recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nukkasara** (*Carex tomentosa*) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on mätästävä ja keskisuureksi kasvava saralaji, jolla on erilliset hede- ja emitähkät. Nukkasara muistuttaa jokapaikansaraa (*Carex nigra*), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan pullakoiden ulkonäön perusteella. Nukkasara muistuttaa pullakoidensa perusteella jonkin verran myös kevätsaraa (*Carex caryophyllea*) ja kanervisaraa (*Carex ericetorum*), mutta nämä lajit ovat erotettavissa nukkasarasta selvästi pienemmän kokonsa, erilaisten lehtiensä sekä pienempien emitähkiensä perusteella.

Nukkasaran varret ovat pystyjä ja lehtien tyvitupet ovat tummanruskeita. Lehdet ovat harmaanvihreitä, tasaisia ja melko kapeita. Kukinnon tukilehti on melko lyhyt. Kukinto koostuu yhdestä hedetähkästä sekä yhdestä tai kahdesta emitähkästä. Emitähkät ovat lyhyensoikeita. Tähkäsuomut ovat tummanruskeita ja niissä on vihreä keskisuoni. Pullakot ovat tiiviisti karvapeitteisiä. Emikukat ovat kolmiluottisia.

Nukkasara kasvaa kosteilla, kalkkipitoisilla niityillä ja kasvaa kasvupaikoillaan usein runsaana. Euroopassa nukkasaraa tavataan laajalti Pyreneiltä Balkanille asti. Nukkasaraa ei kasva Suomessa, mutta sitä tavataan Ruotsissa ja Virossa. Aasiassa nukkasaraa tavataan lähinnä Venäjän Aasian puoleisissa osissa.

Nukkasaran tieteellisen nimen lajinimi (*tomentosa*) tulee latinan sanasta *tomentosus* (suom. tiheäkarvainen) ja viittaa pullakoiden karvoitukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Den virtuella floran: Luddstarr (*Carex tomentosa*) *Den virtuella floran*.  1997. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 25.3.2020.
2. 1 2 3  Den virtuella floran: Luddstarr (*Carex tomentosa*) — Norra halvklotet *Den virtuella floran*.  1997. Naturhistoriska riksmuseet.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q165013
* Wikispecies: Carex tomentosa
* BioLib: 42359
* CoL: 5XCDQ
* EoL: 11315818
* EPPO: CRXTO
* EUNIS: 187173
* GBIF: 2724521
* GRIN: 409321
* iNaturalist: 890874
* IPNI: 302660-1
* ITIS: 808441
* NCBI: 140859
* Open Tree of Life: 1030622
* PalDat: Carex\_tomentosa
* PFI: 7962
* PLANTS: CATO20
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:302660-1

 |

 |
Aleksandra Išimova.
**Aleksandra Osipovna Išimova** (ven. Алекса́ндра О́сиповна Иши́мова, 6. tammikuuta 1805 tai 1803 Kostroma – 16. kesäkuuta 1881 Pietari) oli venäläinen lastenkirjailija.

Aleksandra Išimova syntyi aatelisperheeseen ja opiskeli yksityisissä sisäoppilaitoksissa. Vuodesta 1818 hän asui isänsä karkotuspaikoilla Ust-Sysolskissa, Nikolskissa ja Vienan Kemissä. Vuonna 1825 Išimova matkusti Tsarskoje Seloon pyytämään keisarilta helpotusta Solovetskin saarille lähetetylle isälleen, jonka asuinpaikaksi määrättiin sitten Arkangeli. Išimova jäi Pietariin, jossa hän ansaitsi elantonsa kaunokirjallisuuden kääntäjänä ja myöhemmin kirjailijana.

Išimova oli yksi Venäjän ensimmäisistä ammattimaisista lastenkirjailijoista. Hänen lapsille suunnatut kertomuksensa Venäjän historiasta *Istorija Rossii v rasskazah dlja detei* (1837–1840) herättivät suurta huomiota ja saivat paljon kiitosta. Yksinkertaisella kielellä elävästi ja mukaansa tempaavasti kirjoitetut tarinat perustuvat etupäässä Nikolai Karamzinin historiateokseen. Išimova julkaisi lastenlehtiä *Zvjozdotška* (1842–1863) ja *Lutši* (1850–1860), joista varsinkin ensimmäinen oli hyvin suosittu. Myös erillisinä kirjoina ilmestyneet populaaritieteelliset kertomukset pyrkivät kasvattamaan lukijoitaan kristillis-siveellisessä ja isänmaallisessa hengessä. Kirjailijan puhtaasti kaunokirjalliset teokset olivat vähemmän onnistuneita.

Išimovan Venäjän historiasta julkaistiin tuoreeltaan otteita *Borgå Tidning* ja *Helsingfors Tidningar* -lehdissä. Suomessa hänen kontaktejaan olivat Jakov Grot sekä venäjää opiskellut Augusta Lundahl, jonka kerrotaan myös avustaneen kirjailijan lastenlehteä. Išimova vieraili vuonna 1842 Helsingissä käyden paluumatkalla Porvoossa, Viipurissa ja Imatralla. Hän julkaisi lehdessään matkakuvauksen, jossa ihasteltiin suomalaisten lasten ja nuorten naisten omatoimisuutta ja reippautta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Russkije pisateli. 1800–1917: Biografitšeski slovar, tom 2*, s. 427–428. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-064-9.
2. ↑  Håkanson, Nils: Rysk romantik på svenska: hur den ryska romantiken introducerades på svenska och varför.  *Slovo*, 50/2010, s. 107–123. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Åkeström, Hans: Bibliografi över rysk skönlitteratur översatt till svenska *Acta Bibliothecae Universitatis Gothoburgensis*.  2018.  Arkistoitu 2.5.2021. Viitattu 21.7.2021.
4. ↑  O. E. H.: Augusta Wallenius: Eräs runoilijakohtalo.  *Suomen Nainen*, 3/1931, s. 39, 43. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Kiparsky, V.: *Suomi Venäjän kirjallisuudessa*, s. 80. Helsinki: Oy Suomen kirja, 1945.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |

 |
**Dhu Nuwas** eli oikealta nimeltään **Yusuf As'ar Yath'ar** 500-luvun alkupuoliskolla elänyt ja nykyisessä Jemenissä sijainneen Himyarin kuningaskunnan juutalainen hallitsija. Hänet tunnetaan kristityissä lähteissä etenkin paikallisten kristittyjen vainoista ja Aksumin kuninkaan häntä vastaan Bysantin valtakunnan tuella tekemästä sotaretkestä. Dhu Nuwas sai surmansa taistelussa aksumilaisia vastaan.

Elämäkerta
----------

Dhu Nuwas tunnetaan kristityistä aikalaislähteistä, jotka saattavat esittää hänen tarinansa puolueellisesti. Himyarilaisissa kaiverruksissa hänen nimekseen annetaan Yusuf As'ar Yath'ar ja hänen arvonimensä oli *malik kull al-shu'ub*, eli vapaasti kääntäen "kaikkien kansojen kuningas". Nimi Dhu Nuwas on peräisin myöhemmistä arabiankielisistä lähteistä. Arabiankielisen nimen merkityksestä ei ole yksimielisyyttä. Joidenkin selitysten mukaan nimi viittaa lettiin tai poninhäntään, kun taas joidentoisten selitysten mukaan hän olisi ollut Nuwas-nimisen paikkakunnan kuningas eli Juutalaisia lähteitä hänen valtakaudestaan ei tunneta. Dhu Nuwasin edeltäjä Madikarib Yufur (519–522) oli noussut valtaistuimelle etiopialaisen kristityn Aksumin kuningaskunnan tuella. Juutalaisuus oli tuotu Himyariin 400-luvulla Abukaribin valtakaudella ja Dhu Nuwas lienee kääntynyt juutalaisuuteen ennen valtaan nousuaan. Dhu Nuwas polveutui himyarilaisesta kuninkaallisesta suvusta, mutta ei ollut ilmeisti Madikaribin perillinen. Hän nousi valtaistuimelle kesäkuun 522 paikkeilla ollen Himyarin 13:ta ja viimeinen kuningas. Valtaan noustuaan hän kapinoi aksumilaisia vastaan ja aloitti alueen pakkokäänyttämisen juutalaisuuteen. Akssumilaisten varuskunta Zafarissa Sanaan eteläpuolella kukistettiin ja paikallinen kirkko poltettiin. Toinen tuhottu kohde oli Najran, jonka kristityt surmattiin.

Kristittyjen surma herätti vihaa Himyarin kristityissä naapurivaltioissa Bysantissa ja Aksumissa. Aleksandrian patriarkka kirjoitti kirjeen Aksumin hallitsija Ella Ašbaha III Calebille kehottaen tätä toimiin Himyarin kuningasta vastaan. Bysantin keisari Justinus I tarjosi puolestaan etiopialaisten käyttöön 60 sotalaivaa. Etiopialaiset hyökkäsivät lopulta Calebin johtamana Himyariin ja voittivat näiden joukot Zabidissa vuonna 525. Dhu Nuwas sai surmansa taistelun aikana. Etelä-Arabialaisen legendan mukaan Dhu Nuwas hukkui taistelun aikana ratsuineen mereen, mutta vuonna 1931 saksalaiset arkeologit Hermann von Wissmann ja Carl Rathjens löysivät hänen hautansa Sanaan kaakkoispuolelta. Dhu Nuwasin jälkeen Jemeniä hallitsi kristitty kuningas Abraha ja 570-luvulla sen valloittivat Persiaa hallinneet sasanidit.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 21 Wel–Zy*, s. 428-429. Toinen painos. Thomson Gale. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
**Pyhien ruumiittomien kirkko** (kreik. Ναός Αγίων Ασωμάτων, *Naós Agíon Asomáton*) on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa.

Pyhien ruumiittomien kirkko.
Kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella 1000-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Se on omistettu "pyhille ruumiittomille voimille" eli enkeleille. 1800-luvulla kirkkoon lisättiin lisäsiipiä ja kellotorni, niin ettei se juurikaan muistuttanut bysanttilaista kirkkoa. Kirkko palautettiin bysanttilaiseen asuunsa vuosina 1959–1960.

Pieni kirkko sijaitsee Thiseíon kaupunginosassa Ermoú-kadun varrella kirkosta nimensä saaneella Plateía Agíon Asomáton -aukiolla. Kirkko on arkkitehtuuriltaan risti neliössä -kirkko, jossa on tyypillinen keskibysanttilainen ateenalaistyylinen kahdeksankulmainen kupoli. Sisältä kupolia tukee neljä pylvästä. Seinät edustavat cloisonné-tyyliä, jossa vaaleat kivet on ympäröity punaisilla tiileillä. Kirkon koristelussa on arabialaisia ja islamilaisia vaikutteita, mikä lienee seurausta arabialaisten kauppiaiden yhteisön olemassaolosta kaupungissa tuohon aikaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Churches in Athens: Agii Assomati *Athens Info Guide*. Viitattu 2.12.2016.
2. 1 2  Αγίων Ασωμάτων Θησείου *Βυζαντινός Περίπατος στην Αθήνα*. Viitattu 2.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhien ruumiittomien kirkko** Wikimedia Commonsissa
Ritarikunnan tunnuksia
**Pyhien Mauritiuksen ja Lasaruksen ritarikunta** (ital. *Ordine dei Santi Maurizio e Lazzaro*) oli Italian kuningaskunnassa jaettu ritarikunta. Se perustettiin vuonna 1572. Tuolloin paavi Gregorius XIII:n käskyllä ritarikunnasta tuli vanhempien Pyhän Mauritiuksen (perustettu vuonna 1434) ja Pyhän Lasaruksen (perustettu vuonna 1119) ritarikuntien ainoa laillinen seuraaja.

Vuonna 1793 Sardinian kuningas Viktor Amadeus III:n määräyksellä kunnianosoitusta alettiin jakaa ansioituneille sotilashenkilöille. Italian kuningaskunnan perustamisen jälkeen sitä jaettiin vain aatelisille, joilla oli todistetusti vähintään kahdeksan sukupolvea aateloituja esivanhempia.

Kunnianosoitusta jaettiin viidessä luokassa:

* suurristi
* suurupseeri
* komentaja
* upseeri
* ritari

Italian kuningaskunnan lakkauttamisen jälkeen Savoijin perhe on jatkanut ritarikunnan jakamista lähinnä perheen sisällä.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Order of Saints Maurice and Lazarus - Italian Medals, Pre-WW1 *identifymedals.com*.  16.7.2018. Viitattu 15.7.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Santi Maurizio e Lazzaro *Arma dei Carabinieri*.  2021. Viitattu 15.7.2023. (italiaksi)
3. ↑  ODM of the Kingdom of Italy: Order of SS Maurice and Lazarus *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 15.7.2023. (englanniksi)
Ensimmäinen tehtävä käynnissä. Kuva pelin PC-versiosta.
***Food Force*** on YK:n Maailman ruokaohjelman (WFP) vuonna 2005 julkaisema, 8–13-vuotiaille lapsille ja nuorille suunnattu opetuksellinen tietokonepeli. Pelaajien tehtävänä on hoitaa ruoanjakelua nälänhädästä kärsivässä maassa ja auttaa maata pääsemään jaloilleen sekä saada sen omavaraisuus takaisin. Samalla pelaaja oppii nälästä ja WFP:n työstä sen ehkäisemiseksi.

Kehitys, historia ja versiot
----------------------------

Pelin kehittäjät ovat brittiläinen Playerthree ja italialainen Deepend. Food Force julkaistiin Bolognassa 14. huhtikuuta 2005. Se on ladattavissa ilmaiseksi verkkosivustolta. Sekä Windowsille että Macintoshille on omat versionsa. Pelaajia kannustetaan polttamaan peli CD:ille ja jakamaan kavereille. Erikielisiä versioita on tällä hetkellä jo seitsemän. Toukokuussa 2007 ilmestyi suomenkielinen versio.

Peli
----

Pelin tapahtumapaikkana on *Sheylan*, Intian valtamerellä sijaitseva kuvitteellinen saarivaltio, joka kärsii kuivuudesta ja sisällissodasta. Pelaajan hahmo on YK:n ammattilaisten mukaan päässyt keltanokka. Pelissä on kuusi tehtävää, jotka on suunniteltu havainnollistamaan ruoka-avun jaon eri vaiheita.

1. **Ilmavalvonta** – nälästä kärsivien kansalaisten etsintää helikopterilla
2. **Energiapakkaukset** – pelaaja yrittää koostaa tasapainoisen ruokavalion riisistä, ruokaöljystä, pavuista, sokerista ja suolasta, käytössään vain 30 senttiä päivässä
3. **Ilmapudotus** – pudota ruokatarvikkeita kohdealueelle, vaaroina muun muassa tuuli
4. **Locate and dispatch** – tehtävänä eri puolilta maailmaa ostetun ja lahjoitetun ruoan jaon suunnittelu
5. **Food run** – johdata saattue ruokavarastolle, vaaroina esimerkiksi maamiinat ja tiesulut
6. **Future farming** – auta kylää kehittymään kymmenen vuoden ajan käyttäen rahaa ravintoon, koulutukseen, 'ruokaa työstä' -ohjelmiin ja HIV-hoitoihin

Suuri osa pelistä on toimintapainotteista, aikarajoineen. Kukin kuudesta tehtävästä on mahdollista ratkaista tunnissa, mutta pelaajat voivat haluta koettaa yksittäistä tehtävää toistamiseen, sillä parhaat tulokset voi tallettaa internetiin vertailtavaksi muiden kanssa.

Food Force – Bowl 2006
----------------------

Food Forcen kilpailuversio ***Bowl 2006*** julkaistiin 2006. Sen tavoitteena on rohkaista useampia lapsia pelaamaan ja oppimaan nälästä maailmassa. Bowlissa 40 miljoonaa pistettä kerännyt pelaaja pääsee mukaan arvontaan jossa voi voittaa liput Super Bowliin kahdelle.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* www.food-force.com (Arkistoitu – Internet Archive), viralliset sivut
* www.food-force.com/bowl (Arkistoitu – Internet Archive), *Food Force - Bowl 2006*
**Aleksandra Andrejevna Antonova** (*Алекса́ндра Андре́евна Анто́нова*) (5. toukokuuta 1932 Teriberka, Neuvostoliitto – 8. lokakuuta 2014 Lovozero, Venäjä) oli Venäjällä elänyt kiltinänsaamelainen opettaja, tutkija, kirjailija sekä kääntäjä, joka teki merkittävää työtä äidinkielensä kiltinänsaamen tutkimiseksi ja elvyttämiseksi.

Antonova tuotti kiltinänsaameksi oppikirjoja ja sanakirjoja, minkä lisäksi hän oli pitkään ainoa saameksi ohjelmaa tuottava radiotoimittaja Venäjällä. Lovozerolaisen saamelaisen toimittajan Sergei Gavrilovin mukaan Antonova oli pioneeri kamppailussa kielen kehittämiseksi ja ylläpitämiseksi ja hän oli merkittävä henkilö kaikille Venäjän saamelaisille. Antonova kuoli Lovozerossa 8. lokakuuta 2014.

Tunnustukset
------------

Antonova sai vuonna 2012 Gollegiella -kielipalkinnon työstään kiltinänsaamen hyväksi yhdessä toisen kiltinänsaamen puolesta toimineen Nina Afanasjevan kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Monica Falao Pettersen: Samisk språkpioner er død  9.10.2014. NRK. Viitattu 23.10.2019. (norjaksi)
2. ↑  Gollegiella – Pohjoismainen saamen kielen kielipalkinto Saamelaiskäräjät. Viitattu 23.10.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tauno Ismael Korvenoja** (14. syyskuuta 1913 Hämeenlinna – 24. maaliskuuta 2000 Forssa) oli suomalainen auto- ja kuljetusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai liikenneneuvoksen arvonimen.

Korvenojan isä oli liikennöitsijä Kustaa Korvenoja ja puoliso Aune Linnea Hovila, aiemmin Avellan. Korvenoja kävi kansakoulun ja opiskeli pari vuotta Someron yhteiskoulussa. Koulun ohessa hän työskenteli isänsä omistamassa linja-autoyrityksessä. Oman kuorma-autoyrityksen Korvenoja perusti vuonna 1931, mutta toimi samalla myös kauppiaana ja vilja- ja puutarhatuotteiden välittäjänä. Omissa nimissään hän aloitti linja-autoliikenteen vuonna 1952 ja laajensi liiketoimintaa yritysostoilla. Osamiaan yrityksiä hän kuitenkin myös myi sittemmin eteenpäin. Forssan Auto -yhtiön osakkaaksi tullut Korvenoja hankki koko yhtiön itselleen vuonna 1962. Tämä liike myi ja korjasi autoja. Korvenoja tarjosi myös taksi- ja hinauspalveluja. Hän osallistui aktiivisesti auto- ja kuljetusalan järjestötoimintaan ja hänellä oli myös muita luottamustehtäviä. Liikenneneuvoksen arvonimen Korvenoja sai vuonna 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tauno Korvenoja *Biografiasampo*. Viitattu 31.5.2022.
**Veroparseli** on veroesine, maanviljelystä, karjanhoidosta tai muusta maaelinkeinosta saatu tuote, joka vuosittain vahvistettiin verona maksettavaksi kruunulle, mutta myös kirkolle, läänityksen haltijalle tai maan vuokranantajalle.

Veroparseli eli tuotteina suorittava vero on työsuoritusveron ohella vanhin tapa kerätä ja vastaanottaa verosuorituksia. Muinainen kirjoitustaidon kehittyminen on osittain tapahtunut juuri veronmaksun muistiinmerkitsemiseksi. Verojen maksuksi käytetyt tuotteet vaihtelivat eri osissa maata. Suomessa saaristossa maksettiin suuri osa veroista kaloina, mutta sisämaassa oli aiemmin riista, myöhemmin esimerkiksi vilja ja voi verotukseen käypiä tuotteita.

Tultaessa 1500-luvulle veroparseleiden määrää rajattiin kahteenkymmeneen tuotteeseen. Tuotevalikoima oli kasvanut, ja eri paikkakunnilla niiden oli kuitenkin vastattava suuruudeltaan toisiaan. Tämä teki veronkeruusta erittäin hankalaa. Kun lisäksi usein oli kyse pilaantuvista ruokatarvikkeista, veronkannon oli tapahduttava melko lähellä tuotantopistettä. Myös tämä aiheutti verojen jähmettymisen paljolti paikalla käytettäviksi. Usein vero oli myös ammattikohtainen. 1604 mainitaan verollepanossa metsästyksestä vero; joka jousen käyttäjäksi pystyvältä mieheltä 10 näädän nahkaa. Koska näätäeläimiä ei usein saatu tarpeeksi, määrättiin maksu myöhemmin oravan- tai muina nahkoina.

Pietari Brahe ehdotti 1630-luvulla, että verot kannettaisiin vain neljänä parselina: viljana, voina, kaloina ja tervana. Tämä veronmääräytymistä ja -kantoa helpottava esitys jäi kuitenkin toteutumatta, ja vasta 1840-luvulla tuli veronkantoon suuria muutoksia. Ensinnäkin käyttöön otettu verorupla määrättiin veroluvuksi, joka kohteli veronmaksajia lähes samalla tavoin eri puolilla maata. Lisäksi veroparselit määrättiin suoritettaviksi viljana, kaurana, voina tai talina. Näistäkin voi ja tali poistettiin veroparseleiden listalta, ja lopulta tuotteina maksettava vero poistui kokonaan Suomesta 1920-luvun kuluessa, sillä eihän enää ollut torppareitakaan, joiden oli osa maanvuokrasta suoritettava erilaisina tuotteina.

Lähteet
-------

* Eero Kivikari, *Veroparseli*. Iso tietosanakirja, osa 15. Otava, Helsinki, 1939, s. 324.
* *Veroparselit*, Historian suursanakirja, WSOY, Helsinki, 1998, s.574.

### Viitteet

1. ↑  Niilo Saarivirta: *Entinen Oulujoki*, s. 198. Oulujoki Osakeyhtiö, 1954.
Royal Agricultural University
**Royal Agricultural University** (RAU; alun perin *Royal Agricultural College* eli *RAC*) on Isossa-Britanniassa toimiva maataloustieteellinen korkeakoulu. Se toimii Cirencesterissä, Gloucestershiressä.

Idea maatalouskorkeakoulun perustamisesta oli esillä Fairfordin ja Cirencesterin maanviljelijäkerhojen tapaamisessa vuonna 1842. Tyylillisesti uusgotiikkaa edustavan rakennuksen rakentaminen aloitettiin huhtikuussa 1845 Bathurstin jaarlin vuokrattua tätä varten alueen. Suunnittelijana oli arkkitehti Samuel Whitfield Daukes. Kuningatar Viktoria myönsi oppilaitokselle kuninkaallisen peruskirjan samana vuonna. Royal Agricultural University on englanninkielisen maailman ensimmäisenä perustettu maatalouden korkeakoulu.

Royal Agricultural Universityn ensimmäiset 25 opiskelijaa hyväksyttiin syyskuussa 1845. Seuraavana vuonna opiskelijaluku nousi 108:aan. Vuonna 1982 yliopiston puheenjohtajaksi tuli Walesin prinssi Charles. Privy Council myönsi Royal Agricultural Universitylle täyden yliopistostatuksen vuonna 2013.

Royal Agricultural Universityn motto on lainaus Vergiliuksen *Georgicasta*: *Arvorum Cultus Pecorumque*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  History Royal Agricultural University
2. ↑  About us Royal Agricultural University
3. ↑  The Cheltenham Book of Days Michael Hasted

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
**Football League War Cup** oli jalkapallokilpailu, jota pelattiin Englannissa vuosina 1939-1945 FA Cupin sijaan.

Toisen maailmansodan sytyttyä liigatoiminta keskeytyi, kun lukuisat jalkapalloilijat lähtivät sotaan ja matkustamiselle asetetut rajoitukset estivät koko maan laajuisen sarjan pelaamisen. Football League War Cup kehitettiin loppuvuodesta 1939 korvaamaan FA Cup, joka oli liigan ohella peruttu. Sotatoimet Englannissa eivät olleet vielä alkaneet, kun ensimmäiset ottelut pelattiin, mutta ensimmäinen loppuottelu jouduttiin pelaamaan Wembleyllä pommitusuhan alla. Myös vuoden 1941 finaali pelattiin Lontoossa vaikka pommitukset vielä jatkuivat.

Vuonna 1942 loppuottelu pelattiin kaksiosaisena ja 1943–1945 kilpailu jaettiin etelän ja pohjoisen alueisiin, joiden voittajat kohtasivat finaalissa.

Voittajat
---------

* 1940 – West Ham United
* 1941 – Preston North End
* 1942 – Wolverhampton Wanderers
* 1943 – Blackpool
* 1944 – Charlton Athletic, Aston Villa (jaettu)
* 1945 – Bolton Wanderers

Lähteet
-------

1. ↑  Football League War Cup Spartacus Educational. Viitattu 3.4.2012.
2. 1 2  War Cup Final Winners 1940-1945 magicofthecup.com. Viitattu 3.4.2012.
**Albert Victor Young**  (8. elokuuta 1900 Chicago – 10. marraskuuta 1956 Palm Springs) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, sovittaja, viulisti ja kapellimestari. Hänen uransa Hollywoodissa kesti yli 20 vuotta, jona aikana Young sävelsi musiikkia yli 300 elokuvaan. 

Youngin isä oli Chicago Opera Housen tenori William Young, joka hylkäsi kaksi lastaan perheen äidin kuoltua. Kymmenvuotias Young muutti siskonsa kanssa isovanhempiensa luokse Puolaan. Hän opiskeli Varsovan konservatoriossa ja teki musiikillisen ensiesiintymisensä Varsovan filharmonisessa orkesterissa 13-vuotiaana. Young kiersi sooloartistina Euroopassa, kunnes ensimmäisen maailmansodan syttymisen takia muutti takaisin Yhdysvaltoihin.

Young toimi 1920-luvulla Ted Fio Rito Orchestran viulistina ja sovittajana. Chicagossa hän toimi orkesterin johtajana Chicago Theaterissa ja State and Lake Theaterissa. Youngilla oli myös tanssiorkesteri Edgewater Beach Hotelilla. Hän aloitti myös uransa radiossa Chicagossa 1920-luvun lopulla, mutta hän muutti New Yorkiin vuonna 1931 ja jatkoi siellä radiouraansa. Vuonna 1935 Young muutti Los Angelesiin ja perusti oman menestyksekkään orkesterinsa. Myöhemmin hän alkoi toimia Paramount Picturesin johtavana säveltäjänä ja sovittajana.

Young oli 22 kertaa ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, mutta ainoa Oscar tuli postuumisti vuonna 1957 elokuvasta *Maailman ympäri 80 päivässä*.

Young kuoli 56-vuotiaana kotonaan aivoverenvuotoon kesken *Sissipartion* musiikin teon.

Lähteet
-------

1. ↑   Erickson, Hal: Victor Young *Allmovie.com*. Viitattu 22.12.2009. (englanniksi)
2. ↑  Victor Young *Spaceagepop.com*. Viitattu 22.12.2009. (englanniksi)
3. ↑  Victor Young *nfo.net*. Viitattu 22.12.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Victor Young Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Victor Young Elonetissä.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Royal Agricultural Society of England** on brittiläinen maatalousseura, joka perustettiin vuonna 1838 tarkoituksenaan englantilaisen maatalouden yleinen kehittäminen.

Royal Agricultural Society of England oli alun perin nimeltään *English Agricultural Society*. Se sai kuningatar Viktorialta kuninkaallisen peruskirjan ja samalla nykyisen nimensä vuonna 1840. Järjestön motoksi omaksuttiin *Practice with Science*. Royal Agricultural Society of England omaksui roolin keskusauktoriteettina maatalouden käytännöistä painottaen tieteellistä ja modernisoivaa näkökulmaa. Se perusti Royal Agricultural Collegen vuonna 1845. Sen merkittävyyttä kasvatti 1800-luvun jälkipuoliskolla sen neuvoa-antava rooli maataloutta koskevassa lainsäädännössä hallitukselle. Royal Agricultural Society of England aloitti myös lehden *The Journal of the Royal Agricultural Society of England* julkaisemisen.

Royal Agricultural Society of England myöntää monia palkintoja, joiden joukossa on *Bledisloe Gold Medal for Landowners*.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Royal Agricultural Society of England and the National Agricultural Centre ScienceDirect
2. ↑  History Royal Agricultural Society of England
3. ↑  ROYAL AGRICULTURAL SOCIETY OF ENGLAND The Museum of English Rural Life
4. ↑  The Journal of the Royal Agricultural Society of England Nature
5. ↑  Awards Royal Agricultural Society of England

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
**Ernesto Vaser** (31. maaliskuuta 1876 Torino – 23. marraskuuta 1934 Torino) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.

Piemontelaisen murreteatterin näyttelijänä työskennellyt Vaser siirtyi vuonna 1905 Ambrosio Filmille, jossa hänestä tuli Italian ensimmäinen elokuvakoomikko. Vuosina 1910–1916 hän teki Ambrosiolle suositun Fricot-komedioiden sarjan, mutta näytteli myös muita tyylilajeja edustavissa elokuvissa. Vaser työskenteli ohjaajana ja näyttelijänä myös Itala Filmillä, jossa hänen koomikkohahmonsa nimi oli Fringuelli. Hänen elokuvauransa päättyi 1920-luvun alussa.

Vaserin veli Ercole oli myös näyttelijä.

Elokuvia
--------

* *Pompeijin viimeiset päivät*, 1908
* *Il diavolo zoppo*, 1910
* *Keisari Nero*, 1910
* *Aeneas ja Dido*, 1910
* *Tigre reale*, 1916
* *Fauni*, 1917

Aiheesta muualla
----------------

* Ernesto Vaser Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
Bhangarhin linnake
**Bhangarhin linnake** on Intian Rajasthanin osavaltion Alwarin piirikunnassa sijaitseva 1600-luvulla rakennettu linnake. Linnakkeen rakennutti ruhtinas Madho Singh. Bhangarhin kaupungissa oli vuoteen 1720 mennessä noin 9000 asuinrakennusta, 1700-luvulla väkiluku romahti ja kaupunki autioitui. Väkiluvun laskusta ei ole varmaa tietoa, mutta sen oletetaan johtuvan joko Jai Singh II:n hyökkäyksestä vuonna 1720 tai vuoden 1783 nälänhädästä. Autioituneen kaupungin ja sitä vartioivan linnakkeen ympärille sijoittuu useita legendoja, jotka pyrkivät selittämään miksi alue hylättiin. Bhangarhin linnake on Intian tunnetuimpia kummituspaikkoja.

Yleisen kertomuksen mukaan rakastanut velho, joka koitti saada paikallisen prinsessan omakseen taikuudella olisi kironnut Bhangarhin epäonnistuttuaan. Toisessa kertomuksessa hindulainen askeetti antoi luvan linnakkeen rakentamiselle kunhan se ei varjostaisi hänen asuinpaikkaansa. Sopimusta ei noudatettu, minkä takia askeetti kirosi Bhangarhin kylän ja linnakkeen.

Linnakkeeseen meno auringonlaskun jälkeen on kiellettyä Intian arkeologisista kohteista vastaavan viranomaisen määräyksestä. Kieltoa perustellaan villieläinten ja petollisen maaston aiheuttamilla vaaratilanteilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bhangarh Fort *tourism.rajasthan.gov.in*. Viitattu 28.10.2019.
2. 1 2 3  Jain, Saudamini: The curse of a Tantrik *The Hindustan Times*.  20.10.2010. Viitattu 28.10.2019.
3. 1 2  Safvi, Rana: Bhangarh: the most haunted fort in India *The Hindu*.  12.11.2017. Viitattu 28.10.2019.
4. ↑  Huhuu! Täällä kummittelee! *Iltalehti*.  24.10.2010. Viitattu 28.10.2019.
Wanyama lämmittelemässä ennen ottelua
**Victor Mugubi Wanyama** (s. 25. kesäkuuta 1991 Nairobi) on kenialainen jalkapalloilija, joka edustaa tällä hetkellä Major League Soccerissa pelaavaa Montreal Impactia. Aiemmin skotlantilaista Celticiä sekä englantilaisia Southamptonia 
ja Tottenham Hotspuria edustanut Wanyama on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja tai toppari.

Wanyaman veli, McDonald Mariga, on myös ammattilaisjalkapalloilija ja on edustanut muun muassa Italian Serie A:n Internazionalea ja Parmaa. Mariga ja Wanyama kuuluvat Kenian jalkapallohistorian parhaimpiin pelaajiin.

Ammattilaisura
--------------

Wanyama aloitti ammattilaisuransa Belgian pääsarjan Beerschotissa, jossa hän pelasi kolmen kauden aikana yhteensä 50 ottelua. Heinäkuussa 2011 Skotlannin suurseura Celtic osti hänet riveihinsä 900 000 punnan siirtosummaa vastaan. Wanyama voitti Celticissä Skotlannin liigamestaruuden vuosina 2012 ja 2013 sekä jälkimmäisenä kautena myös cupmestaruuden.

Kausina 2013–2016 Wanyama edusti englantilaisseura Southamptonia. Hän pelasi kolmen kauden aikana Valioliigassa 85 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän siirtyi 24. kesäkuuta 2016 Southamptonista Tottenham Hotspuriin. Siirtosumma oli noin 14,4 miljoonaa euroa.

Wanyama pelasi Tottenhamissa kolmen ja puolen vuoden aikana 69 valioliigaottelua ja teki niissä kuusi maalia. Hän pelasi kuudessa ottelussa Tottenhamin edetessä Mestarien liigan loppuotteluun kaudella 2018–2019.

Wanyama siirtyi ilmaissiirrolla Major League Soccerin Montreal Impactiin maaliskuussa 2020.

Kenian maajoukkueessa Wanyama on pelannut 61 ottelua ja tehnyt seitsemän maalia.

Lähteet
-------

1. ↑  Spencer, Jamie: 15 Footballers Who Are Much Less Famous Than Their Superstar Siblings *90min*.  7.12.2016.  Arkistoitu 5.7.2019. Viitattu 5.7.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Wanyama, Victor *National Football Teams*. Viitattu 21.12.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3  Victor Wanyama Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Tottenham Hotspur – Englannin Valioliiga
1 Lloris |
4 Skipp |
5 Højbjerg |
6 Sánchez |
7 Son |
9 Richarlison |
10 Kane |
12 Royal |
14 Perišić |
15 Dier |
16 Danjuma |
17 Romero |
19 Sessegnon |
20 Forster |
21 Kulusevski |
23 Porro |
25 Tanganga |
27 Lucas |
29 Sarr |
30 Bentancur |
33 Davies |
34 Lenglet |
38 Bissouma |
40 Austin |
41 Whiteman |
Valmentaja Conte

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Ryssäntorni** on Porin Mäntyluodon satamassa sijaitseva jugendtyylinen puinen satamaloisto. Ryssäntorni sijaitsi kevääseen 2020 saakka vuonna 1901 valmistuneen pitkän kivilaiturin päässä. Nykyisin se sijaitsee Kallonlahden rannassa.

Tornin piirustukset tehtiin professori Gustav Nyströmin luonnosten perusteella ja torni rakennettiin luultavasti heti kivilaiturin valmistuttua, ehkä vuosina 1902-1903. Ryssäntorni on ollut todennäköisesti lähinnä viestitys- ja vartiotorni josta käsin on pidetty yhteyttä redillä olleisiin ja satamaan saapuviin laivoihin vetämällä tornin huipulla olevaan lipputankoon lippuja tai mustia ja valkoisia merkkipalloja tietyssä järjestyksessä sekä pimeään aikaan näyttämällä lyhdyllä valomerkkejä. Loistomajakkana Ryssäntornia ei ole käytetty vaikka sitä on joissain lähteissä kutsuttu majakaksi. Nykyisin punavalkoinen Ryssäntorni on edelleen Mäntyluodon sataman tunnuksena vaikka se onkin jäänyt uudempien satamalaajennusten puristukseen. Ryssäntornin vieressä sijaitsee "Luveeniksi "kutsuttu Suomen vanhin satamanosturi. Nosturi sai nimensä ensimmäisen Lovén-nimisen hoitajansa mukaan. 

Ryssäntornia, joka on suojeltu rakennus, on korjattu 1980-luvulla ja viimeksi vuonna 1996. Vuonna 2014 Suomen Majakkaseuran edustajat ilmaisivat huolensa siitä että Ryssäntorni ja siihen liittyvä osittain jo päästään sortunut kivilaituri vaatisivat pikaista kunnostusta. Ryssäntornin omistaa Porin kaupunki joka on ilmoittanut ettei sillä ole varaa korjauksiin. 

Ryssäntorni siirrettiin huhtikuussa 2020 Kallonlahden reunaan Porin sataman laajennuksen tieltä. Ryssäntornin vieressä sijainnut vanha satamanosturi Luveeni vietiin samaan aikaan restauroitavaksi ja se siirrettiin myöhemmin Kallontien varteen lähelle Ryssäntornin uutta sijoituspaikkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ryssäntorni siirrettiin Porin satamalaajennuksen alta Kallontien varteen yleisönähtävyydeksi, Yle Uutiset Pori 24.4.2020
2. ↑  Ryssäntorni laitureineen ei kestä vuosia korjaamatta: Vaarana kaatua mereen, Satakunnan Kansa 6.4.2014 (Internet Archive)
3. ↑  Pori-tieto - vapaa sanakirja Porista : Mäntyluodon satama (Internet Archive)
4. ↑  Ryssäntorni siirrettiin Kallonlahden reunaan yleisön nähtäväksi, Suomen Majakkaseura : Uutiset ja tapahtumat
5. ↑  Jorma Lindqvistin Laiskurin päiväkirja-blogi 5.5.2020 : Ryssäntornilla ja suolavesiputkilla
**Ernestasin työväentalo** (Folkets hus Ernestas) on työväentalo Porvoon Ernestasissa.

Historiaa
---------

Lapualaisvuonna 1930 Karl-August Fagerholmin eduskuntavaalipuhetilaisuuden jälkeen Drägsbyn torpparikylässä päätettiin pitää työväenyhdistyksen perustamistilaisuus. Drägsby socialdemokratiska småbrukar och arbetarförening (Drägsbyn pienviljelijäin ja työväen sosialidemokraattinen yhdistys) perustetiin 26.10.1930.

Rakennus
--------

Ernestasin työväentalon rakentaminen aloitettiin vuonna 1950 Allan Karlsonin myymälle tontille. Talossa on 160-paikkainen juhlasali näyttämöineen sekä ravintola ja keittiö. Lisäksi vuonna 1976 rakennettiin ulkorakennus.

Työväentalolle on Porvoon keskustasta matkaa kuusi kilometriä. Rakennuksen pinta-ala on 110 m², juhlasalin 90 m². Saliin mahtuu 120 henkeä. Lisäksi talossa on pieni keittiö, tarjoiluhuone, eteinen ja sisä-WC.

Toimintaa
---------

Yhdistyksen toiminta lähti vilkkaasti käyntiin heti perustamisen jälkeen. Vuonna 1931 rakennettiinkin jo tanssilava asukkaiden viihdyttämiseksi sekä varain keruuta varten yhdistykselle. Silloin 1930-luvulla tehtiin paljon retkiä, esimerkiksi veneretki Svartbäckiin ja henkilöautoilla Punkaharjulle. Vuonna 1938 osallistuttiin Pohjoismaisen kansanvallan suurille juhlapäiville, jotka pidettiin Turussa. Kesällä 1980 työväentalossa ja sen pihalla pidettiin Suomen ruotsalaisen työväenliiton maakuntajuhlat.

Lähteet
-------

Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4. 

### Viitteet

1. ↑  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 134-135. Vihti: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
2. ↑  Folkets hus, Ernestas, Porvoon demarit. Viitattu 28.11.2022
**Gabriel Moïse Charpentier** (13. syyskuuta 1925 Richmond, Quebec – 7. marraskuuta 2019) oli kanadalainen säveltäjä. Hän opiskeli pianonsoittoa Richmondissa ja Trois-Rivièresissa. Vuosina 1940–1945 häntä opettivat Hervé Cloutier ja Fernand Graton Jean-de-Brébeuf Collegessa. Hän sai opetusta lisäksi Jean Papineau-Couturelta. Opiskellessaan hän löysi Bergin, Debussyn, Schönbergin, Stravinskyn sekä Webernin teokset, ja vuosina 1945–1947 hän oli benediktiinien luona St-Benoît-du-Lacissa opiskellen samalla gregoriaanista laulua. Charpentier viimeisteli opintonsa Pariisissa (1947–1953), jossa hänen opettajiinsa lukeutui Nadia Boulanger.

Charpentier toimi vuosina 1954–1980 ohjelmakoordinaattorina ja taiteellisena konsultanttina CBC:n ranskankielisessä televisiossa. Kesinä 1955–1956 Charpentier piti musiikin historian kursseja Montrealin McGill-yliopistossa. Hän opetti myös vuosina 1961–1964 Kansallisessa teatterikoulussa. Hän oli Pro Musica Societyn taiteellisena johtajana vuosina 1980–1981 ja sai vuonna 1983 Canada Councilin Victor M. Lynch–Staunton-stipendin.

Gregoriaaninen laulu vaikutti Charpentierin työhön voimakkaasti. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa teatteriin ja elokuviin sävellettyä musiikkia. Hän sävelsi myös vokaalimusiikkia ja cembalosävellyksiä.

Sävellystyönsä ohella Charpentier julkaisi myös omia runojaan. Hän istui Canada Councilin hallintoneuvostossa 1965–1975. Hän oli Canadian Music Centren ja Kanadan säveltäjäliiton jäsen. Francean Campbell kirjoitti Charpentierista marraskuussa 1970, että säveltäjä ei ole koskaan omaksunut sarjallisuutta tai muuta tiukkaa järjestelmää, mutta on avoin uusille äänille ja tekniikoille, olipa niiden alkuperä luonnollinen tai elektroninen.

Lähteet
-------

1. ↑  Décès de Gabriel Charpentier *cmcquebec.ca*. Viitattu 31.3.2022. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Gabriel Charpentier (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Burlington Housen sisäänkäynti järjestön tiloihin Lontoossa.
**Royal Astronomical Society** (RAS) on brittiläinen tähtitieteellinen järjestö. Järjestöön kuuluu yli 3 500 jäsentä, joista kolmasosa toimii ulkomailla.

Järjestö perustettiin nimellä *Astronomical Society* 10. maaliskuuta 1820 ja sen ensimmäinen puheenjohtaja oli William Herschel. Järjestö sai kuninkaan valtakirjan Vilhelm IV:ltä vuonna 1831, jolloin sen nimeksi muuttui nykyinen *Royal Astronomical Society*. Myöhemmin järjestön puheenjohtajina ovat toimineet muun muassa Henry Thomas Colebrooke, Francis Baily, John Herschel, George Biddell Airy ja John Couch Adams.

Järjestö on Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin jäsen. 

Järjestön tilat sijaitsevat Burlington Housessa, Lontoossa. Sen läheisyydessä toimivat myös Royal Academy of Arts, Linnean Society ja Geological Society of London.

Julkaisut ja palkinnot
----------------------

Järjestö julkaisee vertaisarvioitua tiedejulkaisua *Monthly Notices of the Royal Astronomical Societya*.

Järjestö jakaa useita palkintoja ansioituneille tähtitieteilijöille. Vuodesta 1824 lähtien RAS on jakanut vuosittain Royal Astronomical Societyn kultamitalin. Palkinnon saajat ovat usein olleet tunnettuja ja merkittäviä tieteilijöitä, kuten Albert Einstein vuonna 1926 ja Stephen Hawking vuonna 1985. Järjestö jakaa myös Arthur Eddingtonin mukaan nimetyn Eddington-mitalin teoreettisen astrofysiikan tutkijoille. Palkinto on jaettu vuodesta 2013 lähtien vuosittain.

Katso myös
----------

* Monthly Notices of the Royal Astronomical Society
* Royal Astronomical Societyn kultamitali
* Eddington-mitali

Lähteet
-------

1. ↑  Election results 2015: new President and Council  11.5.2015. RAS. Viitattu 26.2.2017. (englanniksi)
2. 1 2  The aims of the Royal Astronomical Society  2015. RAS. Viitattu 26.2.2017. (englanniksi)
3. ↑  Past RAS Presidents RAS. Viitattu 4.3.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Järjestön kotisivut
Ernestine Schumann-Heink
**Ernestine Schumann-Heink** (alun perin *Tini Rössler*; 15. kesäkuuta 1861 Libeň, Böömi – 17. marraskuuta 1936 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli itävaltalainen ooppera- ja liedlaulaja, joka oli äänialaltaan kontra-altto. Hän oli yksi keskeisistä Richard Wagnerin ja Richard Straussin oopperoiden roolien tulkitsijoista ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä.

Schumann-Heink teki ensimmäisen ammattimaisen esiintymisensä laulamalla Ludwig van Beethovenin yhdeksännen sinfonian esityksessä Grazissa sopraano Maria Wiltin kanssa vuonna 1877. Oopperadebyyttinsä hän teki Dresdenissä Saksassa vuonna 1878 Azucenan roolissa Giuseppe Verdin oopperassa *Trubaduuri*. Hän lauloi Wagnerin oopperoiden esityksissä Bayreuthin musiikkijuhlilla vuosina 1896–1906 ja loi Klytemnestran roolin Richard Straussin *Elektrassa* vuonna 1909. Vuosina 1899–1904 Schumann-Heink lauloi Metropolitan-oopperassa New Yorkissa. Hänen laajinta huomiota saanut roolinsa oli Erda Wagnerin *Siegfriedissä*. Hänen roolejaan Wagnerin ja Richard Straussin tuotantojen ulkopuolella olivat muiden muassa Carmen (Georges Bizet: *Carmen*), Fidès (Giacomo Meyerbeer: *Le prophète*) ja Orlovsky (Johann Strauss: *Lepakko*). Schumann-Heink tunnettiin myös merkittävänä yksinlaulujen tulkitsijana, joka piti usein resitaaleja.

Schumann-Heink otti miestensä Ernest Heinkin ja Paul Schumannin sukunimet. Hän tuli elämänsä jälkimmäisellä puoliskolla tunnetuksi radiolähetyksistä Yhdysvalloissa, ja hän esiintyi vuonna 1935 elokuvassa *Here's to Romance*. Schumann-Heink on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle. Yksi hänen lapsistaan oli näyttelijä Ferdinand Schumann-Heink.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ernestine Schumann-Heink Hollywood Walk of Fame, viitattu 24.4.2023
2. 1 2 3  Ernestine Schumann-Heink Britannica, viitattu 24.4.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC

 |

 |
Gabriel-Marie Legouvé
**Gabriel Marie Jean Baptiste Legouvé** eli **Le Gouvé** (23. kesäkuuta 1764 Pariisi – 30. elokuuta 1812 Pariisi) oli ranskalainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.

Tausta
------

Gabriel-Marie Legouvén isä oli arvotettu asianajaja Jean-Baptiste Legouvé, joka oli myös näytelmäkirjailija, mutta hänen näytelmäänsä *Attilie*(1759) ei kuitenkaan koskaan esitetty. Tämä sai isän kuitenkin innostamaan poikansa kaunokirjallisuuteen. Gabriel-Marie peri isänsä huomattavan omaisuuden tämän kuoltua vuonna 1782. Hän ei sittemmin yrittänytkään löytää muuta tehtävää kuin kirjallisuuden ala. Hänen ensimmäinen esseensä "La Mort des fils de Brutus" julkaistiin yhdessä hänen ystävänsä Jean-Louis Layan kahden näytelmän kanssa otsikolla *Essais de deux amis* vuonna 1786.

Vuonna 1792 hän saavutti suuren suosion kolminäytöksisellä tragediallaan *La Mort d’Abel*, joka oli mukaelma Salomon Gessnerin runoelmasta. Näytelmä oli julisteissa vuoteen 1820 saakka. Tragedia *Épicharis et Néron* (1793) saavutti myös suuren suosion, sillä ilmeisesti suuri yleisö halusi nähdä siinä alluusion aikakauden ihmisiin.

Seuraavat tragediat eivät saavuttaneet samanlaista menestystä kuin kaksi edellistä. *Quintus Fabius* (1795) kuvasi rautaista kuria, jonka alaisuudessa Rooman keisarikunnan armeija oli. *Laurence* (1798) esitti juorut, joiden mukaan abbé de Châteauneuf oli rakastunut äitiinsä Ninon de Lenclos'iin. *Étéocle et Polynice* (1799) toi esille Jean Racinen näytelmän *La Thébaïden* teemat. *La Mort d’Henri IV* (1806) oli jälleen menestys, joskin sitä myös arvosteltiin, koska siinä tekijä historiallisen totuuden vastaisesti syyttää Maria de’ Mediciä kuningas Henrik IV:n murhasta.

Legouvé otettiin Ranskan instituutin jäseneksi vuonna 1798. Hän julkaisi tänä aikana useita hienostuneita elegisiä runoja: *La Sépulture* (1798), *Les Souvenirs* (1799), *La Mélancolie* (1800) ja sitten vuonna 1801 runon, joka teki hänet jälleen kuuluisaksi, *Le Mérite des femmes*, josta julkaistiin neljä painosta.

Legouvé toimi useita vuosia Jacques Delillen sijaisena tämän toimiessa Collège de Francen runouden professorina. Vuosina 1807–1810 hän toimitti Mercure de France]-sarjaa. Hän menetti vaimonsa 1810, sairastui henkisesti ja kuoli 1812 pariisilaisessa mielisairaalassa.

Hän oli kirjailija Ernest Legouvén (1807–1903) isä, joka myös oli myös Ranskan akatemian jäsen.

Aiheesta muualla
----------------

* Ranskan akatemian elämäkertatiedot (Arkistoitu – Internet Archive)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Louis-Jules Mancini-Mazarini** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 41803–1812** | Seuraaja:**Alexandre-Vincent Pineux Duval** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
Roy Welensky
**Raphael "Roy" Welensky**, KCMG (20. tammikuuta 1907 – 5. joulukuuta 1991) oli rhodesialainen poliitikko, joka toimi lyhytikäisen Rhodesian ja Njassamaan liittovaltion (1953–1963) toisena ja viimeisenä pääministerinä 1956–1963.

Welensky kasvoi Pohjois-Rhodesian Salisburyn (nyk. Harare) slummikortteleissa liettuanjuutalaisen isän poikana ja toimi nuorena muun muassa kauppiaana ja rautateillä. Hän oli myös huipputason nyrkkeilijä. Walensky oli mukana ammattiyhdistysliikkeessä ja kiinnostui sitä kautta politiikasta.

Pääministerinä Walensky vastusti brittien ajamaa mustan enemmistön valtaa. Walensky oli vakaumuksellinen apartheidin kannattaja, mutta muistutti puheissaan, että mustien perustarpeet on tyydytettävä niin he pysyvät poissa politiikasta.

Rhodesian ja Njassamaan liittovaltion hajottua 1963 Sambiaksi, Malawiksi ja Rhodesiaksi Walensky vetäytyi politiikasta. Rhodesiankin muututtua mustien vallanpitäjien Zimbabweksi 1980 Walensky muutti Lontooseen. Hän kuoli 1991.

Lähteet
-------

1. ↑  Sir Roy Welensky, 84, Premier of African Federation, Is Dead *Archives*.  5.12.1991. The New York Times. Viitattu 27.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Ilvessalo, Jaakko: "Welensky, Sir Roy (1907)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 207. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Roy Welensky