recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Miklós Maros** (s. 14. marraskuuta 1943 Pécs) on unkarilais-ruotsalainen säveltäjä ja kapellimestari.

Maros on säveltäjä Rudolf Marosin ja viulisti Klára Molnárin poika. Hän opiskeli Béla Bartók -musiikkiopistossa Rezső Sugárin johdolla. Vuosina 1963–1967 hän sai Ferenc Szabólta sävellysopetusta Franz Lisztin musiikkiakatemiassa. Vuosina 1968–1972 hän jatkoi sävellysopintojaan Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Ingvar Lidholmin ja György Ligetin johdolla. Maros opetti Tukholman Elektronmusikstudionilla vuosina 1971–1978 ja toimi Tukholman kuninkaallisen musiikkikorkeakoulun luennoitsijana vuosina 1976–1980. Hänellä oli residenssi Berliinissä vuosina 1980–1981 ja Falunissa vuosina 1983–1984. Maros valittiin Ruotsin säveltäjäliiton jäseneksi vuonna 1971. Samana vuonna hänen teoksiaan alettiin esittää kansainvälisesti muun muassa ISCM World Music Daysissa ja Zagrebin musiikkibiennaalissa. Vuonna 1972 Maros perusti vaimonsa, laulaja Ilona Marosin kanssa Maros Ensemble -kamariorkesterin nykymusiikin esityksiä varten. Kokoonpano on pitänyt lukuisia kantaesityksiä eri maissa. Myös Marosin omia teoksia on esitetty monissa maissa eri maanosissa. Maros Ensemblen lisäksi Maros on johtanut muun muassa Tukholman kuninkaallista filharmonista orkesteria, Budapestin sinfoniaorkesteria ja Prahan radion sinfoniaorkesteria.

Maros toimi Ruotsin säveltäjäliiton varapuheenjohtajana vuosina 1981–1991. Vuonna 1998 hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi. Marosille myönnettiin vuonna 1990 Valtiollinen taiteilijoiden tulotakuu. Marosin tuotannon joukossa on muun muassa radio-ooppera *Stora grusharpan*, sinfonioita, konserttoja ja musiikkia vaihteleville kamarikokoonpanoille. Osaan kamarimusiikkiteoksistaan Maros on yhdistänyt elektroniikan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Miklos Maros Bach-Cantatas, viitattu 22.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2  Miklós Maros Föreningen svenska tonsättare, viitattu 22.2.2024 (ruotsiksi)
3. 1 2  Miklós Maros Musikaliska konstföreningen, viitattu 22.2.2024 (englanniksi)
4. 1 2  Miklós Maros Caprice Music, viitattu 22.2.2024 (ruotsiksi)
**Frans Aleksis Ekholm** (18. marraskuuta 1879 Rymättylä − 21. elokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Ekholmin vanhemmat olivat merikapteeni Isak Ekholm ja Hilda Sofia Johansson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 Turun klassillisesta lyseosta ja kävi Mustialan maanviljelys- ja meijeriopiston 1901-1903. Hän suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon ja oikeustutkinnon 1904 sekä valmistui filosofian kandidaatiksi 1908 ja maisteriksi 1909. Ekholm sai varatuomarin arvon 1909.

Ekholm oli Turun hovioikeudessa kanslistina 1917, notaarina vuodesta 1917, viskaalina 1918, asessorina vuodesta 1918 ja hovioikeudenneuvoksena 1930−1933 sekä korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1933−1949. Ekholm oli Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1926−1928. 

Aleksis Ekholm oli naimisissa vuodesta 1912 sairaanhoitaja Great de Pontin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1900 : matrikkelinumero 26789
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934 : Aleksis Ekholm
**Bruce Paltrow** (26. marraskuuta 1943 Brooklyn, New York – 3. lokakuuta 2002 Rooma) oli yhdysvaltalainen ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän työskenteli teatterissa, televisiossa ja elokuvissa.

Paltrow opiskeli maalaustaidetta Tulanen yliopistossa ja palasi sittemmin New Yorkiin, jossa kiinnostui teatterista. Hän tuotti lukuisia näytelmiä Broadwaylla ja sen ulkopuolisissa teattereissa. Näytelmän *Someone's Comin' Hungry* (1969) harjoituksissa Paltrow tapasi näyttelijä Blythe Dannerin, jonka kanssa avioitui vuonna 1970. Pariskunnalle syntyivät tytär Gwyneth Paltrow (näyttelijä) ja poika Jake Paltrow (ohjaaja). 1970-luvulla Paltrow muutti perheineen Etelä-Kaliforniaan, jossa hän aloitti työskentelyn Screen Gems -yhtiössä. Varhaisimman menestyksensä sen palveluksessa hän saavutti televisioelokuvalla *Shirts/Skins*, joka oli urheilukomedia. Paltrow jatkoi urheiluteeman käsittelyä televisiosarjassa *The White Shadow* (1978), jonka hän käsikirjoitti, ohjasi ja tuotti. Vuodelta 1982 on hänen ensimmäinen täyspitkä elokuvansa, *Pikku viettelyksiä* (*A Little Sex*), joka ei kuitenkaan ollut arvostelu- eikä yleisömenestys. Paltrow kuitenkin palasi samana vuonna televisioon suositulla sairaalasarjalla *Sairaalan syke* (*St. Elsewhere*).

Vuonna 2000 ilmestyi Paltrow'n elokuva *Karaoken kummajaiset* (*Duets*). Paltrow oli vuonna 1999 sairastunut suusyöpään, mutta oli leikkaus- ja sädehoidon jäljiltä remissiossa elokuvan ilmestymisen aikaan. Sairaus uusiutui myöhemmin. Paltrow oli viettämässä tyttärensä syntymäpäivää Roomassa kuollessaan äkillisesti keuhkokuumeeseen ja komplikaatioihin, jotka liittyivät taudin uusiutumiseen. Hänen läheinen ystävänsä Steven Spielberg liitti elokuvaansa *Ota kiinni jos saat* omistuksen Paltrow'n muistolle.

Paltrow oli juutalainen. Hänen sukujuurensa olivat Puolassa asuneessa Paltrowicz-suvussa, johon oli kuulunut runsaasti rabbeja. Paltrow oli sukua poliitikko Gabrielle Giffordsille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bruce Paltrow Oral Cancer Foundation, viitattu 22.2.2024 (englanniksi)
2. ↑  Ashley Baylen, Gwyneth Paltrow's long lineage of rabbis Ynetnews 2011, viitattu 22.2.2024 (englanniksi)
3. ↑  Paltrow, Bush cousins victims in Arizona shooting The San-Diego Union Tribune 2011, viitattu 22.2.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bruce Paltrow Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Sigurd Johannes Portin** (13. huhtikuuta 1906 Pietarsaari – 15. kesäkuuta 1979) oli suomalainen päätoimittaja ja toimitusjohtaja.

Portinin vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Petter August Portin ja Maria Matilda Westerlund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1933. Portin opiskeli myös Ruotsissa ja Englannissa.

Portin oli taloustoimittajana Hufvudstadsbladet-lehdessä 1933–1937 ja Mercator-lehdessä 1937. Hän oli Åbo Tidnings och Tryckeri Ab:n toimitusjohtajana vuodesta 1938 alkaen ja toimi Åbo Underrättelser-lehden päätoimittajana 1938–1957. 

Maaliskuussa 1939 Turun raastuvanoikeus tuomitsi Portinin Åbo Underrättelser-lehden vastaavana toimittajana 8 000 markan sakkoihin halventavasta ja vääristellystä kirjoituksesta ja määräsi lehden 13. tammikuuta 1939 ilmestyneen numeron menetetyksi. Kyseisessä lehden numerossa ilmestyneessä pakinassa oli käytetty Helsingin yliopistosta halventavaa sanontaa ja väitetty yliopiston alentuneen antamaan dosenttistipendin oikeusneuvos Yrjö Hakuliselle. Portinia ja lehteä vastaan nostettiin syyte oikeusministeriön määräyksestä. 

Sigurd Portin oli naimisissa vuodesta 1934 Rauha Junttilan (1905–1988) kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Österbottniska nationens tillkomst* julkaisussa *Österbottniska nationen vid Åbo Akademi : minnesskrift*. Jakobstad 1938
* Ole Torvalds : *Speglingar i en å : Om sparbanken i Åbo i växelverkan med staden 1822–1972* ; bildredigering av Bo Lindberg ; ett slutkapitel av Sigurd Portin. Åbo sparbanken, Åbo 1972, ilmestyi Toivo Lyyn suomentamana nimellä *Aurajoen kuvajaisia : Turun säästöpankki ja Turku : vuorovaikutusta ja vaiheita 1822–1972*. Turun säästöpankki, Turku 1982

Käännöksiä
----------

* Mauno Koivisto : *Riktlinjer*. Schildt, Helsingfors 1969 (alkuteos *Linjan vetoa*)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vem och vad? Biografisk handbok 1967
2. ↑  Sigurd Portinin ja hänen vaimonsa hautakivi Pietarsaaren hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura : Hautakirjoituksia ja hautakuvia[vanhentunut linkki]
3. ↑  Åbo Underrättelser sai 8000 markkaa sakkoja, Käkisalmen Sanomat 16.03.1939, nro 31, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Martin Anton Paasi** (s. 1972 Helsinki) on suomalainen rahoitusalan ammattilainen. Hän on toiminut vuodesta 2014 Nordnetin talousasiantuntijana, minkä lisäksi hän isännöi *#rahapodi*-talouspodcastia Miikka Luukkosen kanssa. Vuosina 2021-2024 Paasi toimi Suomen Ekonomien puheenjohtajana.

Ura
---

Paasi valmistui kauppatieteiden maisteriksi Hankenilta vuonna 1997, jonka lisäksi hän on suorittanut CEFA-tutkinnon (Certified European Financial Analyst).

Paasi aloitti uransa arvopaperivälittäjänä Handelsbankenissa vuonna 1997. Paasi ehti toimia Handelsbankenissa myös salkunhoitajana, kunnes siirtyi Helsingin Pörssiin pääanalyytikon tehtäviin vuonna 1999. Helsingin Pörssissä Paasi vastasi kvantitatiivisesta portfolioanalyysistä sekä pörssi-indeksien julkaisemisesta.

Vuonna 2000 Paasi siirtyi Seligson & Co -rahastoyhtiöön rahastosalkunhoitajaksi. 2001 hänet nimitettiin Seligson & Co -rahastoyhtiön toimitusjohtajaksi. Vuonna 2002 Seligson & Co listasi Suomen ensimmäisen pörssinoteeratun rahaston (Exchange Traded Fund, ETF) Seligson OMX Helsinki 25 ETF:n (SLG OMXH25). Paasi toimi myös Seligson & Co -rahastoyhtiössä Phalanx-nimisen hedge-rahaston salkunhoitajana.

Vuonna 2006 Paasi siirtyi tukholmalaiseen East Capital Asset Managementiin varatoimitusjohtajaksi ja sitten toimitusjohtajaksi. Vuonna 2009 hän siirtyi pörssiyhtiö Amanda Capitalin toimitusjohtajaksi sekä Amanda Capitalin tytäryhtiö Amanda Advisorsin hallituksen puheenjohtajaksi. Kesäkuussa 2011 Paasi perusti konsulttiyritys Recubatorin, jonka kautta Paasi toimii pankkien neuvonantajana. Paasi on kehittänyt mallin, jolla pankit voivat siirtää ongelmalainansa (*non-performing loan*, NPL) siihen tarkoitettuun rahastoon.

Konsultointitoimen ohella Paasi aloitti talousasiantuntijana Nordnet Suomessa maaliskuussa 2014. Paasi on isännöinyt Miikka Luukkosen kanssa Nordnetin #rahapodi-nimistä viikoittaista podcastia syksystä 2015. Podcastin 200. jakso julkaistiin huhtikuussa 2020.

Politiikka
----------

Eduskuntavaaleissa 2023 Paasi oli ehdolla Uudenmaan vaalipiirissä kokoomuksen listalla. Hän sai 4 534 ääntä ja jäi ensimmäiselle varasijalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Paasi Aatos Martin - 4 vastuuhenkilöä suomalaisissa yrityksissä *proff.fi*. Viitattu 4.3.2024.
2. 1 2 3  Martin Paasi nimetty Amanda Capital Oyj:n toimitusjohtajaksi *Euroinvestor*.  24.2.2009. Amanda Capital Oyj. Viitattu 2.10.2014. [vanhentunut linkki]
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
16. ↑
17. ↑  Martin Paasi – Tulospalvelu – Eduskuntavaalit 2023 *vaalit.yle.fi*. Viitattu 16.9.2023.
Augustin Dubail vuonna 1921.
**Augustin Yvon Edmund Dubail** (15. huhtikuuta 1851 Belfort – 7. tammikuuta 1934 Pariisi) oli ranskalainen kenraali, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.

Dubail aloitti opinnot Saint-Cyrin sotilasakatemiassa vuonna 1868, valmistui upseeriksi vuonna 1870 ja osallistui samana vuonna Saksan–Ranskan sotaan sekä seuraavana vuonna Pariisin kommuunin kukistamiseen. Hän toimi opettajana Saint-Cyrissä ja sen jälkeen esikuntaupseerina. Vuonna 1901 Dubail ylennettiin everstiksi ja nimitettiin ensimmäisen zuaavirykmentin komentajaksi, vuonna 1904 prikaatikenraaliksi ja Saint-Cyrin sotilaskatemian johtajaksi sekä vuonna 1908 divisioonakenraaliksi ja vuonna 1910 IX armeijakunnan komentajaksi. Hän oli vuonna 1911 jonkin aikaa Ranskan yleisesikunnan päällikkönä ja osallistui sotasuunnitelmien laatimiseen. Vuodesta 1913 hän oli ylimmän sotaneuvoston jäsen.

Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Dubail nimitettiin Ranskan 1. armeijan komentajaksi. Hänen tehtävänään oli hyökätä suunnitelma XVII:n mukaisesti itään ja vallata Saksalta Elsassin alue. Elokuussa 1914 käynnistynyt ranskalaisten hyökkäys torjuttiin heti alkuunsa, mutta Dubail onnistui puolustautumaan saksalaisten vastahyökkäystä vastaan Meusen luona. Hän siirtyi tammikuussa 1915 itäisen armeijaryhmän komentajaksi vastuualueenaan länsirintama Belfortin ja Verdunin välillä. Dubail oli aluksi tyytyväinen ranskalaisten puolustusasemiin, mutta alkoi sitten epäillä saksalaisten suunnittelevan suurta hyökkäystä Verdunia vastaan ja pyysi lisää raskasta tykistöä alueen puolustukseen. Ylipäällikkö Joseph Joffre epäsi pyynnön, koska ei uskonut saksalaisten hyökkäävän juuri Verduniin. Kun saksalaisten hyökkäys kaikesta huolimatta käynnistyi, Joffre vieritti syyn Dubailin harteille ja siirsi tämän pois tehtävistään maaliskuussa 1916. Sen jälkeen Dubail toimi Pariisin sotilaskuvernöörinä toukokuuhun 1918 saakka.

Vuodesta 1918 Dubail oli Kunnialegioonan suurkansleri. Hänen aloitteestaan perustettiin Kunnialegioonan museo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1923), s. 401–402 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 8.12.2013.
2. 1 2 3 4  DUBAIL Augustin Edmond Yvon (ranskaksi) Fédération des Sociétés d’Histoire et d’Archéologie d’Alsace. Viitattu 5.2.2024.
3. 1 2  Auguste Dubail (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 8.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Augustin Dubail** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Karl Fridolf Stenius** (25. tammikuuta 1839 Kontiolahti – 22. toukokuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen Suomen Pankin johtokunnan jäsen ja valtioneuvos.

Steniuksen vanhemmat olivat Kontiolahden kappalainen, varapastori Bengt Mårten Stenius (1798–1846) ja Kristina Elisabet Winter (k. 1864). Hän pääsi ylioppilaaksi 1861 Kuopion kymnaasista ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1865.

Stenius oli Suomen Pankissa kirjanpitäjänä vuodesta 1865 alkaen ja ensimmäisenä kamreerina vuodesta 1876 alkaen järjestäen pankin kirjanpidon. Viimeksi hän oli pankin johtajana ja pankin johtokunnan jäsenenä 1894–1913. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1899. Stenius oli Helsingissä muun muassa suostuntaverolautakunnan puheenjohtajana ja kaupungin tilintarkastajana.

Karl Fridolf Stenius oli naimisissa vuodesta 1864 Gustava Sofia Palanderin kanssa. Heidän poikiaan olivat Suomen Pankin Sortavalan konttorin johtaja Walter Fridolf Stenius (1865–1950), hovioikeudenneuvos Einar Stenius (1867–1945), Jalasjärven kunnanlääkäri Erik Stenius (1870–1901) ja maanmittari Torsten Axel Stenius (1874–1961). Karl Fridolf Steniuksen veli oli Käkisalmen pormestari Mårten Theodor Stenius (1833–1893).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Karl Fridolf Stenius
2. 1 2 3  Karl Fridolf Stenius, Helsingin Sanomat, 23.05.1926, nro 137, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Bengt Mårten Stenius. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 15.7.2023.
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Walter Fridolf Stenius
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Torsten Axel Stenius
6. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Erik Stenius
7. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Einar Stenius


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Tiiksjärven sotilaslentokenttä** oli Suomen ilmavoimien jatkosodassa käyttämä lentokenttä Tiiksjärven tuntumassa Lietmajärven alueella Itä-Karjalassa. Lentokenttä joutui Suomen puolustusvoimien haltuun 28. heinäkuuta 1941.

Kenttä sijaitsi noin kolmisen kilometriä Tiiksjärven eteläpäästä itään, rajautuen Tiiksjärven, Unusjärven ja Joutsenjärven väliselle alueelle. Tummavetinen Tiiksjoki kiemurtelee kentän pohjoispäässä kohti itää. Ympäristö on pääosin kuivaa mäntykangasta ja suota. Tukikohtaan liittyi myös ns rantatukikohta jota kellukekoneet (sairaankuljetus, huolto ja kaukopartiolennot) käyttivät. Rantatukikohtaan muodostui sodan edetessä varsin laaja parakkiyhteisö. Kentän pääasiallinen tehtävä oli palvella alueella etenevän ja toimivan 14. divisioonan tiedustelutarpeita. *lähde?*

Tiiksjärven lentokenttä ja -lentotukikohta otettiin haltuun venäläisten vetäytyessä Repolasta edelleen kohti Rukajärveä elo-syyskuun vaihteessa 1941. Kenttäalue oli jo alustavasti jo raivattu työlentokentäksi. Suomalaisten saapuessa rakennelmat oli poltettu tai niitä ei ollut. Kiitotietä molemmista päistään pidentämällä saatiin kenttä suhteellisen vaivatta ja nopeasti omaan käyttöön. *lähde?*

Kentällä aloitti syyskuun 1941 alussa toiminnan Onttolassa 20. elokuuta perustettu lentolaivue 10. Lentolaivue 30:n 3. lentue (3/LLv 30) sai 18. syyskuuta siirtyä Tiiksjärvelle, missä se liitettiin lentolaivue 10:een. Lentolaivue 10 lakkautettiin 20. lokakuuta toiminnan jatkuessa kuukauden loppuun. Saman aikaisesti tukikohtaan saapui lentolaivue 14 ja sille alistettu 3/LLv30. Vuoden 1942 alkupuolesta lähtien myös HLeLv24 toisen lentueen Brewsterit, vajaan vuoden ajan. *lähde?*

Alueella toimi kesä–heinäkuussa 1944 Ilmavoimien radiopataljoonan yksikkö II/3. komppania.

Nykyisellään kenttäalue on kasvanut umpeen. Vielä voi kuitenkin havaita parakkien ja pesäkkeiden pohjia ja lentokoneiden sirpalesuojia. Aikanaan kentällä oli majoitustilaa noin sadan parakin verran, joista suomalaisten käytössä oli tosin vain noin 25 parakkia, sillä kenttää valmisteltiin vuoden 1941 joulukuulta lähtien Sorokkaan suuntautuvaa operaatiota varten. Tätä varten Tiiksjärvelle oli määrä saapua huomattava määrä saksalaista lentokalustoa miehistöineen. Sorokan operaatio ei kuitenkaan toteutunut ja Tiiksjärvelle jäi vain pieni saksalaiskomennuskunta raskaan saksalaisen ilmatorjuntaosaston lisäksi. *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Suomen ilmavoimien historia 20: Lentorykmentti 1 ss. 60-65
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Villa, Kyllikki: *Tyttö Sodassa*. Helsinki: Like, 2006. ISBN 952-471-724-7.

Aiheesta muualla
----------------

*
Johan Palmroot
**Johan Palmroot (alias Johannes Palmroth)**, (22. maaliskuuta 1659 Arboga – 14. toukokuuta 1727 Uppsala) oli ruotsalainen orientalisti, teologi ja pastori.

Elämäkerta
----------

Johan Palmroot oli kaupunginvaltuutetun Nils Svenssonin ja Arbogan pormestarin Jon Jonssonin tytär, Elisabet Palmgrenin vanhin poika. Uppsalan yliopistossa Palmroot ylennettiin maisteriksi vuonna 1685. Hän oli tullut niin kuuluisaksi opinnoistaan, että kolme päivää ylennyksen jälkeen hänelle tarjottiin paikka filosofian apulaisprofessorina .

Neljä vuotta myöhemmin hän teki Karl XI : n kustannuksella opiskelumatkan aina Roomaan asti, hän vieraili matkalla mantereen hienoimmissa yliopistoissa. Hänet nimitettiin vuonna 1695 papiksi ja ylennettiin seuraavana vuonna Uppsalan yliopiston itämaisten kielten professoriksi. Palmroot sai myös teologian professuuriin Uppsalassa. Hänestä tuli teologian tohtori vuonna 1715.

Palmrothia kiitettiin paitsi hänen suuresta tietämyksestään myös epätavallisista opettajataidoistaan, erityisesti itäisessä kirjallisuudessa.

Palmroth meni naimisiin vuonna 1698 Söderhamn-kauppiaan Hans Thelin tyttären Cecilia Thelin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bergholm, Axel Herman *Lexikon des gesamten Buchwesens Online*. Viitattu 14.11.2021.
2. ↑  Herman Hofberg, Frithiof Heurlin, Viktor Millqvist, Olof Rubenson: II:265 (Svenskt biografiskt handlexikon) *runeberg.org*.  1906. Viitattu 7.6.2021. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Johan Palmroot
*Carl Magnus Freiherr von der Pahlenista* muotokuvamaalauksen kuvannut von George Dawe
**Carl Magnus Freiherr von der Pahlen** (19. helmikuuta 1779 − 20. toukokuuta 1863) oli baltialais-saksalainen paroni, sotilas, valtiomies ja kartanonherra, Carl oli Peter Ludwig von der Pahlenin veljenpoika.

Von der Pahlen osallistui Aleksanteri I: n sotaan Napoleonia, Ruotsia ja Turkkia vastaan. Hän hoiti siviilihallinnollisia tehtäviä. Vuonna 1830 hänestä tuli kenraaliluutnantti ja Baltian kenraalikuvernööri.

Pahlen-suvun vapaaherrallinen vaakuna
Carl syntyi vanhassa saksalaisessa herttuoiden jälkeläisten perheessä, jonka olemassaolosta on merkintöjä Liivinmaalla jo vuonna 1290. Hän syntyi Hansen von der Pahlenin (1740−1817) vanhimpana poikana. 

Magnus asui Viron Palmsenin kartanossa.

Lähteet
-------

* Von der Pahlen (suku)
* viitattu 2.8.2019

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Georg Hirth
**Georg Hirth** (13. heinäkuuta 1841 – 28. maaliskuuta 1916) oli saksalainen kirjailija ja kustantaja, joka tunnetaan parhaiten Jugend-lehden perustajana.

Hirth opiskeli nuorena taloustiedettä. Hän asettui Müncheniin ja kirjoitti useita kirjoja, muun muassa *Das gesamte turnwesen*, *Der deutsche parlamentsalmanach* sekä *Freisinnige ansichten der volkswirthschaft*. Hirth tuki uutta saksalaista arkkitehtuuria ja taideteollisuutta. Hän oli myös huomattava Japanin taiteen tuntija. Vuonna 1896 hän perusti Jugend-lehden. Lehti nosti esiin modernia grafiikkaa ja kuvitusta sekä antoi nimen jugendtyylille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hirth, Georg *Nordisk familjebok - Uggleupplagan*. Project Runeberg. Viitattu 26.1.2021. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Lelly Englind** (syntyjään **Elena Ivanovna Wasiljewa**; 9. heinäkuuta 1885 Helsinki – 1958 Tukholma) oli suomalainen näyttelijä ja operettilaulaja. Hän teki pääosan taiteellisesta urastaan Ruotsissa.

Ura
---

Lelly Englindin vanhemmat olivat valtioneuvos I. F. Wasiljev ja Jelisaveta Wasiljewa. Englind aloitti taiteellisen uransa Turun Ruotsalaisessa Teatterissa 1905–1907. Sen jälkeen hänellä oli kiinnityksiä Ruotsissa: Axel Hultmanin kiertue 1907–1909, Skådebanan-turnee 1911–1912, useita kiertueita vuosina 1912–1914, Skansenin teatteri 1914 ja Göteborgin Suuri Teatteri 1916–1920.

Englindin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Perdita William Shakespearen *Talvisessa tarinassa* sekä Anna ja Brita Fredrik August Dahlgrenin näytelmässä *Värmlantilaiset*. Teuvo Pakkalan näytelmässä *Tukkijoella* Englind tulkitsi Annin ja Kaisan roolit. Emmerich Kálmánin operetissa *Mustalaisruhtinatar* hän teki puolestaan Stasin roolin ja Leo Fallin operetissa *Stambulin ruusu* subrettiroolin Midili Hanumina.

Perhe
-----

Lelly Englindin puoliso oli vuodesta 1908 näyttelijä ja käsikirjoittaja Torsten Arvid Englind (1882–1972). Pariskunnalla oli kaksi poikaa, Sten-Sture (1909–1940) ja Lars-Olof (1926–1954).

Lähteet ja viitteet
-------------------

* Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, Kustannusliike Opas, Viipuri 1930
* Helsinki.fi, Keskusarkiston matrikkelit

### Viitteet

1. ↑  Näyttelijätär Lilly Englind kuollut (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 28.5.1958, s. 19, HS Aikakone. Viitattu 26.3.2018.
2. 1 2  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 54 ja 55
3. ↑  Vem är vem / Stor-Stockholm 1962 *runeberg.org*. Project Runeberg. Viitattu 5.3.2015.
Georgian sotilastie vuonna 1901
**Georgian sotilastie** (georg. საქართველოს სამხედრო გზა, *Sakartvelos samkhedro gza*, ven. Военно-Грузинская дорога, *Vojenno-Gruzinskaja doroga*) on Suuren Kaukasuksen ylittävä, Venäjän ja Georgian toisiinsa yhdistävä pohjois–eteläsuuntainen vuoristotie. Sen reitti alkaa Tbilisin ja Kutaisin väliseltä tieltä Mtskhetan luoteispuolelta ja johtaa Pasanaurin ja Stepantsmindan kautta Pohjois-Ossetian Vladikavkaziin.

Georgian sotilastien reitti Kaukasuksen yli on ollut käytössä jo ennen ajanlaskun alkua, mutta nykyisen tien rakensivat venäläiset 1700-luvun lopulla 800 sotilaan voimin. Se menetti suuren osan merkityksestään maiden välisenä yhteytenä, kun rautatie Kaspianmeren rannikkoa pitkin valmistui vuonna 1883. Nykyisin tie muodostaa tärkeän yhteyden Tbilisistä Khevin vuoristoalueelle. Tie on huonossa kunnossa ja talvisin usein osittain suljettu lumen vuoksi.

Reitti
------

Georgian sotilastie haarautuu Tbilisin ja Kutaisin välisestä tiestä Mtskhetan luoteispuolella ja johtaa sieltä pohjoiseen Aragvijoen laaksoa pitkin Žinvalin padolle ja Ananuriin. Se kulkee Mtiuletin alueen läpi Pasanaurin vuoristolomakohteen kautta Gudaurin kylään. Tämä 2 196 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitseva hiihtokeskus on tien varren korkein asuttu paikka. Seuraavaksi se ylittää Džvarin solan, joka on 2 379 metrin korkeudessa tien korkein kohta, ja saapuu Khevin vuoristoalueelle Stepantsmindan eli Qazbegin kaupunkityyppiseen taajamaan Terekjoen varrella. Tie seurailee jokilaaksoa Kazbekvuoren itäpuolella Darialin rotkon kautta Venäjän rajan yli pohjoiseen Vladikavkaziin saakka.

Kulttuuri
---------

Lukuisat venäläiset kirjailijat seurasivat Georgian sotilastietä ja kirjoittivat kokemastaan. Aleksandr Puškin kulki tietä pitkin vuonna 1829; häntä seurasivat Mihail Lermontov, Maksim Gorki, Leo Tolstoi ja Vladimir Majakovski.

Venäläinen kartta sotilastiestä vuodelta 1913

Kuvia
-----

* Silta Georgian sotilastiellä 1800-luvun lopussaSilta Georgian sotilastiellä 1800-luvun lopussa
* Tie lähellä Pasanauria 1800-luvun lopussaTie lähellä Pasanauria 1800-luvun lopussa
* Džvarin sola toukokuussaDžvarin sola toukokuussa
* Darialin rotkoDarialin rotko
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Burford, Tim: *Georgia*, s. 156–170. Bradt Travel Guides, 2011. ISBN 9781841623573. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Georgian sotilastie** Wikimedia Commonsissa

* Exploring the Georgian Military Highway Hidden Europe (englanniksi)
**Jori Arvonen** on suomalainen virkamies ja diplomaatti. Hän on toiminut valtioneuvoston kanslian EU-asioiden alivaltiosihteerinä vuodesta 2023. Syyskuussa 2024 Arvonen aloittaa Brysselissä sijaitsevan Suomen EU-edustuston päällikkönä ja suurlähettiläänä.

Ura
---

Arvonen on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Turun yliopistosta. Hän työskenteli vuonna 1996 europarlamentaarikko Ritva Laurilan erityisavustajana. Arvonen työskenteli vuosina 1998-2007 kokoomuksen kansainvälisten asioiden päällikkönä. Vuosina 1998-2002 hän avusti myös Sauli Niinistöä tämän toimiessa Euroopan Demokraattisen Unionin puheenjohtajana.

Arvonen toimi vuosina 2007-2008 ulkoasiainministeri Ilkka Kanervan erityisavustajana ja vuosina 2008-2011 ulkoministeri Alexander Stubbin erityisavustajana. Hän aloitti vuonna 2011 valtioneuvoston kanslian EU-sihteeristön apulaispäällikkönä ja toimi virassa kaksi viisivuotiskautta aina vuoteen 2021 saakka. Arvonen aloitti vuonna 2017 uuden Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksen johtokunnan puheenjohtajana.

Vuosina 2022-2023 Arvonen työskenteli viestintätoimisto Milttonilla johtavana neuvonantajana kansainvälisen vaikuttajaviestinnän parissa. Hän aloitti pääministeri Petteri Orpon EU-asioiden alivaltiosihteerinä kesäkuussa 2023.

Tammikuussa 2024 valtioneuvosto esitti Arvosta Suomen EU-edustuston päällikön tehtävään. Arvonen aloittaa tehtävässä 1. syyskuuta 2024.

Lähteet
-------

1. 1 2  Orpon avustajakaarti nimitetty – EU-asioiden alivaltiosihteeriksi Jori Arvonen *Maaseudun Tulevaisuus*. Viitattu 4.3.2024.
2. 1 2 3  Nimitykset | Jori Arvonen nousee EU-edustuston päälliköksi *Helsingin Sanomat*.  25.1.2024. Viitattu 4.3.2024.
3. 1 2 3  Arvonen LinkedInissä *linkedin.com*. Viitattu 4.3.2024.
4. ↑  Ritva Laurilalle uusi avustaja Brysseliin *Helsingin Sanomat*.  22.2.1996. Viitattu 4.3.2024.
5. ↑  STT: Stubbin entinen avustaja EU-sihteeristön apupäälliköksi *Ilta-Sanomat*.  7.7.2011. Viitattu 4.3.2024.
6. ↑  Jori Arvonen jatkaa EU-asioiden alivaltiosihteerinä *Valtioneuvosto*.  29.6.2016. Viitattu 4.3.2024.
7. ↑  Pipsa Havula: Eurooppa heräsi myöhään hybridiuhkien torjuntaan – viime vuosien suurin yllättäjä on ollut Kiina *Suomenkuvalehti.fi*.  13.12.2023. Viitattu 4.3.2024. (englanniksi)
8. ↑  Mikko Metsämäki: EU-asioiden alivaltiosihteerinä pitkään toiminut Jori Arvonen Milttoniin *Tärkeimmät talousuutiset | Kauppalehti*.  4.3.2024. Viitattu 4.3.2024.
9. ↑  Edustuston päällikön tehtävään määrääminen *Valtioneuvosto*. Viitattu 4.3.2024.
Olari Elts vuonna 2014.
**Olari Elts** (s. 27. huhtikuuta 1971 Tallinna) on virolainen kapellimestari, joka teki läpimurtonsa voitettuaan kansainvälisen Jean Sibelius -kapellimestarikilpailun Helsingissä vuonna 2000. Vuotta aiemmin hän voitti kansainvälisen Jorma Panula -kapellimestarikilpailun.

Elts opiskeli aluksi Viron musiikkiakatemiassa Kuno Arengin johdolla kuoronjohtoa ja Wienin musiikkiakatemiassa orkesterinjohtoa. Hän opiskeli myös Jorma Panulan yksityistunneilla ja osallistui Esa-Pekka Salosen ja Neeme Järvin mestarikursseille.

Vuosina 2001–2006 Elts toimi Latvian kansallisen sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Syksyllä 2006 hän aloitti Bretagnen orkesterin taiteellisena neuvonantajana ja kaudesta 2007–2008 lähtien hän on toiminut Skotlantilaisen kamariorkesterin ja Viron kansallisen sinfoniaorkesterin päävierailijana. Elts perusti vuonna 1993 nykymusiikkiyhtye NYYD Ensemblen, joka pyrkii ennakkoluulottomaan ohjelmistosuunnitteluun ja jonka kokoonpano vaihtelee yksittäisestä soittajasta kamariorkesteriin. Oopperakapellimestarina Elts debytoi 1996 johtaessaan Benjamin Brittenin Albert Herringin Viron kansallisoopperassa. Myöhemmin hän on johtanut Mozartin Don Giovannin ja Idomeneon sekä Puccinin Il Tritticon. Syksyllä 2008 Elts johtaa Heinrich Marschnerin oopperan Der Vampyr Rennesin oopperassa.

Elts on johtanut Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesteria, BBC Scottish sinfoniaorkesteria, Cincinnatin sinfoniaorkesteria, Dresdenin sinfonikoita, London Sinfonietta -orkesteria ja Wienin Tonkünstler-orkesteria. Lisäksi hän on vieraillut johtamassa Barcelonan, Berliinin, Liverpoolin, Luzernin, Stuttgartin, Toulousen ja Wienin sinfoniaorkesteria sekä Frankfurtin, Suomen ja Ruotsin radion sinfoniaorkesteria. Kaudella 2002–2003 Elts teki menestyksekkään debyyttikiertueen Australiaan Adelaiden sinfoniaorkesterin kanssa ja hän on sen jälkeen vieraillut maassa vuosittain. Elts on johtanut Australiassa lisäksi Melbournen ja Länsi-Australian sinfoniaorkesteria sekä naapurimaassa Uuden-Seelannin sinfoniaorkesteria. Alkuvuodesta 2018 Elts aloitti Kymi Sinfoniettan taiteellisena neuvonantajana.

Lähteet
-------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Emilia Hernesniemi** on suomalaisen R/H-vaatemerkin toinen perustaja ja elokuvaohjaaja. 

Hän perusti vaatemerkin yhdessä Hanna Riiheläisen kanssa vuonna 2010. Riiheläinen ja Hernesniemi opiskelivat samaan aikaan Taideteollisen korkeakoulun vaatetuksen laitoksella. Riiheläinen oli puhunut merkistä jo opintojen aikana. He päättivät käyttää maisteriopintojen loppuajan merkin kehittelyyn. Hernesniemen lopputyö käsitteli markkinoiden analyysiä Suomessa ja merkin suunnitelmaa viiden vuoden päähän. Joitakin lopputyön printtejä on jäänyt mallistoon edelleen elämään. Hernesniemen ja Riiheläisen ensimmäinen mallisto heiltä ilmestyi vuonna 2011.

Hernesniemi on ohjannut *Hei hei Tornio* -lyhytelokuvan, joka voitti parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkinnon 2022. Vuonna 2024 sai ensi-iltansa hänen käsikirjoittamansa ja ohjaamansa ainutlaatuinen luovuudesta kertova elokuva Radical Creatives. 

Hernesniemi on valmistunut Taideteollisesta korkeakoulusta, opiskelee Aalto-yliopistossa dokumenttielokuvan ohjausta ja on syntynyt Oulussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Oululaistaustainen ohjaaja Emilia Hernesniemi Jussi-palkintoehdokkaana *Oulun Kaupunki - MunOulu*.  3.4.2022. Viitattu 5.6.2022. [vanhentunut linkki]
2. 1 2  Jani Niipola: Rohkeasti lippulaivamyymälän kautta maailmalle *Kauppalehti*.  14.5.2018. Viitattu 19.3.2021.
3. ↑  Emilia Hernesniemi *Lilou's*.  18.12.2015. Viitattu 19.3.2021.
4. ↑  RH Yhteistyön voimaa *Tekstiiliopettajaliitto TOL ry*. Viitattu 19.3.2021.
5. 1 2  Emilia Hernesniemen Hei hei Torniolle parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkinto | Aalto-yliopisto *www.aalto.fi*. Viitattu 14.6.2022.
6. ↑  Radical Creatives *radicalcreatives.com*. Viitattu 21.2.2024. (englanniksi)
**Frank Chamizo Marquez** (s. 10. heinäkuuta 1992) on kuubalais-italialainen vapaapainin maailmanmestari ja olympiamitalisti. Chamizo on 172 senttimetriä pitkä ja painaa 65 kilogrammaa. Hän edustaa Pol Mandraccio Genovaa ja hänen valmentajanaan toimii Filiberto Delgado.

Chamizo voitti Kuuban väreissä MM-pronssia 55-kiloisista vuoden 2010 MM-kilpailuista. Hän voitti samana vuonna Pan-Amerikan-mestaruuden. Sittemmin hän muutti Italiaan ja alkoi edustaa maata. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 65 kg:n painoluokassa 2015. Saman vuoden Euroopan kisoista Bakusta Chamizo saavutti hopeaa. Las Vegasin MM-kilpailuista 2015 hän saavutti kultaa 65-kiloisista. Kultamitali oli Italian historian ensimmäinen vapaapainista MM-kilpailuissa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden 65-kiloisissa Riiassa 2016 ja sai samassa painoluokassa olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016.

Chamizo voitti 70-kiloisissa 2017 Euroopan-mestaruuden Novi Sadissa ja maailmanmestaruuden Pariisissa. Hän sai Kaspijskin EM-kilpailuissa 2018 pronssia 74 kg:n painoluokassa. Hän voitti samassa sarjassa kultaa Tarragonan Välimeren kilpailuissa 2018 ja Bukarestin EM-kilpailuissa 2019. Hän oli 74-kiloisten MM-kakkonen Nur-Sultanissa 2019, voitti saman painoluokan Euroopan-mestaruuden Roomassa 2020 ja sai EM-pronssia Varsovassa 2021. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 74 kg:n sarjassa viidenneksi. Hän sai 2022 EM-hopeaa Budapestin EM-kilpailuissa ja pronssia Belgradin MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän oli 74-kiloisissa hopealla Zagrebin EM-kilpailuissa. Bukarestin EM-kilpailuissa 2024 hän saavutti 79 kg:n sarjassa pronssia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Chamizo Marquez, Frank (ITA) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 21.11.2022. (englanniksi)
**Kaarlo Taskinen** (29. syyskuuta 1876 Juva – 20. joulukuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, fysiologian ja lääkintävoimistelun opettaja ja professori.

Kaarlo Taskisen vanhemmat olivat maanviljelijä, herastuomari Juhana Taskinen ja Hilda Maria Konsti. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Mikkelin lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1902, lääketieteen lisensiaatiksi 1906, voimistelunopettajaksi 1908 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1909.

Taskinen oli Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen lääkintävoimistelun aliopettajana 1909–1923 ja fysiologian ja lääkintävoimistelun opettajana 1923–1943 sekä vt. lääkintävoimistelun yliopettajana 1930–1941. Hän oli myös Olavinlinnan kylpylän lääkärinä 1904–1908 ja Rauhan kylpylän lääkärinä 1911–1912. Taskinen sai professorin arvon 1946.

Kaarlo Taskinen oli Duodecim-seuran sihteerinä 1903–1911, Lääkärien raittiusseuran sihteerinä 1906–1912 ja Vähävaraisten keuhkotautisten avustusyhdistyksen sihteerinä 1907–1911. Hän toimi Suomen opiskelevan nuorison raittiusliiton puheenjohtajana 1909–1911 ja Akateemisen raittiusseuran puheenjohtajana 1938–1945.

Kaarlo Taskinen oli naimisissa vuodesta 1902 sairaanhoitaja ja lääkintävoimistelija Alma Inkeri Bodströmin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Beiträge zur Kenntnis der Ermüdung des Muskels*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1909
* *Ilma- ja aurinkokylvyistä sekä alastivoimistelusta*. Raittiuden ystävät, Helsinki 1909

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Pronssipatsas "Belle" De Wallenissa punaisten lyhtyjen alueella Amsterdamissa. Patsas paljastettiin vuonna 2007 sekä sen kaiverrukseen on kirjoitettu *"Respect sex workers all over the world"*.
**Kansainvälinen seksityöntekijöiden päivä** tai **kansainvälinen huorien päivä** on 2. kesäkuuta vietettävä vuosipäivä, jolloin kunnioitetaan seksityöntekijöitä sekä tunnistetaan seksityöntekijöiden usein kohtaamat syrjivät ja riistävät työolosuhteet. Vuosipäivä sai alkunsa vuonna 1975, jolloin yli sata seksityöntekijää protestoivat poliisin epäasiallista käytöstä vastaan ja valtasivat Saint-Nizierin kirkon Lyonissa Ranskassa. He vaativat parannuksia turvattomiin työolosuhteisiinsa.

Taustaa
-------

1970-luvun Ranskassa poliisin kostotoimet pakottivat seksityöntekijät työskentelemään salaa. Tämän seurauksena seksityöntekijöiden asema ja turvallisuus heikkeni sekä väkivalta seksityöntekijöitä kohtaan kasvoi. Huhtikuussa 1975 lyonilaiset seksityöntekijät pyrkivät organisoitumaan ja heidän johtajansa "Ulla" esiintyi televisiossa tuoden esiin seksityöntekijöiden vaatimuksia tilanteensa parantamiseksi. Kahden seksityöntekijän murhan jälkeen sekä valtiovallan haluttomuudesta puuttua tilanteeseen seurasi, että seksityöntekijät Lyonissa ryhtyivät toimenpiteisiin.

Yli sata seksityöntekijää valtasi Saint-Nizierin kirkon 2. kesäkuuta 1975 ja aloittivat 8 päivää kestäneen lakon. He vaativat loppua sakoille, poliisin ahdistelulle ja kahden muutamia päiviä sitten seksikaupasta kiinni otetun vapauttamista. Lakkoilevat seksityöntekijät lauloivat protestilauluja sekä vaativat inhimillisiä työolosuhteita ja seksityön stigman purkamista. Valtaus sai huomioita ja näkyvyyttä Ranskan lehdistössä ja sai tukea feministisiltä ja poliittisilta järjestöiltä sekä ammattiliitoilta. 

Kirkkoherra Antonin Bdal kieltäytyi kutsumasta poliisia poistamaan seksityöntekijöitä kirkosta, mutta valtiovallan käskystä poliisi tyhjensi kirkon 8 päivää lakon jälkeen 10. heinäkuuta. Sisäministeri Michel Poniatowski väitti, että seksityöntekijät olivat tehneet valtauksen parittajien pakottamana. Naisten oikeuksien ministeri Françoise Giroud kieltäytyi tapaamasta naisia. Liikkeen johtaja "Ullan" valokuvat ja todellinen nimi julkistettiin lehdistössä.

Tapahtumat johtivat kansainväliseen seksityöntekijöiden päivän syntymiseen, ja vuosipäivää on juhlittu 2. kesäkuuta vuodesta 1976 valtauksen muistona.

Lähteet
-------

1. ↑  Internationaler Hurentag – Kirche soll Prostituierte nicht ausgrenzen *welt.de*.  (saksaksi)
**Fredrik Vilho Virta** (17. heinäkuuta 1869 Kangasala – 31. elokuuta 1897 Kuopio) oli suomalainen toimittaja ja kirjansitoja. Hän oli suomalaisen työväenliikkeen varhaisimpia sosialistisia vaikuttajia, jota on myöhemmin luonnehdittu "Suomen ensimmäiseksi sosialidemokraatiksi". Esimerkiksi Eetu Salin on maininnut Virran johdatelleen hänet sosialismiin.

Elämä
-----

Kangasalla syntynyt Virta jäi orvoksi seitsemänvuotiaana. Hän pääsi kirjansitojan oppiin Tampereelle ja kiersi 18-vuotiaasta saakka eri puolilla Suomea harjoittamassa ammattiaan. Samalla hän oppi ruotsinkieliseltä mestariltaan ja saksalaiselta työtoveriltaan molempien puhumat kielet. Myöhemmin Virta asettui Helsinkiin, jossa hän työskenteli Weilin+Göösin kirjansitomossa. Hän liittyi Helsingin Työväenyhdistykseen, joka vielä tuolloin edusti porvarillista wrightiläistä työväenliikettä. Tutustuttuaan saksalaisten sosialistien ajatuksiin Virta vaati jo vuonna 1893 wrightiläistä työväenliikettä radikalisoitumaan. Helsingin Työväenyhdistyksessä Virta kuului oppositioon, jota kutsuttiin "rähinöitsijöiksi".

Keväällä 1895 hän oli mukana perustamassa *Työmies*-lehteä, jonka ensimmäisen toimituskunnan hän muodosti Nils Robert af Ursinin, Väinö Sohlmanin ja Aatami Hermanni Karvosen kanssa. Hänelle tarjotusta päätoimittajan tehtävästä Virta kieltäytyi, mutta hän toimi lehden ensimmäisen johtokunnan puheenjohtajana.

Samana syksynä Virta matkusti Teollisuushallituksen kustantamana opiskelemaan kirjansidontaa Saksaan. Palattuaan keväällä 1896 Virta jäi terveydellisistä syistä pois työväenliikkeen toiminnasta ja muutti Kuopioon, jossa hän oli työnjohtajana Backmanin kirjansitomossa. Vuoden 1897 alussa hän alkoi toimittaa kuukausittain ilmestynyttä *Kirjansitoja*-ammattilehteä.

Virta kuoli Saksassa saamaansa keuhkotautiin 28-vuotiaana elokuussa 1897. Samana vuonna hän voitti postuumisti *Työväen kalenterin* järjestämän kirjoituskilpailun nimimerkillä "Vintiö" laatimalla kirjoituksellaan "Hiukan työväenasiasta".

Perhe
-----

Vilho Virran puoliso oli Ida Seger. Pariskunnalla oli kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Muualta Suomesta. Kuolleita.  *Tampereen Sanomat*, 2.9.1897, nro 136, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.5.2020.
2. 1 2  Vilho Virran kuolinilmoitus.  *Savo-Karjala*, 1.9.1897, nro 99, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.5.2020.
3. 1 2 3 4  Vuorenrinne, Antti: Suomen ensimmäinen sosialidemokraatti (arkistoitu sivu)  30.10.2014. Demokraatti.  Arkistoitu 20.3.2015. Viitattu 19.7.2015.
4. ↑  Vuorenrinne, Antti: 120 vuotta takana – entä edessä? (arkistoitu sivu)  27.2.2015. Demokraatti.  Arkistoitu 21.7.2015. Viitattu 19.7.2015.
5. ↑  Kuopion uutisia. Kuollut.  *Savo-Karjala*, 1.9.1897, nro 99, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.5.2020.
6. ↑  Soikkanen, Hannu: *Sosialismin tulo Suomeen : ensimmäisiin yksikamarisen eduskunnan vaaleihin asti*, s. 61–62. Väitöskirja. Porvoo ; Helsinki: WSOY, 1961. Teoksen verkkoversio (PDF).

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin ensimmäinen sosialidemokraatti kuoli 28-vuotiaana Kuopiossa. Vilho Fredrik Virran lyhyt elämäkerta, Suomen Sosialidemokraatti, 26.02.1939, nro 56, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Magnus Gustaf Folkern Cedercreutz** (23. syyskuuta 1917 Helsinki – 8. elokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Cedercreutzin vanhemmat olivat varatuomari, vapaaherra Gustaf Cedercreutz ja Gertrud Ek, kauppaneuvos Vicktor Ekin tytär, ja puoliso vuodesta 1940 Barbro Kristina Kahelin. Arkkitehti Jonas Cedercreutz oli hänen veljensä. Magnus Cedercreutz tuli ylioppilaaksi Nya svenska läroverketistä 1935 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1937. Hän oli Oy Victor Ek Ab:n osastopäällikkö 1940–1945, johtokunnan jäsen 1945–1950 ja toimitusjohtaja 1950–1982. Cedercreutz oli myös Oy Hilek Ab:n johtokunnan jäsen vuodesta 1953 ja toimitusjohtaja vuodesta 1978 sekä Oy Matkatoimisto VEK Resebyrå Ab:n, sittemmin Oy Matkatoimisto Travek Resebyrå Ab, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1963.

Cedercreutzilla oli lisäksi useita luottamustehtäviä, kuten Suomen Huolintaliikkeiden Liiton puheenjohtajuus 1959–1965, Pohjoismaisen Speditööriliiton johtokunnan puheenjohtajuus 1966–1970 ja Kansainvälisen huolintafederaation (FIATA) johtokunnan jäsenyys 1957–1975 ja varapresidenttiys 1965–1975. Suomen aatelisliiton puheenjohtajana Cedercreutz toimi 1973–1981. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Cedercreutz oli sotilasarvoltaan reservin komentajakapteeni (1976). Kauppaneuvoksen arvonimen Cedercreutz sai 1967. Voimistelua harrastaneen ja tukeneen Cedercreutzin mukaan on nimetty muistorahasto Magnus Cedercreutz' minnesfond för främjande av gymnastik inom Finlands Svenska Gymnastikförbund.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Magnus Cedercreutz *Biografiasampo*. Viitattu 20.10.2022.
2. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 103. Viitattu 20.10.2022.
3. ↑  Kuolleita. Kauppaneuvos Magnus Cedercreutz.  *Uusi Suomi*, 16.8.1982, nro 218, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 20.10.2022.
**Loihde Factor** on Oulussa vuonna 2013 perustettu suomalainen digitaalisten palvelujen asiantuntijayritys, joka tunnettiin vuoteen 2021 saakka Bitfactor-nimellä. Yrityksen päätoimiala ohjelmistojen suunnittelu ja valmistus. Toimitusjohtajana toimii Juha Meronen.

Maaliskuussa 2018 Bitfactor ilmoitti tieto- ja viestintäteknologian alan palveluyhtiö Viria Oyj:n investoivan yritykseen vauhdittaen sen kasvua ja mahdollistaen Bitfactorille laajempien palvelujen tarjoamisen. Bitfactor liittyi osaksi konsernia jatkaen kuitenkin itsenäisenä yhtiönä, mutta vuonna 2021 Viria-konserni vaihtoi brändiään ja valitsi nimekseen Loihde ja samalla kaikki konserniin kuuluvat yhtiöt saivat uudet Loihde-alkuiset nimet ja konsernin kanssa yhtenevän brändin. Bitfactorista tuli Loihde Factor. 

Loihde Factorin toimipisteitä löytyy Oulussa ja Helsingissä. Vuonna 2022 yritys työllistää noin 160 työntekijää ja vuonna 2020 sen liikevaihto oli noin 17 miljoonaa euroa.

Hankkeet
--------

Yritys on muun muassa kehittänyt bussiyhtiö Savonlinjalle palvelukokonaisuuden, joka palkittiin Grand One 2018 -kilpailussa Paras mobiilipalvelu- ja Paras UX-design-sarjoissa. Lisäksi Loihde Factor on ollut mukana kehittämässä esimerkiksi Oura-hyvinvointisormuksen mobiilisovellusta, e-urheiluorganisaatio ENCEn brändiuudistuksen,  Fortumin design systeemiä  ja televisiovalmistaja LG:n smart tv:iden käyttöliittymän.

Lähteet
-------

1. ↑  Loihde Factor taloustiedot *www.asiakastieto.fi*. Viitattu 25.4.2022.
2. ↑  loihdefactor.com *loihdefactor.com*. Viitattu 28.5.2018.
3. ↑  Bitfactor on nyt Loihde Factor *loihdefactor.com*.  31.8.2021. Viitattu 25.4.2022.
4. ↑  Ripeää tahtia kasvanut oululainen it-startup ostettiin  23.3.2018. Tivi.  Arkistoitu 28.5.2018. Viitattu 28.5.2018.
5. ↑  Loihde Factor - Töihin meille Bitfactor Oy. Viitattu 28.5.2018.
6. ↑  Loihde Factor, Taloustiedot Kauppalehti Kauppalehti. Viitattu 25.4.2022.
7. ↑  Grand One 2018 – Kilpailutyöt Grand One.  Arkistoitu 28.5.2018. Viitattu 28.5.2018.
8. ↑  Loihde Factor - Työmme *loihdefactor.com*. Viitattu 28.5.2018.
9. ↑  ENCE — kohti entistä vaikuttavampaa fanikokemusta *loihdefactor.com*.  30.10.2020. Viitattu 25.4.2022.
10. ↑  Fortumin Design System mahdollistaa ensiluokkaisen asiakaskokemuksen *loihdefactor.com*.  13.1.2021. Viitattu 25.4.2022.
11. ↑  LG — huippuunsa hiottuja käyttöliittymiä *loihdefactor.com*.  1.7.2020. Viitattu 25.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Loihde Factor kotisivut
* ITEWiki - Loihde Factor
***Voodoo Vince*** on tasohyppelypeli, jonka kehitti Beep Industries ja julkaisi Microsoft Game Studios vuonna 2003.

Pelattavuus
-----------

Pelissä pelataan voodoonukella, Vincellä, joka osaa juosta, hyppiä, lyödä ja tehdä pyörimisiskun. Peli pyörii Vincen voodootaitojen ympärillä, joita pelaaja voi käyttää, kun on löytänyt voodooikoneja kentistä. Kun Vincen voodoo voimamittari on täysi, pelaaja voi tuhota jokaisen lähellä olevan vihollisen. Pelin kentistä voi löytyä: zombien tuhkapussi, mikä nostattaa Vincen terveyttä, jos niitä kerää 100, sydämiä, mitkä antavat Vincelle extra elämän, rukousnauhat, joita saa hävinneiltä vihollisilta ja nostattaa Vincen voodoo voimia, ja pääkallosivuja. Kun kerää kaikki pääkallosivut kentästä, saa pääkallon, jolla voi kasvattaa voodoo voimia. Pelissä voi käydä edellisissä kentissä vaunuaseman kautta. Pelin aikana Vince pääsee lentämään lentokoneella, ajamaan suokiiturilla, ohjamaan sukellusvenettä ja monia muita ajoneuvoja.

Vastaanotto
-----------

Voodoo Vince sai hyvän vastaanoton kriitikoilta ja sitä väitettiin Xbox-konsolin parhaaksi tasohyppely peliksi aikoinaan.

* GameSpot - 7.8/10
* GameSpy - 3/5
* IGN - 7.6/10

Lähteet
-------

1. ↑  GameSpotin arvostelu
2. ↑  GameSpyn arvostelu
3. ↑  IGN:in arvostelu (Arkistoitu – Internet Archive)