recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Baḥraynunā** ("Meidän Bahrainimme") oli Bahrainin kansallislaulu maan itsenäistymisestä 1971 aina vuoteen 2002, jolloin maan hallitsija Hamad bin Isa al-Khalifa julisti itsensä kuninkaaksi ja maansa kuningaskunnaksi. Samalla kansallislaulun sanat muutettiin uutta tilannetta vastaavaksi. Sitä vastoin laulun sävel jäi ennalleen. Laulun alkuperäiset sanat kirjoitti Mohamed Sudqi Ayyash. Laulun säveltäjä on tuntematon.

Alkuperäinen teksti arabiaksi
-----------------------------

بحريننا مليكنا
رمز الوئام
دستورها عالي المكانة و المقام
ميثاقها نهج الشريعة و العروبة و القيم
عاشت مملكة البحرين بلد الكرام مهد السلام
دستورها عالي المكانة و المقام
ميثاقها نهج الشريعة و العروبة و القيم
عاشت مملكة البحرين

Translitteraatio
----------------

Baḥraynunā
malīkunā
ramzu l-wiʾām
Dustūruhā ʿālī l-makānati wa-l-maqām
Mīṯāquhā nahju š-šarīʿati wa-l-ʿurūbati wa-l-qiyam
ʿĀšat mamlakatu 'l-Baḥrayn
Baladu l-kirām
Mahdu s-salām
Dustūruhā ʿālī l-makānati wa-l-maqām
Mīṯāquhā nahju š-šarīʿati wa-l-ʿurūbati wa-l-qiyam
ʿĀšat mamlakatu 'l-Baḥrayn

Suomennos
---------

Bahrainimme,
kuninkaamme,
harmonian symboli
Sen perustuslaki on korkea
Sen peruskirja osoittaa šarian, arabismin ja arvojen tien
Kauan eläköön Bahrainin kuningaskunta!
Jalojen maa
Rauhan kehto
Sen perustuslaki on korkea
Sen peruskirja osoittaa šarian, arabismin ja arvojen tien
Kauan eläköön Bahrainin kuningaskunta!

Lähteet
-------

1. ↑  BAHRAIN: National Anthem of Bahrain Bahrainona *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  Bahrain National Anthems.info. Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Bahrain *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
Potopian kylät vuoden 1885 kartalla.
**Vanha-Potopia** (ven. Ста́рое По́ддубье, *Staroje Poddubje*) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa. Se sijaitsee 23 kilometriä Hatsinasta etelään ja seitsemän kilometriä Possatasta pohjoiseen. Kylän ohi kulkee Pietarin ja Pihkovan välinen M20-valtatie. Asukkaita on 35 henkeä (vuonna 2010).

Potopian kylä mainitaan 1600-luvun kartoissa. Sen asukkaat olivat venäläisiä maaorjia.

Nykyään Vanha-Potopia koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Lähistöllä on suuria puutarhapalsta-alueita.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 223. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. 1 2  Munitsipalnoje obrazovanije Roždestvenskoje selskoje poselenije Gattšinskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Projekt Generalnogo plana. Tom 2. Materialy po obosnovaniju projekta  2011. Sankt-Peterburg–Roždestveno:  Nautšno-projektnyi institut prostranstvennogo planirovanija "Enko". Viitattu 14.2.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Lasse Heikkilä** (s. 1961 Sahalahti) on suomalainen säveltäjä. Hän on säveltänyt messuja ja musikaaleja sekä kirjoittanut lukuisten hengellisten ja yhteiskunta-aiheisten laulujen lisäksi kirjan.

Heikkilä toimii Tampereella kaupunginvaltuutettuna Kristillisdemokraattien valtuustoryhmässä, lasten ja nuorten palveluiden lautakunnan jäsenenä sekä käräjäoikeuden lautamiehenä.

Lasse Heikkilä on osallistunut valtakunnallisesti ja kansainvälisesti siltoja rakentaviin pioneerihankkeisiin, joita ovat isännöineet MESK, Fida, Vapaa Sisälähetys, Gospel Power ry. ja monet muut kristilliset järjestöt sekä herätysliikkeet. Hän on musiikin maisteri, joka säveltää, sanoittaa, sovittaa, johtaa, soittaa, laulaa, säestää, tuottaa, nuotintaa, äänittää ja julkaisee musiikkia.

Seth Heikkilä oli Lasse Heikkilän isoisän isä. Seth Heikkilän elämäntarina oli teemana vuonna 2018 ensiesityksen saaneessa musikaalissa Sovinto, jonka Lasse Heikkilä kirjoitti yhdessä Pekka Simojoen kanssa.

Lähteet
-------

* "Lasse Heikkilä": Lasse Heikkilän kotisivut *lasse.net*. Viitattu 20.4.2011.
* Suomalaisen gospelin palkittu uudistaja Elvis ry. Viitattu 20.7.2017. [vanhentunut linkki]
* Lasse Heikkilä säveltäjänä - Fono.fi
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Kaupunginvaltuuston kokoonpano *Tampere*. Viitattu 26.10.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Berninin suunnittelema muistomerkki Pietarinkirkossa on rakennettu Pyhän Pietarin istuimen ympärille.
**Pyhän Pietarin istuin** (lat. *Cathedra Petri*) on Vatikaanin Pietarinkirkkoon sijoitettu pyhäinjäännös. Pyhäinjäännös on puinen valtaistuin, joka perinteen mukaan kuului apostoli Pietarille tämän johtaessa Rooman kristittyjä Rooman piispana. Pyhäinjäännös on sijoitettuna Gian Lorenzo Berninin suunnitteleman pronssisen kehyksen suojassa, joka valmistui vuonna 1666.

Piirros istuimesta vuodelta 1867.
Alkuperäinen pyhäinjäännös oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle Kaljupään vuonna 875 antama lahja paavi Johannes VIII:lle. Pyhäinjäännöstä on tutkittu useita kertoja ja viimeisin tutkimus on tapahtunut vuosina 1968–1974. Tutkimuksessa todettiin, että istuimessa on osia, jotka valmistettu 500-luvulla.

Pyhä Pietarin istuimen muistojuhlaa vietetään katolisessa pyhimyskalenterissa 22. helmikuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Interior of the Basilica (Archive.org) Vatican City State.  Arkistoitu 28.5.2019. Viitattu 26.12.2017. (englanniksi, italiaksi, ranskaksi, saksaksi, espanjaksi)
2. 1 2 3  The Chair of Peter  22.2.2023. Catholic Exchange. Viitattu 25.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  Jimmy Akin: 9 things you need to know about the "Chair of St. Peter"  21.2.2013. National Catholic Register. Viitattu 25.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Pietarin istuin** Wikimedia Commonsissa
**Pitkäjärven vapaa-ajankeskus** on urheilu- ja liikuntakeskus Kokemäellä Pitkäjärven rannalla. Se sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä kaupungin keskustasta Köyliöntien varrella.

Alueella toimi aikaisemmin Satakunnan liikuntaopisto. Vuonna 1988 perustettu opisto ajautui konkurssiin 2000-luvun alussa ja lopetti toimintansa.  Nykyään entiset liikuntaopiston rakennukset ja urheilupaikat omistaa Kokemäen kaupunki. Pitkäjärven vapaa-ajankeskuksessa ja sen ympäristössä järjestetään vuosittain lapsille ja nuorille tarkoitettu Pitkis-Sport-liikuntaleiri.

Rakennukset ja liikuntapaikat
-----------------------------

Pitkäjärven vapaa-ajankeskuksen päärakennuksessa sijaitsee vastaanotto, kokous- ja ruokailutilat sekä sauna. Päärakennuksen läheisyydessä on majoitustiloja sekä uimaranta saunoineen. Alueella on myös pesäpallokenttä, yleisurheilu/jalkapallokenttä, jäähalli, maapohjahalli jalkapalloilijoille sekä kaksi tenniskenttää. Läheisessä metsässä on 1,5 kilometrin mittainen valaistu kuntopolku, jossa talvella on hiihtoladut. Järven itäpuolisella uimarannalla on beach volley-kenttä ja hyppytorni. Uimarannan vieressä sijaitsee SF-Caravanin Kokemäen osaston ylläpitämä leirintäalue. Kokemäen raviradalle on vapaa-ajankeskuksesta matkaa noin kaksi kilometriä.

Pesäpallokenttä
---------------

Pitkäjärven pesäpallokenttää käyttävät kotikenttänään Kokemäen Kova-Väen pesäpallojoukkueet. Naisten edustusjoukkue on pelannut parhaimmillaan SM-sarjassa 1980- ja 1990-luvuilla.

Teljä Areena
------------

Teljä Areena on vuonna 1999 valmistunut jäähalli, joka on Jääkiekon III-divisioonassa pelaavan KK-V:n kotihalli. Jäähallin omistaa Aleksi Aurio

Yleisurheilu- ja jalkapallokenttä
---------------------------------

Naisten maaottelu Suomi-Kiina vuonna 1991.
Pitkäjärven kentällä on suorituspaikat kaikille yleisurheilulajeille sekä täysimittaiset juoksuradat. Katsomossa on istumapaikkoja noin 2 000 hengelle. Kentällä järjestetään vuosittain kiekonheittotapahtuma Kiekkokarnevaalit.  Jalkapallonurmella pelaavat kotiottelunsa Kokemäen Pallon miesten ja naisten joukkueet. Kentällä on pelattu yksi naisten A-maaottelu sekä yksi alle 18-vuotiaiden maajoukkueen EM-karsintaottelu. 

**Jalkapallomaaottelut Pitkäjärven kentällä**

| Päivämäärä | Maajoukkue | Ottelu | Tulos | Yleisöä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 23.7.1991 | Naiset | Suomi – Kiina | 0-6 | 1 022 |
| 3.10.1995 | U-18 | Suomi – Wales | 0-2 | - |

Lähteet
-------

* Pitkäjärven vapaa-ajankeskus

### Viitteet

1. ↑  Edunvalvonnan historiaa Satakuntaliitto. Viitattu 10.5.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Pitkis-Sport Lounais-Suomen liikunta ja urheilu ry. Viitattu 10.5.2012.
3. ↑  KKV jääurheilu Kokemäen Kova-Väki. Viitattu 10.5.2012. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Kiekkokarnevaalit 2012 Heittorinki.com.  Arkistoitu 13.10.2011. Viitattu 10.5.2012.
5. ↑  Satakunnassa pelatut maaottelut  1. syyskuuta 2004. Suomen Palloliiton Satakunnan piiri.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 10.5.2012.
*Tämä artikkeli kertoo teollisesta muotoilijasta. Kilpapurjehtija Juhani Salovaarasta on oma artikkeli.*
**Juhani Salovaara** (s. 1943) on suomalainen teollinen muotoilija ja muotoilun professori. Hän sai vuonna 2016 Kaj Franck -palkinnon.

Valmistuttuaan Taideteollisesta oppilaitoksesta 1967 Salovaara työskenteli Philipsillä Alankomaissa. Vuonna 1973 hän oli yksi Ergonomiadesign-muotoilutoimiston perustajista. Suomen suurimmaksi kasvanut yritys fuusioitui vuonna 1989 Destemin kanssa ED-Designiksi.

Kaj Franck -palkinnon perusteluissa Salovaaran sanottiin soveltaneen työssään ihmisiin ja tilanteisiin eläytyvää tutkimustapaa ja ottanut tuotteiden käyttäjät mukaan suunnitteluprosessiin. Taideteollisessa korkeakoulussa ja Aalto-yliopistossa hän oli perustamassa International Design Business Management -ohjelmaa (IDBM), jossa kehitettiin muotoilun tulevan kehityksen suuntaa: käyttäjälähtöinen suunnittelu, strateginen muotoilu ja älykkäiden ja tietotekniikkaa sisältävien tuotteiden mukanaan tuoma kysymyksenasettelu korostuivat. Salovaaraa kiitettiin myös ympäristöseikkojen huomioon ottamisesta suunnittelutyössä.

Salovaaran muotoiluasiakkaita ovat olleet muun muassa Metos, Nokia Telecommunications, Opa, Puustelli, Stala ja Tunturi.

Vuonna 2003 Salovaara palkittiin Vuoden teollisena muotoilijana, ja vuonna 2016 hän sai Design Forum Finlandin jakaman Kaj Franck -muotoilupalkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaj Franck -muotoilupalkinto 2016: Juhani Salovaara  2016. Designmuseo. Viitattu 18.7.2019.
2. 1 2  Juhani Salovaara, osallistuva muotoilija *Designarkisto, Elinkeinoelämän keskusarkisto*. Viitattu 18.7.2019.
3. ↑  Arkistoluettelo: 11684 Salovaara Juhani *Designarkisto, Elinkeinoelämän keskusarkisto*.  24.4.2019.  Arkistoitu 18.7.2019. Viitattu 18.7.2019.
|  |
| --- |
| Ѣ ѣ |
| Kyrillinen kirjaimisto |
| Nykyaikaiset kirjaimet |
| А | Ӓ | Ӑ | Ӕ | Б | В | Г |
| Ѓ | Ґ | Ғ | Ҕ | Д | Ђ | Е |
| Ё | Ӗ | Є | Ә | Ӛ | Ж | Ӝ |
| Җ | З | Ҙ | Ӟ | Ӡ | Ԅ | Ѕ |
| Ԇ | И | Ӥ | Ӣ | І | Ї | Ӏ |
| Й | Ҋ | Ј | К | Қ | Ҝ | Ҟ |
| Ҡ | Ӄ | Л | Љ | Ԉ | М | Ӎ |
| Н | Њ | Ҥ | Ң | Ԋ | О | Ӧ |
| Ө | П | Р | С | Ԍ | Т | Ԏ |
| Ћ | Ќ | У | Ў | Ӱ | Ӳ | Ӯ |
| Ү | Ұ | Ф | Х | Һ | Ц | Ч |
| Џ | Ш | Щ | Ъ | Ы | Ӹ | Ь |
| Э | Ю | Я |
| Muinaiset kirjaimet |
| Ҁ | Ѹ | Ѡ | Ѿ | Ѻ | Ѣ | Ꙗ |
| Ѥ | Ꙓ | Ѧ | Ѫ | Ѩ | Ѭ | Ѯ |
| Ѱ | Ѳ | Ѵ | Ѷ |

**Ѣ** (**ѣ**) eli **jat** on käytöstä poistunut varhaiskyrillisen kirjaimiston 32. kirjain.

Kirjaimen nimi on muinaiskirkkoslaavissa ѣть (lausuttiin [jětĭ]) tai ıать ([jatĭ]), bulgariassa ят [jat] tai е двойно [e dvɔjnɔ] "tupla-e", venäjässä ja ukrainassa ять [jatʲ], serbiassa јат/jat, kroatiassa jat. Muinaisslaavilaisten kielten translitteraatiossa kirjainta kuvataan yleensä hattupäisellä e-kirjaimella: ě.

Jat kuvasi muinaisslaavilaista pitkää vokaalia. Sen alkuperäinen äännearvo lienee [æː]. Eri slaavilaisissa kielissä jat-vokaali korvautui eri vokaaleilla. Esimerkiksi muinaisslaavilainen juuri \*бѣл [běl] ’valkoinen’ sai seuraavia muotoja: venäjässä белый [bʲelɨj], ukrainassa білий [bʲilɨj], bulgariassa бял [bʲal], puolassa biel / biały, tšekissä bílý.

Koska jat-vokaalilla ei ollut sellaista omaa äännearvoa, jota ei samalla olisi ollut jollakin toisella vokaalilla, kirjain kävi tarpeettomaksi ja poistui vähitellen oikeinkirjoitusuudistuksissa: serbiasta Vuk Karadžićin reformissa 1800-luvun alussa, makedoniasta saman reformin vaikutuksesta hieman myöhemmin, venäjästä, valkovenäjästä ja ukrainasta suurin piirtein lokakuun vallankumouksen aikoihin, ja lopulta bulgariasta ja ruteenista 1945. Nykyisin jat on käytössä ainoastaan kirkkoslaavissa.

Koodit
------

Alla olevassa taulukossa on lueteltu ison ja pienen kirjaimen koodiarvot heksalukuina eri merkistöissä.

|  | Ѣ | ѣ |
| --- | --- | --- |
| Unicode | 0462 | 0463 |
| ISO 8859-5 | – | – |
| KOI8 | – | – |
| Windows-1251 | – | – |
| MS-DOS-koodisivu 866 | – | – |
| HTML | &#x0462; | &#x0463; |

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ѣ**.
* Luettelo venäjän sanoista, jotka kirjoitettiin 1900-luvun alussa jat-vokaalilla (venäjäksi)
Tero Karvinen, Samuli Kivinummi, muita, *Tulinen virta*, 2011.
**Tero Karvinen** (s. 1973) on tamperelainen kuva- ja graffititaiteilija. Hän on valmistunut Tampereen ammattikorkeakoulusta kuvataiteilijaksi. Karvinen on ollut Pirkanmaan läänintaiteilija vuosina 2011–2012.

Vuonna 2011 Tero Karvisen johtama ryhmä teki Kalevala-aiheisen *Tulinen virta* -teoksen Tammerkosken yli johtavan Frenckellin patosillan työmaa-aitaan. Karvinen ja kymmenkunta muuta graffitintekijää maalasivat myös Tampereen Posteljooninpuistossa olevan Hämpin parkin työmaa-aidan vuonna 2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakala, Heli: Valogalleria avautuu tänään! *tampere.fi*.  23.10.2015. Tampereen kaupunki. Viitattu 21.2.2018.
2. 1 2  Petteri Mäkinen: *"Jos graffitintekijä on töhrijä, niin autoilija on saastuttaja"*; Tamperelainen 12.6.2011
3. ↑  Ville Vaarne: *Seinille heijastetut graffitit ovat Tampereen Valoviikkojen uutuus*; Yle 23.10.2015
4. ↑  Henna Kujala: *Tulinen virta vangitsee katseita patosillalla*; Yle 20.8.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Petteri Mäkinen: *Tero Karvinen pääsee tekemään graffiteja 2 500 euron kuukausipalkalla*; Tamperelainen 14.6.2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
Vilhelmsen vuonna 2012
**Annette Lilja Vilhelmsen** (s. 24. lokakuuta 1959, Svendborg, Tanska) on tanskalainen poliitikko ja kansankäräjien jäsen, joka toimi Sosialistisen kansanpuolueen puheenjohtajana vuosina 2012–2014. Vilhelmsen on koulutukseltaan opettaja. Vilhelmsen valittiin ensimmäiselle kaudelleen vuoden 2011 kansankäräjävaaleissa. Puolueen jäsenäänestyksessä lokakuussa 2012 Vilhelmsen sai 66 prosenttia äänistä. Puoluejohdon suosikki terveysministeri Astrid Krag sai äänestyksessä 34 prosentin ääniosuuden.

Vilhelmsenin seuraajaksi Sosialistisen kansanpuolueen johtoon valittiin entinen liikenneministeri Pia Olsen Dyhr helmikuussa 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Huovinen, Arto: Vilhelmsen Tanskan SF:n puheenjohtajaksi  15.10.2012. Kansan Uutiset. Viitattu 15.10.2012.
2. ↑  Borre, Martin: Ingen modkandidater: Pia Olsen Dyhr er formand for SF  13.2.2014. Politiken. Viitattu 26.7.2015. (tanskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Sosialistinen kansanpuolue |
| --- |
|  |
| Puheenjohtajat | 
* Larsen
* Ømann
* Petersen
* Nielsen
* Søvndal
* Vilhelmsen
* Olsen Dyhr

 |
|  |
| Jäsenliitot | 
* Socialistisk Folkepartis Ungdom

 |
|  |
| Jäsenyydet: EGP ·  NGLA |

 |
**Oskar Wilhelm Forsman** (27. helmikuuta 1815 Vähäkyrö – 15. helmikuuta 1886 Isokyrö) oli suomalainen herännäispappi ja runoilija.

Forsmanin vanhemmat olivat Vähänkyrön kirkkoherra Zachris Forsman ja Eva Aurora Estlander. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1831. Forsman valmistui filosofian kandidaatiksi 1837 ja maisteriksi 1840. Hänet vihittiin papiksi 1838.

Forsman toimi Vaasan triviaalikoulun vt. alempana kollegana 1834, Maalahden kirkkoherran apulaisena vuodesta 1838 ja Pirttikylän saarnaajan apulaisena vuodesta 1841. Hän oli kappalaisena Peräseinäjoella vuodesta 1847, Pihlajavedellä vuodesta 1850 ja Jurvassa vuodesta 1855. Forsmanista tuli Jurvan kirkkoherra 1863 ja Isonkyrön kirkkoherra 1871. Hän sai rovastin arvon 1869 ja toimi vt. lääninrovastina 1878 sekä vakinaisena lääninrovastina 1879–1885.

Forsman kirjoitti suomeksi, ruotsiksi ja latinaksi. Hän ei julkaissut tuotantoaan omana elinaikanaan, mutta hänen poikansa August Valdemar Koskimies ja Juho Rudolf Koskimies julkaisivat siitä valikoiman vuonna 1915. Forsmanin runoista suurin osa on häihin, syntymäpäiväonnitteluihin ja vastaaviin tarkoitettua tilapäisrunoutta. Runot ovat valtaosin ruotsinkielisiä.

Forsman oli naimisissa kaksi kertaa:

* 1839–1850 Lovisa Matilda von Essenin (k. 1850) kanssa
* vuodesta 1850 Maria Gustava Ahlholmin kanssa

Forsmanilla oli kahdesta avioliitostaan 16 lasta. Hänen lapsiaan olivat muun muassa lehtori ja suomentaja Kaarlo Koskimies, lehtori Hildur Koskimies, musiikin lehtori Iivari Koskimies, kielen- ja kirjallisuudentutkija A. V. Koskimies ja piispa Juho Koskimies.

Teoksia
-------

* *O. W. Forsmanin muistoksi : jälkeenjääneitä runoja, puheita ja kirjeitä*. Toim. A. V. Ks ja J. R. Ks. 1915

Lähteet
-------

* Oskar Wilhelm Forsman SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Oskar Vilhelm Forsman. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 27.6.2011.
* Aini Sarsa : Oscar Wilhelm Forsman - pappi ja runoilija. Sukuviesti No 59 toukokuu 1998[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Vuonna 2000 tapahtui historiallinen vallanvaihto, kun Itävallan vapauspuolue (FPÖ) nousi hallitukseen. Reaktiona tähän, poliitinen tutkija Andreas Maislinger ehdotti "Vastuun talon" (englanniksi: "House of Responsibility" HRB) perustamista Adolf Hitlerin synnyinkotiin Braunauniin.

Kaupungin sanomalehti "Braunauer Rundschau" kirjoitti Maislingerin ideasta 4. toukokuuta vuonna 2000:
"Vapaaehtoiset eri EU-maista sekä Itävallan siviilipalvelusta suorittavat voisivat yhdessä työskennellä ja asua talossa. Siitä voisi tulla jotakin täysin uutta. Se jaetaan kolmeen kerrokseen: ensimmäisessä kerroksessa "kiusallinen menneisyys". Toinen kerros omistettaisiin nykyisyydelle. Konkreettista apua ihmisille tarjoavat esimerkiksi Itävaltalainen ulkomaillapalvelus ja ihmisoikeusjärjestöt. Kolmannessa kerroksessa työstettäisiin ideoita rauhallisemman tulevaisuuden turvaamiseksi."

Projekti valmistui vasta vuonna 2005, kun "Vastuun talo" perustettiin Braunauniin. Se ei ole kuitenkaan sijoitettu Hitlerin synnyinkotiin vaan lähelle sitä.

"Vastuun talon" ajatus perustuu Hans Jonaksen kirjaan "Das Prinzip der Verantwortung" (1979)

Aiheesta muualla
----------------

* Itävaltalainen ulkomaillapalvelus
* House of Responsibility (Arkistoitu – Internet Archive)
**GAZ-64** on neuvostoliittolaisen GAZin valmistama sotilaskäyttöön tarkoitettu nelivetoinen auto. GAZ-64:n suunnitteli V. A. Gratšov GAZ-61:n pohjalta nopealla aikataululla alkuvuonna 1941. Ajoneuvoa valmistettiin vuosina 1941-1942 yhteensä 684 kappaletta. Vuonna 1942 yhdysvaltalaisen Willys MB:n rakenteeseen perustuneet GAZ-67 ja GAZ-67B korvasivat GAZ-64:n. BA-64-panssariauto perustuu GAZ-64:n rakenteeseen.

Teknisiä tietoja
----------------

GAZ-64:n omamassa on 1 200 kg ja siinä on 37 kW:n tehon tarjoava nelitahtimoottori. Ajoneuvon huippunopeus on 100 km/h.

Ominaisuuksia
-------------

Autoa pidettiin yleisesti epäonnistuneena. Panssarikenraalieversti Dmitri Pavlov antoi autosta seuraavanlaisen arvion: "*Olemme valmistaneet maastoauton, GAZ-64:n, mutta siitä tuli sellainen ettei sillä aja sataa metriäkään kun se jo särkyy.*"

Lähteet
-------

1. 1 2  Mäkipirtti, Markku: *Ajoneuvot Suomessa 2 – Neuvostoliittolaiset autot – GAZ-69*, s. 63–66. Tampere: Apali Oy, 2009. ISBN 978-952-5026-85-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **GAZ-64** Wikimedia Commonsissa

* Lisätietoja ajoneuvosta (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:GAZ-64
**The Moscow Times** on englanninkielinen, Moskovassa viitenä päivänä ilmestyvä sanomalehti. Lehteä kustansi vuoteen 2015 asti suomalaiseen Sanoma-konserniin kuuluva Independent Media. Lehti on ilmestynyt vuodesta 1992 ja sen levikki 2011 oli 35 000. Lisäksi lehteä jaettiin ilmaskappaleina yli 500:ssa paikassa ympäri Moskovaa, kuten lentoyhtiöiden kautta, hotelleissa ja ravintoloissa. Lukijakunta oli 63-prosenttisesti venäläisiä. Moscow Times tekee yhteistyötä International Herald Tribunen kanssa, mahdollistaen vuodesta 2006 lehtien yhteistilauksen.

Lehden päätoimittaja 2012 oli Andrew McChesney.

Oheisjulkaisuja:

* Real estate Quarterly
* Jobs & Careers
* Moscow Guide
* Country Supplements
* The Moscow Times Guides -sarja

24. helmikuuta 2022 Venäjä hyökkäsi Ukrainaan, ja pian säädettiin laki, jonka mukaan valtion sopimattomiksi katsomien sotaa koskevien tietojen levittämisestä voisi saada 15 vuotta vankeutta. 15. huhtikuuta 2022 Venäjän valvontaviranomainen esti pääsyn The Moscow Timesin venäjänkielisille sivuille. The Moscow Timesin venäjänkielisiä uutisia pääsi kuitenkin edelleen lukemaan ulkomailta tai VPN-yhteyden kautta. Lehden englanninkielisiin uutisiin esto ei vaikuta. Englanninkielisissä uutisissaan lehti käyttää Venäjän toimista Ukrainassa viranomaisen kieltämää sanaa "sota". Marraskuussa 2023 Venäjä lisäsi The Moscow Timesin ulkomaisten agenttien luetteloonsa, jolloin lehden on paljastettava kaikki rahoituslähteensä ja liitettävä julkaisuihinsa maininta siitä, että ne on tehnyt ulkomaiseksi agentiksi julistettu taho.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Media Kit  2011. The Moscow Times.  Arkistoitu 3.3.2011. Viitattu 28.2.2012.
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Hyökkäys alkoi monesta ilmansuunnasta *Yle Uutiset*.  24.2.2022. Viitattu 15.4.2022.
3. ↑  Sananvapaus | Venäjällä voi pian saada jopa 15 vuotta vankeutta armeijaa koskevan "valheellisen tiedon" julkaisusta – BBC:n toimittajat poistuvat Venäjältä vaaran välttämiseksi *Helsingin Sanomat*.  4.3.2022. Viitattu 15.4.2022.
4. 1 2 3 4  Päivittyvä seuranta | The Washington Post: Venäjä lähetti Yhdysvalloille nootin – Kiovan ulkopuolella oleva ohjustehdas vaurioitui Venäjän tekemässä iskussa *Helsingin Sanomat*.  9.4.2022. Viitattu 15.4.2022.
5. ↑  Venäjä julisti The Moscow Timesin "ulkomaiseksi agentiksi" *Helsingin Sanomat*.  17.11.2023. Viitattu 18.11.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Herännäisyys |
| Liikkeen perustaja, maallikkosaarnaaja Paavo Ruotsalainen |
| Henkilöitä
* Juhana Lustig
* Paavo Ruotsalainen
* Jonas Lagus
* Niilo Kustaa Malmberg
* Johan Fredrik Bergh
* Wilhelmi Malmivaara
* Aku Räty

 |
| Liike
* Telppäs-niityn ihme
* Herättäjä-Yhdistys
* Kaijenikulaisuus

 |
| Paikat
* Aholansaari
* Kainuun Opisto
* Kosolan talo
* Savonlinnan kansanopisto

 |
| Media
* Henki

 |
| Kulttuuri
* Herättäjäjuhlat
* Körttipuku
* Seurat
	+ Hartausseurat
* Siionin virret
* *Viimeiset kiusaukset*

 |
| Lisää aiheesta
* Kansallismielisyys
* Kansallisromantiikka

 |
| * n
* k
* m
 |

**Juhana (Juho) Lustig (Puustijärvi)** (18. maaliskuuta 1771 Ylitornio – 2. helmikuuta 1833 Nilsiä) oli vuonna 1796 Iisalmen pitäjän Savojärven kylässä syntyneen herännäisyyden ensimmäinen johtaja.

Lustigin vanhemmat olivat uudisviljelijä Hannu Ollinpoika ja Klaara Ollintytär. Hän lienee saanut hengellisiä vaikutteita jo kotiseudullaan, ennen muuttoaan Pohjois-Savoon, jossa hän työskenteli pyöräntekijänä. Vuonna 1796 hän liittyi Iisalmessa alkunsa saaneeseen uskonnolliseen herätykseen ja tuli sen johtajaksi. Hän lienee menettänyt asemansa liikkeen johtohahmona Paavo Ruotsalaiselle vuosien 1808–1809 paikkeilla. Ruotsalainen edusti uskossaan vakavampaa näkemystä, kun taas Lustigia pidettiin pinnallisena ja ailahtelevana. Lustigin vaikutus säilyi silti pienemmässä piirissä ja muun muassa Henrik Renqvist lienee saanut herätystä Lustigin saarnoista. Lustigin ensimmäisen puolison nimi ei ole tiedossa, toinen puoliso oli Liisa Väisänen (k. 1860).

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 477. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

Katso myös
----------

* Telppäs-niityn ihme
**Espen Sandberg** (s. 17. kesäkuuta 1971 Sandefjord) on norjalainen elokuvaohjaaja, joka työskentelee yleensä yhdessä maanmiehensä Joachim Rønningin kanssa. Molemmat ovat kotoisin Sandefjordin kaupungista.

Sandberg opiskeli Tukholman elokuvakoulussa vuosina 1992–1994. Rønningin ja Sandbergin esikoisohjaus on *Bandidas* (2006). Vuonna 2014 he ohjasivat kaksi ensimmäistä jaksoa televisiosarjaan *Marco Polo*. Vuonna 2017 julkaistiin heidän ohjaamansa *Pirates of the Caribbean: Salazar’s Revenge*.

Rønningin ja Sandbergin ohjaamat *Max Manus* (2008) ja *Kon-Tiki* (2012) ovat Norjan katsotuimmat elokuvat yli kolmeen vuosikymmeneen.

Rønning ja Sandberg ovat myös Skandinavian suurimpiin kuuluvan mainoselokuvien tuotantoyhtiön Motion Blurin osaomistajia.

Lähteet
-------

1. ↑  Bikset, Lillian: Espen Sandberg *Store norske leksikon*.  21.4.2023. Viitattu 29.10.2023. (norjaksi)
2. ↑  Espen Sandberg Norwegian Film Institute.  Arkistoitu 26.8.2016.  (englanniksi)
3. 1 2  SF Norge becomes majority owner in Motion Blur  17.12.2012. Mynewsdesk.com. Viitattu 25.8.2016. (englanniksi)
4. ↑  Kon-Tiki mest sette norske film i år  31.8.2012. Radio Rjukan.  Arkistoitu 26.8.2016. Viitattu 25.8.2016. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Espen Sandberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Reino Johannes Viirilä** (alk. **Villgren** vuoteen 1933, aik. **Willgren**, 21. lokakuuta 1901 Tampere – 18. marraskuuta 1999) oli suomalainen taidemaalari.

Viirilän maalauksista tunnetaan erityisesti hänen kaupunkikuvauksensa ja maisemamaalauksensa. Monet hänen teoksistaan kuvaavat Pispalan ja muiden Tampereen kaupunginosien näkymiä sekä katoavaa tehdasmiljöötä Tampereella. Hän teki paljon myös henkilökuvia, työnkuvauksia ja asetelmia.

Viirilä opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1931–1935. Hänet valittiin Tampereen Taiteilijaseuran puheenjohtajaksi vuonna 1945 ja hän toimi Tampereen taidemuseon intendenttinä vuosina 1948–1968.

Viirilälle myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 1954 ja hän sai professorin arvonimen vuonna 1978.

Lähteet
-------

* Kuvataiteilijamatrikkeli
* Viirilä, Reino (1901 – 1999). Biografiakeskus
* Reino Viirilä, 100-vuotisjuhlanäyttely. Tampereen taidemuseo

Kirjallisuutta
--------------

* Pöykkö, Kalevi, 1981. Reino Viirilä. Tampereen taidetta ja taiteilijoita 1. Tampereen Taideyhdistys ry:n julkaisuja. Tampere. ISBN 951-95718-0-9

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |



1. ↑  "Viirilä, Reino", *CD-Facta*. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-23152-5.
**Victor Leonhard Cajander** (2. tammikuuta 1837 Loviisa – 3. joulukuuta 1891 Porvoo) oli suomalainen rehtori ja päätoimittaja.

Cajanderin vanhemmat olivat merikapteeni Karl Adolf Cajander ja Eva Stina Skog. Hän pääsi ylioppilaaksi 1858 Porvoon kymnaasista ja opiskeli Helsingin yliopistossa luonnontieteitä ja etenkin kasvitiedettä. Cajander teki opintomatkan ulkomaille ja toimi sitten puutarhamestarina yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa.

Cajander oli opettajana Porvoon ala-alkeiskoulussa ja sittemmin reaalikoulussa vuodesta 1871 alkaen ja hän oli myös reaalikoulun rehtorina. Hän oli lisäksi Borgåbladet-lehden päätoimittajana 1872–1886 ja avusti Folkvännen-lehteä.

Julkaisuja
----------

* *Nyland*. Pennibibliothek för swenska allmogen i Finland / utgifwet af nyländingar 17. Edlund, Helsingfors 1869
* *Om några nyttiga wäxters odling och anwändning*. Pennibibliothek för swenska allmogen i Finland / utgifwet af nyländingar 22. Holm, Helsingfors 1871

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Dödsfall, Borgåbladet, 05.12.1891, nro 95, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Borgåbladet, Suomen sanomalehdistön bibliografia 1771-1963 - Bibliografi över Finlands tidningspress 1771-1963 - Bibliography of the Finnish newspapers 1771-1963, toimittaneet Väinö Kaarna ja Kaarina Winter, 1965, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot]
**Pílio** (kreik. Πήλιο), antiikin **Pelion** (m.kreik. Πήλιον), on niemimaa Thessaliassa Manner-Kreikan itärannikolla. Niemimaa on koukunmuotoinen ja sijaitsee Pagasitikóslahden ja Egeanmeren välissä. Pílio on myös niemimaan suurin vuori. Sen korkeimman huipun Stavróksen korkeus on 1 610 metriä.

Maantiede
---------

Makrinítsan kylä.
Ágios Ioánniksen kylä.
Pílio on vuoristoinen ja vehreä. Magnesian keskus Vóloksen kaupunki sijaitsee niemimaan kainalossa Pagasitikóslahden pohjukassa. Vuorenrinteillä on lukuisia pieniä kyliä. Suurimpia niistä ovat niemimaan pohjoisosassa sijaitseva Zagorá sekä eteläosassa sijaitseva Argalastí. Muita tunnettuja kyliä ovat muun muassa Makrinítsa ja Miliés. Niemimaan kärjessä on Tríkerin kylä ja sen edustalla Pagasitikóslahdessa pieni Palaió Tríkerin saari. Niemimaan itäpuolella Egeanmeressä sijaitsevat (Pohjoiset) Sporadit, joista lähimpänä niemeä Skiáthos.

Hallinnollisesti Pílion niemimaa kuuluu Magnesian alueyksikköön. Pääosa siitä kuuluu Nótio Pílion ("Eteläinen Pílio") kuntaan, ja pohjoisosat Vóloksen ja Zagorá-Mourésin kuntiin.

Historia ja mytologia
---------------------

Neoliittisella kaudella alueella vallitsi niin kutsuttu Sesklon kulttuuri, josta on tehty löytöjä Sésklon kylän läheltä. Mykeneläisellä ajalla 1000-luvulla eaa. alueen merkittävin kaupunki oli Iolkos.

Kreikkalaisessa mytologiassa Pelion, joka sai nimensä Akhilleen isän, myyttisen kuningas Peleuksen mukaan, oli kentauri Kheironin asuinpaikka. Pelionilla pidettiin myös Peleuksen ja Thetiin häät, joissa Eris heitti "kauneimmalle" omistetun kultaisen omenan juhlaväen keskelle, mikä johti Troijan sotaan. Aloadit puolestaan päättivät siirtää Pelionin Ossa-vuoren päälle hyökätäkseen Olympokselle.

Hellenistisellä kaudella alueelle perustettiin Demetriaan kaupunki, joka kukoisti roomalaiselle ajalle saakka. 300–500-luvuilla jaa. alue kärsi goottien ja hunnien hyökkäyksistä. Bysanttilaisella ajalla Vólos linnoitettiin ja se kehittyi alueen merkittävimmäksi kaupungiksi, jota se on edelleen. Vuoden 1204 jälkeen alue päätyi venetsialaisille ja vuonna 1393 sen valloittivat osmanit. Pílion alue osallistui Kreikan vapaustaisteluun vuodesta 1821 lähtien, mutta kärsi tappion tuolloin sekä vuonna 1856. Alue liitettiin muun Thessalian ohella Kreikkaan lopulta vuonna 1881.

Lähteet
-------

1. ↑  Pilion, Greece *Peakery*. Viitattu 30.5.2016.
2. 1 2  Geography of Pelion *Greeka.com*. Viitattu 30.5.2016.
3. ↑  Pelion *Visit Greece*.  Arkistoitu 21.5.2016. Viitattu 30.5.2016.
4. 1 2  History of Pelion Greeka.com. Viitattu 30.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pílio** Wikimedia Commonsissa

* Discover Pelio (Arkistoitu – Internet Archive). Niemimaan alueen turistisivusto. (englanniksi)
**Castor ja Pollux** (ransk. *Castor et Pollux*) on Jean-Philippe Rameaun säveltämä ooppera, joka kantaesitettiin Pariisin Kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa 24. lokakuuta 1737. Teoksen libreton on kirjoittanut Pierre-Joseph-Justin Bernard, ja se perustuu jumalkaksosten Kastorin ja Polydeukeen taruun. Oopperaa ei ole esitetty Suomessa.

Teos
----

Kyseessä on Rameaun kolmas ooppera ja hänen toinen musiikillinen tragediansa (*tragédie en musique*), kun kadonneeksi todettua oopperaa *Samson* ei lasketa mukaan.

Rameau muutti oopperaa melkoisesti vuonna 1754. Hän teki merkittäviä poistoja ja lisäsi uutta materiaalia. Yhä vieläkin asiantuntijat kiistelevät versioiden keskinäisestä paremmuudesta. Kaikesta tästä huolimatta *Castor ja Pollux* mainitaan yhtenä tekijänsä parhaista oopperoista.

Osajako
-------

Kantaesityksen rooli- ja esittäjälista:

* Castor (kontratenori) – monsieur Tribou
* Pollux (basso) – Claude Chassé
* Télaïre (sopraano) – mademoiselle Pélissier
* Phébé (sopraano) – Marie Antier
* Jupiter (basso) monsieur Dun
* Venus (sopraano) – mademoiselle Rabon
* Mars (basso) – monsieur Le Page
* Minerva (sopraano) – mademoiselle Eremans

Lähteet
-------

* Girdlestone, Cuthbert: *Jean-Philippe Rameau: His Life and Work*. 1969.
* *The New Grove French Baroque Masters*. Ed. Graham Sadler. Grove/Macmillan, 1988.
* *The Viking Opera Guide*. Ed. Amanda Holden. Viking, 1993.

### Viitteet

1. ↑  *The Viking opera Guide* (s. 834) toteaa, että uudelleenesityksen päivämäärää ei tarkkuudella tiedetä, mutta se oli luultavasti 8. tai 11. kesäkuuta 1754.

Aiheesta muualla
----------------

* Jean-Claude Brenac, Le magazine de l'opéra baroque (ranskaksi)
**Esko Melametsä**, vuoteen 1955 **Melender** (4. toukokuuta 1927 Ylivieska – 22. heinäkuuta 2019 Kokkola) oli suomalainen kirjapainoalan yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Melametsän vanhemmat olivat maanviljelijä, kauppias Väinö Valdemar Melender ja kauppias Aleksandra (Sandra) Sofia Kivimaa ja puoliso vuodesta 1953 kotiteollisuusteknikko Anni Herttua. Melametsä kävi kansakoulun ja vuonna 1946 Keski-Pohjanmaan maamieskoulun ja valmistui agrologiksi Pienviljelysneuvojaopistosta Hyvinkäältä 1952. Hän oli Keski- ja Pohjois-Pohjanmaan maataloustuottajain liiton järjestökonsulentti 1953, Ylivieskan kunnansairaalan taloudenhoitaja 1953–1954 ja sitten Keski-Pohjanmaan Kirjapainon Ylivieskan toimipaikan konttorinhoitaja 1954–1971 ja yhtiön toimitusjohtaja Kokkolassa 1971–1988. Melametsä oli Ylivieskan kauppalanvaltuuston jäsen 1965–1970 ja puheenjohtaja 1969–1970 ja kauppalanhallituksen varapuheenjohtaja 1965–1968 sekä Ylivieskan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1971. Hänellä oli lisäksi lukuisia muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonnimen Melametsä sai 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Teollisuusneuvos Esko Melametsä (1927–2019). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 35.9.2023. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 5.11.2023.
2. ↑  Kuolleet. Esko Melametsä 4.5.1927–22.7.2019. Monenlaisten tehtävien mies.  *Keskipohjanmaa*, 23.7.2019, nro 198, s. 21. Kansalliskirjasto. Viitattu 5.11.2023.  (ei-vapaa)
**Marie Misamu Ngolo** (16. marraskuuta 1974 Kinshasa – 16. tammikuuta 2016) oli kinshasankongolainen gospellaulaja ja näyttelijä.

Misamu syntyi kahdeksanlapsisen perheen seitsemäntenä lapsena ja aloitti 11-vuotiaana laulamisen kinshasalaisessa helluntaikirkossa. Hänen uransa alkoi edetä Debaban *Dieu qui connait Tout* -albumin (1996) ja sen laulun "Seigneur" julkaisemisen myötä. Misamu julkaisi viisi omaa albumia, joista tunnetuimmiksi tulivat *Mystère du voile I* ja *Mystère du voile II*. Uusi albumi *Mystère du voile III* ilmestyi vähän ennen kuin Misamu kuoli sydänvikaan. Misamun musiikillisten yhteistyökumppaneiden joukossa olivat Charles Mombaya, Mike Kalambayi, Moise Mbiye, Debaba ja Papa Wemba.

Näyttelijänä Misamu esiintyi televisioelokuvissa ja Ngangura Mwézén elokuvassa *Les habits neufs du gouverneur* (2005). Vuonna 2015 hän aloitti säännöllisen työskentelyn Bienvenue Tukebanan ("Caleb") johtaman Cinarc-teatteriryhmän kanssa. Hän esiintyi ryhmän elokuvissa *Sadakama* ja *Ba mama Bokilo*. Hän suunnitteli itse esiintymisvaatteensa. Misamun tytär Ruth Misamu on seurannut äitinsä jalanjälkiä gospellaulajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marie Misamu: l’art dans l’âme Radio Okapi
2. 1 2  Kinshasa mourns gospel diva Marie Misamu Ngolo (Arkistoitu – Internet Archive) Africanews
3. ↑  Gospel: Ruth Misamu sur les traces de sa mère Media Congo
Reidar Aulie vuonna 1970.
**Reidar Aulie** (13. maaliskuuta 1904 Oslo – 24. marraskuuta 1977 Oslo) oli norjalainen taidemaalari, voimakkaan kolorismin edustaja. Aulie kuvasi suurkaupungin köyhälistöä ja miehitysajan koettelemuksia. Näille hänen töilleen on ominaista omaperäinen, dramaattinen, mielikuvituksekas, sekä huumorin että ironian sävyttämä näkemys. Hän teki myös seinämaalauksia mm. Oslon raatihuoneeseen sekä kuvitti lastenkirjoja sekä työskenteli taide-arvostelijana ja Arberjderbladetin piirtäjänä.

Lähteet
-------

1. ↑  Reidar Aulie *Store norske leksikon*.  1.8.2023. Viitattu 29.10.2023. (norjaksi)
2. ↑  *Spectrum tietokeskus, osa 14. Pienhakusanat ja hakemisto*, s. 97. Helsinki: WSOY, 1981. ISBN 951-0-07253-2.
3. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, osa 1 vuodelta 1960, palsta 844
4. ↑  Factum, osa 1 vuodelta 2003, s. 166


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Natalie Wynn** (s. 21. lokakuuta 1988) on yhdysvaltalainen tubettaja, joka käsittelee **ContraPoints**-nimisellä YouTube-kanavallaan poliittisia ja yhteiskunnallisia aiheita. Monilla hänen videoillaan nähdään usean hänen itsensä esittämän hahmon välisiä väittelyjä. 

Wynn on syntynyt ja kasvanut Yhdysvaltain Virginiassa. Sieltä hän muutti Illinoisiin tekemään jatko-opintojaan Northwesterin yliopistossa filosofian tohtoriohjelmassa, mutta jätti opinnot kesken vuonna 2015.

Wynn aloitti tubettamisen vuonna 2008. Aluksi hänen sisältönsä keskittyi ateismin puolustamiseen ja kreationismin vastustamiseen. Vuonna 2014 GamerGaten aikaan hän huomasi oikeistopopulistisen sisällön lisääntyneen YouTubessa ja vastauksena tälle hän alkoi luoda omia videoita, joissa sosiaalisen oikeudenmukaisuuden aiheet yhdistyvät huumoriin, dragiin ja filosofiaan.

Wynn perusti Contrapoints-nimisen YouTube-kanavansa vuonna 2016. Videoillaan hän käsittelee aiheita, kuten sukupuoli, rotu, äärioikeisto ja kapitalismi. Vaikka videoiden on tarkoitus olla viihdyttäviä, ne täyttävät myös hyvän väittelyn kriteerit: Wynn ottaa aina kantaa vastapuolen vahvimpiin argumentteihin, esittää suuren määrän todisteita väitteidensä tueksi ja tunnustaa, kun vastapuoli on oikeassa tai hän itse on väärässä. Hänen lähtökohtansa on aina tutustua käsiteltävään aiheeseen läpikotaisin ja pyrkiä ymmärtämään vastapuoltaan. ContraPoints on voittanut YouTuben Streamy Awardsin palkinnon parhaasta kommentaarista. 

Wynn on avoimesti transsukupuolinen. Hän on aloittanut sukupuolenkorjausprosessinsa ContraPoints-kanavan olemassaolon aikana, joten seuraajat ovat päässeet elämään mukana hänen transitiossaan.

Katso myös
----------

* BreadTube
* Hbomberguy
* Lindsay Ellis

Lähteet
-------

1. ↑  Jake Hall ja Billie Brownstein, ContraPoints Is the Opposite of the Internet, *Vice*,‎ 9. huhtikuuta 2019 (ISSN 1077-6788, verkkoversio)View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3  ContraPoints Is the Opposite of the Internet *www.vice.com*. Viitattu 12.4.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Andrew Marantz: The Stylish Socialist Who Is Trying to Save YouTube from Alt-Right Domination *The New Yorker*. Viitattu 12.4.2021. (englanniksi)
4. 1 2 3  Nyt.fi | Natalie Wynn on tubettaja, joka kylpee videoillaan Jordan Petersoniksi pukemansa nuken kanssa ja josta on tullut vastavoima Youtuben kasvavalle alt-right-sisällölle *Helsingin Sanomat*.  6.6.2019. Viitattu 12.4.2021.
5. ↑  Clifton Mark: 'ContraPoints' Is Political Philosophy Made for YouTube *The Atlantic*.  6.1.2019. Viitattu 12.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* ContraPoints YouTubessa
* Natalie Wynn Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Aleksius (Alex) M. Merikanto** (26. joulukuuta 1876 Teisko – 5. syyskuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen karamellitehtailija ja Tampereella toimineen A. M. Merikannon karamellitehtaan perustaja ja omistaja.

Merikanto toimi aluksi leipurina Ruovedellä. Hän tuli vuonna 1893 Tampereelle leipuri- ja kondiittorioppiin Toivo V. Schroven liikkeeseen. Hänestä tuli kisälli 1896 ja oman liikkeensä hän perusti vuonna 1900. Merikanto omisti pitkään Musikan leipuriliikkeen Tampereella ja vuonna 1903 hän perusti A. M. Merikannon karamellitehtaan, joka aloitti toimintansa Tammelan kaupunginosassa Kullervonkatu 15:ssa. Merikanto oli perehtynyt sokerileipurin ammattiin työskenneltyään Helsingissä eri liikkeissä ja karamellitehtaissa. Karamellitehdas laajeni nopeasti niin että vuonna 1910 sille hankittiin oma toimitalo Pinninkatu 13:sta, jota laajennettiin vielä 1922 valmistuneella lisärakennuksella. Vuonna 1923 tehtaassa työskenteli 45 työntekijää. Tehdas sijaitsi rakennuksen alakerroksessa ja tehtaan konttori taas rakennuksen toisessa asuinhuonekerroksessa. Mestarin arvon Merikanto sai vuonna 1919. Hän oli Tampereen Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen valtuusmiehenä vuodesta 1921 alkaen ja kuului Ammattiklubin johtokuntaan.

Merikannon kuoltua hänen perustamansa karamellitehdas toimi vuoden 1930 lopulle saakka, jolloin se luovutettiin konkurssiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuollut. Aleksius Merikanto, Käsityö- ja teollisuuslehti : Suomen teollisuusvaliokunnan äänenkannattaja, 01.09.1926, nro 9, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  A. M. Merikanto, Aamulehti, 06.09.1926, nro 237, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Merikannon kuolinilmoitus, Aamulehti, 07.09.1926, nro 238, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Merikannon karamellitehtaan ilmoitus, Liikeapulainen : Suomen liikeapulaisliiton äänenkannattaja, 21.11.1924, nro 23, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  A. M. Merikannon karamellitehdas Tampereella, Aamulehti, 18.11.1923, nro 267 B, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑   Suomen kaupparekisteri : Virallisen lehden liite, 01.01.1930, nro 12, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Ilmari Kosonen** (16. huhtikuuta 1946 Sääminki – 11. lokakuuta 2022 Mikkeli) oli suomalainen metsänhoitaja, joka tuli tunnetuksi suomalaisten paikannimien alkuperän tutkijana.

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Ilmari Kosonen pääsi ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta ja opiskeli metsänhoitajaksi Helsingin yliopistossa. Hän toimi Keski-Suomen metsänhoitoyhdistysten liiton toiminnanjohtajana vuosina 1973–1994.

Kosonen perusti metsäalan asiantuntija-, konsultointi- ja koulutustehtäviä tarjonneen yrityksen, jota hän piti lähes 30 vuotta. Hän teki myös keksintöjä, muun muassa kehitti siirtoistutuksissa käytetyn taimikämmen-kuokan. Kosonen tutki suomalaisten paikannimien syntyhistoriaa yhdistäen karttojen ja kielihistorian tietoja ja kirjoitti aiheesta satoja lehtiartikkeleita ja antoi haastatteluja lehtiin. Hän piti myös yleisöesitelmiä, useimmiten kotiseutuyhdistysten pyynnöstä.

Kosonen asui työuransa aikana pääasiassa Jyväskylässä, viimeiset vuotensa hän asui Enonkoskella. Kosonen oli Keski-Suomen Osuuspankin hallintoneuvoston jäsenenä lähes 20 vuotta ja hän osallistui muun muassa Sääminki-seuran sekä Savonlinnan oppaiden toimintaan. Hän oli mukana jäänveisto- ja hiekanveistokilpailuiden ja muiden vastaavien tapahtumien talkootoiminnassa ja teki pitkiä vaellusretkiä luonnossa patikoiden, polkupyörällä tai kirkkoveneellä.

Kosonen kuoli 76-vuotiaana äkillisen sairauskohtauksen seurauksiin Mikkelin keskussairaalassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ilmari Kosonen 1946–2022, Helsingin Sanomat Muistot 12.2.2023 (Tilaajille)
2. 1 2 3 4  Muistokirjoitus : Metsänhoitaja Ilmari Kosonen 1946–2022, Itä-Savo 4.2.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Päiväkirjavieras Ilmari Kosonen, Yle Savonlinna 3.8.2009
* Metsänhoitaja Ilmari Kosonen : Mitä Nastolan seudun vanhat paikannimet kertovat? Villähteen kyläyhdistys 25 vuotta Kylärieha 14.5.2022 Villähteellä
**Sogdin kieli** on kuollut iranilainen kieli. Sitä puhuttiin Keski-Aasiassa muinaisessa Sogdianassa sekä Silkkitien karavaanireiteillä.

Vanhimmat sogdinkieliset kirjalliset muistomerkit ovat peräisin 100–300-luvuilta. Suurin osa 1800–1900-lukujen vaihteessa löydetyistä teksteistä on 700–800-luvuilta. Löytöjä on tehty Kiinan Sinkiangista sekä Tadžikistanista. Kirjallisuus käsittää lähinnä buddhalaisia, manikealaisia ja nestoriaanilaisia tekstejä sekä yksityistä kirjeenvaihtoa. Kirjoittamiseen käytettiin kolmea aramealaisen kirjaimiston varianttia: sogdilaista, syyrialaista ja manikealaista.

Keskiajalla sogdin kielen syrjäyttivät klassinen persia sekä turkkilaiset kielet. Itämurteiden jatkajana pidetään jagnobin kieltä, jota puhutaan Tadžikistanissa.

Lähteet
-------

* *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 24, kniga I*, s. 66. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1976.
* *Lingvistitšeski entsiklopeditšeski slovar*, s. 477. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1990. ISBN 5-85270-031-2.

1. ↑  ScriptSource - Sogdian *scriptsource.org*. Viitattu 31.5.2021.
2. ↑  Sogdian script and language *omniglot.com*. Viitattu 31.5.2021.
Naantalin Musiikkijuhlien logo.
**Naantalin Musiikkijuhlat** on vuosittain Naantalissa järjestettävä kansainvälinen kamarimusiikkitapahtuma. Ensimmäisen kerran tapahtuma järjestettiin vuonna 1980. Musiikkijuhlat järjestetään kesäkuun alussa ja ne kestävät noin kaksi viikkoa. Festivaalille osallistuu vuosittain noin 18 000 konserttikävijää. Tapahtuman perustaja ja taiteellinen johtaja on sellisti Arto Noras.

Okko Kamu Sinfonia Lahden kapellimestarina Naantalin Musiikkijuhlilla Naantalin kirkossa vuonna 2011. Viulistina Elina Vähälä.

Historia
--------

Naantalin Musiikkijuhlat järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1980 professori Arto Noraksen ja Sibelius-Akatemia-kvartetin jäsenten aloitteesta. Festivaali oli alusta asti profiloitunut vahvasti kamarimusiikkiin. Vuosien saatossa musiikkijuhlilla on esiintynyt yli 700 taiteilijaa ja lähes 150 kamarimusiikkiyhtyettä ja orkesteria Suomesta sekä ulkomailta.

Presidentti Urho Kekkonen osallistui Naantalin musiikkijuhlille 1980-luvun alussa ja teki vuonna 1981 aloitteen konsertista presidentin kesäasunto Kultarannassa. Presidentti Martti Ahtisaari taas halusi järjestyttää puutarhakonsertin Kultarantaan vuonna 1997. Myös presidentti Tarja Halonen on viihtynyt Naantalin Musiikkijuhlien yleisössä.

Historian aikana musiikkijuhlien grafiikkaa ovat tehneet muun muassa Kari Suomalainen ja Erik Bruun.

Esiintyjät
----------

Musiikkijuhlilla on esiintynyt arvostettuja kansainvälisiä muusikoita sekä orkestereja, muiden muassa Vladimir Ashkenazy, Barbara Hendricks, Pierre Fournier, Anne-Sophie Mutter, Emil Gilels, Isaac Stern, Paul Tortelier, Krzysztof Penderecki ja English Chamber Orchestra.

Arto Noras on tilannut myös useita uusia teoksia Naantalin musiikkijuhlille. Kantaesityksiä on kuultu muun muassa Aulis Salliselta, Erik Bergmanilta ja Leif Segerstamilta.

Konserttipaikat
---------------

Tärkeimpänä konserttipaikkana toimii Naantalin keskiaikainen luostarikirkko, jonka lisäksi konsertteja pidetään Raision, Merimaskun ja Rymättylän kirkoissa, Kaivohuoneella ja Naantalin kylpylässä sekä Kristoffer-salissa.

Talvikonsertit
--------------

Vuodesta 2006 lähtien on Naantalin kirkossa järjestetty myös talvikonsertteja helmi-maaliskuussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Naantalin Musiikkijuhlat: Kamarimusiikkia vuodesta 1980 *naantalinmusiikkijuhlat.fi*. Viitattu 15.2.2009.
2. ↑  Naantalin musiikkijuhlat: Musiikkijuhlat 20 vuotta *naantalinmusiikkijuhlat.fi*. Viitattu 15.2.2009. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Naantalin Musiikkijuhlat**.
* Naantalin musiikkijuhlat