recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Samola** oli kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Nykyisin alue kuuluu Venäjän Leningradin alueen Viipurin piiriin, mutta alueella on vain vähän asutusta eikä sillä ole venäläistä asutusnimeä.

Samola sijaitsi Viipurin maalaiskunnan eteläosassa Viipurinlahden itärannalla, osittain Lihaniemellä. Manneralueen lisäksi kylään kuului Viipurinlahden saaria, joista suurimmat ovat Lasisaari ja Kuhaluoto. Kylä rajoittui etelässä Johannekseen ja Viipurin ulkosatama-alueeseen Uuraaseen. Maalaiskunnan puolella naapurikyliä olivat Lihaniemi, Yläsommee, Rikkola ja Savolainen. Kylän keskusta sijaitsi Lihaniemen tyvessä Viipurinlahden rannalla. Aivan kylän itäisimmän osan kautta kulki Viipuri–Koivisto-rata ja kantatie 64 Viipurista Koivistolle.

Vuonna 1937 kylässä oli 378 asukasta. Kylän keskustassa sijaitsi Samolan kansakoulu. Koulu aloitti toimintansa vuokratiloissa vuonna 1906 ja oma koulurakennus valmistui vuonna 1926. Vuonna 1939 koulussa oli kaksi opettajaa ja 31 oppilasta. Samolassa toimi nuorisoseura ja vuonna 1934 perustettu Samolan marttayhdistys. Kylässä oli Mahkosen yksityiskauppa ja Samolan osuuskaupalla oli myymälöitä monissa naapurikylissä. Samolan osuuskauppa liittyi Viipurissa toimineeseen Osuusliike Torkkeliin vuonna 1941. Samolan väestö sai elantonsa pääasiassa maataloudesta. Vuonna 1937 kylässä oli 630 ha metsää, 245 ha peltoa ja 40 ha niittyä. Kalastusta harjoitettiin sivuelinkeinona.

Historia
--------

Talvisodan aikana Samola, kuten muunkin Viipurin maalaiskunnan väestö evakuoitiin Keski-Suomeen. Sodan loppuvaiheessa taistelut ulottuivat Samolaan asti. Moskovan rauhassa alue luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.

Lähteet
-------

* Kuujo Erkki, Lakio Matti: *Viipurin pitäjän historia II*. Helsinki: Viipurin maalaiskuntalaisten pitäjäseura ry, 1982.

### Viitteet

1. ↑  Kuujo 1982, s.330–331
2. ↑  Lakio 1982, s. 265
3. ↑  Kuujo 1982, s. 375 ja 379
4. ↑  Kuujo 1982, s. 387
5. ↑  Lakio 1982, s. 295
6. ↑  Kuujo 1982, s. 330 ja 333–334
7. ↑  Lakio 1982, s. 269 ja 274

Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
*Tämä artikkeli kertoo vuonna 1944 syntyneestä muusikosta. Hänen pojastaan kertoo artikkeli Albert Hammond (nuorempi)*
Albert Hammond - 2015
**Albert Hammond** (s. 18. toukokuuta 1944) on gibraltarilainen muusikko, lauluntekijä ja levytuottaja.

Albert Hammond syntyi Lontoossa, minne hänen vanhempansa oli evakuoitu toisen maailmansodan takia. Hän kasvoi kuitenkin Gibraltarilla ja hänestä tuli kaksikielinen (englanti ja espanja), mistä hänelle oli hyötyä uran varrella. Hän lauloi kirkkokuorossa, kiinnostui popmusiikista ja opetteli soittamaan kitaraa.

Hammond tuli murrosikään juuri kun popmusiikki villitsi brittiläistä nuorisoa. Vuonna 1958 hän esiintyi ystävänsä kanssa espanjalaisilla klubeilla, ja pian hänestä tuli Diamond Boys -nimisen yhtyeen keskeinen hahmo. Yhtye esitti englantilaista ja espanjalaista rokkia ja julkaisi pian ensimmäisen levynsä. Yhtyeen hajottua Hammond muutti Englantiin ja alkoi kirjoittaa omia lauluja yhdessä Mike Hazelwoodin kanssa. He perustivat myös yhtyeen nimeltä Family Dogg. Hammondin ja Hazelwoodin yhteinen levy *It Never Rains in Southern California* menestyi Yhdysvalloissa.

1970-luvun lopulla Hammond teki kahta uraa: hän oli suosittu sekä englannin- että espanjankielisessä musiikkimaailmassa.

Hammondin poika, Albert Hammond nuorempi, on The Strokes -yhtyeen kitaristi ja tekee myös soolouraa. Tämän äiti on argentiinalainen Claudia Fernandez.

Albumit
-------

Hammond on julkaissut neljänkymmenen vuoden aikana kahdeksan albumia, joista monista on tehty useita versioita.

* 1972 — *It Never Rains in Southern California*
* 1973 — *The Free Electric Band*
* 1974 — *Albert Hammond*
* 1975 — *99 Miles from L.A.*
* 1977 — *When I Need You*
* 1981 — *Your World and My World*
* 1986 — *Albert Louis Hammond*
* 2005 — *Revolution of the Heart*

Lähteet
-------

1. ↑  Biography Albert Hammond.  Arkistoitu 23.7.2011. Viitattu 4.9.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3  About Albert Hammond MTV. Viitattu 4.9.2012.
3. ↑  Don't mention The Strokes Sunday Telegraph.  Arkistoitu 8.10.2012. Viitattu 13.9.2012.
4. ↑  Hammond Discography Discogs. Viitattu 4.9.2012. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Jalasjärven seurakunta** (ruots. *Jalasjärvi församling*) on nykyisin Kurikan seurakuntaan kuuluva kappeliseurakunta, joka kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Lapuan hiippakunnan Etelä-Pohjanmaan rovastikuntaan. Seurakunnan jäsenmäärä vuoden 2013 alussa oli 7518 henkeä. Lukuun ei sisälly seurakunnan poissaolevassa väestössä olevat (l. ulkomailla oleskelevat) henkilöt.

Historiaa
---------

Jalasjärven seurakunnan historia alkaa vuodesta 1689, jolloin Ilmajoen seurakunta perusti alueelle oman rukoushuonekunnan. Oman kirkon jalasjärveläiset saivat viimeistään vuonna 1725, luultavasti jo aikaisemmin. Vuonna 1728 Ilmajoen pitäjänapulainen määrättiin asumaan Jalasjärvelle ja kaksi vuotta tästä Jalasjärvestä muodostettiin Ilmajoen kappeliseurakunta. Vuonna 1793 jalasjärveläiset anoivat tuomiokapitulilta seurakunnalle itsenäistä asemaa, mutta kapitulissa ei ajatukselle lämmetty. Toinen vastaava anomus tehtiin vuonna 1858 ja se sai lopulta kapitulin hyväksynnän vuonna 1882. Ensimmäinen oma kirkkoherra astui virkaansa vuonna 1894 sinetöiden lopullisesti seurakunnan itsenäistymisen Ilmajoesta. Vuonna 1912 Jalasjärven Koskuen kylälle perustettiin oma rukoushunekunta. Seurakunta lunasti kiinteistön vuonna 1934 ja rukoushuone muuttui siten Koskuen kyläkirkoksi. Jalasjärvi sai kolmannen pappinsa vuonna 1941 ja hänet määrättiin Koskuen kyläkirkon papiksi.

Jalasjärven seurakunta yhdistyi Kurikan seurakuntaan vuoden 2016 alussa tapahtuneen kuntaliitoksen myötä.

Papisto
-------

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Jalasjärven kappeliseurakunnan kappalaisina ja Jalasjärven seurakunnan kirkkoherroina:

### Kappeliseurakunnan kappalaiset

* 1730–1731: Iisakki Astrén
* 1731–1759: Gabriel Lagus
* 1760–1773: Jonas Lagus
* 1774–1797: Elias Lagus
* 1798–1814: Gabriel Lagus
* 1816–1824: Jakob Cajanus
* 1828–1855: Johan Lindlöf
* 1857–1889: Gustaf Jernberg

### Jalasjärven seurakunnan kirkkoherrat

* 1894–1907: Arvid Lundén
* 1907: Yrjö Gideon Forsman (vt.)
* 1908–1948: Nikolai Blom
* 1948–1973: Väinö Verner Kivistö
* 1973–1980: Niilo Ilmari Välimäki
* 1981–2013: Aulis Harju
* 2003–2014: Kari Lauri

Katso myös
----------

* Jalasjärven helluntaiseurakunta

Lähteet
-------

1. ↑  Jalasjärven seurakunta Jalasjärven seurakunta.  Arkistoitu 29.5.2014. Viitattu 28.5.2014.
2. ↑  Jalasjärven seurakunta  16.6.2010. Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 28.5.2014.
3. ↑  Kirkkohallitus päätti Jalasjärven ja Kurikan seurakuntien yhdistämisestä
4. ↑  Pappisluettelo: Jalasjärven seurakunta *Suomen sukututkimusseura*. Viitattu 18.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Jalasjärven seurakunnan kotisivut  (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Etelä-Pohjanmaan rovastikunta |
| --- |
|  |
| Seurakunnat | 
* Ilmajoki
* Isojoki
* Isokyrö
* Kauhajoki
* Kurikka
* Seinäjoki
* Teuva

 |  |
|  |
| Entiset seurakunnat | 
* Jalasjärvi
* Jurva
* Karijoki
* Nurmo
* Orismala
* Peräseinäjoki
* Ylistaro

 |
|  |
| Lapuan hiippakunta |

 |
**Eva María González Fernández** (s. 5. marraskuuta 1980 Mairena del Alcor, Sevillan maakunta, Espanja) on espanjalainen missi, malli ja televisiojuontaja.

González valittiin Miss Espanjaksi vuonna 2003 kotimaakuntansa Sevillan edustajana. Myöhemmin samana vuonna hän otti osaa Panamassa järjestettyyn Miss Universe -kilpailuun, mutta ei sijoittunut 15 parhaan joukkoon. Kilpailun kansallispukuosiossa hän käytti Andalusialle perinteistä flamencomekkoa.

Missinuransa jälkeen González työskenteli mallina Madridin, Barcelonan ja Sevillan muotiviikoilla sekä Viceroyn, Tampaxin, Airen ja Reebokin mainoksissa. Televisiotyöt hän aloitti toimittajana Antena 3:n ohjelmassa *Uhf* vuonna 2004 ja sittemmin hän on juontanut muun muassa La Sextan keskusteluohjelmia *Dímelo al oído* ja *Fenómenos*. Hän on myös esiintynyt *Maximin* kansikuvatyttönä ja vieraillut suositussa *Serranon perhe* -draamasarjassa.

González seurusteli Espanjan jalkapallomaajoukkueen ja Real Madridin maalivahdin Iker Casillasin kanssa. Saksalainen *Die Welt* -lehti nimesi hänet kauneimmaksi jalkapallon vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuihin osaa ottaneen pelaajan puolisoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Las de Caín (Arkistoitu – Internet Archive) Los Serrano. Viitattu 17.3.2008.
2. ↑  Raúl es el segundo jugador más guapo del Mundial tras Santa Cruz Marca. Viitattu 17.3.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Eva María González Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Eva González Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Eva González Miss & Mister España -sivustolla[vanhentunut linkki] (espanjaksi)
**Mannikkala** (v:sta 1948 ven. Смирново, *Smirnovo*) on kylä Lyykylänjärven etelärannalla Viipurin koillispuolella Venäjällä, Suomen luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan Mannikkala kuului Viipurin maalaiskuntaan ja Ihantalan seurakuntaan. Mannikkala sijaitsi aivan Viipurin kaupungin rajan tuntumassa. Mannikkalan naapurikyliä olivat Lyykylänjärvi, Kurikkala, Perojoensuu, Kärstilä, Ryysylä ja Repola–Lyykylä.

Asutus ja elinkeinot
--------------------

Vuonna 1937 kylässä oli 81 asukasta. Mannikkalan kautta kulki Karjalan rata ja kantatie 62. Kylässä oli kauppa ja kansakoulu. Mannikkalan maamiesseuralla oli omat talo. Kylässä toimi myös nuoriseura. Maatalous oli tärkeä elinkeino. Vuonna 1937 Mannikkalassa oli 185 ha metsää, 78 ha peltoa ja 13 ha niittyä.

Kansakoulu
----------

Mannikkalan kansakoulurakennus valmistui vuonna 1892, mutta se paloi vuonna 1915. Uusi koulurakennu rakennettiin vuonna 1919. Mannikkalan koulupiiriin kuului Mannikkalan lisäksi Ryysylän, Talin, Kurikkalan, Kärstilän ja Uudenkartanon kylät sekä suurin osa Repola–Lyykylän kylää ja pienempiä osia Perojoensuun ja Nikoskelan kylistä. Vuonna 1939 Mannikkalan kansakoulussa oli kolme opettajaa ja 104 oppilasta. Syksyllä 1943 koulussa oli 108 oppilasta.

Historia
--------

Mannikkalan väestö joutui evakkoon talvisodan aikana ja Moskovan rauhassa Mannikkala jäi Neuvostoliitolle. Kun alue jatkosodassa vallattiin takaisin, pääsi väestö palaamaan koteihinsa. Vuonna 1944 asukkaat joutuivat lähtemään kuitenkin uudelleen evakkoon.

Lähteet
-------

* Kuujo Erkki, Lakio Matti: *Viipurin pitäjän historia II*. Helsinki: Viipurin maalaiskuntalaisten pitäjäseura ry, 1982.

### Viitteet

1. ↑  Lakio 1982, s. 264
2. ↑  Lakio 1982, s. 330
3. ↑  Kuujo 1982, s. 242
4. ↑  Kuujo 1982, s. 386
5. ↑  Lakio 1982, s. 269 ja 273
6. ↑  Kuujo 1982, s. 377
7. ↑  Kuujo 1982, s. 375
8. ↑  Kuujo 1982, s. 418

Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
**Bysanttilainen ja kristillinen museo** (kreik. Βυζαντινό και Χριστιανικό Μουσείο, *Vyzantinó kai Christianikó Mouseío*) on historiallinen museo Ateenassa Kreikassa. Museo on keskittynyt bysanttilaisen keskiajan kulttuuriperintöön ja se on alallaan maailman merkittävimpiä. Museo sijaitsee Kolonákin kaupunginosassa Ateenan keskustan itäosassa.

Museo on perustettu vuonna 1914. Se toimi alun perin Ateenan akatemian rakennuksessa ja siirtyi nykyiseen sijaintipaikkaansa *Ilísian huvilaan* (βίλα Ιλίσια, *Víla Ilísia*) vuonna 1930. Huvila oli aiemmin Piacenzan herttuattaren talviasunto ja tunnetaan siksi myös nimellä *Mégaro Doúkissas tis Plakentías* (Μέγαρο Δούκισσας της Πλακεντίας). Se on valmistunut vuonna 1848. Rakennus muunnettiin museokäyttöön sopivaksi ja sitä on edelleen laajennettu myöhemmin.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu noin 25 000 esinettä. Ne ovat noin vuosilta 200–1900, toisin sanoen bysanttilaisen ajan lisäksi sitä edeltäneeltä myöhäisantiikin ajalta sekä sitä seuranneelta niin kutsutulta jälkibysanttilaiselta ajalta. Suurin osa esineistöstä on peräisin kreikkalaisesta maailmasta sekä Vähästä-Aasiasta ja Balkanilta. Esineistöön kuuluu muun muassa erilaista varhaiskristillistä esineistöä sekä suuri määrä ikoneita (n. 3 500) ja muuta kirkkotaidetta, kuten kirkkojen seinämaalauksia ja mosaiikkeja, kirkkotekstiilejä ja veistoksia, käsikirjoituksia yms.

* Museon pääsisäänkäynti pihan puolella.Museon pääsisäänkäynti pihan puolella.
* Hyvä paimen. Myöhäisroomalainen kuvapatsas 300-luvulta eaa.Hyvä paimen. Myöhäisroomalainen kuvapatsas 300-luvulta eaa.
* Fragmentti roomalaisesta sarkofagista.Fragmentti roomalaisesta sarkofagista.
* Keramiikkaa n. vuosilta 800–1200.Keramiikkaa n. vuosilta 800–1200.
* Pyhä Filippus marmorilaatassa, 900-luku.Pyhä Filippus marmorilaatassa, 900-luku.
* Museon ikonikokoelmaa.Museon ikonikokoelmaa.
* Arkkienkeli Mikael ikonissa, 1300-luku.Arkkienkeli Mikael ikonissa, 1300-luku.
* Pentekostarion, di Nocilini da Sabbio, Venetsia 1544.*Pentekostarion*, di Nocilini da Sabbio, Venetsia 1544.
* Johannes Kastaja kalkkikivipaneelissa. Zákynthos, 1600-luku.Johannes Kastaja kalkkikivipaneelissa. Zákynthos, 1600-luku.
* Freskomaalattu ikonostaasi Evrytaníasta, 1600-luku.Freskomaalattu ikonostaasi Evrytaníasta, 1600-luku.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Byzantine and Christian Museum *Athens Info Guide*. Viitattu 2.3.2015.
2. ↑  Bysanttilainen ja kristillinen museo *Kreikkaan*. Viitattu 2.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Βυζαντινό και Χριστιανικό Μουσείο - Byzantine and Christian Museum. Museon verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bysanttilainen ja kristillinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Maxim** on vuonna 2011 ilmestynyt Circlen 36. albumi. Se julkaistiin ainoastaan vinyylinä rajoitettuna 500 kappaleen painoksena. Levy on äänitetty huhtikuussa 2005 yhtyeen kotikaupungissa Porissa, jolloin Circle esiintyi ruotsalaisen progg-yhtye Träd, Gräs & Stenarin lämmittelijänä. Albumi koostuu kahdesta pitkästä lähinnä improvisointia sisältävästä kappaleesta.

Albumin kansikuvassa on Porin keskustassa Antinkadun ja Liisankadun kulmauksessa sijainnut rakennustyömaa, jonka tieltä vuonna 2010 purettiin levyn äänityspaikkana toimineen Club 19 -ravintolan talo. Nimensä albumi sai samassa rakennuksessa aikoinaan sijainneen elokuvateatteri Maximin mukaan.

Kappaleet
---------

A-puoli
1. Satatuhatta – 20.51

B-puoli
1. Se jonka nimeä ei mainita – 19.25

Kokoonpano
----------

* Mika Rättö – laulu, kosketinsoittimet
* Janne Westerlund – kitara
* Jussi Lehtisalo – basso
* Tomi Leppänen – rummut
* Tuomas Laurila – efektit

Lähteet
-------

* Circle: Maxim Finnmusic.

### Viitteet

1. 1 2  Circle – Maxim  2.2.2012. Piparnakkelin pandaluola.  Arkistoitu 23.2.2015. Viitattu 23.2.2015.
2. ↑  Nuikkisen kulman entinen Club 19  10.7.2010. Porissa – valokuvablogi. Viitattu 22.2.2015.
Nilkantha  
NilkanthaNilkanthaNilkanthan kaupunki Nepalin kartalla.
Nilkanthan sijainti Dhadingin piirikunnassa käy ilmi kartalta.
**Nilkantha** (nepaliksi निलकण्ठ) on kaupunki Nepalin Bagmatin vyöhykkeellä, linnuntietä noin 48 kilometriä Kathmandusta länsiluoteeseen. Kaupunki on perustettu 2014, ja se on 336 067 asukkaan (2011) Dhadingin piirikunnan hallinnollinen keskus. Kaupungin pohjana toimineen Nilkanthan kylä(kehitys)komitean (VDC) alueen väkiluku oli 20 182 (2011). Vuonna 2014 siihen yhdistettiin kolme muuta kyläkomiteaa (VDC): Sunaulabazar, Murali Bhanjyang ja Sangkosh. Uuden kaupungin laskennalliseksi asukasluvuksi tuli 39 578 (2011). Maantieteellisesti laajan ja vuoristoisen Nilkanthan keskuksena toimii Dhadingbesin taajama, joka oli aiemmin Dhadingin piirikunnan keskuskylä.

Lähteet
-------

1. 1 2  National Population and Housing Census 2011 (Village Development Committee/Municipality) (pdf (2,1 MB)) (Nepalin piirien yhteenveto julkaisun sivuilla 1-2) *Volume 02, NPHC 2011*.  marraskuu 2012. Kathmandu, Nepal:  Central Bureau of Statistics of Nepal, cbs.gov.np. Viitattu 5.5.2015. (englanniksi)
2. ↑  Nepal: Administrative Division, Zones and Districts (Kunkin piirikunnan pinta-ala ja asukastiheys tulee esiin piirikunnan nimilinkkiä klikkaamalla) citypopulation.de. Viitattu 5.5.2015. (englanniksi)
3. ↑  Nepal: Zones, Major Cities, Cities & Urban Municipalities citypopulation.de. Viitattu 5.5.2015. (englanniksi)
**Alakylä** oli suurehko ja paikallisesti merkittävä kylä Vpl Pyhäjärvellä. Kylä sijaitsi Pyhäjärven rannalla, hevosenkengän muotoisen järven vasemmanpuoleisen "sakaran", Homalahden, pohjukassa. Kylässä sijaitsivat kunnan lastenkoti, kunnalliskoti, kansakoulu sekä kaupallisia palveluja. Kylän pellot muodostivat laajan, yhtenäisen peltoaukean Puikkoisten ja Pölhölän kylän peltojen yhteyteen.

Alakylä oli liikenneyhteyksiltään keskeisessä asemassa Vpl Pyhäjärvellä. Kylän läpi kulki kunnan kirkonkylästä, Pyhäkylästä Pyhäjärven läntistä rantaa Noitermaan kylään ja edelleen Sakkolaan johtava maantie, johon risteytyi Alakylän keskellä Konnitsan kylään ja edelleen Räisälään johtava maantie. Kylän halki kulki myös Pietari–Hiitola-rata, ja kylässä sijaitsikin Pyhäjärven rautatieasema.

Rautatieasema, joka oli sijoitettu vesiliikenteen vuoksi Pyhäjärven rantaan, sai nopeasti ympärilleen palveluja: matkustajakodin, Pyhäjärven Kauppa Oy:n myymälän, peltisepänliikkeen ja ompelimon. Rautatieaseman pihamaalla sijaitsi Pyhäjärven taistelun muistokivi. Aseman läheisyydessä, Sakkolaan johtavan maantien vastakkaisella puolella, sijaitsivat Pyhäjärven kunnan kunnalliskoti, lastenkoti ja kulkutautisairaala.

Alakylän naapurikyliä olivat Puikkoinen luoteessa, Valkeamäki pohjoisessa, Pyhäkylä idässä, Pölhölä etelässä sekä Kalamaja lounaan ja lännen suunnalla. Alakylän asutus keskittyi teiden varsille sekä kylän keskellä sijaitsevalle Sirkanmäelle. Pyhäjärven lisäksi kyläkuvaan ei kuulunut muita vesistöjä kylän keskellä sijainnutta pientä Piikalampea lukuun ottamatta.

Lähteet
-------

1. ↑  Wiika, Impi 1950: Vpl. Pyhäjärvi. Kappale kannakselaisvaiheita, s. 433-434
*Tämä artikkeli käsittelee Viipurin läänin Pyhäjärven Kalamajan kylää. Kalamaja on myös Tallinnan kaupunginosa.*
**Kalamaja** oli kylä Vpl Pyhäjärvellä, Karjalankannaksella. Kylä sijaitsi Kiimajärven itärannalla, järven keskivaiheilla. Naapurikyliä olivat Montrua ja Pölhölä itäpuolella, Hassinmäki länsipuolella ja Kunnianiemi lounaassa, Kiimajärven vastakkaisella rannalla. Kiimajärvessä oli kylän kohdalla Kalamajanlahti, kylän talot olivat suurimmaksi osaksi ryhmittyneet Montrualta tulevan kylätien varteen rivikyläksi. Kylän keskustasta oli järven rantaan matkaa noin 400 metriä.

Kylä oli - nimensäkin mukaisesti - saanut aikaisemmin tärkeän osan toimeentulostaan kalastuksesta. Kylän luota Kiimajärvestä tunnetaan "Soaretakkaine" -niminen nuotta-apaja. Vielä ennen toista maailmansotaa kylässä asui joitakin ammattikalastajia. Kalamajan kylä tunnettiin aikaisemmin Pyhäjärvellä väitetystä köyhyydestään, josta on säilynyt tietoja lähinnä sananparsien muodossa: "Sikält ku o sinistä taivasta, sikält o köyhii Kalamajas". Kylän köyhyys ei ainakaan kaikkina aikoina pitäne paikkaansa, sillä esimerkiksi vuoden 1724 Pyhäjärven pitäjän maakirjassa kylän ainoan talon isäntä, Jöran Kasolain (Yrjö Kaasalainen) kylvi peltoon 2 tynnyriä 16 kappaa viljaa, kaskeen 16 kappaa, eli enemmän kuin yhdenkään naapurikylän yksittäinen talollinen.

Kalamajan kylässä oli v. 1925 8 tilaa. Vuonna 1929 peltoa oli 52,47 ha ja vuonna 1943 viljelyksessä peltoa oli veroilmoitusten mukaan yhteensä 70,67 ha. Kirkonkirjoihin kirjoitettua väestöä kylässä asui ennen toista maailmansotaa yhteensä 68 henkeä.

Lähteet
-------

1. ↑  Wiika, Impi 1950: Vpl Pyhäjärvi. Kappale kannakselaisvaiheita, s. 459-460.
2. ↑
3. ↑  Wiika, Impi 1950: Vpl. Pyhäjärvi. Kappale kannakselaisvaiheita, s. 107, 457-458.
**Rieker** on sveitsiläinen perheyritys, joka valmistaa kenkiä ja laukkuja naisille ja miehille. Riekerin tuotteita myy noin 9 000 vähittäiskauppiasta lähinnä Euroopassa. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Sveitsin Schaffhausenin kantonin Thayngenissa. Yhtiö työllistää noin 20 000 ihmistä maailmanlaajuisesti myynnin, suunnittelun ja tuotannon työtehtävissä. Sillä on omia tehtaita Marokossa, Slovakiassa, Romaniassa, Tunisiassa ja Vietnamissa.

Yritys on perustettu vuonna 1874 Schwarzwaldin alueella Etelä-Saksassa. Rieker on viidennen sukupolven perheyritys. Se suunnittelee ja valmistaa itse lähes koko mallistonsa, johon kuuluu sekä muoti- että ulkoilujalkineita. Rieker on myös kehittänyt jalkineisiinsa omia teknologioita (esim. Rieker Antistress), jotka parantavat kengän istuvuutta, joustavuutta ja kestoa.

Lähteet
-------

1. Rieker Holding AG, Schaffhausenin kantonin kaupparekisteri
2. Yrityksen verkkosivusto[vanhentunut linkki] (saksaksi)
3. Yrityksen verkkosivusto (suomeksi)

### Viitteet

1. 1 2  Yritys Rieker.  Arkistoitu 17.11.2018. Viitattu 17.11.2018.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Rieker Shoes
**Frithjiof Tikanoja** (20. lokakuuta 1877 Kälviä – 4. huhtikuuta 1964 Vaasa) oli suomalainen toimitusjohtaja ja kauppaneuvos, joka perusti yhdessä Josef Lassilan kanssa 1905 kangas- ja rihkama-alan tukkuliikkeenä toimintansa aloittaneen Lassila & Tikanoja Oy:n. Tikanoja oli yrityksen toimitusjohtaja vuosina 1913–1952 ja johtokunnan puheenjohtaja 1913–1956. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1922. Tikanoja oli myös taiteen kerääjä, ja hän tuki taloudellisesti muun muassa lankoaan taidemaalari Eemu Mynttiä.

Tikanoja lahjoitti taidekokoelmansa Vaasan kaupungille 1951, jolloin hänen entiseen kotitaloonsa Hovioikeudenpuistikko 4:ään perustettiin Tikanojan taidekoti. Tikanoja kuului kokoomuksen edustajana Vaasan kaupunginvaltuustoon vuosina 1921–1923 ja kaupunginhallitukseen vuosina 1929–1932.

Hänen puolisonsa oli Ruusa Elisabeth Myntti (1888–1930). Kuvataiteilija Varpu Tikanoja (1928–1983) oli heidän tyttärensä.

Lähteet
-------

* Kai Hoffman: / Tikanoja, Frithiof (1877 - 1964) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.9.2001 (päivitetty 20.1.2009). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
**Šuura** (arab. شورى‎‎‎, *shūrā*) on arabiankielinen neuvottelua tai neuvonpitoa tarkoittava sana. Termi tunnetaan Koraanista kahteen kertaan, kohdassa jossa Muhammed neuvottelee seuraajiensa kanssa ja toisessa kohdassa jossa muslimit neuvottelevat keskenään asioidensa hoidosta. Käsitettä pidetään pohjana demokraattisen järjestelmän toteuttamiselle islamin puitteissa. Sana on myös Koraanin 42. suuran, Neuvonpidon suuran nimi.

Historia
--------

Šuura oli (mahdollisesti myyttisen) toisen kalifin Umar ibn al-Khattabin kokoama valitsijamiesten ryhmä joka valitsi kalifin seuraajan. Sen jälkeen nimeä on käytetty hallitsijan valtaneuvostosta ja nykyaikana parlamentista.

Nykyaikana
----------

Egyptin parlamentin ylähuoneen nimi on vuoden 2014 perustuslain muutoksen asti Egyptin šuura-neuvosto (engl. *Shura Council*, Maǧlis al-Šūrā al-Maṣrī), jossa sana *majlis* (مجلس‎‎) merkitsee istuntoa. Saudi Arabian neuvoa-antavan kokouksen nimi on Majlis al-Shūra al-Saʿūdiyy. Iranin parlamentin nimi on Madžles-e Šura-je Eslam ja Pakistanin on Majlis ê Shura Pākistān.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Oxford Dictionary of Islam: Shura
2. ↑  Encyclopædia Britannica: Shūrā
Laryngoskoopin varsi ja erikokoisia Macintosh-tyyppisiä kieliä. Pienimmässä kielessä näkyy optiikassa valo.
Pikkulapsilla käytettävä laryngoskooppi, jossa on Miller-tyyppinen suora kieli.
**Laryngoskooppi** eli kurkunpään tähystin on lääketieteellinen instrumentti, jota käytetään intubaatiossa auttamaan näkyvyyden saamisessa kurkunpäähän ja äänihuuliin. Tavallisimmin käytettävässä jäykässä laryngoskoopissa on pariston tai akun sisältävä varsiosa ja siihen kiinnitettävä kieliosa. Kielessä on toisella puolella valonlähteen sisältävä kanava ja toisella puolella ohjainkanava, joka pitää intubaatioputken paikoillaan vietäessä se äänihuulten välistä. 

Kieliä on saatavilla eri kokoisina ja mallisina. Yleisimmät mallit ovat kaareva Macintosh-mallinen kieli ja suora Miller- tai Robertshaw-kieli. Kaarevalla kielellä intuboidessa kielen kärki sijaitsee kurkunkannen etupuolella ja nostaa sen pois intubaatioreitiltä. Suoran kielen kärki työnnetään kurkunkannen takapuolelle, jolloin äänirako ja äänihuulet tulevat näkyviin. Muita malleja ovat muun muassa Magill-, Wisconsin- ja McCoy-tyyppiset kielet. McCoy-kielessä on liikkuva kärki, jonka avulla kurkunkansi voidaan nostaa pois tieltä vaikeissa intubaatioissa.

Historia
--------

Varhaisen laryngoskoopin edeltäjän, eräänlaisen kurkunkannen tähystimen, kehitti Benjamin Guy Babington vuonna 1829. Espanjalaista musiikin professoria Manuel Garcíaa (1805–1906) pidetään laryngoskopiatoimenpiteen keksijänä, sillä hän pystyi hammaspeilin ja heijastetun auringonvalon avulla ensimmäisenä näkemään oman kurkunpäänsä. Useat henkilöt kehittivät toimenpidettä eteenpäin, mutta kyseisenä aikakautena ei vielä ollut olemassa riittävän hyviä valonlähteitä näkyvyyden saamiseksi äänihuuliin. Varsinaisen laryngoskoopin keksi vuonna 1895 saksalainen Alfred Kirstein. Kyseisessä jäykässä laryngoskoopissa kädensijassa olevan lampun valo ohjautui linssin ja prisman avulla. Instrumenttia kehitti edelleen yhdysvaltalainen Chevalier Jackson. Vuonna 1941 Robert Miller kehitti suoran Miller-tyyppisen laryngoskoopin kielen, ja käyrän Macintosh-tyyppisen kielen keksi englantilainen anestesiologi Robert Reynolds Macintosh vuonna 1943.

Lähteet
-------

1. ↑  Laryngoscopy technique  29.8.2004. AnaesthesiaUK.  Arkistoitu 30.10.2007. Viitattu 12.5.2008.
2. ↑  Cooper, R.M.: Laryngoscopy — its past and future.  *Canadian Journal of Anesthesia*, 2004, nro 51, s. R6. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laryngoskooppi** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo elokuvatuottajasta. Samannimisestä valokuvaajasta on oma artikkeli.*

**Kai Nordberg** (s. 1968 Helsinki) on suomalainen elokuvatuottaja. Nordberg työskenteli Berliinissä valokuvaajana ulkomaankirjeenvaihtajana vuosina 1989–1994, minkä lisäksi hän opiskeli elokuva- ja televisiotiedettä ja tiedotusoppia Freie Universität Berlinissä. Vuodesta 1994 alkaen hän on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut lukuisia dokumenttielokuvia ja tuottanut pitkiä näytelmäelokuvia. Nordberg perusti Making Movies Oy:n vuonna 1996 ja toimii sen toimitusjohtajana pitkien näytelmäelokuvien tuottajana.

Nordberg on toiminut myös koulutusjaosto AVEK:n puheenjohtaja ja hallituksen varapuheenjohtaja.

Nordberg on ollut naimisissa näyttelijä Outi Mäenpään kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kai Nordberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Kai Nordberg Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
Albert Delauynay
**Albert Delaunay** (1828–1892) oli ranskalainen pikakirjoittaja ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.

Delaunay opiskeli juristiksi, mutta siirtyi vuonna 1861 pikakirjoittajaksi Ranskan senaattiin. Hän alkoi muokata Hippolyte Prévostin pikakirjoitusjärjestelmää, jotta järjestelmä sopisi muuhunkin käyttöön kuin ammattipikakirjoittajille. Hän aloitti järjestelmänsä opettamisen vuonna 1866 ja julkaisi vuonna 1878 siitä oppikirjan. Nykyisin nimellä Prévost-Delaunay tunnettu järjestelmä oli 1900-luvulla Duployén ohella Ranskan suosituimpia pikakirjoitusjärjestelmiä.

Esimerkki Prévost-Delaunay -pikakirjoituksesta.

Lähteet
-------

* Johnen, Christian: *Allgemeine Geschichte der Kurzschrift*. 4. painos. Berliini: H. Apitz, 1940. (saksaksi)
* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia, 1. osa*. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1927. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. 1 2  Melin, s. 423–424
2. ↑  Johnen, s. 68


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Villa Gustafsberg** on historiallinen puuhuvila Turun Ruissalossa. Rakennus on valmistunut vuonna 1884 kauppaneuvos Gustaf Albert Petreliuksen kesähuvilaksi. Nykyisin rakennus tontteineen on Turun kaupungin omistuksessa. Kaupunki vuokraa tonttia yksityiselle taholle.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Venäjän keisarin luovutettua Ruissalon saaren Turun kaupungille 1800-luvun puolessa välissä alettiin saareen rakentaa kauniita huvilarakennuksia. Villa Gustafsberg valmistui vuonna 1884 ja sen on suunnitellut arkkitehti Hugo Neuman. 

Villa Gustafsbergin hirsirakenteinen huvila on vuorattu laudoilla ja julkisivut ovat maalattu valkeaksi vaaleanpunaisilla yksityiskohdilla. 300-neliöinen puuhuvila sijaitsee 8 000-neliöisellä tontilla. Huvila on tunnettu koristeellisista lehtisahauksistaan ja lautarakenteista. Rakennuksen kuistin ikkunat ovat koristeltu värillisillä laseilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heidi Horila: Elämää kaupungin ja meren välissä.  *Turkuposti*, toukokuu 2021.  Turun kaupunki.
Volvo 240 on paras auto!!!**Volvo 240** ja **260** ovat Volvon vuosina 1974–1993 valmistamia ylemmän keskiluokan henkilöautomalleja, jotka korvasivat edeltäneet 140- ja 164-mallit. Vuonna 1982 esiteltiin mallisarjan seuraajaksi tarkoitettu 700-sarja, mutta 240-mallin valmistus jatkui lopulta vuoden 740-mallia pidempään. Autoa valmistettiin yhteensä 2 862 573 kappaletta, ja viimeinen niistä valmistui Torslandan tehtaalta toukokuussa 1993. Mallisarjan korvasi lopulta etuvetoinen Volvo 850.

Volvo 264
Volvo 200 -sarja esiteltiin elokuussa 1974, ja se pohjautui pitkälti edeltäneeseen 140-malliin. Puskurit olivat suuremmat ja alusta aiempaa kehittyneempi etupään MacPherson-pyöräntuennan ansiosta. Edellismallin tavoin mallimerkintä määräytyi korimallin mukaan: 242 oli kaksiovinen sedan, 244 neliovinen sedan ja 245 viisiovinen farmari. 260 oli mallisarjan ylellisempi versio, ja siitä tuli vuonna 1977 markkinoille myös Bertonen muotoilema coupé-malli Volvo 262C. 

Volvo 245
Vuonna 1978 malli koki ensimmäisen kasvojenkohotuksensa, jossa se sai neliskulmaiset ajovalot. DL-mallissa valot olivat neliömalliset, GL- ja GLE-malleissa leveämmät, suorakaiteen muotoiset. Sedan-malleihin tuli suuremmat viisiruutuiset takavalot. 

Facelift-mallin (1978) Volvo 244.
Vuonna 1981 tuli toinen kasvojenkohotus, jolloin alumiiniset puskurit vaihtuivat muovisiin ja ajovalot levenivät enemmän auton sivuille. Sisällä uudistettiin kojelautaa. Osaan sedan-malleista tuli kuusiruutuiset takavalot, lisäksi farmarissa oli nyt ensimmäistä kertaa uudet suuremmat takavalot. 

Sedan-koristen 260-mallien tuotanto päättyi vuonna 1982, jolloin ne korvasi uusi Volvo 760. Seuraavana vuonna ovimäärämerkinnästä luovuttiin, ja kaikki mallit tunnettiin nyt pelkällä 240- tai 260-mallinimellä. Vuonna 1984 kaksiovinen sedan ja farmarikorinen 260 poistuivat mallistosta. 

Facelift-mallin (1981) Volvo 245.
Vuonna 1986 auto koki jälleen kasvojenkohotuksen, jolloin se sai uuden etusäleikön ja konepellin. Lisäksi takaluukun muotoja pyöristettiin. Tämän jälkeen autoon tehdyt kosmeettiset muutokset olivat hyvin pieniä. 

Facelift-mallin (1986) sedan-korinen Volvo 240.
Kuljettajan turvatyynyä alettiin tarjota lisävarusteena vuodesta 1990 alkaen ja seuraavana vuonna myös ABS-jarrut tulivat saataville (vakiovaruste GLT-mallissa). Vuoden 1993 alusta lähtien turvatyyny oli vakiovarusteena. Viimeisenä mallivuonna saatavilla oli erikoisvarusteltu mallisarjan päättävä Classic. 

Facelift-mallin (1986) farmarikorinen Volvo 240.

Lähteet
-------

1. ↑  Onneksi olkoon 40-vuotias Volvo 240 *Tekniikan Maailma*.  22.8.2014. Viitattu 24.3.2019.
2. ↑  Klassikko-mallit – 242 Volvo Car Corporation.  Arkistoitu 24.3.2019. Viitattu 24.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volvo 240** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volvo 260** Wikimedia Commonsissa
Alavan sairaala vuonna 2015
**Alavan sairaala** on osa Kuopion yliopistollista sairaalaa. Alavan sairaalaan on keskitetty yliopistollisen sairaalan lasten- ja nuorisopsykiatrian toiminnot.

Historia
--------

Sairaalarakennuksen rakennustyöt aloitettiin Kuopion kaupungin lahjoittamalle tontille vuonna 1947. Mannerheimin Lastensuojeluliiton rakennuttaman ja vuonna 1950 valmistuneen sairaalan nimi oli alun perin Savon Lastenlinna. Sairaalan suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Erkki ja Inkeri Linnasalmi. Sairaalaa laajennettiin vuonna 1995 arkkitehti Riitta Korhosen suunnitelmien mukaan.

Toiminta sairaalassa aloitettiin maaliskuussa 1950 ja se vihittiin virallisesti käyttöön Marsalkka Mannerheimin syntymäpäivänä 4. kesäkuuta. Silloisen Kuopion keskussairaalan lastenosastot toimivat tuolloin siellä. Sairaalaan kuuluivat alussa myös lääkärien ja hoitajien asuinrakennukset.

Sairaalan toiminta keskittyi alussa lähinnä kehitysvammaisten ja keskoslasten sairaalahoitoon ja lastenhoitajien opetus- ja asuntolatiloihin. Mannerheimin Lastensuojeluliitto ylläpiti rakennusta vuoteen 1966, jolloin rakennus liitettiin osaksi Kuopion keskussairaalaa.

Nykytila
--------

Kuopion yliopistollisen sairaalan toiminnoista Alavaan on keskitetty:

* lastenpsykiatrian poliklinikka
* lastenpsykiatrian osastot
* lasten ja nuorten oikeuspsykiatrian tutkimusyksikkö
* nuorisopsykiatrian poliklinikka
* nuorisopsykiatrian tehostettu avohoito

Alavan sairaala kuuluu osaksi useamman eri aikoina valmistuneiden rakennusten ryhmää, joista uusin A2 rakennus valmistui vuonna 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jormakka, Emilia: VAIHTOEHTOISET ESTEETTÖMÄT TILAKONSEPTIT - Alava A1-kiinteistön tutkiminen ikäihmisten asumisen tarpeisiin (pdf) *Opinnäytetyö*.  20.10.2021. SAVONIA-AMMATTIKORKEAKOULU. Viitattu 3.1.2022.
2. 1 2  Halonen, Minna: Haapaniemen ja Alavan koulun kulttuuriympäristöpolku (pdf) *Kuopion Kulttuuripolku - Ympäristöpolku*. Kuopion kulttuuripalvelukeskus. Viitattu 3.1.2022.
3. ↑  Qvick, Paula; Salminen, Martti; Aroalho, Jouko; Marin, Merja;: Kulttuuriympäristöselvitys Kuopion seudun maakuntakaavaa varten (pdf) *Kuopion seudun kulttuuriympäristö seutukunnan vahvuudeksi*.  2006. Pohjois-Savon liitto.  Arkistoitu 3.11.2021. Viitattu 3.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

Alavan sairaalan kotisivut
**Mika Ääritalo** (s. 25. heinäkuuta 1985 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi vuonna 2020 päättyneellä pelaajaurallaan pääasiassa Turun Palloseurassa. Hän edusti Veikkausliigassa myös FC Lahtea ja Kuopion Palloseuraa sekä pelasi ulkomailla Saksassa ja junioritasolla Englannissa. Hän pelasi useissa Suomen juniorimaajoukkueissa ja kuusi ottelua A-maajoukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä.

Ääritalo palasi TPS:n riveihin kaudella 2005 Aston Villan organisaatiosta. Hän siirtyi Englantiin tammikuussa 2003. Hänestä olivat kiinnostuneita myös Manchester United, Arsenal FC ja useiden hollantilaisseurojen ohessa Feyenoord.

Kaudella 2006 Ääritalo teki ensimmäisen liigamaalinsa Turun paikallisottelussa FC Interiä vastaan. Kauden jälkeen hänet valittiin vuoden liigatulokkaaksi pelaajien äänestyksessä ja hän voitti myös katsojien äänestämän Pohjolan vakuuttaja -kisan.

Ensimmäisen A-maaottelunsa Ääritalo pelasi Viroa vastaan toukokuussa 2010. Hän on pelannut kaikkiaan kuusi A-maaottelua, joista yksi kuului EM-kisojen karsintaan, ja teki maalin tammikuussa 2012 Trinidad ja Tobagoa vastaan.

Ääritalo on edustanut lähes koko uransa ajan Turun Palloseuraa. Kaudella 2011 hän teki Veikkausliigassa 11 maalia sekä kausina 2007 ja 2012 kahdeksan maalia. TPS:n pudottua Veikkausliigasta kauden 2014 päätteeksi Ääritalo siirtyi FC Lahteen. Lahdessa hän pelasi yhden kauden ja esiintyi yhteensä 23 ottelussa ennen siirtymistään Kuopion Palloseuraan, jota hän edusti myös yhden kauden ajan ja jossa hän pelasi 30 liigaottelua. Kaudelle 2017 Ääritalo palasi takaisin Ykkösessä pelanneeseen TPS:ään. Kaudella 2018 hän pelasi TPS:n joukkueessa Veikkausliigassa 29 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Kauden 2019 TPS pelasi Ykkösessä mutta nousi jälleen kaudeksi 2020 Veikkausliigaan. Ääritalo teki joukkueensa ensimmäisen maalin lokakuussa 2019 pelatussa ja TPS:n 0–3-vierasvoittoon päättyneessä ratkaisevassa liigakarsintaottelussa Kokkolan Pallo-Veikkoja vastaan. Tämän jälkeen hän ilmoitti lopettavansa uransa kauden 2020 päätteeksi.

Lähteet
-------

* Mika Ääritalo Playerhistory-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  TPS (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  ESPN[vanhentunut linkki]
3. ↑  TPS:n futaajalupaus Mika Ääritalo Aston Villaan
4. ↑  Mika Ääritalo: 'Every Time I Started A New Football Manager Save, I Would Buy Myself'
5. ↑  MTV3.
6. ↑  Veikkausliiga
7. ↑  Soininen, Heidi (vast. toim.): *Jalkapallokirja 2013*, s. 445. Suomen Palloliitto, 2013. ISSN 0787-7188.
8. 1 2 3  Mika Ääritalo Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
9. ↑
10. ↑
11. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Pelaajakortti Veikkausliiga.comissa
Argonne National Laboratory

**Argonne National Laboratory** on yksi Yhdysvaltojen suurimmista energian tutkimuskeskuksista. Se on myös kansakunnan ensimmäinen kansallinen laboratorio, joka aloitti toimintansa vuonna 1946.

Argonne on Chicagon yliopiston metallurgian laboratorion suora jälkeläinen, joka oli osana toisen maailmansodan aikaista Manhattan-projektia. Vuonna 1942 joulukuun 2. päivänä Enrico Fermi ja noin 50 kollegaansa kehittivät maailman ensimmäisen ydinketjureaktion. Sodan jälkeen Argonne luovutti ydinreaktorikehityksensä rauhanomaisiin tarkoituksiin. Vuosien saatossa Argonne on laajentanut tutkimustaan monille muille tieteen osa-alueille kuten tekniikan ja teknologian saralle. Argonne ei ikinä ole toiminut aseiden kehittelyyn osallistuneena laboratoriona.

Nykyisin*milloin?* laboratoriolla on noin 2 900 työntekijää, joista tuhat on tieteilijöitä ja insinöörejä ja noin 600:lla on tohtorin tutkinto. Argonne'n vuosittainen operatiivinen budjetti on noin 475 miljoonaa dollaria johtuen useista sadoista tutkimusprojekteista, jotka vaihtelevat atomitutkimuksesta ilmaston muutoksen tutkimukseen. Vuodesta 1990 Argonne on tehnyt yhteistyötä yli 600 yrityksen ja lukuisten osavaltioiden järjestöjen ja organisaatioiden kanssa.

Argonne ja tiede
----------------

Tieteen sektorilla Argonne toimii seuraavilla osa-alueilla:

**Yleistiede** etsii ratkaisuja moniin tieteellisiin haasteisiin. Näitä ovat muun muassa kokeellinen ja teoreettinen materiaalitutkimus, fysiikka, kemia, biologia, energiafysiikka sekä matematiikka ja informaatiotieteet mukaan lukien ohjelmointi. Argonne'n yleistiede etsii ratkaisuja jokapäiväisiin yhteiskunnallisiin teknologisiin läpimurtoihin.

**Tieteentutkimus**: laboratorioiden suunnittelu, rakentaminen ja toiminta sivistyneisiin tutkimusmenetelmiin saattaisivat olla liian kalliita yksittäiselle yritykselle tai yliopistolle rakentaa ja ylläpitää. Siksi näihin tarkoituksiin käytetään tiedemiehiä Argonne'sta, mutta myös teollisuussektorilta, akateemisista laitoksista ja muista laboratorioista.

**Energiantutkimus**-ohjelma etsii ratkaisuja luotettavaan energian toimitusketjuun ja puhtaaseen luontoystävälliseen energiantuotantoon ja -käyttöön tulevaisuudessa. Argonne'n tiedemiehet ja tutkijat kehittävät edistyksellisiä energiansäilöntäkeinoja ja polttoainekennoja, mutta myös energian jakelu- ja tuotantokeinoja ja varastointimenetelmiä.

**Ympäristöjohtaminen** tarkoittaa ympäristönhallintamenetelmiä ja ratkaisuja kansallisiin ympäristökysymyksiin. Tutkimuskohteina ovat vaihtoehtoiset energiamuodot, ympäristöriskien hallinta ja arviointi, jätehaittojen ympäristönhallinta ja minimoiminen, elektrometallurginen uhka*selvennä* sekä uudet menetelmät ja teknologiat koskien ympäristön saastumisen torjuntaa ja ydinvoimalaitosten ikääntymisen ehkäisemistä*selvennä*.

**Kansallinen turvallisuus**: Argonne'n vahvuudet liittyvät ydinpolttoaineketjun asiantuntevaan hallintaan, biologiaan, kemiaan ja systeemien mallintamiseen ja analyyseihin. Tämä auttaa kehittämään uudenlaisia välineitä, joilla voidaan ehkäistä biologisia, kemiallisia ja radioaktiivisia uhkia.
Kruunusta valmistettu moderni replika
**Venäjän keisarillinen kruunu** (ven. Императорская Корона России, *Imperatorskaja Korona Rossii*) on Venäjän keisarien käyttämä kruunu. Kruunua säilytetään nykyisin Kremlin asehuoneella.

Katariina Suuri teetätti kruunun omiin kruunajaisiinsa noustuaan valtaistuimelle vuonna 1762. Kruunun tekijöiksi valittiin sveitsiläiset George Eckart ja Jeremiah Pozier, ja työ kesti kaksi ja puoli kuukautta. Katariinan jälkeen kruunusta tuli pysyvä osa Venäjän kruununjalokiviä ja sitä käytti Katariinan jälkeen vielä seitsemän Venäjän keisaria: Pietari III (kruunattiin postuumisti), Paavali I, Aleksanteri I, Nikolai I, Aleksanteri II, Aleksanteri III ja Nikolai II. Nikolai II:n teloituksen jälkeen bolševikit yrittivät myydä kruunua ja sen jalokiviä, mutta vuonna 1934 Stalin kielsi kaikki myyntiyritykset, koska niiden katsottiin vahingoittavan puolueen mainetta kansainvälisesti.

Alkuperäisessä kruunussa yhteensä 4 936 timanttia, jotka painavat yhteensä 2 858 karaattia, ja 75 helmeä, jotka ovat peräisin Intiasta.

Kruunusta valmistettiin replika, joka huutokaupattiin miljardilla ruplalla vuonna 2015 nimettömäksi jääneelle ostajalle. Replikassa on yhteensä 11 427 yksittäistä jalokiveä ja sen valmisti venäläinen Kristall Smolensk -yhtiö.

Galleria
--------

* Kruunu heraldisena symbolinaKruunu heraldisena symbolina
* Katariina SuuriKatariina Suuri
* Kruunun yksityiskohta kuvattuna vuonna venäläisessä postimerkissä vuonna 2020.Kruunun yksityiskohta kuvattuna vuonna venäläisessä postimerkissä vuonna 2020.
* Venäjän kruunun jalokivet valokuvattuna vuonna 1922.Venäjän kruunun jalokivet valokuvattuna vuonna 1922.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yekaterina Sinelschikova: 5 facts about the Great Imperial Crown, the Romanovs’ most prized (and costly) possession *www.rbth.com*.  1.8.2019. Viitattu 25.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  Crown Jewels *www.gokhran.ru*. Viitattu 25.1.2021.
3. ↑  Crown Replica (ENG)  20.2.2019. Кристалл Смоленск. Viitattu 25.1.2021.
Japanilaisvalmisteisia televisioita Japanin talousihmeen ajalta.
**Japanin talousihme** tai **Japanin ihme** on termi, jolla kuvataan Japanin vahvaa taloudellista nousua toisen maailmansodan jälkeen aina 1980-luvun loppuun asti.

Historia
--------

Edullisesta Datsun Sunnysta tuli Japanin keskiluokan symboli 1960-luvulla.
Japanin keisarikunta oli sodan jälkeen raunioina ja yhdysvaltalaisten miehitysjoukkojen hallinnassa. Maasta alettiin kehittää länsityylistä demokratiaa. Japani alkoi kuitenkin taloudellisesti nopeasti toipua 1950-luvulla ja 1970-luvulle tultaessa maa oli jo noussut maailman suurimpien talouksien joukkoon. Vuosina 1961–1980 Japanin talous kasvoi vuosittain keskimäärin kuusi prosenttia, ja vielä 1980-luvullakin noin neljä prosenttia vuodessa.

Japanin ilmiömäinen talouskasvu jatkui aina 1990-luvun alkuun asti, jonka jälkeen maa on kärsinyt pitkästä taantumasta. Vuosien 1991–2000 keskikasvu oli enää 1,5 prosenttia, ja 1990-luvun julkisen talouden elvytysyritykset nostattivat julkisen sektorin velan teollisuusmaiden ennätykseen.

Talousihmeen syyt
-----------------

Syitä Japanin nopeaan nousuun oli useita. Japania oli modernisoitu runsaasti jo ennen toista maailmansotaa, muun muassa kouluttamalla väestöä ja uudistamalla hallintoa ja puolustuslaitosta. Täysin tyhjästä ei siis tarvinnut lähteä liikkeelle. Japanilaisten työmoraali oli tunnetusti korkea ja työnantajaan uhrautuvasti suhtautuva. Japanilaiset yritykset olivat nopeita oppimaan ja kopioimaan länsimaisilta yrityksiltä muun muassa valmistusmenetelmiä ja kehittelemään niitä edelleen. Kaiken lisäksi Korean sota auttoi pääsemään talouskasvun alkuun niin Japanissa kuin samaan aikaan nousevassa Länsi-Saksassa (*Wirtschaftswunder*). Tämän lisäksi oli suuret kotimarkkinat, joidenka ostovoimaan Japanin talous perustuu pääosin nykyäänkin. Sen lisäksi Yhdysvallat oli kylmän sodan takia suopea niin Japanin kuin Länsi-Euroopankin talouksien kehittymiselle ja takasi niin Japanin kuin Länsi-Euroopankin turvallisuuden. Koska Japani oli luopunut asevoimista sodan jälkeen ja sille oli kehitetty pasifistinen perustuslaki, maa pystyi pysymään ulkona asevarustelukilpailusta ja käyttämään nämäkin rahat yhteiskuntansa ja taloutensa kehittämiseen.

Japanin talousihme on ollut esimerkkinä monille muille Aasian nouseville talouksille (Aasian tiikerit).

Lähteet
-------

1. ↑  Rulamo, Anssi / STT: Olympiaisäntä Japani on ristiriitainen jättiläinen, jonka merkitystä Kiinan nousu korostaa *Salon Seudun Sanomat*.  19.7.2021. sss.fi. Viitattu 30.7.2021.
2. 1 2  Suni, Paavo: Japanin talouskatsaus - Talouskasvun kestävä käynnistyminen epävarmaa  9.3.2005. Tilastokeskus. Viitattu 30.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Japanin talousihme** Wikimedia Commonsissa
**Länsisuomen Työmies** oli Turussa vuosina 1899–1906 ilmestynyt sosialidemokraattinen sanomalehti. Ensimmäinen päätoimittaja oli puuseppä K. F. Hellsten, joka toimi tehtävässä vuosina 1899 ja 1900–1905. FT N. R. af Ursin toimi päätoimittajana vuonna 1900 ja Seth Heikkilä vuosina 1905–1906.

Sanomalehden historia
---------------------

Turku oli varhaisimpia työväenliikkeen keskuksia Suomessa Helsingin ja Tampereen ohella. Länsisuomen Työmies perustettiin vuoden 1898 lopulla ja sen ensimmäinen numero ilmestyi 14. tammikuuta 1899.

Yleislakko marraskuussa 1905 johti työväenliikkeen nousuun Suomessa, jolloin työväen lehtien määrä nousi dramaattisesti. Keväällä 1906 sanomalehden nimeksi vaihdettiin aatteellisuutta korostavasti *Sosialisti.*

Lehden nimeksi tuli *Demokraatti* vuonna 1919, mutta se vaihtui takaisin *Sosialistiksi* seuraavan vuoden alussa. Lehden nimi muutettiin *Turun päivälehdeksi* vuonna 1951.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna–Övermarks Tidning*, s. 137–138. Jyväskylä: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Länsisuomen Työmies digitoituna Kansalliskirjastossa