaan. Isäni, joka itse oli kovin kiinnostunut maalaamisesta, oli hyvin ilahtunut Marinan lahjakkuudesta."*lähde?*

Ensimmäisen maailmansodan aikaan Marinan veli Roman palveli Kaukasian-joukoissa Trabzonin lähellä. Marina teki hoitotyötä samassa yksikössä. Heidän sisarensa Nadežda oli vielä liian nuori kouluttautuakseen sairaanhoitajaksi.

Helmikuussa 1918 kaikki vangitut keisarilliset koottiin suuriruhtinas Pjotrin palatsiin Dulberiin. Heitä vartioineet Sevastopolin neuvoston miehet eivät saaneet ampua heitä ilman nimenomaista käskyä. Saksalaisten joukkojen lähestyessä Krimiä Jaltan neuvoston miehet päättivät kuitenkin ryhtyä toimeen. Kaikesta huolimatta kaikki keisarilliset pelastuivat, sillä saksalaiset ehtivät paikalle ennen bolševikkeja. Suuriruhtinaat Nikolai ja Pjotr Nikolajevitš perheineen onnistuivat pakenemaan Venäjältä.

Ruhtinatar Marina Petrovna Romanova kuoli vuonna 1981.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Kolmioruuniyökkönen** (*Xestia triangulum*) on yleinen yöperhoslaji. Aikaisemmin siitä käytettiin nimeä kolmiomaayökkönen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kolmioruuniyökkönen on keskikokoinen, ruskea yökkönen, jonka siivet ovat pituuteensa nähden melko leveät. Etusiipien pohjaväri on punertavan ruskea. Siiven keskiosassa on tumma suorakaiteen muotoinen kuvio, johon vaaleanruskea rengastäplä tekee syvän loven tai jakaa sen jopa kahtia. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat vaaleat ja siiven keskiosan puolelta tummavarjoiset. Sisempi poikkiviiru tekee terävän mutkan. Aaltoviirun kohdalla siiven etureunassa on tummanruskea täplä. Takasiivet ovat harmaanruskeat, lähes yhtä tummat kuin etusiivet. Pään takana on karvainen kaulus, joka on alaosastaan vaaleampi ja vaalean poikkiviirun yläpuolelta tumma. Siipiväli on 36–46 mm.

Kolmioruuniyökkösen voi sekoittaa lähinnä kilpiruuniyökköseen (*Xestia c-nigrum*).

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Kolmioruuniyökkösen levinneisyys ulottuu Pyreneiltä Keski-Euroopan poikki Skandinaviaan, Kaukasukselle ja Keski-Aasiaan. Suomessa se on erittäin yleinen mutta melko eteläinen laji, jonka pohjoisimmat havainnot ovat Kainuusta. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta elokuun puoleen väliin.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Laji on pääasiassa kosteiden lehtojen, lehti- ja sekametsien asukki, joka viihtyy myös puistoissa ja puutarhoissa mutta joskus kuivemmillakin paikoilla. Aikuiset perhoset lepäävät päivisin ja lähtevät liikkeelle hämärän laskeuduttua. Ne lentävät sekä valolle että syötille. Toukka talvehtii keskenkasvuisena.

Ravintokasvi
------------

Toukka on monilla eri kasveilla elävä polyfagi.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Kolmioruuniyökkönen – *Xestia triangulum* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑
3. ↑
4. 1 2 3  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 1. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1977. ISBN 951-1-04296-3
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* lepiforum.de (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2097524
* Wikispecies: Xestia triangulum
* BioLib: 54528
* BOLD: 22835
* EoL: 2868114
* EUNIS: 309670
* Fauna Europaea: 448766
* Fauna Europaea (new): 001f466b-e62d-431d-9162-13e366863f12
* GBIF: 5772351
* iNaturalist: 324189
* LepIndex: 250959
* LoB: 5044
* NBN: NBNSYS0000006219
* NCBI: 988048

 |

 |
**Reijo Ringbom** (s. 21. heinäkuuta 1963 Rauma) on entinen suomalainen jääkiekkoerotuomari. Ennen jääkiekon SM-liiga-kauden 2008–2009 alkua hän on toiminut liigassa päätuomarina 318 ja linjatuomarina 489 ottelussa. 5. huhtikuuta 2010 Ringbom palkittiin 900 tuomitusta ottelusta, ottelussa HIFK-HPK. Hän lopetti aktiiviuransa kauteen 2009-2010, mutta toimii edelleen Suomen jääkiekkoliiton tehtävissä mm. otteluvalvojana.

Ringbom aloitti SM-liigassa linjatuomarina kaudella 1988–1989. Hän toimi linjatuomarina 12 kautta ennen siirtymistään päätuomariksi vuonna 2000. Kaudella 2008–2009 SM-liigassa tuomitsevista tuomareista Ringbom on yhteensä yli 800 ottelullaan ylivoimaisesti kokenein. Pelkät päätuomariottelut laskettaessa hän on nykyisistä liigatuomareista kolmanneksi kokenein Timo Favorinin ja Markku Kruusin jälkeen ja kaikkien aikojen tilastossa 13. sijalla. Linjatuomareiden kaikkien aikojen ottelutilastossa Ringbom on toisena.

Maajoukkueiden arvoturnauksissa Ringbom on toiminut päätuomarina 18-vuotiaiden MM-turnauksessa vuonna 2002 ja linjatuomarina senioreiden MM-turnauksessa 1994 sekä kahdesti 20-vuotiaiden MM-turnauksessa ja 18-vuotiaiden EM-turnauksessa. Lisäksi hän on toiminut linjamiehenä kahdesti seurajoukkueiden Euroopan Cupin lopputurnauksessa, kerran EHL-liigan lopputurnauksessa ja kerran Continental Cupin lopputurnauksessa.

Ammatiltaan Ringbom on kunnossapito- ja vartiointipäällikkö.

Katso myös
----------

* Luettelo jääkiekon SM-liigan tuomareista

Lähteet
-------

* Jääkiekkolehti 7/2008, s. 134
**Soligalitš** (ven. Солига́лич) on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgaan laskevan Kostromajoen rannalla 216 kilometriä Kostromasta koilliseen. Kaupunki on Soligalitšin piirin keskus. Asukkaita on 6 100 henkeä (vuonna 2010).*lähde?*

Paikkakunta tunnetaan 1300-luvulta lähtien nimellä *Sol-Galitskaja*. 1300–1600-luvuilla se oli huomattava suolan tuotannon keskus. Aluksi kaupunki kuului Galitšin ruhtinaskuntaan. Vuonna 1450 se liitettiin lopullisesti Moskovaan. 1400-luvun lopulla Kostroma-joen vastarannalle rakennettiin maalinnoitus, jota tataarit piirittivät vuonna 1532. Vuonna 1609 kaupungista tuli voivodikunnan keskus. Vuodesta 1708 lähtien se kuului Arkangelin lääniin ja vuodesta 1778 Kostroman lääniin. 1800-luvulla Soligalitš menetti taloudellisen merkityksensä, mutta säilytti asemansa kihlakunnan keskuksena.

Kaupungin historiallinen keskus on kauppatori, jolla sijaitsevat 1800-luvun puolivälissä rakennetut kauppahallit, Pyhän Nikolaoksen (1688) ja Kristuksen kirkastumisen (1821) kirkot. Keskustassa sijaitsevat ylösnousemuksen ja Jumalan ilmestyksen luostarit 1600-luvulla rakennettuine kirkkoineen. Kaupunki koostuu lähinnä 1–2-kerroksisista koristeellisista puutaloista. Kostroma-joen vastarannalla on kylpylä, jossa annetaan erilaisia mineraalivesi- ja mutahoitoja.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 429–430. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Soligalitš**.
* Soligalitšin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)

Kostroman alueen vaakunaKostroman alueen kaupungit
**Hallinnollinen keskus: Kostroma**  

Bui | Galitš | Kologriv | Makarjev | Manturovo | Neja | Nerehta | Šarja | Soligalitš | Tšuhloma | Volgoretšensk
**Häntä** on selkärankaisen maaeläimen uloke eläimen takapuolen ja selän väliseudulla, jonkin verran peräaukon yläpuolella. Hännän sisällä kulkee luinen selkärangan jatke, joka on kiinni lantioluussa. Lintujen, kalojen ja selkärangattomien eläinten häntää kutsutaan *pyrstöksi*.

Hännän käyttötarkoitus
----------------------

Joillakin eläimillä häntä on vain jäänne, mutta useilla sillä on selkeitä käyttötarkoituksia.

Häntä voi olla tasapainoelin, kuten kenguruilla ja dinosauruksilla*lähde?*. Myös monet kissat pitävät itsensä tasapainossa juostessaan kovaa vauhtia*selvennä**lähde?*. Lumileopardit puolestaan käyttävät pitkää tuuheaa häntäänsä nukkuessaan lämmikkeenä kasvojen edessä*lähde?*. Monet eläimet - esimerkiksi koiraeläimet - käyttävät häntää kommunikaatiovälineenä ja sosiaalisen arvojärjestyksen viestimiseen. Hännällä suojataan myös peräaukkoa loisilta ja roskilta.

Moni iso eläin huitoo hännällä hyönteisiä. Jotkut liskot puolustautuvat lyömällä hännällään, toiset (esimerkiksi sisiliskot) taas pudottamalla sen sätkiväksi valesaaliiksi saalistajalle.*lähde?*

Häntää voi käyttää myös viidentenä raajana. Monet kiipeilevät eläimet voivat ottaa tukevia otteita hännällään tai jopa roikkua häntänsä varassa. Liito-oravat puolestaan käyttävät häntäänsä peräsimenä ilmaliitojen aikana.*lähde?*

Kalojen pyrstö on myös eräänlainen häntä ja sitä heiluttamalla ne voivat liikkua eteenpäin. Hännän englanninkielinen sana *tail* tarkoittaakin myös pyrstöä. Ristiriitaisesti käärmeen peräpäätä kutsutaan yleisesti sekä pyrstöksi että hännäksi.

Häntä ihmisillä
---------------

Ihmisillä ja ihmisapinoilla ei ole häntää, vaan pelkkä luinen surkastuma, häntäluu, joka ei ulotu ruumiin ulkopuolelle. Tutkimuksessa on löydetty geeni, jonka ansiosta ihmisillä ei ole häntää. Vielä on jäljellä kysymys, miksi evoluutio suosi hännättömyyttä.

Erittäin harvoin käy niin, että vastasyntyneellä ihmislapsella on surkastunut häntä. Tällaiset hännäntyngät kuitenkin leikataan liki aina pois heti synnytyksen jälkeen. Pisin tunnettu häntä ihmisellä on ollut eräällä 12-vuotiaalla pojalla, noin 23 senttiä. Ilmiötä pidetään atavismina.*lähde?*

Tutkijat löysivät arkistoista merkintöjä 195:stä tapauksesta, jossa ihmisellä oli häntä. Ihmisten häntiä on yritetty luokitella lukuisin eri tavoin 1800-luvun lopulta lähtien.

Lähteet
-------

1. ↑  Häntä - Labradorinnoutajakerho ry *www.labradori.fi*. Viitattu 10.4.2019.
2. ↑  Häntä vai pyrstö? *Kotimaisten kielten keskus*. Viitattu 10.4.2019.
3. ↑  Tutkijat löysivät biologisen syyn sille, miksi ihmisapinoilla ei ole häntää Tekniikan Maailma 22.9.2021
4. 1 2  Sayaka Tojima, Shigehito Yamada: Classification of the "human tail": Correlation between position, associated anomalies, and causes.  *Clinical Anatomy*, 2020-09, 33. vsk, nro 6, s. 929–942. doi:10.1002/ca.23609. ISSN 0897-3806. Artikkelin verkkoversio.  en
**Syysvarpumittari** (*Dysstroma citratum*) on erittäin yleinen loppukesän ja syksyn mittariperhoslaji. Suomessa se on eräs yksilömäärältään runsaimmista mittariperhosista.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ulkonäöltään jonkin verran vaihteleva, ruskean ja harmaankirjava mittarilaji. Etusiiven poikkiviirut ovat mustia ja erottuvat hyvin. Siiven keskisarka vaihtelee väriltään valkeasta harmaaseen. Keskipilkku on musta ja melko pieni. Ulompi poikkiviiru mutkittelee voimakkaasti, kaartuu siiven keskiosassa ulospäin ja muodostaa melko terävän, kaksihaaraisen mutkan. Keskisaran molemmin puolin siipi on leveälti ruskea. Aivan siiven kärkiosa ja tyvi ovat harmaat. Takasiivet ovat vaalean ruskehtavat, ulkoreunastaan tummemmat. Siiven poikki kulkevassa kaarijuovassa on terävä, ulospäin suuntautuva mutka. Siipiväli 27–32 mm.

*Dysstroma citrata*
Syysvarpumittari muistuttaa paljon muita *Dysstroma*-suvun lajeja, erityisesti kesävarpumittaria (*Dysstroma truncatum*), josta sen erottaa helpoimmin myöhäisemmän lentoajan perusteella.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Syysvarpumittari on holarktinen laji, jonka levinneisyys kattaa Euroopan lisäksi Aasian keski- ja pohjoisosat Tiibetiin saakka. Lisäksi se esiintyy laajalti Pohjois-Amerikassa. Suomessa sitä tavataan koko maassa Inarin Lappia lukuun ottamatta. Perhoset aloittavat lentonsa heinäkuun lopulla ja lentoaika jatkuu lokakuulle asti. Huippu on elokuun keskivaiheilla.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Erittäin yleinen ja runsaslukuinen perhonen, joka kuuluu syksyn tavallisimpiin lajeihin. Sitä tavataan erilaisissa kulttuuriympäristöissä, mutta myös valoisissa metsissä sekä soiden ympäristöissä. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat varsin hyvin sekä valolle että syötille. Ne myös käyvät etenkin maitohorsmien kukilla. Muna talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää pääasiassa mustikalla (*Vaccinium myrtillus*) ja juolukalla (*Vaccinium uliginosum*), ainakin ulkomailla myös monilla muilla kasveilla.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4 5  Mikkola K, Jalas I. Peltonen O.: *Suomen perhoset. Mittarit 1*. Suomen Perhostutkijain Seura. Tampereen kirjapaino Oy Tamprint, 1985. ISBN 951-99620-7-7.  s. 145–146
4. ↑  Seppo Parkkinen: *Perhosten mailla. Suomen perhoslajiston kirjo*. WSOY, 2008. ISBN 978-951-0-34295-4.  s. 114
5. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* Vlindernet (hollanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Dysstroma citrata | 
* Wikidata: Q1310462
* Wikispecies: Dysstroma citrata
* BAMONA: Dysstroma-citrata
* BioLib: 52674
* BOLD: 23806
* BugGuide: 11230
* CoL: 38B2Y
* EoL: 281991
* Fauna Europaea: 444659
* Fauna Europaea (new): 32eb0836-6f33-4fc8-8580-e7869daf3636
* GBIF: 1962516
* iNaturalist: 211009
* IRMNG: 11268586
* ITIS: 189181
* LepIndex: 219326
* LoB: 6100
* MONA: 7182
* NatureServe: 2.112008
* NBN: NBNSYS0000146496
* NCBI: 572746

 |
|  |
| Phalaena citrata | 
* Wikidata: Q43242043
* GBIF: 6547679

 |

 |
**Syyrianpaimenkoira** on syyrialainen koirarotu, jota FCI ei ole tunnustanut.

Ulkonäkö
--------

Rotu on rakenteeltaan, kooltaan ja väreiltään suht koht vakiintunut. Se on keskikokoinen, vankka, voimakas ja olemukseltaan "takkuisen" näköinen. Pää on runkoon verrattuna sopusuhtainen, ja kuono erittäin tumma. Korvat ovat lyhyet, pienet ja pyöreähköt. Runko on suorakaiteenmuotoinen. Eturaajat ovat pitkät ja käpälät pitkähköt. Takaraajat ovat leveät, lihaksikkaat ja hyvin kulmautuneet. Häntä on hyvin tuuhea ja lyhyt. Pääväri on vaalea kerma, ja korvissa, sivuilla ja selässä sävy on tummempi. Urosten säkäkorkeus on noin 52 cm ja narttujen noin 48 cm.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Syyrianpaimenkoira on voimakasluonteinen, valpas, kestävä ja taisteluvalmis, mutta myöskin älykäs ja oppivainen. Vieraisiin se suhtautuu epäluuloisesti ja aggressiivisesti. Lampaiden lisäksi se paimentaa vuohia, hevosia, aaseja, muuleja ja kameleita. Se on tottunut liikuskelemaan vapaasti paimentolaisleirin alueella, joten se ei sopeudu kerrostaloon eikä suljettuihin paikkoihin. Koulutus sujuu hitaasti ja vähitellen, koska kyseessä on "puolivilli" rotu.

Alkuperä
--------

Syyrianpaimenkoira polveutuu todennäköisesti eurooppalaisista paimenkoirista. Erään teorian mukaan se olisi brienpaimenkoiran sukulainen. Rotua on kasvatettu ennen kaikkea käyttöominaisuuksia ja luonnetta painottaen, minkä vuoksi ulkomuoto on erittäin heterogeeninen. Tästä huolimatta se on säilynyt maantieteellisen sijaintinsa vuoksi puhtaana ilman muiden rotujen vaikutteita, mikä on kuitenkin vaikuttanut populaatioon liiankin sisäsiittoisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gómez-Toldrà, Salvador. *Suuri koirakirja 1*. Tammi, Helsinki: 1991.

Katso myös
----------

* Aidi
* Algerianpaimenkoira
* Beduiinienpaimenkoira
* Egyptinpaimenkoira
Syyrian turkmeeniprikaatien liput
**Syyrian turkmeenit** tai **turkomaanit** ovat etninen ryhmä Syyriassa. Turkmeeneja on eri lähteiden mukaan 100 000-500 000, tai jopa lähes 3 miljoonaa. Heitä asuu pääasiassa Latakiassa, Aleppossa, Homsissa, Idlibissä ja al-Raqqan alueilla, sekä yksittäisissä kylissä ympäri Syyriaa. Syyrian turkmeenit ovat sunnimuslimeja.

Historia
--------

Syyrian etninen kartta vuodelta 1935. Kartta sisältää myös Turkkiin sittemmin liitetyn Hatayn maakunnan.
Syyrian turkmeenit polveutuvat turkkilaisista paimentolaisheimoista, joita muutti nykyisen Syyrian alueelle useaan otteeseen 1000-luvun ja 1600-luvun välillä. Muuttoliikettä tukivat usein aluetta hallinneet eri dynastiat, jotka käyttivät turkmeeneja sotilaspalveluksessa. Syyrian Baath-puolueen noustua valtaan turkin kielen puhuminen ja joidenkin tapojen noudattaminen kiellettiin. Sadat tuhannet Syyrian turkmeenit eivät enää puhu turkin kieltä, mutta turkmeeni-identiteetti on silti säilynyt.

Syyrian sisällissodan puhjettua turkmeenit ovat taistelleet Bašar al-Assadin hallintoa vastaan ja monet ovat nousseet merkittäviin asemiin vapaan Syyrian armeijassa. Turkmeenit ovat myös perustaneet lukuisia omia aseellisia ryhmittymiään, jotka toimivat yhteistyössä muidan kapinallisten kanssa. Syyrian turkmeenien poliittinen järjestö Syyrian turkmeenien neuvosto on pyrkinyt yhdistämään turkmeenien eri järjestöt yhden lipun alle. Järjestö perustettiin Gaziantepissa Turkissa ja Turkkia on syytetty turkmeenien käyttämistä pelinappuloina maan omien tavoitteiden saavuttamiseksi Syyriassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alan Salehzadeh: Syyrian sisällissota: syitä ja taustatekijöitä (pdf) (s. 13) *Julkaisusarja 4: työpapereita, No 46*. Maanpuolustuskorkeakoulu - Strategian laitos. Viitattu 18.10.2015.
2. 1 2 3  Metin Gurcan: Syrian Turkmens are forgotten ally in war against Islamic State *Al-Monitor*. Viitattu 18.10.2015. (englanniksi)
3. 1 2  Commins, David: *Historical Dictionary of Syria*, s. 217-218. The Scarecrow Press, 1996. ISBN 0-8108-3176-7. (englanniksi)
4. ↑  Who are the Turkmen in Syria? *BBC News*. BBC. Viitattu 24.11.2015. (englanniksi)
5. ↑  Ayla Jean Yackley: Syrian Turkmen group says Russian strikes kill over 40 civilians *Reuters*.  Arkistoitu 20.11.2015. Viitattu 18.10.2015. (englanniksi)
**Juri Valerjevitš Nikiforov** (ven. Юрий Валерьевич Никифоров, s. 16. syyskuuta 1970 Odessa) on venäläinen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Nikiforov debytoi Neuvostoliiton maajoukkueessa 1992. Hän kuului Venäjän joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1994 ja 2002. Hän on pelannut 62 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia.

Lähteet
-------

1. ↑  National Football Teams

Venäjän joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1994
1 Tšertšesov |
2 Kuznetsov |
3 Gorlukovitš |
4 Galjamin |
5 Nikiforov |
6 Ternavski |
7 Pjatnitski |
8 Popov |
9 Salenko |
10 Karpin |
11 Bestšastnyh |
12 Tetradze |
13 Borodjuk |
14 Kornejev |
15 Radtšenko |
16 Harin |
17 Tsymbalar |
18 Onopko |
19 Mostovoi |
20 Ledjahov |
21 Hlestov |
22 Juran |
Valmentaja Sadyrin

Venäjän joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Nigmatullin |
2 Kovtun |
3 Nikiforov |
4 Smertin |
5 Solomatin |
6 Semšov |
7 Onopko |
8 Karpin |
9 Titov |
10 Mostovoi |
11 Bestšastnyh |
12 Tšertšesov |
13 Dajev |
14 Tšugainov |
15 Alenitšev |
16 Keržakov |
17 Semak |
18 Sennikov |
19 Pimenov |
20 Izmailov |
21 Hohlov |
22 Sytšov |
23 Filimonov |
Valmentaja Romantsev
**Juri Nikolajevitš Patrikejev** (ven. Юрий Николаевич Патрикеев, s. 28. syyskuuta 1979 Kírovo-Tšepétsk, Venäjä) on raskaansarjan (120 kg) kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari, joka nykyisin edustaa Armeniaa. 

Alun perin Venäjää edustanut Patrikejev pääsi Venäjän maajoukkueeseen vuonna 1997. Hän siirtyi edustamaan Armeniaa vuonna 2007. Pekingissä 2008 Patrikejev paini olympiapronssia. Patrikejev on voittanut Euroopan mestaruuden neljästi: 2002 Seinäjoella, 2004 Haaparannalla, 2008 Tampereella ja 2009 Vilnassa, minkä lisäksi hänellä on EM-pronssi. MM-tasolta hän on voittanut hopeaa Moskovasta 2010 sekä pronssia 2002 Moskovasta ja 2007 Bakusta. 

Patrikejevilla on lisäksi pronssi opiskelijoiden MM-kisoista vuodelta 2000. Hänellä on myös lukuisia mitaleita alempien ikäluokkien arvokilpailuista. Hän on 187 senttimetriä pitkä ja painaa 122 kilogrammaa.

Lähteet
-------

* Profiili foldeak.com:in painitietokannassa (englanniksi)
* Profiili FILA:n sivustolla (englanniksi)
* Yury Patrikeyev Biography and Olympic Results (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. (englanniksi)
Pont Alexandre III Seinen pohjoisrannalta nähtynä, taustalla vasemmalla Hôtel des Invalides.
Pont Alexandre III Seinen etelärannalta nähtynä, taustalla oikealla Grand Palais.
**Pont Alexandre III** (**Aleksanteri III:n silta**) on Seinejoen ylittävä silta Pariisin keskustassa. Vuoden 1900 maailmannäyttelyä varten rakennettu koristeellinen silta yhdistää joen pohjoispuolella sijaitsevat Grand Palais’n ja Petit Palais’n joen eteläpuolella sijaitsevaan Hôtel des Invalidesin puutarhaan.

Silta omistettiin rakennusvaiheessa vuonna 1892 solmitulle Ranskan ja Venäjän liitolle ja nimettiin siksi Venäjän keisari Aleksanteri III:n mukaan. Sillan peruskiven muurasi Aleksanteri III:n poika, keisari Nikolai II 7. lokakuuta 1896 ollessaan valtiovierailulla Ranskassa. Sillan toteuttivat ranskalaiset insinöörit Louis-Jean Résal ja Amédée d'Alby. Teräskaarisilta, joka ylittää Seinen vain yhdellä kuuden metrin korkuisella jänteellä, oli aikanaan todellinen insinööritaidon näyte.

Pont Alexandre III:n sanotaan usein olevan Pariisin kaunein silta sen runsaan *belle époque* -henkisen koristelun vuoksi. Myös koristeiden symboliikka viittaa Ranskan ja Venäjän ystävyyteen. Sillan ulkosivuille kaaren keskikohtaan on sijoitettu Ranskan ja Venäjän keisarikunnan vaakunat sekä nymfejä esittäviä patsaita, jotka symboloivat Seineä ja Nevajokea Pietarissa. Sillan kaiteille on sijoitettu 32 haarautuvaa katulamppua, joita on koristeltu puttohahmoilla. Sillan kummassakin päässä on kaksi järeää 17-metristä pylvästä, joiden huipulle on sijoitettu kullatut voitonjumalattaria ja pegasoksia esittävät pronssipatsaat.

Samaan aikaan Pont Alexandre III:n kanssa rakennettiin Ranskan lahjoittama Kolminaisuuden silta Pietariin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pont Alexandre III, Paris (englanniksi) French moments. Viitattu 10.1.2016.
2. ↑  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 164. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pont Alexandre III** Wikimedia Commonsissa
Pont d’Arcole
**Pont d’Arcole** on Pariisin keskustassa sijaitseva silta, joka ylittää Seinejoen pohjoisen haaran Île de la Citén saaren kohdalla. Sillan eteläpää on Île de la Citéllä Hôtel-Dieu-sairaalan lähellä ja pohjoispää Place de l’Hôtel-de-Ville -aukion kohdalla lähellä Pariisin kaupungintaloa. Samassa katulinjassa Île de la Citén eteläpuolella on Pont au Double -silta. Siltoja yhdistää saaren poikki kulkeva katu Rue d’Arcole.

Pont d’Arcolen pituus on 80 metriä ja leveys 20 metriä. Sen on rautainen kaarisilta, jonka suunnitteli insinööri Oudry vuonna 1854. Sitä ennen paikalla oli vuonna 1828 valmistunut riippusilta. Tarinan mukaan silta on nimetty vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksessa kuolleen vallankumoustaistelijan mukaan. Toisen selityksen mukaan nimi viittaisi Ranskan vallankumoussotien aikana vuonna 1796 Italiassa käytyyn Arcolen sillan taisteluun.

Lähteet
-------

1. ↑  Le pont d'Arcole - Paris 4e (ranskaksi) Paris1900. Viitattu 21.11.2020.
2. ↑  pont d'Arcole (4ème arrondissement) (ranskaksi) Les rues de paris. Viitattu 21.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pont d’Arcole** Wikimedia Commonsissa
**Ultimatium** on suomalainen englannin kielellä laulava power metal -yhtye.

Historia
--------

Ultimatium sai alkunsa biisintekijä-kosketinsoittaja Matti Pulkkisen sooloprojektista vuonna 2001. Pulkkinen teki soolo-demon, joka sai nimekseen *Call of the Twilight*. Palattuaan armeijasta, vuonna 2002, Pulkkinen teki toisen demon nimeltään *End of Darkness*. Demolla lauloi mm. Jarkko Ahola. Demo sai kohtalaisesti suosiota. Kun vuonna 2003 Harri Niskanen ja Tuomo Juntunen liittyvät bändiin kävi selväksi että Pulkkisen sooloprojektista oli syntynyt bändi. Samana vuonna kolmannen demon, *Follow the Star*in jälkeen, Ultimatium solmi levytyssopimuksen Mastervox Recordsin kanssa.

Ultimatium julkaisi Mastervox Recordsin kautta ensimmäisen albuminsa *New Dawn*:in vuonna 2004. Bändi kutsuttiin soittamaan tuoreen olympiamitalistin Marko Kemppaisen kotiinpaluu juhliin. Seuraavan albumin työstö oli jo käynnissä. Uuden levyn piti ilmestyä 2006 mutta monien viivytysten jälkeen Ultimatiumin toinen albumi *Hwainoo* näki päivän valon lopulta vasta vuonna 2008. Japanilainen Soundholic records levyhtiö kiinnostui albumista ja albumi julkaistiin myös Japanissa. Japanin kautta levy löysi tiensä muuallekin maailmaan ja levy sai hyvän vastaanoton. Vuoden lopulla bändi alkoi työstämään kolmatta albumiaan.

Vuonna 2009 Ultimatium ajautui erimielisyyksiin Mastervox Recordsin kanssa. Ultimatium vaihtoi lopulta levy-yhtiötä italialaiselle Underground Symphonylle ja julkaisi kolmannen albuminsa *Vis Vires Infinitus* vuonna 2015.

Diskografia
-----------

### Albumit

* New Dawn (2004)
* Hwainoo (2008)
* Vis Vires Infinitus (2015)
* Virtuality (2020)

### Singlet

* Never Tell (2015)

### Demot

* Call of the Twilight (2001)
* End of Darkness (2002)
* Follow the Star (2003)
* Hold Your Ground (2011)

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* 
*
**Ultra Software Corporation** oli Konamin vuonna 1988 luoma sivuyhtiö, jonka tarkoituksena oli Nintendon tiukkojen pelijulkaisusääntöjen kiertäminen. Yksi säännöistä oli, että kolmannen osapuolen tuottaja ei saisi tehdä enempää kuin viisi peliä vuodessa NES:lle Yhdysvalloissa. Tämä oli hankalaa Konamille, joka oli julkaissut enemmän kuin 10 peliä vuodessa sekä Famicomille että Super Famicomille Japanissa. Niinpä Konami loi Ultra Gamesin pitääkseen vuotuisen pelitarjontansa samalla tasolla.

Ultran ensimmäiset kaksi NES-peliä olivat *Teenage Mutant Ninja Turtles* (perustui tv-sarjaan) ja *Metal Gear* (versio MSX2:n samannimisestä pelistä). Aluksi Ultra Games keskittyi Konamin jo Japanissa julkaistuihin peleihin, mutta alkoi myöhemmin myös julkaista pelejä muilta valmistajilta. Joitakin Konamin tunnetuimpia pelejä julkaistiin Ultra Gamesin nimen alla, kuten *Operation C* (Game Boyn jatko-osa Contralle) sekä *Snake’s Revenge* (puolijatko-osa *Metal Gearille*) ja lukuisia *Teenage Mutant Ninja Turtles* -pelejä NES:lle sekä Game Boylle.

Super Nintendo Entertainment Systemin Yhdysvaltojen julkaisun jälkeen Nintendo höllensi tiukkoja julkaisusääntöjään. Seurauksena Ultra Games alkoi menettää merkitystään ja Konami lopettikin sen toiminnan vuonna 1992.

Euroopassa Konami perusti Palcom Software Limited -nimisen sisaryrityksen samanlaisiin toimitarkoituksiin. Yrityksen pelitarjonta oli samankaltainen kuin Ultralla, mutta se julkaisi myös pelejä joita ei ollut julkaistu Yhdysvalloissa, kuten *Parodius* ja *Pop n' Twinbee*.

Julkaistut pelit
----------------

Ultra Gamesin julkaisemiin peleihin lukeutuvat:

* *Base Wars - Cyber Stadium Series* (NES)
* *Blades of Steel* (Game Boy)
* *Defender of the Crown* (NES)
* *Gradius* (Game Boy)
* *Gyruss* (NES)
* *Kings of the Beach* (NES)
* *Metal Gear* (Commodore 64, DOS, NES)
* *Motocross Maniacs* (Game Boy)
* *Nightshade* (NES)
* *Q\*Bert* (NES)
* *Sid Meier's Pirates!* (NES)
* *Silent Service* (NES)
* *Skate or Die* (NES)
* *Ski or Die* (NES)
* *Snake’s Revenge* (NES)
* *Star Trek* (Game Boy)
* *Star Trek: 25th Anniversary* (NES)
* *Teenage Mutant Ninja Turtles* (Amiga, Commodore 64, DOS, NES)
* *Teenage Mutant Ninja Turtles II: The Arcade Game* (NES)
* *Teenage Mutant Ninja Turtles: Fall of the Foot Clan* (Game Boy)

Katso myös
----------

* Konami

Lähteet
-------

1. ↑  Game Browser : Ultra Software Corporation > Published by (Arkistoitu – Internet Archive) www.mobygames.com (englanniksi) Luettu 28. tammikuuta 2007

Aiheesta muualla
----------------

* *Ultra Gamesin* profiili MobyGames-sivustolla. (englanniksi)
**S/S Koral** oli alun perin Saksan keisarikunnan laivaston rakentama ja käyttämä miinanraivaaja *M59*. Alus oli nimellä *Prezidentas Smetona* Liettuan merivoimien lippulaiva ennen Neuvostoliiton miehitystä, minkä jälkeen se liitettiin Neuvostoliiton laivastoon *Primūnas*.

Valmistus
---------

Saksan keisarikunnan laivasto tilasi miinanraivaaja *M59*:n Deschimag-Werk Seebeckin telakalta. Se laskettiin vesille 31. lokakuuta 1917.

Palvelus
--------

Vuonna 1927 Weimarin tasavalta myi 289 000 litillä aluksen Liettualle, joka antoi sille Liettuan ensimmäisen presidentin Antanas Smetonan mukaan nimen *Prezidentas Smetona*. Aluksen tehtävinä olivat muun muassa rannikon suojaaminen salakuljettajilta ja toimia koulutusaluksena. Laivaan tehtiin lukuisia muutoksia ja vuonna 1935 se nimettiin *Antonas Smetonaksi* ja edelleen 22 kesäkuuta 1940 alus sai nimen *Primūnas*.

Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan alus liitettiin elokuussa Neuvostoliiton laivastoon, joka nimesi sen aluksi *Otlichnikiksi*. Siitä tehtiin sisäasianministeriön vartiolaiva ja se nimettiin *Koraliksi*.

*Koral* muutettiin uudelleen miinanraivaajaksi. Se upposi 11. tammikuuta 1945 Helsingin satamasta lähdettyään Saksan laivaston sukellusveneen *U-745* torpedoimana. Vuonna 2007 Viron viranomaiset paikansivat hylyn, joka lepää Suomenlahdella, 35 kilometrin päässä Tallinnasta ja 80 metrin syvyydessä.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Rohwer, Jürgen: *Chronology of the War at Sea 1939-1945 The Naval History of World War Two*. Lontoo, UK: Chatham Publishing, 2005. ISBN 1-86176-257-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Gardiner, Robert 1922-1946 s. 354
2. ↑  Rohwer, Jürgen s. 386
3. ↑  Postimees 30. marraskuuta 2007[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Lietuvos Rytas (liettuaksi)
* Stanišauskas, Gediminas: Suomijos įlankos dugne aptiktas „Prezidentas Smetona (liettuaksi)
**S/S Express** (nimi oli **Express II** 1877–1879) oli vuonna 1877 rakennettu ensimmäinen suomalainen jäävahvistettu höyrylaiva joka liikennöi talvisin Hanko-Tukholma-reitillä.

Laivan tilannut hankolainen *Finska Transito Ångbåts Ab* teki konkurssin marraskuussa 1878, mutta laivan vuokrasi Carl Johan Korsman, joka sitten osti aluksen 1879. S/S Express liikennöi talvikaudella 15. marraskuuta – 15. toukokuuta reitillään kerran viikossa kuljettaen postia ja matkustajia. Laivan kapteenina toimi vuoteen 1892 August Alexander Granroth.

Korsmanin omistuksessa S/S Express liikennöi aina vuoteen 1894 jolloin se myytiin Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiölle. Laiva jatkoi talvisin vanhalla reitillään vielä vuoteen 1898 saakka jolloin sen tilalle tuli S/S Oihonna. Kesällä 1896 se ajoi suoraan Helsingistä Tukholmaan ja kesällä 1897 Turusta Tukholmaan.

S/S Express muutettiin 1899 lastilaivaksi Suomi-Riika -linjalle. Vuonna 1901 se myytiin Arkangeliin ja ennen siirtoa laivaan rakennettiin hyttipaikat 21 matkustajalle. Vuonna 1904 laiva siirtyi arkangelilaiselle, Venäjän hallituksen omistamalle *White Sea Pilots & Lighthouses Depth*-varustamolle ja sen uudeksi nimeksi tuli *Solombola*. Laiva romutettiin 1930.

S/S Express II:n suunnitteli runoilija Johan Ludvig Runebergin poika, insinööri Robert Runeberg. Sen rakensi Oskarshamnin telakka Ruotsissa ja laiva saavutti 400 ihv:n höyrykoneensa avulla 10,75 solmun nopeuden (20 km/h). Aluksen pituus oli 42,4 m, leveys 6,85 m ja syväys 3,5 m. Vetoisuus oli 445 bruttorekisteritonnia ja matkustajapaikkoja oli alun perin 14 I luokassa ja 10 II luokassa. Vuonna 1882 laivaa pidennettiin 7,7 metriä ja 1888 se sai uuden 650 hevosvoiman höyrykoneen jolloin suurin nopeus kasvoi 12 solmuun.

Lähteet
-------

* Lasse Sjöström: Turun matkustajahöyrylaivat – S/S Express

Aiheesta muualla
----------------

* "Suomenlahden salaisuus" 50 vuotta sitten, Suomen Kuvalehti, 11.02.1933, nro 7, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot