recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston London-luokan linjalaivasta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Prince** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1788 vesillelaskettu parannellun London-luokan 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: London-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 9. joulukuuta 1779 Woolwichin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi joulukuuhun 1782 saakka John Jenner ja sittemmin Henry Peake joulukuuhun 1785, Martin Ware maaliskuuhun 1787 ja loppuajan John Nelson. Köli laskettiin 1. tammikuuta 1782. Alus laskettiin vesille 4. heinäkuuta 1788 ja valmistui 25. heinäkuuta 1788. Valmistuskustannukset olivat 55 041 puntaa, 9 shillinkiä ja 11 pennyä, mikä sisälsi varustamisen ja takiloinnin eli 8 388 puntaa. Alusta kuparoitiin Plymouthissa lokakuusta marraskuuhun.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen heinäkuussa 1790 Sir John Jervisin lippulaivana päällikkönään Josiah Rogers. Se poistettiin palveluksesta joulukuussa. Alus oli vuoden lopulla varustettavana Plymouthissa ja palasi palvelukseen helmikuussa 1793 Howen laivasto-osastoon kontra-amiraali George Bowyerin lippulaivana päällikkönään Cuthbert Collinwood. Alus poistettiin palveluksesta tammikuussa 1794.

Huhtikuussa 1794 Ranskan vallankumoussotien alkaessa alus oli reservissä Portsmouthissa. Sen runkoa jatkettiin 1796.

Vuonna 1805 alus oli Kanaalin laivastossa päällikkönään Richard Grindall. Lokakuussa Trafalgarin taistelussa aluksen viirikkö ohitti sen. Alukselta meni yli kaksi tuntia 2–3 merimailin matkaan saavuttaakseen taistelevat osastot. Aluksen saapuessa taistelualueelle pääosa ranskalaisaluksista oli jo vallattu tai pakomatkalla. Alus vaihtoi laukauksia Espanjan laivaston lippulaivan *Principe de Asturiaksen* ja *Achillen* kanssa kärsimättä tappioita tai vaurioita. Tulitoiminnan aikana *Achille* syttyi tuleen. Grindall kiersi tuhoon tuomitun aluksen laskien veneensä pelastamaan eloonjääneet. *Achille* tuhoutui ruutivaraston räjähtäessä. Taistelun jälkeen puhjenneessa myrskyssä alus oli korvaamaton sen auttaessa taistelussa pahemmin kärsineitä aluksia.

Sodan päätyttyä alus oli Portsmouthissa, kunnes se poistettiin palveluksesta. Alus romutettiin vuonna 1837.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield, Rif s. 25

*London*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS London* – *HMS Prince* – *HMS Impregnable* – *HMS Windsor Castle* |
| Edeltäjä: *HMS Ocean* – Seuraaja: *HMS Queen* |
**HMS Princess Charlotte** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1825 vesillelaskettu 110-tykkinen Princess Charlotte -luokan ensimmäisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Princess Charlotte -luokka*
Alus tilattiin 6. tammikuuta 1812 Portsmouthin telakalta 98-tykkisenä toisen luokan linjalaivana. Sen vastaavana rakennusmestarina oli Nicholas Diddams tammikuuhun 1823 ja sen jälkeen John Nolloth. Alus luokiteltiin 1817 ensimmäisen luokan alukseksi. Köli laskettiin marraskuussa 1818. Alus laskettiin vesille 11. marraskuuta 1825, jolloin se sijoitettiin reserviin. Valmistuskustannukset takiloituna olivat 89 126 puntaa.

Palvelus
--------

Alus oli vuodesta 1837 Välimeren laivaston komentajan vara-amiraali Sir Robert Stopfordin lippulaivana, minä aikana se osallistui Syyrian sotaan sekä Algerin pommitukseen. 

Aluksesta tehtiin vuonna 1858 vastaanottoalus Hongkongiin. Se myytiin vuonna 1875.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 14

*Princess Charlotte* -luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Princess Charlotte* – *HMS Royal Adelaide* |
| Edeltäjä: *HMS Trafalgar* – Seuraaja: Queen-luokka |
**Tczewin piirikunta** (puol. *powiat tczewski*) on yksi Pommerin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 115 278. Siihen kuuluvat viisi kuntaa ovat Gniew, Morzeszczyn, Pelplin, Subkowy ja Tczew.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Tczewin piirikunnan asukkaista 50,8 prosenttia oli naispuolisia ja 49,2 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,8 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,7 prosenttia ja eläkeikäiset 19,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 153 lasta. Tczewin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 104 848 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat tczewski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 5.9.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pommerin piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Gdańsk (hallintokeskus)
* Gdynia
* Słupsk
* Sopot

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Bytów
* Chojnice
* Człuchów
* Gdańsk
* Kartuzy
* Kościerzyna
* Kwidzyn
* Lębork
* Malbork
* Nowy Dwór
* Puck
* Słupsk
* Starogard
* Sztum
* Tczew
* Wejherowo

 |

 |
**Jari Juhani Lähde** (s. 9. helmikuuta 1963 Nokia) on suomalainen kilpapyöräilijä, joka edusti Suomea maantiepyöräilyn arvokilpailuissa 1980-luvulla.

Lähde sijoittui vuoden 1988 olympialaisissa Etelä-Korean Soulissa 196,8 kilometrin maantiepyöräilyssä 37:nneksi. Hän hävisi voittajalle 34 sekuntia ja pronssimitalistille kymmenen sekuntia. Maantiepyöräilyn MM-kilpailuissa hän sijoittui kymmenenneksi vuonna 1987 ja 23:nneksi vuonna 1986.

Seuratasolla Lähde edusti Tampereen Yritystä ja Turun Urheiluliittoa. Hän voitti Suomen-mestaruuden maantieajossa vuonna 1988, tempoajossa vuonna 1989 ja useita mestaruuksia joukkuekilpailuissa niin maantiellä kuin radallakin.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 192. Graface, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Siukonen 2001, s. 192
2. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 10*, s. 90. Sporttikustannus Oy, 1989. ISBN 951-8920-07-9.
3. ↑  Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*, s. 600–601. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.
**Zakiyatou Oualett Halatine** (s. 15. syyskuuta 1956 Goundam) on malilainen insinööri ja tuaregiaktivisti.

Halatine valmistui insinööriksi Kiovan polyteknisestä instituutista vuonna 1982. Hän työskenteli Malin vesirakennus- ja energiahallinnossa ja johti metsä- ja ympäristöohjelmaa sekä toimi Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman asiantuntijana. Vuosina 1992–1996 Halatine työskenteli Yhdistyneiden kansakuntien teollistamisjärjestössä Wienissä. Palattuaan Maliin hän toimi maan käsityö- ja matkailuministerinä vuosina 2000–2002. Vuonna 2002 hän perusti käsityöalan yrityksen.

Halatine liittyi vuoden 2012 sisällissodan aikana tuaregien kapinallisjärjestö MNLA:han. Hän osallistui rauhansopimuksen allekirjoittamistilaisuuteen Bamakossa vuonna 2015. Halatine on toiminut pakolaisjärjestön tiedottajana ja kirjailijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  En 57 ans d’indépendance: Le Mali a connu 57 femmes ministres *Malizine*. Viitattu 30.11.2019.
2. ↑  Cérémonie de signature de l’accord de paix inter-Maliens à Bamako aujourd’hui: Hama Ag Mahmoud, Zakiyatou Ouallett Halatine, son époux et deux mouvements séparatistes parmi les participants *Maliweb*. Viitattu 30.11.2019.
3. ↑  Amalia Dragani: Étudiants touaregs dans l’ancien bloc soviétique *cairn.info*. Viitattu 30.11.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Simmettijärvi** on järvi Inarissa Lapin maakunnan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 1,5 neliökilometriä. Etäisyys Ivalosta on 25 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Rovaniemeltä 270 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Simmettijärvi on kaakkois–luoteissuuntainen. Järven länsiosan noin kilometrin mittainen niemi ja niemen itäpuoliset Palosaaret jakavat allasta siten, että se koostuu suurelta osin lahdista ja salmista. Länsiosan lahden nimi on Taivaljärvi. Simmettijärveen laskee etelästä Talvitupajärvi (124,0 metriä mpy). Simmettijärveä ympäröivillä vaaroilla ja soilla sijaitsee useita nimettömiä lampia.

Simmettijärvi (71.113.1.001) kuuluu Simmettijärven valuma-alueeseen (71.113), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Paatsjoen vesistössä (71). Toinen jakovaihe on Inarinjärven alue (71.11) ja ensimmäinen jakovaihe Inarin alue (71.1). Simmettijärvi on laajin Simmettijärven valuma-alueen 21:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Myössäjärvi ja kolmanneksi laajin Tuulijärvi. Lähes puolet alueen järvistä on vailla virallista nimeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Simmettijärvi, vakavesi, Inari
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 28.10.2021.
3. ↑  Simmettijärvi. Järviwiki. Viitattu 28.10.2021.
4. ↑  Simmettijärven valuma-alue (71.113). Järviwiki. Viitattu 28.10.2021.
**Tchologon alue** (ransk. *région du Tchologo*) on Savanesin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 17 728 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Ferkessédougou. Asukkaita on 468 000 henkeä (vuonna 2014).

Tchologon alue rajoittuu idässä Bounkanin, etelässä Hambolin ja lännessä Poron alueisiin sekä pohjoisessa Burkina Fasoon ja Maliin.

Alue käsittää Ferkessédougoun, Kongin ja Ouangolodougoun departementit. Kuntia ovat Diawala, Ferkessédougou, Kong, Koumbala, Nielle ja Ouangolodougou. Asukkaat ovat etupäässä senufoihin kuuluvia niarafoloja sekä mandinkoja. Yleisin kieli on niarafolo.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljelly ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, maapähkinä, riisi ja jamssi. Myytäväksi tuotetaan puuvillaa, cashewpähkinöitä, sokeriruokoa, tupakkaa, soijaa ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat ja siipikarja. Polttopuut ja puuhiili ovat tärkeä tulonlähde. Teollisuutta edustavat puuvillankäsittelylaitos ja sokeritehdas. Kultaa kaivetaan perinteisin menetelmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tchologo *Direction générale de la décentralisation et du développement local*.  Arkistoitu 1.10.2020. Viitattu 22.8.2020.
2. ↑  RGPH 2014: Région du Tchologo *Institut national de la statistique*. Viitattu 23.8.2020.
3. ↑  Résultats RGPH 2014: Population communale résidente au 15 mail 2014 *ins.ci*. Viitattu 22.8.2020.
**Tea Villilä** (s. 16. huhtikuuta 1991 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa naisten liigaa Kiekko-Espoossa. Hän on pituudeltaan 168 cm.

Villilä on Hyvinkään Ahmojen kasvatti. Hän edusti SM-sarjassa Espoo Bluesia kausilla 2007–2010 ja Hämeenlinnan Pallokerhoa kaudella 2010–2011. Hän voitti Suomen-mestaruuden Bluesissa 2008 ja 2009 sekä HPK:ssa 2011. Kausilla 2011–2015 hän edusti yhdysvaltalaisen University of Minnesota Duluthin jääkiekkojoukkuetta, kaudella 2015–2016 jälleen HPK:ta, 2016–2017 Espoo Unitedia, 2017–2019 Bluesia ja kaudesta 2019–2020 Kiekko-Espoota. Hän voitti Suomen-mestaruuden 2019, 2021 ja 2022 sekä sai SM-hopeaa 2017 ja 2023.

Villilä on pelannut 255 SM-sarjan/liigan runkosarjan ottelua. Niissä hän on tehnyt 39 maalia ja antanut 160 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on tehnyt 101 ottelussa kymmenen maalia ja antanut 29 maalisyöttöä. Yhdysvaltojen yliopistosarjassa hän teki pelaamissaan 118 ottelussa viisi maalia ja antoi 30 maalisyöttöä. (tilanne kauden 2022−2023 jälkeen)

Villilä pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 ja 2009. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Sveitsin MM-kilpailuissa 2011 hän sai pronssia. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen MM-kilpailuissa 2012 ja 2013 sekä viidenneksi sijoittuneeseen Suomen olympiajoukkueeseen Sotšissa 2014.

Villilä on pelannut kaikkiaan 72 naisten maaottelua. Niissä hän on tehnyt kolme maalia ja antanut viisi maalisyöttöä. MM-kilpailuissa hän on pelaamissaan 18 ottelussa antanut kaksi maalisyöttöä. Olympialaisissa hän on pelannut kuusi ottelua ilman tehopisteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tea Villilä Suomen Olympiakomitea.  Arkistoitu 26.4.2015. Viitattu 23.1.2014.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  TEA VILLILÄ *eliteprospects.com*. Viitattu 2.4.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  Tea Villila *Eurohockey*. Viitattu 18.1.2016. (englanniksi)
4. ↑  Tea Villilä *sports-reference.com*.  Arkistoitu 25.12.2014. Viitattu 16.4.2015. (englanniksi)
**Te Vaka** on oseanialainen yhtye, joka soittaa paikallista kansan- ja nykymusiikkia. Opetaia Foa'i perusti sen vuonna 1995 Aucklandissa, Uudessa-Seelannissa. Yhtyeen kaksitoista jäsentä ovat kotoisin useista eri Oseanian maista. Perustaja Opetaia Foa'i syntyi Länsi-Samoalla ja hänen vanhempansa olivat kotoisin Tokelausta ja Tuvalusta. Yhtyeen sanoitukset ovat useimmiten tokelaun kielellä. Yhtyeen nimi tarkoittaa tokelaun kielellä kanoottia. Te Vaka on esiintynyt 30 maassa ja julkaissut neljä albumia ja yhden DVD:n. Te Vakan ensimmäinen albumi, *Te Vaka*, ilmestyi vuonna 1997. 

Yhtye on voittanut Pacific Music Awards -tapahtumassa parhaan albumin palkinnot levyillään *Tutuki* (2004) ja *Olatia* (2007). Samalla kun *Olatia* nimettiin vuoden albumiksi Pacific Music Awards -tilaisuudessa 2008, yhtye itse valittiin Oseanian parhaaksi.

Te Vaka kirjoitti laulun "Sei Ma Le Losa" Greenpeacen perustaja David McTaggartille, joka kuoli auto-onnettomuudessa 23. maaliskuuta 2001. Laulu julkaistiin onnettomuutta seuranneena vuonna albumilla *Nukukehe*.

Albumit
-------

Yhtyeen albumit ovat:

* *Te Vaka* (1997)
* *Ki Mua* (1999)
* *Nukukehe* (2002)
* *Tutuki* (2004)
* *Olatia* (2007)

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivut
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Helsingin Uutiset** oli Helsingissä vuosina 1862–1863 ilmestynyt sanomalehti.

*Helsingin Uutiset* perustettiin Yrjö Koskisen johtamien nuorfennomaanien äänenkannattajaksi. Sen vastaavana toimittajana työskenteli Koskisen veli Jaakko Forsman ja toimitustyöhön osallistui myös Agathon Meurman. "Suomikiihkoa" vaatinut lehti oli suunnattu liberaaleja ja *Suomettaren* ympärille ryhmittyneitä "vanhoja rehellisiä fennomaaneja" vastaan. Sen kielipoliittisena vaatimuksena oli suomen kielen täydellinen tasa-arvo ruotsin kanssa. *Helsingin Uutiset* kiinnitti paljon huomiota myös ulkomaiden tapahtumiin ja korosti uskollisuuttaan esivallalle vastapainona Venäjää pelänneille liberaaleille sekä ruotsinkielisten skandinavistisille pyrkimyksille.

Kahdesti viikossa ilmestynyt *Helsingin Uutiset* kilpaili *Suomettaren*, *Suomen Julkisten Sanomien* ja liberaalin *Päivättären* kanssa. Se sai 560 tilaajaa, joista neljä viidennestä asui pääkaupungin ulkopuolella, lähinnä Etelä-Pohjanmaalla, Keski-Suomessa ja Tampereen seudulla. Lehti lakkasi vuoden 1863 lopussa, kun kielireskripti oli tyydyttänyt osan sen vaatimuksista ja Koskisen ja *Suomettaren* välille oli saatu aikaan sovinto. *Helsingin Uutisten* ja nuorfennomaanien työn jatkajaksi tuli vuonna 1869 aloittanut *Uusi Suometar*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 134. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. 1 2  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 319–320. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-220-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Helsingin Uutiset* digitoituna kansalliskirjastossa
William Edward Parry
**William Edward Parry** (19. joulukuuta 1790 – 8. tai 9. heinäkuuta 1855) oli brittiläinen kontra-amiraali, arktisten alueiden tutkimusmatkailija, evankelikaalinen kristitty ja kiihkeä laivaston moraaliarvojen kohotuskampanjan vetäjä.

Parry syntyi Bathissa Caleb Hillier Parryn ja Sarah Rigbyn perheeseen. Hän kävi King Edward's School -koulua Bathissa. Kolmetoistavuotiaana hän otti pestin amiraali Cornwallisin lippulaivalta, vuonna 1806 hänet ylennettiin upseerikokelaaksi ja vuonna 1810 luutnantiksi palvelemaan fregatti *Alexanderilla* seuraavat kolme vuotta. Laivan tehtäviin kuului pääasiassa Huippuvuorten valaanpyynnin turvaaminen. Palvellessaan Pohjoisella jäämerellä hän opiskeli tähtitiedettä ja teki havaintoja pohjoisilla leveysasteilla. Hän kirjoitti vuonna 1816 havainnoistaan julkaisuun *Nautical Astronomy by Night*.

Vuonna 1818 Parry otti pestin priki *Alexanderilta*, joka John Rossin komennuksessa tutki arktisia alueita. Tutkimusmatka ei tuottanut mainittavia tuloksia tai uusia löytöjä. Tästä huolimatta Parry oli innostunut arktisten alueiden tutkimuksesta ja uskoi niiden onnistumismahdollisuuksiin. Seuraavana vuonna hän onnistui saamaan komentoonsa luoteisväylää etsimään lähteneen tutkimusmatkan. Ryhmään kuului HMS *Griper* ja HMS *Hecla* laivat. Retkikunta onnistui kulkemaan luoteisväylää Grönlannista lähes puoleenväliin Beringinsalmelle tutkien ja kartoittaen eurooppalaisille tuntemattomia alueita.

Retkikunnan palattua Britanniaan Parry ylennettiin komentajakapteeniksi. Vuonna 1821 hän otti komentoonsa toisen retkikunnan, jonka tarkoituksena oli kartoittaa loput luoteisväylästä. Retkikuntaan kuuluivat laivat HMS *Fury* ja HMS *Hecla*. Retkikunta ei saavuttanut tavoitettaan ja joutui palaamaan takaisin elokuussa 1823. Palattuaan hänet nimitettiin laivaston meritieteilijäksi.

Parry teki kolmannen luoteisväylän etsintäyrityksen vuonna 1824, mutta *Fury*-laivan haaksirikon jälkeen joutui palaamaan takaisin seuraavana vuonna.

Lähteet
-------

1. ↑  Amy Miller: *Dressed to Kill: British Naval Uniform, Masculinity and Contemporary Fashions 1748–1857*, s. 76. National Maritime Museum, 2007. (englanniksi)
2. 1 2  Parry , Sir William Edward *Dictionary of Canadian Biography Online*.  2000. University of Toronto. Viitattu 9.7.2009. (englanniksi),(ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **William Edward Parry**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
	+ 2
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**William Ernest Castle** (25. lokakuuta 1867 Ohio – 3. kesäkuuta 1962) oli yhdysvaltalainen tiedemies. Hän teki tutkimuksia muun muassa nisäkkäiden genetiikan ja eläintieteen alalla, ja oli yksi 1900-luvun alkupuolen merkittävimmistä geneetikoista.

Elämä
-----

Castle syntyi maatilalla Ohiossa, Yhdysvalloissa, ja oli varhaisesta iästä alkaen kiinnostunut luonnontieteistä. Hän valmistui vuonna 1889 Granvillessä, Ohiossa, sijaitsevasta Denisonin yliopistosta, ja ryhtyi sen jälkeen opettamaan latinaa Ottawan yliopistossa Kansasissa. Sinä aikana hän julkaisi ensimmäisen tieteellisen artikkelinsa Kansasin alueen kasveista. 

Castle opiskeli Harvardin yliopistossa vuodesta 1892 alkaen, pääsi eläintieteen laboratorioavustajaksi ja väitteli tohtoriksi vuonna 1895. Sen jälkeen hän opetti eläintiedettä Wisconsinin yliopistossa ja Knox College-opistossa Illinoisissa, vuoden kummassakin. 

Vuonna 1896 Castle meni naimisiin Clara Sears Bosworthin kanssa. He saivat kolme poikaa, joista yksi kuoli teini-iässä, ja kahdesta muusta tuli Harvardin yliopiston professoreita: vanhemmasta William B. Castlesta lääketieteen professori ja nuoremmasta Edward Castlesta kasvifysiologian professori.

Työ
---

Castle palasi Harvardiin vuonna 1897, jonka jälkeen hän tutki muun muassa embryologiaa ja nisäkkäiden genetiikkaa. Castlesta tuli mendelistisen genetiikan varhainen puolestapuhuja Yhdysvalloissa. Harvardissa professori Charles W. Woodworth ehdotti Castlelle, että banaanikärpästä (*Drosophila melanogaster*) voisi käyttää apuna genetiikan tutkimuksissa. Castle oli ensimmäinen tiedemies, joka työskenteli banaanikärpästen parissa. Hänen työnsä innoitti Thomas Hunt Morganin banaanikärpästutkimuksia, jotka toivat Morganille Nobelin palkinnon vuonna 1933. 

Castle toimi yhtenä arvostetun *Genetics*-tiedelehden perustajana vuonna 1916. Castle julkaisi yhteensä 242 tieteellistä artikkelia, joista viimeisen vuonna 1961 ollessaan 94 vuotta vanha.

Julkaisuja
----------

* *Mendel's law of heredity.* Proceedings of the American Academy of Arts and Sciences. 30 (1903), 543-548.

Lähteet
-------

* Portin, P.: Sata vuotta banaanikärpästutkimusta.  *Tieteessä tapahtuu*, 2005, nro 5, s. 40-41.  (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Villa Dalby** (myös Dahlby) on jugendhuvila Karhusuon kaupunginosan koilliskulmassa Keski-Espoossa. Professori Julius Ossian Schauman rakennutti sen omaan käyttöönsä ihannemaatilaksi Bodominjärven lounaisrannalla sijaitsevalle Rackaruddenin niemelle. Dalby on sekä rakennushistoriallisesti että historiallisesti merkittävä. Välittömästi sen eteläpuolella sijaitsee Oittaan kartano.

Villa Dalby on tyypillisintä 1900-luvun jugendia lukuisine erkkereineen, parvekkeineen ja muine ulokkeineen. Korkea kivijalka on rakennettu lohkokivistä. Pohjakaava on käytännöllinen, keskeinen tila on ensimmäisen kerroksen suuri porrashalli.

Villa Dalbyn päärakennus on harjanteella Rackaruddenin niemen itäosassa, talousrakennukset ovat niemen länsiosassa. Päärakennuksen luoteispuolella sijaitsee 13-metrinen sementtitiilestä ja betonista rakennettu vesitorni.

Villa Dalbyn puistosta tehtiin näyttävä. Se mukailee luonnonmuotoja, pengerryksiä on käytetty lähinnä sisääntuloväylän alueella. Kukka-asetelmat ja puuistutukset olivat erityisen huomion kohteena. Puistoon on vähitellen kasvanut omanlaisensa kulttuurikasvillisuus, joka lisää alueen arvoa.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. ↑  Villa Dalby Espoon opaskartalla
2. 1 2 3 4 5  Härö, s. 227


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Villa Dalby (Q100604691)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | huvila |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| katuosoite | Kunnarlantie |
|  |
| koordinaatit | 60°14′42″N 24°39′36″E﻿ / ﻿60.245°N 24.66°E﻿ / 60.245; 24.66 |
|  |
|  |

 |
**Matti Alvar Vihtonen** (1921–1993) oli suomalainen kanttori, urkuri ja kuoronjohtaja.

Vihtonen suoritti lauludiplominsa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1953 Oiva Soinin johdolla. Hän työskenteli kanttorina Pyynikin seurakunnassa vuosina 1957–1961 ja Tampereen tuomiokirkkoseurakunnassa 1961–1984. Vuosina 1957–1990 hän oli Tampereen konservatoriossa ensin laulun ja sitten kuoronjohdon opettaja. Vihtonen johti Händel-kuoroa vuosina 1969–1989 ja Kamarikuoro Eternitasta vuosina 1972–1978. Molemmat kuorot hän perusti itse Tampereelle. Kamarikuoro Eternitaksen kanssa Vihtonen sai kultamitalin Tampereen sävel -kilpailussa vuonna 1975. Mieskuoro Laulajia hän johti sen Yhdysvaltain- ja Kanadan-kiertueella vuonna 1977. Lisäksi hän sai sen kanssa uuden kultamitalin Tampereen sävel -kilpailussa vuonna 1979.

Vihtonen toimi myös Suomen Kanttorikuoron solistina ja varajohtajana. Hänelle myönnettiin director cantuksen ja musiikkineuvoksen (1982) arvonimet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
Vesuvianiittia
Hiottu vesuvianiitti
**Vesuvianiitti** (Ca10(Mg,Fe)2Al4(SiO4)5(Si2O7)2(OH,F)4) eli toiselta nimeltään **idokraasi**. Vesuvianiitti kuuluu sorosilikaatteihin kuten myös esimerkiksi epidootti, hemimorfiitti, ilvaiitti ja zoisiitti.

Kidejärjestelmältään vesuvianiitti on tetragonaalinen. Kiteet ovat usein lyhyitä ja poikkileikkaukseltaan neliömäisiä pilareita. Vesuvianiitti on taipuvainen omamuotoisuuteen. Vesuvianiittia esiintyy myös ei-kidemuotoisena, kuten tiiviinä kasoina tai rakeisina massoina.

Vesuvianiitti on väriltään tavallisemmin tummanruskea, joskus myös vihreä. Viiru on valkoinen. Kiilto on lasikiilto tai rasvakiilto. Kovuus on 6,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 3,3–3,5 g/cm³.

Vesuvianiittia esiintyy metamorfisissa kalkkikivissä epidootin, wollastoniitin, skapoliitin, diopsidin, grossulaarin, kalsiitin kanssa. Vesuvianiittipitoisiin karsikiviin liittyy usein scheeliittiä. Vesuvianiittiesiintymiä on muun muassa Norjassa, Yhdysvalloissa ja Suomen Paraisilla.

Monenvärisiä vesuvianiittimuunnoksia käytetään korukivinä.

Lähteet
-------

1. ↑  David C. Cook & Wendy L. Kirk: "Vesuvianiitti", *Mineraalit ja jalokivet*. Suomeksi julkaissut Gummerus Kustannus Oy. Suomentanut Kalle Taipale. Gummerus, 2009. ISBN 978-951-20-8083-0.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vesuvianiitti**.
**Rico Mark Lewis** (s. 21. marraskuuta 2004 Manchester) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Cityä.

Seurajoukkueura
---------------

Lewis liittyi Manchester Cityn juniorijoukkueeseen kahdeksanvuotiaana. Ensimmäisen ottelunsa Cityn alle 18-vuotiaiden joukkueessa hän pelasi 15-vuotiaana. Hän toimi Cityn kapteenina joukkueen voittaessa alle 18-vuotiaiden Englannin-mestaruuden kaudella 2021–2022.

Lewis teki ensiesiintymisensä Manchester Cityn edustusjoukkueessa tultuaan vaihdosta kentälle valioliigaottelussa Bournemouthia vastaan 13. elokuuta 2022. Mestarien liigassa hän debytoi vaihtopelaajana FC Kööpenhaminaa vastaan 5. lokakuuta 2022. Ensimmäisen ottelunsa Cityn ykkösjoukkueen avauskokoonpanossa hän pelasi Mestarien liigan ottelussa Sevillaa vastaan 2. marraskuuta 2022. Hän teki samassa ottelussa myös ensimmäisen maalinsa Cityn edustusjoukkueessa. Valioliigassa hän oli avauskokoonpanossa ensimmäisen kerran pelissä Leedsiä vastaan 28. joulukuuta 2022. Hän pelasi triplamestaruuden kaudella 2022–2023 voittaneessa Cityn joukkueessa 14 ottelua Valioliigassa, kaksi Mestarien liigassa ja viisi ottelua FA Cupissa.

Maajoukkueura
-------------

Lewis on pelannut Englannin alle 16-, 18-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rico Lewis Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  WHO IS RICO LEWIS? MAN CITY STARLET PROFILED AS HE EARNS START AGAINST LIVERPOOL *hitc.com*. Viitattu 9.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  82 Rico Lewis – BRAVE, DECISIVE DEFENDER *mancity.com*. Viitattu 9.1.2023. (englanniksi)

Manchester City – Englannin Valioliiga
2 Walker |
3 Dias |
4 Phillips |
5 Stones |
6 Aké |
8 Gündoğan |
9 Haaland |
10 Grealish |
14 Laporte |
16 Rodri |
17 De Bruyne |
18 Ortega |
19 Álvarez |
20 Silva |
21 Gómez |
25 Akanji |
26 Mahrez |
31 Ederson |
32 Perrone |
33 Carson |
47 Foden |
80 Palmer |
82 Lewis |
Manageri Guardiola
Riddarholmskyrkan
Päälaiva kuorista nähtynä
**Riddarholmskyrkan**, **Riddarholmenin kirkko** eli **Ritariholman kirkko** on Tukholman keskustassa Riddarholmenin saarella ja kaupunginosassa, lähellä kuninkaallista linnaa sijaitseva kirkko. Se oli vuosisatojen ajan Ruotsin kuninkaallisten hautauskirkko. Kirkossa ei ole vuoden 1809 jälkeen pidetty jumalanpalveluksia, vaan sitä käytetään ainoastaan hautajais- ja muistotapahtumiin. Kirkon seinillä ovat edesmenneiden Serafiimiritarikunnan jäsenten, muun muassa monien Suomen tasavallan presidenttien, vaakunat.

Kirkko on Tukholman vanhin rakennus. Se on Tukholman ainoa säilynyt keskiaikainen luostarikirkko. Sen vanhimmat osat sijoittuvat 1200-luvulle, jolloin se rakennettiin fransiskaaniluostarin kirkoksi. Kirkko on vihitty käyttöön noin vuonna 1300. Uskonpuhdistuksen yhteydessä vuonna 1527 luostari kuitenkin suljettiin ja kirkko muutettiin protestanttiseksi kirkoksi. Kun saarelle alkoi 1600-luvulla muuttaa aatelisia, tulivat käyttöön nimet Riddarholmen ja Riddarholmskyrkan.

Kirkkoon lisättiin torni ensimmäisen kerran Kalmarin unionin unionikuningas Hannun valtakaudella, mutta salaman iskettyä siihen se paloi maan tasalle. Palaneen tilalle rakennettiin 1600-luvulla uusi, barokkityyppinen torni, joka kuitenkin paloi 1835. Uusi torni on uusgoottilainen valurautatorni ja sen on suunnitellut Erik Gustaf Göthe.

Kirkkoon on haudattu 17 kuninkaallista perheineen eli kaikki Ruotsin hallitsijat vuonna 1632 kuolleesta Kustaa II Aadolfista aina vuonna 1950 kuolleeseen Kustaa V:een asti, lukuun ottamatta Pietarinkirkkoon Vatikaaniin haudattua kuningatar Kristiinaa. Sittemmin Ruotsin kuninkaallisten hautapaikkana on toiminut Kungliga begravningsplatsen Solnassa. Vuosisatojen ajan on uskottu, että kirkossa on vuonna 1290 kuolleen Maunu Ladonlukon hauta, mutta haudan avanneet tutkijat ovat todenneet, että kyseessä on 1400–1500-luvulla eläneen ihmisen ruumis. Onkin arveltu, että 1500-luvulla hallinnut kuningas Juhana III nimesi vainajat uudestaan vahvistaakseen omaa valtaansa. Tutkimuksia on tarkoitus jatkaa, ja lupahakemus muiden hautojen avaamiseksi on jätetty. Kirkkoon on haudattu myös joitakin kolmikymmenvuotisessa sodassa taistelleita sotilaita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Statens fastighetsverk: Riddarholmskyrkan (ruotsiksi) Viitattu 2.1.2020.
2. ↑  Sveriges kungahus: Riddarholmskyrkan (ruotsiksi) Viitattu 20.10.2014.
3. ↑  Tuominen, Hannu: Aika käy vähiin Vatikaanissa *Turun Sanomat*.  12.1.2005. Viitattu 2.1.2020.
4. ↑  Mihin katosi Ruotsin kuningasperhe haudastaan? (Arkistoitu – Internet Archive), Yle.fi/uutiset 9.12.2011, viitattu 11.12.2011
5. ↑  Oväntad upptäckt: Magnus Ladulås ligger inte i sin grav, Dagens Nyheter, 9.12.2011, viitattu 11.12.2011 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Riddarholmskyrkan** Wikimedia Commonsissa

* Svenskt Kulturarv (ruotsiksi)
**Mansikkapuut** (*Arbutus*) on kasvisuku kanervakasvien heimossa. Suvussa on noin 10 lajia lauhkean, subtrooppisen ja trooppisen vyöhykkeen ainavihantia nahkealehtisiä puita ja pensaita. Suku on saanut nimensä hieman mansikoiden (*Fragaria*) pohjushedelmiä muistuttavista marjoistaan. Mansikkapuut eivät kuitenkaan ole sukua mansikoille.

Kuvaus
------

Lännenmansikkapuun (*Arbutus unedo*) hedelmiä.
Mansikkapuut ovat yleensä pieniä tai keskikokoisia puita tai pensaita, yleensä enintään 20 metriä korkeita. Kaikki lajit ovat ainavihantia. Oksat ovat yleensä ylöspäin suuntautuneet. Nuoret versot ovat karvojen peittämiä. Kaarna on yleensä ohut ja levyinä hilseilevä. Lehdet ovat yksinkertaiset ja soikeat, laidoiltaan ehyet tai hammaslaitaiset. Silmut ovat soikeita, teräväkärkisiä ja väritykseltään punaisia.

Kukat ovat kaksineuvoisia ja kasvavat yleensä tertuissa, joissa on 10–40 kukkaa. Sekä verho- että terälehtiä on viisi. Verholehdet ovat tyvestä yhteenkasvaneet; teriö on lähes koko pituudeltaan yhteenkasvanut. Teriö on yleensä väriltään kellertävän valkoinen. Heteitä on kymmenen. Emi on viisionteloinen. Hedelmä on 1–5-siemeninen marja.

Levinneisyys
------------

Mansikkapuita kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla Pohjois-Amerikassa, Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä sekä Kanariansaarilla.

Luokitus ja lajit
-----------------

Mansikkapuita tunnetaan yleisesti ainakin yhdeksän lajia.

* *Arbutus andrachne* – idänmansikkapuu
* *Arbutus arizonica*
* *Arbutus canariensis* – kanarianmansikkapuu
* *Arbutus madrensis*
* *Arbutus menziesii* – kalifornianmansikkapuu
* *Arbutus occidentalis*
* *Arbutus tesselata*
* *Arbutus unedo* – lännenmansikkapuu
* *Arbutus xalapensis*

Käyttö
------

Eräitä suvun lajeja käytetään koristepuina. Useiden lajien hedelmät ovat syötäviä, mutta niitä yleensä pidetään mauttomina, eikä laajemmin viljellä kaupallisesti ravinnoksi. Lähinnä lännenmansikkapuun hedelmistä tehdään kuitenkin hilloja, säilykkeitä ja likööriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arbutus *Flora of North America*. Viitattu 7.8.2012. (englanniksi)
2. ↑  ONKI-ontologiapalvelu, Kassu (suomenkieliset nimet) *yso.fi*. Viitattu 7.8.2012.
3. ↑  Arbutus The Plant List. Viitattu 7.8.2012. (englanniksi)
4. ↑  Arbutus unedo Plants for a Future. Viitattu 7.8.2012. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q430057
* Wikispecies: Arbutus
* APDB: 188257
* APNI: 98529
* CoL: 62CRL
* eFloraSA: Arbutus
* EoL: 71122
* EPPO: 1ARDG
* FNA: 102447
* FoC: 102447
* Fossilworks: 157352
* GBIF: 2882796
* GRIN: 905
* iNaturalist: 51047
* IPNI: 30008667-2
* IRMNG: 1326654
* ITIS: 23625
* NBN: NHMSYS0000456024
* NCBI: 13342
* NZOR: e5ad194e-4240-45f7-952c-4d7d906350a1
* Open Tree of Life: 977776
* PLANTS: ARBUT
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30008667-2
* Tropicos: 40018561
* uBio: 5873190
* VASCAN: 842
* VicFlora: 69686365-0022-47cf-a5f3-8cbe8a971e39
* WFO: wfo-4000002870

 |

 |
**Mansfield** on kaupunki Wrightin piirikunnassa Missourin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 1 296 asukasta. Mansfieldin pinta-ala on 4,92 neliökilometriä, josta 0,05 neliökilometriä on vettä.

Kaupunki sijaitsee noin 60 kilometriä itään Springfieldistä BNSF Railwayn omistaman Springfield–Thayer–Memphis -rataosan varrella. Valtatiet 60 ja 5 risteävät kaupungin keskustassa.

Tunnettuja Mansfieldin asukkaita
--------------------------------

Vuonna 1894 Laura Ingalls Wilder muutti Mansfieldiin aviomiehensä Almanzo Wilderin sekä tyttärensä Rose Wilder Lanen kanssa Etelä-Dakotan De Smetistä. Perhe jäi pysyvästi asumaan alueelle ja perusti menestyvän siipikarja-, maito- ja hedelmätilan kaupungin laidalle. Farmin kymmenhuoneinen kivinen päärakennus *The Rocky Ridge Farm* on nykyisin kansallinen historiallinen maamerkki, jonka suojissa toimii Laura Ingalls Wilder-Rose Wilder Lane Home and Museum. Museossa vierailee vuosittain tuhansia ihmisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Missouri: 2010 (PDF) (s. 56) U.S. Census Bureau. Viitattu 20.8.2020. (englanniksi)
M. F. Orraeus
**Mikael Orraeus** oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Mikael Orraeus kuului suomalaiseen Orraeus-sukuun. Hänen vanhempiaan, mahdollista puolisoaan ja syntymä- ja kuolinvuosiaan ei tunneta. Tiedetään kuitenkin, että hän valmistui upseeriksi, ylennettiin vänrikiksi ja määrättiin palvelukseen Henkivartioväen ratsastavaan krenatöörirykmenttiin vuonna 1860. Orraeus suoritti 1860–1863 Mihailin tykistöakatemian kurssin, jonka aikana vuonna 1862 hänet ylennettiin aliluutnantiksi. Kurssin jälkeen Orraeus ylennettiin luutnantiksi ja määrättiin Henkivartioväen ratsastavaan tykistöön. Vuonna 1871 hänet määrättiin alikapteenina erityistehtäviin Kaukasian armeijan ylipäällikön esikuntaan, ylennettiin 1874 kapteeniksi ja seuraavana vuonna everstiluutnantiksi. Tuolloin hänet myös siirrettiin 5. ratsastavan tykistöprikaatiin.

Turkin sotaan 1877–1878 Orraeus osallistui ensin prikaatissaan, kunnostautuen muun muassa Gornyi Dubnjakin taistelussa. Sodan lopulla vuonna 1878 hänet ylennettiin everstiksi ja määrättiin Henkivartioväen ratsastavan tykistöprikaatin 3. patterin päälliköksi. Sodan jälkeen hän yleni H.M. Keisarin sivusadjutantiksi. Vuonna 1883 Orraeus määrättiin Henkivartioväen ulaanirykmentin komentajaksi Pietariin. Vuonna 1888 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja määrättiin 1889 Henkivartioväen ratsastavan tykistöprikaatin komentajaksi. Kenraaliluutnantiksi hän yleni 1896, jolloin hänet määrättiin Venäjän armeijan tykistön krenatöörijoukkojen komentajaksi. Joulukuussa 1898 Orraeus nimitettiin Venäjän yleisesikunnan sotatieteellisen komitean esimieheksi, tammikuussa 1903 hänet määrättiin 16. armeijakunnan komentajaksi.

Orraeus osallistui Venäjän–Japanin sotaan heinäkuusta 1904 alkaen Venäjän armeijan krenatöörijoukkojen komentajana. Sodan jälkeen maaliskuussa 1906 hänet siirrettiin osastopäälliköksi sotaministeriöön ja nimitettiin huhtikuussa sodissa haavoittuneiden Aleksanterin komitean jäseneksi. Hän toimi mainituissa tehtävissä kesään 1911 saakka, jolloin hän sai eron sotapalveluksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mikael Orraeus *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 12.4.2020)
**Mikael "Micke" Rejström** (s. 31. tammikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, stand up -koomikko ja vuorovaikutuskouluttaja. Hän on näytellyt useissa teatteri-, elokuva- ja televisiotuotannoissa sekä suomen että ruotsin kielillä. Äidinkieleltään ruotsinkielinen Rejström on työskennellyt improvisaatioteatteri Stella Polariksessa vuodesta 1992. Hän oli yksi suomenruotsalaisen vapaan teatteriryhmän Teater Marsin perustajajäsenistä vuonna 1985.

Rejströmin tunnettuihin elokuvarooleihin lukeutuu muun muassa Kajus Engblomin osa vuonna 1998 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa *Ihanat naiset rannalla*. Elokuvassa *Kukkia ja sidontaa* vuonna 2005 hänellä oli sivuosa Kymppi-nimisenä työnjohtajana. Lisäksi hän on näytellyt useissa alle tunnin mittaisissa fiktioelokuvissa, kuten *Turon Baari*, *Kertaus* ja *Iloinen talo*.

Rejström valittiin näyttelemisen Suomen mestariksi Näyttelijäliiton Pestuumarkkinoilla vuonna 1998 leikkimielisessä kisassa. Hän taitaa myös jongleerauksen.

Filmografia
-----------

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1984 | *Dirty Story* | Henrik |
| 1985 | *-30°C aurinkoa etsimässä* | solariumin hoitaja |
| 1988 | *Laittomuuden aika* |  |
| 1990 | *Lippuvarkaus* |  |
| 1991 | *Minä etsin aurinkoa* |  |
| 1992 | *Varpusen suudelma* | opettaja |
| 1998 | *Ihanat naiset rannalla* | Kajus Engblom |
| 1999 | *Enon varjo* | Jukka Eno |
| 2000 | *Raid* | Lindqvist |
| 2001 | *Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna* | Torsti |
| 2002 | *Kymmenen riivinrautaa* | Elger Rasmussen |
| 2003 | *Raid* | Pettersson |
| 2004 | *Kukkia ja sidontaa* | Kymppi, työnjohtaja |
| *Lapsia ja aikuisia* | mies terapiassa |
| 2005 | *Pakko skarpata* |  |
| 2018 | *Sunnuntailounas* | golffaaja Eevin vastaanotolla |
| 2019 | *Sipoon herttua* | toimitusjohtaja Bonsdorff |
| 2020 | *Aika jonka sain* | André |
| *Downshiftaajat* | Kristoffer |

Lähteet
-------

* Universum.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Manari.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Fullhousefinland.com
* Stella-polaris.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Mikael Rejström Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
	+ 2
* Elonet

 |

 |
**The Barry Sisters** oli yhdysvaltalainen musiikkiyhtye. Duon musiikki oli yhdistelmä klezmer- ja jazzmusiikkia, jota on kutsuttu "juutalaisjazziksi" ja "jiddiš-popiksi".

Historiaa
---------

The Barry Sisters -duon muodostivat Bronxissa kasvaneet, aškenasijuutalaisille siirtolaisille syntyneet siskokset Minnie ja Clara Bagelman (taiteilijanimiltään Merna ja Claire Barry). He aloittivat uransa laulajina "Uncle Norman" -radio-ohjelmassa. He tekivät ensimmäiset levytyksensä 1930-luvun loppupuolella. Vuodesta 1939 lähtien 1950-luvun puoliväliin asti he esiintyivät "Yiddish Melodies in Swing" -radio-ohjelman laulajina levytysuransa ohella. Yhtye myös vieraili usein televisio-ohjelmissa, kuten *The Ed Sullivan Show’*ssa. The Barry Sisters julkaisi viimeisen albuminsa *Our Way* vuonna 1973.

Merna Barry kuoli vuonna 1976. Clare Barry kuoli vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wayback Machine *web.archive.org*.  3.12.2011.  Arkistoitu 3.12.2011. Viitattu 9.4.2019.
2. 1 2 3 4 5  Barry Sisters | RSA *rsa.fau.edu*. Viitattu 9.4.2019.
3. 1 2  Joseph Berger: Claire Barry, Half of Yiddish Singing Duo, Dies at 94 *The New York Times*.  30.11.2014. Viitattu 9.4.2019. (englanniksi)
4. ↑  Michael Kaminer: Yiddish Pop Star Claire Barry Dies at 94 *The Forward*. Viitattu 9.4.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Monica Törnell** (s. 3. kesäkuuta 1954 Trönö, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen aktiivisin uransa ajoittuu 1970- ja 1980-luvuille. Törnellin menestyskappaleita ovat muun muassa "Känslan i maj", "Heden", "Vintersaga" ja "E' de' det här du kallar kärlek?".

Ura
---

Törnell esiintyi suuren yleisön edessä ensi kerran jo kahdeksanvuotiaana. Kun hän oli kuudentoista, lauluntekijä Cornelis Vreeswijk vei hänet levytysstudioon ja kiertueelle. Törnellin debyyttialbumi *Ingica* julkaistiin 1972. Seurasi useita albumeja 1980-luvun loppuun saakka, minkä jälkeen Törnell vetäytyi estradeilta. Hän ei kuitenkaan jättänyt täysin muusikon uraansa, vaan albumeja ilmestyi edelleen harvakseltaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Monica Törnell, sångfågeln från Söderhamn *Sverigesradio.se*. Sveriges Radio AB. Viitattu 28.1.2022. (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Monica Törnell 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Monika Mikkola** (s. 6. heinäkuuta 1996 Espoo) on suomalainen purjehtija, joka kilpailee Laser Radial -veneluokassa. Hän on voittanut luokassa useita nuorten MM- ja EM-mitaleita.

Esbo Segelföreningiä edustava Mikkola sijoittui vuoden 2018 MM-kilpailuissa Aarhusissa neljänneksi ja hankki samalla Suomelle maapaikan Tokion kesäolympialaisiin 2020. Neljäs sija oli Mikkolan uran paras sijoitus arvokilpailujen yleisessä sarjassa.

Mikkola on voittanut alle 21-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2016 ja alle 19-vuotiaiden mestaruuden vuosina 2013 ja 2014. Lisäksi hän on voittanut Euroopan-mestaruuden 16- ja 19-vuotiaiden sarjoissa. Alle 21-vuotiaiden sarjassa Mikkola on voittanut myös MM-pronssia vuonna 2015 sekä EM-hopeaa vuosina 2016 ja 2015. Hänellä on myös kaksi pronssimitalia ISAF Youth Worlds -kilpailuista.

Maailmancupissa Mikkola on sijoittunut parhaimmillaan toiseksi, ja maailmanrankingissa hän on parhaimmillaan ollut kuudentena. Häntä valmentavat Erica Bäckström, Jan Gahmberg sekä Dennis Paaske.

Mikkola aloitti purjehtimisen kahdeksanvuotiaana. Hän kilpaili 15-vuotiaaksi asti optimistijollassa ja vaihtoi sen jälkeen vuodeksi Laser 4.7 -luokkaan ja seuraavaksi vuodeksi Laser Radialiin. Mikkola siirtyi aikuisten luokkaan kaudeksi 2017. Hänet on valittu kahdesti Suomen parhaaksi nuoreksi purjehtijaksi.

Mikkola kilpaili lapsena myös laskettelussa. Hän harrastaa laskettelun lisäksi viulunsoittoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maajoukkue Suomen Purjehdus ja Veneily.  Arkistoitu 22.8.2018. Viitattu 7.9.2018.
2. 1 2 3  Monika Mikkola | Results *monikamikkola.wixsite.com*.  Arkistoitu 7.9.2018. Viitattu 7.9.2018.
3. ↑  Lehtisaari, Matti: Mikkola purjehti neljänneksi MM-kisoissa *Yle Urheilu*.  10.8.2018. Viitattu 1.2.2020.
4. ↑  Elokuun urheilijanosto: Monika Mikkola, purjehdus  2.9.2018. Olympiakomitea. Viitattu 7.9.2018.
5. 1 2 3 4  Monika matkalla Tokion olympialaisiin 2020: "Purjehdus on mun juttu"  27.2.2018. CCEA.  Arkistoitu 22.8.2018. Viitattu 7.9.2018.
6. ↑  Sailor Biography: Monika Mikkola World Sailing. Viitattu 7.9.2018. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
7. ↑  Monika Mikkola purjehtii Ccean myötätuulessa kohti maailman huippua  21.10.2015. CCEA.  Arkistoitu 7.9.2018. Viitattu 7.9.2018.
8. ↑  Monika Mikkola | About *monikamikkola.wixsite.com*.  Arkistoitu 7.9.2018. Viitattu 7.9.2018.
9. ↑  Tuominen, Minttu: Monika Mikkola - nuori mestari *urhea.fi*.  Arkistoitu 23.8.2018. Viitattu 7.9.2018.
**UnCollege** on Dale Stephensin aloittama sosiaalinen liike, joka pyrkii muuttamaan käsityksen, jonka mukaan korkeakoulutus on ainoa tie menestykseen. Stephens ehdottaakin itseopiskelua korkeakoulutasolla, ja perusti nettisivun *uncollege.org* auttaakseen itseopiskelijoita verkostoitumaan, vaihtamaan vinkkejä ja löytämään töitä.

UnCollegen nettisivujen mukaan college eli korkeakoulu tai yliopisto ei itsessään ole huono, mutta omaa muun muassa seuraavia ongelmia:

1. Lukukausimaksut nousevat kaksi kertaa inflaation tahtia
2. Opiskelijat eivät opi
3. Suuri velkaantuminen opiskelun rahoittamiseksi

Nettisivujen mukaan korkeakoulutuksen hyöty on siinä, että se todistaa opiskelijalla olevan tietyt pätevyydet ja kyvyn työskennellä toisten kanssa. UnCollege ehdottaa tällaisten avujen osoittamista muilla keinoilla. On huomioitava, että UnCollege käsittelee opiskelun taloudellisia ongelmia lähinnä Yhdysvaltojen kannalta. Suomessa opiskelu on ilmaista. 

UnCollege muuttui 2010–luvun puolivälissä high schoolien välivuosien opinto-ohjelmia auttavaksi Gap Year Globaliksi, jonka tarkoituksena on antaa opiskelijoille kokemuksellista ja henkilökohtaista kasvua akateemista koulutusta varten.

Lähteet
-------

1. ↑  Young, Jeffrey R.: Disgruntled College Student Starts ‘UnCollege’ to Challenge System *News*.  9.2.2011. The Chronicle of Higher Education. Viitattu 13.3.2012. (englanniksi)
2. ↑  Stephens, Dale: College is a waste of time (A social movement empowering individuals to take their education beyond the classroom) *Opinion Special*.  3.6.2011. CNN. Viitattu 13.3.2012. (englanniksi)
3. ↑  UnCollege: Home-Schooling For College Students *Entries*.  10.2.2011. Huffington Post. Viitattu 13.3.2012. (englanniksi)
4. ↑  Yeo, Nathan: Students develop new UnCollege curriculum *News*.  28.2.2011. The Dartmouth.  Arkistoitu 16.5.2012. Viitattu 13.3.2012. (englanniksi)
5. ↑  Front Page UnCollege.  Arkistoitu 24.3.2012. Viitattu 13.3.2012. (englanniksi)
6. ↑  Kirby, Carrie: From UnCollege to Less College *News*.  2.12.2016. Bloomberg. Viitattu 9.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Uncollege.org