recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Enugu sijaitsee Nigerian lounaisosassa
**Enugu** on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan lounaisosassa, ja sen pinta-ala on 7 625 neliökilometriä. Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan Enugun asukasluku oli noin 3 267 800 ja vuoden 2016 ennusteen mukaan noin 4 411 100. Noin 95 prosenttia väestöstä kuuluu igboihin.

Enugun pääkaupunki on Enugu, jossa asuu lähes 700 000 asukasta. Toinen suurehko kaupunki on Nsukka. Tärkein elinkeino on maatalous, kaupunkiväestöä työllistävät myös kauppa ja palveluammatit.

Lähteet
-------

1. ↑  Enugu *citypopulation.de*. Viitattu 16.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  Enugu State *igbofocus.co.uk*.  Arkistoitu 13.11.2009. Viitattu 16.8.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Enugu (osavaltio)** Wikimedia Commonsissa

Nigerian lippuNigerian osavaltiot

Abia | Adamawa | Akwa Ibom | Anambra | Bauchi | Bayelsa | Benue | Borno | Cross River | Delta | Ebonyi | Ẹdo | Ekiti | Enụgụ | Gombe | Imo | Jigawa | Kaduna | Kano | Katsina | Kebbi | Kogi | Kwara | Lagos | Nasarawa | Niger | Ogun | Ondo | Ọsun | Oyo | Plateau | Rivers | Sokoto | Taraba | Yobe | Zamfara  

Pääkaupunkiterritorio
**Tetrahydrotiofeeni** on heterosyklinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C4H8S. Siitä käytetään myös nimiä *tetrametyleenisulfidi*, *tiolaani*, *tiofani* ja *tiosyklopentaani*.

Tetrahydrotiofeeni on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan helposti syttyvää, väritöntä nestettä, jolla tunnusomainen voimakkaan epämiellyttävä haju. Tetrahydrotiofeenin moolimassa on 88,2 g/mol, sulamispiste − 96,2 °C, kiehumispiste 119 - 121 °C, tiheys 1,0 g/cm3, hajukynnys 0,001 ppm (0,004 mg/m3), leimahduspiste 12 °C, itsesyttymislämpötila 200 °C ja CAS-numero 110-01-0. Tetrahydrotiofeeni ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin.

Tetrahydrotiofeeni muodostaa palaessaan rikkioksideja sekä reagoi voimakkaiden hapettimien kuten typpihapon kanssa.

Tetrahydrotiofeenia käytetään maakaasussa ja nestekaasussa hajusteena ilmaisemaan mahdollisia vuotoja.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset
--------------------------------

Lyhytaikainen altistus tetrahydrotiofeenille voi aiheuttaa vaikutuksia keskushermostossa. Ympäristön kannalta tetrahydrotiofeeni on luokiteltu vaaralliseksi aineeksi.

Katso myös tiofeeni.

Aiheesta muualla
----------------

* Tetrahydrotiofeenin kansainvälinen kemikaalikortti
* OVA-ohje: Tetrahydrotiofeeni
**Evankelis-luterilainen vapaakirkko** (saks. *Evangelisch-Lutherische Freikirche (ELFK)*) on saksalainen tunnustus-luterilainen kirkko. Se on teologisesti konservatiivinen ja on perustettu vuonna 1876. Siihen kuuluu 17 seurakuntaa ja noin 1 300 jäsentä.

Historia
--------

1800-luvulla monilla Saksan alueilla valtiojohto oli määrännyt luterilaisia ja reformoituja seurakuntia yhdistymään, mikä johti vastarintaan ja valtionkirkoista itsenäisten luterilaisten seurakuntien perustamiseen Preussissa, Badenissa ja Nassaussa. Saksin alueella valtionkirkko oli pysynyt tunnustukseltaan luterilaisena, mutta monien mielestä sekään ei ollut pysynyt tunnustuksen sisällölle lojaalina ja salli keskuudessaan epäraamatullisia opetuksia ja käytänteitä. Niinpä osa sen jäsenistä erottautui siitä ja perusti vuonna 1876 oman itsenäisen kirkkonsa, Evankelis-luterilaisen vapaakirkon. Se oli ensimmäinen luterilaisen valtionkirkon alueelle perustettu luterilainen vapaakirkko. Pian se alkoi levitä muillekin Saksan alueille.

Kirkon papit koulutettiin pitkään Yhdysvaltain Missouri-synodissa, kunnes vuonna 1921 kirkko perusti oman seminaarin Leipzigiin. Kirkon yhteys Missouri-synodiin ja moniin muihin vanhoihin yhteistyökumppaneihinsa särkyi, kun ne olivat yhteydessä Länsi-Saksassa vuonna 1972 kolmen kirkon yhdistymisen seurauksena syntyneeseen Itsenäiseen evankelis-luterilaiseen kirkkoon (saks. *Selbständige Evangelisch-Lutherische Kirche (SELK)*), jonka opillista linjaa ELFK ei pitänyt riittävän tiukkana. Tässä yhteydessä katkesi myös ELFK:n vuodesta 1948 alkanut yhteys vanhaluterilaisen kirkon eli niin sanotun Breslaun synodin kanssa, kun nämä hakeutuivat SELK:in yhteyteen. 27.-29. huhtikuuta 1993 perusti ELFK Saksan Oberweselissä yhdessä Wisconsinin evankelis-luterilaisen synodin, Evankelisluterilaisen synodin ja useiden muiden luterilaisten kirkkojen kanssa Tunnustuksellisen evankelis-luterilaisen konferenssin maailmanlaajuiseksi yhteistyöelimekseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Evangelical Lutheran Free Church—Germany Confessional Evangelical Lutheran Conference. Viitattu 5.5.2023.
2. ↑  Gaylin R. Schmeling: A Brief History of the Evangelical Lutheran Free Church of Germany Including Its Recent Ministry Discussion *blts.edu*.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 5.5.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkon kotisivut (saksaksi)
**Etelä-Schleswigin tanskalainen kirkko** (tanskaksi *Dansk Kirke i Sydslesvig*) on protestanttinen kirkko Etelä-Schleswigissä Pohjois-Saksassa. Kirkolla on noin 6000 rekisteröityä jäsentä 27 seurakunnassa. Vuosittain toimitetaan noin 1400 jumalanpalvelusta, joihin osallistuu yhteensä 40 000 kirkkovierasta. Kirkko kuuluu Tanskan kansankirkon Haderslevin hiippakunnan kaitsentaan. Pappeja on 24. Kirkkokunnan pääkirkko on Pyhän Hengen kirkko Flensburgissa. Kirkko hyväksyy naispappeuden.

Kirkon pääkirkko, Pyhän Hengen kirkko (Heiliggeistkirche, Helligåndskirken) Flensburgissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Velkommen til det danske mindretals kirke Dansk Kirke i Sydslesvig. Viitattu 22.9.2019. (tanskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tanskalainen Kirkko Etelä-Schleswigissä (tanskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tanskan kansankirkko |
| --- |
|  |
| Hiippakunnat | 
* Aalborg
* Aarhus
* Fyn
* Grönlanti
* Haderslev
* Helsingør
* Kööpenhamina
* Lolland-Falster
* Ribe
* Roskilde
* Viborg

 |  |
|  |
| Katso myös | 
* Etelä-Schleswigin tanskalainen kirkko
* Indre Mission
* Luthersk Mission
* Tanskan kirkon virsikirja

 |

 |
Marie Louise d'Orléans päässään Fleur-de-lis kruunu, joka osoittaa hänen korkean asemansa sekä Ranskan että Espanjan kuninkaallisena, Pierre Mignard 1679
**Marie Louise d'Orleans** (1662–1689) oli ranskalainen prinsessa, josta tuli Kaarle II:n puolisona Espanjan kuningatar.

Hän oli Orléansin herttua Filipin ja Henrietta Englantilaisen tytär; Ranskan kuningas Ludvig XIV oli hänen setänsä ja Englannin Kaarle I hänen äidinisänsä. Ludvig XIV kihlasi hänet vuonna 1679 Espanjan kuninkaalle vahvistaakseen rauhaa Ranskan ja Espanjan välillä.

Maria Luisan asema oli hankala. Aviomies, liikanimeltään Kaarle Noiduttu, oli lyhytkasvuinen ja sairaalloinen sekä hedelmätön. Maria Luisa vetäytyi arvokkaaseen hurskauteen. Hän kuoli vuonna 1689, vain 27-vuotiaana. Kuoleman huhuttiin olleen myrkytys, mutta siitä ei ole mitään todisteita. Hänen oireistaan päätellen nykylääketieen valossa on lähes varmaa, että hän kuoli puhjenneen umpilisäkkeen tulehdukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marie Louise D'Orleans (1662–1689) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia*. Viitattu 27.4.2018.
2. ↑  Rule, John: Teoksessa: Onnekink, David; Mijers, Esther (toim.). *The Partition Treaties, 1698-1700; A European View in Redefining William III: The Impact of the King-Stadholder in International Context.* Routledge, 2017. ISBN 978-1138257962. s. 97


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Johann Friedrich Hertzog** (6. kesäkuuta 1647 Dresden, Saksa - 21. maaliskuuta 1699, Dresden) oli saksalainen lakimies ja runoilija.

Herzog oli papin poika. Hänen isänsä kuoli, kun Johann oli yhdeksänvuotias, ja tämä sai ilmaisen koulupaikan Meissenissä. Hän opiskeli lakitiedettä Wittenbergissä, toimi muutaman vuoden kotiopettajana ja sen jälkeen lakimiehenä Dresdenissä vuodesta 1674. Hänelle suoritti oikeustieteen tohtorin tutkinnon Jenan yliopistossa vuonna 1678. Herzog oli kirjoittanut suuren osan iltavirrestä "Nun sich der Tag geendet hat und keine Sonn mehr scheinet." Virren ensimmäinen säkeistö ja sävelmä on kuitenkin Adam Kriegerin (1634-1666) kirjoittamasta laulusta "Ihr schönsten Blumen in der Au" joka ilmestyi Kriegerin kokoelmassa Arien (1657).

Herzogin virsi on pohjana iltavirrelle "Taas päivä ajan virtahan" (Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja 556, Ruotsin kirkon virsikirja 188)

Lähteet
-------

1. 1 2  Johann Friedrich Herzog *hymnology.hymnsam.co.uk*. Viitattu 23.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 290. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
3. ↑  *Evangelisches Gesangbuch. Ausgabe für die Evangelisch-Lutherische Landeskirche Sachsens.*. Evangelische Verlagsanstalt GmbH, Leipzig, 1995 (pain). Virsi 478. (saksaksi)
4. ↑  556 Taas päivä ajan virtahan *virsikirja.fi*. Viitattu 23.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**Pettämätön pistooli** (*The Tall T*) on Budd Boetticherin ohjaama lännenelokuva vuodelta 1957. Se kuuluu Yhdysvaltojen Kongressin kirjaston National Film Registryn luetteloon merkittävistä elokuvista.

Elokuvan *Seitsemän miestä jäljellä* menestyksen jälkeen kolmikko näyttelijä Randolph Scott, käsikirjoittaja Burt Kennedy ja ohjaaja Budd Boetticher ryhtyivät välittömästi uuden samantyyppisen elokuvan tekoon. Vain tuotantoyhtiö vaihtui. Käsikirjoituksen pohjaksi valittiin Elmore Leonardin tarina *The Captives* joka oli hänen teoksistaan ensimmäinen, josta tehtiin elokuva. Elokuva tehtiin pienellä budjetilla kolmessa viikossa.

Elokuva on hyvin tyypillinen Boetticherin elokuva: koruton tarina on kuvattu karussa kalliomaisemassa, ja vastakkain ovat sankari ja roisto. Boetticher itse on saanut härkätaistelijan koulutuksen, ja se kuvastuu elokuvassa rytmisesti ja visuaalisesti.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Randolph Scott  | … |  Pat Brennan
  |
|  Richard Boone  | … |  Frank Usher
  |
|  Maureen O'Sullivan  | … |  Doretta Mims
  |
|  Arthur Hunnicutt  | … |  Rintoon
  |
|  Skip Homeier  | … |  Billy Jack
  |
|  Henry Silva  | … |  Chink
  |
|  John Hubbard  | … |  Willard Mims
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Complete National Film Registry Listing Library of Congress. Viitattu 8.3.2015. (englanniksi)
2. 1 2  TCMDB
Pyhän Eliaan vuori kuvattuna Icy Baystä.
Tlingitien seremoniallinen puku, jonka he antoivat Maynard Millerille ja Harvardin vuorikiipeilykerholle retkellä Pyhän Eliaan vuorelle 1946.
**Pyhän Eliaan vuori**, engl. *Mount Saint Elias*, myös *Boundary Peak 186*, on sekä Kanadan että Yhdysvaltojen toiseksi korkein vuori. Se sijaitsee Yukonin ja Alaskan rajalla, 40 km Kanadan korkeimmasta vuoresta Mount Loganista kaakkoon. Kanadan puoleinen osa kuuluu Kluanen kansallispuistoon, ja Yhdysvaltojen puoleinen osa on Wrangell-St. Eliasin kansallispuistossa.

Sen nimi on tlingitiksi *Yasʼéitʼaa Shaa*, joka tarkoittaa "Icy Bayn takainen vuori". Yakutatin tlingitit käyttävät siitä myös nimeä *Shaa Tlein*, "Suuri vuori". Se on Kwaashkʼiḵwáanin klaanin tärkeimpiä vuorenharjoja, sillä sen avulla he suunnistivat alas Copper Riveriä. Brittiläisen Columbian ja Alaskan rajalla Kaakkois-Alaskassa olevasta Mount Fairweatheristä käytetään nimeä *Tsalx̱aan*. Kerrotaan, että tämä vuori ja *Yasʼéitʼaa Shaa* (Pyhän Eliaan vuori) olivat alkujaan vierekkäin mutta riitaantuivat ja joutuivat erilleen. Niiden lapset, välimaastossa olevat kaksi huippua, ovat nimeltään *Tsalx̱aan Yátxʼi* ("Tsalxaanin lapset").

Eurooppalaisista tutkimusmatkailijoista ensimmäisenä vuoren näki 16. heinäkuuta 1741 venäläinen Vitus Bering. Jotkut historioitsijat väittävät, että Bering nimesi vuoren, mutta toisten mukaan 1800-luvun kartanpiirtäjät nimesivät sen Pyhän Eliaan lahden mukaan, kun Bering oli jättänyt sen nimeämättä.

Pyhän Eliaan vuori kattaa maastossa hyvin laajan alueen. Sen huippu kohoaa 5 489 metrin korkeuteen, ja se on 16 kilometrin päässä Taan Fjordin kärjestä Icy Bayn rannikolla.

Vuonna 2007 tehty itävaltalainen dokumentti *Mount St. Elias* kertoo laskettelija-vuorikiipeilijäryhmästä, jonka tarkoitus oli tehdä "maailman pisin mäenlasku", nousta vuorelle ja laskea suksilla runsaan viiden kilometrin matka Alaskanlahteen. Elokuva leikattiin ja esitettiin vuonna 2009 rajalliselle katsojamäärälle. Vuorikiipeilijät pääsivät huipulle toisella yrittämällä ja laskivat neljän kilometrin korkeuteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Mount Saint Elias, Bivouac, viitattu 19.9.2018
2. ↑  Mount Saint Elias, Geographical Names Information System (GNIS), viitattu 19.9.2018
3. ↑  Mount Saint Elias, Alaska-Yukon *Peakbagger.com*. Viitattu 19.9.2018.
4. ↑  Elokuvan virallinen sivusto, (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 19.9.2018

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Eliaan vuori** Wikimedia Commonsissa
**Rodion Jakovlevitš Malinovski** (ven. Родио́н Я́ковлевич Малино́вский) eli **Rodion Jakovytš Malynovskyi** (ukr. Родіон Якович Малиновський, *Rodion Jakovytš Malynovskyi* 23. marraskuuta 1898, Odessa – 31. maaliskuuta 1967, Moskova) oli Neuvostoliiton marsalkka. Hän osallistui kansalaissotaan, liittyi kommunistipuolueeseen 1926 ja suoritti Frunzen sotilasakatemian kurssin 1930.

Ensimmäisessä maailmansodassa Malinovski taisteli Ranskassa länsirintaman venäläisjoukoissa, ja hänelle myönnettiin ranskalainen Croix de guerre -ansiomerkki. Espanjan sisällissotaan Malinovski osallistui vapaaehtoisena ja oli mukana suunnittelemassa ja johtamassa monia tasavaltalaisten operaatioita. 

Toisen maailmansodan alussa Malinovski komensi armeijakuntaa ja osallistui muun muassa syksyllä 1942 Stalingradin taisteluihin. Tuolloin hän 2. kaartinarmeijan komentajana Stalingradin rintaman alaisuudessa pysäytti saarroksissa olevia saksalaisia auttamaan pyrkineet Erich von Mansteinin voimat, eritoten Hermann Hothin panssaridivisioonat. Vuonna 1944 Malinovskin johtamat joukot valloittivat Romanian sekä yhteistoiminnassa marsalkka Tolbuhinin joukkojen kanssa Unkarin ja Itävallan, ja lopulta he marssivat Prahaan. 

Sodan jälkeen Malinovski komensi Neuvostoliiton maavoimia vuosina 1956–1957, minkä jälkeen hänet nimitettiin puolustusministeriksi marsalkka Georgi Žukovin yllättävän erottamisen jälkeen. Siinä virassa hän toimi aina kuolemaansa saakka. Malinovski on haudattu Kremlin muurin kalmistoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Tetjana Zabolotna: Malynovskyi Rodion Jakovytš (Малиновський Родіон Якович) *Ukrainan historian tietosanakirja, osa 6: Ла-Мі*.  2009. Viitattu 27.1.2024. (ukrainaksi)
2. 1 2  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 122. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rodion Malinovski** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* NARA
* IdRef

 |

 |
NIC-maat
**NIC-maa** eli **nopeasti teollistunut maa** on sosiologien ja yhteiskunta- ja politiikantutkijoiden käyttämä käsite eri maista ympäri maailman. Yhteistä näille maille on se, että ne eivät ole saavuttaneet vielä kehittyneen maan statusta, mutta nopean taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksensä ansiosta ne myös eroavat huomattavasti suurimmasta osasta kehitysmaista. NIC on lyhenne sanoista *Newly industrialized country*. Ne ovat usein siirtyneet maatalouspainoitteisesta taloudesta teollisuus-, rakennus- ja kaivospainoitteiseen talouteen.

Käsitettä käytettiin ensimmäistä kertaa 1970-luvulla kuvaamaan Aasian tiikereiksi kutsuttujen Etelä-Korean, Hongkongin, Singaporen ja Taiwanin nopeaa kehitystä kehitysmaista kehittyneiksi maiksi. Nykyään NIC-maiksi lasketaan yleensä Brasilia, Etelä-Afrikka, Filippiinit, Intia, Kiina, Malesia, Meksiko, Thaimaa ja Turkki. Mukaan voidaan laskea myös Venäjä ja Argentiina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wokutch ym.: Newly industrialized country *britannica.com*. Encyclopædia Britannica, Inc. Viitattu 2.8.2020. (englanniksi)
|  |
| --- |
| Fenyylibutatsoni |
| Fenyylibutatsoni |
| Fenyylibutatsoni |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 4-butyyli-1,2-difenyylipyratsolidiini-3,5-dioni |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 50-33-9 |
| ATC-koodi | M01AA01 |
| PubChem CID | 4781 |
| DrugBank | DB00812 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C19H20N2O2 |
| Moolimassa | 308,374 |
| Synonyymit | Fenyylibutatsoni, butatsolidiini |
| **Fysikaaliset tiedot** |
| Sulamispiste | 105 °C  |
| Liukoisuus veteen | 47,5 mg/L (30 °C)  |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika | < 72 tuntia |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa |  ? |

**Fenyylibutatsoni** eli **butatsolidiini** (kemialliselta nimeltään *4-butyyli-1,2-difenyylipyratsolidiini-3,5-dioni*) on tulehduskipulääke, joka oli aiemmin käytössä ihmisillä, mutta se on useissa maissa korvattu muulla lääkityksellä sivuvaikutusten takia. Eläinlääkkeenä sillä on edelleen jossain määrin käyttöä.

Fenyylibutatsonin teho löytyi alun perin kehitettäessä ruiskemuotoa aminofenatsonille. Fenyylibutatsonin vaikutus kipuun on hidas ja pitkäkestoinen eikä järin tehokas. Sitä ryhdyttiin kuitenkin käyttämään 1940-luvun lopussa pitkäaikaista lääkitystä tarvitsevilla potilailla kuten nivelreuman ja kihdin yhteydessä. Kihdin yhteydessä hyötyä lisäsi uraatin eritystä lisäävä vaikutus. Lääkkeen puoliintumisaika on hidas, jopa 72 tuntia. Lääke on hapan, mutta ei liukene kunnolla mahanesteeseen, ja imeytyykin elimistöön vasta pääosin suolistosta toisin kuin esimerkiksi asetosalisyylihappo, joka kulkee mahalaukun limakalvosta läpi ja vaikuttaa siten nopeasti. Fenyylibutatsoni sitoutuu plasman proteiineihin voimakkaasti, mutta sitoutuminen ylittyy suurilla annoksilla, jolloin myös erittyminen nopeutuu.

Haittavaikutukset
-----------------

Fenyylibutatsoni ärsyttää voimakkaasti mahaa ja saattaa altistaa jopa mahahaavalle. Tämän on katsottu johtuvan systeemisestä vaikutuksesta, eikä se aiheuta samanlaista mahalaukun limakalvon ärsytystä kuin asetosalisyylihappo. Tämän takia fenyylibutatsoniin on kliinisessä käytössä yhdistetty eräissä valmisteissa suojaksi antasidi. Lääkeaine aiheuttaa myös natriumin ylijäämää elimistöön, mikä aiheuttaa turvotuksia. Vakavin sivuvaikutus ihmiselle on valkosolujen muutos, nimenomaisesti agranulosytoosi. Siksi hoitoon oli sisällytettävä säännöllinen verenkuvan seuranta.

Fenyylibutatsonista on kehitetty johdannainen oksifenbutatsoni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Phenylbutazone *DrugBank*. Viitattu 3.1.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Mauno M. Airaksinen: "Fenyylibutatsoni", *Farmakologia ja toksikologia*, s. 377–378. Kolmas painos. Helsinki: Kandidaattikustannus, 1982. ISBN 951-99395-7-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Human Metabolome Database: Phenylbutazone (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Phenylbutazone (englanniksi)
Petra Lampinen Queertune-kuorofestivaalilla Helsingissä 2017
**Petra Lampinen** (s. 1975) on suomalainen säveltäjä ja muusikko. Hän on tullut tunnetuksi suomalaisten nykyrunojen säveltäjänä. Hän on muun muassa säveltänyt runoilija Anja Erämajan runokokoelman: Kuuluuko tämä teille (WSOY 2010). Lisäksi Lampinen on säveltänyt mm. Ilpo Tiihosen, Helena Sinervon ja Eino Leinon runoja. Lampinen on Kaupungin Naiset -kuoron johtaja. Lampisen perustama Kaupungin Naiset laulaa hänen säveltämäänsä suomalaista runoutta. Petra Lampinen on toiminut mm. Suomen Lausujain Liiton hallituksen jäsenenä.

Lampisen musiikkia on verrattu esim. Kaj Chydeniuksen ja Ultra Bran musiikkiin.

Tupa ryskyi, parret paukkui - Suomen kansan rivot runot
-------------------------------------------------------

Petra Lampinen kokosi Eero Enqvistin ja Pinja Hahtolan kanssa vanhoja mm. Elias Lönnrotin ja Carl Axel Gottlundin ja D. E. D. Europaeuksen keräämiä, seksuaaliaiheisia kansanrunoja. Kirja herätti kovasti huomiota mediassa. Lampinen, Enqvist ja Hahtola kokosivat runoista näyttämöteoksen, johon Lampinen sävelsi musiikin.

Kuoronjohtaja
-------------

Petra Lampinen on Kaupungin Naiset -kuoron taiteellinen johtaja. Kaupungin Naiset esittää Lampisen säveltämää musiikkia.

Julkaisuja
----------

* Tupa ryskyi, parret paukkui - Suomen kansan rivot runot(WSOY 2015) kirjan toimittaja.
* Kuuluuko tämä teille, kirjallinen äänilevy (WSOY 2010) säveltäjä, äänisuunnittelija
* Way up High, The Sampo, säveltäjä, tuottaja.
* Kesäkolli, Freaky Mama Ihtep2011, säveltäjä, tuottaja
* My Weakest, Julia Suikki 2013, säveltäjä, tuottaja

Palkintoja
----------

* Elsa Heporauta -palkinto 2015 suomalaisen kulttuuriperinnön kehittämisestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Lausujain Liiton kotisivut, 10/2013.
2. ↑  Naapuruuden Huuma.  *Image*, 11/2010.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Rouva Jenni Haukio sai Larin Paraske -palkinnon, palkinto myös rivoille kansanrunoille *HS.fi*. Viitattu 3.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Luovia Suhteita -dokumentti
* Tupa ryskyi, parret paukkui - Rivot runot Linnan jatkoilla
* Kaupungin Naiset -kuoron sivut
* Siitä Pitäen -ryhmän sivut[vanhentunut linkki]
* WSOY:n kirjallisuussäätiön taideapurahat 2010[vanhentunut linkki]
* Teatteri Universum (Arkistoitu – Internet Archive)
* Vartti-lehden haastattelu 2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Finnair pokkasi "pr-alan oscarin" Lontoossa -markkinointi&mainonta -lehti

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pyrzycen piirikunta** (puol. *powiat pyrzycki*) on Puolan piirikunta Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 39 336. Piirikunta jakautuu kuuteen maalaiskuntaan, jotka ovat Bielice, Kozielice, Lipiany, Przelewice, Pyrzyce sekä Warnice. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Pyrzycen kaupunki.

Pyrzycen piirikunnan pinta-alasta 6,5 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.

Pyrzycen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 10,4 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Pyrzycen piirikunnassa oli 39 336 asukasta, joista 49,9 prosenttia naispuolisia ja 50,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 40 847 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 32 135 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,5 prosenttia, työikäisten 61,1 prosenttia ja eläkeikäisten 21,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,8 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 322 lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Powiat pyrzycki w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 5.12.2020. (puolaksi)
2. ↑  Powiat Pyrzycki Association of Polish Counties. Viitattu 5.12.2020. (puolaksi)
3. ↑  Territorial units (Territorial units layout -pudotusvalikosta valittaessa vaihtoehto "Administrative units", sitten alle avautuvasta luettelosta kohta "Zachodniopomorskie") Puolan tilastokeskus. Viitattu 5.12.2020. (puolaksi, englanniksi)
4. ↑  Powiat pyrzycki (PDF) Szczecinin tilastokeskus. Viitattu 5.12.2020. (puolaksi)
5. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö.  Arkistoitu 19.6.2021. Viitattu 5.12.2020. (puolaksi)

Länsi-Pommerin voivodikunnan vaakunaLänsi-Pommerin voivodikunta
**Pääkaupunki: Szczecin**   

**Oman kuntansa muodostavat kaupungit:**  

Białogard | Choszczno | Drawsko Pomorskie | Goleniów | Gryfice | Gryfino | Kamień Pomorski | Kołobrzeg | Łobez | Myślibórz | Police | Pyrzyce | Sławno | Stargard | Szczecinek | Świdwin | Wałcz

**Maalaiskunnissa sijaitsevat kaupungit:**   

Barlinek | Barwice | Biały Bór | Bobolice | Borne Sulinowo | Cedynia | Chociwel | Chojna | Czaplinek | Człopa | Darłowo | Dębno | Dobra | Dobrzany | Drawno | Dziwnów | Golczewo | Gościno | Ińsko | Kalisz Pomorski | Karlino | Lipiany | Maszewo | Mielno | Mieszkowice | Międzyzdroje | Mirosławiec | Moryń | Nowe Warpno | Nowogard | Pełczyce | Płoty | Polanów | Połczyn-Zdrój | Recz | Resko | Sianów | Stepnica | Suchań | Trzcińsko-Zdrój | Trzebiatów | Tuczno | Tychowo | Węgorzyno | Wolin | Złocieniec

**Piirikuntatason kaupungit:**   

Koszalin | Szczecin | Świnoujście

**Piirikunnat:**   

Białogard | Choszczno | Drawsko | Goleniów | Gryfice | Gryfino | Kamień | Kołobrzeg | Koszalin | 
Łobez | Myślibórz | Police | Pyrzyce | Sławno | Stargard | Świdwin | Szczecinek | Wałcz
Pyöräsaari

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Julholm |
| Sijainti | 
60°7′40.00″N, 24°46′13.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pyöräsaari** on huvilasaari Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee runsaat kaksi kilometriä Matinkylän Nuottaniemen venesatamasta kaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Pyöräsaari kuuluu Matinkylään; saaren ja Matinkylän manneralueen välinen etäisyys on parisen kilometriä.

Pyöräsaaren itä- ja lounaisosassa on jonkin verran huvila-asutusta. Saaren länsi- ja keskiosa on Uudenmaan välisaaristolle tavanomaista havumetsikköä, joka kohoaa korkeimmillaan noin kymmenen metriä merenpinnan yläpuolelle. Paljasta kalliorantaa on luoteessa ja etelässä.

Pyöräsaaren naapurisaaria ovat Pukkisaari pohjoisessa ja Långholmen kaakossa. Miessaari sijaitsee idässä, saaria erottaa noin sadan metrin levyinen salmi. Saarten välissä sijaitsee pieni Knekten-saari. Pyöräsaaren ruotsinkieliseen nimeen temaattisesti liittyvät Lilla Julholm ja Julholmsklackarna sijaitsevat Pyöräsaaren lounaispuolella.

Pyöräsaari sai suomenkielisen nimensä 1900-luvulla, jolloin se käännettiin pyörää tarkoittavasta hjul-sanasta. Ammoisina aikoina saaren nimi kirjoitettiin hjul-alkuisena. Myöhemmin on arveltu, että saaren ruotsinkielisen nimen taustalla on pyörän sijaan jokin historian hämäriin jäänyt sana; Kurt Zilliacus ehdotti iilimatoa tarkoittavaa sanaa igel, jonka vanha kirjoitusasu on ighul. Pyöreä kuin pyörä ei Zilliacuksen mukaan ole uskottava selitys.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pyöräsaari Espoon opaskartalla
2. ↑  SAARISTON OSAYLEISKAAVA : Selostus (pdf) (1.2.3 Rakennettu ympäristö ja maankäyttö) *Espoo.fi*.  10.11.2015. Espoo:  Espoon kaupunki.  Arkistoitu 15.4.2017. Viitattu 11.5.2018.
3. ↑  Sami Suviranta: P–S – Paciuksenmäeltä Suvisaaristoon (html) (Pyöräsaari –Julholmen) *Espoo.fi*.  2007. Espoo:  Espoon kaupunki. Viitattu 24.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyöräsaari**.
* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Julholm, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
* Foreca: Pyöräsaari, Espoo
* Pyöräsaari Saari[vanhentunut linkki]
**Kalliosara** (*Carex rupestris*) on sirkumpolaarisesti esiintyvä sarakasveihin kuuluva ruoho. Se on kapealehtinen, ja sen 5–20 senttimetriä korkea varsi on pysty. Kalliosara on kaksineuvoinen, ja sen tähkä on 8–15 millimetriä pitkä. Sitä kasvaa sekä Euraasian että Pohjois-Amerikan pohjoisosissa tundralla, rinteillä ja harjanteilla.

Kuvaus
------

Kalliosara on kapealehtinen ja löyhästi mätästävä ruoho. Sen varsi on pysty ja 5–20 senttimetriä korkea. Varren tyvitupet ovat punaruskeat, ja lehdet ovat varren pituiset tai lyhyemmät. Lehtilapa on 1–2 millimetriä leveä, litteä tai kourumainen ja väriltään tumman harmaanvihreä.

Kalliosaran kukinto on 8–15 millimetriä pitkä tähkä. Kasvi on kaksineuvoinen, ja hedekukat ovat tähkän kärjessä ja emikukkia on 3–8. Hedekukassa on kolme hedettä ja emikukassa kolme luottia, joita ympäröi pullakko. Pulakot ovat 2,5–4 millimetriä pitkiä, typäkän munanmuotoisia, pystyjä, kaljuja ja kellanruskeita. Kalliosara on tuulipölytteinen, ja sen hedelmä on pullakon sisällä kypsyvä pähkylä.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Kalliosara on sirkumpolaarinen laji, ja sitä kasvaa kaikkialla arktisilla alueilla. Lajin levinneisyysalue kattaa Euraasiassa Islannin, Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosat, mukaan luettuna monet saaret, kuten Huippuvuoret, Novaja Zemljan ja Wrangelinsaaren. Pohjois-Amerikassa sitä kasvaa Alaskassa, Kanadan pohjois- ja keskiosissa sekä Grönlannissa. Suomessa sitä tavataan melko harvinaisena Pohjois-Lapissa ja Koillismaalla.

Kalliosaraa kasvaa kuivilla paikoilla jokitörmillä, tundralla, rinteillä ja harjanteilla. Se kasvualustana voi olla sora, hiekka, hiesu ja moreeni. Laji on myös kalkinsuosija.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kalliosara *Pinkka*. Helsingin yliopisto.  Arkistoitu 1.12.2016. Viitattu 30.11.2016.
2. ↑  *Carex rupestris* *The Flora of Svalbard*.  Arkistoitu 1.12.2016. Viitattu 30.11.2016. (englanniksi)
3. 1 2  S. G. Aiken et al: *Carex rupestris* *Flora of the Canadian Arctic Archipelago: Descriptions, Illustrations, Identification, and Information Retrieval*.  2007. NRC Research Press, National Research Council of Canada.  Arkistoitu 1.12.2016. Viitattu 30.11.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Kalliosara (*Carex rupestris*)
* Kasviatlas 2018: Kalliosaran (*Carex rupestris*) levinneisyys Suomessa
* Den virtuella floran: Klippstarr (*Carex rupestris*) (ruotsiksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q159706
* Wikispecies: Carex rupestris
* BioLib: 42353
* BOLD: 160384
* CoL: RBMS
* EoL: 1123458
* EPPO: CRXRP
* EUNIS: 187277
* FNA: 242357439
* GBIF: 2723767
* GRIN: 467513
* iNaturalist: 160091
* IPNI: 302034-1
* IRMNG: 10456387
* ITIS: 39788
* NatureServe: 2.130353
* NBN: NHMSYS0000456892
* NCBI: 100286
* Open Tree of Life: 8152
* PFI: 8007
* Plant List: kew-230521
* PLANTS: CARU3
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:302034-1
* Tropicos: 9900286
* VASCAN: 5063
* WFO: wfo-0000350865

 |

 |
**Valdolaiset** (eli valdesilaiset*lähde?*) on 1100-luvulla syntynyt, katolisen kirkon harhaoppiseksi eli lahkoksi julistama uskonnollinen yhteisö. Liikkeen nimi viittaa lyonilaisen kauppiaaseen Pierre Valdesiin (Valdoon), jonka kääntymyksestä se sai alkunsa 1170-luvulla. Nykyisin valdolaisia on jäljellä noin 45 000 etupäässä Pohjois-Italiassa, mutta myös Etelä-Saksassa ja Etelä-Amerikassa.

Keskiaikaiset valdolaiset kritisoivat katolisen papiston heikkoa oppineisuutta, syntistä elämää ja kirkon omaisuutta, ja katsoivat itse edustavansa oikeaa, apostolista kristillisyyttä. Valdolaiset käänsivät osia Raamatusta kansankielelle. Erityisen tärkeinä pidettiin evankeliumeita ja Apostolien tekoja. Osa valdolaisista sitoutui siveyteen ja köyhyyteen, ja vietti elämänsä kiertelevinä saarnaajina ja maallikkorippi-isinä. He eivät tunnustaneet paavin valtaa ja pitivät synnissä elävien pappien jakamia sakramentteja pätemättöminä. Katolisen kirkon näkökulmasta maallikoiden saarnaus sekä sakramentiksi laskettu ripittäytyminen ja siihen liittyvä synninpäästö maallikoiden kesken edustivat harhaoppisuutta. Heihin kohdistui paljon vainoa inkvisiition toimesta

Katolinen kirkko ekskommunikoi valdolaiset vuonna 1184, ja valdolaista oppia tunnustaneita ryhmiä vainottiin keskiajalla ja uuden ajan alussa. Liike levisi Etelä-Ranskaan, Italiaan, Saksaan, Unkariin, Puolaan, sekä Böömiin. 1400–1500 ‑luvuilla valdolaisia liittyi böömiläisveljiin, hussilaisiin ja kalvinisteihin. Vuonna 1848 valdolaiset saivat takaisin uskonnonvapautensa. Sveitsin kalvinistien suojissa heitä säilyi jonkin verran. Nykyisin valdesilaisia on noin 45 000, joista noin 30 000 Italiassa ja 15 000 Etelä-Amerikassa.

Lähteet
-------

* Audisio, Gabriel. Preachers by Night: The Waldensian Barbes (15th–16th Centuries). Studies in Medieval and Reformation Traditions vol. 118. Leiden: Brill, 2007.
* Audisio, Gabriel. The Waldensian Dissent: Persecution and Survival, C. 1170–1570. Cambridge, U.K: Cambridge University Press, 1999.
* Cameron, Euan. Waldenses: Rejections of Holy Church in Medieval Europe. Oxford, UK: Blackwell Publishers, 2000.
* Tolonen, Pekka. "Väärin tulkittu esikuva ja harhaopin synty." Ikuisuuden odotus: uskonto keskiajan kulttuurissa, toim. Meri Heinonen, 141–161. Helsinki: Gaudeamus, 2000.

### Viitteet

1. ↑  Otavan iso tietosanakirja, 1967
2. ↑  Waldenses Encyclopaedia Britannica. Viitattu 18.5.2015. (englanniksi)
3. ↑  La diaspora valdese Chiesa evangelica valdese.  Arkistoitu 24.7.2012. Viitattu 21.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valdolaiset**.
* Chiesa Evangelica Valdese Nykyisen valdesilaiskirkon sivut (italiaksi)
* Emil Anton Harhaopit Hyviä uutisia -blogi
* Esko Kallio Anabaptismi koti.japo.fi/~ekallio
**American Ninja 4** (engl. *American Ninja 4: The Annihilation*) on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, jonka ohjasi Cedric Sundstrom ja käsikirjoitti David Geeves. Pääosassa esiintyivät Michael Dudikoff ja David Bradley. Elokuva jäi Michael Dudikoffin viimeiseksi.

American Ninja 4 tuotti Yhdysvalloissa hieman yli 358 tuhatta dollaria, jonka myötä se on America Ninja elokuvasarjan heikoimmin tuottanut elokuva.

Juoni
-----

CIA-agentti Sean Davidson lähetetään uuteen tehtävään pelastamaan brittiläisen entisen sotilaan Mulgrewin kidnapaamat ja kidutetut Delta Forcen erikoisjoukon. Davidson joutuu kuitenkin siepatuksi yhdessä Brackstonin ja Sarahin kanssa, kun he huomaavat Mulgrewin tekevän yhteistyötä militaristisen Maksoodin kanssa, joka suunnittelee räjäyttävänsä New Yorkin salkun kokoisella ydinpommilla. Davidson, Brackston ja Sarah joutuvat Mulgrewin vangeiksi, jotka hän kahlitsee yhdessä Delta Forcen sotilaiden kanssa samaan selliin. Mulgrew ryhtyy kiduttamaan heitä, kun Davidson ja Brackston eivät suostu kertomaan keitä he ovat ja millä asialla he ovat. Tilanne houkuttelee Joe Armstrongin eläkkeeltä takaisin toimintaan mukaan ja hän saa tarvittavat apujoukot päästäkseen Mulgrewin ja Maksoodin linnoitukseen, jossa vaanii joukko koulutettuja ninjoja.

Linnoituksessa Joe ja Sean taistelevat ninjoja vastaan ja Joe haastaa ninjajohtajan kaksintaisteluun, kun taas Sean kamppailee kellarissa Mulgrewin kanssa pelastaakseen Sarahin. Kun molemmat ovat lyöneet vihollisensa, Joe poistuu paikalta ja sanoo Seanille että löytää hänet koulustaan.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Michael Dudikoff  | … |  Joe Armstrong
  |
|  David Bradley  | … |  Sean Davidson
  |
|  James Booth  | … |  Mulgrew
  |
|  Dwayne Alexandre  | … |  Brackston
  |
|  Ken Gampu  | … |  Tri. Tamba
  |
|  Robin Stille  | … |  Tri. Sarah
  |
|  Franz Dobrowsky  | … |  O'Reilly
  |
|  Ron Smerczak  | … |  Maksood
  |
|  Kely McClung  | … |  Super Ninja, Delta Force Team
  |
|  Jody Abrahams  | … |  Pango
  |
|  Anthony Fridjohn  | … |  Freddie, Treddle
  |
|  David Sherwood  | … |  Gavin
  |
|  Sean Kelly  | … |  Norris
  |
|  Jamie Bartlett  | … |  Segal
  |

Lähteet
-------

1. ↑  American Ninja 4: The Annihilation (1991) *Box Office Mojo* Viitattu 19.7.2010 (englanniksi)

*American Ninja* -elokuvasarja
*American Ninja*
| *American Ninja 2*
| *American Ninja 3*
| *American Ninja 4*
| *American Ninja 5*
**Avalon** on yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1992. Sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Barry Levinson, ja se on aikajärjestyksessä kolmas hänen neliosaisesta "Baltimore-sarjastaan", jonka muut elokuvat ovat *Svengijengi vauhdissa jälleen* (1982), *Peltiheikit* (1987) ja *Liberty Heights – vapauden rajat* (1999).

*Avalon* kertoo juutalaisen siirtolaisperheen sopeutumisesta 1950-luvun yhteiskunnallisiin muutoksiin, kuten televisioon, autoihin, lähiöasumiseen ja uudenlaisiin kasvatusmenetelmiin. Elokuvan nimi tulee baltimorelaislähiön nimestä, joka taas on peräisin kuningas Arthurin legendan Avalonista.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Leo Fuchs  | … |  Hymie Krichinsky
  |
|  Eve Gordon  | … |  Dottie Kirk
  |
|  Lou Jacobi  | … |  Gabriel Krichinsky
  |
|  Armin Mueller-Stahl  | … |  Sam Krichinsky
  |
|  Elizabeth Perkins  | … |  Ann Kaye
  |
|  Joan Plowright  | … |  Eva Krichinsky
  |
|  Kevin Pollak  | … |  Izzy Kirk
  |
|  Aidan Quinn  | … |  Jules Kaye
  |
|  Israel Rubinek  | … |  Nathan Krichinsky
  |
|  Elijah Wood  | … |  Michael Kaye lapsena
  |
|  Curtis Carnathan  | … |  Alexander Kaye
  |
|  Tom Wood  | … |  Michael Kaye aikuisena
  |
|  Ronald Guttman  | … |  Simka
  |

Vastaanotto
-----------

*Avalon* tuotti Oscar-ehdokkuudet parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta (Levinson), musiikista (Randy Newman), kuvauksesta (Allen Daviau) ja puvustuksesta (Gloria Gresham). Writers Guild of America palkitsi Levinsonin käsikirjoituksen vuoden parhaana. *Avalon* oli Golden Globe -ehdokkaana vuoden parhaaksi draamaelokuvaksi.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Avalon (1990 film)
Mike McGlinchey San Francisco 49ersin paidassa vuonna 2019
**Mike McGlinchey** (s. 12. tammikuuta 1995) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. McGlinchey edustaa NFL-liigassa pelaavaa Denver Broncosia. Hänen pelipaikkansa on hyökkäyksen linjassa. San Francisco 49ers varasi hänet ensimmäisellä kierroksella yhdeksännellä varausvuorolla vuoden 2018 varaustilaisuudessa. Heinäkuussa 2018 McGlinchey teki 49ersin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 18,34 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen. 49ersin päävalmentaja Kyle Shanahan nimesi hänet aloituskokoonpanoon kauden 2018 ensimmäiseen runkosarjaotteluun. Tulokaskautensa päätteeksi McGlinchey valittiin kauden tulokasjoukkueeseen. Toukokuussa 2021 49ers käytti viidennen vuoden option McGlincheyn sopimuksesta. Maaliskuussa 2023 McGlinchey teki Denver Broncosin kanssa viisivuotisen ja yhteensä 87,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. McGlinchey on pelannut 67 NFL:n runkosarjan ottelua ja kolme NFL:n pudotuspelien ottelua. Tilastot päivitetty 30. joulukuuta 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
Tioaldehydien yleinen rakenne
**Tioaldehydit** eli **tiaalit** ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on RCHS. Ne ovat siis aldehydien analogeja ja eroavat aldehydeistä siten, että happiatomi (*O*) on korvautunut rikkiatomilla (*S*). Useat tioaldehydit ovat hyvin reaktiivisia.

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

Tioaldehydit nimetään aldehydien kaltaisesti lisäämällä hiiliatomien (*C*) lukumäärää ilmaisevaan etuosaan pääte -tioaldehydi tai -tiaali. Tioaldehydit ovat muiden tiokarbonyyliyhdisteiden tavoin hyvin reaktiivisia. Alifaattiset tioaldehydit dimerisoituvat ja trimerisoituvat hyvin helposti elleivät ne ole steerisesti estyneitä tai konjugoituneet johonkin toiseen ryhmään. Esimerkiksi tioformaldehydi (CH2S) trimerisoituu tritiaaniksi (C3H6S3). Tioaldehydit reagoivat helposti dieenien kanssa Diels–Alder-reaktiolla tiaanijohdannaisiksi. Reaktio on reversiibeli ja tuote hajoaa kuumennettaessa tioaldehydiksi ja dieeniksi. Tioaldehydit reagoivat myös monilla muilla sykloadditioreaktioilla. Tioaldehydit ovat elektrofiilisiä ja reagoivat aldehydien tavoin nukleofiilien kanssa additioreaktiolla.

Tioaldehydejä voidaan valmistaa kuumentamalla allyylisulfideja. Reaktio on perisyklinen reaktio ja toisena tuotteena muodostuu propeenia. Muita tapoja ovat aldehydien käsittely fosforireagensseilla fosforipentasulfidilla tai Lawessonin reagenssilla tai muilla rikkiyhdisteillä kuten bis(trimetyylisilyyli)sulfidilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Thioaldehydes *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 19.3.2016. (englanniksi)
2. ↑  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 735. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1097. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2  Daniel Bellus,Chao-Jun Li,Teck-Peng Loh,Istvan Marko,Keiji Maruoka,Norikazu Miyoshi,Kunio Mochida,Ryoji Noyori,Masataka Oishi,Takashi Ooi,Susumu Saito,Makoto Shimizu,Tamotsu Takahashi,Sadao Tsuboi,Masahiko Yamaguchi,Hisashi Yamamoto,Akira Yanagisawa,Hajime Yasuda: *Science of Synthesis*, s. 177-187. Georg Thieme Verlag, 2014. ISBN 9783131717719. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.3.2018). (englanniksi)
**Szczytnon piirikunta** (puol. *powiat szczycieński*) on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 69 376. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Szczytno. Seitsemän maalaiskuntaa ovat Dźwierzuty, Jedwabno, Pasym, Rozogi, Świętajno, Szczytno sekä Wielbark ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Pasym ja Wielbark.

Szczytnon piirikunnalla on yhteistä rajaa Mrągowon, Piszin, Ostrołękan, Przasnyszin, Nidzican ja Olsztynin piirikuntien kanssa.

Szczytnon piirikunnan pinta-alasta arviolta 50,5 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018. Vuoden keskilämpötila on 6,6 celsiusastetta. Heinäkuun keskilämpötila on 17,7 celsiusastetta ja tammikuun −3,5 astetta. Vuotuinen sademäärä on noin 600 millimetriä.

Szczytnon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 8,7 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Szczytnon piirikunnassa arvioitiin olevan 69 376 asukasta, joista 50,6 prosenttia naispuolisia ja 49,4 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 71 365 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 57 529 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 18,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 62,3 prosenttia ja eläkeikäisten 19,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,8 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 658 lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Powiat szczycieński w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 15.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Starosta i burmistrz rozdali puchary najlepszym siatkarzom (zdjęcia) *Tygodnik Szczytno*.  9.7.2020. Viitattu 15.10.2020. (puolaksi)
3. ↑  Territorial units (Territorial units layout-pudotusvalikosta valittaessa vaihtoehto "Administrative units", sitten alle avautuvasta luettelosta kohta "Warmińsko-Mazurskie") Puolan tilastokeskus. Viitattu 15.10.2020. (puolaksi, englanniksi)
4. 1 2  Powiat Szczytnon piirikunta. Viitattu 15.10.2020. (puolaksi)
5. ↑  Powiat szczycieński (PDF) Olsztynin tilastokeskus. Viitattu 15.10.2020. (puolaksi)
6. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö. Viitattu 15.10.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Warmia-Masurian piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Olsztyn (hallintokeskus)
* Elbląg

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Bartoszyce
* Braniewo
* Działdowo
* Elbląg
* Ełk
* Giżycko
* Gołdap
* Iława
* Kętrzyn
* Lidzbark
* Mrągowo
* Nidzica
* Nowe Miasto
* Olecko
* Olsztyn
* Ostróda
* Pisz
* Szczytno
* Węgorzewo

 |

 |
**Auli Eho** (s. 16. toukokuuta 1948 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja toimittaja. Eho toimi pitkään Suomen Kotitalousopettajien liiton julkaiseman *Kotitalous*-lehden päätoimittajana. Eho on julkaissut useita Tuusulan, Järvenpään ja Keravan paikallishistorioihin pohjautuvia kirjoja, jotka on kustantanut Mediapinta Oy.

Elämäkerta
----------

Auli Eho syntyi Helsingissä 16. toukokuuta 1948 vaikka todellisuudessa Ehon perhe asui Hyvinkään maalaiskunnassa Jokelassa. Eho on sisaruksistaan vanhin ja esikoisena maatalon työt tulivat hänelle pienestä pitäen tutuiksi. Ylioppilaaksi päästyään Eho jatkoi opintoja Helsingissä, jossa hän opiskeli kotitalousopettajaksi Helsingin Kotitalousopettajaopistossa ja myöhemmin tiedottajaksi Markkinointi-instituutissa. Auli Eholla on ensimmäisestä avioliitostaan yksi lapsi. Nykyisin Eho on naimisissa Lauri Kolehmaisen kanssa.

Eho toimi pitkään *Kotitalous*-lehden päätoimittajana ja vuosina 2000–2004 Suomen Kotitalouslehti Oy:n toimitusjohtajana, kunnes hän jäi eläkkeelle.

Julkaisut
---------

Lista Auli Ehon julkaisemista kirjoista:

| Nimi | Sivumäärä | Vuosi | Kustantaja | ISBN |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kohtaamme Mattilassa, Kristiina Juhontytär kertoo | 264 | 2013 | Mediapinta Oy | 978-952-235-599-7 |
| Perttilä, talo kylän laidalla | 148 | 2013 | Mediapinta Oy | 978-952-235-786-1 |
| ANNA OLSONI Pappilanneidistä kamreerskatädiksi | 172 | 2016 | Mediapinta Oy | 978-952-235-993-3 |
| Kuninkaan Gustafva | 140 | 2019 | Mediapinta Oy | 978-952-81-0738-5 |
| Postlarista Rientolaan | 274 | 2021 | Mediapinta Oy | 978-952-81-1207-5 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veijo Eronen: Lehmät marssivat radanvartta pitkin Keravalta Jokelaan – Auli Ehon suku- ja kotiseutukirja paljastaa, kuinka valtio hääti isovanhemmat ja antoi Postlarin tilan Keravan nuorisovankilalle *Keski-Uusimaa*.  16.1.2022. Viitattu 8.2.2022.
2. 1 2 3 4  Auli Eho *www.mediapinta.fi*. Viitattu 8.2.2022.
3. 1 2 3  Eronen, Veijo: Värikästä elämää keittiössä ja Ruotsin kuninkaan sängyssä.  *Aamuposti*, 5.1.2020, s. 20.  Etelä-Suomen Media.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |