**Somos libres, seámoslo siempre** ("Olemme vapaita, olkaamme sitä ikuisesti") on Perun kansallislaulu. Syyskuussa 1821, vain kaksi kuukautta maan itsenäistymisen jälkeen, Perun hallitus julisti kilpailun kansallislaulun löytämiseksi maalle. Kilpailun voittivat säveltäjä José Bernardo Alcedo (1788–1878) sekä kirjailija ja lakimies José de la Torre Ugarte (1786–1831). Heidän laatimansa isänmaallinen laulu esitettiin ensi kertaa julkisesti 23. (tai 24.) syyskuuta 1821. Huhtikuun 15. päivänä 1822 annettu asetus määräsi sen virallisesti maan kansallislauluksi. Sanoja muutettiin hieman vuonna 1913. Laulusta esitetään normaalisti vain sen kertosäe sekä ensimmäinen säkeistö. Perun hallituksen päätöksellä virallisissa yhteyksissä lauletaan laulun seitsemäs eli viimeinen säkeistö ensimmäisen sijasta. Muutos astui voimaan vuoden 2010 alusta.

Teksti espanjaksi
-----------------

Somos libres, seámoslo siempre  

y antes niegue sus luces el sol,  

que faltemos al voto solemne  

que la patria al Eterno elevó.  
  

Largo tiempo el peruano oprimido  

la ominosa cadena arrastró;  

condenado a una cruel servidumbre  

largo tiempo en silencio gimió.  

Mas apenas el grito sagrado  

¡Libertad! En sus costas se oyó,  

la indolencia de esclavo sacude,  

la humillada cerviz levantó.  
  

Ya el estruendo de broncas cadenas  

que escuchamos tres siglos de horror,  
 
de los libres al grito sagrado  

que oyó atónito el mundo, cesó.  

Por doquier San Martín inflamado,  

Libertad, libertad, pronunció,  

y meciendo su base los Andes  

la anunciaron, también a una voz.  
  

Con su influjo los pueblos despiertan  

y cual rayo corrió la opinión;  

desde el itsmo a las tierras del fuego  

desde el fuego a la helada región.  

Todos juran romper el enlace  

que natura a ambos mundos negó,  

y quebrar ese cetro que España,  

reclinaba orgullosa en los dos.  
  

Lima, cumple ese voto solemne,  

y, severa, su enojo mostró,  

al tirano impotente lanzando,  

que intentaba alargar su opresión.  

A su esfuerzo sellaron los grillos  

die los surcos que en sí reparó,  

le atizaron el odio y venganza  

que heredara de su Inca y Señor.  
  

Compatriotas, no más verla esclava  

si humillada tres siglos gimió,  

para siempre jurémosla libre  

manteniendo su propio esplendor.  

Nuestros brazos, hasta hoy desarmados  

estén siempre cebando el cañón,  

que algún día las playas de Iberia  

sentirán de su estruendo el terror.  
  

Excitemos los celos de España  

Pues presiente con mengua y furor  

Que en concurso de grandes naciones  

Nuestra patria entrará en parangón.  

En la lista que de éstas se forme  

Llenaremos primero el reglón  

Que el tirano ambicioso Iberino,  

Que la América toda asoló  
  

En su cima los Andes sostengan  

la bandera o pendón bicolor,  

que a los siglos anuncie el esfuerzo  

que ser libres, por siempre nos dió.  

A su sombra vivamos tranquilos,  

y al nacer por sus cumbres el sol,  

renovemos el gran juramento  

que rendimos al Dios de Jacob.

Käännös
-------

Olemme vapaita, olkaamme sitä ikuisesti!  

Ennen aurinko kieltää valonsa  

kuin me sen juhlallisen valan,  

jonka Isänmaa vannoi ikuisuudelle.  
  

Pitkän aikaa sorrettu perulainen  

kantoi pahamaineisia kahleita;  

kirottuna julmaan orjuuteen  

hän valitti hiljaa pitkän aikaa.  

Mutta nyt kaikuu pyhä huuto  

Vapaus! hänen rannikollaan.  

Hän karisti yltään orjan mielen,  

ja nosti taivutetun päänsä.

Aiheesta muualla
----------------

* Perun kansallislaulu on kuunneltavissa täällä MIDI-tiedostona (Arkistoitu – Internet Archive)