recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gérard de Ridefortin vaakuna
**Gerard de Ridefort** (n. 1141 – 1. lokakuuta 1189) oli temppeliherrain ritarikunnan suurmestari vuosina 1184–1189.

Gerard de Ridefort oli luultavasti syntyjään flaami. Hän tuli Lähi-itään 1170-luvulla ja oli aluksi Tripolin kreivin Raimund III:n palveluksessa. Hän riitaantui kuitenkin isäntänsä kanssa ja siirtyi Jerusalemin kuninkaan palvelukseen. Vuonna 1179 Baudouin IV nimitti de Ridefortin kuningaskunnan marsalkan virkaan. Myöhemmin hän liittyi temppeliherroihin ja vuonna 1183 hänestä tuli järjestön senesalkki. Lokakuussa 1184 de Ridefort valittiin ritarikunnan suurmestariksi.

Vuonna 1187 Gerard de Ridefort hyökkäsi 100 temppeliritarin ja joidenkin johanniittojen kanssa Saladinin poikaa al-Afdalia vastaan. Al-Afdal komensi kuitenkin yli 5 000 miehen joukkoa ja löi eurooppalaiset helposti. Johanniittain suurmestari Roger de Moulins sai surmansa taistelussa ja de Ridefort haavoittui, mutta säilyi hengissä.

Saman vuoden heinäkuussa Gerard de Ridefort johti temppeliherroja Hattinin taistelussa. Ristiretkeläiset kärsivät tappion, ja Gerard de Ridefort ja joukko temppeliherroja joutui Saladinin vangiksi. Muut temppeliherrat teloitettiin, mutta Saladin säästi suurmestarin hengen. Saladin lupasi päästää de Ridefortin vapaaksi, jos tämä pystyisi suostuttelemaan temppeliherrat luovuttamaan erään linnoituksensa ilman taistelua. Tässä de Ridefort onnistui, ja Saladin piti lupauksensa ja päästi de Ridefortin vapaaksi.

Vapauduttuaan de Ridefort meni Tortosaan, jossa hän johti temppeliherrojen linnan puolustusta. Vuonna 1189 de Ridefort osallistui Akkon piiritykseen. Hän kuoli joko taistelussa tai Saladin teloitti hänet taistelun jälkeen.
**Michael Edward Hewlett** (25. elokuuta 1916, Hackney, Lontoo, Englanti - 23. helmikuuta 2000) oli englantilainen anglikaaninen pappi ja virsirunoilija.

Hewlett opiskeli Merton Collegessa, Oxfordissa. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1948 ja papiksi 1949. Hän on työskennellyt useissa seurakunnissa erilaisissa tehtävissä erityisesti Exeterin hiippakunnassa.

Hewlett on kirjoittanut noin 70 virttä ja hänen kirjoittamiaan virsiä on useissa Englannissa ja Yhdysvalloissa ilmestyneissä virsi- ja laulukirjoissa tai niiden lisäyksissä, joita on ilmestynyt 1970- ja 1980-luvuilla. Hän voitti vuonna 1968 television järjestämän kilpailun "A Hymn for Britain" virrellä "Once on a mountaintop". Hänen virsiään on julkaistu vuonna 1979 ilmestyneessä laulukokoelmassa *"Faith, Folk and Festivity"*. 

Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 528 on Hewlettin kirjoittama virsi "Hör oss, Gud, du själv har bett oss" Anders Frostensonin vuonna 1968 tekemänä käännöksenä. Kuitenkaan ei ole tietoa siitä, mikä Hewlettin kirjoittama virsi on käännöksen pohjana. Virren suomenkielinen käännös vuoden 2002 virsikirjassa "Herra, kutsuit meitä itse" on Anna-Mari Kaskisen tekemä vuonna 1999.

Lähteet
-------



1. ↑  Michael Edward Hewlett *hymnology.hymnsam.co.uk*. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Michael Edward Hewlett *hymnary.org*. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700*, s. 249. Wessmans musikförlag AB Visby, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1. (ruotsiksi)*
4. ↑  Faith, Folk and Festivity *godsongs.net*. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)
Köngäksen ruukki kuvattuna ilmasta vuonna 1994.
**Köngäksen ruukki** (ruots. *Kengis bruk*) toimi Tornionjoen varrella Pajalan kunnassa Ruotsissa vuosina 1646–1879. Köngäksen ruukki oli maailman pohjoisin rautaruukki.

Ruukin perusti saksalaissyntyinen Arendt Grape (1612–1687), joka sai ruukille privilegion 1646. Ruukille valmistui 1649 vasarapaja, joka sai käyttämänsä takkiraudan Vittangin Masuuninkylän (Masugnsby) rautakaivoksen masuunilta. Ruukki jalosti myös Svappavaaran kaivokselta saatua kuparia. Vuonna 1652 Grapen yhtiökumppaneiksi tulivat hollantilaiset veljekset Abraham ja Jakob Momma, jotka kehittivät sijoituksillaan ruukin toimintaa. Ruukin alueelle rakennettiin myös Ruotsin pohjoisin ruukinkartano. Ruukilla oli vuosina 1674–1715 privilegio valmistaa plootuja, vaikka suurin osa valmistettiinkin Avestassa.

Vuonna 1697 ruukin omistajaksi tuli *Västerbottniska bergslagen* -yhtiö ja vuonna 1746 se siirtyi Abraham Steinholtzin omistukseen. Venäläiset polttivat ruukin isovihan aikana 1717, mutta se rakennettiin uudelleen. Ruukin toiminta oli laajimmillaan 1700-luvun puolivälissä, jolloin siellä työskenteli 120 työntekijää ja ruukkiyhdyskunnassa oli 500 asukasta. Steinholtzin jälkeen ruukin omistajat vaihtuivat tiheään, kunnes Karl Johan Sohlberg osti ruukin 1850. Tämän jälkeen ruukkialue on ollut Sohlbergin suvun omistuksessa, vaikka itse ruukin toiminta päättyi sen tuhouduttua tulipalossa 1879.

  

Vesikanava, joka antoi voimaa ruukille, johtaa vettä nykyään pienelle vesivoimalalle (0,3 megawattia ja 1,7 gigawattituntia).

Viitteet
--------

1. ↑  Kuhlins, Leif: Torne Älv, vattenkraft.info, viitattu 28.12.2020 (ruotsiksi)
2. ↑  Fagervall, Britt-Inger
Salomonsson-Juuso, Esther ja
Tervaniemi, Britta: *Kengis bruk: världens nordligaste järnbruk*, s. 46. Institutionen för Industriell ekonomi och samhällsvetenskap, Avdelningen för Samhällsvetenskap, Luulajan teknillinen yliopisto: , 2006. Teoksen verkkoversio (viitattu 19.7.2021). (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Samuli Paulaharju: *Kiveliöitten kansaa: Pohjois-Ruotsin suomalaisseuduilta*. WSOY 1937, Köngäksen ruukista kerrotaan luvussa *Pruuki ja Kruuva*

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Kengis bruk
Loviisan kirkko etelästä
**Loviisan suomalainen seurakunta** on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka sijaitsi Helsingin hiippakunnassa. Loviisan seurakunta toimi Loviisan kaupungin alueella ja siihen kuului 2 894 suomenkielistä kirkon jäsentä (elokuu 2018) siltä alueelta joka ennen vuoden 2010 kuntaliitoksia oli Loviisan kaupunki; ruotsinkieliset kuuluivat Porvoon hiippakunnan alaiseen Lovisa svenska församlingiin. Seurakunnat kuuluivat Loviisanseudun seurakuntayhtymään.

Historia
--------

Loviisan kaupunki perustettiin 1745 nimellä Degerby Pernajan pitäjän alueelle. Pian sen jälkeen vuonna 1750 myös seurakunta erotettiin Pernajan seurakunnasta. Kuningas Aadolf Fredrikin vieraillessa kaupungissa 1752, se muutti nimensä Loviisaksi kuningatar Loviisa Ulrikan mukaan.

Vuonna 1855 suuri osa kaupungista, mukaan lukien kirkko, paloi. Nykyinen punatiilinen uusgoottilainen Loviisan kirkko vihittiin käyttöön 1865.

Loviisan suomalainen seurakunta perustettiin 1958, kun Loviisan seurakunta jaettiin kielellisin perustein; ruotsinkieliset liitettiin ruotsinkieliseen seurakuntaan. Seurakunnat käyttävät samoja kiinteistöjä; Loviisan kirkko on esimerkiksi molempien kotikirkko.

Loviisan suomalainen seurakunta yhdistyi muihin alueen seurakuntiin vuoden 2019 alussa. Suomenkieliset seurakunnat muodostivat Agricolan suomalaisen seurakunnan ja ruotsinkieliset vastaavasti Agricola svenska församlingin.

Kirkkoherrat
------------

### Loviisan seurakunnassa

* David Starck (1750–1778)
* Zacharias Cygnæus vanhempi (1780–1791)
* Henrik Calonius (1792–1805)
* Karl Adolf Hougberg (1810–1840)
* Gustaf Leonard Stenbäck (1844–1861)
* Karl Albert Hackzell (1876–1892)
* Ivar Alarik Nikander (1895–1918)
* Arnold Schalin (1920–1957)
* Leo von Martens (1957–1958)

### Loviisan suomalaisessa seurakunnassa

* Paavo Elovaara (1959–1975)
* Niilo Outakoski (1975–1980)
* Veli-Matti Hynninen (1980–2012)
* Seppo Apajalahti (2012–2018)

### Loviisan ruotsalaisessa seurakunnassa

* Leo von Martens (1958–1982)
* Lars Junell (1982–2006)
* Henrik Weckström (2007–2012)
* Karl af Hällström (2012–2018)

Lähteet
-------

1. ↑  Jäsentilasto 2018 aikasarja - Kirkon tilastopalvelu SUomen ev.lut. kirkko. Viitattu 20.10.2018.
2. ↑  Kahden seurakunnan malli käyttöön 1.1.2019 *Loviisan Sanomat*.  19.9.2017.  Arkistoitu 6.9.2018. Viitattu 21.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Seurakunnan kotisivut internetin arkistossa
**Taideohjelma** on suunnitelma, jossa määritellään, miten alueelle tai kohteeseen toteutetaan taidetta. Taideohjelmassa kerrotaan myös, kuinka rahoitus sekä tilaajien, rakennuttajien, arkkitehtien, erikoisalojen suunnittelijoiden, taiteilijoiden ja käyttäjien yhteistyö toteutetaan.
**Taidekaava** taas painottaa suunnitelman kohdistuvan tietylle kaavoitettavalle tai jo kaavoitetulle alueelle, jossa taidetta yhdistetta yhdistetään enemmän tai vähemmän rakennetun ympäristön kanssa. 

Taideohjelma voi olla joko ohjeellinen tai velvoittava. Ohjeellinen taideohjelma voidaan laatia asemakaavan liitteeksi. Se ei velvoita myöhempää suunnittelua ja rakentamista. Velvoittavassa taideohjelmassa kirjatut ohjeet liitetään tontinluovutusehtoihin tai ohjelman noudattamisesta sovitaan muulla tavoin kunnan ja alueen rakennuttajien kesken.

Taideohjelmassa määritellään tavoitteet, taiteen hankintatavat tai periaatteet, taiteen ylläpidon periaatteet ja tahot, sekä rahoitusmallit ja muut taloudelliset seikat. Taideohjelmaa käytetään varsinkin laajoissa ja pitkäkestoisissa hankkeissa. Toteutuksesta voi vastata monialainen taidetyöryhmä, jossa taideteosten hankinnasta päättää esimerkiksi taidemuseo tai muu taiteeseen erikoistunut asiantuntijataho.

Taideohjelmia
-------------

Helsingin Arabianrannassa toteutettiin ohjelma, jossa Helsingin kaupunki asetti vuonna 2000 Arabianrannan rakennuttajille velvoituksen käyttää 1–2 % rakennuskustannuksista taiteeseen. Arabianrannan ohjelma valmistui vuonna 2012, jolloin siihen oli osallistunut yli 100 taiteilijaa. Teoksia on 200–300 ja ne ovat veistoksia, keramiikkaa, graafista betonia, valokuvia, maalauksia, mosaiikki- ja valoteoksia, taidepuisto, taidepihoja sekä yhteisötaidetta. Teosten koot vaihtelevat postikortin kokoisista kerrostalon julkisivun korkuisiin.

### Suunniteltuja, toteutettuja tai toteutettavia taideohjelmia

* Arabianranta, Helsinki, 2000–2012
* Saaristokaupunki, Kuopio 2007
* Vuores, Tampere 2007–2017
* Leinelä, Vantaa
* Nikkilä, Sipoo
* Kangas, Jyväskylä
* Länsiranta, Porvoo
* Rykmentinpuisto, Tuusula

Katso myös
----------

* Prosenttiperiaate
* Julkinen taide
* Ympäristötaide

Lähteet
-------

1. ↑  Pulkkinen, Miisa (toim.): [ Prosenttiperiaatteen
käsikirja: Taiteen tilaajalle] Suomen Taiteilijaseura. Viitattu 2019.
2. 1 2 3 4  Taideohjelma (pdf) *Prosenttiperiaatteen käsikirja, Taiteen tilaajalle*.  2015. Prosentti taiteelle -hanke. Viitattu 3.8.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Isohanni, Tuula: Arabianrannan taide *Arabianranta*. Art and Design City Helsinki Oy. Viitattu 3.8.2017.
4. 1 2 3  Rykmentinpuisto *Rykmentinpuiston taideohjelma*.  15.2.2017. Frei Zimmer Oy.  Arkistoitu 3.8.2017. Viitattu 3.8.2017.
5. ↑  Leinelän taideasuinalue *taide-esite*. Leinelä, Vantaa.  Arkistoitu 3.8.2017. Viitattu 3.8.2017.
6. ↑  Nikkilän taideohjelma *Nikkilän taideohjelma*.  2015. Marjukka Korhonen, Sipoon kunta ja Ympäristötaiteen säätiö.  Arkistoitu 4.8.2017. Viitattu 4.8.2017.
7. ↑  Länsirannan taideohjelma *Porvoo*. Porvoon kaupunki. Viitattu 3.8.2017.
**Travellink** on yksityishenkilöille suunnattu nettimatkatoimisto, jolla on toimintaa Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa. Travellinkin tuotteisiin kuuluvat muun muassa lennot, hotellit, lennot ja hotellit sekä vuokra-autot, joita myydään verkkosivujen kautta. Travellinkin omistaa espanjalainen Opodo USL, joka on osa eDreams ODIGEO -konsernia.

Historia
--------

Travellink perustettiin vuonna 2000, kun osakkaat SAS, Amadeus ja Tele2 ostivat SMART AB:n tuotemerkin Travellinkin. Peter Carlsson oli yhtiön toimitusjohtajana vuosina 2000–2016, jolloin uudeksi Pohjoismaiden johtajaksi siirtyi Erik Wikander.

Maaliskuusta 2005 lähtien Travellink on ollut osa Opodo-ryhmää. Opodo toimii Pohjoismaissa nimillä Travellink ja Opodo ja Isossa-Britanniassa, Saksassa, Ranskassa, Italiassa, Belgiassa, Itävallassa, Puolassa, Portugalissa, Sveitsissä ja Espanjassa nimellä Opodo. Travellink oli aiemmin suunnattu sekä yksityishenkilöille että yritysasiakkaille, mutta australialaisen Flight Centre Travel Groupin (FCTG) ostettua Travellink Corporaten vuonna 2016 on Travellinkin tarjonta suunnattu nykyään ainoastaan yksityishenkilöille.

Travellink ja eDreams Odigeo
----------------------------

Travellink on osa eDreams ODIGEO -konsernia. Yhtiöllä on viisi tuotemerkkiä, Opodo, eDreams, Go Voyages, Travellink ja Liligo. Yhtiö toimii yhteensä 44 markkinoilla*selvennä*. eDreams ODIGEOn pääkonttori sijaitsee Barcelonassa, ja se listautui Madridin pörssiin vuonna 2014 (kaupankäyntitunnus EDR).

Travellinkin yhteistyöt
-----------------------

Joulukuussa 2016 Travellink solmi sopimuksen teleyhtiö Mobitrotterin kanssa, jotta matkailijat voisivat soittaa ja surffata ilman roaming-maksuja. Mobitrotter-sovellus yhdistää tavallisen matkapuhelimen ja IP-puhelimen, ja se on suunniteltu ensisijaisesti EU:n ulkopuolella matkustaville.

Lähteet
-------

* Travellinkin virallinen verkkosivu
* eDreams ODIGEO
* Opodo
* FCM Travel Solutions

### Viitteet

1. ↑  Tietoja meistä - Travellink *travellink.fi*.
2. ↑  Travellink - eDreams ODIGEO
3. ↑  "Experten | Sakeronline | Om" *sakeronline.se*.  Arkistoitu 18.8.2017.
4. ↑  "Ny Nordenchef för Travellink (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  "Opodo expands further with European acquisitions | Travel Industry News & Conferences - EyeforTravel testing" *eyefortravel.com*.
6. ↑  "Opodo Online Travel Agency & Flight Comparison - eDreams ODIGEO (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  "Flight Centre Travel Group kjøper Travellink Corporate - TravelNews
8. ↑  "Company overview - eDreams ODIGEO
9. ↑  "Bolsa de Madrid - Data of EDREAMS ODIGEO, S.A.". *bolsamadrid.es*.
10. ↑  "eDreams ODIGEO lists on the Spanish stock exchange (Arkistoitu – Internet Archive)"
11. ↑  Travellink i nytt avtal med Mobitrotter – Travel News *travelnews.se*.
**Transsytoosi** on solussa tapahtuva ainemolekyylien kuljetus, jossa aine kulkee solun läpi solun toiselta ulkolaidalta sen toiselle ulkolaidalle. Aine tulee endosytoosin myötä sisään ja se poistuu solusta eksosytoosin keinoin. Molekyylien kuljetus tapahtuu tiettyjen molekyylireseptoreiden avulla. Aine kulkee solun läpi rakkulassa. Solukalvon sisäpuolelle muodostuu sytoskeletti ja epiteeli, ennen kuin tapahtuu eksosytoosi ja aine purkautuu rakkulasta solun ulkopuolelle. Endoteelisoluissa jotkut proteiinit ja ravintoaineet voivat kulkea vain transsytoosin välityksellä. Kun aineet kulkevat endoteelisolujen läpi vereen, se tapahtuu transsytoosin kautta. Transsytoosin energia tulee ATP:stä. Tämä molekyylin kulkeutuminen tapahtuu siten, että tietynlaiset molekyylit sitoutuvat tiettyihin reseptoreihin. Tällainen tapahtuma tapahtuu joskus jonkun signaalin laukaisemana. Transsytoosissa on kaksi muotoa, joista toinen perustuu klatriiniin ja toinen caveolinmolekyyliin. Klariiniin perustuva muoto koskee tiettyjä aineita, sillä klariini on reaktioherkkä joillekin ligandeja sitoville reseptoreille. Caveolinmolekyyliin perustuva muoto toimii rasvahappojen ja hormonien kulkeutumisessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Transsytoosin ominaisuudet, tyypit, toiminnot  2023. Thpanorama. Viitattu 23.4.2023. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

*
**Dimex Oy** on vuonna 1982 perustettu suomalainen perheyritys, joka suunnittelee, valmistuttaa ja myy työvaatteita rakennus-, logistiikka, teollisuus-, kiinteistöhuolto- ja maanrakennusaloille. Yrityksen kotipaikka sijaitsee Leppävirran kunnassa Pohjois-Savossa.  Dimex aloitti Leppävirran Kuljettajapukineen tuotemerkkinä 1995 ja vaihtui yrityksen nimeksi 1999.

Historia
--------

1982: Timo Krogerus ja Mikko Grön perustivat Leppävirran Kuljettajapukineen.

1982–1997: Timo Krogerus toimitusjohtaja. 

1995–2017: Jukka Krogerus toimitusjohtaja.

2018: Riitta Krogerus toimitusjohtaja.

Tapahtumia
----------

1992 Leppävirran kunnan yrittäjäpalkinto. 

1995 Kuljettajapukine sertifioi Suomen ensimmäinen näkyvä turvatakki Suomen Työterveyslaitokselle.

1996 Pohjois-Savon maakunnallisen yrittäjäpalkinto. 

2019 Vuoden yritys -palkinto

Aiheesta muualla
----------------

Yrityksen verkkosivusto

Lähteet
-------

1. ↑  Patentti- ja rekisterihallitus: YTJ.FI *tietopalvelu.ytj.fi*.  1.6.1997.
2. ↑  Jukka Krogerus: Dime täytti 35-vuotta *dimex.fi*.  15.12.2017.  Arkistoitu 28.10.2019.
3. ↑  Fonecta: Finder *finder.fi*.
4. 1 2  Dimes: Artikkeli Dimexin verkkosivuilla *dimex.fi*.  29.1.2019.  Arkistoitu 28.10.2019.
5. ↑  Artikkeli Dimex.fi-verkkosivustolla *12.2.2019*.  Arkistoitu 28.10.2019.
6. ↑  Voittajat valittu: Uuden sukupolven romukeisarista Vuoden yritysjohtaja, työvaatejätistä Vuoden yritys *Kauppalehti*.  10.12.2019. Alma Media Oyj.
**Nummen pitäjänmakasiinit** (ruots. *Nummis sockenmagasin*) ovat Nummella, Uudellamaalla sijaitsevat kaksi vanhaa pitäjänmakasiiniä vuosilta 1754 ja 1850. Myös Nummen lainajyvästöksi kutsutut aitat sijaitsevat Nummen vanhan hautausmaan, sekä Nummen kotiseutumuseon, Ylhäisten ratustilan rakennuksen, välissä Nummen kirkonkylässä. Nummen lainajyvästö aloitti toimintansa marraskuussa 1752.

Arkkitehtuuri
-------------

Makasiineista vanhempi on pitkänurkkainen hirsirakennus, joka on pystytetty luonnonkiviperustukselle itse makasiinia kapeamman hirsikehikon päälle. Makasiinissa on kaksinkertainen pohja, joiden välissä on tiilikerros, jota lujitettiin savella. Ovissa oli kankiraudat ja kolme lukkoa, joista yksi oli Nummen kunnanvaakunasta tuttu putkilukko.

Rakennuksista vanhempi on pitkänurkkainen hirsirakennus, kun taas uudempi viljamakasiini on lyhytnurkkainen. Makasiineista vanhempi on pystytetty luonnonkiviperustukselle itse makasiinia kapeamman hirsikehikon päälle. Uudemman makasiinin kuistissa, ovessa ja räystäslinjoissa on empireen palautuvaa ilmettä. Uudemmassa makasiinissa on luonnonkivestä ladottu porras.

Nykyisin Nummen pitäjänmakasiinit ovat Nummi-Seuran omistuksessa ja myös niissä toimii Nummen kotiseutumuseo.

Historia ja toiminta
--------------------

Nummen pitäjänmakasiinit olivat Porvoon jälkeen varastoltaan suurimmat Uudenmaan ja Hämeen läänissä vuoden 1784 selvityksen mukaan. Tuolloin Uudenmaan ja Hämeen läänissä oli yhteensä 54 pitäjänmakasiinia ja Nummen viljavarallisuus oli 700 tynnyriä, kun Porvoolla oli 886 tynnyriä ja Lohjalla 250 tynnyriä.

Vuoden 1814 tilien mukaan Nummen lainajyvästön pääoma-arvo oli 12 000 riikintaaleria. Näin suuri varallisuus riitti muun muassa uuden kivikirkon rakentamiseen Nummen pitäjään vuonna 1822.

Suomen Talousseura myönsi vuonna 1805 lainajyvästön hoitajalle Kristian Ilmoniukselle Talousseuran hopeisen palkintomitalin hopeisella ketjulla ansioistaan lainajyvästön hoitajana. Kristian Ilmoniuksen isä Johan Ilmonius oli saanut vuonna 1773 Ruotsin Isänmaalisen Seuran hopeisen muistorahan niin ikään lainajyvästön ansiokkaasta hoidosta.

Nummen kunnanvaakuna on saanut aiheensa Nummen pitäjänmakasiineista. Vaakunassa on sinisellä pohjalla hopeinen putkilukko, jolla on aikoinaan lukittu pitäjänmakasiinien ovet. Nummen pitäjänmakasiinit olivat varastoltaan suurimmat Uudenmaan ja Hämeen läänissä heti Porvoon jälkeen.

Nummen pitäjänmakasiinit
vanhemman pitäjänmakasiinin ovi, jossa muistolaatta.

Lainajyvästön hoitajat
----------------------

* Johan Ilmonius 1752-1790
* Kristian Ilmonius 1790-1824
* Johan Jakob Brunow 1825
* Adolf Fredrik Sandberg 1826-1827
* Carl Fredrik Stenström 1828-1851
* Carl Fredrik Vathen 1852-1857
* Adolf Fredrik Pokalen 1858-1897
* Johan Kukkonen 1989-1914
* Oskari Kuusela 1915-1916
* Jalmari Jokinen 1917-1932
* Toivo Saloniemi 1933-1938

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Leo Dammert, Pekka Keinänen: *Nummen Maatilojen Historia*, s. 47. Leo Dammert, 2021.
2. 1 2 3 4  STADIONARK, Arkkitehtitoimisto Kristina Karlsson, Kati Salonen ja Mona Schalin Arkkitehdit Oy: Rakennetun kulttuuriympäristön selvitys  9.4.2011. Nummi-Pusulan kunta. Viitattu 27.2.2021.
**Fables of the Reconstruction** on vuonna 1985 julkaistu R.E.M:n kolmas studioalbumi. Huolimatta kahden ensimmäisen albumin saamasta ylistävästä kritiikistä yhtye päätti uudelle levylleen vaihtaa tuottajaa ja äänityspaikkaa. Alkuvuonna 1985 R.E.M. matkusti Lontooseen äänittämään uutta albumiaan Joe Boydin tuottamana. Etelävaltioiden kulttuurista vaikutteita ammentanut Fables Of The Reconstruction syntyi ristiriitaisten tunnelmien vallitessa. Myöhemmin yhtye on sanonut Lontooseen menon olleen virhe, joka lähes hajotti yhtyeen. Kriitikot kuitenkin ylistivät albumia, ja myynnillisesti yhtye nousi jälleen ylöspäin.

Ilmestyessään *Fables of the Reconstruction* saavutti sijan 28 Yhdysvaltojen albumilistalla (myi kultaa vuonna 1991). Isossa-Britanniassa sijoitus oli parhaimmillaan 35:s. Tästä huolimatta R.E.M. ei saanut vielä ensimmäistä suurta radiohittiään.

Levyn nimi
----------

Albumin nimi on sen kanteen kirjoitettu kokonaisuudessaan vaihtoehtoisesti joko **Fables of the Reconstruction of the Fables of the Reconstruction...** tai **Reconstruction of the Fables of the Reconstruction of the Fables...**. Nimi on albumin kanteen kirjoitettu niin, että kumpikin tulkintatapa on mahdollinen. Fanien keskuudessa levystä käytetään usein lyhyttä nimeä "Fables".

Kappalelistaus
--------------

Kaikki laulut Bill Berry, Peter Buck, Mike Mills ja Michael Stipe paitsi "Old Man Kensey" R.E.M. ja J. Ayers.

1. "Feeling Gravitys Pull" – 4:51
2. "Maps and Legends" – 3:10
3. "Driver 8" – 3:23
4. "Life and How To Live It" – 4:06
5. "Old Man Kensey" (J. Ayers, Berry, Buck, Mills, Stipe) – 4:08
6. "Cant Get There from Here" – 3:39
7. "Green Grow the Rushes" – 3:46
8. "Kohoutek" – 3:18
9. "Auctioneer (Another Engine)" – 2:44
10. "Good Advices" – 3:30
11. "Wendell Gee" – 3:01  
  
Euroopan CD-version (1992) bonuskappaleet:
12. "Crazy" - 3:00
13. "Burning Hell" - 3:48
14. "Bandwagon" - 2:12
15. "Driver 8" (live) - 3:20
16. "Maps And Legends" (live) - 3:14

Singlet
-------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **single** | **julkaisupäivä** | **maa** | **formaatti** | **listasijoitus** |
| *Can't Get There From Here* | 11. kesäkuuta 1985 | Yhdysvallat | 7" | - |
| *Can't Get There From Here* | 8. heinäkuuta 1985 | Iso-Britannia | 7"/12" | - |
| *Driver 8* | 3. syyskuuta 1985 | Yhdysvallat | 7" | - |
| *Wendell Gee* | 7. lokakuuta 1985 | Iso-Britannia | 7"/12" | - |

Soittajat
---------

* Bill Berry – rummut
* Peter Buck – kitara
* Mike Mills – basso
* Michael Stipe – laulu
* David Bitelli – saksofoni
* Jim Dvorak – trumpetti
* David Newby – sello
* Camilla Brunt – viulu
* Philippa Ibbotson – viulu
* Pete Thomas – saksofoni

Lähteet
-------

1. ↑  Rob Jovanovic and Tim Abbott - *Adventures in Hi-Fi: The Complete R.E.M.*
*Tämä artikkeli käsittelee kenraalia. Professorista katso Heikki Lyytinen (professori).*
**Heikki Ilmari Lyytinen** (s. 10. kesäkuuta 1953 Helsinki) on suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti evp. joka toimi Suomen ilmavoimien komentajana 1. tammikuuta 2005 – 30. kesäkuuta 2008 reserviin siirtymiseensä saakka.

Ura
---

Heikki Lyytinen suoritti varusmiespalveluksensa maavoimissa Hämeen Jääkäripataljoonassa vuosina 1972–1973 sekä reserviupseerikurssin Panssarikoulussa vuonna 1973.

Hän siirtyi ilmavoimiin Kadettikoulun ilmapuolustuslinjalta vuonna 1976. Hän suoritti lennonopettajakurssin 1977. Lyytinen toimi lentoupseerina Satakunnan Lennoston Hävittäjälaivue 21:ssä (myöhemmin Hävittäjälentolaivue 21) ja Tiedustelulentolaivueessa (myöhemmin Tukilentolaivue) vuosina 1976–1977. Hänet ylennettiin yliluutnantiksi 1978.

Vuonna 1979–1984 hän toimi Kauhavalla Ilmasotakoulussa lentoupseerina ja lentuepäällikkönä. Kyproksella hän palveli YK-joukoissa viestiupseerina 1984–1985.

Ilmavoimien tehtäviin Lyytinen palasi majurina 1987. Hän oli Satakunnan Lennoston operaatiopäällikkö vuoteen 1989 asti. Vuosina 1989–1991 Lyytinen työskenteli Ilmavoimien Esikunnassa operaatiopäällikkönä. Hänet ylennettiin tällöin everstiluutnantiksi.

Vuodet 1991–1996 Lyytinen oli esikuntapäällikkönä Satakunnan Lennostossa. Hän johti Karjalan Lennostoa vuodet 1996–2002. Tuona ajanjaksona luovuttiin MiG-21-hävittäjistä. Lyytinen ylennettiin prikaatikenraaliksi 2003. Seuraavassa vaiheessa hänestä tuli Pääesikunnan operatiivisen osaston apulaisosastopäällikkö ja hieman myöhemmin valmiuspäällikkö.

Ilmavoimien komentaja Heikki Lyytisestä tuli 1. tammikuuta 2005. Kenraalimajurin arvoon hänet ylennettiin 6. joulukuuta 2004 ja kaksi vuotta myöhemmin 6. joulukuuta 2006 kenraaliluutnantiksi.

Lyytinen on ensimmäinen rauhanturvatehtävissä palvellut Suomen ilmavoimien komentaja. Hän on myös ensimmäinen maavoimien kautta tullut komentaja sitten Frans Helmisen.

Poliittinen toiminta
--------------------

Lyytinen on myöhemmin ollut kokoomuksen eduskuntavaaliehdokkaana Pirkanmaalta.

Lähteet
-------

* *Kuka kukin on 2007* (Otava)

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Suomen ilmavoimien komentajat

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | *Ilmailuvoimien päälliköt* (1918–1937)John-Allan Hügerth  | Carl Seber  | Torsten Aminoff | Sixtus Hjelmman | Arne Somersalo | Väinö Vuori | Jarl Lundqvist*Ilmavoimien komentajat* (1937–)Jarl Lundqvist | Frans Helminen | Reino Artola | Olavi Seeve | Reino Turkki | Eero Salmela | Rauno Meriö | Pertti Jokinen | Heikki Nikunen | Matti Ahola | Jouni Pystynen | Heikki Lyytinen | Jarmo Lindberg | Lauri Puranen | Kim Jäämeri | Sampo Eskelinen | Pasi Jokinen | Juha-Pekka Keränen  |  |
**Rautamies** on 24 senttimetriä korkea, 10 kilogrammaa painava ataksiittimeteoriitista kaiverrettu patsas. Rautamiehen väitetään olevan noin tuhat vuotta vanha Vaisravana-jumalaa esittävä hahmo, jonka saksalaiset tutkimusmatkailijat toimittivat Tiibetistä Saksaan 1930-luvun lopulla. Saksassa patsas pysyi yksityishenkilön kokoelmassa, kunnes se huutokaupattiin vuonna 2007. Kaksi vuotta huutokaupan jälkeen tutkijat pääsivät selvittämään patsaan alkuperää.

Patsaan hahmon väitetään olevan peräisin buddhalaisuutta edeltäneen bön-uskonnon ajalta, mutta siinä on buddhalaisia vaikutteita. Patsaan vatsassa on hakaristin kuva, joka oletettavasti kiinnitti saksalaisten tutkimusmatkailijoiden huomion.

Rautamiehen itämaisen alkuperän ovat kyseenalaistaneet muutamat tutkijat, jotka pitävät sitä 1900-luvulla valmistettuna eurooppalaisena väärennöksenä. Buddhalaisuuteen erikoistuneen tutkija Achim Bayerin mukaan patsaassa on 13 näennäistiibetiläistä piirrettä. Historioitsija Isrun Engelhardtin mukaan Tiibetiin matkanneet saksalaiset pitivät tarkkaa luetteloa ostamistaan esineistä, eikä rautamiestä löydy listalta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Natsien varastama patsas on tehty avaruusaineksesta *Ilta-Sanomat*.  27.9.2012. Viitattu 25.8.2019.
2. ↑  Wallius, Anniina: Natsien löytämä buddhalaispatsas tuli taivaasta *Yle uutiset*.  27.9.2012. Viitattu 25.8.2019.
3. ↑  McGrath, Matt: Ancient statue discovered by Nazis is made from meteorite *BBC*.  27.9.2012. Viitattu 25.8.2019. (englanniksi)
4. 1 2  Ancient Buddhist statue made of meteorite, new study reveals (arkistosta linkki, jossa on kuva) *Science Daily*.  Arkistoitu 27.9.2012. Viitattu 25.8.2019. (englanniksi)
5. ↑  Davies, Lizzy: Nazi buddha from space might be fake *The Guardian*.  24.10.2012. Viitattu 25.8.2019. (englanniksi)
Tuvalun passi, jota maan kansalaiset voivat hakea
**Tuvalun kansalaisuus** on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Tuvalun valtion välillä. Maassa noudatetaan ius soli -periaatetta.

Kansalaisuuden saaminen syntymällä
----------------------------------

Tuvalun perustuslain mukaan syntyperäisiä kansalaisia ovat sellaiset henkilöt, jotka ovat syntyneet maan alueella perustuslain tultua voimaan 15. syyskuuta 1986. Poikkeuksena tähän ovat sellaiset henkilöt, joiden vanhempi toimi diplomaattina. Mikäli henkilö syntyy ulkomailla, vähintään toisen vanhemmista tulee olla Tuvalun kansalainen.

Perustuslain mukaan myös Tuvalun alueelta löydetyt lapset, joita ei voida todentaa muiden maiden kansalaisiksi, katsotaan syntyperäisiksi Tuvalun kansalaisiksi.

Kansalaisuuden saaminen hakemuksella
------------------------------------

Henkilö voi hakea Tuvalun kansalaisuutta, mikäli hän täyttää seuraavat ehdot:

* Hän on asunut maassa vähintään 7 vuotta ja aikoo asua maassa pysyvästi
* Hän on todistetusti nuhteeton
* Hän kykenee elättämään itsensä
* Hän tuntee Tuvalun kulttuuria ja tapoja
* Hän antaa uskollisuudenvalan

Henkilöt, jotka ovat menneet naimisiin Tuvalun kansalaisuuden kanssa, voivat maan perustuslain nojalla rekisteröityä Tuvalun kansalaisiksi.

Kaksoiskansalaisuus
-------------------

Tuvalu sallii kaksoiskansalaisuuden vuodesta 2009 lähtien. Tuvalun kansalaiset ovat myös Kansainyhteisön kansalaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Citizenship Laws of the World (s. 204) *American Immigration Lawyers Association*.  2001.  Arkistoitu 2022. Viitattu 7.10.2022.
2. 1 2  Comparative Regional Report on Citizenship Law: Oceania  2020. cadmus.eui.eu. Viitattu 7.10.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Constitution of Tuvalu  2022. ilo.org. Viitattu 7.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  Dual Citizenship: Countries That Allow or Forbidden It *Anichi Resort & Spa*.  25.2.2022. Viitattu 7.10.2022. (englanniksi)
5. ↑  Member countries *Commonwealth*. Viitattu 7.10.2022. (englanniksi)
***He Mele Lāhui Hawai‘i*** (suom. *"Havaijin kansan laulu"*) on yksi tunnetuimmista kuningatar Lili‘uokalanin tekemistä lauluista. Hän kirjoitti laulun vuonna 1866 silloisen kuninkaan Kamehameha V:n pyynnöstä Havaijin kansallislauluksi.

Laulu oli Havaijin kansallislaulu vuoteen 1876, jolloin se korvattiin Lili‘uokalanin veljen Kalākauan tekemällä laululla *Hawai‘i Pono‘ī*.

Sanat
-----

1. Ka Makua mana loa

Maliu mai iā mākou

E hāliu aku nei

Me ka naʻau haʻahaʻa

E mau ka maluhia

O nei pae ʻāina

Mai Hawaiʻi a Niʻihau

Ma lalo o kou malu

  

*Kertosäkeistö*:

E mau ke ea o ka ʻāina

Ma kou pono mau

A ma kou mana nui

E ola e ola ka mōʻī

  

2. E ka haku mālama mai

I ko mākou nei mōʻī

E mau kona noho ʻana

Maluna o ka noho aliʻi

Hāʻawi mai i ke aloha

Maloko a kona naʻau

A ma kou ahonui

E ola e ola ka mōʻī

Hoʻoho e mau ke

  

Ma lalo o kou aloha nui

Na Liʻi o ke Aupuni

Me nā makaʻāinana

Ka lehulehu nō a pau

Kiaʻi mai iā lākou

Me ke aloha ahonui

E ola nō mākou

I kou mana mau

E mau ke ea

Lähde:

Lähteet
-------

1. ↑  Other songs by Liliuokalani - Songs and Art of Queen Lili'uoklani *songsofqueenliliuokalani.weebly.com*. Viitattu 10.9.2022.
2. ↑  Hawai'i Pono'i *Hawaiian Kingdom*.  2022. Viitattu 10.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  Mele Lahui Hawaii *huapala.org*.  2022. Viitattu 10.9.2022. (englanniksi)
**8,8 cm Raketenwerfer 43**, **8,8 cm R.W. 43** (saksankieliseltä lempinimeltä **Puppchen**) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen 88 mm matalapainepanssarintorjuntatykki. Ase kehitettiin parantamaan saksalaisen jalkaväen tulivoimaa vihollisen panssaroituja ajoneuvoja vastaan. 

8,8 cm Raketenwerfer 43:n pääosat olivat alalavetti, tyypiltään palkkilavetti, ajolaite, ylälavetti, johon suojakilpi kiinnittyi ja rihlaamaton, ohutseinämäinen yksikerrosputki. Tähtäin oli avotähtäin. Aseen kokonaispaino oli 149 kg ja se voitiin purkaa kuljetusta varten kuuteen osaan. Ajolaite oli irrotettavissa, jotta ase olisi matalampi tuliasemassa. 8,8 cm R.W. 43:ssa ei ollut minkäänlaista joustolaitetta rekyylivoiman hidastamista varten. Ase oli siis toisin sanoen jäykkälavettinen. Tykki ei ollut kuitenkaan rekyylitön, sillä paine pääsi purkautumaan ulos ainoastaan putkensuun kautta. Täten asetta ei voida luokitella sen paremmin singoksi kuin raketinheittimeksikään. Jäykkälavettinen konstruktio oli kuitenkin mahdollinen pienen rekyylivoiman johdosta. Pieni rekyyli puolestaan oli mahdollistettu käyttämällä kevyttä, pienellä ajopanoksella varustettua muodoltaan rakettimaista ammusta. 

8,8 cm R.W. 43:n ammus, Raketen-Panzergranate 4312, oli varustettu samanlaisella ontelopanoksella kuin panssarikauhun raketti, mutta sen ajopanos oli pienempi ja runko lyhyempi. Samoin sytytysjärjestelmä oli erilainen. Ammus kykeni läpäisemään 150–180 mm panssariterästä 60 asteen iskukulmalla ampumaetäisyydestä riippumatta. Asetta käyttämään tarvittiin kaksihenkinen miehistö.

  

8,8 cm Raketenwerfer 43:a valmistettiin paljon pienempi määrä kuin panssarikauhua, noin 3 000 kappaletta. Pieni valmistusmäärä johtui siitä, että saksalaiset huomasivat kevyemmän ja yksinkertaisemman panssarikauhun olevan lähes yhtä tehokas panssarintorjunta-ase kuin 8,8 cm R.W. 43. Kaliiperiltaan 88-millisen raketin ampumiseen ei tarvittu kahden sotilaan käyttämää pienoistykkiä, vaan 15 kertaa kevyempi, olalla kannettava 8,8 cm Raketen-Panzerbüchse eli Panssarikauhu riitti samaan tehtävään.

Kuvagalleria
------------

* Amerikkalaiset sotilaat tarkastelevat sotasaaliiksi saatua 8,8 cm Raketenwerfer 43:a. Kuvan ammukset ovat kuitenkin Panssarikauhun raketteja.Amerikkalaiset sotilaat tarkastelevat sotasaaliiksi saatua 8,8 cm Raketenwerfer 43:a. Kuvan ammukset ovat kuitenkin Panssarikauhun raketteja.
* 8,8 cm Raketenwerfer8,8 cm Raketenwerfer

Aiheesta muualla
----------------

* Amerikkalainen tiedusteluraportti aseesta (englanniksi)
**American Nazi Party** on yhdysvaltalainen uusnatsien poliittinen puolue. Sen perusti George Lincoln Rockwell vuonna 1959. Puolueen päämaja sijoitettiin Arlingtoniin Virginiaan. Organisaation ideologia ja politiikka perustui Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen näkemyksiin. Vuonna 1967 tapahtuneen Rockwellin salamurhan jälkeen puolueen johtoon nousi Matt Koehl, joka uudelleennimesi puolueen olemaan National Socialist White People’s Party, NSWPP.

Vuonna 1970 puolueesta eronnut Frank Collin perusti National Socialist Party of America -puolueen.

Uusi American Nazi Party on kuitenkin alkanut nostaa tunnettavuuttaan, ja sitä pidetään suuresti ääripuolueena ja jopa fasistisena organisaationa. Uusi ryhmittymä pitää itseään Rockwellin perinteen jatkajana ja sitä johtaa Rocky Suhayda.

American Nazi Party ei kuitenkaan ole sama kuin the National Socialistic Movement, joka käyttää itsestään nimitystä America’s Nazi Party.

Katso myös
----------

* Valkoinen ylivalta

Aiheesta muualla
----------------

* Uuden ANP:n virallinen sivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Yhdysvallat Yhdysvaltain puolueet |
| --- |
|  |
| Pääpuolueet | 
* Demokraatit
* Republikaanit

 |
|  |
| Muut puolueet | 
* Kommunistit
* Libertaaripuolue
* Marihuana-puolue
* Perustuslakipuolue
* PSL
* Sosialistinen työväenpuolue (Marxilainen)
* Sosialistinen työväenpuolue (Trotskilainen)
* Reformipuolue
* Vihreä puolue

 |
|  |
| Entiset puolueet | 
* Vapaamuurarien vastustajat
* Demokraattis-republikaanit
* Federalistit
* Whigit
* Dixiecrat
* Free Soil Party
* Know Nothing
* Liberaalirepublikaanit
* Mustat pantterit
* Natsi-puolue
* Perustuslaillinen liittovaltiopuolue
* Progressiivinen puolue (1912)
* Sosialistipuolue

 |

 |
Sininen Tšerenkovin säteilyn kajo näkyy TRIGA-tutkimusreaktorin sydämessä
**Tutkimusreaktori** on ydinreaktori, jota ei käytetä sähkön tai lämmön tuottamiseen. Sen teho on tavallisesti selvästi alle sadasosan tavallisen ydinreaktorin tehosta. Tutkimusreaktoria käytetään muun muassa neutronien tuottamiseen. Neutroneja tarvitaan radioaktiivisten aineiden valmistamiseen.

Vuonna 2019 maailmassa oli käytössä 224 tutkimusreaktoria. Suurin osa niistä on rakennettu 1960–1970-luvuilla. Monet tutkimusreaktorit käyttävät polttoaineena korkearikasteista uraania, jonka rikastusaste on yli 20 prosenttia. Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA:n tuella kymmeniä vanhoja tutkimusreaktoreita on muutettu käyttämään matalasti rikastettua, alle 20-prosenttista uraania, koska hyvin korkeasti rikastettua uraania voitaisiin käyttää myös ydinaseiden valmistamiseen.

Otaniemen tutkimusreaktori FiR 1
--------------------------------

Rakennus, jossa FiR 1 -tutkimusreaktori sijaitsee
FiR 1 oli Suomen ensimmäinen ydinreaktori ja se oli käytössä vuodesta 1962 vuoteen 2015.  Reaktori sijaitsi Espoossa Aalto-yliopiston Otaniemen kampusalueella.

*Pääartikkeli: Otaniemen tutkimusreaktori*

Lähteet
-------

1. ↑  Viitanen, Pekka: Virtuaalimatka RRFM 2020 -konferenssiin.  *ATS Ydintekniikka*, 2020, 49. vsk, nro 4, s. 11–13.  Suomen Atomiteknillinen Seura.
2. ↑  IAEA highlights work to convert research reactors *World Nuclear News*.  24.2.2020. Viitattu 25.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Espoon ydinreaktori puretaan *Tekniikan Maailma*.  20.5.2017. Viitattu 27.5.2018.
4. ↑  Ydinvoima | Otaniemen ydinreaktori sai ensimmäisenä ydinlaitoksena Suomessa purkuluvan, purkaminen kestää noin vuoden *Helsingin Sanomat*.  17.6.2021. Viitattu 20.9.2021.
5. ↑  FiR 1 -tutkimusreaktorin käytöstäpoisto *Ympäristövaikutusten arviointiselostus*.  2014. Teknologian tutkimuskeskus VTT. Viitattu 27.5.2018.
**Šelopugino** (ven. Шелопу́гино) on kylä ja maalaiskunta Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Unda-joen rannalla 462 kilometriä Tšitasta kaakkoon. Kylä on Šelopuginon piirin keskus. Siellä haarautuvat Nertšinski Zavodista Sretenskiin ja Nertšinskiin johtavat tiet. Asukkaita on 3 600 henkeä (vuonna 2002).

Kylän ovat perustaneet Länsi-Venäjältä saapuneet uudisasukkaat. Ensimmäisen kerran se mainitaan vuonna 1782. Vuodesta 1851 Šelopuginossa oli Taka-Kaukasian kasakkapataljoonan päämaja. Vuoteen 1917 saakka sen kautta kulki Nertšinskin pakkotyövankilan vankien tärkein kuljetusreitti. Vuonna 1930 talonpojat kapinoivat maatalouden kollektivisointia vastaan.

Šelopuginossa toimii maatalousyritys, meijeri, puunjalostuslaitos ja kirjapaino. Kylässä on keskikoulu, lasten luomistyön keskus, kotiseutumuseo, kulttuuritalo ja piirisairaala. Lentokenttä suljettiin 1990-luvulla. Paikallislehtenä ilmestyy *Put Iljitša* ("Iljitšin tie"). Nähtävyyksiin kuuluvat entisen siirtovankilan rakennukset.

Aiheesta muualla
----------------

* Šelopugino Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
**Tatu Eskelinen** (s. 1993) on suomalainen pianisti.

Eskelinen opiskeli pianonsoittoa ensin Joensuun konservatoriossa Anitta Hirvikankaan ja Otto Korhosen, sekä yksityisesti Jaakko Untamalan johdolla. Vuosina 2013-2021 hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa opettajinaan Jussi Siirala, Antti Siirala ja Erik T. Tawaststjerna. Vuodesta 2022 alkaen hän kuuluu ruotsalaisen Ingesund Piano Centerin residenssitaiteilijoiden joukkoon.

Eskelinen on palkittu useissa kilpailuissa niin soolo- kuin liedpianistina: mm. Tampereen pianokilpailussa 2021 (2. palkinto), Helsinki Lied -kilpailussa 2021 (3. palkinto) ja Arvikan pohjoismaisessa pianokilpailussa Ruotsissa 2019 (Finalisti ja erikoispalkinto parhaasta v. 1900 jälkeen sävelletyn teoksen esityksestä). Hän on esiintynyt mm. Tampere Filharmonian ja Joensuun kaupunginorkesterin solistina sekä useilla kotimaisilla festivaaleilla, kuten Kamarikesä -festivaalilla, Aino Acktén kamarifestivaalilla ja Joensuun Musiikkijuhlilla. Eskelinen on Suomen lisäksi konsertoinut useissa Euroopan maissa ja Japanissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  BIO *Pianist Tatu Eskelinen*. Viitattu 2.2.2023.
2. ↑  Artists in Residence *Ingesund Piano Center*. Viitattu 2.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  Tampereen pianokilpailun voittajat valittu | Rondo Classic *rondo.fi*. Viitattu 2.2.2023.
4. ↑  Helsinki Liedin voittajat selvillä | Rondo Classic *rondo.fi*. Viitattu 2.2.2023.
5. ↑  Joensuulaislähtöinen Tatu Eskelinen palkittiin Ruotsissa pianokilpailussa *Karjalainen*. Viitattu 2.2.2023.
6. ↑  Harri Hautala: Voittajalle kaikki tuntui olevan helppoa! – Tampere Filharmonia urakoi kolmen tunnin maratonin Tampereen pianokilpailun palkittujen kanssa *Aamulehti*.  2.10.2021. Viitattu 2.2.2023.
7. ↑  Tatu Eskelisen solistinotteista huokui varmuus Joensuun kaupunginorkesterin konsertissa *Karjalainen*. Viitattu 2.2.2023.
8. ↑  Taiteilijat *Kamarikesä*.  Arkistoitu 2.2.2023. Viitattu 2.2.2023.
9. ↑  WINTERREISE – TALVINEN MATKA | Aino Acktén kamarifestivaali *www.acktefestival.fi*. Viitattu 2.2.2023.
10. ↑  Santeri Kaipiainen: Joensuun Musiikkijuhlilla teemana naiskohtalot | Rondo Classic *rondo.fi*. Viitattu 2.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tatu Eskelisen kotisivut
Keljonlahti länsirannalta
**Keljonlahti** on lahti Pohjois-Päijänteen länsirannalla Jyväskylässä. Lahden itäpuolella on Sippulanniemi, jossa sijaitsee Ristikiven asuinalue. Länsipuolella on Keljonkankaan asuinalue ja eteläpuolella Sarvivuori. Kaakossa ovat Iso-Urtti ja sen länsipuolinen erottava Urtinpohja. Keljonlahteen pistää kaksi niemeä: Harakkasaari ja Pekonniemi. Harakkasaari oli nimensä mukaisesti aiemmin saari.

Lahden vehmas rantaluonto ja matalat, loivat rannat poikkeavat muun pohjoisen Päijänteen seudun jylhistä maisemista.

Lahden länsirannalla on öljysatama ja Huoltovarmuuskeskuksen polttoainevarasto. Länsirantaa kulkee Orivesi–Jyväskylä-rata, sekä siitä satamaan ja varastolle johtava sivuraide. Raide valmistui kesällä 1968 ja Keiteleeltä Päijänteelle tapahtuvan puutavarankuljetuksen päätepiste siirtyi Jyväsjärveltä Keljonlahdelle.
Alueella on Keljonlahden voimalaitos, joka aloitti tuotannon vuonna 2010.

1920-ja 1930-luvulla Keljonlahtea käytettiin lentokoneiden tukikohtana, kun Veljekset Karhumäki rakensi siellä koneitaan ja teki niillä runsaasti lentoja sekä sulan veden aikaan että talvikaudella.

Lähteet
-------

1. ↑  Tee karttalinkki Maanmittauslaitos. Viitattu 29.8.2009. [vanhentunut linkki]
2. ↑  KELJONLAHDEN LÄMPÖVOIMALA (PDF)  10.1.2006. Jyväskylän kaupunki. Viitattu 29.8.2009.
3. ↑  Matti Rautjoki et al.: *PÄIVÄT seutuvilla Päijänteen : säynätsalolaisten kirja*, s. 122-123. Säynätsalon kunta, 1994. 952-9845-17-0.
4. ↑  Keljonlahden voimala käyntiin keväällä 2010  15.11.2007. Keskisuomalainen. Viitattu 1.7.2009. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Tervonen, Ismo: Veljekset Karhumäki Suomen ilmailun pioneereina 1924–1956. Tampere: Apali, 2002. ISBN 952-5026-25-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Keljonlahti** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia Keljonlahden liikennepaikasta Vaunut.orgissa
**Yliskylä** on Parkanon kylä Pirkanmaalla. Se sijaitsee Parkanonjärven itäpuolella Yliskyläntien varrella. Noin 15 km:n mittainen Yliskyläntie erkanee Parkano–Kuru-tiestä etelään Viinikan kaupunginosassa vajaan kilometrin päässä Parkanon keskustasta ja jatkuu Ikaalisissa Poltinkoskentiehen asti. Yliskylän keskustasta Parkanon keskustaan on matkaa noin 6 kilometriä. Ensimmäiset kyläläiset saivat elantonsa pääasiassa kalastuksesta ja metsästyksestä, myöhemmät maanviljelyksestä ja karjanhoidosta. Yliskylän pellot sijaitsevat kylätien molemmilla puolilla ja ovat pääosin edelleen viljelyksessä. Kylään on asettunut asumaan useita eri alojen yrittäjiä.

Palvelut
--------

Kunnalliset palvelut löytyvät Parkanon keskustasta. Kylässä on valmiina kaupungin vesijohto ja runkoviemäri. Laajakaistaverkko valmistui vuonna 2017.

Koulut
------

1910-luvun loppupuolelta alkaen Yliskylän kyläkouluna toimi Talosen talo kolmekymmentä vuotta. Oma koulurakennus valmistui vuonna 1948, ja se oli toiminnassa 51 vuotta. Koulu lakkautettiin vuonna 1999, ja se muutettiin asuinkäyttöön sekä keramiikkapajaksi.

Tällä hetkellä lähin koulu sijaitsee Parkanon keskustassa. Koulu- ja kulttuurikeskus Kaarna avasi ovensa 8. elokuuta 2019. Siellä aloitti opiskelunsa noin 700 oppilasta ja lähes 100 henkilökunnan jäsentä. Kaarnassa toimii peruskoulu, lukio ja esikoulu.

Vapaa-aika
----------

Yliskylässä on mahdollista asua väljästi järvimaisemissa ja nauttia maalaiskylän ilmapiiristä lähellä keskustan palveluja. Siellä on hyvät lenkkeily-, marjastus- ja metsästysmaastot. Parkanonjärvi on osa suosittua melontareittiä ja tarjoaa hyvät mahdollisuudet kalastukseen, veneilyyn ja uintiin. Yliskylän uimaranta sijaitsee entisen koulun läheisyydessä. Pyöräilyn harrastajat voivat ottaa osaa Satakunnan haastepyöräilyyn, johon Parkano sitä ympäröivine kylineen on vuosittain osallistunut. Parkanon keskustan vapaa-ajan kulttuuri- ja liikuntapalvelut ovat lähellä. Golfin harrastajille löytyy kenttä noin 10 kilometrin päästä Ikaalisten Poltinkoskelta.

Yhdistyksiä
-----------

### Parkanon Yliskylän pienviljelijäyhdistys r.y.

### Yliskylän metsästysseura r.y.

Metsästysseura harjoittaa metsästys-, kilpailu-, kennel- ja riistanhoitotoimintaa sekä mökkivuokrausta.

### Yliskylän kylätoimikunta

Lähteet
-------

1. ↑  Yliskylän kartta *Google maps*. Viitattu 31.5.2019.
2. ↑  Jari Heiskanen: Parkanon rakennetun ympäristön inventointi, sivu 6 *parkano.fi*.  10.10.2010. Viitattu 31.5.2019.
3. ↑  T.Jussila ja T.Sepänmaa: Yliskylän vesihuoltosuunnitelma  2012. Parkano.  Arkistoitu 28.4.2015. Viitattu 31.5.2019.
4. ↑  Kaupunginjohtajan katsaus, sivu 1 *Talousarvio 2018*.  11.12.2017. Viitattu 31.5.2019.
5. ↑  Yliskylä *Parkanon kylät*.  2011. Viitattu 31.5.2019.
6. ↑  Aino Tuohiluoma: 700 oppilasta aloitti Kaarnassa.  *Ylä-Satakunta*, 13.8.2019.
7. ↑  Yliskylän toiminta ja palvelut  2011. Parkano. Viitattu 31.5.2019.
8. ↑  Satakunnan haastepyöräily Parkanossa  2019. Parkano. Viitattu 31.5.2019.
9. ↑  Yliskylän kyläsivu Parkanon kylät. Viitattu 27.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

Parkanon harrastustoiminta

Yliskylä - Parkanon kylät
**Tahitilaiset** (ransk. *Tahitiens*, tahitiksi *Māʼohi*) ovat polynesialainen alkuperäiskansa, joka asuttaa pääsääntöisesti nykyisen Ranskan Polynesiaan kuuluvia Seurasaaria. Tahitilaisten kansanuskon mukaan näiden esi-isät saapuivat Raiatean saarelta ja Tahitille saavuttuaan alkoivat järjestäytyä perheidensä perusteella omiksi kuppikunnikseen, jotka sitten alkoivat rakentaa temppeleitä. Myöhemmin syntyivät päällikköluokat (tahitiksi *ariʼi nui*), jotka pitivät valtaa yhdessä papiston kanssa.

1780-luvulla päällikkö Pōmare I perusti Tahitin kuningaskunnan, ja hänen jälkeläisensä hallitsivat aina vuoteen 1880, jolloin Pōmare V luopui kruunusta ja kuningaskunnan maat siirtyivät Ranskan alusmaiksi.

Nykyään tahitilaisten kulttuuria ylläpidetään tautointien, musiikin ja kädentaitojen kautta. Myös manan käsite on edelleen tärkeä.

Kuten muidenkin ranskanpolynesialaistenkin keskuudessa, myös tahitilaisten ja eurooppalaisten yhteisistä jälkeläisistä käytetään ranskankielistä nimitystä *demis*.

Lähteet
-------

1. ↑  Tahiti | Facts, Map, & History *Encyclopædia Britannica*.  2023. Viitattu 6.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  Philatelic Center of French Polynesia *tahitiphilatelie.pf*.  2002. Viitattu 6.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  L'histoire des polynésiens & de Tahiti Et Ses Îles *Tahiti Tourisme*. Viitattu 6.2.2023. (ranskaksi)
4. ↑  La culture fascinante de Tahiti Et Ses Îles *Tahiti Tourisme*. Viitattu 6.2.2023. (ranskaksi)
5. ↑  Laura Schuft: Devenir « demi » en Polynésie française : les enjeux de l’ethnicité, du statut socioéconomique et du genre.  *Anthropologie et Sociétés*, 2014, 38. vsk, nro 2, s. 67–88. doi:10.7202/1026165ar. ISSN 0702-8997. Artikkelin verkkoversio.  (ranskaksi)