recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eider** (tansk. *Ejderen*) on 188 kilometriä pitkä joki Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Joki saa alkunsa pienistä puroista Kielin eteläpuolella ja virtaa pohjoiseen Westenseen läpi Kieliin, jossa se kääntyy länteen laskien lopulta Pohjanmereen.

Eider on kulkukelpoinen Rendsburgiin asti. Tämän jälkeen joki yhdistyy Kielin kanavaan, jota pitkin voi kulkea Itämerelle. Eiderin merkittävimmät sivujoet ovat Sorge ja Treene. Joen suulle rakennettiin vuonna 1973 viiden kilometrin mittainen Eiderin tulvapato (*Eidersperrwerk*).

Antiikin aikaan roomalaiset käyttivät Eideristä nimitystä *Romani terminus imperii*, Rooman valtakunnan (pohjoinen) raja. Myös Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta näki joen pohjoisrajanaan. Joesta tuli sittemmin Schleswigin ja Holsteinin välinen raja. Tanskassa Eideriä pidettiin valtakunnan historiallisena etelärajana, sillä kuningas Hemming ja Kaarle Suuri olivat vuonna 811 sopineet rajan kulkevan siinä. Tanskan kansallisliberaalit ajoivat 1840-luvulta vuoteen 1864 Tanskan virallisena ulkopolitiikkana niin sanottua Eider-politiikkaa, jonka tarkoituksena oli yhdistää Schleswig kokonaan Tanskaan ja vakiinnuttaa valtakunnan eteläraja uudelleen Eiderille. Tämä johti kahteen sotaan Tanskan ja Saksan valtioiden välillä.

Joen nykyisen nimen varhaisin tunnettu muoto on 800-luvulla käytetty *Egidorae fluminis*, joka on mahdollisesti johdettu muinaissaksista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eider River Encyclopædia Britannica. Viitattu 4.3.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Eider FlussInfo. Viitattu 4.3.2015. (saksaksi)
3. 1 2 3  Ejderen (tanskaksi) *Den Store Danske*. Viitattu 4.3.2015.
4. ↑  Ejderpolitik (tanskaksi) *Den Store Danske*. Viitattu 4.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eider** Wikimedia Commonsissa
Johan Erik Nordblom
**Johan Erik Nordblom** (13. huhtikuuta 1788 Uppsala – 26. joulukuuta 1848 Uppsala) oli ruotsalainen säveltäjä, kuoronjohtaja, kapellimestari, laulupedagogi, pianisti ja urkuri.

Nordblom syntyi räätäli Eric Nordblomin pojaksi. Hän oppi aluksi laulamaan sekä soittamaan huilua ja pianoa. Myöhemmin hän syventyi urkuihin. Nordblom opiskeli vuosina 1808–1814 Johann Christian Friedrich Hæffnerin johdolla ja valmistui vuonna 1814 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian oppilaitoksesta musiikkijohtajan ja musiikinopettajan pätevyyksillä. Nordblom pääsi musiikkijohtajaksi kouluun Gävleen, jossa toimi, kunnes siirtyi vuonna 1819 Hæffnerin sijaiseksi Uppsalan yliopiston musiikkijohtajana. Vuosina 1821–1835 hän lisäksi opetti Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian oppilaitoksessa. Vuonna 1833 Nordblomista tuli Uppsalan yliopiston vakituinen musiikkijohtaja, vaikka työstä tuli palkallinen vasta vuonna 1835. Hän toimi lisäksi Uppsalan tuomiokirkon urkurina vuodesta 1835. Nordblom perusti myös lauluinstituutin naisille ja johti vuodesta 1835 Kungliga Akademiska Kapelletia. Hänen johdollaan Kungliga Akademiska Kapellet esiintyi monissa merkittävissä tilaisuuksissa, kuten Kaarle XIV Juhanan valtaannousun 25-vuotisjuhlassa (1843) ja Oskar I:n kruunajaisissa (1844). Sen yhteistyökumppaneita konserteissa olivat muiden muassa Ole Bull, Andreas Randel ja Jenny Lind. Nordblom johti muun muassa Joseph Haydnin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Felix Mendelssohnin teosten esityksiä. Hän esiintyi myös solistina Mendelssohnin pianokonserton esityksessä.

Nordblom sai elinaikanaan runsaasti tunnustusta vokaalimusiikistaan. Hän oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1827. Vuosilta 1825–1829 ovat hänen teoksensa *Sångöfningar* käsikirjoitukset, jotka myöhemmin painettiin nimellä *Sång-Schola*. Vilhelm Fredrik Palmblad julkaisi neljä kirjaa Nordblomin soololauluista vuosina 1819–1826. Nordblomin säilyneeseen tuotantoon kuuluu lauluja eri kokoonpanoille yksinlauluista kuoroteoksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johan Erik Nordblom Swedish Musical Heritage, viitattu 21.2.2024 (englanniksi)
**Bionic Commando** (Japanissa nimellä **Top Secret**) on Capcomin vuonna 1987 julkaisema kolikkopeli. Brittiläinen Software Creations käänsi ja Go! julkaisi sen myöhemmin myös useille kotitietokoneille (Amiga, Amstrad CPC, Atari ST, Commodore 64, ZX Spectrum). 

*Bionic Commandon* päähahmo on pelin nimenkin mukaisesti kommando, jolla on varusteenaan bioninen käsivarsi, josta se voi singota heittokoukun ja sen avulla heijata itseään eteenpäin pelialueella. Vaikka kyseessä onkin tasohyppelypeli, pelaaja ei kykene hyppäämään, vaan kuilujen ja esteiden ylittämisessä on käytettävä apunaan bionista käsivartta.

8-bittisen Nintendon käännös pelistä tehtiin kokonaan uudestaan, ja siihen sisältyy uutena piirteenä esimerkiksi karttanäyttö, josta valitaan alue. Capcom mainostikin peliä Yhdysvalloissa *Commando*-pelin jatko-osana ja vertasi pelin päähahmoa *Commandon* Super Joe -nimiseen päähahmoon. Myöhemmin Super Joe lisättiin Bionic Commandon NES-version vaihtoehtoiseksi pelihahmoksi.

Pelin NES-versiosta tuli varsin suosittu. Niko Nirvi arvioi myös suoraan kolikkopeliin perustuneet tietokonekäännökset varsin hyviksi MikroBitti-lehden vuoden 1988 syyskuun numerossa. Tietokonekäännökset eivät kuitenkaan saaneet lehdistössä varauksettomia kehuja. Commodore 64:lle pelistä ilmestyi kaksi versiota. Toinen niistä on erikseen Yhdysvaltoihin lisensoitu versio, ja tätä versiota on pidetty ala-arvoisena.

Tim Follin sovitti kolikkopelin soundtrackin tietokonekäännöksiin. Etenkin Amigan ja Commodore 64:n versioiden musiikit ovat jääneet elämään harrastajien piirissä. NES-versiossa on kokonaan uudet musiikit ja niistäkin on tehty remiksauksia 2000-luvulla.

Pelin kulku
-----------

Pelissä seurattavan päähahmon on tarkoituksena ujuttautua vihollisen tukikohtaan ja estää tämän aikeet laukaista ohjuksia. Onnistuakseen tässä pelaajan on läpäistävä viisi seuraavaa tasoa.

Pelisarja
---------

* *Bionic Commando (NES)*, 1988 NES:lle julkaistu jatko-osa kolikkopelille
	+ *Bionic Commando (Game Boy)*, Game Boy sovitus NES-versiosta, julkaistu 1992
	+ *Bionic Commando: Rearmed*, laajennettu uusversio NES-pelistä, julkaistu 2008 Xbox Live Arcadessa, PlayStation Networkissa ja Windows-alustoille
* *Bionic Commando: Elite Forces*, uusi pelisarjan peli julkaistu vuonna 1999 Game Boy Colorille
* *Bionic Commando (2009)*, täysin uudenlainen peliasetelma tulossa 2009 Xbox 360:lle, PlayStation 3:lle sekä Microsoft Windowsille

Aiheesta muualla
----------------

* *Bionic Commando* MobyGamesissa (englanniksi)
Josef Kaartinen vuonna 1966.
**Josef Kaartinen** (noin vuodesta 1955 **Juhani Kervanto**; 27. maaliskuuta 1905 Viipuri – 29. heinäkuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen saksofonisti.

Kaartinen meni 13-vuotiaana soitto-oppilaaksi Karjalan Kaartin soittokuntaan. Hän oli klarinetistina tässä soittokunnassa ja Raskaan Tykistön Rykmentin soittokunnassa vuoteen 1925 saakka jonka jälkeen hän siirtyi vuoden ajaksi ensimmäiseksi klarinetistiksi ja saksofonisolistiksi Suomen Valkoisen Kaartin soittokuntaan. Kaartinen suoritti 1925 lopputukinnon Viipurin musiikkiopistossa ja opiskeli sitten Helsingin konservatoriossa. 1920-luvun lopulla Kaartinen oli saksofonistina *Jambo*-yhtyeessä joka esiintyi helsinkiläisissä ravintoloissa. 

Kaartinen lähti 1928 maailmankiertueelleen joka kesti kymmenen vuotta. Hän osallistui vuodenvaihteessa 1928–1929 Sydneyssä Australiassa järjestettyyn kansainväliseen saksofoninsoiton maailmanmestaruuskilpailuun johon otti osaa lähes 600 saksofonistia eri puolilta maailmaa. Kaartinen voitti kilpailun ja voittonsa ansiosta hän pääsi kilpailun järjestäneen Australian radion palvelukseen ja työskenteli sitten sekä solistina että kapellimestarina muun muassa Australiassa ja Uudessa Seelannissa.

Kaartinen palasi Suomeen 1939 talvisodan aattona. Talvisodan aikana hän palveli Viipurin vartiopataljoonassa ja jatkosodan alussa Ässärykmentissä. Haavoituttuaan Kannaksella 1941 Kaartinen oli sitten lopun aikaa sodasta Puolustusvoimain viihdytysjoukoissa ja laivastossa. Sodan jälkeen hän toimi säveltäjänä, musiikkiarvostelijana ja eri orkesterien vierailevana solistina. Kaartinen sovitti ja johti myös elokuva- ja äänilevymusiikkia. Viimeksi Kaartinen oli vuodesta 1958 lähtien yli 20 vuoden ajan saksofonistina ja klarinetistina Kullervo Linnan Humppa-Veikot-yhtyeessä. Kaartinen sai valtion taiteilijaeläkkeen 1975.

Kaartisen solistina esittämään ohjelmistoon kuuluivat muun muassa Claude Debussyn *Rapsodia*, Nikolai Rimski-Korsakovin *Kimalaisen lento* ja Johannes Brahmsin *Unkarilainen tanssi*. Hän kirjoitti 1940-luvulla kaksi matkakirjaa ulkomaanmatkoistaan ja julkaisi LP-levyt *Master of saxophone 1–2* 1980-luvun lopulla.

Suomen Saksofoniseura ry myöntää vuorovuosittain *Josef Kaartinen -palkinnon* ansioituneille klassillisen musiikin ja jazzin edustajille.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Saksofoni kainalossa maailman ääriin*. Kivi, Helsinki 1942.
* *Kimalaisen lento: Saksofonistin matkakirja*. Kuvittanut Poika Vesanto. WSOY 1945.

Lähteet
-------

* Josef Kaartinen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Josef Kaartisen muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa* 13.8.1992.
* Josef Kaartinen. (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Saksofoniseura.
* Josef Kaartinen. Pomus.

Aiheesta muualla
----------------

* V. Kuhlefelt : Kirje Austraaliasta, Suomen Kuvalehti, 27.04.1929, nro 17, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Minttu Annica Tamski** (s. 31. joulukuuta 1990) on suomalainen esiintyjä ja tuottaja. Hän on valmistunut Humanistisesta ammattikorkeakoulusta kulttuurituottajaksi keväällä 2019. Tämän lisäksi hän on opiskellut näyttelijäntyötä Taideyliopiston Teatterikorkeakoulun avoimessa yliopistossa, Työväen Akatemiassa ja Jyväskylän kristillisellä opistolla.

Tamski on tuottanut Mikkelissä muun muassa Hulivilikarnevaali- ja Museoiden yö -tapahtumia sekä Työväen Näyttämöpäiviä (2019). Tamski on Esittävän taiteen osuuskunta Kaukasuksen perustajajäsen. Kaukasuksen lisäksi Tamski on esiintynyt muun muassa Mikkelin Teatterissa ja Teatteriosuuskunta EStatessa sekä elokuvassa Rendel (2016) ja Teemu Nikin lyhytelokuvassa Pilkkihiihto (2017). Lisäksi Tamski on toiminut näyttelijänä mainostuotannoissa ja ääninäyttelijänä.

Tamski asuu Mikkelissä, josta on myös kotoisin. Hän on naimisissa näyttelijä, muusikko Aapo Orasen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  www.minttutamski.fi CV *minttutamski.fi*. Viitattu 9.9.2021.
2. ↑  Länsi-Savo: Miun Mikkeli: "Täydellisen kokoinen kaupunki" – Mikkeliläisestä kulttuurityön edelläkävijästä Minttu Tamskista Mikkeli on aktiivinen ja kaunis kulttuurikaupunki *lansi-savo.fi*.  2.8.2020. Viitattu 9.8.2021.
3. ↑  Minttu Tamski: Instagram @mimitams profiili *instagram.com*. Viitattu 9.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* www.minttutamski.fi
* Esittävän taiteen kollektiivi Kaukasus
* Minttu Tamski Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Synteettinen data** on aineistoa, joka on keinotekoisesti luotu, eikä sitä ole tuotettu todellisista tapahtumista. Synteettistä dataa luodaan tyypillisesti algoritmien avulla, ja sitä voidaan käyttää matemaattisten mallien toimivuuden varmistamiseen ja koneoppimismallien kouluttamiseen
Synteettistä dataa käytetään monilla eri aloilla tietojen suojaamiseen. Tämä on tarpeen, koska muutoin tietojen luottamuksellisuus vaarantuisi. Vaikka arkaluonteisia tietokokonaisuuksia on olemassa, niitä ei voida luovuttaa suurelle yleisölle niiden sisältämän arkaluonteisen tiedon vuoksi. Tämänkaltaisia tietoja ovat mm. potilasrekisterit, pankkitiedot ja sotilastiedustelutiedot.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yasar, Kinza & Laskowski, Nicole: What is synthetic data? - Definition *SearchCIO*.  Viimeksi päivitetty maaliskuussa 2023.. TechTarget.  Arkistoitu 3.12.2023. Viitattu 27.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Nikolenko, Sergey I.: *Synthetic Data for Deep Learning*. Osa kirjasarjaa: Springer Optimization and Its Applications (SOIA), osa: 174. Springer, 2021. ISBN 978-3-030-75177-7. Kustantajan verkkosivut (viitattu 27.2.2023). doi:10.1007/978-3-030-75178-4.  (englanniksi)
**Oikeusneuvos** (ruots. *justitieråd*) on virkanimike, jota käytetään Suomen korkeimman oikeuden jäsenistä lukuun ottamatta sen presidenttiä. Vuoden 2017 alusta lähtien sama virkanimike on ollut myös korkeimman hallinto-oikeuden jäsenillä, joista aikaisemmin käytettiin nimitystä hallintoneuvos.

Korkein oikeus
--------------

Korkeimmassa oikeudessa on lain mukaan oltava jäseninä presidentti ja vähintään 15 oikeusneuvosta. Vuoden 2020 toukokuussa oikeusneuvoksia on 18. Oikeusneuvokset on nimitetty virkaansa keskimäärin 49 vuoden ikäisinä.*lähde?*

Oikeusneuvokset ovat toimineet aiemmin erilaisissa lakimiestehtävissä, useimmiten tuomioistuimissa mutta myös lainvalmistelijoina, oikeustieteen tutkijoina tai asianajajina. Korkeimmassa oikeudessa he eivät erikoistu tiettyihin asioihin, vaan kaikki oikeusneuvokset osallistuvat kaikenlaisten asioiden käsittelyyn.

Kelpoisuusvaatimukset virkaan
-----------------------------

Tuomioistuinlain 10 luvun 1 §:n mukaan tuomariksi voidaan nimittää oikeustieteen muun ylemmän korkeakoulututkinnon kuin kansainvälisen ja vertailevan oikeustieteen maisterin tutkinnon suorittanut oikeamielinen Suomen kansalainen, joka aikaisemmalla toiminnallaan tuomioistuimessa tai muussa tehtävässä on osoittanut, että hänellä on täytettävänä olevan viran menestyksellisen hoitamisen edellyttämä perehtyneisyys viran tehtäväalaan sekä tarvittavat henkilökohtaiset ominaisuudet. Saman lain 10 luvun 2 §:n mukaan korkeimman oikeuden presidentiksi ja jäseneksi sekä korkeimman hallinto-oikeuden presidentiksi ja jäseneksi voidaan nimittää 1 §:ssä säädetyt edellytykset hyvin täyttävä etevä laintuntija. Korkeimman oikeuden ja korkeimman hallinto-oikeuden presidenteiltä edellytetään lisäksi johtamistaitoa.

Palkkaus
--------

Marraskuussa 2018 oikeusneuvoksen palkka on 11 026 euroa kuukaudessa. Korkeimman oikeuden presidentin korvaus on 12 970 euroa kuukaudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laki korkeimmasta oikeudesta, 10 § *Finlex*.  (26.8.2005/665). Viitattu 22.3.2014.
2. ↑  Korkein oikeus – jäsenet ja henkilöstö  2.9.2019. Korkein oikeus. Viitattu 9.5.2020.
3. ↑  Tuomioistuinlain 10 luku *Finlex*.  (25.8.2016/673).  Arkistoitu 5.10.2021. Viitattu 9.5.2020.
4. ↑  Lyytinen, Jaakko: Tuntemattomat tuomarit *Helsingin Sanomat*.  18.11.2018. Viitattu 9.5.2020.
**Malja-asetelma** on taiteilija Nils Schillmarkin noin vuosina 1795–97 maalaama öljyvärimaalaus öljyllä kankaalle, 77 × 107,5 cm. Maalauksen uskotaan olevan ns. ovenpäällyskuva, jollaisia suosittiin 1700-luvun lopun säätyläiskodeissa. Asetelman tilaajana pidetään maaherra Johan Herman Lodea. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmaan, johon se on ostettu vuonna 1954.

Maalaus
-------

Maalauksessa kuvataan pöydän päällä olevia astioita. Malja, pullo ja neljä pikarilasia ovat tässä maalauksessa vaalean ruskealla pöydällä. Maljassa on punssibooli-juomaa ja sen vieressä on sitruuna, punssiboolin olennainen ainesosa, sekä irtonainen sitruunaviipale. Malja on Itä-Intian kauppakomppanian tuomaa kiinalaista posliinia. Se ja harvinainen herkku sitruuna ovat vaurauden merkkejä tuon ajan Suomesta.

Maalauksen on uskottu olevan ovenpäällyskuva, mutta kehystettynä sitä on kuitenkin pidettävä itsenäisen asetelmamaalauksen lajityyppiin kuuluvana työnä. Heinolan maaherran residenssissä oli todistettavasti kaksi Schillmarkin tekemää maisemaa, jotka nekin ovat nykyään Ateneumissa. Maalauksessa oleva malja on Heinolassa.

Lähteet
-------

* Timo Huusko: *Nils Schillmark: Malja-asetelma*. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko. 2007. s. 11

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Malja-asetelma.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tuulen Voiman tuulivoimalaitokset** ovat Sakunnan Porissa Mäntyluodossa samalle omistajalle, Tuulen Voimalle, kuuluvat kaksi tuulivoimalaitosta. Niiden kapasiteetti on 5 megawattia.

Yleistä
-------

Toinen tuulivoimalaitos sijaitsee Hilskansaarella. Saari sijaitsee Mäntyluodon ja Lampaluodon välissä Eteläselällä. Saaren kautta kulkee niiden välille pengerretty seututie 269 ja Tahkoluodon satamaan johtavan rautatie. Maantien ja rautatien väliin jää kaistale merta kapeiksi sisäveden omaisiksi vesialueiksi. Saarella sijaitsee tuulivoimaa esittelevä opastuskeskus ja lintutorni. Muuten saari on asumaton. Tuulivoimala sijaitsee keskellä saarta. Se on tanskalaisen Vestaksen valmistama Vestas V90, jonka napakorkeus on 75 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 90 metriä ja kapasiteetti on 2 megawattia .

Toinen tuulivoimalaitos sijaitsee keskellä Tahkoluotoa. Se on suomalaisen Winwindin valmistama WWD-3-90-mallinen voimala, jonka tuuliturbiinin halkaisija on 90 metriä ja kapasiteetti on 3 megawattia.

Historiaa
---------

Hilskansaaren lähelle pystytettiin vuonna 1999 kymmenen Reposaaren tuulipuistoon kuuluvaa tuulivoimalaa. Ensimmäinen Hilskansaaren tuulivoimala oli Winwindin valmistama WWD-1-64, jonka tuuliturbiinin halkaisija oli 64 metriä ja kapasiteetti 1,0 megawattia. Se romutettiin vuonna 2015. Sen tilalle rakennettiin vuonna 2014 uusi Vestaksen tuulivoimalaitos. Tämä voimalaitos rakennettiin keskelle saarta. Sitä ei pidä sekoittaa Tahkoluodon merituulipuistoon tai Tahkoluodon voimalaitokseen. Molempien voimaloiden omistajat, joista toisen omisti Pohjantuulen Voima , myivät liiketoimintonsa tammikuussa 2022 Virroilla toimivalle Tuulen Voimalle. Tuulen Voima Oy on Koillis-Satakunnan Sähkön tytäryhtiö.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen tuulivoimaloista (voimalat on luetteloitu erikseen)
* Luettelo Suomen lakkautetuista tuulivoimaloista

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peikko toimittaa perustusratkaisun yli 60 tuulivoimalaperustukseen Suomessa *peikko.fi*.  5.5.2014. Lahti:  Peikko Oy. Viitattu 25.11.2023.
2. 1 2  Tuulen Voima Oy *ksat.fi*.  2022. Virrat:  Tuulen Voima Oy. Viitattu 25.11.2023.
3. 1 2  Vestas V90/2000 *www.thewindpower.net*.  24.6.2023. Ranska:  The Wind Power. Viitattu 25.11.2023. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5  Hilskansaari *www.thewindpower.net*.  4.9.2023. Ranska:  The Wind Power. Viitattu 25.11.2023. (englanniksi)
5. 1 2  Winwind WWD-3-90 *www.thewindpower.net*.  7.5.2018. Ranska:  The Wind Power. Viitattu 25.11.2023. (englanniksi)
6. 1 2 3 4  Meri-Pori 11 *www.thewindpower.net*.  4.9.2023. Ranska:  The Wind Power. Viitattu 25.11.2023. (englanniksi)
7. 1 2 3  Hilskansaari, Pori (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.11.2023.
8. ↑  Winwind *www.thewindpower.net*.  4.9.2023. Ranska:  The Wind Power. Viitattu 25.11.2023. (englanniksi)
9. ↑  WWD-1-64 *www.thewindpower.net*.  7.8.2016. Ranska:  The Wind Power. Viitattu 25.11.2023. (englanniksi)
10. ↑  Pohjantuulen Voima *www.thewindpower.net*.  4.9.2023. Ranska:  The Wind Power. Viitattu 25.11.2023. (englanniksi)
**Rasite** (ruots. *servitut*) on kiinteistöjen välinen, pysyväksi tarkoitettu maankäyttömääräys, joka perustetaan viranomaisen päätöksellä ja merkitään kiinteistörekisteriin.

Kiinteistörasite
----------------

Rasite tarkoittaa kiinteistön (yleisimmin tilan) tai kunnan oikeutta käyttää toisen kiinteistön tai muun rekisteriyksikön aluetta tietyllä laissa määritetyllä tavalla. Se ei liity kiinteistön omistajaan eikä ole henkilökohtainen oikeus. Rasitteella tarkoitetaan siis sellaista kiinteistöön kohdistuvaa käyttöoikeutta, jolla pyritään ensisijaisesti edistämään oikeutetun kiinteistön tarkoituksenmukaista käyttöä.*lähde?*

Toisin sanoen rasite on kahden kiinteistön välinen käyttösuhde, jossa toinen, palveleva kiinteistö eli *servienssi* antaa tie-, johto-, autopaikka- tai muuta sellaista aluetta toisen, oikeutetun kiinteistön eli *dominanssin* tarpeisiin.

Kiinteistönmuodostamislain 14. luvussa on luettelo maahan kohdistuvista niin kutsutuista *kiinteistörasitteista*. Muita kuin laissa määriteltyjä rasitteita ei voida viranomaistoimituksessa perustaa ja merkitä kiinteistörekisteriin. *Rakennusrasitteista* on säädetty erikseen maankäyttö- ja rakennuslain 158 §:ssä.

Lähteet
-------

1. ↑  Jokela, Marjut – Kartio, Leena – Ojanen, Ilmari: *Maakaari*, s. 146. Neljäs, uudistettu painos. Helsinki: Talentum, 2008. ISBN 978-952-14-0641-6.
2. ↑  Hollo, Erkki J: *Johdatus ympäristöoikeuteen*, s. 226. Helsinki: Talentum, 2009. ISBN 978-952-14-1372-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kiinteistönmuodostamislain 14. luku: Rasitteet *Finlex*. Helsinki:  Oikeusministeriö ja Edita.  Arkistoitu 11.8.2007. Viitattu 15.4.2011.
* Maankäyttö- ja rakennuslain 158 §: Rakennusrasitteet *Finlex*. Helsinki.  Arkistoitu 2.4.2009. Viitattu 13.12.2012.
**Anatolian esihistoria** kertoo Anatolian niemimaalla esihistorian aikana esiintyneistä ilmiöistä. Varhaisimmat asumukset Anatolian niemimaalla olivat Burdurjärven seudulla sijaitsevassa Hacularissa noin 8000 eaa. Tuolloin asumukset olivat savitiilitaloja. Varhaiselta paleoliittiselta kaudelta on löydetty jäännöksiä Yarumburgain luolasta, joka sijaitsee lähellä Istanbulia. Antalyasta on löydetty kallioon tehtyjä kaiverrettuja kuvia, jotka esittävät eläimiä. Nämä kuvat ilmentävät Anatolian ihmisten olleen yhteydessä läntisen Euroopan kulttuureihin myöhäisellä paleoliittisella kaudella ja niissä on myös merkkejä ajasta, jolloin ihmiset siirtyivät luolaelämästä maanviljelyyn. Varhainen maanviljelys eli neoliittinen kivikausi oli Anatoliassa 7300-6250 eaa. Neoliittisella kaudella maanviljelyn kehitykseen Anatoliassa vaikutti "Hedelmällisen puolikuun" maanviljelyskulttuuri. Neoliittisen ja kalkoliittisen kauden vaihteessa eräs merkittävä asutuskeskus oli Çatalhüyük, missä talot tehtiin aurinkokuivatusta tiilestä. Kalkoliittisella aikakaudella, jota kesti ajalle 3500 eaa. käytettiin metallisia aseita ja työkaluja ja lisäksi tuona aikana keramiikan valmistus vakiintui Anatoliassa. Keramiikkaesineitä koristeltiin värillisillä maaleilla. Koristeellisia kuvioita keramiikassa esiintyi erityisesti läntisessä ja keskisessä Anatoliassa sekä Kilikiassa. Pronssikaudella Anatoliassa monet rakennukset olivat linnoitettuja. Tuolta ajalta on löydetty paljon aseita, mikä viittaa erityiseen asevarusteluun. Tuona aikana Anatolian ja Kreetan välillä oli yhteyksiä, joista on merkkeinä Anatoliasta löytyneet kaksoistelat ja savisarvet. Länsi-Anatoliassa pronssikaudella merkittävässä asemassa olleita ihmisiä haudattiin monenlaisia esineitä sisältäneisiin hautoihin. Haudoissa oli joitakin rituaaliesineitä, kuten ristikkopronssikiekkoja, jotka saattoivat esittää jumalatarta. Pronssikaudella keramiikassa esiintyneet kuviot olivat enimmäkseen punaisia tai mustia, mutta jonkin verran käytettiin myös valkoista ja purppuraoranssia väriä. Pronssikauden keskivaiheilla syntyi kauppaketju, joka ulottui Ashurista Konyan tasangolle. Tuona aikana Anatoliassa liikkui assyrialaisia kauppiaita, jotka kauppasivat arvokkaita mineraaleja.

Lähteet
-------

1. ↑  Donald Fyfe Easton, Seton H. F. Lloyd, Philo H. J. Houwink: Anatolia *Britannica*. Viitattu 22.2.2024.
**Enkelten lahti** (*La Baie des anges*) on Jacques Demyn käsikirjoittama ja ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1963. Demyn uran toinen pitkä elokuva sijoittuu Ranskan Rivieran uhkapelikasinoiden maailmaan, ja sen pääosissa näyttelevät Jeanne Moreau, Claude Mann, Paul Guers, Henri Nassiet ja Nicole Chollet. Mustavalkoisen elokuvan musiikkina toistuu Michel Legrandin vahva pianoteema.

Juoni
-----

Nuori pankkivirkailijamies Jean (Claude Mann) lähtee ystävänsä Caronin (Paul Guers) houkuttelemana ensi kertaa elämässään rulettikasinolle ja joutuu heti uhkapelien koukkuun. Elokuva seuraa aluksi Jeanin peliriippuvuuden kehittymistä Rivieran eri kasinoissa, mutta vähitellen tarinaan tulee mukaan erään teollisuusjohtajan rouva Jacqueline (valkohiuksinen Moreau Pierre Cardinin vaatteissa), toinen peliriippuvainen, johon Jean törmää vaeltaessaan pelipaikasta toiseen.

Tuotanto
--------

Ylistetyn esikoiselokuvansa *Lolan* jälkeen Demyltä kesti kaksi vuotta päästä toisen elokuvan tekoon. Tuolla välin hän laskujensa mukaan torjui 18 eri tuottajien tekemää ehdotusta ja tuottajat puolestaan kaikki Demyn ideat. *Enkelten lahti* -tuotanto lähti käyntiin paljolti siksi, että naispääosaan onnistuttiin saamaan Louis Mallen ja François Truffaut’n elokuvista tunnetuksi tullut Jeanne Moreau.

Elokuva kuvattiin aidoilla tapahtumapaikoilla Cannesissa, Monte Carlossa, Juan-les-Pinsissä ja Nizzassa, jonka edustan lahdesta elokuva on saanut nimensä.

Vastaanotto
-----------

Hannu Salmen mielestä tarinassa ei tapahdu paljon, mutta sen tunnelmat vievät katsojan mukanaan. Hän kehuu etenkin pelisalien äänimaailman kiinnostavaa tallennusta. *Helsingin Sanomien* Mikael Fräntin mukaan *Enkelten lahti* on kauniisti kuvattu ja näytelty, mutta tietoisen viileäksi viritetty tutkielma itsetuhosta ja pelihimosta. "Aivan kuin Demy olisi luottanut sattumaan ja vaistoon. Siksi jokainen tilanne syntyy kuin itsestään, elää aikansa ja vaihtuu toiseen."

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Salmi, Hannu: Enkelten lahti (1963) *Hannu Salmen elokuvablogi*.  4.1.2016. Viitattu 27.2.2024.
2. ↑  Holappa, Pentti: Pariisilaisia leikkeitä.  *Helsingin Sanomat*, 6.11.1962, s. 18. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Fränti, Mikael: Uhkapeliä Enkelten lahdella.  *Helsingin Sanomat*, 1.3.1989, s. 73. Näköislehti (maksullinen).
**Mäntymittari** (*Bupalus piniarius*) on keskikokoinen mittariperhonen. Se on paha metsätalouden tuhohyönteinen, mutta Suomessa mittarien aiheuttamat tuhot ovat jääneet pieniksi. Itä-Suomessa suoritettiin 1950-luvun lopulla mäntymittarin torjumiseksi laajoja DDT-ruiskutuksia. Laji aiheutti huomattavia metsätuhoja myös 1980-luvun alkupuolella.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Toukka
Koiras ja naarasperhoset eroavat ulkonäöltään jonkin verran. Koiraiden siivet ovat mustavalkoiset ja tuntosarvet sulkamaiset. Siipien kärjet ja etureuna ovat tummemmat kun valkoinen pohjaväri näkyy enimmäkseen siipien keskiosassa ja lähempänä siipien tyviä. Naaraiden väritys on jakautunut samaan tapaan, mutta pohjaväri on ruskeankeltainen ja tummemmat alueet ovet vaihtelevan ruskeita. Lepäävä perhonen pitää siipiään päiväperhosmaisesti pystyssä toisiaan vasten. Siipiväli on 30–40 mm, naaraat ovat koiraita kookkaampia.

Toukka on vihreä ja pitkittäisraidallinen. Muiden mittariperhostoukkien tapaan se liikkuu "mittaamalla".

* Bupalus piniaria ♂*Bupalus piniaria* ♂
* ♂ △ ♂ △
* Bupalus piniaria♀*Bupalus piniaria*♀
* ♀ △ ♀ △

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Suomessa mäntymittaria tavataan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Täysikasvuisia perhosia tavataan kesäkuun alusta heinäkuulle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Mäntymittari viihtyy parhaiten kuivilla, sulkeutuneilla mäntykankailla. Aikuiset perhoset lentävät aurinkoisina päivinä puiden latvustoissa. Toukat ovat enimmäkseen yöaktiivisia ja syövät neulasiin pitkiä uurteita, minkä seurauksena vahingoittunut neulanen ruskettuu ja kuolee. Mäntymittarin toukkien aiheuttamat tuhot leviävät puussa latvuksesta alaspäin ja vaikka puu yleensä selviää yhden kesän hyökkäyksestä, useampi peräkkäinen mäntymittarivuosi on usein puulle kohtalokas. Syksyllä toukat laskeutuvat silkkirihman varassa maahan ja koteloituvat maaperään. Laji talvehtii kotelona.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasvina toimii mänty (*Pinus sylvestris*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Mäntymittari (*Bupalus piniarius*)
* Perhostutkijainseura: Mäntymittari (*Bupalus piniarius*) (Arkistoitu – Internet Archive)
* University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Bupalus piniarius (englanniksi)
* Pherobase: Semiochemicals of Bupalus piniarius, the Bordered white (englanniksi)
* Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Bupalus piniarius (pine looper moth) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q24342
* BioLib: 52153
* BOLD: 160359
* CoL: NVGY
* EoL: 298874
* EPPO: BUPAPI
* Fauna Europaea: 445914
* Fauna Europaea (new): f5c095c1-23aa-45e4-9c14-ea7c51fee0d0
* GBIF: 1973414
* iNaturalist: 361964
* IRMNG: 11044722
* LepIndex: 231664
* LoB: 5656
* MaBENA: BupalPinia
* NBN: NBNSYS0000006046
* NCBI: 104490
* Observation.org: 8457

 |

 |
**Tropico 2: Pirate Cove** on Frog City Softwaren kehittämä ja Gathering of Developersin julkaisema kaupunginrakennuspeli. Peli on julkaistu vuonna 2003 Mac OS X:lle ja Windowsille.

Peli kuuluu *Tropico*-sarjaan ja on seuraaja *Tropicolle*.

Pelaaminen
----------

Peli sijoittuu merirosvosaarelle Karibialla 1700-luvulle. Pelaaja asetetaan merirosvokuninkaaksi ja hän vastaa merirosvojen hyvinvoinnista. Saarella on alussa pieni niukasti asutettu kylä, jossa on pelaajan kartano ja rakentajien asuinrakennus. Pelin idea on, että laivaston pitää kaapata laivoja ja tuoda siten kotiin orjia ja kalleuksia. Saarella voidaan rakentaa laivojen rakentamiseksi satamia, pubeja, joissa orjanaiset ja olut tekevät rosvoista iloisia. Vaatimattomia taloja ja luksusasuntoja, linnoituksia, maatiloja ja puunhakkaajille majoja. Pelaaja voi valita 16 merirosvoa aloittaessaan kuninkaan uran. Peli (yksinpeli) sisältää kuusikymmentä vuotta merirosvoilua ja 16 episodia.

Vastaanotto
-----------

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.4/10.

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7.4/10.

Järjestelmävaatimukset
----------------------

* Pentium 3 500MHz tai AMD athion
* 64 MB RAM
* CD/DVD-ROM
* DirectX 8.1 yhteensopiva 16MB+ näytönohjain
* 1.8 GB vapaata asennustilaa sekä 1.0 GB vapaata tallennustilaa
* Windows XP/2000/98/ME

Lähteet
-------

1. ↑  Barry Brenesal: Tropico 2: Pirate's Cove Review *ign.com*.  21.4.2003. Viitattu 3.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  Ron Dulin: Tropico 2: Pirate Cove Review *gamespot.com*.  18.4.2003. Viitattu 3.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Tropico 2: Pirate Cove* MobyGamesissa (englanniksi)
Erilaisia okulaareja
**Okulaaria** käytetään objektiivin luoman kuvan tarkasteluun, esimerkiksi kaukoputkella, kiikarilla tai mikroskoopilla tehtäviin näköhavaintoihin. Okulaari on yleensä metalliseen putkeen pakattu, lähellä katsojan silmää oleva linssipaketti, jolla objektiivilta muodostuva kuva saadaan (silmälle) teräväksi ja katselukelpoiseksi.

Suurennus okulaarilla
---------------------

Monesti laitteen suurennuksen muuttaminen tapahtuu juuri okulaaria vaihtamalla. Optisen laitteen suurennus on objektiivin polttovälin ja okulaarin polttovälien suhde:

{\displaystyle \mathrm {MA} ={\frac {f\_{O}}{f\_{E}}},}
missä:

* {\displaystyle \scriptstyle f\_{O}} on objektiivin polttoväli.
* {\displaystyle \scriptstyle f\_{E}} on okulaarin polttoväli.

Okulaarityypit
--------------

Koska okulaareissa on tyyppikohtaisia eroja (rakenne, linssien lasilaatu, suurennos, näkökenttä), valitaan käytettävä okulaari yleensä havaittavan kohteen tai käyttötarkoitusen perusteella. Kaukoputkissa okulaari asetetaan kaukoputken tarkennuslaitteeseen (fokusointilaite).

Okulaarityyppejä on markkinoilla on hyvin paljon. Yksinkertaisimmat okulaarimallit koostuvat kahdesta linssistä, parhaimmat ja myös kalleimmat koostuvat jopa seitsemästä linssistä. Okulaarin useiden linssien tehtävänä on korjata okulaarin omaa värivirhettä sekä antaa laaja ja reunoille saakka mahdollisimman virheetön kuvakenttä. Kukin linssi aiheuttaa pienen valohäviön, Siitä ei kuitenkaan yleensä ole haittaa

Yleisesti käytössä olevia okulaarityyppejä
------------------------------------------

* Huyghens
* Ramsden
* Kellner
* Ortoskooppinen
* Plössl (Plößl)
* Erfle
* Nagler

* Galilein okulaari Galilein okulaari
* Kepler-okulaari Kepler-okulaari
* Dolond-okulaari Dolond-okulaari
* Herschel-okulaari Herschel-okulaari
* Huygens-okulaari Huygens-okulaari
* Ramsden-okulaari Ramsden-okulaari
* Kellner-okulaari Kellner-okulaari
* Plössl-okulaari Plössl-okulaari
* Steinheil-okulaari Steinheil-okulaari
* Monosentrinen okulaari Monosentrinen okulaari
* Orthoskooppinen okulaari Orthoskooppinen okulaari
* König-okulaari König-okulaari
* Erfle-okulaari Erfle-okulaari
* RKE-okulaari RKE-okulaari
* Nagler-okulaari Nagler-okulaari

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Okulaari**.
* astro.utu.fi: Okulaari
* EYEPIECE EVOLUTION 1601–1990 (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Marc L. Kutner: *Astronomy: A Physical Perspective*, s. 45. Cambridge University Press, 2003. ISBN 9780521529273. (englanniksi)
**Mansoniemen auto-onnettomuus** tapahtui 2. toukokuuta 1929 Ikaalisissa Mansoniemen lautalla kun Chevrolet-henkilöauto syöksyi lautalta järveen ja upposi. Autossa oli 10 henkilöä ja heistä kuusi onnistui pelastautumaan mutta neljä henkilöä meni auton mukana syvyyteen. 

Hämeen Auto Oy:n omistama Ikaalisista kotoisin olleille Hakalalle ja Lähteenmäelle vuokrattu 7 hengen Chevrolet-henkilöauto oli tulossa Riitialasta Ikaalisten kauppalaan päin. Kun auto saapui noin kello 2 aikaan yöllä Mansoniemen salmelle se ajoi lautalle mutta lautalla kuljettaja painoi vahingossa kytkimen kiinni moottorin käydessä jolloin auto syöksyi lautalta järveen. Onnettomuudessa hukkuneet kolme miestä ja yksi nainen olivat kaikki kotoisin Ikaalisten Kovelahdelta. Onnettomuuspaikalla oli 6-7 metriä vettä. 

Auto saatiin sukeltajan avulla nostettua pinnalle saman päivän iltana kello 19.30 aikaan. Kaikki hukkuneet löytyivät auton sisältä. Autosta ei löytynyt mitään teknistä vikaa, joka olisi voinut aiheuttaa onnettomuuden.

Mansoniemen salmeen oli alettu rakentaa lautan korvannutta siltaa joulukuussa 1928. 55 metrin pituinen valmistui joulukuussa 1929.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaamea onnettomuus Mansoniemen lautalla Ikaalisissa. Auto syöksynyt lautalta järveen vieden mukanaan 10 henkilöä, Aamulehti, 02.05.1929, nro 118, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Surman ajo, Suomen Kuvalehti, 01.06.1929, nro 22, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Mansoniemen murhenäytelmä, Aamulehti, 03.05.1929, nro 119, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Huomattava edistysaskel Pohjois-Satakunnan maantieliikenteessä. Mansoniemen silta valmistuu jouluun mennessä, Aamulehti, 01.09.1929, nro 238, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Mansoniemen silta lopullisesti valmis, Aamulehti, 21.12.1929, nro 348, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Johannes Ludvig Waltasaari**, sukunimi vuoteen 1907 *Wallin* (2. lokakuuta 1876 Kylmäkoski − 14. toukokuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen rovasti, opettaja ja kunnallispoliitikko.

Waltasaaren vanhemmat olivat pitäjänseppä August Wallin ja Karolina Onnian-Uotila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Hämeenlinnan lyseosta ja hän suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1901 sekä pastoraalitutkinnon 1906. Waltasaari vihittiin papiksi 1902.

Waltasaari oli aluksi ylimääräisenä pappina muun muassa Urjalassa ja Kuopiossa, Kuopion yhteiskoulun uskonnon ja suomenkielen opettajana 1904−1906 ja sitten Hausjärven kappalaisena 1908−1914. Hän oli Pietarin suomalaisen Pyhän Marian seurakunnan komministerina sekä ajoittain vt. pääkirkkoherrana 1914−1918. Waltasaari oli myös Pietarin ruotsalaisen Pyhän Katariinan seurakunnan vt. kirkkoherrana 1918−1919, kunnes bolsevikit vangitsivat hänet ja lopulta karkottivat useita viikkoja kestäneen vankeuden jälkeen 1919.

Suomeen palattuaan Waltasaari toimi aluksi Tampereen kirkkoherran apulaisena ja Tampereen kaupunkilähetyksen toiminnanjohtajana. Hän oli sitten Helsingin eteläisen suomalaisen seurakunnan kappalaisena 1922−1956. Hän oli myös opettajana Helsingin uudessa yhteiskoulussa vuodesta 1922 alkaen. Waltasaari sai rovastin arvon 1936.

Waltasaari julkaisi uskonnollisia kirjasia. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1934−1945 ja Helsingin kirkkovaltuuston jäsen vuodesta 1931. Waltasaari oli IKL:n edustajaehdokkaana vuoden 1939 eduskuntavaaleissa mutta ei tullut valituksi.

Johannes Waltasaari oli naimisissa vuodesta 1906 Bertha Elisabeth Ungernin (1887−1980) kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Armosta autuas: kehoitus- ja lohdutussanoja syntisille: "sillä armosta te olette autuaiksi tulleet, uskon kautta; ja ette itse teistänne: Jumalan lahja se on": (Ef. 2, 8)*. Tekijä, Kuopio 1907
* *Isänmaallisen kansanliikkeen vaalitaistelun yleiset tunnukset: hyväksytty ylimääräisessä edustajakokouksessa 14.III.1936; Pastori Johannes Waltasaaren pitämä puhe IKL:n suurjuhlassa Messuhallissa Helsingissä 15.3.1936*. IKL:n keskustoimisto 1936

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4 5 6  Kuka kukin on 1954
3. 1 2 3 4  Past. Johannes Valtasaari 60-vuotias, Helsingin Sanomat, 2.10.1936, nro 266, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3 4 5  Kokoomusbiografia: Waltasaari, Johannes
5. ↑  Edustajaehdokkaita Uudenmaan läänin vaalipiirissä, Uusimaa, 13.6.1939, nro 63, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Johannes Waltasaaren hauta Hietaniemen vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura. Hautakirjoituksia ja hautakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
**Paavo Johannes Hytönen** (21. tammikuuta 1906 Paimio – 26. kesäkuuta 1965 Pyhämaa) oli rovasti, joka toimi merimieslähetyksen piirissä, muun muassa Suomen Merimieslähetysseuran toiminnanjohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Paavo Hytösen vanhemmat olivat ratavartija Petter Hytönen ja Anna Maria Krinttilä ja puoliso vuodesta 1929 Helli Emilia Sonkkila. Hytönen tuli ylioppilaaksi 1925 ja suoritti teologian erotutkinnon 1930. Hän toimi *Suomen Joutsenen* pastorina 1933–1934, merimiespastorina Rotterdamissa 1934–1935 ja merimies- ja siirtolaispastorina Australiassa 1935–1946. Suomen merimieslähetysseuran kotimaisen työn johtajaksi vuonna Hytönen tuli 1946 ja koko järjestön toiminnanjohtajaksi 1953. Rovastin arvonimen hän sai 1951. Hytönen menehtyi tulipalossa kesäasunnollaan.

Paavo ja Helli Hytösen pojasta, Melbournessa syntyneestä Ylermi Hytösestä (1936–2011), tuli lääkäri ja psykiatri.

Julkaisuja
----------

* *Valtamerten ääriltä: juhlajulkaisu merimieslähetyksen täyttäessä 75 v.*, 1950
* *Merimieskirkkoni*, 1956, Paavo Hytönen ja Alpo Aaltonen

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 247 (Viitattu 18.2.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 28.6.1965, s. 12.
3. ↑  Lomalla ollut rovasti paloi kesäasuntoonsa. *Helsingin Sanomat*, 28.6.1965, s. 12.
4. ↑  HS Muistot 5.8.2011. Ylermi Hytönen (tilaajille) (Viitattu 18.2.2019)
**Sven Olof Österberg** (15. huhtikuuta 1891 Savonlinna – 29. huhtikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen juristi ja maatalousneuvos.

Henkilöhistoria
---------------

Sven Olof Österbergin vanhemmat olivat eläinlääkäri Victor Österberg ja Anna Maria Smith ja puoliso vuodesta 1924 Aune Salome Raitio, seminaarinjohtaja Kosti Raition tytär. Österberg tuli ylioppilaaksi 1911 ja suoritti oikeustutkinnon 1916, varatuomarin arvon hän sai 1919. Österberg toimi asutushallituksen apulaisasutusneuvoksena 1919–1937, vt. asessorina 1920 ja vt. asutusneuvoksena 1926, maataloushallituksen hallinnollisena osastopäällikkönä ja lainoppineena maatalousneuvoksena 1937–1958 sekä maataloushallituksen vt. pääjohtajana 1943–1944 ja pääjohtajan sijaisena 1944–1958, jolloin hän jäi eläkkeelle. Österberg oli myös useiden komiteoiden ja työryhmien jäsen, samoin kuin Helsingin asutuslautakunnan puheenjohtaja lähes 30 vuotta, 1936–1964.

Julkaisuja
----------

* *Asutustoiminnan kehittäminen*, 1929

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 1016 (Viitattu 10.6.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 31.10.1957, s. 2.
Champs-Élysées nähtynä Place de la Concordelta, taustalla Riemukaari ja sen takana La Défensen tornitaloja.
**Axe historique** (ranskaa, "historiallinen akseli"; tunnetaan myös nimillä **Voie Triomphale** ja **Voie Royale**) on noin kahdeksan kilometriä pitkä samansuuntaisten katujen ja puistojen muodostama kaakko–luode-suuntainen kaupunkiakseli Pariisissa. Se alkaa keskustasta Louvren taidemuseon sisäpihalta ja ulottuu La Défensen esikaupunkiin. Akseliin sisältyvät muun muassa Tuileries’n puisto ja Champs-Élysées-puistokatu, ja sen varrella ovat muun muassa aukiot Place de la Concorde ja Place Charles de Gaulle (ent. Place de l’Étoile) sekä kolme riemukaarta, 1800-luvulla rakennetut Arc de Triomphe du Carrousel ja Étoile-aukion Riemukaari (*Arc de Triomphe* *de l'Ètoile*) sekä 1980-luvulla rakennettu Grande Arche. Akseli on rakentunut vähitellen vuosisatojen kuluessa alkaen Tuileries’n puutarhan perustamisesta 1500-luvulla. La Défense rakennettiin akselin päätteeksi vasta 1900-luvun jälkipuolella.

Kartta Axe historiquen merkittävimmistä kohteista.

Lähteet
-------

1. ↑  Historical Axis of Paris, la Voie Triomphale (englanniksi) French moments. Viitattu 15.1.2016.
2. ↑  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 88–89. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Axe historique** Wikimedia Commonsissa
Adam Theodor Strömberg
**Adam Theodor (Thore) Strömberg** (5. kesäkuuta 1820 Strängnäs, Södermanland, Ruotsi – 3. toukokuuta 1889 Strängnäs) oli ruotsalainen luterilainen pappi, tuomiorovasti, piispa sekä poliitikko.

Strömbergin suku oli kotoisin Suomesta. Hän valmistui ylioppilaaksi Uppsalassa 1938, filosofian kandidaatiksi 1848 ja tohtoriksi 1848. Hän toimi opettajana Strängnäsissä ja Örebrossa. Vuosina 1861–1862 hän opiskeli teologiaa Uppsalassa ja vihittiin papiksi 1863. 1864 hänet nimitettiin Strängnäsin tuomirovastiksi. Vuonna 1880 hän toimi Tukholman Suurkirkkoseurakunnan pastor primariuksena ja valittiin 1881 piispaksi Strängnäsin hiippakuntaan. Vuosia 1876–1878 hän oli valtiopäivien toisen kamarin jäsen. Vuonna 1868 hän sai Lundin yliopiston kunniatohtorin arvon. Hänet valittiin myös jäseneksi virsikirjan tarkastuskomiteaan.

Vuonna 1883 hän julkaisi kokoelman *Andliga sånger för den enskilda andakten* (Hengellisiä lauluja yksityistä hartautta varten). Laulut olivat siinä kirkkovuoden sunnuntaiden mukaisessa järjestyksessä. Kokoelmassa oli virsi "Två väldiga strida om människans själ", joka oli alkuaan kuulunut piispan saarnaan Strängnäsin tuomiokirkossa. Virsi liitettiin Ruotsin kirkon vuoden 1937 virsikirjaan ja pienin muutoksin se on edelleen virsikirjassa virsi 536.

Virren suomenkielinen teksti Luulajan virsikirjassa on William Snellin kännös vuodelta 1968 "Kaks väkevää sielussa kamppailee, Että puoleensa ihmisen saisi", virsi 266. Vuoden 2002 virsikirjassa se on Pekka Kivekkään 1998 tekemänä käännöksenä "Käy ihmisen sielusta taistelua niin kiivaasti mahtia kaksi".

Lähteet
-------

1. ↑  Adam Theodor (Tore) Strömberg *runeberg.org*. Viitattu 21.3.2022. (ruotsiksi)
2. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 668. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
3. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700*, s. 266. Wessmans musikförlag AB Visby, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1. (ruotsiksi)*
4. ↑  *Ruotsin kirkon virsikirja* 
Kuninkaan käskystä toimitettu vuonna 1972*. Verbum / Kyrkliga centralförlaget Tukholma, 1972.*


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
**Lyydia Sofia Almila**, sukunimi vuoteen 1941 *Alén* (12. tammikuuta 1892 Helsinki – 7. lokakuuta 1962) oli suomalainen filosofian maisteri, rehtori ja oppikirjojen tekijä.

Lyydia Almilan vanhemmat olivat isännöitsijä Gustaf Adolf Alén ja Ida Sofia Malmgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917 ja filosofian maisteriksi 1919. Almila oleskeli Norjassa 1918-1919 ja teki opintomatkoja Saksaan ja Itävaltaan 1921 ja 1935, Englantiin ja
Ranskaan 1924, Englantiin ja Skotlantiin 1929, Yhdysvaltoihin 1931, Englantiin 1937 ja 1949 sekä Tanskaan ja Ruotsiin 1939, 1942 ja 1947.

Almila oli Kallion yhteiskoulun vt. johtajana 1921 sekä johtajana ja saksankielen ja englanninkielen opettajana 1922–1932. Hän oli Helsingin suomalaisen lyseon lehtorina 1932–1935 ja Tyttönormaalilyseon englanninkielen ja ruotsinkielen yliopettajana vuodesta 1935 ja rehtorina vuodesta 1951. Almila toimi lisäksi Helsingin koelyseon saksankielen ja englanninkielen opettajana 1922–1925, suomalaisen normaalilyseon englanninkielen vt. yliopettajana 1927–1928, kansakoulunopettajien yliopistojatkokurssien saksankielen opettajana 1920–1926 ja 1932–1935 sekä Helsingin yliopiston 
englanninkielen opettajana 1937–1945.

Julkaisuja
----------

Nimellä *Lyydia Alén*:

* *Jokamiehen englanninkirja: itseopiskelijoille, kauppa-, teollisuus-, merikouluille y.m. ammattiopistoille, työväenopistoille, valistusjärjestöjen y.m. opintokursseille*. Otava 1939, 7. painos 1952

Nimellä *Lyydia Almila*:

* *Koululaisen ruotsinkirja 1*. Otava 1946
* *Koululaisen ruotsinkirja 2*. Otava 1947
* *Anecdotes and short stories*; sanaston laatinut Sirkka-Liisa Norko ; toim. Lydia Almila. Otavan englantilaisia koulutekstejä 2. Otava 1947
* *Jokamiehen englanninkirja: Iso-Britannia - Yhdysvallat: itseopiskelijoille, kauppa-, teollisuus-, merikouluille ym. ammattiopistoille, työväenopistoille, valistusjärjestöjen ym. opintokerhoille*. 6. lis. painos Otava 1949, 12. painos 1965
* *Ruotsinkielen perussanastoa*; tekijät Lyydia Almila, Eeva Riikonen. Otava 1950, 9. painos 1975
* *Koululaisen englanninkirja 1*. Otava 1950, 8. painos 1965
* *Koululaisen englanninkirja 2*. Otava 1952, 6. painos 1967

Suomennoksia
------------

* Elizabeth Bowen : *Sydämen kuolema* : romaani. Otava 1942 (alkuteos *The Death of the Heart*)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1954
2. ↑  Find A Grave : Lyydia Sofia Almila


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Rakovalkea
**Rakovalkea** on eränkävijän nuotiotyyppi. Siinä asetetaan kaksi puupölkkyä, jotka ovat mielellään keloa, päällekkäin vaakasuoraan asentoon maahan. Erään mitan mukaan pölkkyjen pituus on kirvesvarren pituus yöpyjää kohden kahdeksantuumaista (20cm) suoraa keloa. Pölkyt koverretaan kirveellä vastakkain tulevilta puoliltaan hiukan koveriksi. Pölkkyjen väliin asetetaan molempiin päihin tuluspuut. Tuli pistetään palamaan kiehisten avulla puiden väliin. Rakovalkea palaa hyvin tehtynä koko yön ja antaa lämpöä pitkään. Usein tuulensuojaksi tehdään lisäksi laavu. 

Metsänhoitaja A. E. Järvinen suunnitteli louevaatteen, jota käytetään selkäpuolen lämmittäjänä. Rakovalkean lämpö säteilee pystytetystä louevaatteesta alas ja louevaate estää myös kylmän vedon eli juulan.

Lähteet
-------

* Aulio, Olli: *Partiolaisen kirja*, s. 138. Gummerus, 1976. ISBN 951-20-1291-X.
* Kolehmainen, Alfred & Laine, Veijo A.: *Suomalaiset uunit*, s. 11. Otava, 1981. ISBN 951-1-06417-7.
* Pälsi, Sakari: *Eräelämän perinteitä*, s. 40. Werner Söderström osakeyhtiö, 1944.

1. ↑  Louevaate, Suomen Kuvalehti, 25.02.1939, nro 8, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Rakovalkea.org (Arkistoitu – Internet Archive)
* Nalle Corander: Erilaiset nuotiot
* Rovaseudun pystykorvakerho: Rakovalkea (Arkistoitu – Internet Archive)
* PartioWiki: Rakovalkea