recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
196819681970197019681968
Otto Hahnin piippu esillä Saksan merimuseossa Bremerhavenissa
***NS Otto Hahn*** oli yksi neljästä koskaan rakennetusta ydinkäyttöisestä rahtilaivasta. Ydinkäyttöisen rahtilaivatyypin suunnittelu aloitettiin Saksassa vuonna 1960, ja Otto Hahnin kölinlasku oli 1963, vesillelasku suoritettiin 1964. Alus nimettiin Nobel-palkitun kemistin Otto Hahnin mukaan. Hahn onnistui ensimmäisenä halkaisemaan uraaniatomin, ja todisti ydinfission olevan mahdollista. NS Otto Hahn aloitti kaupallisen toiminnan lokakuussa 1968. GKSS-tutkimusinstituutin operoima alus toimi erityisesti testilaivana ydintekniikan siviilisovelluksille.

Aluksen kaupallinen käyttö ei ollut täysin ongelmatonta. Monet maat estivät ydinkäyttöisen laivan pääsyn satamiinsa tai vaativat Saksaa antamaan takeet laivan turvallisuudesta. Vuonna 1972 aluksen ydinreaktoriin vaihdettiin uudet uraanisauvat. Siihen mennessä alus oli purjehtinut 250 000 meripeninkulmaa (463 000 km). Ydinreaktorista luovuttiin lopulta 1979, koska aluksen rahoittajat eivät halunneet maksaa toista uraanisauvojen vaihtoa. Otto Hahn siirtyi telakalle, jossa sen reaktori poistettiin, ja alus varustettiin tavanomaisella dieselkoneistolla. Yhdeksän vuoden aikana alus ehti purjehtia 650 000 meripeninkulmaa (1 200 000 km) ja vierailla 33 satamassa 22 maassa.

Vuodesta 1983 alus kulki dieselkäyttöisenä muun muassa nimillä *MS Trophy*, *MS Norasia Susan, MS Norasia Helga, Hua Kang He* ja *MS Madre*. Alus romutettiin vuonna 2009.

Ominaisuudet
------------

* Suurin vetoisuus: 26 200 tonnia
* Pituus: 164,3 m vesirajassa, 172,0 m Suurin
* Leveys: 23,4 m
* Freeboard: 5,3 m
* Kapasiteetti: 14,040 rekisteritonnia (tai 39,760 m³)
* Propulsio: Ydinkäyttöinen
* Nopeus: 15,75 solmua (29 km/h)
* Vesitiiviitä osastoja: 14
* Rahtiruumia: 6
* Miehistö: 63 miehistön jäsentä + max 35 tutkijaa
* Reaktori
	+ Teho: 38 MW
	+ Paine: 8,3 MPa
	+ Lämpötila: 300 °C
	+ Polttoaine: 1.7 tonnia 3.5–6.6 % uraania
	+ Toiminta-aika yhdellä polttoainelatauksella: 900 päivää
	+ Valmistaja: Deutsche Babcock & Wilcox-Dampfkesselwerke AG und Internationale Atomreaktorbau GmbH

Katso myös
----------

* Luettelo ydinkäyttöisistä siviilialuksista

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Das schnelle Ende der Atomschiff-Ära *www.ndr.de*.  13.06.2014. Viitattu 5.10.2014. (saksaksi)


CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **NS Otto Hahn**.
Viktor Thorn
**Viktor Thorn** (s. 11. toukokuuta 1996) on ruotsalainen maastohiihtäjä.

Ensimmäisissä arvokisoissaan Râșnovin Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2013 Thorn sijoittui parhaimmillaan 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 14:nneksi. Val di Fiemmen nuorten MM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 24:nneksi. Seuraavan vuoden samoissa kilpailuissa Almatyssä hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 17:nneksi, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 24:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 30:nneksi. Râșnovin nuorten MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussanyhdeksänneksi, 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 11:nneksi ja vapaan hiihtotavan sprintissä 21:nneksi.

Thorn kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten arvokilpailuissa Pyeongchangin olympialaisissa 2018 oltuaan perinteisen hiihtotavan sprintissä 27:s ja 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 40:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 12:nneksi ja vapaan hiihtotavan sprintissä 20:nneksi.

Maastohiihdon maailmancupissa Thorn kilpaili ensimmäistä kertaa Val Müstairissa joukukuussa 2016. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti oltuaan tammikuussa 2017 Oberstdorfin yhdistelmäkilpailussa 26:s. Kolme päivää myöhemmin hän sijoittui Toblachin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 16:nneksi. Thornin uran parhaat maailmancup-sijoitukset ovat kahdeksannet sijat Falunin vapaan hiihtotavan sprintistä maaliskuulta 2018 ja Otepään perinteisen hiihtotavan sprintistä tammikuulta 2019.

Thorn ilmoitti uransa lopettamisesta huhtikuussa 2021.

Lähteet
-------

* Viktor Thorn Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Timo: Ohhoh! - Maajoukkuehiihtäjä lopettaa uransa vain 24-vuotiaana *SuomiUrheilu*.  7.4.2021. Viitattu 7.4.2021.
Pitäjät Öölannissa. Pitäjien nimet on kirjoitettu pienimmällä tekstillä, hiukan suuremmalla ovat 1970-lukua edeltäneet kunnat ja kaikkein suurimmalla ovat nykyisten kuntien nimet.
**Öölannin kunta** (ruots. *Ölands kommun*) on Ruotsiin muodostettavaksi ehdotettu kunta, joka kattaisi Öölannin saaren. Kunta muodostuisi yhdistämällä saarella nykyään sijaitsevat Borgholmin kunta ja Mörbylångan kunta. Vertailukohtana on pidetty Gotlannin kuntaa Ruotsissa ja Bornholmin kuntaa Tanskassa, koska molemmat kattavat samannimiset saaret kokonaan.

Europarlamenttivaalien yhteydessä 7. kesäkuuta 2009 Mörbylångan ja Borgholmin asukkaat äänestivät kuntien yhdistämisestä. Lopputulos oli kielteinen: ei-ääniä annettiin 56,0 prosenttia ja jaa-ääniä 41,1 prosenttia. Vastarinta yhteistä kuntaa kohtaan oli vahvempaa Mörbylångassa kuin Borgholmissa.

Aiheesta muualla
----------------

* Barometern (29.11.2008): Hela Öland kan bli en kommun (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
* Sweco Eurofutures AB (2008): Öland – en kommun? (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Ölands kommun
**Viktor Grigorjevitš Tšehov** (ven. Ви́ктор Григо́рьевич Че́хов, 1901 nykyisen Voronežin alueen Kantemirovka – 29. heinäkuuta 1988 Volgograd) oli neuvostovenäläinen kirjailija.

Viktor Tšehov syntyi musiikinopettajan perheeseen. Hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät vuonna 1923. Hän kirjoitti näytelmiä ja opiskeli Leningradin työväen kirjallisuusinstituutissa. Vuodesta 1934 lähtien Tšehov asui ja työskenteli Neuvosto-Karjalassa. Vuonna 1937 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.

Vuonna 1939 Tšehov julkaisi historiallisen romaanin *Villitsijät* (*Vozmutiteli*, myös *Klim Sobolev*, 1954). Sen aiheena on Aunuksen talonpoikaiskapina vuosina 1769–1771. Tšehov osallistui toiseen maailmansotaan ja julkaisi sen jälkeen kaksiosaisen sotaromaanin *Na pravom flange* ("Oikealla sivustalla", 1946–1947, 1950). Vuonna 1952 kirjailija muutti Stalingradiin, jossa hän työskenteli paikallisen kirjallisuusalmanakan toimittajana ja kirjailijaliiton virkailijana. Hänen myöhemmät teoksensa on omistettu kaupungin sota- ja vallankumoushistorialle.

Suomennettu teos
----------------

* *Villitsijät: historiallinen romaani*. Suom. Nikolai Jaakkola. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 9.1.2016.
2. 1 2 3  Tšehov Viktor Grigorjevitš: Biobibliografitšeskoe posobije *volglib.ru*. Viitattu 9.1.2016.
*Tämä artikkeli käsittelee asetta. Natsi-Saksan hyväntekeväisyysjärjestöstä, katso NS-Volkswohlfahrt.*
Puolalainen NSV ilmatorjunta-alustalla
**NSV** (suunnittelijat: G. I. Nikitin, J. S. Sokolov, V. I. Volkov) on alun perin neuvostovalmisteinen 12,7×108 mm kaliiperin konekivääri. Suomen puolustusvoimissa se tunnetaan nimellä *12,7 ilmatorjuntakonekivääri 96* ja epävirallisessa sotilassanastossa nimellä *Itikka* tai *Itko*. Versiota **NSVT** (танковый, tankovyi) käytetään ajoneuvoissa, etupäässä panssarivaunussa kuten T-72:ssa T-64:ssä ja T-80:ssä.

NSV kehitettiin 1969 alkaen DŠK:n seuraajaksi ja otettiin käyttöön neuvostoarmeijassa 1972. Sitä on valmistettu Neuvostoliiton lisäksi lisenssillä Bulgariassa, Intiassa, Jugoslaviassa ja Puolassa. Jugoslavialainen versio NSVT:stä tunnetaan nimellä *M87*.
Neuvostoliiton hajottua asetta valmistavat tehtaat jäivät Kazakstanin ja Ukrainan puolelle. Aseen oikeudet omistaa nykyisin Metallist-tehdas Uralskissa.
Venäjällä NSV:n korvaajaksi kehitettiin 12,7 Kord.

NSV:n massa on 25 kilogrammaa, tulinopeus 13 laukausta sekunnissa ja tehokas kantama 1 500 metriä. Täyden, 50 patruunan vyölippaan massa on 11 kilogrammaa.

NSV suomalaisen Pasin kannella itsenäisyyspäivänä 2005 Lahdessa
Lähikuva NSV:stä suomalaisen Pasin kannella itsenäisyyspäivänä 2005 Lahdessa

Suomen Puolustusvoimissa
------------------------

Suomessa NSVT oli käytössä T-72:ssa. Suomessa modernisoidut T-55M:t on myös varustettu NSVT:llä. NSV:tä varten on Suomessa asennettu Norjassa valmistettu kehälavetti muun muassa Pasi-kuljetuspanssariajoneuvoihin ja Nasu-telakuorma-autoihin sekä Rasi maastokuorma-autoihin. 

Sitä käytetään suuren tulinopeuden ansiosta ilmatorjuntakonekiväärinä helikoptereiden, lennokkien ja lentokoneiden lähi-ilmatorjuntaan. Taistelukentällä ilmatorjuntakonekivääri asennetaan erilliselle jalustalle.

Myös merivoimien aluksissa käytetään NSV:tä 23 Itk 95:n, sekä Bofors 40 Mk3:n ja Bofors 57 Mk1:n ja Mk3:n lisäksi ammusilmatorjuntaan.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **NSV**.
* Roman Ashatov:Russkaja Sila  (Arkistoitu – Internet Archive) НСВ «Утес» КРУПНОКАЛИБЕРНЫЙ ПУЛЕМЕТ, Pietari (perusteellinen esittely NSV-konekiväärien historiasta ja nykyisyydestä) (venäjäksi)
**Iași** ([jaʃʲ], unk. *Jászvásár*) on noin 290 000 asukkaallaan yksi Romanian suurimmista kaupungeista ja samannimisen piirikunnan pääkaupunki. Se sijaitsee noin 500 kilometriä Bukarestista pohjoiseen lähellä Moldovan rajaa. Kaupungin halki virtaa Tonavan sivujoki Prut. Iași oli historiallisen Moldavian ruhtinaskunnan pääkaupunki sekä Moldavian ja Valakian yhdistyneen kuningaskunnan toinen keskus Bukarestin ohella.

Kaupunki tunnettiin aiemmin nimellä **Jassy**. Nimen arvellaan mahdollisesti periytyvän sarmaatteihin lukeutuvalta jazygien paimentolaisheimolta.

Historiaa
---------

Kaupungin mainitsee ensimmäisen kerran voivodiruhtinas Alexandru cel Bun (Aleksanteri Hyvä) vuonna 1408. Moldavian ruhtinas Alexandru Lăpușneanu siirsi pääkaupunkinsa Suceavasta Iașiin vuoden 1564 paikkeilla. Iașin ovat polttaneet tataarit 1513, turkkilaiset 1538 ja venäläiset 1686. Vuonna 1734 kaupungissa riehui rutto.

Vuoden 1562 paikkeilla kreikkalainen seikkailija Jacob Basilicus perusti kaupunkiin kreikankielisen koulun ja luterilaisen kirkon. Paikallista kieltä alettiin käyttää opetuskielenä albanialaissyntyisen ruhtinas Vasile Lupun määräyksestä vuonna 1640. Alexandru Ioan Cuza perusti koko Romanian ensimmäisen yliopiston Iașiin vuonna 1860.

Iași toimi Romanian pääkaupunkina ensimmäisen maailmansodan aikana 1916–1918 Bukarestin ollessa saksalaisten miehittämänä. 

Alueen pääasiallinen uskonto on tätä nykyä Konstantinopoliin suuntautuva ortodoksisuus (92,5 %), roomalaiskatolilaisten ollessa toisella sijalla (4,9 %).

Vielä 1800-luvun puoliväliin asti kaupungin väestöstä oli jopa kolmannes juutalaisia. Kaupungissa ilmestyi peräti jiddišinkielinen sanomalehti ja toimi jiddišinkielinen ammattilaisteatteri. Iașin pogromissa 29. kesäkuuta – 6. heinäkuuta 1941 tai sen jälkeen surmattiin puolet juutalaisista ja loput kuljettiin pois.

Nähtävyyksiä
------------

Posliinista tunnetun kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa kulttuuripalatsi, Golian luostari, Kolmen hierarkin kirkko ja luostari Vasile Lupun ajoilta. Lisäksi siellä on Euroopan mahtavimpiin kuuluva kasvitieteellinen puutarha, jolla on pinta-alaa sata hehtaaria.

Lähteet
-------

1. ↑  8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune (XLS) Institutul Național de Statistică.  Arkistoitu 18.1.2016. Viitattu 10.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Iași** Wikimedia Commonsissa
**Retunen** on järvi Kaavissa Pohjois-Savon itäisimmässä osassa. Sen pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 49 kilometriä itään. Retunen sijaitsee saman nimisen kylän itäpuolella.

Maantiede
---------

Retusen ulottuvuus järven eteläisimmän osan Retusenlahdelta pohjoisimman osan Lahnalahdelle on 2,75 kilometriä ja läntisimmän osan Mustalahdelta itäisimmän osan Petkellahdelle 2,6 kilometriä. Suurimmat niemimaat ovat luoteisrannan Soidinniemi, pohjoisrannan Korteniemi sekä itärannan haarautuva niemi, joka jatkuu lounaaseen Niittysaarena ja kaakkoisrannan Jyrkkäniemi. Noin neljäsosa Retusesta on enintään metrin syvä ja noin kuudesosa on vähintään kymmenen metriä syvä. Laajin syvänne sijaitsee järven keskiosan selkävedellä, toinen syvänne sijaitsee järven kaakkoisosassa, missä on myös syvin kohta, 21 metriä.

Retusen saariluku on 16. Saarista 5 on alle aarin laajuisia luotoja ja 3 on puolestaan yli hehtaarin laajuisia. Laajimmat saaret (Nuottisaari, Sepänsaari, Louhisaari, Petronsaari) reunustavat järven keskiosan selkävettä. Retusen rannoilla on metsämaan lisäksi peltoja. Järven syvimmän kohdan eteläpuolella kohoaa Tirrosvuori, jonka korkeustaso on noin 155 metriä merenpinnan yläpuolella. Retusen eteläosan Kangasniemen halki kulkee Siilinjärvi–Viinijärvi-rata.

Retuseen laskee Saarijärvi (101,6 metriä mpy) luoteesta Saarivirran kautta. Retunen laskee Kangasniemen lounaispuolelta Kaavinjärveen (101,0 metriä mpy).

Retusen vesitilavuus on 12 933 000 kuutiometriä.

Retunen (04.741.1.001) kuuluu Retusen-Saarijärven alueeseen (04.741), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Saarijärven alue (04.74) ja ensimmäinen on Juojärven reitin valuma-alue (04.7). Retunen on Retusen-Saarijärven alueen toiseksi laajin vakavesi. Laajin on Saarijärvi ja kolmanneksi laajin on Vihtajärvi. Alueeseen kuuluu 33 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista osalla on omintakeinen nimi, kuten Suuri-Kyrpyli ja Äljänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Retunen, vakavesi, Juuka
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 7.5.2022.
3. ↑  Retunen. Järviwiki. Viitattu 7.5.2022.
4. ↑  Retusen - Saarijärven alue (04.741). Järviwiki. Viitattu 7.5.2022.
**Viktor Ivanovitš Tatarintsev** (ven. Виктор Иванович Татаринцев; s. 23. lokakuuta 1954) on venäläinen diplomaatti.

Tatarintsev syntyi Neuvostoliiton asevoimien upseerin perheeseen. Hän valmistui vuonna 1980 Neuvostoliiton ulkoministeriön alaisesta Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista. Samana vuonna hän aloitti työskentelemisen Neuvostoliiton suurlähetystössä Ruotsissa. Hän pysyi sen henkilökunnan jäsenenä vuoteen 1986. Huhtikuusta 2006 tammikuuhun 2010 Tatarintsev työskenteli Venäjän federaation suurlähettiläänä Islantiin. Tämän jälkeen hän johti helmikuusta 2010 toukokuuhun 2014 Venäjän ulkoministeriön toista Euroopan laitosta. 7. toukokuuta 2014 hänestä tuli Venäjän federaation suurlähettiläs Ruotsin kuningaskuntaan.

Tatarintsev sai vuonna 2010 Venäjän federaation ulkoministeriön kunniatyöntekijän arvonimen ja vuonna 2012 Venäjän kunniamerkin. 12. helmikuuta 2022 julkaistussa *Aftonbladetin* haastattelussa Tatarintsev totesi, ettei Venäjä välittäisi "paskan vertaa" länsimaiden asettamista lisäpakotteista sitä vastaan. Hänen mukaansa pakotteet olivat tehneet Venäjälle suorastaan hyvää, koska Venäjästä oli tullut "omavaraisempi". Italialaisten ja sveitsiläisten juustojen sijaan Venäjä oli hänen mukaansa oppinut tekemään yhtä hyviä juustoja italialaisten ja sveitsiläisten reseptien pohjalta. Tatarintsev myös syytti länsimaita ymmärtämättömyydestä Venäjän näkökulmaa kohtaan. Tatarintsev totesi lisäksi, ettei Venäjä hyväksyisi Ruotsin mahdollista Nato-jäsenyyttä, mikäli maa sitä hakisi. Hän nimesi Naton laajenemisen merkittävimmäksi Venäjää kohtaavaksi uhaksi. Sen sijaan hän olisi toivonut sotilaallista yhteistyötä Ruotsin ja Venäjän välillä. Hän väitti Venäjän poliittisen johdon syvimmän toiveen olevan Ukrainaa kohtaavan sodan välttäminen.

Tatarintsev puhuu englannin ja ruotsin kieliä. Hän on naimisissa, ja hänellä on poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Татаринцев, Виктор Иванович TASS
2. ↑  Russia does not give 's\*\*\*' about Western sanctions, says its ambassador to Sweden World Is One News
3. ↑  Venäjän Ruotsin-suurlähettiläs Aftonbladetille: Venäjää eivät kiinnosta lännen mahdolliset lisäpakotteet Helsingin Sanomat
4. ↑  Venäjän Ruotsin suurlähettiläs: "Me paskomme lännen pakotteiden päälle" MTV Uutiset
Hermann Abendroth.
**Hermann Paul Maximilian Abendroth** (19. tammikuuta 1883 Frankfurt am Main – 29. toukokuuta 1956 Jena) oli saksalainen kapellimestari.

Elämäkerta
----------

Abendroth opiskeli musiikin teoriaa, säveltämistä ja pianonsoittoa Münchenin konservatoriossa (Münchner Konservatorium) vuosina 1900–1903. Wagneristi Felix Motti oli hänen opettajansa, kunnes hän vastaanotti Lyypekin kaupungin kapellimestarin tehtävät vuosina 1905–1911. Tässä tehtävässä hänet korvasi Wilhelm Furtwängler.

Lyhyen Essenissä työskentelyn jälkeen Abendroth nimitettiin kapellimestariksi Kölniin, jossa hän johti vuosina 1915–1934 johti Gürzenich-orkesteria sekä kaupungin konservatoriota vuosina 1925–1943. Tämän orkesterin kanssa hän sai arvostusta kaikkialla Euroopassa ja hänet kutsuttiin useita kertoja johtamaan Neuvostoliiton Valtion sinfoniaorkesteria sekä Lontoon sinfoniaorkesteria.

Vuonna 1934 Abendroth joutui eroamaan tehtävistään Kölnissä, koska häntä epäiltiin liian läheisistä suhteista neuvostoliittolaisiin. Hänet kuitenkin nimitettiin erittain arvostetun Leipzigin Gewandhaus-orkesterin johtoon. Hänen edeltäjänsä Bruno Walter oli joutunut eroamaan tehtävästä juutalaisen syntyperänsä tähden, vaikka samaan aikaan Kölnin kamariorkesteri levytti hänen johdollaan muun muassa Vivaldin, Händelin ja Mozartin musiikkia. Leipzigin orkesterin johdossa Abendroth toimi aina vuoteen 1945 saakka. Samaan aikaan hän jätti myös tehtävänsä Leipzigin konservatoriossa, johon hänen oli nimetty vuonna 1941.

Abendroth oli natsipuolueen jäsen, mutta hän vakuutti aina, ettei ollut koskaan osallistunut yhteenkään poliittiseen kokoukseen tai mihinkään vastaavaan toimintaan.

Sodan jälkeen hänestä tuli Weimarin kaupungin musiikillinen johtaja vuosiksi 1945–1956 ja samalla hän myös palasi Leipzigiin johtamaan Leipzigin radion sinfoniaorkesteria vuosina 1949–1956. Viimeiseksi hän johti vuosina 1953–1956 Berliinin radion sinfoniaorkesteria Itä-Berliinissä.

Ohjelmisto
----------

Orkesterinjohtajana Abendrot oli kuin kotonaan saksalaisen ohjelmiston kanssa, hän levyttikin Anton Brucknerin sinfoniat erittäin onnistuneesti ja niitä levyttäessään hän pääsi valloilleen tarkkavaistoisuutensa, jota nämä sinfoniat vaikeutensa vuoksi vaativat.

Lähteet
-------

* Elämäkertatietoja (englanniksi)
* Diskografia (englanniksi)
* Levytys- ja elämäkertatietoja (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Viktor Tšernov
**Viktor Mihailovitš Tšernov** (ven. Ви́ктор Миха́йлович Черно́в; 1. joulukuuta (J: 19. marraskuuta) 1873 Kamyšin – 15. huhtikuuta 1952 New York) oli yksi Venäjän sosialistivallankumouksellisen puolueen perustajista.

Tšernov opiskeli Moskovassa lakia, ja hänestä tuli laittoman opiskelijaliiton johtaja. Hänet pidätettiin, ja häntä pidettiin Pietari-Paavalin linnoituksessa Pietarissa. Vuonna 1899 Tšernov muutti Sveitsiin opiskelemaan Bernin yliopistossa.

Tšernov palasi Venäjälle vuonna 1901 ja oli perustamassa sosialistivallankumouksellista puoluetta. Hänestä tuli puolueen keskuskomitean jäsen, hän kirjoitti puolueen ohjelman ja oli sen julkaiseman *Revoljutsionnaja Rossija* -lehden toimittaja. Tšernov karkotettiin, hän palasi uudelleen Venäjälle vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen, mutta hänet karkotettiin uudelleen.

Ollessaan maanpaossa Sveitsissä ensimmäisen maailmansodan syttyessä Tšernov osallistui sosialistien Zimmerwaldin liikkeen konferenssiin 1915. Helmikuun 1917 vallankumouksen jälkeen hän palasi Venäjälle ja sai paikan Kerenskin hallituksessa maatalousministerinä toukokuussa 1917. Hallituksen ohjelmaan kuului kuitenkin sodan jatkaminen ja maan puolustaminen Saksaa vastaan. Tšernov erosi hallituksesta syyskuussa.

Tšernov toimi *Delo Naroda* -lehden toimittajana ja saavutti suosiota ajettuaan talonpoikien asemaa ja vastustettuaan puolueensa vasemmistosiipeä ja bolševikkeja. Hänet valittiin lokakuun vallankumouksen jälkeisissä vaaleissa 18. tammikuuta 1918 kokoontuneen perustuslakia säätävän kokouksen puhemieheksi, mutta bolševikit hajottivat kokouksen seuraavana päivänä.

Tšernov oli lyhyesti mukana Venäjän sisällissodan aikana Samarassa muodostetussa sosialistivallankumouksellisessa hallituksessa. Hän pakeni vuonna 1921 Pariisiin, jossa hän asui toisen maailmansodan syttymiseen asti. Sen jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin ja oli mukana kommunisminvastaisessa toiminnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan suuri ensyklopedia 6. osa : Malaijit-Oppiminen*, s. 4656. Otava, 1979. ISBN 951-1-05122-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viktor Tšernov** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
	+ 3
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
	+ 2
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Rantasalmen kappeliseurakunta** on Rantasalmen alueella toimiva Savonlinnan seurakuntaan kuuluva kappeliseurakunta. Kappeliseurakunta perustettiin vuoden 2016 alussa, kun **Rantasalmen seurakunta** liitettiin Savonlinnan seurakuntaan. Seurakuntaliitoksen syyt olivat taloudelliset. Seurakuntaliitokseen ei liittynyt kuntaliitosta, vaan Rantasalmen kunta jatkoi itsenäisenä. Rantasalmen seurakunta ehti toimia vuodesta 1578, ja siitä on erotettu muun muassa Varkauden ja Heinäveden seurakunnat.

Kappeliseurakunnan tiloihin kuuluu Rantasalmen kirkko, seurakuntatalo ja leirikeskus. Leirikeskus on vuokrattu ulkopuoliselle. Kappeliseurakunnan kappalaisena toimii Rantasalmen viimeiseksi jäänyt kirkkoherra Jussi Leppäniemi. Kappeliseurakunnalla on muun muassa kirkkokuoro.

Historia
--------

Rantasalmen seurakunta perustettiin Säämingin kappeliksi 1554, ja se itsenäistyi 1578. Heinävedestä tehtiin Rantasalmen kappeliseurakunta 1744 ja se itsenäistyi 1852. Kirkkohallitus vahvisti vuonna 2015 Rantasalmen seurakuntaliitoksen 1. tammikuuta 2016 alkaen Savonlinnan seurakunnan uutena kappeliseurakuntana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Selvitysraportti: Rantasalmen ja Savonlinnan seurakunnat menossa yhteen *Länsi-Savo*. Länsi-Savo Oy.  Arkistoitu 3.10.2016. Viitattu 3.10.2016.
2. ↑  Suomen Sukututkimusseura *hiski.genealogia.fi*. Viitattu 3.10.2016.
3. ↑  Tilat *www.savonlinnanseurakunta.fi*. Savonlinnan seurakunta. Viitattu 3.10.2016.
4. ↑  Musiikki *www.savonlinnanseurakunta.fi*. Savonlinnan seurakunta. Viitattu 3.10.2016.
5. ↑  Kirkkohallitus varmisti Rantasalmen seurakuntaliitoksen (Arkistoitu – Internet Archive) Itä-Savo 21.4.2015. Viitattu 24.9.2016.
**Monterotondo Marittimo** on kunta Italiassa Toscanan alueella olevassa Grosseton maakunnassa.

Kaupungin keskiaikainen keskusta kapeine kujineen on rakennettu kartion muotoisen kukkulan päälle. Keskiajalla aluetta suojaamaan rakennettiin linna Rocca degli Alberti. Nykyään se on raunioitunut. Kunta kuuluu mineraalipitoisten Colline Metalliferen vuorien alueeseen, jossa on metalleja kuten kuparia ja hopeaa.  Näitä seudun mineraaleja ovat jo etruskit aikoinaan hyödyntäneet. Monterotondo Marittimo on yksi seitsemästä maakunnan kunnasta, joka kuuluu kaivostoiminnasta kertovaan Parco Tecnologico Archeologico delle colline metallifere Grossetanen arkeologiseen teknologiapuistoon. Alueella on myös geotermistä lämpöä. Alueella on myös Lago Boraciferon järvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  www.castellitoscani.com
3. ↑  Tirreno Adriatico 2017

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Monterotondo Marittimo** Wikimedia Commonsissa

Grosseton maakunta
Arcidosso | Campagnatico | Capalbio | Castel del Piano | Castell’Azzara | Castiglione della Pescaia | Cinigiano | Civitella Paganico | Follonica | Gavorrano | Grosseto | Isola del Giglio | Magliano in Toscana | Manciano | Massa Marittima | Monte Argentario | Monterotondo Marittimo | Montieri | Orbetello | Pitigliano | Roccalbegna | Roccastrada | Santa Fiora | Scansano | Scarlino | Seggiano | Semproniano | Sorano
**Michelle Fairley** (s. 17. tammikuuta 1964) on pohjoisirlantilainen näyttelijä.

Fairley syntyi vuonna 1964 Ballycastlen kylässä Pohjois-Irlannissa. Hän tutustui näyttelemiseen teini-ikäisenä Ulster Youth Theatren riveissä. Asuttuaan muutamia vuosia Belfastissa ja oltuaan siellä mukana amatööriteatteritoiminnassa ystävänsä Conleth Hillin kanssa hän lähti Manchesteriin opiskelemaan teatteria. Vuonna 1986 Fairley sai roolin Christina Reidin näytelmästä *Joyriders* ja muutti Lontooseen, missä hän on asunut siitä lähtien.

Vuonna 2008 Fairley oli Laurence Olivier -palkintoehdokkaana sivuosastaan Emiliana Donmar Warehousen teatteriproduktiossa Shakespearen *Othellosta*.

Maaliskuussa 2010 Fairley valittiin Catelyn Starkin rooliin HBO:n televisiosarjassa *Game of Thrones*. Hän korvasi roolissa Jennifer Ehlen, joka oli näytellyt osaa sarjan alkuperäisessä pilotissa. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa keväällä 2011.

Fairley on esiintynyt myös muutamassa Hollywood-elokuvassa, kuten *Marokko 1972* (1998) ja *The Others* (2001). Hän esiintyy pienessä roolissa elokuvassa *Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1* (2010) Hermione Grangerin äitinä.

Fairley esittää *24 – Lontoo* -televisiosarjassa terroristiäitiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Watson, Audrey: George and his Mother *Belfast Telegraph*.  24.4.2009. Viitattu 10.12.2011. (englanniksi)
2. ↑  Full Results: Laurence Olivier Winners Announced *Whatsonstage.com*.  9.3.2008.  Arkistoitu 7.2.2011. Viitattu 10.12.2011. (englanniksi)
3. ↑  Andreeva, Nellie: Fairley to replace Ehle in HBO's 'Thrones' *The Hollywood Reporter*.  19.3.2010. Viitattu 10.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Michelle Fairley Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Malli *Escherichia coli*-bakteerin isositraattilyaasin rakenteesta
**Isositraattilyaasi** on entsyymi, joka katalysoi isositruunahapon reversiibeliä hajottamista glyoksyylihapoksi ja meripihkahapoksi. Entsyymiä esiintyy bakteereissa, kasveissa ja sienissä ja se on osa glyoksylaattikiertoa. Isositraattilyaasin EC-numero on EC 4.1.3.1 ja CAS-numero 9045-78-7.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Isositraattilyaasi on rakenteeltaan samanlaisista alayksiköistä koostuva trimeeri tai tetrameeri. Aktiivisessa muodossa entsyymi sisältää fosforyloidun histidiiniaminohapon aktiivisessa kohdassaan. Isositraattilyaasin substraatti on isositruunahapon ja magnesiumionin muodostama kompleksi ja magnesiumioneja toimivat myös ei-välttämättöminä entsyymin aktivaattoreina. Myös eräät muut kahdenarvoiset metallikationit kuten mangaani-, koboltti- tai nikkeli-ionit voivat aktivoida isositraattilyaasia. Entsyymin katalysoiman reaktion mekanismi muistuttaa aldolaasin katalysoiman reaktion mekanismia. Aktiivisen kohdan negatiivisesti varautunut karboksylaattisivuketju deprotonoi isositruunahapon hydroksyyliryhmän ja hapen ja protonin väliset sidoselektronit muodostavat kaksoissidoksen hapen ja hiilen välille. Samanaikaisesti muodostuvan karbonyyliryhmän kanssa katkeaa kovalenttinen sidos kahden hiiliatomin väliltä ja muodostuva karbanioni ottaa vastaan protonin entsyymin aktiivisen kohdan happamalta aminohapolta. Näin muodostuu glyoksyylihappoa ja meripihkahappoa. Reaktion mekanismissa glyoksyylihappo vapautuu entsyymistä ennen meripihkahapon vapautumista.

Isositraattilyaasin inhibiittoreita ovat tuotteiden lisäksi muun muassa itakonihappo, fosfoenolipalorypälehappo, maleiinihappo ja 3-nitropropaanihappo. Glyoksyylihappo, maleiinihappo ja fosfoenolipalorypälehappo ovat kompetitiivisia inhibiittoreita, meripihkahappo on nonkompetitiivinen inhibiittori ja itakonihappo on unkompetitiivinen inhibiittori. Isositraattilyaasi kilpailee isositruunahaposta sitruunahappokiertoon osallistuvan isositraattidehydrogenaasin kanssa. Glyoksylaattikierron ollessa aktiivinen isositraattidehydrogenaasi fosforyloidaan jolloin se inaktivoituu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  EC 4.1.3.1 - isocitrate lyase Brenda. Viitattu 1.8.2015. (englanniksi)
2. ↑  Jeremy M. Berg, John L. Tymoczko & Lubert Stryer: *Biochemistry, 6th Edition*, s. 496. W. H. Freeman and Company, 2006. ISBN 978-0-7167-8724-2. (englanniksi)
3. 1 2  Daniel L. Purich, R. Donald Allison: *The Enzyme Reference*, s. 486. Academic Press, 2003. ISBN 9780080550817. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.8.2015). (englanniksi)
4. ↑  Reginald Garrett, Charles M. Grisham: *Biochemistry*, s. 636. Cengage Learning, 2012. ISBN 978-1133106296. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.8.2015). (englanniksi)
5. 1 2  Georges N. Cohen: *Microbial Biochemistry*, s. 110-112. Springer, 2014. ISBN 978-94-017-8907-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.8.2015). (englanniksi)
6. 1 2 3  Bruce A. McFadden, Judith O. Williams & Thomas E. Roche: Mechanism of action of isocitrate lyase from Pseudomonas indigofera.  *Biochemistry*, 1971, 10. vsk, nro 8, s. 1384–1390.  (englanniksi)
**Yang Liwei** (kiin. 杨利伟 yksinkertaistettu kirjoitustapa, 楊利偉 perinteinen, s. 21. kesäkuuta 1965, Suizhong, Liaoning) on ensimmäinen Kiinan kansantasavallan kansalainen avaruudessa ("taikonautti", *yuhangyuan*). 

Yang Liwei laukaistiin avaruuteen Shenzhou 5 -aluksella (kantorakettina Pitkä Marssi 2F) Jiuquanin laukaisukeskuksesta 15. lokakuuta 2003 kello 01:00 UTC (09:00 paikallista aikaa). Kierrettyään Maan 14 kertaa hän laskeutui noin kello 6:30 paikallista aikaa 16. lokakuuta 2003. 

7. marraskuuta 2003 Yang Liwei vastaanotti "avaruussankarin" arvonimen Jiang Zeminiltä.

Yang Liwein avaruuspuku

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yang Liwei**.
* Spacefacts.de: Yang Liwei (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Rantasalmen kirkko** on alun perin arkkitehti Josef Stenbäckin suunnittelema kirkkorakennus Rantasalmella Etelä-Savossa. Se valmistui 1904 ja paloi 1984. Kirkon uudelleenrakentamiskorjaukset suunnitteli arkkitehti Carl-Johan Slotte. Hänen suunnitelmiensa pohjalta kirkkoa uudelleen rakennettaessa käytettiin hyväksi kirkon palossa säilyneitä seinärakenteita.

Palanut kirkko
--------------

Josef Stenbäckin suunnittelema punatiilinen Rantasalmen kirkko rakennettiin 1900–1904. Muodoltaan kirkko oli päätytornillinen pitkäkirkko, jossa oli lähempänä kuoripäätyä leveä poikkilaiva. Kirkko edusti uusgotiikkaa ja tavoitteli katedraalimaisuutta. Tämä tunnelma sekä "stenbäckmäisyys" on kadonnut suuriksi osiksi kirkon nykyisistä sisätiloista. Istumapaikkoja kirkossa oli ennen uudelleenrakentamista 2 500 ja Hans Heinrichin rakentamissa uruissa oli 37 äänikertaa. Alttaritaulun oli maalannut Louis Sparre 1906 ja se kuvasi Kristusta Emmauksen tiellä. Kellot olivat vuosilta 1786 ja 1904. Rantasalmen kirkko oli mahtavampia ja mahdollisesti paikkamäärältään suurin Stenbäckin kaikkiaan 35 kirkosta.

Kirkko paloi salaman sytyttämänä 27. kesäkuuta 1984.

Uudelleenrakentaminen
---------------------

Kirkko rakennettiin uudelleen säilyneiden seinien sisäpuolelle Carl-Johan Slotten suunnitelmien mukaan ja vihittiin käyttöön loppiaisena 1989. Kirkon alttaritaulun paikalla olevan taideteoksen on suunnitellut Pauno Pohjolainen. Uruissa on 41 äänikertaa, ja ne rakensi Veikko Virtasen urkutehdas 1990. Istumapaikkoja on noin 500 ja lehterille mahtuu vähän yli 200 ihmistä.

Kirkon ulkomuoto ja yksityiskohdat ovat hyvin samantapaiset kuin ennen uudelleenrakennusta. Suurimmat muutokset ovatkin tapahtuneet kirkon sisätiloissa. Niiden ilmeen täydellisen muuttumisen johdosta ei voida yleisesti sanoa, pitäisikö Rantasalmen nykyisestä kirkosta puhua kokonaan eri kirkkona kuin Josef Stenbäckin suunnitelmien mukaan 1904 rakennetusta kirkosta.*kenen mukaan?* Kirkon palosta säilyi myös osa kirkonkelloista, jäljelle jäänyt osa on nähtävissä kirkon tiloissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rantasalmen seurakunta: Kirkko Viitattu 20.7.2014.
2. 1 2  30 vuotta Rantasalmen seurakunnan palveluksessa: urut ja kanttori YLE 6.2.2012. Viitattu 20.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rantasalmen kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Rantasalmen kirkko entisen Rantasalmen seurakunnan sivustolla
* Kirkon kuva
Georgialainen nainen laulaa iavnanaa. Henryk Hryniewskin piirros.
**Iavnana** (georg. იავნანა) on georgialaisen kansanmusiikin laulutyyppi, joka on perinteisesti tarkoitettu tuutulauluksi mutta jota on käytetty myös parantavana lauluna sairaille lapsille. Jotkut iavnana-sanoitukset ovat kuitenkin opetuksellisia tai niissä on sankaritarina. 

Genren nimi tulee lauluissa käytetystä kertosäkeestä *iavnana* (tai *iavnaninao*, *nana naninao* jne.), johon sisältyy sana *nana* (ნანა). Sen on sanottu olevan peräisin esikristillisen äitijumalan nimestä. Jotkut säkeen muunnelmat, kuten *iavnana vardo nana*, yhdistävät kahden eri kukan, orvokin (*ia*) ja ruusun (*vardi*), nimet. Ne ovat yleinen aihe georgialaisessa kansanperinteessä sekä klassisessa kirjallisuudessa ja yhdistetään yleisesti feminiinin ja maskuliinin symboleihin.

Iavnana-lauluista on tallennettu yli 60 eri versiota. Suurin osa näistä tuutulauluista lauletaan suoraan lapselle, ja ne ovat säilyneet käytössä myös nyky-Georgiassa. Monet iavnana-variantit olivat kuitenkin sairaalle lapselle laulettuja tervehdyttämislauluja, jotka osoitettiin lapsen sijaan "herroille" (*batonebi*) tai "enkeleille" (*angelozebi*). Näiden henkien uskottiin ottaneen isorokosta, tuhkarokosta, tulirokosta tai muusta tarttuvasta taudista kärsivän potilaan haltuunsa.

Useat georgialaiset runoilijat, kuten Ilia Tšavtšavadze, Akaki Tsereteli ja Galaktion Tabidze, ovat käyttäneet teoksissaan iavnana-motiiveja.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuite, Kevin: The Violet and the Rose. A Georgian Lullaby as Song of Healing and Socio-Political Commentary (s. 2) Université de Montréal.
2. ↑  Tuite s. 3.
3. ↑  Tuite s. 3, 8.
4. ↑  გ. ჩხიკვაძე (G. Tškhikvadze): *იავნანა (Iavnana)*, s. 37. Tbilisi: ქართული საბჭოთა ენციკლოპედია (Georgian Soviet Encyclopaedia), 1980.
**Yang Young-ja** (kor. 양영자, s. 6. heinäkuuta 1964 Iksan) on eteläkorealainen entinen pöytätennispelaaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Yang osallistui urallaan olympialaisiin Soulissa vuonna 1988. Kaksinpelissä hän voitti alkulohkonsa jokaisen ottelun 3–0. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella tšekkoslovakialainen Marie Hrachová voitti Yangin 3–1. Nelinpeliin Yang osallistui Hyun Jung-hwan parina. He voittivat alkulohkonsa kaikki seitsemän ottelua häviten yhteensä vain yhden erän. Puolivälierissä he voittivat alankomaalaisen parin 2–0. Välierissä Hyun ja Yang kohtasivat japanilaiset Kiyomi Ishidan ja Mika Hoshinon, jotka eteläkorealaiset voittivat 2–0. Loppuottelussa eteläkorealaispari kohtasi kiinalaisparin Chen Jing–Jiao Zhimin, jotka he voittivat erin 2–1.

Maailmanmestaruuskilpailuista Yang saavutti yhteensä kuusi mitalia. Ainoan maailmanmestaruutensa hän voitti vuonna 1987, kun hän voitti naisten nelinpelin. Samana vuonna hän saavutti hopeaa kaksinpelistä ja joukkuekilpailusta sekä pronssia sekanelinpelissä. Hänellä on myös MM-hopeaa kaksinpelistä vuodelta 1983 ja MM-pronssia joukkuekilpailusta vuodelta 1985.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yang Young-ja Sports Reference.  Arkistoitu 6.12.2008. Viitattu 13.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Yang Youngja Table Tennis Guide. Viitattu 13.4.2020. (englanniksi)
Yhdysvaltain rajavartija lukee Miranda-oikeuksia henkilölle, joka on pidätetty huumeiden maahantuonnista.
**Miranda vastaan Arizona** (engl. *Miranda v. Arizona*) on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden ennakkopäätös vuodelta 1966. Tapauksessa vahvistettiin nykyinen käytäntö, jossa rikoksesta epäillylle tulee poikkeuksetta lukea tämän oikeudet (niin sanotut **Miranda-oikeudet**), joissa kerrotaan oikeus neuvotella asianajajan kanssa ja oikeudesta olla todistamatta itseään vastaan, ennen kuin esitutkinnassa on aloitettu epäillyn kuulustelut.

Kyse oli Ernesto Mirandan oikeudenkäynnissä annetusta ratkaisusta. Miranda pidätettiin epäiltynä 18-vuotiaan tytön kidnappauksesta ja raiskauksesta aihetodisteiden perusteella. Kahden tunnin kuulustelun jälkeen Miranda allekirjoitti tunnustuksen. Hänelle ei kuitenkaan ollut missään vaiheessa kerrottu mahdollisuudesta saada oikeudellinen avustaja, eikä oikeudesta vaieta eikä että hänen tunnustustaan voitaisiin käyttää häntä vastaan. Oikeudenkäynnin aikana Mirandan asianajaja Alvin Moore esitti, ettei tunnustus tämän takia päde oikeudessa. Mooren vastaväite hylättiin ja Miranda tuomittiin pitkään vankeusrangaistukseen. Myös Arizonan korkein oikeus piti tuomion voimassa.

Yhdysvaltain korkein oikeus katsoi äänin 5–4, että perustuslain viidennen ja kuudennen lisäyksen vuoksi yksikään tunnustus ei kelpaa oikeudessa, ellei epäillylle ole kerrottu hänen oikeuksistaan ja ellei epäilty ole luopunut niistä. Viidennen lisäyksen mukaan ketään ei voi pakottaa todistamaan itseään vastaan ja kuudes lisäys turvaa oikeuden asianajajaan. Ernesto Mirandan tuomio kumottiin, mutta hänet tuomittiin myöhemmin vankilaan samasta tapauksesta muun todistusaineiston nojalla.

Tapauksen seurauksena rikoselokuvissakin kuullaan usein lause: "Kaikkea, mitä sanotte, voidaan käyttää todisteena teitä vastaan...". Tätä kutsutaan joskus Miranda-varoitukseksi tai yksinkertaiseksi Mirandaksi.

Varoituksen tarkka sanamuoto on erilainen eri osavaltioissa. Monessa paikassa poliisin pitää lopuksi myös kysyä, ymmärtääkö henkilö oikeutensa.

Ernesto Miranda tuomittiin vuonna 1966, ja hän pääsi ehdonalaiseen vuonna 1972. Neljä vuotta myöhemmin hän kuoli baaritappelussa. Häneltä löytyi kortteja, joissa oli Miranda-varoituksen teksti.

Suomen esitutkintalaissa on huomioitu vastaavia oikeuksia. Kuulusteltavalle on ennen kuulustelua ilmoitettava hänen asemansa esitutkinnassa. Epäillylle on samalla ilmoitettava, mistä teosta hän on epäilyksen alainen ja aiotaan syyttää. Epäillylle on ennen kuulustelua myös tehtävä selkoa tämän oikeudesta käyttää avustajaa esitutkinnassa sekä siitä, milloin hänelle voidaan määrätä puolustusasianajaja.

Lähteet
-------

* Hudson, Jr. David L.: *The Handy Law Answer Book*. Visible Ink Press, 2010. ISBN 9781578592173.

### Viitteet

1. ↑  Katajisto, Laura: English-Finnish Glossary of United States Justice Terms (Arkistolinkki) *FAST Area Studies Website*.  25.4.2010. Tampereen yliopisto.  Arkistoitu 25.10.2009. Viitattu 22.4.2013. (englanniksi)
2. ↑  Miranda Warnings and Police Questioning - FindLaw *Findlaw*. Viitattu 13.11.2017.
3. ↑  Hudson 2010, s. 65.
**Kelokämppä** on Jorma Ollikaisen vuonna 1962 ilmestynyt eräromaani. Se kertoo Lapin erämaassa 1950-luvulla eläneestä omalaatuisesta "Rahajärven keisari" Alpiinista eli Albin Tirkkosesta ja kirjailijan tämän luona viettämästä ajasta.

Ollikainen kertoo kirjassa muun muassa, miten hän rakentaa ystävineen Alpiinille uuden kelokämpän Kirakkajoen suulle Inariin, sekä miten hän kalastaa ja retkeilee Alpiinin kanssa. Kirja kuvaa Alpiinin erakkona ja korpifilosofina, jota on verrattu jopa *Havukka-ahon ajattelijaan*. Alpiinin ajatusten lisäksi kirjassa kuvataan runsaasti ja kiintymyksellä Lapin luontoa. Ollikainen kuvaa kirjassaan myös surua ja huolta erämaiden häviämisestä. Kirja päättyy Alpiinin kuolemaan ja kirjailijan pohdintoihin kämpän ja maailman tulevaisuudesta.

Kirjasta on otettu uusintapainos vuonna 1963 ja siitä on julkaistu laajennettu versio vuonna 1984. Alpiinin Rahajärven rannassa sijainnut kämppä on puolestaan nykyisin Metsähallituksen vuokrakämppänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jorma Ollikainen: *Kelokämppä*. 2. painos. Porvoo: WSOY, 1963.
2. ↑  Inarin erakot, osa 1 *Metsastys-kalastus.com*.  2008.  Arkistoitu 8.2.2009. Viitattu 25.5.2010.
3. 1 2  Timo Ylhäinen: Jorma Ollikainen - Kelokämppä *outa.fi*.  2009. Viitattu 25.5.2010.
4. ↑  Iisalmelaisia kirjailijoita » Aakkosellinen kirjailijaluettelo » Ollikainen, Jorma Iisalmen kaupunki. Viitattu 25.5.2010.
5. ↑  Hannu Rauhamaa: Maailman paras vetokoira *nic.fi*.  1997.  Arkistoitu 24.5.2012. Viitattu 25.5.2010.
6. ↑  M019 Kirakkajoki  2010. Villi Pohjola:  Metsähallitus.  Arkistoitu 5.9.2003. Viitattu 25.5.2010.
**Mircea Stan** (s. 1943 Romania) on romanialaissyntyinen jazzmuusikko ja pasunisti, joka on 1970-luvun alkuvuosista alkaen asunut Suomessa.

Stan oli yksi UMO Jazz Orchestran perustajajäsenistä. Sen lisäksi hän on soittanut muun muassa Edward Vesalan, Heikki Sarmannon ja Paroni Paakkunaisen johtamissa kokoonpanoissa. 1980-luvulta alkaen hän on esiintynyt duona saksofonisti-huilisti Pentti Lahden kanssa.

Mircea Stanin omat yhtyeet ovat olleet sekstettejä, joita levytyksissä on vahvistettu lyömäsoittajilla.

Muusikon työn ohella Mircea Stan on opettanut pitkään pasuunansoittoa Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa ja sen ulkopuolella.

Diskografiaa
------------

* *The Touch* (Kompass Records, 1987)
* *Para Los Trombones* (Andania, 1989)
* *Roots Never Die* (Mircea Stan Jazz Band, omakustanne, 2000)
* *Coming Home* (Mircea Stan Quartet, Yleisradion äänite vuodelta 1974, Svart Recordsin vinyylijulkaisu 2010-luvulta)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mircea Stan, Jazz Finland. Viitattu 20.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Mircea Stan Discogs-levytystietokannassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Isostasia** on hydrostaattisen tasapainon kaltainen tasapainotila kiinteän Maan pintakerroksen alla eri Maan osissa. Periaate on se, että jos tutkitaan pystysuunnassa Maan pinnalta alaspäin ulottuvaa patsasta, on sen kokonaismassa tiettyyn syvyyteen (ns. *kompensaatiosyvyys*) saakka vakio, ts. sama mantereen ja meren, alangon ja vuoriston alla.

Ranskalainen geodeetti Pierre Bouguer huomasi Etelä-Amerikassa, että Andien vuoristo aiheutti paikallisen luotiviivan taipumista vuoristoon päin; hän ymmärsi tämän olevan Newtonin yleisen gravitaatiolain mukaista vuoriston massojen painovoimavaikutusta. Kun hän yritti arvioida tämän vaikutuksen suuruutta, hän huomasi yllätyksekseen, että havaittu efekti oli alle puolet teoreettisesta.

Intiassa Sir George Everest huomasi saman ilmiön Himalajan tapauksessa. Syy on se, että vuoristo koostuu merenpinnan yläpuolella olevista vuoristomassoista, mutta myös merenpinnan alapuolella olevasta ns. *juuresta*. Tämä juuri koostuu samanlaisesta graniitista kuin vuori, ja tämä materiaali on kevyempää kuin ympäröivän Maan vaipan aine. Vuoristo siis "kelluu" vaipan päällä. (Tästä voisi saada sellaisen vaikutelman, että Maan vaippa olisi sulaa magmaa; näin ei kuitenkaan ole. Se on terästä kovempaa ja johtaa seismisiä S-aaltoja, johon vain kiinteä materiaali pystyy, mutta se on kykenevä hitaaseen plastiseen deformaatioon.)

Maannousu ja isostasia
Ilman isostasiaa Maan painovoimakenttä olisi paljon epäsäännöllisempää. Kompensaation ansiosta painovoima-anomaliat asettuvat maailmanlaajuisesti nollan ympäri. Vaihteluväli riippuu alueelta, tasangoilla se on kymmeniä, vuoristoissa satoja milligalleja (mGal). Ainoastaan paikoista, jotka eivät ole isostaattisessa tasapainotilassa – muun muassa valtamerten syvänteet – löytyy systemaattisen suuria painovoima-anomalioita.

Isostasia selittää myös Fennoskandian postglasiaalista maannousua. Jääkauden aikana jopa 2 km paksun mannerjäätikön massa oli painanut maan kuorta alas: kun jää suli noin 11 000 vuotta sitten, alkoi ensin nopea, sitten hidastuva muodonpalautusliike, joka on jatkunut näihin päiviin saakka. Vastaavia maannousualueita on muun muassa Kanadassa ja Siperiassa.

Helsingissä Geodeettisella laitoksella toimi vuodesta 1936 1950-luvulle Geodesian maailmanliiton (IAG:n) "Isostaattinen laitos", johtajanaan V. A. Heiskanen.

Katso myös
----------

* Glasiaali-isostasia
* Atolli
**Kelsosta vastaan** (m.kreik. Κατὰ Κέλσου, *Kata Kelsū*; lat. *Contra Celsum*) on Origeneen kirjoittama apologeettinen teos, joka oli nimensä mukaisesti suunnattu Kelsosta vastaan. Tutkimuksessa teos tunnetaan yleensä latinankielisellä nimellään.

Historia
--------

Origenes kirjoitti teoksen *Kelsosta vastaan* noin vuonna 248. Se oli suunnattu pakanallista, kristinuskoa vastustanutta filosofi Kelsosta vastaan tämän hyökättyä kristinuskoa kohtaan teoksessaan *Todellinen oppi*. Näin teos on tärkeimpiä lähteitä siihen, miten pakanalliset oppineet näkivät kristinuskon 100–200-luvuilla. Nykyisin *Kelsosta vastaan* on Origeneen pisin säilynyt teos ja näin hänen pääteoksensa. On sanottu, että teos on idän kirkolle samassa asemassa kuin Augustinuksen *Jumalan valtio* lännen kirkossa. Se on merkkiteoksia myös antiikin pakanallisen ajattelun ja kristillisen teologian yhteensovittelun kannalta.

Teos on säilynyt nykyaikaan yhden Vatikaanissa olevan käsikirjoituksen kautta. Se on peräisin 1200-luvulta. Sen lisäksi teoksesta on säilynyt joitakin katkelmia muun muassa Origenes-lainauksia yhteen koonneessa *Filokaliassa* sekä papyruksissa.

Sisältö
-------

*Kelsosta vastaan* koostuu kahdeksasta kirjasta. Origenes käy siinä läpi Kelsoksen teosta *Todellinen oppi* kohta kohdalta ja vastaa siinä esitettyihin syytöksiin. Teos tuo ilmi, että Origenes ja Kelsos jakavat platonilaisen ajattelun, mutta ovat suuresti erimielisiä monista muista asioista. Origenes pyrkii vastaamaan Kelsoksen syytöksiin siitä, että kristinusko on karkea ja maalaismainen hyökkäys perinteistä uskontoa ja filosofista sivistystä vastaan, ja osoittamaan, että myös filosofinen mieli voi toimia kristillisessä viitekehyksessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Origen *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 22.3.2021.
2. ↑  Contra Celsum *Index Theologicus*. Viitattu 22.3.2021.
3. ↑  Lewis, George: The Philocalia of Origen: Translator's Preface *Tertullian.org*. Viitattu 22.3.2021.

Kirjallisuutta
--------------

### Käännöksiä ja tekstilaitoksia

* Origen: *Origenes Werke*. J. C. Hinrichs, 1899. Teoksen verkkoversio.  Kreikankielinen teksti.
* Origenes: *Contra Celsum: Libri VIII*. Edited by Miroslav Marcovich. Supplements to Vetus Testamentum: Formation and interpretation of Old Testament literature, nide 54. Brill, 2001. ISBN 9789004119765.
* Origen: *Contra Celsum*. Edited by Henry Chadwick. Cambridge University Press, 1980. ISBN9780521295765.

Aiheesta muualla
----------------

* Origen: *Contra Celsum*. New Advent. (englanniksi)
* Celsus' view of Christians and Christianity. Excerpts from Contra Celsus by Origen. (englanniksi)