recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ségué** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bankassin piirissä Malissa. Se sijaitsee Bobon tasangon itäreunalla 45 kilometriä Bankassista lounaaseen. Kunnassa on 22 100 asukasta (vuonna 2009).

Séguén kunnan pinta-ala on 840 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Bankassin piirin Dimbal Habén, idässä Léssagou Habén, Dialassagoun ja Torin, kaakossa Sokouran, lounaassa Ségoun alueen Tominianin piirin Timissan sekä luoteessa Moptin alueen Bandiagaran piirin Timnirin ja Bara Saran kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu 43 kylää. Asukkaat ovat dogoneja, markoja ja fulbeja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio, maapähkinä, lehmänpapu, maapapu, seesami, riisi ja teehibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit, siat, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluu joukko kouluja ja kolme terveysasemaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Cercle de Bankass - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)
4. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)
5. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Segue 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)
**Sékou Sangaré** (1936 Toukoto – ?) oli malilainen hallintovirkailija ja poliitikko.

Sangaré valmistui Terrasson de Fougèresin lyseosta vuonna 1957 ja opiskeli kahden vuoden ajan oikeustieteitä Dakarin yliopistossa. Hän jatkoi opintojaan Pariisissa ja palasi valmistuttuaan vasta itsenäistyneen Malin valtionvarainministeriön neuvonantajaksi. Vuonna 1961 hänestä tuli hallituksen taloudellinen neuvonantaja. Sangaré osallistui Malin ja Ranskan yhteistyöneuvotteluihin vuonna 1962 ja Malin frangia koskeneisiin neuvotteluihin vuonna 1967.

Vuonna 1966 alkaneen "aktiivisen vallankumouksen" aikana Sangaré nimitettiin Sudanin liiton talous- ja rahoituslautakunnan jäseneksi. Vuoden 1968 vallankaappauksen jälkeen hän säilytti asemansa pääministeri Yoro Diakitén kabinetissa. Sangaré toimi Malin valtioyhtiöistä vastaavana ministerinä vuosina 1973–1978.

Sangaré nimitettiin vuonna 1982 presidentti Moussa Traorén kabinettipäälliköksi ja seuraavan vuoden alussa Traorén ajan ensimmäiseksi presidentin pääsihteeriksi, jolla oli ministerin arvo. Hän työskenteli virassa vain viiden kuukauden ajan. Sangaré toimi myös Malin keskuspankin hallintoneuvoston puheenjohtajana. Hän kuoli pitkällisen sairauden jälkeen 2010-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sekou Sangare *Ministere du Travail et de la Fonction Publique*.  Arkistoitu 21.6.2020. Viitattu 21.6.2020.
2. 1 2 3 4  Parcours des 15 ministres – Segal de la Présidence *Bamada.net*. Viitattu 21.6.2020.
*Tämä artikkeli kertoo kirjailijasta. Maantieteilijästä katso Jussi S. Jauhiainen.*
**Akseli Johannes (Jussi) Jauhianen** (30. syyskuuta 1923 Viipuri – 27. joulukuuta 1991) oli suomalainen kirjailija.

Jauhiainen osallistui kirjallaan *Valentinalla on lintuja edessään* Otavan 1976 järjestämään jännitysromaanikilpailuun ja sijoittui kilpailun kärkipaikoille.

Jauhiainen oli ammatiltaan rakennusmestari. Hän toimi Kainuun Kirjailijat yhdistyksen sihteerinä 1976–1982.

Teoksia
-------

* *Valentinalla on lintuja edessään* : rikosromaani. Otava 1976

Lähteet
-------

* Jussi Jauhiainen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)

### Viitteet

1. ↑  Kajaanin seurakunta, Jauhiainen Akseli Johannes, Paltaniemen hautausmaa (uusi) osasto A1, Kajaani, viitattu 24.1.2022
2. ↑  Tommi Jauhiainen: Akseli Johannes Jauhiainen – Genealogy – Geni *geni.com*.  24.1.2022. Viitattu 24.1.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |

 |
**Daran taistelu** käytiin vuonna 530 Itä-Rooman eli Bysantin valtakunnan ja sassanidien Persian välillä. Dara oli roomalainen linnoitus, jonka Anastasios I rakennutti suojaksi persialaisia vastaan Mesopotamiaan. Anastasios nimesi paikan **Anastasiopoliiksi**, mutta nimeä ei yleensä käytetty.

Tausta
------

Bysantti oli ollut sodassa Persiaa hallinneiden sassanidejen kanssa vuodesta 527, jolloin Kavadh I:n sanottiin yrittäneen väkisin tehdä Iberian asukkaista zarathustralaisia. Iberian kuningas pakeni Justinianus I:n luokse. Kavadh yritti saada aikaan rauhan Bysanttin kanssa ja Justinianuksen adoptoimaan Kavadhin poika Khosrau. Justinianus ei suostunut vaan lähetti kenraalinsa Belisariuksen ja Sittaksen Persiaan. Heidät lyötiin aluksi ja Justinianus yritti solmia rauhan Kavadhin kanssa, mutta persialaiset lähettivät 30 000 uutta sotilasta Daran linnoitusta kohti vuonna 529. Belisarius ja Hermogenes lähetettiin takaisin 25 000 miehen voimin. Kavadh lähetti 10 000 lisäjoukkoja.

Taistelu
--------

Vaikka hänellä olikin vähemmän joukkoja Belisarius päätti hyökätä persialaisten kimppuun. Hän antoi kaivaa joukon ojia Daraan johtavan tien varrelle jotta persialaiset eivät pystyisi käyttämään ratsuväkeään. Belisarius järjesti jalkaväkensä keskelle ja kummallekin siivelle heruleista koostuvan ratsuväen. Vasemmalla siivellä oli myös 300 hunnien ratsuväkeä ja oikealla vielä 600 hunnia. Reservissä armeijan takana oikealla siivellä oli kenraali Johanneksen johtama bysanttilainen ratsuväki. Persialaiset asettivat joukkonsa kahteen siipeen: oikeaa johti Pityaxes ja vasenta Baresamanes.

Persialaisten ensimmäinen hyökkäys kohdistui vasemmalla siivellä olevia heruleja kohti. Herulit antoivat aluksi periksi, mutta pelkäsivät omien liittolaistensa hunnien kostoa niin että tekivät vastahyökkäyksen ja löivät persialaiset takaisin.

Nyt seurasi taistelussa tauko, jonka aikana persialainen sotilas haastoi bysanttilaiset kaksintaisteluun. Heruli nimeltä Andreas tappoi persialaisen ja vielä toisenkin haastajan. Tämän jälkeen persialaiset palasivat leiriinsä yön ajaksi.

Seuraavana päivänä saapui 10 000 uutta persialaista sotilasta. Taistelun alkoi kun kummatkin osapuolet ampuivat toisiaan jousilla ilman suurempia tappioita. Belisarius oli kätkenyt ratsuväkeä Daran vasemmalla puolella olevan kukkulan taakse. Kun persialaiset hyökkäsivät antoi bysanttilaisten keskusta periksi, mutta kätkössä olevan ratsuväen ja oikean siiven hunnit saivat persialaiset perääntymään. Firouz lähetti persialaisten valiojoukot bysanttilaista ratsuväkeä vastaan, joka murtui. Belisarius teki vastahyökkäyksen, joka jakoi persialaiset joukot kahteen osaan. Toinen osa ajoi takaa bysanttilaista ratsuväkeä, mutta toinen jäi mottiin ja se tuhottiin. 5 000 persialaista sai surmansa ja heidän mukanaan Baresmanes. Loput persialaisista Belisarius päästi pakoon.

Katso myös
----------

* Vallihautasota

Lähteet
-------

* Prokopios, "Sodat"
**Darasun** (ven. Дарасу́н) on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Karymskojen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ingoda-joen rannalla 66 kilometriä aluepiirin pääkaupungista Tšitasta kaakkoon ja 34 kilometriä Karymskojesta länteen. Taajaman kautta kulkee Siperian rautatie. Asukkaita on 7 300 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on syntynyt 1700-luvun alussa. Aluksi sen nimenä oli Ulzutujevo. Siperian radan rakentamisen yhteydessä vuonna 1897 perustettiin rautatieasema, joka sai myöhemmin nimen Darasun. Vuonna 1950 Ulzutujevosta tuli Darasunin kaupunkimainen taajama.

Darasunissa toimii kaivosteollisuuden laitteita valmistava konepaja. Taajamassa on kaksi keskikoulua, kulttuuritalo, kirjasto, kotiseutumuseo ja sairaala. Lähistöllä sijaitsee Darasunin kylpylä (Kurort-Darasun).

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 8.1.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Darasun Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
**Daphniphyllaceae** on kasviheimo koppisiemenisten Saxifragales-lahkossa. Heimon ainoa suku on *Daphniphyllum*.

Tuntomerkit
-----------

Kasvit ovat ainavihantia ja karvattomia puita tai pensaita, joihin kerääntyy alumiinia, ja jotka sisältävät eräitä iridoideja ja alkaloideja. Lehdet sijaitsevat valekiehkuroissa kierteisesti ja ovat ehytlaitaisia, sulkasuonisia ja korvakkeettomia, usein alta harmahtavia; ruotien pituus vaihtelee samassakin versossa. Pienet kukat ovat perällisiä, yksineuvoisia ja sijaitsevat huiskilomaisissa kukinnoissa. Kehä on yksikiehkurainen ja enemmän tai vähemmän verhiömäinen, siinä on 2–6 lehteä; joskus kukka on kehätön. Hedekukassa on 5–24 hedettä, joiden ponnet avautuvat raoilla; joskus on myös joutoheteitä. Emikukassa on eri- tai yhdislehtinen kehä tai kehä puuttuu, toisinaan joutoheteitä ja yhdislehtinen kehänpäällinen sikiäin, jossa on 2–4 emilehteä ja kärki- tai aksiletyyppinen istukka tai laitaistukat. Vartalot ovat lyhyitä ja käyriä, luotit melko massiivisia monisoluisine ulokkeineen. Kutakin emilehteä kohden on sikiäimessä yksi tai tavallisemmin kaksi riippuvaa siemenaihetta. Hedelmä on yksisiemeninen luumarja. Siemenissä on niukka perispermi eli ulkovalkuainen ja lyhyt alkio. Joskus esiintyy monialkioisuutta.

Levinneisyys
------------

Heimo/suku kasvaa Itä-Aasiasta Malaijien saaristoon ulottuvalla alueella.

Luokittelu
----------

Daphniphyllaceae ja sen ainoa suku *Daphniphyllum* sisältää kymmenen lajia. Niiden systemaattinen asema on ollut epävakaa: joskus niitä on pidetty esim. tyräkkikasvien (Euphorbiaceae) tai heimon Balanopaceae sukulaisina. Nykykäsityksen mukaan ne ovat katsurakasvien (Cercidiphyllaceae) sisarryhmä Saxifragales-lahkon evoluutiopuussa.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001–). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, heinäkuu 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3  Stevens 2001–, viittaus 7.3.2015


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q13659061
* Wikispecies: Daphniphyllaceae
* CoL: 8ZC
* EoL: 2510340
* EPPO: 1DAPF
* FoC: 10254
* Fossilworks: 55446
* GBIF: 4261950
* GRIN: 343
* iNaturalist: 71492
* IPNI: 77126712-1
* IRMNG: 112822
* ITIS: 28441
* NCBI: 4386
* Open Tree of Life: 1086379
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126712-1
* Tropicos: 42000046
* Watson & Dallwitz: daphniph
* WFO: wfo-7000000177

 |

 |
**Jussi Herman Kanto** (6. kesäkuuta 1944 Ilmajoki – 21. syyskuuta 1999 Turku) oli suomalainen lääketieteen tohtori, joka toimi Turun yliopiston anestesiologian professorina vuodesta 1993.

Jussi Kanto kirjoitti ylioppilaaksi Ilmajoen yhteiskoulusta 1963 ja lähti opiskelemaan lääketiedettä Turun yliopistoon. Hän suoritti lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1970 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1976. Anestesiologian erikoislääkärin oikeudet hän sai 1979. Turun yliopiston farmakologian dosentiksi hänet nimitettiin 1977 ja kliinisen farmakologian dosentiksi 1981. Vuonna 1984 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston anestesiologian dosentiksi.

Vuonna 1993 Jussi Kannosta tuli Turun yliopiston anestesiologian professori ja Turun yliopistollisen keskussairaalan anestesiologian yksikön ylilääkäri. Hänen erityisiä tutkimusalojaan olivat synnytysten kivunlievitys, keisarileikkausten anestesiologia ja kroonisen kivun hoito. Hän oli vierailevana tutkijana Italiassa, Japanissa, Englannissa, Saksassa ja Yhdysvalloissa ja tuotti noin 500 tieteellistä julkaisua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Salo, Matti: Professori Jussi Kanto. Anestesiologi oli pidetty luennoitsija *Helsingin Sanomat*.  10.10.1999. Viitattu 1.1.2019.  (Tilaajille.)
2. ↑  Ari Rousu ja Antti Välimäki (toim.): *Ilmajoen yhteiskoulu ja lukio 75 vuotta*, s. 227. , 1999. ISBN 952-91-1100-2.
**Paljaskuonovompatti** (*Vombatus ursinus*) on yksi maailman kolmesta vompattilajista. Se on *Vombatus*-suvun ainoa laji ja uhanalaisuusluokitukseltaan elinvoimainen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Paljaskuonovompatti on noin 90–115 cm pitkä ja painaa 20–40 kg. Yksittäiset urokset voivat olla jopa 50 kilon painoisia. Koiraat ovat naaraita suurempia. Tasmaniassa elävät yksilöt ovat jonkin verran mantereella eläviä pienempiä, noin 80 cm pitkiä ja 20 kg painavia. Ruumis on vahva ja sopii hyvin kaivamiseen.

Paljaskuonovompatin turkki on karkea ja sen väri vaihtelee yksilöittäin kellertävästä ruskeasta harmaaseen ja jopa lähes mustaan. Korvat ovat pienet ja kolmion muotoiset.

Elinympäristö ja levinneisyys
-----------------------------

Paljaskuonovompatti on laajimmalle levinnyt vompattilaji. Ne elävät Kaakkois- ja Itä-Australian rannikon ja Tasmanian metsissä, pensaikoissa ja myös vuoristoisemmilla alueilla. Se elää sukulaislajiaan karvakuonovompattia hieman viileämmillä ja kosteammilla alueilla.

Elintavat
---------

Paljaskuonovompatti on kasvinsyöjä. Se syö pääosin tuoretta ruohoa ja heinäkasveja. Kuivan kauden aikana se saattaa syödä myös ruohokasvien juuria. Sillä on tehokas ruoansulatusjärjestelmä ja sen tarvitsee syödä kokoonsa nähden varsin vähän. Se on muiden vompattien tavoin yöeläin.

Paljaskuonovompatit kaivavat laajoja tunneliverkostoja, joissa ne viettävät suuren osan ajastaan.

Urosvompatti merkkaa reviiriään ulosteilla, jotka se yllättävän taitavasti jättää kivien ja kantojen päälle. Naarasvompatti ulostaa tiettyihin paikkoihin (kuin vessa ikään), läjässä voi olla monta sataa papanaa.

Vompatit ovat koirille vaarallisia, koska kokematon koira helposti seuraa vompattia luolaan. Muutaman kuukauden päästä vompatti siivoaa koiran luut luolastaan. Vompatti asustaa useampaa luolaa.

Lähteet
-------

* Wombania's wombat information center (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Taggart, D. Martin, R. & Menkhorst, P.: *Vombatus ursinus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 3.8.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Vombatus ursinus | 
* Wikidata: Q752436
* Wikispecies: Vombatus ursinus
* ADW: Vombatus
* AFD: Vombatus\_ursinus
* BioLib: 33127
* BOLD: 26227
* CoL: 7FT26
* EoL: 981577
* EPPO: VOMBUR
* Fossilworks: 234548
* GBIF: 2440301
* iNaturalist: 43009
* IRMNG: 10208277
* ITIS: 552680
* IUCN: 40556
* MSW: 11000014
* NCBI: 29139

 |
|  |
| Didelphis ursina | 
* Wikidata: Q109647236
* GBIF: 9204960

 |

 |
**Séféto Nord** on maalaiskunta Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Niagané sijaitsee historiallisella Kaartan alueella 205 kilometriä Kitasta pohjoiseen. Kunnassa on 11 600 ja kylässä 3 900 asukasta (vuonna 2009).

Séféto Nordin kunnan pinta-ala on 2 250 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa ja kaakossa Kitan piirin Djougounin, lounaassa Séféto Ouestin, lännessä Bafoulabén piirin Diallanin ja luoteessa Diéman piirin Diéouran ja Lambidoun kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja alangot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Kasvillisuus on savannia.

Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on fulbeja, mandinkoja, kakoloja ja diawandoja. Alueelta suuntautuu voimakas muuttoliike ulkomaille.

Seudun liikenneyhteydet ovat huonot varsinkin sadekaudella. Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, fonio, maapähkinä, hirssi ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 6.7.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Séféto-Nord 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 6.7.2018.
3. ↑  Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 6.7.2018.
**Pjotr Petrovitš Suškin** (ven. Пётр Петрович Сушкин, 8. helmikuuta 1868 Tula – 17. syyskuuta 1928 Kislovodsk) oli venäläinen lintutieteilijä.

Suškin oli akateemikko ja johti Neuvostoliiton tiedeakatemian lintutieteellistä osastoa Pietarissa vuosina 1921–1928. Hän työskenteli usealla lintutieteen alalla, kuten taksonomian, faunistiikan, soveltavan anatomian ja lintumaantieteen. Akateemikon arvon hän sai vuonna 1923. Hän julkaisi myös ihmislajin alkuperää käsitteleviä kirjoituksia ja tutki perhosia (*Lepidoptera*).

Suškin teki lukuisia tutkimusretkiä eri puolille Venäjää ja Keski-Aasiaa, kuten Baškortostaniin, Kazakstaniin, Kaukasukselle, Siperiaan ja Luoteis-Mongoliaan. Näillä retkillä hän keräsi valtavat kokoelmat ja muistiinpanot lintujen levinneisyydestä ja biologiasta. Analysoidessaan aineistoa hän kiinnitti erityistä huomiota taksonomian kehitykseen. Hänen työnsä petolintujen ja eräiden varpuslintuheimojen taksonomian selvittelyssä kuuluu lintujen lajinkehityksen ja taksonomian tutkimuksen tärkeimpiin töihin. Hänen tutkimuksensa Altain linnustosta (1938) on klassinen paikallisfaunistinen työ. Toinen tärkeä teos on postuumisti vuonna 1956 julkaistu *Zoological regions of central Siberia and adjacent highland Asia and an attempt of a history of the recent fauna of Palaearctic Asia*.

Suškinin johtokaudella lintutieteellisen osaston toiminta oli hyvin aktiivista. Hän koulutti useita nuoria tutkijoita ja saattoi museon kokoelmat ajan tasalle niin inventoinnin kuin varastoinnin kannalta ja kasvatti suuresti näytteiden määrää. Erityisen voimakkaasti kasvoivat luukokoelmat ja alkoholiin säilöttyjen näytteiden kokoelmat.

Suškin nimesi useita lintujen alalajeja, muun muassa vuorihempon ja 
pikkukäpylinnun.

Lähteet
-------

* Neuvostoliiton tiedeakatemia

### Viitteet

1. ↑  RAS
2. ↑  Perrins, Christopher M. (toim.) 1994: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hong Kong. ISBN 0-19-854679-3


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Pjotr Nikolajevitš Romanov
Suuriruhtinas **Pjotr Nikolajevitš Romanov** (10. tammikuuta 1864 Pietari, Venäjän keisarikunta – 17. tammikuuta 1931 Antibes, Ranska) oli venäläinen aatelismies ja keisari Nikolai I:n pojanpoika. 

Pjotr syntyi Nikolai Nikolajevitš Romanov vanhemman ja Alexandra von Oldenburgin pojaksi. Hänen vanhempi veljensä oli suuriruhtinas, kenraali Nikolai Nikolajevitš Romanov nuorempi.

26. heinäkuuta vuonna 1889 Pjotr nai Militza (Milica) Petrović-Njegošin, Montenegron kuninkaan Nikola I Petrović Njegošin tyttären. Hänen veljensä Nikolai puolestaan nai Militzan sisaren Anastasian vuonna 1907. Molemmat olivat hartaita ortodokseja ja montenegrolaiset olivat myös panslavisteja. Avioliitosta syntyi 4 lasta:

* Ruhtinatar Marina Petrovna Romanova (1892–1981)
* Ruhtinas Roman Petrovitš Romanov (1896–1978)
* Ruhtinatar Nadežda Petrovna Romanova (1898–1988)
* Ruhtinatar Sofia Petrovna Romanova (1898–1898), kuoli lapsena

Perheellä oli vaikutusvaltainen asema keisarillisessa hovissa 1900-luvun alussa. Helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917 Pjotr ja Militza siirtyivät Krimille ja myöhemmin 1919 pakenivat Etelä-Ranskaan, jossa Pjotr kuoli vuonna 1931. Suuriruhtinatar Militza Nikolajevna Romanova kuoli Aleksandriassa, Egyptissä vuonna 1951.

Lähteet
-------

1. ↑  Af Storfostersdömet Finlands författnings.  *Finlands Allmänna Tidning*, 13.11.1889, nro 265, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.07.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**RNA-virus** on virus, jonka perimä on ribonukleiinihappoa. Viruksen perimää kopioiva RNA-polymeraasi ei kykene tunnistamaan ja korjaamaan replikaation aikana tapahtuneita virheitä. Siksi RNA-viruksissa tapahtuukin paljon mutaatioita, joiden avulla ne pääsevät usein isäntäorganismin immuunijärjestelmän ohi. Retrovirukset ovat RNA-viruksia, jotka sisältävät myös käänteiskopioijaentsyymiä. Se tekee viruksen perimästä DNA:ta, joka integroituu isäntäsolun perimään ja muuttaa sen toimintaa.

RNA-virukset voidaan jakaa niiden perimän tyypin perusteella. Positiivisesti varautuneiden virusten perimä on yksijuosteista lähetti-RNA:ta. Kun virus on päässyt isäntäsolun sisälle, isäntäsolun ribosomit lukevat viruksen lähetti-RNA:n ja tekevät siitä proteiineja. Muun tyyppisiä RNA-viruksia ovat negatiivisesti varautuneet virukset, kaksijuosteista RNA:ta sisältävät virukset ja sekä positiivisesti että negatiivisesti varautunutta RNA:ta sisältävät virukset. Niiden perimässä ei ole lähetti-RNA:ta. Ne vievät perimänsä lisäksi isäntäsoluun proteiineja, joiden avulla isäntäsolu valmistaa perimästä lähetti-RNA:ta. Lähetti-RNA:n muodostuksen myötä virusperäisten proteiinien pitoisuus isäntäsolussa kasvaa, ja solu alkaa lähetti-RNA:n muodostuksen sijaan kopioida viruksen perimää.

RNA-viruksia vastaan on kehitetty mRNA-rokotteita.

Lähteet
-------

1. ↑  RNA-virus *Duodecim Terveyskirjasto*. Viitattu 26.7.2022.
2. ↑  Underwood, James C.E. & Cross, Simon S.: "What causes disease?", *Underwood's Pathology*, s. 27 - 52. Elsevier, 2019. (englanniksi)
3. ↑  Payne, Susan: "Introduction to RNA Viruses", *Viruses*, s. 97–105. Elsevier, 2017. ISBN 978-0-12-803109-4. Teoksen verkkoversio (viitattu 26.7.2022). (englanniksi)
4. ↑  COVID-19 vaccine: What’s RNA research got to do with it? *NewsCenter*.  14.12.2020. Viitattu 26.7.2022. (englanniksi)
**Pjotr Stepanovitš Pšennikov** (ven. Пётр Степа́нович Пше́нников; 28. tammikuuta 1895 Moskova, Venäjän keisarikunta – 28. joulukuuta 1941 Brjansk, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kenraaliluutnantti.

Opinnot
-------

Pšennikov valmistui Pihkovan vänrikkikoulusta vänrikiksi vuonna 1916. Hän suoritti vuonna 1925 puna-armeijan ylimmän sotapäällystön kurssin.

Sotilasura
----------

Pšennikov liittyi punakaartiin 23. lokakuuta 1917 ja osallistui Venäjän vallankumoukseen Petrogradin (Pietarin) rintamalla ja läntisellä rintamalla, missä hän toimi aluksi komppanianpäällikkönä ja myöhemmin pataljoonan-, rykmentin ja prikaatinkomentajana.

Vallankumouksen jälkeen hänet kiinnitettiin 4. Armeijakuntaan, missä hän toimi aluksi rykmentinkomentajana ja myöhemmin divisioonankomentajan apulaisena kunnes hänet siirrettiin Esikunnan Operatiivisen osaston päälliköksi. 

Pšennikovin suoritettua vuonna 1925 ylimmän päällystön kurssin hänet siirrettiin 29. Jalkaväkidivisioonan komentajasi, missä hän palveli muutaman vuoden ja siirtyi sen jälkeen reserviin hänen omasta anomuksestaan. Hän palasi kumminkin armeijan palvelukseen vuonna 1931 ja hänet sijoitettiin päällikön sijaiseksi Leningradin Sotilaspiirin ilmatorjunnan hallintoon. Vuonna 1933 hänet siirrettiin reserviupseerikurssien päälliköksi Leningradin Sotilaspiiriin.

Talvisota
---------

Everstiksi 15. huhtikuuta 1936 ylennetty Pšennikov sijoitettiin talvisotaa edeltäneissä toimissa 142. Jalkaväkidivisioonan komentajaksi 23. elokuuta 1939. Talvisodan puhjettua hän komensi joukkojaan Taipaleella prikaatinkomentajaksi ylennettynä. Talvisodan päätteeksi hänet ylennettiin divisioonankomentajaksi ja Neuvostoliitossa 5. kesäkuuta 1940 käyttöön otetussa kenraaliarvoasteikossa hänet nimitettiin kenraaliluutnantiksi.

Toinen maailmansota
-------------------

Pšennikov siirrettiin talvisodan jälkeen 36. Jalkaväkiarmeijakunnan komentajaksi, mistä hänet siirrettiin keväällä 1941 Suomen vastaiselle rajalle Neuvostoliiton 23. Armeijan komentajaksi, mistä tehtävästä hänet vapautettiin 2. elokuuta 1941 ja siirrettiin myöhemmin Neuvostoliiton 8. Armeijan komentajaksi ja lyhyen komentajuuden jälkeen Nevan Operatiivisen Ryhmän komentajaksi. Tässäkään tehtävässä hän ei kauaa saanut olla vaan hänet siirrettiin jo joulukuussa 1941 Brjanskin Rintamalle, missä hän sai komentoonsa 3. Armeijan. Kauaa ei Pšennikov tässäkään tehtävässä kerennyt olla, kun hän kaatui taistelussa Brjanskin rintamalla 28. joulukuuta 1941.

Lähteet
-------

* Raunio, Ari; Kilin, Juri: *Itsenäisyyden puolustajat, Sodan taisteluja 2, Jatkosota*. Weilin+Göös, 2005. ISBN 951-593-927-5.
**Nils Tunander** eli *Nicolaus Jonæ, Ostrogotus* (noin 1625 Västervik, Småland, Ruotsi – 24. helmikuuta 1679 Turku) oli suomalainen kirkkoherra, Turun akatemian professori ja rehtori.

Tunanderin vanhemmat olivat Västervikin koulun rehtori Jonas (Jonas Nicolai) ja Ingeborg Pehrsdotter. Hän pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1648. Tunander teki ulkomaanmatkan Saksaan, Ranskaan ja Italiaan vuonna 1658. Hän opiskeli Strassburgissa 1658, Heidelbergissä 1659 ja Tübingenissa 1660. Tunander tutustui Saksassa ollessaan saksalaisen pietismin oppi-isään Philipp Jakob Speneriin ja sai tältä vaikutteita.

Tunander oli Uusmaalaisen osakunnan inspehtorina 1668–1679. Hän toimi Turun akatemian kolmantena teologian professorina vuodesta 1667 astuen virkaan vuonna 1668 ja oli samalla palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherrana vuodesta 1668 ja Turun tuomiokapitulin jäsenenä. Tunander oli akatemian rehtorina 1672–1673.

Tunanderin aikana akatemian teologian opetus ja tutkimus alkoi siirtyä pois dogmatismista raamatullis-käytännölliseen suuntaan. Tunander julkaisi painettuna Halikon kirkossa vuonna 1670 pitämänsä ruumissaarnan ja yhteensä viisi hautajaisrunoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Nils Tunander. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 30.1.2015.
2. ↑  SKS Biografiakeskus : Suomen kirkon paimenmuisto : Tunander, Nicolaus Jonae (1625–1679)
3. ↑  Nils Tunanderin elämäkerta Kansallisbiografiassa


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Nuori Irlanti** (engl. *Young Ireland*) oli Irlannissa 1840-luvulla toiminut nationalistinen liike. Sen perusti joukko nuoren polven älykköjä, jotka olivat ryhmittyneet *The Nation* -nimisen lehden ympärille. Ryhmän johtajiin kuuluivat lehden keskeisimmät kirjoittajat Charles Gavan Duffy, Thomas Davis ja John Blake Dillon. Nuoren Irlannin liike omistautui Irlannin historian tutkimiselle ja iirin kielen elvyttämiselle. Sen tavoitteena oli kuitenkin Irlannin itsenäisyyden saavuttaminen. Liikkeen radikaalisiipi ryhtyi vuonna 1848 epäonnistuneeseen kapinayritykseen, joka tuhosi koko liikkeen.[1][2]

*The Nation* -lehden perustivat vuonna nuoret toimittajat 1842 Duffy ja Davis, joista ensinmainittu oli katolinen ja jälkimmäinen protestantti.[3] Lehti oli alkujaan osa Daniel O’Connellin johtamaa niin sanottua repeal-liikettä, joka tähtäsi Irlannin ja Ison-Britannian unionin kumoamiseen. O’Connellin taivuttua brittiviranomaisten vaatimuksiin Clontarfissa vuonna 1843 nuoret kuitenkin pettyivät hänen varovaisuuteensa.[2] Katolinen ja väkivaltaa vastustanut O’Connell tukijoineen syytti *The Nationia* sekularismin tukemisesta ja O’Connellin politiikan vaarantamisesta liian hyökkäävällä esiintymisellä. Davisin kuoltua vuonna 1846 nuoren Irlannin ryhmä irtautui O’Connellin Repeal Association -järjestöstä, sillä vaikka he eivät vastustaneetkaan O’Connellin poliittista strategiaa, he eivät hyväksyneet periaatteellista kieltäytymistä poliittisesta väkivallasta. Repeal Associationin kilpailijaksi he perustivat vuoden 1847 alussa Irlannin konfederaatio -nimisen liikkeen, joka käytännössä ajoi samanlaista rauhanomaista politiikkaa. Tukijakseen se sai vaikutusvaltaisen parlamenttiedustaja William Smith O’Brienin.[3]

Suuren nälänhädän koetellessa Irlantia John Mitchelin johtama radikaalisiipi alkoi irtautua Nuoren Irlannin liikkeestä vuoden 1848 alussa. Ranskassa samana vuonna puhjennut helmikuun vallankumous sai kuitenkin myös liikkeen maltilliset johtajat tilapäisesti radikalisoitumaan. Jyrkkien esiintymisten seurauksena John Russellin johtama Ison-Britannian hallitus päätti kesäkuussa 1848 pidätyttää Irlannin konfederaation johtajat, jolloin O’Brien ryhtyi vastentahtoisesti johtamaan kapinaa. Vaatimattomaksi jäänyt aseellinen kansannousu Tipperaryssa kukistettiin viikossa. Liikkeen johtajat vangittiin ja tuomittiin kuolemaan, joskin tuomiot muutettiin karkotuksiksi Tasmaniaan. Myöhemmin O’Brien ja eräät muut päästettiin palaamaan Irlantiin.[3]

Lähteet
-------

1. ↑  Young Ireland (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 11.4.2014.
2. 1 2  Ireland: History (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 11.4.2014.
3. 1 2 3  Richard Davis: Young Ireland (englanniksi) Encyclopedia of 1848 Revolutions. Ohion yliopisto. Viitattu 11.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nuori Irlanti**.
* Katja Härkisuo: Alistetuista orjista irlantilaiseksi kansakunnaksi: Nuori Irlanti -ryhmä yhtenäisen, ylpeän, irlantilaisen kansakunnan rakentajana 1840-luvun alkupuoliskolla Yleisen historian pro gradu -tutkielma. Tampereen yliopisto 2008.
*Tämä artikkeli kertoo vuosina 1925–1951 ilmestyneestä lehdestä.* Pieksämäen Lehti *käytti samaa nimeä vuosina 1953–1958.*
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Pieksämäen Sanomat** oli vuosina 1925–1951 ilmestynyt Pieksämäen ensimmäinen paikallislehti.

Faktori Eemeli Mäki perusti vuonna 1925 Pieksämäelle kirjapainon ja alkoi julkaista *Pieksämäen Sanomat* -nimistä paikallislehteä. Vuonna 1930 sen kilpailijaksi perustettiin oikeistolainen *Pieksämäki*-lehti. Lehdet yhdistettiin vuonna 1947 siten, että Mäki myi lehtensä *Pieksämäen* taustapiirin perustamalle uudelle yhtiölle. Talousvaikeuksista kärsinyt *Pieksämäen Sanomat* myytiin vuonna 1951 kuopiolaiselle *Savo*-lehdelle. Paikallislehti lopetettiin ja sen tilaajat yritettiin houkutella *Savon* lukijoiksi.

*Pieksämäen Sanomat* ilmestyi vuosina 1925–1947 kerran, vuosina 1948–1949 kahdesti ja vuosina 1950–1951 kolmesti viikossa. Sen levikki oli 1940-luvulla noin 2 500 kappaletta. Päätoimittajina työskentelivät Toimi Ronkainen (1925–1927), Eemeli Mäki (1927–1932), Elina Mäki (1932–1947), Visa Mäki (1947), Walter Jokinen (1947–1948), Heikki Honkalinna (1948–1949), Usko Santavuori (1949–1950), Esko Puranen (1950), Heimo J. Kivioja (1950) ja Eino A. Jäppinen (1950–1951).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 211–212. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* *Pieksämäen Sanomat* digitoituna kansalliskirjastossa
**Nuori Bosnia** (serbokroaatiksi *Mlada Bosna*, Млада Босна) oli vallankumouksellinen liike. Sen jäsenet koostuivat lähinnä opiskelijoista, pääasiassa serbeistä, mutta myös bosniakeista sekä kroaateista. Liikkeen jäsenten kesken kannatettiin kahta avainideologiaa, jugoslavistista (yhdistyminen Jugoslaviaksi) sekä Suur-Serbia-ideologiaa (yhdistyminen Serbiaksi). Monet ideat, liikkeet ja tapahtumat inspiroivat Nuorta Bosniaa; muun muassa saksalainen romantiikka, anarkismi, venäläinen vallankumouksellinen sosialismi, Fjodor Dostojevski, Friedrich Nietzsche sekä Kosovo Poljen taistelu.

28. kesäkuuta 1914 Sarajevon laukauksina tunnettu salamurha oli Nuoren Bosnian jäsenen Gavrilo Principin tekemä. Tapahtuma johti lopulta ensimmäiseen maailmansotaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Stevenson, David: *1914–1918: The History of the First World War*, s. 11. Penguin Books, 2004. ISBN 978-0-14-026817-1. (englanniksi)
2. ↑  Djokić, Dejan: *Yugoslavism: Histories of a Failed Idea, 1918–1992*, s. 24. C. Hurst & Co. Publishers, 2003. ISBN 978-1-85065-663-0. (englanniksi)
3. ↑  The anarchist tradition on Yugoslav soil *Kate Sharpley Library*. Viitattu 19.2.2018. (englanniksi)
4. ↑  Pavlowitch, Stevan K.: *Serbia: The History of an Idea*. New York University Press, 2002. ISBN 978-0-8147-6708-5. (englanniksi)

Katso myös
----------

* Musta käsi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nuori Bosnia** Wikimedia Commonsissa
**Spencer Silver** (1941 – 8. toukokuuta 2021) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka teki heikon liiman 3M-yhtiölle. Myöhemmin Art Fry käytti sitä liimaa Post-It lappuihin.

Silver opiskeli kemiaa Arizonassa ja Coloradossa, ja aloitti työt 3M-yhtiössä vuonna 1966. Hänen työtään oli erilaisten liimojen kehittely. Vuonna 1968 syntyi aine, joka muodosti mikroskoopilla katsottuna kimaltavia palloja, jotka tarttuivat löyhästi, pitivät papereita kiinni toisissaan, irtosivat helposti ja voitiin kiinnittää uudelleen. Silver kutsui ainetta vastaukseksi kysymykseen, jota ei ole vielä keksitty. Art Fry keksi aineelle käytön kuusi vuotta myöhemmin. Silverin ura 3M:llä jatkui eläkkeelle jäämiseen vuonna 1996.

Post-it- laput ovat Museum of Modern Artin kokoelmissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Spencer Silver, co-inventor of 3M Post-it® Notes, dies at 80 *3M Stories*.  2021. Viitattu 28.9.2022.
2. ↑  Art Fry, Spencer Silver (1977): Post-it Notes *MoMA*. Viitattu 3.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Serendipity: Hitting on the right note *The Independent*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* ULAN

 |

 |
**Pieksämäen tasoristeysturma** tapahtui 8. helmikuuta 1945 Pieksämäen kauppalassa niin sanotussa Vaunupajan tasoristeyksessä, kun henkilöauto jäi Joensuusta Pieksämäelle tulossa olleen pikajunan alle. Onnettomuudessa kuoli viisi henkilöautossa ollutta henkilöä.

Autonkuljettaja Kauko Hynninen (s. 1914) oli lähtenyt henkilöautollaan Pieksämäeltä Jäppilään mukanaan neljä matkustajaa. Onnettomuus tapahtui noin kello 20, kun auto törmäsi Vaunupajan tasoristeyksessä Joensuusta Pieksämäelle tulossa olleeseen pikajunaan. Auto raahautui junan mukana 350 metrin matkan murskautuen pahoin. Ylikäytävällä oli melko hyvä näkyväisyys, mutta lumisateen vuoksi auton kuljettaja ei havainnut junan tuloa. Onnettomuudessa kuolivat Hynnisen lisäksi muun muassa Jäppilän kirkkoherra Lauri Antero Niiranen (s. 1909) ja Jäppilän kunnallislautakunnan esimies, maanviljelijä Vilho Kauhanen (s. 1894).

Lähteet
-------

1. 1 2  Henkilöauto junan alle Pieksämällä, Laatokka, 09.02.1945, nro 33, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kansaneläkelaitoksen henkilökortit -arkisto > Vuosina 1939-1945 kuolleiden henkilöiden hakemistokortit : Niiranen, Lauri Antero
3. ↑  Kansaneläkelaitoksen henkilökortit -arkisto > Vuosina 1939-1945 kuolleiden henkilöiden hakemistokortit  : Kauhanen, Vilho
4. ↑  Kansaneläkelaitoksen henkilökortit -arkisto > Vuosina 1939-1945 kuolleiden henkilöiden hakemistokortit : Hynninen, Kauko Ilmari
Planet Stories. Marraskuun 1953 numeron kansikuva. Kansitaiteilija Kelly Freas
**Planet Stories** oli yhdysvaltalainen tieteistarinoita julkaissut pulp-lehti. Lehden kansikuvat olivat räikeitä, ja useat tarinat olivat tyyliltään avaruusoopperaa. Tunnetuimpia Planet Storiesin kirjoittajia olivat Poul Anderson, Ray Bradbury ja Leigh Brackett

Planet Stories -lehti alkoi ilmestyä vuonna 1939. Sitä julkaisi Thurman T. Scottin johtama Fiction House -niminen kustantamo, joka oli tuolloin jo vakiintunut kioskikirjallisuuden julkaisija. Yhtiön tunnetuimpia julkaisuja olivat *Action Stories* ja *Wings*-lehdet. Kustantamo oli tauolla lamakauden ajan, mutta jatkoi kustannustoimintaa vuonna 1934. Tuolloin yhtiö alkoi julkaista kioskikirjallisuuden lisäksi myös sarjakuvia, ja Planet Stories –lehden ohessa julkaistiin myös Planet Comics –sarjakuvalehteä.

Planet Stories julkaisi muun muassa Ray Cummingsin, Clifford Simakin, Theodore Sturgeonin, Leigh Brackettin, Isaac Asimovin, Ray Bradburyn ja Poul Andersonin kertomuksia. Vuonna 1952 lehti julkaisi Philip K. Dickin ensimmäisen tieteistarinan *Beyond Lies the Wub*. Planet Stories-lehdessä oli kertomusten lisäksi vakituinen kirjepalsta "The Vizigraph", joka toimi kansainvälisenä keskustelufoorumina tieteiskirjallisuudesta kiinnostuneille. Lehden kuvituksista vastasi aluksi Frank R. Paul. Myöhemmin myös Hannes Bok, Kelly Freas ja Alexander Leydenfrost toimivat lehden kuvittajina.

Planet Stories ilmestyi neljä kertaa vuodessa. Vuonna 1943 ja 1951–1954 kokeiltiin tiheämpää julkaisutahtia. Kesällä 1955 Planet Stories lopetti toimintansa 71 numeron jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Al von Ruff and the ISFDB team: Planet Stories *The Internet Speculative Fiction Database*. Viitattu 14.12.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Nathan Vernon Madison: Planet Stories *The Pulp Magazines Project*. Viitattu 14.12.2022. (englanniksi)
**Petter (Petrus Olai) Hahn** (n. 1650 Uråsa, Ruotsi – 20. elokuuta 1719 Västerfärnebo, Ruotsi) oli Turun akatemian rehtorina ja prefessorina toiminut ruotsalainen fysiikan professori.

Hahn oli Uråsan pitäjän Skyestä kotoisin ollut talollisen poika. Hän kävi lukion Växjössä ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1672. Kun hän oli valmistunut Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi, hänet nimitettiin yliopiston kirjastonhoitajaksi 1677, mutta hän pääsi hoitamaan virkaa vasta 1690 korvauksena siitä, ettei hän voinut ruotsinkielisenä saada palkkapitäjää Suomesta. Maisteriksi Hahn vihittiin 1679, ylimääräinen fysiikan professori hänestä tuli 1681 ja vakinainen 1683. Turun akatemian rehtorina Hahn toimi kahteen otteeseen, 1690–1691 ja 1705–1706. Hahnin toimiessa respondenttina julkaistiin ainakin 125 väitöskirjaa fysikaalisista ja fysiologisista ilmiöistä, joita kuitenkin pääosin tarkasteltiin filosofian kannalta. Joissakin oli silti nähtävissä Descartesin vaikutusta. Hahn itse edusti kriittistä näkemystä astrologiaan ja alkusyntyoppiin nähden, ja vaikka hänkin esimerkiksi väitti auringon kiertävän maapallon ympäri, niin hänen tutkimuksissaan näkyy merkkejä kokeellisesta näkökulmasta. Hahn omisti professorina ollessaan Jordansbyn maatilan Tenholassa.

Hahn kuoli sotaa paossa Ruotsissa, jossa hän asui vävynsä, Västerfärnebon kirkkoherrana toimineen Lars Tammelinin luona. Hahn oli naimisissa vuodesta 1681 Margareta Lietzenin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 266. Helsinki: WSOY, 1955.
2. 1 2  Kotivuori, Yrjö: Petter Hahn. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 9.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Dubjonkin piiri Mordvan tasavallan kartalla.
**Dubjonkin piiri** (ven. Дубёнский райо́н, *Dubjonski raion*) on kunnallishallintoalue Mordvan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1928 perustetun piirin pinta-ala on 896,9 neliökilometriä. Asukkaita on 12 500 henkeä (vuonna 2015).

Dubjonkin piiri sijaitsee Mordvan tasavallan itäosassa. Se rajoittuu lounaassa Bolšije Bereznikin, lännessä Tšamzinkan ja pohjoisessa Atjaševon piireihin sekä idässä Uljanovskin alueeseen.

Piirin maisemaa leimaa eroosion kuluttama Suran jokilaakso. Hyötykaivannaisiin kuuluvat savi, hiekka, sora ja hiekkakivi.

Hallinnollinen keskus on Dubjonkin kylä. Kuntaan kuuluu 16 maalaiskuntaa: Ardatovo, Berjozovskoje, Dubjonki, Jengalytševo, Kabajevo, Kaibitševo, Kotškurovo, Krasino, Lomaty, Morga, Nikolajevka, Petrovka, Povodimovo, Purkajevo, Tšeberino ja Tšindjanovo. Asukkaat ovat etupäässä ersäläisiä, venäläisiä ja tataareja.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka tuottaa viljaa, perunaa, lihaa, maitoa ja villaa. Dubjonkin kylässä on teollisuutta. Paikallislehtenä ilmestyy *Novaja žizn*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Mordovija: Entsiklopedija v dvuh tomah, tom 1*, s. 297–298. Saransk: Mordovskoje knižnoje izdatelstvo, 2003. ISBN 5-7595-1543-8. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po munitsipalnym obrazovanijam na 1 janvarja 2015 goda *gks.ru*.  Arkistoitu 14.5.2020. Viitattu 29.11.2015.
3. ↑  Dubjonski munitsipalnyi raion *e-mordovia.ru*. Viitattu 29.11.2015.

Mordvan piirit ja *kaupunkipiiri*
Ardatov •
Atjaševo •
Atjurjevo •
Bolšije Berezniki •
Bolšoje Ignatovo •
Dubjonki •
Insar •
Itšalki •
Jelniki •
Kadoškino •
Kotškurovo •
Kovylkino •
Krasnoslobodsk •
Ljambir •
Romodanovo •
Ruzajevka •
*Saransk* •
Staroje Šaigovo •
Temnikov •
Tenguševo •
Torbejevo •
Tšamzinka •
Zupova Poljana
Futuran laiha, normaali ja puolilihava leikkaus
**Paul Renner** (9. elokuuta 1878 Wernigerode – 25. huhtikuuta 1956 Hödingen) oli saksalainen graafikko, taidemaalari, kirjainmuotoilija, kirjailija ja opettaja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea suositun Futura-kirjasinperheen suunnittelijana sekä useista typografiaa käsittelevistä kirjoistaan.

Renner sai nuorena perinteisen ja ankaran protestanttisen kasvatuksen. Hän suhtautui epäillen abstraktiin taiteeseen ja moniin modernin kulttuurin ilmiöihin kuten jazziin, mutta ihaili toisaalta funktionalismia. 
Renner opiskeli arkkitehtuuria ja kuvataidetta Berliinissä, Münchenissä ja Karlsruhessa. Opintojen jälkeen hän toimi Münchenissä taidemaalarina ja vuosina 1907–17 Georg Müllerin kirjapainon tuotantoassistenttina. Hän oli myös vuonna 1911 perustamassa yksityistä kuvittajien koulua Müncheniin. Vuosina 1925–26 Renner oli Frankfurter Kunstschulen käyttötaiteen ja typografian osaston johtaja sekä 1926 myös Münchenin Grafische Berufsschulen johtaja ja vuodesta 1927 Meisterschule für Deutschlands Buchdruckerin johtaja. Vuonna 1933 Renner vastasi Saksan osaston suunnittelusta Milanon triennaaliissa ja sai triennaalin pääpalkinnon, Grand Prixin.

Renner suhtautui kriittisesti natsien ideologiaan ja julkaisi vuonna 1932 esseen *Kulturbolschewismus?*, jossa hän syytti natsien kampanjaa modernia taidetta ja arkkitehtuuria vastaan vääristeleväksi, rasistiseksi ja vaaralliseksi.  Hitlerin noustua valtaan vuonna 1933 Renner pidätettiin ja hän joutui eroamaan virastaan. Sen jälkeen hän jatkoi uraansa taidemaalarina ja kirjailijana. Gestapo vainosi Renneriä Hitlerin murhayrityksen jälkeen vuonna 1944, sillä eräitä Rennerin sukulaisia oli epäiltynä salahankkeen suunnittelusta.

Paul Renner kirjoitti useita kirjoja typografiasta, graafisesta suunnittelusta ja väriteoriasta, mm. *Die Kunst der Typographie*, *Typographie als Kunst* ja *Das moderne Buch*.

Paul Rennerin suunnittelemia kirjasintyyppejä
---------------------------------------------

* Futura
* Plak
* Futura Black
* Futura Licht
* Futura Schlagzeile
* Renner Antiqua
* Steile Futura

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Font Designer – Paul Renner *Linotype.com*. Monotype GmbH. Viitattu 12.7.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Identifont - Paul Renner *Identifont.com*. Viitattu 12.7.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Renner: Kulturbolschewismus? *felix - books*. Viitattu 12.7.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Planet Shining** on japanilaisen hip hop -yhtyeen m-flon ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin 23. helmikuuta 2000.

m-flon perustivat DJ Taku ja MC Verbal vuonna 1998, minkä jälkeen yhtyeeseen liittyi laulaja Lisa. Yhtyeen levyttämät indie-singlet myytiin nopeasti loppuun, joten se päätyi solmimaan sopimuksen suuren levy-yhtiön Avex Traxin kanssa. m-flon ensimmäinen single "The Tripod E.P." julkaistiin vuonna 1999 ja pitkä studioalbumi *Planet Shining* pian sen jälkeen. Albumi menestyi hyvin ja nousi Oricon-listan kuudennelle sijalle.

Albumin 17 kappaleesta 6 on välisoittoja; albumi vie kuuntelijan matkalle vuoteen 2012 "Global Astroliner" -avaruusaluksella. *Planet Shiningin* jälkeen m-flo on käyttänyt albumeillaan samankaltaista futuristista avaruusteemaa. Albumiin kuuluu myös viiden kappaleen bonus-CD. Albumin kappaleista julkaistiin myöhemmin remix-albumi *The Replacement Percussionists*.

Albumilta julkaistiin useita singlejä vuosina 1999 ja 2000: "L.O.T. (Love or Truth)", "Chronopsychology", "Hands", "Come Back to Me" ja "The Quantum EP". Lisäksi kappale "Been So Long" ja bonus-CD:n kappaleita oli julkaistu aiemmilla singleillä "The Tripod E.P". ja "Mirrorball Satellite 2012".

Kappaleet
---------

Kaikki kappaleet säv. ja san. m-flo (lukuun ottamatta kappaleen 14 sanoitusta). 

| Levy 1 |
| --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |
| 1. | Intro [välisoitto] | 0.57 |
| 2. | Ten Below Blazing | 4.55 |
| 3. | Announcement [välisoitto] | 0.34 |
| 4. | Planet Shining | 5.06 |
| 5. | Come Back To Me | 4.49 |
| 6. | Guidance [välisoitto] | 0.59 |
| 7. | Chronopsychology | 3.50 |
| 8. | Hands | 5.09 |
| 9. | Radio Show [välisoitto] | 4.38 |
| 10. | Saywhatchugotta | 3.59 |
| 11. | Just Be | 5.23 |
| 12. | Line Holding [välisoitto] | 1.37 |
| 13. | Quantum Leap | 3.25 |
| 14. | L.O.T. (Love or Truth) [sanat Lisa, Verbal, Taku & H.U.B.] | 6.11 |
| 15. | Deep Within | 6.26 |
| 16. | Been So Long | 5.51 |
| 17. | Outro [välisoitto] | 2.43 |

| Bonus-CD *Bug Planet Dub*, miksaus DJ Horii a.k.a. Horii Sport |
| --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |
| 1. | Too Much Sense [DJ Alamo Remix] | 3.18 |
| 2. | Mindstate [feat. Sphere] | 5.07 |
| 3. | Flo Jack 〜Theme from Flo Jack [Mr. Drunk Remix by Mummy D] | 4.31 |
| 4. | Mirrorball Satellite 2012 [SRATM Remix by Towa Tei] | 2.34 |
| 5. | L.O.T. (Love or Truth) [DJ Tonk Remix] | 3.29 |

Lähteet
-------

1. ↑  Discography: Albums m-flo official website.  Arkistoitu 20.3.2013. Viitattu 6.8.2012.
2. ↑  m-flo Artimage Inc.. Viitattu 6.8.2012.
3. ↑  history of m-flo 1998–2012 natalie. Viitattu 6.8.2012.
4. ↑  Discography: Singles m-flo official website.  Arkistoitu 24.6.2012. Viitattu 6.8.2012.
Dubjonki.
**Dubjonki** (ven. Дубёнки, ersäksi Дубинька, *Dubińka*) on kylä, maalaiskunta ja Dubjonkin piirin hallinnollinen keskus Mordvan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee pienen Sjuksjurmajoen varrella 83 kilometriä Saranskista itään. Kunnassa on 3 300 asukasta (vuonna 2015).

Kylä on syntynyt tataarien maille 1600-luvulla. Asukkaat ovat etupäässä ersäläisiä.

Dubjonkin kautta kulkee Saranskin ja Uljanovskin välinen maantie. Siellä toimii maatalousyritys, meijeri, leipomo ja muuta jalostusteollisuutta. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, ammattikoulu, taidekoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja piirisairaala. Kylässä on kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Mordovija: Entsiklopedija v dvuh tomah, tom 1*, s. 297. Saransk: Mordovskoje knižnoje izdatelstvo, 2003. ISBN 5-7595-1543-8. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po munitsipalnym obrazovanijam na 1 janvarja 2015 goda *gks.ru*.  Arkistoitu 14.5.2020. Viitattu 29.11.2015.
**Järvenojan paperitehdas** sijaitsi Turun lähellä Auran pitäjässä Järvenojan kylässä Järvijoessa sijainneen kosken rannalla. Tehtaan perusti 1764 turkulainen kauppias Jacob Bremer, ja se oli toiminnassa vuoteen 1820 saakka. Järvenojan tehdas oli Suomen toiseksi vanhin paperitehdas. Sitä ennen oli toiminut piispa Johannes Gezelius vanhemman Pohjan pitäjän Tomasbölen kylään perustama tehdas, joka oli toiminnassa 1667–1713.

Tehtaassa oli vuonna 1770 työssä 8 henkilöä ja siellä valmistettiin painopaperia, nuottipaperia, musiikkipaperia ja raskasta käärepaperia. Paperi valmistettiin käsityömenetelmillä arkki kerrallaan ja raaka-aineena käytettiin lumppuja. Tehdas siirtyi vuonna 1794 kirjanpainaja J. C. Frenckellin haltuun.

Tehtaan toiminnan päätyttyä sen laitteet siirrettiin muualle ja rakennukset purettiin.

Katso myös
----------

* Suomen paperiteollisuus

Lähteet
-------

* Juhan suku-uutiset blogi 17.9.2008: Se toinen paperitehdas
* Paperin historiaa (MS Word-dokumentti)
* Anu Haapakoski & Mari Sarpola: Paperin ja sanomalehden historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)