recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ilmari Linna** (27. lokakuuta 1917 Evijärvi – 6. maaliskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen merkonomi, hedelmäviljelijä, kunnallisneuvos ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Linnan vanhemmat olivat hedelmäviljelijä, sosialidemokraattien kansanedustaja Jalmari Linna ja Selma Hautala. Hän suoritti keskikoulun 1934 ja kauppaopiston 1937. Linna oli konttoristina OTK:n pääkonttorissa 1939–1944 ja toimi OTK:n Tampereen konttorin jalkineosaston hoitajana 1944–1947. Hän oli sitten Kenkä-Linna oy:n toimitusjohtajana Raumalla ja Lohjalla 1948–1956 sekä Linnan taimiston johtajana Lohjalla 1952–1981. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon 1971. 

Linna oli kansanedustajana 1962–1970 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1968 presidentinvaalissa. Linna oli Lohjan maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsenenä ja kunnanhallituksen puheenjohtajana. Hän oli sosialidemokraattisen puolueen maaseutuvaltuuskunnan puheenjohtajana ja kuului muun muassa Sotainvalidien veljesliiton johtokuntaan ja liittovaltuustoon, Puutarhaliiton johtokuntaan ja edustajistoon, Hedelmän- ja marjanviljelijöiden johtokuntaan, Työtehoseuran valtuuskuntaan ja Suomi-DDR-seuran johtokuntaan. 

Ilmari Linna oli naimisissa vuodesta 1941 Aune Karttusen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Ilmari Linna *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Aiheesta muualla
----------------

* *Ilmari Linna (27.10.1917 - 06.03.1981), SDP:n kansanedustaja 20.02.1962 - 22.03.1970, merkonomi, hedelmäviljelijä, kunnallisneuvos, Lohjan maalaiskunnan kunnanvaltuutettu ja kunnanhallituksen jäsen*, Jarl Nyblinin valokuva, Työväen arkisto (Finna)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Guido Hernán Pizarro Demestri** (s. 26. helmikuuta 1990 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Pizarro siirtyi kasvattajaseurastaan Club Atlético Lanúsista meksikolaisseura Tigres UANLiin vuonna 2013. Hän voitti seurassa pelatessaan kaksi kertaa Meksikon syyskauden (Apertura) mestaruuden 2015 ja 2016 sekä kerran kevätkauden (Clausura) mestaruuden 2014.

10. heinäkuuta 2017 hän teki nelivuotisen sopimuksen Sevillan kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Oficial: Pizarro firma cuatro temporadas Marca. Viitattu 6.8.2017. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Guido Pizarron tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)

Sevilla – Primera División
1 Dmitrović |
2 Montiel |
3 Augustinsson |
4 Rekik |
5 Ocampos |
6 Gudelj |
7 Suso |
8 Jordán |
9 Corona |
10 Rakitić |
11 Munir |
12 Mir |
13 Bono |
14 Óscar |
15 En-Nesyri |
16 Navas |
17 Lamela |
18 Delaney |
19 Acuña |
20 Diego Carlos |
21 Óliver |
22 Idrissi |
23 Koundé |
24 Gómez |
25 Fernando |
Valmentaja Lopetegui
**Guidimakan Keri-Kaffo** on maalaiskunta Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Gakoura sijaitsee Senegaljoen oikeanpuoleisella rannalla 55 kilometriä Kayesista luoteeseen. Kunnassa on 20 000 ja keskuskylässä 2 600 asukasta (vuonna 2009).

Guidimakan Keri-Kaffon kunta rajoittuu pohjoisessa Kayesin piirin Djéléboun, idässä Bangassin ja etelässä Kéméné Tambon ja Sonyn kuntiin sekä lännessä Mauritaniaan. Se on pinnanmuodostukseltaan kumpuilevaa tasankoa. Länsirajalla virtaa Senegalin sivujoki Karakoro. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita ja maureja. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, okra, maapähkinä ja pavut. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset ja aasit. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Kunnassa toimii kahdeksan alakoulua, kaksi yläkoulua ja kuusi koraanikoulua. Terveyskeskuksia on kolme. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja yhden vesijohtoverkon.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 18.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 18.2.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Guidimakan Keri-Kaffo 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 18.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Matti Edvin Hämäläinen** (31. tammikuuta 1877 Jyväskylä – 5. huhtikuuta 1948) oli suomalainen kansakoulunopettaja, suojeluskuntajärjestön palveluksessa ollut everstiluutnantti, taidemaalari ja toimittaja.

Hämäläinen palveli vuosina 1895–1897 vapaaehtoisena Hämeenlinnan tarkk’ampujapataljoonassa. Hän kävi neljä luokkaa Jyväskylän lyseota ja valmistui vuonna 1902 kansakoulunopettajaksi Jyväskylän opettajaseminaarista. Hän opiskeli kuvataidetta Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1902 ja 1906. Hämäläinen sai vaikutteita seminaarissa lehtorina toimineelta arkkitehti Yrjö Blomstedtilta. Hän otti osaa Jyväskylän Seminaarin museon perustamiseen ja museon kokoelmien keruuseen ja järjestämiseen. Hämäläinen maalasi muun muassa maisema-akvarelleja Toivakan erämaista.

Hämäläinen oli kansakoulunopettajana Luhangassa 1903–1904, Virolahdella 1904–1914 ja Jyväskylässä 1914–1918. Hän opetti Jyväskylässä järjestetyillä piirustuskursseilla 1909 sekä piirustus- ja käsityökursseilla 1911–1912. Hän oli myös Blomstedtin sijaisena piirustuksen ja käsityön opettajana Jyväskylän lyseossa ja opettajaseminaarissa. Lisäksi Hämäläinen oli toimittajana *Kotitaide*- ja *Sana ja Miekka* -lehdissä.

Hämäläinen osallistui vuonna 1917 suojeluskuntien perustamiseen Keski-Suomessa ja oli sisällissodan puhjetessa upseerina Jyväskylän suojeluskuntapiirin esikunnassa. Sodan aikana hänet siirrettiin Karjalan II rykmentin XI pataljoonaan, jonka mukana hän osallistui Antrean taisteluihin Hannilassa ja Viipurin vapautukseen. Hämäläinen toimi Jyväskylän suojeluskuntapiirin päällikkönä 1919–1932. Hänen sotilasarvonsa oli vuonna 1928 majuri. Vuoden 1932 Mäntsälän kapinan yhteydessä Hämäläistä epäiltiin virkavelvollisuuden laiminlyönnistä, sillä hän ei ollut estänyt kapinallisia kokoontumasta Jyväskylän asemalle. Syytettä ei kuitenkaan nostettu.

Perhe
-----

Hämäläisen vanhemmat olivat vaskiseppä Matti Hämäläinen ja Eeva Lovisa Manninen. Edvin Hämäläisen poika oli arkkitehti Aulis E. Hämäläinen.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Maalaiskansakoulun kuvaanto- ja käsityösarjat. Edellinen osa 1-5, Maalais-, leppä-, luonnon-, veisto- ja metallisarjat* ; laatineet Yrjö Blomstedt, Edvin Hämäläinen, Väinö Valorinta. WSOY 1913
* *Maalaiskansakoulun kuvaanto- ja käsityösarjat. Jälkimäinen osa: 6-8a, 8b, Paperi- ja pahvityö-, muovailu- ja kuvaantosarjat* ; laatineet Yrjö Blomstedt, Edvin Hämäläinen, Väinö Valorinta. WSOY 1913

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Puolustusvoimiemme upseeristo 1929*, s. 147. Akateeminen Kustannusosakeyhtiö, Helsinki 1929.
2. ↑  Matti Edvin Hämäläinen (englanniksi) Findagrave.com. Viitattu 23.4.2021.
3. 1 2 3 4  Avoin museo : Edvin Hämäläinen (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Suojeluskuntien piiripäälliköt
5. ↑  Arne Somersalo *Totuus Mäntsälästä*, s. 49. Ajan Sana, Helsinki 1932. Saatavilla PDF
6. ↑  *Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 1965*, s. 166. Insinöörijärjestöjen kustannus, Helsinki 1965.
**Virkatodistus** on virallinen, paperille laadittava todistus (asiakirja) henkilön väestötietojärjestelmässä (VTJ) olevista henkilötiedoista. Tiedot ovat viranomaisten itsensä hankkimia. Todistus varmennetaan yleensä sekä myöntäneen tahon leimalla että virkailijan allekirjoituksella – nykyisin myös sähköisesti.

Virkatodistusta tarvitaan nykyään harvemmin kuin ennen, koska viranomaiset, jotka todistusta ovat aiemmin vaatineet, saavat nykyään tiedot suoraan väestötietojärjestelmästä. Virkatodistusta tarvitaan kuitenkin yhä esimerkiksi perunkirjoitusta ja adoptiota varten tai pankille hoidettaessa kuolleen ihmisen raha-asioita. Passin tai ajokortin hankkimista varten sitä ei enää nykyään tarvita.

Virkatodistuksen voi tilata oman evankelis-luterilaisen seurakunnan aluekeskusrekisteristä tai Suomen ortodoksisen kirkon keskusrekisteristä tai mistä tahansa Digi- ja väestötietoviraston palvelupisteestä. Aikaisemmin virkatodistukset tilattiin seurakunnista suoraan, mutta vuonna 2010 Suomen ortodoksinen kirkko keskitti kaikki keskusrekisteri- ja sukuselvityspalvelut yhteisen palvelukeskuksen alaisuuteen Kuopioon. Myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat ovat siirtyneet aluekeskusteristereihin, jotka tarjoavat kirkonkirjapalveluita.

Virkatodistuksesta voi – käyttötarkoituksesta riippuen – käydä ilmi mm. seuraavat tiedot:

* Täydellinen nimi (myös kutsuma- ja mahd. entiset nimet)
* Henkilötunnus (nykyisin vain käyttötarkoituksen niin vaatiessa)
* Perhesuhdetiedot (vanhemmat, sisarukset, lapset, puoliso)
* Syntymäpaikka
* Kuolinpaikka (mm. perunkirjoitusta varten)

Kotimaisten kielten lisäksi virkatodistuksen saa usein tilattua myös ainakin englanniksi, ranskaksi ja saksaksi.

Historia
--------

Virkatodistus oli vuodesta 1886 lähtien käytössä ollut yhteisnimitys niille todistuksille, kaste- ja kuolinluettelo-otteille sekä kirkolliskokouksen pöytäkirjaotteille, jotka kirkkoherranvirasto tarvittaessa laati virkatodistusta hakevalle maksua vastaan. Vuodesta 1922 lähtien myös maksullinen ote kirkonkirjoista tai siviilirekisteristä.

Aiemmin kirkonkirjoihin perustunutta virkatodistusta kutsuttiin myös papinkirjaksi tai papintodistukseksi.

Nykyään virkatodistusta kutsutaan elossaolotodistukseksi ja sen antavaa viranomaista Digi- ja väestötietovirastoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Virkatodistukset *helsinginseurakunnat.fi*. Viitattu 16.7.2014.
2. ↑  Suomen ortodoksinen kirkko: Virkatodistukset *ort.fi*. Viitattu 21.5.2020.
3. ↑  Yle Savo: Ortodoksinen kirkko keskittää kirkonkirjansa Kuopioon *yle.fi*.  11.12.2009. Viitattu 21.5.2020.
4. ↑  Perustiedot *maistraatti.fi*. Viitattu 16.7.2014.
5. ↑  Förvaltningshistorisk ordbok - ämbetsbevis *fho.sls.fi*. Viitattu 29.10.2022.
6. ↑  Elossaolotodistus *dvv.fi*. Viitattu 18.5.2020.
**Edvīns Ozoliņš** (ven. Эдвин Сигизмундович Озолин, 12. helmikuuta 1939 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen pikajuoksija, olympiamitalisti ja Euroopan mestaruusmitalisti pikaviesteissä. Ozoliņš oli etniseltä taustaltaan latvialainen. Urheilu-uransa aikana Neuvostoliitossa hänen nimestään käytettiin venäläistä muotoa Edvin Sigizmundovits Ozolin ja ulkomailla esiintyessä Edvin Ozolin. 

Ozoliņš aloitti pikajuoksun Viktor Atamanovin johdolla vuonna 1955 asuinseudullaan Leningradissa. Seurana oli Leningradin Burevestnik. Hän nousi nopeasti Neuvostoliiton pikajuoksun kärkimenijöihin. Hän oli mukana jo vuonna 1958 Tukholman EM-kisoissa Neuvostoliiton pikaviestijoukkueessa, joka sijoittui kolmanneksi. Ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruutensa hän otti vuonna 1959 100 metrillä. Seuraavan vuonna hän uusi maansa 100 metrin mestrauuden voittaen myös 200 metriä. Hän oli näin mukana Neuvostoliiton joukkueessa Rooman olympialaisissa. Siellä hän etenei 100 metrillä puolivälieriin. Pikaviestissä Ozoliņš yhdessä Guzman Kosanovin, Leonid Bartenevin ja Juri Konovalovin kanssa saavutti olympiahopeaa Saksan voittaessa. 

Seuraavana vuonna 1961 Ozoliņš uusi tuplamestaruuden. Kaikkiaan hän saavutti vielä vuosien 1962, 1963 ja 1966 Neuvostoliiton 100 metrin mestaruuden sekä vuoden 1963 200 metrin mestaruuden. Vuoden 1961 universiadeissa Sofiassa Neuvostoliiton joukkue, jossa Bartenjev oli mukana jo olympialaisissa, sai mestaruuden. Ozoliņš otti vuoden 1963 universiadeissa Porto Allegressa henkilökohtaisen mestaruuden 200 metrillä ja hopeaa 100 metrillä. Tokion olympialaisissa Ozoliņš oli myös mukana. Henkilökohtaisilla matkoilla 100 ja 200 metrillä hän eteni alkueristä puolivälieriin, joissa tie nousi pystyyn. Neuvostoliiton pikaviestijoukkue, johon Ozoliņškin kuului, eteni loppukilpailuun sijoituksen ollessa viides.

Ozoliņšin ura jatkui vielä vuoteen 1968 asti. Hän saavutti vuonna 1965 ja 1966 maansa 200 metrin mestaruuden, joita hän saavutti urallaan kaikkiaan kolme. 100 metrillä tuli mestaruus vielä 1966 eli hänellä oli näin kuusi matkan mestaruutta. Seuransa Leningradin Burevestnikin joukkueessa hän oli voittamassa maansa pikaviestimestaruutta vuonna 1968. Budapestissä järjestettiin vuonna 1965 universiadit, joissa Ozoliņš uusi 200 metrin mestrauutensa ja oli hopeaa voittaneessa Neuvostoliiton pikaviestijoukkueessa. Vuoden 1966 EM-kisoissa Budapestissä Neuvostoliiton joukkue, johon Ozoliņš kuului, saavutti pikaviestissä hopeaa Ranskan voittaessa. 

Uransa jälkeen Edvīns Ozoliņš toimi opetus- ja valmennustehtävissä. Vuosina 1984-1992 hän toimi maansa pikajuoksijoiden ja aitajuoksijoiden valmentajana ja sen jälkeen vuosina 1992-2003 Malesian yleisurheilun valmentajana.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Wolfgang Wegener noin 1925.
**Wolfgang Wegener** (16. syyskuuta 1875 Stettin, Saksan keisarikunta – 29. lokakuuta 1956 Zehlendorf, Berliini, Saksan liittotasavalta) oli Saksan laivaston amiraali. Jäädessään eläkkeelle 1926 hän oli arvoltaan *Vizeadmiral* (vara-amiraali). 

Hän kirjoitti muutamia merkittäviä teoksia, jotka ilmestyivät 1915–1929. Niissä hän hahmotteli niin sanotun Wegenerin väittämän. Väittämässään hän arvosteli Saksan ensimmäisessä maailmansodassa omaksumaa meristrategiaa ja esitti sille vaihtoehdon, joka perustui Britannian merireittien uhkaamiseen. *Wegenerin väittämällä* sanotaan usein olleen merkittävä osuus Saksan meristrategiassa toisessa maailmansodassa, vaikka kiistanalaista on, missä määrin tämä pitää paikkansa..

Elämäkerta
----------

Wegenerin isä oli lääketieteen tohtori Eduard Wegener, hänen äitinsä Martha Zitelmann. Hän avioitui Therese Gierken kanssa Berliinissä 22. kesäkuuta 1901. Heillä oli kolme poikaa ja tytär. Hänen poikansa Edward Wegener (1904–1981) oli myös vara-amiraali.

Ura
---

Wegener kävi koulua König-Wilhelms-Gymnasiumissa. Sukulaisensa, amiraali Henning von Holtzendorffin innostamana hän astui Saksan keisarikunnan laivaston palvelukseen 1894. Hän palveli risteilijällä *SMS Deutschland* 1897–1899 ja ylennettiin arvoon Leutnant zur See. Hänestä tuli tykistön asiantuntija, ja hän palveli tykistöupseerina aseistetulla risteilijällä *SMS Blücherillä* 1909–1910. Vuosina 1912–1917 hän palveli henkilökunnan päällikkönä amiraalille, joka komensi ensimmäistä taistelueskaaderia. Hän sai Fregattenkapitänin arvon 1917. Vuosina 1917–1918 hän oli ensin päällikkönä kevyessä risteilijässä *SMS Regensburg)* ja sen jälkeen toisessa, *SMS Nürnbergissä*. Aselevon jälkeen hän jatkoi palvelusta uudessa Reichsmarinessa, ja hänet nimitettiin Kapitän zur Seeksi 21. tammikuuta 1920 ja Konteradmiraliksi 1923. Hänen viimeinen nimityksensä oli Inspekteur der Artillerie Wilhelmshavenissa. Jäädessään eläkkeelle 1926 hän oli arvoltaan *Vizeadmiral* (vara-amiraali).

Lähteet
-------

1. ↑  *Raeder versus Wegener: Conflict in German Naval Strategy.* Commander Kenneth P Hansen, Canadian Forces Maritime Command. US Naval War College Review, Autumn 2005, vol 58, nro 4
2. ↑  Wegenerin perheen sivusto (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Wolfgang Wegener
**Edvin Edvard Stenwall** (vuoteen 1922 **Sulonen**; 26. heinäkuuta 1899 Parainen – 13. kesäkuuta 1976 Vaasa) oli suomalainen kirkkoherra, kirkkoneuvos ja kansanedustaja 1936–1939.

Edvin Stenwallin vanhemmat olivat kirvesmies Emil Edvard Sulonen ja Albertina Eleonora Eriksson. Hän suoritti teologian erotutkinnon 1922, sai samana vuonna pappisvihkimyksen ja suoritti pastoraalitutkinnon 1925. Stenwall työskenteli Munsalan vt. kirkkoherrana 1922–1925, Sulvan vt. kirkkoherrana ja vt. kappalaisena 1925–1926, Närpiön kappalaisena 1926–1943 ja Närpiön kirkkoherrana 1943–1970. Hän toimi myös uskonnonopettajana, Närpiön rovastikunnan lääninrovastina, 
Porvoon tuomiokapitulin asessorina sekä *Frid på jorden* -lehden julkaisijana ja toimittajana.

Stenwall valittiin eduskuntaan ruotsalaisen kansanpuolueen edustajaksi Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosiksi 1936–1939. Hänellä oli useita luottamustehtäviä kirkolliskokouksessa, kirkkohallituksessa ja eri järjestöjen hallituksissa. Stenwall osallistui myös Maailman kristillisen raittiusneuvoston toimintaan. Åbo Akademi myönsi Stenwallille teologian kunniatohtorin arvon 1968.

Hänen poikansa oli kunnanjohtaja Bengt Stenwall.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansanedustajat: vaalikausi 1936−1938 (PDF) Eduskunta. Viitattu 6.2.2016.
2. 1 2 3 4  .aspx Edvin Stenwall *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 6.2.2016.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsalaisen kansanpuolueen ja ruotsalaisen vasemmiston kansanedustajat 1936–1939 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(21) | 
* Bonsdorff
* von Born
* Colliander (1936–1938†)
* Estlander
* von Frenckell
* Frietsch
* Furuhjelm
* Haga
* Helenelund
* Hildén
* Hästbacka
* Jern
* Kullberg
* Laurén
* Mattsson (1938–1939)
* Nordström
* Sergelius
* Stenwall
* Söderhjelm
* Törngren
* Wickman
* Österholm

 |

 |


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vaasan läänin eteläisen vaalipiirin kansanedustajat 1936–1939 |
| --- |
|  |
| Kansanedustajat (12) | 
* Annala
* Estlander
* Harja
* Helenelund
* Jern
* Koivisto
* Nikkola
* Nordström
* Penttala
* Stenwall
* Tarkkanen
* Wenman

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Wolfgangjärvi** eli **Wolfgangsee** on järvi Itävallassa. Se sijaitsee Salzkammergutin alueella, Salzburgin ja Ylä-Itävallan osavaltioiden rajalla. Sen rantakaupunkeja ovat Strobl, Sankt Gilgen ja Sankt Wolfgang. Järvi ja Sankt Wolfgangin kaupunki ovat molemmat saaneet nimensä Wolfgang Regensburgilaisen mukaan, joka legendan mukaan rakensi seudun ensimmäisen kirkon 900-luvulla.

Yleiskuvaus
-----------

Aberseen kylä ja Sankt Gilgen
Järvi illalla
Siipirataslaiva Franz Josef I.
Schafbergin rata
Wolfgangjärvi on pituudeltaan noin 10,3 km luoteesta kaakkoon. Niemimaa, joka tunnetaan nimellä *die Enge* ("kapeikko"), jakaa sen kahteen osaan suunnilleen puolivälissä etelärantaa, vastapäätä Sankt Wolfgangia. Tällä kohtaa järvi on vain n. 200 m leveä. Järven läntinen osa Sankt Gilgenin puolella tunnetaan nimellä *Abersee*.

Järvi on Salzkammergutin vuorten ympäröimä. Sen pohjoispuolella kohoaa Schafberg-vuori, jonka huipulle (1782 m) johtaa hammasrata. Etelässä ja kaakossa sijaitsee *Osternhorngruppen* vuorijoukko, joka on aina 1800 m korkea. Suoraan etelään Sankt Gilgenistä sijaitsee *Zwölferhorn* (1522 m), jonne vie köysirata.

Järven rantakaupungit, etenkin Sankt Wolfgang ja Sankt Gilgen, ovat suosittuja turistikohteita kesäaikaan. Operetti *Valkoinen hevonen* (*Im Weißen Rössl"*) sijoittuu Sankt Wolfgangissa olevaan Valkoisen hevosen majataloon. Seudulla on kuvattu runsaasti *Heimatfilm*-elokuvia 1940-1960 -luvuilla.

Liikenneyhteydet
----------------

Valtatie B158 Bad Ischlistä Salzburgiin kulkee Wolfgangseen etelärantaa pitkin. Sankt Gilgenistä siitä haarautuu valtatie B154, joka liittyy *Westautobahn*-moottoritiehen (Eurooppatiet 55 ja 60). Kapearaiteinen rautatie Salzburgiin lakkautettiin 1957. Järvellä kulkee kuusi matkustajalaivaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bundesamt für Wasserwirtschaft (toim.), *Atlas der natürlichen Seen Österreichs mit einer Fläche ≥ 50 ha. Morphometrie - Typisierung - Trophie. Stand 2005.* Schriftenreihe des Bundesamtes für Wasserwirtschaft, 29. vsk, Vienne 2008, s. 81–82 (PDF; 9 MB (Arkistoitu – Internet Archive)) (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wolfgangsee**.
* Wolfgangseen virallinen nettisivu
Ilmari Neronen vuonna 1962.
**Toivo Ilmari Neronen** (5. elokuuta 1902 Mouhijärvi – 2. kesäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen järjestövaikuttaja ja päätoimittaja.

Henkilöhistoria
---------------

Ilmari Nerosen vanhemmat olivat kasööri Oskar Neronen ja Hilma Amanda Poussa ja puoliso vuodesta 1933 Kaisa Elisabet Rikkonen. Neronen tuli ylioppilaaksi 1923 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1928. Valmistuttuaan hän oli vuoden ajan Pohjois-Satakunnan maatalousopiston opettaja, sitten Pienviljelijäin keskusliiton järjestökonsulentti ja apulaissihteeri 1929–1942. *Maaseudun Tulevaisuus* -lehden palvelukseen hän siirtyi 1942, ensin toimittajaksi, vuodesta 1943 toimitussihteeriksi ja myöhemmin toimituspäälliköksi. Lehden päätoimittaja hän oli 1960–1969.

Teokset
-------

* *Pienviljelys kannattavaksi*, 1934

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat* 20.6.1978, s. 13. (Maksullinen artikkeli.)
2. 1 2  Havu, I. – Poijärvi, L. Arvi P. – Immonen, K. J. (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja): Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1960*, s. 586. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1960.
Kollhoff-torni Berliinissä (Potsdamer Platz) 
 Main Plaza Frankfurtissa 
 Eurooppa-talo, Unter den Linden 78, Mitte, Berliini. Rakennettu vuosina 1997-1999. 
**Hans Kollhoff** (s. 18. syyskuuta 1946 Bad Lobenstein, Thüringen), on saksalainen arkkitehti ja ETH Zürichin emeritusprofessori.

Elämä
-----

Kollhoff opiskeli arkkitehtuuria Karlsruhen yliopistossa vuosina 1968-1973 ja Wienin teknillisessä yliopistossa vuonna 1974. Vuonna 1975 hän valmistui Karlsruhessa Ottokar Uhlin johdolla. Sen jälkeen hän oli stipendiopiskelija Cornellin yliopistossa New Yorkissa ja oli siellä vuoteen 1978 saakka Oswald Mathias Ungersin avustajana. Tämän jälkeen hän toimi Berliinin teknillisessä yliopistossa avustajana vuoteen 1983 saakka. Hän perusti oman arkkitehtitoimiston vuonna 1984, jossa hän työskenteli arkkitehti Helga Timmermannin kanssa. Vuodesta 1990 vuoteen 2012 hän toimi ETH Zurichin arkkitehtuurin ja rakentamisen professorina. Hän työskentelee Saksassa ja Euroopassa pääasiassa toimisto-, liike- ja asuinrakentamisen parissa.

Lähteet
-------

1. ↑  ETH Zürich, Institut für Geschichte und Theorie der Architektur (gta) - Archiv - Sammlung Lehrstuhl Prof. Hans Kollhoff (1990–2012) – Internet Archive
2. ↑  ETH Zürich: Kollhoff, Hans, Prof. (Curriculum Vitae) *ethz.ch*. Viitattu 22.1.2019.
3. ↑  Liste der emeritierten Professoren im Departement Architektur der ETH Zürich *admin.arch.ethz.ch*.  Arkistoitu 22.1.2019. Viitattu 22.1.2019.
4. ↑   Lehrstuhl Prof. Hans Kollhoff


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Reconstruction Amendments** (suom. *Jälleenrakennuksen lisäykset*) on termi, jolla viitataan Yhdysvaltain perustuslain 13. 14. ja 15. lisäyksiin. Kyseiset lisäykset tehtiin pian Yhdysvaltain sisällissodan loppumisen jälkeen aikavälillä 1865–1870. Lisäyksistä käytetään usein myös nimityksiä **Civil War Amendments** (suom. *Sisällissodan lisäykset*) ja **Three Reconstruction Era Amendments** (suom. *Kolme jälleenrakennuksen aikaista lisäystä*).

Reconstruction Amendments -lisäyksillä pyrittiin antamaan oikeuksia niille yksilöille, joilla niitä ei vielä ennen sisällissotaa ollut. Perustuslain 13. lisäys kielsi orjuuden, 14. lisäys määritteli tarkemmin Yhdysvaltain kansalaisuuden saamista ja 15. lisäys antoi kaikille miehille, ihonväristä tai taustasta huolimatta, oikeuden äänestää vaaleissa.

Lähteet
-------

* What Were the Reconstruction Amendments? constitution.laws.com (englanniksi)

**Yhdysvaltain perustuslaki**

|  |  |
| --- | --- |
| Säätäminen | Perustuslaillinen konventti (1787) |
| Lisäykset | **1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27** |
| Muuta | Bill of Rights • Reconstruction Amendments |
| Ratifioimattomatlisäysehdotukset | Article the First • Titles of Nobility Amendment • Corwin Amendment • Child Labor Amendment • Equal Rights Amendment • District of Columbia Voting Rights Amendment |
**Mieskuoro Euga** on Turussa, Tampereella ja Helsingissä toimiva mieskuoro, joka perustettiin vuonna 2011. Nuorista miehistä koostuva Euga on profiloitunut sekä perinteisen että kokeilevan mieskuoromusiikin esittäjäksi. 

Kuoroa johtaa Visa Yrjölä (s.1992), joka aloitti johtamisopintonsa Klemetti-Opiston kuoronjohtokurssilla vuonna 2004. Yrjölän opinnot Sibelius-Akatemian kuoronjohtoluokalla alkoivat syksyllä 2011.

Keväällä 2013 kuoro sijoittui ensimmäiseksi Cornwallin kansainvälisessä mieskuorokilpailussa. Tampereen Sävel-kuorokatselmuksessa kesäkuussa 2013 kuoro palkittiin kahdella kultaleimalla ja Visa Yrjölä lisäksi kuoronjohtajapalkinnolla. Toukokuussa 2014 Euga edusti Suomea Wienin juhlaviikkojen avajaiskonsertissa. Huhtikuussa 2015 Euga voitti Tampereella järjestetyn Leevi Madetoja -mieskuorokilpailun kansainvälisen sarjan ja lisäksi kuoro sai myös erikoispalkinnon Einojuhani Rautavaaran Laulu oravasta -kappaleen esityksestä.

Saavutuksia
-----------

* 1. palkinto (alle 40 henkilön sarja) – VI kansainvälinen Cornwallin mieskuorokilpailu 2013
* 2 kultaleimaa – Tampereen Sävel 2013
* 1. palkinto – VI kansainvälinen Leevi Madetoja -mieskuorokilpailu 2015
* Suomen edustaja – Wienin juhlaviikkojen avajaiskonsertti 2014

Aiheesta muualla
----------------

* Mieskuoro Eugan Facebook -sivut
* Eugaelämää Helsingin Sanomissa
Kauppaneuvos Isak Löf (1902). Kuvaaja Victor Barsokevitsch.
**Isak Löf** (11. heinäkuuta 1853 Uusikaarlepyy – 29. joulukuuta 1911 Kuopio) oli suomalainen kauppaneuvos (1899), rakennusmestari, rakennusurakoitsija, ruukinpatruuna ja valtiopäivämies.

Löf muutti Kuopioon vuonna 1876 ja hän toimi vuoteen 1883 saakka muurarina ja rakennuttajana sekä kaupungin rakennusmestarina. Hän perusti vuonna 1883 Kuopioon rautakaupan joka oli erikoistunut rakennustarvikkeiden myyntiin. Rautakauppa laajeni nopeasti ja Löf perusti kaupalle sivupisteitä muun muassa Joensuuhun, Raaheen, Kajaaniin ja Iisalmeen. Löfin kuoltua rautakaupasta muodostettiin osakeyhtiö. Löf omisti myös vuodesta 1899 lähtien Sourun ruukin. Löf oli Kuopion rahatoimikamarin ja kaupunginvaltuuston jäsen.

Hän edusti porvarissäädyssä Kuopiota valtiopäivillä 1904–1905.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Savon Sanomat 03.01.1912, Kansalliskirjasto digitoidut aineistot)
2. 1 2 3 4  Kauppalehti 3.1.1912, Kansalliskirjasto digitoidut aineistot)
3. ↑  Pulkka Pohjois-Savon muisti : Vaikuttajat : Rakennusmestari Isak Löf
4. ↑  Matti Rautiainen ja Susanna Niiranen: Kauppaneuvos Isak Löf (1853–1911). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
5. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 215–216. Helsinki: Otava, 1921.

Aiheesta muualla
----------------

* Kauppaneuvos Isak Löf, Victor Barsokevitschin valokuva, Kuopion kulttuurihistoriallinen museo (Arkistoitu – Internet Archive)