recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sopimuksen muistomerkki Radvaň nad Dunajomissa Slovakiassa.
**Zsitvatorokin rauha** oli Osmanien ja Habsburgien välillä solmittu niin sanotun 15-vuotisen sodan päättänyt rauhansopimus 11. marraskuuta 1606. Suurempia muutoksia valtakuntien rajoihin sopimus ei tuonut.

Tausta
------

Habsburgien ja Osmanien valtakunnanvälinen 15-vuotinen sota alkoi vuonna 1593. Sota oli aluksi ollut hyvin suosiollinen Itävallan keisarillisille. Lopulta kuitenkin molemmat osauolet olivat ottaneet voittoja ja kärsineet tappioita ilman, että kumpikaan olisi kuitenkaan saavuttanut ratkaisevaa voittoa. Osmanien onneksi Transsilvanian ruhtinas István Bocskai oli nostattanut Habsburgien vastaisen kapinan, mikä tasoitti ajoittain heikkojen osmanien asemaa.

Sopimus
-------

Bocskai ja Habsburgit saavuttivat syyskuussa 1606 niin sanotun Wienin rauhan, joika kompromissiratkaisuna velvoitti Habsburgit tunnustamaan Bocskain Transsilvanian ruhtinaana ja ruhtinaskunnan riippumattoman aseman. Sen sijaan ajatuksesta Osmanien tukemasta Unkarin kuningaskunnasta luovuttiin. Bocskai ryhtyi sitten välittämään neuvotteluja Osmanien ja Habsburgien välillä. Kolmen osapuolen neuvottelut alkoivat 29. lokakuuta 1606. Keisari Rudolf II:ta edusti Ernst Molart, sulttaani Ahmed I:stä Budan *beglerbegi* Ali ja Bocskaita paroni István Illésházy. Neuvottelut käytiin veneillä Žitavan (unk. *Zsitva*) ja Tonavan yhtymäkohdalla. Nimi Zsitvatorok tarkoittaa Zsitvan suuta. Neuvottelujen lopputuloksena oli sopimus, joka allekirjoitettiin 11. marraskuuta 1606.

Sopimusken oli sen ehtojen mukaan tarkoitus olla voimassa seuraavat 20-vuotta. Se sisälsi useita eri kohtia joista joitakin tärkeimpiä olivat 1. kielto hyökätä osapuolten linnoille ja ottaa vankeja, 2. jo otetut vangit oli vapautettava, 3. keisarin tuli maksaa osmaneille kertaluontoisesti 200 000 floriinia ja 4. Nógrádin seudulla vallatuja osmanilinnoituksia ei palautettaisi, mutta he säilyttivät Esztergomin hallinnan ja Kanizsan alueen kohtalosta päätettäisiin myöhemmin. Kaiken kaikkiaan valtakuntien rajat pysyivät sodan jälkeen suurin piirtein ennallaan.

Sopimuksen osapuoletRudolf IIAhmed IIstván Bocskai

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  P. J. Bearman, Th. Bianquis, C. E, Bosworth, E. van Donzel ja W. P. Heinrichs: *The Encyclopedia of Islam New Edition*, s. 545-546. Volume 11 W–Z. Leiden: Koninklijke Brill, 2002. ISBN 90 04 12756 9. (englanniksi)
2. 1 2 3  Juhani Huotari ja Olli Vehviläinen: *Unkari - Maa, kansa, historia*, s. 86-90. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-252-2.
"Andy Bichlbaum" ja "Mike Bonanno" poseeraavat Exxon Mobilin virkamiehinä.
**The Yes Men** on ryhmä lähinnä yhdysvaltalaisia aktivisteja, jotka tekeytyvät vaikutusvaltaisten järjestöjen edustajiksi muun muassa valenettisivustojen avulla ja esiintyvät saamiensa kutsujen ansiosta erilaisissa tilaisuuksissa. Tyylilajinaan ryhmä käyttää satiiria. He esittävät usein totuudenmukaisia, jopa shokeeraavia väitteitä, jotka kuitenkin ovat menneet läpi esimerkiksi tiedotusvälineissä ja joita järjestöjen oikeat edustajat eivät todennäköisesti toisi median tietoisuuteen.

Ryhmällä oli hallussaan GATT.org-nettiosoite, johon lähetettiin kutsuja kansainvälisiin konferensseihin. Maailman kauppajärjestö WTO perustettiin aikoinaan GATT-sopimuksella. Yes Men pyrki osoittamaan että yleisö ottaa tosissaan hulluimmatkin idea kun niistä on kertomassa WTO:n edustaja.

Vuonna 2001 Yes Menin jäsen "Hank Hardy Unruh" esiintyi Tampereen teknillisen korkeakoulun *Tulevaisuuden kuidut ja tekstiilit* -seminaarissa. Unruh esitteli kullanvärisen ihonmyötäisen Impulssihaalarin, jonka haarojen välistä ponnahti pamppumainen uloke hiilihappopanoksen avulla. Haalarin lähetinten ja vastaanotinte avulla johtaja voi valvoa alaisiaan ja mm. käskyttää näitä sähköshokeilla.

Joulukuussa 2009 ryhmä lähetti Kanadan ympäristöministeriön nimissä aidonoloisen tiedotteen, joka kertoi, että Kanada voisi leikata päästöjään 40 prosenttia.

Katso myös
----------

* *The Yes Men*

Lähteet
-------

1. ↑  20 vuotta sitten: Yes Menin pila Maailman kauppajärjestön lakkauttamisesta meni täydestä *KU*.  10.6.2022. Viitattu 20.1.2023.
2. ↑  Älyvaatetutkimuksen riemuvoitto Impulssihaalari olikin karkea pila *Ilta-Sanomat*.  23.8.2001. Viitattu 20.1.2023.
3. ↑  Yes-miehet pilailivat Kanadan kustannuksella  5.12.2009. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 19.12.2009. Viitattu 24.12.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* The Yes Men: virallinen sivusto. (englanniksi)
* IMDB:n Info Wars -esittely. (englanniksi)

### The Yes Menin harhautussivustoja

* (englanniksi)[vanhentunut linkki]
*Hakusana "Wickr" ohjaa tänne. Varsinaisesti Wickr on yhdysvaltalainen yhtiö, mutta sen tunnetuin tuote on Wickr Me.*

**Wickr Me** on yhdysvaltalaisen Wickr Inc. -yhtiön kehittämä ilmainen pikaviestintäohjelma, joka on Signalin tavoin keskittynyt käyttäjänsä yksityisyyden turvaamiseen. Wickriä voi käyttää Android- tai iOS-käyttöjärjestelmällä varustetulla älypuhelimella sekä tietokoneella Windows 10:llä, macOS:llä ja Linux-jakeluilla, jotka tukevat snapcraftia.

Amazonin Amazon Web Services osti Wickrin kesäkuussa 2021. Amazon ilmoitti lakkauttavansa Wickr Me -pikaviestimen vuoden 2023 lopussa. Uusien käyttäjien rekisteröintejä ei sallita enää vuoden 2022 lopun jälkeen. AWS Wickr ja Wickr Enterprise jatkavat toimintaansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Wickr - Application Download *Wickr.com*. Viitattu 25.10.2019. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Lähdekoodi GitHubissa (englanniksi)
* White paper (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Zubtsovin piiri Tverin alueen kartalla.
**Zubtsovin piiri** (ven. Зубцо́вский райо́н, *Zubtsovski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen eteläosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 167 neliökilometriä. Asukkaita on 17 500 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Zubtsovin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 7 maalaiskuntaa:

* Dorožajevo (ven. Дорожаево)
* Knjažji Gory (ven. Княжьи Горы)
* Pogoreloje Gorodištše
* Stolipino (ven. Столипино)
* Uljanovo (ven. Ульяново)
* Vazuzan piiri (ven. Вазуза)
* Zubtsovin maalaiskunta

Piirin kautta kulkee Moskovan ja Riian välinen rautatie sekä Moskovasta Latvian rajalle suuntatuva M9-valtatie. Seudulla on koneenrakennus- ja puunjalostusteollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja pellavan viljelyyn.

Seudun kaakkoisosassa Pogorelojen kunnan alueella on asunut ns. Djoržan karjalaisryhmä. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan karjalaisia oli 1 795 henkeä. Vuoden 1989 väestönlaskennassa Zubtsovin piirissä rekisteröitiin vain 60 karjalaista.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Härkönen, Iivo (toim.): *Karjalan kirja*, s. 333. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1932.
3. ↑  Tverskije karely. Istoriko-demokrafitšeskaja spravka *library.tver.ru*.  Arkistoitu 30.7.2007. Viitattu 26.3.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zubtsovin piiri**.
* Zubtsovin piirin sivusto (venäjäksi)
* Zubtsovin piiri Tverin alue- tietosanakirjassa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
Meteoriitin poikkileikkaus, jossa näkyy Widmanstättenin kuvioita
**Widmanstättenin kuviot** ovat ainutlaatuisia pitkiä nikkeli-rautakiteitä, joita on niin sanotuiksi oktaedriiteiksi luokitelluissa rautameteoriiteissa. Ne koostuvat limittäisistä kamasiitti- ja tanniittinauhoista, joita sanotaan lamelleiksi. Ne ovat saaneet nimensä kreivi Alois von Beckh Widmanstätten mukaan.

Oktaedriittien nikkelikoostumus määräytyy niiden sisältämistä suhteellisista kamasiitti- ja tannittimineraalien määristä. Tanniitin nikkelipitoisuus on 30–65 %, kun se kamasiitissa on vain 5–10 %. Hitaasti jäähtyvissä oloissa näillä nikkelimineraaleilla on taipumus kiteytyä toistensa kanssa limittäisiksi lamelleiksi.

Kamasiittilamellit, jotka ovat tavallisesti 0,5–1,5 mm leveitä, muodostuvat ensinnä kiteytyneen tanniitin (111)-tasojen suuntaisille oktaedripinnoille. Nämä rautameteoriitit ovatkin saaneet nimensä juuri nikkelimineraalien koostumukselle ominaisen kiteytymismekanisminsa vuoksi. Kidekuviot tulevat näkyviin sahatun meteoriitin pinassa, kun se kiillotetaan ja käsitellään hapolla, sillä tanniitti on vastuskykyinen hapoille.

Widmanstättenin kuvio metallografin ohuessa poikkileikkauksessa.
Koska nikkeli-rautakiteet kasvavat useiden senttien mittaisiksi vain silloin, kun sula metalli jäähtyy hitaasti miljoonien vuosien kuluessa, näiden kiteiden ilmenemisen avulla voidaan määrittää, onko rautakappale peräisin meteoriitista vai maankuoresta. Tämän menetelmän kehitti 1808 kreivi Alois von Widmanstätten, joka oli Wienissä sijaitsevan keisarillisen posliinitehtaan johtaja.

Lamellien väleissä on yleensä hienojakoista kamasiitin ja tanniitin seosta, plessiittiä.

Kuvioiden keksijäksi on toisinaan mainittu myös englantilainen G. Thomson, jonka havainto on peräisin aiemmalta ajalta mutta jäi vaille julkisuutta.

Lähteet
-------

* www.meteorite.fr (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Meteoriitit (Arkistoitu – Internet Archive) (Oulun yliopisto)
2. ↑  Tiede.fi[vanhentunut linkki]
3. ↑  Spacerocksinc.com

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Widmanstättenin kuvio**.
* Widmannstätten figures on the Gibeon Iron-Meteorite (Arkistoitu – Internet Archive)
**Zsigmond Szathmáry** (s. 1939 Hódmezővásárhely) on unkarilainen säveltäjä, urkuri ja pianisti. Hänellä on vakituinen asumus myös Saksassa.

Szathmáry opiskeli sävellystä Ferenc Szabón ja urkujensoittoa Ferenc Gergelyn johdolla Budapestin Franz Lisztin musiikkiakatemiassa vuosina 1958–63. Tämän jälkeen hän siirtyi opiskelemaan ulkomaille; Wienissä hän sai opetusta Alois Forerilta ja Frankfurt am Mainissa Helmut Walchalta. Hän osallistui myös Kölnin uuden musiikin kursseille, joilla häntä opettivat Christoph Caskel, Henri Pousseur ja Karlheinz Stockhausen, sekä Darmstadtin Ferienkurselle, jossa hän opiskeli György Ligetin johdolla vuosina 1964–67.

Szathmáry on kuulunut Hampuriin Freie Akademie der Künsteen vuodesta 1973. Hän opetti 1970-luvulla Lyypekissä ja Hannoverissa; tämän jälkeen hän toimi Hochschule für Musik Freiburgin professorina Freiburg im Breisgaussa (1978–2004). Hän on käynyt luennoimassa eri Euroopan maiden lisäksi myös Japanissa, Etelä-Koreassa ja Yhdysvalloissa. Säännöllisesti hän on pitänyt luentoja Darmstadtin kursseilla ja Haarlemin urkurien kesäakatemiassa.

Szathmáry on urkurina työskennellyt pääasiassa Hampurissa, mutta myös Bremenin katedraalissa. Hän on esiintynyt kiertueilla eri puolilla maailmaa ja kantaesittänyt teoksia muiden muassa sellaisilta säveltäjiltä kuin Péter Eötvösiltä, Vinko Globokarilta, Heinz Holligerilta ja Hans Ulrich Lehmannilta. Pianistina hän on tulkinnut muun muassa Helmut Lachenmannin tuotantoa.

Szathmáryn omia sävellyksiä ovat kustantaneet ensisijaisesti Bärenreiter-Verlag ja Moeck Musikinstrumente + Verlag.

Teoksia
-------

### Orkesterille

* *Drei Aphorismen*
* *Drei Orchesterstücke* (2001–02)
* *Fünf Sätze* uruille ja pienelle orkesterille

### Kamarikokoonpanoille ja soolosoittimille

* *Alpha* huilulle, klarinetille, trumpetille, viululle, alttoviululle, sellolle ja pianolle
* *Discourse* pasuunalle ja viululle (2002, uudistettu 2005)
* *Drei Klavierstücke*
* *Evokation* huilulle, alttoviululle, kontrabassolle, pianolle ja 2 lyömäsoittimelle
* *Katharsis* klarinetille, uruille ja lyömäsoittimille
* *Monolog* huilulle ja elektroniikalle
* *Movimenti* huilulle ja pianolle
* *Orgel-Sho* shō-suu-uruille, uruille ja posetiiville
* *Solosonate* viululle
* Lukuisia urkuteoksia

### Kuorolle

* *Halotti beszéd – Grabrede* (kantaatti, 2003–04)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  The Living Composers Project: Zsigmond Szathmáry

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Kuninkaiden aika** on Pasi Silanderin ja Piia Makkosen kirjoittama ja Lasten Keskuksen vuonna 1993 julkaisema roolipeli.

Evankelisluterilaisten seurakuntien nuorisotyön avuksi laadittu Kuninkaiden aika johdattelee lapsia ja nuoria Vanhan testamentin tapahtumiin. Aihepiiristään huolimatta Kuninkaiden aika on pohjimmiltaan yksinkertainen ja helposti lähestyttävä peli, joka sopii mainiosti aloittelijoille ja lyhyisiin pelihetkiin. Pelissä raamatullinen kuninkaiden aika esitetään kiehtovana ympäristönä, johon eläytymällä pelaajat oppivat Raamatun tapahtumista ja henkilöistä. Tarkoituksena ei ollut ottaa kantaa nykyisen Israelin valtion puolesta tai sitä vastaan. Pelin tekijät ovat olleet myös mukana tekemässä pelejä AD 50 ja Steissin yö.

Peli syntyi kun Pasi Silander ja Piia Makkonen olivat lukioiässä. Peliä testattiin kahtena iltana viikossa Malmin seurakunnan ATK- ja roolipelikerhossa. Tekijät olivat aktiivisia myös seurakuntien kanssa tehtyjen sähköisten opetuspelien kehityksessä.

Kuninkaiden aikaa on pidetty yksinkertaisena roolipelinä, joka soveltuu erityisen hyvin koulujen ja kerhojen käyttöön.

Lähteet
-------

1. ↑  Eero Tuovinen: Alterations :: suomalainen pelisuunnittelu *www.arkkikivi.net*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 21.1.2017.
2. ↑  Mari Teinilä: Opiskelijat Piia Makkonen ja Pasi Silander.  *Kirkko & Kaupunki*, 10 / 1992, s. 15.  Helsingin seurakuntayhtymä.
3. ↑  Risto Hieta: *Roolipeliopas*, s. 30. Arctic Ranger Productions, 1994.
**Adolf Edvard Rongain** (5. syyskuuta 1821 Parikkala – 16. kesäkuuta 1861 Kuopio) oli suomalainen Kuopiossa asunut opettaja, kirjakauppias, lehdenkustantaja ja kirjanpainaja.

Rongainin vanhemmat olivat viipurilainen kauppias Karl Gustaf Ronkanen (Rongain) ja Anna Sofia Pampe. Hän kävi Käkisalmen piirikoulua ja Viipurin lukiota päästen ylioppilaaksi Helsingissä 1841.

Rongain toimi Kuopion yläalkeiskoulun vt. venäjänopettajana vuodesta 1843 ja hän oli Kuopion ala-alkeiskoulun opettajana 1847–1858. Rongain sai yhdessä ala-alkeiskoulun opettaja Carl Johan Mobergin (1820–1910) kanssa vuonna 1851 luvan perustaa Kuopioon ruotsinkielisen Kuopio Tidning-lehden vastaperustetun Kuopion hiippakunnan uutislehdeksi. Lehti ei kuitenkaan ottanut menestyäkseen vaan se lakkautettiin jo 1856. Lehden toimintaa jatkamaan Rongain ja ala-alkeiskoulun opettaja Carl Johan Marelius (1829–1866) perustivat suomenkielisen Kuopion Sanomat-lehden joka alkoi ilmestyä vuoden 1857 alusta lähtien. Lehti lakkasi ilmestymästä jo marraskuussa 1857 kun sitä painanut kirjapaino lopetti toimintansa. Rongain perusti myös vuonna 1856 yhdessä kirjanpainaja Fredrik Ahlqvistin kanssa Kuopioon toisen kirjapainon kaupungin ensimmäisen ja siihen asti ainoan, Johan Anton Karstenin omistaman kirjapainon kilpailijaksi. Uusi *Ahlqvist & Rongainin* kirjapaino toimi kuitenkin vain muutamia vuosia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotivuori, Yrjö: Adolf Edvard Rongain. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 19.4.2016.
2. ↑  Timo Salmela : Kuopion Hippakunnan Sanomia 1859–1860, Kirkkohistorian pro gradu-tutkielma, Itä-Suomen yliopisto, Filosofinen tiedekunta, Teologian osasto 2012


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Limingan lakeutta.
**Limingan lakeus** on valtakunnallisesti tunnettu laaja ja yhtenäinen viljelyskäyttöön otettu tasankoalue Pohjanlahden rannalla Limingan, Lumijoen, Tyrnävän, Kempeleen, ja Oulun alueella Pohjois-Pohjanmaalla. Alueen pinta-ala on noin 25 000 hehtaaria. Tasankoalue on maisemallisesti erikoislaatuinen viljelysalue, ja alueella sijaitsee kansainvälisesti arvokkaita kosteikkoalueita.

Limingan lakeus on lähes täysin tasainen alue, jonka peltomaisemaa sävyttävät lukuisat kylät, ladot sekä viljelyalueiden ojissa kasvava puusto ja pensaikot. Alue on lähes puuton, ja paikoitellen vapaa näkyvyys on useita kilometrejä. Liminganlahden rantaruovikot ja -niityt ovat luonnollinen osa lakeuden maisemaa. Alueen halki virtaavat sekä Liminganjoki, Temmesjoki, Tyrnävänjoki että Ängeslevänjoki.

Limingan kirkonkylän ja Tyrnävän välisellä alueella alueen tasankomaisuus korostuu, sillä maanpinta nousee kymmenen metriä merenpinnan yläpuolelle vasta 15 kilometrin päässä merenrannasta. Tasankoalue on vanhaa maankohoamisrantaa. Alueen maakerrostumissa yleisin maalaji on savi, jota esiintyy paikoitellen jopa 50 metrin paksuisina kerroksina.

Limingan- ja Temmesjokien varsien asutus on alkanut varhain, jo 1500-luvulla alueella oli paikoitellen tiheää asutusta. Asutuskeskukset ovat syntyneet pääasiassa jokiuomien tuntumaan luonnollisten kulkureittien varsille.

Limingan lakeuksien kuvaajana on tullut tunnetuksi erityisesti taidemaalari Vilho Lampi (1898–1936). Kirjailija Paavo Rintala (1930–1999) on kertonut vaikuttimikseen vuonna 1959 ilmestyneen Lammen elämästä kertovan romaanin *Jumala on kauneus* kirjoittamiselle sen, että hän halusi näyttää oululaisille ja varsinkin tasankoviljelijöille, kuinka upeita maisemia heillä on.

Lähteet
-------

1. ↑  Junttila, Marja: *Vilho Lampi 1898-1936*. Pohjoinen/Ars Nordica, 1998. ISBN 951-749-312-6.
2. ↑  Kaisu Mikkola: Nuori Rintala loi Lampi-myytin.  *Kaleva*, 19.7.1998, s. 11.

Aiheesta muualla
----------------

* Ymparisto.fi: Limingan lakeus
* Lakeuden kulttuuripolku (Arkistoitu – Internet Archive)
* Limingan niityt, Suomen Kuvalehti, 19.08.1933, nro 34, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Limingan niittyjen mysteerio, Suomen Kuvalehti, 15.07.1939, nro 28, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Limingan niittyjen pulmaa pohditaan, Suomen Kuvalehti, 26.08.1939, nro 34, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Liminka

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät ja alueet | Ala-Temmes · Heinijärvi · Kedonperä · Ketunmaa · Lapinkangas · Limingan kirkonkylä · Rantakylä · Tikkaperä · Tupos · Virkkula |
| Vesistöt | Liminganjoki · Liminganjärvi · Temmesjoki · Ängeslevänjoki · Valkiaisjärvi |
| Muuta Liminkaan liittyvää | Escurial · Hannu Krankka · Kirkko · Jäähalli · Liminganlahti · Limingan lakeus · Limingan musiikkiviikot · Liminganportti · Linnukkapatsas · Museoalue · Rantakylän kappeli · Rautatieasema |
Fort Yellowstone
**Fort Yellowstone** on Yellowstonen kansallispuistossa sijaitseva entinen Yhdysvaltain armeijan tukikohta ja nykyinen puiston hallinnollinen keskus. Se sijaitsee puiston Wyomingin puoleisella alueella.

Historia
--------

Näkymä Yellowstonen puistoon
Yellowstone, maailman ensimmäinen ja vanhin kansallispuisto, perustettiin 1. maaliskuuta vuonna 1872. Aluksi kongressi ei myöntänyt puistolle tukia, eikä palkannut henkilökuntaa. Tämä johti nopeasti siihen, että Yellowstonen alueella alkoi esiintyä salametsästystä ja vandalismia, jota puiston pieni määrä vapaaehtoista henkilökuntaa ei kyennyt torjumaan. Vuonna 1886 Yhdysvaltain armeija saapui Yellowstoneen rauhoittamaan tilanteen ja valvomaan siitä eteenpäin puistoa, ja he rakensivat itselleen Camp Sheridaniksi kutsutun leirin. Seuraavan 22 vuoden aikana Camp Sheridanista kehittyi nykyinen Fort Yellowstone. Vuonna 1918 armeija siirsi puiston vastamuodostetun National Park Servicen harteille. NPS jatkoi Fort Yellowstonen käyttöä ja teki siitä puiston hallinnollisen keskuksen, puiston päämajan.

Historiallinen merkitys
-----------------------

Armeijan suorittama tarkka valvonta ja suuri henkilötyövoima puistossa johti siihen, että kyettiin viimein pysäyttämään vandaalit ja suojaamaan puistoa nyt aivan uudelle tavalla. National Park Service jatkoi pitkälti samolla linjolla kuin armeija; NPS jopa omaksui säännöksensä armeijalta. Luonnonsuojelijoiden mukaan Fort Yellowstone auttoi määrittämään, kuinka muitakin kansallispuistoja tulisi hallinnoida ja auttoi säästämään ne Yellowstonea kohdanneelta vandalismilta.

Katso myös
----------

* Yellowstonen kansallispuisto

Lähteet
-------

1. 1 2  Fort Yellowstone - Preserving the First National Park *fortyellowstone.html*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fort Yellowstone** Wikimedia Commonsissa
**Marie-Thérèse Paquin** (4. heinäkuuta 1905 Montreal – 9. toukokuuta 1997 Montreal) oli kanadalainen pianisti. Hän opiskeli aluksi Montrealissa Angéline Normandin-McNamaran ja Alfred La Libertén johdolla pianonsoittoa ja Louis Michielsin johdolla musiikin teoriaa. Vuonna 1926 hän lähti stipendillä Brysseliin, jossa häntä opettivat Camille Gurickx (piano), Paul Gilson (teoria) ja Ernest Closson (estetiikka ja historia). Palattuaan Montrealiin vuonna 1927 Paquin ryhtyi yhteistyöhön Dubois-jousikvartetin kanssa. Hän myös säesti sellaisia laulajia kuin Léopold Simoneauta sekä Lauritz Melchioria ja soitti orkesterien solistina.

Opetustyötä Paquin teki muun muassa Québecin musiikkikonservatoriossa vuosina 1951–1971 ja 1981-1982. Hän opiskeli paitsi musiikkia, myös Montrealin yliopistossa kieliä (espanja, italia, saksa), joten hän toimi librettojen kääntäjänä. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 1980 ja Québecin kansallisen ritarikunnan ritari vuonna 1986. Vuonna 1982 hän voitti Calixa-Lavallée-musiikkipalkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Canadian Encyclopedia: Marie-Thérèse Paquin


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1912** olivat kolmannet viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut. Kilpailut käytiin Viipurissa 15.–17. kesäkuuta 1912 yleisten voimistelu- ja urheilujuhlien yhteydessä.

Miehet
------

### Miehet 4 x 100 metriä

! Joukkueet juoksivat yksitellen.


| Sija | Seura | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Helsingin IFK | Paul Jefimoff, John Engberg, Rolf Berner, Lars Hornborg | 47,7 |
| 2 | Helsingin Kisa-Veikot | Toivo Latvio, V. Seppälä, Erkki Kättö, Lauri Lång | 47,8 |
| 3 | Viipurin Ponteva |  | 52,7 |
|

  

  

### Miehet 1 600 metriä

(800+400+200+200)


| Sija | Seura | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Helsingin IFK | Rolf Berner, V.Segersven, Paul Jefimoff, Lars Hornborg | 4.00,0 |
| 2 | Helsingin Kisa-Veikot | V.Wulff, Erkki Kättö, T.Latvio, Lauri Lång | 4.03,7 |
| 3 | Viipurin Ponteva |  | 4.15,6 |

  

  

### Miehet 5 x 2 000 metriä


| Sija | Seura | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Helsingin Jyry | Tatu Kolehmainen, J.Kuitunen, Ville Kyrönen, H. Nyholm, Hannes Kolehmainen | 30.16,2 |
| 2 | Helsingin Kisa-Veikot | V.Wulff, T.Halonen, A.Ahlgren, S.Väiniö, A.Vilenius | 31.15,0 |
| 3 | Viipurin Reipas | T.Laakkonen, J.Kämäräinen, V.Nenonen, Adolf Manninen, K.Ottelin | 31.28,4 |
| 4 | Viipurin Ponteva |  | 33.04,0 |

Lähteet
-------

* 20.06.1912 Suomen Urheilulehti no 21, sivut 3-4

  

YleisurheiluViestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut
1910 |
1911 |
1912 |
1913 |
1914 |
1915 |
1916 |
1917 |
1918 |
1919 |
1920 |
1921 |
1922 |
1923 |
1924 |
1925 |
1926 |
1927 |
1928 |
1929 |
1930 |
1931 |
1932 |
1933 |
1934 |
1935 |
1936 |
1937 |
1938 |
1939 |
1940 |
 1941–1942 |
1943 |
 1944 |
1945 |
1946 |
1947 |
1948 |
1949 |
1950 |
1951 |
1952 |
1953 |
1954 |
1955 |
1956 |
1957 |
1958 |
1959 |
1960 |
1961 |
1962 |
1963 |
1964 |
1965 |
1966 |
1967 |
1968 |
1969 |
1970 |
1971 |
1972 |
1973 |
1974 |
1975 |
1976 |
1977 |
1978 |
1979 |
1980 |
1981 |
1982 |
1983 |
1984 |
1985 |
1986 |
1987 |
1988 |
1989 |
1990 |
1991 |
1992 |
1993 |
1994 |
1995 |
1996 |
1997 |
1998 |
1999 |
2000 |
2001 |
2002 |
2003 |
2004 |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009 |
2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019 |
2020 |
2021 |
2022
**Zugdidi** (georg. ზუგდიდი) on kaupunki Zugdidin piirikunnassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Kaupungissa on noin 42 998 asukasta (vuonna 2014) ja se on hallintoalueensa sekä historiallisen Samegrelon provinssin (Mingrelian) pääkaupunki.

Kaupungissa on Länsi-Georgiaa hallinneen Dadiani-aatelissuvun residenssi. Dadianit olivat sukua Napoleon I:lle, joten Dadianien palatsiin perustetussa museossa on paljon Napoleonille kuulunutta esineistöä. Zugdidin lähellä sijaitsee Kaukasuksen alueen suurin vesivoimalaitos. Kaupunkiin on 1990-luvulla tullut runsaasti pakolaisia Abhasiasta. 

Kaupungin nimi on saattanut tulla georgian kielen sanoista *zurg* ja *didi*, jotka tarkoittavat "suuri kukkula".

* Dadiani-suvun palatsi Zugdidin kaupungissa.Dadiani-suvun palatsi Zugdidin kaupungissa.
* Vapauden aukio. Vapauden aukio.

Lähteet
-------

1. 1 2  მოსახლეობის საყოველთაო აღწერა 2014  ნოემბერი 2014. საქართველოს სტატისტიკის ეროვნული სამსახური. Viitattu 7 ნოემბერი, 2016. *tarvitaan parempi lähde*
2. ↑  Zugdidi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zugdidi** Wikimedia Commonsissa

* Visit Zugdidi (englanniksi)
**Tauno Immanuel Kalliokulju** (11. tammikuuta 1935 Petäjäskoski, Oulainen – 7. marraskuuta 1999 Oulainen) oli suomalainen kansalaisopiston rehtori ja kirjailija.

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Kalliokulju valmistui sosionomiksi vuonna 1961 Tampereen Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1978 Tampereen yliopistosta. Hän oli aluksi tuntiopettajana Kalajoen kristillisessä kansanopistossa ja Oulas-opistossa. Vuosina 1971–1989 Kalliokulju toimi Paavolan (Ruukin) kansalaisopiston rehtorina. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1989.

Kalliokulju palkittiin J. H. Erkon kirjoituskilpailussa vuonna 1960. Hän kirjoitti *Liitto*-lehteen kulttuuri- ja yhteiskunnallisista aiheista. Hän kuului myös oululaisen Kaltio-kulttuurilehden toimituskuntaan. Kalliokulju oli Oulun läänin taidetoimikunnan jäsen vuosina 1977–1982.

Teoksia
-------

* *Kalpavaaran poikien seikkailuja* : nuorisoromaani. 1955–1956 (ilmestyi jatkokertomuksena Pyhäjokiseutu-lehdessä)
* *Valheen virta* : radiokuunnelma. 1957
* *Eräs kohtaaminen* : novelliantologia, toimittanut Tauno Kalliokulju. Ylivieskan seudun taideyhdistys, kirjallinen jaosto, Ylivieska 1972
* *Nuket* : pienoisromaani. Pohjoinen, Oulu 1973
* *Näiden mahdollisuuksien välillä* : novelliantologia, toimittanut Anja Vähäaho ; toimituskunta Tauno Kalliokulju, Leevi Karsikas, Riitta Suonpää. Ylivieskan seudun taideyhdistys, kirjallinen jaosto, Ylivieska 1974

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Turunen, Heikki: Tauno Kalliokulju *Kirjastovirma*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 28.11.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kalliokulju, Tauno *Kirjasampo.fi*.
* Tauno Kalliokulju SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
Mercè Rodoreda
**Mercè Rodoreda** (Barcelona, 1908 – Girona, 1983) oli katalaaniksi kirjoittanut espanjalainen kirjailija. Häntä pidetään merkittävimpänä toisen maailmansoden jälkeisistä katalonialaisista romaanikirjailijoista. Hänen romaanistaan *Timanttiaukio* on tullut katalonialaisen kirjallisuuden arvostetuin romaani. Rodoreda vietti yli kaksikymmentä vuotta maanpaossa (Geneve). Hän kuoli syöpään 74-vuotiaana.

Romaanit
--------

* *Sóc una dona honrada?* (1932).
* *Del que hom no pot fugir* (1934).
* *Un dia en la vida d'un home* (1934).
* *Crim* (1936).
* *Aloma* (1938).
* *La plaça del Diamant* (1962).
* *El carrer de les Camèlies* (1966).
* *Jardí vora el mar* (1967).
* *Mirall trencat* (1974).
* *Quanta, quanta guerra...* (1980).
* *La mort i la primavera* Barcelona (1986).
* *Isabel i Maria* (1991).

Romaanit käännetty suomeksi
---------------------------

* *Timanttiaukio* [La plaça del Diamant]. Helsingissä: Otava, 1988. (Käännös: Jyrki Lappi-Seppälä).

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Carl Alfred Erhardt** (15. helmikuuta 1897 Beckenham – 3. toukokuuta 1988) oli englantilainen jääkiekkoilija, joka johti maansa maajoukkuetta kapteenina useisiin merkittäviin kansainvälisiin voittoihin, huippuna olympiakulta Garmisch-Partenkirchenissa 1936.

Alku-ura
--------

Erhardt ei saanut kiekko-oppia ajalle tyypillisesti Kanadassa, vaan perehtyi lajiin koulupoikana Saksassa ja Sveitsissä. Erhardt oli tulisieluinen puolustaja, joka saattoi uurastaa kentällä jopa 40 minuutia ottelussa. Monipuolisena urheilijana hän hallitsi myös tenniksen, hiihdon ja vesihiihdon.

Maajoukkueura
-------------

Erhardt voitti joukkueensa mukana Euroopan-mestaruuden 1931, maailmanmestaruuden 1934 ja 1935, sekä toimi kapteenina joukkueessa, joka voitti niin Euroopan-mestaruuden, maailmanmestaruuden kuin olympiakultaakin vuonna 1936. Tuon joukkueen 12 jäsenestä Erhardt oli ainoa, joka ei ollut saanut kiekko-oppiaan Kanadassa. Tuolloin 39-vuotias Erhardt on tiettävästi vanhin jääkiekon olympiakullan saavuttanut. Matkalla ainoaan jääkiekon olympiakultaansa britit löivät ennakkosuosikin Kanadan.

Myöhemmät vuodet
----------------

Olympiamenestyksen jälkeen Erhardt jätti jääkiekon pelaajana. Hän julkaisi kirjan nimeltä *Ice Hockey* (1937), toimi erotuomarina ja istui British Ice Hockey Associationin hallituksessa. Hänet nimettiin järjestön elinikäiseksi varapuheenjohtajaksi. Erhardt valittiin British Ice Hockey Hall of Fameen 1950, ja postuumisti International Ice Hockey Federation Hall of Fameen 1998.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Playing Games with the Nazis
* Carl Erhardt at Ice Hockey Journalists UK (Arkistoitu – Internet Archive)
* A to Z Encyclopaedia of Hockey (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Mario del Monaco
**Mario del Monaco** (s. 27. heinäkuuta 1915 Firenze Italia – 16. lokakuuta 1982 Mestre Italia) oli italialainen tenori ja yksi aikansa kuuluisimmista oopperalaulajista.

Del Monaco syntyi Firenzessä varakkaaseen perheeseen. Hän opiskeli ensin viulunsoittoa, mutta tunsi laulamisen enemmän omaksi alakseen. Hän valmistui Rossinin konservatoriosta Pesorassa, missä hän myös tapasi ensimmäisenä kertaa Renata Tebaldin, jonka kanssa teki myöhemmin urallaan menestyksekkäästi yhteistyötä. Mestari Raffaeli huomasi oppilaansa lahjakkuuden ja auttoi del Monacon uran alkuun. 

Del Monaco aloitti tenorinuransa esiintymällä 31. joulukuuta 1940 Milanossa Pinkertonin roolissa Giacomo Puccinin oopperassa *Madama Butterfly*.

Hänen uransa päärooli oli Verdin *Otello*, jota hän esitti ensi kerran 1950 ja sittemmin koko uransa ajan.
Del Monaco nauhoitti pitkän sarjan Verdin ja Puccinin oopperoita Deccan levy-yhtiössä. Hän levytti Fedoran 1969, vastarooleissa Magda Olivero ja Tito Gobbi.

Del Monaco avioitui Rita Filippinin kanssa 1941.

Vuonna 1975 del Monaco vetäytyi näyttämöltä eläkkeelle.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mario del Monaco**.
* Mario Del Monacon viralliset kansainväliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
David Gates, 2000
**David Gates** (s. 11. joulukuuta 1940) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja multi-instrumentalisti.

Gates tuli tunnetuksi 1970-luvulla Bread-yhtyeen johtajana, pääsolistina ja suurimpien hittien säveltäjänä. Näitä ovat muun muassa "If", "Make It with You", "Guitar Man" sekä "Everything I Own", josta ovat tehneet oman versionsa muun muassa Ken Boothe, Boy George, Nicole Scherzinger, UB40 ja Edison Lighthouse. Vuoden 1971 "If"-kappaleen on levyttänyt pari sataa artistia.

Lähteet
-------

1. ↑  Summers, Kim: David Gates *allmusic.com*. Viitattu 25.6.2011. (englanniksi)
2. ↑  Bread (Arkistoitu – Internet Archive), Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, The Gale Group 2001. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 9.12.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Kolme kardinaalia. Keskellä entinen paavi Benedictus XVI.
**Zucchetto** (monikossa *zucchetti*, italiaa: pieni kurpitsa) tai **pileolus** on katolisen kirkon latinalaisen papiston sekä eräiden anglikaanisten kirkkojen papiston käyttämä pieni kalotti.

Alun perin zucchetto otettiin käyttöön pappien tonsuroitujen päälakien suojaamiseksi kylmältä, ja on jäänyt osaksi pappien perinteistä asua kirkkojen lämmettyä ja hiusmuodin muututtuakin. Se koostuu kahdeksasta yhteen ommellusta osasta, ja huipulla on pieni antenni. Päähineen nimi saattaa juontaa juurensa kurpitsan kannallista yläosaa muistuttavasta ulkonäöstään tai siitä, että se antenneineen saa kantajan pään muistuttamaan kurpitsaa. Vain piispat, paavi ja kardinaalit saavat käyttää zucchettoa messun aikanakin.

Zucchettoa saavat käyttää kaikki latinalaisen riituksen papeiksi vihityt katolisen kirkon jäsenet. Sen väri kertoo kantajan arvon: paavin zucchetto on valkoinen, kardinaalien punainen ja piispojen violetti. Papit ja diakonit voivat käyttää mustaa zucchettoa. Musta zucchetto punaisella antennilla oli aiemmin monsignorin merkki, mutta nykyään käytäntö on harvinainen.

Paavi Johannes Paavali II:lla oli tapana antaa vierailijalle käyttämänsä zucchetto, jos hänelle tuotiin lahjaksi uusi. Monet muutkin paavit ovat noudattaneet käytäntöä.

Zucchettoa käyttävät toisinaan myös anglikaanit, esimerkiksi eteläafrikkalainen arkkipiispa Desmond Tutu.

Katso myös
----------

* Skufia

Aiheesta muualla
----------------

* Zucchetton historiaa (englanniksi)
* Uskonnollisia päähineitä (saksaksi)
Carl Edvard Krook
**Carl Edvard Krook** (29. marraskuuta 1823 Jaala – 19. maaliskuuta 1887 Varsova) oli suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan kenraalimajuri.

Carl Edvard Krookin vanhemmat olivat kruununvouti, kollegiasessori Bengt Krook ja Eva Ulrika Rosenbröijer. Krook palveli ensin aliupseerina 9. suomenmaalaisessa linjapataljoonassa ja syksystä 1845 vänrikkinä 10. suomenmaalaisessa linjapataljoonassa. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1850 ja siirrettiin ensin Nižni Novgorodiin jalkaväkirykmenttiin ja 1853 2. tarkk’ampujapataljoonaan. Krook osallistui tässä joukko-osastossa Krimin sotaan. Hänestä tuli luutnantti 4. tarkk’ampujapataljoonassa 1854 ja sodan jälkeen sota-akatemian opintojen myötä alikapteeni 1858, kapteeni 1861 ja vuonna 1862 majuri 2. tarkk’ampujapataljoonaan, jossa hän osallistui Tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa. 4. tarkk’ampujapataljoonassa Krook ylennettiin everstiluutnantiksi 1866. Eversti ja tarkk’ampujarykmentin komentaja Riikaan hänestä tuli 1867. Turkin sodassa Krook oli 4. tarkk’ampujaprikaatin komentaja, joka palkittiin ritariristillä ja ylennettiin kenraalimajuriksi. Kenraalina Krook nimitettiin 1884 Varsovan komendantiksi. Hänet salamurhattiin siellä 19. maaliskuuta 1887.

Lähteet
-------

1. 1 2  SKS Biografiakeskus: Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917: Krook, Carl Edvard (Viitattu 6.12.2019)
2. ↑  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta s. 389. Viitattu 6.12.2019.
**Carl Emil Carlström**, sukunimi alkuaan *Procopé* (14. maaliskuuta 1818 Hämeenlinna – 19. lokakuuta 1889 Kristiinankaupunki) oli suomalainen Kristiinankaupungissa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.

Carlströmin äiti oli taloudenhoitaja Maria Eleonora Procopé. Carl Emil tuli Kristiinankaupunkiin kauppa-apulaiseksi ja kirjanpitäjäksi vuonna 1836 ja aloitti itsenäisenä kauppiaana kaupungissa 1840-luvun alussa. Hän hankki pieniä omistusosuuksia useista purjealuksista, oli mukana 1850 Turussa perustetun Suomen Merivakuutusyhdistyksen toiminnassa ja toimi useiden venäläisten ja ruotsalaisten meri- ja palovakuutusyhtiöiden asiamiehenä.

Carlström rakennutti yhdessä Otto Wendelinin ja Erik Töttermanin kanssa Krimin sodan jälkeen 1850- ja 1860-luvulla useita suuria puisia purjelaivoja. Vuonna 1875 valmistui Kristiinankaupungissa Carlströmin ja Töttermanin rakennuttama 413 lästin puinen parkkilaiva Alma. 1880-luvun lopulla Carlström omisti kolmanneksen Kristiinankaupungin laivatonnistosta. Hän oli mukana perustamassa *Österbottniska Ångfartygs Ab* -varustamoa joka liikennöi höyrylaivoilla Pohjanlahden satamien, Turun, Helsingin ja Pietarin välillä 1850-luvun lopulta aina 1870-luvun lopulle. Vuonna 1873 hän oli mukana perustamassa *Wasa–Nordsjö Ångbåts Ab*-varustamoa, joka liikennöi Itämeren eteläosien satamien ja Pohjanmeren välillä.

Carlström oli osakkaana 1872 perustetussa Kristiinankaupungin paloviinanpolttimossa ja hän perusti 1872 Erik Töttermanin kanssa Kristiinankaupunkiin höyrysahan. Carlström osti sitten vielä Myllykosken vesisahan Karviasta ja vuonna 1876 hänestä tuli Vaasan Höyrymylly Oy:n suurin yksittäinen omistaja. Hän ylläpiti tiiviitä liikesuhteita Tukholmaan ja Pietariin sekä Saksaan.

Carlström sai kauppaneuvoksen arvon 1877 ja hänet nimitettiin ensin Lyypekin ja myöhemmin Saksan konsuliksi Kristiinankaupunkiin. Hän tuki taloudellisesti muun muassa Vaasan lukiota, Kristiinankaupungin ja läheisen maaseudun kansakouluja, Kristiinankaupungin yksityistä ruotsinkielistä tyttökoulua, Kristiinankaupungin vapaapalokuntaa sekä ruotsinkielisten kansakoulunopettajien ja vanhenevien naispalvelijoiden eläkekassoja. Katovuosina hän jakoi myös viljaa köyhille ja avusti Punaista Ristia vuosien 1877–1878 Venäjän-Turkin sodan aikana. 1880-luvulla hän ilmoitti tukevansa myös rautatien rakentamista Pohjanmaan radalta Kristiinankaupunkiin, tämä hanke ei kuitenkaan toteutunut hänen elinaikanaan.

Carl Emil Carlström oli naimisissa 1843–1887 Maria Carolina Hällin kanssa. Heidän poikansa oli isänsä liikettä jatkanut kauppaneuvos, laivanvarustaja, kauppias ja valtiopäivämies Carl Alfred Carlström.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  BiografiaSampo : Carl Emil Carlström
2. ↑  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Alma (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pedro Proença Oliveira Alves Garcia** (s. 3. marraskuuta 1970 Lissabon, Portugali) on portugalilainen jalkapalloerotuomari.

Proençasta tuli vuonna 2003 kansainvälinen erotuomari. Joulukuussa 2004 hän tuomitsi ensimmäisen kansainvälisen ottelunsa seurajoukkuetasolla UEFA Cupissa, jossa kohtasivat kreikkalainen AEK Ateena ja slovenialainen Gorica. Tuomittuaan kahden peräkkäisten kauden ajan Mestarien liigan karsintaotteluja, hän pääsi tuomitsemaan ensimmäisen lohkovaiheen ottelunsa syyskuussa 2007 PSV Eindhovenin ja TsSKA Moskovan välillä. Proença palkittiin kauden 2006–2007 parhaana portugalilaisena erotuomarina.

Vuonna 2012 Proença tuomitsi sekä Mestarien liigan että Euroopan-mestaruuskilpailujen loppuottelun.

Proença jäi eläkkeelle tuomaroinnista vuonna 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Laakkonen, Arimo: EM-finaalin viheltäminen kruunaa englantilaistuomarin huiman kauden  8.7.2016. Yle. Viitattu 12.7.2020.
2. ↑  Proenca to ref Euro final *SoccerNews*.  29.6.2012. Viitattu 12.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Proençan esittely World Referee -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Joseph Christian Leyendecker: Kuningatar Maev (Medb), piirros, 1911.
**Medb** on Irlannin muinaistaruston Connachtin kuningatar. Keskeisissä kertomuksissa hänen puolisonsa on Ailill mac Máta, joskin hänellä oli ollut tätä ennen puolisoita, jotka olivat olleet myös Connachtin kuninkaita. Mebd hallitsee Cruachan (nykyisin Rathcroghan Roscommonin kreivikunnassa). Hän on Ulsterin kuninkaan Conchobar mac Nessan vihollinen ja entinen vaimo, ja hän käynnisti *Táin Bó Cúailngen* ("Cooleyn karjanryöstö"), jonka tavoitteena oli Ulsterin arvokkaan härän ryöstäminen.

Medbin ahneus aiheutti katkeran sodan Connachtin ja Ulsterin välille, ja vain Cuchulainn oli kyllin voimakas karkottamaan Connachtin joukot, vaikka Medbin taikavoimat koituivat lopulta myös hänen kuolemakseen. Medb oli seksuaalisesti kyltymätön, ja hänen himokkuutensa oli niin vahva, että pelkkä hänen näkemisensä imi miehistä voimat. Medb on saattanut olla Mabin esikuva.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6

### Viitteet

1. ↑  Cotterell 1996, s. 220

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Medb**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mebd
Carl Ditters von Dittersdorf
**August Carl Ditters von Dittersdorf** (2. marraskuuta 1739 – 24. lokakuuta 1799) oli itävaltalainen säveltäjä ja viulisti.

Dittersdorf syntyi Wienissä (jossa hänet tunnettiin Carl Ditterinä). Hän opiskeli viulunsoittoa Giuseppe Tranin johdolla ja otti sävellystunteja Giuseppe Bonnolta. Dittersrorf palveli useissa hoveissa *Kapellmeisterina* (musiikista vastaava henkilö). Hän kuoli Neuhofissa Böömissä.

Dittersdorfin teoksia esitetään nykyään harvoin, mutta aikanaan hän oli hyvin tunnettu. Häntä pidetään klassismin aikakauden merkittävänä säveltäjänä. Muutaman italiankielisen opera buffa -tyyppisen oopperan jälkeen hän sävelsi lukuisia saksankielisiä Singspielejä, tunnetuimpana *Der Apotheker und der Doktor* vuodelta 1786 (tunnetaan nykyään paremmin nimellä "Doktor und Apotheker"). Tämä ooppera saavutti suuren menestyksen jo Dittersdorfin elinaikana, ja sitä esitettiin oopperataloissa ympäri Eurooppaa. 

Dittersdorfin tuotanto käsittää myös noin 110 sinfoniaa, oratorioita, kantaatteja, konserttoja (muun muassa kaksi kontrabassolle ja yksi alttoviululle), kamarimusiikkia, pianokappaleita ja muita teoksia. Hänen muistelmansa, *Lebenbeschreibung*, julkaistiin Leipzigissa 1801.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carl Ditters von Dittersdorf** Wikimedia Commonsissa

* Carl Ditters von Dittersdorf International Music Score Library Project (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Medborgarplatsen** (suom. *Kansalaisaukio*, lyhennetään usein muotoon *Medis*) on Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa, Södermalmin kaupunginosassa sijaitseva aukio. Se on yksi kaupungin suurimpia aukioita. Aukio tunnetaan yöelämästään ja elokuvateattereistaan, ja se on myös yleinen paikka mielenosoituksille. Aukiota reunustaviin rakennuksiin kuuluu muun muassa Medborgarhuset.

Medborgarplatsenilla sijaitsee myös muun muassa vuonna 1950 avattu tunnelbanan-metroasema sekä Ruotsin entisen ulkoministerin Anna Lindhin muistomerkki. Lindh piti aukiolla viimeisen julkisen puheensa, ennen kuin hänet surmattiin vuoden 2003 syyskuussa.

Aukion oli aikaisemmalta nimeltään *Södra Bantorget*. Nimi vaihdettiin nykyiseksi vuonna 1940.

Panoraamakuva Medborgarplatsenista, keskellä niin sanottu Lillienhoffin palatsi, jossa toimii muun muassa ravintola. Taustalla oikealla näkyvät Katariinan kirkon torni ja Tukholman moskeijan minareetti.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Medborgarplatsen**.
* Dagens Nyheter: Glasverk till Anna Lindhs minne (ruotsiksi)
Näkymä Naantalin kirkkon tornista jossa Pirttiluoto-Jakoluoto niemekkeenä taka-alalla oikealla. Vasemmalla Hiipan ja Jakoluodon saaret.
**Pirttiluoto** on entinen saari, nykyään osa mannerta Naantalin kaupungissa. Se on kasvanut yhteen viereisen Karjaluodon kanssa, joka on nykyään yhteydessä mantereeseen. Alue on kaavoitettu pientaloalueeksi vuonna 2014.

Saaren ensimmäinen asukas oli kalastaja-torppari Arttur Aaltonen, joka sai 1800-luvun alussa saaren eteläpuoliskon Karvetin tilalta. Myöhemmin saareen rakennettiin muun muassa huvila. Pirttiluodon ja Karjaluodon välissä kulki tuolloin suojainen veneväylä jota Maskulaiset käyttivät. Veneväylä säilyi soutukelpoisena vielä 1960-luvulle, mutta ruovikoitua myöhemmin umpeen. Väylän ruoppaamista on ehdotettu useasti. Vuonna 1955 Pirttiluodossa oli metsän lisäksi kymmenisen asuinrakennusta, useita laitureita, pieni pelto ja niittyä. Vuonna 1965 pelto ja niityt olivat hävinneet. Tuolloin saari kuului Karvetin ja Taimo-Nuhjalan kyliin. Saari kuului Naantalin maalaiskuntaan vuoteen 1964 asti jolloin maalaiskunta yhdistettiin kaupunkiin. Asuinkarennusten määrä oli sama vielä vuonna 1981.

1940-50-lukujen taitteessa perustettiin Taimo–Pirttiluodon yksityistie, joka kulki pitkän matkaa myös mantereella ja perustajaosakkaita oli yli kuusikymmentäkin. Kupittaan Saven johtaja Koponen osti tontin Pirttiluodosta ja maksoi ensimmäisen sillan kustannukset vuonna 1951. Vuosien 1957, 1968 ja 1981 peruskartoissa Pirttiluotoon johtava tie oli kärrytie ja siitä ristesi useita kärrypolkuja. Karjaluodossa ja Pirttiluodossa tien linjaus on pysynyt samana vuoteen 2014 saakka, jolloin kaupunki aloitti tien leventämisen ja kunnallistekniikan rakentamisen. Tie siirtyi kaupungin vastuulle, jolloin yksityistie päätettiin lakkauttaa vuonna 2016.

Pirttiluodon-Karjaluodon kaavoitusta ehdotettiin 1990-luvulla, mutta poliittisten kiistelyjen takia se pääsi käyntiin vasta vuonna 2006 ja valmistui 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Koski, Joni: Kaupunki otti hoitoon yksityistien.  *Rannikkoseutu*, 5.4.2016, nro 26, s. 9. Raisio:  Alma Media Kustannus Oy. ISSN 0782-5544.
2. ↑  Karjaluodon - Pirttiluodon asemakaava *naantali.fi*. Naantalin kaupunki. Viitattu 23.4.2016.
3. 1 2  Keltanen, S. et al.: *Peruskartta* 1:20 000. Naantali N:o 1043 06.  (kartoitus 1955, ilmakuvakartta 1954) Helsinki: Maanmittaushallitus, 1957.  Peruskartta Maanmittauslaitoksen Vanhat painetut kartat -verkkopalvelussa (jpg) (viitattu 23.4.2016)
4. 1 2  Heiskanen, P. et al.: *Peruskartta* 1:20 000. Naantali N:o 1043 06.  (kartoitus 1964–1965, ilmakuvakartta 1962) Helsinki: Maanmittaushallitus, 1968.  Peruskartta Maanmittauslaitoksen Vanhat painetut kartat -verkkopalvelussa (jpg) (viitattu 23.4.2016)
5. 1 2  Heiskanen, P. et al.: *Peruskartta* 1:20 000. Naantali N:o 1043 06.  (täydennyskartoitus 1978, ilmakuvakartta 1977) Helsinki: Maanmittaushallitus, 1981.  Peruskartta Maanmittauslaitoksen Vanhat painetut kartat -verkkopalvelussa (jpg) (viitattu 23.4.2016)