recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sauvarullaluistelijoita lähdössä maratonille.**Sauvarullaluistelu** on urheilulaji, jossa sauvoja käytetään rullaluistimien kanssa. Sauvarullaluistelua voi pitää rullaluistelun ja rullahiihdon välimuotona. Suomessa lajin koulutus-ja kilpailutoiminnasta vastaa Suomen Luisteluliitto, mutta myös monet hiihtäjät käyttävät sauvarullaluistelua kesälajinaan.

Sauvarullaluistelun etuna tavalliseen rullaluisteluun pidetään sauvojen antamaa lisänopeutta sekä kahta ylimääräistä tukipistettä. Voidaan kuitenkin sanoa, että sauvojen käytöstä ei ole hyötyä nopeuden lisäämisessä tietyn nopeuden ja/tai teknisen osaamisen saavuttamisen jälkeen. Sauvoista on hyötyä erityisesti ylämäessä. Sauvarullaluistelu on erittäin tehokas liikuntamuoto, koska se aktivoi sekä ylä- että alavartalon suuria lihasryhmiä.

Välineet
--------

* Sauvoina käytetään erityisesti lajiin tarkoitettuja sauvoja. Ne muistuttavat muuten sauvakävelysauvoja, mutta niissä on hiihtosauvojen tapaan piikkipäät, jotta ne pitäisivät paremmin asfaltilla.
* Rullaluistimet: Suomessa sauvarullaluistelussa käytetään tavallisesti inline-rullaluistimia, joissa neljä rengasta on peräkkäin kiskossa kengän alla.
* Pään suojana sauvarullaluistelussa käytetään rullaluistelu-/rullalautailukypärää tai pyöräilykypärää. Kypärä on kilpailuissa pakollinen varuste.
* Suojat ovat kilpailuissa yleensä suositeltavat mutta eivät pakolliset varusteet. Niihin kuuluvat polvi- ja kyynärsuojat sekä rullaluistelukäsineet, joissa kämmenen ja ranteen yli kulkee kova ja asfaltilla liukuva suojalevy. Koska useimmat käsinemallit eivät sovi hyvin yhteen sauvahihnan kanssa, monet sauvarullaluistelijat käyttävät niiden sijaan pyöräilykäsineitä.

Kilpailutoiminta
----------------

Suomessa joissakin rullaluistelukilpailuissa on erillinen sauvarullaluistelusarja. Näistä tunnetuin lienee vuosittain järjestettävä kuntoilutapahtuma Helsinki Roller Marathon, johon voivat osallistua kaikki rullaluistelun ja sauvarullaluistelun harrastajat. Vuosittain järjestetään myös sauvarullaluistelun SM-kisat. Vuoden 2007 sauvarullaluistelun miesten Suomen mestari on Samuli Laulumaa, joka luisteli Turussa järjestetyissä kisoissa 38 km aikaan 1.13.07 keskinopeutenaan yli 31 km/h. Naisten Suomen mestarin Kati Kootan aika samalla matkalla oli 1.21.53, keskinopeus n. 28 km/h

Katso myös
----------

* Rullaluistelu
* Sauvakävely
* Rullahiihto

Aiheesta muualla
----------------

* Luisteluliiton rullaluistelusivusto
* Hiihtoliiton sauvarullaluistelusivu
* Juoksija-lehti: Sauvo tekniikka kuntoon
* Exel Nordic Blading suomeksi
**Esko Tauno Ilmari Vuorio** (s. 28. elokuuta 1933 Viipuri) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Vuorio syntyi diplomi-insinööri Tauno Gideon Vuorion ja Esteri Elisa Ojasen perheeseen. Hän avioitui 1958 Pirkko Tellervo Nymanin kanssa. Ylioppilaaksi Vuorio tuli Rauman lyseosta 1952 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1957. Hän oli Asia Trading Co. Ltd:n vienti- ja tuontimyyntitehtävissä 1957–1958, Osuuskunta Metexin vientimyyjä 1958–1961 ja aluemyyntipäällikkö Mexico Cityssä 1961–1964 sekä samalla Suomen varakonsuli siellä, Kaukomarkkinat, Valio ja Valmet -yhtiöiden aluemyyntipäällikkö sekä ulkoasiainministeriön kaupallinen avustaja Bangkokissa 1964–1967 ja Tampellan yhtiön Tampella Española S.A:n myyntijohtaja Barcelonassa 1967–1968.

Enso-Gutzeitin kraftlinertuotannon myyntipäällikkö Vuorio oli 1968–1970 ja aaltopahvin raaka-aineiden myyntijohtaja 1970–1972 ja sitten Finnlinesin markkinointijohtaja 1972–1973. Enso-Gutzeitin puutuoteryhmän markkinointijohtaja hän oli 1973–1974 ja ulkoasiainministeriön kaupallinen sihteeri Madridissa 1974–1976 sekä Enso-Gutzeitin paperiryhmän markkinointijohtaja 1976–1982, ryhmänjohtajan sijainen 1977–1982, paperiryhmän johtaja Imatralla 1982–1984 ja hallituksen jäsen Helsingissä 1984–1993. Hänellä oli työuransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Vuorio sai 1993.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jensen-Eriksen, Niklas: Kauppaneuvos Esko Vuorio (1933–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 27.9.2023.
2. ↑  Arvonimet. *Helsingin Sanomat*, 5.1.1994, s. A4.
**AS "Val"** (ven. Автомат Специальный Вал, *Avtomat Spetsialnyi Val*, GRAU nimike 6P30) on Neuvostoliitossa suunniteltu rynnäkkökivääri, jossa on integroitu äänenvaimennin.

Historia
--------

Se kehitettiin 1980-luvun lopun aikana TsNIITochMash*selvennä* toimesta. Vuonna 1987 se lisättiin Neuvostoliiton armeijan ja KGB:n arsenaaliin. Spetsnaz-joukot, MVD*selvennä*, FSB sekä tietyt Venäjän armeijan yksiköt käyttävät asetta nykyään.*lähde?*

### Ominaisuudet

Sen tehokas kantama on noin 300 metriä, ase käyttää raskasta 9x39mm SP-6 (luotiliivin lävistävää) aliäänipatruunaa, kuten myös VSS Vintorez tarkkuuskiväärissä käytettävää SP-5 patruunaa.

Ase voi myös käyttää VSS-tarkkuuskiväärin 10 tai 20 patruunan lippaita. 

Asetta käsitellään samantapaisesti kuin AK-sarjan rynnäkkökivääreitä. "Val":illa voidaan ampua kerta- ja sarjatulta, jälkimmäistä 900 lk/m tulinopeudella. Käyttäjiensä mukaan "Val" on luotettava, tarkka ja pidetty kivääri.

Ase käyttää AK-tyypin kiinnityspistettä optisille tähtäimille. Ase voi käyttää 4x PSO-1 tähtäintä ja yötähtäimiä kuten 1PN51

"Val" jakaa 70% komponenteistaan VSS Vintorez -tarkkuuskiväärin kanssa.

Käyttäjät
---------

Ylempänä VSS Vintorez ja alempana "Val".
Ohjekirja.
* Venäjä
* Georgia

Lähteet
-------

1. 1 2  Modern Firearms - AS Val *world.guns.ru*. Viitattu 23.3.2016.
2. 1 2   (January 1992) *ИЗДЕЛИЕ 1ПН51 ТЕХНИЧЕСКОЕ ОПИСАНИЕ И ИНСТРУКЦИЯ ПО ЭКСПЛУАТАЦИИ* (in Russian), 11.

Linkkejä
--------

* Modern Firearms (Arkistoitu – Internet Archive)
* Enemy Forces (Arkistoitu – Internet Archive)
* TsNIITochMash Val/Vintorez Specifications (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mirnyi** (ven. Мирный, jak. Мирнэй, *Mirnej*) on kaupunki Sahan tasavallan länsiosassa Venäjällä Ireljahjoen varrella, 1 207 kilometriä tasavallan pääkaupungista Jakutskista. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 37 188 asukasta. Kaupungissa ja sen lähistöllä on timanttikaivoksia. Mirnyi perustettiin vuonna 1955 ja kaupunki siitä tuli 1959.

Kaupungissa toimii Mirnyin lentoasema.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 15.9.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mirnyi (Sahan tasavalta)**.
* Kuvia Mirnyistä (Arkistoitu – Internet Archive)

Sahan vaakuna**Sahan tasavallan kaupungit**
Sahan lippuSahan lippu
**Pääkaupunki: Jakutsk** (Djokuuskaj)  
  

Aldan |
Lensk (Lenskej) |
Mirnyi (Mirnej) |
Nerjungri |
Njurba |
Oljokminsk (Ölüöxüme) |
Pokrovsk (Pokrovskaj) |
Srednekolymsk (Orto Xalyma) |
Tommot |
Udatšnyi (Udatšnaj) | 
Verhojansk (Verxojanskaj) |
Viljuisk (Bülüü)
Torre Caja Madrid, Torre Sacyr Vallehermoso, Torre de Cristal ja Torre Espacio huhtikuussa 2009.
**Cuatro Torres Business Area** on vuonna 2008 valmistunut yrityspuisto Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Se sijaitsee Fuencarral- El Pardon alueella ja Paseo de la Castellanan varrella, joka on yksi Madridin pääkaduista. Paikalla sijaitsi aiemmin jalkapalloseura Real Madridin harjoituskeskus, Ciudad Deportiva.

Alueelle rakennettiin neljä pilvenpiirtäjää nimeltään Torre Caja Madrid, Torre de Cristal, Torre Sacyr Vallehermoso ja Torre Espacio, jotka ovat Madridin ja koko Espanjan korkeimmat. Korkein rakennuksista, Torre Repsol, kohoaa 250 metriin. Rakennusten korkeudesta johtuen Barajasin lentoasema joutui muuttamaan hätälaskeutumisreittejään.

Alun perin Cuatro Torres Business Arean paikalle oli tarkoitus rakentaa auditorio tai areena, mutta suunnitelmasta luovuttiin myöhemmin. Rakennukselle kaavailtiin nimeä Madrid Arena, joka on nykyisin vuonna 2003 Casa de Campoon avatun monitoimiareenan käytössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mary-Ann Gallagher: *Frommer's Madrid Day By Day*, s. 172. John Wiley & Sons, 2011. ISBN 9781119972587. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cuatro Torres Business Area**.
* Cuatro Torres Business Area Emporiksen sivustolla
* Cuatro Torres Business Area PERI:n sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Nikolajevsk-na-Amure** (ven. Никола́евск-на-Аму́ре) on kaupunki ja Nikolajevskin piirin hallintokeskus Habarovskin aluepiirissä Venäjän kaukoidässä, noin 80 kilometriä Amurjoen suusta, 582 kilometriä Komsomolsk-na-Amuresta ja 977 kilometriä aluepiirin pääkaupungista Habarovskista. 

Asukasluvun kehitys:

* 30 100 (1959)
* 28 492 (2002)
* 27 200 (2005)*lähde?*
* 22 752 (2010)

Historia
--------

Nikolajevsk-na-Amure kuului alun perin Kiinalle ja sen paikalla oli Miàojiē -niminen kaupunki. Kiinan hävittyä toisen oopiumsodan alue siirtyi Venäjälle Aigunin sopimuksella vuonna 1858 ja uudelleen Pekingin sopimuksella vuonna 1860.

Alue oli Venäjän hallussa jo ennen virallista luovutusta ja niinpä Nikolajevskin perusti Gennadi Nevelskoi vuonna 1850. Vuonna 1856 siitä tuli kaupunki ja se nimettiin samalla Nikolajevsk-na-Amureksi. Kaupungista tuli myös samaan aikaan perustetun Primorskin alueen pääkaupunki vuoteen 1880 asti. Nikolajevsk-na-Amure oli tuohon aikaan Venäjän kaukoidän suurin satamapaikka.

Nikolajevsk-na-Amure paikalla sijainnut kiinalaiskaupunki on todennäköisesti sama kaupunki, jonka japanilainen tutkimusmatkailija Mamija Rinzon mainitsee Fujori-nimellä 1800-luvun alussa.

Katso myös
----------

* Nikolajevskin välikohtaus

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.10.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikolajevsk-na-Amure** Wikimedia Commonsissa
**Lapinlahden silta** on vuonna 1965 valmistunut moottoritiesilta Helsingissä. Silta ylittää Lauttasaarensalmen ja yhdistää Ruoholahden Lauttasaareen. Silta on tyypiltään teräskantinen teräksinen jatkuva kotelopalkkisilta. Silta on maatukineen 597 metriä pitkä (eräissä lähteissä 599 metriä). Silta-aukon leveys on 582 metriä, joka jakautuu viiteen jänteeseen: 103,5+125+125+125+103,5 metriä. Silta oli lähes 30 vuoden ajan vuosina 1965–1993 Suomen pisin. Sillan alikulkukorkeus on 8,0 metriä. Sillan kautta kulkee Helsingistä Karjaalle johtava kantatie 51, jonka moottori­tieksi rakennetun osuuden nimenä Helsingin ja Espoon alueella on Länsiväylä. Valtaosa Helsingin keskustasta Espooseen suuntautuvasta autoliikenteestä kulkee Lapinlahden sillan kautta, ja vuorokaudessa sen ylittää 56 710 autoa (syyskuu 2013).

Sillan suunnitteli insinööritoimisto Grassl Hampurista.

Silta rakennettiin tuolloin mullistavalla tavalla: Siltalohkot valmistettiin Rauma-Repolan Valkon telakalla Loviisassa, josta ne uitettiin Helsinkiin. 

Sillan valmistuttua vanha Lauttasaaren silta purettiin ja tilalle rakennettiin uusi läppäsilta. Rakentamisen aikana syksystä 1967 loppuvuoteen 1969 Lauttasaaren ja Salmisaaren välinen liikenne kevyttä liikennettä lukuun ottamatta käytti Lapinlahden siltaa. Tämän takia rakentamisen ajaksi tien moottoritieluokitus poistettiin Lemissaaren liittymän ja Ruoholahden väliseltä osuudelta.

Alun perin silta oli 2+2-kaistainen. Sillan alkuperäinen konstruktio teoriassa olisi mahdollistanut leventämisen 3+3-kaistaiseksi, mutta tämä muutos olisi ollut teknisesti varsin hankala. Silta kävi kuitenkin linja-autoliikenteen pullonkaulaksi ja vuosina 1995–1996 silta levennettiin 2+3-kaistaiseksi. Levennys tapahtui polttoleikkaamalla reunaulokkeet irti kummastakin reunasta, hitsaamalla kumpaankin reunaan 1,2 metrin leveydeltä uutta kantta ja hitsaamalla reunaulokkeet takaisin. Levennetyllä sillalla on kaksi kaistaa länteen Helsingistä poispäin ja kolme itään. Itään johtavista kaistoista uloin on linja-autokaista.

Lähteet
-------

* *Siltojemme historia*, Suomen rakennusinsinöörien liitto, 2004 ISBN 951-758-446-6.
* Lapinlahden silta avataan Yle Elävä arkisto

### Viitteet

1. 1 2  Lilleberg, Irene & Hellman, Tuija: *Liikenteen kehitys Helsingissä vuonna 2013*, s. Liitetaulukko 1, sivu 1 (4). Helsingin kaupunkisuunnitteluviraston liikennesuunnitteluosaston selvityksiä 2014:1. Helsingin kaupunki, 2014. ISSN 0787-9067. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 28.2.2015).
2. ↑  Tiehallinnon sillaston rakenne, palvelutaso ja kunto 1.1.2007 (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 14.6.2008

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lapinlahden silta** Wikimedia Commonsissa
**Sergijevo** (ven. Се́ргиево) on maaseututaajama Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Tsolmuisin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Uiku- ja Leksajokien välillä 52 kilometriä Tsolmuisista koilliseen. Taajamassa on 272 asukasta (vuonna 2013).

Danilovan volostiin ja kyläneuvostoon kuulunut entinen Sergijevon kylä sijaitsee Leksajoen suussa seitsemän kilometriä Sergijevon taajamasta luoteeseen. Nykyinen taajama on syntynyt 1930-luvun alussa Neuvostoliiton rajan yli tulleiden suomalaisten loikkareiden asutukseksi. Vuoden 1933 keväällä siellä asui 379 suomalaista, jotka työskentelivät metsätöissä GPU:n valvonnassa. Siirtolaisten olot olivat huonot ja varsinkin lapsikuolleisuus korkea.

Sergijevoon johtaa sorapäällysteinen tie Karhumäen ja Vologdan väliseltä maantieltä. Taajamassa toimii metsänhoitoalueen konttori. Palveluihin kuuluvat koulu, vapaa-ajantalo, lääkintäasema, posti ja kauppa. Entisessä Sergijevon kylässä on 1800-luvun lopulla rakennettu tsasouna karsikkometsineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Karelija: entsiklopedija, tom 3*, s. 87. Petrozavodsk: Petropress, 2011. ISBN 978-5-8430-0127-8.
2. ↑  Tšislennost naselenija v razreze selskih naseljonnyh punktov Respubliki Karelija po sostojaniju na 1 janvarja 2013 goda *webcitation.org*. Viitattu 18.8.2015. (venäjäksi)
3. ↑  Takala, Irina: Finny v Karelii i v Rossii *academia.edu*. Viitattu 18.8.2015. (venäjäksi)
4. 1 2  Generalnyi plan Tšolmužskogo selskogo poselenija Medvežjegorskogo munitsipalnogo raiona Respubliki Karelija: Materialy po obosnovaniju v tekstovoi forme *fgis.economy.gov.ru*.  Arkistoitu 2.2.2016. Viitattu 18.8.2015. (venäjäksi)
5. ↑  Objekty istoriko-kulturnogo nasledija Karelii *monuments.karelia.ru*. Viitattu 18.8.2015. (venäjäksi)
Eversti Ernst von Willebrand (1857)
**Ernst Carl Adolf von Willebrand** (17. helmikuuta 1820 Pietari – 27. helmikuuta 1887 Kuusisto) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti ja vapaaherra.

Von Willebrandin vanhemmat olivat Turun hovioikeuden presidentti, vapaaherra Adolf Fredrik von Willebrand ja kenraalimajuri August Fredrik Palmfeltin leski, vapaaherratar Wilhelmina Albertina von Willebrand. Hänen puolisonsa vuodesta 1844 oli Maria Amalia von Daehn.

Ernst Carl Adolf von Willebrand tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1833 ja määrättiin sieltä 1841 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1842, vuosina 1842–1843 hänet oli komennettu palvelukseen Kaukoitään sotimaan sikäläisiä vuoristoheimoja vastaan. Von Willebrandt erosi sotapalveluksesta luutnanttina marraskuussa 1844, mutta palasi 1846 palvelukseen aliluutnanttina Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan, toimien samalla Suomen kenraalikuvernöörin nuorempana adjutanttina. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1849 ja siirrettiin 1851 Henkivartioväen meriekipaasiin komennettuna Venäjän meriesikunnan esikuntapäällikön adjutantiksi. Kapteeniluutnantiksi von Willebrandt yleni 1853.

Krimin sodan alussa 1854 von Willebrand komennettiin Venäjän armeijan ylipäällikön, amiraali, ruhtinas A.S. Menschikoffin adjutantiksi, mistä tehtävästä hänet siirrettiin seuraavana vuonna 12. jalkaväkidivisioonan komentajan kenraali Liprandin käyttöön. Sodassa osoittamansa urheuden johdosta von Willebrand korotettiin H.M. Keisarin sivusadjutantiksi, ylennettiin everstiksi ja siirrettiin Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonan upseeriluetteloihin marraskuussa 1854. Sodan lopulla marraskuussa 1855 hänet määrättiin Azovin jalkaväkirykmentin komentajaksi ja sodan jälkeen syyskuussa 1856 hänet siirrettiin Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi.

Kenraalimajuriksi von Willebrand ylennettiin 1860 keisarin seurueessa. Vuonna 1861 hänet määrättiin Henkivartioväen Hatsinan jalkaväkirykmentin komentajaksi Inkerinmaalle ja siirrettiin sieltä 1863 Suomen sotaväen tarkastajaksi. Kenraaliluutnantiksi hän yleni 1867. Eron Suomen sotaväen tarkastajan tehtävästä hän sai marraskuussa 1868 ja eron sotapalveluksesta huhtikuussa 1871.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ernst Carl Adolf von Willebrand *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 3.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
Dagur Eggertsson vuonna 2018.
**Dagur Bergþóruson Eggertsson** (s. 19. kesäkuuta 1972) on islantilainen sosiaalidemokraattisen liiton poliitikko, joka on toiminut Reykjavíkin pormestarina vuosina 2007–2008 ja jälleen vuodesta 2014 lähtien. 

Dagur syntyi Oslossa, Norjassa. Hän valmistui lääkäriksi Islannin yliopistosta vuonna 1999 ja työskenteli sitten lääkärinä: vuosina 2000–2001 apulaislääkärinä Landspítali-sairaalassa, vuonna 2001 terveyskeskuslääkärinä Ísafjörðurissä ja vuosina 2002–2004 Landspítalin päivystyspoliklinikalla ja patologian osastolla. Vuonna 2005 hän suoritti ihmisoikeuksien ja kansainvälisen oikeuden maisteritutkinnon Lundin yliopistossa Ruotsissa.

Dagur valittiin Reykjavíkin kaupunginvaltuustoon vuonna 2002. Vuosina 2004–2006 hän toimi kaupungin kaavoituslautakunnan puheenjohtajana. Vuonna 2006 hän toimi sosiaalidemokraattisen liiton valtuustoryhmän puheenjohtajana. Lokakuussa 2007 hänet valittiin Reykjavíkin pormestariksi, mutta tammikuussa 2008 itsenäisyyspuolue ja F-lista solmivat yhteistyösopimuksen ja valitsivat enemmistönsä turvin pormestariksi Dagurin tilalle Ólafur F. Magnússonin.

Vuosina 2009–2013 Dagur toimi sosiaalidemokraattisen liiton varapuheenjohtajana. Vuosina 2010–2014 hän oli kaupunginhallituksen puheenjohtaja. Vuonna 2014 hänet valittiin uudelleen pormestariksi Jón Gnarrin seuraajaksi. Vuoden 2018 kuntavaalien jälkeen kaupunginhallituksen muodostivat sosiaalidemokraattisen liiton johdolla reformipuolue, piraattipuolue ja vihreä vasemmisto, ja Dagur valittiin uudelleen pormestariksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dagur B. Eggertsson Reykjavík.  Arkistoitu 22.1.2022. Viitattu 10.6.2022. (islanniksi)
2. ↑  Troðfullir pallar í Ráðhúsinu og púað á nýjan meirihluta *Vísir*.  24.1.2008.  Arkistoitu 9.6.2022. Viitattu 10.6.2022. (islanniksi)
3. ↑  Nýr meirihluti í borginni kynntur við Breiðholtslaug Reykjavík.  Arkistoitu 9.6.2022. Viitattu 10.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Tolkki** (ven. Долгово, *Dolgovo*) on entinen kylä nykyisen Leningradin alueen Sosnovyi Borin kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Kaprionlahden rannalla viisi kilometriä Vääskylän rautatieasemalta lounaaseen.

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsalaisvallan ajasta lähtien sen asukkaat olivat äyrämöisryhmän inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kaprion luterilaiseen seurakuntaan. 1860-luvulle saakka he olivat tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1862 Tolkissa oli 9 taloa ja 64 asukasta. Seudun pääelinkeino oli kalastus. Kylän lähellä sijainneen kartanon yhteydessä toimi lasitehdas ja myöhemmin myös tiilitehdas.

1900-luvun alussa Tolkki kuului Kaprion volostin Kirnun (ven. *Kernovo*) kyläkuntaan ja vallankumouksen jälkeen Hevaan volostin ja sittemmin Oranienbaumin piirin Vääskylän kyläneuvostoon. Toisen maailmansodan aikana kylä jäi Oranienbaumin sillanpääaseman ulkorenkaaseen ja tuhoutui täydellisesti. Vuonna 1967 entisen kylän tienoille alettiin rakentaa Leningradin ydinvoimalaa. Nykyään paikalla on Tolkista kertova muistokivi.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 18.10.2015.
2. 1 2  Leningradskaja oblastnaja universalnaja nautšnaja biblioteka: Sprosi u krajeveda (kysymys no 555) *reglib.ru*.  Arkistoitu 29.7.2013. Viitattu 26.8.2012. (venäjäksi)
3. ↑  Leningradski oblastnoi istoritšeski portal: Gorod Sosnovyi Bor *spb-gazeta.narod.ru*. Viitattu 26.8.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tolkin kylän muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Rachid Belhout** (14. kesäkuuta 1944 Sétif, Ranskan Algeria – 9. elokuuta 2020) oli algerialais-belgialainen jalkapallovalmentaja.

Valmennusura
------------

Belhout opiskeli jalkapallovalmentajaksi Belgiassa, jossa hän myös aloitti valmentajauransa Jeunesse Arlonaisen joukkueessa. Sittemmin Belhout valmensi vuorotellen belgialaisia ja luxemburgilaisia seuroja.

Vuonna 2006 Belhout palasi kotimaahansa valmentamaan kaudeksi ES Sétifiä, mutta sai vuoden 2007 alussa potkut ailahtelevien tulosten myötä Arabian Mestarien liigassa. Belhout siirtyi samantien ASO Chlefiin, jossa ei myöskään menestystä tullut ja hänet erotettiin syyskuussa 2008.

Sittemmin Belhout oli MC El Eulman valmentajana ennen siirtymistään Tunisiaan Olympique de Béjan päävalmentajaksi kaudella 2009–2010. Hän korvasi kauden aloittaneen Khaled Ben Sassin, joka sai potkut heikkojen tulosten vuoksi. Joukkue sijoittui sarjassa seitsemänneksi, mutta sen sijaan voitti Tunisian cupin. Se oli samalla joukkueen historian toinen cup voitto. Belhout jatkoi joukkueen valmentajana alkukauden kaudella 2010–2011.

Joulukuussa 2010 JS Kabylie ilmoitti tehneensä sopimuksen Belhoutin kanssa. Edelliskaudella joukkue sijoittui Algerian pääsarjassa kolmanneksi. Belhoutin alaisuudessa joukkue jäi kuitenkin kauden päätteeksi Algerian pääsarjassa sijalle 12. Belhout onnistui kuitenkin saavuttamaan Algerian cupin voiton kauden päätteeksi.

20. heinäkuuta 2011 Belhout palasi takaisin Tunisiaan allekirjoitettuaan vuoden sopimuksen US Monastirin kanssa. Joulukuussa 2011 hän erosi tehtävistään riitannuttuaan joukkuejohdon kanssa AS Marsalle hävityn ottelun jälkeen. Monastir onnistui voittamaan yhden ottelun kuudesta ottelusta.

Helmikuussa 2012 Belhout siirtyi vuoden sopimuksella valmentamaan kotimaahansa CS Constantinen joukkuetta.  Kesäkuun alussa 2012 hän jätti Constantinen ja siirtyi ASO Chlefin päävalmentajaksi. 

### Meriitit

* Algerian vuoden valmentaja: 2006
* Tunisian cup: 2010
* Algerian cup: 2011

Lähteet
-------

1. ↑  Rachid Belhout Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Les principaux clubs de football algériens dépensent des millions pour attirer les talents *magharebia* 20.6.2008 Viitattu 2.6.2010 (ranskaksi)
3. ↑  Belhout nouvel entraîneur (Arkistoitu – Internet Archive) *JKSnews.* Viitattu 8.4.2011 (ranskaksi)
4. ↑  Belhout, nouvel entraineur de l'USM[vanhentunut linkki] *infosfoot* 20.7.2011 Viitattu 11.8.2011 (ranskaksi)
5. ↑  Rachid Belhout n’est plus l’entraineur de l’USMO[vanhentunut linkki] *FootPlus* 18.12.2011 Viitattu 19.12.2011 (ranskaksi)
6. ↑  L1:Rachid Belhout nouvel entraîneur du CS Constantine *DZFoot* 10.2.2012 Viitattu 15.7.2012 (ranskaksi)
7. ↑  Rachid Belhout remplace Noureddine Saâdi *DjaZairess* 1.6.2012 Viitattu 15.7.2012 (ranskaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Rachid Bouarrata** | **CS Constantinen päävalmentaja**2–6/2012 | Seuraaja:**Roger Lemerre** |
**Kankurinmäki** (ven. Озерки́, *Ozerki*) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä viisi kilometriä Rosmittalasta itään. Kylässä on 187 asukasta (vuonna 2011).

Kylä mainitaan vuoden 1792 kartassa. Se koostui alun perin kahdesta osasta, joiden nimet olivat Kankurinmäki ja Sistakanmäki (ven. *Bolšije* ja *Malyje Ozerki* tai *Tretji* ja *Tšetvjortyje Ozerki*). Venäjänkielinen nimitys ("Lammet") juontuu kylän keskellä sijaitsevista kahdesta lammesta.

Seudun asukkaat olivat etupäässä Kelton luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Kankurinmäellä asui 59 savakkoa ja 8 suomalaista. Sistakanmäellä asui 20 savakkoa ja 2 suomalaista. 1860-luvulle saakka kylien talonpojat olivat tilanomistajan maaorjia. 1800–1900-lukujen vaihteessa ne kuuluivat Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin.

Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Kankurinmäellä asui 162 inkerinsuomalaista ja 119 venäläistä. Se muodosti aluksi oman kyläneuvostonsa, johon kuuluivat myös Haapojan ja Mustapään kylät. Myöhemmin ne liitettiin Pappilanaution kyläneuvostoon. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon vuonna 1942. Toisen maailmansodan aikana kylässä sijaitsi 67. armeijakunnan päämaja.

Kankurinmäen ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sen lähistöllä on hautausmaa.

Lähteet
-------

* Projekt generalnogo plana munitsipalnogo obrazovanija Razmetelevskoje selskoje poselenije Vsevoložskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Tom II: Materialy po obosnovaniju projekta generalnogo plana. Kniga 1: Pojasnitelnaja zapiska  2011. Razmetelevo:  Matvejev i K. Viitattu 9.5.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 175. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.5.2013).
2. ↑  Projekt, s. 26.
3. ↑  Projekt, s. 22.
**Moisejevo** (ven. Моисеево) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Marjovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 1,5 kilometriä Marjovosta pohjoiseen. Kylässä on 355 ja kunnassa 572 asukasta (vuonna 2009).

Maantiede ja asutus
-------------------

Moisejevon kunnan pinta-ala on 590,38 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Marjovon piirin Molvotitsyn ja Marjovon kuntiin, kaakossa Tverin alueeseen, lounaassa Velilyn kuntaan, luoteessa Poddorjen piiriin sekä pohjoisessa Staraja Russan ja Parfinon piireihin. Pinta-alasta 87,9 % on metsää ja 11,0 % maatalousmaata.

Seutu kuuluu Valdain ylängön reuna-alueeseen. Suurimmat joet ovat Pola ja sen sivujoki Runa. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora ja turve. Marjovkajoen kanjoni Odojevon kylän luona on suojeltu luonnonmuistomerkki.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 30 kylää: Bolšije Žabny, Borisovo, Brod, Dolmatovo, Dubrovo, Galitšeno, Gorjajevo, Izmailovo, Kazarovštšina, Krasnaja Niva, Krasnyi Bor, Ljoškino, Nagrivje, Namošje, Novaja Derevnja, Odojevo, Okoroki, Razdolnoje, Rodivanovštšina, Šiki, Šipulino, Trostjanka, Tšerenki, Tukovitši, Ust-Marjovo, Vlasovo, Vydomir-1, Vydomir-2, Vyšitino ja Zadorje. Toiseksi suurin asutuskeskus on 57 asukkaan Novaja Derevnja. Kahdeksassa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia
--------

Moisejevon historia liittyy läheisesti sen vieressä sijaitsevaan Marjovoon. 1400-luvulla mainittua Morevan (myöhemmin Marjovon) volostia alettiin 1800-luvulla nimittää Moisejevon volostiksi. Vuodesta 1824 lähtien se kuului Novgorodin läänin Demjanskin kihlakuntaan. Vuonna 1927 alue liitettiin Molvotitsyn piirin, jonka pohjalta vuonna 1966 muodostettiin Marjovon piiri. Moisejevon kylä on taantunut piirikeskuksen varjossa.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Moisejevon vieressä sijaitsevasta Marjovosta on maantieyhteydet Novgorodiin, Ostaškoviin, Velilyn kautta Holmiin sekä Lytškovon rautatieasemalle. Linja-autoliikenne tapahtuu etupäässä Marjovon kautta.

Kunnassa toimii pieniä puunhankinta- ja puunjalostusyrityksiä. Suuri osa asukkaista saa elantonsa palstaviljelmistään.

Keskuskylän palveluihin kuuluu lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja kauppa. Muut palvelut löytyvät Marjovosta.

Nähtävyydet
-----------

Polajoen rannalla Novaja Derevnjan länsipuolella sijaitsee kolmen kurgaanihaudan ryhmä. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu Odojevon kartanoalue. Seudulla on myös toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikkoja.

Lähteet
-------

* Generalnyi plan munitsipalnogo obrazovanija Moisejevskoje selskoje poselenije Marjovskogo raiona Novgorodskoi oblasti: Materialy po obosnovaniju  2011. Veliki Novgorod:  GrafInfo. Viitattu 19.5.2013. (venäjäksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Generalnyi plan, s. 19.
2. 1 2  Generalnyi plan, s. 53.
3. ↑  Generalnyi plan, s. 60.
4. ↑  Generalnyi plan, s. 61.
5. ↑  Generalnyi plan, s. 23–24.
6. ↑  Generalnyi plan, s. 40.
7. ↑  Generalnyi plan, s. 20–21.
8. ↑  Generalnyi plan, s. 96.
9. ↑  Generalnyi plan, s. 48.
10. ↑  Generalnyi plan, s. 80–85.
11. ↑  Generalnyi plan, s. 39–40.

Aiheesta muualla
----------------

* Moisejevon kunnan sivusto (venäjäksi)
Alexander von Daehn (n. 1890)
**Alexander Leonard von Daehn** (20. toukokuuta 1821 Sippola – 27. huhtikuuta 1894 Helsinki) oli suomalainen valtiopäivämies, kapteeni ja maanviljelysneuvos, joka omisti Sippolan kartanon ja harjoitti siellä nykyaikaista maataloutta.

Von Daehn suoritti Haminan kadettikoulun vuosina 1836–1841, mutta erosi sotapalveluksesta vuonna 1853. Sippolassa hän muun muassa aloitti emmentaljuuston valmistuksen 1856. Maatalouden ohella tilalla harjoitettiin teollista toimintaa, mistä merkittävin yritys oli 1858 perustettu Saveron lasitehdas. Von Daehn oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878 ja 1882. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1861.

Alexander von Daehnin veli oli ministerivaltiosihteeri Woldemar von Daehn, joka peri häneltä Sippolan kartanon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta s. 792. Viitattu 23.12.2019.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2 p. 274
3. ↑  Heli Valtonen: Maanviljelysneuvos Alexander von Daehn (1821–1894). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. viitattu 7.12.2012
4. ↑  *Sippolan koulukoti: Kulttuuriympäristö- ja rakennushistoriaselvitys*, s. 29–30. Senaatti-kiinteistöt, Helsinki 2015. teoksen verkkoversio


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Loeys–Dietzin oireyhtymä** on vallitsevasti periytyvä sidekudossairaus. Sille tyypillisiä piirteitä ovat kitalakihalkio, kaksiosainen kitakieleke, hypertelorismi, aortan pullistuma ja dissekaatio sekä valtimoiden merkittävä kiemuraisuus. Joskus Loeys–Dietzin oireyhtymään kuuluvat myös kraniosynostoosi, Arnold–Chiarin epämuodostuma, kampurajalka ja avoin valtimotiehyt. Pullistumia ja dissekaatioita voi myös esiintyä muissa valtimoissa kuin aortassa.

Loeys–Dietzin oireyhtymästä kärsivillä potilailla verisuonten seinämät ovat heikkorakenteiset. Tämä altistaa heidät jo nuorina vakaville aorttaongelmille, kuten dissekaatioille ja aneurysmille. Aortan laajentuman leikkaushoito on Loeys–Dietz-potilailla tarpeellista aiemmin kuin sen ilmetessä potilailla, joilla ei ole Loeys–Dietzin oireyhtymää. Loeys–Dietzin oireyhtymään ei Marfanin oireyhtymästä poiketen yleensä liity pitkien luiden liikakasvua tai mykiön siirtymää. Loeys–Dietzin oireyhtymään liittyvä valtimotauti on usein aggressiivisempi kuin Marfan-potilailla ja johtaa siten nopeammin aortan dissekaatioon tai repeytymiseen.

Loeys–Dietzin oireyhtymä on kuvattu ensimmäisen kerran vuonna 2005. Se voidaan jakaa edelleen alatyyppeihin sen taustalla olevan geenivirheen mukaan. Sitä aiheuttavat mutaatiot geeneissä TGFBR1, TGFBR2, SMAD2, SMAD3, TGFB2 ja TGFB3. Tyypillisesti mutaatiot geeneissä TGFBR1, TGFBR2 ja SMAD3 aiheuttavat vaikeamman taudinkulun kuin muiden geenien virheistä johtuvat Loeys–Dietz-tapaukset.

Lähteet
-------

1. 1 2  Petri Saari, Jussi M. Kärkkäinen, Jari Karjalainen, Pekka Jaakkola, Loeys-Dietzin oireyhtymä Duodecim 2020, viitattu 19.7.2023
**Phil Ball** (s. 1957 Vancouver, Kanada) on brittiläinen kirjailija ja kolumnisti.

Ball syntyi Kanadan Vancouverissa, mutta kasvoi Englannin Cleethorpesissa. Elettyään myös Perussa ja Omanissa hän asettui vuonna 1991 San Sebastiániin Espanjan Baskimaalle, jossa hän asuu puolisonsa ja kahden lapsensa kanssa. Hän on koulutukseltaan englannin kielen opettaja.

Jalkapallosta jo nuorena innostuneen Ballin ensimmäinen teos *Morbo* (2001) on kertomus espanjalaisen jalkapalloilun historiasta ja espanjalaisseurojen historiaan, kieleen ja politiikkaan perustuvista erityislaatuisista keskinäisistä suhteista. *White Storm* (2002) käy läpi kansainvälisen jalkapalloliiton jäsenlehden lukijoiden 1900-luvun parhaaksi seurajoukkueeksi valitseman Real Madridin satavuotisen historian ja *An Englishman Abroad* (2004) puolestaan kertoo jalkapalloilija David Beckhamin ensimmäisestä vuodesta Real Madridissa. Ensimmäistä kertaa jalkapalloilun ulkopuolelle Ball astui teoksellaan *The Hapless Teacher’s Handbook* (2006), joka on humoristinen omaelämäkerta hänen opettajanuransa alkuvuosista Englannissa.

Ball on myös kirjoittanut jalkapallokolumneja muun muassa *When Saturday Comes*-, *The New York Times*- ja *Financial Times* -lehtiin sekä *ESPN Soccernet* -verkkosivustolle.

Teokset
-------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Few other "outsiders" can claim to have such an in-depth knowledge of the Spanish game. | "|
| **– *FourFourTwo*** |

* *Morbo: The Story of Spanish Football*. Lontoo: WSC Books, 2001. ISBN 0954013468.
* *White Storm: The Story of Real Madrid*. Edinburgh: Mainstream Publishing, 2002. ISBN 1840187638.
* *An Englishman Abroad: Beckham’s Spanish Adventure*. Lontoo: Ebury Press, 2004. ISBN 0091900824.
* *The Hapless Teacher’s Handbook*. Lontoo: Ebury Press, 2006. ISBN 0091908973.

Lähteet
-------

1. ↑  *Morbon* ja *White Stormin* alkulehtien biografiat.
2. ↑  Phil Ball (Arkistoitu – Internet Archive) Books from The Random House Group. Viitattu 9.12.2007.
3. ↑  *White Stormin* kansilehti.

Aiheesta muualla
----------------

* Phil Ballin kolumniarkisto *ESPN Soccernetissä*[vanhentunut linkki] (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Aktanyšin piiri Tatarstanin kartalla.
**Aktanyšin** eli **Aqtanışin piiri** (ven. Актанышский район, *Aktanyšski raion*, tataariksi Актаныш районы, *Aqtanış rayonı*) on paikallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan koillisosassa Baškortostanin ja Udmurtian vastaisella rajalla. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 2 038 neliökilometriä ja asukkaita on 31 200 henkeä (vuonna 2009).

Hallinnollinen keskus on Aktanyšin kylä. Piiriin kuuluu 28 maalaiskuntaa: Aiševo, Akkuzovo, Aktanyš, Aktanyšbaš, Atjasevo, Kazkejevo, Kuzjakino, Masady, Novoje Alimovo, Novoje Kurmaševo, Poisevo, Sovhoz im. Kirova, Staroje Aimanovo, Staroje Baisarovo, Staroje Kurmaševo, Staroje Safarovo, Staryje Bugady, Taktalatšuk, Tatarskije Jamaly, Tatarskije Suksy, Tjukovo, Tljakejevo (keskuspaikka Staroje Tljakejevo), Tšalmanarat, Tšišma, Tšurakajevo, Urazajevo, Usy ja Verhneje Jahšejevo.

Piirin alueella virtaavat Kama- ja Belajajoet. Eteläosassa kulkee Menzelinskin ja Ufan välinen maantie. Piirikeskuksesta on matkaa tasavallan pääkaupunkiin Kazaniin 381 kilometriä.

Asukkaista 98,1 % on tataareja ja 1,8 % mareja.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljakasvien viljelyyn ja karjanhoitoon. Sen lisäksi on elintarviketeollisuutta.

Kulttuurilaitoksia ovat piirikeskuksen ja kylien kulttuuri- ja kerhotalot, nuorisokeskus ja kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. ↑  Tatarstanstat  Arkistoitu 1.9.2009. Viitattu 4.6.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Aktanyšin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tatarstanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agryz •
Aksubajevo •
Aktanyš •
Aleksejevskoje •
Alkejevo •
Almetjevsk •
Apastovo •
Arsk •
Atja •
Aznakajevo •
Baltasi •
Bavly •
Bugulma •
Buinsk •
Drožžanoje •
Jelabuga •
Jutaza •
Kaibitsy •
*Kazan* •
Kamskoje-Ustje •
Kukmor •
Laiševo •
Leninogorsk •
Mamadyš •
Mendelejevsk •
Menzelinsk •
Musljumovo •
*Naberežnyje Tšelny* •
Nižnekamsk •
Novošešminsk •
Nurlat •
Pestretsy •
Rybnaja Sloboda •
Saby •
Sarmanovo •
Spas •
Tetjuši •
Tjuljatši •
Tšeremšan •
Tšistopol •
Tukai •
Verhi Uslon •
Vysokaja Gora •
Zainsk •
Zelenodolsk
**William Henry Butler** (24. heinäkuuta 1790 – 11. lokakuuta 1865) oli brittiläinen viiniin erikoistunut kauppias ja kunnallispoliitikko.

Butler oli mukana tukemassa William Hughes Hughesin vaalikampanjaa tämän pyrkiessä epäonnistuneesti alahuoneen jäseneksi vuoden 1826 vaaleissa. Hän toimi kunnanvaltuutettuna Oxfordissa tammikuusta 1835 alkaen kuolemaansa asti ja kaupungin pormestarina tammikuusta lokakuuhun 1836.

Butlerin vanhemmat olivat James Butler (k. 1825) ja Jane Butler (k. 1820). Butler oli naimisissa kahdesti, ensin vuodesta 1817 vuoteen 1844 Elizabeth Briggsin kanssa ja sitten vuodesta 1855 kuolemaansa saakka Elizabeth Gibbsin kanssa. Hänellä oli ensimmäisestä avioliitosta yhdeksän lasta, sekä useita lapsia jälkimmäisestä avioliitosta. Hänet on haudattu ensimmäisen vaimonsa kanssa Oxfordiin St Martin’s Towerin taakse.

Lähteet
-------

1. 1 2  William Henry Butler, Mayor of Oxford *Oxford History*. Viitattu 26.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Carfax Tower Oxford *Britain Express*. Viitattu 26.12.2018. (englanniksi)
**Latvian koripallomaajoukkue** edustaa Latviaa koripallon arvokisoissa.

Historia
--------

Latvia on voittanut Euroopan mestaruuden kerran historiansa aikana. Tämä tapahtui vuonna 1935 Sveitsissä pidetyissä kaikkien aikojen ensimmäisissä koripallon EM-kilpailuissa. Kisojen loppuottelussa joukkue voitti Espanjan luvuin 24-18. 

Latvian joukkue on pelannut vain kerran olympialaisissa, Berliinissä 1936, jolloin koripallo oli ensimmäisen kerran olympiaohjelmassa virallisena lajina. Latvian sijoittui kisoissa kahdeksanneksitoista, kun joukkueita oli mukana yhteensä 21.

Vuoden 1939 EM-kisoissa Latvia voitti hopeaa. Tällä kertaa Liettua vei mestaruuden. Latvia voitti kisoissa Suomen pistein 108–7, mikä oli kisojen toiseksi suurin voitto. Latvian ensimmäinen maailmanmestaruuskilpailu oli vuoden 2023 MM-kisoissa sijoittuen viidenneksi.

Sijoitus EM-kisoissa
--------------------

| Vuosi | Sijoitus |
| --- | --- |
| 1935 | Mestari |
| 1937 | 6. |
| 1939 | 2. |
| (1946–1991)Osa Neuvostoliittoa | – |
| 1993 | 10. |
| 1997 | 16. |
| 2001 | 8. |
| 2003 | 13. |
| 2005 | 14. |
| 2007 | 15. |
| 2009 | 13. |
| 2011 | 21. |
| 2013 | 11. |
| 2015 | 8. |
| 2017 | 5. |

Lähteet
-------

1. ↑  Ranking men after FIBA Basketball World Cup 2019 Qualifiers Window 6 *fiba.basketball*.  26.2.2019. Viitattu 31.8.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (latviaksi)

FIBA Europen maajoukkueet
Alankomaat | Albania | Andorra | Armenia | Azerbaidžan | Belgia | Bosnia ja Hertsegovina | Bulgaria | Englanti | Espanja | Georgia | Irlanti | Islanti | Israel | Italia | Itävalta | Kreikka | Kroatia | Kypros | Latvia | Liettua | Luxemburg | Malta | Moldova | Montenegro | Norja | Pohjois-Irlanti | Pohjois-Makedonia | Portugali | Puola | Ranska | Romania | Ruotsi | Saksa | San Marino | Skotlanti | Serbia | Slovakia | Slovenia | Suomi | Sveitsi | Tanska | Tšekki | Turkki | Ukraina | Unkari | Wales | Valko-Venäjä | Venäjä | Viro | Yhdistynyt kuningaskunta

**Entisiä joukkueita:** DDR | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Tšekkoslovakia
**Fuxinin mongolien autonominen piirikunta** (kiin. 
阜新蒙古族自治县) on paikallishallintoalue Koillis-Kiinan Liaoningin maakunnassa. Se kuuluu hallinnollisesti saman nimiseen Fuxinin prefektuuritason kaupunkiin.

Maantiede
---------

Piirikunnan pinta-ala on 6 217 km². Piirikunnan maasto on mäkistä ja se ympäröi kokonaan Fuxinin kaupunkia, joka ei kuitenkaan kuulu sen hallinnon alle.

Historia
--------

Monggoljinmongoleja muutti nykyisen Fuxinin alueelle Hohhotin alueelta nykyisestä Sisä-Mongoliasta Ming-dynastian aikakaudella vuoden 1600 paikkeilla. Vuonna 1629 alueen mongolit järjestettiin Tümedin vasemmaksi lippukunnaksi. Sittemmin lippukunta tunnettiin paremmin Monggoljinin lippukuntana. Vuonna 1891 kiinalaiset kapinalliset hävittivät aluetta tappaen noin 10 000 paikallista ja pakottaen monet muut pakoon. Fuxinin kaupungin perustivat kiinalaiset siirtolaiset lippukunnan alueelle vuonna 1902. Japanin miehitettyä Mantšurian mongogoljinien alueet jätettiin japanilaisten perustaman mongolien autonomisen alueen ulkopuolelle. Näihin aikoihin monet paikalliset mongolit vaeltelivat muille alueille toimien maatyöläisinä ja rosvojoukkoina. Heidän jälkeläisensä muodostavat edelleen suurimman osan Pekingin Yonghegongin temppelin lamoista. Kommunistien noustua valtaan he loivat Fuxinin mongolien autonomisen piirikunnan 18. lokakuuta 1957.

Väestö
------

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Fuxinin autonomisessa piirikunnassa oli 664 971 asukasta. Vuonna 1984 asukkaita oli 683 672 ja heistä mongoleja oli 130 303, eli noin 19 %. 1980-luvun alulla 90 % alueen asukkaista sai elantonsa maanviljelystä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fùxīn Mĕnggŭzú Zìzhìxiàn (Autonomous County) *www.citypopulation.de*. Viitattu 6.2.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Christopher P. Atwood: *Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire*, s. 191-192. Facts On File, 2004. ISBN 0-8160-4671-9. (englanniksi)
Nykyajan leikari, Owain Phyfe, soittaa ja laulaa renessanssipidoissa 2003.
**Leikari** (ruots. *lekare*) on keskiajalla suomenkielisellä alueella käytetty nimitys kiertelevästä soittoniekasta, laulajasta ja ilveilijästä. Myöhäisantiikin aikana tällaista henkilöä nimitettiin ilveilijäksi ja näyttelijäksi. Pohjoismaihin leikareita tuli kristinuskon mukana, ja heitä tavataan ainakin jo ennen vuotta 1000.

Leikarit esittivät yleensä maallista soitinmusiikkia, ja siksi kristillinen kirkko vainosi heitä. Kirkko kielsi heiltä sakramentit ja muut pyhät toimitukset, joihin kuului myös avioliitto. Siksi leikarit elivät yleensä yhteiskunnan ulkopuolella ja heidän sosiaalinen arvostuksensa oli hyvin alhainen.*lähde?*

Leikareilla on kuitenkin sijansa keskiajan musiikkikulttuurissa, ja myös kirkko käytti heidän palveluksiaan, vaikka heitä työllistivät lähinnä hovit ja ylhäiset ja varakkaat henkilöt. Yleensä leikarit viettivät kuljeskelevaa elämää, mutta jotkut saivat kuitenkin vakinaisen toimeentulon juuri hovien ja muiden varakkaiden palveluksessa.

Keskiajalla leikari-käsite ei ollut vakiintunut aina käsittämään samalla tavoin esiintyviä henkilöitä, ja siksi heidät usein sekoitettiin trubaduureihin, jonglööreihin ja narreihin. Aikakauden kuvissa leikarit esitetäänkin usein nykyisen näkemyksen mukaan narrin asuisina.

Lähteet
-------

* Ilari Aalto & Elina Helkala: Matkaopas keskiajan Suomeen. Atena Kustannus Oy 2015. ISBN 978-952-300-107-7
* Martti Haavio: Leikarit, 1932.
* Otavan iso musiikkitietosanakirja. T. 4. Otava. Helsinki. 1978. s. 37–38.

### Viitteet

1. ↑  Aalto & Helkala 2015, s. 67
2. ↑  Leikari *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten keskus ja Kielikone Oy. Viitattu 27.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leikari** Wikimedia Commonsissa
**Yuxarı Əskipara** (’Ylä-Askipara’; arm. Վերին Ոսկեպար, *Verin Voskepar*) on kylä ja yksi Azerbaidžanin viidestä eksklaavista Armeniassa. Armenialainen Tavuksen maakunta ympäröi eksklaavia joka puolelta. Pinta-alaa Yuxarı Əskiparalla on noin 37 neliökilometriä. Eksklaavi kuuluu Qazaxin piirikuntaan. Matkaa varsinaiseen Azerbaidžaniin on eksklaavista parisen kilometriä. Yhden kilometrin päässä idässä eksklaavista sijaitsee Armenialle kuuluva Voskeparin kylä.

Armenia on kontrolloinut Yuxarı Əskiparaa ja lähellä sijaitsevaa Barxudarlın eksklaavia Vuoristo-Karabahin sodasta lähtien. Azerbaidžan puolestaan otti vastavetona Armenialle kuuluvan Artsvašenin eksklaavin kontrolliinsa.

Katso myös
----------

* Kərki

Lähteet
-------

1. 1 2  Palmberg, Rolf: Enclaves of the world Palmberg, Rolf. Viitattu 12.1.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Azerbaijan Jan S. Krogh's GeoSite. Viitattu 4.3.2009. (englanniksi)
3. ↑  Agstafa Travel Guide world66. Viitattu 4.3.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jan S. Krogh's GeoSite: Azerbaijan (englanniksi)
Karlie Kloss kesällä 2014.
**Karlie Kloss** (3. elokuuta 1992, Chicago) on yhdysvaltalainen malli. Vuosina 2013–2015 hän kuului Victoria’s Secret-malliston esittelijöihin, niin sanottuihin Victoria’s Secretin enkeleihin.

Kloss on opiskellut vuonna 2014 tietokoneohjelmointia Flatiron Schoolissa ja innostui alasta niin paljon, että päätti myöntää kouluun stipendejä nuorten naisten ohjelmointikursseille. Tämän jälkeen hän perusti koulusta erillisen *Kode with Klossy* -ohjelman, joka järjestää 13–18-vuotiaille tytöille ohjelmointileirejä isoissa kaupungeissä ympäri Yhdysvaltoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Karlie Kloss. Fashion Model Directory. Viitattu 22.1.2016.
2. ↑  Behind The Scenes At Karlie Kloss’s New Coding Camp For Girls *fastcompany.com*.  30.3.2016. Fastcompany. Viitattu 14.3.2018.
3. ↑  Kode with Klossy *kodewithklossy.com*.  Arkistoitu 14.3.2018. Viitattu 14.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karlie Kloss** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
**Blasius Merrem** (4. helmikuuta 1761 Bremen–23. helmikuuta 1824 Marburg) oli saksalainen luonnontieteilijä ja Duisburgin yliopiston professori.

Merrem opiskeli Göttingenin yliopistossa Johann Friedrich Blumenbachin alaisuudessa. Hän sai vaikutteita myös Peter Simon Pallasin kirjoituksista. Hän erikoistui eläintieteeseen - matelijoihin ja sammakkoeläimiin - ja erityisesti lintutieteeseen. Ensimmäisenä ornitologina hän ehdotti lintujen jakamista kahteen alaluokkaan, *Ratitae* eli sileälastaiset eli lentokyvyttömät linnut ja *Carinatae* eli lentävät linnut. (Nykyisin kaikki elossa olevat lintulajit luetaan kuuluviksi *Carinatae*-luokkaan). Jaottelu sisältyi hänen lintujen luokittelua käsittelevään teokseensa *Tentamen Systematis Naturalis Avium* (Berliini 1816).

Merrem nimesi ja kuvaili linnuista muun muassa sakujen suvun *Penelope* 1786 sekä kettusirkun (*Passerella iliaca*) ja loissorsan (*Heteronetta atricapilla*).

Lähteet
-------

1. ↑  Zoonomen


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* Leopoldina

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |