recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Club Atlético Lanús** on urheiluseura Lanúsin kaupungista, Buenos Airesin maakunnasta, Argentiinasta. Seuran päälaji on jalkapallo, jossa se pelaa Argentiinan pääsarjassa. Myös seuran koripallojoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla.

Club Atlético Lanús perustettiin vuonna 1915. Se oli heti alusta saakka mukana, kun Argentiinan 1. divisioonasta tuli ammattilaissarja vuonna 1931, mutta vuosikymmenten ajan joukkueen menestys vaihteli ja se vuoron perään putosi ja nousi pääsarjan ja kakkosdivisioonan välillä. Ensimmäisen ylimmän sarjatason mestaruutensa koko historiansa aikana seura voitti vuonna 2007 apertura-sarjasta.

Kotiottelunsa Lanús pelaa vuonna 1929 rakennetulla *La Fortaleza* -stadionilla. Lanúsin paikallisvastustaja on naapurikaupungin Banfield. Seurojen välisistä kohtaamisista käytetään nimitystä "etelän klassikko" (*clásico del sur*).

Saavutuksia
-----------

* Argentiinan mestaruus: Apertura 2007, 2016
* CONMEBOL Cupin voitto 1996
* Copa Sudamericanan voitto 2013
* Copa Bicentenario 2016

Edustusjoukkue
--------------

### Pelaajat

* 05 Argentiina Matías Fritzler
* 16 Italia Mauro Camoranesi

### Entisiä pelaajia

Suluissa vuodet edustusjoukkueessa.

|  |  |
| --- | --- |
| * Lautaro Acosta (2006–2008)
* Denis Caniza (1999–2001)
* Paulo da Silva (1999–2000)
* Héctor Enrique (1991–1993)
* Ariel Ibagaza (1994–1998)
 | * Juan Carlos Mariño (2001–2006)
* Gerardo Martino (1994–1995)
* Carlos Roa (1994–1997)
* Oscar Ruggeri (1997)
* Eduardo Salvio (2008–2010)
 |

Muut lajit
----------

Jalkapallon lisäksi Lanúsin toimintaan kuuluvat seuraavat lajit: aikido, judo, koripallo, käsipallo, lentopallo, maahockey, taekwondo, telinevoimistelu, tennis, uinti ja yleisurheilu.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu
**Chrysler Cirrus** oli keskikokoinen neliovinen sedan, jota myytiin Yhdysvalloissa vuodesta 1995 vuoteen 2000. Cirrus ja sen sisarmallit, Dodge Stratus ja Plymouth Breeze, tunnettiin "Cloud Cars" -nimellä. Cirrus oli *Motor Trend* -lehden Vuoden Auto vuonna 1995 ja *Car and Driver*-lehden Kymmenen parasta -listalla vuosina 1996 and 1997.

Muotoilu
--------

Alun perin Chrysler Cirrus oli konseptiauto joka esiteltiin vuoden 1992 Detroitin autonäyttelyssä. Kolme vuotta myöhemmin Cirrus esiteltiin 1995 ylellisimpänä kolmesta Cloud Cars -mallista (Stratus oli keskimmäinen ja Breeze niukimmin varusteltu). Erikoista oli, että kaikki kolme mallia olivat lähes saman hintaisia varuste-eroista huolimatta.

### Varustetasot

Vuodesta 1995 vuoteen 1997 Cirrusta oli saatavilla kahdella varustetasolla: LX:nä ja ylellisempänä LXi:nä. Vuonna 1998, LX-varustetaso jätettiin valikoimasta mutta palautettiin vuodeksi 2000 korvaamaan Plymouth Breeze.

### Moottorit

* 2,4-litrainen 4-sylinterinen (valittavissa LX:n vuonna 1996)
* 2,5-litrainen V6 (vakiona LX:ssä ja LXi:ssä)

Katso myös
----------

* Chrysler Sebring
* Dodge Stratus
* Plymouth Breeze
Ruotsin lippu
**Ruotsin kansallispäivää** (ruots. *Sveriges nationaldag*) vietetään Ruotsissa 6. kesäkuuta, Kustaa Vaasan kruunajaisten (1523) vuosipäivänä. Sitä on vietetty myös Ruotsin 6. kesäkuuta 1809 saaman uuden perustuslain ja hallitusmuodon kunniaksi.

Kyseistä päivää alettiin viettää Ruotsin kansallispäivänä, kun Ruotsin valtiopäivät teki siitä päätöksen vuonna 1983. Päivää oli jo aiemmin vietetty vuodesta 1916 lähtien **Ruotsin lipun päivänä** (ruots. *Svenska flaggans dag*), ja vuodesta 1983 lähtien näitä kahta on vietetty yhtä aikaa. Vuodesta 2005 lähtien 6. kesäkuuta on ollut yleinen vapaapäivä Ruotsissa. Samalla toinen helluntaipäivä menetti asemansa pyhä- ja vapaapäivänä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Roiha, Juhani: Ruotsin kansallispäivä 6.6. ensi kertaa myös pyhäpäivä *TS.fi*.  6.6.2005.  Arkistoitu 2.4.2016. Viitattu 20.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruotsin kansallispäivä** Wikimedia Commonsissa

* Sveriges nationaldag Nordiska museet (ruotsiksi)
* Orrenius, Niklas: Slaget om nationaldagen *Sydsvenskan*.  6.6.2005.  (ruotsiksi)
*Tämä artikkeli käsittelee ranskalaista pankkiiria ja filantrooppia. Yhdysvaltalaisesta arkkitehti Albert Kahnista (1869–1942) on erillinen artikkeli.*Japanilainen puutarha Albert Kahnin kotimuseossa.
**Albert Kahn** (3. maaliskuuta 1860 – 14. marraskuuta 1940) oli ranskalainen pankkiiri ja filantrooppi, joka kokosi vuosina 1909–1931 ainutlaatuisen, yli 72 tuhatta otosta sisältävän värivalokuvakokoelman käyttäen Lumièren kehittämää menetelmää, autochromea. Osakesijoituksilla valtavan omaisuuden kerännyt Kahn menetti varallisuutensa vuoden 1929 pörssiromahduksessa, ja hänen oli lopetettava maailman kaukaisiin kolkkiin yltänyt arkielämän tallennusprojektinsa *Les Archives de la Planète*. Nykyään Kahnin kokoelma on esillä hänen kotimuseossaan Pariisin Boulogne-Billancourtissa.

Talon ympärillä olevalle neljän hehtaarin tontille Kahn otti vaikutteita eri kulttuurien puutarhoista. Näistä tunnetuin on alue, jossa sijaitsee japanilainen puutarha lampineen ja kaarisiltoineen.

Katso myös
----------

* Sergei Prokudin-Gorski

Lähteet
-------

1. ↑  The Wonderful World of Albert Kahn (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 15.10.2010
2. ↑  Maija Stenman: Kulttuurien kokoelma.  *Kotipuutarha*, 3/2012, s. 97.

Aiheesta muualla
----------------

* Albert Kahnin kotimuseon sivut (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
* Utopioihin upotettuja miljardeja! Albert Kahn, joka oli maailman rikkaimpia pankkiireja, jatkaa maatilansa yksinäisyydessä työtään, ihmiskunnan suurta seikkailua, johon aikoinaan osallistuivat Europan suurimmat nimet, Helsingin Sanomat, 11.07.1938, nro 182, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Club-Mate -virvoitusjuomapullo (saksalainen versio, 2019).
**Club-Mate** on kofeiinipitoinen, matee-uutteesta tehty hiilihapotettu virvoitusjuoma. Saksalainen Loscher-panimo alkoi tuottaa sitä vuonna 1924.Club-Matessa on tavallisia virvoitusjuomia hieman korkeampi kofeiinipitoisuus (20 mg / 100 ml)*lähde?* mutta alhaisempi sokeripitoisuus. Club-Matea myydään 0,33 ja 0,50 litran pulloissa.

Historia
--------

Dietenhofenilainen Geola Beverages kehitteli ja markkinoi Club-Maten alun perin nimellä *Sekt-Bronte*. Juoma tunnettiin vain paikallisesti, kunnes Loscher osti sen ja alkoi markkinoida sitä nimellä Club-Mate. Tuoteperheeseen kuuluu myös jäätee *Club-Mate IceT Kraftstoff*, jossa on perusversiota hieman korkeampi kofeiinipitoisuus (22 mg / 100 ml)*lähde?*. Myös Club-Mate-pohjaisia juomasekoituksia on kehitetty, esimerkiksi vodka-mate sekä rommia ja Club-Matea sisältävä *Tschunk*.

Joulukuussa 2007 Loscher toi markkinoille rajoitetun erän Club-Mate winter editionia, jossa alkuperäiseen reseptiin oli lisätty kardemummaa, kanelia, tähtianista ja sitrusuutetta. Siitä lähtien talviversiota on ollut rajoitetusti saatavilla talviaikaan.

Vuonna 2009 markkinoille tuli Club-Mate Cola ‑kolajuoma.

Marraskuussa 2011 välittäjiä oli Loscherin listauksen mukaan 31 maassa, pääasiassa Euroopassa mutta myös Kanadassa, Australiassa, Israelissa, Turkissa ja Etelä-Afrikassa. Suomessa Club-Matea myydään useissa elintarvikeliikkeissä.

Suosio
------

Club-Mate on saavuttanut suosiota eurooppalaisessa hakkerikulttuurissa. Bruce Sterling kirjoitti *Wired*-lehdessä, että Club-Mate on saksalaisen Chaos Computer Clubin ja sanfransiscolaisen Noisebridge-hackerspacen suosikkijuoma.

Lähteet
-------

1. ↑  Club Mate Reviews, Photos, Information, Videos and TV Ads (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  How to get – Club-Mate  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Sharky Beverage Co.: CLUB-MATE
4. ↑  Club-Mate, favorite drink of the Chaos Computer Club

Aiheesta muualla
----------------

* Suomenkieliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Club-Mate** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Canopus-luokan toisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Formidable** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1825 vesillelaskettu Canopus-luokan 84-tykkinen toisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Canopus-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 8. toukokuuta 1815 Chathamin telakalta, jossa vastaavana rakennusmestarina oli George Parkin. Köli laskettiin lokakuussa 1819. Alus laskettiin vesille 19. toukokuuta 1825 ja valmistui 5. elokuuta 1825, jolloin se sijoitettiin reserviin. Valmistuskustannukset olivat 64 342 puntaa.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 23. elokuuta 1841 päällikkönään Edward Thomas Troubridge. Varustaminen Välimerellä palvelemista varten saatiin päätökseen 23. marraskuuta, minkä jälkeen alus lähti 14. joulukuuta Välimerelle päällikkönään Charles Sullivan.

Alus siirrettiin 1869 koululaivaksi National Nautical Schooliin Portisheadiin. Se myytiin 1906.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817–1863 – Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield, Rif s. 28

*Canopus*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Formidable* – *HMS Ganges* – *HMS Asia* – *HMS Vengeance* – *HMS Powerful* – *HMS Clarence* – *HMS Bombay* – *HMS Thunderer* – *HMS Monarch* |
| Edeltäjä: *HMS Cambridge* – Seuraaja: *HMS Boscawen* |
J. R. R. Tolkienin kuvitteellisessa Keski-Maassa **Barahir** tarkoittaa kolmea eri henkilöä:

  

1. Barahir oli Dorthonionin mies, Bëorin suvun jälkeläinen Ensimmäisellä Ajalla, Bregorin poika, Emeldirin aviomies sekä kaikkein tunnetuin Berenin isänä.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Barahir taisteli Dagor Bragollachin taistelussa, jossa Morgothin armeija voitti Beleriandin pohjoisten valtakuntien Haltiat ja Ihmiset, mukaan lukien Barahirin maat Dorthonionin. Kiitoksena henkensä pelastamisesta Finrod Felagund lupasi ystävyytensä Barahirille ja tämän väelle. Merkkinä kiitollisuudestaan Finrod antoi Barahirille sormuksen, joka tunnetaan nimellä "Barahirin sormus". Sormus oli Barahirin suvun perintökalleus.

Valtakuntansa tuhoutumisen jälkeen Barahir jäi Dorthonioniin Tarn Aeluinissa yhdessä kahdentoista kumppaninsa kanssa. Nämä olivat Gildor, Belegund, Baragund, Gorlim, Beren, Urthel, Dagnir, Ragnor, Radhruin, Dairuin, Arthad ja Hathadir. Heidät petti Sauronille Gorlim, joka ikävöi vaimoaan. Heidän salainen piilopaikkansa löydettiin ja Barahirin väki lyötiin. Vain Barahirin poika Beren pakeni teurastusta ja häntä odotti suuri kohtalo.

2. Kahdeksas Gondorin hallitseva käskynhaltija.

3. Barahir oli myös Ithilienin kolmas prinssi Neljännellä Ajalla, Faramirin ja Éowynin pojanpoika. Hän kirjoitti Aragornin ja Arwenin tarinan.
**Baraduke** (Japanin ulkopuolella myös nimellä **Alien Sector**) on Namcon kehittämä ja julkaisema räiskintäpeli. Peli on julkaistu vuonna 1985 kolikkopelinä ja myöhemmin Sharp X68000:lle.

Pelaaminen
----------

Peli on räiskintäpeli, jossa pelaaja muukalaisten tukikohdan läpi ampuen pahiksia matkalla. Pelattavat hahmot ovat nimiltään "Kissy" ja "Takky", jotka juontavat Yoshihiro Kishimoton ja Yukio Takahashin lempinimistä (jotka ovat pelin ohjelmoija ja suunnittelija). Pelaajan tavoitteena on tutkia Baraduke-linnoitusta jotta pääsee pohjalle, jossa pomovastus sijaitsee. Pelissä on olennaista pelastaa Paccet-rodun muukalaisia, jotka ovat sinisten Octy-muukalaisten hyökkäyksen kohteena. Pelastamalla Paccetit saa lisäsuojia, jotka tulevat tarpeeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Baraduke *arcade-history.com*. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Federico Tiraboschi: Baraduke *hardcoregaming101.net*.  3.11.2016. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Baraduke* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Baraduke* Arcade History -sivustolla (englanniksi)
* *Baraduke* Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
Bakkhos (vasemmalla) ja käärmeenä kuvattu Agathos Daimon roomalaisessa freskossa Pompejista. Napolin arkeologinen museo.
**Agathos Daimon** (m.kreik. Ἀγαθός Δαίμων, *Agathos Daimōn*) tai **Agathodaimon** (Ἀγαθοδαίμων, *Agathodaimōn*) eli "Hyvä henki", joskus myös **Agathos Deos** (Ἀγαθὸς Δεὸς) eli "Hyvä jumala", oli antiikin kreikkalaisessa uskonnossa hyvä suojelushenki, joka esiintyy vain vähän mytologiassa, mutta jolla oli tärkeä asema kansanuskossa. Agathos Daimon esitetään usein yhdessä Agathe Tykhen ("Hyvä onni") kanssa tai muiden suojelushenkien tavoin käärmeenä.

Agathos Daimonin uskottiin suojelevan yksilöitä ja perheitä. Tälle tarjottiin juomauhrina sekoittamatonta viiniä jokaisissa pidoissa. Tälle oli omistettu oma temppeli, joka sijaitsi Arkadiassa Megalopoliista Mainalokseen johtaneella tiellä. Myös muualla tälle oli tapana omistaa pieniä temppeleitä. Agathos Daimonia vastasi hyvänä henkenä Eudaimon tai Tykhodaimon, ja näiden vastavoimana toimi paha henki eli Kakodaimon. Pausanias piti Agathos Daimonia pelkkänä Zeuksen epiteettinä.

Muun muassa Ateenassa käytössä olleessa attikalaisessa kalenterissa jokaisen kuukauden toinen päivä eli kasvavan kuun toinen päivä oli omistettu Agathos Daimonille. Sitä edelsi Numenia eli uudenkuun pyhäpäivä, ja Numeniaa edeltävän kuun viimeinen päivä, joka tunnettiin nimellä "vanha ja uusi päivä" (*henē kai nea*) tai Hekaten deipnon (*Hekatēs deipnon*). Nämä muodostivat yhdessä kolmen kotijumalille omistetun päivän ryhmän.

Lähteet
-------

1. 1 2  Agathos Daimon *Oxford Classical Dictionary*. Viitattu 21.1.2019.
2. 1 2 3  Smith, William: "Agathodaemon", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Tyche *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 21.1.2019.
4. ↑  Noumenia *Hellenion*. Viitattu 21.1.2019.
5. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἕνος, η *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
6. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: Ἑκάτη, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Agathos Daimon** Wikimedia Commonsissa
**Bar-Kays** oli kuuluisan Stax-yhtiön leivissä aloittanut soul- ja funk-yhtye. 

Ensimmäinen albumi, *Soul Finger* (1967) sisälsi kuuluisan samannimisen kappaleen. Yhtye teki tuolloin instrumentaalimusiikkia ja soitti monien Stax-artistien artistien, kuten Otis Reddingin ja Isaac Hayesin, taustalla. 10. joulukuuta, 1967, yhtyeen kitaristi, urkuri, saksofonisti ja rumpali kuolivat lento-onnettomuudessa Lake Mononan yläpuolella matkalla Wisconsinin Madisoniin. Onnettomuudesta selvinnyt trumpetisti Ben Cauley sekä lentokoneesta myöhästynyt basisti James Alexander kokosivat yhtyeen kuitenkin samalla nimellä uudelleen. 1970-luvulla yhtye levytti funkia Mercury Recordsin riveissä, tunnetuin albumi oli vuonna 1976 julkaistu *Too Hot to Stop*. R&B-listahittejä syntyi vielä 1980-luvunkin puolella. Vuonna 1991 yhtyeen basisti Alexander aloitti parin vuoden tauon jälkeen keikkailun Bar-Kays-nimellä uudestaan uusilla jäsenillä.

Albumit
-------

* *Soul Finger* (1967)
* *Gotta Groove* (1969)
* *Black Rock* (1971)
* *Do you see what I see?* (1972)
* *Coldblooded* (1974)
* *Too Hot to Stop* (1976)
* *Flying High on Your Love* (1977)
* *Money Talks* (1978)
* *Light of Life* (1978)
* *Injoy* (1979)
* *As One* (1980)
* *Nightcruising* (1981)
* *Propositions* (1982)
* *Dangerous* (1984)
* *Banging the Wall* (1985)
* *Contagious* (1987)
* *Animal* (1988)
**Bara Sara** on maalaiskunta Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Ouo Sarre sijaitsee Dogonin ylängöllä 35 kilometriä Bandiagarasta lounaaseen. Kunnassa on 15 000 ja keskuskylässä 1 200 asukasta (vuonna 2009).

Maantiede
---------

Bara Saran kunta rajoittuu pohjoisessa Bandiagaran piirin Pignaryn ja Doucoumbon, etelässä Timnirin, idässä Bankassin piirin Séguén, Dimbal Habén ja Kani Bozonin sekä lännessä Djennén piirin Fakalan kuntiin.

Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus koostuu etupäässä heinäsavannista. Pysyviä vesistöjä ei juurikaan ole.

Asutus
------

Kuntaan kuuluu 23 kylää ja 11 pikkukylää. Yli tuhannen asukkaan kyliä ovat keskuskylän lisäksi Garou Leye, Nomono, Fangadougou ja Diallo. Asukkaiden enemmistö on dogoneja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.

Liikenne, elinkeinot ja palvelut
--------------------------------

Kunnan läpi kulkee Moptin, Bandiagaran, Bankassin ja Koron välinen maantie, johon yhtyy Somadougousta tuleva tie. Paikallisia liikennevälineitä ovat hevoskärryt ja moottoripyörät.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, ja fonio. Niiden ohella kasvatetaan maapapua, seesamia, hibiskusta, lehmänpapua ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi tuotetaan puutavaraa ja puuhiiltä sekä harjoitetaan hyvin pienimuotoista keräilyä ja metsästystä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Diallossa ja Garou-Leyessä pidetään viikoittaiset markkinat.

Kunnassa toimii kuusi alakoulua, yläkoulu, kymmenen koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) ja lukutaitokeskus. Ouo Sarressa on terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja, Diallon vesijohtoverkon ja neljä patoallasta. Muita palveluja ovat joukko kauppoja, kaksi ruokalaa ja kaksi bensiiniasemaa.

Matkailu
--------

Matkailu kuntaan on vähäistä eikä mitään majoituspalveluja ole.

Lähteet
-------

* Analyse-diagnostic de la commune rurale de Bara Sara *geradsn.org*.  2009.  Arkistoitu 30.12.2016. Viitattu 29.12.2016.

### Viitteet

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 29.12.2016.
2. ↑  Mali - Cercle de Bandiagara - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 12.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Cercle de Bankass - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 12.11.2014. (ranskaksi)
4. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 12.11.2014. (ranskaksi)
5. 1 2 3 4 5  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Bara-Sara 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 12.11.2014. (ranskaksi)
6. ↑  Analyse-diagnostic, s. 26.
7. ↑  Analyse-diagnostic, s. 27.
8. 1 2  Analyse-diagnostic, s. 32.
9. ↑  Analyse-diagnostic, s. 29–32.
10. ↑  Analyse-diagnostic, s. 60–63.
**Agaton Sax** on ruotsalaisen Nils-Olof Franzénin luoma kirjallisuuden henkilöhahmo, joka seikkailee yhdessätoista varhaisnuorille suunnatussa salapoliisikirjassa. Franzén loi kirjasarjan vuosina 1955–1978.

Agaton Sax on piippua poltteleva lyhyt ja lihava sanomalehtitoimittaja ja yksityisetsivä. Hän seikkailee muun muassa Byköpingissä, Englannissa ja Brosnia-nimisessä kuvitteellisessa Balkanin maassa, joka lienee nimetty Bosnian mukaan. Kirjojen tyyli tavoittelee komediaa ja jäljittelee ironisoiden salapoliisigenreä; esimerkiksi komisario Lispington muistuttaa Sherlock Holmesin Lestradea. Saxin vastustajia ovat Octopus Scott ja Julius Mosca.

Sax-sarja soveltuu parhaiten suunnilleen 11–13-vuotiaille. Kirjojen pohjalta on tuotettu 1970-luvulla Ruotsissa pari animaatiosarjaa, ja 1976 valmistui maan ensimmäinen täyspitkä animaatioelokuva kirjan *Agaton Sax ja kaksi roistoa* (1963) pohjalta. Olof Thunberg on toiminut salapoliisin ääninäyttelijänä.

Agaton Sax -kirjat
------------------

|  | Ruotsinkielinen nimi | Julkaisuvuosi | Suomenkielinen nimi | Suomennostiedot |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | *Agaton Sax klipper till* | 1955 | *Agaton Sax yllättää* | Juhani Koskinen, 1972 |
| 2. | *Agaton Sax och den ljudlösa sprängämnesligan* | 1956 | *Agaton Sax ja äänetön räjähdysaineliiga* | Juhani Koskinen, 1972 |
| 3. | *Agaton Sax och vita möss-mysteriet* | 1957 | *Agaton Sax ja Oy Atomi-Kolan arvoitus* | Eero Mänttäri, 1973 |
| 4. | *Agaton Sax och de slipade diamanttjuvarna* | 1959 | *Agaton Sax ja taitavat timanttivarkaat*  | Risto Lehmusoksa, 1973 |
| 5. | *Agaton Sax och Det gamla pipskägget* | 1961 | *Agaton Sax ja Vanha pujoparta* | Riitta Valajärvi, 1973 |
| 6. | *Agaton Sax och Byköpings gästabud* | 1963 | *Agaton Sax ja kaksi roistoa* | Riitta Valajärvi, 1973 |
| 7. | *Agaton Sax och bröderna Max* | 1965 |  |  |
| 8. | *Agaton Sax och den bortkomne mr Lispington* | 1966 |  |  |
| 9. | *Agaton Sax och de okontanta miljardärerna* | 1967 |  |  |
| 10. | *Agaton Sax och den svällande rotmos-affären* | 1970 |  |  |
| 11. | *Agaton Sax och den mörklagda ljusmaskinen* | 1978 |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑  Kirjasarjat kouluille (Arkistoitu – Internet Archive) Haapajärvi
2. ↑  Agaton Sax Elonet
**Baragon** on Tōhō-yhtiön luoma, kuvitteellinen hirviö. Baragon on väriltään ruskeanpunainen ja on arviolta 50 metriä korkea. Baragonin ensiesiintyminen tapahtui elokuvassa Frankenstein Conquers the world. Kyseisessä elokuvassa Baragonille ei anneta taustatarinaa ja se nähdään ainoastaan nousevan vuoren sisältä, jonka jälkeen se lähtee terrorisoimaan Japania. Myöhemmin Baragon kohtasi Frankensteinin hirviön ja alkoi taistella häntä vastaan. Taistelu päättyi, kun Frankensteinin hirviö taittoi Baragonin niskat.

Baragonin isoin rooli tähän mennessä on ollut elokuvassa Godzilla, Mothra and King Ghidorah Giant monsters all out of attack. Elokuvassa Baragonille annettiin uusi taustatarina. Baragon on yksi maan kolmesta suojelijahirviöstä (toiset olivat King Ghidorah ja Mothra), joiden tehtävä on pysäyttää Godzillaksi paljastunut suuri pahuus tuhoamasta maata. Baragon on elokuvassa ensimmäinen, joka lähtee taistelemaan Godzillaa vastaan, mutta aliarvioi sen voimat, mikä oli kohtalokasta Baragonille.
Fort Boyard
**Fort Boyard** on linnake Ranskan länsirannikolla Île-d'Aix'n ja Île d'Oléronin saarten välissä Pertuis d'Antiochen salmessa. Linnake on rakennettu vuosina 1801–1857, ja siinä on ollut myös vankila. Linnake sijaitsee pienellä kivistä rakennetulla tekosaarella, jonka rakennelma peittää lähes täysin. Linnoituksessa on kuvattu ranskalainen televisiosarja *Seikkailujen linnake* ja sen monet ulkomaiset versiot. Siellä kuvataan myös suomalaista Fort Boyard Suomi -ohjelmaa.*lähde?*

Rakentaminen
------------

Fort Boyard.
Linnakkeen rakentamista oli suunniteltu jo vuonna 1666 arsenaalin valmistuttua, mutta Sébastien Le Prestre de Vauban kehotti kuningas Ludvig XIV:tä hylkäämään hankkeen toteamalla, että "on helpompi tarttua kuuhun hampailla kuin suorittaa sellainen suurtyö sellaisessa paikassa".*lähde?*

Linnakkeen rakentaminen aloitettiin Napoleonin valtakaudella vuonna 1801 rannikon ja erityisesti Rochefortin arsenaalin suojaksi vieraita valtioita vastaan. Tuon ajan tykkien kantama oli rajallinen, ja Île-d'Aix'n ja Île d'Oléronin saarten välinen Pertuis d'Antiochen salmi oli niin leveä, ettei sitä olisi voinut turvata pelkästään saarille sijoitetuilla tykistöillä.*lähde?*

Vaikeuksien vuoksi rakennustyö keskeytettiin vuonna 1809. Saarella ei ollut kunnollista kiinteää rakennuspohjaa, vaan linnakkeen peruskivet oli tuotava hiekkaiselle merenpohjalle laskuveden aikaan. Kivet kuitenkin vajosivat pohjahiekkaan oman painonsa vuoksi. Rakennustyöt käynnistettiin uudelleen vuonna 1837 Ludvig Filipin käskystä, kun Ranskan ja Englannin välit huononivat. Linnake saatiin valmiiksi vuonna 1857*lähde?*.

Linnakkeen miesvahvuus oli 250 miestä. Itse rakennelma on 61 metriä pitkä ja 31 metriä leveä, ja sen uloimmat muurit ovat 20 metrin korkuiset. Tuliaseiden tekniikan kehitys oli kuitenkin jo edennyt niin pitkälle ja tykkien kantamat kasvaneet siinä määrin, että linnake oli jo valmistuessaan käytännössä tarpeeton.*lähde?*

Toisen keisarikunnan lopulla linnake muutettiin vankilaksi, ennen kuin se hylättiin 1900-luvun alussa. Ajan kuluessa linnake rapistui huollon puutteessa. 1950-luvulla linnakkeen osti yksityishenkilö, ja 1961 se siirtyi Charente-Maritimen departementin omistukseen.*lähde?*

Linnakkeen entisöinti alkoi vuonna 1988. Töiden yhteydessä linnakkeeseen asennettiin sähköt. Televisiosarjaa varten linnakkeen vierelle asennettiin kuvausryhmää varten öljynporauslautan tapainen kelluva laituri. Entisöiminen saatiin päätökseen 1989, ja televisiosarjan kuvaukset alkoivat seuraavana vuonna. Linnaketta on siitä lähtien käytetty *Seikkailujen linnakkeen* kuvauspaikkana.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Fort Boyard *oleron-island.com*. Viitattu 11.9.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fort Boyard** Wikimedia Commonsissa
**Juha Niilo Taavi Kainulainen** (18. kesäkuuta 1940 Turku – 26. marraskuuta 2015 Kauniainen) oli suomalainen sotilas, arvoltaan kenraaliluutnantti.

Kainulainen valmistui ylioppilaaksi Turun Klassillisesta Lyseosta vuonna 1959. Hän suoritti kadettikoulun 1960–1962 ja valmistui tykistöupseeriksi Hämeenlinnan jääkäripatteristoon. Vuosina 1968–1971 Kainulainen opiskeli sotakorkeakoulussa teknisellä opintolinjalla, minkä jälkeen hän työskenteli Tykistökoulussa, Koeampumalaitoksessa ja Puolustusvoimien ATK-laitoksessa. Pääesikunnassa hän palveli vuosina 1985–1988 ja 1991–2000.

Kainulainen jäi eläkkeelle vuonna 2000 kenraaliluutnanttina pääesikunnan maavoimapäällikön ja materiaalikeskuksen johtajan viroista. Hänen seuraajakseen maavoimapäälliköksi tuli kenraalimajuri Kari Rimpi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 20.12.2015 s. C 36
2. 1 2  Raittila, Pasi & Kosonen, Kyösti: Muistot: Juha Kainulainen *HS.fi*.  28.12.2015. Viitattu 28.12.2015.
3. ↑  Suomen Moottoriveneklubi
4. ↑  Puolustusministeriön tiedote: Puolustusvoimien maavoimapäällikkö vaihtuu (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo vuonna 1965 syntyneestä laitahyökkääjästä. Muita Juha Järvenpää -nimisiä on täsmennyssivulla.*

**Juha Järvenpää** (s. 18. joulukuuta 1965 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän edusti Tampereen Ilvestä 14 SM-liigakauden ajan. Väliin mahtui yksi vuosi HPK:n paidassa. Kaikkiaan SM-liigaotteluita Järvenpäälle kertyi 545 ja tehopisteitä 212+197=409 (pudotuspeleissä 46 ottelua, 11+9 tehopistettä). Järvenpää edusti Suomea MM-kisoissa vuonna 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  #15 Juha Järvenpää *Ilves.com*.  Arkistoitu 19.10.2007. Viitattu 21.8.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Järvenpään esittely vuodelta 1998 Ilves.comin arkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Juha Järvenpää (jääkiekkohyökkääjä) The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Juha Järvenpää (jääkiekkohyökkääjä) Eurohockey-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Jukka Vilander** | **Raimo Kilpiö -palkinnon voittaja**1990 | Seuraaja:**Teemu Selänne** |

Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1990
1 Ketterer |
3 Rautio |
4 Lumme |
5 Kuusisto |
6 Ruotanen (**C**) |
7 Saarinen |
8 Laksola |
9 Leime |
11 Järvenpää |
13 Jalo |
14 Järvinen |
15 Arbelius |
19 Lindfors |
20 Vilander |
21 Ruuttu |
22 Vuori |
23 Henriksson |
24 Mikkolainen |
25 Summanen |
26 Keskinen |
28 Helminen |
29 Tirkkonen |
30 Tammi |
Valmentaja Pentti Matikainen
**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2002** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Wienissä 2002.

Kisoihin ilmoitettiin kymmenen suomalaisurheilijaa, mutta 60 metrille nimetty Samsa Tuikka ei sairastumisen takia kilpaillut. Suomen joukkueesta parhaiten sijoittui Ville Tiisanoja, joka oli kuulantyönnössä viides. Myöhemmin samana vuonna ulkoratojen EM-kisoissa kolmiloikassa hopealle hypännyt Heli Koivula jäi Wienissä karsintaan.

Joukkue
-------

### Miehet

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| **60 metriä** | Markus Pöyhönen | välierässään seitsemäs (6,68) |
| **seiväshyppy** | Mikko Latvala | karsinnassa 14. (540) |
| **pituushyppy** | Kenneth Kastrén | karsinnassa 13. (778) |
| **kuulantyöntö** | Ville Tiisanoja | loppukilpailussa viides (20,19) |
| Tepa Reinikainen | karsinnassa 11. (19,55) |
| Conny Karlsson | karsinnassa 13. (19,49) |

### Naiset

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| **korkeushyppy** | Marianne Mattas | karsinnassa 24. (179) |
| **kolmiloikka** | Heli Koivula | karsinnassa kymmenes (13,63) |
| **viisiottelu** | Tiia Hautala | 11. (4207) |

Lähteet
-------

* Martiskainen, Seppo (toim.): *Suomi voittoon – kansa liikkumaan. Suomen yleisurheilun 100 vuotta*, s. 434. Yleisurheilun tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa
1967 • 
1969 • 
1970 • 
1971 • 
1972 • 
1973 • 
1974 • 
1975 • 
1976 • 
1977 • 
1978 • 
1979 • 
1980 • 
1981 • 
1982 • 
1983 • 
1984 • 
1985 • 
1986 • 
1987 • 
1988 • 
1989 • 
1990 • 
1992 • 
1994 • 
1996 • 
1998 • 
2000 • 
2002 • 
2005 • 
2007 • 
2009 • 
2011 • 
2013 • 
2015 • 
2017 •
2019
**Irulan kieli** on Intian Nilgirivuorilla Keralan, Karnatakan ja Tamil Nadun osavaltioiden rajalla asuvien irulojen puhuma dravidakieli. Sillä on 5 200 puhujaa.

Irula kuuluu dravidakielten eteläryhmään. Se toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Keralassa irulaa kirjoitetaan malajalamilaisilla kirjaimilla, Tamil Nadussa tamililaisilla kirjaimilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anhava, Jaakko: *Maailman kielet ja kielikunnat (3. painos)*, s. 168. Tampere: Gaudeamus, 2005. ISBN 951-662-734-X.
2. 1 2  Krishnamurti, Bhadriraju: *The Dravidian Languages*, s. 24. Cambridge: Cambridge University Press, 2003. ISBN 978-0-521-77111-5.
3. ↑  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 183. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
4. ↑  Moseley, Christopher (ed.): *Encyclopedia of the World’s Endangered Languages*, s. 329. Abingdon: Routledge, 2007. ISBN 978-0-7007-1197-0.
5. ↑  Irula *Ethnologue*. Viitattu 28.2.2014. (englanniksi)

Dravidakielet
badaga | brahui | gadaba | gondi | irula | kannada | kodagu | kolami | kota | kui | kurukh | kuvi | malajalam | malto | manda | muria | naiki | ollari | pardži | pengo | tamili | telugu | toda | tulu
Romuvan harjoittajia juhlamenoissaan.
Romuvalainen puuveistos.
Žemaičių Alka, romuvalaisten seremoniapaikka.
Maailmanpuuta käytetään romuvan tunnuksena.
**Romuva** on liettualainen perinteinen luonnonuskonto ja uskonnollinen yhteisö. Romuvan harjoittajia on nykyisin Liettuan ja ulkoliettualaisten lisäksi jonkin verran myös esimerkiksi Pohjois-Amerikassa.

Etymologia
----------

Nimitys *romuva* tulee yksittäisessä vanhassa tekstissä mainitulta vanhalta pakanalliselta Romuva-pyhätöltä, jonka ylipapin kerrottiin 1300-luvulla olevan vastuussa koko Baltian alueen uskonnosta.

Historia
--------

Vanhaa kansanuskoa on Liettuassa pyritty elvyttämään vanhojen balttilaisten perinteiden mukaisesti 1800-luvulta alkaen. Neuvostoliittolaiset miehittäjät kielsivät romuvan harjoittamisen 1940-luvulta alkaen ja vainosivat romuvan harjoittajia, koska uskonto kannusti liettualaisia kansallismielisyyteen. Romuvan harjoittaminen alkoi jälleen elpyä 1960-luvulta alkaen, kun ylipappi Jonas Trinkunas ryhtyi järjestämään romuva-juhlapyhien juhlallisuuksia ja perusti romuvajärjestön.

Liettuan itsenäistyttyä vuonna 1990 romuvan harjoittajat ryhtyivät toimimaan julkisesti. Romuvan harjoittajien virallinen uskonnollinen yhdyskunta perustettiin vuonna 1992. Romuva määriteltiin Liettuassa uususkonnoksi, koska uskontokunta oli ollut olemassa alle 25 vuotta.

Piirteet
--------

Romuva on monijumalainen uskonto. Pääjumala on Andajus eli Dievas tai Dievas Senelis. Muita tärkeitä jumaluuksia ovat jumalat Perkūnas ja Teliavelis sekä jumalattaret Žemyna, Žvoruna, Dalia, Laima, Aušrine, Vakarine, Gabija, Saule ja Giltine. 
Luonnossa ja pelloilla uskotaan lisäksi elävän monenlaisia henkiolentoja sekä peikkoja, maahisia ja keijuja.

Romuvassa keskeistä on luonnon pyhyyden kunnioittaminen. Yhteisö harjoittaa seremonioitaan ulkona luonnossa, esimerkiksi uhripuun äärellä. Tärkeitä teemoja ovat vuodenkierron merkitys, ekologisuus, luonnonpaikkojen kunnioittaminen ja vaaliminen sekä liettualainen kulttuuri, taide, kansanmusiikki ja kansanperinne.

Juhlapäivistä tärkeimpiä ovat vuodenkierron taitekohtapäivät syys- ja kevätpäiväntasaus sekä talvi- ja kevätpäivänseisaus. Kuolleita muistetaan Velines-juhlassa suomalaisen pyhäinpäivän aikoihin. Talven loppumista ja kevään alkua juhlitaan Užgavenes-juhlassa seitsemän viikkoa ennen pääsiäistä. Perkūnas-jumalaa juhlistetaan huhtikuun Jore-juhlassa. Romuvan uskonnollisiin seremonioihin kuuluu rituaalinen puhdistautuminen, pyhän tulen sytyttäminen tulialttarille, rituaalihymnit ja kansanlaulut, ruoan uhraaminen ja viestien lähettäminen jumalille. Seremoniapaikoilla voi olla jumalpatsaita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Romuva - liettualainen pakanuus Lehto. Viitattu 31.3.2021.
2. 1 2  Romuva ECER - European Congress of Ethnic Religions. Viitattu 3.12.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Romuva** Wikimedia Commonsissa
**Miloslava Misáková** (myöh. **Čamková**, 25. helmikuuta 1922 Horákov – 1. heinäkuuta 2015) oli Tšekkoslovakiaa edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja.

Misáková kuului Tšekkoslovakian joukkuekilpailussa olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen Lontoon kesäolympialaisissa 1948. Hän sijoittui puomilla toiseksi, mutta tuolloin naisten telinevoimistelussa ei jaettu olympiamitaleja yksittäisillä telineillä. Hänen sisarensa Eliska Mišaková kuului myös maan Lontoon-olympiajoukkueeseen mutta sairastui polioon ja kuoli kisojen aikana.

Misáková kuoli 93-vuotiaana 1. heinäkuuta 2015.

Lähteet
-------

* Miloslava Misáková Bio, Stats and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Olympics at Sports-Reference.com
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
Pariisin konservatorio**Pariisin konservatorio** (ransk. *Conservatoire de Paris*) on Ranskan suurin konservatorio. Se avattiin vuonna 1795 ja on ensimmäinen perustettu konservatorio. Konservatorion koko ranskankielinen nimi on *Conservatoire national supérieur de musique et de danse de Paris* (CNSMDP), eli Pariisin musiikin ja tanssin korkea-asteen konservatorio. Pariisin konservatorio on toinen Ranskan korkea-asteen musiikin ja tanssin konservatorioista, toisen sijaitessa Lyonissa. Ranskassa ei ole *Conservatoire national supérieur de musique et de dansen* jälkeen enää korkeampia musiikkioppilaitoksia. Korkea-asteen konservatorioihin pyritään usein, kun alemman asteen DEM- ammattitutkinto on suoritettu jossakin Ranskan 39:stä konservatorioista, mutta tutkinto ei ole pakollinen ylemmälle tasolle päästäkseen.

Entisiä oppilaita
-----------------

* Charles-Valentin Alkan (1813–1888)
* Gustave Charpentier (1860–1956)
* Juan Crisóstomo Arriaga (1806–1826)
* Hector Berlioz (1803–1869)
* Georges Bizet (1838–1875)
* Pierre Boulez (s. 1925)
* Alain Damiens (s. 1950)
* Claude Debussy (1862–1918)
* Maurice Duruflé (1902–1986)
* Marcel Dupré (1886–1971)
* Paul Dukas (1865–1935)
* Henri Dutilleux (s. 1916)
* France Ellegaard (1913–1999)
* George Enescu (1881–1955)
* Jacques Fromental Halévy (1799–1862)
* Édouard Lalo (1823–1892)
* Olivier Messiaen (1908–1992)
* Darius Milhaud (1892–1974)
* Arto Noras (s. 1942)
* Maurice Ravel (1875–1937)
* Camille Saint-Saëns (1835–1921)
* Pablo de Sarasate (1844–1908)
* Erik Satie (1866–1925)
* Pekka Savijoki
* Ernest Schelling (1876–1939)
* Jacques Thibaud (1880–1953)
* Paul Tortelier (1914–1990)
* Xian Xinghai (1905–1945)
Piirros näyttelyalueesta Seinen molemmin puolin.
**Pariisin maailmannäyttely 1878** oli järjestyksessään seitsemäs maailmannäyttely ja kolmas Ranskan pääkaupungissa Pariisissa järjestetty. Näyttely oli yleisölle avoin 1. toukokuuta 1878 – 10. marraskuuta 1878 välisen ajan. Näyttelyllä Ranska esitteli toipumistaan Preussin–Ranskan sodasta.

Näyttelyssä kävi runsaan kuuden kuukauden aikana kaikkiaan 16 miljoonaa maksavaa vierasta, ja näytteillepanijoita oli yli 52 800. Osanottajamaita näyttelyssä oli enemmän kuin Pariisin kahdessa aiemmassa maailmannäyttelyssä 1855 ja 1867, mutta Saksasta ei ollut tullut ketään.

Näyttelyn avasi Ranskan presidentti Patrice de Mac-Mahon 1. toukokuuta. Rakentaminen oli vielä hiukan kesken, ja viimeiset alueet oli saatu avattua yleisölle vasta 20. toukokuuta.

Champs de Marsin palatsin eteishalli.
Palais du Trocadéro.
Näyttelyalue ulottui Seinen molemmille puolille, ja paviljonkeja oli Champs de Marsilla, Esplanade des Invalidesilla ja Chaillot-kukkulalla. Päärakennus oli Champs de Marsille raudasta ja lasista rakennettu suuri näyttelypalatsi. Léopold Hardyn suunnittelema palatsi oli 706 metriä leveä, 350 metriä pitkä ja pinta-alaltaan 240 000 neliömetriä. Seinen vastakkaiselle rannalle pystytettiin maurilais-bysanttilaistyylinen Palais du Trocadéro.

Pääpalatsin keskustassa olivat taidenäyttely ja Pariisin omat näyttelyt. Trocadérossa oli konsertteja ja muun muassa etnografinen museo. Ulkomaiset näyttelyt oli sijoitettu Rue des Nations -kadun varteen. Jokaisen maan näyttelyn sisään pääsi näyttävän julkisivun kautta.

Näyttelyssä esiteltyjä uusia keksintöjä olivat muun muassa Pavel Jablotškovin sähköinen kaarilamppu, Alexander Graham Bellin puhelin, David Edward Hughesin mikrofoni ja Thomas Edisonin fonografi. Kuluttajille suunnattuja uutuuksia olivat myös esimerkiksi jäätelökone, virvoitusjuomakone ja hevosenkenkäkone. Mouchot’n ja Pifren aurinkoenergiamuuntaja voitti kultaisen mitalin.

Myös taide-esineitä oli runsaasti näytteillä, ja vierailijat saivat käydä rakenteilla olleen Vapaudenpatsaan pään sisällä. Émile Reynaud’n praksinoskooppi tarjosi optisia illuusioita, ja kuumailmapallo kuljetti 50 ihmistä kerrallaan yläilmoihin.

Näyttelyn yhteydessä järjestettiin myös useita kansainvälisiä kongresseja, joista eräässä standardoitiin pistekirjoitus.

Moni näyttelyn kansainvälisistä paviljongeista on edelleen pystyssä. Trocadéro-palatsi purettiin vuonna 1935.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Expo 1878 Paris Bureau International des Expositions. Viitattu 11.4.2022.
**Graani** on vanha massan mittayksikkö. Sanan kantasanana on latinan *granum* ’jyvä’, ja se on alun perin vastannut yhden viljanjyvän painoa. Graani oli määritelty Ruotsissa eri tavaroille eri tavoin, ja sen paino on vaihdellut 50 ja 65 milligramman välillä. Jalokivien ja helmien painona se oli 1⁄4 karaattia, kullan ja hopean painona 1⁄12 karaattia eli 811,999 mg.. Ennen metrijärjestelmän käyttöönottoa apteekkitavaroiden graani oli 1⁄20 krupulaa eli 1⁄60 drakmaa, eri aikoina välillä 60,0–62,1 mg.. Yksi unssi (29,69 g) vastasi 280 graania. Saksassa tavallisin oli Nürnbergin graani, joka oli 1⁄5 760 naulaa eli 62,1 mg.

Anglosaksisissa mittayksiköissä graani (engl. *grain*) on yhtä kuin 1⁄7 000 naulaa eli 64,79891 milligrammaa. Vaikka käytössä on erilaisia anglosaksisia naulan määritelmä (*avoirdupois* ja *troy*), graanin massa on yksiselitteinen. Avoirdupois-naula vastaa 7 000 graania ja troy-naula 5 760 graania. Avoirdupois-unssi vastaa 437,5 graania ja troy-unssi puolestaan 480 graania.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Otavan iso Fokus, 2. osa (Em–Io)*, s. 825, art. Graani. Otava, 1973. ISBN 951-1-00272-4.
2. ↑  *Otavan iso Fokus, 4. osa (Kp–Mn)*, s. 2681, art. Mittajärjestelmä (määritelmän mukaan pauna on tarkalleen 453,59237 g). Otava, 1973. ISBN 951-1-00388-7.
3. ↑  *Fokus*, 4. osa, taulukko sivulla 2679
**Armijärvi** on Saimaaseen laskeva metsäjärvi Ruokolahden länsiosassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 72 hehtaaria. Etäisyys Lappeenrannan keskustasta on 38 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Armijärven ulottuvuus lännestä itään on 1,85 kilometriä. Järven läntisen pääaltaan itäpuolella sijaitsee pienempi järvenosa, jonne johtaa noin 50 metriä leveä salmi. Noin seitsemäsosa Armijärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee pääaltaan keskellä.

Armijärven ainoa saari on sen etelärannan lähellä sijaitseva noin 2,5 aarin laajuinen luoto. Järven pohjoisrannalla on jonkin verran pientaloja.

Armijärven vesitilavuus on 3 859 000 kuutiometriä.

Armijärvi (04.112.1.068) kuuluu Ala-Saimaan lähialueeseen (04.112), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Ala-Saimaan alue (04.11) ja ensimmäinen jakovaihe on Suur-Saimaan alue (04.1). Ala-Saimaan lähialueella on 612 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Saimaan jälkeen laajimmat ovat Paljavesi, Oininki ja Niinivesi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Armijärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 7.3.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Edellyttää rekisteröitymisen. Viitattu 7.3.2023.
3. ↑  Armijärvi (04.112.1.068) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 7.3.2023.
4. ↑  Ala-Saimaan lähialue (04.112) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 7.3.2023.
**Armise järv** (myös *4. Jõuküla järv*) on Virossa Itä-Virumaalla Alutagusen kunnan Koldamäen kylässä sijaitseva järvi. Se katsotaan kuuluvan Jõugajärviin, jollainen on myös esimerkiksi Pesujärv.

Maantietoa
----------

Järvi on 350 metriä pitkä, 170 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,1 hehtaaria. Se sijaitseen metsämaastossa Armeiski mäen koillispuolella ojitetun metsäalueen luoteispuolella. Siinä ei ole saaria. Järven rantaviivan pituus on 830 metriä ja ainakin järven länsipuoliskon rannat ovat soistuneita. Järvi on autio eikä sinne tule tietä.

Luontoarvoja
------------

Järven metsäiset rannat ovat soistuneita ja rantat ovat mutapohjaisia. Järven kalasto on vähälukuinen, mutta ainakin hauki ja ahven viihtyy järvessä.

Historiaa
---------

Järven nimi selitetään kansanperineessä tarinassa armeijasta, joka piti muinoin leiriä järvellä. Toinen järveen liitettävä tarina on Varesmetsan suolle johtanut pitkospuista rakennetusta polusta tai jopa hirsiporrastiestä, joka alkoi järveltä ja johti suon taakse.

Vesistösuhteita
---------------

Armise järv kuuluu Alajõen valuma-alueeseen. Siihen on johdettu itäpuolelta sen itärantaan lyhyt kuivatusoja, jonka kautta järven vesi myös laskee ojitusverkoston kautta lähellä virtaavaan Alajõgeen. Alajõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jõuga Liivjärv, eestigiid.ee, viitattu 29.10.2020
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Keskkonnaregister: Armise järv (VEE2035200) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 28.10.2020. (viroksi)
3. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 28.10.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Armise järv (4. Jõuküla järv), kalapeedia.ee, viitattu 28.10.2020
**Karihaaran kansantalo**, "Karihaaran Kansis", sijaitsee Kemin Karihaarassa, noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta. Talon omistaa Karihaaran Järjestöyhdistys.

Rakennus
--------

Talo rakennettiin talkoilla vuonna 1953 omalle 1 400 m² suuruiselle tontille. Talon rakennuttivat Kemi Oy:n Paperiosasto 33, Karihaaran Demokraattiset naiset ja urheiluseura Karihaaran Tenho. Talon suunnittelivat rakennusmestarit K. Häkkilä ja E. Kaskinen. Rakennuksen huoneistoala on 474 m² (Seurantalot.fi mukaan 482 m²) ja kellarikerroksen 320 m². Tilavuus on 3 150 m³. Rakennus on kaksikerroksinen, harjakattoinen ja lautaverhoiltu. Lämmitysmuotona on öljylämmitys.

Vuosien varrella taloon on tehty tarvittavia korjauksia. Peruskorjausta tehtiin vuosina 1993–1996, ja työt tehtiin osin työllisyysavustuksella, osin omarahoituksella ja talkoilla. Korjaukseen sisältyi myös sähköasennusten uusimista. 

Kansantalolle tehdyn kuntotarkistuksen mukaan talon nykykunto on varsin heikko. Suunnitelmiin kuuluu talon korjaus ja öljylämmityksen vaihtaminen ilmavesilämpöpumppuun.

Toiminta
--------

Kansantalo oli aiemmin Kemin nuorisotoimen käytössä. Talo on edelleen ympärivuotisessa käytössä. Sitä vuokrataan erilaisiin kokouksiin ja juhliin. Siellä on järjestetty eri seurojen ja yhdistysten tilaisuuksia. Käytettävissä on myös urheiluvälineistöä sekä keittiö. Meri-Lapin Liikunnan ja Terveyden edistämisyhdistys toimii talossa vuokralla, ja Kemin Naisvoimistelijat käyvät harjoittelemassa siellä.

Lähteet
-------

*Lapin työväentalot. Peruskartoitus 1997*, s. 11–12. Kansantalojen Lapin Piirijärjestö ry, 1997. 

### Viitteet

1. 1 2  Karihaaran Kansantalo *seurantalot.fi*. Viitattu 3.10.2022.
2. ↑  Mattila, Maaret: Kansantalolla uusitaan lämmitysjärjestelmä ja siirrytään maalämpöön.  *Kemi-Tornio Kaupunkilehti*, 5.4.2017, nro 14.  Torniolainen Oy. Artikkelin verkkoversio.
**Reino Johannes Lahtinen** (8. tammikuuta 1918 Helsingin pitäjä – 27. marraskuuta 1988 Tampere) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja televisiokäsikirjoittaja.

Reino Lahtisen vanhemmat olivat tiilenpolttaja Kalle Lahtinen ja sekatyöläinen Fanny Lindgren. Lahtinen kävi kansakoulun ja työskenteli ennen päätoimiseksi kirjailijaksi ja käsikirjoittajaksi ryhtymistään 1962 leipurina sekä Alkon palveluksessa pesukonemiehenä, myyjänä ja apulaisesimiehenä.

Lahtinen muistetaan erityisesti kahden, aikanaan suositun televisiosarjan *Heikki ja Kaija* (1961-1971) sekä *Rintamäkeläiset* (1972-1978) käsikirjoittajana. Niiden lisäksi hän on kirjoittanut monia näytelmiä ja kuunnelmia. Vuonna 1961 Toivo Särkkä ohjasi ja tuotti elokuvan *Me*, joka perustui Lahtisen Tampereen teatterissa 25. marraskuuta 1959 kantaesitettyyn näytelmään *Arvottomat*.

Lahtisen puoliso oli vuodesta 1938 lähtien Taina Tuulikki Aitonen.

Näytelmiä
---------

* *Arvottomat* (1959)
* *Kultasuu* (1961)
* *Vain ihmisiä* (1961)
* *Luojan pienet kusiaiset* (1963)
* *Yks Väiski vaan* (1963)

Televisiosarjojen käsikirjoituksia
----------------------------------

* *Heikki ja Kaija* (1961–1971)
* *Petteri Pyörittäjä* (1965–1969)
* *Immanuel Perperi ja hänen vaimonsa Sofia* (1970–1971)
* *Rintamäkeläiset* (1972–1978)

Televisioelokuvien ja -näytelmien käsikirjoituksia
--------------------------------------------------

* *Vain ihmisiä* (1962)
* *Ketunpesä* (1965)
* *Kauppa-Lopo* (1968) (Minna Canthin novellin televisiosovitus)
* *Kosiomies* (1968)
* *Lennu* (1968)

Palkinnot
---------

* II palkinto Lilla Teaternin näytelmäkilpailussa 1958
* Yleisradion kuunnelmapalkinto 1965
* Tampereen kaupungin näytelmäpalkinto 1967
* Pro Finlandia -mitali 1971

Aiheesta muualla
----------------

Käsikirjoittaja Reino Lahtinen esittelee Rintamäkeläiset-sarjan (Yle Elävä arkisto)

Lähteet
-------

* Reino Lahtinen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Näytelmät.fi : Reino Lahtinen
* Reino Lahtisen kokoelma. Tampereen yliopiston kirjasto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Internet Movie Database : Reino Lahtinen

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |