recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Georg Andersen** (s. 7. tammikuuta 1963) on norjalainen kuulantyöntäjä. Hänen parhaita saavutuksiaan olivat kuulantyönnössä sisäratojen EM- ja MM-pronssit vuonna 1989 tuloksilla 20,22 ja 20,98 sekä ulkoratojen EM-pronssi vuonna 1990 tuloksella 20,71. Norjan mestaruuden Andersen voitti neljä kertaa vuosina 1987, 1988, 1990 ja 1995.

Andersen oli hopealla myös Tokion MM-kilpailuissa vuonna 1991 työnnettyään tuloksen 20,81, mutta hänen suorituksensa hylättiin anabolisia steroideja sisältäneen dopingnäytteen vuoksi. Hän palasi dopingrikkeistään saamansa kilpailukiellon jälkeen kilpailemaan vielä vuoden 1995 MM-kisoihin mutta jäi tuolloin karsintaan tuloksella 18,84.

Andersen ehti uransa aikana edustaa kolme eri seuraa: IK Granea, IK Tjalvea ja Urædd Friidrettiä.

Siviiliammatiltaan Andersen on poliisi. Myös hänen poikansa Stian Andersen oli urheilija, joka kilpaili yleisurheilun moniotteluissa junioreiden arvokisatasolla saavuttamatta kuitenkaan suurempaa menestystä.

Lähteet
-------

1. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 217. IAAF, 2005. (englanniksi)
2. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 11*. Sporttikustannus Oy, 1990. ISBN 951-8920-10-9.
3. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 12*, s. 48. Spartakus Oy, 1991. ISBN 951-96269-0-5.
4. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 112. IAAF, 2005. (englanniksi)
5. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 113. IAAF, 2005. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Georg Andersen
**Bernard King** (s. 4. joulukuuta 1956 Brooklyn) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija.

Ura
---

King pelasi yliopistokoripalloa Tennesseen yliopistossa vuosina 1974–1977. Hänet valittiin vuosina 1976 ja 1977 maan yliopistojen tähdistöjoukkueisiin. King osallistui NBA:n vuoden 1977 varaustilaisuuteen, jossa New Jersey Nets varasi hänet tilaisuuden seitsemäntenä pelaajana. Heti ensimmäisellä kaudella hänet valittiin tulokkaiden tähdistöjoukkueeseen. King edusti Netsiä kahden kauden ajan, ja lokakuussa 1979 hänet kaupattiin Utah Jazzille, josta hän siirtyi jo yhden kauden jälkeen Golden State Warriorsiin. Vuonna 1982 King oli ensimmäistä kertaa mukana sarjan tähdistöottelussa, mutta kauden 1981–1982 jälkeen hänet myytiin New York Knicksille.

New Yorkissa ollessaan hän osallistui tähdistöotteluun kaksi kertaa, minkä lisäksi hän voitti sarjan pistekuninkuuden kaudella 1984–1985. King valittiin myös kaksi kertaa perättäin sarjan ykköstähdistöön. Hän edusti New Yorkia vuoteen 1987 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Washington Bulletsiin. King edusti joukkuetta tammikuuhun 1993 asti, jolloin hänet vapautettiin. King oli joutunut jättämään kauden 1991–1992 väliin, eikä hän ollut pelannut Washingtonin paidassa peliäkään kaudella 1992–1993. Helmikuussa 1993 hän teki sopimuksen New Jersey Netsin kanssa ja pelasi uransa viimeiset NBA-ottelut joukkueessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bernard King Basketball-Reference.  Arkistoitu 9.5.2012. Viitattu 1.7.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
* Basketball-Referencen pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ahlforsin aseverstas** sijaitsee Hämeenkyrön kansallismaisemassa, Herttualan kylässä. Seppä-nimisellä tilalla on tehty sepän töitä kolmen sukupolven ajan 1800-luvun loppupuolelta lähtien aina 1960-luvulle saakka. Viimeisin verstaassa varsinaisesti asesepän töitä tehnyt seppä oli Väinö Ahlfors. Verstas on siinä kunnossa kuin se hänen jäljiltään 1960-luvulla jäi. Periaatteessa se on edelleen toimintakelpoinen, mutta nykyisin museoitu. Verstaan pihapiirissä on myös asesepän asuinrakennus. Asuinrakennuksessa ja verstaalla kierretään oppaan kanssa ja ryhmille on mahdollista tilata yksityisopastuksia tilauksesta. Museota ylläpitää Hämeenkyrön kunta.

Lähteet
-------

1. ↑  Ahlforsin Aseverstas *maisematie.fi*. Viitattu 24.12.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Ahlforsin aseverstas (Q115730035)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Hämeenkyrö |
|  |
| katuosoite | Trossitie 512, Hämeenkyrö |
|  |
| koordinaatit | 61°35′46″N 23°09′13″E﻿ / ﻿61.596°N 23.15355°E﻿ / 61.596; 23.15355 |
|  |
|  |

 |
**Carl Gustaf von Heideken** (13. huhtikuuta 1856 Pori – 13. tammikuuta 1914 Turku) oli suomalainen lääkäri ja Turussa 1890–1995 toimineen Heidekenin synnytyslaitoksen perustaja.

Von Heidekenin vanhemmat olivat arkkitehti Carl Johan Fredrik von Heideken ja Gustava Sofia Järnefelt. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta lyseosta 1875 ja hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1880, filosofian maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1882, lääketieteen lisensiaatiksi 1887 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1889. Von Heidekenin tohtorinväitöskirja  *Om ålderns inflytande på hafvandeskap, förlossning och barnsäng hos förstfödersko* tarkasteli ensisynnyttäjien iän vaikutusta raskauteen, synnytykseen ja lapsivuodeaikaan.

Von Heideken toimi yksityislääkärinä Turussa vuodesta 1887 alkaen. Vuonna 1890 hän avasi Turussa 15-paikkaisen synnytyslaitoksen. Synnytyslaitoksen puinen päärakennus tuhoutui tulipalossa lokakuussa 1898 mutta von Heideken rakennutti tilalle uuden suuremman 29-paikkaisen kivisen sairaalarakennuksen joka valmistui vuonna 1900. Von Heidekenin kuoltua vuonna 1914 hänen leskensä myi synnytyslaitoksen Turun kaupungille ja synnytyslaitos toimi kunnallisena aina vuoteen 1995 saakka jolloin synnytykset siirrettiin TYKS:iin. Nykyisin entisen synnytyslaitoksen talossa toimii Perhetalo Heideken. Von Heideken oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana useiden vuosien ajan.

Von Heideken oli naimisissa vuodesta 1887 Ida Rosenlewin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  VON HEIDEKEN Carl Gustaf. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Perhetalo Heideken : Carl Gustaf von Heideken (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Perhetalo Heideken : Heidekenenin synnytyslaitos avataan (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Visitturku : Heideken (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ingo Goritzki** (s. 22. helmikuuta 1939 Berliini) on saksalainen oboisti.

Goritzki opiskeli ensin huilun- ja pianonsoittoa Freiburgissa, kunnes löysi tiensä oboen pariin. Hän opiskeli sitä Helmut Winschermannin johdolla Detmoldissa. Lisäksi hän täydensi opintojaan vuoden ajan Pariisissa ja osallistui Pablo Casalsin sekä Sándor Véghin pitämille mestarikursseille Zermattissa. Goritzki saavutti menestystä useissa kansallisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa. Hän toimi Baselin sinfoniaorkesterin ensioboistina ja soitti Radio Frankfurtissa. Lisäksi hän on esiintynyt monien saksalaisten ja ulkomaalaisten orkesterien solistina sekä kansainvälisillä festivaaleilla, kuten Oregon Bach Festivalilla. Goritzki on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Merlin Ensemble Wienin ja Ensemble Villa Musican kanssa. Hän on levyttänyt useille eri levy-yhtiöille.

Goritzki pääsi vuonna 1976 Hannoverin musiikki-, teatteri- ja mediayliopiston professoriksi ja siirtyi sittemmin Stuttgartin musiikin ja esittävien taiteiden yliopistoon. Hän oli mukana perustamassa Stuttgartin musiikkiakatemiaa ja on toiminut Rottweilin Sommersprossen-musiikkifestivaalin taiteellisena johtajana. Goritzki on myös pitänyt mestarikursseja eri puolilla maailmaa ja opettanut Internationale Bachakademie Stuttgartissa.

Goritzki on nykyaikaisen oboen lisäksi soittanut barokkioboea, oboe d'amorea, englannintorvia ja heckelfonia. Isang Yun sävelsi Goritzkia varten.

Lähteet
-------

1. ↑  Ingo Goritzki Schott Music
2. ↑  Goritzki, Ingo 1939- WorldCat Identities
3. 1 2 3 4  Ingo Goritzki Naxos
4. 1 2 3  Ingo Goritzki Interview with Bruce Duffie Bruce Duffie


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Québecin saarta. Saint-Pierren ja Miquelonin Île Vertestä kertoo toinen artikkeli.*
Île VerteMaatila Île Vertessä.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Rivière-du-LoupQuébecBas-Saint-LaurentKanada |
| Vesialue | 
Saint Lawrencen estuaari |
| Merialue | 
Atlantti |
| Korkein kohta | 
60 m |
| Pinta-ala | 
11,18 km² |

Väestö| Asukasluku | 
44 |
| Asutuskeskukset | 
Notre-Dame-des-Sept-Douleurs |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Île Verte** on Québecin provinssiin kuuluva kapea saari Saint Lawrencen estuaarissa. Se sijaitsee kahden kilometrin päässä estuaarin etelärannasta Saint-Georges-de-Cacounan ja L’Isle-Verten kuntien edustalla, Saguenayjoen suuta vastapäätä. Saari on suuntautunut Appalakkien myötäisesti lounaasta koilliseen, ja sen pituus on 12 kilometriä ja leveys enimmillään 1,8 kilometriä. Saaren luoteisranta on hyvin jyrkkä, ja sen korkein kohta kohoaa 60 metrin korkeuteen joen vedenpinnasta. Pieni väestö on keskittynyt saaren läpi kulkevan tien varrelle ja lounaassa sijaitsevaan Notre-Dame-de-l’Isle-Verten kylään.

Tekemiensä merkintöjen perusteella Kanadan löytäjä Jacques Cartier ohitti Île Verten vuonna 1535, toisella tutkimusmatkallaan Pohjois-Amerikkaan. Toinen suuri ranskalainen tutkimusmatkailija Samuel de Champlain käytti siitä jo nimitystä ’vihreä saari’ vuonna 1621. Lopullisesti nimi vakiintui, kun saari liitettiin vuonna 1684 Uuden-Ranskan läänitysjärjestelmään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Île Verte Commission de toponymie Québec. Viitattu 4.12.2010. (ranskaksi)
**Arthur (Artturi) August Aalto** (ent. **Silfver**, 2. toukokuuta 1876 Karjalohja – 25. huhtikuuta 1937 Tuusula) oli suomalainen toimittaja, joka oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1919–1933. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.

Elämä
-----

Nuoruudessaan Aalto työskenteli ajurina ja renkinä Karjalohjalla sekä myöhemmin kaakelinmuovailijana ja uuniseppänä. Tehdästyöstä Aalto siirtyi toimittajaksi. Hän teki mittavan työuran työväenlehtien parissa muun muassa *Sorretun Voiman* toimittajana Jyväskylässä sekä *Työmiehen* ja *Suomen Sosialidemokraatin* toimittajana Helsingissä. Lisäksi Aalto oli mukana ammattiyhdistysliikkeessä. Hän toimi Suomen Kaakeli-, Fajanssi- ja Uunityöntekijäin Liiton sihteerinä, Suomen Tehdas- ja Sekatyöväen Liiton luottamusmiehenä sekä Sosialidemokraattisen Sanomalehtimiesliiton taloudenhoitajana.

Aalto oli SDP:n kansanedustajana 1919–1933 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Eduskunnassa hän oli muun muassa Suuren valiokunnan ja Kulkulaitosvaliokunnan jäsenenä. Lisäksi Aalto oli usean vuoden ajan Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.

Perhe
-----

Aalto oli naimisissa vuodesta 1900 lähtien Anna Sofia Jääskeläisen kanssa ja ensimmäisen puolison kuoltua vuodesta 1934 lähtien Hilda Vainikaisen kanssa.

Teoksia
-------

* *Kertomus Suomen kaakeli-, fajanssi- ja uunintekijäin liiton toiminnasta vv. 19 10/9 06 – 19 31/3 09*. Helsinki: Suomen kaakeli-, fajanssi- ja uunintekijäin liitto, 1909.
* *Silmäys Suomen tehdas- ja sekatyöväen liiton 10-vuotiseen toimintaan vuosina 1909–1919*. Helsinki: Suomen tehdas- ja sekatyöväenliitto, 1919.
* "Palkkatyöväelle", *Sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän lehtolehtiä 1*. Helsinki: Sos.-dem. puoluetoimikunta, 1922.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Artturi Aalto *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 13.9.2008.
2. ↑  Suomen ammattiliitoista.  *Työväen kalenteri*, 1908, nro 1, s. 40. Kansalliskirjasto. Viitattu 27.8.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Böhmin koraalipartitan *Treüer Gott, ich muß dir klagen* käsikirjoitus.
**Georg Böhm** (2. syyskuuta 1661 Hohenkirchen – 18. toukokuuta 1733 Lüneburg) oli saksalainen urkuri ja säveltäjä. Hän vaikutti keskeisesti Johann Sebastian Bachiin.

Böhm sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa urkuri-isältään. Hän sai mahdollisesti opetusta myös Ohrdrufin kanttorina toimineelta Johann Heinrich Hildebrandilta. Kun Böhmin isä kuoli vuonna 1675, Böhm opiskeli Goldbachissa ja Gothassa, kunnes pääsi elokuussa 1684 Jenan yliopistoon. Vuonna 1693 hänen tiedetään olleen Hampurissa. Hänet valittiin Lüneburgin Johanniskirchen urkuriksi edeltäjänsä Christian Florin kuoltua vuonna 1697. Tässä virassa hän toimi omaan kuolemaansa saakka.

Pitkään esitettiin spekulaatioita sen suhteen, oliko Johann Sebastian Bach koskaan Böhmin oppilaana. Vahvistus Bachin olemiselle Böhmin opissa saatiin vuonna 2004 asiasta kertoneen tabulatuurikäsikirjoituksen löytämisen myötä. Böhmin vaikutus Bachiin näkyy etenkin tämän kuoroteoksissa. Bachin poika Carl Philipp Emanuel kirjoitti isänsä "rakastaneen ja tutkineen Lüneburgin urkuri Georg Böhmin teoksia".

Böhmin omista sävellyksistä tunnetuimmiksi tulivat hänen erityyliset teoksensa cembalolle ja uruille. Cembalosarjat mukailevat tyyliltään Johann Jakob Frobergeria. Urkuteokset ovat omaperäisempiä. Böhm tunsi intoa koraalipartitaksi kutsuttua uutta muotoa kohtaan; siinä italialaistyylinen muunnelmamuoto partita yhdistetään luterilaiseen koraaliin. Böhm sävelsi useita tällaisia teoksia. Partitojen lisäksi Böhm sävelsi uruille toccatoja, preludeja, fuugia ja postludeja. Hänen tuotantoonsa kuuluu kosketinsoittimille sävellettyjen teosten ohella lukuisia kantaatteja ja hengellisiä lauluja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Britannica: Georg Böhm
2. 1 2 3 4  AllMusic: Georg Böhm

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: Georg Böhm: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
	+ 2

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Alppihiihdon maailmancup 1979–1980** oli historian 14. alppihiihdon maailmancup -kausi.

Loppupisteet
------------

### Miehet

#### Kokonaiskilpailu

| Sij. |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. | Liechtenstein Andreas Wenzel | 204 |
| 2. | Ruotsi Ingemar Stenmark | 200 |
| 3. | Yhdysvallat Phil Mahre | 132 |
| 4. | Jugoslavia Bojan Križaj | 131 |
| 5. | Itävalta Anton Steiner | 130 |
| 6. | Sveitsi Jacques Lüthy | 116 |
|

### Naiset

#### Kokonaiskilpailu

| Sij. |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. | Liechtenstein Hanni Wenzel | 311 |
| 2. | Itävalta Annemarie Moser-Pröll | 259 |
| 3. | Sveitsi Marie-Theres Nadig | 221 |
| 4. | Ranska Perrine Pelen | 192 |
| 5. | Länsi-Saksa Irene Epple | 141 |
| 6. | Ranska Fabienne Serrat | 122 |
|

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 2: 1979–80*, s. 195. Oy Scandia Kirjat Ab, 1980. ISBN 951-9466-25-8.

### Viitteet

1. ↑  
	* Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*, s. 31–32. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.

  

AlppihiihtoAlppihiihdon maailmancupit
67 | 68 | 68–69 | 69–70 | 70–71 | 71–72 | 72–73 | 73–74 | 74–75 | 75–76 | 76–77 | 77–78 | 78-79 | 79–80 | 80–81 | 81–82 | 82–83 | 83–84 | 84–85 | 85–86 | 86–87 | 87–88 | 88–89 | 89–90 | 90–91 | 91–92 | 92–93 | 93–94 | 94–95 | 95–96 | 96–97 | 97–98 | 98–99 | 99–00 | 00–01 | 01–02 | 02–03 | 03–04 | 04–05 | 05–06 | 06–07 | 07–08 | 08–09 | 09–10 | 10–11 | 11–12 | 12–13 | 13–14 | 14–15 | 15–16 | 16–17 | 17–18 | 18–19 | 19–20 | 20–21 | 21–22 | 22–23
**Ingrid Kristiansen** (o.s. **Christensen**, s. 21. maaliskuuta 1956 Trondheim) on norjalainen entinen kestävyysjuoksija.

Kristiansenin ensimmäinen arvokisamitali oli Sittardin MM-kilpailuissa 1980, jolloin hän voitti pronssia 3 000 metrin juoksussa ajalla 8.58,80. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui maratonjuoksussa kolmanneksi. Kristiansen voitti Lontoon maratonin 1984. Samana vuonna hän teki 28. kesäkuuta uuden maailmanennätyksen 5 000 metrin juoksussa ajalla 14.58,89 ollen samalla ensimmäinen nainen, joka alitti 15 minuutin haamurajan. Vuonna 1985 hän voitti jälleen Lontoon maratonin ja teki kaksi maailmanennätystä. 27. heinäkuuta hän alitti ensimmäisenä naisena 31 minuutin haamurajan 10 000 metrin juoksussa ajallaan 30.59,42 ja 21. lokakuuta hän juoksi maratonilla ajan 2.21.06, joka pysyi maailmanennätyksenä lähes 13 vuotta.

1986 Kristiansen voitti Stuttgartin EM-kisoissa 10 000 metrin juoksun. Samana vuonna hän voitti Bostonin ja Chicagon maratonit, juoksi 5. heinäkuuta 10 000 metrin uuden maailmanennätyksen 30.13,74 ja teki 5. elokuuta 5 000 metrillä maailmanennätyksen ajallaan 14.37,33. Seuraavana vuonna hän voitti Lontoon maratonin lisäksi 10 000 metrin juoksun maailmanmestaruuden Rooman MM-kisoissa. Hän voitti 1988 Lontoon maratonin neljännen kerran sekä maastojuoksun maailmanmestaruuden. 1989 hän voitti Bostonin ja New Yorkin maratonit sekä teki uuden maailmanennätyksen puolimaratonilla ajallaan 1.08.31. Hän voitti urallaan yhteensä 24 henkilökohtaista Norjan mestaruutta.

Kristiansen harrasti myös maastohiihtoa. Hän voitti nuorten Euroopan mestaruuden hiihdossa 1974 ja on voittanut kahdeksan Norjan mestaruutta viestihiihdossa. Tästä hyvästä hänet palkittiin 1990 Egebergs Ærespris -palkinnolla, joka myönnetään useammassa kuin yhdessä lajissa menestyneille urheilijoille. Nykyisin Kristiansen toimii Kansainvälisen yleisurheiluliiton maasto- ja maantiejuoksukomiteassa sekä Norjan juoksijayhdistyksen varapuheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Toby Tanser: Where have all the Winner's Gone? runnersworld.com.  Arkistoitu 16.3.2006. Viitattu 27.7.2010. (englanniksi)

  

Naisten 10 000 metrin juoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1987: Ingrid Kristiansen |
1991: Liz McColgan |
1993: Wang Junxia |
1995: Fernanda Ribeiro |
1997: Sally Barsosio |
1999: Gete Wami |
2001: Derartu Tulu |
2003: Berhane Adere |
2005: Tirunesh Dibaba |
2007: Tirunesh Dibaba |
2009: Linet Masai |
2011: Vivian Cheruiyot |
2013: Tirunesh Dibaba |
2015: Vivian Cheruiyot |
2017: Almaz Ayana |
2019: Sifan Hassan |
2022: Letesenbet Gidey |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Georg Christian Lehms
**Georg Christian Lehms** (Liegnitz, nykyinen Legnica 1684 – 15. toukokuuta 1717) oli saksalainen runoilija, joka toimi runoilijana ja kirjastonhoitajana Darmstadtin hovissa. Hänen tehtäviinsä kuului kantaattien librettojen kirjoittaminen, jotka sävelsivät hovin *Kapellmeister* ja vara-*Kapellmeister*, Christoph Graupner ja Gottfried Grünewald. 

Johann Sebastian Bach omisti Lehmsin kirkkovuoden kantaattitekstien kokoelman, joka painettiin vuonna 1717 ja hän sävelsi sen pohjalta useita kertoja. Lehmsin teksteihin on sävelletty muun muassa kantaatit *"Mein Herze schwimmt im Blut"* BWV 199 ja *"Widerstehe doch der Sünde"* BWV 54.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Artur (Artturi) Napoleon Koskenkaiku** (sukunimi aik. **Koskelin**; 14. syyskuuta 1871 Saarijärvi – 4. helmikuuta 1955 Saarijärvi) oli suomalainen asioitsija ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Koskenkaiun vanhemmat olivat nimismies Karl Konstantin Koskelin ja Aurora Stenbäck. Hän suoritti keskikoulun 1889 ja toimi asioitsijana Saarijärvellä 1894–1942 sekä leima- ja karttamerkkien myyjänä 1909–1918. Koskenkaiku oli Saarijärven säästöpankin johtajana ja kamreerina 1912–1914 sekä myöhemmin vuosina 1916−1919 Pohjoismaiden Osakepankin Saarijärven konttorin johtajana.

Koskenkaiku oli kansanedustajana 1919–1922 ja 1929–1930 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli vuonna 1919 eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtajana. Koskenkaiku toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa ja hän oli myös Saarijärven kuntakokouksen esimiehenä sekä Saarijärven kunnanvaltuuston puheenjohtajana.

Artturi Koskenkaiku oli naimisissa vuodesta 1919 Venny Irene Flinckmanin kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Artturi Koskenkaiku *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

SDP:n kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1929–1930 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(59) | 
* A. Aalto
* J. Aalto
* Aaltonen
* Aattela (1929–1930)
* Ailio
* Ampuja
* Aro
* Aromaa
* Bryggari
* Eskola
* Hakala
* Hakkila
* Halonen
* Harvala
* Haverinen
* Helo
* Huttunen
* Jokinen
* Keto
* Kivisalo
* Koivulahti-Lehto
* Komu
* Koponen
* Koskelin
* Kovanen
* Kujala
* Lehikoinen
* Lehtokoski
* J. Leino
* Lepistö
* Linna
* Marttila
* Myllymäki
* Paasivuori
* Pekkala
* Pensas
* Penttala
* Perho
* Puittinen
* Pärssinen
* Rantala
* Rapo
* Reinikainen
* Ryömä
* Seppälä
* Setälä
* Sillanpää
* Sirén
* Sirola
* Suokas
* Sventorzetski
* Tolonen
* Waljakka
* A. Valta
* K. Valta
* Welling
* Vihuri (1929†)
* Voionmaa
* Väisänen
* Åhlström

 |

 |

Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat 1929–1930 |
| --- |
|  |
| Kansanedustajat (10) | 
* Bryggari
* Hakala
* Koivulahti-Lehto
* Koskelin
* Kovanen
* Luoma
* Pekkala
* Setälä
* Vesterinen
* Vilhula

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Alppihiihdon maailmancup 1984–1985** oli historian 19. alppihiihdon maailmancup -kausi.

Loppupisteet
------------

### Miehet

#### Kokonaiskilpailu

| Sij. |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. | Luxemburg Marc Girardelli | 262 |
| 2. | Sveitsi Pirmin Zurbriggen | 244 |
| 3. | Liechtenstein Andreas Wenzel | 172 |
|

### Naiset

#### Kokonaiskilpailu

| Sij. |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. | Sveitsi Michela Figini | 259 |
| 2. | Sveitsi Brigitte Oertli | 218 |
| 3. | Sveitsi Maria Walliser | 197 |
|

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 7*, s. 173. Gummerus, 1986. ISBN 951-20-2759-3.

  

AlppihiihtoAlppihiihdon maailmancupit
67 | 68 | 68–69 | 69–70 | 70–71 | 71–72 | 72–73 | 73–74 | 74–75 | 75–76 | 76–77 | 77–78 | 78-79 | 79–80 | 80–81 | 81–82 | 82–83 | 83–84 | 84–85 | 85–86 | 86–87 | 87–88 | 88–89 | 89–90 | 90–91 | 91–92 | 92–93 | 93–94 | 94–95 | 95–96 | 96–97 | 97–98 | 98–99 | 99–00 | 00–01 | 01–02 | 02–03 | 03–04 | 04–05 | 05–06 | 06–07 | 07–08 | 08–09 | 09–10 | 10–11 | 11–12 | 12–13 | 13–14 | 14–15 | 15–16 | 16–17 | 17–18 | 18–19 | 19–20 | 20–21 | 21–22 | 22–23
*Tämä artikkeli käsittelee historiallista aluetta. Sanan muista merkityksistä kerrotaan täsmennyssivulla*
Vironmaan, Liivinmaan ja Kuurinmaan rajat 1600-luvulla
**Vironmaa**, joskus myös **Eestinmaa** (vir. *Eestimaa*, saks. *Estland*, ven. Эстляндия) oli yksi Baltian neljästä historiallisesta maasta tai maakunnasta. Muut olivat Liivinmaa, Saarenmaa ja Kuurinmaa. Vironmaan alue muodostaa nykyisen Pohjois-Viron, ja sen saksankielisestä nimestä *Estland* on peräisin Viron nimi useimmissa kielissä. Vuoteen 1917 saakka enemmistö virolaisista asui kuitenkin Vironmaan ulkopuolella, pääosin Liivinmaalla. Nykyisin Vironmaan alue käsittää Harjumaan, Järvamaan, Läänemaan ja Virumaan maakunnat. 

Vuonna 1219 Vironmaa siirtyi Tanskan hallintaan. Vuosina 1346–1561 se kuului Saksalaisen ritarikunnan alaisuudessa Vanhaan-Liivinmaahan, ja vuosina 1561–1721 se oli Ruotsin alusmaa. Vuonna 1721 Vironmaasta muodostettiin Venäjän keisarikunnan Vironmaan kuvernementti (ven. Эстляндская губерния).

Venäjän helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 Liivinmaan pohjoisosat yhdistettiin Vironmaahan ja muodostettiin Viron autonominen kuvernementti.

Lähteet
-------

1. ↑  Steinheil, Fabian Gotthard
2. ↑  ENGLANNIN LAIVASTOTOIMET ITÄMERELLÄ 1918 - 1921
**Alppihiihdon maailmancup 1989–1990** oli historian 24. alppihiihdon maailmancup -kausi.

Loppupisteet
------------

### Miehet

#### Kokonaiskilpailu

| Sij. |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. | Sveitsi Pirmin Zurbriggen | 357 |
| 2. | Norja Ole Kristian Furuseth | 234 |
| 3. | Itävalta Günther Mader | 213 |
| 4. | Länsi-Saksa Armin Bittner | 193 |
| 5. | Itävalta Helmut Höflehner | 174 |
| 6. | Norja Atle Skårdal | 167 |
|

### Naiset

#### Kokonaiskilpailu

| Sij. |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. | Itävalta Petra Kronberger | 341 |
| 2. | Itävalta Anita Wachter | 300 |
| 3. | Länsi-Saksa Michaela Gerg | 270 |
| 4. | Sveitsi Maria Walliser | 227 |
| 5. | Ranska Carole Merle | 202 |
| 6. | Sveitsi Vreni Schneider | 198 |
|

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 12*, s. 185. Spartakus Oy, 1991. ISBN 951-96269-0-5.

  

AlppihiihtoAlppihiihdon maailmancupit
67 | 68 | 68–69 | 69–70 | 70–71 | 71–72 | 72–73 | 73–74 | 74–75 | 75–76 | 76–77 | 77–78 | 78-79 | 79–80 | 80–81 | 81–82 | 82–83 | 83–84 | 84–85 | 85–86 | 86–87 | 87–88 | 88–89 | 89–90 | 90–91 | 91–92 | 92–93 | 93–94 | 94–95 | 95–96 | 96–97 | 97–98 | 98–99 | 99–00 | 00–01 | 01–02 | 02–03 | 03–04 | 04–05 | 05–06 | 06–07 | 07–08 | 08–09 | 09–10 | 10–11 | 11–12 | 12–13 | 13–14 | 14–15 | 15–16 | 16–17 | 17–18 | 18–19 | 19–20 | 20–21 | 21–22 | 22–23
**Hadžimurat Soltanovitš Gatsalov** (s. 11. joulukuuta 1982) on venäläinen vapaapainija, olympiavoittaja, viisinkertainen maailmanmestari ja kolminkertainen Euroopan-mestari. Gatsalovin seura on Venäjän armeijan keskusurheiluseura. Venäjän maajoukkueeseen hän on kuulunut vuodesta 2001 lähtien. Kansallisuudeltaan hän on osseetti. 

Ensimmäisissä maajoukkue-edustustehtävissään maailmancupissa vuonna 2001 Gatsalov sijoittui sarjassaan 85-kiloisissa kuudenneksi. Saman vuoden elokuussa hän voitti juniorien maailmanmestaruuden ja sijoittui sotilaiden MM-kisoissa hopealle 97-kiloisissa. Vuosina 2002 ja 2003 Gatsalov voitti sarjansa maailmancupissa. 

Vuonna 2003 Gatsalov siirtyi 96 kilogramman painoluokkaan. Riian EM-kisoissa hän voitti aikuisten Euroopan-mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Turkin Fatih Cakiroglun. Hän uusi Euroopan-mestaruutensa myös seuraavana vuonna Ankaran kisoissa, missä loppuotteluvastustajana oli Ukrainan Vadim Tasojev. 

Ateenan olympialaisissa Gatsalov voitti niin ikään kultaa, loppuottelussa vastassa oli Uzbekistanin Magomed Ibragimov. 2005 Varnan EM-kisoissa Gatsalov jäi pronssille, mutta voitti jälleen kultamitalin syksyllä Budapestin MM-kisoista. Myös vuonna 2006 Gatsalov voitti niin EM- kuin MM-kultaa. 2007 Gatsalov voitti sarjansa maailmancupissa ja vei jälleen maailmanmestaruuden nimiinsä Bakun MM-kisoista. Myöhemmin syksyllä hän voitti kultaa myös sotilaiden MM-kisoista. 2008 Tampereen EM-kisoista Gatsalov saavutti pronssia. Häntä ei valittu Venäjän joukkueeseen Pekingin olympialaisiin. Herningin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti jälleen maailmanmestaruuden. Moskovan MM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui toiseksi. Budapestin MM-kilpailuissa 2013 hän voitti 120 kg:n sarjassa kultaa ja Taškentin MM-kilpailuissa 2014 hän saavutti 125 kg:n sarjassa pronssia.

Lähteet
-------

* FILA:n tietokanta
*
**Alppihiihdon maailmancup 1987–1988** oli historian 22. alppihiihdon maailmancup -kausi.

Loppupisteet
------------

### Miehet

#### Kokonaiskilpailu

| Sij. |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. | Sveitsi Pirmin Zurbriggen | 310 |
| 2. | Italia Alberto Tomba | 281 |
| 3. | Itävalta Hubert Strolz | 190 |
| 4. | Itävalta Günther Mader | 189 |
| 5. | Luxemburg Marc Girardelli | 142 |
| 6. | Länsi-Saksa Markus Wasmeier | 138 |
|

### Naiset

#### Kokonaiskilpailu

| Sij. |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. | Sveitsi Michela Figini | 244 |
| 2. | Sveitsi Brigitte Oertli | 226 |
| 3. | Itävalta Anita Wachter | 211 |
| 4. | Espanja Blanca Fernández Ochoa | 190 |
| 5. | Sveitsi Vreni Schneider | 185 |
| 6. | Jugoslavia Mateja Svet | 167 |
|

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 10*, s. 215–216. Sporttikustannus Oy, 1989. ISBN 951-8920-07-9.

  

AlppihiihtoAlppihiihdon maailmancupit
67 | 68 | 68–69 | 69–70 | 70–71 | 71–72 | 72–73 | 73–74 | 74–75 | 75–76 | 76–77 | 77–78 | 78-79 | 79–80 | 80–81 | 81–82 | 82–83 | 83–84 | 84–85 | 85–86 | 86–87 | 87–88 | 88–89 | 89–90 | 90–91 | 91–92 | 92–93 | 93–94 | 94–95 | 95–96 | 96–97 | 97–98 | 98–99 | 99–00 | 00–01 | 01–02 | 02–03 | 03–04 | 04–05 | 05–06 | 06–07 | 07–08 | 08–09 | 09–10 | 10–11 | 11–12 | 12–13 | 13–14 | 14–15 | 15–16 | 16–17 | 17–18 | 18–19 | 19–20 | 20–21 | 21–22 | 22–23
**Budjonnovsk** (ven. Будённовск) on kaupunki Stavropolin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kumajoen varrella 220 kilometriä Stavropolista itään. Kaupunki on Budjonnovskin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Sen kautta kulkee Svetlogradin ja Georgijevskin välinen rautatie. Asukkaita on 65 200 henkeä (vuonna 2009).

Budjonnovskin rautatieasema
1200–1500-luvuilla nykyisen Budjonnovskin paikalla oli mongolivalloittajien perustama *Madžarin* kaupunki, joka toimi Euroopan ja Aasian välisen kaupan välittäjänä. 1700-luvun loppupuolella seudulle muutti venäläisiä talonpoikia. Derbentistä saapuneet armenialaiset perustivat vuonna 1799 *Svjatoi Krestin* kaupungin. Vuosina 1924–1935 ja 1957–1973 sen nimenä oli *Prikumsk*. Nykyisen nimensä kaupunki sai vuonna 1935 Semjon Budjonnyin mukaan. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään Budjonnovsk on maatalousalueen keskus, jossa on mm. elintarvike- ja kemian teollisuutta.

Budjonnovskin lentotukikohta sijaitsee kaupungin luoteispuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 2.9.2010. (venäjäksi)
2. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 59. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
3. ↑  Thomas Newdick: How The Russian And Ukrainian Air Forces Stack Up Against Each Other. In an air war, Ukraine and Russia can bring to bear many similar aircraft types, but in vastly different quantities. *thedrive.com*.  23.12.2021. Viitattu 13.4.2022. (englanniksi)
4. ↑  David Batashvili: Arkistoitu kopioRussian Military Forces: Interactive Map (Karttaa zoomaamalla yksittäiset joukko-osastot ja niiden tukikohdat tulevat esille. Yksiköiden symboleja klikkaamalla yksiköstä tai tukikohdasta saa lisätietoa.) *gfsis.org.ge*. Rondeli Foundation.  Arkistoitu 6.4.2022. Viitattu 13.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Budjonnovskin kaupungin sivusto (venäjäksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Budjonnovsk** Wikimedia Commonsissa

Stavropolin aluepiirin *kaupunkipiirit* ja piirit
Aleksandrovskoje •
Andropov •
Apanasenkovskoje •
Arzgir •
Blagodarnyi •
*Budjonnovsk* •
Budjonnovsk •
*Georgijevsk* •
Georgijevsk •
Gratšovka •
Izobilnyi •
Ipatovo •
*Jessentuki* •
Kirov •
*Kislovodsk* •
Kotšubejevskoje •
Krasnogvardeiskoje •
Kurskaja •
*Lermontov* •
Levokumskoje •
*Mineralnyje Vody* •
Mineralnyje Vody •
Neftekumsk •
*Nevinnomyssk* •
Novoaleksandrovsk •
Novoselitskoje •
Petrovskoje •
*Pjatigorsk* •
Predgorny •
Sovetski •
Špak •
*Stavropol* •
Stepnoje •
Trunov •
Turkmeenien piiri •
*Železnovodsk*
**Väinö Adolf Ikonen** (7. lokakuuta 1882 Jyväskylän maalaiskunta – 16. tammikuuta 1951 Turku) oli suomalainen opettaja ja työväenopiston johtaja.

Väinö Ikosen vanhemmat olivat räätäli Gustaf Adolf Ikonen (ent. Ikortti) ja Iida Maria Mäkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Jyväskylän lyseosta 1904 ja valmistui Helsingin yliopistosta historiaa ja latinan kieltä opiskeltuaan filosofian kandidaatiksi 1909 ja filosofian maisteriksi 1919.

Ikonen oli Loimaan yhteiskoulun johtajana 1910–1921 ja Turun suomalaisen työväenopiston johtajana 1921–1948. Ikonen toimi myös historian ja suomenkielen tuntiopettajana Turun oppikouluissa ja hän oli vuoden verran latinan kielen lehtorin viransijaisena Turun klassillisessa lyseossa.

Ikonen kirjoitti sanomalehtiin muun muassa Turun historiasta ja muista historian aiheista. Vuonna 1936 hän julkaisi kulttuurihistoriallisen novellikokoelman *Vanhaa Suomen Turkua*, joka pohjautui laajaan 1600-luvun Turkua käsitelleeseen asiakirja-aineistoon.

Väinö Ikonen oli naimisissa vuodesta 1907 Gunilla Hillbergin kanssa.

Teoksia
-------

* *Vanhaa Suomen Turkua*. WSOY 1936

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1904 : matrikkelinumero 29407
2. 1 2 3 4  50-vuotias. Maist. Väinö Ikonen, Uusi Aura, 07.10.1932, nro 271, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kulttuuripakinaa 1600-luvun Turusta, Historiallinen Aikakauskirja, 01.01.1937, nro 2, s. 73, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Väinö Hyppönen.
**Väinö Daniel Hyppönen** (15. joulukuuta 1878 Kuopio – 1958) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut kenkätehtailija.

Hyppösen isä toimi kauppiaana Kuopiossa ja hän muutti jo nuorena Tampereelle jossa hän kävi myös kauppaopiston kurssin. Koulusta päästyään Hyppönen oli rahastonhoitajana Edward Walleniuksen 1897 perustamassa Suomen Kenkä- ja Nahkatehdas Oy:ssä Korkeakoskella vuoteen 1905 saakka ja sitten viisi vuotta Tampereen Sanomain Oy:n taloudenhoitajana.

Oman kenkätehtaan Hyppönen perusti Tampereelle 1910 ja yrityksestä muodostettiin 1912 osakeyhtiö Hyppösen Kenkätehdas Oy. Hyppönen oli yhtiön toimitusjohtajana kevääseen 1926 saakka. Vuonna 1912 yhtiö hankki kolmikerroksisen tehdasrakennuksen Viinikankatu 19:stä, mutta se kävi pian ahtaaksi tuotannon kasvaessa. Uusi arkkitehti Jussi Paatelan suunnittelema kuusikerroksinen tehdasrakennus valmistui Tampereen Hatanpäälle 1917. 1920-luvun alussa tehtaassa oli noin 500 työntekijää ja päivittäin valmistui tuhat paria jalkineita. 1920-luvulla tehdas valmisti huomattavia määriä sotilassaappaita. Tehtaan myynti oli suurimmillaan vuonna 1921 yli 27 miljoonaa markkaa. Kovan kilpailun takia vaikeuksiin joutunut Hyppösen kenkätehdas joutui 1927 Pohjoismaiden Yhdyspankin haltuun ja kenkien valmistus päättyi. Kumiteollisuus Oy osti tehtaan vuonna 1928 ja tehtaassa valmistettiin sitten kumijalkineita ja kaasunaamareita. Nykyisin tehdasrakennuksessa toimii Hatanpään Teollisuustalo. 

Hyppönen oli sittemmin toimitusjohtajana Väinö Hyppönen Oy:ssä joka edusti Suomessa useita ulkomaisia nahka- ja kenkäteollisuuden tarvikkeita valmistaneita tehtaita. Hyppönen johti myös Keski-Suomen Terva Oy:tä. Hän oli Suomen jalkinetehtaiden työnantajaliiton johtokunnan puheenjohtajana sekä kauppa- ja teollisuuskomitean neuvoston jäsenenä. Hän kuului Tampereen teatterin johtokuntaan ja omisti myös merkittävän taidekokoelman. 

Väinö Hyppösen testamenttilahjoituksesta muodostettiin Väinö ja Mauri Hyppösen Stipendirahasto joka jakaa opintostipendejä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tampereen kauppakamari : Stipendit
2. 1 2 3 4  Johtaja Väinö Hyppönen 50-vuotias, Aamulehti 15.12.1928 nro 343, s. 11, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
3. ↑  Hyppösen Kenkätehdas Osakeyhtiö Tampereella, Uusi Aura 31.03.1925 nro 88, s. 6, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
4. ↑  Hyppösen Kenkätehdas Osakeyhtiö Tampereella, Etelä-Pohjanmaa, 29.04.1922, nro 47, s. 11, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
5. ↑  Jarmo Peltola: Kenkäteollisuus 1918–1940, Koskesta voimaa -sivusto
6. ↑  Jukka Lamminmäen arkistosivut : Tampere ennen ja nyt : Hyppösen kenkätehdas
Jyrkän työväentalo **Honkapirtti** oli ensin Sonkajärven kunnan Jyrkän kylässä ja myöhemmin Kuopion kaupungin Ranta-Toivalan kaupunginosassa sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Jyrkän sosialidemokraattinen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1945. Samana vuonna se osti hirsisen talon kehikon, joka oli ollut autiona tuohikaton alla lähes 40 vuotta. Yhdistys kunnosti talon ja käytti sitä vuoteen 1956 saakka, jolloin se päätyi Kuopion sosialidemokraattisen piirin omistukseen. Piiri lahjoitti talon Työväen Sivistysliitolle, ja se siirrettiin vuonna 1972 Kuopion Ranta-Toivalaan kurssi-, kokous- ja huvihuoneistoksi. Siinä käytössä talo oli edelleen vuonna 1988. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

Rakennus
--------

Talo oli täyshonkaa, ja sitä kutsuttiin toisinaan "Honkapirtiksi". Sen pinta-ala oli 94 m² ja korkeus 3,6 m. Talo oli sähköistetty.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Vuonna 1950 Sonkajärven Karjalaiset ry piti talossa Kalevalajuhlan. Honkapirtti oli TSL:lle siirryttyään opetus-, kokous-, illanvietto- ja juhlakäytössä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. ↑  Laatokka *digi.kansalliskirjasto.fi*.  16.2.1950, no 38. Viitattu 27.10.2022.
**Arttu Tolonen** (s.1971) on suomalainen muusikko, säveltäjä, sanoittaja, tuottaja, toimittaja ja kulttuuritoimija. Hänen soittimiaan ovat kitara, syntetisaattorit ja koneet, basso, banjo, mandoliini, huuliharppu ja lap steel. 

Hän on soittanut yhtyeissä Giant Robot, Riitaoja, Black Audio, Them Bird Things, Halme Prospekt, Fat Beat Sound System ja Hannu Salama & Vapaat Radikaalit. Lisäksi hän on soittanut ja/tai säveltänyt musiikkia Palefacen, Asan, Black Magic Sixin ja monien muiden levyillä. Arttu Tolonen oli mukana tekemässä Giant Robotin Emma-palkinnon voittanut Domesticity-albumia ja osa tekijäporukkaa, joka voitti Teosto-palkinnon Asan Loppuasukas-levystä. 

Arttu Tolonen on toiminut promoottorina Helsingissä ja järjestänyt lukuisia klubi- ja galleriakeikkoja sekä ollut mukana luomassa ja buukkaamassa vuosina 2012 ja 2013 järjestettyä Kuudes Aisti -festivaalia. Nykyään hän on osa Flow Festival -tapahtuman ohjelmaryhmää. 

Toimittajana Arttu Tolonen on kirjoittanut pitkään mm. Suomen suurimpaan rock-lehteen Soundiin, jossa hänellä on kolumni. Hän oli mukana tekemässä Nuorgam-verkkomediaa.
**Fteliá** (kreik. Φτελιά) on neoliittisen kauden asutuksen arkeologinen kohde Mýkonoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee samannimisellä rannalla saaren pohjoisosassa Fteliánlahden rannikolla.

Ftelián aluetta.
Ftelián asutus ajoitetaan noin ajalle 5100–4500 eaa. mikä tekee siitä saaren varhaisimman. Arkeologisen alueen koko on noin puoli hehtaaria. Asutusta on ollut neljässä vaiheessa. Löytöihin kuuluu muun muassa megaron, josta on säilynyt seinämuuria noin 1,5 metrin korkeudelta, sekä keramiikkaa, savisia figuriineja, obsidiaanista tehtyjä työkaluja sekä nuolenkärkiä.

Kreikkalaisessa mytologiassa paikalla olevaa hautaa pidettiin Aiaan hautana. Kertomuksessa hänet hukutettiin hänen raiskattuaan Kassandran, minkä jälkeen hänen ruumiinsa ajautui Mýkonokselle.

Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Archaeological Site of Ftelia *In Mykonos*. Viitattu 21.8.2017.
2. 1 2 3  Ancient Ftelia *Greeka.com*. Viitattu 21.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ftelián arkeologinen alue** Wikimedia Commonsissa
**Isaac Gálvez Lopez** (20. toukokuuta 1975 Vilanova i la Geltrú, Espanja – 26. marraskuuta 2006 Gent, Belgia) oli espanjalainen rata- ja maantiepyöräilijä.

Gálvez voitti ratapyöräilyssä pariajon maailmanmestaruuden Joan Llanerasin kanssa vuosina 1999 ja 2006; hopeaa he saivat 2000 ja 2001. Maantiepyöräilyssä Gálvez kilpaili ammattilaisena vuosina 2000–2006. Hän edusti ensin neljä vuotta Kelme - Costa Blanca -joukkuetta ja 2004–2006 Illes Balears/Caisse d’Epargne -tallia. Hän oli parhaimmillaan loppukiriratkaisuissa ja yhden päivän kilpailuissa.

Gálvez kuoli ratapyöräilykilpailussa Belgiassa 26. marraskuuta 2006 törmättyään belgialaisajaja Dimitri De Fauwin kanssa. Gálvez menetti tajuntansa kaaduttuaan radan pintaan ja kuoli matkalla sairaalaan. De Fauw kärsi tapauksen johdosta masennuksesta ja teki itsemurhan 6. marraskuuta 2009.

Saavutuksia
-----------

### Ratapyöräily

1999
MM-kilpailut, Berliini, pariajossa kultaa
2000
MM-kilpailut, Manchester, pariajossa hopeaa
Kuuden päivän ajot, Grenoble, voitto
2001
MM-kilpailut, Antwerpen, pariajossa hopeaa
2006
MM-kilpailut, Bordeaux, pariajossa kultaa
### Maantiepyöräily

2000
Clásica de Almería, voitto
2001
GP Mosqueteiros - Rota do Marquês, etapin 2 voitto
Volta ao Alentejo, etapin 2 voitto
2002
Trofeo de Palma, voitto
Trofeo Mallorca, voitto
Italian ympäriajo, toinen etapilla 15
2003
Trofeo Mallorca, voitto
Trofeo Alcudia, voitto
Italian ympäriajo, toinen etapilla 6
2004
Setmana Catalana, etapin 3 voitto
Katalonian ympäriajo, etapin 7 voitto
2005
Critérium International, etapin 1 voitto
Italian ympäriajo, toinen etapilla 2, kolmas etapilla 12
2006
Trofeo Mallorca, voitto
Trofeo Alcudia, voitto
Dunkerquen neljän päivän ajo, etapin 5 voitto
Ranskan ympäriajo, toinen etapilla 4

Lähteet
-------

1. ↑  Isaac Gálvez *sports-reference.com*.  Arkistoitu 1.2.2017. Viitattu 7.11.2009. (englanniksi)
2. 1 2  Results Isaac Gálvez Lopez *cyclingarchives.com*. Viitattu 7.11.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Teams Isaac Gálvez Lopez *cyclingarchives.com*. Viitattu 7.11.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Isaac Gálvez Lopez *cyclingarchives.com*. Viitattu 7.11.2009. (englanniksi)
5. ↑  Espanjalaispyöräilijä kuoli ratakisassa Belgiassa *plaza.fi*.  26.11.2006. Viitattu 7.11.2009. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Six-day rider takes his life *Cyclingnews.com*.  6.11.2009.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Espanja

 |

 |
**Beyond Awareness** on Tampereelta lähtöisin oleva yhtye, joka perustettiin vuonna 2019. Yhtye solmi levytyssopimuksen Ranka Kustannuksen kanssa vuonna 2021.  Yhtye luokittelee itsensä moderniksi metalcoreksi, vaikkakin kappaleista on löydettävissä elementtejä popista ja elektronisesta musiikista.

Historia
--------

Yhtyeen ensimmäinen EP: Dissonance äänitettiin omakustanteena ja EP:ltä julkaistiin singlet "End of Our Love", "Sinverted" ja "Reset Me".

Yhtye julkaisi omakustanteena singlen "Burn" ja kuvasi tähän myös musiikkivideon.   Myöhemmin samana vuonna julkaistiin myös single "Resonance"  Vuonna 2021 yhtye julkaisi singlen "Pyrochemical". Kappale sai runsaasti radiosoittoa ja yhtye valittiinkin YleX:n Nosteeseen. 
Pian tämän jälkeen yhtye solmi levytyssopimuksen tulevalle debyyttialbumilleen suomalaisen Ranka Kustannuksen kanssa.  Yhtyeen ensimmäinen julkaisu levy-yhtiön kanssa oli Blind Channel -tribuuttialbumille tehty coverkappale "Like A Brother".

Yhtye esiintyi Lost In Music -festivaalilla vuonna 2022.

Jäsenet
-------

* Jere Tarkkanen - laulu
* Miika Huhtala - kitara
* Jani Järvinen - bassokitara
* Joonas Paahtio - rummut

Diskografia
-----------

### EP:t

* Dissonance (2019)

### Singlet

* "End of Our Love" (2019)
* "Sinverted" (2019)
* "Reset Me" (2019)
* "Burn" (2020)
* "Resonance" (2020)
* "Pyrochemical" (2021)
* "Like A Brother" (Blind Channel -cover 2021)
* "Crime" (2023)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
K. J. Jokisalo.
**Kalle Jalmari (Karl Hjalmar) Jokisalo** (synt. **Johansson**, 7. marrakuuta 1878 Tampere – 28. huhtikuuta 1939 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja toimitusjohtaja.

Elämä
-----

K. J. Jokisalo iittyi Tampereen työväenyhdistykseen 1890-luvun lopussa. Hän työskenteli muun muassa Tampereen työväentalon vahtimestarina ja oli suurlakon aikana Tampereen suurlakkokomitean jäsen. Vuosina 1906-1929 Jokisalo toimi *Kansan Lehteä* julkaisseen Tampereen Työväen Sanomalehti Oy:n toimitusjohtajana. Sisällissodan aikana hän oli punaisten haltuunsa ottaman Suomen Pankin Tampereen konttorin komissaarina. Jokisalo vangittiin Tampereen taistelun yhteydessä ja elokuussa 1918 hän sai neljän vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta.

Myöhemmin 1920-1930-luvuilla Jokisalo toimi *Suomen Sosialidemokraatin* Tampereen kirjeenvaihtajana ja kuului myös *Työväen Näyttämötaide* -lehden toimituskuntaan. Jokisalo kuului Tampereen Työväen Teatterin ja Työväen Näyttämöiden Liiton perustajiin. Hän oli myös TNL:n puheenjohtaja 1930-1935. Lisäksi Jokisalo kuului Tampereen työväenyhdistyksen ja Osuusliike Voiman hallituksiin. Jokisalo oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen jo ennen yleistä äänioikeutta ja jälleen vuodesta 1931 alkaen. Hän oli myös useita vuosia kaupunginhallituksen jäsen.

Perhe
-----

K. J. Jokisalon puoliso oli kansanedustaja Olga Jokisalo, jonka kanssa hän solmi siviiliavioliiton vuonna 1907. Pariskunnalla oli kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  K. J. Jokisalo kuollut.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 30.4.1939, nro 116, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.5.2023.
2. ↑  27264 Valtiorikosylioikeuden akti – Jokisalo, Kaarlo Hjalmar (s. 16-17) *Valtiorikosylioikeuden aktit*.  21.11.1918. Kansallisarkisto. Viitattu 2.5.2023.
3. ↑  Tuomittuja kapinallisia.  *Uusi Päivä*, 24.8.1918, nro 132, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.5.2023.
4. ↑  K. J. Jokisalo 60-vuotias.  *Kansan Lehti*, 7.11.1938, nro 258, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.5.2023.
5. ↑  Merkkivuosiin ehtineitä.  *Työväen näyttämötaide*, 1938, nro 9-10, s. 148. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.5.2023.
6. ↑  Kuolleita.  *Aamulehti*, 30.4.1939, nro 115, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.5.2023.
7. ↑  Siviiliavioliitto.  *Kansan Lehti*, 19.6.1907, nro 136, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.5.2023.
**Alaeddin pašša** oli Osmanien valtakunnan ensimmäinen suurvisiiri. Hänen isänsä oli nimeltään Hacı Kemalettin, joten häntä kutsuttiin yleensä nimellä *Hacı Kemalettin oğlu Alaeddin Paşa* tai *Alaeddin bin Hacı Kemalletin*, joka tarkoittaa "Hacı Kemalettinin poikaa". Hän oli kotoisin todennäköisesti Cenderen kaupungista, josta myös Osmanien valtakunnassa aikanaan maineikas Çandarlı-suku oli kotoisin. 

Alaeddin pašša oli titteliltään *fakih*, islamilaisen lain asiantuntija. Hänet nimitettiin visiiriksi Osman I:n hallinnon viimeisten vuosien aikana, todennäköisesti vuonna 1320. Hän toimi virassa myös Orhan I:n hallinnon aikana. Hänen virkanimensä ei varsinaisesti ollut suurvisiiri, sillä Osmanien valtakunnan alkuvuosina vain yksi henkilö kerrallaan toimi visiirinä. Koska virka vastasi tehtäviltään myöhempää suurvisiirin virkaa, Alaeddinia pidetään ensimmäisenä Osmanien valtakunnan suurvisiirinä. 

Hän perusti ensimmäisen vakinaisen armeijan sulttaanin vartiostoksi. Tästä armeijasta tuli pian janitsaarikaarti. Uuden armeijan sotilaat pitivät valkoisia lakkeja toisin kuin aiemmat turkmeni-sotilaat, joilla oli punaiset lakit. Alaeddinin palvelus visiirinä päättyi vuoteen 1333 mennessä. 

Jotkut lähteet väittävät Alaeddin paššan olleen Orhan I:n veli ja Osman I:n poika, koska Orhanin veli ja Osmanin poika oli myös nimeltään Alaeddin pašša. Kuitenkin yleensä uskotaan kyseessä olleen eri henkilöiden. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.