recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vanha Bore-matkustajalaiva toimii hostellina Turun Aurajokivarressa.
**Hostelli** on edullinen majoitusliike. Hostelleja ovat niin retkeilymajat, retkeilyhotellit kuin kesähotellitkin. Hostellit ovat avoinna kaikille, ja niitä ylläpitävät yleensä erilaiset yhteisöt ja yritykset. Hostellin hinta koostuu pelkästään vuodepaikasta, ja erilaisia lisäpalveluita voi ostaa tarvittaessa erikseen. Näitä ovat muun muassa aamiainen, lounas ja sauna. Osa hostelleista tarjoaa lisäksi harrastusmahdollisuuksia ja ohjelmapalveluja. 

Majoittuja voi tuoda myös halutessaan mukanaan omat lakanansa ja näin säästää kuluissa. Monissa hostelleissa makuupussien käyttö on kielletty. Vuodepaikan hintaan vaikuttavat esimerkiksi hostellin sijainti, taso ja huonekoko. Huoneiden koot vaihtelevat yhden hengen huoneista suuriin 6-8 hengen nukkumatiloihin eli dormitorioihin. Useimmissa hostelleissa on yhteiset suihku- ja saniteettitilat sekä itsepalvelukeittiö. Hostellit ovat usein kiinni päivällä siivouksen aikana.

Osa hostelleista on auki vain kesäisin. Talvisin kesähostellit voivat toimia oppilasasuntoloina tai olla muussa käytössä. Osa ulkomailla toimivista hostelleista ei välttämättä majoita paikallisia asukkaita, jotta varsinaisille matkailijoille riittäisi majoitustilaa.

Historiaa
---------

Ensimmäisen ympärivuotisen hostellin (*Jugendherberge*, *Youth Hostel*) avasi Richard Schirrmann vuonna 1912 Altenaan Saksaan. Hän perusti vuonna 1909 nykyään Hostelling Internationalina tunnetun hostelliverkoston, jonka jäsenjärjestö Suomessa on Suomen Hostellijärjestö.

### Suomen kesähotellit

Muiden maiden tavoin Suomessakin monet opiskelija-asuntolat muuttuvat korkeakoulujen kesäloma-ajaksi hostelliksi. Suomessa käytettiin aiemmin termiä *kesähotelli*, ja esimerkiksi vuonna 1971 perustettuun kesähotellien yhteiseen varausjärjestelmään liittyi 16 kesähotellia, jotka tarjosivat kaikkiaan noin kuusi tuhatta vuodepaikkaa. Ryhmään kuului opiskelija-asuntoloita Helsingissä (mm. Domus Academica), Turussa (juuri valmistunut Turun ylioppilaskylä "Ikituuri"), Tampereella, Jyväskylässä (Kortepohjan ylioppilaskylä), Oulussa ja Lahdessa (Mukkulan kesähotelli). Kesähotellien käyttäjistä neljä viidesosaa oli tuolloin ulkomaalaisia. Hotelli- ja hostellitarjonnan monipuolistumisen ja matkailijoiden tulotason kohoamisen myötä kesähotellitoimintaa on sittemmin opiskelupaikkakunnilla vähennetty.

Lähteet
-------

1. ↑  Laivahostel Borea, Visit Turku-sivusto. Viitattu 1.2.2016.
2. ↑  Kesähotelleille varauskeskus.  *Helsingin Sanomat*, 25.10.1971, s. 6. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* www.hostellit.fi
* www.hihostels.com

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hostelli**.
**David Popovici** (s. 15. syyskuuta 2004 Bukarest) on romanialainen vapaauinnin kaksinkertainen maailmanmestari. Hän edustaa CSA Steaua Bucurestia.

Popovici saavutti Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2019 kultaa 100 metrin vapaauinnissa sekä hopeaa 50 ja 200 metrin vapaauinneissa. Hän sijoittui 2021 Budapestin EM-kilpailuissa 100 metrin vapaauinnissa kuudenneksi. Saman kesän nuorten EM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 50, 100 ja 200 metrin vapaauinneissa sekä hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Tokion olympialaisissa hän sijoittui 200 metrin vapaauinnissa neljänneksi ja 100 metrin vapaauinnissa seitsemänneksi. Hän voitti 200 metrin vapaauinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuden Kazanissa 2021 ajalla 1.42,12.

Popovici voitti Budapestissa 2022 maailmanmestaruuden 100 metrin vapaauinnissa ajalla 47,58. Välierissä hän oli uinut nuorten maailmanennätyksen 47,13. Hän voitti kultaa myös 200 metrin vapaauinnissa nuorten maailmanennätysajalla 1.43,21. Kaksi viikkoa myöhemmin hän saavutti kotimaassaan järjestetyissä nuorten EM-kilpailuissa kultaa 50, 100 ja 200 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä sekä hopeaa sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Saman kesän Rooman EM-kilpailuissa hän ui 100 metrin vapaauinnin välierissä Euroopan ennätyksen 46,98. Loppukilpailussa hän voitti kultaa maailmanennätysajalla 46,86. Hän voitti Euroopan-mestaruuden myös 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.42,97 ja sijoittui neljänneksi 400 metrin vapaauinnissa.

Popovici saavutti Perussa järjestetyissä nuorten MM-kilpailuissa 2022 kultaa 100 ja 200 metrin vapaauinnissa sekä 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Lisäksi hän sai hopeaa sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Saman vuoden Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.40,79. 100 metrin vapaauinnissa hän oli neljäs nuorten maailmanennätysajalla 45,64. Fukuokan MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui neljänneksi 200 metrin ja kuudenneksi 100 metrin vapaauinnissa. Otopenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2023 hän saavutti pronssia 100 metrin vapaauinnissa ja oli neljäs 200 metrin vapaauinnissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  David Popovici *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  David Popovici *fina.org*. Viitattu 19.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  17-vuotias Popovici rikkoi 100 metrin vapaauinnin ME:n *hs.fi*.  13.8.2022. Viitattu 21.8.2022.
**Mika Saarelainen** on helsinkiläissyntyinen juontaja, toimittaja, tanssikriitikko ja musiikkipäällikkö. Hän on tullut tunnetuksi toimittajana ja juontajana Ylen aikaisesta (Yle Radio Suomen Uudenmaan maakuntaradio) sekä mm. Yle TV1:n *Aamu-TV*:stä sekä lukuisista televisiojuontotehtävistä. Hän on toiminut myös baletti- ja tanssikriitikkona *Helsingin Sanomissa*.

Päätoimenaan hän on Finnairin palveluksessa matkustamohenkilökunnan jäsenenä ja kouluttajana.

Ura
---

Saarelainen työskenteli balettitanssijana Suomen Kansallisbaletissa 1987–1998. Hän aloitti radiouransa juontajana ja ohjelma- ja musiikkipäällikkönä Classic FM -radiokanavalla ja siirtyi Yleisradioon toimittajaksi ja juontajaksi vuonna 2000.

Saarelainen työskenteli musiikkipäällikkönä Toivontuottajien Jouluradiossa syksystä 2011 vuoden 2013 alkuun. Hän toimi sen jälkeen aamulähetyksen tuottajana Ylen aikaisessa ja Yle Radio Suomen Helsingin toimituksen aamulähetyksen sisältövastaavana. Vuoden 2016 alusta Saarelainen on toiminut freelancetoimittajana ja -tuottajana. Saarelainen palasi Jouluradion musiikkipäälliköksi vuoden 2016 lähetyskaudelle. 

Koulutukseltaan Saarelainen on teatteritaiteen maisteri pääaineenaan näyttelijäntyö ja erityisalanaan musiikkiteatteri.

Saarelainen toimii kansainvälisenä taitoluistelutuomarina ja -ylituomarina lajeinaan yksin- ja pariluistelu, jäätanssi ja muodostelmaluistelu. Saarelainen on maailman ainoa kaikkien taitoluistelulajien ylimmän tuomariluokan ylituomari. Hän on myös Kansainvälisen luisteluliiton (ISU) kansainvälisten tuomareiden kouluttaja. Hän toimi vuosina 2010–2018 ISU:n muodostelmaluistelun teknisen komitean jäsenenä. Saarelainen toimi ensimmäisenä suomalaisena ylituomarina olympiakisojen jäätanssikilpailussa Pekingin talviolympialaisissa 2022.

Saarelainen on toiminut Suomen Taitoluisteluliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 2002 ja varapuheenjohtajana vuosina 2015–2018.

Saarelainen esiintyi yhtenä vakiotuomarina Nelosen realityohjelmassa *Dancing on Ice* syksyllä 2013.

Saarelainen selosti myös Yle Radio Suomen Olympiaradiossa taitoluistelulähetyksiä Salt Lake Cityn 2002, Torinon 2006 ja Vancouverin 2010 talviolympialaisista sekä Yle Puheen Olympiaradiossa taitoluistelua Sotšin vuoden 2014 talviolympialaisissa. Hän siirtyi selostamaan taitoluistelua ensin Eurosport-televisiokanavalle, ja kauden 2019–2020 alusta Viasat-kanavalle ja Viaplay-palveluun. 

Nykyään hän toimii Ylen taitoluistelulähetysten selostajana ja asiantuntijana. 

Covid-pandemian jälkeen 2022 hän palasi Finnairin palvelukseen, mutta toimii edelleen freelancer-toimittajana ja -juontajana Yle Radio Suomen lähetyksissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuomariesittely: Mika Saarelainen *nelonen.fi*. Viitattu 1.7.2014.
Mamajevin kurgaani.
**Mamajevin kurgaani** (ven. Мамаев курган, *Mamajev kurgan*) on korkea kukkula Volgogradissa (entinen Stalingrad) Etelä-Venäjällä. Mamajevin kurgaani on entinen tataarien hautakumpu, ja sen nimi tulee tataaripäällikkö Mamaista. Nykyään kukkula tunnetaan lähinnä sen merkityksestä Stalingradin taistelun tapahtumissa ja valtavasta toisen maailmansodan muistomerkkien kompleksista. Merkittävin muistomerkki on kukkulan laelle pystytetty suunnaton Äiti synnyinmaa -patsas, joka on 87 metriä korkea.

Stalingradin taistelu ja kurgaani
---------------------------------

Kun Friedrich Pauluksen johtama Saksan 6. armeija aloitti hyökkäyksensä Stalingradin keskustaan kesällä 1942, Mamajevin kurgaani oli yksi hyökkäyksen pääkohteista. Kukkulasta (joka sotilaskartoissa tunnetaan sen metrikorkeuden perusteella myös nimellä "kukkula 102,0") käytiin heti alussa rajuja taisteluja. Kukkulan hallinta oli taistelun kannalta tärkeää, sillä sen laelta pystyi hallitsemaan koko Stalingradin keskustaa. Saksalaisten lopulta vallattua kukkulan he käyttivät sitä sillanpäänä itse kaupungin valtaamiseen. Saksalaiset valtasivat kurgaanin kupeella sijaitsevan rautatieaseman 14. syyskuuta 1942.

Samana päivänä Aleksander Rodimtsevin komentama Neuvostoliiton 13. kaartin kivääridivisioona ylitti Volgan raskaassa tykistötulessa. 13. divisioonan joukot hyökkäsivät kurgaanille ja joutuivat veriseen taisteluun. 16. syyskuuta 1942 mennessä Rodimtsevin joukot valtasivat Mamajevin kurgaanin takaisin. Seurasi raskaita taisteluja, ja seuraavina päivinä lähes kaikki 13. divisioonan kurgaanille lähetetyt joukot oli tuhottu. Seuraavina päivinä saksalaiset tekivät vastahyökkäyksiä.

27. syyskuuta 1942 saksalaiset hallitsivat jälleen Mamajevin kurgaania. Neuvostojoukot kuitenkin pitivät asemansa kukkulan rinteillä, ja 284. kivääridivisioonan vahvistettua neuvostojoukkojen puolustusta taistelut kurgaanilla pysähtyivät. Saksalaiset pysyivät kukkulalla asemissa 26. tammikuuta 1943 asti, jolloin Stalingradin piiritys oli käytännössä päättynyt.

Neuvostoliiton marsalkka ja Stalingradin taistelun sankari Vasili Tšuikov on haudattu Mamajevin kurgaaniin, samoin kuin tarkka-ampuja Vasili Zaitsev.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mamajevin kurgaani**.
* Mamajevin kurgaanin museo Volgogradissa (venäjäksi)(englanniksi)(saksaksi)
* Google-Mapsin ilmakuva kukkulasta
**RAF Lossiemouth** (IATA: **LMO**, ICAO: **EGQS**) on Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien tukikohta Pohjois-Skotlannissa Morayshiressä neljä mailia Elginistä pohjoiseen. Tukikohta on Moray Firthin etelärannalla B9135-tien länsipuolella ja B9040-tien eteläpuolella.

617. pommikonelaivue "Dambusters" Lossiemouthissa.
Lentotukikohta avattiin 1939 pysyvänä tukikohtana, jossa No. 20 OTU*selvennä* koulutti pommikonemiehistöjä. Lisäksi tukikohtaan oli sijoitettuna huoltoyksiköitä. Sinne saapuivat 9. ja 617. laivueiden Avro Lancasterit, jotka tekivät onnistuneen iskun Norjan vuonoissa piileskelevää Saksan laivaston *Tirpitziä* vastaan.

Rannikkolennoston No 18 Group luovutti 12. heinäkuuta 1946 tukikohdan Fleet Air Armille, joka nimesi sen *HMS Fulmariksi*. Tukikohta palautettiin 29. syyskuuta 1972 ilmavoimien hallintaan. Ensimmäisenä tukikohtaan saapui ilmavoimien 8. laivue, jonka kalustona olivat Avro Shackleton AEW2 -merivalvontalentokoneet. Laivue siirrettiin myöhemmin RAF Kinlossiin. Seuraavaksi saapuivat 6. ja 54. laivueiden sekä 226 OCU:n SEPECAT Jaguarit. 12. ja 208. laivueiden Blackburn Buccaneerit sijoitettiin tukikohdan lentokonesuojiin meritorjuntatehtäviin. Vuoden 1994 alussa laivueet vaihdettiin 12. ja 617. laivueiden Panavia Tornado GR1B:ksi. 1990-luvun lopulla tukikohdassa oli Tornadojen lisäksi 16.(R) ja 15.(R) laivueet, joista ensimmäinen oli Jaguarien koulutusyksikkö ja toinen Tornado GR1 koulutusyksikkö. Lisäksi tukikohdassa oli pelastus- ja etsintätehtäviä varten 202. laivueen D lentue, jolla oli kalustona Westland Sea King HAR3 -helikopterit.

Tukikohtaa aiotaan laajentaa lähivuosina*milloin?* uutta Eurofighter Typhoon -lentuetta ja Poseidon-vakoilukoneita varten.

Lähteet
-------

* March, Peter R. & Robinson, Robby: *UK Military Airfields*. 2nd edition. Ian-Allan Publishing, 1998. ISBN 0-7110-2564-9. (englanniksi)
* Sturtivant, Ray & Ballance, Theo: *The Squadrons of the Fleet Air Arm*. Tornbridge, Kent: An Air-Britain Publication, 1994. ISBN 0-85130-223-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  March & Robinson 1998 s. 51-52
2. ↑  Sturtivant & Ballance 1994 s. 387
3. ↑  Hendry, Ben: 5,000 population rise in Moray is only the beginning *Press and Journal*.  28.4.2017. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **RAF Lossiemouth** Wikimedia Commonsissa
Francisco Asenjo Barbieri
**Francisco Asenjo Barbieri** (3. elokuuta 1823 Madrid – 17. helmikuuta 1894 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä. Häntä on pidetty zarzuelan taidemuodon isänä.

Asenjo Barbieri syntyi nimellä Francisco Asenjo, mutta otti myöhemmin käyttöön Barbieri-nimen äidinisänsä kunniaksi. Äidinisä työskenteli Teatro de la Cruzissa, jossa Asenjo Barbieri lapsena sai ensikosketuksensa teatteriin ja musiikkiin. Varhaisimman musiikkikasvatuksensa hän sai José Ordóñez Mayoritolta. Vuonna 1837 Asenjo Barbieri pääsi Madridin kuninkaalliseen konservatorioon, jossa opiskeli klarinetin- ja pianonsoittoa, laulua sekä sävellystä. Hänen opettajiaan olivat Ramón Broca, Pedro Albéniz, Baltasar Saldoni ja Ramón Carnicer.

Asenjo Barbierin ensimmäinen ooppera oli italiankielinen *Il Buontempone* (1847). Italiankielisestä oopperasta Asenjo Barbieri siirtyi zarzuelaan, jota edustavista teoksista ensimmäisensä hän sävelsi vuonna 1850. Vuodesta 1851 lähtien hän työskenteli Teatro del Circossa. Vuonna 1856 hän oli mukana perustamassa Teatro de la Zarzuelaa. Lisäksi Asenjo Barbieri perusti vuonna 1866 orkesterimusiikin seuran; hän toi runsaasti saksalaista sinfonista ohjelmistoa esitettäväksi Madridiin.

Kaikkiaan Asenjo Barbieri sävelsi yli 60 zarzuelaa. Hänen teostensa joukossa ovat *Jugar con fuego* (1851), *Los diamantes de la Corona* (1854), *El Diablo en el poder* (1856), *Entre mi mujer y el negro* (1859), *Pan y Toros* (1864) ja *El barberillo de Lavapiés* (1874). Musiikin ohella Asenjo Barbieri julkaisi laajan valikoiman kirjoja musiikista, politiikasta ja muista aiheista. Hän julkaisi myös teoksen *Cancionero musical de los siglos XV y XVI* (1890), joka on 459 transkriptiota kuninkaallisen palatsin kirjaston käsikirjoituksista sisältävä 1400–1500-lukujen musiikin kokoelma.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Francisco Asenjo Barbieri Spain Is Culture
2. ↑  Francisco Asenjo Barbieri AllMusic
3. 1 2 3 4 5  Francisco Asenjo Barbieri Zarzuela.net
4. ↑  Francisco Asenjo Barbieri Naxos

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Suomen Pankin nousevien talouksien tutkimuslaitos** eli **BOFIT** (lyhenne sanoista *The Bank of Finland Institute for Emerging Economies*) on Suomen Pankin nouseviin talouksiin erikoistunut tutkimuslaitos, jossa seurataan ja analysoidaan Venäjän ja Kiinan ajankohtaista kehitystä ja tehdään pitkäjänteistä akateemista tutkimustyötä. Laitoksen nimi vaihtui 1.1.2021. Se oli ennen Suomen Pankin siirtymätalouksien tutkimuslaitos (The Bank of Finland Institute for Economies in Transition).

BOFITin tutkimus keskittyy makrotaloutta ja rahoitusmarkkinoita koskeviin kysymyksiin nousevissa talouksissa. Tämän lisäksi BOFIT tekee Venäjän ja Kiinan talouden rakenteisiin liittyvää tutkimusta. BOFIT palvelee Suomen Pankin ja muun julkisen hallinnon lisäksi liike-elämää, tiedeyhteisöjä, tiedotusvälineitä ja aihepiiristä kiinnostuneita yksityishenkilöitä niin kotimaassa kuin ulkomailla.

BOFITin johtajana toimii Iikka Korhonen. Henkilöstöä laitoksella on 11. BOFITissa työskentelee myös vierailevia ekonomisteja eri puolilta maailmaa Vierailevien tutkijoiden ohjelmassa.

Pekka Sutela toimi BOFITin päällikkönä vuosina 1998-2009.

BOFITin julkaisut
-----------------

BOFIT julkaisee säännöllisiä seurantajulkaisuja sekä tutkimusjulkaisuja. BOFITin julkaisut ovat maksuttomia. Ne ovat luettavissa laitoksen verkkosivustolla pdf-muodossa. Ilmoituksen uusista julkaisuista BOFITin julkaisusarjoissa voi tilata BOFITin pääsivulla painikkeesta "Tilaa Suomen Pankin uutiskirjeitä".

### Seurantajulkaisut

* BOFIT Viikkokatsaus
* BOFIT Policy Brief
* BOFIT Venäjä-ennuste
* BOFIT Venäjä-tilastot
* BOFIT Kiina-tilastot
* BOFIT Kiina-ennuste

### Tutkimusjulkaisut

* BOFIT Discussion Papers

Aiheesta muualla
----------------

* BOFITin sivut
* BOFITin julkaisut
* BOFITin asiantuntijoita (Arkistoitu – Internet Archive)
Eläketurvakeskuksen toimitalon (Kalasataman Kampus) julkisivu Helsingin Kalasatamassa.
**Eläketurvakeskus** (**ETK**) on työeläketurvan toimeenpanon ja kehittämisen lakisääteinen yhteistyöelin, asiantuntija ja yhteisten palvelujen tuottaja. ETK on lailla perustettu, mutta se ei ole osa valtionhallintoa. Sen toiminta rahoitetaan työeläkemaksuista.

ETK:n toimitusjohtaja on Mikko Kautto. Ensimmäinen toimitusjohtaja oli Tauno Jylhä (1961–1967). Eläketurvakeskuksessa oli vuoden 2022 lopussa 295 työntekijää. Sen toimitilat sijaitsevat Helsingin Kalasatamassa.

Tehtävät
--------

ETK:n tehtäviä ovat työeläkejärjestelmän keskusrekisterien hoitaminen, tutkimus, tilastointi ja työeläkelaitosten vastuunjako. Lisäksi ETK tuottaa suunnittelu-, koulutus- ja viestintäpalveluja ja tukee säädösten valmistelua. Eläketurvakeskus neuvoo työeläkeasioissa ja valvoo, että työnantajat ovat ottaneet työntekijöilleen työeläkevakuutuksen.

Eläketurvakeskus on kansainvälinen yhdyslaitos eli se välittää ulkomaille kaikki Suomessa asuvien hakemukset, joissa haetaan eläkettä ulkomailta sekä ratkaisee EU/ETA-maissa ja sosiaaliturvasopimusmaissa työskentelevien osalta, sovelletaanko heihin Suomen sosiaaliturvalainsäädäntöä.

Hallinto ja organisaatio
------------------------

Eläketurvakeskuksen ylimmät hallintoelimet ovat edustajisto ja hallitus. Sosiaali- ja terveysministeriö asettaa edustajiston sekä nimittää hallituksen puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan. Hallituksen puheenjohtajana toimii Sini Sulonen ja edustajiston puheenjohtajana STM:n kansliapäällikkö Veli-Mikko Niemi .

Lähteet
-------

1. 1 2  Vuosikertomus ja tilinpäätös *Etk.fi*.  30.3.2023. Eläketurvakeskus. Viitattu 11.5.2023.
2. ↑  Laki Eläketurvakeskuksesta *Finlex*. Edita. Viitattu 29.8.2013.
3. 1 2  Työeläkkeiden tietotalo Eläketurvakeskus (Slideshare-esitys)  9.9.2016. Eläketurvakeskus. Viitattu 5.4.2017.
4. ↑  Eläketurvakeskuksen johtoryhmä *etk.fi*. Viitattu 3.11.2020.
5. ↑  Toimitilat ja asiakaspalvelu Eläketurvakeskus. Viitattu 2.4.2016.
6. ↑  Eläketurvakeskus muuttaa uuteen toimitilaan Helsingin Kalasatamaan alkuvuonna 2021 *etk.fi*.  16.1.2020. Eläketurvakeskus. Viitattu 3.11.2020.
7. ↑  A1-todistuksen hakeminen  2.5.2018. Eläketurvakeskus. Viitattu 7.5.2018.
8. ↑  Eläke ulkomailta Suomeen *Työeläke.fi*.  1.3.2021. Eläketurvakeskus. Viitattu 6.5.2021.
9. ↑  Eläketurvakeskuksen hallitus [2023-2025] Eläketurvakeskus. Viitattu 4.1.2023.
10. ↑  Eläketurvakeskuksen edustajisto 2020–2022 Eläketurvakeskus. Viitattu 8.1.2020.

Kirjallisuutta
--------------

* Vauhkonen, Jussi (toim.): *Virastosta tietotaloksi: juhlakirja Eläketurvakeskukselle*. Helsinki: Eläketurvakeskus, 2011. ISBN 978-951-691-149-9. Teos Julkarissa

Aiheesta muualla
----------------

* Eläketurvakeskus.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomalaiset julkisoikeudelliset laitokset |
| --- |
|  |
| 
* Eläketurvakeskus
* Kansaneläkelaitos
* Keva
* Kunnallinen työmarkkinalaitos
* Kuntien takauskeskus
* Suomen metsäkeskus
* Suomen Pankki
* Työterveyslaitos
* Yliopistolaitos

 |

 |
**Dobrodzień** (saks. *Gemeinde Guttentag*) on kaupungin sisältävä maalaiskunta (puol. *gmina miejsko-wiejska*) Olesnon piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 9 838. Olesnon piirikunnan asukkaista 15,1 prosenttia asuu Dobrodzieńin kunnassa ja piirikunnan pinta-alasta 16,7 prosenttia kuuluu Dobrodzieńin kuntaan. Kunnan hallinnollinen keskus on Dobrodzieńin kaupunki.

Kylät Dobrodzieńin kunnassa ovat Błachów, Bzinica Nowa, Bzinica Stara, Główczyce, Gosławice, Klekotna, Kocury, Kolejka, Ligota Dobrodzieńska, Makowczyce, Myślina, Pietraszów, Pludry, Rzędowice, Szemrowice, Turza, Warłów sekä Zwóz. Dobrodzieńin kunnan alueen läpi kulkevat valtatie 46 ja voivodikunnan tie 901. Se rajautuu Ciasnan, Kolonowskien, Olesnon, Ozimekin, Pawonkówin, Zawadzkien ja Zębowicen kuntiin. Dobrodzieńin pinta-alasta noin 45 prosenttia on maatalouskäytössä ja noin 47 prosenttia metsää.

Dobrodzieńin kunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 3,3 prosenttia.

Kunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa 51,9 prosenttia Dobrodzieńin asukkaista oli naispuolisia ja 48,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 15,4 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 63,9 prosenttia ja eläkeikäiset 20,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43 vuotta. Vuonna 2019 Dobrodzieńin kunnassa syntyi 81 lasta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 18,5 prosenttia oli saksalaisia, ja saksan kielellä onkin kunnassa virallisen avustavan kielen asema.

Lähteet
-------

1. ↑  Włodzimierz Kierat – wójt kadencji 2018–2023 w: gmina Dobrodzień *PortalSamorządowy*. Viitattu 15.1.2021. (puolaksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Gmina Dobrodzień w liczbach *Polska w Liczbach*. Viitattu 15.1.2021. (puolaksi)
3. 1 2  Population in municipalities without cities with poviat status and cities with powiat status (Selite) Puolan tilastokeskus. Viitattu 15.1.2020. (englanniksi)
4. 1 2  Biły, Łukasz: Zweisprachige Gemeinden in Polen  24.9.2012. Verband der deutschen sozial-kulturellen Gesellschaften in Polen.  Arkistoitu 23.8.2020. Viitattu 15.1.2021. (saksaksi)
5. ↑  Territorial units (Selite) Puolan tilastokeskus. Viitattu 15.1.2020. (puolaksi, englanniksi)
6. ↑  Gmina Dobrodzień *Portal Regionalny i Samorządowy REGIOset*. Viitattu 15.1.2021. (puolaksi)
7. ↑  Gminy, w których udział mniejszości narodowych, etnicznych lub społeczności posługującej się językiem kaszubskim wsród ogółu mieszkańców stanowił w 2011 roku co najmniej 10% Puolan sisäministeriö. Viitattu 15.1.2021. (puolaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dobrodzień** Wikimedia Commonsissa

* Gmina Miejsko-Wiejska Dobrodzień Opolen tilastokeskus. (puolaksi)
**Jouko Lauri Voionmaa** (19. syyskuuta 1912 Helsinki – 18. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos, arkeologi, numismaatikko ja mitalitaiteen tuntija. 

Jouko Voionmaan vanhemmat olivat professori Väinö Voionmaa ja Ilma Maria Alin. Voionmaa valmistui filosofian kandidaatiksi 1938. Hän palveli Suomen laivastossa kapteeniluutnanttina ja jatkosodan aikana hän oli jonkin aikaa Virossa Suomen ja Saksan armeijoiden yhteysupseerina. Sotien jälkeen hän toimi Suomen kansallismuseon rahakammion intendenttinä. Hän oli Muinaistieteellisen toimikunnan intendenttinä 1940–1972, museoviraston rahakammion intendenttinä sekä toimistopäällikkönä 1972–1976. Voionmaa oli Suomen numismaattisen yhdistyksen sihteerinä 1940–1974 ja puheenjohtajana 1974–1975, Suomen mitalitaiteen killan yleissihteerinä vuodesta 1965, Kotiseutuliiton toiminnanjohtajana 1951–1952 sekä Suomen heraldisen seuran johtokunnan jäsenenä 1958–1968.

Voionmaa oli käsikirjoittajana dokumenttielokuvissa *Mitalitaiteemme* (ohjaus Kari Uusitalo, 1962) ja *100-vuotias Suomen markka* (ohjaus Olavi Tuomi, 1960).

Jouko Voionmaa oli naimisissa vuodesta 1940 filosofian kandidaatti Elsi Anna-Liisa Tannerin kanssa. Jouko Voionmaan veljiä olivat suurlähettiläs Tapio Voionmaa ja osuusliike Elannon toimitusjohtaja Ilmari Voionmaa.

Teoksia
-------

* *Väinö Voionmaan kirjallinen tuotanto vuoden 1938 loppuun : prof. V. Voionmaan 70-vuotispäiväksi 12. 2. 1939*. Forssa 1939
* *Der livländische Münzfund von Uusiportti*. Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja 46,2. Suomen muinaismuistoyhdistys, Helsinki 1945
* *Numismatic collection* teoksessa *Guide to the National Museum*, translated by E. W. Birse. National Museum of Finland, Helsinki 1952
* *Suomen rahapaja 1864-1964 : suomen rahapajan vaiheet : rahat ja mitalit : metalliraha ja sen valmistus* ; kirj. Sakari Kuusi, Jouko Voionmaa ja Allan Soiniemi.
* *Suomen mitalitaidetta* ; kirj. Jouko Voionmaa, Liisa Voionmaa ; kuvaus Uuskuva, Heikki Savolainen. Suomalaisen kirjallisuuden kirjapaino, Helsinki 1964

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1978
2. 1 2  EloNet : Jouko Voionmaa
3. ↑  Kanslianeuvos Jouko Voionmaa, Helsingin Sanomat Kuolleita 27.3.1991 (Tilaajille)
4. ↑  Jouko Voionmaan pojan Kaarlo Voionmaan blogi 9.7.2012 : Jouko Voionmaa - mun faija
5. ↑  Kuka kukin on 1954 : Ilmari Voionmaa


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Symbolismi   
 

---

Fernand Khnopff, Hopeinen tiara, 1911.
 Fernand Khnopff, *Hopeinen tiara*, 1911. 

Symbolismi 

Fin de siècle | Romantiikka | Dekadenssi | Symbolismi kirjallisuudessa | Venäläinen symbolismi

Symbolisteja 

Léon Bakst | Charles Baudelaire | Aubrey Beardsley | Arnold Böcklin | Magnus Enckell | Gustav Klimt | Max Klinger | Stéphane Mallarmé | Gustave Moreau | Mihail Nesterov | Edgar Allan Poe | Sully Prudhomme | Arthur Rimbaud | Konstantin Somov | Émile Verhaeren | Paul Verlaine

Symbolismia 

*Pahan kukat* | *Ad Astra* | *Haavoittunut enkeli* | *Halla* | *Kuoleman puutarha* | *Köynnöksenkantajat* | *Lemminkäisen äiti* | *Symposion* | *Terror Antiquus*

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Dekadenssi**, myös **dekadentit**, (lat. *decadentia* > ransk. *décadence* > 'rappio', 'turmelus') oli erityisesti Ranskan kirjallisuudessa ja kuvataiteessa 1880-luvulla esiintynyt kirjallisuuden ja taiteen suuntaus, joka Charles Baudelairesta lähtien syntyi vastavaikutuksena naturalismin todellisuudenanalyysille ja kankealle "parnassolaiselle" lyriikalle. Suuntauksen manifestina pidetään Baudelairen teosta *Les Fleurs du mal* (1857, *Pahan kukkia*) Suuntaukseen liittyy symbolismi.

Dekadentit tahtoivat esittää sitä, mikä on yksilöllistä, poikkeuksellista, vaistomaista. He myös etsivät rajoja uudessa tilanteessa ja valitsivat boheemin ja sovinnaisesta moraalista riippumattoman elämäntavan. Dekadenssin muita edustajia ovat muun muassa Paul Verlaine, Oscar Wilde ja Maurice Maeterlinck.

Kuvataiteessa dekadenssi kuvasi epätavallisia, naturalismin vastaisia ja usein neuroottisia ilmiöitä. Sen huomattavimmiksi edustajiksi on katsottu Edvard Munch, Aubrey Beardsley ja James Ensor. Dekadenssi joudutti symbolismin syntyä.

Katso myös
----------

* Dekadenssi kirjallisuudessa
* Fin de siècle

Lähteet
-------

* Kämäräinen, Aki et al. (toim.): Suomen ja maailman taide - Hakemisto, Sanasto. WSOY, 1986. ISBN 951-0-10729-8

### Viitteet

1. 1 2  Dekadenssi *Tieteen termipankki*. Viitattu 22.10.2018.
2. 1 2  Dekadentit *Pieni tietosanakirja*.  1926. Viitattu 22.10.2018.  (Projekt Runeberg)
3. ↑  Kämäräinen et al 1986, s. 84
**Broilertalo Oy** oli siipikarja-alan yritys, jonka perustivat vuonna 1981 Lounais-Suomen Osuusteurastamo ja Satahämeen Osuusteurastamo yhdessä. Investointi muodosti jatkumon osuuskuntien 1960-luvun alussa aloittamalle broileriliiketoiminnalle.

Broilertalon varsinainen toiminta alkoi vuonna 1983, jolloin sille valmistui Säkylään tuotantolaitos.

Siipikarjanlihan käyttö Suomessa kasvoi voimakkaasti, ja se rohkaisi yhtiön omistajia merkittävään yrityskauppaan maaliskuussa 1993. Broilertalo Oy osti Cultor-konserniin kuuluneen Kariniemi Oy:n siipikarjaliiketoiminnan. Yrityskaupan seurauksena Broilertalon tuotantovolyymi kaksinkertaistui, ja yhtiön markkinaosuus nousi noin 50 %:iin.

Broilerien teurastukset ja paloittelu keskitettiin Euraan, samoin yhtiön pääpaikka. Teurastamolta vapautuneisiin tiloihin Säkylässä asettui HK Ruokatalon (nyk. HKScan Finland) valmisruokatehdas. Vuodesta 2007 tilat ovat uudistettuna olleet Länsi-Kalkkuna Oy:n kalkkunateurastamona.

Pyhäjärvi-seudun kunnille Broilertalo oli merkittävä yhteistyökumppani ja työllistäjä. Sen palveluksessa oli 223 henkeä (v. 1992) ja 759 henkeä (v. 2003).

HK Ruokatalo Oy:n tytäryhtiönä Broilertalo vastasi konsernin kotimaan siipikarjaliiketoiminnasta. Maaliskuussa 2005 Broilertalo fuusioitiin HK Ruokataloon ja sen tuotantolaitoksista tuli HK Ruokatalon tuotantolaitoksia.

Lähteet
-------

* Puro, Laura ja Åberg, Veijo: *Lihatalonpojat ja heidän yhtiönsä. LSO, HKScan ja liha-alan muutos*. Porvoo 2012. ISBN 978-951-37-6368-8. Sivut 162–165, 263.
* Toivio, Hilja: *Suomen broilerituotannon historia 1959–2009*. Sastamala 2009. ISBN 978-952-92-6042-3. Sivut 121–123.
* HKScanin historiaa (Arkistoitu – Internet Archive), vuodet 1983 ja 1993.
**Aho Group** on suomalainen yritysryhmä, joka omistaa lääkäri- ja hiihtokeskuksia. Aho Group on suomalainen perheyritys.

Konserniin kuuluvat nyt Rukan ja Pyhän matkailukeskukset, Lääkärikeskus Aava, Uudenmaan Seniorikodit ja Yhtyneet Medix Laboratoriot, josta Aho Group omistaa noin kolmanneksen. Lisäksi Aho Groupilla on vähemmistöosuudet lasten- ja nuorten lääkäriasema Pikkujätistä ja syöpäklinikka Docratesista.

Vuonna 2005 muodostettu Aho Group on yhtiön perustajan Juhani Ahon viiden lapsen hoidossa, ja vuonna 2008 se palkittiin Vuoden perheyrityksenä. Konsernin liikevaihto oli tuolloin 63 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 670.

Lääkärikeskus Aava
------------------

Ilmavoimien ylilääkärinä toiminut Juhani Aho perusti vuonna 1964 kollegojensa kanssa Helsingin Lääkärikeskus J. Aho & Kumpp. Ky:n. Vuonna 1969 se yhdistyi laboratoriopalveluja tarjoavan yrityksen kanssa, ja nimeksi tuli Helsingin Lääkärikeskus Oy ja Laboratoriot Oy. Vuonna 1972 Mannerheimintiellä toimivat lääkäreiden vastaanottojen lisäksi kliininen laboratorio, kuulontutkimus, leikkaussali, fysikaalinen hoito-osasto ja rokotusasema. Vuonna 1989 syntyi Helsingin Lääkärikeskus Teslamed, joka erikoistui suuritehoiseen magneettikuvaukseen ja tietokonetomografiaan. Lääkärikeskus perusti uusia toimipisteitä eri puolille pääkaupunkiseutua ja Uuttamaata. Vuonna 2004 ostettiin Orto, vuonna 2010 osia Medicitystä ja vuonna 2011 turkulainen sairaala Neo. Vuodesta 2012 konsernin terveydenhoitotoiminnan kattonimeksi otettiin Lääkärikeskus Aava, joka muodostettiin vuoden 1969 fuusioyrityksen perustajaosakkaiden sukunimien alkukirjamista: Eila Aho, Matti Aro, Eero Vaheri ja Juhani Aho.

Matkailuliiketoiminta
---------------------

Vuonna 1972 Aho osti vaikeuksiin joutuneen Rukatunturi Oy:n Kuusamon Rukan alueelta ja kehitti siitä isoin investoinnein monipuolisen hiihto- ja matkailukeskuksen. Vuonna 1988 konserniin ostettiin Pyhätunturin hiihtokeskustoiminnot ja hotelli Kultakero Pelkosenniemeltä.

Lähteet
-------

1. ↑  Etusivu Aho Group. Viitattu 29.9.2013.
2. ↑  Jyrki Alkio: Lääkärikeskus ostaa taas  29.3.2010. Talouselämä.  Arkistoitu 4.10.2013. Viitattu 29.9.2013.
3. 1 2  Yrityksestämme Lääkärikeskus Aava.  Arkistoitu 4.10.2013. Viitattu 29.9.2013.
4. ↑  Rukan johtajan elämä ja työt kietoutuvat rinteeseen  8.11.2008. Kaleva. Viitattu 29.9.2013.
5. ↑  Seija Holtari: Terveystalous 2013.  *Talouselämä*, 27.9.2013, s. 33.
6. ↑  Harri Vänskä: Vuoden 2008 Perheyritys-palkinto Aho Groupille  19.9.2008. Kauppalehti.  Arkistoitu 5.10.2013. Viitattu 2.10.2013.
7. ↑  Jussin tie Rukalle ja Pyhälle Ruka. Viitattu 29.9.2013. [vanhentunut linkki]
8. ↑  Ruka, yli 50 vuotta iloisia ilmeitä Ruka. Viitattu 29.9.2013.
**Aspa Palvelut Oy** on suomalainen yritys, joka tuottaa yksilöllisiä asumispalveluja mielenterveys- ja päihdekuntoutujille, eri tavoin vammaisille ihmisille ja muille arjessaan tukea tarvitseville. Aspa Palvelut on Aspa-säätiön tytäryhtiö.

Asiakkaan itsemääräämisoikeuden toteutuminen ja hänen mahdollisuutensa vaikuttaa omiin asioihinsa on Aspa Palveluiden asumispalveluiden lähtökohta. 

Aspa Palveluilla on reilut 1300 asumispalveluiden asiakasta eri puolilla Suomea. Palveluita tarjoavia yksiköitä eli Aspa-koteja on noin 40 eri paikkakunnalla Helsingistä Utsjoelle. Asumisen palveluiden tilaajina on noin 65 kuntaa. 

Liikevaihto vuonna 2019 oli 22,5 miljoonaa euroa. 

Aspa Palvelut Oy:n tuotot palautuvat takaisin yhteiskunnalliseen työhön. Aspa Palvelut maksaa osinkoa omistajalleen Aspa-säätiölle. Säätiö käyttää osingon uusien kohtuuhintaisten asuntojen hankkimiseen sekä itsenäisen elämän kehittämiseen yhdessä asukkaiden kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Aspa*: Henkilökeskeinen toimintatapa Viitattu 29.3.2022.
2. ↑  *Aspa*: Tietoa Aspasta Viitattu 29.3.2022.
3. ↑  *Aspa*: Vastuullisuus Aspassa Viitattu 29.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
Luona Oy:n ylläpitämä Nihtisillan vastaanottokeskus Espoon Kilossa.
**Luona** on suomalainen sosiaali- ja terveyspalveluita tuottava yritys. Luona tekee muun muassa sosiaali- ja terveysneuvontaa, hoidon- ja palvelutarpeen arviointia ja palveluohjausta sekä tuottaa vastaanottokeskuspalveluita ja kriisimajoitusta. Yritys toimi aiemmin nimellä Barona Hoiva. Yrityksen nimi vaihdettiin kesällä 2015. Yksityinen terveysneuvonnan ja ikäihmisten palveluiden tuottaja Mawell Care liittyi yrityskaupan myötä osaksi Luonaa vuonna 2016. Vuonna 2020 Luona osti lääkäriasemaketju PerusTerveyden liiketoiminnan. Luona on osa Bravedo-konsernia, johon kuuluu yli 39 työelämä-, teknologia- sekä sosiaali- ja terveyspalveluita tarjoavaa yritystä. Luonalla on noin 290 työntekijää (2021).

Luonan toimitusjohtajana toimii Tommi Qvick ja hallituksen puheenjohtajana Markus Oksa.

Luona nousi vuonna 2015 Suomen suurimmaksi yksityiseksi toimijaksi vastaanottokeskuspalveluiden tarjoajana. Nykyään Luona tarjoaa vastaanottokeskuspalveluita Vantaalla, Helsingissä ja Espoon Nihtisillassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Luona Oy *vainu.io*. Viitattu 10.11.2022.
2. 1 2  Luonan tarina *Luona*. Viitattu 25.9.2020.
3. ↑  Mawell Care on nyt Luona Hoiva *Luona*. Viitattu 25.9.2020.
4. ↑  Luona ostaa PerusTerveyden ja panostaa vahvasti etähoitamiseen *Luona*. Viitattu 25.9.2020.
5. ↑  Companies *www.bravedo.fi*. Viitattu 10.11.2022. (englanniksi)
6. ↑  toimitus: Turvapaikkabisneksen toimijoilla jopa miljoonatienestejä *Vantaan Sanomat*. Viitattu 26.8.2017.
7. ↑  Maahanmuuttovirasto: Vastaanottokeskusten yhteystiedot 3.8.2020. Viitattu 25.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen kotisivut
Lääkkeiden pakkausta tehtaalla vuonna 1953.
**Lääketehdas Star** oli Tampereella vuosina 1922-1987 toiminut yritys. Tehdas perustettiin vuonna 1922, kun Tampereen Rohdoskauppa (perustettu 1907) erotti lääkkeiden valmistuksensa niiden tukku- ja vähittäismyynnistä. 

Star valmisti alkuvuosina erilaisia tinktuuroita ja rohdosvalmisteita. Suuren suosion saavuttanut särkylääke Hota-pulveri tuli valmistusohjelmaan 1929 ja sen menekin avulla Star selvisi myös 1930-luvun pulakauden yli. Sodan jälkeen 1940-luvulla alettiin valmistaa lähes 50 uutta lääkevalmistetta ja 1960-luvulta alkaen keskityttiin sydän- ja verenkiertolääkkeisiin, silmälääkkeisiin (mm. Oftan-silmätippalääkesarja) ja gynekologisiin lääkkeisiin.

Starin tehdas sijaitsi Tampereen keskustan tuntumassa Tullin kaupunginosassa Tammelan puistokadun varrella, mutta 1981 tehdas siirtyi uusiin tiloihin Tampereen Ruskon teollisuusalueelle. Vuonna 1987 Huhtamäki Oy osti Starin ja siitä tuli osa lääketehdas Leirasta. Lääkkeiden valmistus Tampereella kuitenkin jatkui ja 1992 Huhtamäki keskitti silmälääkkeiden valmistuksen sinne. 

Vuonna 1997 Huhtamäki myi Tampereen tehtaan japanilaiselle Santen Pharmaceutical Co. Ltd.:lle myytyään vuotta aikaisemmin pääosan Leiraksesta saksalaiselle Schering AG:lle. Santen Pharmaceuticalin Euroopan-toimintojen keskus oli Tampereella. Alun perin tuotanto Starin vanhoissa tiloissa oli tarkoitus ajaa alas 2013–2016 ja siirtää Intiaan ja Kiinaan. Tehtaan toiminta kuitenkin jatkui, ja tammikuussa 2019 kerrottiin Santenin myyvän Tampereen tuotantolaitoksensa lääkeyhtiö NextPharmalle ja toimintojen säilyvän Suomessa.

Lähteet
-------

* Tampere-seura: *Ota Hota*, sanoi intiaani (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Santenin Tampereen tuotannon alasajo alkamassa  14.1.2014. Yle Uutiset. Viitattu 31.12.2015.
2. ↑  Uusitalo, Kaisa: Silmälääkeyritys Santen myy Tampereen tuotantolaitoksensa – Tehdas oli tarkoitus sulkea vuonna 2016, mutta nyt toiminta jatkuu.  *Aamulehti*, 25.1.2019. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.1.2019.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* B. Wilkman. *Työtä terveyden hyväksi. Lääketehdas Oy Star Ab 1922–1972.* Tampere 1972.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Star (lääketehdas)**.
* Starin osakehistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla
**Luke Greenbank** (s. 17. syyskuuta 1997) on brittiläinen uimari, joka on erikoistunut selkäuintiin. Hän on saavuttanut olympiamitaleja sekä voittanut sekauintiviestissä maailman- ja Euroopan-mestaruuden.

Greenbank voitti Euroopan kisoissa 2015 kultaa 100 metrin ja 200 metrin selkäuinnissa ja teki jälkimmäisellä matkalla nuorten maailmanennätyksen 1.56,89. Hän saavutti Kansainyhteisön kisoissa 2018 hopeaa 4 × 100 metrin sekauinnissa. Pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 hän voitti kultaa 4 × 100 metrin sekauinnissa Euroopan-ennätyksellä 3.28,10. Hän ui avausosuuden ajassa 53,95. Hän sai pronssia 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.55,85. Saman vuoden joulukuussa hän saavutti pronssia lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 200 metrin selkäuinnissa.

Koronaviruspandemian vuoksi vuodelle 2021 siirretyissä arvokilpailuissa Greenbank voitti ensin toukokuussa pitkän radan EM-kilpailuissa kultaa sekauintiviestissä ja saavutti hopeaa 200 metrin selkäuinnissa. Heinä-elokuussa kilpailluissa Tokion olympialaisissa hän saavutti hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa hän ui avausosuuden ajassa 53,63 Britannian päätyessä Euroopan-ennätykseen 3.27,51, ja pronssia 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.54,72.

Greenbank saavutti Budapestin pitkän radan MM-kilpailuissa 2022 hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.55,16 ja pronssia 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Hän sai samana kesänä myös kultaa Kansainyhteisön kisojen 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa tosin ui vain alkuerissä, sekä pronssia Rooman EM-kilpailujen 200 metrin selkäuinnissa.

Greenbankin pitkän radan selkäuintiennätykset ovat 50 metrillä 25,86 huhtikuulta 2017 sekä 100 metrillä 53,34 ja 200 metrillä 1.54,43 vuoden 2021 EM-kilpailuista. Lyhyellä radalla hänen ennätyksensä vastaavilta matkoilta ovat 23,89 vuoden 2019 EM-kilpailuista sekä 50,27 ja 1.48,65 marraskuulta 2020.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Luke Greenbank FINA. Viitattu 1.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  European Games: Greenbank wins gold as Adams reaches final  24.6.2015. BBC. Viitattu 3.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Marsteller, Jason: Luke Greenbank Sets World Junior Record in 200 Back in Baku *Swimming World*.  26.6.2015. Viitattu 3.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  Koronavirus pakotti siirtämään EM-uinnit ensi vuoteen  5.5.2020. Yle. Viitattu 3.8.2021.
5. ↑  Saarinen, Joska: Päätös on tehty: Tokion olympialaiset siirretään vuodelle 2021 – Japanin pääministeri ja KOK vahvistavat  24.3.2020. Yle. Viitattu 3.8.2021.
**Grace Brown** (s. 7. heinäkuuta 1992 Camperdown, Victoria) on australialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Holden Team Gusto Racingissä 2017, edusti muutaman kuukauden kesällä 2018 Wiggle High5 -joukkuetta, vuosina 2019–2021 Mitchelton-Scott/ Team BikeExchangea sekä vuodesta 2022 lähtien FDJ-Suez-tallia.

Brown voitti UCI Women's World Touriin kuuluvan Classic Brugge–De Panne -kilpailun 2021 karattuaan 12 ajajan kärkiryhmästä kymmenen kilometriä ennen maalia. Hän saavutti aika-ajon MM-hopeaa Wollongongissa 2022 runsaat 12 sekuntia Ellen van Dijkille hävinneenä. Aiemmin samana vuonna hän oli voittanut Kansainyhteisön kisoissa kultaa aika-ajossa. Hän voitti 2023 Tour Down Under -etappikilpailun kymmenen sekunnin erolla Amanda Sprattiin Hän saavutti samana vuonna jälleen aika-ajon MM-hopeaa.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2018
Oseanian-mestaruuskilpailut, aika-ajossa kultaa, maantieajossa hopeaa
2019
Aika-ajon Australian-mestaruus
Tour Down Under, 3. etapin voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa viides
Liège–Bastogne–Liège, toinen
Brabantse Pijl, voitto
2021
Nokere Koerse, toinen
Classic Brugge–De Panne, voitto
Flanderin ympäriajo, kolmas
Vuelta a Burgos, 1. etapin voitto
La Course by Le Tour de France, viides
Giro Rosa, 4. etapilla (aika-ajo), kolmas
Olympialaiset, aika-ajossa neljäs
2022
Aika-ajon Australian-mestaruus
Liège–Bastogne–Liège, toinen
Women's Tour, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto
Kansainyhteisön kisat, kultaa aika-ajossa
La Périgord Ladies, voitto
Classic Lorient Agglomération - Trophée Ceratizit, kolmas
Challenge by La Vuelta, 3. etapin voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa hopeaa
2023
Aika-ajon Australian-mestaruus
Tour Down Under, kokonais- ja pistekilpailun sekä 3. etapin voitto
Amstel Gold Race, kuudes
Grand Prix du Morbihan, voitto
Bretagne Ladies Tour, kokonaiskilpailun ja 3. etapin (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa hopeaa
Tour of Scandinavia, kokonaiskilpailussa viides, 4. etapin (aika-ajo) voitto
2024
Aika-ajon Australian-mestaruus

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Grace Brown *procyclingstats.com*. Viitattu 6.1.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Grace Brown *cyclingarchives.com*. Viitattu 5.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  Grace Brown wins Brugge-De Panne with solo move *velonews.com*.  25.3.2021. Viitattu 5.1.2023. (englanniksi)
4. ↑  UCI ROAD WORLD CHAMPIONSHIPS: ELLEN VAN DIJK TAKES GOLD IN THE TIME TRIAL FOR THE NETHERLANDS AHEAD OF GRACE BROWN *eurosport.com*.  18.9.2022. Viitattu 5.1.2023. (englanniksi)
5. ↑  2023 » 7th Santos Tour Down Under (2.WWT) *procyclingstats.com*. Viitattu 19.1.2023. (englanniksi)
Madame de Maintenon. Tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva 1600-luvulta.
**Françoise d’Aubigné de Maintenon** eli *Madame de Maintenon* (23. marraskuuta 1635 – 15. huhtikuuta 1719) oli ranskalainen markiisitar ja kuningas Ludvig XIV:n toinen vaimo. Avioliitosta huolimatta hän ei saanut kuningattaren asemaa, koska avioliittoa ei virallistettu hovissa, vaan se pysyi julkisena salaisuutena.

Hän oli naimisissa runoilija Paul Scarronin kanssa, ja hänet tunnettiin tuolloin nimellä **Madame Scarron**. Jäätyään leskeksi hän toimi vuodesta 1660 kuninkaan lasten kasvattajana ja sai jo silloin vaikutusvaltaa kuninkaaseen. Lopulta hänestä tuli Ludvig XIV:n rakastajatar. Kuningas osti hänelle Maintenonin kunnassa olevan linnan *Château de Maintenon*in ja teki hänestä Maintenonin markiisittaren. He avioituivat salaa vuonna 1685 sen jälkeen, kun kuningas oli jäänyt leskeksi ensimmäisestä avioliitostaan Marie-Thérèse d’Autrichen kanssa. 

Madame de Maintenon oli kiihkeä katolilainen ja vaikutti siihen, että hugenotteja suojellut Nantesin edikti kumottiin kuninkaallisella Fontainebleaun ediktillä 1685.

Kuninkaan kuoleman 1715 jälkeen Madame de Maintenon vetäytyi Saint-Cyriin, jossa toimi hänen vuonna 1684 perustamansa koulu, varattomille aatelistytöille tarkoitettu Maison royale de Saint-Louis.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 963. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
2. 1 2  *Maailman ympäri 8*. Porvoo: WSOY, 1990. ISBN 951-0-14003-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Madame de Maintenon** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kantokyky** on sellainen määrä tietyn eliölajin yksilöitä, jonka jokin ympäristö pystyy elättämään. Yleensä kantokyky saavutetaan jossain vaiheessa, koska lajeilla on luonnostaan taipumus lisääntyä. Jos esimerkiksi jossain lammikossa on ravintoa 100 kalalle, lammikon kantokyky on 100 kalapopulaatiolle. Tällä hetkellä ei olla varmoja siitä, kuinka monta ihmistä maapallo pystyy elättämään mutta on väitetty, että ihmispopulaatio maapallolla olisi jo ylittänyt maapallon kantokyvyn rajan.

Kun jokin populaatio (jollain alueella olevan lajin yksilöt) ylittää kasvaessaan kantokyvyn, se usein romahtaa, sillä ylisuuri populaatio tuhoaa omia elinedellytyksiään. Seuraava kantokyky samalla alueella saattaa olla edellistä alempi.

Toinen vaihtoehto on, että populaatio jää juuri kantokyvyn rajalle ja määrä vaihtelee siinä. Todennäköisesti heiluminen kantokyvyn rajoilla tasoittuu ajan mukana. Tämä on tapahtunut joissain sellaisissa yhdyskunnissa, joissa on säännöllisesti nälänhätä. Populaatio voi myös kasvaa ensin nopeasti, sitten kasvu hidastuu kantokyvyn rajoilla. Näin ollen kantokykyä ei koskaan saavuteta.

Kaikkia populaation kasvua vastustavia tekijöitä kutsutaan yhteisnimellä **ympäristön vastus**.

Lähteet
-------

1. ↑  Lahti, Kimmo & Rönkä, Antti: *Biologia: Ympäristöekologia*, s. 203. Helsinki: WSOY oppimateriaalit, 2006. ISBN 951-0-29702-X.
William A. Murrill 1907
**William Alphonso Murrill** (13. lokakuuta 1869 Campbell, Virginia, Yhdysvallat – 1957) oli yhdysvaltalainen sienitieteilijä.
Hän saavutti Master of Arts -oppiarvon Virginian Randolph-Macon Collegessa vuonna 1891. Hän toimi New York Botanical Gardenin apulaisjohtajana. Hän laajensi huomattavasti tietämystä helttasienistä, tateista ja käävistä. Hän perusti *Mycologia*-aikakauslehden vuonna 1909. Jo hänen aikanaan oli sienten nomenklatuurissa ristiriitaisia käytäntöjä, ja hän sai osansa kritiikistä. Murrill kävi kiertomatkoilla muun muassa Karibialla sekä Euroopassa, jonne hänen arveltiin jopa kadonneen, mutta hän olikin Ranskassa maalaissairaalassa kahdeksan kuukautta munuaisvaivojen takia. Palattuaan hän tuli kuulemaan, ettei hänellä ollut enää työpaikkaansa puutarhassa ja vaimokin oli ottanut avioeron. Murrill hän kärsi ekshaustiosta, mutta 1920-luvulla hän siirtyi Gainesvilleen Floridaan, ja tieteellinen ura jatkui Floridan yliopistossa. Murrillin kokoelmaan kuului lopulta 75 000 lajia, ja hän kuvasi tieteelle uusina 1 700 lajia.

Lähteet
-------

1. ↑  Murrill *Nordisk Familjebok / Uggleupplagan 18*. Viitattu 21.10.2017 (ruotsiksi).
2. ↑  NYBG Herbarium Intern Thalyana Smith-Vikos: A Biography of William Alphonso Murrill (1869-1957) *NYBG.org*. Viitattu 21.10.2017 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **William Alphonso Murrill** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |