recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sinfonian partituurin ensimmäinen sivu kriittisestä kokonaisjulkaisusta.
Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 2** D-duuri op. 43 on vuonna 1902 valmistunut orkesterisävellys. Teoksen kantaesitys oli 8. maaliskuuta 1902 Sibeliuksen itsensä johtamana ja Helsingin kaupunginorkesterin soittamana. Sibelius teki sinfoniaan joitain tarkistuksia, ja uusi versio esitettiin ensimmäisen kerran Tukholmassa Armas Järnefeltin johdolla 10. marraskuuta vuonna 1903.

Toinen sinfonia on Sibeliuksen sinfonioista soitetuin ja levytetyin. Teokseen ovat jättäneet jälkensä Sibeliuksen Italian-matkat 1901. Sinfonian kantaesitys oli todellinen riemuvoitto, sillä teoksen valoisa luonnonläheisyys ja suurieleinen paatos tehosivat helmikuun manifestin järkyttämään kansakuntaan. Kapellimestari Robert Kajanus esitti sinfonialle jopa summittaisen isänmaallisen ohjelman, mutta Sibelius sanoutui jyrkästi irti kaikista sinfonioihinsa liitetyistä ulkomusiikillisista tulkinnoista. Isänmaallisista ja subjektiivisista tuntemuksista huolimatta toisessa sinfoniassa Sibeliuksen tuleva klassinen suuntaus on jo selvästi idullaan.

Toinen sinfonia on omistettu Sibeliuksen ystävälle Axel Carpelanille.

Teoksen osat
------------

1. Allegretto – Poco allegro – Tranquillo, ma poco a poco ravvivando il tempo all'allegro – Poco largamente – Tempo I – Poco allegro
2. Tempo andante, ma rubato – Poco allegro – Molto largamente – Andante sostenuto – Andante con moto ed energico – Allegro – Poco largamente – Molto largamente – Andante sostenuto – Andante con moto ed energico – Andante – Pesante
3. Vivacissimo – Lento e soave – Tempo primo – Lento e soave – (attacca)
4. Finale: Allegro moderato – Moderato assai – Meno moderato e poco a poco ravvivando il tempo – Tempo I – Largamente e pesante – Poco largamente – Molto largamente.

Ensimmäisessä osassa (Allegretto) pastoraalisen lempeät ja näitä intohimoisemmat jaksot vuorottelevat. Toinen osa on synkeä ja fantasiamainen sävelkuvaus, joka Sibeliuksen mielessä assosioitui maailmankirjallisuuteen, Don Juanin ja Kivisen vieraan kohtaamiseen. Fis-duuri-taitteessa esiintyy kuuluisa *Christus*-aihe. Scherzo-osa (Vivacissimo) alkaa beethovenmaisen energisenä allegromusiikkina. Hitaassa Ges-duuri-triossa kuullaan oboen soittama sulokas ja pitkälinjainen melodia, joka alkaa peräti yhdeksän kertaa toistuvalla b-sävelellä. Scherzo on yksi Sibeliuksen tuotannon vitaalisimmista saavutuksista. Mahdikas finaali huipentuu pääaiheen riemuitsevaan julistukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tawaststjerna, Erik: *Jean Sibelius 2*, s. 211–212. Ruotsinkielisestä käsikirjoituksesta yhteistyössä tekijän kanssa suomentanut Tuomas Anhava. Helsinki: Otava, 1967.

Aiheesta muualla
----------------

* Sinfonia II op. 43 Helsingin Suomalaisen Klubin sivustolla.

Jean Sibeliuksen sinfoniat

* Nro 1 e-molli op. 39 (1899)
* Nro 2 D-duuri op. 43 (1902)
* Nro 3 C-duuri op. 52 (1907)
* Nro 4 a-molli op. 63 (1911)
* Nro 5 Es-duuri op. 82 (1915)
* Nro 6 d-molli op. 104 (1923)
* Nro 7 C-duuri op. 105 (1924)
* Nro 8 (kadonnut)
Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 3** C-duuri op. 52 on vuonna 1907 valmistunut teos sinfoniaorkesterille. Sinfoniassa Sibelius luopui romanttisesta ilmaisusta, ilmaisu sai tiiviimmät mittasuhteet sinfoniankin ollessa kolmiosainen. Teemat ja orkestraatio ovat kauttaaltaan klassisen selväpiirteisiä. Kolmannessa sinfoniassa Sibelius vapautui ensimmäistä kertaa perinteisten muotojen rajoitteista. Sinfoniaa on usein luonnehdittu pastoraaliseksi, mutta teoksessa on runsaasti myös rytmikästä, jopa tanssillista musiikkia. Esimerkiksi ensiosan sivuteeman kertauksessa Sibelius käyttää puhaltimia tehostamaan rytmiä tavalla, joka on tuonut joillekin kriitikoille mieleen jopa Igor Stravinskyn. Teoksen kantaesitys oli 25. syyskuuta 1907; säveltäjä johti Helsingin kaupunginorkesteria. Ensimmäisen levytyksen sinfoniasta tekivät Robert Kajanus ja Lontoon sinfoniaorkesteri vuonna 1934.

Teoksen osat
------------

1. Allegro moderato - Poco pesante - Tranquillo - Un pochettino largamente
2. Andantino con moto, quasi allegretto - Tranquillo - Tempo I - Un pochettino con moto - Tempo I - Andante
3. Moderato - Allegro ma non tanto - Più allegro - Allegro - Meno allegro - Più allegro - Poco a poco meno allegro - Allegro non tanto - Poco a poco più moderato - Poco a poco ravvivando all'Allegro - Tranquillo - A tempo - Tranquillo - A tempo - Allargando - A tempo, con energia - Sempre energico - Più energico - Allargando largamente

Ensimmäisen osan alussa soi sellojen ja kontrabassojen reipas, marssimainen teema. Viulujen ja puhaltimien mukaantulo virittää luonnonläheisen tunnelman. Myöhemmin osassa kuullaan kirkkomusiikin mieleentuovia lyydisiä sävyjä. Hidas osa kulkee pääsävellajista kaukaisessa gis-mollissa. Se on hienostunein värivivahtein toteutettu suvanto ennen finaalin toimintaa. Kolmas osa on tavallaan scherzon ja finaalin yhdistelmä. Keskivaiheilla on neljänteen sinfoniaan viittaavaa kromaattista häilyvyyttä. Loppua kohti tunnelma kirkastuu ja sinfonia päättyy vastustamattoman määrätietoiseen C-duuri-loppunousuun.

Jean Sibeliuksen sinfoniat

* Nro 1 e-molli op. 39 (1899)
* Nro 2 D-duuri op. 43 (1902)
* Nro 3 C-duuri op. 52 (1907)
* Nro 4 a-molli op. 63 (1911)
* Nro 5 Es-duuri op. 82 (1915)
* Nro 6 d-molli op. 104 (1923)
* Nro 7 C-duuri op. 105 (1924)
* Nro 8 (kadonnut)
Hauke vuonna 2018.
**Max Hauke** (s. 29. elokuuta 1992) on uransa dopingskandaaliin vuonna 2019 päättänyt itävaltalainen maastohiihtäjä.

Hauke sijoittui Oslon MM-kilpailuissa 2011 vapaan hiihtotavan sprintissä 55:nneksi ja parisprintissä 14:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 45:s ja perinteisen sprintissä 48:s. Sotšin olympialaisissa 2014 Hauke oli vapaan hiihtotavan sprintissä 46:s ja 15 kilometrin perinteisen kilpailussa 57:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 Hauke oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 38:s ja yhdistelmäkilpailussa 42:s. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli yhdistelmäkilpailussa 31:s ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 35:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Hauke sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 29:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 27:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Hauke sijoittui perinteisen hiihtotavan parisprintissä kuudenneksi. Samoissa kisoissa Hauke pidätettiin 27. helmikuuta epäiltynä dopingista ja hänet erotettiin välittömästi poliisikoulusta, jossa hän opiskeli. Hän sai Itävallan antidopingtoimikunnalta neljän vuoden kilpailukiellon ja samalla Hauke ilmoitti urheilu-uransa päättyvän. Hänet tuomittiin lokakuussa 2019 Innsbruckin käräjäoikeudessa vakavasta urheilupetoksesta viiden kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen sekä 480 euron sakkoihin.

Maastohiihdon maailmancupissa Hauke kilpaili ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2012. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 14:nneksi Seefeldin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa tammikuussa 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Max Hauke Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Poliisilta raju ratkaisu: Kaksi dopingista epäiltyä itävaltalaishiihtäjää opiskeli poliisiksi – saivat heti potkut: "Miten tyhmä täytyy olla?" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 27.2.2019.
3. ↑  Petri Seppä: Koodinimiä, useita käteismaksuja – hiihtäjä Max Hauken veridoping oli kuin salapoliisitarina *Ilta-Sanomat*.  31.10.2019. Viitattu 1.11.2019.
Joonas Kokkosen **3. sinfonia** on vuonna 1967 valmistunut orkesteriteos. Teosta pidetään yhtenä huomattavimmista suomalaissinfonioista ja se sai Pohjoismaiden Neuvoston musiikkipalkinnon valmistumistaan seuraavana vuonna. 

Kokkosen kolmas sinfonia on säveltäjänsä useiden teosten tavoin kestoltaan suppea ja materiaaliltaan keskitetty. Sen kesto on kapellimestarin tempovalinnoista riippuen vain noin 15-20 minuuttia. Kolmas sinfonia on kuitenkin orkestraatioltaan värikkäämpi verrattuna Kokkosen siihenastisiin sinfonioihin. Tyyliltään sinfonia on vapaatonaalinen. Teoksessa on neljä osaa. Avausosa *Andante sostenuto* alkaa harpun hiljaisella näppäilyllä ja jousien salaperäisillä tremoloilla, joista vähitellen kehittyy värikkäästi soitinnettuja sointikenttiä. Avausosassa esitellään suurin osa koko sinfoniassa käytettävisstä temaattisista iduista, jotka toistuvat aidon sinfoniseen tyyliin eri tavoin varioituina ja valaistuina muissa osissa. Vain muutaman minuutin mittainen nopea toinen osa *Allegro* alkaa soitinryhmältä toiselle kulkevilla nopeilla repliikeillä, mutta kasvaa loppua kohden täyden orksterin tehokkaaseen marssimaiseen huipennukseen. Kolmas osa *Allegretto moderato* on kepeässä tempossa kulkeva ulkoisesti vaatimaton intermezzo. Sinfonia huipentuu hitaan osan ja finaalin aineksia yhdistelevään neljänteen osaan *Adagio*, joka lyhyestä kestostaan huolimatta onnistuu säilyttämään monumentaalisen ja salaperäisen tunnelmansa loppuun asti.
*Tämä artikkeli käsittelee avioliiton solmimisen yhteydessä muodostettuja kaksiosaisia, yhdysmerkillisiä sukunimiä. Kaksiosaisista, yhdysmerkillisistä etunimistä ks. yhdysnimi.*
**Kaksoisnimi** (**yhdistelmäsukunimi**, **yhdysnimi**) on sukunimi, joka on muodostettu avioliiton solmimisen yhteydessä yhdistämällä henkilön siihenastinen sukunimi ja hänen puolisonsa sukunimi.*lähde?*

Kaksoisnimi Suomessa
--------------------

Aikaisemmin Suomessa kaksoisnimiä saattoivat käyttää vain naiset, ja edelleen ne ovat naisilla yleisempiä kuin miehillä, mutta vuodesta 1986 lähtien mieskin on voinut ottaa kaksoisnimen. Vuoden 2017 etu- ja sukunimilain uudistuksen jälkeen kaksoisnimen on voinut antaa myös lapselle. Sukunimien järjestys kaksoisnimessä voi vaihdella, eikä yhdysmerkki nimien välissä ole pakollinen.

0,3 prosentilla suomalaisista oli vuonna 1985 käytössään avioliiton myötä muodostettu kaksoisnimi.

Lähteet
-------

1. ↑  Ajantasainen lainsäädäntö Etu- ja sukunimilaki 946/2017 *finlex.fi*. Edita. Viitattu 31.3.2022.
2. ↑  Mikkonen, Pirjo & Paikkala, Sirkka: *Suomalaiset sukunimet*, s. 29. Weilin+Göös, 1993. ISBN 951-35-5566-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaksoisnimi**.
* Sukunimen muuttaminen Maistraatit – Magistraterna.
| "Wicked"Cristal Snow |
| --- |
| Singlen "Wicked" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *God You Made Me Wicked* |
|  Julkaistu | 17. toukokuuta 2010 |
|  Tuottaja(t) | Chisu |
|  Tyylilaji | elektropopelektropop |
|  Kesto | 03.51 Radio edit  04:32 Albumiversio |
|  Levy-yhtiö | HMC, Warner Music Finland |
| Muut kannet |
| Surrender Wicked Remixed EP:n kansi |
| Cristal Snow’n muut singlet |
| "Killing Me"2010 | "Wicked"2010 | "Surrender"2010 |

**Wicked** on Cristal Snow’n kappale ja kolmas single toukokuussa 2010 julkaistulta albumilta *God You Made Me Wicked*. "Wicked" on Cristal Snow’n ja Chisun yhteistuotantoa.

Julkaisu
--------

"Wicked" lähetettiin radioille viikolla 18/2010.
Kappale julkaistiin digitaalisesti 17. toukokuuta 2010. Wickedistä valmistettiin 10 kappaleen erä fyysisiä promosinglejä, jotka Snow'n tukitiimi jakoi aktiivisimmille faneilleen toukokuussa. Kappale lisättiin NRJ-radiokanavan soittolistalle viikolla 30/2010 ja nousi heti top5:een.

Singlestä julkaistaan Surrender singlen myötä *Surrender Wicked Remixed* EP.

Kappaleet
---------

### Wicked (Digital Single)

1. Wicked (Radio Edit) 3:51

### Surrender Wicked Remixed (EP)

1. Surrender
2. Wicked (MMEN Molov Remix)
3. Wicked (Lenno Remix)
4. Wicked (Blue Room Edit)

Musiikkivideo
-------------

Singlelle kuvattiin musiikkivideo 11.-12. heinäkuuta 2010. Cristal teki ohjausdebyyttinsä "Wickedin" musiikkivideolla. Hän ohjasi videon ohjaaja Jyrki Muromäen kanssa, joka on ohjannu mm. videot *Cristal Clear* ja *Turn Me Up*. Kuvauspaikkana toimi Cristalin kotikaupunki Kankaanpää ja tarkemmin kuvaus tapahtui autioksi jääneen teollisuusrakennuksen sisä- ja ulkoalueella. Videon puvusti muotibloggari Vesa Silver ja videolla esiintyi Cristalin hyviä ystäviä. Musiikkivideon kuvasi Cristalin hyvä ystävä Laura Haimila. Musiikkivideo julkaistiin 3. syyskuuta 2010. 15. marraskuuta 2010 julkaistaan myös *Surrender Wicked Remixed* digitaalinen sekä fyysinen EP.

Video sai yhdessä viikossa yli 60 000 katselukertaa YouTubessa. Musiikkivideo on herättänyt huomiota sosiaalisessa mediassa sekä muun muassa NRJ:llä videota otsikoitiin seuraavasti: "Cristal Snow'n uusi supersiisti musavideo - WICKED!".

Muuta
-----

*Wicked* oli Vuoden kotimainen biisi -ehdokkaana radiokanava Kimmoliisan Vuosiäänestyksessä.

Listasijoitukset
----------------

| Lista | Parassijoitus |
| --- | --- |
| Suomen virallinen latauslista | - |
| Suomen virallinen singlelista | - |
| Finnish dance chart | #30  |
|

Lähteet
-------

* Cristal Snow Street Team (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Behind The Scenes (Vesa Silverin blogi)
**Matadi** on Kongon demokraattisen tasavallan tärkein satamakaupunki ja Keski-Kongon maakunnan pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee Kongo-joen etelärannalla noin puolimatkassa Atlantin valtamereltä Kinshasaan. Se perustettiin vuonna 1886, ja siellä asuu noin 246 000 ihmistä.

Maantiede
---------

Kongo-joen sola Matadista ylävirtaan ja ensimmäiset kosket
Kongo-joki on purjehduskelpoinen Atlantilta Matadiin asti. Kaupungin satama on Keski-Afrikan suurimpia. Matadi sijaitsee kukkulan rinteellä purjehduksen estävien Yelaba-koskien läheisyydessä, jotka ovat antaneet nimen kaupungille, *matadi* nimittäin tarkoittaa kongon kielellä *kiviä*.

Infrastruktuuri
---------------

Maantiet, rautatie ja öljyputki yhdistävät Matadin pääkaupunkiin Kinshasaan, joka on 350 kilometrin päässä koillisessa. Etäisyys joen suulla sijaitsevaan Bananan satamakaupunkiin on 148 kilometriä. Mpozo-joki liittyy Kongoon Matadin kohdalla. Mpozo-joen vesivoimala tuottaa sähköä Matadiin, muualle Kongoon ja naapurimaihin. Vuonna 1983 japanilaisten insinöörien johdolla rakennettu 722 metriä pitkä Matadin silta ylittää Kongo-joen ja mahdollistaa tie- ja rautatieyhteyden Bomaan ja edelleen rannikolle.

Nähtävyyksiä
------------

* Yelaban kosket
* Diogo Cãon luolat
* Matadin korkein kukkula Belvedere tarjoaa komean näköalan kaupungin ylle

Lähteet
-------

1. ↑  Thomas Brinkhoff: Democratic Republic of the Congo (formerly Zaire) *Citypopulation*. Viitattu 4.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Matadi** Wikimedia Commonsissa
**Patrik Berger** (s. 10. marraskuuta 1973 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jalkapalloilija. 185 senttimetriä pitkän Bergerin pelipaikka oli vasen laitalinkki. Hän pelasi urallaan kotimaansa lisäksi Saksassa ja Englannissa. Pisimpään hän edusti englantilaista Liverpoolia. Berger lopetti peliuransa vuonna 2010.

Berger aloitti jalkapallon Sparta Prahassa, mutta solmi ensimmäisen ammattilaissopimuksensa paikalliskilpailija Slavian kanssa vuonna 1991. Vuonna 1995 Ottmar Hitzfeld hankki hänet Saksaan, Borussia Dortmundiin, 500 000 punnan siirtokorvausta vastaan. Dortmund voitti Saksan-mestaruuden ja Supercupin, mutta Berger sai peliminuutteja lähinnä vaihtopelaajana. Seuraavana kesänä Liverpool kiinnostui Bergeristä hänen onnistuttuaan hyvin EM-kisoissa, joissa hän teki muun muassa maalin rangaistuspotkusta loppuottelussa. Elokuussa 1996 siirto varmistui ja Liverpool maksoi Dortmundille 3,25 miljoonaa puntaa.

Englannin Valioliigassa Berger teki ensiesiintymisensä 7. syyskuuta ottelussa Southamptonia vastaan. Berger pelasi hyvin alusta lähtien, ja hänet valittiin liigan syyskuun parhaaksi pelaajaksi. Toisella kaudella Berger sai vähemmän vastuuta, ja hän ajautui riitoihin valmentaja Roy Evansin kanssa. Evans kritisoi Bergeriä huonoksi joukkuepelaajaksi ja ilmoitti julkisesti haluavansa myydä hänet Bergerin kieltäydyttyä vaihtopelaajan roolista Boltonia vastaan pelatussa ottelussa maaliskuussa 1998. Bergerin agentti kertoi medialle, että Benfica, Roma ja nimeämättömät espanjalaisseurat olivat kiinnostuneita hankkimaan Bergerin. Gérard Houllierin nimitys Liverpoolin uudeksi valmentajaksi sai kuitenkin Bergerin pysymään seurassa. Houllierin ensimmäisellä kaudella Berger oli jälleen Liverpoolin runkopelaajia. Seuraavalla kaudella loukkaantuminen marraskuussa 2000 vei ison osan kaudesta, mutta Berger palasi kentille maaliskuussa 2001. Loukkaantumiset kuitenkin jatkuivat, mikä vähensi Bergerin peliaikaa. Tämä taas johti päätökseen jättää Liverpool, kun sopimus seuran kanssa kesällä 2003 päättyi.

Entinen jalkapalloilija Jan Berger on Bergerin setä.

Lähteet
-------

1. ↑  Armstrong, Keith, ym.: *Jalkapallon EM-kisat 2000*, s. 65. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2000. ISBN 951-97920-3-1.

  

Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1996
1 Kouba |
2 Látal |
3 Suchopárek |
4 Nedvěd |
5 Kadlec |
6 Němeček |
7 Němec |
8 Poborský |
9 Kuka |
10 Drulák |
11 Frýdek |
12 Kubík |
13 Bejbl |
14 Berger |
15 Horňák |
16 Srníček |
17 Šmicer |
18 Kotůlek |
19 Rada |
20 Novotný |
21 Kerbr |
22 Maier |
Valmentaja Uhrin

Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 Srníček |
2 Řepka |
3 Látal |
4 Nedvěd |
5 Fukal |
6 Vlček |
7 Němec |
8 Poborský |
9 Kuka |
10 Koller |
11 Rosický |
12 Lokvenc |
13 Bejbl |
14 Horváth |
15 Jankulovski |
16 Maier |
17 Šmicer |
18 Novotný |
19 Rada |
20 Berger |
21 Gabriel |
22 Blažek |
Valmentaja Chovanec
**Opiskelijaprotesti** on opiskelija-aktivismin muoto, jolla puututaan yhteiskunnallisiin epäkohtiin nostamalla ne protestin muodossa esiin. Opiskelijaprotesti voi kohdistua opiskelijoita koskeviin yksittäisiin tai niitä yleisempiin yhteiskunnallisiin ongelmiin.*lähde?*

Opiskelijaprotesteilla on Euroopassa monisatavuotinen historia. Ensimmäinen protesti ajoitetaan Bolognan yliopistoon 1200-luvulle. Tuolloin opiskelijat protestoivat kaupungin korkeita elinkustannuksia ja saamaansa kelvotonta opetusta. Samoihin aikoihin myös Pariisissa kuohui. Syyttömiä opiskelijat rankaistiin toisten tekemistä vahingoista ja opettajat päättivät vastatoimena sulkea Pariisin yliopiston. Vasta paavi Gregorius IX sai tilanteen rauhoittumaan.

Opiskelijaprotestin muotoja ovat esimerkiksi adressi, tiedottaminen, mielenosoitus, sit-in, die-in, luentolakko ja yliopistovaltaukset.*lähde?* Esimerkkejä tiedottamisesta ovat vuonna 2008 julkaistu Helsingin yliopiston Opiskelijatoiminnan manifesti  ja vuonna 2011 julkaistu Vastaopinto-opas .

Katso myös
----------

* Die-in
* Mielenosoitus
* Musta blokki
* Opiskelijatoiminta
* Sit-in
* Yliopistovaltaus

Lähteet
-------

1. ↑  Anna Sofia Suoranta, Juha Suoranta, Opiskelijoiden protestit kuuluvat yliopistoon ja yhteiskuntaan Alusta-verkkolehti 8.12.2021
2. ↑  Ylioppilaslehti (Docplayer)
3. ↑  Opiskelijatoiminta [vanhentunut linkki] (Issuu)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Opiskelijaprotesti** Wikimedia Commonsissa
**Opioidivieroitusoireyhtymä** on opioidiriippuvaisilla esiintyvien vieroitusoireiden kokonaisuudesta käytettävä nimitys. Se on seurausta jatkuvan opioidien käytön lopettamisesta tai vähentämisestä. Opioidivieroitusoireyhtymä voi aiheuttaa muun muassa ahdistuneisuutta, unettomuutta, kuumetta, pahoinvointia, ripulia, oksentelua, vapinaa sekä lihaskouristuksia ja -kipuja.

Opioidivieroitusoireyhtymän vaikeusastetta voidaan mitata Clinical Opiate Withdrawal Scalella (COWS), jonka suurin mahdollinen kokonaispistemäärä on 47. 5–12 pisteen tulos viittaa lievään, 13–24 pisteen tulos kohtalaiseen, 25–36 pisteen tulos kohtalaisen vaikeaan ja tätä korkeampi pistemäärä vaikeaan opioidivieroitusoireyhtymään. Hoitomuotona voidaan käyttää vieroittautumista buprenorfiinin tai metadonin avulla.

Opioidivieroitusoireyhtymä on henkeä uhkaava tila. Ripuli ja oksentelu voivat hoitamattomina johtaa dehydraatioon, hypernatremiaan ja sydämen vajaatoimintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mansi Shah, Martin R. Huecker, Opioid Withdrawal National Library of Medicine, viitattu 5.6.2023
2. 1 2  Opioidivieroitusoireyhtymä Terveyskirjasto 6.9.2021, viitattu 5.6.2023
3. 1 2 3  Shane Darke, Sarah Larney, Michael Farrell, Yes, people can die from opiate withdrawal National Drug & Alcohol Research Centre, viitattu 5.6.2023
Tom Tancredo
**Thomas Gerard Tancredo** (s. 20. joulukuuta 1945) on amerikkalainen republikaanipoliitikko Coloradosta. Hän on ollut Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen vuodesta 1999. Hän saavuttanut kansallista julkisuutta tiukasta asenteestaan laitonta maahanmuuttoa vastaan. Tancredo oli ehdokkaana republikaanipuolueen presidenttiehdokkaaksi vuoden 2008 vaaleihin, mutta luopui ehdokkuudesta joulukuussa 2007 rahanpuutteen ja alhaisen gallupsuosion takia, ja ilmoitti tukevansa Mitt Romneyta.

Elämä
-----

Tancredo oli ennen katolinen, mutta kuuluu nyt presbyteerikirkkoon. Hän on naimisissa Jackie Tancredon kanssa. Heillä on kaksi lasta ja viisi lastenlasta.

Poliittinen ura
---------------

Tancredo istui vuosina 1977–1981 Coloradon edustajainhuoneessa. Vuonna 1993 hänestä tuli Independence Institute -ajatushautomon johtaja vuoden 1998 vaalivoittoonsa asti, jolloin hänet valittiin edustajainhuoneeseen.

Tancredon presidentti George W. Bushiin kohdistama jyrkkäsanainen maahanmuuttopolitiikkaa koskeva kritiikki on tehnyt hänestä epätoivotun henkilön valkoisessa talossa. Hän on kutsunut Miamia "kolmannen maailman valtioksi" Floridan kuvernööri Jeb Bush piti kommenttia "naiivina" ja totesi, että Tancredo "ei edusta hänen näkemyksiään".

Radiohaastattelussa vuonna 2005, Tancredo vastasi kysymykseen mahdollisesta Al-Qaidan ydinaseiskusta Yhdysvaltain suurkaupunkeihin, että jos voitaisiin selvästi todistaa, että muslimiterroristit olivat vastuussa hyökkäyksestä, mahdollisena vastatoimena voisi tuhota muslimien pyhiä paikkoja, esimerkiksi Mekan.

Tancredo ei ollut tyytyväinen republikaanien ehdokasasetteluun vuoden 2010 Coloradon kuvernöörinvaaleissa, joten hän uhkasi ryhtyvänsä Perustuslakipuolueen ehdokkaaksi. Hän sai 36,4 % äänistä ja tuli toiseksi republikaaniehdokkaan jäädessä kolmanneksi.

### Lainsäädäntötyö

Hän oli säätämässä Sudan Peace Act -lakia, joka tuomitsee ihmisoikeusrikokset toisessa Sudanin sisällissodassa, kuten orjakaupan ja siviilikohteiden ilmapommituksen. 2007 hän ehdotti lisäystä Yhdysvaltain perustuslakiin, joka tekisi englannista Yhdysvaltain virallisen kielen.

Lähteet
-------

1. ↑  Crowley, Michael: ON THE HILL Border War *The New Republic*.  28.3.2005. Viitattu 7.8.2007. (englanniksi)
2. ↑  Furor Grows Over Tancredo's 'Third World' Comments *cbs4.com*.  30.11.2006.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 23.8.2007. (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Catanes, David: Tancredo threatens third party run *Politico*.  22.7.2010. Viitattu 30.6.2012. (englanniksi)
5. ↑  CO Governor *OurCampaigns.com*. Viitattu 30.6.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tom Tancredo**.
* Viralliset vaalisivut
* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |

 |
**Pitäjänkäräjät** oli Suomessa keskiajalla käytössä ollut tapaoikeuteen perustuvan oikeudenkäytön ilmentymä. Pitäjänkäräjille kokoontuneet pitäjän asukkaat valitsivat luottamusmiehekseen talonpojan, jota nimitettiin *pitäjäntuomariksi*. Käräjäyleisö valitsi lisäksi tuomarin apuna toimineen lautakunnan. Pitäjäntuomarin johdolla käräjät käsitteli sekä siviili- että rikosasioita. Pitäjänkäräjiä järjestettiin Suomessa jo 1300-luvulla. Ruotsin kuninkaan vallan vahvistuessa Suomessa ja valtiorakenteen kehittyessä paikallinen itsehallinto alkoi menettää asemiaan. Kruununkäräjät ja kuninkaan nimittämät kihlakunnantuomarit syrjäyttivät pitäjänkäräjät 1300- ja 1400-luvun vaihteessa. Oikeudenkäyntialueiksi tulivat pitäjien tilalle Ruotsin maanlakien mukaiset kihlakunnat, jotka Suomessa olivat kooltaan hyvin laajoja. Käytännön syistä kihlakunnat jaettiin käräjäkuntiin, joista jokaisella oli oma kokoontumispaikkansa. Kihlakunnantuomari kiersi käräjäpaikasta toiseen pitämässä käräjiä. Pitäjänkäräjien lisäksi Suomessa on järjestetty kyläkäräjiä.[1]

Lähteet
-------

1. ↑  *Spectrum,* WSOY 1976–1983, ISBN 951-0-07239-7, hakusana alioikeudet, osa 1, sivu 210.
**Pitäjänmäen työväentalo** oli Helsingissä Pitäjänmäen kaupunginosassa sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Pitäjänmäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Pitäjänmäki oli tuolloin Helsingin pitäjään kuuluva maalaiskylä. Yhdistys sai ostaa vuonna 1911 Mäkkylän sotilasvirkatalon maalla vuokratontilla sijainneen huvilan. Sitä alettiin laajentaa työväentaloksi. Vuonna 1915 venäläinen joukko-osasto majoittui työväentalolle perheineen. Upseerit ottivat työväentalon itselleen kirkoksi ja poistuivat vasta vuoden 1916 talvella. Vuonna 1918 työväenyhdistyksen jäseniä oli vangittuina omalla talollaan. Yhdistys sai talon takaisin vuonna 1919 huonossa kunnossa..

Rakennus
--------

Ostettua huvilaa laajennettiin vuonna 1914, sen yhteyteen rakennettiin juhlasali ja näyttämö. Talo vaati jatkuvia korjauksia. Talo oli vanha, eikä se vastannut enää yhdistystoiminnan muuttuneisiin tarpeisiin. Talo vuokrattiin myöhemmin ulkopuoliseen käyttöön. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 1994.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Kansalaissodan jälkeen toiminta työväentalolla monipuolistui ja vilkastui. Vuonna 1924 perustettiin menestynyt Pitäjänmäen Työväen näyttämö ja seuraavana vuonna urheiluseura Pitäjänmäen Tarmo. Työväentalon kunnostamiseksi ja rakennusrahaston kartuttamiseksi järjestettiin arpajaisia. Vuonna 1926 järjestettiin arpajaiset, joissa oli myynnissä 10 000 yhden markan arpaa. Voittoina oli muun muassa salin kalusto, arvoltaan 1 800 markkaa tai ruokapöydän kalusto. Voittoina oli myös polkupyörä, gramofoni ja sänkytäkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
2. ↑  B:1 Omaisuusluettelo (1924) Pitäjänmäen Työväen Näyttämö (Finna.fi)
Helene Schjerfbeck 

---



Maalauksia 

*Hjördis* | *Hälytys* | *Mustataustainen omakuva* | *Omakuva, valoa ja varjoa* | *Ovi* | *Ryöväri paratiisin portilla* | *Sininauhainen tyttö* | *Tanssiaiskengät* | *Toipilas* | *Tyttö hiekkakuopassa* | *Äitini*

Artikkeleita 

Constantin Guys | Einar Reuter | Magnus Schjerfbeck | Gösta Stenman | Helena Westermarck | Maria Wiik

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Ryöväri paratiisin portilla** on Helene Schjerfbeckin maalaus vuodelta 1924. Hän maalasi sen 62-vuotiaana. Se on taiteilijan 1920-luvun tärkeimpiä teoksia. Schjerfbeck ei yleensä käyttänyt miehiä mallinaan. Tässä työssä mallina oli Alku Jaakkola. Schjerfbeckä inspiroivat tuohon aikaan Gauguinin ja El Grecon maalaukset.

Tästä taulusta maksettiin Christien huutokaupassa vuonna 2006 noin 940 000 euroa. Se on kolmanneksi korkein hinta, mitä suomalaisesta taideteoksesta on maksettu. Kaksi kalliimmalla hinnalla myytyä teosta ovat myös Schjerfbeckin käsialaa, *Tanssiaiskengät*-nimisen maalauksen versiot vuosilta 1882 ja 1939.

Lähteet
-------

* Pauliina Laitinen-Laiho: Taide&Antiikki, Taloustaito, s. 23, 05/2009

### Viitteet

1. 1 2  Pauliina Laitinen-Laiho, s. 23
Leazes Park ja siellä sijaitseva järvi, jossa voi soutaa.
**Leazes Park** on puisto Newcastle upon Tynen kaupungissa, Englannissa. Se oli kaupungin ensimmäinen yleinen puisto ja sijaitsee aivan St James' Park -jalkapallostadionin takana Richardson Roadin ja Barrack Roadin välissä. Puistossa on tenniskenttiä, koripallokenttä ja mahdollisuus vuokrata soutuveneitä, joilla voi soutaa puistossa olevalla järvellä.

Newcastlen asukkaat toivoivat julkista puistoa kaupunkiin 1800-luvun puolivälissä. Vuonna 1857 peräti 3 000 työmiestä esitti vetoomuksen kaupungille sellaisen paikan perustamiselle, jossa asukkaat voisivat virkistäytyä. Seuraavana vuonna asetettiin komitea tutkimaan puistolle sopivaa paikkaa, mutta vasta 23. joulukuuta 1873 valtuutettu Charles Hamond avasi Leazes Parkin. Sen oli suunnitellut kaupungin mittamies John Fulton, ja sen pohjakaava oli pitkälti samanlainen kuin muiden samaan aikaan Englannissa rakennettujen puistojen. Puiston keskellä on järvi, joka luotiin Lort Burn -nimiseen pieneen puroon. Puistoon rakennettiin myös soittolava ja terassi.

Leazes Parkiin on myöhemmin rakennettu lisää rakennelmia, ja sitä on myös peruskorjattu. Se on ympäröity metalliaidalla, ja vuonna 1897 sinne rakennettiin juhlaportti juhlistamaan kuningatar Viktorian 60-vuotisjuhlaa hallitsijana. Charles Hamondin rintakuva asetettiin vuonna 1905 keskelle terassia. Puisto on ollut tämän jälkeen ahkerassa käytössä, ja 1980-luvulla havaittiin sen olevan kunnostuksen tarpeessa. Puiston kunnostustyöt mahdollistuivat, kun Heritage Lottery Fund lahjoitti niitä varten 3,7 miljoonaa puntaa vuonna 2001.

Lähteet
-------

1. ↑  Leazes Park Active Newcastle.  Arkistoitu 17.7.2011. Viitattu 11.9.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Leazes Park Newcastle City Council.  Arkistoitu 27.7.2010. Viitattu 11.9.2011. (englanniksi)
**Victor Leandro Bagy** tai yksinkertaisesti **Victor** (s. 21. tammikuuta 1983 Santo Anastácio, São Paulon osavaltio, Brasilia) on brasilialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa tällä hetkellä Brasilian pääsarjassa Atletico Mineiron seuraa. Victor aloitti uransa Paulista-joukkueessa, jossa hän myös voitti Copa do Brasilin. Vuonna 2008 hän siirtyi Grêmioon. Gaúchossa Victor loukkaantui, jonka takia Marcelo Grohe sai peliakaa. Hän palasi joukkueensa maalivahdiksi Brasileirãon alussa.

21. toukokuuta 2009 Victor kutsuttiin Brasilian kokoonpanoon vuoden 2010 MM-kisojen karsintaan. Lisäksi hänet kutsuttiin maansa kokoonpanoon vuoden 2009 Maanosaliittojen cupiin.

Palkinnot ja saavutuket
-----------------------

* Copa do Brasil 2005 (Paulista)
* Vuoden 2008 Brasilian pääsarjan paras maalivahti CBF:n valitsemana

Lähteet
-------

1. ↑  Dunga convoca Seleção Brasileira para jogos das Eliminatórias e Copa das Confederações  21.4.2009. Confederação Brasileira de Futebol (CBF). Viitattu 14.6.2009.  (portugaliksi)

Brasilian joukkue – Maanosaliittojen cup 2009
1 Júlio César |
2 Maicon |
3 Lúcio |
4 Juan |
5 Melo |
6 Kléber |
7 Elano |
8 Silva |
9 Luís Fabiano |
10 Kaká |
11 Robinho |
12 Victor |
13 Alves |
14 Luisão |
15 Miranda |
16 Santos |
17 Josué |
18 Ramires |
19 Baptista |
20 Kléberson |
21 Pato |
22 Nilmar |
23 Gomes |
Valmentaja Dunga

Brasilian joukkue – Copa América 2011
1 Júlio César |
2 Alves |
3 Lúcio |
4 Silva |
5 Lucas Leiva |
6 Santos |
7 Robinho |
8 Ramires |
9 Pato |
10 Ganso |
11 Neymar |
12 Victor |
13 Maicon |
14 Luisão |
15 Sandro |
16 Elano |
17 Elias |
18 Lucas |
19 Fred |
20 Jádson |
21 Adriano |
22 Jefferson |
23 David Luiz |
Valmentaja Menezes

Brasilian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Jefferson |
2 Alves |
3 Silva |
4 David Luiz |
5 Fernandinho |
6 Marcelo |
7 Hulk |
8 Paulinho |
9 Fred |
10 Neymar |
11 Oscar |
12 Júlio César |
13 Dante |
14 Maxwell |
15 Henrique |
16 Ramires |
17 Luiz Gustavo |
18 Hernanes |
19 Willian |
20 Bernard |
21 Jô |
22 Victor |
23 Maicon |
Valmentaja Scolari
**Marianna Melanie Zaikova** (s. 5. huhtikuuta 1985 Leningrad) on suomalainen ultrajuoksija. Hän on ainoa suomalainen ja maailman ensimmäinen nainen, joka on juossut World Marathon Challengen, eli seitsemän maratonia seitsemässä maanosassa viikon aikana. Lisäksi hän on juossut pohjoisnavan maratonin vuonna 2012 ensimmäisenä suomalaisena naisena, ja lukuisia kaupunkimaratoneja. Hän on myös osallistunut Team Rynkebyn järjestämiin pyöräilytapahtumiin (Travemünde–Pariisi), joilla on tuettu syöpää sairastavia lapsia.

Marraskuussa 2015 Zaikova osallistui Atacaman autiomaassa yli 4 000 metrin korkeudessa Lascar-tulivuoren juurella järjestettyyn Volcano Marathoniin, ja oli lopputuloksissa kolmas naisten sarjassa. Pisin hänen juoksemansa ultramatka on Marathon des Sables, joka on Saharassa kuuden päivän aikana juostava 250 kilometrin pituinen ultramaraton. Sitä pidetään maailman vaativimpiin kuuluvana ultrajuoksuna muun muassa kovan kuumuuden takia ja siksi, että kilpailijoiden pitää kuljettaa ruokaa ja varusteita mukanaan koko matkan ajan. Zaikova juoksi Marathon des Sables’n huhtikuussa 2017.

Vuonna 2008 Zaikova vietti hetken aikaa Suomen Big Brother -talossa. Vuonna 2017 hän oli Vegaanihaaste-kampanjan suojelija.

Katso myös
----------

* Richard Donovan

Lähteet
-------

1. ↑  Maalissa! Yöjuoksu Sydneyssä päätti Zaikovan urakan (Arkistoitu – Internet Archive) *Ilta-Sanomat*. 24.1.2015
2. ↑  The book of alternative records, 7 Marathons on 7 Continents, Women (englanniksi)
3. ↑  Volcano Marathonin Facebook-sivu
4. ↑  10 things no one tells you before you run the Marathon des Sables *The Telegraph*.  8.4.2015. Viitattu 17.4.2017. (englanniksi)
5. ↑  Vegaanihaaste-kampanjan Facebook-sivu Viitattu 17.4.2017.
6. ↑  Kampanjan suojelijat (Arkistoitu – Internet Archive) Vegaanihaaste 2017.
Peruskirjaa tukeva mielenosoitus Hongkongissa.
**Peruskirja 08** (kiin.: 零八宪章; pinyin: *Língbā Xiànzhāng*) on julkilausuma, jonka alkujaan allekirjoitti ainakin 303 kiinalaista kulttuuri- ja tiedevaikuttajaa sekä ihmisoikeusaktivistia edistääkseen poliittisia uudistuksia ja Kiinan kansanvaltaistumista. Peruskirja 08:ssa vaadittiin ilmaisunvapautta, ihmisoikeuksien kunnioittamista, demokratiaa kuten monipuoluejärjestelmää, totuuskomissiota tutkimaan menneisyyden epäoikeudenmukaisuuksia ja julmuuksia, valtionyhtiöiden ja maan yksityistämistä ja vapaata markkinataloutta. Sittemmin peruskirjan allekirjoittajien määrä on ylittänyt 8600 (tilanne toukokuussa 2009).

Peruskirja julkaistiin Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 60. vuosipäivänä 10. joulukuuta 2008, ja se nimettiin Peruskirja 77:n mukaan, jonka julkaisivat tšekkoslovakialaiset toisinajattelijat. Kaksi päivää ennen peruskirjan julkistamista yksi sen laatijoista, Liu Xiaobo, pidätettiin, ja 25. joulukuuta 2009 hänet tuomittiin "valtiolliseen kumoukseen yllyttämisestä" 11 vuodeksi vankeuteen. Liulle myönnettiin vuoden 2010 Nobelin rauhanpalkinto.

Lähteet
-------

1. ↑  Link, Perry. "Charter 08 Translated from Chinese by Perry Link The following text of Charter 08, signed by hundreds of Chinese intellectuals and translated and introduced by Perry Link, Professor of Chinese Literature at the University of California, Riverside", The New York Review of Books. Luettu 2008-12-10.
2. ↑  Teemu J. Kammonen: Liu Xiaobo sai Nobelin rauhanpalkinnon  8.10.2010. Uusi Suomi. Viitattu 11.10.2010.
3. ↑  Kiinan kuuluisin poliittinen vanki ja rauhannobelisti Liu Xiaobo on kuollut – Liu oli vankilassa lähes kuolemaansa saakka *Helsingin Sanomat*.  13.7.2017. Viitattu 15.7.2017.
4. ↑  Over 5000 people have signed the Charter 08 (《零八宪章》签名已超过5000人)  17.12.2008. Boxun.
5. ↑  Richard Spencer: Chinese dissidents emulate anti-Soviet heroes with Charter 08  9.12.2008. Telegraph.co.uk.

Aiheesta muualla
----------------

* **Peruskirja 08** suomeksi Suomi−Kiina-seuran kääntämänä (PDF)[vanhentunut linkki]
**Perusaaltomagnitudi** eli **runkoaaltomagnitudi** (**{\displaystyle m\_{\text{b}}}**) on maanjäristyksen voimakkuutta ilmaiseva mittaluku. Se perustuu seismisten runkoaaltojen (P ja S) aiheuttaman maan liikkeen mittaamiseen. Perusaaltomagnitudia käytetään kaukana mittausasemasta tapahtuneille järistyksille.

Historia
--------

Ensimmäisen perusaaltomagnitudin teleseismisille runkoaalloille (P, PP, S) esitti saksalais-amerikkalainen seismologi Beno Gutenberg vuonna 1945.

Vuonna 1956 Gutenberg ja Richter julkaisivat korjausfunktion runkoaaltojen vaimenemisesta niiden kulkiessa Maapallon sisällä. He kalibroivat asteikkonsa niin, että lukemat vastasivat Richterin asteikon ja pinta-aaltomagnitudiasteikon arvoja magnitudeilla 6–7. Gutenberg ja Richter kutsuivat magnitudiaan yhtenäistetyksi magnitudiksi (*unified magnitude*).

Perusaaltomagnitudia on aina käytetty erityisesti ydinkokeiden aiheuttamien seismisten signaalien mittaamiseen, sillä räjäytykset tuottavat voimakkaan P-aallon ja suhteellisen vähän pinta-aaltoja. Nykyinen tapa käyttää Gutenbergin ja Richterin korjausfunktioita juontaa juurensa Yhdysvaltain seismisten verkkojen käytännöistä 1960–1970-luvulta.

Määritelmä
----------

Perusaaltomagnitudi {\displaystyle m\_{\text{b}}} määritellään seuraavan kaavan mukaan:



m

b

=

log

10

⁡

(

A
T

)

+
Q
(
Δ
,
h
)
,

{\displaystyle m\_{\text{b}}=\log \_{10}\left({\frac {A}{T}}\right)+Q(\Delta ,h),}

{\displaystyle m_{\text{b}}=\log _{10}\left({\frac {A}{T}}\right)+Q(\Delta ,h),}missä A on P-aallon suurin amplitudi mikrometreinä seismogrammin pystykomponentilla, T värähtelyn periodi sekunneissa (*T* < 3 s), \Delta  episentrietäisyys asteissa ja h lähteen syvyys. {\displaystyle Q(\Delta ,h)} on Gutenbergin ja Richterin (1956) korjaustermi.*lähde?*

Katso myös
----------

* Momenttimagnitudi
* Pinta-aaltomagnitudi

Lähteet
-------

1. ↑  Mikä on magnitudi? Helsingin yliopiston geotieteiden ja maantieteen laitos. Viitattu 24.1.2012.
2. ↑  B. Gutenberg: Amplitudes of P, PP, and S and magnitude of shallow earthquakes.  *Bulletin of the Seismological Society of America*, 1.4.1945, 35. vsk, nro 2. ISSN 0037-1106. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
3. ↑  B. Gutenberg, C. F. Richter: Magnitude and Energy of Earthquakes.  *Annals of Geophysics*, 25.11.1956, nro 1, s. 1–15. doi:10.4401/ag-5590. ISSN 1593-5213. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
4. 1 2 3  Bormann, P. Wendt, S. DiGiacomo, D.: "Seismic Sources and Source Parameters", *New Manual of Seismological Observatory Practice (NMSOP-2)*, s. 97–109. IASPEI, GFZ German Research Centre for Geosciences, Potsdam, 2013. (englanniksi)
**Lidiia Burachynska** (ukr. Лідія Бурачинська, *Lidija Buratšynska*, 28. joulukuuta 1902 Hrynjava, Stanyslavivin piiri, Galitsia, Itävalta-Unkari – 29. tammikuuta 1999 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli ukrainalainen toimittaja, etnografi ja Ukrainan naisliikkeen toimija. Burachynska opiskeli taloustieteitä Prahassa ja oli lviviläisen aikakauslehden *Nova h’atan* päätoimittaja 1930–1939. Hän työskenteli toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana Krakovassa Ukrainan keskuskomiteassa.

Sodan päätyttyä Burachynska pakeni Itävaltaan ja 1949 Yhdysvaltoihin, jossa hän oli naistenlehti *Our Life – Naše žyttjan* päätoimittaja 1951–1972. Burachynska oli naisjärjestön Ukrainian National Women’s League of American puheenjohtaja 1968–1971 ja varapuheenjohtaja 1972–1977) ja World Federation of Ukrainian Women’s Organizationsin puheenjohtaja 1977–1982. Hän oli perustamassa New Yorkiin Ukrainan museota (’Ukrainian Museum’). Hänen etnografisia artikkeleitaan ja tutkielmiaan ilmestyi aikakauslehdissä ja myös kokoelmassa *Bukovyna – jiji mynule i sutšasne* (1956, ’Bukovyna, sen menneisyys ja nykyisyys’).

Lähteet
-------

1. 1 2  Burachynska, Lidiia *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1984.  Arkistoitu 24.10.2022. Viitattu 24.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  Kubijovyč, Volodymyr: Ukrainian Central Committee *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993.  Arkistoitu 24.10.2022. Viitattu 24.10.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
**Lidija Aleksandrovna Fotijeva** (ven. Лидия Александровна Фотиева; 18. lokakuuta (J: 6. lokakuuta) 1881 Rjazan, Venäjä – 25. elokuuta 1975 Neuvostoliitto) oli venäläinen bolševikki ja Vladimir Leninin sihteeri.

Fotijeva kävi koulunsa Rjazanissa ja opiskeli vuodesta 1899 Moskovan konservatoriossa sekä Bestuževin kursseilla Pietarissa. Osallistuttuaan vuonna 1901 opiskelijoiden mielenosoitukseen hänet määrättiin sisäiseen karkotukseen Permiin. Vuonna 1904 hänet karkotettiin edelleen Samaraan, josta hän pakeni ulkomaille ja liittyi samana vuonna virallisesti bolševikkeihin. Fotijeva työskenteli puolueelle yhdessä Nadežda Krupskajan kanssa ja palasi Venäjälle vuoden 1905 vallankumouksen aikana. Vuonna 1917 Fotijeva työskenteli lyhyen aikaa *Pravda*-lehdessä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän oli vuosina 1918–1930 Kansankomissaarien neuvoston sekä Työn ja puolustuksen neuvoston sihteerinä ja samanaikaisesti Leninin yksityissihteerinä tämän vuonna 1924 tapahtuneeseen kuolemaan asti. Juuri Fotijeva kirjoitti Leninin sanelusta kuuluisan Leninin testamentin vuonna 1922.

Vuodesta 1938 Fotijeva työskenteli Moskovan V. I. Leninin keskusmuseossa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Kansainvälisen punaisen avun (MOPR) keskuskomiteassa. Hän jäi eläkkeelle 1956. Fotijevalle myönnettiin neljä kertaa Leninin kunniamerkki ja vuonna 1971 Sosialistisen työn sankarin arvonimi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Фотиева Лидия Александровна (venäjäksi) Герои страны. Viitattu 18.6.2019.
2. 1 2  Фотиева Лидия Александровна (venäjäksi) Hrono.ru. Viitattu 18.6.2019.
3. ↑  Lidiya Fotiyeva, 93, Secretary To Lenin After Revolution, Dies (englanniksi) The New York Times 29.8.1975. Viitattu 18.6.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Salginatobelin silta itäisessä Sveitsissä lähellä Itävallan rajaa.
**Salginatobelin silta** (saks. ***Salginatobelbrücke***) on maantiesilta, joka sijaitsee Sveitsissä Graubündenin kantonissa sijaitsevassa Schiersin kunnassa. Sillan kautta kulkee Schiersistä Schudersin kylään johtava tie. Silta ylittää Salginabach-puron, joka laskee Reinin sivujokeen, Landquartjokeen, laskevaan Schraubachjokeen.

Silta on valmistunut vuonna 1930. Tyypiltään se on betonista valettu kaarisilta yli rotkon. Sillalla on pituutta 133 metriä ja leveyttä 3,5 metriä. Sillan on suunnitellut insinööri Robert Maillart. Kun siltaa rakennettiin vaikeissa olosuhteissa vuonna 1929, työmaa ei vaatinut yhtään ihmishenkeä. Betonivalu tehtiin käsityönä.

Lähteet
-------

* National map: swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo. Viitattu 11.11.2011. (saksaksi),(ranskaksi),(italiaksi),(retoromaaniksi),(englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Pekka Toivanen: Silta-arkkitehti yhdistää.  *Kauppalehti Optio*, 18.8.2011, s. 87.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Salginatobelin silta** Wikimedia Commonsissa
**Salfit** on kaupunki Palestiinan Länsirannalla. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2018 arviolta 11 074.

Maantiede
---------

Salfitin sairaala.
Salfit sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Salfitin kuvernoraatissa. Salfir on kuvernoraatin ainoa kaupunki. Sen naapuripaikkakuntia ovat Al Lubbah as Sharqiya ja Iskaka idässä, Bani Zeid ash Sharqiya ja 'Ammuriyya etelässä, Farkah ja Bruqin lännessä, sekä Haris, Kifl Haris ja Marda pohjoisessa. Salfitin korkeus merenpinnasta on 522 metriä.

Ympäröivällä seudulla sijaitsee useita lähteitä. Aivan kaupungin vieressä sijaitsee Israelin siirtokuntia, kuten Ariel.

Salfitin vuotuinen sadanta on 649,5 mm ja vuoden keskilämpötila 17,4 °C.

Historia
--------

Al-Qudsin avoin yliopisto Salfitissa.
Salfitin historia ulottuu 1500-luvulle ennen ajanlaskun alkua, jolloin aluetta asuttivat kanaanilaiset. Seudulla on useita arkeologisia kohteita. Alue on tunnettu vanhastaan viinirypäleiden ja viikunoiden tuotantoalueena. Kaupungissa on tuotettu vanhastaan myös viiniä. Itse nimi Salfit koostuu kahdesta osasta; *sal* viittaa koreihin ja *fit* rypäleisiin. Huomattava suku kaupungissa on Bani Nimra. Toinen on Al 'Abbas, jonka jäsenten sanotaan saapuneen aikanaan Hijazin alueelta Arabian niemimaalta.

Talous
------

Salfit on monien sitä ympäröivien kylien hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Vuonna 2012 Salfitin työssäkäyvästä väestöstä 30 % oli työllistynyt maataloudessa, 20 % hallinnossa tai yksityisellä alalla, 15 % kaupanalalla, 15 % Israelin työmarkkinoilla, 15 % palveluissa ja 5 % teollisuudessa. Samana vuonna työttömyysaste oli 24 %. Maatalouden saralla Salfit tunnetaan etenkin oliiveista. Kaupunki on yksi suurimmista oliivien tuotantopaikoista Länsirannalla ja vuosittain oliiveja kasvatetaan noin 1 500 tonnia. Alueella kasvatetaan myös esimerkiksi kasviksia ja hedelmiä.

Väestö
------

Salfitin asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen vuoden 2018 arvion mukaan 25 949. Vuonna 2007 vastaava luku oli 11 074. Vuonna 2007 sen asukasluku oli 8 905.

Kaupungissa toimii al-Qudsin avoimen yliopiston kampus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Salfit City Profile (pdf) *Palestinian Localities Study*. The Applied Research Institute – Jerusalem. Viitattu 29.10.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Salfit City *Welcome to Palestine*. Viitattu 29.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  West Bank Access Restrictions (pdf) OCHA. Viitattu 29.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  Projected Mid -Year Population for Salfit Governorate by Locality 2017-2021 Palestinian Central Bureau of Statistics. Viitattu 29.10.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Salfit** Wikimedia Commonsissa
**Mari Tampere-Bezrodny** (s. 22. huhtikuuta 1951 Tallinna) on virolainen viulisti ja viulupedagogi.

Tampere-Bezrodnyn isoäiti oli laulaja Jenny Siimon ja äiti urkuri, pianisti Aime Tampere. Tampere-Bezrodny aloitti viulunsoiton opiskelun Tallinnan lasten musiikkikoulussa Kaari Kadakin johdolla ja valmistui vuonna 1970 Tallinnan musiikkilukiosta opettajanaan Ivi Tivik. Vuonna 1975 hän valmistui Moskovan konservatoriosta, jossa oli opiskellut Igor Bezrodnyin johdolla. Hän jatkoi tämän johdolla täydentäviä opintoja vielä vuoteen 1977. Tampere-Bezrodny meni naimisiin Bezrodnyin kanssa ja sai tämän kanssa Anna-Liisa-tyttären, josta tuli vanhempiensa tavoin viulisti. Igor Bezrodnyi kuoli vuonna 1997.

Tampere-Bezrodny on opettanut Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa. Vuonna 1991 hänestä tuli siellä dosentti ja vuonna 1996 professori. Hänen opiskelijoidensa joukossa ovat olleet Eva Punder, Aet Ratassepp, Andrus ja Ruth Haav, Juhan Tralla, Kristina Kriit, Lasse Joamets, Leena Laas, Sigrid Kuulmann-Martin ja Ivi Ots. Tampere-Bezrodny on tehnyt opetustyötä myös Moskovan konservatoriossa ja vuodesta 1990 Sibelius-Akatemiassa. Hän on pitänyt mestarikursseja eri puolilla maailmaa ja toiminut useiden kansainvälisten kilpailujen tuomaristojen jäsenenä. Tampere-Bezrodny on pitänyt sooloresitaaleja ja soittanut orkesterien solistina muiden muassa Igor Bezrodnyin, Peeter Liljen, Eri Klasin, Roman Matsovin, Leonid Grinin, Eduard Serovin ja Aleksandr Lazarevin johdolla. Kansainvälisiin festivaaleihin Tampere-Bezrodny on osallistunut muiden muassa Igor Bezrodnyin, Mstislav Rostropovitšin, Dmitri Sitkovetskin, Erkki Raution, Liana Isakadzen ja Mihail Homitzerin kanssa. Hänen kamarimusiikillisiin yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet myös Bruno Lukk, Riina Gerretz, Ivari Ilja, Risto Lauriala, Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaa ja Peeter Paemurru.

Tampere-Bezrodny on kantaesittänyt teoksia sellaisilta säveltäjiltä kuin Jaan Räätsiltä, René Eespereltä, Lepo Sumeralta ja Nikolai Rakovilta. Hän on esiintynyt myös pianistina ja cembalistina sekä johtanut kamari- ja sinfoniaorkestereita. Tampere-Bezrodnylle myönnettiin vuonna 2012 Eesti Kultuurkapital -vuosipalkinto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  MARI TAMPERE-BEZRODNY Estonian Music Information Centre


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |