recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Yrjö Väinö Antero Tuhkunen** (19. kesäkuuta 1897 Helsinki – 13. kesäkuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen pääsarjatason jääpalloilija 1920-luvulla ja 1930-luvun alussa. Ammatiltaan hän oli voimistelunopettaja, mutta oli vuosia Sanoma Oy:n palveluksessa urheilutoimittajana Helsingin Sanomissa ja Iltasanomissa.

Ura jääpalloilijana
-------------------

Yrjö "Tuhku" Tuhkunen liittyi Helsingin Normaalilyseon oppilaana Helsingin Jalkapalloklubiin (HJK). Valmistuttuaan ylioppilaaksi hän opiskeli Helsingin yliopistossa voimistelunopettajaksi. Vuonna 1920 hän suoritti asepalveluksen Viipurissa ja pelasi sen kauden Viipurin Susissa - silloin vielä VBJS voittaen ensimmäisen jääpallon Suomen mestaruutensa keväällä 1920. Pelipaikka Tuhkusella oli keskikenttä ja tukimies. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Helsinkiin HJK:n riveihin ja oli voittamassa toista Suomen mestaruutta; nyt HJK riveissä. "Tuhku" sai jatkoa mestaruuksilleen HJK:ssa jatkoa vuosina 1923, 1924 ja 1928 eli kaikkiaan viisi mestaruutta.

Ura erotuomarina
----------------

Lopetettuaan aktiivisen pelaajauransa kauden 1929 jälkeen Yrjö Tuhkusesta tuli aktiivi erotuomaritoiminnan jäsen; ensin tuomarina ja sitten erotuomarien kouluttajana. Tuomariurallaan hän tuomitsi yhdeksän jalkapallomaaottelua ja kaksi jääpallomaaottelua. Hän toimi lisäksi Palloliiton erotuomarivaliokunnan jäsenenä 1923-1933 ja 1945-1950 sekä erotuomarikouluttajana ympäri Suomea pidetyissä tilaisuuksissa.

Ura toimittajana
----------------

Tuhkunen toimi aina vuoteen 1940 asti Helsingin Sanomien urheilutoimituksen avustajana nimimerkillä "Poiku". Silloin hänestä tuli lehteen vakinainen urheilutoimittaja. Sotien jälkeen hän toimi myös Ilta-Sanomissa urheilutoimittajana ja teki erillisiä artikkeleita myös Suomen Urheilulehteen. Tuhkunen oli muös aktiivinen Urheilutoimittajain Liiton jäsen aivan sen alkuhetkistä lähtien. Toimittajauran lisäksi Tuhkunen toimi alkuperäisen koulutuksensa mukaisesti liikunnanopettajana Meilahden yhteiskoulussa.

Palkitsemiset
-------------

Ansioistaan urheilun alalla Tuhkanen palkittiin Suomen Urheilun hopeisella ansiomitalilla ja hopeisella ansioristillä, Suomen Palloliiton kultaisella ansiomerkillä, Palloliton Helsingin piirin kultaisella ansiomerkillä ja HJK:n ansiomerkillä.

Saavutukset urheilijana
-----------------------

**Jääpallo:**

* Viisi SM-kultaa 1920, 1921, 1923, 1924 ja 1928
* Kaksi SM-hopeaa 1923 ja 1925
* 2A-maaottelua ja niissä 5 maalia

**Vesipallo:**

* Suomen mestaruus 1922 Helsingin Uimarien riveissä

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 17.6.1958, s. 2. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 30.4.2023.
2. 1 2 3 4  Yrjö Tuhkunen 60-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 19.6.1957, s. 10. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 30.4.2023.
3. 1 2  Yrjö Tuhkunen 50-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 19.6.1947, s. 10. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 30.4.2023.
4. 1 2  Anttinen, Pekka: *Sata vuotta helsinkiläistä jääpalloa*, s. 45. Helsinki: Botnia-69 ry, 2007. ISBN 978-952-92-2805-8.
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston 1880 valmistettua tykkiveneluokkaa. Muita vastaavasti nimettyjä sotalaivaluokkia, katso Algerine-luokka.*

**Algerine-luokka** oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tykkiveneluokka, johon kuului kolme vuonna 1880 valmistettua alusta. Niistä kaksi myytiin vain kymmenen vuoden palveluksen jälkeen. Kolmas muutettiin tutkimusalukseksi jo ennen palvelukseen ottoaan, ja tässä tehtävässä se palveli aina vuoteen 1907 saakka.

Suunnittelu ja valmistus
------------------------

Kuninkaallisen laivaston pääsuunnittelija Nathaniel Barnaby suunnitteli alukset vuonna 1879, ja ne muistuttivat vuoden 1875 Condor-luokan aluksia. Niihin oli kuitenkin lisätty takakansi, koska etu- ja takakannen rakenteiden oli todettu tekevän aluksilla palvelemisen miellyttävämmäksi tropiikissa. Rakenteet mahdollistivat miehistön levon kansilla.

Alusten köli, perän rakenteet ja kaaret olivat rautaa, mutta ne oli puuverhoiltu. Näin saatiin valmistuskustannuksia laskettua, ja samalla mahdollistettiin aluksen huoltaminen siirtomaissa ilman telakkarakenteita. Luokka oli viimeinen metalli-puurakenteinen sotalaivaluokka kuninkaallisessa laivastossa.

Voimanlähde
-----------

Alusten voimanlähteenä oli kaksisylinterinen kompound-höyrykone. Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyn valmistamiin HMS *Rambleriin* ja HMS *Rangeriin* asennettiin John Elder and Companyn toimittamat höyrykoneet, jotka tuottivat 690 ja 760 hevosvoimaa yhteen akseliin. Harland and Wolffin valmistamaan HMS *Algerineen* 750 ihp:n höyrykoneen toimitti Laird Brothers. Kone kuljetti alusta 10,5 solmun nopeudella.

Luokan alukset oli parkkitakiloituja, mikä mahdollisti purjeiden käytön pienemmällä miehistöllä. Kaukaisilla laivastoasemilla, joissa hiilitäydennys ei ollut mahdollista, aluksen kapteenilla oli mahdollista pystyttää mesaanimasto ja siten lisätä purjehdusnopeutta.

Aseistus
--------

Tykkiveneet oli suunniteltu käyttämään yhtä seitsentuumaista ja kahta 64-paunaista rihlattua, suustaladattavaa tykkiä. Tykkien lisäksi aluksilla oli kaksi konekivääriä sekä kunnialaukaustykki. Seitsentuumainen tykki vaihdettiin myöhemmin kahteen viisituumaiseen, 40 cwt:n takaaladattavaan BL-tykkiin.

Tutkimusalukseksi muutettu HMS *Rambler* aseistettiin ainoastaan neljällä 20 naulan takaaladattavalla BL-tykillä, yhdellä konekiväärillä ja kunnialaukaustykillä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Algerine-luokka (tykkivene, 1880)**.
* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List - All the Ships of the Royal Navy 1815-1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Lyon, David & Winfield, Rif s. 296
**Camilla Hägglund** on suomalainen juristi ja entinen poliisivirkamies. Hän toimi Ahvenanmaan poliisilaitoksen poliisipäällikkönä vuosina 2007–2012. Hän on Suomen ensimmäinen naispoliisipäällikkö.

Ennen poliisipäällikön virkaansa Hägglund on työskennellyt asianajajana, Maarianhaminan tullin valvontapäällikkönä sekä rikoskomisariona Ahvenanmaan poliisilaitoksella. Hänellä on oikeustieteen kandidaatintutkinto (vastaa nykyistä oikeustieteiden maisterin tutkintoa) Uppsalan yliopistosta. Nykyään hän työskentelee Ahvenanmaan maakunnan hallituksessa poliisiasiain vastuuhenkilönä.

Hägglundilla on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  admin: "Utmaning" för ny polismästare *www.nyan.ax*. Viitattu 12.4.2021. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Ahvenanmaa sai Suomen ensimmäisen naispoliisimestarin *ts.fi*.  17.5.2007. Viitattu 12.4.2021.
3. ↑  Martta Lappi: Oikeudellisia ammattinimikkeitä asianajajasta oikeusnotaariin *Actas Oy*.  7.2.2017. Viitattu 12.4.2021.
4. ↑  Hägglund slutar som polismästare *Ålands Radio & Tv Ab*.  21.10.2011. Viitattu 12.4.2021. (ruotsiksi)
**Yrjö Fredrik Valli** (17. huhtikuuta 1897 Uskela – 28. elokuuta 1969 Turku) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Vallin vanhemmat olivat puutavarakauppias August Fredrik Valli ja Justiina Soini ja puoliso vuodesta 1929 Aino Margrethe Hansen. Valli kävi Liikemiesten Kauppakoulun 1917 ja oli Toiminimi E. & J. Leinon palveluksessa Salossa 1910–1929, toimien yrityksen konttoripäällikkönä, ja sitten Ford-autoja ja Fordson-traktoreita edustaneen ja huoltaneen Salon Automyynti Oy:n, vuodesta 1936 Valli-Auto Oy, perustajaosakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja Salossa ja Turussa. Yhtiö oli aikanaan Suomen suurin traktorien myyjä. Vallin yritysten liiketoimintaan kuuluivat myös kaksi huoltoasemaa ja autokoulu. Valli oli *Purje ja Moottori* -lehden perustaja ja omistaja 1954–1966 ja Herrasmannin tilan omistaja Tarvasjoella vuoteen 1945. Vallilla oli lisäksi useita autoalan ja muita luottamustehtäviä, kuten toiminta Salon Viestin sihteerinä ja puheenjohtajana 1916–1929. Optimistijolla-purjehduksen edelläkävijänä Suomessa Valli oli Suomen Optimistiliiton perustaja ja toiminnanjohtaja vuodesta 1962. Valli muistetaan myös merkittävänä lahjoittajana. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1967. Autoalan Keskusliiton kultaisen ansiomerkin hän oli saanut 1954 ja kultaisen kunniamerkin 1960.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Valli *Biografiasampo*. Viitattu 20.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Valli-Auto Oy vuonna 1940. Mika Jaakkola, *KampiVeivi*, 16.3.2015.
**Jarkko Tapani Ala-Huikku** (s. 31. tammikuuta 1980 Seinäjoki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja Euroopan mestari, joka työskentelee tätä nykyä Ylen urheilutoimittajana. EM-kullan lisäksi hän saavutti EM-pronssin, oli MM-kilpailuissa parhaimmillaan viides ja edusti Suomea kahdesti kesäolympialaisissa.

Ura
---

Kreikkalais-roomalaisella tyylillä painineen Ala-Huikun paras saavutus oli EM-kulta 60-kiloisten sarjassa Tampereen EM-kisoista 2008, missä hän voitti loppuottelussa moninkertaisen maailman- ja Euroopan-mestarin sekä olympiavoittajan Armen Nazarjanin. Vuoden 2007 EM-kisoissa Sofiassa hän sijoittui samassa sarjassa pronssille. Bakun MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui viidenneksi. Lisäksi hän oli junioreiden MM-kilpailuissa 58 kg:n sarjassa neljäs Bukarestissa 1999 ja pronssilla samassa sarjassa seuraavana vuonna Nantes´ssa. Opiskelijoiden MM-kisoissa Ala-Huikku oli 60 kg:n sarjassa kolmas Edmontonissa vuonna 2002. Hän voitti miesten Suomen mestaruuden 58 kg:n sarjassa Oulussa vuonna 2000, 60 kg:n sarjassa Lahdessa 2007 sekä 66 kg:n sarjassa Tampereella 2009. 

Vuonna 1986 painiharrastuksen aloittanutta Ala-Huikkua valmensivat Seppo Yli-Hannuksela ja Juha Lappalainen. Seuratasolla hän edusti Ilmajoen Kisailijoita ja Bundesliigassa SV Siegfried Hallbergmoosia. Vuoden päätavoitteeksi ilmoitetuissa vuoden 2008 olympialaisissa Ala-Huikku kärsi selkeän tappion kirgisialaisvastustajaa Ruslan Tjumenbajevia vastaan, joka voitti silloin olympiapronssia. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Ala-Huikku korvasi loukkaantuneen Matti Kettusen, mutta hävisi ensimmäisessä ottelussaan ollen lopputuloksissa 16:s. Tammikuussa 2013 Ala-Huikku ilmoitti lopettavansa kilpapainijanuransa. Syyksi hän ilmoitti motivaationsa sammuneen vastoinkäymisten myötä.

Koulutukseltaan Ala-Huikku on liikunnanohjaaja ja urheilutoimittaja. Ala-Huikun kirjoittama Marko Yli-Hannukselan elämäkerta *Marko Yli-Hannuksela – Master Sporta* valittiin vuoden 2013 urheilukirjaksi. Kirjan pohjalta tehtiin myös dokumentti, *Marko Yli-Hannuksela -maailman paras*.

Ala-Huikku työskentelee urheilutoimittajana ja -selostajana Yle Urheilussa.

Lähteet
-------

* Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) painiliitto.net
* FILA:n tietokanta iat.uni-leipzig.de (englanniksi)
* Jarkko Ala-Huikku Bio, Stats and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 2009*, s. 50. Minerva Kustannus Oy, 2009. ISBN 978-952-492-254-8.
2. ↑
3. ↑  Karttunen, Anu: Arvokisamitalistin eläke 5 euroa kuukaudessa *yle.fi*.  1.4.2014. yle.fi. Viitattu 25.11.2014.
4. ↑  Vuoden urheilukirja Urheilumuseo.  Arkistoitu 22.12.2017. Viitattu 21.12.2017.
5. ↑  Miksi kirja? (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Algeria vuoden 2012** olympialaisissa. Algeria osallistui Lontoossa järjestettyihin vuoden 2012 olympialaisiin lähettämällä kilpailuihin 39 urheilijaa jotka osallistuvat 12 eri urheilulajiin. Maan lipunkantajana toimi avajaisissa Abdelhafid Benchabla ja loppuserenomiassa Taoufik Makhloufi.

Ainoa joukkuelaji johon Algeria sai edustajajoukkueen oli naisten lentopallo.

Aiemmin Algeriaa edustaneista urheilijoista oli mukana judoka Soraya Haddad joka oli voittanut pronssia Pekingin olympialaisissa. Kokemusta edusti myös aiemmat olympialaiset kokenut Lea Moutoussamy, joka oli Pekingin olympialaisissa maan nuorin olumpiaedustaja ollen vain 14-vuotias. Kevyen raskaansarjan nyrkkeilijä ja vuoden 2011 maailmanmestari Abdelhafid Benchabla toimi maan lipunkantajana avajaisissa. 

Algeria sai olympialaisista ensimmäisen kultamitalinsa sitten vuoden 2000 olympialaisten, kun keskimatkan juoksija Taoufik Makhloufi voitti kultaa 1 500 metrin juoksussa. Makhloufin mitali oli maan ainut vuoden 2012 olympialaisissa.

Lajit joihin Algerialla oli edustaja
------------------------------------

| Urheilulaji | Miehet | Naiset | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
| Yleisurheilu | 5 | 1 | 6 |
| Nyrkkeily | 8 | 0 | 8 |
| Pyöräily | 1 | 0 | 1 |
| Miekkailu | 0 | 2 | 2 |
| Judo | 0 | 2 | 2 |
| Soutaminen | 0 | 1 | 1 |
| Ampuminen | 1 | 0 | 1 |
| Uiminen | 1 | 0 | 1 |
| Taekwondo | 1 | 0 | 1 |
| Lentopallo | 0 | 12 | 12 |
| Painonnosto | 1 | 0 | 1 |
| Wrestling | 3 | 0 | 3 |
| Yhteensä | 21 | 18 | 39 |
|

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: Algeria at the 2012 Summer Olympics
*Tämä artikkeli kertoo yritysjohtajasta. Muita samannimisiä henkilöitä on lueteltu täsmennyssivulla Yrjö Valkama.*
**Yrjö Aleksi Valkama** (30. maaliskuuta 1913 Sysmä – 20. tammikuuta 1986 Oulu) oli suomalainen sähköalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Valkaman vanhemmat olivat konemestari Aleksi Valkama ja Elin Wilander ja puoliso Tyyne Elisabet Pajula. Valkama kävi Tampereen teollisuuskoulun sähköosaston 1934–1937. Hän oli Virtaan kartanon sähkölaitoksen hoitaja ja yksityinen sähköurakoitsija 1930–1933, Tampereen Uuden Sähköliikkeen työnjohtaja 1937, Yleisradion teknillisen osaston palveluksessa 1937, Lahden radioaseman palveluksessa 1938, Oulun yleisradioaseman neuvontatehtävissä ja yliteknikko 1938–1944 ja Pohjolan Sähkö Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1943. Valkama oli myös Lapin Sähkö Oy:n perustajia 1945 ja Kemin Sähkö Oy:n perustajia 1947. Hän oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen Suomen Kansanpuolueen edustajana 1954–1964 ja kaupunginhallituksen jäsen 1954–1963. Valkamalla oli myös useita oman alansa ja muita liike-elämän ja yhteiskunnallisia luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin korpraali. Valkama sai kauppaneuvoksen arvonimen 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Valkama *Biografiasampo*. Viitattu 22.10.2022.
2. ↑  Kuolleita. Kauppaneuvos Yrjö Valkama. *Helsingin Sanomat*, 6.2.1986, s. 14.
**Yrjö Tapper** (19. elokuuta 1932 Saarijärvi – 29. joulukuuta 2014 Tampere) oli suomalainen lavastaja. Hän syntyi Aino (o.s. Virta, 1899–1982) ja Vihtori (1897–1970) Tapperin neljäntenä lapsena. Hänen veljiään olivat Marko (myöhemmin kirjailija Marko Tapio, 1924–1973), Harri (kirjailija, 1929–2012) ja Kain (kuvanveistäjä, 1930–2004). 

Ennen lavastajanuraansa Tapper työskenteli muun muassa uitto- ja metsätyömiehenä sekä opettajana Saarijärven Konttimäen kansakoulussa 1953–1954. Kirjailija Harri Tapperin mukaan Yrjö oli veljeksistä urheilijana monipuolisin. Hän voitti piirimestaruuksia muun muassa maastojuoksussa ja hiihdossa. Toisin kuin muut veljekset, Yrjö oli myös mäkimies, voittaen SM-pronssia yhdistetyssä 20-vuotiaiden sarjassa. Muita Yrjö Tapperin urheilulajeja olivat pesäpallo ja soutu.

Opinnot
-------

* Taideteollinen oppilaitos, 1955–1958
* Suomen Teatterikoulu, lavastajalinja, 1959–1960

Työt
----

* Lavastajan apulainen, Göteborgin kaupunginteatteri,1960–1962
* Lavastaja, Tampereen Teatteri, 1962–1967
* Lavastaja, Suomen Kansallisteatteri, 1967–1970
* Lavastaja, Porin Teatteri, 1970–1973
* Lavastaja, Tampereen Teatteri, 1973–1994

Palkinnot
---------

* Tampereen teatterikesän palkinto lavastuksesta Lauri Kokkosen näytelmään Ruskie neitsyt, 1986

Lähteet
-------

* Harri Tapper: *Suku puussa* (Saarijärven museon julkaisu 4, 1997)

### Viitteet

1. ↑  Saarenketo, Piia: Viimeinen taiteilijaveljes on poissa – Yrjö Tapper kuoli 81-vuotiaana *Keskisuomalainen*.  13.1.2015.  Arkistoitu 13.1.2015. Viitattu 13.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrjö Tapperin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Anopolis** (m.kreik. Ἀνώπολις, *Anōpolis*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kreetan saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyistä Anópolin kylää.

Maantiede
---------

Anopolis sijaitsi Kreetan lounaisosassa lähellä saaren etelärannikkoa. Sen lähellä sijaitsi Aradenin kaupunki ja rannikolla nykyisen Loutrón kylän paikalla Foiniksin kaupunki, joka toimi Anopoliin satamana. Lännempänä rannikolla sijaitsi Tarrhan kaupunki. Kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina toimi rannikkoharjanne, joka sijaitsee nykyisten Loutrón ja Anópolin kylien välissä.

Anopoliin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Lännessä poliksen alueen rajana toimi oletettavasti nykyisin Arádainan rotkona tunnettu rotko.

Historia
--------

Anopoliin historiasta ei tiedetä paljoakaan. Myöskään sen asemasta varsinaisena poliksena eli itsenäisenä kaupunkivaltiona jo arkaaisella tai klassisella kaudella ei ole täyttä varmuutta. Sitä ei kutsuta suoraan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä, mutta sillä oli tämä asema ainakin hellenistisellä kaudella 200–100-luvuilla eaa. mikä käy ilmi muun muassa kaupungin muiden polisten kanssa tekemistä sopimuksista. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Anōpolitas* (Ανωπολίτας) ja *Anōpolitēs* (Ανωπολίτης).

Stefanos Byzantionlainen piti Anopolista samana kaupunkina kuin Araden. Tämä sekaannus on voinut johtua joko kaupunkien läheisyydestä tai siitä, että Araden, joka oli polis vasta hellenistisellä kaudella, liitti jossakin vaiheessa Anopoliin itseensä.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Anopoliin kaupunki on ollut ympäröity torneilla varustetuin muurein, jotka on ajoitettu 200-luvulle eaa. Akropoliilta ja sen rinteestä on löydetty jäänteitä myös muista rakennuksista. Akropoliin pohjoispuoliselta tasangolta eli nykyisen Anópolin ympäristöstä on löydetty antiikin aikaisten maatilojen ja talojen jäänteitä. Pääosa kaupungin löydöistä ajoittuu klassiselle ja hellenistiselle kaudelle, mutta vähäisempiä löytöjä on tehty jo arkaaiselta kaudelta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "945 Anopolis", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Anopolis *Pleiades*. Viitattu 4.11.2019.
3. ↑  Anopolis (Crete) 2 Anopolis - Ανώπολις *ToposText*. Viitattu 4.11.2019.
**Luujauho** on maaperän lannoitteena ja aiemmin myös kotieläinten kivennäisrehuna käytetty luista valmistettava jauhe. Teurastamoilta saatavat luut voidaan ensin keittää vedessä tai vesihöyryssä, jolloin rasva ja liima-aineet saadaan erilleen ennen luiden jauhamista. Toinen tapa rasvan erottamiseksi on käsitellä rouhittuja luita bensiinillä.

Rehuluujauho sisältää pääasiassa trikalsiumfosfaattia Ca3(PO4)2 ja siinä on noin 32 prosenttia kalsiumia ja 14 prosenttia fosforia. Lannoitteena luujauhoa on käytetty Etelä-Euroopassa vuosisatoja viiniköynnösten ja öljypuiden kasvun edistämiseen. Nykyisin luujauhoa käytetään mm. luomuviljelyssä yksinään tai osana luonnonmukaisia lannoiteseoksia, esimerkiksi verijauho-luujauhoseoksena. 

* Liha- ja luujauhoa.Liha- ja luujauhoa.
* Kasa luujauhoa.Kasa luujauhoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana luujauhot.
2. ↑  *Facta 2001,* WSOY 1981–1987, ISBN 951-0-10221-0, hakusana luujauhot.
3. ↑  Kivelä, Jukka: Lihaluujauho kauran lannoitteena  01/2007. Helda-tietokanta. Viitattu 17.2.2023.

Katso myös
----------

* Lihajauho
**Ruusu Elvira Heininen** (21. helmikuuta 1876 Tampere – 4. lokakuuta 1962) oli suomalainen lastenkasvattaja, opettaja ja lastenkirjailija.

Heinisen vanhemmat olivat ratamestari Moses Heininen ja Karoliina Lindstedt. Hän pääsi tyttökoulusta 1893, jatko-opistosta 1897 ja valmistui diakonissaksi 1916. Heininen oli Tampereen tyttökoulun opettajana 1897–1915.

Suomen sisällissodan jälkeen Heininen perusti Sortavalaan kolme lastenkotia ja Suomen Kirkon Sisälähetysseuran Kasvattajaopiston lasten kasvattajien kouluttamista varten. Heininen toimi Sortavalan diakonissalaitoksen johtajana 1916–1932 ja Kasvattajaopiston johtajana 1918–1932. Vuodesta 1932 hän hoiti omistamaansa maatilaa Harlussa.

Heininen oli Tampereen seurakuntavanhimpana 1906–1915, köyhäinhoitolautakunnan jäsenenä 1909-1915, Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1919-1930, Sortavalan NNKY:n puheenjohtajana vuodesta 1919 ja Kenraali Mannerheimin lastensuojeluliiton Sortavalan osaston puheenjohtajana vuodesta 1920.

Teoksia
-------

* *Orpojen osa* ; kirj. R. H. Kertomuksia lapsille 4. Karjalan kirjakauppa, Sortavala 1909
* *T[ampe]reen nuorten naisten kristillisen yhdistyksen 10-vuotis kertomus 6.2.1903 - 6.2.1913*. Tampere 1913

Suomennoksia
------------

* Nils Beskow : *Enemmän valoa!* : kymmenen esitelmää ; suom. R. H. Karjalan Kirjakauppa- ja Kustannusliike, Sortavala 1900

Kirjallisuutta
--------------

* Leena Karppinen : *Vain paras on kyllin hyvää lapselle : Ruusu Heininen Sortavalan Kasvattajaopiston perustajana ja kehittäjänä*. Diakonia-ammattikorkeakoulun julkaisuja A Tutkimuksia 16. 2006

Lähteet
-------

* Ruusu Heininen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Heininen, Ruusu, *Aikalaiskirja 1934*
* Leena Karppisen tutkielman esittely[vanhentunut linkki]
* *Kuka kukin on 1964*, s. 1145. Otava 1963.
**Pseudo-Aristoteles** on yleisesti käytetty nimitys niistä tuntemattomista kirjailijoista, jotka ovat kirjoittaneet Aristoteleen nimiin laitettuja pseudepigrafisia filosofisia tai lääketieteellisiä teoksia.

Aristoteleen nimiin laitettuja teoksia kirjoitettiin erityisesti keskiajalla sekä Euroopassa, Pohjois-Afrikassa että arabien parissa. Teokset ovat päätyneet Aristoteleen nimiin joko siksi, että alkuperäinen kirjoittaja on kirjoittanut ne tämän nimissä, tai siksi, että niitä on myöhemmin pidetty virheellisesti tämän kirjoittamina. Aristoteles oli kirjoittanut niin monia teoksia niin monista aiheista, että hänen nimiinsä oli mahdollista laittaa kaikenlaisia tieteellisiä teoksia. Teoksen laittaminen Aristoteleen nimiin tuotti sille mainetta ja hyväksyntää, koska Aristotelesta pidettiin monien asioiden suhteen auktoriteettina sekä läntisten että islamilaisten oppineiden parissa.

Tunnettuja myöhäisen antiikin tai keskiajan pseudo-aristoteelisia teoksia ovat ensimmäiseltä tai toiselta vuosisadalta peräisin oleva kosmografinen teos *Maailmankaikkeudesta* (*De mundo*), joka yhdistelee stoalaisia, peripateettisia ja uuspythagoralaisia oppeja; arabiankielinen *Aristoteleen teologia* (*Theologia aristotelica*), joka on todellisuudessa uusplatonilainen teos; siihen liittyvä samoin uusplatonilainen *Liber de causis* ("Syiden kirja"); *De pomo* eli *Risālat al-Tuffāha*; *Secretum secretorum* eli *Sirr al-Asrar*; sekä jonkun islamilaisen kirjailijan geologiaa käsittelevä teos *De proprietatibus elementorum*.

Pseudo-aristoteelisia teoksia tuotettiin vielä uudellakin ajalla. Eräs esimerkki on ihmisen lisääntymistä käsitellyt *Aristotle’s Master-piece* Englannista 1690-luvulta. Aristoteleen nimi liitettiin teokseen todennäköisesti siksi, että näin teokselle voitiin saada uskottavuutta esittämällä, että teos on alkuperältään hyvin vanha.

Lähteet
-------

1. ↑  Kinsella, Tom (toim.): Introduction to Latin Ms. 13 *Binding Time & Space: Examining a Renaissance Italian Manuscript in the Computer Age*. Viitattu 2.2.2010.
2. ↑  Rowson, Everett K.: Review: The Theology of Aristotle and Some Other Pseudo-Aristotelian Texts Reconsidered. (Reviewed work(s): Pseudo-Aristotle in the Middle Ages: The Theology and Other Texts by Jill Kraye; W. F. Ryan; C. B. Schmitt) *Journal of the American Oriental Society*, Jul.-Sep. 1992, 112. vsk, nro 3, s. 478-484. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Aristotle & Pseudo-Aristotle *Greek Medicine*. Viitattu 2.2.2010.

Kirjallisuutta
--------------

* Kraye, Jill & Schmitt, Charles B. & Ryan, W. F.: *Pseudo-Aristotle in the Middle Ages: the theology and other texts*. Warburg Institute surveys and texts 11. Warburg Institute, University of London, 1986.
Ruusuikkuna sisäpuolelta Sainte-Chapellen kappelissa Pariisissa.
**Ruusuikkuna** on pyöreä lasimaalausikkuna, jossa on kiviset puitteet. Ruusuikkunat ovat yleisiä keskiajan goottilaisissa kirkoissa niiden läntisten julkisivujen portaalien yläpuolella ja poikkilaivojen päädyissä.

Ruusuikkunan keskustasta säteilee jakokarmeja ja kivisiä puitteita, joiden välissä on maalattua lasia. Se muistuttaa ruusua terälehtineen, mistä se on saanut nimensäkin. Ruusuikkunoiden tehtävänä oli valaista kirkkosalia ja esittää vertauskuvallisesti aurinkoa. Niiden maalauksissa esitetään joskus mutkikkaita raamatullisia kohtauksia.

Historia
--------

Varhaisimmat tunnetut esimerkit koristelluista pyöreistä ikkunoista ovat 900-luvulta romaaniselta kaudelta Italiasta. Näiden ruusuikkunoiden esikuvana on saattanut toimia antiikin Rooman aikaisen Pantheonin lasittamaton kattoikkuna *oculus*. Ruusuikkunoiden koko kasvoi 1100-luvulla kun monumentaalirakentamisen tekniikan kehitys teki mahdolliseksi entistä laajempien seinäpinta-alojen käytön. 1100-luvun puolivälissä rikkaasti koristelluista ruusuikkunoista tuli varhaisgoottilaisten kirkkojen tunnusmerkkejä.

Ruusuikkunoiden suunnittelu saavutti huippunsa ranskalaisessa gotiikassa. 1200-luvulla ne olivat kasvaneet jo täyttämään koko päälaivan leveyden. Englannin kirkoissa ruusuikkunoita tehtiin lähinnä poikkilaivoihin.

Esimerkkejä
-----------

Tunnettuja ruusuikkunoita on muun muassa Mantesin kirkossa (n. 1200), Pariisin Notre Damessa (n. 1220), Laonissa, Chartresissa, Reimsissä (1230) ja Rouenissa. Chartresin katedraalin ruusuikkuna on halkaisijaltaan 13 metriä. Sen maalauksen päähahmo on Jeesus-lasta sylissään pitävä Neitsyt Maria, johon ikkunan muut hahmot viittaavat säteittäisesti.

### Ulkopuolelta

* Chartres, pohjoisfasadiChartres, pohjoisfasadi
* ReimsReims
* Pariisin Notre Dame, länsifasadiPariisin Notre Dame, länsifasadi
* LaonLaon
* StrasbourgStrasbourg

### Sisäpuolelta

* ChartresChartres
* ReimsReims
* Pariisin Notre DamePariisin Notre Dame
* LaonLaon
* StrasbourgStrasbourg

Katso myös
----------

* Mandala
* Ruususto

Lähteet
-------

1. ↑  Gympel, Jan: *Arkkitehtuurin historia: Antiikista nykyaikaan*, s. 114. Könemann, 2000 (alkuteos 1996). ISBN 3-8290-4779-7.
2. 1 2 3 4  George Kriehn: Rose Window  1913. Wikisource: Catholic Encyclopedia (1913), Volume 15. Viitattu 27.4.2014.
3. ↑  Gympel, Jan: *Arkkitehtuurin historia: Antiikista nykyaikaan*, s. 36. Könemann, 2000 (alkuteos 1996). ISBN 3-8290-4779-7.
4. 1 2  Gotiikka: valon vallankumous Tila kuva aatteet.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 27.4.2014.
5. 1 2  Ruusu innoitti ikkunantekijöitä  2009. Tieteen kuvalehti.  Arkistoitu 27.4.2014. Viitattu 27.4.2014.
6. ↑  rose window Encyclopaedia Britannica. Viitattu 27.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruusuikkuna** Wikimedia Commonsissa
Luufinnejä aikuisen miehen silmäluomessa

**Miliumit** eli luufinnit ovat iholla etenkin poskipäissä ja silmien seudulla esiintyviä pieniä pinnallisia valkoista ja kovaa sarveismassaa eli keratiinia sisältäviä "jyväsiä" (kystia), joista ei ole muuta kuin esteettistä haittaa. 

Luufinni voidaan poistaa terävällä neulalla, mieluiten isolla injektioneulalla, joka leikkaa luufinnin katon paremmin rikki kuin esimerkiksi nuppineula tai silmäneula. Neulaa ei pidä yrittää steriloida liekissä, sillä neulan kärki mustuu ja luufinnin paikalle voi syntyä musta, pistemäinen tatuointi. Luufinnien syntyyn ei ole olemassa ehkäsevää hoitoa.. 

Miliumeja esiintyy useimmiten vastasyntyneillä vauvoilla. Syynä tähän on vain osittain kehittyneet talirauhaset. Vauvoilla miliumit häviävät useamman päivän kuluttua. Aikuisiässä esiintyvien miliumien syynä pidetään kasvojen ihon vaurioitumista esimerkiksi auringon vaikutuksesta.

Pääero etenkin aknessa esiintyvien valkopäiden ja miliumien välillä on se, että valkopäät kehittyvät talirauhasissa ylimääräisestä rasvasta ja muista ihon jätetuotteista, kun taas miliumit ovat ihon sisälle jääneitä proteiineja, joilla ei ole huokosta tai reikää purkautua ihon pinnalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Luufinni (milium). Lääkärikirja Duodecim 28.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Luufinni - Terveyskirjasto.fi
**Dream5** (ドリーム５) on vuonna 2009 perustettu laulu -ja tanssiryhmä, joka toimii Avex Group:in alaisena. Ryhmän päälaulajat ovat Kotori ja Mikoto.

Minialbumit
-----------

* Run on the Future (julkaistu 10. maaliskuuta  2010)
* DAYS (julkaistu 4. toukokuuta 2011)

Singlet
-------

* I don't obey ~Bokura no Pride (julkaistu 4.11.2009)
* Tabidachi no Uta (julkaistu 10.3.2010)
* Bokura no Natsu! (julkaistu 4.8.2010)
* Koi no Dial 6700 (julkaistu 1.1.2011)(cover)
* Like & Peace (julkaistu 20.7.2011)
* Kirakira Everyday (julkaistu 4.1.2012)
* I★my★me★mine/EZ DO DANCE (julkaistu 2.5.2012)
* READY GO!!/Wake Me Up! (julkaistu 15.8.2012)
* Shekimeki (julkaistu 7.11.2012)
* Come on!/Doremifa Sorairo (julkaistu 6.2.2013)
* Hop! Step! Dance↑↑(2013)
* We are Dreamer(2013)
* Break Out / Youkai Taisou Daiichi (2014)
* ダン・ダン ドゥビ・ズバー!(2014) (Dan・Dan Dobi・Zuba) (2014)
* Youkai Taisou Daini (2015)

Jäsenet
-------

Nimi: Shigemoto Kotori (jap. 重本ことり) 

Lempinimi: Kotori (ことり), Shiisan (しーさん), Shiizaburou (しーざぶろう) Buuko (ブー子), Kocchan (こっちゃん), Koppi (こっぴい), Shige (しげ)

s. 5. lokakuuta 1996

Kotikaupunki: Tokushima

Pituus: 147.5 cm

Verityyppi: ?

  

  

Nimi: Hibi Mikoto (jap. 日比美思)

Lempinimi: Mikocchan (みこっちゃん,) Mii-chan (みーちゃん)

s. 20. syyskuuta 1998

Kotikaupunki: Kanagawa

Pituus: 162 cm

Verityyppi: B

  

Nimi: Ohara Yuuno (jap. 大原優乃)

Lempinimi: Yuuno (ゆーの), Yuutan (ゆうたん)

s. 8. lokakuuta 1999

Kotikaupunki: Kagoshima

Pituus: 150 cm

Verityyppi: A

  

Nimi: Takano Akira (jap. 高野洸)

Lempinimi: Akira

s. 22. heinäkuuta 1997

Kotikaupunki: Fukuoka

Pituus: 165 cm

Verityyppi: B

  

Nimi: Tamakawa Momona (jap. 玉川桃奈)

Lempinimi: Momo (もも) Momona (ももな) Momoko (ももこ) Tamachan (たまちゃん)

s. 24. maaliskuuta 1997

Kotikaupunki: Miyagi

Pituus: 153 cm

Verityyppi: O

Lähteet
-------
Kalastusta Lappträsketillä vuonna 1912. Kuva Bernhard Åström.
**Lappträsk** on noin 0,9 neliökilometrin laajuinen järvi Siuntion itäosassa. Järvi on rannoiltaan mutkitteleva, joten lahtia, poukamia ja niemiä on runsaasti. Järven itäosassa on isohko saari, Storholmen. Eteläosassa on pieni saari, Lillholmen. Järven koillisosan pitkänomainen, muusta järvestä hieman erillään oleva lahti on nimeltään Mörtvik. Lappträskin lähimpiä itäisiä naapurijärviä ovat Långträsk, Stora Bladträsk ja Lilla Bladträsk. Edellisiä kauempana lounaassa on Vikträsk. Lappträskin etäisyys Helsingin keskustasta on noin 35 kilometriä länteen.

Lappträsk on matala ja vähähumuksinen. Sen ekologinen tila on arvioitu hyväksi. Järvi on osa Siuntion ja Kirkkonummen rajaseudun Natura-aluetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 18.2.2020.
2. 1 2 3 4 5 6  Lappträsk *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 18.2.2020.
3. ↑  Lappträsk *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry / Västra Nylands vatten och miljö rf.  Arkistoitu 20.2.2020. Viitattu 18.2.2020.
**János Starker** (5. heinäkuuta 1924 – 28. huhtikuuta 2013) oli unkarilaissyntyinen sellisti. Hän opetti Indianan yliopiston Jacobs School of Musicissa vuodesta 1958. On harvinaista, että huippumuusikot omistavat niin paljon ajastaan opettamiselle kuin Starker.

Starker oli unkarilaissyntyinen ihmelapsi, joka alkoi soittaa viisivuotiaana, opettaa toisia lapsia kahdeksanvuotiaana ja antoi ensikonserttinsa 11-vuotiaana. Toisen maailmansodan aikana hän joutui vanhempiensa kanssa internointileirille mutta jäi henkiin. Perheen kaksi muuta poikaa katosivat ja Starker arvioi natsien ampuneen heidät.
Starker muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1948 ja toimi muun muassa Dallasin sinfoniaorkesterin, Chicagon sinfoniaorkesterin ja Metropolitan-oopperan soolosellistinä. Hän kuului vuonna 1952 Suk Trion perustajajäseniin Josef Sukin ja Julius Katchenin kanssa. 

Muihin aikansa huippusellisteihin verrattuna Starker käytti vähemmän vibratoa. Hän keskittyi äänen puhtauteen.

Starker levytti J. S. Bachin sellosarjat viisi kertaa. Yksi näistä levytyksistä voitti Grammy-palkinnon. Hän on lisäksi levyttänyt muun muassa David Popperin tuotantoa. David Baker, Antal Doráti, Bernhard Heiden, Jean Martinon, Miklós Rózsa ja Robert Starer omistivat hänelle konserttoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Janos Starker, Master of the Cello, Dies at 88 NY Times. Viitattu 15.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Chicago** on tikkipokerin kaltainen korttipeli. Ensiksi pelataan kaksi kierrosta pokeria ja ideana on kerätä mahdollisimman hyvä pokerikäsi, joista paras käsi saa pisteet. Tikki kierroksen jälkeen saa myös pisteitä parhaasta pokerikädestä (ei koske Chicagoa). Loppuun pelataan vielä yksi kierros tikkiä, josta tikin voittaja kerää myös pisteitä. 

Chicagon säännöistä on monta eri versiota ja niitä voi myös soveltaa. Peliä voi pelata esim. 51 pisteeseen saakka ja panoksen yhtä pistettä kohden voi sopia peliporukan kesken. Panos on usein kuitenkin 10-50snt/piste. 

Pisteytys voi mennä esimerkiksi näin
* Pari = 1p
* 2 Paria = 2p
* Kolmoset = 3p
* Suora = 4p
* Väri = 5p
* Täyskäsi = 6p
* Neloset = 8p Jokainen kanssa pelaaja menettää kaikki pisteensä ja aloittaa alusta
* Värisuora = 51p Muut pelaajat menettävät pisteensä ja voitat koko pelin
* Kakkos lopetus = 10p Lopetat ihan millä tahansa 2 kortilla eikä kellään ole lyödä isompaa samaa maata

On myös mahdollisuus huutaa "Chicago" ennen tikkiä, jolloin sinun tulee pelata tikki niin, ettei kukaan saa sinua kiinni. Esim. Viisi korttia samaa maata (väri), ässä, kuningas, kuningatar, jätkä ja ihan mikä vaan samaa maata. Usein jos on väri ja kolme suurinta korttia kyseistä maata, on todella epätodennäköistä häviä Chicago. Jos pääset Chicagon läpi voitat 15 pistettä ja jos sinut saadaan kiinni, saa sinut kiinni ottanut 5 pistettä ja menetät 15 pistettä. Chicago kierroksen jälkeen ei saa enää pistettä pokerikädestä.

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* Rules of Card Games: Chicago *pagat.com*.
**Pseudo-Matteuksen evankeliumi** on *Uuden testamentin* apokryfisiin kirjoihin kuuluva lapsuusevankeliumi. Se tunnetaan myös nimillä *Matteuksen lapsuusevankeliumi* ja *Marian syntymä ja Vapahtajan lapsuus*.

Historia
--------

Evankeliumi kuuluu niin sanottuihin lapsuusevankeliumeihin, joiden tavoitteena oli täyttää Jeesuksen elämäkerran lapsuusajan kuvauksissa ennen kahdettatoista ikävuotta olevia aukkoja.

Kirjoitus vaikutti paljon keskiaikaiseen ajatteluun, erityisesti siksi, että se kuului pyhimyslegendoja sisältäneeseen suosittuun *Legenda aureaan*. Niinpä siitä kirjoitettiin myös uusia versioita, kuten *Libellus de nativitate Sanctae Mariae* ("Kirja Neitsyt Marian syntymästä"), joka sisälsi ainoastaan ensimmäisen Marian syntymää käsitelleen osan. Toinen kirjoitukseen perustunut teksti oli *Arabialainen lapsuusevankeliumi*, jossa on lisäyksiä yliluonnollisista tapahtumista.

Sisältö
-------

Evankeliumi kertoo Neitsyt Marian syntymästä ja nuoruudesta ja näihin vaiheisiin liittyvistä ihmeistä, sekä Jeesuksen lapsuudesta. Evankeliumissa on yhdistelty *Jaakobin protoevankeliumia* ja *Tuomaan lapsuusevankeliumia* ja sepitetty niiden pohjalta lisää legendoja. *Jaakobin protoevankeliumin* kuvaukseen on liitetty kertomus paosta Egyptiin, jota seuraavat lapsuusevankeliumin kertomukset. Kirjoittajan tavoitteena on ollut näiden kirjoitusten sulauttaminen yhdeksi teokseksi.

*Jaakobin protoevankeliumin* tavoin Maria kuvataan jo lapsena poikkeukselliseksi ja äärimmäisen hurskaaksi. Muiden lapsuusevankeliumien tapaan Jeesuksen kerrotaan tehneen jo lapsena ihmetekoja ja opettaneen hämmästyttävällä viisaudella. Evankeliumi on ensimmäinen, joka mainitsee härkien ja aasien läsnäolon Jeesuksen syntyessä. Tästä on tullut oleellinen osa jouluseimiä ja muita kristillisiä joulun tapahtumien kuvauksia.

Kirjallisuutta
--------------

### Suomennokset

* *Pseudo-Matteuksen evankeliumi*. Suomennos Ville Vuolanto ja Valtteri Vuolanto. Teoksessa *Varhaiskristilliset lapsuusevankeliumit*. Toimittaneet Antti Marjanen, Ulla Tervahauta ja Ville Vuolanto. Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 120. Helsinki: Suomen eksegeettinen seura, 2020. ISBN 978-951-9217-75-8.
* *Pseudo-Matteuksen evankeliumi*. Teoksessa *Apokryfiset evankeliumit*. Suomentanut Johannes Seppälä. Ortokirja ry, 1979 (2. painos 1980). ISBN 951-95564-0-0.

### Muita käännöksiä

* Hawk, Brandon W.: *The Gospel of Pseudo-Matthew and the Nativity of Mary*. ISD LLC, 2020. ISBN 9780227907290.
* Walker, Alexander: *The Gospel of Pseudo-Matthew*. Dalcassian Publishing Company, 2019. ISBN 9781987027983.

Aiheesta muualla
----------------

* *The Gospel of Pseudo-Matthew*. Wikisource. (englanniksi)
* *The Gospel of Pseudo-Matthew*. The Gnostic Society Library. (englanniksi)
Chicagon lippu (1939–)
**Chicagon lippu** on Chicagon kaupungin virallinen tunnus sen sinetin ohella. Lipussa on valkoisella taustalla kaksi vaaleansinistä raitaa, joiden välissä on neljä punaista kuusisakaraista tähteä. Lippu otettiin käyttöön vuonna 1917, ja sen suunnitteli kaupunginvaltuuston järjestämän suunnittelukilpailun voittaja Wallace Rice. Alun perin lipussa oli kaksi punaista tähteä, kolmas tähti lisättiin vuonna 1933 ja neljäs vuonna 1939. Tähdet symboloivat neljää tapahtumaa Chicagon kaupungin historiassa; Fort Dearbornin linnoituksen perustamista vuonna 1803, Chicagon suurta paloa vuonna 1871, sekä kaupungissa pidettyjä maailmannäyttelyitä vuosina 1893 ja 1933–34.

Lipusta on tullut suosittu ja tunnettu kaupungin symboli, ja pohjoisamerikkalainen veksillologijärjestö NAVA valitsi sen Yhdysvaltain kaupunkien lipuista toiseksi parhaimmaksi Washingtonin kaupungin lipun jälkeen.

Aiemmat liput
-------------

* 1917–19331917–1933
* 1933–19391933–1939

Lähteet
-------

1. ↑  How Chicago's flag came to be *Chicago Tribune*. Viitattu 14.9.2021. (englanniksi)
2. ↑  Chicago’s Flag Is a Much Bigger Deal Than Any Other City's Flag *Chicago*. Viitattu 14.9.2021. (englanniksi)
3. ↑  The American City Flag Survey of 2004 *North American Vexillological Association*.  Arkistoitu 14.9.2021. Viitattu 14.9.2021. (englanniksi)
**János Rátkai** (s. 30. toukokuuta 1951 Kunszentmiklós) on unkarilainen ratameloja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.

Rátkai edusti Unkaria Münchenin kesäolympialaisissa 1972, Montrealin kesäolympialaisissa 1976 ja Moskovan kesäolympialaisissa 1980. Münchenissa 1972 hän saavutti hopeaa 1 000 metrin kajakkikaksikossa parinaan József Deme. Montrealissa 1976 hän sijoittui Demen kanssa kajakkikaksikon 500 metrillä viidenneksi. Unkarin joukkueeseen 1 000 metrin kajakkinelosessa Rátkai kuului Montrealissa 1976 ja Moskovassa 1980.

Rátkai saavutti kaksi maailmanmestaruutta 1 000 metrin kajakkikaksikossa ja -nelosessa Tampereella 1973. Samoissa kilpailuissa hän voitti myös hopeaa 500 metrin kajakkikaksikossa. Méxicossa 1974 Rátkai sai hopeaa 500 metrin kajakkikaksikossa ja pronssia 1 000 metrin kajakkinelosessa. Belgradissa 1975 hän saavutti kaksi pronssia 1 000 metrin kajakkikaksikossa ja -nelosessa. Sofiassa 1977 Rátkai sai pronssia 10 000 metrin kajakkinelosessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  János Rátkai *Olympedia*. Viitattu 22.5.2021. (englanniksi)
Libby Larsen
**Libby Larsen** (s. 24. joulukuuta 1950 Wilmington, Delaware) on yhdysvaltalainen säveltäjä.

Larsen opiskeli Minnesotan yliopistossa Dominick Argenton johdolla. Hän perusti vuonna 1973 Stephen Pauluksen kanssa Minnesota Composers Forumin (sittemmin American Composers Forum). Larsenista tuli Minnesotan orkesterin residenssisäveltäjänä vuosina 1983–1986 toimiessaan ensimmäinen nainen, joka sai Yhdysvalloissa residenssin suurelta orkesterilta. Hänellä on ollut monia muitakin residenssejä, esimerkiksi Charlotten sinfoniaorkesterin ja Colorado Symphonyn kanssa. Huhtikuussa 2003 Kongressin kirjasto ilmoitti hänen nimityksestään John W. Kluge Centerin ensimmäiseksi koulutuksen ja teknologian Harissios Papamarkou -professoriksi.

Larsenin yhteistyökumppaneihin ovat orkesterien ohella kuuluneet muiden muassa The King's Singers, Benita Valente ja Frederica von Stade. Hänen teostensa levytyksiä on julkaistu muiden muassa Angel Recordsin, Nonesuch Recordsin, Decca Recordsin ja Koch Internationalin kautta. Larsen sai vuonna 1994 Grammy-palkinnon *The Art of Arlene Augér* -levyn tuottajana; teoksella kuullaan myös Larsenin teos *Sonnets from the Portuguese*. Larsenille on lisäksi myönnetty National Endowment for the Artsin stipendi.

Larsen on säveltänyt toistakymmentä oopperaa. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös satoja muita erilaisia teoksia, kuten vokaali-, kamari-, orkesteri- ja kuoromusiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Libby Larsen Oxford University Press
2. 1 2 3 4 5  Libby Larsen Song of America

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Verhnjaja Tura** (ven. Ве́рхняя Тура́) on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Tura-joen yläjuoksulla 187 kilometriä Jekaterinburgista pohjoiseen. Kaupungin ohi kulkee Nižni Tagilin ja Serovin välinen rautatie. Asukkaita on 10 600 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on syntynyt vuonna 1737 perustetun rautatehtaan yhteyteen. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1941. Nykyään Verhnjaja Turassa toimii konepaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 302. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 5.3.2010. (venäjäksi)

Sverdlovskin alueen vaakuna**Sverdlovskin alueen kaupungit**
Sverdlovskin alueSverdlovskin alue
**Hallinnollinen keskus: Jekaterinburg**  

Alapajevsk | Aramil | Artjomovski | Asbest | Berjozovski | Bogdanovitš | Degtjarsk | Irbit | Ivdel | Kamensk-Uralski | Kamyšlov | Karpinsk | Katškanar | Kirovgrad | Krasnoturinsk | Krasnouralsk | Krasnoufimsk | Kušva | Lesnoi | Mihailovsk | Nevjansk | Nižnije Sergi | Nižni Tagil | Nižnjaja Salda | Nižnjaja Tura | Novaja Ljalja | Novouralsk | Pervouralsk | Polevskoi | Revda | Rež | Severouralsk | Serov | Sredneuralsk | Suhoi Log | Sysert | Tavda | Talitsa | Turinsk | Verhni Tagil | Verhnjaja Pyšma | Verhnjaja Salda | Verhnjaja Tura | Verhoturje | Veltšansk | Zaretšnyi
**Rautainen palkkalaki** on saksalaisen Ferdinand Lassallen 1800-luvulla luoma sovellutus teoriasta, jonka mukaan palkat asettuvat aina toimeentulon vähimmäistasolle. Lassalle muotoili sen englantilaisen David Ricardon esittämästä palkkateoreettisesta käsityksestä. Rautaisen palkkalain mukaan palkkojen noustessa matalimman elämiseen riittävän tason yläpuolelle väestö alkaa kasvaa niin nopeasti, että työvoiman määrän kasvun vaikutuksesta palkkataso alenee takaisin sellaiselle tasolle, että työntekijä perheineen tulee vain hyvin niukasti toimeen tai parhaimmillaankin hän saavuttaa vain juuri ja juuri tason, mikä kyseisessä yhteiskunnassa vallitsevan tottumuksen mukaan on tarpeen. Rautainen palkkalaki perustuu olettamukseen, jonka mukaan väestö kasvaa aina nopeammin kuin saatavilla olevien elintarvikkeiden määrä. 1900-luvulla huomattiin, ettei rautainen palkkalaki ollut toteutunut teollistuneissa maissa. Palkkojen nousuun liittyi syntyvyyden aleneminen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kodin suuri tietosanakirja, osa 11 vuodelta 1979, s. 282
2. ↑  Iso tietosanakirja, osa 7 vuodelta 1934, palsta 859
3. ↑
MöjaMöjan kirkko

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
VärmdönTukholman lääni, UplantiRuotsi |
| Saariryhmä | 
Tukholman saaristo |

Väestö| Asukasluku | 
280 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Möja** on saari ja entinen kunta Ruotsissa. Se kuuluu Tukholman lääniin, Uplannin maakuntaan ja Värmdön kuntaan. Entiseen kuntaan kuuluu Möjan saaren lisäksi muitakin lähisaaria. Saarella sijaitsee Möjan kirkko.

Möjan pitäjä erotettiin vuonna 1638 Värmdön pitäjästä. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa pitäjän kirkolliset tehtävät siirrettiin Möjan seurakunnalle ja maalliset tehtävät Möjan maalaiskunnalle. Maalaiskunta liitettiin vuonna 1952 Djurön maalaiskuntaan, joka puolestaan liitettiin Värmdön kuntaan vuonna 1974. Seurakunta liitettiin Djurön, Möjan ja Nämdön seurakuntaan vuonna 2002.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Möja socken
**Bjørn Tidmand** (s. 24. tammikuuta 1940) on tanskalainen laulaja.

Tidmandin ura alkoi lapsena Kööpenhaminan poikakuorossa, minkä jälkeen hän esiintyi nuorena Kööpenhaminan ravintoloissa ja yökerhoissa. Tidmand esiintyi televisioissa ensimmäistä kertaa vuonna 1957 ohjelmassa *Soldaterstafetten* ja julkaisi ensilevytyksensä, tanskankielisen version *Only Sixteen* -kappaleesta vuonna 1959.

Tidmand osallistui Dansk Melodi Grand Prixiin vuonna 1963 kappaleella *Amiga mia* sijoittuen kilpailussa toiseksi. Vuotta myöhemmin Tidmand voitti Dansk Melodi Grand Prixin kappaleella *Sangen om dig* valikoituen täten Tanskan edustajaksi Tanskan isännöimään saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Tidmand sijoittui yhdeksänneksi 16 kilpailijan joukosta. Vuonna 1965 Tidmand osallistui Dansk Melodi Grand Prixiin kappaleella *Forårsvise*, mutta sijoitusta kilpailussa ei tiedetä.

Tidmandin muita tunnetuimpia kappaleita ovat *Nu ta’r jeg til Dublin*, *Brænd mine breve*, *Lille sommerfugl*. *Når det bli’r sommer igen* ja *Rosen er rød min ven*. Tidmand isännöi Gustav Wincklerin kanssa TV-ohjelmaa *Mellem to stole* 1970-luvun puolivälissä.

Lähteet
-------

* Biografi - Bjørn Tidmand

### Viitteet

1. ↑  Denmark: Melodi Grand Prix 1963 *eurovisionworld.com*. Viitattu 4.4.2022.
2. ↑  Denmark: Melodi Grand Prix 1964 *eurovisionworld.com*. Viitattu 4.4.2022.
3. ↑  Copenhagen 1964 *eurovision.tv*. Viitattu 4.4.2022.
4. ↑  Denmark: Melodi Grand Prix 1965 *eurovisionworld.com*. Viitattu 4.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |