recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dmitri Valerjevitš Utkin** (ven. Дмитрий Валерьевич Уткин; 11. kesäkuuta 1970 – 23. elokuuta 2023) oli venäläinen sotilas. Häntä pidetään yksityisen palkka-armeija Wagner-ryhmän perustajana. Wagner-ryhmän nimen on esitetty tulleen Utkinin käyttämästä Wagner-taistelijanimestä, joka puolestaan on otettu säveltäjä Richard Wagnerin sukunimestä.

Utkin syntyi Asbestin kylässä Venäjän neuvostotasavallassa vuonna 1970. Hän toimi komentajana Venäjän joukoissa ennen siirtoaan reserviin everstiluutnantin sotilasarvolla. Tämän jälkeen hän työskenteli Moran-turvallisuusyhtiön palveluksessa ja osallistui Slaavilaisen armeijakunnan toimintoihin Syyriassa vuonna 2013. Venäjä pidätti Utkinin tuona vuonna, mutta Ukrainan sodan alettua 2014 hän pääsi jälleen maansa hallinnon suosioon. Vuodesta 2014 Utkin oli Syyriassa, Ukrainassa ja Afrikan maissa toimineen Wagner-ryhmän komentaja. Joulukuussa 2016 Utkin nähtiin Vladimir Putinin kanssa Kremlin sponsoroimassa tapahtumassa. Tämän jälkeen Utkinia ei nähty julkisuudessa.

Utkin joutui Yhdysvaltain asettamien pakotteiden kohteeksi kesäkuussa 2017. Hänestä tuli marraskuussa 2017 Konkord Menedžment i Konsalting -yhtiön toimitusjohtaja. Utkinilla itsellään oli natsiteemaisia tatuointeja, ja monet muut Wagner-ryhmän perustajajäsenistä ovat toimineet ultranationalistisessa, valkoista ylivaltaa edistävässä liikkeessä.

23. elokuuta 2023 muiden muassa Dmitri Utkinin ja Jevgeni Prigožinin väitettiin venäläisissä tiedotusvälineissä kuolleen lento-onnettomuudessa. Väitteen mukaan seurue oli ennen onnettomuutta osallistunut tapaamiseen Venäjän puolustusministeriön viranomaisten kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Wagner Group chief among passengers on crashed plane near Moscow *The Jerusalem Post*.  23.8.2023. Viitattu 23.8.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Utkin *The Database "PUTIN’S LIST"*.  4.8.2023. Viitattu 25.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Wagner-ryhmän palkkasotilaiden toiminnan takaa paljastuu Venäjän strategia laajentaa vaikutusvaltaansa Afrikan maissa *The Ulkopolitist*.  6.6.2022. Viitattu 25.8.2023.
4. ↑  Dmitri Valerievich UTKIN *OpenSanctions.org*. Viitattu 18.7.2023. (englanniksi)
5. 1 2  Who are the Wagner mercenary group? *The Jerusalem Post*. Viitattu 25.8.2023. (englanniksi)
6. ↑  What Is Russia’s Wagner Group? *Foreign Policy*.  6.7.2021. Viitattu 18.7.2023. (englanniksi)
7. ↑  The White Power Mercenaries Fighting For The Lost Cause Around the World *Time*.  1.6.2022. Viitattu 25.8.2023. (englanniksi)
8. ↑  Wagner's Yevgeny Prigozhin, Russia's most powerful mercenary, believed killed in plane crash *Reuters*.  23.8.2023. Viitattu 25.8.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dmitri Utkin** Wikimedia Commonsissa
**Xfce** tai **XFCE** on vapaa avoimen lähdekoodin työpöytäympäristö Unixille ja Unixin kaltaisille käyttöjärjestelmille. Xfce on saavuttanut suosiota erityisesti keveytensä ansiosta, mutta useat käyttäjät pitävät myös sen hieman muista työpöytäympäristöistä eroavasta käyttöliittymästä. Xfce perustuu tunnetun GNOME-työpöytäympäristön tavoin GTK+ 2 -käyttöliittymäkirjastoon.

Historia
--------

Olivier Fourdan aloitti projektin vuoden 1997 alkupuolella nimellä XFce. Xfce 1.x -versiot olivat XForms-käyttöliittymäkirjaston päälle kirjoitettu CDE-klooni Linuxille.
XForms-kirjasto oli Mark Overmarsin alun perin IRIS GL:lle kehittämä nimellä Forms, joka sitten siirrettiin X11:lle.
Xfce 2.x sai oman ikkunamanagerin, Xfwm:n.

Xfce 3.x kirjoitettiin uusiksi käyttäen GTK+-käyttöliittymäkirjastoa XFormsin sijaan. Tämä mahdollisti monien mullistavien uusien ominaisuuksien käyttöönoton. Xfce lisensoitiin GNU GPL-ohjelmistolisenssillä, koska ohjelmisto ei enää sisältänyt kaupallista XForms-kirjastoa. Projektin nimi vaihdettiin Xfce:ksi. Projekti siirtyi käyttämään SourceForgea versiosta 3.8.1 alkaen.

Xfce 4.x kirjoitettiin uusiksi käyttäen GTK+ 2.x -versiota. Xfwm-ikkunamanageriin lisättiin sisäänrakennettu tuki kompositoinnille. Työpöytäympäristön yleistä ulkoasua paranneltiin muun muassa lisäämällä tuki SVG-kuvakkeille. Tiedostojen hallintaan käytetty Xffm korvattiin Thunar-ohjelmalla.

* Xfce 1.0 Knoppixissa. Huomaa CDE:stä kloonattu alapaneli Xfce 1.0 Knoppixissa. Huomaa CDE:stä kloonattu alapaneli
* Xfce-4.2.2 Xfce-4.2.2

Lähteet
-------

1. ↑  News – Xfce 4.18 released – Xfce. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  www.makeuseof.com *makeuseof.com*. Viitattu 25.4.2018. (englanniksi)
3. 1 2 3

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Xfce**.
* Virallinen sivusto (englanniksi)
**Agostino "Angus" Giuseppe A Barbieri** (1939 – 7. syyskuuta 1990) oli skottilainen mies, joka tunnetaan lääketieteellisestä kokeesta, jonka aikana hän oli yhtäjaksoa syömättä 382 vuorokautta vuosien 1965 ja 1966 aikana.*lähde?*

Barbieri tunnettaan lääketieteellisessä julkaisussa nimellä Potilas A. B. (Patient A.B.).*lähde?*
Paastonsa aloittaessaan hän oli 27-vuotias ja painoi 207 kg. Barbieri sai ainoastaan monivitamiinia, C-vitamiinia ja hiivavalmistetta ensimmäisen 10 kuukauden ajan. Myöhemmin hän sai kaliumia poretabletteina ja natriumlisää. Kalorittomia nesteitä hän sai nauttia vapaasti. Hän oli aluksi sairaalahoidossa, mutta myöhemmin kotonaan ja osallistui säännöllisesti lääkärintarkastuksiin. Paastonsa lopettaessaan hän painoi 82 kg. Paastosta ei aiheutunut haittavaikutuksia. Barbieri myös piti alemman painonsa ja viiden vuoden päästä hän painoi 87 kg.

Barbieri työskenteli isänsä Joen fish and chips -liikkeessä Tayportissa Fifessa. Hän aloitti paastonsa Maryfieldin sairaalassa Dundeessa kesäkuussa 1965. Tapausta seurasivat Dundeen yliopiston tutkijat. Barbierin ruokavalioon kuului pääasiassa tee, kahvi, vesi ja kivennäisvesi. Jonkin maininnan mukaan hän alkoi käyttää sokeria tai maitoa teessä paastonsa viimeisinä kuukausina. Heinäkuussa 1966 hän nautti ensimmäisen kerran keitetyn kananmunan ja leipää voilla.

Barbieri meni naimisiin Mary Gentlen kanssa ja sai kaksi poikaa.

Lähteet
-------

1. ↑   Postgraduate Medical Journal (March 1973) 49, 203-209.
2. ↑
3. ↑  Reporter: The tale of Angus Barbieri who fasted for more than a year - and lost 21 stone *The Courier*. Viitattu 27.2.2023. (englanniksi)
4. ↑  Angus Barbieri (1939-1990) - Find a Grave... *www.findagrave.com*. Viitattu 27.2.2023. (englanniksi)
**Alexander Cronhjelm af Hakunge** (14. elokuuta 1844 Pähkinälinna, Venäjä – 16. tammikuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen kreivi ja valtiopäivä- ja virkamies, joka toimi ennakkosensuurista vastanneen Painoasiain ylihallituksen puheenjohtajana ensimmäisen sortokauden aikana vuosina 1899–1905.

Cronhjelm kuului Ruotsin vallan aikana kreivin arvon saaneeseen Cronhjelm af Hakungen sukuun. Hänen isänsä oli Venäjän armeijassa palvellut eversti Carl Fredrik Cronhjelm ja äitinsä Viron baltiansaksalaiseen aateliin kuulunut Helene von Kotzebue. Cronhjelm opiskeli Tarton yliopistossa ja suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1871. Hän loi pääosan urastaan Suomen kenraalikuvernöörin kansliassa Helsingissä, jossa hän oli vuodesta 1873 kanslistina, vuodesta 1881 kääntäjänä ja vuodesta 1895 toisen osaston toimituspäällikkönä. Hän oli samalla venäjän kielen opettajana Polyteknisessä instituutissa vuosina 1873–1900. Cronhjelm edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1891 ja 1904–1905. Hän sai 1881 kamarijunkkarin ja 1902 kamariherran arvon.

Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov järjesti Cronhjelmin Painoylihallituksen vt. puheenjohtajaksi marraskuussa 1899 saadakseen uskollisemman miehen eronneen Alfred Wilhelm Cajanderin tilalle. Cronhjelm nimitettiin päätoimisesti virkaan vuonna 1903 ja hän jatkoi siinä kuolemaansa asti. Hän kuului myös Bobrikovin asettamaan niin sanottuun sensuurikomiteaan (neuvotteleva komitea lehdistöasioita varten). Cronhjelm kannatti tiukempaa sensuuria kuin ylihallituksen muut jäsenet ja sai usein yksin kantansa läpi. Häntä pidettiin Bobrikovia uskollisesti palvelevana byrokraattina. Perustuslaillisiin kuulunut kirjailija Santeri Ivalo kutsui häntä myöhemmin "sortojärjestelmän auliiksi välikappaleeksi", myöntyväisyyssuuntaa kannattanut K. N. Rantakari puolestaan luonnehti häntä hyväntahtoiseksi mieheksi, jolle lehtien lakkauttaminen oli raskasta. Cronhjelm salli pilalehtien julkaista häntä itseään esittäviä pilapiirroksia. Hän kuoli tammikuussa 1905 munuaistautiin epäonnistuneen leikkauksen jälkeen.

Cronhjelmin puoliso oli Maria Augusta von Ammondt. Heidän kaksi aikuisiksi elänyttä poikaansa, Michael ja Valdemar (Vladimir), palvelivat upseereina Venäjän armeijassa. Cronhjelmille kuului Zlotan majoraatti Puolassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tor Carpelan: *Ättartavlor för de på Finlands riddarhus inskrivna ätterna, A–G*, s. 241. Helsinki 1954.
2. ↑  Pirkko Leino-Kaukiainen: *Sensuuri ja sanomalehdistö Suomessa vuosina 1891–1905*, s. 86–89, 94. Suomen Historiallinen Seura, Helsinki 1984.
3. ↑  Marja Ylönen: *Pilahistoria – Suomi poliittisissa pilapiirroksissa 1800-luvulta 2000-luvulle*, s. 90–91. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2001.
4. ↑  Kuollut Suomalainen Wirallinen Lehti 17.1.1905, s. 2. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 9.5.2019.
UimahypytUimahypyt
**Vuoden 1924 kesäolympialaisten uimahypyt** järjestettiin 14. – 20. elokuuta 1924. Tämä oli viides kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 71 osanottajaa 14 eri maasta.

Mitalistit
----------

### Miehet

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| 3 metrin ponnahduslauta | Yhdysvallat Albert White | Yhdysvallat Pete Desjardins | Yhdysvallat Clarence Pinkston |
| Vaihtelevat kerroshypyt | Yhdysvallat Albert White | Yhdysvallat David Fall | Yhdysvallat Clarence Pinkston |
| Suorat kerroshypyt | Australia Dick Eve | Ruotsi John Jansson | Yhdistynyt kuningaskunta Harold Clarke |

### Naiset

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| 3 metrin ponnahduslauta | Yhdysvallat Elizabeth Becker-Pinkston | Yhdysvallat Aileen Riggin | Yhdysvallat Caroline Fletcher |
| 10 metrin kerroshypyt | Yhdysvallat Caroline Smith | Yhdysvallat Elizabeth Becker-Pinkston | Ruotsi Hjördis Töpel |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Yhdysvallat | 4 | 4 | 3 | 11 |
| 2. |  Australia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3. |  Ruotsi | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 4. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 0 | 0 | 1 | 1 |

Lähteet
-------

* Diving at the 1924 Paris Summer Games (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

UimahypytUimahypyt olympialaisissa
1896–1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928 •
1932 •
1936 •
1948 •
1952 •
1956 •
1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
*2024*

Kesäolympialaisten 1924 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Jalkapallo | Jeu de paume (*Näytöslaji*) | Melonta (*Näytöslaji*) | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Pallopelit (*Näytöslaji*) | Pelota (*Näytöslaji*) | Poolo | Purjehdus | Pyöräily | Ranskalaiset taistelulajit (*Näytöslaji*) | Ratsastus | Rugby | Soutu | *Taidelajit* | Tennis | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**Ann Sundholm** (s. 1961 Hanko) on suomalainen kuvanveistäjä.

Sundholm on opiskellut taidetta 1980–1981 Västra Nylands Folkhögskola-Folkakademissa ja Turun piirustuskoulussa 1981–1985. 1987 syksyllä hän opiskeli Oslon taideakatemiassa Norjassa.

Julkisia teoksia
----------------

Sundholmin julkisia töitä ovat muun muassa Tampereen Hallilan koulutalon pihalla oleva betoninen, sinisillä klinkkerilaatoilla päällystetty *Riemukaari*-veistos. Teos on valmistunut vuonna 1996. Helsingin Arabianrannassa Jan-Magnus Janssonin aukiolla on Sundholmin teos *Keidas*, joka on paljastettu vuonna 2006 ja jonka hankki Taidesäätiö Pro Artibus. Teoksessa on kolme isokokoista nukkuvaa leijonaa, veistos on betonia. Turussa on Impivaaran uimahallin julkisivussa Ann Sundholmin vuonna 2012 valmistunut teos *Taivaan vuohet*.

### Valokuvia julkisista teoksista

* Riemukaari, 1996, Tampere.*Riemukaari*, 1996, Tampere.
* Keidas, 2006, Helsinki*Keidas*, 2006, Helsinki
* Taivaan vuohet, 2012, Turku.*Taivaan vuohet*, 2012, Turku.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Riemukaari Tampereen taidemuseo. Viitattu 30.4.2020.
2. ↑  Keidas Helsingin taidemuseo.  Arkistoitu 18.8.2022. Viitattu 30.4.2020.
3. ↑  Impivaaran uimahalli sai verkkosivut *Turun Sanomat*.  9.1.2012. Viitattu 30.4.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Aikateríni "Katerína" Stefanídi** (kreik. Αικατερίνη "Κατερίνα" Στεφανίδη, etunimi usein muodossa *Ekateríni*, s. 4. helmikuuta 1990 Cholargós) on kreikkalainen seiväshypyn maailmanmestari, kaksinkertainen Euroopan-mestari ja olympiavoittaja.

Stefanídi saavutti hopeaa Zürichin EM-kilpailuissa 2014 tuloksella 460 cm. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän saavutti hopeaa tuloksella 475 cm. Portlandin sisäratojen MM-kilpailuissa 2016 hän sai pronssia tuloksella 480 cm. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016 tuloksella 481. Hän voitti samana vuonna olympiakultaa Rio de Janeirossa tuloksella 485. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Belgradissa 2017 tuloksella 485.

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Lontoossa 6. elokuuta 2017 Stefanídi voitti kovatasoisen kilpailun tuloksella 491 cm. Hän saavutti pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 tuloksella 480. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Berliinissä 2018 tuloksella 485. Hän oli neljäs Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sai pronssia tuloksella 485. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän oli viides tuloksella 470 cm. Samana vuonna hän saavutti hopeaa Münchenin EM-kilpailuissa tuloksella 475 cm. Istanbulin EM-hallikilpailuissa 2023 hän sijoittui neljänneksi.

Stefanídi voitti alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden Marrakechissa 2005 oltuaan vain 15-vuotias. Hän sai saman ikäluokan MM-hopeaa Ostravassa 2007 ja alle 20-vuotiaiden MM-pronssia Bydgoszczissa 2008. Vuonna 2011 hän sai hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ostravassa ja pronssia Shenzhenin universiadeissa. Hän voitti NCAA:n mestaruuden 2012.

Stefanídin ennätys ulkoradoilla on 491 cm ja sisäradoilla 490 cm.

Lähteet
-------

* Aikateríni Stefanídi Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Katerina Stefanidi Bio, Stats, and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Aikateríni Stefanídi Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  IAAF: Pole Vault Result – IAAF World Championships London 2017 *iaaf.org*. Viitattu 7.8.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aikateríni Stefanídi** Wikimedia Commonsissa

Naisten seiväshypyn maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1999: Stacy Dragila |
2001: Stacy Dragila |
2003: Svetlana Feofanova |
2005: Jelena Isinbajeva |
2007: Jelena Isinbajeva |
2009: Anna Rogowska |
2011: Fabiana Murer |
2013: Jelena Isinbajeva |
2015: Yarisley Silva |
2017: Aikateríni Stefanídi |
2019: Anželika Sidorova |
2022: Katie Nageotte |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Anna-Lea Kopperi** (s. 1960 Kitee) on suomalainen kuvataiteilija ja kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan myös ympäristö- ja yhteisöteoksista. Kopperi opiskeli kuvataiteita Suomessa vuosina 1987–1989, Pariisissa 1989–1990 ja sen jälkeen vuosina 1990–1996 Düsseldorfin taideakatemiassa, josta valmistui 1995 (Meisterschülerin). Kopperi on pitänyt vuodesta 1993 lähtien useita kymmeniä yksityisnäyttelyitä Suomessa ja muissa maissa ja osallistunut yli 50 yhteis- ja ryhmänäyttelyyn vuoden 1992 jälkeen. Anna-Lea Kopperi asuu Helsingissä.

*Sini-puna-silta (pohjoinen-etelä)*, 2002, Helsinki.
Kopperin ympäristötaideteos *Sini-puna-silta (pohjoinen-etelä)* on julkistettu vuonna 2002. Teos on junaradan ylittävä kevyen liikenteen silta Kannelmäen aseman kohdalla. Kopperi on teoksessaan käyttänyt katetun sillan ikkunoista näkyvän maiseman muuttamiseen läpinäkyviä värikalvoja. Kylmä pohjoinen ja lämmin eteläinen maisema kohtaavat sillalla, kun valo lankeaa sille ikkunoiden läpi. Teos oli ajateltu väliaikaiseksi, mutta Helsingin kaupungin liikennelaitos osti teoksen ja se jäi paikoilleen.

Kopperin ympäristötaideteos *Ruoko* oli Salon Halikonlahden ympäri levittäytyneen *Green art* -tapahtuman osana vuonna 2006. Tapahtuma ulottui Salon, Halikon, Perniön ja Kemiön alueille asti.

Kopperille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Kopperi, Anna.Lea: Anna-Lea Kopperi CV *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 16.4.2020.
2. ↑  Sini-puna-silta (pohjoinen-etelä) Helsingin taidemuseo.  Arkistoitu 3.12.2022. Viitattu 16.4.2020.
3. ↑  Palm, Päivi: Green art aloittaa sirpein ja viikattein *Turun Sanomat*.  18.3.2006. Viitattu 16.4.2020.
4. ↑  Taiteilijaeläke 63 taiteilijalle *Taiteen edistämiskeskus Taike*.  4.3.2022. Viitattu 5.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Anna-Lea Kopperin kotisivu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Mr. Smith lähtee Washingtoniin** (engl. *Mr. Smith Goes to Washington*) on yhdysvaltalainen poliittinen komediadraamaelokuva vuodelta 1939. Elokuvan ohjasi ja tuotti Frank Capra Columbia Pictures -tuotantoyhtiölle. Sidney Buchman laati elokuvan käsikirjoituksen, joka perustuu Lewis R. Fosterin kirjoittamaan julkaisemattomaan tarinaan *The Gentleman from Montana*. Pääroolia näytteli James Stewart. Elokuvan kaupallinen ensi-ilta oli 19. lokakuuta 1939.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Osavaltion kuvernööri Hubert Hopper nimittää partiojohtaja Jefferson Smithin Yhdysvaltain senaattiin istuvan senaattorin kuoltua kesken virkakautensa. Senaattorina Smith esittää liittovaltion rahoitusta maa-alueen ostamiseksi poikaleirin rakennuspaikaksi. Jim Taylorin johtama poliittinen ryhmittymä ja sitä edustava senaattori Joseph Paine, joka on Smithin ystävä, vastustavat Smithin esitystä, koska he haluavat rakentaa padon leirin suunnitellulle rakennuspaikalle. Paine väittää valheellisesti, että Smith omistaa kyseisen maa-alueen ja tavoittelee siis esityksellään henkilökohtaista hyötyä. Smith on jo aikeissa lähteä Washingtonista, mutta sihteerinsä Clarissa Saundersin innoittamana hän aloittaakin senaatissa pitkän puheen todistaakseen syyttömyytensä.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  James Stewart  | … |  Jefferson Smith
  |
|  Jean Arthur  | … |  Clarissa Saunders
  |
|  Claude Rains  | … |  Joseph Paine
  |
|  Edward Arnold  | … |  Jim Taylor
  |
|  Guy Kibbee  | … |  Hubert Hopper
  |
|  Thomas Mitchell  | … |  Diz Moore
  |
|  Harry Carey  | … |  Senaatin puheenjohtaja
  |

Vastaanotto
-----------

*Mr. Smith lähtee Washingtoniin* sai yksitoista Oscar-ehdokkuutta ja voitti lopulta yhden Oscar-palkinnon, joka myönnettiin Fosterille parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Vuonna 1989 elokuva valittiin säilyttäväksi National Film Registry -arkistossa. Vuonna 2007 Yhdysvaltain elokuvainstituutti (AFI) valitsi sen kaikkien aikojen 26. parhaaksi elokuvaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mr. Smith Goes to Washington (1939) *American Film Institute – AFI*. Viitattu 2.1.2017. (englanniksi)
2. ↑  The 12th Academy Awards, 1940 *Oscars.org – Academy of Motion Picture Arts and Sciences*. Viitattu 2.1.2017. (englanniksi)
3. ↑  Complete National Film Registry Listing *National Film Preservation Board, Library of Congress*. Viitattu 2.1.2017. (englanniksi)
4. ↑  AFI's 100 Years...100 Movies — 10th Anniversary Edition *American Film Institute – AFI*. Viitattu 2.1.2017. (englanniksi)
**Mystraksen palatsi** (kreik. Παλάτι του Μυστρά, *Paláti tou Mystrá*) tai *Despoottien palatsi* (Ανάκτορο των Δεσποτών, *Anáktoro ton Despotón*) on bysanttilaisaikainen Morean despootin palatsi Mystraksessa Kreikassa. Se on osa Mystraksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Mystraksen palatsia sisäpihan puolelta.
Mystraksen palatsia ulkopuolelta.
Mystraksen palatsi oli Mystrasta ja Moreaa eli Peloponnesosta bysanttilaisella ajalla hallinneen Morean despootin ja tämän perheen asunto. Despootti oli yleensä Bysantin keisarin poika tai veli. Palatsi toimi myös keisarin asuntona tämän ollessa kaupungissa. Palatsia alettiin rakentaa 1200-luvulla Vilhelm II Villehardouin'n aikana eli heti Mystraksen perustamisen jälkeen alun perin paikan frankkihallitsijan palatsiksi. Myöhemmin se otettiin bysanttilaisten käyttöön. Palatsi valmistui nykyiseen muotoonsa 1400-luvun alkupuolella.

Myöhemmin palatsi raunioitui muun Mystraksen mukana. Palatsin kunnostusprojekti alkoi vuonna 1984. Varsinaisia kunnostustöitä tehtiin vuodesta 1995 aina 2010-luvulle saakka. Rakennus on tarkoitus ottaa museokäyttöön. Mystraksen palatsi on ainoa bysanttilainen palatsi, joka on säilynyt nykyaikaan kokonaisuudessaan.

Palatsi on useammasta rakennuksesta muodostuva kokonaisuus, joka sijaitsee Mystraksen linnavuoren pohjoisrinteessä ja hallitsee yläkaupunkia. Palatsin keskeisimmät osat ovat kaksi siipeä, jotka tunnetaan hallitsijasukujen nimillä. Toinen on Kantakuzenosten siipi, joka rakennettiin 1300-luvun alkupuolella, ja toinen Palaiologosten siipi, joka rakennettiin 1400-luvulla. Jälkimmäisen alemmassa kerroksessa on varastotiloja, toisessa kerroksessa kahdeksan huoneiston asuintilat ja ylimmässä kerroksessa muun muassa valtaistuinsali. Ympäröivät rakennukset olivat Mystraksen muun ylhäisön, kuten erilaisten virkamiesten, käytössä. Osien korkeus vaihtelee kahdesta neljään kerrokseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Συγκρότημα Παλατιών Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 3.12.2016. Viitattu 28.11.2016.
2. 1 2  Despots Palace *Greeka.com*. Viitattu 28.11.2016.
3. ↑  Ζωντανεύει το παλάτι των Παλαιολόγων *Ελευθεροτυπία*.  18.6.2011. Viitattu 28.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mystraksen palatsi** Wikimedia Commonsissa
**Raatteen vartiomuseo** on vuonna 1988 perustettu museo Raatteentiellä, lähellä Suomen itärajaa.

Rajavartiointi Suomussalmella sai alkunsa maaliskuussa 1918, kun paikallisesta suojeluskuntaosastosta komennettiin yhdeksän miestä vartioon Raatteen Raatevaaralle. Tämä yhdeksän miehen ryhmä majoittui Iikkala-nimiseen taloon ja heidän tehtävänä oli kylän ja kyläläisten suojelu.

Rajojen vartiointi kuului aluksi puolustusvoimille rajavartiolaitoksen perustamiseen 21.maaliskuuta 1919 saakka. Varsinainen rajavartioasema, eli nykyinen vartiomuseo valmistui vuonna 1923. Rakennustyöstä vastasi suomussalmelaiset Kurimon veljekset. Rakennukseen kuului vartiopäällikön asunto, keittiö, toimisto ja miehistötupa. Raatteen vartiomuseo on ennen sotia rakennetuista vartioasemista ainoa Suomessa, joka on säilynyt meidän päiviimme asti. Talvisodan syttyessä suomalaiset joutuivat vetäytymään nopeasti, eivätkä he ehtineet polttaa rakennusta. Rakennus oli rajavartioston käytössä vuoteen 1958 saakka, jolloin toiminta siirtyi viereen rakennettuun uuteen rakennukseen, lukuun ottamatta muutaman kuukauden jaksoa uuden rakennuksen remontin aikana. Uusi vartioasema oli käytössä 31.12.2010 saakka, jolloin asema muutti Ämmänsaareen. 

Ajatus museon perustamisesta syntyi 1980-luvulla Kainuun rajavartiostokillan Suomussalmen osaston piirissä. Avajaisia oli todistamassa parisataapäinen vierasjoukko 9.6.1988. Ennen museointia vartioasema ehti toimia myös perheasuntona.

Kuvia
-----

* Yleiskuvaa kesältä 2019Yleiskuvaa kesältä 2019
* Vartiopäällikön asuntoVartiopäällikön asunto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Raatteen vartiomuseo, museon oma esite/käsiohjelma.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Raatteen vartiomuseo** Wikimedia Commonsissa

* Raatteen vartiomuseo Suomussalmen kunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Raatteen vartiomuseo, Kainuun paikallismuseoita ja kulttuuriympäristökohteita -portaalissa


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Raatteen vartiomuseo (Q61867128)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | sotahistoriallinen museo, paikallismuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Suomussalmi |
|  |
| katuosoite | Raatteentie 183, 89800 Suomussalmi kk |
|  |
| koordinaatit | 64°48′29″N 29°40′42″E﻿ / ﻿64.80803°N 29.67842°E﻿ / 64.80803; 29.67842 |
|  |
|  |

 |
**Amorgóksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Αμοργού, *Archaiologikó Mouseío Amorgoú*) tai oikeammin *Amorgóksen arkeologinen kokoelma* (Αρχαιολογική Συλλογή Αμοργού, *Archaiologikí Syllogí Amorgoú*) on arkeologinen museo Amorgóksen kylässä eli Chórassa Amorgóksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museo toimii venetsialaisvallan aikana todennäköisesti 1500-luvulla rakennetussa talossa, joka tunnetaan Gavráksen tornina tai huvilana. Rakennus luovutettiin museokäyttöön vuonna 1963 ja kunnostettiin 1970-luvulla.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, reliefejä, rakennusten koristeosia, keramiikkaa, kykladisia idoleita sekä piirtokirjoituksia. Löydöt ovat peräisin Amorgóksen antiikin aikaisista kaupungeista Aigialesta, Arkesinesta ja Minoasta sekä muualta saarelta. Monet löydöistä ovat pintalöytöjä, mutta osa on peräisin arkeologisista kaivauksista. Varhaisimmat löydöt ovat neoliittiselta kaudelta 3000-luvulta eaa. varhaiselta pronssikaudelta 2000-luvulta eaa. sekä myöhäiseltä pronssikaudelta 1200–1100 eaa. Pääosa löydöistä on ajalta 700 eaa.–200 jaa. eli arkaaiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle.

* Pylväänpää.Pylväänpää.
* Rakennusten koristeosia.Rakennusten koristeosia.
* Rakennusten koristeosia ja piirtokirjoituksia.Rakennusten koristeosia ja piirtokirjoituksia.
* Roomalainen reliefi.Roomalainen reliefi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογική Συλλογή Αμοργού: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 12.8.2016. Viitattu 16.5.2016.
2. 1 2  Αρχαιολογική Συλλογή Αμοργού: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 28.9.2016. Viitattu 16.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amorgóksen arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Kiekko-Oulu** on oululainen jääkiekkoseura, joka keskittyy nykyään juniorijääkiekkoon. Kiekko-Oulu on Suomen Jääkiekkoliiton jäsenseura. 

Kaudella 2018–2019 Kiekko-Oululla on joukkueet G-, F2-, F1- ja E2-ikäluokissa. Lisäksi Kiekko-Oululla on ryhmä Leijona-kiekkokoululaisia.

Historia
--------

Kiekko-Oulu ry on perustettu vuonna 1976, nimellä Oulun Eka-Kiekko, millä nimellä se toimi 90-luvulle saakka. Kiekko-Oululla oli miesten edustusjoukkue vuosina 1991–2005. Kiekko-Oulun edustusjoukkue tippui vuonna 2005 Suomi-sarjasta II-divisioonaan ja Laser HT nousi samoista karsinnoista Suomi-sarjaan. Seurat yhdistyivät edustusjoukkueiden osalta ja syntynyt joukkue nimettiin Kiekko-Laseriksi. 

Kiekko-Oulun naisten joukkue pelasi naisten I-divisioonassa kaudella 2011–2012 ja Mestiksessä kausilla 2012–2013 ja 2013–2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Eliteprospects.com: Kiekko-Oulun miesten edustusjoukkueen pelaajat ja tilastot 1991-2005
* Eliteprospects.com: Kiekko-Oulun naisten edustusjoukkueen pelaajat ja tilastot 2011-2014
* Kiekko-Oulun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
RTS raportoimassa perinteisestä painikilpailusta Demba Diopin stadionilla Dakarissa.
**Radiodiffusion Télévision Sénégalaise** (RTS) on Senegalin kansallinen yleisradioyhtiö.

Senegalin yleisradiotoiminta on saanut alkunsa vuonna 1939 perustetusta Radio Dakarista. Toinen radioasema perustettiin Saint-Louisiin vuonna 1952. Radio Dakar, josta 1950-luvulla tuli osa Ranskan Länsi-Afrikan Radio Inter-AOF -ketjua, oli hengeltään ja sisällöltään ranskalainen radioasema. Afrikkalaisia kieliä käytettiin lähinnä uutislähetyksissä ja historia-aiheisissa ohjelmissa. Aseman afrikkalaistuminen alkoi vuonna 1957. Malin liittovaltion aikana se kantoi nimeä Radio Mali ja Senegalin itsenäistyttyä vuonna 1960 siitä tuli Radio Sénégal. Maan hallituksen alaisuudessa toimineella radiolla oli kaksi kanavaa, Chaîne nationale ja Chaîne internationale.

Kokeellisia televisiolähetyksiä ryhdyttiin käynnistämään Unescon tuella vuonna 1963. Vuonna 1973 perustettiin radio- ja televisiotoiminnasta vastannut valtiollinen Office de Radiodiffusion Télévision du Sénégal. Viestintäkentän vapautuessa siitä tuli kansallinen mediayhtiö Radiodiffusion Télévision Sénégalaise vuonna 1992.

RTS:llä on nykyään neljä radiokanavaa: ranskaksi, wolofiksi ja muilla kansallisilla kielillä toimiva Chaîne Nationale, vieraskielistä ohjelmaa välittävä Sénégal Internationale, alueradioista koostuva Chaîne Régionale ja Dakarissa toimiva RTS Mag FM. Kaikki radiolähettimet toimivat ULA-alueella. Valtakunnallisia televisiokanavia on kaksi. Televisio-ohjelmat tuotetaan digitaalisesti, mutta ne lähetetään maanpäällisessä verkossa analogisina. Radio- ja televisio-ohjelmia välitetään myös satelliittien kautta.

1990-luvulta lähtien Senegaliin on perustettu lukuisia kaupallisia ja yhteisöradioita sekä yksityisiä TV-asemia. Ne toimivat usein paikallisilla kielillä. Lisäksi välitetään ulkomaisten yleisradioyhtiöiden ohjelmia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Historique de la radio *RTS*. Viitattu 30.12.2018.
2. 1 2 3 4  Dia, Saidou: Radiodiffusion et nouvelles technologies de líinformation et de la communication (NTIC): Usages, enjeux et perspectives *osiris.sn*.  2002.  Arkistoitu 11.7.2019. Viitattu 30.12.2018.
3. ↑  Historique de la TV *RTS*. Viitattu 30.12.2018.
4. ↑  *World Radio TV Hanbook 2015*, s. 353. Oxford: WRTH Publications, 2014. ISBN 978-0-9555481-7-8.
5. ↑  Réception radiophonique et télévisuelle de la RTS *RTS*. Viitattu 30.12.2018.
6. ↑  Ross, Eric S.: *Culture and Customs of Senegal*, s. 50-51. Westport: Greenwood Press, 2008. ISBN 978-0-313-34036-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Radiodiffusion Télévision Sénégalaise (ranskaksi)
**Erik Gustav von Fieandt** (9. huhtikuuta 1807 Pälkjärvi – 11. marraskuuta 1888 Pälkjärvi) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.

Erik Gustav von Fieandtin vanhemmat olivat varamaaherra, eversti Eric Johan von Fieandt ja Catarina Charlotta Duncan ja puoliso vuodesta 1849 Anna Elisabeth Hallonblad. Von Fieandt tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1824 ja määrättiin sieltä 1828 valmistuttuaan vänrikkinä ensin 2. Suomen tarkk’ampujaprikaatin 4. Heinolan tarkk’ampujapataljoonaan ja sitten 1. Suomen tarkk’ampujaprikaatin 1. Turun tarkk’ampujapataljoonaan. Kornettina hänet siirrettiin 1831 H.K.K. Suuriruhtinas Mihail Pavlovitšin ulaanirykmenttiin. Hän suoritti 1833–1835 Sota-akatemian kurssin Pietarissa, jonka aikana vuonna 1834 hänet ylennettiin luutnantiksi. Von Fieandt määrättiin 1839 yleisesikunta-asioista vastaavaksi vanhemmaksi adjutantiksi krenatöörijoukkoihin ja ylennettiin alikapteeniksi 1840 ja kapteeniksi 1844. Haminan kadettikoulun palvelukseen von Fieandt tuli 1847. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja nimitettiin luokantarkastajaksi. Everstiksi Von Fieandt ylennettiin 1852 ja kenraalimajuriksi 1862, eron sotapalveluksesta hän sai elokuussa 1870.

Lähteet
-------

1. 1 2  Erik Gustav von Fieandt *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 23.1.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
Yambo Ouologuem.
**Yambo Ouologuem** (22. elokuuta 1940 Bandiagara – 14. lokakuuta 2017 Sévaré) oli malilainen kirjailija.

Bamakossa ja Pariisissa opiskelleen Ouologuemin tunnetuin teos on hänen ensimmäinen romaaninsa *Le devoir de violence*, josta hän sai Renaudot-palkinnon vuonna 1968. Afrikan historiaa kaunistelematta kuvaava teos on raju hyökkäys négritude-aatteen kannattajien romantisoitua historiakäsitystä vastaan. Se sai ristiriitaisen vastaanoton myös väkivaltaisuutensa ja eroottisuutensa takia. Myöhemmin kirjailijaa syytettiin Graham Greenen ja ranskalaisen André Schwarz-Bartin teosten plagioinnista. Nykyään romaania pidetään yhtenä modernin afrikkalaisen kirjallisuuden klassikoista.

Vuonna 1969 Ouologuem julkaisi esseekokoelman *Lettre à la France nègre* ja sen jälkeen salanimellä Utto Rodolph eroottisen romaanin *Les mille et une bibles du sexe*. Palattuaan Maliin 1970-luvun lopulla kirjailija vietti eristäytynyttä elämää kotikaupunkinsa Bandiagaran lähistöllä.

Lähteet
-------

1. ↑  d’Almeida, Célia: Décès de Yambo Ouologuem *Journal du Mali*.  16.10.2017.  Arkistoitu 23.10.2017. Viitattu 17.10.2017. (ranskaksi)
2. 1 2 3  Schulz, Dorothea E.: *Culture and Customs of Mali*, s. 52–53. Santa Barbara: Greenwood, 2012. ISBN 978-0-313-35912-5.
3. 1 2  Gikandi, Simon (ed.): *Encyclopedia of African Literature*, s. 592. London and New York: Routledge, 2003. ISBN 0-415-23019-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
***Rahavirta*** (engl. *Cash Flow*) on Don Rosan käsikirjoittama ja piirtämä sarjakuvatarina vuodelta 1987. Tarina julkaistiin alun perin *Uncle Scrooge* -lehden numerossa 224. Suomessa se ilmestyi ensimmäistä kertaa kirjassa *Sammon salaisuus ja muita Don Rosan parhaita* vuonna 1999.

*Rahavirta* perustuu Rosan 1970-luvulla tekemään *Pertwillaby Papers* -kertomukseen. Lisäksi tarina sisältää viittauksia sarjakuvaan *Kivettävä säde*, josta tarinan professorihahmo on lainattu, ja useisiin muihin Carl Barksin kertomuksiin.

Juoni
-----

Karhukopla ostaa professorilta kaksi sädeasetta, joista toinen poistaa kohteeltaan kitkan ja toinen inertian. Kopla käyttää aseita hyökätessään onnistuneesti Roope Ankan rahasäiliöön. Yllättäen Roopen rahat, joilta on poistettu kitka, lähtevät kuitenkin liukumaan rahasäiliökukkulalta alas Ankkalinnan katuja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cash Flow (Arkistoitu – Internet Archive) Inducks. Viitattu 16.6.2017.
2. ↑  Don Rosan esipuhe tarinaan *Rahavirta* kirjassa *Sammon salaisuus ja muita Don Rosan parhaita*. Helsinki Media 1999.
**Naksoslaisten sfinksi** on sfinksiä esittävä antiikin kreikkalainen marmoriveistos Delfoin pyhäkköalueelta. Sen pystyttivät naksoslaiset ja se on veistetty arkaaisella kaudella noin vuonna 570–560 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Delfoin arkeologiseen museoon.

Veistos edustaa puhdasta arkaaista tyyliä ja esittää istuvaa sfinksiä eli olentoa, jolla on naisen pää, linnun rinta ja siivet, ja muutoin leijonan vartalo. Varsinaisen veistoksen korkeus on 2,22 metriä ja se on tehty naksoslaisesta marmorista. Se oli sijoitettu noin 10–12 metriä korkean joonialaista tyyliä edustaneen pylvään päähän heti Apollonin temppelin itäpuolelle, missä se toimi Delfoin pyhäkköalueen vartijana ja samalla edusti naksoslaisten valtaa ja voimaa.

Sfinksi löydettiin Delfoin arkeologisten kaivausten yhteydessä. Ensimmäiset osat löytyivät vuonna 1861, mutta peittyivät vuoden 1870 maanjäristyksessä ja löydettiin uudelleen vuonna 1893. Veistoksen pää löydettiin tällä välillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delphi, Naxian Sphinx (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 22.8.2016.
2. 1 2  The Naxian Sphinx Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 4.10.2018. Viitattu 22.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Naksoslaisten sfinksi** Wikimedia Commonsissa
**Oh Gloria Inmarcesible** ("Oi katoamaton kunnia") on Kolumbian kansallislaulu. Sen on sanoittanut Rafael Núñez (1825–1894), joka on myös pääosin kirjoittanut vuodesta 1886 vuoteen 1991 voimassa olleen Kolumbian tasavallan perustuslain. Laulun on säveltänyt italialainen säveltäjä Oreste Sindici (1828–1904). Laulusta tuli virallisesti Kolumbian kansallislaulu 28. lokakuuta 1920, jolloin Kolumbian parlamentti hyväksyi lain kansallisista symboleista. 

Kolumbian kansallislaulu koostuu kaikkiaan yhdestätoista säkeistöstä sekä kertosäkeestä. Virallisissa yhteyksissä lauletaan vain kertosäe sekä ensimmäinen (joskus myös toinen) säkeistö. Lain mukaan maan kaikkien radioasemien on soitettava kansallislaulu klo 6.00 ja klo 18:00. 

> 
> 
>   
> 
> 
> 
> *Kertosäe:*
> ¡Oh gloria inmarcesible!
> ¡Oh júbilo inmortal!
> ¡En surcos de dolores
> el bien germina ya!
> I
> ¡Cesó la horrible noche! La libertad sublime
> derrama las auroras de su invencible luz.
> La humanidad entera, que entre cadenas gime,
> comprende las palabras del que murió en la cruz.
> II
> "¡Independencia!" grita el mundo americano;
> se baña en sangre de héroes la tierra de Colón.
> Pero este gran principio: "El rey no es soberano",
> resuena, y los que sufren bendicen su pasión.
> III
> Del Orinoco el cauce se colma de despojos;
> de sangre y llanto un río se mira allí correr.
> En Bárbula no saben las almas ni los ojos,
> si admiración o espanto sentir o padecer.
> IV
> A orillas del Caribe hambriento un pueblo lucha,
> horrores prefiriendo a pérfida salud.
> ¡Oh, sí! De Cartagena la abnegación es mucha,
> y escombros de la muerte desprecia su virtud.
> V
> De Boyacá en los campos el genio de la gloria
> con cada espiga un héroe invicto coronó.
> Soldados sin coraza ganaron la victoria;
> su varonil aliento de escudo les sirvió.
> VI
> Bolívar cruza el Ande que riega dos océanos;
> espadas cual centellas fulguran en Junín.
> Centauros indomables descienden a los Llanos,
> y empieza a presentirse de la epopeya el fin.
> VII
> La trompa victoriosa en Ayacucho truena;
> y en cada triunfo crece su formidable son.
> En su expansivo empuje la libertad se estrena,
> del cielo americano formando un pabellón.
> VIII
> La Virgen sus cabellos arranca en agonía
> y de su amor viuda los cuelga del ciprés.
> Lamenta su esperanza que cubre losa fría,
> pero glorioso orgullo circunda su alba tez.
> IX
> La patria así se forma, termópilas brotando;
> constelación de cíclopes su noche iluminó.
> La flor estremecida, mortal el viento hallando,
> debajo los laureles seguridad buscó.
> X
> Mas no es completa gloria vencer en la batalla,
> que al brazo que combate lo anima la verdad.
> La independencia sola al gran clamor no acalla;
> si el sol alumbra a todos, justicia es libertad.
> XI
> Del hombre los derechos Nariño predicando,
> el alma de la lucha profético enseñó.
> Ricaurte en San Mateo en átomos volando,
> "Deber antes que vida", con llamas escribió.
> 
>   
> 
> 
> 
>
**Patrick Head** (s. 5. kesäkuuta 1945 Farnborough, Englanti, Iso-Britannia) on Formula 1 -sarjassa kilpailevan WilliamsF1 -tallin toinen perustaja. Hän toimi myös tallin teknisenä johtaja, mutta lopetti päivittäisen työskentelyn tallissa vuoden 2011 päätteeksi. Head oli syytteessä Ayrton Sennan kuolemaan johtaneesta onnettomuudesta. Italian syyttäjänvirasto epäili, että onnettomuus olisi johtunut viallisesta materiaalista autossa. Syytteet kuitenkin hylättiin vuonna 2005, koska lainsäädäntö piti mahdollista rikosta vanhentuneena.

Aikaisempi elämä
----------------

Kun Head syntyi, hänen isänsä ajoi Jaguar-tallissa. Koulun jälkeen Head liittyi Royal Navyyn, mutta pian hän huomasi, että armeija ei ollut häntä varten. Ensin hän yritti päästä opiskelemaan Birminghamiin ja myöhemmin Bournemouthiin. Vuonna 1970 Head valmistui insinööriksi ja liittyi Lola Racing Cars -autonvalmistajan riveihin.

Head oli tarmokas uusien projektien kehittäjä ja hänestä tuli vakiintunut autojen suunnittelija, jolloin hän ja Frank Williams tapasivat. Myöhemmin Head vaihtoi alaa ja alkoi suunnitella veneitä.

Vuonna 1976 Frank Williams päätti perustaa oman F1-tallin ja pyysi Headia liittymään uuteen talliin. Yhden epäonnistuneen yrityksen jälkeen 1977 Williams Grand Prix Engineering perustettiin. Talli ajoi aluksi Marchin rungolla. Vuonna 1978 Saudian tukemana australialaiskuski Alan Jones liittyi talliin. Kun tallilla ei ollut rahaa, Frank Williams hoiti tallin asiat puhelinkopissa. Rahan puutteesta huolimatta Head onnistui suunnittelemaan auton.

1986 Frank Williams loukkaantui pahasti auto-onnettomuudessa. Head toimi tallin johtajana sillä aikaa, ja WilliamsF1 voitti 1986 tallimestaruuden ja 1987 kuljettajien sekä tallien välisen mestaruuden.

Lähteet
-------

1. ↑  Noble, Jonathan: Williams stalwart Patrick Head to end his F1 involvement at the end of 2011 *F1 News*.  28.11.2011. Autosport.com. Viitattu 12.7.2018. (englanniksi)
2. ↑  Head, Newey Acquitted in Senna Case *F1 News*.  27.5.2005. Autosport.com.  Arkistoitu 12.7.2018. Viitattu 12.7.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* WilliamsF1

Yhdistynyt kuningaskunta Williams Racing
**Perustajat:**  
Yhdistynyt kuningaskunta Frank Williams ·  Yhdistynyt kuningaskunta Patrick Head  
  

**Tallipäällikkö:**  
Yhdistynyt kuningaskunta James Vowles  
  

**Kilpakuljettajat:**  
2. Yhdysvallat Logan Sargeant ·  23. Thaimaa Alexander Albon  
  

**Testikuljettajat:**  
45. Israel Roy Nissany ·  Yhdistynyt kuningaskunta Jamie Chadwick  
  

**Formula 1 -autot:**  

FW06 · 
FW07 · 
FW07B · 
FW07C · 
FW08 · 
FW08C · 
FW09 · 
FW09B · 
FW10 · 
FW11 · 
FW11B · 
FW12 · 
FW12C · 
FW13 · 
FW13B · 
FW14 · 
FW14B · 
FW15C · 
FW16 · 
FW16B · 
FW17 · 
FW17B · 
FW18 · 
FW19 · 
FW20 · 
FW21 · 
FW22 · 
FW23 · 
FW24 · 
FW25 · 
FW26 · 
FW27 · 
FW28 · 
FW29 · 
FW30 · 
FW31 · 
FW32 · 
FW33 · 
FW34 · 
FW35 · 
FW36 · 
FW37 · 
FW38 · 
FW40 · 
FW41 · 
FW42 · 
FW43 · 
FW43B · 
FW44 · 
FW45  
  

**Frank Williams Racing Cars:**  

FW · 
FW04 · 
FW05  
  

**Muut autot:**  

BMW V12 LM
**Michele Esposito** (29. syyskuuta 1855 Castellammare di Stabia – 26. marraskuuta 1929 Firenze) oli italialainen, vuosina 1882–1928 Irlannissa työskennellyt säveltäjä, kapellimestari ja pianisti.

Esposito aloitti stipendin turvin pianonsoiton ja sävellyksen opinnot Napolissa vuonna 1865. Ensimmäisen esiintymisensä kapellimestarina hän teki 19-vuotiaana Teatro di San Carlossa. Esposito meni Napolissa naimisiin Natalia Klebnikoffin kanssa. Hän kiersi Italiassa vuosina 1873–1878 ja asettui sen jälkeen Pariisissa, jossa hänen maineensa kasvoi. Esposito valittiin vuonna 1882 Royal Irish Academy of Musicin pianonsoiton opettajaksi ystävänsä, Royal Irish Academy of Musicin laulunopettaja Caracciolon suosituksesta. Vuonna 1898 Esposito perusti Dublin Orchestral Societyn, jota johti vuoteen 1914. Royal Dublin Societyn tuella hän perusti myös pienen sinfoniaorkesterin, jota johti suosituissa edullisissa sunnuntaikonserteissa.

Esposito voitti säveltäjänä Feis Ceoilin palkinnot kantaatillaan *Deirdre* vuonna 1897 ja teoksellaan *Irish Symphony* vuonna 1902. Hän hyödynsi musiikissaan irlantilaisia harmonioita ja melodioita. Espositon suurimuotoisiin teoksiin kuuluu myös ooppera *The Tinker and the Fairy* (1910). Lisäksi hän sävelsi kamarimusiikkia, pianomusiikkia ja lauluja sekä teki kansanlaulusovituksia. Hänen musiikilliset juurensa olivat 1800-luvun jälkipuoliskon romanttisessa ohjelmistossa. Vuonna 1905 Esposito sai Trinity Collegen musiikin kunniatohtorin arvon. Hänen oppilaidensa joukossa oli Hamilton Harty. Elokuussa 1913 Esposito ja Harty johtivat Dublinissa konserttisarjan, jota markkinoi liikemies Stanley Cochrane. Esposito ja Cochrane perustivat myöhemmin musiikkikustantamon C. E. Music Publishers. Esposito oli urallaan aktiivinen myös pianistina, konserttien markkinoijana ja musiikkikilpailuiden tuomarina. Hän sai vuonna 1923 Italian kuninkaalta *Commendatore*-arvon. Esposito jäi eläkkeelle vuonna 1928 ja palasi Italiaan. Hänellä oli neljä lasta. Näistä Vera Esposito työskenteli irlantilaisen teatterin parissa ja Mario Espositosta tuli keskiajan tutkija.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Patrick M. Geoghegan, Esposito, Michele Dictionary of Irish Biography, viitattu 15.8.2023
2. 1 2 3  Axel Klein, Michele Esposito Contemporary Music Centre, viitattu 15.8.2023

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Irlanti

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM

 |

 |
Koira-aitaus Helsingin Eirassa.
**Koirapuisto** eli **koira-aitaus** on aidattu alue, jossa koiria voi pitää kytkemättä mutta kuitenkin ulkoiluttajiensa valvonnassa. Koirapuistot tarjoavat koirille mahdollisuuden päästä liikkumaan vapaina ja mahdollistavat koirien keskinäisen sosiaalisen kanssakäymisen ja leikin. Koirapuistoissa myös koirien ulkoiluttajat pääsevät tutustumaan toisiinsa ja saamaan toisiltaan vinkkejä koiraharrastukseen liittyvissä asioissa.

Koira-aitaukset rakennetaan Suomessa mieluiten metsäiseen maastoon, jossa puut antavat varjoa ja vaihteleva maasto virikkeitä. Aitaukseen voidaan järjestää erilaisia juoksureittejä isojen kivien ja puupölkkyjen avulla kuitenkin niin, että ulkoiluttajilla säilyy koiriin näköyhteys. Kennelliiton vähimmäisvaatimukset koira-aitausten varustukselle sisältävät 1 300 litran syväsäiliön tai kompostorin koirien ulosteille, 60 litran sekajäteastiat, puistonpenkkejä ulkoiluttajille, pimeän ajan valaistuksen, talvisin hiekoitushiekka-astian, lapioita tai muita välineitä koirien jätösten keräämiseen, hiekan levittämiseen ja koirien kaivamien kuoppien täyttöön sekä opastetaulun koirapuiston säännöistä.

Isommissa koirapuistoissa on omat aitauksensa erikseen pienille ja isoille koirille. Joidenkin koirapuistojen sisäänkäynti on kaksiosainen niin, että kahden peräkkäisen portin väliin jää pieni erikseen aidattu "eteinen". Tämä helpottaa koirien pitämistä erossa toisistaan tullessa ja lähtiessä.

Helsingin ensimmäinen koirapuisto avattiin Ullanlinnaan Neitsytpolun ja Merikadun kulmaukseen heinäkuussa 1971. Vuonna 1981 niitä oli jo 21 ja vuonna 1995 yli 70, kun taas Tampereelle valmistuivat tuolloin ensimmäiset koirapuistot. Vuonna 2021 Helsingissä on liki sata koirapuistoa, Tampereella 15. Tassut kartalla -verkkopalvelu löytää koko Suomesta kaikkiaan 377 koirapuistoa.

Katso myös
----------

* Koirametsä

Lähteet
-------

1. 1 2  Kruunari, Janette: *Koirapalveluiden merkitys kaupungissa - Imatran kaupungin koirapalveluiden yleissuunnitelma*, s. 3, 8. Hämeen ammattikorkeakoulu, 2018. Opinnäytetyö verkossa (PDF) (viitattu 14.7.2021).
2. ↑  Kelahaara, Niina: *Koirapuistojen kehittämissuunnitelma Tyrnävän kunnalle*, s. 36–37. Oulun seudun ammattikorkeakoulu, 2012. Opinnäytetyö verkossa (PDF) (viitattu 14.7.2021).
3. ↑  HS 50 vuotta sitten: Koirien ulkoiluttamisalue Kaivopuiston kulmaukseen.  *Helsingin Sanomat*, 14.7.2021. Digilehti (maksullinen). Viitattu 14.7.2021.
4. ↑  Helsinki rakentaa koirille joka vuosi 2-3 uutta puistoa.  *Helsingin Sanomat*, 7.7.1981, s. 7. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Kirves, Liisa: Koirasta joutuu maksamaan veroa paljon, vähän tai ei lainkaan asuinpaikasta riippuen.  *Helsingin Sanomat*, 30.10.1995, s. 45. Näköislehti (maksullinen).
6. ↑  Hakutulokset koirapuisto, Helsinki *palvelukartta.hel.fi*. Viitattu 14.7.2021.
7. ↑  Koirapuistot *tampere.fi*. Viitattu 14.7.2021.
8. ↑  Haku: Koirapuistot *tassutkartalla.fi*. Viitattu 14.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koirapuisto** Wikimedia Commonsissa

* Koira-aitaukset ja koirakäymälät, Helsingin kaupungin ohjeita suunnittelijoille