recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ummeljoen lentokenttä** on Kouvolan Ummeljoella sijaitseva Tuomo Salosen omistama yksityinen lentopaikka (ICAO: **EFKW**). Kenttä on saanut tunnuksensa Suomen ensimmäisen lentolupakirjan omistajan Kasper Wreden mukaan, joka vuoden 1914 koelensi rakentamaansa lentokonetta Kymijoen jäällä. Kenttä valmistui vuonna 2011.

Ummeljoen lentokentän hiekka-, moreeni- ja nurmipintaisen kiitoradan pituus on 1 040 metriä ja leveys 30 metriä. Toisen 800 metriä pitkän ristikkäisen kiitoradan rakentaminen aloitettiin syksyllä 2012. Kentän 10 koneen lentokonehallissa on säilytetty Tuomo Salosen ultrakevyttä Ikarus C 42-konetta, maailmanmestari Markku Kuittisen Ventus 2cxM itsestarttaavaa purjelentokonetta ja valkealalaisen Harri Tuvialan ultrakevyttä Renegade Spirit-konetta. Kentälle on rakennettu myös sauna-, takka- ja lepotilat. Kenttä on auki läpi vuoden. Polttoainepistettä ei ole kentällä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lentopaikat.fi : Ummeljoki KW kevytlentopaikka
2. ↑  Mies rakensi omin käsin itselleen lentokentän – muut kentät eivät kelvanneet: "Se on mukavuuskysymys", Yle Uutiset 5.9.2016
3. ↑  Ummeljoen lentokenttä laajentaa Kouvolassa, Yle Uutiset 15.8.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Ummeljoki KW
**Yad Mordechai** on kibbutsi Israelin eteläosassa Askalonin eteläpuolella. Sen asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 737.

Maantiede
---------

Yad Mordechain museo.
Yad Mordechai sijaitsee Israelin eteläosassa Askalonin ja Gazan välissä lähellä Gazan kaistan rajaa.

Historia
--------

Vuoden 1948 taistelun vaurioita.
Yad Mordechai perustettiin vuonna 1943 ja sen ensimmäiset asukkaat olivat juutalaisia siirtolaisia Puolasta. Se sai nimensä Varsovan geton kansannousun johtaja Mordechaj Anielewiczin mukaan. Kibbutsin perustaminen oli osa hanketta levittää juutalaissiirtokuntia kohti Negevin autiomaata.

Israelin itsenäisyyssodan sytyttyä 1948 Egyptin armeijan joukot ylittivät rajan ja etenivät kohti Israelin sydänaluetta rannikolla kulkevaa valtatietä pitkin. Toukokuussa 1948 Yad Mordechain puolustajat viivyttivät egyptiläisten etenemistä kuuden päivän ajan. Yad Mordechai raunioitui taisteluissa ja lopulta sen puolustajat vetäytyivät egyptiläisten piiritysrenkaan läpi murtautuen.

Israelilaiset valtasivat Yad Mordechain takaisin lokakuussa 1948. Tuhoutunut kibbutsi rakennettiin uudelleen entistä suurempana.

Talous ja kulttuuri
-------------------

Yad Mordechain asukkaiden pääasiallinen elinkeino on maanviljely. Siellä on valmistettu lisäksi tietokoneohjattuja kastelujärjestelmiä. Kibbutsissa sijaitsee myös kauppakeskus.

Kibbutsissa on holokaustiin ja gettojen vastarintaan keskittynyt museo, sekä getton taistelijoiden pronssinen patsas. Paikalla on myös vuoden 1948 taistelun muistomerkki.

Väestö
------

Yad Mordechain asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 737. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 699.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 21 Wel-Zy*, s. 266. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (xlsx) Central Bureau of Statistics. Viitattu 22.1.2021. (englanniksi)
KP Metropoliitta Ambrosius toimittaa Suurta vedenpyhitystä Uspenskin katedraalissa Teofaniajuhlassa 2009. Käsiristi on tässä tapauksessa vaakasuorassa asennossa. Alidiakonit pitelevät siunauskynttilöitä trikiiriä ja dikiiriä
**Vedenpyhitys** (kreikaksi αγιασμός, venäjäksi освящение воды) on ortodoksisen kirkon kirkollinen toimitus, joka tavallisimmin suoritetaan avoimen veden äärellä, kuten esimerkiksi järven tai joen rannalla tai kaivon luona. Vedenpyhityksessä vesi pyhitetään Pyhän Hengen armovoimalla.

***Suuri vedenpyhitys*** toimitetaan teofanian juhlassa joko kirkossa tai avoveden äärellä. Suuri vedenpyhitys toimitetaan vain kerran vuodessa, 6. tammikuuta Teofaniajuhlan eli Kristuksen kasteen juhlan yhteydessä. Merkittävin ero on troparissa: 

> »*Jordanissa kastettaessa Sinua oi Herra Tapahtui että ihmiset kumarsivat pyhää Kolminaisuutta Sillä Isän ääni todisti Sinusta nimittäen sinua rakkaaksi pojaksensa Ja henki kyyhkysen muodossa vahvisti sen sanan totuuden. Kunnia olkoon sinulle Kristus Jumala joka ilmestyit ja valistit maailman!*» 
> 
> 

***Pieni vedenpyhitys*** voidaan toimittaa useammin kuten esimerkiksi kirkon praasniekkajuhlassa, ristisaaton aikana sekä kasteen ja kodin pyhittämisen yhteydessä.

Veden pyhittäminen tapahtuu upottamalla papin käsiristi veteen kolme kertaa ja samalla papin laulaessa troparia: 

> »*Pelasta Herra sinun kansasi ja siunaa sinun perintöäsi Anna seurakunnallesi voitto vihollisistasi ja suojele ristilläsi Sinun valtakuntaasi*» 
> 
> 

Risti upotetaan veteen joko kohtisuoraan tai vaakasuorassa asennossa ja sillä piirretään veteen ristinmerkki vasemmalta oikealle. Kohtisuora upotus on tavallisempi, joskin jotkut papit, mm. isä metropoliitta Ambrosius, käyttävät molempia tapoja koska pyhitettävää vettä on yleensä kahdessa astiassa suuren kysynnän vuoksi. 

Pyhitettyä vettä pidetään suuressa arvossa: sitä säilytetään ikonien läheisyydessä ja käsitellään kuin mitä tahansa pyhitettyä. Jotkut vakituista lääkitystä käyttävät esimerkiksi voivat käyttää ehtoollisen jälkeen lääkkeitä ottaessaan tarvittavana juomana juuri pyhitettyä vettä. 

Useimmista seurakunnista ja luostareista voi lunastaa erityisiä astioita pyhää vettä varten.

Petserin luostarissa Venäjällä on kaksikin pyhitettyä kaivoa, joista pyhiinvaeltajat tai muut vieraat voivat nostaa pyhää vettä joko omiin tai paikalta lunastamiinsa astioihin.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vedenpyhitys**.
* Vedenpyhitys / Ortodoksi.net
**Ě, ě** on tšekin ja sorbin kielten aakkonen. Se on muodostettu kirjaimesta E lisäämällä siihen hattu.

Ě tšekin kielessä
-----------------

Kirjain ě on jäänne muinaistšekin palatalisaatiosta. Alkuperäinen palataaliäänne, jat *ě* [ʲɛ] katosi ja muuttui äänteeksi [ɛ] tai [jɛ], mutta säilyi kirjaimena.

Kirjain ei koskaan esiinny sananalkuisesti, ja sen äännearvo riippuu edeltävästä kirjaimesta:

* [ɟɛ, cɛ, ɲɛ] kirjoitetaan *dě, tě, ně* eikä *ďe, ťe, ňe* (kuten *di, ti, ni*).
* [bje, pje, vje, fje] kirjoitetaan *bě, pě, vě, fě* eikä *bje, pje, vje, fje*. Joissakin sanoissa äänneyhdistelmät kuitenkin kirjoitetaan j:llä (kuten ***vj**ezd*, *o**bj**em*), koska *–je-* on osa sanavartaloa, ja *v-* ja *ob-* ovat etuliitteitä.
* [mɲɛ] kirjoitetaan *mě* eikä *mňe*. Etymologisista syistä joissakin sanoissa kirjoitetaan *mně* (*je**mn**ý* -> *je**mn**ě*).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ě
**İlhan Usmanbaş** (s. 23. lokakuuta 1921 Istanbul) on turkkilainen säveltäjä. Hän kuuluu Bülent Arelin ja İlhan Mimaroğlun ohella modernien turkkilaissäveltäjien toiseen sukupolveen. Hän on keskittynyt tonaaliseen intensiivisyyteen melodisuuden sijaan ja säveltänyt vapaamuotoisesti tiettyyn tekniikkaan tukeutumisen sijaan. Hän on saanut turkkilaisista säveltäjistä eniten palkintoja ja kunniamainintoja ulkomailta.

Usmanbaş varttui Ayvalıkissa. Hän aloitti 12-vuotiaana sellonsoiton itsenäisen opiskelun. Lukiosta valmistuttuaan hän aloitti opiskelun kirjallisuuden tiedekunnassa ja konservatoriossa Istanbulissa. Häntä opettivat siellä Cemal Reşit Rey (harmonia) ja Sezai Asal (sello). Siirryttyään sävellyksen laitokselle Ankaran valtionkonservatorioon hän sai opetusta Hasan Ferit Alnarilta (harmonia, kontrapunkti, sävellys), Ahmet Adnan Saygunilta (sävellys), David Zirkin (sello) ja Ulvi Cemal Erkin (piano). Usmanbaş valmistui valtionkonservatoriosta vuonna 1948 ja avioitui samana vuonna sopraano Atıfet Usmanbaşin kanssa. Hän lähti vuonna 1952 Unescon stipendin turvin Yhdysvaltoihin, jossa osallistui uuden musiikin pioneerien seminaareihin ja luennoille. Hän sai stipendin myös Rockefeller-säätiöltä ja oli toistamiseen Yhdysvalloissa vuosina 1957–1958. Hän sai Tanglewoodissa opetusta Luigi Dallapiccolalta ja Milton Babbittilta. Usmanbaş etääntyi vuoden 1960 jälkeen säveltäjänä sarjallisuudesta. Hän on sävellystyönsä ohella opettanut, kirjoittanut ja kääntänyt kirjoja sekä laatinut artikkeleita.

Vuonna 1971 Usmanbas nimitettiin Turkin valtiontaiteilijaksi. Vuonna 2000 hän sai Boğaziçin yliopiston kunniatohtorin arvon, ja vuonna 2004 hänelle myönnettiin elinikäisten saavutusten palkinto 32. Istanbulin musiikkifestivaalilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  İlhan Usmanbaş Muzikotek
2. 1 2 3 4  İlhan Usmanbaş Istanbul Foundation for Culture and Arts
3. ↑  İlhan Usmanbaş Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**11. Prikaati** oli Suomen armeijan välirauhan aikainen prikaati, joka muodostettiin talvisodan päätyttyä ja lakkautettiin jatkosodan alkaessa. Prikaatin tehtävänä oli liikekannallepanossa perustaa jalkaväkipataljoona sekä Jalkaväkirykmentti 11:een että Jalkaväkirykmentti 53:een sekä Kenttätykistörykmentti 16:een patteristo.

Perustaminen
------------

Talvisodan Lapin Ryhmän joukoista muodostettiin 1. huhtikuuta 1940 15. divisioona, johon kuuluivat Kuusamoon sijoitettu Jalkaväkirykmentti 40, Taivalkoskella oleva Jalkaväkirykmentti 44 sekä Suomussalmelle sijoitettu Jalkaväkirykmentti 64. Rykmentit supistuivat varusmiespataljooniksi kevään ja kesän kuluessa reserviläisten kotiutuessa, jolloin divisioona supistui kolmepataljoonaiseksi prikaatiksi, jonka tukena oli kaksi patteristoa sekä erillisyksiköitä. Näin muodostunut 11. prikaati kuului kenraalimajuri Siilasvuon välirauhanaikaiseen V armeijakuntaan tehtävinään varusmiesten koulutus sekä puolustusvalmistelut alueellaan. Uhanalaisimmat alueet Kuusamo, Peranka ja Suomussalmi linnoitettiin sekä sulutettiin samoin kuin tärkeimmät tienhaaramaastot varustettiin ympäripuolustusta varten.

Lakkauttaminen
--------------

Ylimääräisten harjoitusten alkaessa 10. kesäkuuta 1941 prikaati muodosti Jalkaväkirykmentti 11:n I pataljoonan ja Jalkaväkirykmentti 53:n I pataljoonan. Samana päivänä prikaati lakkasi olemasta.

Lähteet
-------

* Pohjan Prikaatin kilta (Pekka Hiitola): Jalkaväkirykmentti 11 (html) Pohjan Prikaatin Kilta.  Arkistoitu 11.11.2009. Viitattu 9.6.2014.
**Nikeforos Khumnos** (m.kreik. Νικηφόρος Χοῦμνος, *Nikēforos Khūmnos*; n. 1250/55–1327) oli bysanttilainen filosofi ja Palaiologosten hovin virkamies. Hän oli keisari Andronikos II:n hovin johtavia hahmoja 1290-luvulta alkaen.

Khumnos kirjoitti filosofisia tutkielmia erityisesti luonnonfilosofiasta, kosmologiasta ja psykologiasta. Hän ei kuitenkaan kirjoittanut monien muiden bysanttilaisten oppineiden tavoin kommentaareja ja parafraaseja antiikin aikaisista teksteistä. Monet Khumnoksen tutkielmista oli kirjoitettu kirjallisia kokoontumisia (*theatra*) varten. Myös keisari oli usein läsnä tällaisissa kokoontumisissa.

Khumnos pyrki argumentoimaan Platonin ja Aristoteleen filosofisia näkemyksiä vastaan filosofisin perustein teologisten sijasta, ja tuki tällä tavalla vakiintuneita teologisia kantoja. Hän esimerkiksi osoitti ristiriitaisiksi Aristoteleen näkemyksen siitä, että taivaankappaleet koostuisivat viidennestä alkuaineesta; Platonin näkemyksen *anamnesiksestä* ja sielujen ennalta-olemisesta; sekä Platonia ja Aristotelesta yhdistäneen näkemyksen siitä, että aine on ikuista eikä sitä ole luotu. Toisaalta hän katsoi todistaneensa ruumiillisen ylösnousemuksen vetomalla Platonin näkemykseen sielunvaelluksesta.

Hovissa Khumnoksen kilpailijana toimi toinen filosofi, Theodoros Metokhites.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ierodiakonou, Katerina & Bydén, Börje: Byzantine Philosophy *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. Viitattu 1.4.2014. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

### Teosten laitokset

* Χρήστου, Κωνσταντίνος (Chrestou, K. P.) (toim.): *Τό φιλοσοφικό ἔργο τοῦ Νικηφόρου Χούμνου, Θεσσαλονίκη (To filosofiko ergo tou Nikēforou Choumnou)*. Θεσσαλονίκη (Thessaloniki): -, 2002.

### Muuta kirjallisuutta

* Ševčenko, I.: *La vie intellectuelle et politique à Byzance sous les premiers Paléologues: Études sur la polémique entre Théodore Métochite et Nicéphore Choumnos*. Brussels: -, 1962.
Nikeforos I ja hänen poikansa Staurakios soliduksessa.
**Nikeforos I** (kuoli 26. heinäkuuta 811) oli Bysantin keisari vuosina 802–811.

Nikeforos kaappasi vallan keisarinna Ireneltä 31. lokakuuta 802. Ennen keisariksi tulemistaan hän oli ollut *logothetes* eli valtiovarainministeri. Nikeforoksen ensimmäisinä toimenpiteinä olivatkin Bysantin raha-asioiden järjestämiset, mikä olikin tarpeen Irenen harjoittamien lahjoituksien ja veronkevennysten jälkeen. 

Nikeforoksen aikana tapahtui väestönsiirtoja Vähästä-Aasiasta Balkanille. Balkan jaettiin myös hallinnollisesti teemoihin ja Bysantti sai nyt taas otteeseensa slaavien valtaamat alueet. 

Heti alkuunsa Nikeforoksen valtaa vastustivat Anatolikonin teeman armeijat joita johti Bardanes Tourkos. 

Nikeforos oli taitavampi raha-asioissa kuin sotilaskomentajana. Hän hävisi arabeja vastaan vuosina 804–806 käydyn sodan ja seurannut rauha oli Bysantille erittäin nöyryyttävä. Bysantin onneksi arabien hyökkäykset laantuivat kalifi Harun al-Rashidin kuoltua vuonna 807. 

Vuonna 811 Nikeforos johti armeijaa bulgaareja vastaan. Hän oli alkuunsa menestyksekäs, mutta bulgaarit saivat bysanttilaiset yllätettyä ja tappoivat Nikeforoksen. Bulgaarien kaani Krumin sanotaan ottaneen Nikeforoksen pääkallon, josta hän teetti hopeisen juoma-astian.

Kirjallisuutta
--------------

* John Julius Norwich: *Byzantium: The Apogee*. Viking, 1991. ISBN 0-394-53779-3.
* Georg Ostrogorsky: *History of the Byzantine State*. Rutgers University Press, 1969. ISBN 0-8135-1198-4.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikeforos I**.
* Nicephorus I A. D. 802-811 *An Online Encyclopedia of Roman Emperors*
* Nicephorus I Encyclopedia Britannica

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Irene** | **Bysantin keisari** | Seuraaja:**Staurakios** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Kreikka

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Penna Petteri Urrila** (s. 18. syyskuuta 1976 Vaasa) on Elinkeinoelämän keskusliiton johtava ekonomisti. Taloussanomien toimittajan Jarkko Hakalan mukaan hän on merkittävän uran tehnyt talousvaikuttaja.

Urrila kirjoitti ylioppilaaksi 1995 Helsingin Ranskalais-Suomalaisesta koulusta ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 2001. Hän opiskeli pääaineenaan kansantaloustiedettä, sivuaineina tilastotiedettä ja matematiikkaa. Työuransa hän aloitti Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton talouspoliittisena asiamiehenä 2002–2004. Siitä tehtävästä hän siirtyi Elinkeinoelämän keskusliiton palvelukseen ensiksi vastaavaksi ekonomistiksi 2005–2010 ja sitten vuonna 2010 johtavaksi ekonomistiksi.

Päätyönsä ohessa Urrila on toiminut Tehokkaan tuotannon tutkimussäätiön asiamiehenä vuodesta 2007, Eteläsuomalaisen ylioppilassäätiön hallituksen jäsenenä 2000–2004 ja 2010– sekä säätiön puheenjohtajana vuodesta 2011, Pääkaupunkiseudun Partiolaiset ry:n hallituksen jäsenenä 2002–2004, Eläke-Tapiolan hallituksen jäsenenä 2010–2013 ja yhtiön tarkastusvaliokunnassa 2013 sekä Eiran aikuislukioon liittyvän Touko Voutilaisen koulusäätiön hallituksen jäsenenä 2010 ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2014 alkaen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 963–964. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2  Jarkko Hakala, 5 talousvaikuttajaa paljastaa, minkä alan opinnot he valitsisivat nyt Is.fi, Taloussanomat 1.8.201, viitattu 23.7.2022
**Penmon** on kylä Pohjois-Walesissä Angleseyn saaressa osana Llangoedin kuntaa.

600-luvulla kylään saapui kelttiläinen lähetyssaarnaaja Pyhä Seiriol. Hän perusti kylään luostarin, jossa hän kastoi kansaa. Samalla hän perusti läheiselle pienelle saarelle yhteisön. Saari tunnetaan nykyään kymriksi nimellä Ynys Seiriol eli Seiriolin saari.

Kylän rakennuksia
-----------------

### Pyhän Seiriolin kaivo

Pyhän Seiriolin kaivo on todennäköisesti kylän vanhin rakennus. Varhaisiin kelttiläisiin kirkkoihin liittyi usein pyhä kaivo. Kaivon vedellä uskottiin olevan parantava voima. Pyhiinvaeltajat vierailivat usein kaivoilla. Käynneissä sekoittuivat usein usko ja muinainen taikausko keskenään. Pyhän Seiriolin kaivo on pienessä rakennuksessa, joka on rakennettu 1700-luvulla.

### Pyhän Seiriolin luostari

Toinen luostarin pihassa olleista risteistä
Pyhän Seiriol perusti luostarin 600-luvulla. Luostari kehittyi vuosisatojen ajan ja 900-luvulla luostariin rakennettiin puinen kirkko. Samoihin aikoihin luostarin pihaan pystytettiin kaksi suurikokoista ristiä. Viikingit hyökkäsivät kylään vuonna 971 ja tuhosivat kirkon. Uutta kivistä kirkkoa alettiin rakentaa 1100-luvulla kuninkaiden Gruffudd ap Cynanin ja Owain Gwyneddin hallintakausilla. Kirkko on ristin muotoinen. Ensimmäisenä valmistui sen keskilaiva noin vuonna 1140 ja seuraavaksi rakennettiin poikkilaiva ja torni vuosina 1160-1170. Kuori lisättiin kirkkoon vuosina 1220-1240 Llywelyn AP Iorwerthin (Llywelyn the Great) aikana. Luostari lakkautettiin vuonna 1537 Henrik VIII:n vallan aikana. Luostarin maat siirtyivät Sir Richard Bulkeleyn omistukseen, mutta kirkko pysyi kuitenkin käytössä. Kirkko rakennettiin uudelleen suurelta osin vuonna 1855.

### Kyyhkyslakka

Kyyhkyslakka
Sir Richard Bulkeley rakensi kyyhkyslakan kirkon lähelle noin vuonna 1600. Rakennus on neliön muotoinen ja siinä on kupumainen katto. Lakassa oli 1000 pesimälaatikkoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Holy Penmon

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Penmon** Wikimedia Commonsissa
**Harri Jukka Edvard Palola** (29. lokakuuta 1966 Ylivieska – 8. maaliskuuta 2016 Lempäälä) oli suomalainen seiväshyppääjä. Palola edusti Ylivieskan Kuulaa, ja hänen valmentajanaan toimi Tapani Haapakoski.

Elämä ja urheilu-ura
--------------------

Kahdeksanvuotiaana seiväshypyn aloittanut Palola voitti Kalevan kisoista kaksi hopeaa ja pronssin. Lisäksi hän voitti sisäratojen SM-kilpailuissa kultaa, hopeaa ja pronssia. Palola edusti Suomea useissa maaotteluissa, kerran sisäratojen MM-kilpailuissa ja kahdesti sisäratojen EM-kilpailuissa. Vuonna 1985 hän sijoittui nuorten EM-kilpailuissa neljänneksi. Palolan huippuvuosi ajoittui Soulin olympiavuoteen 1988, jolloin hänet olisi voitu valita Suomen olympiajoukkueeseen, mitä ei kuitenkaan tapahtunut, mahdollisesti valitsijoiden henkilökohtaisten mielipiteiden vuoksi. Hänen ennätyksensä 562 cm syntyi 21-vuotiaana Parkanossa kesäkuussa 1988.

Soulin olympiakisoihin valitsematta jättäminen ja sponsorien menetys johtivat Palolan uran hiipumiseen, ja hän lopetti kilpauransa olkapäävamman vuoksi vuonna 1992. Palolan muistokirjoituksen mukaan hänelle kehittyi tämän jälkeen vaikeuksia elämässään. Urheilu-uransa jälkeen Palola työskenteli urheiluvälinemyyjänä ja kouluisäntänä. Palola työskenteli koulunkäyntiohjaajana Sääksjärven koulussa. Palola löytyi kuolleena kotoaan Lempäälän Sääksjärvellä 8. maaliskuuta 2016. Hänen kuolinsyykseen ilmoitettiin sairaskohtaus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Eskola, Raimo: Kuolleet: Harri Palola on poissa.  *Aamulehti*, 12.3.2016, s. B13.
2. ↑  Harri Palola Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Harri Kalevi Ohra-aho** (s. 27. huhtikuuta 1959, Ähtäri) on suomalainen sotilas ja kenraalimajuri. Ohra-aho aloitti lippueamiraali Georgij Alafuzoffin seuraajana Puolustusvoimien tiedustelupäällikkönä 1. huhtikuuta 2013.

Koulutus ja ura
---------------

Ohra-aho on valmistunut Kadettikoulusta. Hän on työskennellyt vuodesta 2009 kesäkuuhun 2011 Puolustusvoimien Tiedustelukeskuksen (PVTK) johtajana. Aikaisemmin hän on toiminut muun muassa Pääesikunnassa Helsingissä apulaisosastopäällikkönä sekä Pohjois-Karjalan Prikaatin komentajana Kontiolahdella. Ohra-aho suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1993.

Hänet nimitettiin kenraalin virkaan 1.7.2011 lukien ja samalla hänet määrättiin johtamisjärjestelmäpäälliköksi Pääesikunnassa. Tehtävässä Ohra-aho korvasi prikaatikenraali Kari Salmen.

Julkaisut
---------

Ohra-ahon koosteluonteisia julkaisuja Maanpuolustuskorkeakoulun Strategian laitoksella ovat muun muassa *Rysslands syn på informationskrigföringen* (1998), *Sodan kuva, venäläinen näkökulma* (1998) ja *Venäjän federaation sotilaallinen turvallisuuskehitys heinäkuu-joulukuu 1998* (1999). Ohra-aho toimi Helsingin Kadettipiirin hallituksen jäsenenä vuosina 1988–1989.

Viimeisimmät ylennykset
-----------------------

Ohra-aho yleni everstiksi vuonna 2003, prikaatikenraaliksi vuonna 2011 ja kenraalimajuriksi 6.12.2015.

Huomionosoitukset
-----------------

Maanpuolustusmitalin toimikunta myönsi 2017 Harri Ohra-aholle maanpuolustusmitalin miekkojen kera, numeron 608. Mitaleja jaettiin tällöin 28.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kadettiupseerit 1920–1985*. Kadettikunta r.y. Upseeriliitto r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
2. ↑   Tasavallan presidentti ylensi joukon kenraaleja *YLE.fi*.  6.12.2015. Viitattu 6.12.2015.
**Dumb Ways to Die** on australialaisen Melbournen kaupungin metron Metro Trains Melbournen kehittämä mainoskampanja, jonka tehtävä on kertoa, että junia pitää varoa. Kampanjan videosta tuli suosittu video eli viraalivideo netissä marraskuussa 2012 kuva- ja videopalvelu YouTuben kautta.

Video
-----

Videon ovat tehneet Pat Baron, Julian Frost sekä tuottanut Cinnamon Darvall. Video ladattiin YouTubeen marraskuussa 2012 ja se sai kahdessa vuorokaudessa kaksi ja puoli miljoonaa näyttökertaa. Marraskuuhun 2014 mennessä videota on katsottu YouTubessa yli 92 miljoonaa kertaa. Videossa 21 erikoista värikästä oliota kuolevat kukin mielikuvituksellisella tavalla ja jokainen näistä olioista liittyy lopussa laulamaan kampanjan kappaletta *Dumb Ways to Die*. Videon lopussa ääni varoittaa katsojia junista.

Kappale
-------

Kappaleen eli *Dumb Ways to Dien* ovat tehneet John Mescall ja Ollie McGill, joka myös tuotti sen. Kappaleen laulaa Tinpan Orange -yhtyeen solisti Emily Lubitz. Kappale kertoo englannin kielellä videon tapahtuman eli olioiden mielikuvitukselliset kuolemat. Kappale ja video on liitetty yhteen ja ne ovat saaneet suurta suosiota YouTubessa.

Pelit
-----

Ensimmäinen Dumb Ways to Die -peli eli yksinkertaisesti vain *Dumb Ways to Die*, julkaistiin toukokuussa 2013 ensin iOSille ja saman vuoden syyskuussa Androidille. Pelin tarkoituksena on estää videosta ja kappaleesta tuttuja olioita kuolemasta tekemällä erilaisia asioita. Marraskuussa 2014 julkaistiin pelin jatko-osa *Dumb Ways to Die 2*, jossa on täysin sama periaate kuin edeltäjässään, mutta siinä on huomattavasti enemmän erilaisia tasoja kuin ykkösosassa.

Lähteet
-------

* 
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Dulongin ja Petit'n laki** on Pierre Louis Dulongin ja Alexis Thérèse Petit'in vuonna 1819 esittämä lämpöopillinen laki. Sen mukaan useimmilla kiinteillä aineilla molaarinen lämpökapasiteetti eli aineen ominaislämpökapasiteetin ja moolimassan tulo on likipitäen yhtä suuri ja noin kolme kertaa kaasuvakion suuruinen, siis noin 25 J / molK. Toisin sanoen yhden moolin lämmittämiseen yhden kelvinin tai celsiusasteen verran tarvitaan suunnilleen saman verran energiaa, noin 25 joulea riippumatta siitä, mikä aine on kyseessä.

Laki pätee varsin hyvin melkein kaikille metalleille ja monille epämetallisillekin kiinteille alkuaineille. Selviä poikkeuksia ovat kuitenkin beryllium, boori, pii ja erityisesti hiili, varsinkin timanttina.

Laki ei kuitenkaan päde kovin matalissa lämpötiloissa. Albert Einstein ja Peter Debye osoittivat tämän aiheutuvan aineen hilavärähtelyjen kvantittumisesta alhaisista lämpötiloissa. Kullekin aineelle on olemassa tietty Debyen lämpötila, jonka yläpuolella laki pätee melko tarkasti, mutta jonka alapuolella aineen ominaislämpökapasiteetti alenee jyrkästi lämpötilan aletessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaarle Kurki-Suonio: Aaltoliikkeestä dualismiin, s. 235-237, 3. painos, Limes 1994, ISBN 951-745-162-8
*Tämä artikkeli käsittelee varustamoa. S/S Ålandsfärjan ja M/S Ålandsfärjan olivat yhtiön autolauttoja.*
**Ålandsfärjan Ab** (nykyisin Viking Line) oli yksi Viking Linen kolmesta perustajayhtiöstä. Kaksi muuta Viking Linessä mukana ollutta varustamoa, Rederi AB Slite ja Rederi Ab Sally (alun perin Rederi Ab Vikinglinjen) jättivät Viking Line -yhteisyrityksen vuorollaan joko konkurssin vuoksi tai kilpailijan ostamana. 

Ålandsfärjan Ab:n perusti yksi Rederi Ab Vikinglinjenin perustajista, Gunnar Eklund. Hän oli lähtenyt Vikinglinjenistä vuonna 1962 ja seuraavan vuoden keväänä perusti yhdessä Frank Lundqvistin ja Rafael Mattsonin kanssa Ålandsfärjan Ab:n. Yhtiö merkittiin kaupparekisteriin 5. huhtikuuta 1963. Neljä päivää myöhemmin varustamo osti Englannin kanaalissa liikennöineen 1933 rakennetun S/S *Brittanyn*. Alusta modernisoitiin telakalla Helsingborgissa ja se sai nimekseen S/S *Ålandsfärjan* ennen kuin aloitti liikenteen reitillä Maarianhamina–Gräddö 20. kesäkuuta 1963. Laivalla oli tilaa 800 matkustajalle, 40 henkilöautolle ja kahdelle bussille tai rekalle. Vuonna 1966 Ålansfärjan Ab perusti yhdessä Rederi Ab Vikinglinjenin ja Rederi AB Sliten kanssa markkinointiyhtiö Viking Linen (tuolloin Vikinglinjen Ab) josta kukin varustamo omisti kolmasosan. 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa varustamo hankki kaksi uutta autolauttaa, M/S *Kapellan* ja M/S *Marellan*. Samalla yhtiö muutti nimensä vuoden 1970 alussa SF Line Ab:ksi. Nimen oli tarkoitus kuvata paremmin uutta toimialuetta, joka ylsi nyt Manner-Suomeen. SF on lyhennelmä sanoista Sverige-Finland. SF Line pysyi yhtiön nimenä vuoteen 1995 asti, jolloin Rederi AB Sliten konkurssin jälkeen varustamo muutti nimensä Viking Line Abp:ksi ja listautui Helsingin pörssiin.

Lähteet
-------

* Sörensen, Pekka, Siljarederiet och de Samseglande, Stiftelsen för Åbo Akademi, Turku 1979, s.112, 130
* Fakta om fartyg (Arkistoitu – Internet Archive)
* Patentti- ja Rekisterihallituksen ja Verohallinnon yhteinen yritystietojärjestelmä Viking Line (Arkistoitu – Internet Archive). YTJ-tietokanta.

Viking Line

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset alukset | 
* *Gabriella*
* *Cinderella*
* *Viking Glory*
* *Viking Grace*
* *Viking XPRS*

 |
| Entiset alukset | 
* *Amorella*
* *Apollo* (1970)
* *Apollo III*
* *Athena*
* *Aurella*
* *Boge*
* *Diana*
* *Diana II*
* *Drotten*
* *Isabella*
* *Kalypso*
* *Kapella*
* *Linden*
* *Marella*
* *Mariella*
* *Olympia*
* *Rosella*
* *Slite*
* *Thor Viking*
* *Turella*
* *Viking*
* *Viking 1*
* *Viking 2*
* *Viking 3*
* *Viking 4*
* *Viking 5*
* *Viking 6*
* *Viking Saga*
* *Viking Sally*
* *Viking Song*
* *M/S Ålandsfärjan*
* S/S *Ålandsfärjan*

 |
| Tilatut alukset, joita ei koskaan toimitettu | 
* *Viking ADCC*
* *Europa*
* *Hansa Express*

 |
| Entiset osakasvarustamot | 
* Vikinglinjen
* Slite
* SF Line
* Sally
* Ålandsfärjan

 |
| Muuta | Ville Viking |
Pekka Halonen soittaa kannelta

|  |  |
| --- | --- |
| Taiteilija | 
Eero JärnefeltView and modify data on Wikidata  |
| Päivämäärä | 
1891View and modify data on Wikidata  |
| Lajityyppi | 
Genretaide (en)View and modify data on Wikidata  |
| Materiaali | 
guassi ja paperiView and modify data on Wikidata  |
| Valmistuspaikka | 
PariisiView and modify data on Wikidata  |
| Mitat (K × L) | 
22,5  × 28,5  cmView and modify data on Wikidata  |
| Kokoelma | 
Mikkelin taidemuseoView and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
Mikkelin taidemuseoView and modify data on Wikidata  |
| Inventaarionumero | 
AIR000060View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pekka Halonen soittaa kannelta** (tunnetaan myös nimellä *Koti-ikävä*) on taidemaalari Eero Järnefeltin maalaama realistinen guassimaalaus paperille vuodelta 1891. Teos esittää taidemaalari Pekka Halosta soittamassa kannelta. Teoksen taustalla näkyy myös *Keuruun ryijy*, jonka Akseli Gallen-Kallela otti mukaansa maalausmatkalle Pariisiin.

Teos kuuluu Mikkelin taidemuseon Martti Airion taidekokoelmaan.

Lähteet
-------

1. ↑  *Karhunsoutaja*, s. 113. Keurusselän seura ry:n kotiseutujulkaisu. 5. Keurusselän seura, 1933. ISBN 951-96831-0-0.
2. ↑  Pekka Halonen soittaa kannelta; Koti-ikävä; maalaus *www.finna.fi*. Viitattu 12.12.2016.
**Aurélien Bayard Chedjou Fongang** (s. 20. kesäkuuta 1986 Douala, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Amiensia ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Chedjou siirtyi 25. toukokuuta 2013 turkkilaisseura Galatasarayhin nelivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin 6,3 miljoonan euron siirtokorvaus. Hän edusti Turkissa myös İstanbul Başakşehiria ja lainasopimuksella Bursasporia kunnes palasi Ranskaan syyskuussa 2019.

Maajoukkueura
-------------

Chadjou pelasi Kamerunin maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2009. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2010 joukkueensa viimeisen ottelun alkulohkossa Alankomaita vastaan ja MM-kilpailuissa 2014 kokonaan joukkueensa ensimmäisen ottelun Meksikoa vastaan sekä ensimmäisen puoliajan toisesta ottelusta Kroatiaa vastaan. Hän on pelannut Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuosina 2010 ja 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Aurelien Chedjou signs 4 year deal with Galatasaray turkishfootball.com. Viitattu 27.2.2014. (englanniksi)
2. ↑  Aurélien Chedjou Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Aurélien Chedjouin tilastot National Football Teams -sivustolla (englanniksi)

  

Kamerunin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2010
1 Kameni |
2 Binya |
3 N’Koulou |
4 R. Song |
5 Chedjou |
6 A. Song |
7 N'Guémo |
8 Geremi |
9 Eto’o |
10 Emana |
11 Makoun |
12 Bedimo |
13 Tchoyi |
14 Alo'o |
15 Webó |
16 Hamidou |
17 Idrissou |
18 Enoh |
19 Mbia |
20 Mandjeck |
21 Matip |
22 Assembé  |
23 Bikey |
Valmentaja Le Guen

Kamerunin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Kameni |
2 Assou-Ekotto |
3 N’Koulou |
4 R. Song |
5 Bassong |
6 A. Song |
7 N'Guémo |
8 Geremi |
9 Eto’o |
10 Emana |
11 Makoun |
12 Bong |
13 Chedjou |
14 Choupo-Moting |
15 Webó |
16 Hamidou |
17 Idrissou |
18 Enoh |
19 Mbia |
20 Mandjeck |
21 Matip |
22 Assembé  |
23 Aboubakar |
Valmentaja Le Guen

Kamerunin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Feudjou |
2 Assou-Ekotto |
3 N’Koulou |
4 Djeugoué |
5 Nounkeu |
6 Song |
7 N’Guémo |
8 Moukandjo |
9 Eto’o |
10 Aboubakar |
11 Makoun |
12 Bedimo |
13 Choupo-Moting |
14 Chedjou |
15 Webó |
16 Itandje |
17 Mbia |
18 Enoh |
19 Olinga |
20 Salli |
21 Matip |
22 Nyom  |
23 N’Djock |
Valmentaja Finke

Kamerunin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2015
1 Assembé |
2 Kweuke |
3 N’Koulou |
4 Loé |
5 Guihoata |
6 Oyongo |
7 N’Jie |
8 Moukandjo |
9 Bagnack |
10 Aboubakar |
11 Salli |
12 Bedimo |
13 Choupo-Moting |
14 Mandjeck |
15 Etoundi |
16 Ondoa |
17 Mbia |
18 Enoh |
19 Djeugoué |
20 Kom |
21 Chedjou |
22 Ekeng |
23 Abogo |
Valmentaja Finke
**Elie** on asuinalue Manitoban provinssissa, Kanadassa. Elie on suurin asuinalue Cartierin maalaiskunnassa. Se sijaitsee noin 48 kilometriä länteen provinssin pääkaupungista Winnipegistä, Trans-Canada Highwayn varrella. Kylässä asuu noin 550 henkilöä, joista kolmannes on hutteriitteja. Alueen pääelinkeino on maatalous ja sen tukipalvelut.

Elien F5 tornado
----------------

F5 tornado Eliessä
22. kesäkuuta 2007 Elien lähistöllä muodostui F4-luokan tornado, joka kuitenkin vahinkojen perusteella myöhemmin määriteltiin Kanadan ensimmäiseksi viralliseksi F5-luokan tornadoksi. Tornado ei aiheuttanut henkilövahinkoja, mutta se vahingoitti jauhomyllyä ja tuhosi muutamia taloja sekä nosti ilmaan ja siirsi autoja useita kymmeniä metrejä.

Lähteet
-------

1. ↑  R.M. of Cartier Community Profile Government of Manitoba Community profiles.  Arkistoitu 29.1.2009. Viitattu 28.11.2009. (englanniksi)
2. ↑  History Rural Municipality of Cartier.  Arkistoitu 15.1.2010. Viitattu 28.11.2009. (englanniksi)
3. ↑  Elie Tornado Upgraded to Highest Level on Damage Scale Canada’s First Official F5 Tornado Environment Canada. Viitattu 28.11.2009. (englanniksi), (ranskaksi)
4. ↑  Stacey Ashley: Manitoba twister classified as extremely violent *CTV News*.  23.6.2007. Winnipeg:  CTV.  Arkistoitu 9.7.2007. Viitattu 28.11.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Google videos, Elie Tornado[vanhentunut linkki] (englanniksi)
**Joinvilleaceae** on neljä lajia käsittävä, vähän tunnettu, trooppinen kasviheimo koppisiemenisten Poales-lahkossa. Heimossa on vain yksi suku: heiniöt (*Joinvillea*).

Tuntomerkit
-----------

Heiniölajit ovat rotevia, heinämäisiä kasveja. Niiden päällysketon pikkukarvat ovat monisoluisia. Lehdet ovat poimuttuneita ja niissä on korvakemaiset muodostumat tai kielekkeet. Kukinto on varsipäätteinen röyhy, jossa on pieniä, kaksineuvoisia kukkia. Kehälehdet ovat vihertävän ruskeita, melko kuivia, ja uloimmat niistä ovat huppumaisia. Hedelmä on kehän suojaama, 1–3-siemeninen luumarja.

Levinneisyys
------------

Suku/heimo kasvaa Malakan niemimaalta Tyynenmeren saarille ulottuvalla alueella.

Luokittelu
----------

Joinvilleaceae muodostaa yhdessä Ecdeiocoleaceae-heimon ja heinäkasvien (Poaceae) kanssa yhteisen kehityslinjan, jota luonnehtivat muun muassa päällysketon eli epidermin pikkukarvat, ilmarakojen käsipainon muotoiset huulisolut, mesofyllin eli lehden sisäsolukon kookkaat ja värittömät solut, luottisolukon sijainti monisoluisissa haaroissa ja eräs inversio viherhiukkasen genomissa. Myös ontto korsivarsi on saattanut kehittyä tässä kladissa. Viimeaikaisen arvion mukaan kladi olisi syntynyt noin 58,6 miljoonaa vuotta sitten.

Heiniöiden (*Joinvillea*) suvussa on kaksi lajia.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001–). Angiosperm Phylogeny Website, versio 12, heinäkuu 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens, P. F. (2001–). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. *mobot.org*. Viitattu 27.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Joinvilleaceae
* Levinneisyyskartta: Joinvilleaceae

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q13701816
* Wikispecies: Joinvilleaceae
* CoL: BHZ
* EoL: 4179
* EPPO: 1JOIF
* Fossilworks: 55811
* GBIF: 3743
* GRIN: 594
* iNaturalist: 71548
* IPNI: 77126748-1
* IRMNG: 112903
* ITIS: 500064
* NCBI: 4736
* Open Tree of Life: 225268
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126748-1
* Tropicos: 42000351
* Watson & Dallwitz: joinvill
* WFO: wfo-7000000306

 |

 |
**Etyylilitium** (C2H5Li) on litiumin organometalliyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä ja polymeraatioreaktioiden initiaattorina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa etyylilitium on värittömiä suomumaisia kiteitä. Yhdiste reagoi voimakkaasti joutuessaan kosketuksiin veden ja ilman hapen kanssa ja voi olla pyroforista. Etyylilitium liukenee useisiin hiilivetyihin esimerkiksi bentseeniin ja eettereihin kuten dietyylieetteriin ja tetrahydrofuraaniin ruskeahkoksi liuokseksi. Kuumennettaessa sulamispisteeseensä etyylilitium hajoaa osittain eteeniksi ja litiumhydridiksi. Muiden organolitiumyhdisteiden tavoin etyylilitium on hyvin voimakkaasti emäksistä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Ensimmäisen kerran etyylilitiumia valmistivat W. Schlenck ja J. Holtz vuonna 1917. Etyylilitiumia voidaan valmistaa etyylihalogenideista kuten bromietaanista ja metallisesta litiumista tai transmetallaatioreaktiolla litiumista ja dietyylielohopeasta. Yhdiste myydään tyypillisesti bentseeniliuoksena, jossa etyylilitiumin konsentraatio on 1 mol/l.

Etyylilitium reagoi muiden organolitiumyhdisteiden tapaan karbonyyliyhdisteiden kanssa nukleofiilisella additioreaktiolla. Toisin kuin Grignard-reagensseihin kuuluva etyylimagnesiumbromidi, etyylilitium muodostaa ketonien kanssa reagoidessaan ainoastaan additiotuotteena muodostuvan tertiäärisen alkoholin eikä pelkistä ketonia sekundääriseksi alkoholiksi.

Etyylilitiumia käytetään myös muiden organometalliyhdisteiden esimerkiksi organokupariyhdisteiden ja fluorenyylilitiumin valmistukseen fluoreenista, yhdessä fenyylialleenin kanssa alkyynien valmistamiseen, emäksenä 2-bromifuraanin valmistuksessa ja katalyyttinä yhdessä tetrametyylietyleenidiamiini kanssa alkyloitaessa amiineja alkeeneilla. Etyylilitumia voidaan käyttää myös esimerkiksi polystyreenin valmistuksessa radikaali-initiaattorina.

Lähteet
-------

1. ↑  Ethyllithium – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 31.3.2016.
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 796. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3 4 5 6  K. Sinclair Whitaker & D. Todd Whitaker: *Ethyllithium, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 31.3.2016
4. 1 2  Michael B Smith: *Organic Synthesis*, s. 671–672. Academic Press, 2011. ISBN 9781890661403. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.3.2016). (englanniksi)
5. ↑  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Advanced Organic Chemistry B: Reactions and synthesis*, s. 642. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-68350-8. (englanniksi)
6. ↑  Roderic P. Quirk & Victor M. Monroy: *Initiators, Anionic, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 31.3.2016
7. ↑  Enrique Saldivar-Guerra,Eduardo Vivaldo-Lima: *Handbook of Polymer Synthesis, Characterization, and Processing*, s. 223. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 978-1-118-48077-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.3.2016). (englanniksi)
**Iso-Kaarni** on järvi Rovaniemen kaakkoisosassa Lapin maakunnan eteläosassa. Sen pinta-ala on 7,1 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 50 kilometriä itäkaakkoon.

Maantiede
---------

Iso-Kaarnin pituus etelästä pohjoiseen on 4,3 kilometriä. Järvi jakautuu eteläiseen ja pohjoiseen altaaseen, joita erottavat länsirannan Koiraniemi ja itärannan Niemivaara. Järven keskiosa on kapeimmillaan noin 400 metriä. Iso-Kaarnin eteläosa on pohjoisosaa huomattavasti syvempi. Syvin alue, 20–25 metriä, sijaitsee järven eteläpuoliskolla Niemivaaran lounaispuolella. Järven pohjoisosassa Niemivaaran pohjoisrannan lähellä on 15 metrin syvänne.

Iso-Kaarnin pohjoisosassa sijaitsee kuusi pientä saarta, eteläosa on saareton. Niemivaara kohoaa noin 240 metriä merenpinnan yläpuolelle, eli noin 80 metriä järven pintaa korkeammalle. Iso-Kaarnin rannat ovat metsää ja suota, pientaloja on muutamia. Järven koillisosan rantaviiva on epämääräinen.

Iso-Kaarnin luusua sijaitsee altaan eteläkolkassa, josta lähtee laskujoki etelään Iso-Kaihuaan (145,4 metriä mpy), jonne etäisyys on noin 1,5 kilometriä. Iso-Kaihua puolestaan laskee Kemijokeen. Iso-Kaarnin pohjoispuolella sijaitsee Pikku-Kaarni (176,4 metriä mpy), josta virtaa laskuoja Mäntylammen (169,9 metriä mpy) kautta Iso-Kaarniin.

Iso-Kaarnin vesitilavuus on 51 250 000 kuutiometriä.

Iso-Kaarni (65.242.1.001) kuuluu Iso-Kaarnin alueeseen (65.242), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Kaihuan vl:n valuma-alue (65.24) ja ensimmäinen jakovaihe Keski-Kemijoen alue (65.2). Iso-Kaarni on laajin Iso-Kaarnin alueen 37:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraavat Pikku-Kaarni, Saarijärvi ja Iso-Kulmunki. Suuri osa alueen alle kymmenhehtaarisista järvistä on vailla virallista nimeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Iso-Kaarni, vakavesi, Rovaniemi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 16.8.2021.
3. ↑  Iso-Kaarni. Järviwiki. Viitattu 16.8.2021.
4. ↑  Iso-Kaarnin alue (65.242). Järviwiki. Viitattu 16.8.2021.
**Iso-Juurikka** on metsäjärvi Sievissä Pohjois-Pohjanmaan maakunnan eteläosassa. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 140 kilometriä etelälounaaseen. Iso-Juurikan itäisin osa kuuluu Reisjärveen.

Maantiede
---------

Iso-Juurikan pituus kaakosta luoteeseen on 3,7 kilometriä. Järven etelä- ja keskiosan leveys on noin puoli kilometriä, pohjoisosa on kapeampi. Itäniemi jakaa järven Reisjärvellä sijaitsevan osan Etelälahteen ja Itälahteen. Iso-Juurikan ympäristössä on laajoja nevoja (Maijanneva, Kupusenneva, Härkäneva, Kurkineva). Järven rannalla on joitakin pientaloja.

Iso-Juurikka (53.059.1.001) kuuluu Levonperänkanavan valuma-alueeseen (53.059), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kalajoen vesistössä (53). Toinen jakovaihe on Kalajanjoen valuma-alue (53.05). Iso-Juurikka on laajin Levonperänkanavan valuma-alueen 13:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Vähä-Juurikka.

Iso-Juurikka on laajin Sievin 95:stä järvestä ja ainoa, jonka pinta-ala on yli neliökilometrin. Reisjärven yli kuusi neliökilometriä laajan Pitkäjärven pohjoinen osa ulottuu Sievin alueelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Iso-Juurikka, vakavesi, Sievi
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.4.2022.
3. ↑  Iso-Juurikka. Järviwiki. Viitattu 19.4.2022.
4. ↑  Levonperänkanavan valuma-alue (53.059). Järviwiki. Viitattu 19.4.2022.
5. ↑  Sievi. Järviwiki. Viitattu 19.4.2022.
**Peter Brunt** (23. kesäkuuta 1917–5. marraskuuta 2005) oli roomalaisen historian tutkija ja antiikin historian professorin Oxfordissa vuosina 1970–1982. Hänen tärkeimmät tutkimuksensa käsittelivät Rooman tasavaltaa: *Italian Manpower* ja *Social Conflicts in the Roman Republic*, julkaistiin kummatkin vuonna 1971. Bruntin mukaan tuolloin vallitseva käsitys roomalaisesta politiikasta oli väärä. Hänen mukaansa todistusaineisto ei vastannut näkökulmaa jonka mukaan poliittiset konfliktit perustuivat yksilöiden, perheiden ja "faktioiden" pyrkimyksiin, vaan syvempiin yhteiskunnallisiin konflikteihin.

Lähde
-----

* Peter Brunt (kuolinilmoitus) telegraph.co.uk. Viitattu 11.5.2009.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Bill Holmanin Pekka Pikanen -albumi julkaistiin suomeksi 1994 (WSOY).
**Pekka Pikanen** (alk. Smokey Stover) oli William "Bill" Holmanin piirtämä sarjakuva. Se ilmestyi ensimmäisen kerran 10. maaliskuuta 1935 ja ilmestyi vuoteen 1973 saakka. Sarja perustui lähes surrealistisiin kuviin ja sanaleikkeihin.

Päähenkilö Pekka on palomies, jonka autossa on vain kaksi pyörää. Pekan hattu lentää hänen hämmästyessään ja hajoaa viideksi kappaleeksi. Pekan vaimolta lentävät vastaavassa tilanteessa tukka ja korvat.

Pekka Pikanen alkoi ilmestyä Suomessa 1949 Sarjakuvalehdessä, ja se kuului lehden vakiomateriaaliin kymmenen vuoden ajan. Sarjakuvassa esiintyivät usein lauseet "Notary Sojac" ja "1506 Nix Nix". Sarjakuvalehden päätoimittaja Veikko Karumo käänsi ensimmäisen lauseen suomeksi muotoon "Älkää surko". Notary Sojacin on väitetty tulevan gaelin kielen hyvän joulun toivotuksesta (gaeliksi *Nollaig Shona*). 1506 oli Holmanin työtoverin hotellihuoneen numero.

48-sivuinen Pekka Pikanen -albumi ilmestyi vuonna 1994 WSOY:n kustantamana.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaukoranta, Heikki & Kemppinen, Jukka: *Sarjakuvat*, s. 81. Otava, 1982. ISBN 951-1-06710-9.
2. ↑   Sarjainfo 42, sivut 3-6
3. ↑  The History of Bill Holman

Aiheesta muualla
----------------

* Toonopedia: Smokey Stover
* A brief homage to Smokey Stover. (Arkistoitu – Internet Archive)
* *The Straight Dope*: "What's the origin of 'notary sojac'?
* The Official Smokey Stover homepage.
(**Manius Acilius**?) **Aureolus** (k. 268) oli roomalainen kenraali ja usurpaattori. Hän oli kotoisin vaatimattomista oloista Daakiasta ja palveli keisari Valerianuksen armeijassa. Aureolus kukisti usurpaattori Ingenuuksen kapinan vuonna 260. Gallienuksen aikana hän oli luultavasti komentajana Illyriassa vuosina 261–267, mahdollisesti Rooman armeijan ratsuväen johdossa. Aureolus kukisti usurpaattori Macrianuksen armeijan Illyricumissa vuonna 261, ja vuonna 265 hän osallistui Gallienuksen hyökkäykseen Galliaan, mutta eräässä taistelun vaiheessa hän epäröi tai oli tottelematta käskyjä, jolloin vihollinen pääsi pakoon. Gallienus armahti kuitenkin hänet. Aureolus lähetettiin vuonna 267 Pohjois-Italiaan vartioimaan Alppien solia Gallian keisarikunnan joukkojen hyökkäyksiltä. Vuonna 268 Aureolus nousi kapinaan Gallienusta vastaan ja julistautui keisariksi. Gallienus kuitenkin kukisti Aureoluksen joukot Pons Aureoluksessa ja pakotti nämä perääntymään Mediolanumiin, joka piiritettiin. Syyskuussa 268 Gallienus kuitenkin murhattiin ja Claudius Gothicus nousi keisariksi. Aureolus yritti neuvotella Claudiuksen kanssa, mutta tämä antoi teloittaa Aureoluksen.

Lähteet
-------

* A. H. M. Jones, J. R. Martindale & J. Morris: *The prosopography of the later Roman empire. Vol. 1, A. D. 260-395*. Cambridge University Press, 1971. ISBN 0521072336. (englanniksi)
* Alaric Watson: *Aurelian and the third century*. Routledge, 1999. ISBN 0-415-07248-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Watson s. 35–36
2. ↑  The Prosopography of the Later Roman Empire s. 138
3. ↑  Watson s. 40–42
**Peter R. Colston** (1935) on englantilainen lintutieteilijä.

Colston toimi vanhempana kuraattorina British Museumissa eläkkeelle jäämiseensä saakka 1995. Hän liittyi museon henkilökuntaan vuonna 1961. Colston suoritti keräilymatkoja Andalusiaan, Australiaan ja Afrikkaan. Hän erikoistui Afrikan lintuihin julkaisten kuvauksen neljästä uudesta lintulajista, muun muassa tulearantetrakasta (*Xanthomixis apperti*). Vuosien 1989 ja 1995 välillä Colston matkusti yksityisesti Kiinaan Per Alströmin ja Urban Olssonin kanssa. He löysivät ja kuvailivat kolme aikaisemmin kuvailematonta uunilintulajia (*Phylloscopus*).

Teoksia
-------

* *A Field Guide to the Rare Birds of Britain & Europe* (yhdessä Ian Lewingtonin ja Per Alströmin kanssa). HarperCollins, Lontoo, 1991.
* *A Field Guide to the Waders of Britain and Europe with North Africa and the Middle East* (yhdessä Philip Burtonin kanssa). Hodder General Publishing Division, 1988.
* *The birds of Mount Nimba, Liberia* (yhdessä Kai Curry-Lindahlin ja Malcolm James Coen kanssa). British Museum, 1986.