recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Leokadija Aleksandrovna Kašperova** (ven. Леокадия Александровна Кашперова; 1872–1940) oli venäläinen säveltäjä.

Kašperovan opettajia olivat Nikolai Solovjov (sävellys) ja Anton Rubinstein (piano). Hän valmistui Pietarin konservatoriosta vuonna 1895 ja johti tässä yhteydessä oman *Orvasi*-kantaattinsa (sanat: Dmitri Merežkovski) esityksen. Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana lähes kaikki hänen suurista teoksistaan kantaesitettiin ja julkaistiin. Vaikka Kašperovalla oli porvarillinen tausta, hän meni vuonna 1916 naimisiin oppilaansa, bolševikki Sergei Andropovin kanssa. Andropov järjesti pariskunnan lähdön Pietarista Venäjän vallankumouksen jälkeen, ensin Kaukasukselle (1918) ja sitten Moskovaan. Neuvostoaikana Kašperova esiintyi hyvin harvoin eikä hänen musiikkiaan enää julkaistu eikä esitetty. Hänen myöhäisromanttiset teoksensa eivät sopineet yhteen Neuvostoliiton vaalimien esteettisten käsitysten kanssa. Hänen tuotantoonsa kuuluu esimerkiksi romanttisia lauluja, kamarimusiikkia ja sinfonisia teoksia.

Kašperova sai aikanaan kansainvälistä suositoa muun muassa esiintymisellään Aeolian Hallissa vuonna 1907 sekä oman pianokonserttonsa esityksellä Berliinissä. Kahden vuoden ajan vuodesta 1899 Kašperova toimi Igor Stravinskyn pianonsoitonopettajana Pietarissa. Hän oli myös Aleksandr Glazunovin ja Mili Balakirevin suosima tulkitsija.

Kuolemanjälkeinen maine
-----------------------

Kašperova oli pitkään unohdettu hahmo, mutta on saanut uutta huomiota 2000-luvulla. City, University of Londonin tohtori Graham Griffiths aloitti Kašperovan elämän tutkimisen, kun tämän nimi oli tullut vastaan Griffithsin tehdessä tutkimusta kirjaansa *Stravinsky's Piano: Genesis of a Musical Language* varten. Useilla matkoillaan Pietariin ja Moskovaan Griffiths muun muassa löysi vuonna 2014 Kašperovan sinfonian vuodelta 1905. Kansainvälisenä naistenpäivänä 2018 sinfonia esitettiin BBC Radio 3:n konsertissa. Esitys oli osa hanketta, johon BBC Radio 3 osallistui tarkoituksenaan nostaa esiin unohdettujen naissäveltäjien töitä. Muut esiin tuodut naissäveltäjät olivat Marianna Martines, Florence Price, Augusta Holmès ja Johanna Müller-Hermann.

Griffiths löysi tutkimustensa aikana myös lukuisia julkaisemattomia sävellyksiä, jotka ovat todennäköisesti salassa laadittuja töitä Kašperovan kahden viimeisen elinvuosikymmenen ajalta.

Vuonna 2018 Boosey & Hawkes ilmoitti kustantavansa Kašperovan sävellyksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Forgotten Women: International Women's Day in Russia, 1917 (Arkistoitu – Internet Archive) Art and Humanities Research Council
2. 1 2 3 4 5  B&H publishes works by Russian female composer Boosey & Hawkes
3. ↑  Forgotten composer’s symphony performed for first time in 100 years thanks to City researcher City University of London

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Viron musiikki- ja teatteriakatemian teatterikoulu** (vir. *Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikool*) on Viron musiikki- ja teatteriakatemian yksikkö, joka tarjoaa teatterikoulutusta.

Historia
--------

Nykyistä koulua edeltää vuonna 1938 Tallinnan konservatorioon perustettu *Tallinnan konservatorion valtiollinen teatterikoulu* (*Tallinna Konservatooriumi Riiklik Lavakunstikool*). Se lopetti kuitenkin toimintansa jo vuonna 1941, sillä sillä ei ollut edellytyksiä toimia Neuvostoliiton ja Saksan miehittämässä Virossa. Koulusta valmistui vuonna 1941 yksi vuosikurssillinen näyttelijöitä. Kurssilta valmistui muun muassa Voldemar Panso. 

Voldemar Panson johdolla aloitti vuonna 1957 *Tallinnan valtiollisen konservatorion teatterilaitos* (*Tallinna Riikliku Konseratooriumi lavakunstikateeder*). Panso toimi laitoksen johdossa kuolemaansa saakka vuonna 1977. 

Vuonna 1993 konservatorio nimettiin *Viron musiikkiakatemiaksi* ja vuonna 2005 *Viron musiikki- ja teatteriakatemiaksi*. Teatterikoulun nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 2005.

Viitteet
--------

1. ↑  Tormis, Lea. Teatriharidus Eestis. Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli veebisait. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ajalugu. Eesti Muusika- ja Teatriakadeemian kotisivu. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikool
Fatbike lumessa.
Fatbike maastossa.
**Fatbike** (myös *paksupyörä* tai *läskipyörä*) on maastopyörä, jossa on ylisuuret renkaat. 

Fatbiken renkaita voi käyttää alhaisella ilmanpaineella, joka mahdollistaa ajamisen pehmeässä ja epävakaassa maastossa, kuten lumella, hiekalla, suolla tai mudalla. Fatbikessa on leveät haarukat, jotta leveämmät vanteet ja renkaat mahtuvat pyörimään vapaasti. Fatbiken ajo-ominaisuuksia pystyy muokkaamaan rengaspaineilla: korkeampaa painetta käytetään kovalla alustalla, jolloin rullaavuus paranee, koska maahan kohdistuva renkaanpinta-ala pienenee. Painetta vähentämällä saavutetaan taas pitoa, joustavuutta ja vakautta.

Lähteet
-------

1. ↑  Rollin’ Large *web.archive.org*. Viitattu 13.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fatbike** Wikimedia Commonsissa

* Läskipyörä. Polkupyöräwiki.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:fatbike
Japanilaisissa kouluissa senpai–kōhai-suhde on osa arkipäivän toimintaa jo varhaisesta iästä lähtien
**Senpai** (jap. 先輩, ’aiempi l. vanhempi kollega’) ja **kōhai** (jap. 後輩, ’myöhempi l. nuorempi kollega’) viittaavat japanin kielessä epämuodollisen, kahden henkilön välisen hierarkkisen suhteen osapuoliin. Tällaisia suhteita on esimerkiksi järjestöissä, työpaikoilla, kouluissa ja muissa organisaatioissa. Japanilainen yhteiskunta onkin senpai–kōhai-suhteiden läpitunkema.

Senpai–kōhai-suhde vaatii aina kaksi osapuolta ja luo osapuolten välille siteen siitä hetkestä lähtien, kun he ovat aloittaneet toiminnan organisaatiossa. Kōhai kunnioittaa senpain korkeampaa ikää ja kokemusta ja puhuu hänelle kohteliaammalla kielimuodolla. 

Laajemmin suhde näkyy organisaatioissa ikä- ja työvuosien arvostuksen kautta: nuoret työntekijät eivät tavallisesti saa ylennyksiä heitä vanhempien työntekijöiden ohi, vaikka he olisivatkin osaavampia. Yhteiskunta arvostaa auktoriteettia, komentoketjua ja ikää. Erityisen vahvasti suhde ja samurai-sotilasluokan *bushidō*-perinne on näkyvillä esimerkiksi budōlajeissa, muun muassa judo-, kyūdō- ja kendō-seurojen harjoittelussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Blomberg, Catharina: *The Heart of the Warrior: Origins and Religious Background of the Samurai System in Feudal Japan*, s. 203. Psychology Press, 1994. ISBN 9781873410134. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Matsumoto, Hideyuki: Impact of Japanese Traditional Cultures on Global IS Management  2005. Pacific Asia Conference on Information Systems. Viitattu 9.7.2018.
**Leo Edvard Vainonen** (s. 26. kesäkuuta 1952 Gävle, Ruotsi) on entinen ruotsalainen keskisarjan nyrkkeilijä, joka osallistui vuosien 1976 ja 1980 olympialaisiin sekä kaksiin EM-kisoihin. Lisäksi hän saavutti urallaan kuusi Ruotsin mestaruutta ja kaksi Pohjoismaiden mestaruutta.

Leo Vainonen aloitti uransa vuoden 1970 lopulla. Vuonna 1973 hän alkoi kilpailla aikuisten kilpailuissa. Ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa hän saavutti 1974. Sen jälkeen hän voitti kaikkiaan kuusi Ruotsin mestaruutta vuoteen 1980 mennessä. Vuonna 1975 hänet valittiin Ruotsin edustajaksi Puolan Katowice EM-kisoihin. Siellä hän hävisi ensimmäisen ottelunsa Unkarin Mihaly Rapcsakille keskeytyksellä 3. erässä. Sen jälkeen Vainosen uralle tuli urheilullisesti menestyksellinen jakso mm. useita maaotteluvoittoja ja vuoden 1976 Pohjoismaiden mestaruus voitolla Tanskan Poul Erik Frandsenista. Hänet valittiinkin Montrealin vuoden 1976 olympialaisiin, jossa hän kohtasi ensimmäisessä ottelussa Dominikaanisen tasavallan Jorge Amparon, josta hän sai pistevoiton. Seuraavassa ottelussa vastaan tuli Suomen Kalevi Kosunen, jolle hän hävisi keskeytyksellä 3. erässä.

Vainosen ura jatkui vielä Montrealin olympialaisten jälkeen. Hän oli vuoden 1978 Pohjoismaiden mestaruusottelussa, mutta hävisi Suomen Arto Kolehmaiselle pistein. Vuoden 1979 EM-kisoissa Kölnissä hän sai ensin vastaansa Ranskan Stephane Ferrara, josta hän sai pistevoiton. Seuraavassa ottelussa tuli tappio Puolan Rostislav Osickalle. Vuoden 1979 lopulla hään oli mukana Tammer-turnauksessa Suomessa ja eteni loppuotteluun, jossa hän koki tappion Englannnin Cameron Lithgowlle. Keväällä 1980 hän otti toisen Pohjoismaiden mestaruutensa voitolla loppuottelussa Suomen Pertti Palinperästä. Vainonen valittiin toisen kerran olympialaisiin, jotka pidettiin kesällä 1980 Moskovassa. Ensimmäisessä ottelussa hän otti pistevoiton Romanian Marcel Sirbasta, mutta 2. ottelussa tuli tappio Brasilian Francisco Carlos de Jesusille. Vainonen päättikin uransa tähän, jota oli kestänyt koko 1970-luvun. Otteluita kertyi kaikkiaan 149, joista maaotteluja 20 ja niissä 18 voittoa.

Urheilu-uransa jälkeen Leo Vainonen on toiminut seuransa BK Falkenin pitkäaikaisena puheenjohtajana ja valmentajana. Lisäksi hän toiminut nyrkkeilytuomarina vuodesta 1989. Vainonen opiskeli uransa aikana Bosön urheiluopistossa Lindingössä liikunnanohjaajaksi.

Leo Vainonen on inkeriläisten jälkeläinen. Hänen vanhempansa siirtyivät sodan jälkeen Suomesta Ruotsiin.

Viitteet
--------

1. 1 2 3  Leo Vainonen Ringside. Viitattu 6.11.2022 (englanniksi).
2. 1 2  Leo Vainonen sports-reference.com.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 6.11.2022 (englanniksi).
3. ↑  Anrika boxningsklubben BK Falken 80 år  20.2.2009. Företagsbladet. Viitattu 6.11.2022 (ruotsiksi).
4. 1 2  Ruotsin nyrkkeilykomeetta - Leo Vainonen.  *Helsingin Sanomat*, 20.4.1975, s. 36. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 6.10.2022.
**Hamiltonin operaattori**, lyhyesti **hamiltoni**, vastaa kvanttimekaniikassa systeemin kokonaisenergiaoperaattoria. Hamiltonin operaattori siirtää myös tilavektoria ajassa eteenpäin Schrödingerin yhtälön mukaisesti.

Klassisessa mekaniikassa Hamiltonin operaattoria vastaa Hamiltonin funktio, joka kuvaa mekaanista systeemiä paikka- ja liikemäärä­muuttujilla. Ne muodostavat perustan Hamiltonin mekaniikkana tunnetun klassisen mekaniikan uudelleen muotoilulle. Hamiltonin funktion arvo on konservatiivisen systeemin tapauksessa (eli yleensä) systeemin kokonaisenergia.

Yhtälöitä
---------

### Hamiltonin operaattori

Kvanttimekaaninen Hamiltonin operaattori muodostetaan klassisen mekaniikan Hamiltonin funktiosta korvaamalla paikka- ja liikemäärämuuttujat vastaavilla operaattoreilla. Paikkaesityksessä ne ovat {\displaystyle {\hat {x}}\rightarrow {\vec {x}}} (paikkaoperaattori) ja {\displaystyle {\hat {p}}\rightarrow -i\hbar \nabla } (liikemääräoperaattori). Hiukkaselle, jonka massa on *m*, Hamiltonin operaattori {\hat {H}} voidaan kirjoittaa muodossa 

{\displaystyle {\hat {H}}=-{\frac {\hbar ^{2}}{2m}}\nabla ^{2}+V({\vec {x}})},
missä {\displaystyle \textstyle \hbar ={h}/{2\pi }} on redusoitu Planckin vakio, {\displaystyle \textstyle \nabla ^{2}={\frac {\partial ^{2}}{\partial x^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}}{\partial y^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}}{\partial z^{2}}}} Laplacen operaattori ja {\displaystyle V({\vec {x}})} potentiaalienergia.

### Schrödingerin yhtälö

Hamiltonin operaattori hallitsee aaltofunktion {\displaystyle \Psi } ajanmuunnosta operoidessaan Schrödingerin yhtälössä  

{\displaystyle i\hbar {\frac {\partial \Psi }{\partial t}}={\hat {H}}\Psi },
missä i on imaginaariyksikkö ja t aika. Näin ollen Schrödingerin yhtälö hiukkaselle, jonka massa on *m*, voidaan potentiaalissa {\displaystyle V({\vec {x}})} esittää muodossa

{\displaystyle i\hbar {\frac {\partial \Psi }{\partial t}}=-{\frac {\hbar ^{2}}{2m}}\nabla ^{2}\Psi +V({\vec {x}})\Psi }.

Katso myös
----------

* Hamiltonin mekaniikka
* Schrödingerin yhtälö

Lähteet
-------

1. ↑  hamiltonian operator | TEPA-hakutulos erikoisalojen sanastoista ja sanakirjoista *termipankki.fi*. Viitattu 1.4.2022.
2. ↑  Griffths, David J.: "2.1", *Introduction to Quantum Mechanics, 2. painos*. Pearson, 2005. ISBN 0-13-191175-9. (englanniksi)
3. ↑  Phillips, A. C.: "4.1", *Introduction to Quantum Mechanics*. Wiley, 2003. ISBN 0-470-85323-9. (englanniksi)
4. ↑  The Hamiltonian (html) *hyperphysics.phy-astr.gsu.edu*.  (englanniksi)
Fate Marablen yhtye S. S. *Sidney* -aluksella vuonna 1919.
**Fate Marable** (2. joulukuuta 1890 – 16. tammikuuta 1947) oli yhdysvaltalainen pianisti ja orkesterinjohtaja, joka soitti yhtyeineen Mississippi-jokea kiertävillä höyrylaivoilla. Monet 1920-luvun jazzin huippunimistä, kuten Louis Armstrong, Johnny Dodds, King Oliver ja Johnny St. Cyr, soittivat alkuvuosinaan Marablen yhtyeessä.

Marable syntyi Paducah’ssa, Kentuckyssä ja esiintyi ensimmäisen kerran yleisölle yhdeksänvuotiaana. Höyrylaivan kapteeni John Streckfus palkkasi Marablen soittajaksi laivalleen vuonna 1907, ja tämä pysyi laivayhtiön palveluksessa aina vuoteen 1940 asti. Vuonna 1917 perusti ensimmäisen oman yhtyeensä, Kentucky Jazz Bandin. 1930-luvulla hän johti St. Louisissa yhtyeitä yhdessä Charlie Creathin kanssa. Vuonna 1940 hän joutui lopettamaan soittamisen useaksi vuodeksi tulehtuneen sormen takia. Hän kuoli vuonna 1947 keuhkokuumeeseen.

Marable oli orkesterinjohtajana tarkka ja vaati virheetöntä soittamista. Yhtye harjoitteli päivittäin kaksi tuntia, ja kapteeni Streckfus tarkkaili usein harjoituksia sekuntikellon kanssa tarkastaakseen pysyykö yhtye tempossa. Louis Armstrongin mukaan Marablen tapa rankaista soittajia virheistä oli odottaa seuraavaan päivään ja panna sitten kyseinen soittaja soittamaan väärin mennyt kohta yksinään koko yhtyeen edessä.

Marablen musiikista on jäänyt jäljelle vain kaksi nauhoitusta, Fate Marable’s Society Syncopatorsin "Frankie and Johnny" ja "Pianoflage" vuodelta 1924.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Scott Yanow: Fate Marable *Allmusic*. Viitattu 17.3.2011. (englanniksi)
2. ↑  Fate Marable *Red Hot Jazz Archive*.  Arkistoitu 14.5.2011. Viitattu 17.3.2011. (englanniksi)
3. 1 2  Fate Marable’s New Orleans Band on the S. S. Sidney (circa 1919) *Hogan Jazz Archive, Tulane University*.  Arkistoitu 18.7.2011. Viitattu 17.3.2011. (englanniksi)
4. ↑  Marable’s New Orleans Band on the S. S. Capitol (1920) *Hogan Jazz Archive, Tulane University*.  Arkistoitu 1.6.2010. Viitattu 17.3.2011. (englanniksi)
5. ↑  Fate Marable’s Society Syncopators *Red Hot Jazz Archive*.  Arkistoitu 14.5.2011. Viitattu 17.3.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Sentayehu Ejigu** (s. 28. kesäkuuta 1985) on etiopialainen kestävyysjuoksija. Hän saavutti vuoden 2010 sisäratojen MM-kisoista pronssia 3 000 metrin juoksusta. Ennätyksikseen Ejigu on juossut 1 500 metrillä ajan 4:15,89 vuonna 2001, 3 000 metrillä ajan 8:28,41 vuonna 2010, 5 000 metrillä ajan 14:28,39 vuonna 2010, kymmenellä kilometrillä ajan 31:33 vuonna 2013 ja puolimaratonilla ajan 1:12:05 vuonna 2013.

Ejigu saavutti Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2001 pronssia 1 500 metrillä ajalla 4.17,51. Hän oli GP-finaalissa seitsemäs 3 000 metrillä 2002. Hän sijoittui maastojuoksun MM-kilpailuissa 2003 naisjuniorien sarjassa kuudenneksi ja voitti kultaa joukkuekilpailussa. Hän oli samana vuonna 5 000 metrillä seitsemäs IAAF:n yleisurheilufinaalissa ja viides Abujan Afrikan kisoissa. Hän sijoittui 2004 Ateenan olympialaisissa 5 000 metrillä kymmenenneksi ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa 3 000 metrillä viidenneksi.

Ejigu sijoittui Moskovan MM-hallikilpailuissa 2006 neljänneksi 3 000 metrin juoksussa. Hän oli neljästoista maastojuoksun MM-kilpailuissa Lausannessa 2009. Joukkuekilpailussa Etiopia oli toinen, mutta hänen tulostaan ei laskettu mukaan joukkueen pisteisiin. Hän sijoittui samana vuonna 5 000 metrillä neljänneksi Berliinin MM-kilpailuissa ja kuudenneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa.

Ejigu saavutti Dohan MM-hallikilpailuissa 2010 pronssia 3 000 metrin juoksussa ajalla 8.52,08. Hän sai samana vuonna pronssia 5 000 metrillä Afrikan-mestaruuskilpailuissa Nairobissa ajalla 16.22,32. Splitin maanosien cupissa hän oli 5 000 metrillä toinen. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 5 000 metrillä neljänneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  SENTAYEHU EJIGU *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 26.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Sentayehu Ejigu Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Sentayehu Ejigu Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  U20 RACE WOMEN - 31ST IAAF WORLD CROSS COUNTRY CHAMPIONSHIPS - TEAM *iaaf.org*. Viitattu 15.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  SENIOR RACE WOMEN - 37TH IAAF WORLD CROSS COUNTRY CHAMPIONSHIPS - TEAM *iaaf.org*. Viitattu 15.4.2018. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Lars Helge Birkeland** (s. 11. helmikuuta 1988 Tønsberg) on norjalainen ampumahiihtäjä.

Birkeland osallistui ampumahiihdon MM-kilpailuissa normaalimatkoille Ruhpoldingissa 2012, Nové Městossa 2013 ja Hochfilzenissä 2017 parhaana sijoituksenaan yhdeksäs vuonna 2017. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti avausosuuden Norjan hopeajoukkueessa miesten viestissä. Normaalimatkalla hän oli 60:s. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti kultaa viestissä ja sijoittui normaalimatkalla 18:nneksi.

Ampumahiihdon maailmancupissa Birkeland debytoi Östersundin pikakilpailussa kaudella 2011–2012 ollen 29:s. Hänen paras sijoituksensa on neljäs sija Kontiolahden takaa-ajossa kaudella 2013–2014, Östersundin normaalimatkalla kaudella 2016–2017 ja Canmoren normaalimatkalla kaudella 2018–2019. Maailmancupin kokonaiskilpailussa Birkelandin paras sijoitus on 14:s kaudella 2017–2018. Normaalimatkan cupissa hän sijoittui kolmanneksi kaudella 2018–2019 ja viidenneksi 2016–2017.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lars Helge Birkeland *IBU Datacenter*. IBU. Viitattu 18.2.2017. (englanniksi)
**Arrangement in Grey and Black No. 1** eli **Taiteilijan äidin muotokuva**, tunnettu myös nimellä **Whistlerin äiti** (*Whistler’s Mother*), on yhdysvaltalaisen taidemaalarin James McNeill Whistlerin vuonna 1871 maalaama muotokuva äidistään. Se on Whistlerin tunnetuin maalaus.

Maalaus esittää Whistlerin tuolloin 67-vuotiasta äitiä, Anna McNeill Whistleriä (1804–1881), jonka kanssa taiteilija asui Lontoossa. Äiti on kuvattu profiilissa istumassa tuolissa mustaan mekkoon ja pitsiseen hilkkaan pukeutuneena, ja hän näyttää puritaanisen pidättyväiseltä. Ympäröivässä huoneessa on Whistlerin taiteilijanelämään viittaavia esineitä, kuten koristeellinen verho, japanilainen jalkapalli ja seinällä Thames-jokea esittävä taulu.

Maalauksen sommitelma on tarkoituksella pelkistetty ja värisävyt ovat laimeita. Se edustaa tyylittelyä, johon Whistler siirtyi varhaisemman uransa realistisen maalaustyylin jälkeen. Kun maalaus oli ensi kerran näytteillä Lontoossa vuonna 1872, se herätti pahennusta nimensä vuoksi, sillä äidin muotokuvan nimeämistä "sovitukseksi" (*arrangement*) pidettiin sopimattomana. Whistler antoi maalauksilleen usein musiikkiin viittaavia nimiä, jotka eivät välttämättä liittyneet niiden sisältöön, sillä hän halusi omien sanojensa mukaan taivoittaa taiteellaan musiikillisen harmonian kaltaisen tunnelman eikä niinkään kertoa mistään tietystä kohteesta tai aiheesta. Lisäksi hänen mielestään tämän maalauksen ansiot eivät liittyneet siihen, ketä se esitti.

Öljymaalauksen korkeus on 144,3 ja leveys 162,5 senttimetriä. Ranskan valtio osti maalauksen vuonna 1891, ja se kuuluu nykyään Pariisiin Musée d’Orsayn kokoelmiin. Se on nykyään yksi kuuluisimmista Yhdysvaltain ulkopuolella sijaitsevista amerikkalaisista taideteoksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Portrait of the Artist's Mother (englanniksi) Musée d’Orsay. Viitattu 13.7.2014.
2. 1 2 3 4  Deanna MacDonald: James Abbott McNeill Whistler: Arrangement in Grey and Black no. 1, also called Portrait of the Artist’s Mother - 1871 (englanniksi) Great Works of Western Art. Viitattu 12.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Whistlerin äiti** Wikimedia Commonsissa
Merikotka on yksi alueen näkyvimmistä lintulajeista
**Laupuksensalmi** on 83 hehtaarin kokoinen luonnonsuojelualue Kustavin kunnassa lounaisella rannikolla. Ympäristökeskuksen luonnonsuojelualueen perustamispäätöksessä aluetta kuvataan seuraavasti:

> *"Laupuksensalmi on fladavaiheesta glo-järveksi muuttumassa oleva merenlahden ja järven välimuoto. Sen erottaa merestä parin sadan metrin pituinen salmi, jonka ylittää maantie. Linnusto on monipuolinen etenkin vesilintujen osalta. Alueella pesivät mm. heinätavi, haapana ja lapasorsa."*
> 
> 

Turun lintutieteellisen yhdistyksen vuonna 2019 valmistuneen MAALI-selvityksen mukaan Laupuksensalmi kuuluu Varsinais-Suomen tärkeimpien lintualueiden joukkoon.

Laupuksensalmen linnustoa: telkkä, nokikana, laulujoutsen.

Lähteet
-------

* Lounais-Suomen Ympäristökeskuksen päätös Laupuksensalmen luonnonsuojelualueen perustamisesta 29.12.2006.
* Turun lintutieteellinen yhdistys*, Varsinais-Suomen maakunnallisesti tärkeät lintualueet 2007-2018*.

Aiheesta muualla
----------------

* Turun Sanomat 11.1.2007
* Maanmittauslaitoksen karttalinkki Laupuksensalmelle.
Jack Smithin saksaksi laulama gramofonilevy vuodelta 1928.
**Whispering Jack Smith** (oik. *Jacob Schmidt*, 31. toukokuuta 1898 New York – 13. toukokuuta 1950 New York) oli yhdysvaltalainen 1920- ja 1930-lukujen viihdelaulaja ja -pianisti, joka tunnettiin "kuiskaavan" pehmeästä, puhelaulua muistuttavasta baritoniäänestään. Vuodesta 1925 alkaen Smith äänitti useita gramofonilevyjä His Master’s Voice- ja RCA Victor -levymerkeille. Hän esiintyi Lontoon ja New Yorkin teattereissa monissa vaudeville-tuotannoissa ja näytteli myös muutamassa Hollywoodin varhaisessa äänielokuvassa kuten *Onnellisia päiviä* (Happy Days, 1929).

Tarinan mukaan Jack Smith oli omaksunut erikoisen laulutapansa vaurioitettuaan keuhkojaan ensimmäisen maailmansodan kaasuhyökkäyksessä Ranskassa. Joka tapauksessa asiaan vaikutti mikrofoni- ja vahvistintekniikan tuolloinen nopea kehitys, joka mahdollisti laulamisen aiempaa hiljempaa myös orkesterin säestäessä. Whispering Jack Smithiä pidetäänkin yhtenä varhaisimmista crooner-tyylin laulajista.

Smith jatkoi uraansa läpi 1930-luvun, mutta hänen suosionsa hiipui uusien viihdemusiikkityylien myötä. Hän kuoli sydänkohtaukseen 51-vuotiaana New Yorkissa 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Legend Of Whispering Jack Smith, Geezer Music Club 24.1.2015. Viitattu 27.2.2021.
2. 1 2 3  Whispering Jack Smith AllMusicissa (englanniksi)
3. ↑  Whispering Jack Smith Internet Movie Databasessa. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Jaak Madison** (s. 22. huhtikuuta 1991 Albu, Viro) on Viron parlamentin Riigikogun ja Viljandin kaupunginvaltuuston jäsen sekä Viron konservatiivisen kansanpuolueen (EKRE) varapuheenjohtaja.*lähde?* Hän toimi puolueen nuorisojärjestön Sinine Äratuksen puheenjohtajana 2014−2016.*lähde?* Hänestä tuli Euroopan parlamentin jäsen vuoden 2019 vaalien jälkeen. 

Madison opiskeli Albun peruskoulussa ja Noarootsi Gümnaasiumissa. Hän oli vaihto-opiskelijana Suomessa ja jatkoi opintojaan Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumissa ja tarjoilijaopintoja Tallinna Teeninduskoolissa sekä työskenteli laivoilla. Valmistuttuaan lukiosta vuonna 2011 Madison aloitti markkinoinnin opinnot Tallinna Majanduskoolissa. Madison valmistui Tarton yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 2023 oikeustieteen kandidaatiksi.

Madison liittyi EKRE:een toukokuussa 2013 ja hänet valittiin samana vuonna Albun kunnanvaltuustoon. Tammikuussa 2014 Madison valittiin yksimielisesti EKRE:n Järva- ja Viljandimaan piirin puheenjohtajaksi. Kuntavaaleissa 2017 Madison valittiin Viljandin kaupunginvaltuustoon.

Madison valittiin kansanedustajaksi Järva- ja Viljandimaan vaalipiiristä vuoden 2015 parlamenttivaaleissa 1 883 äänellä ja uudelleen vuoden 2019 parlamenttivaaleissa 5 612 äänellä.

Madison pitää EKRE:ä ja Perussuomalaisia läheisinä puolueina ja on vieraillut Perussuomalaisten Nuorten yhdistyksen kokouksessa vuosina 2015 ja 2017. Hän isännöi Helsingin Perussuomalaisten Nuorten Viron-vierailun vuonna 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Kandidaat nr 172 JAAK MADISON *Valimised*. Viitattu 10.3.2019. (viroksi)
2. 1 2 3  Kooli, Rain: Riigikokku valitud Jaak Madison: natsismis ja fašismis on palju positiivset  3.3.2015. Tallinna:  Eesti Rahvusringhääling. Viitattu 10.3.2019. (viroksi)
3. ↑  Etusivu | Jaak MADISON | Parlamentin jäsenet | Euroopan parlamentti *www.europarl.europa.eu*. Viitattu 9.7.2019.
4. ↑  Sotsiaalteaduste valdkonna lõpetajad | ajakiri.ut.ee *www.ajakiri.ut.ee*. Viitattu 26.6.2023.
5. ↑  Viljandi linn – Hääletamisest osavõtt *Valimised*.  17.10.2018. Viitattu 10.3.2019. (viroksi)
6. ↑  VALIMISRINGKOND NR 8 *Valimised*.  20.3.2015. Viitattu 10.3.2019. (viroksi)
7. ↑  Valimisringkond nr 8 *Valimised*.  8.3.2019. Viitattu 10.3.2019. (viroksi)
8. ↑  Turkkila, Matias: Perussuomalainen politiikka on Euroopassa valtavirtaa – tällaisia terveisiä saatiin Virosta, Ruotsista ja Saksasta (video) *Suomen Uutiset*.  5.11.2017. Perussuomalaiset. Viitattu 17.3.2019.
9. ↑  Helsingin PS-Nuoret vierailivat Virossa  5.6.2015. Perussuomalaiset Nuoret.  Arkistoitu 13.5.2019. Viitattu 17.3.2019.
Whit Stillman
**John Whitney "Whit" Stillman** (s. 25. tammikuuta 1952 Washington D. C.) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja, joka on tullut tunnetuksi nykyajan kaupunkilaisen yläluokan kuvaajana tapakomedioiden kautta. Hän oli vuonna 1990 ehdolla Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi elokuvastaan *Metropolitan*. Hänen muut elokuvansa ovat *Barcelona* (1994), *The Last Days of Disco* (1998) ja *Damsels in Distress (2011).*

Whit Stillmanin isä on demokraattipoliitikko sekä presidentti John F. Kennedyn luokkatoveri ja avustaja. Stillman suoritti 21-vuotiaana bachelor-tutkinnon Harvardin yliopistosta ja työskenteli toimittajana, kunnes muutti 1980 Espanjaan. Siellä hän toimi 1980-luvun alkupuolen espanjalaiselokuvien myyntiagenttina ja oli mukana myös niiden tuotannoissa. Palattuaan New Yorkiin hän vaihtoi kirjailijahaaveensa elokuvantekoon ja rahoitti esikoiselokuvansa muun muassa myymällä asuntonsa.

Stillman vieraili Sodankylän elokuvajuhlilla kesäkuussa 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Whit Stillman Elonetissä.
2. 1 2  Whit Stillman (Arkistoitu – Internet Archive), Midnight Sun Film Festival 2015, viitattu 5.6.2015.
3. ↑  Pendergast, Tom & Pendergast, Sara (toim.): "Stillman, Whit", *International Dictionary of Films and Filmmakers, Vol. 2: Directors, 4th edition*, s. 957. St. James Press, 2000. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 30.5.2015).  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Whit Stillman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Kylmälä, Otto & McGlone, Neil: "Cornwallin heppu", Stillmanin haastattelu. *Filmihullu* 4/2015.
* Kylmälä, Otto: "Whit Stillman – porvariston hillitty puolustaja". *Filmihullu* 4/2015.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Koporokendié Nâ** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Koron piirissä Malissa. Se sijaitsee Gondo-Sénon tasangolla 30 kilometriä Korosta länteen. Kunnassa on 18 700 asukasta (vuonna 2009).

Koporokendié Nân kunta rajoittuu koillisessa Koron piirin Koporo Penin, idässä Koron ja etelässä Pel Maoudén, lounaassa Bankassin piirin Bankassin ja luoteessa Bandiagaran piirin Douroun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu 19 kylää. Asukkaat ovat dogoneja, fulbeja, markoja (dafing) ja moseja. Uskonnot ovat islam ja kristinusko.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä, maapapu, lehmänpapu ja fonio. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit, siat, hevoset, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Koporokendié Nân kautta kulkee Moptin, Bandiagaran, Bankassin, Koron ja Burkina Fason rajan välinen maantie. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Cercle de Koro - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
4. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Koporona 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Mali: Carte Routière *reliefweb.int*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
**Pavel Ustinov** (s. 26. joulukuuta 1995 Krasnojarskin alue) on venäläinen näyttelijä.

Ustinov muutti Moskovaan koulun käytyään. Hän valmistui 2017 Konstantin Raikinin esittävien taiteiden korkeakoulusta. Hän on näytellyt televisiosarjassa *Morozov* ja tehnyt cameoroolin Fjodor Bondartšukin elokuvassa *Pritaženie* (2017).

Ustinov osui sattumalta paikalle, kun Moskovassa elokuussa 2019 järjestettiin mielenosoitus. Hänet otettiin kiinni, ja hän sai 3,5 vuoden vankeustuomion. Tuomioistuin ei ottanut katsottavakseen videota, josta näkee, että Ustinov seisoo rauhallisesti paikallaan, kun poliisit ryntäävät häntä kohti. Tuomio herätti laajaa vastustusta, ja lukemattomat julkisuuden henkilöt ottivat siihen kantaa, joukossa jopa vallanpitäjien lähipiiriin kuuluvia ja Venäjän valtion valvomia viestimiä. Ustinov pääsi 20. syyskuuta vapaaksi odottamaan oikeudenkäyntiä.

Presidentin hallintoviraston lähellä jonotettiin syyskuussa 2019 mielenosoitukseen, jossa kyltein varustautuneet henkilöt kävivät vuorotellen esittämässä näkemyksensä. Venäjällä vain yksittäinen henkilö voi osoittaa mieltä ilman ennalta haettua lupaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Павел Устинов, 24smi.org, viitattu 19.9.2019 (venäjäksi)
2. 1 2  The Sentence Pavel Ustinov: Russian Actors Demand a Retrial in Court, (Arkistoitu – Internet Archive) Galpost.com 17.9.2019
3. ↑  Andrew Chapman, Attraction, KinoKultura, viitattu 19.9.2019
4. 1 2  Jussi Nurminen: Mielenosoituspaikalle osuneelle näyttelijälle ankara tuomio Venäjällä *Yle.fi, uutiset*.  19.9.2019. Viitattu 17.9.2019.
5. ↑  Jussi Niemeläinen: Vangittua näyttelijää vaaditaan vapaaksi.  *Helsingin Sanomat*, 19.9.2019, s. A 24.
6. ↑  Anu Kerttula: Venäjällä vankilaan kohun saattelemana tuomittu näyttelijä määrättiin vapaalle odottamaan jatko-oikeudenkäyntiä *Yle.fi, uutiset*.  20.9.2019. Viitattu 20.9.2019.
7. ↑  Erkka Mikkonen: Näyttelijät jonottavat Moskovassa osoittaakseen mieltään vankeustuomion saaneen kollegansa puolesta *Yle.fi, uutiset*.  18.9.2019. Viitattu 19.9.2019.
**Outi Voitto Ranne** (s. 14. elokuuta 1932 Ulvila) on suomalainen ammattijärjestöjohtaja. Hän toimi Opettajien ammattijärjestön (OAJ) ensimmäisenä puheenjohtajana vuodesta 1975 sekä Akavan puheenjohtajana 1991–1995. Vuonna 1985 hän sai kouluneuvoksen arvonimen.

Voitto Ranne pääsi ylioppilaaksi 1952, valmistui kansakoulunopettajaksi 1955, filosofian kandidaatiksi 1963 ja toimi sitten pari vuosikymmentä opettajana. Ammattiyhdistysuransa Ranne aloitti Suomen Opettajain Liitossa (SOL) toimimalla sen liittovaltuustossa 1968–1976, hallituksen jäsenenä vuodesta 1970 ja varapuheenjohtajana 1974–1976.

Vuonna 1975 Ranne valittiin uuden Opettajien ammattijärjestön (OAJ) päätoimiseksi puheenjohtajaksi. Seuraavana vuonna Ranne valittiin Akavan varapuheenjohtajaksi ja 1991 puheenjohtajaksi. Hän jäi eläkkeelle 1995. Vuoden 1996 kunnallisvaaleissa hänet valittiin kokoomuksen edustajana Turun kaupunginvaltuustoon ja sitten Turun kulttuurilautakunnan puheenjohtajaksi.

Ranne on toiminut muun muassa Suomen Teatteriliiton hallituksen puheenjohtajana. Vuonna 2002 Ranteelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Muiluvuori, Jukka: / Ranne, Voitto (1932–) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  9.10.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 27.2.2016.
2. ↑  Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton myöntämät kultaiset kunniamerkit 2014–1947 (Arkistoitu – Internet Archive), Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto 2014 (pdf). Viitattu 27.2.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Pavel** (**Paul**) **Petrovitš Sinebrychoff** (ven. Синебрюхов, *Sinebrjuhov*; 20. tammikuuta 1799 – 12. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli venäläissyntyinen suomalainen kauppaneuvos ja Sinebrychoffin panimon omistaja. Hän kuului Suomessa pitkään vaikuttaneeseen Sinebrychoffin sukuun.

Pavel Sinebrychoffin isä oli kauppias Peter Sinebrychoff. Pavel Sinebrychoffin veljen Nikolai Sinebrychoffin kuoltua lapsettomana vuonna 1848 Pavel ja toinen veli Ivan perivät suuren omaisuuden. Pavelille jäi Helsinkiin sijoittunut liiketoiminta. Sinebrychoff hoiti perimäänsä liiketoimintaa menestyksellä, laajentaen sitä huomattavasti. 1870-luvulla hän oli Suomen suuriruhtinaskunnan suurin veronmaksaja yksityishenkilönä ja Helsingin kaupungissa häntä enemmän veroja maksoi vain Suomen Pankki. Keisari Aleksanteri II myönsi Sinebrychoffille kauppaneuvoksen arvon vieraillessaan Helsingissä 1863. Mainittuna vuonna Sinebrychoffin liikeyrityksissä työskenteli yli 200 henkilöä. Sinebrychoff tuki Suomen ortodoksista kirkkoa eri tavoin, muun muassa lahjoittamalla varoja Helsingin ortodoksisten kirkkojen rakentamiseen. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1874–1875.

Pavel Sinebrychoff laajensi panimonsa tiloja Helsingin Hietalahdessa. Hänen johtajakaudellaan yrityksen liikevaihto moninkertaistui siitä huolimatta, että tuona aikana Sinebrychoffin panimo menetti monopoliasemansa Helsingissä ja sai kilpailijoita. Pavel Sinebrychoff oli vuodesta 1878 myös panimonsa naapuriin perustetun Hietalahden telakan osakas, Turpaan ruutitehtaan enemmistöosakas ja yksi Helsingin ensimmäisen liikepankin perustajista. Hän oli vuonna 1862 perustamassa Helsingin Kaisaniemeen kylpylä Villensaunaa (Wilhelmsbad) ja omisti sen kokonaan vuodesta 1870 alkaen. Hän omisti myös Espoossa Otaniemen kartanon vuodesta 1857 ja läheisen Hagalundin kartanon vuodesta 1859 alkaen. Sinebrychoff asui veljensä panimon yhteyteen Helsingin Bulevardille rakennuttamassa kivitalossa, jossa nykyään toimii Sinebrychoffin taidemuseo.

Sinebrychoff meni naimisiin vasta 1850, itseään 30 vuotta nuoremman Anna Tihonoffin kanssa (1830–1904). Perheeseen syntyi kaksi tytärtä ja kaksi poikaa. Heistä Maria (1852–1923) avioitui lääkäri C. F. von Wahlbergin kanssa, joka toimi muun muassa lääkintöhallituksen pääjohtajana. Pojat Nicolas ja Paul Sinebrychoff toimivat liikemiehinä. Pavel Sinebrychoff luovutti Sinebrychoff-panimon toimitusjohtajan tehtävät pojalleen Nicolakselle vuonna 1878.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jääskinen, Aune: Kauppaneuvos Pavel Sinebrychoff (1799–1883). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  Jääskinen, Aune: "Pavel Sinebrychoff (1799 - 1883)", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 42–43. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Aune Jääskinen: SINEBRYCHOFF, Paul (ruotsiksi) Biografiskt lexikon för Finland

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo kreikkalaisesta kirjaimesta. Säilytysvälineestä kertoo artikkeli kori.*

**Koppa** eli **qoppa** (isona kirjaimena alun perin **Ϙ**, pienenä **ϙ**, nykyisin vain numeromerkkeinä **Ϟ** ja **ϟ**, m.kreik. ϙόππα, kreik. κόππα) on käytöstä pois jäänyt kirjain kreikkalaisessa kirjaimistossa. Sen äännearvo muinaiskreikassa oli [k]. Kreikkalaisissa numeroissa kopan lukuarvo on 90.

Muoto ja sen historia
---------------------

Koppa oli kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (*qof*). Sen käyttöönotto kreikan kieleen perustui foinikialaisen kirjaimiston suoraan kopioimiseen, vaikka kreikan kielessä se oli paljolti tarpeeton kapan ajaessa saman asian. Koppa oli käytössä varhaisella arkaaisella kaudella. Sitä käytettiin k-äänteen kirjoittamiseen erityisesti silloin, kun sitä seurasi kirjain omikron tai ypsilon (eli tavuissa ϙο, *ko* ja ϙυ, *ky*, esim. Ϙόρινθος = Κόρινθος, *Korinthos*, Korintti).

Koppa oli käytössä suurimmassa osassa paikallisia kreikkalaisia kirjaimistoja, lukuun ottamatta muun muassa Megaran, itäisen Argoliin, Aitolian, Epeiroksen ja Aioliin kirjaimistoja. Lopulta kreikkalaiset siirtyivät käyttämään k-äänteen kirjoittamiseen pelkästään kappaa. Näin koppa katosi kirjaimena 500/400-luvuille eaa. tultaessa. Kopan poistuttua käytöstä kirjaimena, sitä käytettiin edelleen numeromerkkinä.

Epigrafisissa lähteissä kopasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:

* 
* 
* 
* 
* 
* 

Latinalaisen kirjaimiston kirjain Q/q perustuu koppaan, ja esiintyy tätä perua esimerkiksi latinassa vain yhdistelmässä *qu*. Kyrillisessä kirjaimistossa koppaa vastaa samassa käytössä ollut kirjain Ҁ (*koppa*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kiilunen, Jarmo & Nikki, Nina: *Alfasta oomegaan. Uuden testamentin kreikan tukipaketti*, s. 124–127. Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 103. Helsinki: Suomen eksegeettinen seura, 2013. ISBN 978-951-9217-58-1.
2. 1 2  Non-Attic Letters: Archaic Koppa *Greek Unicode*. Viitattu 15.1.2018.
3. ↑  Karali, M.: "Writing systems". Teoksessa Christidis, A.-F. (toim.): *A History of Ancient Greek. From the Beginnings to Late Antiquity*, s. 204–205. Cambridge University Press, 2007. ISBN 978-0-521-83307-3.
4. ↑  Ancient Greek letter forms *Poinikastas*. Centre for the Study of Ancient Documents, University of Oxford. Viitattu 15.12018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koppa** Wikimedia Commonsissa
**Voitto Jalmari Vikainen** (11. marraskuuta 1912 Vehmaa – 24. maaliskuuta 1985) oli taidegraafikko, joka tunnetaan primitivistisistä puupiirroksistaan.

Voitto Vikainen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1933–1934 ja 1936–1937. Hänen teoksiaan oli esillä ensimmäistä kertaa Turussa 1941.

Voitto Vikaista pidetään yhtenä 1940-luvun keskeisenä puupiirroksia tekevänä taiteilijana Vilho Askolan, Ina Collianderin, Erkki Tantun, Erkki Talarin ja Tapio Tapiovaaran ohella. Vikaisen primitivististen puupiirrosten aiheet olivat muun muassa uskonnollisia ja kansantaiteeseen liittyviä.

Voitto Vikainen on yksi kolme taiteilijaveljeksestä, kaksi muuta ovat kuvanveistäjä Jussi Vikainen ja Olavi Vikainen.

Palkinnot
---------

* I palkinto Turun konserttitalon seinämaalauskilpailussa 1949
* Palkinto kansainvälisessä Xylon-puupiirrosnäyttelyssä, Zürich Sveitsi 1953
* Pro Finlandia 1976

Lähteet
-------

1. ↑  Kuvataiteilijamatrikkeli Viitattu 17.10.2012.
2. ↑  Erkki Anttonen: "Ars Suomen taide 5. osa", *Suomen taidegrafiikka 1895–1950*, s. 299. Helsinki: Otava, 2004. ISBN 951-35-4206-8.
3. ↑  Suomen sarjakuvaseura Viitattu 29.10.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Voitto Vikainen taiteilijamatrikkelissa
* Voitto Vikainen Kansallisgallerian kokoelmissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav

 |

 |
**Voivyv kodźuv** (komiksi Войвыв кодзув, "Pohjantähti") on Syktyvkarissa Komin tasavallassa ilmestyvä kominkielinen kirjallisuus- ja kulttuurilehti.

Lehti on perustettu vuonna 1926 nimellä *Ordym* ("Polku"). Vuonna 1931 se sai nimen *Udarńik* ("Iskuri"). Toisen maailmansodan aiheuttaman keskeytyksen jälkeen se alkoi ilmestyä uudelleen nykyisellä nimellä vuonna 1946.

Kerran kuukaudessa ilmestyvän lehden julkaisijoina toimivat Komin tasavallan lehdistö- ja joukkotiedotusvälinevirasto sekä tasavallan kirjailijaliitto. Lehti julkaisee kominkielisiä runoja, proosaa ja näytelmiä, kirjallisuutta ja kulttuuria käsitteleviä artikkeleita sekä suomalais-ugrilaisten kirjailijoiden teosten käännöksiä. Vuonna 1971 lehden painos oli 5 000 kappaletta, nykyään alle tuhat. Päätoimittaja on Mihail Jelkin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija: Voivyv kodzuv *slovari.yandex.ru*. Viitattu 19.3.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Voivyv kodźuv Venäjän suomalais-ugrilaisen kulttuurikeskuksen sivustolla *finnougoria.ru*. Viitattu 19.3.2009. (venäjäksi)
**Ndongo** oli mbundu-kansan muodostama valtio Keski-Afrikassa nykyisen Angolan alueella 1500- ja 1600-luvulla. Laajimmillaan se ylsi Atlantin rannikolta Cuanza-joelle. Maan pääkaupunki, Kabasa, sijaitsi sisämaassa, 250 kilometrin päässä rannikolta. Kabasassa asui 50 000 ihmistä.

Perimätiedon mukaan Ndongo perustettiin Kongon kuningaskunnasta 1400-luvun lopussa tai 1500-luvun alussa. Portugali perusti läheiselle Luandan saarelle siirtokunnan, Angolan, vuonna 1575. Siirtokunta sai nimensä Ndongon kuninkaiden käyttämästä *ngola*-tittelistä. Aluksi ystävälliset suhteet muuttuivat pian siirtokunnan perustamisen jälkeen konfliktiksi. Portugali onnistui säilyttämään siirtokuntansa Kongon kuningaskunnan tuella ja laajensi valtapiiriään rakentalla linnoituksen sisämaahan Cuanza-joen varrelle.

Vuosina 1617–1621 portugalilainen kuvernööri Luis Mendes de Vasconcelo soti kuningas Ngola Mbandea vastaan ja ajoi tämän imbangala-palkkasoturien avustamana Ndongon pääkaupungista. Sodan aikana portugalilaiset vangitsivat lukuisia ndongolaisia ja veivät heidät orjiksi Portugalin siirtokuntiin Etelä- ja Väli-Amerikkaan ja brittien siirtokuntaan Virginiassa. Osapuolet solmivat rauhan, joka ei kuitenkaan kestänyt kauaa. Kuningas kuoli 1624, jonka jälkeen valta siirtyi hänen siskolleen, Nzinga Mbandelle. Portugalilaiset tukivat valtaistuimelle Ngola a Haria ja syttyi sisällissota, jonka seurauksena Nzinga ajettiin maanpakoon Matambaan. Ngola a Hari kastettiin Felipe I de Sousaksi ja hänet julistettiin Ndongon kuninkaaksi vaikka Nzinga kävi häntä vastaan sotaa vielä seuraavina vuosina.

Vuonna 1641 Alankomaat pyrki valtaamaan alueen, mutta Felipe onnistui ajamaan heidät portugalilaisten tuella pois 1648. Myöhemmin Portugali solmi rauhan Nzingan kanssa ja teki hänestä Matamban kuningattaren Felipen vastustuksesta huolimatta.

Valta siirtyi Felipen pojalle ja joitain vuosia myöhemmin hän nousi kapinaan portugalilaisia vastaan. Hän hävisi sodan 1671 ja Ndongon maat yhdistettiin Angolan siirtokuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ndongo Encyclopedia Britannica. Viitattu 20.11.2019. (englanniksi)
2. ↑  Women if African History: The Portuguese in Ndongo and resistance UNESCO. Viitattu 20.11.2019. (englanniksi)
3. 1 2  400 years ago, enslaved Africans first arrived in Virginia National Geographic. Viitattu 20.11.2019. (englanniksi)
Pavel Volja
**Pavel Aleksejevitš Volja** (ven. Па́вел Алексе́евич Во́ля, s. 14. maaliskuuta 1979, Penza, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen koomikko, tv-juontaja, näyttelijä ja laulaja. Hän juontaa tv-ohjelmia Comedy Club ja Improvizatsija (Импровизация) TNT-kanavalla.

Hän on julkaissut albumit Respect i Uvažuha (Respect и Уважуха), Novoje (Новое) ja Mysli i Muzyka (Мысли и Музыка). Hän on tehnyt myös kappaleita DJ Smashille (oikealta nimeltään Andrei Širman).

Elämä ja ura
------------

Volja oli Penzan joukkueen (Valeon Dasson, ven. Валеон Дассон) kapteeni humoristisessa kilpailuohjelmassa KVN (КВН). Hän on työskennellyt juontajana Russkoje Radio -kanavalla Penzassa ja Moskovassa.

Vuonna 2001 Volja valmistui äidinkielen ja kirjallisuuden opettajaksi Penzan pedagogisesta instituutista. Valmistuttuaan hän lähti Moskovaan parempien uramahdollisuuksien perässä. 
Aluksi hän toimi Moskovassa työnjohtajana rakennusalalla. Hän työskenteli käsikirjoittajana Igor Ugolnikoville ja juontajana Muz-TV:ssä, antoi äänensä päähenkilölle sarjassa V gostjah u Masjani ("Masjanjan vieraana", ven. В гостях у Масяни) ja oli juontajana Hit-FM-radioasemalla.

Comedy Clubin ensi-ilta oli 9. huhtikuuta 2005. Volja esiintyi ohjelmassa nimellä "Lumipallo" (Snežok), ja hänen hahmonsa "hurmaava ilkimys" rakentui muiden loukkaamisen varaan. 
Vuonna 2007 hän aloitti esiintymisen itsenäisenä artistina. Samana vuonna hän myös päätti kokeilla siipiään musiikkialalla. Hän sävelsi yksinkertaista musiikkia rumpukoneen avulla ja kirjoitti lyriikoita.

Yksityiselämä
-------------

Volja meni naimisiin voimistelija Ljaisan Utjaševan kanssa marraskuussa 2012. Pariskunnalle syntyi poika Robert 14.5.2013 ja tytär Sofija 6.5.2015. Molemmat lapset syntyivat Miamissa, mitä on spekuloitu ns. synnytysturismiksi, sillä lapset, jotka syntyvät Yhdysvalloissa, saavat automaattisesti Yhdysvaltain kansalaisuuden.

Aiheesta muualla
----------------

* Павел Воля Forbes (venäjäksi)
* IMDb (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |