recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Intiaanien rohtokääröjä Birch Couleen taistelupaikalla in Minnesota.
**Rohtokäärö** (Medicine Bundle) oli Pohjois-Amerikan intiaanien käyttämä yhteisöllinen tai henkilökohtainen uskonnollinen esine, jonka koko, ulkonäkö ja sisältö vaihtelivat huomattavasti. Käärö tai pussi tehtiin alun perin nahasta ja sen koristeluun käytettiin muun muassa sulkia, hiuksia ja erilaisia piirroksia.

Erityisillä rohtoseuroilla oli usein omat rohtokäärönsä, jotka yhdistivät seuran jäseniä ja tekivät mahdolliseksi seuran toiminnan. Suurin osa rohtokääröistä oli kuitenkin henkilökohtaisia pyhiä esineitä, jotka perustuivat Suurelta hengeltä välittyneeseen näkykokemukseen.

Lähteet
-------

* Hämäläinen, Riku: *Pohjois-Amerikan intiaaniuskonnot*. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2004. ISBN 951-746-594-7.
* McFarlan, Allan: *Living Like Indians: A Treasury of North American Indian Crafts, Games and Activitie*. Dover Publications Inc, 1999. ISBN 978-0486406718. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  McFarlane 1999. s. 206.
2. ↑  Hämäläinen s. 118.
**Rohtomandrake** (*Mandragora officinarum*) tunnetaan Suomessa myös nimillä **alruuna** ja **lemmenmarja**. Se on perunan sukuinen kasvi, jota tavataan luonnonvaraisena Välimereltä Himalajalle ulottuvalla alueella. Rohtomandrake on monivuotinen kasvi, jolla on suuret, haaroittuvat juuret ja isot lehdet. Kukat ovat kellomaiset ja niiden väri vaihtelee valkoisesta tummansiniseen, marjat ovat keltaiset.

Rohtomandrake oli tärkeä kasvi antiikin Kreikan lääketieteessä esimerkiksi kivunlievittäjänä. Lääkinnälliset vaikutukset johtuvat sen sisältämistä alkaloideista, erityisesti mandrogiinista, atropiinista, skopolamiinista ja hyoskyamiinista.

Rohtomandrake myyteissä
-----------------------

Rohtomandraken juuret muistuttavat alastonta ihmisruumista, ja kasviin onkin kansanuskomuksissa ja tarinoissa liitetty maagisia ominaisuuksia. Kasvista valmistetun amuletin uskottiin suojaavan kantajaansa pahoilta hengiltä ja takaavan lähes täyden haavoittumattomuuden. Alruunalla sanottiin olevan käyttöä myös kaikenlaisessa parantamisessa, lemmennostatuksessa, hedelmällisyyden ja synnytyksen helpottamisessa, ja auttoi kasvi rauhallisen unen saamiseenkin. Tarinoiden mukaan alruunaa kasvoi hirsipuiden läheisyydessä, koska se syntyi hirtettyjen miesten siemennesteestä. Ravintonaan se käytti teloitettujen verta. Kerrottiin, että kasvi huutaa maasta irrotettaessa niin kovaa, että edes mehiläisvahaiset korvatulpat eivät voineet suojata kuuroutumiselta. Siksi kasvin saattoivat tarinoiden mukaan irrottaa vain koulutetut koirat.

Inkvisitio tulkitsi alruunan hallussapitäjän noidaksi tai velhoksi. Tunnetuin teloitettu, jonka syytelistalla alruunan hallussapito on mainittu, lienee Jeanne d'Arc.

Myyttinen alruuna esiintyy joissakin saduissa sekä Mika Waltarin teoksessa *Mikael Karvajalka*. Myös *Noidan käsikirjassa* on kasvista maininta. Uudelleen tunnetuksi alruunan on tehnyt J. K. Rowling, joka on liittänyt sen Harry Potteriin. Siinä hän on yhdistänyt kasviin humoristisen ominaisuuden, jossa kasvi läpikäy samat yksilönkehityksen vaiheet kuin ihminen.

Lähteet
-------

1. ↑  Räty, Ella (toim.): *Viljelykasvien nimistö*. Helsinki: Puutarhaliiton julkaisuja nro 363, 2012. ISBN 978-951-8942-92-7.
2. ↑  Robertson, J.: Mandragora officinarum, mandrake  2009. Poison Garden. Viitattu 30.6.2009. (englanniksi)
3. ↑  Myths and Mandrakes[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* ITIS: *Mandragora officinarum* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q545550
* Wikispecies: Mandragora officinarum
* APDB: 153882
* CoL: 3XTL3
* EoL: 486422
* EPPO: MNDOF
* GBIF: 5341748
* GRIN: 23342
* iNaturalist: 357389
* IPNI: 816733-1
* IRMNG: 10761902
* ITIS: 505823
* NBN: NBNSYS0000163901
* NCBI: 33117
* Open Tree of Life: 232461
* PFI: 4727
* Plant List: kew-2506563
* PLANTS: MAOF
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:816733-1
* Tropicos: 100408769
* WoI: 10
* WFO: wfo-0001023507

 |

 |
**Rohkeus toivoa. Ajatuksia amerikkalaisen unelman pelastamisesta** (engl. *The Audacity of Hope: Thoughts on Reclaiming the American Dream*) on Barack Obaman vuonna 2006 julkaisema kirja. BTJ Kustannus julkaisi kirjan suomeksi vuonna 2009.

Kirjan mukaan Barack Obama toimi kansalaisoikeusjuristina 31-vuotiaana. Hän oli ehdokkaana Illinoisin senaattiin 35-vuotiaana. Obama valittiin Yhdysvaltain kongressin jäseneksi 1. huhtikuuta 2005 ja Yhdysvaltain presidentiksi alkaen 20. tammikuuta 2009.

Kirjaan sisältyy muun muassa energiapolitiikka, terveydenhoitojärjestelmä, koulutuspolitiikka, ulkopolitiikka, rotukysymykset, uskonto, perhe, historia ja parannusehdotuksia. Obama kuvaa omien näkemystensä lisäksi eri ryhmien näkökantoja, kuten demokraatit, konservatiivit, ammattiyhdistykset tai kansalaisliikkeet. Obaman mukaan tarvitaan uudenlaista politiikantekotapaa, koska eroista huolimatta amerikkalaisilla on yhteiset haaveet ja katkeamattomat siteet.

Energiapolitiikka
-----------------

Energiapolitiikasta Obama kirjoittaa: *"On mahdotonta liioitella, miten pahoin öljyriippuvuutemme vaarantaa tulevaisuutemme. Yhdysvallat käyttää ulkomaiseen öljyyn 800 miljoonaa dollaria, josta suuri osa arvaamattomimpiin maihin kuten Saudi-Arabia, Nigeria ja Venezuela ja osittain myös Iran. Lisäksi tulevat fossiilisiin polttoaineisiin perustuvan taloutemme ympäristövaikutukset. Jokseenkin kaikki tutkijat valkoisen talon ulkopuolella uskovat, että ilmastonmuutos on todellinen ja huolestuttava ilmiö. Bushin hallinnon energiapolitiikassa on keskitytty tukemaan suuria öljy-yhtiöitä ja vaihtoehtoisiin energialähteisiin on investoitu vain vähän."* Obaman mukaan öljyteollisuuden verohelpotukset tulisi lakkauttaa ja kehittää puhtaampia ja uusiutuvia energialähteitä. Obaman mukaan sääntelyllä voitaisiin vauhdittaa yksityisen sektorin energiainvestointeja. Obaman mukaan jos Amerikan markkinoilla myytävien autojen kulutusnormeja olisi tiukennettu 20 vuotta sitten, amerikkalaiset autonvalmistajat olisivat kilpailukykyisiä japanilaisten autonvalmistajien kanssa.

Lähteet
-------

* Barack Obama Rohkeus toivoa. Ajatuksia amerikkalaisesta unelman puolesta, BTJ Kustannus 2009.

### Viitteet

1. ↑  Obama 2009: s. 37
2. ↑  Obama 2009: s. 199-202
Rolf Harris vuonna 2010.
**Rolf Harris** (30. maaliskuuta 1930 Perth, Australia – 10. toukokuuta 2023 Bray, Berkshire, Yhdistynyt kuningaskunta) oli syntyjään australialainen laulaja, säveltäjä, taiteilija ja televisiojuontaja, joka asui Britanniassa vuosikymmeniä.

Harris nousi kuuluisuuteen 1960-luvun alussa laulullaan *Tie Me Kangaroo Down, Sport* (suom. *Katso, kenguru loikkaa*). Kappaleessa oli ensi kertaa käytössä Harrisille tyypillinen itserakennettu soitin, "wobble board" eli masoniittikovalevyn pala, jota edestakaisin heiluttelemalla syntyy "vupp-vupp"-ääni. Harris on myöhemminkin käyttänyt epätavallisia soittimia, kuten didgeridoota, munniharppua ja stylofonia.

Maalaustaiteilijana Harris esiintyi muutaman kerran televisiossa ohjelmassa, jossa hän maalasi kuvia suurelle kankaalle näennäisen hutiloivalla tyylillä ja omituisen musiikin säestämänä. Lopputulos oli kuitenkin taidokas. Nämä ensiesiintymiset televisiossa poikivat Harrisille joukon piirustusaiheisia televisiosarjoja. Nykysuomalaiselle Harris on kuitenkin tutumpi juontamastaan *Elämäni eläimet* (*Animal Hospital*) -tositelevisiosarjasta.

Tuomio hyväksikäytöstä
----------------------

Britannian poliisi pidätti Rolf Harrisin maaliskuussa 2013 ja kuulusteli häntä seksuaalirikostutkimusten yhteydessä. Tuomioistuimessa hänen todettiin syyllistyneen vuosina 1968–1986 kaikkiaan 12 hyväksikäyttöön. Harris sai hyväksikäytöstä viiden vuoden ja yhdeksän kuukauden vankeustuomion.

Lähteet
-------

1. ↑  Jeffries, Stuart: Rolf Harris obituary *The Guardian*.  23.5.2023. Viitattu 23.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  Disgraced Australian-born former entertainer Rolf Harris dead at 93 *Reuters*.  23.5.2023. Viitattu 23.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Rolf Harris: Serial abuser and ex-entertainer dies aged 93 *BBC News*.  23.5.2023. BBC. Viitattu 23.5.2023. (englanniksi)
4. 1 2 3  Jussi Nurminen: Suosittua Elämäni eläimet -sarjaa juontanut Rolf Harris tuomittiin tyttöjen hyväksikäytöstä *Yle Uutiset*. Viitattu 30.6.2014.
5. ↑  Rolf Harris questioned in Yewtree sex offence probe  19.4.2013. BBC. Viitattu 20.4.2013. (englanniksi)
6. ↑  Kerola, Päivi: Elämäni eläimet -juontaja sai lähes kuuden vuoden tuomion seksuaalirikoksista *Yle Uutiset*.  4.7.2014. Viitattu 4.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Rolf Harrisin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Australian Artists
* MusicBrainz
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Ukrajinskyi visnyk** (ukr. Український вісник, ’Ukrainan airut’) oli Berliinissä ilmestynyt Ukrainalaisten nationalistien järjestön (UNO) julkaisema lehti.

Lehti ilmestyi vuosina 1936–1945 epäsäännöllisesti, vuodesta 1938 kerran kuussa, sitten kaksi kertaa kuussa, kolme kertaa viikossa ja lopuksi kerran viikossa. Lehti oli OUN:n kannattaja, ja sen päätoimittajia olivat Tymiš Omeltšenko, Juri Artjušenko, Volodymyr Janiv (1940), Volodymyr Panšenko-Jurevyš, Andri Bilynskyi ja Volodymyr Marunjak (vuodesta 1941) ja Pavlo Bohatskyi (1944). Artikkelit käsittelivät politiikkaa ja yhteiskunnallisia kysymyksiä sekä ukrainalaisten emigranttien elämää Saksassa ja muualla maailmassa sekä Kansallisen liiton toimintaa. Myös Ukrainan tilannetta käsiteltiin, ja toisen maailmansodan aikana lehden levikki oli 15 000. Jakelua oli Saksan miehittämässä Ukrainassa, kunnes Ostministerium kielsi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ukraïns’kyi visnyk (Berlin) *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 8.10.2022. (englanniksi)
**Uksjoki** on Porissa ja Merikarvialla virtaava noin 10 kilometrin pituinen joki. Se saa alkunsa entisen Ahlaisten kunnan alueella sijaitsevasta Uksjärvestä ja laskee Pohjanlahden Haminaholmanlahteen Porin ja Merikarvian rajalla. Uksjoen yläosaa kutsutaan myös nimillä Pajaoja ja Myllyoja.

Uksjärven ohella Uksjokeen laskee lähes kokonaan soistunut Prinsjärvi ja lisäksi jokeen laski 1800-luvulla kuivattu Sahajärvi. Uksjoen Korkeakoskessa on aikoinaan sijainnut mylly ja lähempänä merta Pohjansahassa toimi 1750-luvulla perustettu saha.

Uksjokea perattiin rankalla kädellä 1930–1960-luvuilla, minkä seurauksena kalakanta hävisi ja lisäksi rapurutto tuhosi joen rapukannan 1950-luvulla. 2000-luvulle tultaessa Uksjoki oli ennallistunut viimeisestä perkauksesta niin, että se oli mahdollista kunnostaa ja istuttaa jokeen vaelluskaloja. 2010-luvun vaihteessa maanomistajat kuitenkin perkasivat jälleen liettynyttä jokea ja lopputuloksena tilanne huononi entisestään, kun suistoon valui tonneittain pelloilta tullutta savimaata. Vuonna 2021 joessa aloitettiin kalataloudellinen kunnostaminen, jonka tarkoituksena on palauttaa se lähelle luonnontilaa ja näin parantaa vaelluskalojen lisääntymis- ja elinmahdollisuuksia. Joessa oli jo aikaisemmin havaittu istutettuja meritaimenenpoikasia ja useita muita kalalajeja sekä nahkiaisia ja rapuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Meisalmi, Tapio: Uksjoen vesistöalueen kalataloudellisen kunnostuksen yleissuunnitelma (PDF)  15.5.2008. Porin kaupunki.  Arkistoitu 7.12.2021. Viitattu 7.12.2021.
2. ↑  Uksjoen tarinassa riittää opetuksia *Saisiko olla ympäristökonfliktisoppaa? -hanke*.  2015. Lapin Yliopisto. Viitattu 8.12.2021.
3. ↑  Lehtinen, Toni: Sadat suomalaiset purot ovat muuttuneet kuravelliä kuljettaviksi ojiksi  4.8.2018. Helsingin Sanomat. Viitattu 8.12.2021.
4. ↑  Dyer, Kristiina: Uksjoelle haetaan kunnostuslupaa  5.11.2020. Satakunnan Kansa. Viitattu 8.12.2021.
**Diana McIntosh** (o.s. *Lowes*; s. 4. maaliskuuta 1937 Calgary) on kanadalainen pianisti, säveltäjä ja performanssitaiteilija. Hän opiskeli Kanadassa ja Yhdysvalloissa opettajinaan Gladys Egbert, Boris Roubakine, Adele Marcus, Alma Brock-Smith, Leonard Isaacs ja Michael Colgrass. McIntosh asettui Winnipegiin vuonna 1959. Hän erikoistui pianistina 1900-luvun kanadalaiseen ohjelmistoon ja kantaesitti monia teoksia sellaisilta säveltäjiltä kuin Peter Allenilta, Norma Beecroftilta, Robert Daigneaultilta, Alexina Louielta, Marjan Mozetichilta, Boyd McDonaldilta, Jean Papineau-Couturelta, Ann Southamilta, Robert Turnerilta ja John Winiarzilta. Muita säveltäjiä, joiden teoksia McIntosh otti ohjelmistoonsa, olivat muiden muassa S. C. Eckhardt-Gramatté, Robert Fleming, Jacques Hétu ja Oskar Morawetz.

Vuonna 1977 McIntosh perusti Ann Southamin kanssa konserttisarjan *Music Inter Alia*, jota hän johti vuoteen 1991 saakka; vuonna 1990 sarjan uudeksi nimeksi tuli GroundSwell.

McIntosh on sävellyksissään hyödyntänyt muun muassa pianolla muutoin kuin koskettimilla tuotettua ääntä. Hän on usein tehnyt multimediaesityksiä. Maalaustaide on vaikuttanut hänen työhönsä, ja hän on esittänyt sävellyksiä pitäen samalla esillä niiden innoittajina olleita kuvataiteellisia teoksia. Hänen omista sävellyksistään *Paraphrase No. 1* (1976) perustuu Lawren Harrisin työhön *Maligne Lake*, *Paraphrase No. 2* (1977) Marcel Barbeaun abstraktiin maalaukseen ja *Sound Assemblings* (1983) Bertram Brookerin maalaukseen. Tilaustöitä McIntosh on tehnyt muiden muassa Winnipegin sinfoniaorkesterille. Hän on esiintynyt Kanadassa, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Portugalissa ja muualla Euroopassa sekä Keniassa. Hänen teoksiaan ovat esittäneet muutkin Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Länsi-Euroopassa; Rivka Golani levytti teoksen *Nanuk* (1998) ja Christina Petrowska-Quilico teoksen *Worlds Apart* (1999).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Diana McIntosh


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Edvard Himberg** (20. helmikuuta 1853 Hamina – 26. syyskuuta 1885 Tuusula) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja. Hän oli ensimmäisiä suomenkielisiä tenoreja, joka esiintyi pitkään Suomalaisessa Teatterissa sen perustamisen jälkeisinä vuosina.

Ura näyttelijänä ja laulajana
-----------------------------

Haminassa syntynyt Himberg aloitti uransa August Westermarkin vuonna 1870 perustamassa kiertävässä oppilasteatterissa Unga Finska Teaternissa, joka parin vuoden ajan esiintyi Helsingin lisäksi lähinnä läntisen Suomen kaupungeissa kuten Turku, Pori ja Tampere. Westermarkin teatterin ohjelmisto oli kaksikielistä ja Himberg oli August Aspegrenin, Aurora Gullsténin, Selma Heermanin ja August Öqvistin ohella yksi seurueen viidestä suomea taitavasta näyttelijästä.

Syksyllä 1872 hän siirtyi Kaarlo Bergbomin samana kevään perustamaan Suomalaiseen Teatteriin, joka oli ensimmäinen suomenkielinen ammattiteatteri ja nykyisen Suomen Kansallisteatterin edeltäjä. Himberg oli mukana sen ensimmäisessä näytännössä, joka järjestettiin Porin Hotelli Otavassa lokakuussa 1872. Suomalaisen Teatterin asettuttua pysyvästi pääkaupunkiin, esiintyi Himberg puheosaston lisäksi myös sen lauluosastolla eli Suomalaisessa Oopperassa.

Himbergin tunnettuihin rooleihin lukeutui muun muassa Anianin osa Aleksis Kiven näytelmässä *Margareta*, jonka kantaesitys oli Porissa lokakuussa 1872. Myöhemmin Suomalainen Teatteri esitti sitä myös Tampereella ja Viipurissa. Oopperalaulajan uransa hän aloitti huhtikuussa 1874, jolloin Suomalainen Ooppera esitti Gaetano Donizettin oopperaa *Lucia di Lammermoor*. Himberg löydettiin puheteatterin puolelta, kun suomenkielisiä tenoreja ei ollut tarpeeksi. Hän lauloi Lucia di Lammermoorissa Normanin ja Arthurin osat, muissa rooleissa olivat Lorenz Nikolai Achté, hänen tuleva puolisonsa Emmy Strömer, sekä John Bergholm ja Ludvig Ericsson.

Viimeiset vuodet
----------------

Lehtitietojen mukaan Himberg kärsi alkoholismista ja joutui sen vuoksi eroamaan Suomalaisesta Teatterista vuonna 1880. Hän työskenteli näyttelijänä vielä parin vuoden ajan Norjan pääkaupungissa Kristianiassa, jonka jälkeen Himberg vetäytyi viimeisiksi vuosikseen Tuusulanjärven taiteilijayhteisössä sijaitsevaan Lepolan huvilaan. Varattomaksi ajautuneen näyttelijän otti huostaansa huvilan omistanut arkkiatri Otto E. A. Hjelt. Edvard Himberg kuoli vain 32-vuotiaana syyskuussa 1885.

Lähteet
-------

1. ↑  Edvard Himberg FamilySearch. Viitattu 14.7.2015.
2. 1 2  Dödsfall.  29.9.1885. Finland. Viitattu 14.7.2015.
3. 1 2  Lucia och Lucie – Lucia di Lammermoor på Finska Teatern och Kungliga Teatern i början av 1870-talet  14/2011. STM-Online. Viitattu 14.7.2015.
4. ↑  Suomalaisen Teatterin synty  3/2012. Hiidenkivi.  Arkistoitu 27.1.2019. Viitattu 14.7.2015.
5. ↑  Kaarlo Bergbom (1843-1906) Books and Writers. Viitattu 14.7.2015.
6. ↑  Aleksis Kivi näytelmäkirjailijana (Arkistoitu – Internet Archive) Aleksis Kivi – kansalliskirjailija. Viitattu 14.7.2015.
7. 1 2  Kuollut.  3.10.1885. Hämäläinen. Viitattu 14.7.2015.
**Elävä kirjasto** on tanskalaisen nuorisojärjestö Stop the Violencen vuonna 2000 Roskilde-festivaaleille luoma toiminnallinen menetelmä erilaisten ihmisten väliseen kohtaamiseen ja vuoropuheluun. 

Elävä kirjasto pyrkii edistämään erilaisten ihmisten välisen kohtaamisen ja vuoropuhelun kautta moninaisuutta, ihmisoikeuksia ja ihmisarvon kunnioittamista. Elävä kirjasto toimii kuten tavallinenkin kirjasto, paitsi että paperisten kirjojen sijaan elävästä kirjastosta lainataan oikeita ihmisiä keskustelua varten. Elävän kirjaston kirjat edustavat erilaisia vähemmistöjä ja muita ryhmiä, jotka kohtaavat syrjintää, ennakkoluuloja, stereotypioita ja rasismia.

Menetelmää on käytetty yhdenvertaisuus- ja monikulttuurisuustyössä esimerkiksi nuorisotyössä, järjestöissä, seurakunnissa, kirjastoissa ja kouluilla.

Suomessa elävän kirjaston järjestämiseen liittyviä tarpeita, kuten koulutuksia koordinoi Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssin Elävä kirjasto -erillishanke.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaikki erilaisia – kaikki samanarvoisia -kampanja: Elävä Kirjasto (arkistoitu versio)
Krematorio Ontariossa, savupiippu näkyvissä.
Arkku tuhkattavana
**Krematorio** on laitos, jossa suoritetaan tuhkauksia. Kotieläimiä tuhkataan eläinkrematorioissa.

Krematorio on yleensä varustettu yhdellä tai useammalla uunilla ja tavallisesti siihen on myös yhdistetty tila, jossa voidaan pitää muistotilaisuus. Krematorion yhteydessä on tavallisesti myös ruumishuone ja jäähdytyskammio. Ennen tuhkausta uuni esilämmitetään noin 700–800 asteeseen, minkä jälkeen arkku vainajineen työnnetään uuniin erityisellä sisäänvientivaunulla, joka heti vedetään pois, minkä jälkeen uuni suljetaan. Kun arkku on polttokammiossa, se syttyy välittömästi.

Krematoriot Suomessa
--------------------

Suomen lain mukaan krematoriota voi ylläpitää julkisyhteisö, uskonnollinen yhteisö tai muu rekisteröity yhteisö, jos se on saanut luvan aluehallintovirastolta. Krematoriota ei saa pitää taloudellisen voiton tavoittelemiseksi. Ylläpitäjän on pidettävä luetteloa krematoriossa tuhkatuista vainajista henkilötunnuksineen. 

Suomen krematoriot ovat evankelis-luterilaisten seurakuntien omistuksessa lukuun ottamatta Krematoriosäätiön ylläpitämää Hietaniemen krematoriota Helsingissä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 132. Internet-versio MOT Kielitoimiston sanakirja 1.0. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2004. ISBN 952-5446-11-5.
2. ↑  Polttohautaus eläinkrematoriossa *Yhteishyvä*.  Arkistoitu 7.5.2007. Viitattu 25.6.2008.
3. ↑  Hautaustoimilaki. 7 luku, 17 § Finlex. Viitattu 31.5.2011.
4. ↑  Krematoriosäätiö *krematorio.com*.  Arkistoitu 21.8.2009. Viitattu 24.4.2009.

Kirjallisuutta
--------------

* Lahtinen, Tuomo: *Polttohautaus Suomessa: Aatehistoria ja kehitys*. Religionsvetenskapliga skrifter 18. Turku: Åbo akademi, 1989. ISBN 951-649-571-0.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Krematorio**.
* Krematoriosäätiö.
* Teija Loponen: Ihmisestä syntyy viisi litraa tuhkaa (Arkistoitu – Internet Archive). Vartti 19.8.2008.
* Tapani Erämaja: Viimeinen matka (pdf) *ethesis.helsinki.fi*.  Arkistoitu 10.6.2007. Viitattu 24.4.2009.
* Helsingin uutiset: Ylipaino ja tahdistimet aiheuttavat ongelmia krematorioihin (Arkistoitu – Internet Archive)
**Suomen Rakennusmedia** on suomalainen rakennusalan palveluyhtiö, joka tuottaa ja myy ajankohtaisia rakennusalan osaamista kehittäviä verkkokoulutuksia yhdessä Rakennusteollisuuden Koulutuskeskus RATEKOn kanssa. Suomen Rakennusmedia Oy:n omistaa Rakennusteollisuus RT ry.

Historia
--------

Yhtiö perustettiin 1984 toiminimellä SRLL-Palvelu Oy. Nimi muutettiin 1992 Rakennusfakta Oy:ksi, 1993 RTK-Fakta Oy:ksi ja 2002 Rakennusteollisuuden Kustannus RTK Oy:ksi. Nimi Suomen Rakennusmedia Oy merkittiin kaupparekisteriin 6. elokuuta 2009.

Suomen Rakennusmedia Oy oli 29. joulukuuta 2009 asti Rakennusteollisuus RT ry:n kokonaan omistamana palvelu- ja kustannusyhtiö. Yhtiöön fuusioitiin 29. joulukuuta 2009 Suomen Betonitieto Oy ja SML:n Maarakentajapalvelu Oy, joiden nimet merkittiin yhtiörekisteriin Suomen Rakennusmedia Oy:n aputoiminimiksi.

Suomen Rakennusmedian omistivat Rakennusteollisuus RT ry (60 %), Infra ry (20 %), SBK-Säätiö (15 %) ja Suomen Betoniyhdistys ry (5 %). Yhtiön toimialana olivat rakennusalan julkaisu- ja näyttelytoiminta, sähköiset tiedonvälityspalvelut, tiedotustoiminta, toimintaa tukeva koulutus, konsultointi ja opintomatkojen koordinointi. Päätuotteet olivat rakennusalan kirjat, lehdet ja seminaarit. Rakennustieto osti Suomen Rakennusmedian kirja-, lehti- ja lomakeliiketoiminnot elokuussa 2015.
Katukauppias noin vuodelta 1760
**Chelsean posliinitehdas** oli varhainen englantilainen posliinitehdas, joka toimi vuosina 1745–1770 Lontoon Chelseassa. Sen perusti hopeaseppä Nicholas Sprimont, joka jatkoi hopeaesineiden valmistamista posliinin rinnalla. Tehdas sijoittui lähelle Ranelaghin puistoa, missä liikkui kuninkaallisia ja ylhäisöä. Yksi Sprimontin suojelijoista oli Cumberlandin herttuan sihteeri. Tämän avulla Sprimont onnistui hankkimaan Meissenin posliinia, ja monet Chelsean varhaisista esineistä olivatkin kopioita Meissenin posliinista.

Chelsea tähtäsi selvästi ylellisyystuotteiden markkinoille. Tehdas keskittyi lähinnä posliinisiin koriste-esineisiin, ja 1760-luvulla se teki myös astioita rokokootyyliin. Tähän saatiin vaikutteita ranskalaisesta Sèvresin posliinista. Tehtaan leimana oli aluksi kolmio, vuodesta 1752 ankkuri. Ensimmäisten vuosien eli "kolmio-kauden" tuotteet ovat läpikuultavia ja erittäin kiiltäviä. Astioissa ei ole juuri koristelua, ja niiden muoto muistuttaa klassisten hopeaesineiden muotoa. Kun ankkuri tuli käyttöön leimassa, posliinimassan koostumusta muutettiin eikä se ole enää yhtä läpikuultavaa. Koristeluissa näkyy vaikutteita Japanista ja Meissenistä. Ankkurikaudella alettiin tuottaa myös luonnollisen näköisiä pienoispatsaita eläimistä ja hedelmäasetelmista. Kun Ranskan Sèvres syrjäytti Meissenin esikuvana, myös tehtaanmerkki vaihdettiin punaisesta ankkurista kultaiseen ankkuriin.

Vuonna 1770 tehdas siirtyi derbyläisen William Duesburyn omistukseen, ja senjälkeinen tuotanto tunnetaan "Chelsea-Derbyn" posliinina. Tehdas toimi samalla paikalla vuoteen 1784, jolloin sen koneet ja muotit siirrettiin Derbyyn. Vuonna 2010 Derbyn kaupunginmuseo sai kokoelmiinsa yli seitsemäntuhatta muottia ja esinettä Chelsean ja Derbyn tehtailta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Chelsea (myös paljon kuvia) Museum of London.  Arkistoitu 6.6.2011. Viitattu 15.5.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Catherine Beth Lippert: *Eighteenth-century English porcelain in the collection of the Indianapolis Museum of Art*, s. 57. Indiana University Press, 1987. ISBN 9780936260129.
3. ↑  Porcelain Marks and Backstamps English Pottery
4. ↑  Derby Artfact
5. ↑  Royal Crown Derby[vanhentunut linkki] Bygone Derbyshire
6. ↑  Enlightenment! Derby Valley Mills heritage Site

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chelsean posliinitehdas**.
**Aršak I** (georg. არშაკი) oli Iberian kuningaskunnan eli Kartlin kuningas Artašesiani-dynastiasta vuosina 90–78 eaa. Hänet tunnetaan ainoastaan keskiaikaisista georgialaisista kronikoista.

Aršak oli Armenian kuninkaan poika. Hänen isänään on pidetty Artavazd I:stä (hallitsi noin 161–123 eaa. ja myöhemmin). Kronikoiden mukaan aateliset kapinoivat Iberian Parnavaziani-dynastian kuningas Parnadžomia vastaan, minkä jälkeen Aršak nostettiin valtaistuimelle. Kapinalliset oikeuttivat valintansa painottamalla sitä, että hän oli naimisissa Parnavaziani-dynastian prinsessan, luultavasti Parnadžomin sisaren kanssa. Kertomus Aršakin hallituskaudesta on huomattavan lyhyt: siinä kerrotaan ainoastaan hänen valtakautensa sujuneen ilman suurempia ongelmia ja että hän vahvisti Tsundan kaupungin linnoituksia Džavakhetissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Toumanoff, Cyril: Chronology of the Early Kings of Iberia.  *Traditio*, 1969, nro 25, s. 10–11.
2. ↑  Rapp, Stephen H.: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 282. Peeters Bvba, 2003. ISBN 90-429-1318-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Parnadžom** | **Iberian kuningas**90 eaa.–78 eaa. | Seuraaja:**Artag** |
Korinttilainen pyöreä, mustakuvio­tekniikalla koristeltu aryballos, n. 580–560 eaa. Louvre.
**Aryballos** (m.kreik. ἀρύβαλλος, lat. *aryballus*) on antiikin aikana käytetty pieni, pyöreä keraaminen hajuvoidepullo. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.

Historia ja käyttö
------------------

Aryballoksia käytettiin hajusteiden tai voiteiden säilytykseen. Vaasityypin nimi on alkuperältään esikreikkalainen, toisin sanoen kreikkalaiset olivat saaneet sen jostakin varhaisemmasta kielestä ja kulttuurista. Antiikin aikana kyseisen kaltaisista vaaseista käytettiin aryballoksen lisäksi myös nimitystä *lekythos*, joka nykyisin viittaa rajatummin lekyyttiin. Aryballokset olivat yleisiä korinttilaisessa keramiikassa, joka oli mustakuviokeramiikkaa, mutta esiintyvät harvemmin attikalaisessa keramiikassa.

Muoto
-----

Aryballos on muodoltaan pyöreä tai ovaalinmuotoinen, ja siinä on lyhyt ja kapea kaula sekä leveä kiekonmuotoinen huuliosa, jonka tarkoitus on ollut estää nesteiden läikkymistä. Joissakin aryballoksissa on kädensija. Joskus esiintyy myös kahta kädensijaa. Aryballoksen pyöreä alaosa tehtiin joskus esittämään esimerkiksi ihmisen päätä tai eläintä. Vaasimaalauksissa aryballokset esiintyvät usein urheilijoiden käyttäminä.

Toinen, pitkänomaisempi hajuvoidepullojen tyyppi on alabastron. Aryballoksen lekyyttimäinen muunnelma on lekythos aryballos.

* Aryballoksen muoto ulkoa ja sisältä.Aryballoksen muoto ulkoa ja sisältä.
* Korinttilainen aryballos, n. 575–550 eaa.Korinttilainen aryballos, n. 575–550 eaa.
* Korinttilainen ovaalinmuotoinen aryballos, n. 630 eaa.Korinttilainen ovaalinmuotoinen aryballos, n. 630 eaa.
* Attikalainen aryballos, koristeltu valko­pohja­tekniikalla simpukan­kuorten näköiseksi, 500-luku eaa.Attikalainen aryballos, koristeltu valko­pohja­tekniikalla simpukan­kuorten näköiseksi, 500-luku eaa.
* Attikalainen aryballos, 300-luku eaa.Attikalainen aryballos, 300-luku eaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἀρύβαλλος, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Aryballos", *Antiikin käsikirja*, s. 61. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. 1 2 3 4  Aryballos Classical Art Research Center, University of Oxford.  Arkistoitu 16.1.2020. Viitattu 20.1.2020.
4. ↑  Haarmann, Harald: *Roots of Ancient Greek Civilization: The Influence of Old Europe*, s. 60. McFarland, 2014. ISBN 0786478276. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **aryballokset** Wikimedia Commonsissa
**Douvrin** on kunta Pohjois-Ranskassa Pas-de-Calais'n departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Lillen kaupungista lounaaseen. Kunnan läpi kulkee Dunkerque-Escautin kanava.

Historia
--------

Kunnan historia ulottuu roomalaisten vallan aikaan. 1100-luvulta lähtien kunnan alueella Saint-Vaast d'Arrasin luostarin kartanoita. 1600-luvulla kunnan alueella käytiin Ranskan ja Espanjan välisiä vuosikymmeniä kestäneitä taisteluita. Lopulta vuonna 1659 solmittiin Pyreneiden rauha, jonka seurauksena Artois ja siihen kuuluva Douvrin liitettiin Ranskaan. 1800-luvulla alueella aloitettiin kaivostoiminta. Ensimmäisen maailmansodan aikana 95 % kunnasta tuhoutui.

Talous
------

1960-luvulla kaivostoiminta lopetettiin ja kuntaan piti saada kaivosmiehille uusia työpaikkoja. Tuolloin perustettiin Douvrinin ja naapurikunta Billy-Berclaun yhteinen teollisuusalue. Vuonna 1969 Douvriniin perustettiin pääasiassa Peugeotille ja Renaultille auton moottoreita valmistava tehdas Française de Mécanique. Nykyään tehdas kuuluu Groupe PSA -yhtiöön, ja siellä on vuosikymmenten aikana valmistettu miljoonia moottoreita.

Vuonna 2023 teollisuusalueelle, Billy-Berclaun puolelle, perustettiin suurikokoinen sähköautojen akkuja valmistava tehdas Automotive Cells Company (ACC).

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 1.6.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Histoire de la ville Ville de Douvrin. Viitattu 1.6.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Notre histoire Stellantis Douvrin. Viitattu 1.6.2023. (ranskaksi)
4. ↑  Mäkinen, Jari: Ranskaan avattiin ensimmäinen autojen akkuja valmistava tehdas – jättilaitos on osa suunnitelmaa, jolla teollisuutta palautetaan Eurooppaan  30.5.2023. Yle. Viitattu 1.6.2023.
5. ↑  Billy-Berclau Gigafactory Automotive Cells Company. Viitattu 1.6.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Douvrin** Wikimedia Commonsissa
**Doumanaba** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 50 kilometriä Sikassosta luoteeseen. Kunnassa on 13 900 ja kylässä 5 100 asukasta (vuonna 2009).

Doumanaban kunta rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Sanzanan, idässä Gongasson, etelässä Kapolondougoun ja lännessä Kofanin, Tiankadin ja Mirian kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja ylängöt. Ilmasto on sudanilaistyyppinen.

Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita ja bozoja. Yleisimmät kielet ovat senufo ja bambara. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa on myös kristittyjä ja animisteja.

Doumanaban kautta kulkee Gongasson ja Fanan välinen maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, riisi, hirssi, durra, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja hyödynnetään metsiä.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.6.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.6.2018.
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Doumanaba 2005-2008 *aec.msu.edu*.  2005.  Arkistoitu 14.6.2010. Viitattu 9.6.2018.
**Martin Hangl** (s. 17. kesäkuuta 1962 Samnaun, Graubünden, Sveitsi) on sveitsiläinen alppihiihtäjä ja supersuurpujottelun maailmanmestari. Hän kilpaili maailmancuptasolla vuosina 1982–1991.

Hangl sijoittui Bormion MM-kilpailuissa 1985 pujottelussa 11:nneksi ja suurpujottelussa 14:nneksi. Hän voitti supersuurpujottelun maailmanmestaruuden Vailissa 1989 0,28 sekunnin erolla Pirmin Zurbriggeniin. Samojen kisojen suurpujottelussa hän sijoittui viidenneksi. Saalbachin MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui supersuurpujottelussa seitsemänneksi.

Hangl voitti maailmancupissa kolme osakilpailua, kolme kertaa toinen ja kaksi kertaa kolmas. Hän sijoittui supersuurpujottelucupissa neljänneksi kaudella 1988–1989 ja suurpujottelucupissa viidenneksi kaudella 1984–1985.

Myös hänen veljensä Marco Hangl on entinen huipputason alppihiihtäjä.

Palkintosijat maailmancupin osakilpailuissa
-------------------------------------------

Lähde: FIS

|
|  |
| Päivä | Kilpailupaikka | Laji | Sijoitus |
| 19. joulukuuta 1983 | Italia Madonna di Campiglio | supersuurpujottelu | 2. |
| 8. joulukuuta 1984 | Ranska Puy St. Vincent | suurpujottelu | 2. |
| 17. joulukuuta 1984 | Italia Madonna di Campiglio | supersuurpujottelu | 3. |
| 8. tammikuuta 1985 | Itävalta Schladming | suurpujottelu | 3. |
| 16. maaliskuuta 1986 | Kanada Whistler | supersuurpujottelu | 2. |
| 24. maaliskuuta 1988 | Itävalta Saalbach | supersuurpujottelu | 1. |
| 25. marraskuuta 1988 | Itävalta Saalbach | suurpujottelu | 1. |
| 8. tammikuuta 1989 | Sveitsi Laax | supersuurpujottelu | 1. |

Lähteet
-------

1. 1 2  Martin Hangl *sports-reference.com*.  Arkistoitu 13.12.2012. Viitattu 18.10.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Martin Hangl Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  08.02.1989 FIS World Ski Championships Men's Super G *fis-ski.com*.  Arkistoitu 19.10.2013. Viitattu 18.10.2013. (englanniksi)
**Vykintas** oli Žemaitijan ruhtinas ja Liettuan suuriruhtinaskunnan perustaneen Mindaugasin kilpailija. Vykintas oli liettualaisten johtaja Saulen taistelussa, jonka seurauksena Kalparitaristo heikkeni merkittävästi ja joutui sulautumaan osaksi Saksalaista ritarikuntaa.

Žemaitijan ruhtinaana
---------------------

Vykintasin muistomerkki Tveraissa.
Ensimmäiset maininnat Vykintasista ovat vuodelta 1236 käydyn Saulen taistelun ajoilta. Riian maaherra Volkwin johti saksalaisia ja heidän pihkovalaisia liittolaisiaan ristiretkelle Žemaitijaan vuoden 1236 syksyllä ja he kohtasivat Vykintasin johtamat žemaitijalaiset 22. syyskuuta 1236. Mahdollisesti Šiauliain lähellä käydyssa taistelussa Volkwin ja 48 kalparitaria saivat surmansa ja žemaitijalaiset saivat merkittävän voiton. Liivinmaan riimikronikan mukaan Mindaugas oli vuoteen 1238 mennessä yhdistänyt liettualaiset maat ja Vykintas oli näin siis tämän alainen. Vuonna 1248 Vykintas oli yhdessä Tautvylasin ja Edivydasin kanssa Mindaugasin määräämällä Smolenskin valtausretkellä, joka päättyi liettualaisten tappioon. Mindaugas karkotti tappion kärsineet ruhtinaat Liettuasta vuonna 1249 ja Vykintas pakeni Volynian hallitsija Danielin luokse. 

Tämän jälkeen sotaretkelle osallistuneiden kesken solmittiin Mindaugasin vastainen liitto, johon osallistuivat myös Saksalainen ritarikunta, sekä Galitsian ja Volynian hallitsijat. Vykintas sai puolelleen osan jotvingialaisista ja žemaitijalaisista. Mindaugas kuitenkin torjui Tautvylasin johtaman hyökkäyksen hyökkäyksen Vorkutan linnaa vastaan vuonna 1251. Vykintas kukistettiin ja ilmeisesti surmattiin vuonna 1253.

Lähteet
-------

* Kallio, Aulis: *Liettuan historia*. Tampere: Jagellonica-kulttuuriyhdistys ry, 2009. ISBN 978-951-98665-3-6.

### Viitteet

1. ↑  Kallio 2009, s. 37
2. 1 2  Kallio 2009, s. 38
3. ↑  Tomas Baranauskas: The Formation of the Lithuanian State *Lietuvos valstybės ištakos*.  Arkistoitu 16.4.2009. Viitattu 29.10.2010. (englanniksi)
4. 1 2  Vykintas *Gimtoji istorija*. Viitattu 29.10.2010. (liettuaksi)
5. ↑  Kallio 2009, s. 39
Vyróksen rotkoVyróksen rotko.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Dytikí Máni, Messenia, Peloponnesos, Kreikka |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Φαράγγι Βυρού |
| Tyyppi | 
KanjoniView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Vyróksen rotko** (kreik. Φαράγγι Βυρού, *Farángi Vyroú*) on rotko Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsee Taÿ́getos-vuoren lounaisrinteessä Dytikí Mánin kunnassa Messenian alueyksikössä.

Vyróksen rotkon kokonaispituus on 19 kilometriä. Antiikin aikana rotkossa kulki niin kutsuttu Kuninkaallinen tie Spartasta Kardamylen satamaan. Tie oli spartalaisille tärkeä messenialaissotien aikana.

Rotkovaelluksen pituus on noin 12 kilometriä ja se vie noin 5,5 tuntia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Φαράγγι του Βυρού *Terrabook*. Viitattu 1.9.2021.
2. 1 2  Φαράγγι Βυρού *TopoGuide*. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  The Gorge of Vyros *Land Life*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vyróksen rotko** Wikimedia Commonsissa
Syktyvdinin piirin museo.
**Vylgort** (komiksi ja ven. Вы́льгорт) on kylä ja maalaiskunta Komin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Syktyvkarin lounaispuolella seitsemän kilometrin päässä tasavallan pääkaupungista. Kylä on Syktyvdinin piirin keskus. Asukkaita on 11 200 henkeä (vuonna 2002).

Vylgort mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1568. Sen nimi perustuu komin sanaan *vyl’gort* ’uusitalo’. Ensimmäisten asukkaiden uskotaan olleen Šoškasta siirtyneitä komeja. 1600-luvulla osa asukkaista muutti nälänhädän takia Kaman seudulle ja Siperiaan. Vuonna 1693 rakennettiin Herran temppeliin tuomisen kirkko. Lähistön pikku kylät sulautuivat Vylgortiin, joka oli Ust-Sysolskin ja Jarenskin jälkeen alueen suurin asutuskeskus.

Vuonna 1846 kylään perustettiin kirkkokoulu ja seuraavana vuonna rakennettiin uusi kivikirkko (nykyään raunioina). Vuonna 1870 avattiin zemstvon poikakoulu ja vuonna 1887 tyttökoulu. Vuonna 1896 perustettiin kansankirjasto. Asukkaat harjoittivat maanviljelyä, metsästystä, käsityöammatteja tai kävivät muualla ansiotöissä. Vuonna 1935 Vylgortista tuli Syktyvdinin piirin keskus.

Seudun pääelinkeinot ovat maa- ja metsätalous. Vylgortissa toimii suurkanala, metsänhoitoalueen konttori, huopatehdas ja huonekalutehdas.

Kylässä on keskikoulu, ammattikoulu, maatalousteknikumi, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, piirisairaala ja poliklinikka. Vuonna 1912 pystytetyssä puurakennuksessa toimii museo. Vuonna 1998 avattiin uusi pyhän Nikolaoksen kirkko. Vuonna 2008 kylässä avattiin Kansallinen käsityötaitokeskus (Zaran).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Syktyvdinski raion: Vylgort *syktyvdin.ru*.  Arkistoitu 9.11.2009. Viitattu 7.1.2010. (venäjäksi)
2. ↑  Syktyvdinski raion: Ekonomika *syktyvdin.ru*.  Arkistoitu 9.11.2009. Viitattu 7.1.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Center of National Crafts "Zaran" Komin kansalliskirjasto, nbrkomi.ru. Viitattu 3.2.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Syktyvdinin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Dougoufié** (*Dougoufé*) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Barouélin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 38 kilometriä Barouélista koilliseen. Kunnassa on 9 300 ja keskuskylässä 1 700 asukasta (vuonna 2009).

Dougoufién kunta rajoittuu etelässä Barouélin piirin Boidién, lännessä Somon ja Tamanin, pohjoisessa Ségoun piirin Souban ja idässä N’Garan kuntiin. 

Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja ja bozoja. Lisäksi on somonoja ja soninkeja.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely, kalastus ja karjanhoito. Palveluihin kuuluu kolme koulua, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED), kaksi koraanikoulua ja terveyskeskus.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 26.12.2016.
2. ↑  Mali - Region de Segou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 26.12.2016.
3. 1 2  Plan de securite alimentaire: Commune rurale de Dougoufe 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 26.12.2016. [vanhentunut linkki]
**Haarakallio**, ennen **Haverkallio**, on kylä Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee pari kilometriä Sauvon kirkonkylän eteläpuolella.

Haarakallion kylä rajautuu idässä Kavilan kylään ja länsi- sekä eteläpuolella eri kylien peltoalueisiin. Kylän etelä- ja itäreuna ovat peltoa, ja keskiosa kylästä on metsää, jossa sijaitsee myös Haarakallio-niminen kallioalue.

Historia
--------

Kylä kuului niin sanottuihin suomalaisen oikeuden kyliin, eli se on perustettu viimeistään 1200-luvun alussa. Kylä kuului Timperlän jakokunnan tytärkyliin. Kyseinen jakokunta oli Sauvon vanhin, ja sen kylät olivat yhdessä Kirkonkylän kylien kanssa Sauvon vanhimpia. Arkeologisten löytöjen perusteella on päätelty, että kylässä olisi ollut asutusta jo rautakaudella. Viimeistään 1400-luvun alussa kylään on perustettu yksinäisrälssitila, mutta se peruutettiin vuonna 1405 Matts Ingemarssonilta kruunulle. Tila palautui kuitenkin pian rälssiksi ja nautti myöhemmin säterioikeuksia 1500-luvun lopulta 1640-luvulle asti, minkä jälkeen se jatkoi tavallisena rälssitilana. Tila säilyi allodiaali- eli ikuisena rälssinä peruuttamattomana yli reduktiokauden. Ruotsin ajan päättyessä sen omisti Carl Jacobsson.

Vuosina 1772–1773 kylässä suoritettiin isojako. Haarakallion yksinäistila sijaitsee edelleen samalla paikalla kuin isojaon aikana.

Lähteet
-------

* Luoto, Jukka & Alifrosti, Kari: *Sauvon historia I*. Salo: Sauvon kunta, 1990. ISBN 952-90-2568-8.
* Saarento, Paula & Saukoniemi, Tellervo (toim.): *Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*. Saarijärvi: Sauvon kunta, Turun maakuntamuseo, Varsinais-Suomen liitto, 2008. ISBN 978-951-595-127-4.

### Viitteet

1. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 15.2.2023.
2. 1 2 3  Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 107.
3. ↑  Sauvon historia I, s. 348.
**Sergei Aleksandrovitš Romanov** (ven. Серге́й Алекса́ндрович Рома́нов; 11. toukokuuta (J: 29. huhtikuuta) 1857 Tsarskoje Selo – 17. helmikuuta (J: 4. helmikuuta) 1905 Moskovan Kreml) oli venäläinen suuriruhtinas ja keisari Aleksanteri II:n ja keisarinna Maria Aleksandrovnan neljäs poika ja seitsemäs lapsi. Hän oli keisari Aleksanteri III:n veli ja veljenpoikansa keisari Nikolai II:n lanko.

Sergei Aleksandrovitš osallistui Venäjän ja Turkin sotaan vuosina 1877-1878. Vuonna 1881 tehdyn Palestiinan-matkan tuloksena oli hänen johtamansa Ortodoksisen Palestiina-seuran perustaminen. Vuosina 1887-1891 hän toimi Henkikaartin Preobraženskin rykmentin komentajana. Vuodesta 1891 lähtien hän oli Moskovan kenraalikuvernööri ja sen ohella vuodesta 1896 Moskovan sotilaspiirin joukkojen komentaja.

Muistoristi Sergei Aleksandrovitšin murhapaikalla Kremlin Senaatintorilla, pystytetty [J: 2. huhtikuuta] 1908.
Suuriruhtinas oli naimisissa keisarinnan siskon, Hessenin prinsessan Jelizaveta Fjodorovnan kanssa. Hänet tunnetaan äärimmäisenä taantumuksellisena, uskonnollisena fanaatikkona ja antisemiittinä. Hänellä oli huomattava vaikutus Nikolai II:n sisäpolitiikkaan. Moskovan kenraalikuvernöörinä Sergei Aleksandrovitš vainosi juutalaisia ja toimi aktiivisesti vallankumouksellisten nujertamiseksi. Sosialistivallankumouksellinen Ivan Kaljajev murhasi hänet heittämällä hänen vaunuihinsa nitroglyseriinipommin Kremlissä Tšudovin luostarin kulmalla. Hänet haudattiin luostarin Pyhän metropoliitta Aleksein kirkon kryptaan ja hänelle pystytettiin vuonna 1908 murhapaikalle muistoristi, jonka Lenin henkilökohtaisesti poistatti Lokakuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1918.

Tšudovin luostarin purkamisen jälkeen vuonna 1930, hänen jäännöksensä haudattiin uudelleen vuonna 1995 Novospasskin luostarin katedraaliin Moskovaan.

Veikko Kerttula ohjasi vuonna 1969 suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin salamurhaa käsittelevän televisioelokuvan *Oikeamieliset*. Elokuva perustuu Albert Camusin samannimiseen näytelmään vuodelta 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 23*, s. 289. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1976.
2. 1 2  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom): Sergi Aleksandrovitš*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
3. 1 2  СЕРГЕЙ АЛЕКСАНДРОВИЧ • Большая российская энциклопедия - электронная версия *old.bigenc.ru*. Viitattu 19.6.2023.
4. ↑  Oikeamieliset *Elonet*. Viitattu 8.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sergei Aleksandrovitš** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Monte Barrett** (26. toukokuuta 1971 Greenville, Pohjois-Carolina) on raskaansarjan nyrkkeilijä. 

Amatööriurallaan Barrett otteli kaikkiaan 40 ottelua, joista voitti 37 ja hävisi 3.

Ammattilaisena Barrettin ensimmäinen tappio tuli Lance Whitakerille elokuun 28. päivänä 1998. Ennen tätä ottelua hän oli voittanut kaikki 21 otteluaan. Heinäkuun 15. päivänä 2000 Barrett otteli tulevaa IBF-, ja IBO-liittojen mestaria, Volodymyr Klytško vastaan, mutta hävisi kolmen lattiaanlyönnin jälkeen 7. erässä. 

Myöhemmin Barrett otteli Joe Mesin kanssa. Mesi oli lyödä Barrettin ulos ottelun neljännessä erässä, mutta Barrett taisteli takaisin ja löi Mesin maahan ottelun 7. erässä. Mesi voitti kovatasoisen ottelun 10. erän jälkeen.

Barrett voitti Dominick Guinnin, ja Oven Beckin, ja pääsi ottelemaan entistä raskaansarjan mestaria, Hasim Rahmania vastaan. Hän hävisi ottelun kuitenkin pisteillä 12. erän jälkeen. Hävittyään Rahmanille hän otteli WBA-liiton mestaruudesta venäläisen jätin, Nikolai Valuevin kanssa lokakuussa 2007. Barrett hävisi ottelun kuitenkin teknisellä tyrmäyksellä ottelun 11 .erässä hänen valmentajansa keskeytettyä ottelun. 

Barrett voitti Valuevista seuraavassa ottelussaan kohtalaisen tuntemattoman Damon Reedin tyrmäyksellä ottelun toisessa erässä.
ottelussaan Barrett voitti Tye Fieldsin tyrmäyksellä 1 erässä.

Vuonna 2008 Barrett kohtasi raskaaseensarjaan siirtyneen David Hayen häviten tälle teknisellä tyrmäyksellä viidennessä erässä.

Vuonna 2009 Barrett kohtasi kuubasta loikanneen Odlanier Solisin. Kamppailun panoksena oli WBC international vyö. Barrett hävisi toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Viimeksi hän otteli joulukuussa 2009 Aleksandr Ustinovia vastaan, mutta hävisi kaikin tuomariäänin.

Aiheesta muualla
----------------

* boxrec.com