recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Treacher Collinsin oireyhtymää sairastava lapsi
**Treacher Collinsin oireyhtymä** on monimuotoinen geneettinen oireyhtymä, joka aiheuttaa kallon ja kasvojen luiden poikkeavuuksia sekä kuulovammaisuutta.

Treacher Collinsin oireyhtymälle ominaisia ovat korvien ja leuan symmetrinen kehityshäiriö sekä useat pään ja kaulan kehityshäiriöt. Symmetrinen hypoplasia on poskiluissa ja silmäkuopan alareunassa 80 %:lla, leukaluussa 78 %:lla potilaista. Tästä seuraa purentavirheitä. Leukanivelen kehityshäiriöt voivat vaikeuttaa suun avaamista. Alaleuka onkin sairastuneilla pieni. Tyypillisiä Treacher Collinsin oireyhtymän piirteitä ovat myös silmäluomien alaspäin suuntautuneisuus, alaluomen uloimman kolmanneksen ja keskikolmanneksen puutos sekä uloimmasta kolmanneksesta puuttuvat silmäripset. Suulaki on sairastuneilla korkea, ja 28 %:ssa tapauksista todetaan suulakihalkio.

Noin puolilla Treacher Collinsin oireyhtymästä kärsivistä on johtumistyyppinen kuulovamma. Ulkokorvan ja kuuloluuketjun kehityshäiriöitä ilmenee usein; korvakäytävä voi puuttua tai olla hyvin ahdas. Molemminpuoleinen mikrotia on tyypillistä. Ensimmäisinä ikävuosina oireyhtymää sairastavilla lapsilla voi ilmetä hengitys- ja syömisvaikeuksia. Niitä aiheuttavat ahtaat ylemmät hengitystiet ja vaikeudet suun avaamisessa. Henkiseen kehitykseen Treacher Collinsin oireyhtymä ei vaikuta.

Treacher Collinsin oireyhtymän periytymistapa on yleensä autosomaalinen ja vallitseva. Mutaatiot geenissä *TCOF1* aiheuttavat 81–93 % tapauksista. *POLR1C*- ja *POLR1D*-geenien mutaatiot ovat oireyhtymän taustalla kahdessa prosentissa tapauksista. Lopuissa tapauksissa geneettinen pohjaa jää tuntemattomaksi. *POLR1C*-geenin mutaatioista johtuva Treacher Collinsin oireyhtymä on peittyvästi periytyvä. Joskus Treacher Collinsin oireyhtymä voi johtua sporadisesta uudesta mutaatiosta. Sairaus todetaan oirekuvan ja perimätutkimuksen pohjalta. Ilmaantuvuus on elävinä syntyvillä lapsilla arviolta 1/50 000. Sairauteen liittyvää kuulonalenemaa voidaan hoitaa kuulokojeella, kasvojen ja leuan epämuodostumia kirurgisesti. Treacher Collinsin oireyhtymä kuvattiin alun perin jo 1800-luvulla, mutta nimensä se sai kahden sairastuneen lapsen tapaukset vuonna 1900 raportoineelta Edward Treacher Collinsilta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Treacher Collins -oireyhtymä Kuuloavain, viitattu 29.7.2023
2. 1 2 3 4 5 6 7  Treacher-Collinsin syndrooma Terveyskirjasto 8.11.2019, viitattu 29.7.2023
3. ↑  Hearing loss in the Treacher-Collins syndrome National Library of Medicine 2002, viitattu 29.7.2023
4. ↑  Treacher Collins syndrome MedlinePlus Genetics, viitattu 29.7.2023
5. ↑  Sowmya B Shetty, Ann Thomas, Raghavendra Pidamale, Treacher Collins Syndrome: A Case Report and a Brief Review on Diagnostic Aids National Library of Medicine 15.4.2011, viitattu 29.7.2023
**Platt-LePage XR-1** oli yhdysvaltalainen kaksiroottorinen helikopteri, jota valmisti Platt-LePage Aircraft Company. Kopteri oli ensimmäinen Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien (USAAF) kokeilema helikopterityyppi, lentäen ensilentonsa 1941. Kopterityyppi jäi prototyyppiasteelle siitä huolimatta, että sen koelennot vaikuttivat lupaavilta, sillä XR-1:tä parempia koptereita oli jo tuotannossa kun se tuli käyttöönottovalmiiksi.

XR-1:n suunnittelu ja koelento-ohjelma
--------------------------------------

XR-1 koelentovaiheensa alussa
Platt-LePage voitti XR-1-suunnitelmallaan armeijan kilpailun sen ensimmäisen helikopterityypin kehittämiseksi, ja sopimus kopterin tilaamisesta tehtiin 19. heinäkuuta 1940. Ensimmäisen prototyypin rakentaminen alkoi suoraan sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen, ja se luovutettiin armeijan koekäyttöön 1. tammikuuta 1941.

Paranneltu XR-1A
Koelento-ohjelma käynnistyi toukokuussa 1941, ja sen ensimmäiset matalalla ja hitaasti tehdyt lennot sujuivat hyvin. Ensimmäiset ongelmat kohdattiin, kun XR-1:llä yritettiin ensi kertaa lentää korkeammalla. Kopteri törmäsi maahan ja vaurioitui vakavasti. Erilaisten ongelmien vaivaamat koelennot jatkuivat uudelleenrakentamisen jälkeen aina kevääseen 1943, jolloin kopteri tuhoutui lopullisesti törmätessään maahan. Koelennot jatkuivat kuitenkin jälleen saman vuoden lopulla toisella prototyypillä, jonka huonot suoritusarvot johtivat lopulta ohjelman rahoituksen katkaisemiseen huhtikuussa 1945. XR-1A lahjoitettiin Smithsonian-instituutille, ja se on nykyisin varastoituna restauroimattomana Paul Garber Restoration and Storage Facilityssä.

Tekniset tiedot (XR-1A)
-----------------------

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 2
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&08.09400008,94 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&019.081000019,81 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&02.07400002,74 m
* **Lentopaino:** 0**Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ",".**.0**Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ",".**2,145 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Pratt & Whitney R-985-AN-1 -tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0340.&&&&00340 kW (&&&&&&&&&&&&0450.&&&&00450 hv)
* **Roottori:** &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × halkaisija &&&&&&&&&&&&&&09.03000009,30 m, pinta-ala &&&&&&&&&&&&&068.&&&&0068 m²

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0177.&&&&00177 km/h
* **Roottorin kuormitus:** &&&&&&&&&&&&&019.090000019,9 kg/m²
* **Teho-painosuhde:** 0**Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ",".**.0**Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ",".**4,9 kg/hv

Katso myös
----------

* Focke-Achgelis Fa 223

Lähteet
-------

* Witkowski, Ryszard: *Allied Rotorcraft of the WW2 period*. Redbourn, UK: Mushroom Model Publications, 2010. ISBN 978-83-89450-97-5.

### Viitteet

1. 1 2 3  Witkowski 2010: s. 10–14
2. ↑  Platt-LePage XR-1 *airandspace.si.edu*. National Air and Space Museum.  Arkistoitu 18.12.2014. Viitattu 18.12.2014.
**Iatrokemia** on erityisesti lääkeaineita ja lääketiedettä käsitellyt kehittyneempi alkemian haara, joka sai alkunsa 1500-luvun alussa. Sen keskeinen vaikuttaja oli Paracelsus (1493–1541). Hänen mukaansa alkemian tuli käsitellä kaikkia prosesseja, joissa aine muuttaa muotoaan – ei siis pelkästään metallin transmutaatioita. Paracelsuksen työt alkoivat ilmestyä kirjoina vasta kymmeniä vuosia hänen kuolemansa jälkeen. Ne innoittivat myös muita iatrokemian pariin ja tuottamaan sitä käsittelevää kirjallisuutta. Iatrokemian ansiona voidaan pitää kemian tuloa osaksi eurooppalaisen lääketieteen opetusta. Iatrokemia nosti kemian akateemista arvostusta.

Muita merkittäviä iatrokemistejä olivat:

Georgius Agricola (1494–1555)

* *De re metallica*, julkaistu 1556

Vanoccio Biringuccio (1480–1539)

* *De Le Pirotechnia*, julkaistu 1540

Lazarus Ercker (?–1593)

* *Treatise on Ores and Assaying*, julkaistu 1594

Jan Baptist van Helmont (1579–1644)

* *Ortus medicinae*, julkaistu 1648

Lähteet
-------

1. ↑  William Foster: *Kemian tarina*, s. 8. WSOY, 1934.
2. ↑  John Hudson (suom. Kimmo Pietiläinen): *Suurin tiede – kemian historia*, s. 52. Art House, 1995. ISBN 951-884-171-3.
Cincinnatus kutsutaan auran äärestä diktaattoriksi Alexandre Cabanelin maalauksessa vuodelta 1843.
**Lucius Quinctius Cincinnatus** oli antiikin roomalainen kansalaiskunnon ja vaatimattomuuden perikuva. Roomalaisen historiankirjoituksen mukaan hän pelasti diktaattorina Rooman voittamalla eekvit vuonna 458 eaa. ja oli uudelleen diktaattorina 439 eaa. Vaikka Cincinnatus on ollut historiallinen henkilö, monet legendat hänen elämästään ovat suuresti liioiteltuja. Hänen mukaansa on nimetty Cincinnati-nimiset kaupungit ainakin Italiassa, Ohiossa ja Iowassa.

Vuonna 1888 ilmestyneen lukemiston sekä vuoden 2004 MS Encarta -tietosanakirjan mukaan Cincinnatuksen aikana kansalaisriidat repivät Roomaa ja kaupunki kävi alinomaa sotia naapureitaan, varsinkin pieniä latinalaiskansoja *eekviläisiä* ja *volskilaisia* vastaan. Cincinnatus sai mainetta sekä poliittisesta toiminnastaan että taisteluissa noita ulkoisia vihollisia vastaan. Vuonna 458 eaa. konsuli Minuciuksen johtama roomalainen sotajoukko joutui Algidus-vuorella suureen hätään, kun eekviläiset piirittivät sen. Roomassa pelästyttiin tapahtunutta ja päätettiin nimittää Cincinnatus diktaattoriksi.

Cincinnatus oli pienellä maatilallaan kyntämässä, kun senaatin lähettiläät tulivat ilmoittamaan hänelle nimityksestä. Hän riisui heti työvaatteensa, otti ylleen toogan ja riensi kaupunkiin. Siellä hän kokosi viipymättä sotajoukon ja riensi Algidus-vuorelle.

Heti perille saavuttuaan Cincinnatus hyökkäsi. Piiritetyt roomalaiset elpyivät myös saadusta avusta ja tekivät voimakkaan hyökkäyksen, jolloin vihollinen jäi kahden tulen väliin. Moni surmattiin ja jäljelle jääneet piiritettiin. He rukoilivat nyt nöyrästi Cincinnatukselta armoa. Hän vastasi, ettei tarvitse eekviläisten verta, ja salli heidän lähteä tiehensä. Mutta heidän täytyi ensin antaa pois aseensa ja omaisuutensa ja astua puolialastomina ikeen alitse, joka tehtiin kahdesta pystytetystä keihäästä ja kolmannesta keihäästä, joka oli sidottu niiden päihin. Sellaista pois marssimista pidettiin suurena häpeänä.

Voitetun saaliin jakoi Cincinnatus omille sotamiehilleen, mutta Minuciuksen sotamiehet eivät saaneet mitään. Heille hän sanoi: "Teille ei mitään saalista tule viholliselta, jonka saaliiksi itse olitte vähällä joutua, ja sinä, Minucius, johda alempana päällikkönä legioonia, kunnes osoitat konsulille sopivaa rohkeutta."

Päätettyään sodan onnellisesti Cincinnatus palasi riemusaatossa Roomaan. Sitten hän luopui oma-aloitteisesti diktaattorin virasta, vaihtoi toogan työasuun ja palasi maatilalleen jälleen kyntämään. Tällaisella käytöksellä hän kuvasti roomalaista valtiolle uhrautuvan ja vaatimattomuuteen nojautuvan kansalaisen ihannetta.

Taiteessa Cincinnatus kuvataan usein auransa kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Lucius Quinctius Cincinnatus Encyclopedia Britannica
2. ↑  Encarta: "Cincinnatus, Lucius Quintus". Microsoft Encarta Encyclopedia Standard 2004, Microsoft Corporation, 2003.
3. 1 2 3 4  Sjögren, Otto: "Vanha ja Keski-aika", *Historiallinen lukukirja*. WSOY, 1888. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cincinnatus** Wikimedia Commonsissa
**Aleksanteri (Ale) Nenonen** (1. joulukuuta 1889 Parikkala – 8. maaliskuuta 1953 Joensuu) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Nenosen vanhemmat olivat kauppias, maanviljelijä Pärttyli Nenonen ja Henriikka Terävä ja puoliso vuodesta 1921– Elsa Koskelainen. Nenonen kävi kansakoulun ja Kuopiossa kauppakoulun 1909–1911. Hän oli P. J. Reinikaisen kauppaliikkeen harjoittelija ja myymälänhoitaja Parikkalassa 1905–1909 ja kirjanpitäjä 1911, M. Kaurasen liikkeen kotimyyjä ja kauppamatkustaja Viipurissa 1912, A. Peipon liikkeen vanhempi myyjä ja kirjanpitäjä Parikkalassa 1913–1916, Oy Savo-Karjalan Tukkuliikkeen kirjanpitäjä Viipurissa 1917–1919, kotimyyjä 1919–1921 ja Joensuun konttorin johtaja 1921–1940 ja Keskon Joensuun konttorin johtaja 1941–1951. Nenonen oli myös Toiminimi Riikonen ja Kumpp:n toinen omistaja Simpeleellä 1932–1938, H. Nenonen Oy:n perustaja 1938 ja johtokunnan puheenjohtaja ja pääosakas. Hän oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1931 ja kaupunginhallituksen jäsen 1937–1948 sekä kaupunginjohtajan varamies 1941–1948. Nenosella oli myös muita luottamustehtäviä. Hän toimi Joensuun Katajan puheenjohtajana ja oli seuran kunniajäsen. Kauppaneuvoksen arvonimen Nenonen sai 1952.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aleksanteri Nenonen *Biografiasampo*. Viitattu 11.9.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee moottoriurheilua. A-ryhmä on myös Suomessa toimiva anarkistinen ryhmä.*
A-ryhmään kuuluva Mitsubishi Lancer Evo VI -ralliauto.
**A-ryhmä** on FIAn luokka moottoriurheilussa käytettäville autoille. A-ryhmä oli seuraaja ryhmä 2 -luokitukselle, joka perustui "1B"-ryhmän sääntöihin, joka korvasi FIA:n ryhmä 1:n monissa maissa.

A-ryhmän sääntöjen mukaan homologaatiota varten oli valmistettava vähintään 2 500 kappaletta homologaatiomallia, ja auton pitää perustua tuontantomalliin, jota on valmistettu vähintään 25 000 kappaletta. Aiemmassa B-ryhmässä vaadittiin vain 200 kappaletta homologaatiomallia, jotta se hyväksyttiin kilpailukäyttöön.
Esimerkiksi Subaru Impreza WRX STi:tä on valmistettu 2 500 kpl ja koko Subaru Impreza -mallistoa 25 000 kpl. Vuoteen 1991 asti luokittelumäärä oli 5 000 kappaletta. Evolution-malleissa tämä luokitteluraja oli kuitenkin vain 500 kappaletta. 

A-ryhmän kilpa-auton ja tiekäyttöön tarkoitetun homologaatiomallin oli molempien käytettävä samoja koripaneeleita, samaa voimansiirtoa ja samaa moottorilohkoa. Karkeasti sanottuna tiekäyttöön tarkoitetussa homologaatiomallissa ei ollut turvakaaria kuten kilpa-autossa, mutta siinä oli mukana ilmastointi.

A-ryhmään kuuluu 3 alaryhmää, jotka ovat yli 2,5 litran, 1,6–2,5 litran ja alle 1,6 litran moottoreilla varustetut autot. Autojen renkaiden leveys oli riippuvainen moottorin iskutilavuudesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Part 5: 1982-1988 Group A years *touringcarracing.net*. Viitattu 16.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Robert Carrier: In Praise of Group A *roadandtrack.com*.  28.10.2013. Viitattu 16.1.2023. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* FIA Group A (englanniksi)

Ralliautoluokat

* A-ryhmä
* B-ryhmä
* F-ryhmä
* N-ryhmä
* R-ryhmä
	+ R5
	+ R4
	+ R3
	+ R2
	+ R-GT
* Rallipyramidi
	+ Rally1
	+ Rally2
	+ Rally3
	+ Rally4
	+ Rally5
* ryhmä 4
* S-ryhmä
* Super 1600
* Super 2000
* World Rally Car
Aleksanteri I aikana lyöty kolikko. Etupuolella on ratsumies hevosen ja kahden keihään kanssa, pään yläpuolella on kuun sirppi, taustapuolella lukee ΑΛΕ-ΞΑ-ΝΔ-ΡΟ neliötä kiertäen.
**Aleksanteri I** oli Makedonian kuningas 495–450 eaa. Hän oli Amyntas I:n poika.

Herodotoksen mukaan Aleksanteri oli vihamielinen Persiaa kohtaan ja antoi teloittaa Dareios I:n lähettiläät. Aleksanterin oli kuitenkin alistuttava Kserkses I:n hyökätessä Kreikkaan. Vaikka Aleksanteri tekikin yhteistyötä persialaisten kanssa persialaissotien aikana, hän avusti kuitenkin kreikkalaisia. Hän antoi muun muassa tietoja kreikkalaisille persialaisen Mardonioksen aikeista ennen Plataiain taistelua vuonna 479 eaa.

Vaikka kreikkalaiset pitivät Aleksanteria aluksi barbaarina, sai hän luvan osallistua Olympian kisoihin, koska pystyi osoittamaan olevansa argoslaista sukua.

Lähteet
-------

1. ↑  Herodotos: *Historiateos* V.22.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksanteri I (Makedonia)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Amyntas I** | **Makedonian kuningas** | Seuraaja:**Perdikkas II** |
**Mystraksen katedraali** eli **Metropolis** (kreik. Μητρόπολη του Μυστρά, *Mitrópoli tou Mystrá*) eli **Pyhän Demetrioksen kirkko** (Ναός Αγίου Δημητρίου, *Naós Agíou Dimitríou*) on bysanttilaisaikainen kirkko Mystraksessa Spártin kunnassa Kreikassa. Se toimi Mystraksen katedraalina eli piispanistuimena. Kirkko on osa Mystraksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Mystraksen katedraali ja arkeologisen museon rakennus.
Mystraksen katedraalia sisältä.
Mystraksen katedraali on rakennettu noin vuonna 1280, mikä tekee siitä kaupungin vanhimman kirkon. Kirkon perusti piispa Eugenios. Katedraali kunnostettiin vuosina 1291–1292 piispa Nikeforos Moskhopuloksen aikana ja se sai nykyisen muotonsa 1400-luvun jälkimmäisellä puoliskolla piispa Matthaioksen aikana. Perimätiedon mukaan Bysantin viimeinen keisari Konstantinos XI Palaiologos kruunattiin kirkossa vuonna 1449. Kreikan itsenäistyttyä 1800-luvun alkupuolella kirkko toimi alkuvaiheessa Lakonian piispan piispanistuimena.

Katedraali edustaa Mystraksen kirkoille tyypillistä sekatyyliä: se on alaosassaan basilikakirkko ja yläosassaan viisikupolinen kirkko. Kirkko on koristeltu veistoskoristelulla sekä seinämaalauksin, jotka on tehty kolmessa vaiheessa vuosina 1270–1285, 1291–1292 sekä 1400-luvun alkupuolella.

Osmanivallan aikana kirkon pohjoispuolelle rakennettiin piha sekä kaksikerroksiset rakennukset piispan palatsiksi. Niissä toimii nykyisin Mystraksen arkeologinen museo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ναός του Αγίου Δημητρίου *Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού*.  Arkistoitu 3.12.2016. Viitattu 28.11.2016.
2. ↑  Archaeological site of Mistras: Description Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 17.8.2016. Viitattu 28.11.2016.
3. ↑  Miller, Korina: *Greece*, s. 203. Lonely Planet, 2010. ISBN 1742203426. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mystraksen katedraali** Wikimedia Commonsissa
**Marjalavat** (*Helwingia*) on omaan heimoonsa **marjalapakasveihin** (Helwingiaceae) kuuluva kasvisuku, jossa on kolme lajia. Lajit ovat kotoisin Himalajalta Japaniin ulottuvalta alueelta.

Tuntomerkit
-----------

Kasvit ovat ainavihantia pensaita tai pieniä puita. Lehden yläpinnalla on siihen kiinni kasvanut kukinto. Korvakkeet ovat pienet ja ripsuiset. Kukissa on vain yksi kehälehtikiehkura, sikiäin on kehänpäällinen, ja hedelmä on luumarja.

Marjalavat ovat tavallisesti ainavihantia. Kasveissa on flavoneja ja iridoideja. Varressa on syysoluja, jotka muodostavat kuituja, ja piijyväsiä. Tavallisesti kasvia peittää vahainen pintakelmu eli kutikula, mutta se voi puuttuakin. Kasvit ovat kaksikotisia, hede- ja emikukat sijaitsevat eri kasviyksilöissä. Kukat sijaitsevat viuhkomaisissa rykelmissä, ja niissä on yksikiehkurainen kehä, jossa on kolmesta viiteen kehälehteä, joiden kärjet ovat enemmän tai vähemmän taipuneet. Hedekukissa ei ole näkyvissä emiön jäänteitä eikä emikukissa joutoheteitä. Ensin mainituissa on heteiden välissä mettä erittävä pohjuskehrä. Sikiäin on yhdislehtinen, tavallisesti neljän, joskus kahden tai kolmen, emilehden muodostama. Siemenaihe on apotrooppinen (taipunut poispäin sikiäimen keskustasta), sen varsi ja kalvo ovat paksuja. Siemenkuori on ohut ja endospermi on heikosti kirjava. Kromosomiluku on n = 19.

Luokittelu
----------

Takhtajan (1997) sisällytti Helwingiales-lahkon ylälahkoon Aralianae, ja Cronquist (1981) vei suvun kanukkakasvien (Cornaceae) heimoon. Nyt heimoa pidetään orjanlaakerikasvien (Aquifoliaceae) sukulaisena.

Suvussa on kolme tai neljä lajia:

* *Helwingia chinensis* Batalin
* *Helwingia himalaica* Hook.f. & Thomson ex C.B.Clarke
* *Helwingia japonica* (Thunb.) F.Dietr. – verkkomarjalapa
* *Helwingia omeiensis* (W.P.Fang) H.Hara & S.Kuros.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. 2001–: Angiosperm Phylogeny Website.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens 2001–, viitattu 8.11.2014.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Marjalavat – *Helwingia*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q132079
* Wikispecies: Helwingia
* CoL: 62VHK
* EoL: 2891052
* EPPO: 1HWGG
* FoC: 114973
* GBIF: 7326894
* GRIN: 5512
* iNaturalist: 461032
* IPNI: 331651-2
* IRMNG: 1280515
* NCBI: 16914
* NZOR: e37ff642-7c08-46eb-8dad-d40dbe42f564
* Open Tree of Life: 1030990
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331651-2
* Tropicos: 40023222
* WFO: wfo-4000017325

 |

 |
**Aapeli Halonen** (5. lokakuuta 1863 Lapinlahti – 27. heinäkuuta 1928 Jyväskylä) oli suomalainen Halosen taiteilijasukuun kuulunut urkuharmonitehtailija.

Aapeli Halosen vanhemmat olivat talollinen Olli Halonen (1832–1914) ja Vilhelmiina Uotinen (1840–1913). Hänen sisaruksiaan olivat tekstiilitaiteilija Sohvi Halonen sekä taidemaalarit Pekka Halonen ja Antti Halonen.

Absoluuttisen sävelkorvan omannut Aapeli Halonen lähti 1881 työhön ja oppia saamaan Sortavalan Myllykylässä sijainneeseen Eero Mäkisen urkuharmonitehtaaseen. Hänestä tuli harmonimestari 1902 ja hän perusti sitten samana vuonna yhdessä harmonimestari Jaakko Rusasen kanssa oman *Halonen & Kumppanit Oy*:n urkuharmonitehtaan Jyväskylään. Tehdas toimi vuoteen 1910 saakka Jyväskylän Mäki-Matin kaupunginosassa Pitkäkadun varrella kunnes uusi Antti Halosen suunnittelema jugend-tyylinen hirsi- ja kivirakenteinen asuin- ja tehdasrakennus valmistui nykyisen Hannikaisenkadun varrelle lähelle Jyväskylän rautatieasemaa. Tehdas sijaitsi rakennuksen alakerrassa ja toisessa kerroksessa olivat Aapeli Halosen ja hänen perheensä asuintilat.

Aapeli Halonen kuoli 64-vuotiaana sydänkohtaukseen heinäkuussa 1928. 

Aapeli Halosen jälkeen tehtaan toimintaa jatkoi hänen poikansa Seppo Halonen aina 1950-luvulle saakka. Entisessä tehdasrakennuksessa toimii nykyisin Jyväskylän grafiikkakeskus.

Lähteet
-------

* Halosten taiteilijasuku : Aapeli Halonen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Halosen talo : Harmonitehtaasta grafiikkakeskukseksi (Arkistoitu – Internet Archive)

1. 1 2  Kuolleita, Aamulehti, 29.07.1928, nro 205, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat, 29.07.1928, nro 203, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalainen urkuharmoni on jo vanha ja - voitokas. Reportterimme silmäilee harmonien tekoa maan vanhimmassa urkuharmonitehtaassa Jyväskylässä, Seura, 23.06.1937, nro 25, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**NSJAP** eli **Japanin kansallissosialistinen työväenpuolue** on japanilainen puolue, joka perustaa aatteensa kansallissosialismiin.

Puolue perustettiin vuonna 1982 ja tunnetaan japaniksi nimellä  *国家社会主義日本労働者党 Kokka Shakaishugi Nippon Rōdōsha-Tō* tai saksaksi *Nationalsozialistische Japanische Arbeiterpartei*.

Se on mahdollisesti suoraa perua 1940-luvulla vaikuttaneesta kansallissosialistisesta Kokka Shakai Shugi Gakumei -järjestöstä. Aatteelliset juurensa ovat myös toisen maailmansodan tärkeimmissä japanilaisissa fasistisen aatteen ideologeissa, kuten Kita Ikki, Nakano Seigo, Sadao Araki ja Kodoha-puolue. NSJAP ylistää Japanin imperiumia ja sen liittolaisuutta natsi-Saksan kanssa.

Puolueohjelma
-------------

Puolue kannattaa korporatiivisen järjestelmän valtiota ja palaamista Shōgun-järjestelmään, joka johtajaperiaatteiltaan muistuttaa kansallissosialismia. Se ajaa antisemitismiä ja uskoo maailmanlaajuiseen juutalaiseen salaliittoon, joka muun muassa vapaamuuraritoiminnan avulla kontrolloi Japania. Puolue uskoo myös turanismiin, jonka ajatuksena on yhtenäisyys muiden turaanisesta juuresta haarautuvien ryhmien kesken (esimerkiksi suomalaiset, virolaiset ja unkarilaiset).

Puolue on ilmaissut tukensa muille aasialaisille valtioille kommunistista Kiinaa vastaan. "Geopoliittinen suunnitelmamme Itä-Aasiaan vapauttamiseksi pohjautuu liittoumaan Mantšuriaan, Tiibetin, uiguurien, Taiwanin, Mongolian ja Japanin välillä", ovat he ilmoittaneet.

### Revisionismi

Kuten uusnatsit lännessä kyseenalaistavat holokaustin, pitää NSJAP Nanjingin verilöylyä valheena.

### Vaikutus

Puolue on hyvin pieni tekijä Japanin poliittisessa mittakaavassa.

Aiheesta muualla
----------------

* NSJAP:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sivut NSJAP kautta (Arkistoitu – Internet Archive)
**TTVO** eli entinen **Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitos** tarkoittaa nykyään Tampereen ammattikorkeakoulun Mediapoliksessa toimivaa osaa yksiköstä "Media, musiikki ja taide". Siellä opiskellaan mm. elokuvaa, kuvataidetta ja uusmediaa. 

TTVO oli vuonna 1991 perustettu koulu Tampereen keskustassa Finlaysonin alueella. Nimi muuttui, kun Tampereen ammattikorkeakoulu aloitti toimintansa syksyllä 1996. Vuonna 1998 koulussa alkoi uusi koulutusohjelma verkkomedia. Lisäksi vuonna 2000 koulu muutti uusiin tiloihin ja koulutusohjelmat hiipuivat kahteen, jotka olivat kuvataide ja viestintä. Oppilaitos tunnetaan yhä puhekielessä parhaiten nimellä TTVO. Nykyään oppilaitos TAMK:n alaisuudessa sijaitsee Mediapoliksessa. Toiminta siirrettiin sinne Finlaysonin alueelta 2014.

Nykyiset tutkinto-ohjelmat
--------------------------

* Media-alan tutkinto-ohjelma (painopisteenä audiovisuaalinen sisällöntuotanto: kuvaus, leikkaus, äänisuunnittelu, tuotanto, käsikirjoittaminen)
* Degree Programme in Media and Arts (Interactive Media, Music Production, Fine Art)

Ainejärjestö TARINA
-------------------

TAMKin Mediapoliksen opiskelijoiden etuja ajaa ainejärjestö TARINA.

Lähteet
-------

1. ↑  Tampereen ammattikorkeakoulu, Taiteen ja viestinnän osasto *kansalliskirjasto.finna.fi*. Viitattu 16.8.2023.
2. ↑  TAMK Mediapolis (TTVO) *TAMK Mediapolis*. Viitattu 20.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* Elonet.fi: TTVO:n elokuvatuotannot
Kirjailija 1917-luvulla.
**Víctor Català** (oik. Caterina Albert i Paradís, 11. syyskuuta 1869 – 27. tammikuuta 1966) oli katalonialainen kirjailija. Hänen teoksensa *Solitude* vuodelta 1905 kuuluu modernismin tunnetuimpiin esimerkkeihin.

Caterina Albert julkaisi kokoelman ‘Jocs Florals’ vuonna 1898. Siihen kuulunut synkkä lapsenmurhaajasta kertova monologi herätti kauhistusta, varsinkin kun lukijoille selvisi, että kirjoittaja oli nainen. Niinpä seuraavasta teoksesta alkaen Albert käytti miehekästä kirjailijanimeään Víctor Català. Monet tuon aikakauden naiskirjailijat valitsivat miehen nimen kirjailijanimekseen, koska kokivat silloin voivansa kirjoittaa vapaammin.

Albert oli kotoisin L’Escala-nimisestä kylästä silloisesta Empordàn piirikunnasta Katalonian pohjoisosasta. Isänsä kuoltua hän alkoi toimia kotitilan tilanhoitajana. Hän korosti aina olevansa kirjoittajana amatööri. Hän aloitti kuvataiteen ja kirjoittamisen harrastamisen jo nuorella iällä ja oli aluksi kiinnostunut runoista ja teatterista.

Víctor Català oli kirjoittajana itseoppinut, mutta seurasi tarkkaan ajan kirjallisia trendejä. Katalonian kielen oikeinkirjoitusta muutettiin tuohon aikaan, mutta Catalàn kirjoitukset ilmestyivät vanhan kirjoitustavan mukaisina. Suurin osa hänen tuotannostaan on runoja ja näytelmiä, mutta tärkeimpinä teoksina pidetään proosatekstejä, etenkin romaania *Solitud*. Monien tekstien aihepiiri liittyy rikoksiin, kostoon ja väkivaltaan. Myöhemmissä teoksissa teemaksi nousee myös naisen asema.

Catalàn kirjailijan uralla oli useita pitkiä taukoja, jopa yli kymmenen vuoden mittaisia, jolloin hän ei julkaissut mitään. Näihin ovat voineet vaikuttaa kiireet maatilan hoidossa, läheisen ystävän kuolema tai mahdollisesti myös nimellä noucentistes tunnetun kirjallisen liikkeen kehittyminen. Català oli tämän liikkeen teorioista eri mieltä.

Lähteet
-------

1. ↑  Catalonian literature - Modernisme and Noucentisme Encyclopedia Britannica. Viitattu 22.3.2014.
2. ↑  VÍCTOR CATALÀ (Caterina Albert) *Magisteri Teatere - Mag Poesia*. Viitattu 22.3.2014. (espanjaksi)
3. 1 2 3  Víctor Català Culturcat.  Arkistoitu 18.3.2014. Viitattu 22.3.2014.
4. 1 2  Víctor Català *VISAT*. PEN Catala. Viitattu 22.3.2014. (espanjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Ilmari Killinen (kuvausaika 1920/30-luku)
**Ilmari Killinen** (28. heinäkuuta 1876 Kokemäki – 22. lokakuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen insinööri, poliitikko, virkamies ja laulaja.

Killisen vanhemmat olivat kuuromykkien koulun johtaja Kustaa Killinen ja Matilda Josefina Lagus. Hän valmistui koneinsinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1900 ja seuraavana vuonna Saksasta sähköinsinööriksi. Killinen toimi ensin luotsilaitoksen apulaisinsinöörinä 1902–1912 ja sitten G. W. Sohlberg Oy:n insinöörinä 1912–1917, sosiaalihallituksen työnvälitysosaston johtajana 1917–1918, Konekauppa-Osakeyhtiö Aatran teknillisenä johtajana 1918–1923, Helsingin teollisuuskoulun sähkötekniikan lehtorina 1923–1926 ja kauppa- ja teollisuusministeriön toimistopäällikkönä 1926–1936. Tullihallituksen pääjohtajaksi hänet nimitettiin 1936, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa asti.

Edistyspuoluetta edustanut Killinen oli kauppa- ja teollisuusministeri Kivimäen hallituksessa 1932–1936. Hän oli lisäksi muun muassa Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen sekä Valtion Patruunatehtaan, Outokummun kaivoksen ja Outokumpu Oy:n johtokunnan puheenjohtaja, otti osaa mieskuorojen toimintaan, julkaisi teoksen *Voiman saanti ja siirto* (1916) ja laati G. W. Sohlberg Oy:n, Suomen Metalliteollisuuden työnantajaliiton ja Helsingin puhelinlaitoksen juhlajulkaisut.

Laulajana Killinen teki neljä levytyksiä vuonna 1928 ja kaikki tehtiin pianon säestyksellä.

Killisen puoliso vuodesta 1900 oli Lilli Karolina Hallman.

Lähteet
-------

* Ilmari Killinen *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.
* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 384.

### Viitteet

1. ↑  Äänitearkisto.fi *2017-03-14*.  Arkistoitu 15.3.2017.
2. ↑  Fono.fi *2017-03-14*.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Axel Palmgren** | **Suomen kauppa- ja teollisuusministeri**1932−1936 | Seuraaja:**Atte Arola** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Valtioneuvosto
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Kartta frankkien valtakunnasta laajimmillaan. Vuoden 843 jako nähtävissä.
**Verdunin sopimus** solmittiin Kaarle Suuren pojan Ludvig Hurskaan kuoleman jälkeen vuonna 843 Kaarlen pojanpoikien kesken. Sopimuksessa frankkien valtakunta jaettiin kolmeen osaan. Kaarle Kaljupää sai länsiosan, Lothar keskiosan ja Ludvig Saksalainen itäosan.

Ludvig Hurskaan kuoleman jälkeen vuonna 840 keisariksi nousi Lothar. Tätä eivät nuoremmat veljet Ludvig ja Kaarle hyväksyneet vaan aloittivat sodan saadakseen perintömaansa itsenäisiksi. Osapuolet kävivät 841 Fontenayn taistelun Loirejoen keskivaiheilla. Verisessä yhteenotossa Lothar jäi alakynteen. Nuorempien veljesten joukot vannoivat Strasbourgissa liittovalan (romaanisella ja germaanisella murteella), jonka jälkeen Lothar voitiin pakottaa Verdunissa valtakunnan jakamiseen.

Sopimuksen mukaan Ludvig sai valtakunnan Reinin itäpuoliset alueet (tulevan Saksan), Kaarle sai valtakunnan länsiosan (tulevan Ranskan) ja Lothar sai keisarin arvon sekä Italian, Provencen, Burgundin, Lothringenin ja Friisian. Lotharin alue siis ulottui nykyisiin Alankomaihin saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikki Kirkinen: *Otavan suuri maailmanhistoria, osa 7. Euroopan synty*, s. 116–117. Helsinki: Otava, 1984. ISBN 951-1-07689-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Verdunin sopimus** Wikimedia Commonsissa
Maailman suurin matkustaja-alus M/S Oasis of the Seas Naantalin väylällä Ruissalon ja Luonnonmaan saarien välissä.
**Naantalin väylä** on Korppoon Utöstä Paraisilla Naantalin satamaan johtava meriväylä. Sen kulkusyvyys on 15,3 metriä ja se on yksi Suomen merialueen syvimmistä väylistä, sekä pisin meriväylä 120 kilometrin pituudellaan. Väylä oli vuoteen 2009 saakka kulkusyvyydeltään 13-metrinen. 13 metrin väylä valmistui vuonna 1986.

Väylä alkaa Formansbådanin reunamerkin läheisyydestä Utön eteläpuolelta ja jatkuu 15,3 metrin väylänä Saaristomeren läpi Naantalin satamaan. Väylällä on linjoja yhteensä 19 kappaletta.

Väylän syvennys 15,3 metriin
----------------------------

Väylä on pääosin luontaisesti syvä, ja sitä ei tämän vuoksi ruopattu kokonaan. 120 kilometrin matkalla ruopattiin 24 kohdetta. Väylähankkeen lupaprosessi kesti kauan ja välillä ruoppaukset jouduttiin keskeyttämäänkin. Väylän viimeiset ruoppaustyöt saatiin valmiiksi Naantalin sataman edustalla joulukuussa 2009, mutta erillisen Nesteen Naantalin jalostamon edustalla sijaitsevan Motonmatalan ruoppausta jatkettiin kevääseen 2010. Ruoppaustöitä tehtiin ympäri vuorokauden.

Uuden kulkusyvyyden käyttöönotto tarkoittaa lähinnä sitä, että Naantalin jalostamolle suuntaavat suuret öljytankkerit M/T *Mastera* ja M/T *Tempera* pystyvät hyödyntämään koko kapasiteettinsa 105 000 dwt, kun aiemmin ne joutuivat ajamaan vajaalla lastilla 80 000 dwt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Utön - Naantalin väylän uusi kulkusyvyys käyttöön  1-2/2010. Liikennevirasto.  Arkistoitu 17.10.2015. Viitattu 1.4.2010.
2. ↑  Lupapäätös: Naantalin sataman Moton matalan alueen ruoppaus, ruoppausmassojen läjitys, julkista kulkuväylää koskevan päätöksen muuttaminen (pdf)  15.12.2008. Länsi-Suomen ympäristölupavirasto. Viitattu 1.4.2010.
3. ↑  Väyläkortti: Naantalin 13,0 m väylä  19.12.2006. Merenkulkulaitos. Viitattu 1.4.2010. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Merenkulkulaitos: Naantalin väylän ja sataman ruoppaukset jatkuvat *Itämeriportaali*.  4.8.2009. Suomen ympäristökeskus, Ilmatieteen laitos ja ympäristöministeriö.  Arkistoitu 22.3.2012. Viitattu 1.4.2010.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Naantalin väylä**.
* Naantalin väylän hankearviointi[vanhentunut linkki] (pdf) *Merenkulkulaitoksen julkaisuja 6/2001*. 22.10.2001. Merenkulkulaitos.
* Naantalin väylän ruoppaus kohteissa 1-25 ja läjitys sekä väylän muut-taminen ja töiden aloittaminen ennen päätöksen lainvoimaiseksi tule-mista, Turku, Parainen, Rymättylä, Nauvo, Korppoo ja Houtskari (pdf)  17.12.2004. Länsi-Suomen ympäristölupavirasto.  [vanhentunut linkki]
**Anu Kiiskinen** (s. 1964) on suomalainen maisema-arkkitehti. Kiiskinen on suunnitellut ympäristötaideteoksia Helsinkiin ja Kuopioon.

Julkisia teoksia
----------------

Helsingin Vuosaaren Mustankivenpuisto valmistui vuonna 2002 Anu Kiiskisen ja maisema-arkkitehti Marja Mikkolan suunnitelmien perusteella. Kiiskinen suunnitteli puistoon ympäristötaideteoksen *Elo*. Teos koostuu kivimuureista, ruoholuiskista ja kivien muodostamasta simpukka-aukiosta. Puiston länsipuolella on Kiiskisen vuonna 1996 paljastettu teräsveistos *Eilen, tänään, huomenna*. Helsingin Toukolan Arabianmäen puistoon paljastettiin vuonna 1999 ympäristötaideteos *Nocturnal*. Teos muodostuu jonosta noin 7,5 metriä korkeita teräspylväitä, joiden yläosia yhdistää polveileva metallirakenne. Pylväsjono kaartuu aukion ympärille. Pylväissä on myös valaistus. Kuopion Leväsessä on ympäristöteos *Kastetta*, joka on valmistunut vuonna 2007.

### Kuvia teoksista

* Eilen, tänään, huomenna, 1996, Helsinki.*Eilen, tänään, huomenna*, 1996, Helsinki.
* Elo, 2002, Helsinki. – Osakuva ympäristöteoksesta, kivimuurit.*Elo*, 2002, Helsinki. – Osakuva ympäristöteoksesta, kivimuurit.
* Nocturnal, 1999, Helsinki.*Nocturnal*, 1999, Helsinki.
* Kastetta, 2007, Kuopio. – Osakuva teoksesta.*Kastetta*, 2007, Kuopio. – Osakuva teoksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mustankivenpuisto *Vihreät sylit, Helsingin kaupunki*. Viitattu 24.4.2020.
2. ↑  Anu Kiiskinen *LinkedIn*. Viitattu 24.4.2020. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Eilen, tänään, huomenna Helsingin taidemuseo.  Arkistoitu 2.12.2021. Viitattu 24.4.2020.
4. ↑  Nocturnal Helsingin taidemuseo.  Arkistoitu 22.4.2020. Viitattu 24.4.2020.
5. ↑  Julkiset taideteokset ja muistomerkit ulkotiloissa (s. 7)  19.3.2013. Kuopion taidemuseo.  Arkistoitu 30.3.2018. Viitattu 24.4.2020.
Anne Lauber vuonna 2015.
**Anne Lauber** (s. 28. heinäkuuta 1943 Zürich, Sveitsi) on säveltäjä. Hän sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1972. Hän valmistui Montrealissa musiikin maisteriksi 1982 ja tohtoriksi 1986.

Lauber opiskeli aluksi viulun- ja pianonsoittoa. Tämän jälkeen hän oli vuosina 1964–1967 Lausannen konservatoriossa opiskelemassa muun muassa sävellystekniikoita Zoltán Kodályn oppilaan Andras Kovachin johdolla. Vuonna 1967 Lauber muutti Montrealiin, jossa hän opiskeli sävellystä aluksi yksityisesti André Prévostin johdolla (1973–1977); hän sai opetusta lisäksi Jean Perriniltä ja myöhemmin Darius Milhaudilta.

Montrealin yliopistossa Lauberin opettajia olivat Serge Garant ja André Prevost. Lauber valmistui Montrealin yliopistosta musiikin maisteriksi (1982) ja tohtoriksi (1986).

Ura säveltäjänä
---------------

Lauber on saanut monilta tahoilta sävellystilauksia. Quebecin ja Toronton sinfoniaorkesterit tilasivat häneltä sinfonisen sadun *Beyond the Sound Barrier / Au-delà du mur du son*, joka esitettiin ensi kertaa ranskaksi Quebec Cityssä ja englanniksi Torontossa marraskuussa 1983. Teos sai esityksiä myös muualla Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Lauberin muita teoksia ovat muiden muassa kitarateos *Arabesque* (1985) ja oratorio *Jesus Christus* (1986). 1980-luvun aikana Lauber sävelsi myös lukuisia teoksia kontrabassolle. Näihin kuuluvat *Mouvement pour contrabasse et piano* (1980) ja Gary Karrin tilaama konsertto *Three Moods for Double-Bass* (1988). Konserton kantaesitti Montrealin sinfoniaorkesteri vuonna 1988.

Lauberin teoksia ovat myös esittäneet National Arts Centre Orchestra, Rivka Golani ja Denverin filharmoninen orkesteri. Vuonna 2001 Annen poika Tristan Lauber kantaesitti äitinsä toisen pianokonserton Montrealin kamariorkesterin kanssa.

Muuta toimintaa
---------------

Lauber on toiminut paitsi säveltäjänä, myös kapellimestarina, jona hän sai yksityistä opetusta Jacques Clémentiltä vuonna 1980. Lauber on opettanut monissa yliopistoissa. Hän on Kanadan säveltäjäliiton jäsen. Vuonna 1987 Lauber toimi Canadian Music Centren Quebecin alueen varapuheenjohtajana ja vuosina 1988–1992 puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  The Canadian Encyclopedia: Anne Lauber (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Jukka Pertti Pellervo Veistola** (10. huhtikuuta 1946 Helsinki – 30. syyskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen graafikko ja julistetaiteilija.

Jukka Veistola opiskeli Ateneumissa, josta valmistui 1969. Veistola on julistesuunnittelun lisäksi monipuolinen graafinen suunnittelija, joka on palkittu myös logoistaan ja liikemerkeistään, pakkauksistaan ja muista muotoilutöistä. Hän oli Kyösti Variksen ohella yksi perustajaosakkaista 1970-luvun palkituimpiin kuuluneessa mainostoimistossa Varis Poteri Veistola Oy. Veistola palkittiin urastaan Platinahuippu-palkinnolla Grafia ry:n Vuoden huiput 1991 -tapahtumassa. Albert Gebhard -mitalin hän sai 1996.

Hän voitti kymmeniä palkintoja kansainvälisissä julistetapahtumissa ja -kilpailuissa. Hän toimi myös niiden tuomaristossa muun muassa Varsovassa, Yhdysvaltain Coloradossa, Pariisissa, Méxicossä ja New Yorkissa. Hän piti luentoja kansainvälisissä muotoilijakonferensseissa muun muassa Argentiinassa, Brasiliassa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa.

Vuonna 2009 Veistolan DDT-juliste vuodelta 1969 pääsi yhtenä 120 julisteesta kirjaan, johon valittiin maailman merkittävimmät julisteet 1900-luvulta ja 2000-luvun alusta. DDT-juliste, jossa pikkulinnulla on kaasunaamari, palkittiin Varsovan julistebiennalessa 1970 ja hankittiin New Yorkin modernin taiteen museon MoMAn kokoelmiin. Juliste vaikutti osaltaan siihen, että DDT:n käyttö kiellettiin Suomessa yhtenä ensimmäisistä maista.

Veistolan julisteita on MoMAn lisäksi muun muassa Pariisin Centre Georges Pompidoun ja Amsterdamin Stedelijk-museon kokoelmissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on 2003
2. ↑  Muistokirjoitus, Helsingin Sanomat 11.11.2017, s. C 25
3. 1 2 3 4  Jukka Veistola AGI Alliance Graphique Internationale.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 29.9.2013.
4. ↑  Jukka Veistolan DDT-juliste pääsi huippuseuraan  12.2.2009. Helsingin Sanomat. Viitattu 29.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Veistola Oy:n verkkosivusto
* Veistolan huumeidenvastainen juliste vuodelta 1969
* Jukka Veistolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |

 |
**HHH-oireyhtymä** on autosomissa peittyvästi periytyvä ureakierron häiriö, jossa yhdistyvät hyperornitinemia, hyperammonemia ja homositrullinuria. HHH-oireyhtymässä SLC25A15-geenin tuottaman ORNT1-kuljetusproteiinin puutos aiheuttaa ornitiinin heikentyneen kulkeutumisen mitokondriokalvon läpi.

HHH-oireyhtymä todetaan ainakin neljäsosassa tapauksista vasta aikuisiällä. Oireet ovat kuitenkin voineet alkaa jo varhaislapsuudessa. Toisinaan oireiden alkaminen ajoittuu aikuisuuteen, noin 18–35 ikävuoden välille. Lasten etenevään oirekuvaan kuuluvat hyytymishäiriöt, hypotonia, enkefalopatia, motoriset vaikeudet ja kehitysvamma. Aivojen magneettikuvassa voi olla havaittavissa aivoinfarktin aiheuttaman kaltainen muutos. Veren ammoniakkitason kohoaminen johtaa akuutisti pahenevaan taudinkuvaan, jonka piirteitä ovat oksentelu, ataksia, sekavuus, tajunnan tason lasku ja tajuttomuus. Myös aikuisilla ilmenee ammoniakkipitoisuuden nousun seurauksena vakavia oireita, kuten tajunnan tason laskua, tajuttomuutta sekä maksan solutuhoa ja nekroosia. HHH-oireyhtymän yhteydessä on esiintynyt akuuttia maksan vajaatoimintaa, joka saattaa vaatia maksansiirtoa. Jos HHH-oireyhtymä todetaan akuutin kriisin aikana, on ammoniakki- ja aminohappotasot tutkittava plasmasta sekä aminohappo- ja orotaattitasot virtsanäytteestä. Diagnoosi varmistuu kuitenkin vasta perimän tutkimuksella.

HHH-oireyhtymän aiheuttaman akuutin kriisin hoitokeinoihin kuuluvat glukoosi-infuusiot ja ureakierron häiriön korjaaminen arginiinilla tai sitrulliinilla. Ammoniakin sitomiseen vaaditaan natriumbentsoaattia ja natriumfenyylibutyraattia. Yleensä maksan toiminta on akuuttihoidolla nopeasti korjattavissa. Pitkäaikaishoidossa käytetään rajoitetusti proteiinia sisältävää ruokavaliota, korvaushoitoa aminohappovalmisteilla, natriumbentsoaattia ja kreatiinin korvaushoitoa. Pitkäaikaishoito ei näytä ehkäisevän spastista parapareesia. Kuitenkin sillä voidaan estää hyperammonemiatilat ja maksasairaus. HHH-oireyhtymän esiintyvyys on arviolta 1–5/10 000.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hyperornitinemia-hyperammonemia-homositrullinuria oireyhtymä (HHH) Terveyskylä, viitattu 30.7.2023
**Aarno Johannes Vehviläinen** (s. 15. elokuuta 1944 Parikkala) on suomalainen kenraalimajuri evp.

Vehviläinen syntyi agrologi Vilho Vehviläisen ja Vieno Hämäläisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1971 oli diplomikosmetologi Aila Alice Kymäläinen (k. 2010). Toimittaja ja juontaja Kimmo Vehviläinen on heidän poikansa. 

Vehviläinen tuli ylioppilaaksi Rovaniemen yhteislyseosta 1963, Kadettikoulusta hän valmistui 1967 ja Sotakorkeakoulusta 1977. Vehviläinen toimi opetusupseerina Pohjan prikaatissa 1967 ja sitten Reserviupseerikoulussa opetuspseerina 1967–1972 ja komppanianpäällikkönä 1972–1975. Turun sotilaspiirin esikunnassa hän oli toimistoupseeri ja -päällikkö 1975–1981 ja Länsi-Suomen sotilasläänin esikunnan toimistopäällikkö 1981–1983. Pataljoonaupseerina Suomen YK-valvontajoukossa Vehviläinen toimi 1983–1984, opetusupseerina Taistelukoulussa 1984–1987, pataljoonankomentajana Savon Prikaatissa 1987–1989, uudelleen Taistelukoulussa esiupseerikurssien johtajana vuodesta 1989 ja YK:n suomalaisen valvontajoukon komentajana Libanonissa vuodesta 1992. Vehviläinen toimi komentajana Jääkäriprikaatissa vuodesta 1993 ja uudelleen Libanonissa UNIFIL:in apulaiskomentajana (DFC) vuosina 1996–1997. Hänet nimitettiin Itäisen maanpuolustusalueen esikunnan päälliköksi vuonna 1997. Maanpuolustuskorkeakoulun rehtori Vehviläisestä tuli keväällä 2001 Seppo Tanskasen jälkeen.

Vehviläinen ylennettiin vänrikiksi 1964, luutnantiksi 1967, yliluutnantiksi 1970, kapteeniksi 1973, majuriksi 1979, everstiluutnantiksi 1987, everstiksi 1993 ja prikaatikenraaliksi 1998. Kenraalimajuri Vehviläisestä tuli vuonna 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 820. Vehviläinen, Aarno Johannes. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑  Puolustusvoimain uudeksi komentajaksi Hägglundin jälkeen Juhani Kaskeala  5.12.2001. Suomen kansallisverkko Oy.  Arkistoitu 8.2.2017. Viitattu 9.3.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maanpuolustuskorkeakoulu |
| --- |
|  |
| Rehtorit | 
* Karvinen (1993–1994)
* Illi (1994–1996)
* Tanskanen (1997–2001)
* Vehviläinen (2001–2004)
* Salminen (2004–2009)
* Tynkkynen (2009–2013)
* Taipalus (2013–2015)
* Korkiamäki (2016–2018)
* Kallio (2018–2021)
* Kalliomaa (2021–)

 | MPKK:n logo |
|  |
| Yksiköt | 
* Johtamisen ja sotilaspedagogiikan laitos (JOSPEL)
* Sotataidon laitos (SOTATL)
* Sotatekniikan laitos (STEKNL)

 |
|  |
| Osastot | 
* Jatkotutkinto-osasto
* Kadettikoulu
* Kielikeskus
* Maanpuolustuskurssit
* Maisteriosasto
* Opintoasiainosasto
* Puolustusvoimien kansainvälinen keskus
* Sotamuseo

 |
|  |
| Muuta | 
* Upseerikoulutuksen historia Suomessa

 |

 |
**Antenorin kore** (*Akropolis Kore 681*) on Antenorin veistämä antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 525–500 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon.

Antenorin kore sivulta.
Antenorin kore on suurin Akropoliin kore-veistoksista, ja se on ollut kukkulan muiden kore-veistosten tavoin omistettu votiivilahjana Athene-jumalattarelle. Se esittää nuorta, lihaksikasta naista, jonka vasen jalka astuu hieman eteen. Neito on pukeutunut khitoniin sekä joonialaiseen himationiin. Kadonneessa oikeassa kädessä on todennäköisesti ollut jokin votiiviesine. Veistoksessa olevan piirtokirjoituksen mukaan sen omisti Athenelle Nearkhos; lisäksi piirtokirjoitus mainitsee kuvanveistäjäksi Antenorin Eumareen pojan. Veistoksen korkeus on noin kaksi metriä ja se on tehty paroslaisesta marmorista. Jalusta, jonka korkeus on noin 15 senttimetriä, on tehty Pentelikon-vuoren marmorista.

Kore löydettiin Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä kahdessa osassa: alaosa löydettiin Parthenonin itäpuolelta vuonna 1882 ja yläosa Erekhtheionin länsipuolelta vuonna 1886. Kore säilyi sen ansiosta, että se piilotettiin persialaisilta persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. maahan hautaamalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Korai of the Acropolis The Acropolis Museum.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 30.8.2016.
2. 1 2 3  Athens, Acropolis 681 (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 30.8.2016.
3. ↑  *Otavan suuri Ensyklopedia, 4. osa (Juusten-Kreikka)*, s. 3237, art. Kreikan taide. Otava, 1978. 951-1-04658-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antenorin kore** Wikimedia Commonsissa
Nepathyan solisti Amrit Gurung Maailma kylässä -festivaleilla 28. toukokuuta 2006
**Nepathya** (joskus myös *Nepathaya*) on suosittu nepalilainen yhtye, joka yhdistelee perinteistä nepalilaista kansanmusiikkia ja rockia. 1990-luvulla yhtye esitti pääosin rakkauslauluja, mutta nykyään sanoitukset ovat yhteiskuntakriittisiä. Vuosina 1996–2006 yhtye järjesti Nepalin sisällissodan aikana rauhankonsertteja kerätäkseen rahaa kotimaansa kunnostustöitä varten. Suomessa kaksi keikkaa vuonna 2006 tehnyttä yhtyettä kutsutaan "Nepalin Eppu Normaaliksi". Yhtyeen perustaja, solisti ja lauluntekijä Amrit Gurung on ainoa jäljellä oleva alkuperäisestä kokoonpanosta.

Ensimmäisen Euroopan keikkansa Nepathya teki vuonna 2005 Amsterdamissa Himalaya Filmfestivalilla. Vuonna 2013 yhtye esiintyi Lontoon Wembley Arenalla.

Kokoonpano vuonna 2006
----------------------

* Amrit Gurung (laulu)
* Nikhil Tuladhar (lyömäsoittimet)
* Suraj Thapa (kosketinsoittimet)
* Subin Shakya (basso)
* Hari Maharjan (kitara)

Katso myös
----------

* Nepalilainen musiikki

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Amos, Owen: Nepalese folk-rock band Nepathya to headline Wembley Arena *World News*.  2.8.2013. BBC News. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
2. ↑  Nepathya at Himalaya film fest *Entertainment*.  2.11.2005. The Himalayan Times. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kepa.fi: "Nepalin ääni kyläilee Suomessa" (Arkistoitu – Internet Archive)
* Maailma Kylässä: "Nepathya" (Arkistoitu – Internet Archive)