recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ragnar Konstantin Ekberg** (16. helmikuuta 1895 Karjalohja – 29. syyskuuta 1957) oli suomalainen autokaupan alalla työskennellyt toimitusjohtaja ja suurlahjoittaja.

Ekberg kävi kolme vuotta kansakoulua ja yksivuotisen kauppakoulun. Hän oli eri yritysten palveluksessa muun muassa Viipurissa ja Tampereella. Helsinkiin siirryttyään Ekberg oli pari vuotta puutavara-alalla ennen kuin hän siirtyi autoalalle myyntitehtäviin. Ekberg tuli 1930-luvun alussa vuonna 1919 perustetun Oy Voimavaunu Ab:n palvelukseen. Hän oli ensin yhtiön prokuristina ja vastasi taloushallinnosta. Vuonna 1938 hänestä tuli yhtiön osakas ja johtaja ja hän oli yhtiön hallituksen puheenjohtajana 1944–1950. Ekberg oli Voimavaunun johdossa aina syksyllä 1957 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Oy Voimavaunu Ab toi Suomeen englantilaisia henkilöautoja muun muassa MG-, Morris-, Riley- ja Wolseley-merkkejä. Ennen sotia Voimavaunu toi Suomeen myös Ajax-, Nash-, Overland- ja Diamond T-merkkejä.

Ekberg perusti 1936 *Ragnar Ekbergin säätiön* turvattomien leskien ja isättömien lasten avustamista varten. Hän lahjoitti säätiölle 100 000 markkaa peruspääomaksi ja vuoden 1938 lopulla hän lahjoitti säätiölle vielä 996 Voimavaunun 1000:sta osakkeesta. Säätiö oli Oy Voimavaunu Ab:n omistajana vuoteen 1971 saakka jolloin se myi osakkeet Suomen Autoteollisuus Oy:lle. Säätiön omaisuus koostuu nykyisin Helsingissä sijaitsevista kiinteistöistä ja pörssiosakkeista. Säätiö myöntää vuosittain avustuksia ahdingossa eläville vanhuksille, lapsille ja lapsiperheille.

Kirjallisuutta
--------------

* *Mies ja säätiö : Ragnar Ekberg 1895-1995* ; teksti ja taitto Reijo Ahtokari ; piirros Ebba Erolin. Ragnar Ekberg -säätiö, Helsinki 1995

Lähteet
-------

1. ↑  Ragnar Ekbergin kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 3.10.1957, HS Aikakone. Viitattu 24.3.2018.
2. ↑  Ragnar Ekbergin säätiön historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Brittiläiset henkilöautot ja niiden valmistajat ja maahantuojat (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  KampiVeivi : Suomen autoilun varhaishistoria 1900-1945 : Maahantuojat
5. ↑  Ragnar Ekbergin säätiö (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Ragnar Ekbergin säätiön avustukset (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Very Large Array** (**VLA**) on radio-observatorio San Agustin -tasangolla New Mexicossa, Yhdysvalloissa. Se on osa National Radio Astronomy Observatorya (NRAO). VLA:n rakentaminen alkoi vuonna 1972 ja se aloitti toimintansa virallisesti vuonna 1980. Sen laitteita on myöhemmin modernisoitu ja sen suorituskyky on parantunut alkuperäisestä.

Radioteleskooppien kuvaus
-------------------------

Observatorio koostuu 27 itsenäisestä lautasantennista. Antennien halkaisija on 25 metriä ja kukin painaa 209 tonnia. Antenneja voi siirrellä erilaisiin asetelmiin erityisellä junalla niiden vieressä kulkevia raiteita pitkin. Raiteet on rakennettu Y:n muotoon, jossa jokainen haara on 21 kilometriä pitkä. Normaalisti käytettyjä asetelmia on neljä, ja niiden välillä vaihdetaan noin kolmen tai neljän kuukauden välein. Pienimmässä asetelmassa kaikki antennit ovat vain n. 600 metrin säteellä keskipisteestä. Laajin asetelma puolestaan mahdollistaa apertuurisynteesi-interferometrian maksimissaan 36 kilometrin kannalla, jolloin teleskooppijärjestelmällä saavutetaan 0.04 kaarisekunnin erotuskyky.

Tieteellinen rooli
------------------

VLA on monikäyttöinen observatorio, joka on suunniteltu tutkimaan lukuisia erilaisia tähtitieteellisiä kohteita, kuten radiogalakseja, kvasaareita, pulsareita, supernovajäänteitä, gammapurkauksia, radiotähtiä, Aurinkoa ja planeettoja, astrofysikaalisia masereita, mustia aukkoja, tähtienvälinen ainetta ja tähtienvälistä vetykaasua.

Populaarikulttuurin kuvauksista huolimatta VLA:ta ei käytetä SETI-ohjelmassa.

Populaarikulttuurissa
---------------------

VLA on esiintynyt lukuisissa elokuvissa. Tieteiselokuvassa *Ensimmäinen yhteys* keskeisessä roolissa oli fiktiivinen radio-observatorio, jonne sijoittuvat ulkokohtaukset kuvattiin VLA:lla.

Katso myös
----------

* Llano de Chajnantorin observatorio
* Paranalin observatorio
* La Sillan observatorio
* Very Large Telescope
* European Extremely Large Telescope

Lähteet
-------

1. ↑  An Overview of the Very Large Array *The National Radio Astronomy Observatory – NRAO*.  20.8.2015. Viitattu 14.1.2019 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Very Large Array** Wikimedia Commonsissa

* Very Large Array *The National Radio Astronomy Observatory – NRAO*. Viitattu 14.1.2019 (englanniksi).
* The Very Large Array *Atlas Obscura*. Viitattu 14.1.2019 (englanniksi).
* Palmer, Jason: Very Large Array telescope in public call for new name *BBC – News*.  15.10.2011. Viitattu 14.1.2019 (englanniksi).
* Parry, Daniel: Scientists bring low frequency, 'First light' to the Jansky Very Large Array *PHYS.org*.  20.7.2012. Viitattu 14.1.2019 (englanniksi).
**Valiokuntapäivät** eli **valiokuntavaltiopäivät** eli **valiokuntakokous** (ruots. *utskottsmöte* tai *utskottsriksdag*) oli Ruotsin valtakunnassa 1600- ja 1700-luvuilla pidettyjä säätyjen edustuskokouksia. Kokous kutsuttiin koolle, kun ei ollut tarvetta varsinaisten säätyvaltiopäivien pitämiseen. Valiokuntapäiville kokoontui tavallisesti edustajia vain kolmesta ylemmästä säädystä eli aatelis-, pappis- ja porvarissäädystä, sillä talonpoikien edustajia oli mukana vain kerran, vuonna 1710. Edustajien lukumäärä vaihteli, mutta se oli aina pienempi kuin valtiopäiväedustajien määrä.

Etenkin 1600-luvun alkupuolella valiokuntapäivien järjestäminen oli yleistä, sillä hallitus halusi korvata niillä säätyvaltiopäivät. Vuoden 1634 hallitusmuoto sisälsi määräyksen valiokuntapäivistä ja vahvisti niiden osallistujamäärän, mutta säädöksellä ei ollut käytännössä merkitystä. Valiokuntapäivillä säätyjen edustajat neuvottelivat ja päättivät asioista ja niillä käsiteltiin etenkin ulkopoliittisia kysymyksiä. Sen sijaan verosuostunnat ratkaistiin kaikkien valtiopäiväedustajien kesken.

Viimeiset varsinaiset valiokuntapäivät järjestettiin 1660, sillä niiden pitäminen kiellettiin samana vuonna voimaan tulleella hallitusmuodon lisäyksellä eli additamentilla. Valiokuntapäivät järjestettiin 1710 kuitenkin vielä kerran, kun kuningas Kaarle XII oli Turkissa, ja sillä kertaa myös talonpoikien edustajia kutsuttiin mukaan. Viimeisen kerran tällainen edustajakokous oli esillä 1789, kun Kustaa III suunnitteli sellaisten järjestämistä. Hän ehdotti, että kaikista säädyistä kutsuttaisiin yhteensä 112 edustajaa koolle, ja näiden pitämillä valiokuntapäivillä korvattaisiin säätyvaltiopäivät. Kustaa III:n ehdotus hylättiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 9, palstat 799–800, hakusana valiokuntavaltiopäivät. Helsinki: Otava, 1965.
2. 1 2 3  *Uusi tietosanakirja*. Osa 22, palsta 478, hakusana valiokuntapäivät. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1966.
Charles Lanrezac
**Charles Lanrezac** (31. heinäkuuta 1852 Pointe-à-Pitre, Guadeloupe – 18. tammikuuta 1925 Neuilly-sur-Seine, Ranska) oli ranskalainen kenraali, joka toimi ensimmäisen maailmansodan alussa Ranskan viidennen armeijan komentajana.

Ennen maailmansotaa Lanrezac oli Ranskan armeijan arvostetuin strategi, ja vuoteen 1914 mennessä hän oli kohonnut ylimmän sotaneuvoston jäseneksi ja viidennen armeijan komentajaksi. Sodan syttyessä hänen joukkojensa oli tarkoitus muodostaa vasen sivusta Ranskan joukoissa, joiden oli määrä hyökätä suunnitelma XVII:n mukaisesti Elsass-Lothringenin kautta Saksaan. Saksan hyökätessä yllättäen Belgiaan Lanrezac menetti uskonsa Ranskan hyökkäyssuunnitelmaan, ja hänet määrättiin kääntämään joukkonsa pohjoiseen torjumaan Belgian kautta tulevaa hyökkäystä. Charleroin taistelussa hän kohtasi kenraali Karl von Bülowin komentaman Saksan toisen armeijan, jolla oli kaksinkertainen ylivoima. Brittiläisten apujoukkojen viipyessä Lanrezacin oli suoritettava strateginen vetäytyminen etelään saksalaisten tieltä. Tämä strateginen perääntyminen oli isku hänen maineelleen, ja hänestä tehtiin sodan alkuvaiheen vastoinkäymisten syntipukki. Lanrezac tuki brittien siirtoarmeijaa Pariisin itäpuolella käydyssä voitokkaassa Guisen taistelussa 29. elokuuta 1914, mutta hänen jatkettuaan perääntymistä ylipäällikkö Joseph Joffre korvasi hänet Louis Franchet d’Espèreyllä 3. syyskuuta, juuri ennen ranskalaisten vastahyökkäyksen käynnistämistä.

Vuonna 1917 Lanrezacille tarjottiin uudelleen komentajantehtäviä, mutta hän kieltäytyi. Sodan jälkeen hän julkaisi kirjan, jossa arvosteli Joffren johtamistapaa sodan alkuvaiheessa. Lanrezac sai maineenpalautuksen vähän ennen kuolemaansa, kun hänet palkittiin korkealla kunniamerkillä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Charles Lanrezac (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 6.12.2013.
2. 1 2  Charles Lanrezac (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 6.12.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Latkes on muunnelma raggmunkista.
**Raggmunk** on ruotsalainen ruokalaji. Se tehdään perunasta, johon lisätään maitoon sekoitettuja jauhoja sekä toisinaan myös kananmunaa. Ruoka valmistetaan paistamalla lettujen tavoin. Raggmunk tarjoillaan tyypillisesti pekonin ja puolukkahillon kanssa. Raggmunk on Itä-Göötanmaan maakuntaruoka.

Ruotsissa raggmunkia on saatavilla myös kaupoista valmiina kylmätuotteena.

Etymologia
----------

Sana *raggmunk* ei ole ruotsin kielessä kovin vanha. Ensi kerran sitä tiedetään käytetyn vuonna 1904. Yhdyssanan alkuosan *ragg* merkitys on *rapea* ja loppuosa *munk* juontuu munkkipannusta, jota käytetään ruokalajin valmistukseen.

Raggmunk uunipellillä
---------------------

Raggmunkia voidaan valmistaa myös uunipellillä. Tämä muunnelma valmistetaan paistamalla pellillä aluksi pekoni. Tämän jälkeen pellille kaadetaan raggmunktaikina, lisätään paistettu pekoni ja jätetään ruoka kypsymään uuniin. Uunissa paistettu raggmunk nautitaan puolukkahillon ja joskus myös juoksevan kerman kanssa. Öölannissa tästä muunnelmasta käytetään nimitystä *lufsa* ja Smoolannissa *råriven pannkaka*.

Samankaltaisia ruokalajeja
--------------------------

Raggmunkin kaltaisia ruokalajeja kuuluu sekä juutalaiseen että useiden Itä- ja Keski-Euroopan maiden (kuten Englannin, jossa ruokaa kutsutaan nimellä *potato pancake*) keittiöön.

Katso myös
----------

* Rösti

Lähteet
-------

* Klencke, H.;*Hushållslära* (ruotsiksi)
* Swahn, Jan-Öjvind; *Mathistorisk uppslagsbok* (Ordalaget bokförlag, Bromma 1999), s. 200 (ruotsiksi)
* Östgötamat (ruotsiksi)

### Viitteet

1. ↑  www.ostergotland.info (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Raggmunk** Wikimedia Commonsissa
Marcantonio Giustinian
**Marcantonio Giustinian** (2. maaliskuuta 1619 Venetsia, Venetsian tasavalta – 23. maaliskuuta 1688 Venetsia, Venetsian tasavalta) oli Venetsian doge. Hän oli järjestyksessä 107. Venetsian tasavallan dogeista ja hallitsi noin neljän vuoden ajan valitsemisestaan 26. tammikuuta 1684 alkaen kuolemaansa saakka. 

Ennen kauttaan dogena Giustiniania ei koskaan oltu valittu tärkeimpinä pidettyihin tehtäviin. Toimiessaan Ranskan suurlähettiläänä hän oli kuitenkin onnistunut taivuttamaan Ranskan tukemaan Venetsiaa taloudellisesti Morean sodan aikana. 

Giustinian ei ollut suosituin ehdokas virkaan, sillä monet pitivät sodassa useita voittoja saavuttanutta Francesco Morosinia luontevimpana ehdokkaana dogeksi. Giustinian kuitenkin valittiin virkaan, sillä Morosinin nähtiin olevan paikallaan sotilasjohtajana. Giustinian oli vaatimaton henkilö, joka tyytyi juhlallisuuksien avaamisiin ja epävirallisten tilaisuuksien toimittamiseen. Giustiniania arvosteltiin, sillä hän otti suhteellisen vähän osaa valtionsa asioihin, vaikka Venetsia kävi sotaa Osmanien valtakuntaa vastaan koko hänen hallintonsa ajan. Hänellä oli tapana jättää valtaosa päätöksenteosta neuvonantajiensa vastuulle. Hän kävi myös niin usein kirkossa, että häntä kutsuttiin "Pyhäksi Zuaninoksi" ja "Te Deumin dogeksi". 

Giustinian liitti Venetsian mukaan paavi Innocentius XI:n perustamaan Pyhään liigaan 1684 ja näin sitoi maansa osapuoleksi Suureen Turkin sotaan.

Giustinian kuoli 1688 Venetsiassa epäonnistuneen leikkauksen seurauksena. Myöhemmin hänen kuolemastaan julkaistiin humoristinen runo, jossa hänen leikkaavat lääkärinsä Ton ja Dolfin (nimet voidaan kääntää tonnikalaksi ja delfiiniksi) nimetään syyllisiksi. Runon mukaan doge joutui kahden kalan surmaamaksi. 

Giustinianilta ei jäänyt perillisiä, sillä hän kielsi koskaan edes harrastaneensa seksiä naisen kanssa, väittäen näin onnistuneensa välttämään synnin.

Aiheesta muualla
----------------

* Marcantonio Giustinian (italiaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Verulamiumin roomalaisen teatterin raunioita.
**Verulamium** oli roomalaisten hallitseman Britannian provinssin kolmanneksi suurin kaupunki. Se sijaitsi nykyisen St Albansin kaupungin lounaispuolella Hertfordshiren kreivikunnassa. Kaupunki sijaitsi alueella, joka nykyään on puistoaluetta ja viljelysmaata, tosin osittain rakennettua.

Ennen roomalaisaikaa kaupunki tunnettiin catuvellauniheimon pääkaupunkina nimeltä **Verlamion** ("asutus rämeellä"). Se on ensimmäisiä nimeltä tiedettyjä paikkoja Britanniassa ajalta ennen Rooman valtaa. Asutuksen rakennutti catuvellaunipäällikkö Tasciovanus Ver-joen varrelle.

Roomalaiskaupungille annettiin *municipium*-oikeudet noin vuonna 50. Se tarkoitti, että kaikilla asukkailla oli kaikki Rooman valtakunnan kansalaisen oikeudet. Siitä kasvoi merkittävä kaupunki, vaikka Boudiccan ikeenijoukot hävittivät sitä vuonna 61.

Nykyään kaupungista on jäljellä osa kaupunginmuuria, hypokausti ja teatteri. St Albansia perustettaessa käytettiin paljon materiaalia, jota saatiin Verulamiumista.

Lähteet
-------

1. ↑  Verulamium Museum *St Albans Museums*. Viitattu 6.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Verulamium** Wikimedia Commonsissa
**OAO Kompanija Ust-Luga** (ven. ОАО «Компания Усть-Луга») on Ust-Lugan sataman rakennuttava ja omistava emoyritys. Siihen kuuluu useita tytäryhtiötä.

Tytäryhtiöt
-----------

### Morskoi torgovyi port Ust-Luga

Morskoi torgovyi port Ust-Luga (ven. ОАО «Морской торговый порт Усть-Луга») on yhtiö, joka vastaa sataman yleisestä kunnallistekniikasta sataman alueella yleisesti ja myös sisällä terminaaleissa samoin kuin sähkön ja lämpöenergian sekä veden jakelusta sekä likavesistä, huolinnasta sekä laiva-agentuuritoiminnasta.

### Ust-Lužkaja projektno-inžiniringovaja kompanija

OAO Ust-Lužkaja projektno-inžiniringovaja kompanija (ven. ОАО «Усть-Лужская проектно-инжиниринговая компания») vastaa alueen kehittämisen ja jatkokehittämisen projektisuunnittelusta.

### PortŽilStroi

OAO PortŽilStroi (ven. ОАО «ПортЖилСтрой») vastaa alueen asuinrakennusten taajamarakentamisesta.

### Balttelekomport

OAO Balttelekomport (ven. ОАО «Балттелекомпорт») vastaa alueen puhelin- ja Internet-yhteyksistä sekä muista tietoliikenneyhteyksistä.

### Port Ust-Luga transportnaja kompanija

OAO Port Ust-Luga transportnaja kompanija (ven. ОАО «Порт Усть-Луга транспортная компания») vastaa alueen rautatierahtikuljetusten järjestämisestä. Se voi myös järjestää rautatievaunujen puhdistamista, liikenteenjohtamista, sataman sisäiset rautatiekuljetukset, huolintaa, autojen siirtämistä laivoista rautatievaunuihin.

Terminaaliyhtiöitä
------------------

Eri tavaralajeille on olemassa sataman alueella eri terminaaleja. Näiden terminaalien operoimiseen on perustettu erilaisia yhtiöitä, kuten OAO Baltijski aljuminevyi terminal, OAO Baltijski neftehimitsheski terminal jne.

Satamatoiminnot
---------------

Ust-Lugassa on laitureita, joihin voi ajaa 75 000 kuolleen tonnin kuivarahtialuksen. Se on syvyydeltään syvin Venäjän federaation Itämeren satamista.

Satamassa on mm. hiiliterminaali, jonka kapasiteetti kasvaa 8 000 000 tonniin 2008, kun otetaan käyttöön laajennusvaihe. Edellinen laajennus, joka otettiin käyttöön 8.6.2007, lisäsi kapasiteetin 4 000 000 tonniin.

Autojen tuontisatama kykeni vastaanottamaan 70 000 autoa vuoden 2007 kesällä. Autojen vastaanottokapasiteetti kasvanee vuoteen 2010 mennessä 360 000 autoon.

Lannoitteiden vientisatama on otettu käyttöön 2007. Sen kapasiteetti on 6 000 000 tonnia. Konttisataman kapasiteetti on 2008 1 000  000 TEU:ta. Sataman kokonaisminimikapasiteetiksi on arvioitu 35 000 000 tonnia vuodessa.

Lähteet
-------

1. ↑  ОАО «Морской торговый порт Усть-Луга»
2. ↑  ОАО «Усть-Лужская проектно-инжиниринговая компания»
3. ↑  ОАО «ПортЖилСтрой»
4. ↑  ОАО «Балттелекомпорт»
5. ↑  ОАО «Порт Усть-Луга транспортная компания»
**HMS Peacock** (viirinumero U96) oli Britannian kuninkaallisen laivaston parannellun Black Swan -luokan sluuppi, joka otettiin palvelukseen elokuussa 1943.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Black Swan -luokka (sluuppi)*
Alus tilattiin John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista ja sen köli laskettiin 29. marraskuuta 1942 telakkanumerolla 4017. Alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1943 ja se otettiin palvelukseen 10. toukokuuta 1944. Alukselle asennettiin tyypin 276 merivalvontatutka aiemman tyypin 271 tilalle.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon. Kesäkuussa koeajojen ja varustamisen päätyttyä alus siirrettiin Tobermoryyn, jossa se aloitti kouluttautumisen tuleviin tehtäviin. Heinäkuussa koulutuksen jälkeen alus liittyi Kotilaivastoon Scapa Flow'ssa aloittaen saattuepalveluksen.

Alus liitettiin elokuussa 8. saattajaryhmään, jossa se täydensi saattueen JW59B sukellusveneentorjuntakykyä matkalla Kuolan niemimaalle. Alus liittyi saattueeseen 15. elokuuta. Alus suojasi paluumatkallaan saattuetta RA59A, josta se erkani 6. syyskuuta Loch Ewessä.

Alus oli huollettavana marraskuussa Chathamissa, josta palattuaan se siirtyi Liverpooliin sijoitettuun 22. saattajaryhmään suojatakseen Atlantin saattueita.

Sotatoimien päätyttyä alus jäi Välimerelle. Se valvoi laittomien siirtolaisten pyrkimistä Palestiinaan. Se jatkoi palvelustaan Maltalle sijoitetussa fregattilaivueessa aina vuoteen 1954, jolloin se palasi Portsmouthiin palveluksesta poistettavaksi. Alus oli reservilaivastossa Portsmouthissa, kunnes se sijoitettiin poistolistalle vuoden 1957 puolustusselonteon jälkeen vuonna 1958. Alus myytiin BISCOlle romutettavaksi ja se saapui hinattuna Shipbreaking Industriesin romnuttamolle lähelle Rosythiä 7. toukokuuta.

Lähteet
-------

* Hague, Arnold: *Sloops 1926-1946*. Kendal, Englanti: World Ship Society, 1993. ISBN 0-905617-67-3. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Friedman, Norman: *British Destroyers & Frigates - The Second World War and After*. Barnsley, Englanti: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-015-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  naval-history.net
**Marcel Alessandri** (23. heinäkuuta 1895 Boulogne-sur-Mer, Ranska – 26. joulukuuta 1968 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kenraali. Hän toimi komentotehtävissä Ranskan Indokiinassa toisen maailmansodan ja Indokiinan sodan aikana.

Elämäkerta
----------

Marcel Alessandri syntyi Boulogne-sur-Merin kaupungissa Ranskassa 23. heinäkuuta 1895. Vuonna 1914 hän liittyi Saint-Cyrin sotilaskouluun edeten luutnantiksi vuonna 1916 ja edelleen kapteeniksi vuonna 1917. Alessandri palveli Ranskan Länsi-Afrikassa vuodesta 1923, Marokossa vuodesta 1930 ja vuonna 1939 Ranskan Indokiinassa. Vuonna 1940 hän oli ylennyt everstiksi.

Ranskan Indokiinan joukkojen toimi tuolloin kenraali Maurice Martin. Alessandrista tuli hänen esikuntapäällikkönsä ja hän komensi Martinin alaisuudessa Ranskan muukalaislegioonan joukkoja Tonkinin alueella. Vuonna 1943 Alessandri yleni prikaatinkenraaliksi ja vuodesta 1944 hän teki salaa yhteistyötä Charles de Gaullen johtaman vapaan Ranskan kanssa. Japanilaiset olivat miehittäneet Indokiinan toisessa maailmansodassa ja he päättivät pidätyttää alueella siihen asti vielä toimineet Indokiinan ranskalaiset viranomaiset 9. maaliskuuta 1945. Alessandri johti noin 5 000 ranskalaista pakoon Kiinan Yunnanin puolelle. Mukaansa hän otti vain ranskalaiset sotilaat jättäen Ranskalle uskollisetkin paikalliset joukot oman onnensa nojaan.

Alessandri palasi Indokiinaan 19. syyskuuta 1945. Hänestä tuli ensin lokakuussa Ranskan vastaava edustaja Kambodžassa ja maaliskuussa 1946 hän siirtyi jälleen johtamaan joukkoja Laosissa. Alueella tähän asti olleet kiinalaisjoukot korvattiin nyt ranskalaisilla joukoilla. Jonkin aikaa myöhemmin hän johti jälleen joukkoja Tonkinin seudulla.

Alessandri lähti Indokiinasta elokuussa 1946, mutta hän palasi alueelle Ranskan paikallisten maavoimien komentajana Indokiinan sodassa vuonna 1948. Ranskalaisia joukkoja kokonaisuudessaan johti Marcel Carpentier. Carpentier tunsi Indokiinaa vain huonosti, mutta sivutti silti usein Alessandrin neuvot. Alessandri myös vastusti kenraali Georges Reversin suositusta hylätä ranskalaiset asemat Route Coloniale 4:n varrella. Päätös jättää asemat miehitetyksi osoittatui suureksi onnettomuudeksi. Ranskalaiset kärsivät huomattavia tappioita Route Coloniale 4:n taisteluissa. Alessandri erotettiin tehtävistään ja kutsuttiin takaisin Ranskaan 2. joulukuuta 1950.

Alessandri palasi vielä kerran Vietnamiin. Syyskuussa 1952 hän saapui tehtäviin keisari Bảo Đạin hallinnon sotilasneuvonantajana. Alessandri palasi Ranskaan kesäkuussa 1955 ja kuoli Pariisissa 26. joulukuuta 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Spencer C. Tucker: *The Encyclopedia of the Vietnam War*, s. 37-38. Toinen painos. ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-1-85109-960-3. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Forum** (tai **Affärsmagasinet Forum**) oli Suomessa ilmestyvä ruotsinkielinen talouslehti. Kerran kuukaudessa ilmestyvä aikakauslehti on liikkeenjohdon ja elinkeinoelämän ainoa ruotsinkielinen lehti Suomessa.

Forumin levikki oli noin 11 000 kappaletta ja lukijamäärä noin 27 000. Lukijoista 81 prosenttia oli miehiä ja lukijakunta koostuu pääosin ekonomeista ja insinööreistä.

Lehteä kustansi Förlags Ab Forum för ekonomi och teknik, jonka omistajina oli TFiF (Tekniska Föreningen i Finland rf), DIFF (Driftingenjörsförbundet i Finland rf), Ekonomföreningen Merkur rf, Ekonomföreningen Niord rf, Ekonomiekandidatföreningen rf, Baraviföreningen rf sekä Konstsamfundet, ja lehti tuli jäsenetuna näihin järjestöihin kuuluville. Forumin päätoimittajana toimi Torsten Fagerholm.

Vuonna 2019 KSF Media osti itselleen enemmistön osakkeista ja Forumista tuli osa Hufvudstadsbladetin talousuutisosastoa, joskin lehti jatkaa kuitenkin itsenäisenä organisaationa. Lehti päätettiin lakkauttaa vuoden 2021 lopussa, numeron 10/2021 jääden viimeiseksi julkaisuksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tietoja suomeksi (Arkistoitu – Internet Archive), Forum 14.11.2011. Viitattu 22.3.2014.
2. ↑  Information om tidskriften (Arkistoitu – Internet Archive), Forum 14.11.2011. Viitattu 22.3.2014.
3. ↑  Medlemsförmåner (Arkistoitu – Internet Archive), TFiF. Viitattu 22.3.2014.
4. ↑  Medlemsförmåner (Arkistoitu – Internet Archive), DIFF. Viitattu 22.3.2014.
5. ↑  KSF Media tar in affärsmagasinet Forum *Forum*.  8.11.2019. Viitattu 13.6.2021. ruotsi[vanhentunut linkki]
6. ↑  Affärsmagasinet Forum läggs ned  21.12.2022. Affärsmagasinet Forum.  ruotsi
**Forum Popilii** oli antiikin aikainen kaupunki Lucaniassa Italiassa. Se sijaitsi nykyisen Salernon maakunnan Pollan paikalla.

Maantiede
---------

Forum Popilii sijaitsi Lucaniassa Campanian Capuasta Italian "saappaankärjen" Rhegioniin (lat. *Rhegium*) kulkeneen Via Popilian varrella. Sen etäisyys luoteen puolen Nuceriasta oli 51 roomalaista mailia eli noin 75 kilometriä ja kaakkoispuolen Muranumista 74 mailia eli noin 109 kilometriä. Lucanian Forum Popiliita ei tule sekoittaa Italian kahteen muuhun samannimiseen kaupunkiin, Forum Popiliin Aemiliassa ja Forum Popiliin Campaniassa.

Historia
--------

Forum Popiliin nimi tarkoittaa "Popiliuksen markkinapaikkaa". Siitä tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupunki mainitaan vain *Tabula Peutingerianassa* ja *Ravennan kosmografiassa*. Nykyisestä Pollasta löydetyn piirtokirjoituksen perusteella sen synty liittyy läheisesti Via Popilian rakentamiseen. Sekä tie että kaupunki saivat nimensä Publius Popi(l)lius Laenakselta, joka oli vuoden 135 preettori ja vuoden 132 eaa. konsuli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "FORUM POPILLII (Polla) Province of Salerno, Campania, Italy", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Smith, William: "Forum Popilii (3)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Forum Popilii *Pleiades*. Viitattu 12.12.2022.
4. ↑  "45 B3 Forum Popili", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
**Hetan musiikkipäivät** on pääasiassa Enontekiön Hetassa järjestettävä musiikkifestivaali. Se on pohjoisin Euroopan unionin alueen musiikkijuhlista.

Hetan musiikkipäivät järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1969 Mauno Astalan johtaman Seitakuoron harjoitus- ja hiihtoleirin yhteydessä. Vaikka tapahtuman pääpaikkana on ollut Hetta, siihen liittyviä konsertteja on järjestetty myös esimerkiksi Tampereen tuomiokirkossa, Rovaniemellä sekä Norjan ja Ruotsin puolella. Hetan musiikkipäivien esiintyjien joukossa ovat olleet Seitakuoro, Lapin kamariorkesteri, Tempera-kvartetti, Päivi Nisula ja Esa Ruuttunen. Taiteilijavieraita on tullut tapahtumaan esiintymään ulkomailtakin, esimerkiksi Uudesta-Seelannista.

Hetan musiikkipäivillä on perinteisen ohjelmiston esittämisen ohella kantaesitetty uusia teoksia muiden muassa Jouni Kaipaiselta, Hannu Pohjannorolta ja Ilari Laaksolta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Porokyydillä Hetan musiikkipäiville Yle
2. 1 2  Kärsimyksestä Kirkkauteen pääsiäisenä Enontekiön Hetassa Turun Sanomat
**Huuhkajat-keräilykortit** ovat suomalaisen Funfair Oy:n kehittämät jalkapalloaiheiset keräilykortit, jotka on toteutettu yhdessä Suomen Palloliiton kanssa. Korteissa on Suomen jalkapallomaajoukkueen eli Huuhkajien pelaajia ja toimihenkilöitä eri vuosikymmeniltä. Korteissa on ilmaistu aina pelaajan puolustus-, keskikenttä- ja hyökkäystaidot asteikolla 1–100. Lisäksi kortissa on pelaajan pelaamat maaottelut ja niissä tehdyt maalit. Kortit voi kerätä kovakantiseen kansioon.

Ensimmäinen korttisarja ilmestyi vuonna 2011 ja siihen kuului 123 erilaista korttia seitsemästä eri kategoriasta, jotka olivat *Huuhkajat-peruskortit*, *Kultainen sukupolvi*, *Gladiaattorit*, *Hall of Fame*, *Naisten maajoukkue*, *Tähtipelaaja* ja *Captain's Ball*. Korttipakkojen kannessa olivat Jari Litmanen ja Sami Hyypiä.

Toinen korttisarja ilmestyi vuonna 2013. Siihen kuului 122 erilaista korttia (eli kortit numero 124–245) yhdeksästä eri kategoriasta, jotka olivat muuten samat kuin ykkössarjassa, mutta *Kultainen sukupolvi* puuttui ja uusia olivat *Rising stars*, *Old stars* ja *Kuningas* (vain Jari Litmanen). Korttipakkojen kannessa toisessa sarjassa olivat Mikael Forssell ja Niklas Moisander.

Vuonna 2015 ilmestyi kolmas korttisarja. 

Huuhkajat-keräilykortit syntyivät Funfairin toimitusjohtajan Jari Elamon kuusivuotiaan pojan toiveesta. Poika halusi keräilykortteja, joissa olisi suomalaisia pelaajia.

Lähteet
-------

* 
* 
* 

### Viitteet

1. ↑
**Raahaa ja pudota** tai **vedä ja pudota** (engl. *drag and drop*) on graafisen käyttöliittymän toiminto, jossa osoitinlaitteen avulla käyttäjä valitsee virtuaalisen olion ja siirtää sen toiseen paikkaan tai toiseen virtuaaliseen olioon. Menetelmällä voi yleisesti tehdä useita toimintoja tai tehdä liitoksen eri abstraktien olioiden välillä.

Toimintokohdat:

1. Vie osoitin olion kohdalle
2. Paina ja pidä valintanäppäintä pohjassa olioon "tarttumiseksi"
3. "Raahaa" olio haluttuun kohtaan siirtämällä osoitin uuteen paikkaan
4. "Pudota" olio kohtaan päästämällä valintanäppäimestä

Valintanäppäin on usein hiiren vasen näppäin, mutta voi olla myös sen oikea "vasenkätisessä" konfiguraatiossa, tai muun osoitinlaitteen näppäin kuten piirtopöydän kynän painaminen tai kosketusnäytön painaminen. Oliota voi esittää kuvake tai se voi olla käyttäjän valitsema osuus tekstistä, joka siirretään toiseen kohtaan.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:drag and drop
Hessu da Vinci
**Hessu suurmiehenä** on 1970- ja 1980-luvuilla ilmestynyt Disney-albumisarja, jossa Hessu Hopo ja Mikki Hiiri näyttelevät merkittäviä historiallisia hahmoja. Albumisarjan tarinat mukailevat humoristisella tavalla historiallisia tapahtumia.

*Hessu suurmiehenä* -albumisarjan loivat brasilialaiset piiräjät ja käsikirjoittajat, kuten Hector Adolfo de Urtiága ja Rubén Torreiro; niiden tekoon osallistuivat myös esimerkiksi Cal Howard ja Carl Fallberg. Suurimman suosion albumisarja saavutti kuitenkin Euroopassa. Albumeita julkaistiin yhteensä 38 kappaletta, tosi eri maissa eri määrä ja eri järjestyksessä. Suomeksi tarinoita on käännetty kahdeksan.

Suomessa ilmestyneet albumit
----------------------------

1. Hessu Da Vinci
2. Hessu Kolumbus
3. Hessu Galilei
4. Hessu ja Mikki Marco Polo
5. Hessu Van Beethoven
6. Hessu Arkhimedes (vain Parhaat sarjat)
7. Hessu Franklin (vain Parhaat sarjat)
8. Hessu Newton (vain Parhaat sarjat)

Lähteet
-------

1. 1 2  Emil Khalisi: A Goofy History *khalisi.com*. Viitattu 7.2.2016.
2. ↑  Emil Khalisi: European versions of Goofy's History *khalisi.com*. Viitattu 7.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Das große Goofy Album (saksaksi) (englanniksi)
**Lyytilänmäen työväentalo** on Suonenjoen kaupungin Lyytilänmäen kylässä sijaitseva työväentalo. Sen omistaa nykyään (vuonna 2022) Lyytilänmäen kyläyhdistys, ja sen nimeksi on vaihdettu **Lyytilänmäen kylätalo**.

Historiaa
---------

Lyytilänmäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1908, ja perustamisvuonna yhdistyksessä oli 27 jäsentä. Talo valmistui todennäköisesti vuonna 1915, sillä tuolloin yhdistys ilmoitti SDP:n puoluetilastoon omistavansa talon. Joulukuussa 1925 talo paloi, mutta seuraavana vuonna se rakennettiin uudelleen. Vuonna 1932 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla, ja talo myytiin samana vuonna pakkohuutokaupassa Salmisen VPK:lle, joka taas myi sen vuonna 1937 Suonenjoen maamiesseuralle.

Vuonna 1936 perustettiin Itä-Suonenjoen työväenyhdistys, joka ryhtyi rakentamaan Lyytilänmäelle kolmatta taloa. Talo valmistui vuonna 1938. Vuonna 1988 talo oli Lyytilänmäen SKP:n osaston omistuksessa. Vuonna 2011 Lyytilänmäen kyläyhdistys osti talon ja muutti sen nimen Lyytilänmäen kylätaloksi.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Sekä Lyytilänmäen työväenyhdistys että muut järjestöt järjestivät työväentalolla esimerkiksi iltamia. Nykyään kyläyhdistys järjestää talolla tapahtumia, ja sitä myös vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten.

Rakennus
--------

Ensimmäinen talo (joko 1915 tai 1926 valmistunut) oli hirsinen ja kooltaan 24 x 10 metriä eli 240 m². Talossa oli sali näyttämöineen, keittiö ja vahtimestarin huone.

Vuonna 1938 valmistunut talo on kaksikerroksinen ja runkorakenteinen. Siinä oli alun perin juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä huone ja keittiö vahtimestarin asunnoksi. Vuonna 1964 talo lautavuorattiin ja maalattiin punaiseksi ja sen pärekatto vaihdettiin peltikatoksi. 1980-luvulla tehtiin mittava remontti, ja ainakin vuodesta 2011 eteenpäin taloa on pidetty kunnossa remontoimalla sitä vuosittain. Viimeisimpänä talon keittiö remontoitiin kesällä 2017. Ainakin näyttämö ja mahdollisesti myös vahtimestarin asunto on ilmeisesti purettu.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1908  1909. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 25.10.2022.
2. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1915  1916. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 25.10.2022.
3. ↑  Länsi-Savo *digi.kansalliskirjasto.fi*.  28.12.1925, no 150. Viitattu 25.10.2022.
4. ↑  Ruuskanen, Esa: *Viholliskuviin ja viranomaisiin vetoamalla vaiennetut työväentalot*. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 2006. ISBN 951-39-2609-5.
5. 1 2 3 4  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
6. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  21.6.1938, no 71. Viitattu 25.10.2022.
7. 1 2 3  Lyytilänmäen kyläyhdistys: Kylätalo *sites.google.com*. Viitattu 25.10.2022.
8. ↑  Savon Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  6.8.1921, no 5. Viitattu 25.10.2022.
9. ↑  Savon Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  14.10.1919, no 103. Viitattu 25.10.2022.
10. ↑  Savon Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  11.10.1928, no 118. Viitattu 25.10.2022.
**Lyyra Filmi** oli vuosina 1910–1922 toiminut suomalainen elokuvavalmistamo, elokuvien maahantuoja ja levittäjä sekä elokuvateatteriketjun omistaja.

Historia
--------

Lyyra Filmin perusti vuonna 1910 puutavarakaupoilla ja sahamestarina rikastunut Hjalmar V. Pohjanheimo. Aluksi toiminta oli *Lyyra*-nimisten elokuvateatterien ketjun pyörittämistä ja ulkomaisten elokuvien maahantuontia ja levitystä. Oma elokuvanvalmistustoiminta yhtiössä alkoi vuonna 1911. Vuoteen 1919 mennessä lyhytelokuvia valmistui kaikkiaan 30, näiden joukossa ensimmäiset suomalaiset uutiskatsaukset, neljä *Lyyran Viikkolehteä* keväällä 1914. 

Yhtiö hankki elokuvakameran vuonna 1913 ja näytelmäelokuvien valmistustoiminta alkoi myöhemmin samana vuonna. Yhtiön taide-elokuvista vastasi lähinnä teatterinjohtaja Kaarle Halme, ja viihteellisistä lyhytelokuvista vastasivat Pohjanheimon neljä poikaa Adolf Pohjanheimo, Hilarius Pohjanheimo, Asser Pohjanheimo ja Birger Pohjanheimo). Elokuvia valmistui vuosina 1913–1921 kaikkiaan 17 näytelmäelokuvaa, joista kolme viimeistä elokuvaa Hjalmar ohjasi itse. 

1910-luvulla Lyyra Filmi olikin näytelmäelokuvien valmistajana Suomen suurin, ja lyhytelokuvienkin osalta neljänneksi suurin. Lyyran Filmin toiminta loppui vuonna 1922 jolloin Hjalmar myi viimeisen elokuvateatterinsa Erik Estlanderille ja jättäytyi pois alalta. 

Lyyra Filmin koko elokuvatuotanto on tuhoutunut. Yhtiön pääkonttori sijaitsi Helsingissä osoitteessa Erottajankatu 15–17.

Elokuvatuotantoa
----------------

* Kosto on suloista, 1913
* Nuori luotsi, 1913
* Verettömät, 1913
* Vieraalla maaperällä, 1914
* Käpäsen rakkausseikkailu, 1914
* Nainen, jonkas minulle annoit, 1914
* Salainen perintömääräys, 1914
* Se kolmas, 1914
* Kaksi sankaria, 1914
* Pirteä ja kadonnut kori, 1914
* Tuiskusen kuherruskuukausi, 1914
* Väärennetty osoite, 1914
* Rikosten runtelema, 1915
* Kesä, 1915
* Kilu-Kallen ja Mouku-Franssin kosioretki, 1920
* Sunnuntaimetsästäjät, 1921
* Kun solttu-Juusosta tuli herra, 1921

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lyyra Filmi Elonet. Viitattu 22.7.2020.
2. ↑  SUOMALAINEN MYKKÄELOKUVA *mykkaelokuvat.com*. Viitattu 22.7.2020.
**Eretrian teatteri** oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Eretrian kaupungissa Euboian saarella Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat nykyisen Erétrian kaupungin pohjoislaidalla.

Teatteri oli rakennettu kaupungin länsiosaan akropoliin eli linnavuoren lounaispuolelle, ei kuitenkaan sen rinteeseen vaan keinotekoiselle kukkulalle. Siinä on ollut kolme rakennusvaihetta. Ensimmäinen teatteri on rakennettu 400- tai 300-luvulla eaa. Teatteria muutettiin 300-luvun eaa. lopulla tai 200-luvun eaa. alkupuolella, ja se kunnostettiin sen jälkeen kun roomalaiset olivat tuhonneet kaupungin vuonna 198 eaa.

Teatteri oli normaali kreikkalainen puolikaarenmuotoinen teatterirakennus, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. Orkhestran halkaisija oli noin 20 metriä. Toisessa rakennusvaiheesa orkhestra sijoitettiin yli kolme metriä varhaisempaa alemmaksi ja kahdeksan metriä pohjoisemmaksi. Katsomossa oli tilaa noin 6 300 katsojalle. Portaat jakoivat katsomon 11 sektoriin. Orkhestran takana oli skene- eli näyttämörakennus, johon kuului proskenion. Proskenionin koristelu edusti toisessa vaiheessa joonialaista ja kolmannessa vaiheessa doorilaista tyyliä. Orkhestran keskelle johti skene-rakennuksesta maanalainen käytävä ktoonisten jumaluuksien ilmestymistä varten. Alkuvaiheessa teatterin rakennelmat olivat monin osin puiset, myöhemmin kivestä.

Teatterin lounaispuolella sijaitsivat Dionysokselle omistettu temppeli ja alttari, ja itäpuolella stadion sekä niin kutsuttu ylempi gymnasion.

Teatterin arkeologiset kaivaukset suoritti American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu vuosina 1891–1895. Myöhemmin raunioita on kunnostettu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Eretria, Theater *Perseus*. Viitattu 28.8.2017.
2. 1 2 3 4 5  Ancient Theatre of Eretria Ministry of Culture and Sports. Viitattu 28.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eretrian teatteri** Wikimedia Commonsissa
**Yves Apollinaire Pede** (s. 1959 Abomey, Ranskan Dahomey) on beniniläinen voodoo-taiteilija. Hänet valtuutettiin jäljentämään reliefejä Abomeyn historialliselle museolle, ja niitä tehtyään hän teki hiekkamaalauksia tunnetuista henkilöistä, kuten Nelson Mandelasta.

Pede suuntautui vähitellen tekstiilitaiteeseen ja innostui Haitin ja Kuuban vodoun-taiteilijoista. Hänet tunnetaan myös suurista betoniveistoksistaan ja reliefeistään. Häntä kiinnostaa erityisesti *Kulitosta*. Foninkielinen sana tarkoittaa kirjaimellisesti "kuoleman polkua".

Peden tuotanto juontuu niistä taiteen tyyleistä, joita harjoitettiin Dahomeyn kuningaskunnan viimeisinä suurina aikoina. Hänen teemojaan innoittavat sekä uskonnolliset traditiot että adja-, fon-, ja jorubakulttuurit. Voodoo on oleellinen voima hänen teostensa taustalla, ja taiteilijan omasta mielestä se saa aikaan sen, että hänen teoksensa ovat nykytaidetta. Hänen taiteensa sekoittaa onnistuneesti kulttuuriset elementit, ja symbolit luovat uuden kulttuurisen maailman visioita. Hänen taiteelliset teemansa ja mediansa (seinävaatteet) yhdistyvät selvästi, ja tällä tavoin hän luo myös kytköksiä taideteoksen merkityksen ja kulttuurisen merkityksen välille.

Pede työskentelee Ouidahissa, joka on voodoo-taiteen keskus ja jossa järjestetään vuotuinen voodoo-festivaali. Hänen teoksiaan on ollut esillä Beninissä ja Euroopassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pede, Yves (1959 -) *La Collection des Œuvres D'art de l'Unesco*. Unesco. Viitattu 14.1.2019. (ranskaksi)
2. ↑  *African Arts*, s. 34 ja 97. African Studies Center, University of California, Los Angeles, 2001. Teoksen verkkoversio (viitattu 14.1.2019). (englanniksi)
3. 1 2  Jikuagou, Tékponon: From sketch to tapestry: Tékponon Jikuagou’s vision by Beninese artist *Institute for Reproductive Health*.  14.4.2014. Viitattu 14.1.2019. (englanniksi)
**Claude Naville** (10. heinäkuuta 1936 Pariisi – 3. joulukuuta 2003 Helsinki) oli ranskalainen valosuunnittelija. Hän työskenteli myös ohjaajana ja teatterinjohtajana, mutta tuli tunnetuksi varsinkin valosuunnittelijana. Naville työskenteli 1980-luvulta asti Suomessa ja vaikutti voimakkaasti maan näyttämötaiteen visuaalisuuteen.

Naville työskenteli urallaan teatterin, oopperan ja nykytanssin aloilla. Hän teki 1960-luvulla Pariisissa yhteistyötä Jean-Marie Serreaun ja Víctor Garcían kanssa. Hänellä oli 1970-luvulla oma teatteriryhmänsä. Hänen yhteistyökumppaneihinsa kuului tanssija Carolyn Carlson, jonka kanssa hän työskenteli Pariisin oopperan kokeellisessa yksikössä. Naville toi Carolyn Carlsonin kanssa työskennellessään saamansa vaikutteet myös Suomeen saapuessaan maahan 1980-luvun alkupuolella Jorma Uotisen mukana.

Suomessa Naville työskenteli muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Suomen kansallisoopperassa ja Savonlinnan oopperajuhlilla. Kansallisoopperaan hän teki lukuisia valaistus- ja lavastustöitä 1980-luvulta 2000-luvulle. Lisäksi hän ohjasi sinne tuotannot Richard Wagnerin *Parsifalista* (1991), Richard Straussin *Salomesta* (1995) ja Hector Berlioz'n *Faustin tuomiosta* (1999). Navillen Jorma Uotisen kanssa tekemiin töihin kuuluvat *Unohdettu horisontti*, *Kalevala*, *Huuto* ja *Ballet Pathétique*. Naville ohjasi myös teatterissa.

Naville opetti myöhempinä vuosinaan Teatterikorkeakoulussa. Hän kertoi valoestetiikkansa muovautumiseen vaikuttaneen erityisesti valosuunnittelija André Diot'n työn sekä Carolyn Carlsonin ja John Davisin modernin tanssin valon. Naville kuoli 67-vuotiaana sairauteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Muistot: Claude Neville Helsingin Sanomat 3.12.2003, viitattu 4.1.2023
2. 1 2  10.3 Eurooppalaista nykytanssia Valaistuksen historiaa. Tarja Ervasti, Teatterikorkeakoulun julkaisusarjan verkko-oppimateriaalit 4.1.2023
3. ↑  Claude Naville Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta, viitattu 4.1.2023
4. ↑  Claude Naville ohjaa Myrskyn Porin teatteriin Alpo Jokinen, Helsingin Sanomat 31.5.1991, viitattu 4.1.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Claude Naville Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Theudis** tai **Teudis** (470 - 548) oli visigoottien kuningas Espanjassa 531 – 548. Hän oli alun perin ostrogootti, jonka ostrogoottien kuningas Teoderik Suuri oli lähettänyt armeijan kanssa Espanjaan. Theudis onnistui hankkimaan suuren maaomaisuuden Ebron laaksossa menemällä naimisiin roomalaisen naisen kanssa. Teoderik valitsi Theudisin Espanjan hallitsijaksi ja tuolloin kolmivuotiaan tyttärenpoikansa Amalarikin holhoajaksi. Isoisänsä kuoltua Amalarik nousi visigoottien kuninkaaksi. Frankit hyökkäsivät visigoottien valtakuntaan 531 ja Amalarik murhattiin. Sevillassa tuolloin asunut Theudis tuli tämän jälkeen visigoottien kuninkaaksi. Theudis pyrki ulottamaan valtansa laajemmalle miehittämällä Mauretania Tingitanan, mutta roomalaiset joukot löivät hänet Ceutassa. Pian tämän jälkeen Theudis surmattiin Sevillassa ja häntä seurasi kuninkaana Theudigisel

Lähteet
-------

1. ↑  Theudis *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica inc. Viitattu 29.10.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
François-Joachim de Pierre de Bernis
**François-Joachim de Pierre**, Bernisin kardinaali (22. toukokuuta 1715 Saint-Marcel-d'Ardèche Ranska – 3. marraskuuta 1794 Rooma Italia) oli ranskalainen kirjailija, prelaatti ja diplomaatti, joka toimi suurlähettiläänä Venetsiassa, valtioministerinä Ranskassa ja ulkoministeriön valtiosihteerinä, kunnes hänet oli vihitty papiksi ja nimitetty asiainhoitajaksi Pyhän istuimen luokse Roomaan. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.

Elämäkerta
----------

François-Joachim de Pierre syntyi vanhaan, mutta köyhtyneeseen aatelissukuun. Hän kävi koulunsa pariisilaisessa collège Louis-le Grandissa ja sen jälkeen Saint-Sulpice-seminaarissa. Niin koulussa kuin opiskelussaankin hän oli loistava oppilas, mutta samalla kunnianhimoinen ja melankolinen. Aluksi kardinaali de Fleury oli hänen suojelijansa, mutta kääntyi kuitenkin jatkossa hänen vastustajakseen. Tämä johti hänen piispallisen uransa katkeamiseen.

Kuninkaan suosikkien avulla hän myös pääsi Ludvig XV:n lähipiiriin, mikä tiesi hänelle taloudellisesti vaikeiden aikojen päättymistä. Kuningas antoi hänelle 1 500 livren eläkkeen ja huoneiston Tuileries’n linnasta Pariisissa. Hänet johdatteli diplomaatin uralle markiisitar de Pompadour, ja niin hän pääsii Ranskan hallinnon pienen sisäpiirin jäseneksi. Hän toimi kuninkaan neuvonantajana, kun hänet nimitettiin valtioministeriksi vuonna 1757, ja sen jälkeen hän vuosina 1757–1758 toimi valtiosihteerinä ulkoministeriössä.

Keskeiset teokset
-----------------

* *Réflexions sur les passions et sur les goûts* (1741)
* *Poésies diverses, par M. L. D. B.* (1744)
* *Œuvres meslées en prose et en vers de M. L. D. B\*\*\** (1753)
* *Les Quatre saisons, ou les Géorgiques françoises, poëme* (1763)
* *Les Saisons et les jours, poèmes* (1764)
* *Œuvres complettes de M. le C. de B\*\*\** (1767)
* *Correspondance du cardinal de Bernis, ministre d'État, avec M. Paris du Verney, conseiller d'État, depuis 1752 jusqu'en 1769* (1790)
* *La Religion vengée, poème en 10 chants* (1795)
* *Correspondance de Voltaire et du cardinal de Bernis, depuis 1761 jusqu'à 1777* (1799)
* *Mémoires et lettres de François-Joachim de Pierre, Cardinal de Bernis (1715-1758), publiés avec l'autorisation de sa famille, d'après les manuscrits inédits par Frédéric Masson* (1878). Uusi painos: Mercure de France, Paris, 2000.

Aiheesta muualla
----------------

* Sukutaulu

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: **Nicolas Gédoyn** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 31744–1794** | Seuraaja: **Roch-Ambroise Cucurron Sicard** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
	+ 2
* Puola
* Portugali
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Claudia Antonian patsas Domvs Romanassa Mdinassa, Maltalla
**Claudia Antonia** (28–66) oli Claudiuksen ja hänen toisen vaimonsa Aelia Paetinan tytär. 

Antonian ensimmäinen aviomies oli Gnaeus Pompeius Magnus, joka oli kuuluisan kenraali Pompeiuksen jälkeläisiä. 46 tai 47 Claudius surmautti Pompeiuksen, mahdollisesti Messalinan myötävaikutuksesta. Samalla saivat surmansa Pompeiuksen vanhemmat. Suetoniuksen mukaan Pompeius surmattiin tämän maatessa suosikkinsa kanssa.

Leskeksi jäänyt Antonia meni seuraavaksi naimisiin Faustus Cornelius Sulla Felixin kanssa, joka oli Messalinan veltto ja pelkurimainen velipuoli. He saivat pojan, joka kuoli pienenä. Sulla oli konsulina vuonna 52. Tacitus kertoo Neron suhtautuneen epäilevästi Sullaan. Vuonna 58 Nero karkotti Sullan Massiliaan, nykyiseen Marseilleen, tekaistun murhayritysepäillyn vuoksi. Nero murhautti Sullan vuonna 62.

Vuonna 65 Antonia oli mahdollisesti mukana Pison salaliitossa, jonka tarkoituksena oli murhata Nero. Murhan jälkeen Antonian oli tarkoitus seurata Pisoa pretoriaanikaartin kasarmille, jossa Piso olisi huudettu keisariksi. Pison oli myös tarkoitus naida Antonia. Seuraavana vuonna, Poppaea Sabinan kuoltua, Nero pyysi Antoniaa vaimokseen. Antonian kieltäydyttyä Nero syytti häntä kumouksen suunnittelemisesta ja surmautti Antonian.

Lähteet
-------

* Marjorie Lightman, Benjamin Lightman: *A to Z of ancient Greek and Roman women*. Infobase Publishing, 2007. ISBN 9780816067107.

### Viitteet

1. 1 2  Lightman, hakusana "Antonia (4)"
2. ↑  Suetonius Claudius 29
3. ↑  Cassius Dio 60.30
4. ↑  Tacitus 13.47