recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Museoitu Orient Runabout vuodelta 1907.
**Orient** oli vuosina 1902–1908 valmistettu yhdysvaltalainen automerkki. Ensimmäinen Orient-auto oli halpa, kevyt ja kaksipaikkainen Orient Buckboard. Autossa oli bensiinikäyttöinen yksisylinterinen moottori ja kaksi vaihdetta. Orient Buckboard painoi vain 227 kiloa.

Autotehdas sijaitsi Walthamissa, Massachusettsin osavaltiossa.

Vuonna 1905 esiteltiin nelisylinterinen Orient, jota valmistettiin vuoteen 1908, jolloin autojen tuotanto keskeytyi. Vuonna 1909 tehdas muutti nimensä Metz Companyksi, joka jatkoi autojen tuotantoa vuoteen 1922.

Orient-autoja tuotiin Suomeenkin vuodesta 1906 lähtien. Maahantuojan esitteessä vuodelta 1907 esitellään Orient BB ja kehutaan sen talviominaisuuksia auton keveyden ja ilmajäähdytteisen moottorin vuoksi. Orient BB maksoi Suomessa 2 500 markkaa. Takana sijaitsevan moottorin päälle sai lisähinnasta yhden hengen istuimen 60 markalla. Autoon sai haluamansa värin 50 markalla.

Orient BB:ssä ei ollut varsinaista koria, edessä ja takana oli puinen laatikko. Istuimelle mahtui kaksi ihmistä. Yksisylinterisen nelitahtimoottorin iskutilavuus oli 548 cm³. Suurin teho oli 3 kW (4 hv) kierrosnopeudella 1 000. Käynnistys värinäkelan ja kuivapariston avulla. Ei mittareita, öljyvalot. Omapaino oli 275 kiloa. Huippunopeus oli 40 km/t.

Lähteet
-------

1. ↑  Tekniikan Maailma 8/2007
2. ↑  Jussi Juurikkala: *Elämäni autot*, s. 19. 2000.
3. ↑  Jussi Juurikkala: *Elämäni autot*, s. 18–21. 2000.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orient** Wikimedia Commonsissa

* Youtube, Waltham Orient Buckboard 1905
Malli *Trypanosoma cruzi* -alkueläimen trypanotionireduktaasin rakenteesta
**Trypanotionireduktaasi** eli **trypanotioni-disulfidireduktaasi** on oksidoreduktaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymiä esiintyy Trypanosomatida-lahkoon kuuluvissa alkueläimissä ja se katalysoi näille eliöille tärkeän peptidin trypanotionin pelkistämistä aktiiviseen muotoon. Trypanosomatida-lahkoon kuuluu sairauksia aiheuttavia alkueläimiä kuten *Crithidia*-, *Leishmania*- ja *Trypanosoma*-sukujen lajit, ja tämän vuoksi entsyymin inhibiittoreita käytetään lääkkeinä. Trypanotionireduktaasin EC-numero on EC 1.8.1.12.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Rakenteeltaan trypanotionireduktaasi on kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva dimeeri. Entsyymin molekyylimassa on noin 100 kDa. Rakenteeltansa ja toiminnaltaan entsyymi muistuttaa huomattavasti monissa muissa eliöissä esiintyvää glutationireduktaasia. Trypanotionireduktaasin tehtävä on samankaltainen glutationin kanssa eli se ylläpitää monissa hapetus- ja pelkistysreaktioissa tarvittavaa trypanotionia pelkistyneessä muodossaan. Trypanotionireduktaasi käyttää pelkistimenä NADH-molekyyliä ja vaatii myös koentsyymikseen FAD-molekyylin.

Koska trypanotionireduktaasi on erittäin tärkeä elinkykyisille alkueläimille, useita sen inhibiittoreita käytetään loistautien kuten unitaudin ja Chagasin taudin hoidossa. Tällaisia lääkeaineita ovat muun muassa arseeniyhdisteisiin kuuluva melarsoproli, aminoakridiinijohdannaisiin kuuluvat kinakriini ja mepakriini, nifurtimoksi, bentsnidatsoli ja eräät trisykliset masennuslääkkeet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  EC 1.8.1.12 - trypanothione-disulfide reductase Brenda. Viitattu 28.4.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Atta-ur-Rahman, M. Iqbal Choudhary: *Frontiers in Anti-Infective Drug Discovery*, s. 204–206. Bentham Science Publishers, 2010. ISBN 978-1-60805-583-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 28.4.2017). (englanniksi)
3. 1 2  Jenny Telleria, Michel Tibayrenc: *American Trypanosomiasis Chagas Disease*, s. 379–381. Elsevier, 2017. ISBN 9780128010297. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 28.4.2017). (englanniksi)
4. 1 2  Michel Dumas, Bernard Bouteille, Alain Buguet: *Progress in Human African Trypanosomiasis, Sleeping Sickness*, s. 94–96. Springer, 1999. ISBN 978-2-287-59655-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 28.4.2017). (englanniksi)
Patrick Joseph McGrath

**Patrick Joseph McGrath** (11. kesäkuuta 1945 Dublin – 7. toukokuuta 2023) oli irlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Franciscon arkkihiippakuntaan 7. kesäkuuta 1970 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Alleghenyn titulaaripiispaksi 6. joulukuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. tammikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi John Raphael Quinn, jota avustivat Mark Joseph Hurley ja Michael Joseph Kaniecki.

McGrath sai 30. kesäkuuta 1998 nimityksen San Jose in Californian koadjuuttoripiispaksi, joksi hänet asetettiin 17. syyskuuta 1998. Hänestä tuli 27. marraskuuta 1999 San Jose in Californian piispa. Hän siirtyi eläkkeelle 1. toukokuuta 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Patrick Joseph McGrath


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**René Oosterlinck** (s. 1944 Belgia) toimi vuodesta 2008 vuoden 2010 loppuun Euroopan avaruusjärjestön Galileo-ohjelman johtajana. Hän oli ESAn ulkosuhteiden johtaja (*External Relations*) 1. kesäkuuta 2005 kesään 2008. Oosterlinck johti tuolloin ESAn ulkomaansuhteita, opetusta ja tiedotusta. 

Oosterlinckillä on kaksi insinööritutkintoa ja lakitutkinto: Higher State Technical Institute for Nuclear Industries of Brussels myönsi ensimmäisen insinööritutkinnon vuonna 1966 ja toisen tutkinnon hän sai 1969 Leuvenin yliopistosta; lakitutkinto on Leidenin yliopistosta vuodelta 1977. Oosterlinck puhuu sujuvasti hollantia, ranskaa, englantia ja saksaa. Hän osaa jonkin verran espanjaa, italiaa, kiinaa ja japania. 

Oosterlinck aloitti työuransa vuonna 1969 fysiikan ja matematiikan opettajana Kongon demokraattisessa tasavallassa (entisessä Belgian siirtomaassa nimeltään Belgian Kongo). Vuonna 1971 hän siirtyi patentti-insinööriksi International Patent Officeen Haagiin. Vuonna 1979 Oosterlinck liittyi ESAan. Hän toimi johtotehtävissä kansainvälissä asioissa ja teknologiansiirrossa vuoteen 1984 asti, jolloin hänestä tuli henkilöstöpäällikkö (*Head of the Personnel and Site Services Department*). 

Oosterlinck ESAn johti lakiosastoa vuodet 1998–1999, minkä jälkeen hän johti Galileo- ja EGNOS-ohjelmia. Vuodesta 2004 lähtien hän on toiminut avaruuslainsäädännön luennoitsijana Gentin yliopistossa Belgiassa.

Lähteet
-------

* ESAn lehdistötiedote N° 28–2005 – Paris, 1 June 2005.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vilhelm Auxerrelainen** (ransk. *Guillaume d'Auxerre*, lat. *Guilelmus Autissiodorus* tai *Autissiodorensis*) (k. 1231) oli ranskalainen skolastinen filosofi ja teologi.

Vilhelm toimi Beauvais'n arkkidiakonina, kunnes hänestä tuli Pariisin yliopiston teologian professori. Vuonna 1231 hänestä tuli jäsen komiteassa, jonka paavi Gregorius IX nimitti tutkimaan Aristoteleen luonnontieteellisiä kirjoituksia ja tarjamaan niihin muutosehdotuksia, mikäli se oli teologisista syistä tarpeellista. Seurauksena Vilhelm oli yksi ensimmäisiä läntisiä teologeja, joka sai vaikutteita Aristoteleelta. Hänen teoksensa *Summa aurea* ("Kultainen yhteenveto") oli paljossa velkaa Petrus Lombardukselle. Teos kehitteli ontologista todistusta, joka joutui kuitenkin pian hylätyksi, mutta siinä oli myös uusia ajatuksia ja Vilhelm osoitti sellaista kiinnostusta luonnontieteeseen, mitä ei ollut aiemmin tavattu skolastisessa filosofiassa.

Aiheesta muualla
----------------

* Magistri Guillelmi Autissiodorensis *Summa de officiis ecclesiasticis*, ed. Franz Fischer, Cologne 2007-2013. (latinaksi)
* Turner, William: William of Auxerre *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:William of Auxerre
**Alexis Theodor Clásen** (24. huhtikuuta 1827 Oulu – 24. syyskuuta 1855 Cressona, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli suomalainen kirjallisuuden tutkija ja Helsingin yliopiston estetiikan ja uudemman kirjallisuuden vt. professori.

Clásenin vanhemmat olivat lääninsihteeri, laamanni Johan Fredrik Clásen ja hänen 2. vaimonsa Katarina Wacklin. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1843. Clásen valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1847 sekä teki dosentin väitöskirjansa 1851. Hän opiskeli vielä kesällä 1853 Englannissa.

Clásen toimi Helsingin yksityislyseon historian opettajana 1852–1854 ja Helsingin yliopistossa uudemman kirjallisuuden dosenttina 1852–1853 sekä estetiikan ja uudemman kirjallisuuden vt. professorina vuodesta 1853. Hän työskenteli myös Helsingfors Morgonbladetin toimituksessa 1852.

Clásen oli virkavapaalla vuodesta 1854. Hän kuoli ollessaan matkalla Pennsylvaniassa Yhdysvalloissa.

Teoksia
-------

* *De Galfredo Chaucero poeta, statuque ante cum poësis anglicae*, dosentin väitöskirja. 1851

Lähteet
-------

* Theodor Clásen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1640-1917, osa A-G
* Kotivuori, Yrjö: Theodor Clásen. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 29.1.2010.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**René-Théophile-Hyacinthe Laënnec** (17. helmikuuta 1781 – 13. elokuuta 1826) oli ranskalainen lääkäri, joka keksi vuonna 1816 stetoskoopin, jolla voidaan tutkia tarkasti potilaan hengitystä. 

Laënnec syntyi vuonna 1781 Bretagnessa, Luoteis-Ranskassa. Hänen isänsä oli epäonninen lakimies ja äitinsä varhaisen kuoleman vuoksi hänen enonsa lääketieteen professori G. F. Laënnec käytännössä hoiti kasvatuksen. Valmistuttuaan vuonna 1804 tohtoriksi Hôpital de la Charité -lääketieteenoppilaitoksesta hän oli töissä eri laitoksissa. Pitempiaikaisempi työpaikka löytyi Hôpital Neckeristä, jossa hän oli töissä 1814–1822. Collège de Franceen professoriksi pääseminen oli syy lähteä Neckeristä vuonna 1822. Hän kuoli tuberkuloosiin Bretagnessa vuonna 1826 vetäydyttyään sitä ennen professuuristansa.

Oman kertomuksensa mukaan hän keksi stetoskoopin kun vuonna 1816 hänen vastaanotolleen saapui nuorehko naispotilas, joka valitteli sydäntänsä. Laënnec huomasi olevansa ongelmallisessa tilanteessa, sillä tavallisesti sydäntä kuulosteltiin painamalla korva potilaan rintaa vasten. Tällainen menettely tulkittaisiin naisen ollessa potilaana siveettömäksi. Pian hän kuitenkin äkkäsi käyttää rullalle käärittyä paperikääröä, jonka toisen pään hän asettaisi potilaan rinnalle ja toisen omaan korvaansa. Laënnec totesi tämän toimivan yllättävän hyvin, ja se toimi jopa paremmin kuin vanhempi menetelmä. Laënnecin keksintö tuli nopeasti ammattilaisten tietoisuuteen, kun hänen kirjoittamansa teksti käännettiin vuonna 1821 englanniksi ja kaksi vuotta myöhemmin se julkaistiin Yhdysvalloissa. Stetoskoopista tuli nopeasti lääkärin perustyöväline.

Lähteet
-------

* Daintith, John; Mitchell, Sarah; et al.: *Biographical encyclopedia of scientists*, s. 508. CRC Press, 1994. ISBN 978-075-03028-7-6.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**VERIFIN** on Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteelliseen tiedekuntaan kuuluva yksikkö, jonka tehtävänä on tukea kemiallisten aseiden kieltosopimuksen valvontaa. VERIFINin toimintaan kuuluu kemiallisten taisteluaineiden tutkimusmenetelmien kehittäminen sekä alaan liittyvän koulutuksen tarjoaminen. Yksikön toimintaa rahoittaa Suomen ulkoministeriö.

VERIFIN on esimerkiksi osallistunut Kemiallisten aseiden kieltojärjestön OPCW:n konferensseihin ja toimikuntiin, kouluttanut sen asetarkastajia ja järjestänyt erilaisia aiheeseen liittyviä työpajoja.

VERIFINin palveluita käytettiin mm. vuonna 2015, kun oli tarpeen selvittää aine, jota GRU:n salamurhaajat käyttivät asetehtailija Emilian Gebrevin myrkytykseen Bulgariassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Verifin - Kemiallisen aseen kieltosopimuksen instituutti *Helsingin yliopisto*.  27.1.2017. Viitattu 9.3.2022.
2. ↑  Kemiallisen aseen kieltosopimus *Helsingin yliopisto*.  13.6.2017. Viitattu 9.3.2022.
3. ↑  Third Skripal Suspect Linked to 2015 Bulgaria Poisoning *bellingcat*.  7.2.2019. Viitattu 10.3.2022. (englanniksi)
**VCO** eli **jänniteohjattu oskillaattori** (lyhenne sanoista *Voltage controlled oscillator*) on oskillaattori, jonka värähtelytaajuutta voidaan säätää jännitteen avulla. Jänniteohjattuja oskillaattoreita käytetään radiotekniikassa, vaihelukituissa silmukoissa, äänikorteissa ja syntetisaattoreissa. Tavallinen tapa toteuttaa VCO on käyttää kapasitanssidiodia oskillaattorin resonanssipiirin osana. Joidenkin kideoskillaattorien taajuutta voidaan hienosäätää jännitteen avulla (VCXO).

Käyttö syntetisaattoreissa
--------------------------

Syntetisaattoreissa oskillaattorimoduuli tuottaa vaihtojännitettä, jonka taajuus voidaan asettaa ihmisen kuuloalueelle. Mikäli VCO:n ohjausjännitteeseen lisätään vaihtojännitekomponentti, esimerkiksi toisen oskillaattorin signaali, on kyseessä taajuusmodulaatio.

Syntetisaattorien oskillattoreissa yleisimmät aaltomuodot ovat pulssi- tai kanttiaalto (pulse / square wave), kolmioaalto (triangle wave), siniaalto (sine wave) sekä kohina (noise). Nämä yksinkertaiset aaltomuodot siniaaltoa lukuun ottamatta sisältävät korkeataajuuksisia harmonisia komponentteja, mikä mahdollistaa niiden monipuolisen muokkaamisen suotimilla. Oskillaattorin aaltomuotoa suodattamalla ja sekä taajuutta että amplitudia moduloimalla syntetisaattorilla voidaan luoda erikorkeuksisia, ajassa muuttuvia ääniä. 

Tyypillisten audiosignaalilähteiksi tarkoitettujen oskillattorien lisäksi syntetisaattoreista löytyy useimmiten myös yksi tai useampi matalataajuusoskillaattori (LFO), jonka värähtelytaajuus on yleensä paljon matalampi (alin taajuus on tyypillisesti alle yhden hertsin). Tätä käytetään perinteisesti modulaatiolähteenä, jolloin voidaan rakentaa esimerkiksi edestakaisin nousevia ja laskevia ääniä tai ohjata vaikkapa suodinta syklisesti.

Katso myös
----------

* Kapasitanssidiodi
**René Pleven** (13. tai 15. huhtikuuta 1901 Rennes – 13. tammikuuta 1993 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä kahdesti vuosina 1950–1951 ja 1951–1952. Hänet muistetaan parhaiten niin sanotusta Plevenin suunnitelmasta, jonka tarkoituksena oli luoda Euroopan puolustusyhteisö -niminen ylikansallinen puolustusjärjestelmä Länsi-Euroopalle.

Pleven suoritti lakitieteellisen tutkinnon Pariisin yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen teollisuuden parissa. Toisen maailmansodan aikana hän tuki Ranskan vastarintaliikettä ja toimi Charles de Gaullen johtamassa Vapaan Ranskan hallituksessa valtiovarain-, siirtomaa- ja ulkoasiainkomissaarina. Plevenistä tuli 1944 siirtomaaministeri ja Ranskan vapautumisen jälkeen seuraavana vuonna de Gaullen hallituksen valtiovarainministeri. Pleven toimi 1946–1953 *Union Démocratique et Socialiste de la Résistance* (UDSR, "vastarinnan demokraattinen ja sosialistinen liitto") -nimisen puolueen puheenjohtajana. Hän oli myös puolustusministerinä 1949–1950 sekä 1952–1954.

Pleven toimi kahdesti Ranskan pääministerinä, heinäkuusta 1950 helmikuuhun 1951 sekä uudelleen elokuusta 1951 tammikuuhun 1952. Ensimmäisen pääministerikautensa alussa heinäkuussa 1950 hän kutsui koolle Pariisiin kansainvälisen konferenssin laatimaan suunnitelmaa yhteiseurooppalaisesta armeijasta, joka yhdistäisi Länsi-Euroopan maiden ja Naton puolustusjärjestelmät. Kokouksen tuloksena syntyi niin sanottu Plevenin suunnitelma, jossa ehdotettiin Euroopan puolustusyhteisön perustamista. Suunnitelma ei toteutunut, koska Ranskan sosialistit, kommunistit ja gaullistit asettuivat vastustamaan sitä, eikä Ranska lopulta ratifioinut puolustusyhteisön perustamissopimusta. Pleven vaikutti myös Naton toiminnan käynnistämiseen ja ajoi Ranskan siirtomaasotaa Indokiinassa Yhdysvaltain tuella.

Pleven jätti USDR-puolueen vuonna 1958 ja asettui uudelleen tukemaan de Gaullea sekä viidennen tasavallan perustamista. Hän perusti seuraavana vuonna uuden puolueen. Pleven vastusti de Gaullen päätöstä vetää Ranska pois Naton yhteisestä päätöksenteosta vuonna 1966, mutta tuki myöhempiä gaullistihallituksia. Hän toimi vielä Ranskan oikeusministerinä 1969–1973.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  René Pleven (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 23.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* René Pleven (ranskaksi) Assemblée nationale

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Laliquen lasienkeleitä Jerseyn St. Matthew's -kirkossa.
Laliquen riipus.
**René Lalique** 6. huhtikuuta 1860 Ay – 1. toukokuuta 1945 Pariisi) oli ranskalainen lasiesineiden ja korujen suunnittelija sekä lasitehtailija, joka tunnetaan taidelasitöistään, hajuvesipulloistaan, maljakoistaan, kyntteliköistään sekä autojen keulakoristeista.

Kun René Lalique oli kaksivuotias, hänen perheensä muutti Marnen departementista Pariisin lähiöön. 12 vuoden iässä hän pääsi Collège Turgot -kouluun. Laliquen isä kuoli pojan ollessa kuudentoista ikäinen. Tuon jälkeen René Lalique työskenteli kultaseppä Louis Aucocin apulaisena. Hän opiskeli pari vuotta iltaluokalla Pariisin École nationale supérieure des arts décoratifs -oppilaitoksessa ja sitten toiset kaksi vuotta Lontoon Sydenhamissa Kristallipalatsin taidekoulussa, jossa hän oppi muun muassa graafista suunnittelua. 

Palattuaan Englannista Lalique työskenteli freelance-korusuunnittelijana muun muassa Cartierille ja Boucheronille, kunnes vuonna 1885 perusti oman yrityksen. Vuosisadan vaihteessa hänet tunnettiin johtavana art nouveau -tyylin korutaiteilijana, jonka asiakkaisiin kuului muiden muassa näyttelijä Sarah Bernhardt.

Lalique vaihtoi 1920-luvulla art nouveausta uuteen geometrisempään art deco -tyyliin ja sai suunniteltavakseen muun muassa valtamerialus S/S Normandien ruokasalin ja suuren salongin lasipylväät ja muut lasiteokset sekä Jerseyn saaren Millbrookin St Matthew's -kirkon sisustuksen.

Lasitehtailijana Laliquea pidetään yhtenä ensimmäisistä, jotka kehittivät lasiesineiden teollisia valmistusmenetelmiä niin, että tavallisillakin ihmisillä alkoi olla niihin varaa.

Lähteet
-------

1. ↑  William Warmus: *The Essential Rene Lalique.* Harry N Abrams Inc, New York, 2002. ISBN 978-0-8109-5836-4.
2. 1 2  René Lalique biography, arizonalainen René Lalique -sivusto. Viitattu 26.7.2014.
3. ↑  Ashelford, Jane: *Lalique's Glass Church*, The Journal of the Decorative Arts Society IV (1980)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **René Lalique** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* South Australia
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:René Lalique
**Parrotiat** (*Parrotia*) on taikapähkinäkasvien (Hamamelidaceae) heimoon kuuluva puuvartisten kasvien suku.

Tuntomerkit
-----------

Parrotiat ovat jopa 30 metriä korkeiksi kasvavia kesävihantia puita, joiden haaroissa on yksi esilehti (profylli). Nuoret oksat ovat karvaisia ja kaljuuntuvat iän myötä. Lehdet sijaitsevat vuoroittaisesti, ja niissä on pian karisevat korvakkeet, jotka jättävät jälkeensä pieniä arpia. Lehtilapa on molemmilta puoliltaan tähtikarvainen, leveän vastapuikea tai soikeamainen, kalvomainen ja kärjestään tavallisesti hammaslaitainen. Lehdet ovat sulkasuonisia, ja sivusuonet yltävät lehden laitaan asti. Samassa kasvissa on sekä kaksineuvoisia että hedekukkia. Kukinto on mykerömäinen tähkä ja sijaitsee lehtihangassa tai oksan päässä; kukinnossa on 3–7 kukkaa. Kukan tukilehdet ovat kookkaita, väriltään ruskeita. Ennen lehtien puhkeamista avautuvat kukat ovat kaksineuvoisia tai niissä on vain heteitä. Verholehtiä on tavallisesti seitsemän tai kahdeksan, joskus jopa kymmenen, ja ne ovat muodoltaan epäsäännöllisiä, sijaitsevat kierteisesti, ovat tyvestään kasvaneet yhteen ja ovat pysyviä. Terälehdet puuttuvat. Heteitä on tavallisesti 10–15, joskus vähemmän. Ponnet ovat pitkänomaisia ja kummassakin teekassa (puoliskossa) on kaksi pölylokeroa. Teekat avautuvat pitkittäisraoilla. Sikiäin on puoleksi kehänalainen, ja kussakin sen lokerossa on yksi siemenaihe. Vartalot ovat pitkiä ja luotit johteisia. Hedelmänä on kota; kodat sijaitsevat kierteisesti yhteisessä perässä ja ovat muodoltaan pitkänomaisen pallomaisia, puutuvia ja tiheän tähtikarvoituksen peittämiä. Siemenet ovat soikeahkoja.

Luokittelu
----------

Parrotioiden suvussa on vain kaksi lajia: persianparrotia eli parrotia (*Parrotia persica*) ja *Parrotia subaequalis*.

Levinneisyys
------------

Lajeista *Parrotia persica* kasvaa Iranissa ja *Parrotia subaequalis* Kiinassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Flora of China: *Parrotia* *Flora of China*. Viitattu 18.5.2015. (englanniksi)
2. ↑  Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: *Parrotia*

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Parrotiat – *Parrotia*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3366033
* Wikispecies: Parrotia
* CoL: 6J84
* EoL: 1331331
* EPPO: 1PTTG
* FoC: 124095
* Fossilworks: 255465
* GBIF: 3230680
* GRIN: 8920
* iNaturalist: 464250
* IPNI: 19609-1
* IRMNG: 1314075
* ITIS: 895211
* NBN: NHMSYS0020823403
* NCBI: 64129
* Open Tree of Life: 256502
* PLANTS: PARRO
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:19609-1
* Tropicos: 40002087
* WFO: wfo-4000028253

 |

 |
**Timothy James "Tim" Pawlenty** (s. 27. marraskuuta 1960 Saint Paul, Minnesota) on yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko. Hän toimi Minnesotan osavaltion kuvernöörinä vuosina 2003–2011. Vuosina 1993–2003 hän oli Minnesotan edustajainhuoneen jäsen.

Pawlenty asettui ehdokkaaksi republikaanien esivaalikilpaan vuoden 2012 presidentinvaaleihin, mutta ilmoitti vetäytyvänsä kisasta jäätyään elokuussa 2011 Iowan koeäänestyksessä kolmanneksi Michele Bachmannille ja Ron Paulille.

Pawlenty opiskeli valtio-oppia ja lakia Minnesotan yliopistossa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tim Pawlenty ei enää pyri USA:n presidentiksi *HS.fi*.  14.8.2011.  Arkistoitu 6.10.2011. Viitattu 6.10.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tim Pawlenty** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
René Navarre 1920-luvulla.
**René Navarre** (8. heinäkuuta 1877 Limoges – 8. helmikuuta 1968 Azay-sur-Cher, Indre-et-Loire) oli ranskalainen näyttelijä.

Navarre aloitti elokuvauransa vuonna 1911 Gaumontilla, jossa hän teki yli 60 elokuvaa etupäässä Louis Feuilladen ohjaamana. Hänen tunnetuin roolinsa oli Fantomas vuosina 1913–1914. Vuonna 1915 Navarre kutsuttiin ensimmäiseen maailmansotaan. Hänet vapautettiin pian palveluksesta, minkä jälkeen hän perusti oman tuotantoyhtiön. Vuosien 1918 ja 1946 välillä Navarre näytteli yli 20 elokuvassa. 1910- ja 1920-lukujen vaihteessa hän teki myös muutamia ohjaustöitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Oscherwitz, Dayna & Higgins, MaryEllen: *Historical Dictionary of French Cinema*, s. 318–319. Plymouth: Scarecrow Press, 2007. ISBN 978-0-8108-6875-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: René Navarre (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Natriumarseniitti** on (NaAsO2) natrium- ja arseniitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa rikkaruoho- ja tuholaismyrkkynä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa natriumarseniitti on valkoista tai harmahtavaa kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen. Natriumarseniitti on myrkyllistä ja sille altistuminen ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Yhdiste on myös myrkyllistä muun muassa maksalle ja munuaisille. Natriumarseniitin on todettu olevan karsinogeeninen yhdiste.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Natriumarseniittia valmistetaan kuumentamalla natriumkarbonaatin ja arseenitrioksidin seosta.

Na2CO3 + 2 AsO3 → 2 NaAsO2 + CO2
Natriumarseniittia käytetään erityisesti viiniviljelmillä hyönteisten ja sienitautien torjuntaan. Sitä voidaan käyttää myös rikkaruohomyrkkynä ja aiemmin sitä on käytetty myös puutavaran lahonestokäsittelyissä. Natriumarseniittia voidaan käyttää myös korroosionestoaineena ja antiseptisten ja ihon hoitoon käytettyjen arseenia sisältävien saippuoiden valmistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Karamäki, E. M.: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 449–450. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3  Natriumarseniitin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 4.1.2017
3. 1 2  Richard P. Pohanish: *Sittig's Handbook of Pesticides and Agricultural Chemicals*, s. 785. William Andrew, 2014. ISBN 978-1455731480. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.1.2017). (englanniksi)
**Széchenyin kylpylä** on Budapestin suurin terveys- ja lämminvesikylpylä. Se sijaitsee Pestissä Kaupunginpuistossa. Kylpylässä on sekä sisä- että ulkoaltaita, ja sen uusbarokkinen rakennus on vuodelta 1913. Kylpylä on tunnettu shakinpelaajista ja ulkoaltaistaan, jotka ovat avoinna myös talvisin. Suurimmassa ulkoaltaassa vesi on 27- ja lämminvesialtaassa 38-asteista. Kylpylässä käy arviolta kaksi miljoonaa ihmistä vuodessa.

Széchenyin kylpylä saa vetensä kuumista lähteistä, jotka löydettiin vuonna 1879. Paikalle perustettiin ensimmäinen, väliaikainen kylpylä vuonna 1881, ja sitä kutsuttiin aluksi arteesiseksi kylpyläksi. Vuonna 1913 kylpylälle avattiin pysyvät tilat, joissa se toimii nykyäänkin. Kylpylää laajennettiin vuosina 1927 ja 1966, ja vuonna 1999 uima-altaat uusittiin kokonaan. Vanhemman osan (1909–1913) ovat suunnitelleet Győző Czigler ja Ede Dvorzsák ja uudemman osan (1927) Imre Francsek.

* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2  Sights of Budapest *Budapest Portál*.  Arkistoitu 21.7.2012. Viitattu 9.12.2012. (englanniksi)
2. ↑  Barber, Annabel & Roper-Evans, Emma: *Budapest. A city guide*, s. 93. 3. painos. Somerset Limited, 2004. ISBN 963-212-986-5. (englanniksi)
3. 1 2  Török, András: *Budapest. A critical guide*, s. 143–144. 5. painos. Budapest: Corvina, 2001. ISBN 963-13-4989-6. (englanniksi)
4. ↑  Szechenyi Baths and Pool Budapest *szechenyispabaths.com*.  Arkistoitu 6.8.2012. Viitattu 9.2.2012. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Széchenyin kylpylä**.
**videonpakkaus** 

Säiliömuotoja 

* AVI
* ASF
* HEIF
* Matroska
* Ogg Media Format
* QuickTime


Koodekkeja 

* AV1
* H.264
* HEVC
* H.266
* MJPEG
* MPEG-4
* VC-1
* VP9


**VC-1** eli Video Codec 1 on videonpakkausalgoritmi, joka pohjautuu Microsoftin WMV9-videokoodekkiin (Windows Media Video version 9). SMPTE (the Society of Motion Picture and Television Engineers) on julkaissut standardin virallisella nimellä SMPTE 421M. 

VC-1 on perinteinen diskreettiin kosinimuunnokseen (DCT-muunnos) pohjautuva pakkausalgoritmi. WMV9-koodekista poiketen VC-1 tukee myös lomitettua videota.

Standardin mukaiset profiilit
-----------------------------

Standardissa määritellään kolme eri koodausprofiilia, joissa käytetään erilaisia käyttötarkoitukseen sopivia teknisia ominaisuuksia. 

* **Simple** - Tyypillinen sovellus: mobiilisovellukset. Maksimibittivirta 384 kbit/s
* **Main** - Tyypillinen sovellus: Internetstriimaus. Maksimibittivirta 20 Mbit/s
* **Advanced** - Tyypillinen sovellus: HDTV. Maksimibittivirta 135 Mbit/s

Käyttöönotto
------------

VC-1 on pakollinen videonpakkausalgoritmi molemmissa nykyaikaisissa optisissa teräväpiirtotallennusformaateissa, HD DVD:ssä ja Blu-rayssa, eli kaikki näiden formaattien toistolaitteet kykenevät toistamaan VC-1-videota. VC-1 on myös Microsoftin Xbox 360 -videopelikonsolin virallinen videonpakkausalgoritmi.

Aiheesta muualla
----------------

* What is VC-1? Microsoftin VC-1 standardia esittelevä sivu.
**Työolobarometrissa** on Suomen työ- ja elinkeinoministeriön vuodesta 1992 lähtien vuosittain julkaisema selvitys, joka seuraa suomalaisen työelämän laadun muutoksia palkansaajien näkökulmasta.

Suurin osa barometrin sisällöstä on pysynyt samana julkaisusarjan ajan, mutta sen sisältää myös uusia, ajankohtaisia teemoja. Barometrin tiedot perustuvat Tilastokeskuksen työvoimatutkimuksen yhteydessä tehtyihin puhelinhaastatteluihin. Vastaajien satunnaisotos edustaa koko palkansaajakuntaa.

Työolobarometrissa työelämän kehittymistä on mitattu neljällä työelämän laadun ulottuvuudella: työpaikan varmuus, tasapuolinen kohtelu työpaikalla, kannustavus, innovatiivisuus ja keskinäinen luottamus sekä voimavarat suhteessa vaatimustasoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Työolobarometrit ja muut selvitykset  16.2.2015 (päivitetty). Työ- ja elinkeinoministeriö. Viitattu 29.7.2015.
2. ↑  Työolobarometri, syksy 2013 (pdf) Työ- ja elinkeinoministeriö. Viitattu 29.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Työ- ja elinkeinoministeriö - Työolobarometri
Oric-1
Oric Atmos
**Oric-1** ja **Oric Atmos** olivat brittiläisiä mikrotietokoneita, jotka tulivat markkinoille 1983 ja 1984. Ne perustuivat 1-megahertsiseen 8-bittiseen MOS 6502 -suorittimeen ja niissä oli mallista riippuen joko 16 tai 48 kilotavua keskusmuistia. Äänipiirinä oli myös MSX:ssä käytetty AY-3-8912.

Sijoittajien suosituksesta Tangerine Computer Systems perusti Oric Products International Ltd laitteiden kehittämiseen ja ensimmäinen julkaistu tietokone oli Oric-1 vuonna 1983. Tangerine oli aikaisemmin julkaissut Tangerine Microtan 65 -tietokoneen.

Oricia on verrattu etenkin ZX Spectrumiin samantyyppisen ulkonäkönsä ja ominaisuuksiensa vuoksi. Sen ehkä erikoisin piirre on näyttömuistin toteutustapa, jossa kuva on periaatteessa tallennettu kaksivärisenä, mutta välissä voi olla erityisiä kontrollitavuja, jotka vaihtavat näitä kahta väriä. Moniväriset kuvat on siis suunniteltava erityisellä tavalla, koska värialueiden rajoille vaaditaan usein muutaman pikselin mittaisia tyhjiä alueita. Oricille oli saatavilla myös levykeasema, joka käytti harvinaista 3 tuuman levykokoa Amstrad CPC:n tapaan.

Oric-mallit olivat suosittuja etenkin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa. Lisäksi Bulgariassa valmistettiin *Pravetz 8M* -nimisiä Oric-klooneja.

Arkkitehtuuri Oric-tietokoneissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Oric 1 old-computers.com.  Arkistoitu 3.7.2017. Viitattu 25.7.2017.
2. ↑  Oric Atmos old-computers.com.  Arkistoitu 3.7.2017. Viitattu 25.7.2017.
3. ↑  Oric 1 48k centre for computing history. Viitattu 25.7.2017.
4. ↑  Smith, Tony: The Oric-1 is 30 The Register. Viitattu 25.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oric** Wikimedia Commonsissa

*
Työntömitta
Työntömitan toiminta-animaatio ja etäisyyden lukeminen nooniosta.
Digitaalinen työntömitta.
**Työntömitta** (työntötulkki) on yleensä alle 200 millimetrin etäisyyksien mittaamiseen tarkoitettu mittalaite, jolla voidaan mitata kappaleiden paksuuksia, sisämittoja ja syvyyksiä tyypillisesti 0,1–0,02 millimetrin tarkkuudella. Laitetta kutsutaan puhekielessä myös nimellä **tönäri** tai mittalaitteen patentoineen yrityksen mukaan **mauseri** tai **mauser-mitta**. Vielä tarkempia etäisyysmittauksia voidaan tehdä mikrometriruuvilla.

Tyypillinen työntömitalla mitattava kohde on kohtisuora etäisyys, kappaleen halkaisija, reiän syvyys jne. Esimerkiksi putken halkaisijaa mitattaessa mitattava putki puristetaan työntömitan mittausleukojen väliin ja luetaan mittaustulos mitta-asteikolta. Millimetrin kymmenykset luetaan ns. noniusasteikolta siten, että asteikon viiva, joka osuu lähimmäksi millimetriasteikolla olevaa viivaa, kertoo millin kymmenyksien määrän (jos työntömitan tarkkuus on 0,1 mm). 

Työntömitalla — tai vastaavalla 2-pistemittalaitteella — ei voida todentaa kappaleen ympyränmuotoisuutta, vaikka mittatulos eri pyörähdyskulmassa olisikin sama, sillä tasalevyisiä käyriä on muitakin kuin ympyrä (esimerkiksi Reuleaux’n kolmio). Samasta syystä holkin sisähalkaisijaa ei voi mitata 2-pistemittauksella luotettavasti.

Nykyään on saatavissa myös digitaalisia työntömittoja, joissa on numeronäyttö sadasosamillimetrin tarkkuudella. Tällaisilla mitoilla voidaan todentaa mittausvoiman vaikutus mittaustulokseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Työntömitta; Mauser-mitta, Mauseri, Tönäri *Finna.fi*. Viitattu 3.4.2017.
2. ↑  Caliper United States Patent 1810427 *freepatentsonline.com*. United States Patent 1810427. Viitattu 14.8.2012.
3. ↑  Hirvonen, Timo: Tieto- ja viestintätekniikka opetuksessa, esimerkki sovellettavaksi : Työntömitan käyttö *kaspaikka.fi*.  Arkistoitu 19.10.2012. Viitattu 14.8.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Työntömitta** Wikimedia Commonsissa
Työsiirtola saattoi olla ulkomuodoltaan vaatimaton kuten tämä Haminan työsiirtola tai hyvinkin nykyaikaisesti rakennettu.**Työsiirtola** on vapausrangaistuksen täytäntöönpanomuodoista avoimin mahdollinen. Täytäntöönpanopaikkana työsiirtola muistutti avovankilaa. Työsiirtolassa oli yleensä vähemmän järjestettyjä vapaa-ajan toimintoja ja valvonta supistettu minimiin.

Työsiirtolaan sijoitetulta vangilta edellytettiin varsin suurta itsenäisyyttä omien asioidensa hoidossa. Työsiirtolaan halukkaiden kyky sopeutua laitoksen oloihin pyritiin arvioimaan mahdollisimman tarkoin ennen sijoituspäätöksen tekoa. Sijoittelu tapahtui vuodesta 2006 alkaen aluevankilan sijoittajayksikössä.

Työsiirtolat perustettiin usein jotain tilapäiseksi ajateltua tarvetta varten; esimerkiksi Haminan työsiirtolan perustamisen vuonna 1982 mahdollisti Haminan historiallisen linnoituksen alkava kunnostustyö, jonka toteuttamisessa työsiirtolalla oli merkittävä osa. Helsinki-Vantaan lentoaseman tuntumassa sijainnut Helsingin työsiirtola perustettiin alun perin auttamaan lentoaseman rakennustyössä. Monia pääteitä on rakennettu työsiirtolavoimin.

1960-luvulla työsiirtolavangit käyttivät vielä vanginpukuja, mutta jo seuraavalla vuosikymmenellä siirryttiin tavallisiin työvaatteisiin. 

Työsiirtoloita on ollut paljon erinimisiä ja eri paikoissa. Työsiirtolajärjestelmä otettiin Suomessa käyttöön vuonna 1946. Aluksi työsiirtoloissa tehtiin esimerkiksi metsätöitä. Vuodesta 1950 lähtien työsiirtoloita oli Tie- ja vesirakennushallituksen (TVH) työmailla, aluksi Helsingin Seutulan ja Turun lentokenttien rakennustöissä. Jo 1950-luvun alkupuolelta lähtien työsiirtoloita oli myös tietyömailla. Esimerkiksi Kainuuseen työsiirtola oli rakentamassa niin sanottuja Kekkosteitä 1950-luvulla. 

Jonkin aikaa oli myös yksityisillä teollisuudenharjoittajilla, etupäässä sahanomistajilla, oikeus pitää työsiirtolaa; näitä valvottiin tarkasti. Mm. kirjailija Mauri Sariola kertoo kahdessakin kirjassaan tällaisesta työsiirtolasta Mikkelin läänissä; toinen tarina on omakohtaista muistelua ja toinen siitä mukailtu fiktio (romaanissa Veljensä vartijat). 

Työsiirtolassa oli nimensä mukaisesti yleensä työnteko keskeisessä asemassa. Muita vaihtoehtoja olivat esimerkiksi Helsingin työsiirtolan päihdekuntoutus-, nk. Kisko-osasto. Kuten kaikki muutkin avolaitokset, myös työsiirtolat ovat päihteettömiä.

Vankeuslain tultua voimaan lokakuun alussa 2006 työsiirtolat muutettiin avovankiloiksi tai avovankilaosastoiksi.

Työsiirtoloiden lisäksi Suomessa on ollut muunkinlaisia vankityömaita. Vuonna 1934 perustettiin ensimmäiset työleirit, joilla työskenteli ehdonalaiseen vapauteen päässeitä henkilöitä, jolloin kyse ei ollut rangaistuksen suorittamisesta. Vuosina 1955-1975 oli käytössä vankisiirtoloita, joihin voitiin sijoittaa myös pitkän vankeusrangaistuksen saaneita, hyvin käyttäytyneitä vankeja ennen vapautumistaan. Karvian varavankilan lopetettua sen rakennuksissa toimi vuosina 1961–1969 sosiaaliministeriön alainen Karvian erityistyölaitos.

Katso myös
----------

* Työlaitos

Aiheesta muualla
----------------

* Vankeinhoitolaitoksen kotisivut
Pentagrammi liitetään usein mustaan magiaan.
**Musta magia** tarkoittaa pahoiksi tai saatanallisiksi katsottuja tai leimattuja  taikuuden eli magian muotoja. Mustalla magialla pyritään aiheuttamaan pahaa tai onnettomuutta esimerkiksi kirouksin, ja sen vastapuolena pidetään yleensä valkoista magiaa.

Magiassa musta ja valkoinen magia erotetaan toisistaan maagikon ja ympäristön suhteen perusteella. Mustan magian harjoittaja pyrkii siinä hallitsemaan ympäröiviä olosuhteita eikä ole riippuvainen yliluonnollisesta, kuten maailmanuskonnoissa. Se on ihmisiä vahingoittavaa, ja siksi sitä pidetään kartettavana.

Kansanperinteessä musta magia tarkoittaa magiaa, joka suoritetaan Saatanan tai pahojen henkien kautta, vaikka tarkoitus, kuten sairaan parantaminen, olisi hyvä. Mustaa magiaa pidettiin vaarallisena, ja loitsujen katsottiin voivan kääntyä loitsijaa itseään vastaan.

Fantasiassa musta magia tarkoittaa pahoiksi miellettyjä loitsuja tai maagista toimintaa. Tällaisia voivat olla kiroaminen, tappavat liemet ja muu sellainen, kuolleista herättäminen (nekromantia), vampirismi ja demonien kutsuminen.

Nimitys musta magia juontuu termistä nekromantia.

Kirjallisuutta
--------------

* Kotkavuori, Tapio: *Vasemman käden polku*. Voimasana 2004. ISBN 952-5261-07-7
* Siitoin, Pekka (Peter): *Musta Magia I*. Turun hengentieteellinen seura, 1974. ISBN 951-99046-7-0
* Siitoin, Pekka (Peter): *Musta Magia II*. Turun hengentieteellinen seura, 1975. ISBN 951-9360-00-X

Katso myös
----------

* Okkultismi
* Noituus
* Saatananpalvonta

Lähteet
-------

1. ↑  Facta 2001, osa 10, palsta 690, hakusana "magia". WSOY 1981 ISBN 951-0-10231-8
**Radio Majak** (ven. Радио Маяк) on alun perin neuvostoliittolainen, nykyään valtiollinen venäläinen yleisradioasema. Se aloitti lähetyksensä 1. elokuuta 1964. Radion nimi, majakka, ei tarkoita merimajakkaa, vaan lentäjien suunnistamiseen tarkoitettua radiomajakkaa. Perustamisvaiheessaan yhtiön tarkoituksena oli ohjelmillaan tarjota neuvostoliittolaisille kuulijoilleen suuntaa länsimaiden radioyhtiöiden ohjelmille vastapainoksi. Kylmän sodan aikana myös Neuvostoliittoon lähetettiin venäjänkielisiä ohjelmia, joista osaa Neuvostoliitto radiohäiritsi vastaanottamisen vaikeuttamiseksi. Radio Majak lähettää puheradio-ohjelmaa ja on siksi maan hallinnon tiedonvälityksen kannalta keskeinen kanava.

Lähetykset
----------

Valtiollisena yleisradioasemana puheohjelmin on Radio Majakilla melko kattava lähetysverkosto myös Venäjän harvaanasutuilla alueilla Suomen lähialueillakin. 

### Karjalan tasavalta

* Petroskoi 107,9 MHz

### Murmanskin alue

* Alakurtti 105,5 MHz

* Murmansk 103,5 MHz

* Koutero 105,9 MHz

* Teriberka 104,2 MHz

* Tumannyi 102,3 MHz

* Umba 106,9 MHz

* Uura 107,5 MHz

* Varzuga 104,9 MHz

### Novgorodin alue

* Novgorod 101,2 MHz

### Pihkovan alue

* Pihkova 104,1 MHz

### Pietari

* Pietari 107,0 MHz

Lähteet
-------

1. ↑  radiomayak.ru/contacts
2. ↑
**Pasi Pennanen** on suomalainen autosuunnittelija ja keksijä, joka on työskennellyt suunnittelijana Jaguarilla ja kehittänyt Toroidion-sähköauton.

Pennanen suoritti Master of Arts -tutkinnon automuotoilussa Lontoon Royal College of Art -oppilaitoksessa 1997. Jaguarin lisäksi hän on tehnyt autosuunnittelua Zagatolle ja Hondalle sekä muotoillut muun muassa Sisu Defence -sotilaskulkuneuvoja.

Vuonna 2016 Pennanen sai Ornamo-palkinnon. Sen perusteluissa sanotaan:

> »Pennanen on tehnyt jo yli 15 vuotta uraauurtavaa työtä automuotoilun parissa. Hänen työnsä Raaseporissa valmistetun Toroidion-sähköauton pääsuunnittelijana on erityisen ajankohtaista nyt, kun autoteollisuus etsii tulevaisuuden ratkaisuja päästöttömien autojen massatuotantoon. Pennasen menestyksekäs työ kansainvälisessä autobisneksessä on hyvä esimerkki vastuullisen ja kestäviin arvoihin pohjaavan suomalaisen muotoiluosaamisen kansainvälisestä kilpailukyvystä.» 
> 
>

Lähteet
-------

1. ↑  Kimmo Kienanen: Pasi Suomesta piirtää Jaguareja!"..  *Tuulilasi*, Joulukuu 1999.  A-lehdet.
2. ↑  Sippola, Jussi: Pasi Pennanen rakensi automaailman kohutuimman uutuuden – näin se tapahtui *Helsingin Sanomat (HS.fi)*.  25.4.2015. Sanoma Oy.
3. 1 2  Automuotoilija Pasi Pennanen on muutoksen aikaansaaja, Ornamo. Viitattu 28.10.2016.
4. ↑  Maailman tehokkain sähköauto Toroidion siivitti Pasi Pennasen muotoilupalkinnon voittajaksi, Yle Uutiset 20.4.2016. Viitattu 28.10.2016.
**Pasi Niemelä** (s. 19. huhtikuuta 1963 Hamina) on suomalainen pesäpalloilija ja uransa jälkeen pelinjohtaja.

Pelaajaura
----------

Niemelä edusti pääsarjaurallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Haminan Palloilijoita, Hyvinkään Tahkoa ja Jyväskylän Kiriä. Niemelä saavutti yhden SM-hopean kaudella 1983 ja kolme SM-pronssia kaudella 1987, kaudella 1989 ja kaudella 1990. Kaudella 1987 Niemelä oli myös SM-sarjan lyöjäkuningas 37:llä lyödyllä juoksulla. Niemelä pelasi kaksi Itä–Länsi-ottelua vuosina 1986 ja 1987 sekä kolme Liitto–Lehdistö-ottelua vuosina 1986–1988. Hän pelasi 178 runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 22 kunnaria, 187 tavallista juoksua, toi 132 juoksua ja keräsi 793 kärkilyöntipistettä. Hän pelasi 22 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi 12 tavallista juoksua, toi 16 juoksua ja keräsi 72 kärkilyöntipistettä. Hän pelasi 14 alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi viisi tavallista juoksua, toi kahdeksan juoksua ja keräsi 43 kärkilyöntipistettä.

Pelinjohtoura
-------------

Niemelä toimi Hyvinkään Tahkon pelinjohtajana kaudet 1991–1993. Kaudella 1992 Tahko saavutti Niemelän alaisuudessa SM-hopean. Kauden 1996 Niemelä toimi Jyväskylän Kirin pelinjohtajana. Kaudet 1997–1998 Niemelä toimi Kaisaniemen Tiikereiden pelinjohtajana. Kaudella 1998 Tiikerit saavutti SM-hopean. Kauden 2001 Niemelä toimi Ulvilan Pesä-Veikkojen pelinjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
**Vaasankatu SS** on vuonna 2008 perustettu suomalainen punkyhtye, jonka keulahahmona toimii mm. Pää Kiissä, The Heartburnsissa ja Nazi Death Campissa vaikuttanut laulaja-kitaristi Teemu Bergman. Yhtye julkaisi ensisinglensä "Mä haluun kamaa" 7" vinyylinä alkuvuonna 2010. Yhtyeen toinen julkaisu oli saman vuoden huhtikuussa julkaistu EP "Mummokeikka". Molemmat julkaisut ovat nykyään keräilyharvinaisuuksia. Musiikkilehti Rumba valitsi yhtyeen kappaleen "Hesari Blues" kierroksen 5/2010 parhaaksi singleksi.

Yhtye on ottanut nimensä Helsingin Vaasankadusta, jolla sijaitsi punk-alakulttuurin erikoisliike Combat Rock Shop.

Diskografia
-----------

* "Mä haluun kamaa" (2010, single, Airiston punk-levyt)
* *Mummokeikka*  (2010, EP, Airiston punk-levyt)

Lähteet
-------

1. 1 2  Jouni Parkku: Vaasankatu SS – Mä haluun kamaa *piparnakkeli.lammaszine.fi*.  13.4.2010. Viitattu 5.6.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Mä haluun kamaa – Discogs
3. ↑  Mummokeikka – Discogs
4. ↑  Mervi Vuorela: Raidat 5/2010: Vaasankatu SS kertoo totuuksia Kalliosta *rumba.fi*.  8.4.2010. Viitattu 5.6.2016.
**Viestinnän eettinen neuvottelukunta** (**VEN**) on Suomessa toimiva keskusteluelin, joka ottaa kantaa organisaatioiden viestintä- ja tiedotustoiminnan eettisiin kysymyksiin, neuvoo niihin liittyvissä asioissa ja tulkitsee hyvää viestinnän tapaa. VENin taustajärjestöt ovat Viestinnän asiantuntijoiden ammattijärjestö Viesti, ProCom – Viestinnän ammattilaiset ry, Markkinoinnin, teknologian ja luovuuden liitto MTL sekä Julkisen alan tiedottajat JAT.

Viestinnän eettisen neuvottelukunnan kannanotot perustuvat Viestinnän eettisiin ohjeisiin. Neuvottelukunta ottaa kantaa esimerkkitapausten esiin tuomiin toimintatapoihin ja eettisiin kysymyksiin. VEN ei tee yksilöitä tai yhteisöjä sitovia ratkaisuja, vaan arvioi kannanotoissaan toimintatavan eettistä kestävyyttä. Se on neuvoa antava elin, jonka puoleen jonkin VENin taustajärjestön jäsen voi kääntyä. Neuvottelukunnan jäsenet edustavat tutkimusta ja koulutusta sekä alan edunvalvontaa. VEN kokoontuu noin joka toinen kuukausi. Toisin kuin esimerkiksi Mainonnan eettinen neuvosto, VEN ei veloita palveluistaan eikä konsultoi ennakolta yksittäisissä tapauksissa. Neuvottelukunta päättää kokouksissaan, mitkä sille tuodut tapaukset se ottaa käsiteltäväkseen.

Verrattuna Julkisen sanan neuvostoon (JSN) tai Mainonnan eettiseen neuvostoon (MEN) Viestinnän eettinen neuvottelukunta ei jaa huomautuksia eikä käsittele yksittäisiä tapauksia julkisesti.

Viestinnän eettinen neuvottelukunta on perustettu vuonna 2015, ja sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin dosentti Elisa Juholin. Muut jäsenet neuvottelukunnan ensimmäisessä kokoonpanossa olivat professorit Pekka Aula ja Leif Åberg, etiikkatutkija Henrik Rydenfelt, Viestin toiminnanjohtaja Pia Valtonen, ProComin toimitusjohtaja Elina Melgin sekä viestintäjohtajat Päivi Sihvola Ilmarisesta ja Janne Laukkanen Suomen Asianajajaliitosta. Kaudella 2018–2019 neuvottelukunnan puheenjohtaja on Henrik Rydenfelt.

Lähteet
-------

1. 1 2  Viestinnän eettinen neuvottelukunta VEN (Arkistoitu – Internet Archive), Viesti ry. Viitattu 11.1.2017.
2. ↑  Neuvottelukunta linjaa: Viestinnän ammattilaisten tuotava sidonnaisuutensa esiin somessa, *Markkinointi & Mainonta* 14.10.2015. Viitattu 11.1.2017.
3. 1 2  Viestinnän virallinen valvoja, Dosentti Elisa Juholin uudistaa vapaaehtoistyönä viestinnän ammattilaisten eettisiä ohjeita. (Arkistoitu – Internet Archive) *Journalisti* 21.5.2015. Viitattu 11.1.2017.
4. ↑  Viestintäala saa oman eettisen neuvottelukunnan, *Markkinointi & Mainonta* 25.3.2015. Viitattu 11.1.2017.