recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marc-André Dalbavie** (s. 10. helmikuuta 1961 Neuilly-sur-Seine) on ranskalainen säveltäjä. Hän on erikoistunut spektrimusiikkiin.

Dalbavie opiskeli Pariisin konservatoriossa Marius Constantin ja Pierre Boulez'n johdolla. Hän oli vuosina 1985–1990 IRCAM:n musiikintutkimusyksikön aktiivinen jäsen. Hän saavutti kansainvälistä mainetta ensimmäisellä IRCAM:ssa tekemällään teoksella (*Diadèmes*). Dalbavie asui vuosina 1992–1993 Berliinissä Deutscher Akademischer Austauschdienstin kutsumana. Hän sai vuonna 1994 Ernst von Siemens -musiikkipalkinnon sekä Rome Prizen, ja hänellä oli vuosina 1995–1996 residenssi Rooman Villa Medicissä. Dalbavie oli Clevelandin orkesterin residenssisäveltäjä vuosina 1998–2000 ja Pariisin orkesterin residenssisäveltäjä vuosina 2001–2005. Hänet palkattiin orkestroinnin opettajaksi Pariisin konservatorioon vuonna 1997.

Dalbavie on säveltänyt tilaustöitä maailman johtaville orkestereille ja musiikki-instituutioille. Jotkin hänen teoksistaan ovat olleet tilasidonnaisia; orkesterille ja kuorolle sävelletty teos *Mobiles* (2001) on luotu varta vasten Cité de la Musiquen auditoriota varten. *Rocks Under the Water* (2002) puolestaan sävellettiin Frank Gehryn suunnittelemaa Peter B. Lewis Buildingia (Cleveland) varten. Kontratenorille ja orkesterille tehdyn *Sonnets de Louise Labbé* -teoksen (2008) jälkeen Dalbavie sävelsi ensimmäisen oopperansa, *Gesualdon*. Se kantaesitettiin Zürichissä vuonna 2010. Toinen ooppera, *Charlotte Salomon*, sävellettiin vuoden 2014 Salzburgin musiikkijuhlia varten.

Dalbavie sai sävellyspalkinnon Salzburgin pääsiäisfestivaalilla ja voitti vuonna 2010 Grand prix Sacemin sinfonisesta musiikista. Vuonna 2018 hän sai Chamber Music Society of Lincoln Centerin Stoeger-palkinnon. Dalbaviesta tehtiin vuonna 2004 Ordre des Arts et Lettres'n *Chevalier*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Marc-André Dalbavie Opéra national de Paris
2. 1 2 3 4  Marc-André Dalbavie (Arkistoitu – Internet Archive) Münchner Philharmoniker


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo ammatista. Majakanvartija on myös albumi.*Majakanvartija kiillottaa majakan lamppua.
**Majakanvartija** oli etenkin historiallisesti henkilö, joka huolehti majakan valaistuksen hoidosta ja valolaitteiden huollosta. Työhön kuului majakan lampun puhdistaminen, polttoaineen kuljetus majakalle ja kiinteistöhuolto. Muita työtehtäviä olivat majakan sumusireenin käyttö ja sääaseman ylläpito sekä meripelastukseen osallistuminen. Lampun puhdistamisessa oli paljon työtä etenkin majakoiden alkuaikoina, kun valaistuksen hoiti palava liekki, jonka takia valaistus himmeni ja kupu nokeentui ilman jatkuvaa ylläpitoa. Suomessa majakanvartijoita ei enää majakoiden automatisoinnin vuoksi ole, mutta ainakin Kanadassa heitä on yhä.

Majakanvartijalla saattoi olla perhe, jonka kanssa hän asui. Perheen lapset saattoivat käydä koulua joko kotoa tai mantereelta käsin, mahdollisesti sisäoppilaitoksessa. Perheyhteisö saattoi olla hyvinkin tiivis, jos koko perhe asui yhdessä ulkosaaristossa, ja majakanvartijoille perhe vaikutti tavallisesti positiivisesti henkiseen hyvinvointiin. Toisaalta majakkayhteisöissä saattoi ainakin Suomessa olla alkoholiin liittyviä ongelmia. 1950-luvulta lähtien Suomessa lapset ja äidit muuttivat etenevässä määrin enemmän pois ulkosaaristosta, jotta he voisivat asua yhdessä lasten opiskelupaikkakunnalla. Majakanvartijan työ saikin maineen yksinäisten miesten ammattina.

Katso myös
----------

* Luotsi

Lähteet
-------

1. ↑  majakanvartija *www.kielitoimistonsanakirja.fi*. Viitattu 1.5.2023.
2. 1 2  Life at the lights *Baltic Lights*. Puolan merenkäyntimuseo.  Arkistoitu 23.7.2021.  (englanniksi)
3. ↑  Seeing The Light - A Glossary of Lighthouse Terminology *www.terrypepper.com*. Viitattu 1.5.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Majakanvartijan työn kääntöpuoli: yksinäisyyttä ja alkoholismia *mtvuutiset.fi*.  23.8.2011. Viitattu 1.5.2023.
5. ↑  What it's like to be a lighthouse keeper *CNN*.  25.1.2021. Viitattu 1.5.2023. (englanniksi)
6. ↑  Kolmiodraama eristäytyneellä saarella: Tällaista oli luotsien ja majakanvartijoiden elämä *mtvuutiset.fi*.  23.8.2011. Viitattu 1.5.2023.
**Kuninkaankiven** nimellä kutsuttuja siirtolohkareita löytyy Suomesta useilta paikkakunnilta. Kivet liittyvät usein Ruotsin kuninkaan käyntiin paikalla tai ne ovat vanhoja rajakiviä.

Kuninkaiden käyntejä
--------------------

Valkealassa Vuohijärvelle vievän tien varrella sijaitsevan Kuninkaankiven luona kerrotaan Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n seuranneen vuonna 1790 Valkealan kirkonkylän lähiympäristössä käytyä taistelua Kustaa III:n sodan aikana.

Himangan Rautilan kylässä sijaitsevan Kuninkaankiven luona kerrotaan Ruotsin kuninkaan Adolf Fredrikin pysähtyneen vuonna 1752 Suomen-matkallaan. 

Soinin Kuninkaankiven luona kerrotaan metsästysretkellä olleen Ruotsin kuninkaan Kustaa Vaasan pysähtyneen kivellä levähtämään ja juomaan läheisestä lähteestä vettä. Kivi on voinut saada nimensä myös satakuntalaisesta Karkun pitäjän *Kuningas*-nimisestä talosta jolla olisi ollut alueella eräomistus tai siksi että kivi on aikoinaan ollut Ruotsin kuninkaan asettama maakuntien välinen rajamerkki.

Kurikassa on Kusikivi, jolle perimätiedon mukaan kuningas Aadolf Fredrik pysähtyi tekemään tarpeensa 1752.

Rajamerkkejä
------------

*Pääartikkeli: Strömstadin rauhan rajakivet*
Utsjoella Tenojoen rannassa sijaitsee kolme Kuninkaankiveksi kutsuttua vanhaa rajamerkkiä. Nämä kivet ovat vuonna 1751 solmitun Tanska-Norjan ja Ruotsin välisen Strömstadin rajasopimuksen mukaisia rajakiviä, joista on yksi Ylä-Tenolla Inarijoen ja Karasjoen yhtymäkohdassa Kuninkaanmutkassa ja kaksi Kivikosken ja Vetsikon rannalla lähellä Utsjoen kirkonkylää. Kiviin on hakattu Ruotsin kuninkaan Adolf Fredrikin kruunumonogrammi ja vuosiluku 1766.

Muistomerkkejä
--------------

*Pääartikkeli: Kuninkaankivet (Somero)*
Hämeen Härkätien (yhdystie 2810, yhdystie 2802) varrelle Somerolla pystytti Somero-seura vuonna 1963 seitsemän Kuninkaankiviksi kutsuttua muistokiveä Ruotsin kuninkaidein, Venäjän keisarien ja muiden merkkihenkilöiden käyntien ja yöpymisten muistoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kouvolan seudun sotilashistoriaa ja kyläkulttuuria Kuninkaan kivi (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kalajoen historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Soini : Erämaakylät asutetaan[vanhentunut linkki]
4. ↑  Keskustelu Soinin Kuningas-alkuisista paikannimistä Suku foorumilla
5. ↑  Juho Jokinen: Onko tässä Suomen karuin nähtävyys? Ruotsin kuninkaalle tuli hätä kesken edustusmatkan, ja niin syntyi pohjalainen matkakohde *Helsingin Sanomat*.  22.6.2023. Viitattu 27.9.2023.
6. ↑  Museovirasto Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Utsjoki : Strömstadin rauhan rajakivet
7. ↑  Hollolan Uistin -blogi 6.11.2011 : Kuninkaankivi
8. ↑  Kuninkaankivet Härkätien varrella (Sivun arkistoitu versio palvelussa Archive-org) Somero-seura.  Arkistoitu 6.1.2014. Viitattu 25.11.2017.
9. ↑  Nähtävyydet *Hämeen Härkätie Turusta Hämeenlinnaan*. Härkätie-yhdistys. Viitattu 25.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Valkealan Kuninkaankivi Karttapaikalla
* Valkealan Kuninkaankivi Google Streetview:ssa
* Himagan Kuninkaankivi Karttapaikalla
* Soinin Kuninkaankivi Karttapaikalla
* Utsjoen Osman Kuninkaankivi Karttapaikalla
* Usjoen Vetsikon Kuninkaankivi Karttapaikalla
**Final Fantasy VII Rebirth** on Square Enixin kehityksessä oleva toimintaroolipeli. Peli on jatkoa Final Fantasy VII Remakelle ja toinen osa Final Fantasy VII:n kolmiosaisessa uusintaprojektissa. Peli julkaistaan alkuvuonna 2024 PlayStation 5:lle. Peli tulee olemaan täysin itsenäinen, joten pelaajat eivät tarvitse Final Fantasy VII Remakea pelatakseen peliä.

Square Enix julkaisi 14.9.2023 tiedotteen ja trailerin, joissa paljastettiin pelin julkaisuajankohdaksi 29.2.2024.

Pelaaminen
----------

Pelin sisällöstä ei tiedetä vielä paljoa, mutta pelin taistelusysteemi on rungoltaan samanlainen kuin Final Fantasy VII Remakessa. Red XIII, joka oli Remakessa vieraileva hahmo, on Rebirthissa täysin pelaajan hallittavissa.

Square Enix julkaisi vuoden 2023 Summer Game Festilla pelistä virallisen trailerin, jonka perusteella taistelusysteemiin on lisätty hahmojen välisiä yhteishyökkäyksiä. Lisäksi peliin on lisätty mahdollisuus ratsastaa chocobolla.

Remaken pelattavat hahmot palaavat pelattavaksi. Rebirthissa pelattavaksi Red XIII:n lisäksi tulevat ainakin myös Yuffie Kisaragi ja Cait Sith, jotka olivat pelattavia myös alkuperäisessä pelissä. Vincent Valentine esiintyy myös pelissä.

Tarina
------

Pelin tarina jatkuu siitä, mihin Final Fantasy VII Remake päättyi. Cloud Strife, Tifa Lockhart, Barret Wallace, Aerith Gainsborough sekä Red XIII ovat paenneet Midgarista ja lähteneet jahtaamaan Sephirothia, jonka he uskovat tuhoavan planeetan. Yuffie Kisaragi on myös jättänyt Midgarin ja päättänyt etsiä uuden tiimin taistelemaan Shinraa vastaan.

Zack Fairilla on myös osansa tarinassa.

Kehitys
-------

Final Fantasy VII Rebirthin kehitys alkoi heti Remaken julkaisun jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  FINAL FANTASY VII REBIRTH announced | Square Enix Blog *square-enix-games.com*. Viitattu 1.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  "​​​​​​​SQUARE ENIX ANNOUNCES FINAL FANTASY VII REBIRTH WILL LAUNCH ON FEBRUARY 29 FOR THE PLAYSTATION ® 5 CONSOLE" - Square Enix North America Press Hub *press.na.square-enix.com*. Viitattu 15.9.2023.
3. 1 2  FINAL FANTASY VII REBIRTH information, release date and more | Square Enix Blog *square-enix-games.com*. Viitattu 9.6.2023. (englanniksi)
**Ust-Janskin ulus** tai **Ust-Janskin piiri** (ven. Усть-Янский улус (район), *Ust-Janski ulus (raion)*, jak. Усуйаана улууһа, *Usujaana uluuha*) on kunnallinen itsehallintoalue Janan alajuoksun ympärillä Laptevinmeren rannikolla Sahan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Se rajoittuu idässä Allaihan ja Abyin uluseihin sekä etelässä Moman, lounaassa Verhojanskin ja lännessä Bulunin uluseihin (piireihin). Ust-Janskin piirin pinta-ala on 120 300 km².

Väestö
------

Vuonna 2002 piirissä oli 10 009 asukasta. Tuolloin väestöstä asui kaupunkikunnissa (taajamissa) 5 948 ja maalaiskunnissa 4 061. Naisia oli 48,1 prosenttia väestöstä. Väestö saa elantonsa kullanlouhinnasta, poronhoidosta, kalastuksesta ja turkiskaupasta.

Asukasluvun kehitys:

* 31 100 (1995)
* 10 009 (2002)
* 8 262 (2010)

Kuntajako
---------

Ust-Janskin ulusin hallinnollinen keskus on Deputatskin taajama. Piiriin kuuluu lisäksi kaksi muuta taajamaa (kaupunkikuntaa) sekä seitsemän maalaiskuntaa, kansallista *naslegia*.

* Deputatski (taajama)
* Nižnejansk (taajama)
* Ust-Kuiga (taajama)
* Jukagirin kansallinen nasleg (jak. *Djükeegir*) - keskuskylä Jukagir
* Kazatšjen kansallinen nasleg (*Xahaatšyja*) - Kazatšje
* Omoloin kansallinen nasleg (*Omoloj*) - Haiyr
* Siljannjahin kansallinen nasleg (*Sileenneex*) -Saiylyk
* Tumatin kansallinen nasleg (*Tumat*) - Tumat
* Ujandin kansallinen nasleg (*Ujaandjy*) - Ujandi
* Ust-Janskin kansallinen nasleg (*Usujaana*) - Ust-Jansk

Piirin alueella sijaitsi aiemmin myös Vlasovon taajama.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ust-Jansky Region *Yakutiatravel.com*. Viitattu 31.3.2009. (englanniksi)
2. 1 2  2002 All-Russia Population Census (Venäjän vuoden 2002 väestönlaskenta) Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Федеральная служба государственной статистики).  Arkistoitu 25.12.2018. Viitattu 31.3.2009. (venäjäksi)
3. ↑  Перечень населенных пунктов, входящих в состав сельских и и городских поселений Республики Саха (Якутия) (Arkistoitu – Internet Archive) (sivun lopussa)

Aiheesta muualla
----------------

* Piirin kartta
* Piirin sivut Sahan tasavallan portaalissa

Sahan lippuSahan piirijako
**Kaupunkipiirikunnat:** Jakutsk | Žatai  

**Piirit ja ulusit:** Abyi | Aldan | Allaiha | Amga | Anabarin kansallinen | Bulun | Bytantain evenien kansallinen | Gornyi | Hangalass | Kobjai | Megino-Kangalass | Lensk | Mirnyi | Moma | Nam | Nerjungri | Nižnekolymsk | Njurba | Oimjakon | Olenjokin kansallinen | Oljokminsk | Srednekolymsk | Suntar | Tatta | Tompo | Tšuraptša | Ust-Aldan | Ust-Jansk | Ust-Maja | Verhnekolymsk | Verhneviljuisk | Verhojansk | Viljuisk | Žiganskin kansallinen
**Ballao** (sardiksi *Ballàu*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 812 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 46,63 neliökilometriä. Se sijaitsee 98 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ballao** Wikimedia Commonsissa

Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa
**Oleh Ivanovytš Bijma** (s. 19. huhtikuuta 1949 Kiova) on ukrainalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.

Bijma valmistui vuonna 1972 Kiovan näyttämötaiteiden valtioninstituutista, jossa häntä oli opettanut Volodymyr Nebera. Bijma aloitti uransa ohjaajana Ukrtelefilm-yhtiön palveluksessa vuonna 1972 ja toimi sen johtajana vuosina 2001–2008. Bijma on ohjannut monia elokuvaversioita ukrainalaisen kirjallisuuden klassikkoteoksista ja oman aikansa kirjailijoiden teoksista. Lisäksi hän on ohjannut muun muassa musikaaleja, dokumentteja ja elokuvaversion oopperasta *Lucia di Lammermoor* (1980). Bijman elokuva *Za nitštšju den ide* (1984) esitettiin vuonna 1985 ainoana neuvostoliittolaisena elokuvana YK:n tapahtumassa toisen maailmansodan päättymisen 40-vuotisjuhlan kunniaksi. Myöhemmin Bijma ohjasi Ukrainan ensimmäisen eroottisen televisiosarjan *Ostriv ljubovi* (1996).

Bijma sai Ukrainan kunniataiteilijan arvonimen vuonna 2000. Hänestä tuli Ukrainan televisioakatemian jäsen vuonna 1997. Lisäksi hänelle myönnettiin vuonna 1996 Ševtšenkon palkinto. Bijma oli Neuvostoliiton sankari Ivan Bijman poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Бійма, Олег Іванович Velyka ukrajinska entsyklopedija, viitattu 5.1.2024 (ukrainaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Oleh Bijma Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Georgia ja Irlanti vuoden 2007 MM-kisojen alkulohko-ottelussa.
**Georgian rugby union -maajoukkue** edustaa Georgiaa rugby unionin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi vuonna 1964 perustettu *Georgian Rugby Union*.

Georgia selviytyi MM-lopputurnaukseen ensimmäisen kerran vuonna 2003, ja on ollut mukana kaikissa kisoissa siitä lähtien. Se ei ole edennyt kertaakaan alkulohkosta jatkoon. Georgia on voittanut MM-kilpailuissa viisi ottelua: Namibian 2007, Romanian 2011, Tongan ja Namibian 2015 sekä Uruguayn 2019.

Georgia on sijoittunut World Rugby Nations Cupissa (aiemmin IRB Nations Cup) toiseksi 2008 ja 2011 sekä kolmanneksi 2007. Se on voittanut European Nations Cupin 2001, 2008, 2010, 2011, 2012, 2014–2019, sijoittunut toiseksi 2000, 2002 ja 2006 sekä kolmanneksi 2004.

Maajoukkueen pelaajista suuri osa pelaa ammatikseen Ranskan kahdella ensimmäisellä sarjatasolla (Top 14 ja Pro D2). Ilmiön taustalla on Georgiaa vuosina 2000–2003 valmentanut ranskalainen Claude Saurel, jonka avulla useat maajoukkuepelaajat saivat tuolloin paikan ranskalaisseuroista.

Georgia oli toukokuussa 2020 kansainvälisen rugbyliiton World Rugbyn rankingissa 12. sijalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rugby - Georgia *the-sports.org*. Viitattu 28.10.2015. (englanniksi)
2. ↑  World Rankings *worldrugby.org*.  9.3.2020.  Arkistoitu 11.5.2016. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Georgian rugby union -maajoukkue** Wikimedia Commonsissa
**Silvola** (ruots. *Sillböle*) on vanha kylä ja nykyinen pien­talo­alue Vantaalla Vantaan­joen varrella lähellä Helsingin rajaa. 

Kylän alkuperäinen ruotsinkielinen nimi Sillböle johtuu todennäköisesti muinaisruotsalaisesta miehen nimestä *Sille*, joka ilmeisesti on lyhentymä nimestä Silvester, Sighlef tai Silvast. Nimen loppuosa *böle* tarkoittaa uudistaloa.

Silvolan alue
-------------

Vanhana maarekisterikylänä Silvola käsittää alueita Vantaan­joen molemmilta puolilta. Nykyisin Vantaalla ei ole Silvola-nimistä kaupunginosaa, vaan kylän Vantaan­joen länsi­puoliset alueet muodostavat pääosan Kaivokselan kaupungin­osasta, kun taas sen Vantaanjoen itä­puolella oleva osa, jossa muun muassa Silvolan tekoallas sijaitsee, kuuluu Ylästön kaupungin­osaan. Silvola on kuitenkin käytössä Kaivokselan itä­osassa, Vantaanjoen rannalla olevan pientaloalueen nimenä. Alueella toimii Silvolan pientaloyhdistys r.y. Pien­talo­alueen ja Hämeenlinnanväylän välissä on Silvolan yritys­alue, jossa toimii useita suuria auto­liikkeitä.

Historia
--------

Silvolan (Sillbölen) kylä oli olemassa jo 1500-luvulla. Kylän tonttialue sijaitsi tuolloin Vantaanjoen itärannalla paikalla nykyisen *Sillböle gårdin* paikalla, Silvolantien varrella.

Kylän alueen länsiosasta löydettiin vuonna 1744 rautamalmiesiintymä, ja jo samana vuonna alueella aloitettiin kaivostoiminta. Sillbölen kaivos oli toiminnassa ensimmäisessä vaiheessa vuoteen 1770 saakka sekä uudelleen vuodesta 1823 lähtien muutamien keskeytyksin vuoteen 1866 saakka. Sieltä louhittiin kaikkiaan 207 952 kippuntaa eli noin 35 352 tonnia malmia. Kaivoksela on saanut nimensä tästä kaivosalueesta, joka sijaitsee Kaivokselan koulun länsipuolella.

* Opaste Sillbölen rautakaivoksen jäänteille Vantaan Kaivokselassa.Opaste Sillbölen rautakaivoksen jäänteille Vantaan Kaivokselassa.
* Rautakaivoksen kuilua.Rautakaivoksen kuilua.
* Rautakaivoksen kuilua.Rautakaivoksen kuilua.

Katso myös
----------

* Silvola-Sillböle 1500-2000

Lähteet
-------

1. 1 2  Saulo Kepsu: *Uuteen maahan, Helsingin ja Vantaan vanha asutus ja nimistö*, s. 145. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2005. ISBN 951-746-723-0.
2. 1 2 3 4  kartta.vantaa.fi (Haku hakusanalla *Silvola*. Valinnat: Aluejaot: *Suuralueet* ja *Kaupunginosat* sekä Vanhat kartat - Muut historialliset kartat: *Kylät*) Vantaan kaupunki, vantaa.fi. Viitattu 27.6.2016.
3. ↑  Silvolan pientaloyhdistys Silvolan pientaloyhdistys. Viitattu 25.3.2011.
4. ↑  Silvolan - Sillbölen kaivos Museovirasto.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 25.3.2011.
5. ↑  Leena Korhonen: Kaivokselan historiikki, osio Kaivokselan rautainen menneisyys Kaivoksela-seura.  Arkistoitu 12.9.2005. Viitattu 25.3.2011.

Kirjallisuutta
--------------

* Bengt Eriksson: *Silvola – Sillböle 1500–2000: Vantaanjoen vihreä tasku – en grön ficka vid Vanda å*. Silvolan pientaloyhdistys ry, 2007.
**Teleki von Szék** on unkarilainen aatelissuku Transilvaniasta.

Telekin suku asui alun perin Transilvaniassa, joka oli 1541–1690 autonominen ruhtinaskunta Ottomaanien ja Habsburgien valtakuntien välissä. Suvun tunnetuin edustaja on 1630-luvulla syntynyt Mihály Teleki, josta tuli Transilvanian kansleri ja tärkein poliittinen johtaja 1600-luvun lopulla. Keisari Leopold I myönsi Telekille hänen monista palveluksistaan Unkarin kreivin arvon, ja kuolemansa jälkeen hän sai myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kreivin arvon.

Suku on ollut 1600-luvulta lähtien kreivillinen.

Suvun merkittäviä jäseniä
-------------------------

* József Teleki von Szék (1790–1855), kuvernööri
* László Teleki (1811–1861), poliitikko, diplomaatti
* Mihály Teleki von Szék (1634–1690), valtiomies
* Pál Teleki von Szék (1879–1941), poliitikko, Unkarin pääministeri
* Sámuel Teleki von Szék (1845–1916), tutkimusmatkailija Afrikassa

Lähteet
-------

1. 1 2  Ablonczy, Balázs 2006. Pál Teleki (1879–1941).The Life of a Controversial Hungarian Politician. Chapter one: Family, descent, and youth. Wayne, New Jersey: Center for Hungarian Studies and Publications Inc. Social Science Monographs. Columbia University Press. ISBN 978-0-88033-595-9
***pouding chômeur*** on Kanadan Quebecistä lähtöisin oleva leivonnainen.

Tarinan mukaan *pouding chômeur* sai alkunsa 1930-luvun Suuren laman aikana. Leivonnaisen nimi *pouding chômeur* viittaakin työttömien leivonnaiseen. Työläisväestön taloudellisen ahdingon aikana jouduttiin käyttämään yksinkertaisia raaka-aineita. *Pouding chômeurin* taikina valmistettiin voista, jauhoista, maidosta ja kananmunista. Leivonaisen makea kastike lienee tehty alun perin ruskeasta sokerista, mutta sittemmin sen valmistuksessa on siirrytty vaahterasiirapin käyttöön. Usein miten kotona valmistetusta leivonnaisesta tuli suosittu Quebecissä. Hitaammin se levisi myös Ontarion puolelle ja muualle Kanadaan. Leivonnaista voidaan kuitenkin pitää edelleen tyypillisen quebeciläisenä annoksena, jota tarjoillaan nykyisin myös ravintoloissa. Ravintoloissa alkuperäiseen yksinkertaiseen leivonnaiseen on myös lisätty ainesosia.

Nykyisin *pouding chômeur* valmistetaan kuumentamalla vaahterasiirappia lähes kiehumispisteeseen. Vaahterasiirappiin lisätään taikina ja kostukkeeksi maitoa. Tämän jälkeen annos paistetaan uunissa ja tarjoillaan esimerkiksi kerman tai kuuman vaahterasiirapin kera.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sarah Elton: *pouding chômeur* *The Canadian Encyclopedia*. Viitattu 18.11.2018. (englanniksi)
**Immu Suominen** (oik. Antti **Ilmari** Suominen) (s. 1980 Kajaani) on oululainen runoilija, joka tunnetaan ravintola- ja runoklubiesiintymisistään. Suominen on julkaissut viisi omakustanteista runokirjaa. Esikoisteos oli *Tien päällä, matkalla evakkoon* (2008). Muut teokset ovat *Muistoja Dixonin raitilta* (2011), *Myrkyllistä jätettä* (2013), *Pulu nokkii oksennusta ja poliisi taluttaa loppumatkan* (2016) ja toistaiseksi viimeisin teos *TSIISUS MAI FYYHRER* (2018).

Suomisen runous käsittelee "arkipäivän iloja ja suruja, köyhyyttä, ja mielenterveydellisiä ongelmia". Toisaalta Suomisen runous on myös voimakkaan poliittista, mistä näkyy Suomisen anarkistinen maailmankatsomus. Suomisen runous joka tapauksessa poikkeaa valtavirtarunoudesta karuudellaan ja rujoudellaan.

Suominen on totaalikieltäytyjä, joka kieltäytyi suorittamasta siviilipalvelusta loppuun vuoden 2002 kesäkuussa. Kieltäytymisprosessia ja vankilaan menemistä kuvataan vuonna 2004 julkaistussa Valtio vapauden vei -dokumenttielokuvassa. Suominen sai kieltäytymisestään eli siviilipalvelusrikoksesta 25 vuorokauden ehdottoman vankeustuomion, joka oli puolet hänen jäljellä olleesta siviilipalvelusajasta.

Suominen on saanut oululaisen NKOTB-klubin Vuoden Parsas 2012 UG(Underground)-runoilija -palkinnon.

Aiheesta muualla
----------------

* Immu Suomisen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomisen haastattelu LestaTV:ssä

Lähteet
-------

1. ↑  Runoilijan kotisivut: Teokset (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Diggaan, siis olen -blogzine:"Immu Suomisen runokirjat imaisevat lukijansa mukaansa matkalle syrjäytyneisyyden tragikoomiseen maailmaan".
3. 1 2  Kaleva: "Mielenosoitus saattoi totaalikieltäytyjän Oulun lääninvankilaan", viitattu: 24.1.2014.
4. ↑  Yle Dokumenttiprojekti, viitattu 23.1.2014.
5. ↑  Dokumenttielokuvan Kansallisfilmografia-sivu, viitattu 23.1.2014.
**Kuona** on metallurgisen prosessin sivutuote, joka sisältää ne alkuaineet, jotka ovat lopputuotteen kannalta ei-toivottuja, kuten epämetallit, alkali- ja maa-alkalimetallit, sivukivi ja niin edelleen.

Yleisessä kielenkäytössä kuonalla tarkoitetaan masuuniprosessin sivutuotteena syntyvää masuunikuonaa. Masuunikuona syntyy, kun kalkkikivestä masuunin kuumuudessa syntynyt kalsiumoksidi sitoo itseensä sivukiven silikaatit, fosfaatit, sulfidit ja muut epämetalliyhdisteet.

Eri prosesseissa syntyy erilaisia kuonia; masuunikuonan tavoitteena on maksimoida raudan saanto. Vaikka kuonat ovat pyrometallurgian sivutuotteita, ne ovat silti arvokkaita raaka-aineita, sillä niistä voidaan edelleen erottaa haluttuja metalleja. Masuunikuonaa käytetään yleisesti maanparannusaineena sekä sementin raaka-aineena. Kuonaa voidaan käyttää myös tienrakennuksessa, mikäli sen mahdollisesti sisältämät raskasmetallit ja aiheuttama kalkkiintuminen eivät aiheuta kohteessa ongelmia. Sekoitettaessa masuunikuonaa sementtiin saadaan täysin puhtaanvalkoista betonia. Teräksenvalmistuksessa syntyy myös Siemens-Martin-prosessin sekä konvertteriprosessien sivutuotteena erilaisia kuonalaatuja, joista tunnetuin lienee emäksinen tuomaskuona, jota on käytetty arvokkaana fosforilannoitteena.

Kuonaa voidaan käyttää myös rakennusaineena; tällöin puhutaan slakitiilistä. Taalintehtaan kirkko on rakennettu masuunikuonasta valetuista slakitiilikivistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ympäristölupahakemus, teräskuonamurskeen käyttö Paperharjuntien ja Kukkolinnankadun tierakenteissa Imatran kaupunki, 2018

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuona (metallurgia)** Wikimedia Commonsissa
**Armavir** (ven. Армави́р) on kaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kuban-joen vasemmalla rannalla 202 kilometriä Krasnodarista koilliseen. Kaupungissa risteytyvät Donin Rostovin, Tuapsen ja Bakun väliset rautatiet. Asukkaita kaupungissa on 190 831 ja urbaanialueella 209 742 (vuonna 2012).

Paikkakunta on syntynyt vuonna 1839, jolloin sinne siirrettiin sodan takia adygekylissä ahdistetuiksi joutuneita armenialaisia. Vuonna 1848 se sai nimen Armavirski aul Armenian muinaisen pääkaupungin muistoksi. 1800- ja 1900-luvun vaihteessa Armavir oli huomattava kauppapaikka. Donin Rostovin–Vladikavkazin ja Tuapsen rautateiden rakentamisen ansiosta siitä tuli merkittävä liikenteen keskus. Kaupunginoikeudet Armavir sai vuonna 1914. Venäjän kansalaissodan aikana seudulla käytiin ankaria taisteluja. Toisessa maailmansodassa Armavir oli saksalaisten miehittämä elokuusta 1942 tammikuuhun 1943.

Nykyään kaupungissa on elintarvike-, koneenrakennus- ja kemian teollisuutta. Nähtävyyksistä huomattavin on vuonna 1846 rakennettu Armenian kirkon katedraali.

Armavirin lähellä on myös Venäjän ohjuspuolustuksen Voronež-DM-tutka-asema.

Armavir on Alavieskan, Kalajoen, Nivalan, Sievin ja Ylivieskan ystävyyskunta.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 24. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

1. ↑  Population of capital cities and cities of 100 000 or more inhabitants United Nations Statistics Division. Viitattu 5.2.2015. (englanniksi)
2. ↑  Voronezh-type radar site put on combat duty in southern Russia *RIA*. Viitattu 26.2.2009.
3. ↑  Suomen ja Venäjän ystävyyskuntasuhteet (PDF)  9.11.2007. Suomi-Venäjä seura. Viitattu 7.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Armavir (Venäjä)**.
* Armavirin kaupungin sivusto (venäjäksi)
**Kuopion sellutehdas** oli Kuopion Sorsasaloon suunniteltu sellutehdas, joka olisi ollut maailman suurin havusellutehdas. Se olisi tuottanut vuodessa 1,2 miljoonaa tonnia havusellua, joka olisi viety Kotkan sataman kautta.. Hanke oli Finnpulpin ja hankkeessa oli mukana kiinalainen Hengan International. Arvio tehtaan tarvitsemasta rahoituksesta oli 1,4 miljardia euroa.

Tehdas olisi käyttänyt 6,7 miljoonaa kuutiometriä puuta vuodessa.

Finnpulp teki aiesopimuksen Hamina-Kotkan sataman kanssa sellun kuljetuksesta maailmalle. Kuopiosta sellu olisi siirtynyt Savon rataa pitkin Kouvolan kautta Kotkaan.

Tehdas ei kuitenkaan saanut ympäristölupaa, joten Finnpulp luopui hankkeesta vuonna 2022.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Kotkan satama sai ison asiakkaan: jättimäistä sellutehdasta Kuopioon puuhaava Finnpulp kuljettaa sellunsa maailmalle Mussalon kautta *Yle Uutiset*. Viitattu 19.10.2018.
7. ↑  Sellutehdasta Kuopion Sorsasaloon suunnitellut Finnpulp luopuu Kuopion tehdashankkeesta *Yle Uutiset*. Viitattu 29.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Jättimäistä sellutehdasta Kuopioon puuhaava Finnpulp rauhoittelee pelkoja ympäristöhaitoista – katso keskiviikkona pidetty yleisötilaisuus Yle
* Pohjois-Savossa varaudutaan jo maailman suurimman havusellutehtaan työvoimatarpeeseen: "Meillä on valmius lisätä koulutusta" Yle
Mosenergon tunnus.
**Mosenergo** (ven. OAO Мосэне́рго) on Gazprom-konserniin kuuluva energiantuotantoyhtiö Venäjällä. Yhtiö tuottaa lämpö- ja sähköenergiaa Moskovaan ja Moskovan alueelle käyttäen energialähteenään lähinnä fossiilisia polttoaineita.

Mosenergon konttorirakennus Moskovassa
Yksi Mosenergon Moskovan voimaloista
Eräs Mosenergon voimaloista Moskovan alueella
Energiayhtiön kotipaikka on Moskova. Mosenergon osakkeet noteerataan Moskovan pörssissä (MCX: MSNG) ja Lontoon pörssissä (LSE: AOMD).

Gazpromin suurin energiantuotantoyhtiö
--------------------------------------

Mosenergon osuus Gazpromin lämpöenergian tuotannosta oli vuonna 2011 noin kaksi kolmasosaa ja sähköntuotannosta kolmasosa:

* tuotettu sähköenergia 64,7 tuhatta GWh (konserni 172,8 tuhatta GWh)
* tuotettu lämpöenergia 66,4 milj. Gcal (konserni 98,8 milj. Gcal)

Tuotantokapasiteettinsa puolesta Mosenergian osuudet olivat likimain tuotantomääriä vastaavat osuudet. Yhtiön sähköntuotantokapasiteetti oli vuonna 2011 yhteensä 12,3 GW (Gazprom yhteensä 37 GW) ja lämmöntuotantokapasiteetti oli 35,0 Gcal/h (konserni 53,9 Gcal/h).

Lähteet
-------

1. ↑  Gazprom: Reaching New Horizons - Annual Report 2011 (pdf) Gazprom, gazprom.com.  Arkistoitu 21.9.2012. Viitattu 11.8.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Management Report - OAO Gazprom - 2011 (pdf) Gazprom, gazprom.com.  Arkistoitu 11.5.2012. Viitattu 12.8.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mosenergon kotisivut (venäjäksi) ja (englanniksi) (mosenergo.ru)
**Akhalkalaki** (georg. ახალქალაქი, "uusi kaupunki", arm. Ախալքալաք) on kaupunki Akhalkalakin piirikunnassa Samtskhe-Džavakhetin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungissa asui vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan 8 295 asukasta.

Georgia, Azerbaidžan ja Turkki ovat päättäneet uuden Bakusta Tbilisin ja Akhalkalakin kautta Karsiin kulkevan rautatielinjan rakentamisesta ja perusparantamisesta. Akhalkalakin ja Karsin välistä osuutta lukuun ottamatta rautatie on jo olemassa. Akhalkalakissa oli vuoteen 2007 saakka venäläinen sotilastukikohta, jonka Venäjän keisarillinen armeija perusti alun perin vuonna 1910. Kylmän sodan aikana tukikohdassa oli enimmillään noin 15 000 puna-armeijan sotilasta. Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen tukikohta toimi merkittävänä työnantajana kaupungille.

Lähteet
-------

1. ↑  Akhalkalaki *citypopulation.de*. Viitattu 16.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  Di Puppo, Lili: The Baku-Akhalkalaki-Kars railway line: cement for a strategic alliance? Caucaz.  Arkistoitu 18.8.2008. Viitattu 15.8.2007. (englanniksi)
3. ↑  Socor, Vladimir: Georgian Flag Raised Over Akhalkalaki. *Eurasian Daily Monitor*.  2.7.2007.  Arkistoitu 30.9.2007.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Akhalkalaki** Wikimedia Commonsissa
Eta Carinae tähdestä purkautuu kaasua, koska se on Eddingtonin rajaa kirkkaampi.
**Eddingtonin raja** on raja-arvo tähden kirkkaudelle, jota kirkkaamman tähden pinnalta purkautuu kaasua ulos säteilypaineen vaikutuksesta. Säteily syntyy tähden sisällä tai tiiviin tähden pinnalle putoavan kaasun kitkakuumennuksesta. Eddingtonin raja määrää tähtien maksimimassan, jonka on ajateltu olevan 130 auringon massaa. Suuren Magellanin pilven tähti R136a1 on kuitenkin tulkittu massaltaan jopa 300 Auringon massaa vastaavaksi.

Kun johonkin tiiviiseen tähteen putoaa kaasua, kaasu säteilee energiaa, koska sen potentiaalienergia muuttuu kaasun sisäisen kitkan takia lämmöksi ja säteilyksi. Mitä suurempi massavirta tähden pinnalle putoaa ulkopuolelta, sitä voimakkaammin tähti säteilee. Toisaalta tiedetään, että hyvin kirkkaan ja kuuman "normaalin" tähden säteilypaine puhaltaa kaasua ulos tähdestä. Hyvin kuumat ja massiiviset tähdet ovat epävakaita säteilynpaineen takia, ne pyrkivät "kiehumaan yli". Eddingtonin rajaa suurempi massavirta tiiviin tähden pinnalle on mahdoton, koska massavirran pudotessa tähden pinnalle vapautuva säteily puhaltaa kaasun ulos.

Lähteet
-------

1. ↑  The Eddington Limit Chiba University. Viitattu 20.12.2012.
2. ↑  Hale Bradt: *Astrophysics Processes: The Physics of Astronomical Phenomena*, s. 76. CUP, 2008. ISBN 9780521846561. Google books (viitattu 20.12.2012).
3. ↑  R136a1 -Frequently Asked Questions University of Sheffield. Viitattu 20.12.2012.
Tumanski R-25-300 moottori Karhulan ilmailukerhon lentomuseossa
**Tumanski R-25** oli neuvostoliittolainen sotilaslentokoneiden suihkumoottori, joka on kehitetty Tumanski R-11-moottorin pohjalta. Sen suunnitteli Sergei Gavrilov työryhmineen Tumanski-suunnittelutoimistossa (OKB-300). *lähde?*

Tausta
------

Tumanskin suunnittelutoimiston R-25-moottori korvasi Tumanski R-13-moottorin MiG-21bis- ja Suhoi Su-15bis-hävittäjissä. R-25 oli aksiaaliahtimella varustettu moottori. Sen ahdin oli edelleen parannettu nostaen sen puristussuhdetta. Sen jälkipoltin oli kaksiasteinen ja sitä syötti erillinen polttoainepumppu. Jälkipoltolla työntövoima nousi 96800 Newtoniin 4 km lentokorkeudessa. Harjoituslennoilla jälkipolttoa käytettiin yhden minuutin ajan. Sotatoimissa jälkipolttimen käyttöä voitiin jatkaa kolmeen minuuttiin. Moottorissa käytettiin enenevää määrää titaaniosia. Kaikkiaan moottoreita valmistettiin 3 200 kappaletta vuosian 1971-1975. Myös intialainen HAL-tehdas valmisti moottoreita lisenssivalmistuksena. *lähde?*

Tekniset tiedot (R-25-300)
--------------------------

* pituus 4615 mm
* halkaisija 1191 mm
* massa 1212 kg
* työntövoima 55 kN sotilasteholla
* 68,5 kN jälkipoltolla
* 96,8 kN maksimaalisella jälkipoltolla
* puristussuhde 9,5:1
* turbiinin lämpötila 1040 °C
* polttoaineen kulutus 93 kg/(h·kN) tyhjäkäynnillä
* polttoaineen kulutus 98 kg/(h·kN) sotilasteholla
* polttoaineen kulutus 229 kg/(h·kN) maksimaalisella jälkipoltolla
* työntövoima:massa-suhde 56,5 N/kg eli 5,8:1 eli 79,9 N/kg eli 8,1:1 jälkipoltolla

Lähteet
-------

1. ↑   Globalsecurity.org: War in Afghanistan

Aiheesta muualla
----------------

* MZAK[vanhentunut linkki]
**O. J. Simpsonin murhatapaus** (virallisesti **People of the State of California v. Orenthal James Simpson**, suom. *Kalifornian osavaltion kansa vastaan Orenthal James Simpson* tai **People v. O. J. Simpson**, suom. *Kansa vastaan O. J. Simpson*) oli Los Angelesin piirikunnan ylioikeudessa vuosina 1994–1995 pidetty rikosoikeudenkäynti. Siinä entistä NFL-pelaajaa ja näyttelijää O. J. Simpsonia syytettiin hänen ex-vaimonsa Nicole Brown Simpsonin ja tämän ystävän, tarjoilija Ron Goldmanin, 12. kesäkuuta 1994 tapahtuneista murhista. Oikeudenkäynti kesti yksitoista kuukautta ja se alkoi valamiehistön valanlausumisesta 9. marraskuuta 1994. Avauspuheenvuorot tehtiin 24. tammikuuta 1995, ja tuomio ilmoitettiin 3. lokakuuta 1995, kun Simpson todettiin syyttömäksi molempiin murhiin. Tapausta on kuvailtu historian julkisimmaksi oikeudenkäynniksi.

Simpsonia edusti erittäin kuuluisa joukko asianajajia (jota kutsuttiin myös nimellä "Dream Team"), jota johti ensin Robert Shapiro ja myöhemmin Johnnie Cochran. Lisäksi ryhmään kuuluivat F. Lee Bailey, Alan Dershowitz, Robert Kardashian, Shawn Holley, Carl E. Douglas ja Gerald Uelmen. Myös DNA-todisteisiin erikoistuneet Barry Scheck ja Peter Neufeld olivat mukana puolustuksessa.*lähde?*

Apulaissyyttäjät Marcia Clark ja Christopher Darden uskoivat olevansa tapauksessa vahvoilla, mutta Cochran onnistui saamaan valamiehistön epäilemään DNA-todisteita (joka oli tuolloin suhteellisen uusi todistemuoto oikeustapauksissa) kuten verinäytteitä, joita Cochranin mukaan oli käsitelty väärin laboratoriossa, ja muita oikeudessa esitettyjä todisteita. Cochran ja puolustusryhmä väittivät Los Angelesin poliisin syyllistyneen myös muihin virkavirheisiin, jotka liittyivät laajaan rasismiin. Simpsonin julkkis-status, rotuongelmat ja pitkä televisioitu oikeudenkäynti piti kansan huomion niin sanotussa "vuosisadan oikeudenkäynnissä".

Rikosoikeudenkäynnin jälkeen Brownin ja Goldmanin omaiset nostivat siviilikanteen Simpsonia vastaan. 4. helmikuuta 1997 valamiehistö totesi Simpsonin olevan vastuullinen molempiin kuolemiin. Omaisille myönnettiin korvauksia yhteensä 33,5 miljoonaa dollaria, mutta he ovat saaneet siitä vain pienen osan.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Ford, Andrea; Newton, Jim: 12 Simpson Jurors Are Sworn In : Trial: The eight-woman, four-man panel is predominantly black. Fifteen alternates will be added in coming weeks. *Los Angeles Times*.  4.11.1994. Viitattu 8.8.2018. (englanniksi)
2. ↑  THE O.J. SIMPSON MURDER TRIAL: Excerpts of Opening Statements by Simpson Prosecutors *Los Angeles Times*.  25.1.1995. Viitattu 8.8.2018. (englanniksi)
3. ↑  1995: OJ Simpson verdict: 'Not guilty' *BBC*.  3.10.1995. Viitattu 8.8.2018. (englanniksi)
4. ↑  Confusion for Simpson kids 'far from over' *USA Today*.  12.2.1997. Viitattu 8.8.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* O.J. Simpsonin murhatapaus Yle Elävässä arkistossa
**Samtredia** (georg. სამტრედია) on kaupunki Samtredian piirikunnassa Imeretin hallintoalueella Georgiassa.  Kaupungin väkiluku on noin 25 318 (vuonna 2014).

Samtredia sijaitsee alangolla Rioni- ja Tskhenistsqali-jokien välissä 244 kilometriä maan pääkaupungista Tbilisistä ja 27 kilometriä Imeretin pääkaupungista Kutaisista länteen. Georgian tärkeimmät tiet ja rautatiet kohtaavat Samtrediassa, joten se on yksi maan merkittävimmistä liikenteellisistä keskuksista. Myös Kopitnarin lentoasema sijaitsee kymmenen kilometrin päässä kaupungista. Samtredian piirikunnan ilmasto on kostean subtrooppinen: talvet ovat lauhoja ja lämpimiä ja kesät kuumia.

Samtredia kehittyi kaupungiksi tärkeästä rautateiden risteysasemasta 1880-luvulla ja sai kaupunkioikeudet vuonna 1921. Neuvostohallinnossa kaupunki teollistui tuottamaan elintarvikkeita ja puutuotteita.

Strategisen sijaintinsa vuoksi Samtredialla oli huomattava rooli Georgian levottomuuksissa 1990-luvun alussa: laajalti uutisoidussa välikohtauksessa 26.–30. heinäkuuta 1990 neuvostovastaiset oppositioryhmät tukkivat Samtredian risteyksen ja pakottivat siten Georgian neuvostojohdon ottamaan käyttöön vapaamielisen vaalilain. Maalis–huhtikuussa 1991 risteyksen tukki vuorostaan Zviad Gamsakhurdian uusi hallitus yrittäessään painostaa Neuvostoliiton keskushallintoa. Saarto aiheutti kuitenkin vakavia vahinkoja Georgian taloudelle ja naapurimaa Armenialle, joka oli suureksi osaksi riippuvainen Georgian rautateistä. Myöhemmin vuonna 1993 Samtredia joutui yhdeksi Georgian sisällissodan keskeisimmistä taistelukentistä, jossa syrjäytetylle presidentti Gamsakhurdialle uskolliset joukot ottivat yhteen vallankaappauksen jälkeistä hallitusta kannattavien joukkojen kanssa ja pitivät lyhyen aikaa kaupunkia hallussaan 17.–23. lokakuuta 1993 uhaten kaikkia yhteyksiä Tbilisiin. Vaikka Samtredia on ollut siitä lähtien rauhallinen, Neuvostoliiton kaatumisen jälkeinen kriisi johti syvään taloudelliseen taantumaan, jonka vaikutukset jatkuivat yli vuosikymmenen. 

* Samtredan rautatieasema.Samtredan rautatieasema.
* Teatteri.Teatteri.

Lähteet
-------

1. 1 2  მოსახლეობის საყოველთაო აღწერა 2014  November 2014. საქართველოს სტატისტიკის ეროვნული სამსახური. Viitattu 7 November 2016.
2. 1 2  Samtredia Municipality Imereti regional administration. Viitattu 24. toukokuuta 2008. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Jonathan Wheatley: *Georgia from National Awakening to Rose Revolution: Delayed Transition in the Former Soviet Union*, s. 52. Ashgate Publishing, Ltd. 2005. ISBN 0754645037.
4. ↑  Cornell, Svante: *Small Nations and Great Powers: A Study of Ethnopolitical Conflict in the Caucasus*, s. 173. Routledge, 2001. ISBN 0-7007-1162-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Samtredia** Wikimedia Commonsissa

* Samtredian piirikunnasta (georgiaksi) (imereti.gov.ge)
*Uncle Scroogen* numero 60 vuodelta 1965. Kansikuva Carl Barks.
**Uncle Scrooge** on Yhdysvalloissa ilmestyvä sarjakuvalehti. Carl Barksin piirtämät pitkät Roope Ankka -seikkailut ilmestyivät siinä vuosina 1952–1967.

Western-yhtiö 1952–1984
-----------------------

Varsinaista *Uncle Scrooge* -lehden ykkösnumeroa ei ole koskaan julkaistu, mutta sellaiseksi katsotaan *Four Color* -lehden numero 386. *Four Color Comicsissa* julkaistiin eri sarjakuvahahmojen nimikkojulkaisuja, siten että päähenkilön nimi oli lehden otsikkona ja varsinainen juokseva numerointi vain pienellä näkyvissä.

Numeroksi kaksi katsotaan FCC 456, joka sisälsi kuuluisan Roopen nuoruusvuosiin viittaavan tarinan "Back to the Klondike" (Takaisin Klondikeen). Numeroksi kolme katsotaan FCC 495.

*Uncle Scrooge* itsenäistyi omaksi lehdekseen neljännestä lehdestä lähtien. Joka lehdessä ilmestyi uusi Barks-seikkailu aina numeroon 66 saakka. Numero 67 sisälsi uusinnan 1950-luvulta, sitten ilmestyi vielä kolme uutta Barksin juttua numeroissa 68–70. Synkähkö "The Doom Diamond" oli Barksin viimeinen piirrostyö *Uncle Scrooge* -lehteen.

Varsinaisesti Barks jätti jäähyväiset Roope-sedän seikkailuille vasta numerossa 71, joka sisälsi Barksin käsikirjoittaman ja Tony Stroblin piirtämän "King Scrooge the First".

Numerosta 72 lähtien Western-yhtiö alkoi julkaista Barksin juttuja uusintoina. Kansikuvatkin olivat samoja kuin alkuperäisissä lehdissä, mutta uudella tavalla väritettyjä. Myös uusia Roope-tarinoita tehtiin *Uncle Scroogeen*, piirtäjänä aluksi Tony Strobl.

Stroblin töitä ei arvosteta kovin korkealle, mutta toisaalta hänen edeltäjänsä *Uncle Scrooge* -lehden juttujen tekijänä oli yksi maailman suurimmista sarjakuvataiteilijoista, joten kuka tahansa olisi ollut kovan haasteen edessä tullessaan Barksin tilalle.

1970-luvun lopulla uusien sarjojen taso laski vielä huomattavasti, kun taiteilijoiksi tulivat muun muassa Pete Alvarado, Jack Manning ja Kay Wright.

Gladstone- ja Disney-yhtiöt 1986–1998
-------------------------------------

Vuonna 1986 lehteä alkoi julkaista Gladstone, numerosta 211 lähtien, ja Barks-uusintojen lisäksi yhtiö julkaisi myös ei-amerikkalaisten piirtäjien tarinoita, joita Yhdysvalloissa ei ollut aiemmin nähty. Numerossa 219 teki debyyttinsä uusi amerikkalaistaiteilija Don Rosa.

1990–1993 *Uncle Scroogea* julkaisi Disney-yhtiö, joka paransi lehden painoasua ja paperin laatua. 1993–1998 julkaisija oli jälleen Gladstone.

*Uncle Scrooge* sai uuden ulkonäön numerosta 309, jolloin sivumäärä kaksinkertaistui ja paperi muuttui kiiltäväksi. Kun Gladstone lopetti sarjakuvien julkaisun 1998, *Uncle Scrooge* oli viisi vuotta ilmestymättä. Viimeinen Gladstonen *Uncle Scrooge* oli numero 318.

Gemstone ja Boom! Studios
-------------------------

Vuonna 2003 uusi yhtiö, Gemstone jatkoi siitä mihin Gladstone oli lopettanut. Gemstone lopetti lehden julkaisemisen vuonna 2009, viimeinen numero oli 383. Samana vuonna lehden julkaisua jatkoi Boom! Studios -kustantamo.

Lähteet
-------

* Ankkalinnan Pamaus 1/1999. Ankistit ry. ISSN 1456-8853.
Pornofilmyn esiintyminen Toljattissa 2018
**Pornofilmy** on venäläinen punkyhtye. Se perustettiin Dubnassa vuonna 2008. Yhtyeen keulahahmo on Vladimir Kotljarov.

Pornofilmy saavutti suosiota vuonna 2011 alkaneiden duuman vaaleja seuranneiden mielenosoitusten jälkimainingeissa. Siitä tuli protestihenkisellä musiikillaan keskeinen osa venäläistä punkkulttuuria. Kappaleiden sanoissa on muun muassa otettu kantaa Venäjän valtion symboleita, sotaa ja totalitarismia vastaan. Pornofilmy on tuotannossaan myös korostanut terveellisiä elämäntapoja. Sen jäsenet ovat kasvissyöjiä, raittiita ja savuttomia. Pornofilmy esiintyi suurilla venäläisillä rockfestivaaleilla ja saavutti sittemmin suosiota muissakin maissa. Monia sen esiintymisiä on kuitenkin peruttu Venäjällä. Vuoteen 2022 mennessä yhtye oli julkaissut kahdeksan albumia.

Pornofilmyn kappale "Ništših ubivai" julistettiin vuonna 2021 Volgogradissa oikeusistuimen päätöksellä ekstremistiseksi materiaaliksi. Venäjän aloitettua täysimittaisen sodan Ukrainassa yhtye siirtyi Georgiaan. Se tuomitsee Venäjän hyökkäyksen. Pornofilmy teki ukrainalaisen Nervy-yhtyeen kanssa hyväntekeväisyyskiertueen Ukrainan tueksi. Kiertueeseen kuului muun muassa esiintymisiä Puolassa. Pornofilmy valitsi humoristisen nimen tarkoituksella. Vladimir Kotljarovin mukaan yhtye olisi valinnut muun nimen jos tuleva suosio ja lauluissa käsiteltyjen aiheiden vakavuus olisivat olleet tiedossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  :„Schlimmer als bergab" taz.de 30.3.2022, viitattu 5.1.2024 (saksaksi)
2. 1 2  Between exile and the Kremlin: Russian artists split by Ukraine France24 6.6.2023, viitattu 5.1.2024 (englanniksi)
3. ↑  Ivan Loginov, No war! No Putin! An overview of Russian protest music Europe Solidaire Sans Frontières 23.3.2022, viitattu 5.1.2024 (englanniksi)
4. 1 2  Pornofilmy Concert.ua, viitattu 5.1.2024 (englanniksi)
5. ↑  Russian and Ukrainian pop stars join forces for charity tour Reuters 10.6.2022, viitattu 5.1.2024 (englanniksi)
**Marjo Katriina Saarinen** (s. 1969) on suomalainen kirjailija ja sanataideopettaja. Saarisen psykoanalyysia käsittelevä esikoisromaani *Kerrottu huone* ilmestyi vuonna 2017. Se oli Helsingin Sanomien palkintoehdokkaana ja sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon. Toinen romaani *Jälki!* ilmestyi 2019 ja sai hyvät arviot mm. Parnassossa ja Helsingin Sanomissa. Saarinen käsittelee teoksissaan muistoja, muistia, ajan kerroksellisuutta ja ihmisten sisäisiä maailmoja, jotka resonoivat tähän päivään ja yhteiskuntaan.

Marjo Katriina Saarinen on opiskellut mm. kotimaista kirjallisuutta ja draamaa Tampereen yliopistossa. Ennen kirjailijanuraansa hän toimi Oriveden opiston Kirjoittajalukiossa kirjoittajaohjelmien suunnittelijana, kirjoittamisen vastuuopettajana sekä äidinkielen ja kirjallisuuden opettajana 15 vuoden ajan.

Tuotanto
--------

* *Kerrottu huone*. Teos, 2017. ISBN 978-951-851-740-8.
* *Jälki!*. Teos, 2019. ISBN 978-951-851-922-8.
* *Kaikki päivän tunnit*. Teos, 2022. ISBN 978-952-363-250-9.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lehtinen, Nina: Alitajunta puskee esiin unet ja fantasian, mutta myös himot ja häpeän – Marjo Katriina Saarisen romaani toimii kuin freudilainen psykoanalyysi  14.10.2017. Aamulehti.  Arkistoitu 6.11.2019. Viitattu 6.11.2019.
2. 1 2  Marjo Katriina Saarinen Teos.  Arkistoitu 3.2.2019. Viitattu 6.11.2019.
3. ↑  Koskelainen, Jukka: Marjo Katriina Saarisen toisessa romaanissa kadonnut jättää jälkeensä kysymysten vyyhdin  2.5.2019. Helsingin Sanomat.
**Sanni Paatso** (s. 29. elokuuta 2002) on suomalainen näyttelijä, joka tunnetaan Nelli Nuudelipään roolista vuosina 2014–2016 elokuvissa *Risto Räppääjä ja liukas Lennart*, *Risto Räppääjä ja Sevillan saituri* ja *Risto Räppääjä ja yöhaukka*.

Paatso esiintyi 6-vuotiaana Veikko Aaltosen ohjaamassa televisiosarjassa *Naisia kaupungilla* vuonna 2010. Hän on näytellyt myös elokuvassa *Vares – Pahan suudelma* vuonna 2011.

Sanni Paatson äiti Rinna Paatso ja isovanhemmat Ilari ja Liisa Paatso ovat näyttelijöitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Saloranta, Emilia: Risto Räppääjä -elokuvan lapsitähti on näyttelijä jo kolmannessa polvessa *Apu.fi*.  7.2.2014. Viitattu 10.7.2014.
2. ↑  Sanni Paatso Elonetissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Sanni Paatso Elonetissä.
* Sanni Paatso Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |