recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
R. Sathyanarayana
**R. Sathyanarayana** (9. toukokuuta 1927 Mysore – 16. tammikuuta 2020 Mysore) oli intialainen musiikkitieteilijä ja tanssin tutkija.

Sathyanarayana syntyi muusikkoperheeseen ja alkoi saada äidiltään Varalakshmilta musiikkikasvatusta 5-vuotiaana. Hänen isänsä oli karnaattisen musiikin laulaja. Sathyanarayana sai maisterin arvon kemiassa, jota opetti vuosina 1949–1984. Samanaikaisesti hän työskenteli karnaattisen musiikin opetuksessa.

Sathyanarayana julkaisi urallaan kymmenittäin teoksia, kuten kriittisiä editioita sanskriitinkielisistä tutkielmista sekä alkuperäisiä teoksia eri taidemuodoista. Hän käänsi monia teoksia kannadaksi, ja häneltä ilmestyi satoja artikkeleita. Hän piti tärkeänä yhteistyötä muusikoiden kanssa musiikin edelleen kehittämiseksi. Hän ei pitänyt tarpeellisena erottelun ylläpitämistä klassisen intialaismusiikin, kevyen musiikin ja elokuvamusiikin välillä. Sathyanarayana profiloitui laaja-alaisena tutkijana, joka sivusi työssään myös filosofiaa, kasvatustiedettä, psykologiaa ja kulttuuriantropologiaa. Hän vei muusikoita ja musiikintutkijoita useisiin kansainvälisiin seminaareihin ja musiikkijuhlille Intian hallituksen sponsoroimana.

Sathyanarayana valittiin vuonna 2013 Sangeet Natak Akademin jäseneksi. Hänen saamiensa palkintojen joukossa oli Padma Shri (2018). Hänellä oli kunniatohtorin arvot Indira Kala Sangeet Vishwavidyalayasta, Mysoren yliopistosta ja Gangubhai Hangal -yliopistosta. Sathyanarayanan kuoltua hänen poikansa kertoi, että oli saanut isältään toimeksiannon tältä kesken jääneen kirjan viimeistelyksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mysore, Akram Mohammed: Award a recognition to double my efforts: Satyanarayana *State News*.  24.11.2013. Deccan Herald. Viitattu 23.1.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Padma Shri Dr RA Sathyanarayna passes away *States News*.  17.1.2020. United News of India. Viitattu 23.1.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  R. Sathyanarayana Sangeet Natak Akademi. Viitattu 23.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Mysuru's Prof. R. Satyanarayana among nine Padma Awardees from state *News*.  27.1.2018. Star of Mysore. Viitattu 23.1.2020. (englanniksi)
5. ↑  3rd Convocation of K'taka State Dr Gangubai Hangal Music and Performing Arts University held *Mysore News*.  15.2.2018. City Today.  Arkistoitu 28.1.2022. Viitattu 23.1.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Arno** (ven. Арно, Орно, Колкишкинское, Просо, *Orno, Kolkiškinskoje, Proso* ) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä. Se sijaitsee Bežanitsyn ylängön järvialueella.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,6 kilometriä pitkä, 0,8 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 39,2 hehtaaria. Järven pohjoisosassa sijaitsee saari, jonka pinta-ala on 0,3 hehtaaria. Järvi on kekimmäärin 5 metriä syvä, mutta sillä on myös 8-metrinen syvänne. Metsäinen järvi on muuten autio, mutta sen länsirannalla sijaitsee kaksi yksinäistä taloa peltoineen tai niittyineen. Ne muodostavat Dudinon (ven. Дудино) kulmakunnan. Järven luusuassa oli vuoteen 1953 asti pato ja sen koillispuolella sijaitsi myös Kolkiškinon kulmakunta.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää hauki, ahven, pasuri, salakka, pasuri, suutari, karppi, ruutana, made, säyne, mutakala, rantanuoliainen ja simppu, sekä *Rutilus*-suvun kaloja. Siinä elää myös rapu. Järven pohja on kivinen ja hiekkainen sekä paikoin mutainen. Rannat ovat hiekkaa ja paikoin kivisiä.

Vesistösuhteita
---------------

Arno sijaitsee Aloljan valuma-alueella ja on myös sen latvajärvi eli lähdejärvi. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on 6,1 neliökilometriä. Sen laskuoja lähtee järven kaakkoisrannasta ja laskee pian Olhovein järven (ven. Ольховеи) kautta Aloljan alajuoksulle päin.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Арно (озеро, Псковская область), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
2. 1 2 3 4  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Internetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
3. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 2.5.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Arno (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 2.5.2020. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000, viitauttu 2.5.2020
4. 1 2  Pihkovan alueen kartta: sivu 29 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 2.5.2020

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Арно (озеро, Псковская область)
Kaukolan eteläosassa on suuret hiekkakuopat
**Kaukola** on kylä Salon kaupungin Muurlassa. Kylä sijaitsee Muurlan eteläosassa Kiskontien ja Kaukolantien risteyskohdassa.

Kaukola sijaitsee Muurlanjoen itäpuolella. Jokilaaksossa on laajat pellot, mutta valtaosa Kaukolan kyläaluetta on metsien peittämää moreenimuodostumaa. Kylän eteläosassa on laaja Kärmeseljännummi, jossa on suuret hiekkakuopat. Mäkien väliin jää joitakin suoalueita, joista suurimmat ovat Pullasuo ja Nairassuo. Kaukolan naapurikylät ovat Kistola, Muurla, Hongisto, Nokoinen, Harjula ja Kaivonpyöli.

Historia
--------

Kaukola on myöhäiskeskiaikainen uudisasutuskylä. Kylä on syntynyt kahden historiallisen tien risteyskohtaan. Vielä isojaon aikaan Kaukolassa oli Karjaskylän takamaita, mikä lienee seurausta kylän asuttajien alkuperästä. Kylän seitsemän kantatilaa sijaitsivat kahdella vierekkäisellä kylänmäellä ja kuuluivat ensin hallinnollisesti Muurlan läänin veropitäjään, 1620-luvulta lähtien Perniöön ja sitten Uskelaan, jossa Muurla kuului Salon yökuntaan ennen oman kappeliseurakunnan perustamista 1724. Isojako rikkoi vanhan kylärakenteen 1700-luvun lopulla, kun silloiset viisi kantatilaa siirtyivät omien maidensa keskelle.

Kaukolan toisella kylänmäellä toimi kestikievari 1800-luvulle saakka. Samalle mäelle perustettiin myöhemmin Kaukolan kansakoulu, joka toimi vuoteen 1973 asti. Kaukolan torpparialue teiden risteyksessä kehittyi 1900-luvun alussa kylän uudeksi kyläkeskukseksi, kun torpat ja mäkituvat itsenäistyivät. Risteysalueella toimi muun muassa kauppa. Kiskontie oikaistiin 1970-luvun alussa, jolloin kyläkeskus jäi risteysalueen pohjoispuolelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Turun maakuntamuseon Sarakum-projekti, Muurlan kulttuuriympäristö ja arvot*, s. 24. Turun maakuntamuseo, 2005. Teoksen verkkoversio.
**Patriarkaalinen pappeus** (joskus käytetään myös nimitystä **Aabrahamin pappeus**) on Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä yksi pappeuden kolmesta muodosta. Kaksi muuta pappeutta ovat Aaronin pappeus ja Melkisedekin pappeus. Toisin kuin kaksi muuta pappeuden muotoa, patriarkaalinen pappeus on hyvin kiistanalainen. Suurin osa Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon teologeista ei pidä patriarkaalista pappeutta itsenäisenä pappeuden muotona, vaan Melkisedekin pappeuden erityisenä muotona, joka toteutuu patriarkan virassa. Sitä vastoin eräissä fundamentalistissa mormoniyhteisöissä patriarkaalisella pappeudella on vahva asema.

Toisin kuin Melkisedekin pappeus ja (Aaronin kirjaimellisia jälkeläisiä lukuun ottamatta) Aaronin pappeus, patriarkaalinen pappeus kulki profeetta Joseph Smithin mielestä suvussa suoraan etenevässä polvessa. Hänen mukaansa Aadam sai patriarkaalisen pappeuden Jumalalta, ja häneltä se periytyi ensin Aabelille ja tämän kuoleman jälkeen Seetille. Heiltä patriarkaalisen pappeuden valtuudet siirtyivät ihmiskunnassa eteenpäin.

Smith puhui ensi kertaa patriarkaalisesta pappeudesta siunatessaan isänsä Joseph Smith Sr:n patriarkaaliseen virkaan 18. joulukuuta 1833. Nauvoon temppelin rakennustöiden aikana 27. elokuuta 1843 Smith puhui eräässä esitelmässään "kolmesta suuresta pappeuden siunauksesta", ja mainitsi niiden joukossa myös patriarkaalisen pappeuden. Puheessaan Smith tuntuu liittävän patriarkaalisen pappeuden ennen muuta rakenteilla olevaan temppeliin ja siellä saataviin siunauksiin. On mahdollista, että hän patriarkaalisesta pappeudesta puhuessaan tarkoitti sinetöintiä ja sitä, kuinka sukupolvet liittyvät toisiinsa temppelissä tehtävien pyhien toimitusten kautta.

MAP-kirkossa oli Joseph Smithin veljen Hyrum Smithin jälkeläinen johtavana patriarkkana aina vuoteen 1979, jolloin tuolloinen johtava patriarkka Eldred G. Smith vetäytyi eläkkeelle siunaamatta itselleen seuraajaa. Kirkko ilmoitti virallisesti kirkossa olevan niin paljon patriarkkoja, että jokainen kirkon jäsen saa itselleen kuuluvan patriarkaalisen siunauksen, eikä johtavan patriarkan virka enää näin ollen ole tarpeellinen. Tämän myötä patriarkaalinen pappeus tuntuu menettäneen merkitystään.
Bolesław Bierutin patsas.
**Bolesław Bierut** (18. huhtikuuta 1892 Lublin, Puola – 12. maaliskuuta 1956 Moskova, Neuvostoliitto) oli puolalainen kommunistijohtaja ja stalinisti. Hän oli myös Puolan presidenttinä vuosina 1947–1952.

Elämäkerta
----------

Bierut oli syntynyt lähellä Lublinia. Hän suoritti opintonsa Kommunistisen Internationaalin koulussa. Kun Josif Stalin oli lakkauttanut Puolan kommunistipuolueen 1938, Bierut selvisi suuresta vainosta, joka koetteli puolalaisia kommunisteja. Hänet kutsuttiin uuden Puolalaisten työläisten puolueen johtajaksi 1943 ja oli jäsenenä Puolan parlamentissa 1944–1947. Bierut oli Neuvostoliiton työkaluna Puolan kommunistien vallankaappauksessa. Hän oli Puolan kansantasavallan presidenttinä viran olemassaolon ajan vuosina 1947–1952. Hän kieltäytyi järjestämästä kommunistipoliitikkojen oikeudenkäyntejä ennen seuraajansa Władysław Gomułkan syrjäyttämistä puolueen pääsihteerin virasta vuonna 1948. Hän kuitenkin tuomitsi näytösoikeudenkäynneissä toisen maailmansodan sotilasjohtajia kuten kenraali Stanislaw Tatarin, 40 Wolność i Niepodległość (WiN, Vapaus ja Itsenäisyys) -järjestön jäsentä ja kirkon johtajia. Monet vastustajat hänen hallintonsa aikana, kuten "Auschwitzin sankari" Witold Pilecki, tuomittiin kuolemaan salaisissa oikeudenkäynneissä. Bierut kuoli 12.3.1956 ollessaan Moskovassa seuraamassa Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 20. puoluekokousta.

Katso myös
----------

* Puolan historia 1945–1989

Lähteet
-------

1. ↑  Bolesław Bierut *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 16.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bolesław Bierut** Wikimedia Commonsissa

Puolan vaakunaPuolan kansantasavallan pääministerit (1944–1989)
Edward Osóbka-Morawski (1944–1947) | Józef Cyrankiewicz (1947-1952) | Bolesław Bierut (1952–1954) | Józef Cyrankiewicz (1954-1970) | Piotr Jaroszewicz (1970–1980) | Edward Babiuch (1980) | Józef Pińkowski (1980–1981) | Wojciech Jaruzelski (2/1981–1985) | Zbigniew Messner (1985–1988) | Mieczysław Rakowski (9/1988–8/1989) | Czesław Kiszczak (1989)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Anna Hellerstedt** (s. 1975 tai 1976) on ruotsalainen yritysjohtaja ja konsultti joka on asunut Suomessa vuodesta 2006 lähtien. Hellerstedt aloitti toimitusjohtajan tehtävät sanomalehtiä julkaisevassa KSF Mediassa 2. toukokuuta 2018. Hellerstedt siirtyi KSF Mediaan lemmikkituoteyhtiö Mustin ja Mirrin palvelutuotejohtajan tehtävistä.

Taustaltaan Hellerstedt on diplomi-insinööri Linköpingin yliopistosta. Aikaisemmin Hellerstedt on johtanut Ruotsin vienninedistämisorganisaatio Business Swedenin Suomen-konttoria sekä työskennellyt konsulttiyhtiö McKinseyllä. Hellerstedtin puoliso on MTV Median toimitusjohtaja Jarkko Nordlund.

Lähteet
-------

1. ↑  Sara Langh: Anna Hellersted blir ny VD för KSF Media *Svenska Yle*.  4.5.2018. Svenska YLE. Viitattu 8.5.2018.
2. ↑  Katarina Koivisto: KSF Medias nya vd betonar lagarbete *Hufvudstadsbladet*.  4.4.2018. KSF Media. Viitattu 8.5.2018. (ruotsiksi)
3. ↑  Niko Vartiainen: Hufvudstadtsbladetia julkaisevaan KSF Mediaan uusi toimitusjohtaja lemmikkituoteyhtiö Mustista ja Mirristä *Helsingin Sanomat*.  4.4.2018. Sanoma Media. Viitattu 8.5.2018.
Prahan astronominen kello.
**Prahan astronominen kello** (tšek. *Pražský orloj*) on Prahan vanhankaupungin raatihuoneen seinässä oleva tunnettu historiallinen kello. Vuonna 1410 käyttöön otettu kello on yksi maailman vanhimmista ja hyväkuntoisimmista astronomisista kelloista ja eräs Prahan tunnetuimmista nähtävyyksistä. Vuosittain noin 700 000 matkailijaa katsoo sen lyönnit.

Astronominen kello on raatihuoneen eteläseinässä ja siinä on kolme osaa: astronominen kartta, josta näkyy kuun ja auringon asento taivaalla ja muita astronomisia tietoja, sen yläpuolella "Apostolien kävely" eli apostoleja esittävä kerran tunnissa pyörivä kellopeli sekä alimpana kalenteri, jonka yläreunassa nuoli osoittaa kuluvan päivän, kuukauden ja eläinradan symbolin.

Astronomisen kellotaulun vierellä on neljä patsasta, jotka kuvaavat aikansa uhkakuvia: turhamaisuutta kuvaava peiliin katsova mies, ahneutta kuvaava rahapussin kantaja, kuolemaa kuvaava luuranko ja vääräuskoisuutta kuvaava turkkilainen. Tasatunnein nämä neljä hahmoa liikkuvat. Niiden lisäksi taulua koristavat neljä liikkumatonta hahmoa: astronomi, kronikoitsija, filosofi ja enkeli.

Kellon rakensivat kelloseppä Mikuláš Kadaňilainen ja pappi-tiedemies Jan Šindel. Aiemmin luultiin, että kellon oli rakentanut 1490 kelloseppä Jan Růže (tunnettiin myös nimellä Hanuš). Kirjailija Alois Jirásekin mukaan legenda kertoo, että kellontekijä Hanuš sokeutettiin jotta hän ei voisi tehdä toista samanlaista kelloa. Legendan mukaan hän kosti rikkomalla kellon siten, että kukaan ei osannut korjata sitä seuraavaan sataan vuoteen. Legenda on kuitenkin sittemmin todettu täysin fiktiiviseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Lazarová, Daniela: Prague’s famous astronomical clock to undergo major repair work *Praha Radio*.  13.4.2017. Viitattu 13.11.2017. (englanniksi)
2. ↑  Astronomical Clock (Orloj) *Private Prague Guide*. Viitattu 13.11.2017. (englanniksi)
3. ↑  Muller, Martin: The medieval Astronomical Clock in Prague *Prague.cz*. Viitattu 13.11.2017. (englanniksi)
4. ↑  Prague Astronomical Clock (Orloj) *The Prague Vitruvius*. Viitattu 19.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Prahan astronominen kello** Wikimedia Commonsissa
**Keskipaljakka** on puuttoman tunturipaljakan vyöhyke, jossa ei alapaljakasta poiketen yleensä kasva metsävarpuja, kuten mustikkaa. Lämpötilat ovat liian alhaisia varpukankaille. Vaivaiskoivua ei myöskään esiinny. Kasvipeite on laikuttaista. Vyöhykettä luonnehtii liekovarpio. Myöhään sulavat lumenviipymät ja vähälumiset tuulenpieksämät ovat yleisiä ja luovat niille ominaisia kasvillisuustyyppejä.

Suot puuttuvat tai ovat harvinaisia. Sitä vastoin keskipaljakalla on routimisen aiheuttamaa vuotomaata varsinkin rannikolla ja rakkakivikkoa.

Routa luo rinteisiin kivivirtoja ja tasaisille maille kivikehiä ja verkkomaita. Tällöin kasvipeite on monesti roudan ja eroosion laikuttamaa tai näiden takia kasvitonta. Suomessa keskipaljakkaa esiintyy vain Käsivarren Lapissa yli 880–1 000 metrin korkeudesta noin 1 100–1 200 metrin korkeuteen asti. Kasvillisuus on tyypillisesti heinäkangasta, mutta on myös pohjanvariksenmarjaa ja liekovarpiota kasvavia kankaita. Yleensä siellä kasvaa kangasmaisesti tunturivihvilää, lampaannataa ja kitukasvuista vaivaispajua. Keskipaljakalla kasvaa myös tunturiniittyjä ja lumenviipymäkasvillisuutta.

Keskipaljakalla kulkevat porot, tunturipeurat sekä Norjan ja Ruotsin alueella myskihärät. Tunturisopuli elää keskipaljakan tunturiniityillä.

Katso myös
----------

* Yläpaljakka

Lähteet
-------

* Saira, Kalevi: *Norjan ja Ruotsin retkeilyopas*. Helsinki: Edita, 2000. ISBN 951-37-3107-3.

### Viitteet

1. ↑  Tunturit (alkuosa) Tunturissa tuulee!
2. 1 2 3 4 5  Henry Väre ja Rauni Partanen: *Suomen tunturikasvio*, s. 14. Metsäkustannus OY, 2009. ISBN 978-952-5694-40-6.
3. ↑  The Oligotrophic heath vegetation of northern fennoscandia and its zonation, Acta Botanica Fennica 125, Helsinki 1988, Kohta XII middle oroarctic zone, s. 171.
4. ↑  Oksanen ja Virtanen 1995; Virtanen ja Eurola 1997
5. ↑  Tuntureiden kasvillisuutta, Matti Haapasaari Heli heikkilä Reino Fagersten Kari Jämsen, Eripainos Kulumus 2, 1982, Kuopion museo 1982,Forssan kirjapaino Oy 1982, ISBN 951-9383-49-2, ISSN 0359-6117, s. 56
6. 1 2  Saira 2000, s. 12.
7. ↑  Haapassari 1982, s. 56
8. ↑  Olle G. Olsson: Tunturikasvit. Tietoniekat, Weilin+Göös 1986, ISBN 951-35-3737-4, Ruots. alkuteos 1985 Fjällflora, s. 4
9. ↑  Kilpisjärven biologinen asema
10. ↑  Tunturit elinympäristönä, alkup. lähde Eurola ym. 2003
11. ↑  Saira 2000, s. 15.
**Kiiskilä** oli kylä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla aleella. Nykyisin Kiiskilän alue kuuluu Venäjän Leningradin alueen Viipurin piiriin, mutta alueella ei ole asutusta. Kiiskilä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsiosassa Vahvialan vastaisella rajalla. Sen naapurikyliä olivat Viipurin maalaiskunnan alueella Vahvaniemi, Piispansaari, Porkansaari ja Ahokas. Kylässä sijaitsee Kiiskilän kartano.

Asutus
------

Kiiskilä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsirajalla Viipurinlahden rannalla. Kylän pohjoisosan kautta kulki valtatie 7. Vuonna 1937 Kiiskilässä oli 49 asukasta. Kiiskilän koulupiiriin kuuluvissa pikkukylissä oli asukkaita samana vuonna seuraavanlaisesti: Kärki 38, Lahti 23, Vahvaniemi 6 ja Mälkki 62 asukasta. Kiiskilässä oli kansakoulu ja Viipurin Osuusliikkeen myymälä. Kylässä toimi nuorisoseura ja marttayhdistys (per. 1934). Vuonna 1937 Kiiskilässä oli 622 ha metsää, 83 ha peltoa ja 25 ha niittyä.

Kansakoulu
----------

Kiiskilän kansakoulupiiri käsitti Kiiskilän lisäksi Ahokkaan, Haan, Kärjen, Lahden, Mälkin, Porkansaaren, Rasalahden ja Vahvaniemen kylät sekä osia Hapenensaaren kylästä. Vuonna 1939 Kiiskilän kansakoulussa oli 3 opettajaa ja 87 oppilasta.

Historia
--------

Talvisodan aikana Kiiskilän asukkaat evakuoitiin muualle Suomeen. Moskovan rauhassa Viipurin maalaiskunta Kiiskilä mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.

Lähteet
-------

* Kuujo Erkki, Lakio Matti: *Viipurin pitäjän historia II*. Helsinki: Viipurin maalaiskuntalaisten pitäjäseura ry, 1982.

### Viitteet

1. ↑  Lakio 1982, s. 264–265.
2. ↑  Kuujo 1982, s. 333.
3. ↑  Kuujo 1982, s. 387.
4. ↑  Lakio 1982, s. 295.
5. ↑  Lakio 1982, s. 269 ja 273.
6. ↑  Kuujo 1982, s. 377.
7. ↑  Kuujo 1982, s. 375.

Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
Turun punavankileirin muistomerkki Kurjenkaivonkentällä.
**Turun punavankileirin muistomerkki "535"** on taiteilija Ismo Kajanderin suunnittelema ja Turun Aikuiskoulutuskeskuksen metallipuolen opettajan Reijo Möttösen toteuttama teos Kurjenkaivonkentän rinteessä Turussa. Taideteos paljastettiin vuonna 1994 paikalla, jossa oli sisällissodan jälkeen ollut Turun vankileiri. Leirillä oli enimmillään 3300 punaista vankia, joista 175 menehtyi.

Muistomerkissä voi nähdä ristin, rastin tai kompassin omasta tulkinnasta riippuen. Tasapitkät sakarat yhdistyvät keskeltä nousevaan kalliokumpareeseen. Muistomerkin teksti on pitkäaikaisen turkulaisen poliitikon ja kansanedustajan Pertti Paasion kynästä: "Te kärsitte toivonne tähden".

Hanketta tukivat useat tahot, muun muassa Tammisaaren punavankileirin rahasto. AGA lahjoitti hitsausmateriaalin ja Raahen rautaruukki tarvittavan metallilevyn.

Lähteet
-------

1. ↑  Ismo Kajander: Turun punavankileirin muistomerkki "535" Turun kaupunki. Viitattu 23.3.2018.
2. ↑  "Te kärsitte toivonne tähden" – Turun vankileirin muistaminen *Hiiskuttua 2.0*.  10.11.2014. Turun yliopiston humanistinen tiedekunta. Viitattu 23.3.2018.
3. ↑  Turun punavankileirin muistomerkki Työväenmuseo Werstas. Viitattu 23.3.2018.
**Anna Charlotta Hamilton Geete** (2. maaliskuuta 1848 – 24. helmikuuta 1913 Borås, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä.

Hamilton Geeten merkittävin teos on hänen elämäkerrallinen kirjansa *I solnedgången* äidinisästään, kirjailija Erik Gustaf Geijeristä, joka oli kuollut vuosi ennen hänen syntymäänsä. Hamilton Geeten veli oli poliitikko, kirjailija Hugo Hamilton (1849–1928). Hamilton Geete solmi yhdeksän vuoden kihlauksen jälkeen 1876 avioliiton Gustaf Geeten kanssa. Avioliitto oli lapseton, mutta heillä oli kasvattitytär, joka kuoli 30-vuotiaana.

Hamilton Geete opiskeli maalausta, mutta luottamuksen puute omiin kykyihin sai hänet luopumaan siitä, ja hän keskittyi myöhemmin kirjoittamiseen ja kääntämiseen. Puolison työ piirilääkärinä vei pariskunnan maaseudulle, missä Hamilton Geete viihtyi huonosti eristyneissä oloissa ja juorujen kohteena. Oma kirjoittaminen jäi syrjään, ja hän keskittyi pitkäksi aikaa kääntämiseen. Hän ehdotti kustantajille Rudyard Kiplingin ja George Eliotin teosten kääntämistä jäi vaille vastakaikua. Hän oli kuitenkin ylpeä siitä, että sai esitellä ruotsalaisille lukijoille Mark Twainin, Bret Harten, Max Adelerin ja Thomas Bailey Aldrichin.

Neliosainen *I solnedgången* ilmestyi 1910–1914. Se menestyi ja sai Ruotsin akatemian palkinnon. Olof Lagercrantz sanoi siitä myöhemmin: "Hänen elämäntyötään Geijerin viimeisistä vuosista leimaa raikas kirjailijantaito, ja hän kertoo eloisasti ja kekseliäästi sivuhenkilöistä. Mutta kun hän lähestyy Geijeriä itseään, sävy muuttuu tunteelliseksi ja tekopyhäksi". Hamilton Geeten ja tämän nuoruudenystävän Helena Nyblomin kirjeenvaihtoa ilmestyi Holger Nyblomin toimittamana 1950 valikoima nimellä *Två väninnor*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Anna Charlotta Hamilton Geete, Svenskt kvinnobiografiskt lexikon, viitattu 2.11.2020 (ruotsiksi)
2. ↑  Hamilton Geete, Anna. Tietosanakirja osa 11. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1922


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi
* Alankomaat

 |

 |
Björkholmen

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°7′57.00″N, 24°42′57.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Saariryhmä | 
Varlaxholmarna |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,012 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Björkholmen** on huvilasaari lounaisessa Espoossa Ryssjeholmsfjärdenin merialueella. Virallisessa kaupunginosajaossa saari kuuluu Suvisaaristoon. Björkholmen on osa Varlaxholmarna-nimistä saariryhmää.

Björkholmenin pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja kaakkois–luoteissuuntainen pituus noin 170 metriä. Björkholmenin lounaispuolella sijaitsee Björkhagan saari, etelässä on Suvisaariston pääsaariin lukeutuva Svinö. Noin kaksi kilometriä Suvisaariston Björkholmenista lounaaseen sijaitsee Soukan Björkholmen.

Björkholmen on yleinen nimi ruotsinkielisillä saaristovyöhykkeillä. Nimi viittaa saaren kasvillisuuteen (björk, koivu).

Lähteet
-------

1. ↑  Björkholmen Espoon opaskartalla
2. ↑  Björkholmen
3. 1 2  Suviranta, Sami: Björkholmen (html) *Espoo.fi*.  2011. Espoo:  Espoon kaupunki.  Arkistoitu 6.5.2021. Viitattu 28.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Anna Hazare
**Kisan Baburao Hazare** Kisan Babaurao Hazare.ogg kuuntele ääntämys**(ohje)** (marathiksi किसन बाबुराव हजारे) (s. 15. kesäkuuta 1937), tunnetaan nimellä **Anna Hazare** (marathiksi अण्णा हजारे), on intialainen sosiaaliaktivisti ja vuoden 2011 Intian korruption vastaisen liikkeen johtohahmoja. Hazare on osoittanut mieltään käyttämällä väkivallattomia menetelmiä Mahatma Gandhin opetuksia seuraten. Hazare on osallistunut myös Ralegan Siddhi -kylän kehittämiseen ja rakentamiseen, joka sijaitsee Parner Talukassa Ahmednagar-alueella Maharashtran osavaltiossa Intiassa. Anna Hazare sai Padma Bhushan -palkinnon – kolmanneksi korkeimman siviilipalkinnon – Intian hallitukselta vuonna 1992 työstään, minkä hän oli tehnyt perustamalla Ralegan Siddhi -kylän malliksi muille.

Anna Hazare aloitti syömälakon 5. huhtikuuta 2011 painostaakseen Intian hallitusta säätämään tiukan korruptionvastaisen lain, joka oli asetettu tavoitteeksi Jan Lokpal -laki. Hazaren paasto johti valtakunnallisiin protesteihin Hazaren tueksi. Paasto päättyi 9. huhtikuuta 2011, päivä sen jälkeen, kun hallitus oli hyväksynyt Hazaren vaatimukset. *Daily News and Analysis* (DNA) -lehti julisti Hazaren yhdeksi Mumbain vaikutusvaltaisimmista ihmisistä.

Häntä on kritisoitu hänen autoritaarisista oikeusnäkemyksistään, kuten korruptoituneiden virkamiesten kuolemanrangaistuksen kannattamisesta, ja lisäksi hänen on väitetty tukevan pakotettua vasektomiaa perhesuunnittelussa.

28. heinäkuuta valmistunut Jan Lokpal -lain luonnos ei kelvannut Hazarelle. Hazare aloitti syömälakon 16. elokuuta 2011 New Delhissä, Intiassa, saadakseen hallituksen hyväksymään hänen ajamansa Jan Lokpal Bill -version korruption kitkemiseksi Intiasta. Hazare lopetti 13 vuorokautta kestäneen lakon 28. elokuuta erityisistuntoon kokoontuneen parlamentin hyväksyttyä joukon Hazaren vaatimuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Intian poliitikot anelevat Hazarea lopettamaan syömälakon *YLE Uutiset*.  24.8.2011. Viitattu 29.8.2011.
2. ↑  Korruption vastustaja lopetti syömälakkonsa Intiassa *Helsingin Sanomat*.  28.8.2011. Viitattu 29.8.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anna Hazare** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Anna Hazare
Björn Andreasson vuonna 1944.
**Björn Andreasson** (1917–1993) oli ruotsalainen lentokone- ja autosuunnittelija.

Andreasson aloitti uransa piirtäjänä ja Bo Lundbergin avustajana FFVS:n J22-hävittäjäprojektissa. Toisen maailmansodan aikana hänet palkattiin suunnittelijaksi AB Flygindustri (AFI) -yhtiöön Halmstadiin. Siellä hän osallistui AB Flygindustri Fi-1 -purjelentokoneen ja rahtiliitokoneen AB Flygindustri Fi-3 suunnitteluun. Vapaa-aikanaan hän suunnitteli kaksitasoisen BA-4:n, josta valmistettiin vain prototyyppi.

Sodan jälkeen hän siirtyi Skandinavisk Aero Industri -yhtiöön Tanskaan, jossa hän johti SAI KZ VII ja SAI KZ VIII koneiden suunnittelua. Vapaa-aikanaan hän suunnitteli yleisilmailukoneen (65 hv moottori), BA-6:n, joita valmistettiin harrastajarakenteisesti kaksi kappaletta vuonna 1954 ja kolmas vuonna 1993 tunnuksella BA-6B.

Vuonna 1952 hänet palkattiin McDonnellin tehtaaseen, josta hän siirtyi saman vuoden lopussa Convairille, jossa hän johti useiden lentokoneiden ohjausjärjestelmien suunnittelua. Hän suunnitteli vapaa-aikanaan BA-7 koneen, josta tehtiin myöhemmin piensarja.

1950-luvun lopussa Malmö Flygindustri ehdotti BA-7:n sarjavalmistusta. Andreasson muutti takaisin Ruotsiin. Mfi-tehtaalla hän johti MFI-9-koneen suunnittelua.

Kone kehittyi Saab MFI-15 Safari ja Saab MFI-17 Supporter versioiksi. Saab ABn ja Stil-Industrier:in avulla hän kehitti BA-11-koneen, jonka ensilento tapahtui vuonna 1977. Saab osti Mfi:n - Andreasson jäi tehtaalle kehittämään Saab 111-konetta. 

Hän jätti Saabin vuonna 1980 ja siirtyi Volvon palvelukseen. Hän siirtyi autojen suunnitteluun. Jo Mfi:ssä hän suunnitteli Saab Sonett II-auton prototyypin. Hän osallistui jopa kuorma-autojen suunnitteluun.

Suunnitelmat
------------

* AB Flygindustri Fi-1
* AB Flygindustri Fi-3
* BA-4
* BA-4A
* BA-4B
* SAI KZ VII
* SAI KZ VIII
* BA-6
* BA-6B
* BA-7
* MFI-9
* MFI-13, josta tuli Saab Sonett
* Saab MFI-15 Safari
* Saab MFI-17 Supporter
* BA-11
* BA-12 Sländan
* Saab 111
**Ašantien perinteiset rakennukset** ovat 13 savirakenteista taloa Kumasin lähellä Ghanassa. Ne ovat viimeiset jäljellä olevat rakennukset ašantien oman valtion kukoistuskaudelta. Talot muodostavat Unescon maailmanperintökohteen vuodesta 1980.

Talot sijaitsevat sisäpihojen ympärillä. Ne on rakennettu puusta, savesta, oljesta ja bambusta, ja niissä on aikaisemmin ollut olkikatto. Värikkäitä seiniä koristavat ornamentaaliset kohokuviot. Kuvioilla on symbolisia merkityksiä. Kattorakenteiden materiaalina käytettiin kahta trooppista puulajia, Hippocrates africana ja Hippocrates rowlandii, jotka kestävät hyvin termiittien hyökkäyksiä.

Tämäntyyppisiä rakennuksia oli runsaasti Kumasin alueella, mutta suurin osa niistä tuhoutui Britanniaa vastaan käydyissä sodissa vuosina 1806-1901. Baden-Powell poltti kuninkaallisen mauseoleumin. Jäljellä olevista taloista suurin osa on alle sata vuotta vanhoja.

Rakennuksia käytetään edelleen uskonnollisiin tarkoituksiin kuten jumalten kanssa keskuteluun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Asante Traditional Buildings *Unesco*. Viitattu 25.10.2016.
2. 1 2 3  Eloundou, Lazare, Odiaua, Ishanlosen: *African World Heritage / Patrimoine mondial africain: A remarkable Diversity / une diversité remarquable*, s. 84-85. Unesco, 2012. ISBN 9789230011031. Teoksen verkkoversio (viitattu 25.10.2016).

Aiheesta muualla
----------------

* Asante Traditional Buildings *The Places I Have Been*
* WHEN WILL BRITAIN RETURN LOOTED GOLDEN GHANAIAN ARTEFACTS? A HISTORY OF BRITISH LOOTING OF MORE THAN 100 OBJECTS
**Rytkyn työväentalo** oli Kiuruveden kaupungin Rytkyn kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Rytkyn työväenyhdistys perustettiin vuonna 1909. Vuonna 1910 yhdistys rakensi tanssilavan, ja seuraavana vuonna lavamateriaali muutettiin työväentaloksi. Vuoden 1910 kesällä yhdistyksessä oli 21 jäsentä, mutta saman vuoden lopussa enää 12. Vuonna 1915 jäseniä oli 10.

Keväällä 1921 uutisoitiin, että Rytkyn työväentalo oli palanut perustuksiaan myöten. Vasemmistolaisessa Raivaaja-lehdessä palosta epäiltiin valkoisia, mutta palosta ei ollut tarkempia tietoja. Ilmeisesti yhdistys rakensi palaneen talon tilalle uuden.

Yhdistys lakkautettiin vuonna 1932 kommunistilakien nojalla, talo takavarikoitiin ja myytiin huutokaupalla "porvarilliselle" Voimistelu- ja urheiluseura Jänteelle, joka oli ainoa huutaja tilaisuudessa.  Ilmeisesti Jänne myi talon eteenpäin urheiluseura Sulkavan Koitolle. Vuonna 1936 Sulkavan Koitto hankki tontin ja siirsi työväentalon sille; talo jatkoi muutamia vuosia elämäänsä "Koiton Talona". Talo oli sen jälkeen muun muassa Rytkyn Osuuskassan omistuksessa ja siirtyi 2000-luvulla yksityisomistukseen.

Vuonna 1935 perustettiin Rytkyn sosialidemokraattinen työväenyhdistys, ja se sai lakkautetun työväenyhdistyksen metsäpalstan haltuunsa. Palstan puut kaadettiin, ja niistä valmistui uusi talo vuonna 1949. Talo ei kuitenkaan ehtinyt täysin valmiiksi asti, ennen kuin yhdistyksen kannattava huvitoiminta alkoi hiipua. Yhdistys purkautui, ja talo päätyi Kuopion sosialidemokraattiselle piirille, joka puolestaan myi sen veneverstaaksi vuonna 1976.

Rakennus
--------

Viimeisen talon pinta-ala oli 252 neliömetriä, tilavuus 1 170 kuutiometriä, ja sen juhlasalissa oli 240 istumapaikkaa. Talo oli yksikerroksinen, lisäksi siinä oli 140 neliömetriä ullakkotilaa. Se oli runkorakenteinen lautatalo. Sisävuorauksia taloon ei ehditty tehdä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1910  1911. Sos. dem. puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 27.9.2022.
3. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1915  1916. Sos. dem. puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 27.9.2022.
4. ↑  Raivaaja *digi.kansalliskirjasto.fi*.  9.5.1921, no 17. Viitattu 27.9.2022.
5. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  6.9.1932, no 99. Viitattu 27.9.2022.
6. ↑  "Koiton talo" – tietoa kerätään Sulkavan Koitto. Viitattu 27.9.2022.
**Marguerite Pindling** (s. 26. kesäkuuta 1932 Long Bay Cay, Bahama) on bahamasaarelainen yhteiskunnallinen vaikuttaja, joka toimi heinäkuusta 2014 kesäkuuhun 2019 maan kenraalikuvernöörinä. Hän oli naimisissa pääministeri Lynden Pindlingin kanssa. Marguerite toimi itse tuolloin aktiivisesti miehensä kampanjoitsijana ja samaan aikaan keräsi varoja muun muassa Bahaman Punaiselle ristille.

Nuoruus ja perhe
----------------

Marguerite McKenzie syntyi vuonna 1932 Etelä-Androsin alueella. Hänen vanhempansa olivat Reuben ja Viola McKenzie. Marguerite oli yksi perheen 11 lapsesta.

Marguerite muutti vuonna 1946 siskonsa luokse Nassauun, missä hän kävi peruskoulunsa loppuun. Hän tapasi 1950-luvulla Lontoossa opiskelleen lakimiehen ja Bahamasaarten tulevan pääministerin Lynden Pindlingin, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1956. He saivat liittonsa aikana neljä lasta.

Ura
---

Marguerite Pindlingin mies Lynden valittiin kesäkuussa 1956 ensimmäisen kerran Bahaman parlamenttiin. Marguerite oli miehensä aktiivisempia kampanjoitsijoita, ja hän on kertonut kaksoiselämänsä alkaneen pian naimisiin menon jälkeen. Pindlingien ja muiden progressiivisen liberaalipuolueen kampanjointi tuotti tulosta. Puolue nousi valta-asemaan ja johdatti Bahamasaaret itsenäisyyteen.

Marguerite Pindling keskittyi itse hyväntekeväisyyteen ja oli vuosina 1976–1991 Bahaman Punaisen ristin varojenkeruukomitean puheenjohtaja. Kun Punainen risti päätti rakennuttaa uuden päämajan New Providenceen, Pindling oli auttamassa järjestöä keräämään 200 000 dollaria 800 000 dollaria maksaneesta rakennuksesta. Punaisen ristin lisäksi Pindling on ollut muun muassa keräämässä rahoja vammaistyölle.

Kuningatar Elisabet II löi 2007 Pindlingin Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön ritarikunnan suurristin ritariksi. Hän sai tunnustuksen vapaaehtoistyöstään sekä palveluistaan hyväntekeväisyydessä ja politiikassa.

Pindling toimi muutamia kertoja kenraalikuvernööri Arthur Foulkesin sijaisena, kun tämä oli ulkomailla. Hän olikin yksi ennakkosuosikkeja Foulkesin seuraajaksi. Kuningatar nimitti Pindlingin heinäkuussa 2014 Bahaman uudeksi kenraalikuvernööriksi.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. 1 2 3 4
4. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Valoammuksia Afganistanissa vuonna 2009.
**Valoammus** on ammus, jota käytetään vihollisten valaisemiseen ja oman tulenkäytön ohjaamiseen kun valonvahvistimia ja lämpökameroita ei voi käyttää. Niillä voi myös häikäistä vihollista ja vaurioittaa vanhoja valonvahvistimia.

Valoammuksia käytetään sekä tykistön että kranaatinheittimien ampumana. Tykistön ja heittimistön kranaatit eroavat toisistaan sekä toimintamatkaltaan että paloajaltaan.

Valoammuksessa on kuori joka halkeaa kun aikasytytin räjäyttää nallin ja vapauttaa laskuvarjolla varustetun valopanoksen. 

Valopanos palaa noin kahden miljoonan kandelan voimalla ja noin 45-50 sekunnin ajan.

Valoammuksen kantama ja lento-ominaisuudet ovat samanlaiset sirpalekranaatin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Artillery illuminating ammunition: Tactically useful or a roman candle? *The Cove*. Viitattu 15.3.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Valaisuammus tuo päivänvalon pimeälle taistelukentälle - Ruotuväki *ruotuvaki.fi*.  7.4.2018. Viitattu 15.3.2022.
3. ↑  First World War.com - Encyclopedia - Star Shell *www.firstworldwar.com*. Viitattu 15.3.2022.
**Yanick Pires Moreira** (s. 31. heinäkuuta 1991 Luanda) on angolalainen koripalloilija. Sentterinä pelaava Moreira on voittanut muun muassa Mestarien liigan mestaruuden vuonna 2019 ja NBA:n kehityssarjan mestaruuden vuonna 2017. Hän on pelannut myös Angolan miesten maajoukkueessa saavuttaen Afrikan-mestaruuskilpailujen hopeaa vuonna 2015.

Ura
---

### Seurajoukkueet

Moreira pelasi vuosina 2008–2011 Angolan pääsarjan Primeiro de Agostossa. Hän voitti maan mestaruuden kahdesti ja Afrikan mestareiden cupin mestaruuden yhtä monta kertaa. Vuosina 2011–2015 Moreira pelasi yliopistokoripalloa Yhdysvalloissa: vuodet 2011–2013 hän opiskeli South Plainsin yliopistossa ja vuodet 2013–2015 Southern Methodist Universityssä. SMU:n Mustangs-joukkueessa hän pelasi myös 57 ottelua noin yhdeksän pisteen ottelukeskiarvolla tehden yhteensä 515 pistettä.

Yliopiston jälkeen Moreira on pelannut muun muassa eurooppalaisissa pääsarjoissa. Hän voitti Raptors 905:ssä NBA:n kehityssarjan mestaruuden vuonna 2017 ja italialaisessa Virtus Bolognassa Mestarien liigan mestaruuden vuonna 2019.

### Maajoukkueet

Angolan alle 18-vuotiaiden maajoukkueen kanssa ikäluokan Afrikan-mestaruushopeaa vuonna 2007 saavuttanut Moreira debytoi maan miesten maajoukkueessa vuonna 2010. Hän kuului joukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuissa, missä hän kirjautti Australiaa vastaan turnauksen yksittäisen ottelun suurimmat määrät pisteissä (38) sekä hyökkäyslevypalloissa (10).

Moreira on edustanut Angolaa myös vuoden 2019 MM-kilpailuissa sekä vuosien 2015 ja 2017 Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Vuoden 2015 AM-kilpailuissa Angola saavutti hopeaa.

Saavutukset
-----------

### Seurajoukkueet

* Mestarien liigan mestaruus 2019
* Afrikan mestarien cup -mestaruus 2009 ja 2010
* Angolan mestaruus 2009 ja 2010
* NBA:n kehityssarjan mestaruus 2017

### Maajoukkueet

* Afrikan-mestaruuskilpailujen hopeaa 2015
* Alle 18-vuotiaiden AM-kilpailujen hopeaa 2007

Lähteet
-------

* Yanick Moreira International Stats Basketball-Reference.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Yanick Moreira International Stats – Basketball-Reference.com

Virtus Bologna – Koripallon Mestarien liigan mestari 2019
0 Punter ·
1 Martin ·
2 Moreira ·
6 Pajola ·
7 Taylor ·
8 Baldi Rossi ·
9 Cappelletti ·
11 Kravić ·
15 Chalmers ·
21 Aradori ·
24 M’Baye ·
25 Cournooh  

Päävalmentaja Đorđević ·
Apuvalmentajat Bjedov · Fedrigo · Largo
**Yanni** (oik. **Giánnis Chrysomállis**, kreik. Γιάννης Χρυσομάλλης, s. 14. marraskuuta 1954 Kalamáta, Kreikka) on kreikkalainen säveltäjä, itseoppinut pianisti ja oman "yhtyeensä", eli orkesterinsa "kapellimestari". Hänet tunnetaan etnisestä New Age -musiikistaan. Yannin levyjä ja video- ja DVD-tallenteita on myyty ympäri maailmaa yli 20 miljoonaa kappaletta.

Yannin konsertit koostuvat usein musiikista, joka on varta vasten live-esityksiin sävellettyä, sekä usein huippumuusikoiden vapaata sooloilua. Myös monien albumiversioiden kappaleita muokataan hyvin erilaisiksi konsertteja varten.

Elämä ja ura
------------

Yannia pidettiin lupaavana kilpauimarina Kreikassa. Tavoitteet olympialaisissa kilpailemisesta jäivät ja hän päätti kokeilla uraa rock and rollin parissa. Hän kiersi pitkin Yhdysvaltoja paikallisten yhtyeiden kanssa. Hän opiskeli samanaikaisesti University of Minnesotassa. Kuuluisin hänen yhtyeistään tuolloin oli Chameleon, joka kiersi pääosin Minnesotan, Iowan, Wisconsinin, Illinoisin ja Etelä-Dakotan osavaltioissa.

Yannin ura rock and rollin parissa jäi, ja hän siirtyi sooloartistina enemmän etnisen ja monikulttuurisen musiikin pariin. Suurin osa hänen alkutuotannostaan painottui koskettimilla soitettuun musiikkiin ja tuon ajan viihdemusiikkiin. Hän teki niiden ohessa muutamia New Age -painotteisia teemoja, jotka New Age -musiikkiin suuntautuneet radiot huomioivat heti.

Yannin läpimurto tapahtui vuonna 1994 uudentyylisellä "Live at the Acropolis" -levyllä. Sen kanssa julkaistiin samanaikaisesti musiikkivideo, joka oli kuvattu Ateenassa Herodeksen amfiteatterilla. Tämä oli Yannin ensimmäinen levy, jolla soitti kokonainen orkesteri tavanomaisen studiokokoonpanon sijaan. Levy oli myös hänen ensimmäinen live-albuminsa. *Live at the Acropolisin* myötä Yannin musiikissa alkoi esiintyä yhä enemmän piirteitä etnisestä ja uusromanttisesta musiikista.

Muuta
-----

Yannista ilmestyi vuonna 2003 David Rensinin kirjoittama kirja *Yanni In Words*, joka kertoo Yannin siihenastisen elämäntarinan.

Diskografia
-----------

* *Optimystique* (1980)
* *Keys to Imagination* (1986)
* *Out of Silence* (1987)
* *Chameleon Days* (1988)
* *Niki Nana* (1989)
* *Heart of Midnight* (1989)
* *Yanni/Dallas Symphony Feature Reflection of Passion* (1990)
* *In Celebration of Life* (1991)
* *Dare to Dream* (1992)
* *In My Time* (1993)
* *Live at the Acropolis* (1994)
* *Tribute* (1997)
* *If I Could Tell You* (2000)
* *Ethnicity* (2003)
* *Yanni Live, The Concert Event* (2006)
* *Truth of Touch* (2010)

Aiheesta muualla
----------------

* Yannin virallinen sivusto

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Yanito** tai **llanito** on nimi Gibraltarissa puhutulle kielimuodolle, jossa on voimakkaita vaikutteita englannista ja espanjasta. Se on kreolikieli.

Nimityksestä
------------

Yaniton eli llaniton virallisesta lausunta- ja kirjoitustavasta on kiistelty. Osa pitää muotoa yanito oikeampana kuin llanito. Nimien alkuperää ei tiedetä varmasti. Yksi selitys on, että nimi tulee englanninkielisestä nimestä *Johnny*. Esimerkiksi Kanariansaarilla englantilaisia ja joskus pohjoiseurooppalaisia yleensä kutsutaan nimityksillä *chone* tai *choni*, joilla on sama juuri. Toisen, hieman epäuskottavamman, selityksen mukaan nimitys tulee espanjan kielen sanasta *lano/a*, joka tarkoittaa adjektiivina selvää tai yksinkertaista sekä substantiivina tasaista maata.

Piirteet
--------

Yaniton luokittelu ei ole helppoa, sillä eri gibraltarilaisten sukupolvien edustajat liittävät sen usein hyvin erilaisiin puhetapoihin. Sitä voi kuvailla Andalusian murteella puhutuksi espanjan kieleksi, jossa on käytössä myös englantilaisia lainasanoja ja kielioppia. Lainasanoja on englannin lisäksi myös vähemmissä määrin Genovan murteesta, hepreasta ja Kanariansaarten espanjan murteesta. Joitakin lainoja on saattanut tulla myös romanin kielestä. Englanninkielisiä lainasanoja käytetään etenkin, kun sopivaa espanjalaista korvaavaa sanaa ei ole olemassa. Niiden lausumiseen on usein vaikuttanut kuitenkin espanja. Viime aikoina englantilaiset lainasanat ovat yleistyneet myös tapauksissa, joissa espanjankielinen vastine on olemassa.

Käyttö
------

Yanitoa ei pidetä arvovaltaisena ilmaisutapana, mutta sitä ei varsinaisesti myöskään katsota alaspäin. Yanitoksi ei juurikaan julkaista kirjallisuutta, eikä sitä ylipäätänsä käytetä usein kirjoitettaessa.

Lähteet
-------

* David Levey: *Language Change and Variation in Gibraltar*. John Benjamins Publishing Company, 2008. ISBN 9789027218629. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Matti Räsänen: Mitä ihmeen suomen kieltä *Kotus.fi*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus. Viitattu 14.3.2022.
2. 1 2 3  Levey 2008, s. 1−6
**Protocol Productions** oli Jari Paunan perustama suomalainen rooli- ja lautapelien julkaisija. Yritys tunnetaan julkaisemastaan *Dungeons & Dragons* -roolipelin suomennoksesta, jonka *Perussäännöt* olivat Suomessa myyntimenestys sekä ensimmäinen suomeksi käännetty roolipeli.

Historia
--------

Protocol Productions julkaisi levykelehteä nimeltä *Floppy Magazine* Commodore 64:lle, joka ilmestyi vuosina 1985–1988. Yritys julkaisi myös roolipelilehteä *Sininen lohikäärme*, jota ilmestyi yhteensä neljä numeroa vuosina 1988–1989.

Protocol Productionsin omistaja Jari Pauna teki kustannussopimuksen *Dungeons & Dragonsin* julkaisijan TSR:n kanssa pelin suomenkielisestä käännöksestä sekä heidän tuotteidensa jakelusta Suomessa. Pauna suomensi pelin, ja helmikuussa 1988 tuli markkinoille ensimmäinen tuote *Perussäännöt* eli nk. "punalaatikko" (engl. *Basic Set*), joka oli ensimmäinen suomeksi käännetty roolipeli. *Perussäännöt* olivat suuri menestys, ja niitä myytiin noin 65 000 kappaletta. Protocol julkaisi suomen kielellä myös *Dungeons & Dragonsinin* lisäosia ja muita tuotteita parin seuraavan vuoden ajan. Yritys julkaisi lisäksi lautapelejä kuten *Talisman*.

80- ja 90-lukujen vaihteessa yritys alkoi käyttää nimeä PRO-Games, jolla he julkaisivat suomeksi *Cthulhun kutsu* ja *Shadowrun*-roolipelit. Pauna oli myös kummankin pelin suomentaja. 90-luvun aikana uusia *Dungeons & Dragons* -julkaisuja ei enää tehty.

Pauna omisti myös Game World -nimisen pelikauppaketjun, joka oli Fantasiapelit-ketjun kilpailija, sekä oli toisena juontajana *Lohikäärmepuu*-radio-ohjelmassa. 90-luvun alun talouslaman aikaan yritys joutui rahoitusvaikeuksiin ja joutui myöhemmin konkurssiin.

Protocol Productionsin julkaisemat pelit
----------------------------------------

### Dungeons & Dragons

Sääntölaatikot
* *Perussäännöt*
* *Expert-säännöt*
* *Mestarisäännöt*

Seikkailumoduulit
* *Hopeaprinsessan palatsi ja Huntuseura*
* *Rahasia*
* *Caldwellin linnoitus*
* *Leijonalinnan aave*
* *Pikkuväen suuret tarinat*

Apuvälineet
* *Taistelusuojus*
* *Hahmolomakkeita*

### Muut roolipelit (PRO-Gamesin julkaisemat)

* *Cthulhun kutsu*
* *Shadowrun*

### Lautapelit

* *Talisman*
* *Onslaught*
* *Poker Dice*

Lähteet
-------

1. ↑  Rautanen, Niila T.: Floppy Magazine *Tietokonesivut NT Rautanen*.  2014.  Arkistoitu 23.8.2019. Viitattu 31.10.2022.
2. ↑  Air Combat Details *LaunchBox Games Database*. Viitattu 31.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  Sininen Lohikäärme *RPGGeek*. Viitattu 12.6.2022. (englanniksi)
4. 1 2 3  Koponen, Sami: Haastattelussa: Jari Pauna *Roolipelitiedotus*.  26.8.2018. Viitattu 12.6.2022.
5. 1 2 3  Saari, Mikko: *Löydä lautapelit*, s. 61. Avain, 2018. ISBN 978-952-304-193-6.
6. ↑  Protocol Productions *RPGGeek*. Viitattu 12.6.2022. (englanniksi)
7. ↑  Protocol Productions *BoardGameGeek*. Viitattu 12.6.2022. (englanniksi)
8. ↑  Protocol Productions *RPGGeek*. Viitattu 12.6.2022. (englanniksi)