recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ulkoisen meren periplus** (m.kreik. Περίπλους τῆς ἔξω θαλάσσης, *Periplūs tēs eksō thalassēs*) on Markianos Herakleialaisen kirjoittama antiikin kreikkalainen maantieteellinen teos.

Historia
--------

Markianoksen teos ajoitetaan myöhäisantiikin ajalle noin vuoteen 400 jaa. Sen koko nimi on "Ulkoisen meren, sekä itäisen että läntisen, ja sen suurimpien saarten ympäripurjehdus" (Περίπλους τῆς ἔξω θαλάσσης, ἑῴου τε καὶ ἑσπερίου, καὶ τῶν ἐν αὐτῇ μεγίστων νήσων, *Periplūs tēs eksō thalassēs, heōū te kai hesperiū, kai tōn en autē megistōn nēsōn*). Nimellä Markianos viittasi kreikkalaisille tutumpien Välimeren ja Mustanmeren ulkopuolisiin merialueisiin eli Intian valtamereen ja Atlantin valtamereen. Markianos katsoi, että Artemidoros Efesoslainen oli jo käsitellyt Välimerta riittävästi teoksessaan *Geografia*. Markianoksen päälähde on Klaudios Ptolemaioksen *Geografia*.

Teoksen, samoin kuin muiden Markianokselta säilyneiden kirjoitusten, *editio princeps* oli David Hoescheliuksen (Hoeschel) teoksessa *Geographica* (Augusta Vindelicorum = Augsburg, 1600, 8vo.). Myöhemmin sen julkaisi muun muassa John Hudson kokoelmassa *Geographi Graeci minores* (Oxonia = Oxford, 1698).

Sisältö
-------

Teos on kirjoitettu proosamuodossa ja käsitti kaksi kirjaa. Kirja I kuvaa itäisiä ja eteläisiä merialuita Intian valtamerellä, ja on säilynyt nykyaikaan kokonaisuudessaan. Kirja II käsitteli läntisiä ja pohjoisia merialueita Atlantin valtamerellä. Siitä on säilynyt nykyaikaan loppuosan kolme lukua, jotka kuvaavat Afrikan rannikkoa, sekä osia luvusta, joka antoi etäisyyksiä Roomasta muihin tärkeimpiin kaupunkeihin. Intian valtamerellä kuvaus ulottuu nykyiselle Sri Lankalle saakka ja Atlantilla se on ulottunut Britanniaan saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Adkins, Lesley & Adkins, Roy A.: *Handbook to Life in Ancient Rome*, s. 171. Oxford paperbacks. OUP USA, 1998. ISBN 0195123328, 9780195123326. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2 3  Bunson, Matthew: *Encyclopedia of the Roman Empire*, s. 419–420. Facts on File Library of World History. Infobase Publishing, 2014. ISBN 9781438110271. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Smith, William: "Marcianus (2)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
**Dynaaminen korkeus** on korkeussuure, joka lasketaan pisteen ja korkeusdatumin nollatason välisestä geopotentiaalierosta jakamalla se pisteestä riippumattomalla painovoima-arvolla. Tavallisimmin käytetään normaalipainovoiman arvoa ellipsoidilla leveydellä 45 astetta, tai normaalipainovoiman keskimääräistä arvoa mittausalueella.

{\displaystyle H^{dyn}={\frac {C}{\gamma \_{0}^{45}}}}

Dynaaminen korkeus kuvastaa geopotentiaalieroja (sitä, miten vesi virtaa) ja on vakio ekvipotentiaalipinnalla, toisin kuin normaalikorkeus ja ortometrinen korkeus. Dynaamisia korkeuksia on siksi käytetty vesistöalueilla väylien ja voimalaitosten suunnitteluun ja hoitoon. Suomessa dynaamiset korkeudet eivät ole olleet käytössä.

Meteorologiassa ja oseanografia
-------------------------------

Meteorologiassa ja oseanografiassa käytetty dynaaminen korkeus ei ole sama kuin geodesian dynaaminen korkeus, vaan vastaa (yleensä likimääräisesti laskettua) geopotentiaalilukua.

Katso myös
----------

* Normaalikorkeus
* Ortometrinen korkeus

Lähteet
-------

* Torge, W. & J. Müller (2012). Geodesy. 4th edition. W. de Gruyter, Berlin, Boston, pp. 82–83, ISBN 978-3-11-020718-7.

Muuta kirjallisuutta
--------------------

* Torge, W. (2001). Geodesy. Third completely revised and extended edition. W. de Gruyter, Berlin, New York, ISBN 3-11-017072-8.
**Kristian Ismo Backman** (s. 12. tammikuuta 1997 Imatra) on suomalainen taikuri. Backman sai kipinän taikuuteen jo lapsena nähdessään televisiosta katutaikuutta.

Kristian aloitti uransa perustamalla omaa nimeään kantavan YouTube-kanavan vuonna 2012. Sisältö pohjautuu taikuuteen ja Kristian palkittiin vuonna 2014 pohjoismaiden suurimmassa YouTube-tapahtumassa Tubeconissa yleisöäänestyksellä vuoden tulokkaaksi. 

Vuonna 2020 Kristian rupesi esiintymän taikurina täyspäiväisesti ja hänet on palkittu mm. Ravintolataikuuden SM-hopealla vuonna 2023 sekä lähitaikuuden SM- hopealla vuonna 2017.

Nykyään Kristian asuu Espoossa esiintyjien 200 keikan vuositahdilla yritys- että yksityistilaisuuksissa. Taikurina esiintymisen lisäksi Kristian juontaa tapahtumia sekä kirjoittaa vuonna 2024 julkaistavaa kirjaa, joka kantaa nimeä "Taikuuden Salat". 

Vuoden 2023 Tammikuussa Kristian perusti yhdessä Viljo Haapamäen kanssa taikuriklubin, joka kantaa nimeä Helsinki Magic Show. Klubille esiintyy kuukausittain suomalaisia ja ulkomaalaisia taikureita ja mentalisteja. Helsinki Magic Showsta on menestyksensä vuoksi tullut Euroopan suurin säännöllisesti järjestettävä taikuriklubi.

Vuoden 2024 keväällä Suomen Taikapiiri myönsi Kristianille ja Viljolle Timo Tuomivaara - Kiertopalkinnon suomalaisen taikakulttuurin edistämisestä.

Muuta
-----

Taikuuden lisäksi Backman on myös pienestä asti harrastanut monia urheilulajeja aina jääkiekosta yleisurheiluun. Backman on saavuttanut sekä korkeushypyssä, että kolmiloikassa SM-mitaleita. Loukkaantumisten takia hän joutui kuitenkin lopettamaan hyppylajit ja siirtymään juoksemiseen. Tällä hetkellä matkoja ovat 400 ja 800 metriä.

Backman valmistui ylioppilaaksi Imatran yhteislukiosta keväällä 2016. Hän aloitti tradenomin opinnot Saimaan ammattikorkeakoulussa syksyllä 2016, josta valmistui vuonna 2020. Hän oli vaihto-oppilaana Pietarissa puoli vuotta, jona aikana hän tutustui paikallisiin taikuriyhteisöihin. 

Backman osallistui Suomen Talenttiin 2021, jossa hänen esiintymisensä näytettiin torstaina 11. maaliskuuta. Esityksessä Kristian nappasi hampaidensa väliin Hannu-Pekka Parviaisen ampuman värikuulan.

Teokset
-------

* *Taikuuden salat*. Helsinki: Readme.fi, 2021. ISBN 978-952-373-309-1.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Kristian Backman - YouTube *www.youtube.com*. Viitattu 25.9.2020.
3. ↑  Äänestä: Kuka heistä on vuoden tubettajatulokas? *Ilta-Sanomat*.  30.6.2015. Viitattu 25.9.2020.
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  Minä *TAIKURI KRISTIAN BACKMAN*.  Arkistoitu 26.4.2021. Viitattu 26.4.2021. (englanniksi)
10. ↑  Talent Suomi - Kristian Backman - MTV 11.3.2021 - netti-TV *netti-tv.fi*. Viitattu 26.4.2021.
**Kuhmon Kiva ry** on vuonna 1934 perustettu kuhmolainen urheiluseura, jonka jaostoon kuuluu yleisurheilu, koripallo, painonnosto, salibandy, pesäpallo, lentopallo ja jääkiekko. Lisäksi vuonna 1958 perustettiin jumppaseura Kuhmon Kivattaret ry.

Jääkiekkojaosto Kuhmon Kiva HT perustettiin vuonna 1961. Sen miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2021–2022 II-divisioonaa. KuKi HT:n kasvateista ammattilaisina ovat pelanneet Arttu Heikkinen, Niko Kantelinen, Saku Kinnunen, Aleksi Klemetti, Joonas Komulainen ja Janne Pesonen.

Jääkiekkoilija Janne Pesonen kuului vuoden 2011 maailmanmestarijoukkueeseen.
Yleisurheilussa Kivalla on hallussaan miesten seurajoukkueiden 4 × 400 metrin viestijuoksun virallinen Suomen ennätys. 24. heinäkuuta 1983 Jyväskylässä käydyissä SM-kilpailuissa tehdyssä ennätysajassa 3.10,69 joukkueessa juoksivat Risto Heikkinen, Heikki Rusanen, Pekka Rusanen ja Matti Rusanen.

Kuhmon Kiva-Pesis voitti pesäpallossa Suomen neljänneksi korkeimman sarjatason Kainuun maakuntasarjan mestaruuden vuosina 1946, 1955, 1957, 1958 ja 1960.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuhmon Kiva 80 vuotta  25.4.2014. Radio Kajaus. Viitattu 14.2.2015. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Tervetuloa Kuhmon Kiva ry. Viitattu 14.2.2015.
3. ↑  Liikuntaseurat Kuhmon kaupunki.  Arkistoitu 2.2.2015. Viitattu 14.2.2015.
4. ↑  Kuhmon Kivattaret
5. ↑  Eliteprospects.com – KuKi HT (englanniksi)
6. ↑  Kemppainen, Jesse: Neljän mestaruuden Kantelinen iski hokkarit naulaan *Jatkoaika.com*.  8.9.2006. Jatkoaika r.y. Viitattu 5.2.2017.
7. ↑  Elite Prospects (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuhmon Kiva ry:n kotisivut
* Kuhmon Kiva HT ry:n kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kitaransoittaja** on taiteilija Albert Gebhardin viivasyövytys vuodelta 1902. Kooltaan työ on 27,5×18 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.

*Kitaransoittaja* kuvaa Albert Gebhardin kahta ominaisuutta: Hän oli hyvä piirtäjä ja grafiikantekijä, mutta *Kitaransoittaja* on myös esimerkki Gebhardin monista muotokuvista.

Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin kuuluu myös muotokuva *Neiti Agnes Munsterhjelm* noin vuodelta 1905. Se on tussityö ja kooltaan 33×25 cm. Mallina siinä on ollut taiteilija Ali Munsterhjelmin sisar.

Elämänsä aikana Gebhard toimi monen suomalaisen nuoren opettajana Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Insinöörin rakkaus - Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmateos. Ateneumin taidemuseo, 2003, s. 56.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Kitaransoittaja.  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Neiti Agnes Munsterhjelm.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Osittain viipaleiksi leikattu ciabatta.
**Ciabatta** on italialainen litteä ja soikea hiivalla kohotettu leipä. Sen nimi tarkoittaa alkujaan tohvelia ja kuvaa leivän muotoa.

Italian eri osissa tehdyt ciabattat poikkeavat toisistaan. Comojärven ympäristössä tehdään kevyttä, huokoista ja rapeakuorista leipää, kun taas Toscanassa, Umbriassa ja Marchessa leipä on kiinteämpää. Rooman seudulla se maustetaan usein oliiviöljyllä, suolalla ja meiramilla. Ciabatta on levinnyt myös muualle Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin.

Ciabattaa nostatetaan pitkään. Sen valmistus aloitetaan tuorehiivalla nostatettavasta juuritaikinasta. Näin syntyy rapea kuori ja tuoksuva sisus.

Venetsian läheltä kotoisin oleva mylläriperheen poika Arnaldo Cavallari väittää keksineensä ciabattalle ominaisen kostean taikinan 1980-luvulla. Samantyyppisiä leipiä on tehty laajemmalla alueella Comojärven ympäristössä, mutta Cavallarin kehittämä versio on levinnyt laajasti muuallekin maailmaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Ciabatta BBC Food. Viitattu 30.11.2012. (englanniksi)
2. ↑  Ciabatta Bread Facts *Abigails Bakery*. Viitattu 30.11.2012. (englanniksi)
3. ↑  Chapati, ciabatta, chapata ym. *Raholan syötävät sanat*.  Arkistoitu 18.1.2013. Viitattu 30.11.2012.
4. 1 2  Gillian Riley: *The Oxford Companion to Italian Food*, s. 128. Oxford University Press, 2007. ISBN 9780198606178.
5. ↑  The secret life of ciabatta Guardian. Viitattu 30.11.2012. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ciabatta**.
Wisniewski vuoden 2008 maailmanmestaruuskisoissa.
**James Joseph Wisniewski** (s. 21. helmikuuta 1984 Canton, Michigan) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaisurallaan 552 ottelua NHL-liigassa.

Pelaajaura
----------

Wishniewski pelasi kaudesta 2000–2001 OHL-juniorisarjaa Plymouth Whalersin joukkueessa. Chicago Blackhawks varasi hänet vuoden 2002 varaustilaisuudessa. Kaudella 2003–2004 Wisniewski toimi Whalersin kapteenina. Hänet tunnettiin kovasta laukauksesta, ja hän olikin hyvä maalintekijä. Hän teki 17 maalia, joista 11 ylivoimalla. Wishniewski oli koko liigan 24. paras pistemies ja kolmanneksi paras puolustaja tehden yhteensä 70 tehopistettä. Hänet palkittiin OHL:n parhaana puolustajana.

Ammattilaisuransa Wishniewski aloitti AHL:ssä Norfolk Admiralsin joukkueessa, joka oli Blackhawksin farmijoukkue. Kaudella 2006–2007 hänet nostettiin Blackhawksiin joukkueeseen. Hänen kautensa tosin loppui lyhyeen loukkaantumisen takia. 4. maaliskuuta 2009 Blackhawks vaihtoi Wisniewskin ja Petri Kontiolan Anaheim Ducksiin. Vaihdossa Chicago sai Samuel Påhlssonin ja Logan Stephensonin.

Ducksissa Wisniewski pelasi hieman yli kauden. Kaudella 2009–2010 hän teki Ducksissa 30 pistettä 69 ottelussa. Kauden jälkeen, kesäkuussa 2010 Wisniewski teki joukkueen kanssa vuoden jatkosopimuksen. Samana päivänä hän vaihtoi kuitenkin joukkuetta, kun New York Islanders hankki hänet Ducksista vaihdossa kolmannen kierroksen varausoikeuteen 2011. Kaudella 2010–2011 Wisniewski teki läpimurtonsa NHL:ssä. Hänelle merkittiin kauden aikana 51 pistettä. Wisniewski aloitti kauden Islandersissa, mutta Montreal Canadiens hankki hänet kesken kauden korvaamaan loukkaantunutta Andrei Markovia. Islanders sai kaupassa vastineeksi kaksi varausoikeutta. Kauden jälkeen Canadiens kauppasi Wisniewskin pelaajaoikeudet Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa seitsemännen kierroksen varausoikeuteen 2012. Blue Jackets teki Wisniewskin kanssa kuuden vuoden ja 33 miljoonan dollarin sopimuksen, ennen kuin hänestä olisi tullut vapaa pelaaja.

Lähteet
-------

* James Wisniewski *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* James Wisniewski The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* James Wisniewski bio *ducks.nhl.com*. Anaheim Ducks Hockey Club, LLC. Viitattu 17.7.2010. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑   *CBC Sports*.  30.6.2010. CBC. Viitattu 18.7.2011. (englanniksi)
2. ↑   *NHL.com*.  29.6.2011. National Hockey League. Viitattu 18.7.2011. (englanniksi)
3. ↑  Allen, Kevin: Wisniewski signs with Columbus, starts run on defensemen *USA Today*.  1.7.2011. Viitattu 18.7.2011. (englanniksi)
**Johan Viktor Markus** (22. joulukuuta 1873 Jurva – 3. huhtikuuta 1943) oli suomalainen Vaasassa vaikuttanut poliisikomisario. Hän tuli tunnetuksi 1920- ja 1930-luvulla rikostutkijana.

Jurvan Koskimäen kylässä maanviljelijän poikana syntynyt Markus suoritti asevelvollisuutensa 3. Vaasan tarkka-ampujapataljoonassa ja jäi sitten aliupseerina armeijan palvelukseen toimien viimeksi varusmestarina. Kun Suomen oma sotaväki lakkautettiin ja tarkka-ampujapataljoona hajotettiin vuonna 1902 hän siirtyi Vaasan poliisilaitoksen palvelukseen. Hän oli ensin järjestysosastolla mutta siirtyi sitten 1905 rikososastolle. Suomen sisällissodan aikana Markus osallistui Vaasan valtaukseen ja kuului sodan jälkeen Vaasan suojeluskuntaan. Vuonna 1920 hänet nimitettiin rikososaston komisarioksi ja hän toimi Vaasan poliisilaitoksen etsivän osaston päällikkönä. Markus jäi eläkkeelle sairauden vuoksi vuonna 1938.

Markus selvitteli Vaasassa muun muassa *Musta käsi*-, *Svarta korpen*- ja *Punainen kolmio*-varasliigojen juttuja. Omasta mielestään hän piti Maria Åkerblomin juttua vaikeimpana selviteltävänä juttunaan koska siihen liittyi paljon uskonnon varjolla tehtyjä rikoksia ja jutussa vannottiin useita vääriä valoja. Myös vuonna 1926 tapahtunut Seinäjoen postivarkausjuttu oli Markuksen mukaan vaikea selviteltävä. Kuulustelijana hän pyrki kokemuksensa pohjalta arvioimaan kuulusteltavan mielentilan ja saavuttamaan hänen luottamuksensa hyvällä kohtelulla ja esimerkiksi tarjoamalla savukkeita.

Markus harrasti kuorolaulua ja kuului Sirpaleet-sekakuoron perustajiin. Hän oli jäsenenä myös Pohjan miehet-kuorossa ja Vaasan suomalaisessa kirkkokuorossa. Markus harrasti lisäksi ammuntaa ja osallistui suojeluskuntien pistooliammuntakilpailuihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  J. V. Markus, Vasabladet, 06.04.1943, nro 79, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Suomen 'Sherlock Holmesia' tapaamassa, Seura, 29.09.1937, nro 39, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Komisario J. V. Markus eronnut virastaan, Poliisimies : poliisijärjestöjen äänenkannattaja, 01.02.1939, nro 3, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Markus, Kansan kuvalehti, 30.09.1932, nro 40, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Komisario J. V. Markus 60-vuotias Poliisimies : poliisijärjestöjen äänenkannattaja, 31.01.1934, nro 2, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Komisario Y. V. Markusta "kuulustelemassa", Poliisimies : poliisijärjestöjen äänenkannattaja, 15.03.1939, nro 6, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Vaasan Etsivän Osaston päällikköä haastattelemassa, Poliisimies : poliisijärjestöjen äänenkannattaja, 15.07.1931, nro 13-14, s. 41, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Kommunikointikansio** on yksi puhevammaisten käyttämä kommunikaation apuväline. Kommunikointikansiot voidaan jakaa neljään eri tyyppiin ominaisuuksiensa mukaan: irtokuvakansio, avainsanakansio, laaja kansio ja lausekansio.

Irtokuvakansio
--------------

Irtokuvakansiossa sanat pystyy irroittamaan kansiosta ja antamaan toiselle, esimerkiksi keskustelukumppanille.
Irtokuvakansiot ovat sanastoltaan yleensä varsin suppeita ja sopivatkin henkilöille, jotka eivät ymmärrä kommunikaation perusideaa tai eivät pysty pitämään asioita pidempään kunnolla mielessä.

Avainsanakansio
---------------

Avainsanakansiolla osoitetaan lauseesta avainsanat. Keskusteltaessa avainsanoilla asioita joutuu yleensä tarkentamaan. Avainsanakansio sopii henkilöille, joille irtokuvat ja kommunikaatiotaulut ovat liian suppeita, mutta lausetasoinen ilmaisu on liian haastavaa ja laajat kansiot ovat turhan laajoja.

Laaja kansio
------------

Laajalla kansiolla pystyy muodostamaan sanoista kokonaisia lauseita. Laajat kommunikointikansiot mahdollistavat hyvin laajan ja monipuolisen viestinnän. Toisaalta ne edellyttävät, että niiden käyttäjä ymmärtää kommunikoinnin idean ja pystyy pitämään asioita riittävän pitkään mielessä, ja ne vaativat kognitiolta paljon enemmän kuin suppeammat kansiot. Laajat kansiot tehdään yleensä yksilöllisiksi ja käyttäjän tarpeita huomioivaksi.

Suomessa käytössä olevissa laajoissa kommunikointikansioissa on yleensä 20–30 sanaa aukeamaa kohden, mutta niissä voi olla jopa 72 kuvaa aukeamaa kohden. Aukeamia on tyypillisesti 70–90 ja aihepiirejä on 10 tai noin 18. Laajojen kuvakansioiden yleisin kuvatyyppi on PCS, mutta muutama valmistaja käyttää WLS-kuvia.

Laajoissa kuvakansioissa aukeamalla olevat sanat on yleensä luokiteltu väreihin Blisskielen mukaisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Kommunikointikansio *Papunet*.  Arkistoitu 29.6.2019. Viitattu 29.6.2019.
2. ↑  Irtokuvakansio *Papunet*.  Arkistoitu 29.6.2019. Viitattu 29.6.2019.
3. ↑  Avainsanakansio *Papunet*.  Arkistoitu 29.6.2019. Viitattu 29.6.2019.
4. ↑  Laaja kommunikointikansio *Papunet*.  Arkistoitu 29.6.2019. Viitattu 29.6.2019.
5. ↑  Sanastoltaan laajat kommunikointikansiot (verailu taulukko) Tikoteeki. Viitattu 29.6.2019.
6. ↑  Laajan kansion rakenne *Papunet*.  Arkistoitu 29.6.2019. Viitattu 29.6.2019.
**Jakautumiskerroin** eli **jakaantumiskerroin** (*P*) kuvaa kemiassa ja farmasiassa aineen (kemiallisen yhdisteen, esimerkiksi lääkeaineen) jakaantumista kahden kosketuksissa olevan ja toisiinsa sekoittumattoman nesteen (yleensä vesifaasin ja orgaanisen faasin) välillä. Jakaantumiskerroin kuvaa aineen liukoisuutta ja affiniteettia kumpaankin liuottimeen. Jakautumiskerroin lasketaan aineen konsentraatioiden suhteesta kumpaankin liuottimeen.

{\displaystyle P={\frac {C\_{\rm {o}}}{C\_{\rm {v}}}}}
missä CO on aineen konsentraatio orgaanisessa (rasva) faasissa ja CV aineen konsentraatio vesifaasissa. Mitä suurempi on jakaantumiskerroin, sitä rasvaliukoisempi aine on. Orgaanisena faasina käytetään yleensä oktanolia. Tällöin jakautumiskertoimesta käytetään nimitystä *oktanoli/vesi-jakautumiskerroin* (*P*ow). Jakautumiskertoimen arvo ilmoitetaan usein logaritmiarvona (log*P*), koska jakautumiskertoimen vaihteluväli on suuri eri yhdisteillä (*P* = 0,0001 – 100 000). Log*P*-arvo kuvaa aineen rasvaliukoisuutta eli lipofiilisyyttä.

Log*P*-arvolla tarkoitetaan yleensä oktanoli/vesi-jakautumiskerrointa neutraalille muodolle ja se riippuu pH:sta. Aine voi esiintyä ionimuodossa vesifaasissa riippuen vesifaasin pH:sta ja aineen p*K*a-arvoista. Tällöin jakaantumiseen vaikuttaa aineen ionisoitumattoman muodon lisäksi aineen ionisoitunut muoto. Jakautumiskerroin, joka ilmaisee sekä ionisoituneen että ionisoitumattoman muodon jakaantumisen, on nimeltään *näennäinen jakautumiskerroin* (*D* tai *P*app). Logaritmi näennäisestä jakautumiskertoimesta (log*D* tai log*P*app) kuvaa aineen jakautumista oktanoli/vesi-faasin kesken tietyssä pH:ssa. Vesifaasina käytetään puskuriliuosta, jonka pH on säädetty haluttuun arvoon.

*D* = *P* hapoilla, kun pH < p*K*a ja vastaavasti emäksillä, kun pH on suurempi kuin konjugaattihapon p*K*a. Happojen *D*-arvo pienenee, kun pH > p*K*a ja emästen *D*-arvo pienenee, kun pH on pienempi kuin konjugaattihapon p*K*a, koska silloin veteen liukenevan ionisoituneen muodon osuus lisääntyy. Jos oletetaan, että ionisoitunut muoto ei liukene lainkaan oktanolifaasiin, hapon ja emäksen näennäiset jakautumiskertoimet (log*D*) voidaan laskea kaavoilla:

* {\displaystyle \log D\_{\text{hapot}}\cong \log P+\log \left[{\frac {1}{(1+10^{\mathrm {p} H-\mathrm {p} K\_{a}})}}\right]} ja
* {\displaystyle \log D\_{\text{emäkset}}\cong \log P+\log \left[{\frac {1}{(1+10^{\mathrm {p} K\_{a}-\mathrm {pH} })}}\right]}

Lähteet
-------

1. ↑  Gynther, J. & Järvinen, T.: *Lääkeainekemian perusteet*, s. 10. Kuopio: Farmasian opiskelijayhdistys Fortis, 1996.
2. ↑  Scherrer, R. A. & Howard, S. M.: Use of distribution coefficients in quantitative structure-activity relationships.  *Journal of Medicinal Chemistry*, tammikuu 1977, 20. vsk, nro 1, s. 53–58. PubMed:13215. doi:10.1021/jm00211a010.
3. ↑  Manners, C. N. Payling, D. W. & Smith, D. A.: Distribution coefficient, a convenient term for the relation of predictable physico-chemical properties to metabolic processes.  *Xenobiotica*, 1988, 18. vsk, nro 3, s. 331–350. PubMed:3289270. doi:10.3109/00498258809041669.
**Sirkka Ilona Vennamo** (os. **Tuominen**, 27. heinäkuuta 1913 Kotka - 18. syyskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen merkoonomi ja poliittinen taustavaikuttaja, joka tunnetaan Suomen Maaseudun Puolueen puheenjohtajan Veikko Vennamon puolisona.

Sirkka Vennamo teki elämäntyönsä puolisonsa sihteerinä ja SMP:n ideanikkarina. Veikko Vennamon käyttämien kuuluisien lausahdusten kuten "Rötösherrat kuriin!" ja "Unohdetun kansan puolesta" on kerrottu olevan hänen keksimiään. Vennamolla oli aviomiehensä ja heidän poikansa Pekka Vennamon ohella niin keskeinen asema puolueessa, että SMP:n vitsailtiin olevan lyhenne sanoista "Sirkka, minä ja Pekka". Hän ei itse halunnut lähteä ehdokkaaksi vaaleihin, koska katsoi tekevänsä enemmän puolueen eteen taustavaikuttajana. Vennamo oli kuitenkin puolisonsa valitsijamiesehdokkaana vuosien 1982 ja 1988 presidentinvaaleissa.

Sirkka ja Veikko Vennamo avioituivat vuonna 1944. Pekka Vennamon lisäksi heidän lapsiaan ovat Meri ja Raisa Vennamo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mikkonen, Minttu: Muistot | Sirkka Vennamo (vain tilaajille)  18.9.2005. Helsingin Sanomat. Viitattu 19.4.2024.
2. ↑  Rautio, Ilse: Miten niitä sanoja vihaankaan.  *Helsingin Sanomat*, 1.3.1992, s. C 2. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 19.4.2024.
3. ↑  Hämäläinen, Unto: Sirkka, minä ja Pekka (vain tilaajille)  16.8.2009. Helsingin Sanomat. Viitattu 19.4.2024.
4. ↑  Sitoutumattomuus tehosi vain Koiviston leirissä.  *Helsingin Sanomat*, 20.1.1982, s. 30. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 19.4.2024.
5. ↑  Vennamon perhe vaaleihin.  *Helsingin Sanomat*, 3.12.1987, s. 11. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 19.4.2024.
6. ↑  Wirtavuori, Sanna: Meri Vennamon ainoa tytär Susanna Donner kuoli vain 36-vuotiaana  28.11.2021. Eeva. Viitattu 6.3.2024.
**Kliimaksi** on sukkession eli elinympäristön luontaisen, vähittäisen muuntumisen loppuvaihe, jolloin alueelle on asettunut myös pitkäikäisiä, hitaasti lisääntyviä lajeja. Kliimaksin saavuttanut eliöyhteisö on varsin vakaa, sillä sen muutokset ovat yleensä hitaita ja vähäisiä.

Metsä
-----

Metsätaloudessa kliimaksi eli päätemetsävaihe on metsän kehityksen ja kasvun kypsä vaihe, sen lopputila. Puuston nettokasvu on tällöin hyvin vähäistä. Sen sijaan metsäluonnon biodiversiteetti eli sen monimuotoisuus on hyvin suurta. Metsässä on erilaisia biotooppeja eli elinympäristöjä sekä monia eläin- ja kasvilajeja. Lahopuuta on runsaasti ylläpitämässä monimuotoisuutta ja puuston valtalaji Suomessa on joko mänty tai kuusi kasvupaikasta riippuen, Keski-Euroopassa usein myös pyökki. Suurikokoisimmat puulajit elävät yleensä vanhimmiksi ja täten metsien kliimaksivaiheessa metsissä valtaosan puustosta muodostavat kookkaat puulajit.

Kliimaksi on metsän kasvun huippuvaihe ennen sukkession alkamista alusta luonnonvoimien vaikutuksesta. Sukkession vaiheiden ennustettavuutta vaikeuttavat myrskyt, metsäpalot, lumituhot, tulivuorenpurkaukset, meteoriitit, maanvyöryt, hyönteistuhot ja tautituhot, koska ei tiedetä milloin, minne, miten ja kuinka usein ne vaikuttavat. Näillä luontaisilla häiriötiloilla on kuitenkin oleellinen merkitys metsäekosysteemin uudistumisessa. Joskus yksittäisiä puita kaatuu ja latvukseen tulee lisää tilaa, jonka matalammat puut valtaavat pian. Tällöin puhutaan paikallisesti pienestä sukkessiokierrosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kliimaksivaiheen metsässä on paljon kuusta ja lahopuuta *EBiologia, Metsien biologiaa*. Peda.net. Viitattu 27.1.2024.
2. ↑  Ilkka Hanski, Jan Lindström, Jari Niemelä, Hannu Pietiläinen, Esa Ranta: *Ekologia*, s. 239. WSOY, 1998. ISBN 951-0-21981-9.
3. ↑  Metsän sukkessio Metsä Verkko.  Arkistoitu 13.10.2023. Viitattu 27.1.2024.

Biologia

|  |  |
| --- | --- |
| Osa-alueita | 
* Aerobiologia
* Anatomia
* Astrobiologia
* Biokemia
* Ekologia
* Eliömaantiede
* Eläintiede
* Etologia
* Evoluutiobiologia
* Fysiologia
* Genomiikka
* Hydrobiologia
* Iktyologia
* Kasvipatologia
* Kasvitiede
* Kehitysbiologia
* Kudosoppi
* Meribiologia
* Mikrobiologia
* Molekyylibiologia
* Muoto-oppi
* Neurotiede
* Paleontologia
* Parasitologia
* Perinnöllisyystiede
* Sienitiede
* Solubiologia
* Systematiikka
* Taksonomia
* Toksikologia

 |
| Käsitteitä | 
* abioottinen
* aineenvaihdunta
* biodiversiteetti
* biomi
* biotooppi
* biosfääri
* DNA
* ekologinen lokero
* ekosysteemi
* eliöyhteisö
* evoluutio
* kelpoisuus
* lisääntyminen
* luonnonvalinta
* populaatio
* ravinto
* sukkessio
* uhanalaisuusluokitus
* yhteyttäminen
* pääjakso
* kaari

 |
| Aiheeseen liittyvää | biologian filosofia |
Aurinkorannikon suomalainen koulu.
**Escuela Finlandesa** tai **Colegio Finlandés**, suomalaiselta nimeltään **Aurinkorannikon suomalainen koulu** on Espanjassa Fuengirolassa sijaitseva yksityinen suomalainen peruskoulu. Koulu on toiminut vuodesta 1991 lähtien. Se tarjoaa virallista perusopetusta vuosiluokilla 1–9 ja lukiokoulutusta. Vuonna 2021 koulussa opiskeli yli 300 oppilasta. Peruskoulun puolella oppilaita on noin 240 ja lukion puolella hieman alle 80. Koululaisille tarjotaan myös mahdollisuutta käydä suomalaista koulua, mutta asua espanjalaisessa perheessä.

Koulun ja lukion rehtorina on toiminut vuoden 2024 alusta Terhi Merensky. Ennen Merenskyä tehtävää hoiti muutaman vuoden ajan Saara Ikonen. Koulun apulaisrehtorin tehtävää hoitaa Laura Vairila.

KHO:n vuoden 2017 päätöksen mukaan koulu joutui maksamaan takaisin runsaat 616 000 euroa vuosina 2009–2011 saamiaan tukia. Ministeriö ja Opetushallitus tulkitsivat, että osa Aurinkorannikon suomalaisen koulun oppilaista oli asettunut pysyvästi Espanjaan.

Rakennukset
-----------

Koulun päärakennus sijaitsee osoitteessa Calle José Salik 4 ja sitä vastapäätä sijaitsee koulun liikuntakenttä. Liikuntakentän yhteydessä on vuonna 2018 rakennettu hirsirakennus, jossa on neljä uutta luokkatilaa. Rakennusta kutsutaan D-tilaksi. Käsityöluokat ja lukion tilat sijaitsevat Avenida Finlandialla noin 200 metrin päässä päärakennuksesta. Käsityöluokkia kutsutaan B-tilaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Launonen, Antti: Aurinkorannikon koululle tappio tukikiistassa - Maksettava yli 600 000 euroa *Savon Sanomat*.  28.10.2017. Viitattu 23.9.2021.
2. ↑  Aurinkorannikon suomalainen koulu - Colegio Finlandés *www.suomalainenkoulu.net*. Viitattu 23.9.2021.
3. 1 2  Yhteystiedot *suomalainenkoulu.net*. Viitattu 19.4.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
**Seppo Järvinen** (18. toukokuuta 1936 Tampere – 27. huhtikuuta 2023 Tampere) oli kirjailija sekä kirjallisuus- ja taidekriitikko. Hän oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Pääaineenaan hänellä oli Tampereen yliopistossa yleinen kirjallisuustiede. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman seminaarista, kansalaiskoulun yleisaineiden opettajaksi Hämeenlinnan seminaarista ja peruskoulun opinto-ohjaajaksi Joensuun yliopistosta. Järvisen tuotanto käsittää muun muassa runokokoelmia, novellikokoelman, lastenkirjan, kuunnelmia, tekstejä eri antologioissa, esseitä, matkakirjoja sekä kirjallisuuskritiikkiä ja artikkeleita lehdissä. Hän oli sanataideohjaajana Oriveden opistossa, Järvi-Pohjanmaan kansalaisopistossa ja Valamon kansanopistossa, Aholansaaressa. Järvinen oli Suomi 100 vuotta -kirjoituskilpailun koordinaattori. Hänellä oli ortodoksinen lukija-tutkinto Valamon kansanopistosta.

Järvinen sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon kahdesti (1985, 1989) ja Einari Vuorelan Korpirastas-palkinnon vuonna 1995. Hän piti valokuvanäyttelyn Soinin ja Hervannan kirjastoissa.

Intia oli Järviselle rakas matkakohde ja siellä hän vieraili kymmenkunta kertaa ja kertoi matkoistaan myös lehdissä. Elämäntyönsä hän teki opinto-ohjaajana Tampereella. Hän oli myös aktiivinen soinilaisen Kukonkylän kyläyhdistyksen toimija.

* *Tästä eteenpäin* (lukudraama, 1969)
* *Hellepäivä* (novelleja, 1983), Otava
* *Kolme* (kuunnelma, 1986)
* *Taikalipas* (lastenkirja, 1988), Unicef
* *Kaikki jänikset ovat samanlaisia* (kuunnelma, 1989)
* *Talvikirjeitä* (runoja, 1989), Otava
* *Läpikuultava todistaja* (kuunnelma, 1993)
* *Onnen varas* (runoja, 1994), Herättäjä-yhdistys
* *Löydä Intia* (selkokirja, 1995), BTJ Kirjastopalvelu
* *Lintu korvassa* (runoja, 2004), Enostone
* *Pikajuna Mumbaihin. Matka Intiaan.* (2006) Enostone
* *Veden paino* (runoja, 2008), Palladium
* *Kafkan varjo: Kertomuksia Prahasta* (2010), Enostone
* *Mustumia & muistumia* (runoja, 2011), Palladium
* *Rukki, mantra ja piilaakso: Intian päiviä ja öitä* (2012), Enostone
* *Kenties niin tapahtui* (runoja, 2014), Enostone
* *Tunnustelmia* (runoja, 2016), Palladium
* *Murtumia* (runoja ja aforismeja, 2017), Kyläpääskyt Kirjat
* *Yhden ainoan elämän olit kanssani* (runoja, 2018), Palladium
* *Repliikkejä Kuiskaajankopista. Intian runot 1986-2021.* (runoja, 2021), Kyläpääskyt Kirjat

Lisäksi kirjoituksia on julkaistu eri antologioissa. Järvinen julkaisi myös kirjallisuuskritiikkejä useissa lehdissä. Hän järjesti valokuvanäyttelyitä Intiasta Soinin, Alajärven, Lehtimäen ja Vimpelin kirjastoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pitkäaikainen avustajamme Seppo Järvinen on poissa  4.5.2023. Järviseutu. Viitattu 30.7.2023.
2. 1 2 3  Pohjalaisia nykykirjailijoita Seppo Järvinen (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Järvinen, Seppo *Kirjasampo*. Viitattu 25.4.2013.
4. ↑  Valokuvanäyttely Intiasta – "My India – My love" *Torstai-lehti*.  4.3.2016. Viitattu 3.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
Väinö Koivisto kuvattuna vuoden 1918 tienoilla.
**Juho Väinö Koivisto**  (12. tammikuuta 1896 Suodenniemi – 29. lokakuuta 1976 Turku) oli Suomen sisällissodassa Suodenniemen punakaartin päällikkö. Hän ampui useita valkoisia paikkakunnalla, ja Koivisto on yhdistetty muun muassa Noormarkussa tapahtuneeseen Koliahteen joukkomurhaan.

Elämä
-----

Väinö Koivisto oli torpparin poika Suodenniemen Sävin kylästä. Sisällissodan aikana hän toimi Lavian–Suodenniemen rintamalla Suodenniemen rintamapäällikkönä. Koiviston uhreista tunnetaan muun muassa torppari Alfred Seppä, talollinen Vihtori Ristijoki ja tukkiasioitsija Herman Roponen, jotka hän ampui Suodenniemen Sävinkylässä 2. helmikuuta 1918. Neljäs uhri oli Vihtori Välimäki, jonka Koivisto ampui punakaartin hyökätessä Vihteljärven kylässä kohti Kankaanpäätä. Samalla kerralla punaiset tappoivat kaksi valkoisten vartiomiestä, jotka olivat poikenneet Välimäkeen lämmittelemään. Karkun taistelussa huhtikuussa 1918 Koivisto ja virolainen Jan Tuckman johtivat punaisten sotatoimia. Kansalaissodan lopussa Koivisto oli ilmeisesti rintaman päällikkönä Tyrvään asemalla. Punaisten perääntyessä itää kohti Koivisto jäi vangiksi Lahden lähistöllä.

Sodan jälkeen Koivisto karkasi Hämeenlinnan vankileiristä, liittyi punaisten puolella olleen pastori Einari Rauhamäen seuraan ja pakeni tämän kanssa maasta. Hänet vangittiin uudestaan Ruotsin ja Norjan välisellä Charlottenbergin raja-asemalla, jossa hän jäi kiinni väärennettyine henkilöpapereineen. Koivisto palautettiin Suomeen mutta hänen pakomatkansa aikana kuolemantuomioiden täytäntöönpanosta oli luovuttu ja jo langetettu kuolemantuomio muutettiin elinkautiseksi kuritushuonetuomioksi. Koivisto vapautui Tammisaaren pakkotyöleiristä viimeisten punavankien joukossa vuonna 1926.

Koivisto muutti pian vapautumisensa jälkeen Suodenniemeltä Turun lähelle Maarian pitäjän Raunistulaan. Suodenniemellä oli sisällissodan aikana ollut runsaasti Maarian punakaartin joukkoja mutta ei liene tiedossa, vaikuttiko se Koiviston asuinpaikkavalintaan. Aikanaan Raunistula ja koko Maaria liitettiin Turkuun. Väinö Koivisto kuoli Turussa vuonna 1976.

Lähteet
-------

* Väinö Koiviston oikeudenkäyntiakti valtiorikosylioikeuden arkistossa Kansallisarkistossa.
* Jankkari, Sakari (toim.): Suodenniemi: elämää maalaispitäjässä vuosina 1540-1939. Suodenniemi-Seura 2011.
* Piilonen, Juhani: Sastamalan historia 3

### Viitteet

1. ↑  Piilonen, Juhani: *Sastamalan historia 3*, s. 452 ja 625. Vammala: Juhani Piilonen ja Vammalan kaupungin historiatoimikunta, 1997.
2. ↑  Piilonen 1997, s. 453.
3. ↑  Piilonen 1997, s. 489.
4. ↑  Piilonen 1997, s. 528.
**Länkipohja** on taajama Jämsässä Längelmäveden vesistön koillispäässä. Vuoden 2007 kuntaliitokseen asti se oli Längelmäen keskustaajama. Länkipohjan pohjoispuolitse kulkee Tampereen ja Jyväskylän välinen valtatie 9. Valtatietä pitkin on matkaa Tampereelle 65 kilometriä, Jyväskylään 85 kilometriä sekä Jämsään ja Orivedelle kumpaankin 25 kilometriä. Länkipohjasta lähtevät lisäksi seututiet Kuhmoisiin (30 km), Eräjärvelle (entinen kunta, nykyisin Orivettä, 30 km) ja Kuhmalahdelle (entinen kunta, nykyisin Kangasalaa, 35 km). Längelmäen kirkonkylään Hakosalmelle on matkaa 10 kilometriä.

Historia
--------

Länkipohja mainittiin jo vuoden 1540 maakirjassa viiden talon kylänä. Länkipohjassa sijaitsivat Längelmäen kunnanvirasto sekä Längelmäen säästöpankin ja osuuspankin pääkonttorit. Suomen sisällissodassa käytiin Länkipohjan taistelu 16. maaliskuuta 1918.

Valtatie 9, joka oli alkujaan osa ns. Vanhaa Laukaantietä, kulki aiemmin Länkipohjan kylän halki, kunnes valtatien uusi linjaus, joka ohittaa Länkipohjan sen pohjoispuolelta, valmistui vuonna 1962. Länkipohjassa aloitti vuonna 1967 toimintansa Längelmäen kunnan ensimmäinen varsinainen teollisuusyritys, kuorma-autojen perävaunuja ja kuormakoreja valmistava Jyki-Group Oy.

Länkipohjan kautta kulkee myös Tampereen ja Jyväskylän välinen rautatie. Länkipohjan rautatieasema (lyhenne Läp) avattiin rautatien valmistuttua Orivedeltä Länkipohjaan saakka vuonna 1948. Rautatien ansiosta ja toisaalta kirkonkylän liikenteellisesti hankalan sijainnin vuoksi Länkipohjasta muodostui Längelmäen kunnan keskustaajama. Rautatien merkitys väheni kuitenkin maantieyhteyksien parantuessa. Länkipohjan asema muutettiin seisakkeeksi vuonna 1968 ja henkilöliikenne Oriveden ja radan silloisen päätepisteen Jämsänkosken välillä lopetettiin seuraavana vuonna. Vaikka rautatietä jatkettiin Jämsästä Jyväskylään 1970-luvun lopulla, henkilöliikennettä Länkipohjan asemalla ei aloitettu uudelleen; päinvastoin Länkipohjan liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1987. Länkipohja-niminen junakohtauspaikka otettiin käyttöön puoli kilometriä vanhalta asemalta Jämsän suuntaan vuonna 2004.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Hannu Tarmio, Pentti Papunen ja Kalevi Korpela (toim.): *Suomenmaa 5: maantieteellis-yhteiskunnallinen tieto- ja hakuteos*, s. 123–127. Porvoo–Helsinki: WSOY, 1973. ISBN 951-0-00650-5.
2. ↑   Jussi Iltanen: *Radan varrella: Suomen rautatieliikennepaikat (2. painos), s. 178. Helsinki: Karttakeskus, 2010.*
*Tämä artikkeli käsittelee Bysantin hallitsijaa. Venäjän tsaarista kerrotaan artikkelissa Mikael Romanov ja Romanian kuninkaasta artikkelissa Mikael I (Romania).*
Mikael I omana aikanaan lyödyssä kolikossa.
**Mikael I Rhangabes** (myös: *Mikael Rangabenos*) (kreik. Μιχαήλ Ῥαγκαβής, k. 11. tammikuuta 844) oli Bysantin keisari vuosina 811–813. 

Mikael oli aatelinen, joka meni naimisiin keisari Nikeforos I:n tyttären Procopian kanssa. Hänestä tehtiin keisari Nikeforoksen poikaa Staurakiosta vastustaneessa kapinassa. 

Mikael sai tukensa kirkon ortodoksisilta ja vainosi ikonoklasteja. Hän antoi bulgaarien hävittää Makedoniaa ja Traakiaa ennen kuin lähti vuonna 813 sotimaan heitä vastaan. Hänet kukistettiin Bersinikiassa, minkä jälkeen Leo Armenialainen julistettiin keisariksi. Mikael karkotettiin Proten saarelle, jossa hän eli munkkina kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

* John Julius Norwich: *Byzantium: The Apogee*. Viking, 1991. ISBN 0-394-53779-3.
* Georg Ostrogorsky: *History of the Byzantine State*. Rutgers University Press, 1969. ISBN 0-8135-1198-4.

### Viitteet

1. ↑  Erling Bjöl: *Otavan suuri maailmanhistoria, 20. osa. Historian perintö*, s. 89. Otava, 1987. ISBN 951-1-09753-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mikael I** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Staurakios** | **Bysantin keisari** | Seuraaja:**Leo V** |
**Salisiini** (D-(−)-salisiini, salikosidi, 2-(hydroksimetyyli)fenyyli-β-D-glykopyranosidi) on salisyylialkoholin β-glukosidi. Salisiinia saadaan pajun (*Salix*) kuoresta ja sillä on tulehdusta lievittävä vaikutus. Salisiinia esiintyy *Populus*-lajien kuoressa sekä pajujen ja poppelien lehdissä. Majavan hauste toimii tulehdusta ja kuumetta alentavana kipulääkkeenä, mikä johtuu majavan ruokavalion salisiineista ja jotka edelleen muuttuvat salisyylihapoksi. Aspiriini eli asetyylisalisyylihappo on kehitetty salisiinista, jota se kemiallisesti muistuttaa. Salisiini metaboloituu glukoosiksi ja salisyylialkoholiksi, joka edelleen voi hapettua salisyylihapoksi. Salisiini maistuu katkeralta kuten kiniini.

Salisiini voi aiheuttaa allergisen ihoreaktion. Sen lieviä haittavaikutuksia ovat pahoinvointi, oksentelu, ihottuma, huimausta ja hengitysvaikeuksia. Suuret määrät salisiinia voivat olla myrkyllisiä, haitallisia munuaisille, aiheuttaa mahahaavan, ripulin, verenvuotoa tai ruoansulatuskanavan ärsytystä. Salisiinia ei suositella henkilöille, joilla on astma, diabetes, kihti, gastriitti, verenvuototauti, mahahaava. Sitä ei myöskään suositella alle 16-vuotiaille ja raskaana oleville tai imettäville naisille.

Lähteet
-------

1. ↑  Merck Index, 11th Edition, 8293
2. ↑  Salix drummondiana *Fire Effects Information System*. Online. U.S. Department of Agriculture, Forest Service, Rocky Mountain Research Station, Fire Sciences Laboratory (Producer). Viitattu 19.7.2006.
3. ↑  Stephen Pincock: The quest for pain relief: how much have we improved on the past? *the-scientist.com*.  28 March 2005. Viitattu 17.6.2007.
4. ↑  Symrise explores cheaper alternatives in bitter-maskers  9.10.2006. www.foodnavigator.com. Viitattu 13.12.2007.
5. ↑  {title} *umm.edu*.  Arkistoitu 30.10.2013. Viitattu 21.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Food Component Database (FooDB): Salicin (englanniksi)
* Pherobase: Semiochemical - salicin (englanniksi)
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Salicin (englanniksi)
**Kadmiumsyanidi** (Cd(CN)2) on kadmium- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään pinnoitettaessa metalleja elektrolyyttisesti kadmiumilla.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Kadmiumsyanidi on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta, jonka kiderakenne on samankaltainen sinkkisyanidin kanssa. Kuumennettaessa yhdiste muuttuu väriltään ruskehtavaksi. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen. Kadmiumsyanidi reagoi syanidiliuoksien kanssa muodostaen kompleksi-ioneja kuten trisyanokadmaatti(II)- ja tetrasyanokadmaatti(II)-ionit ([Cd(CN)3]- ja [Cd(CN)4]2-). Kadmiumsyanidi liukenee hyvin väkeviin happoliuoksiin.

Kadmiumsyanidia voidaan valmistaa kadmiumhydroksidin ja vetysyanidin välisellä reaktiolla tai saostamalla kadmiumsuolaliuoksista alkalimetallisyanidien avulla.

Cd(OH)2 + 2 HCN → Cd(CN)2 + 2 H2O
Kadmiumsyanidia käytetään kadmiumin lähteenä päällystettäessä metalleja kadmiumilla elektrolyyttisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Perry, Dale L. & Phillips, Sidney L.: *Handbook of Inorganic Compounds*, s. 78. CRC Press, 1995. ISBN 9780849386718. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.10.2018). (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Karl-Heinz Schulte-Schrepping & Magnus Piscator: *Cadmium and Cadmium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 19.10.2018
3. ↑  Cadmium cyanide (Cd(CN)2) *Pubchem*. Viitattu 19.4.2024. (englanniksi)
4. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 158. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
**Sinkkisyanidi** (Zn(CN)2) on sinkki- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään päällystettäessä muita metalleja elektrolyyttisesti sinkillä ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa sinkkisyanidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, eikä se liukene myöskään orgaanisiin liuottimiin. Syanidiliuoksiin sinkkisyanidi sen sijaan liukenee muodostaen kompleksisen tetrasyanosinkaatti-ionin ([Zn(CN)4])2-. Muiden syanidien tavoin aine on erittäin myrkyllistä.

Sinkkisyanidia voidaan valmistaa liuottamalla sinkkioksidia vetysyanidin vesiliuokseen tai saostamalla vesiliukoisen sinkkisuolan liuoksesta alkalimetallisyanidien avulla. Yhdistettä muodostuu myös syanogeenin ja metallisen sinkin välisellä reaktiolla.

ZnO + 2 HCN → Zn(CN)2 + H2O
Sinkkisyanidia käytetään päällystettäessä elektrolyyttisesti muita metalleja sinkillä. Sitä on käytetty myös palamattomissa maaleissa. Orgaanisen kemian synteeseissä sitä käytetään Gattermann-reaktioissa ja syanoenamiinien ja syanosilyylieettereiden valmistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Karamäki, E. M.: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 381. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3  Ernst Gail, Stephen Gos, Rupprecht Kulzer, Jürgen Lorösch, Andreas Rubo, Manfred Sauer, Raf Kellens, Jay Reddy, Norbert Steier & Wolfgang Hasenpusch: *Cyano Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 30.12.2018
3. ↑  ZINC cyanide *PubChem*. Viitattu 19.4.2024. (englanniksi)
4. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1196. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
5. 1 2 3  Harry Heaney, Shicheng Shi & Michal Szostak: *Zinc Cyanide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2018. Teoksen verkkoversio Viitattu 30.12.2018. (englanniksi)
**Kalsiumsyanidi** (Ca(CN)2) on kalsium- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään jalometallien metallurgiassa ja tuholaismyrkkynä hyönteisten ja jyrsijöiden hävittämiseen.

Ominaisuudet
------------

Puhtaana kalsiumsyanidi on valkoista kiteistä ainetta, mutta epäpuhtauksien vuoksi kaupallinen tuote on väriltään harmahtavaa. Kalsiumsyanidi reagoi veden kanssa muodostaen vetysyanidia, joka voi muodostaa ruskean tai mustan polymeerin. Vetysyanidia muodostuu myös, kun yhdiste reagoi happoliuosten kanssa tai kuumennettaessa. Lisäksi yhdiste reagoi muiden syanidien tavoin rikin kanssa muodostaen tiosyanaatteja ja rautasuolojen kanssa ferrosyanideksi.

Muiden syanidien tavoin kalsiumsyanidi vapauttaa helposti vetysyanidia ja on sen vuoksi hyvin myrkyllistä. Aineelle altistumisesta voi seurata huonovointisuutta, hengityksen vaikeutuminen, heikkous ja tajuttomuus. Kalsiumsyanidille altistuminen voi johtaa jopa kuolemaan.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kalsiumsyanidia voidaan valmistaa neutraloimalla vetysyanidia kalsiumhydroksidilla, mutta teollisesti sitä valmistetaan pääasiassa kalsiumkarbidista. Kalsiumkarbidia kuumennetaan sähköisessä uunissa typen läsnä ollessa, jolloin muodostuu kalsiumsyanamidia. Kalsiumsyanamidi muuttuu kalsiumsyanidiksi hiilen ja natriumkloridin läsnä ollessa 1 000 °C:n lämpötilassa.

Kalsiumsyanidin tärkein käyttökohde on kullan ja hopean metallurgiassa jalometallien erottaminen malmeistaan kalsiumsyanidin avulla. Yhdistettä voidaan myös käyttää hyönteis- ja jyrsijämyrkkynä suljetuissa tiloissa, koska kosteassa ilmassa siitä vapautuu myrkyllistä vetysyanidia. Kalsiumsyanidia on käytetty myös raudan karkaisuun ja ammoniumsyanidin ja syanamidin valmistamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 380–381. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  Lawrence D. Pesce: *Cyanides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 23.3.2015
3. 1 2 3  Kalsiumsyanidin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 23.3.2015
4. ↑  Calcium cyanide *PubChem*. Viitattu 19.4.2024. (englanniksi)
5. 1 2 3  Ernst Gail, Stephen Gos, Rupprecht Kulzer, Jürgen Lorösch, Andreas Rubo, Manfred Sauer, Raf Kellens, Jay Reddy, Norbert Steier & Wolfgang Hasenpusch: *Cyano Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 23.3.2015
6. 1 2 3  Pradyot Patnaik: *A Comprehensive Guide to the Hazardous Properties of Chemical Substances*, s. 325–326. Wiley-Intersciences, 2007. ISBN 978-0-471-71458-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.3.2015). (englanniksi)
|  |
| --- |
| **Intef hieroglyfein** |
| **syntymänimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Intef* |
| **Horus-nimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Sehertawy*Horus joka tyydyttää kaksi maata |

**Intef I** oli Egyptin ensimmäisen välikauden 11. dynastian aikaan vuosina 2125–2112 eaa. hallinnut faarao.

Intefiä pidetään yleisesti 11. dynastian perustajana vaikka hänen isänsä Mentuhotep I lasketaan myös 11. dynastiaan. Intef otti käyttöönsä Horus-nimen sekä kartussiin kirjoitetun nimen, näin julistautuen Egyptin faaraoksi. Hierakleopoliksessa olleet paikalliset kuninkaat eivät kuitenkaan alistuneet hänen valtaansa, joten Intefin julistautuminen aiheutti sisällissodan. Vaikka Hierakleopoliksen kuninkaat olivat taloudellisesti ja sotilaallisesti Intefiä voimakkaampia, eivät he saaneet aikaan, erimielisyyksistään johtuen, yhtenäistä vastarintaa.

Intef hallitsi Thebasta käsin ja valloitti pohjoisesta Koptoksen ja Denderan sekä etelästä useita kaupunkeja aina el-Kabiin asti. Intef sai alistettua myös Hierakonpoliin valtaansa, tavoitteenaan yhdistää Ylä- ja Ala-Egypti ja palauttaa vanhan valtakunnan aikainen vauraus Egyptiin.

Intefiin viitataan Thutmosis III:n aikaisessa "*esi-isien salissa*" tittelillä "*lääninherra ja perintöprinssi*". Eräässä steelassa häneen yhdistetään titteli "*perintöprinssi ja mahtava Theban läänin lääninherra*". Denderasta löytyneessä steelassa on taas käytettyä titteliä "*mahtava etelän prinssi*". Intef saattoi siis mahdollisesti olla ensimmäistä välikautta edeltävän kuninkaallisen suvun perillinen. Tämä mahdollisesti auttoi hänen valtaannousuaan.

Intefin oletetaan kuolleen jo hyvin nuorena. Arviot ovat yleensä 20 ja 30 vuoden välillä. Intef haudattiin kallioon hakattuun hautaan Thebassa. Hautapaikalla on useita samankokoisia hautakammioita joiden oletetaan olevan Intefin perheelle tarkoitettuja.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Mentuhotep I** | **Egyptin faarao**11. dynastia | Seuraaja:**Intef II** |