recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jean-Guillaume Béatrix** (s. 24. maaliskuuta 1988 Saint-Priest) on ranskalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.

Béatrix on moninkertainen nuorten arvokisamitalisti ja on voittanut myös yhden nuorten maailmanmestaruuden. Aikuisten arvokisoissa Béatrix on voittanut viisi mitalia. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän voitti hopeaa viestissä, kuten myös Nové Měston MM-kilpailuissa 2013. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa MM-kilpailuista on seitsemäs Nové Měston yhteislähtökilpailusta. Sotšin olympialaisissa 2014 Béatrix saavutti pronssia takaa-ajossa. Normaalimatkalla hän sijoittui kuudenneksi. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän hiihti kolmannen osuuden hopeaa saaneessa Ranskan sekaviestijoukkueessa ja toisen osuuden pronssia saaneessa miesten viestijoukkueessa. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän aloitti Ranskan hopeaviestin.

Béatrix saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan toinen Anterselvan takaa-ajokilpailussa kaudella 2013–2014. Seuraavalla kaudella hän oli kolmas Nové Měston pikakilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Pokljukan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2015. Hän sijoittui neljänneksi yhteislähdön maailmancupissa kaudella 2016–2017. 

Béatrix lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.

Lähteet
-------

* Jean-Guillaume Béatrix Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Moving On: Biathletes Hanging Up Their Rifles and Skis (Part 1)  - International Biathlon Union - IBU - International Biathlon Union - IBU *www.biathlonworld.com*. Viitattu 5.5.2018.
**Mikko Heikinheimo** (2. kesäkuuta 1946 Pielisensuu – 16. lokakuuta 2022 Pariisi, Ranska) oli suomalainen diplomaatti ja kirjailija.

Heikinheimo aloitti uransa vapaana toimittajana tehden juttumatkoja 1960- ja 1970-luvuilla varsinkin Itä-Euroopassa. Hän oli sitten Helsingin Juhlaviikkojen palveluksessa mutta siirtyi ulkoasiainministeriön diplomaattikoulutukseen ja jäi ulkoministeriön palvelukseen. Heikinheimo oli viimeksi Suomen Romanian suurlähettiläänä 1996–2000.

Anssi Sinnemäen mukaan Mikko Heikinheimo oli Antti Kuusen ohella toinen vuoden 1968 ylioppilaskumouksen keskeisistä suomalaisvaikuttajista. Hän raportoi keväällä 1968 silloisen Teiniliiton julkaisemaan Teinilehteen Pariisin opiskelijamellakoista suoraan tapahtumapaikoilta.

Heikinheimo julkaisi muistelmansa alun perin ranskan kielellä vuonna 2004, kirja sai Pariisissa ranskankielisten kirjailijoiden yhdistyksen Eurooppa-palkinnon. Toimiessaan suurlähettiläänä Romaniassa Heikinheimo kiinnostui maan romaniväestön elämästä ja sai ajatuksen tehdä tietokirjan Euroopan romaneista. Kirja ilmestyi sittemmin omakustanteena vuonna 2015.

Teoksia
-------

* *Mémoires d'Europe : témoignage*. France européenne, Paris 2004, suomeksi nimellä *Pavel, Jaan, Juliette ja muut : eurooppalaiset muistelmat*. Edita, Helsinki 2006
* *Unelmieni kansat : polynesialaiset ja intiaanit*. Mediapinta, Tampere 2010
* *Romanit*. Mediapinta, Tampere 2015

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 30.10.2022, s. B 30
2. 1 2 3  Markku Jokipii : Mikko Heikinheimo varjelee eurooppalaisia ystäviään jopa salanimin, Verkkouutiset 18.2.2007
3. ↑  Anssi Sinnemäli : Jos Antti palaisi maan päälle, Ylioppilaslehti 14.11.2008
4. ↑  Mediapinta : Romanit-teoksen esittely

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Areena : Emeritus suurlähettiläs Mikko Heikinheimo ja Juha Kulmanen keskustelevat Heikinheimon Romanit-kirjasta, ohjelma lähetetty 26.8.2015
* Mikko Heikinheimon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jean-Guihen Queyras** (s. 1967 Montreal, Quebec) on ranskalainen sellisti.

Queyras asui lapsena Kanadassa ja Algeriassa, mutta muutti perheineen Ranskaan, jossa aloitti varhaiset musiikkiopintonsa. Hän opiskeli myöhemmin Freiburgin musiikkiyliopistossa ja Mannes College of Musicissa. Hänet palkittiin Paulon sellokilpailussa vuonna 1991. Hän sai vuonna 2002 Toronton kansainvälisen Glenn Gould -palkinnon, jonka hänelle antoivat Pierre Boulez ja Glenn Gould Foundation. Queyrasista tuli säännöllinen Boulez'n johtaman Ensemble InterContemporainin soittaja. Tämän kokemuksen myötä hänellä kehittyi suuri kiinnostus uuden ja avantgardistisen musiikin soittamiseen. Hän kuitenkin saavutti mainetta myös Bachin sellosarjojen esittäjänä. Hän on esittänyt säännöllisesti sellolle tehtyä konsertto-ohjelmistoa.

Queyras on esiintynyt muiden muassa Philharmonia-orkesterin, Orchestre de Parisin, NHK:n sinfoniaorkesterin, Tokion sinfoniaorkesterin, Rotterdamin filharmonikkojen, Zürichin Tonhalle-orkesterin, Leipzigin Gewandhaus-orkesterin, Budapestin festivaaliorkesterin, Orchestre de la Suisse Romanden ja Alankomaiden filharmonikkojen kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Frans Brüggen, Günther Herbig, Iván Fischer, Philippe Herreweghe, Yannick Nézet-Séguin, Jiří Bělohlávek, Oliver Knussen ja Roger Norrington. Queyras on esiintynyt säännöllisesti solistina varhaiseen musiikkiin keskittyneiden Freiburger Barockorchester - ja Akademie für Alte Musik Berlin -kokoonpanojen kanssa. Hän on kamarimuusikkona tehnyt yhteistyötä Emmanuel Pahudin, Alexandre Tharaud'n, Aleksandr Melnikovin ja Isabelle Faustin kanssa. Hän on Arcanto-kvartetin jäsen ja on esiintynyt kahden zarb-spesialistin, Keyvan ja Bijan Chemiranin kanssa.

Queyras on urallaan antanut näkyvyyttä nykymusiikille yhteistyöllään sellaisten säveltäjien kuin Bruno Mantovanin, Jörg Widmannin ja Pierre Boulezin kanssa. Hän tilasi Thomas Larcherilta teoksen soolosellolle ja jousiorkesterille. Hän toimi solistina Michael Jarrellin ja Johannes Maria Staudin konserttojen kantaesityksissä.

Queyras on soittanut Gioffredo Cappan vuoden 1696 sellolla, jonka hän sai lainaksi Mécénat Musical Société Généralelta marraskuussa 2005. Hän on toiminut Freiburgin musiikkiyliopiston professorina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  AllMusic: Jean-Guihen Queyras
2. ↑  Kansainvälinen Paulon sellokilpailu: Aikaisemmat voittajat
3. 1 2 3  International Piatigorsky Cello Festival: Jean-Guihen Queyras

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi) (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
DVD+R-levy

**DVD+R** on kertakirjoitettava DVD-formaatti. Levylle mahtuu dataa 4,38 GiB, tarkasti ottaen 4 700 372 992 tavua.  Formaatti kehiteltiin DVD+RW Alliancea varten.

Formaatista on myös uudelleenkirjoitettava versio, DVD+RW.

"Plus"-medioille on ominaista se, että book-typeä voi muuttaa, jotta DVD-yhteensopivuus paranisi. Esimerkiksi DVD+R-mediasta voi tehdä näennäisesti DVD-ROM-levyn. Näin on mahdollista saada jotkin vanhat DVD-asemat lukemaan DVD+R-levyjä.

Sekä "viiva"- että "plus"-formaatit vaikuttaisivat molemmat olevan yhtä suosittuja. DVD+R -formaatti on teknisesti jonkun verran DVD-R -formaattia edellä, esimerkiksi virheenkorjauksensa osalta. On hieman epäselvää, onko formaateilla yhteensopivuuseroja vanhimpien soitinten kanssa. DVD-R oli käytössä ennen DVD+R -formaattia, mutta vastaavasti book-typen säätö saattaa saada DVD+R -levyn toimimaan soittimessa, jossa DVD-R -levy ei toiminut. Kaikki nykyiset kirjoittavat DVD-asemat osaavat kirjoittaa molemmantyyppisille levyille.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
Šoqan Wälihanov.
**Šoqan Šynğysuly Wälihanov** (kaz. Шоқан Шыңғысұлы Уәлиханов, ven. Чока́н Чинги́сович Валиха́нов, *Tšokan Tšingisovitš Valihanov*; 1835 nykyisen Kazakstanin Qostanayn alueella – lokakuu 1865 Almatyn lähellä) oli kazakkilainen tiedemies ja kansanvalistaja.

Šoqan Wälihanov syntyi Venäjän alaisuuteen siirtyneen kaani Ablain pojanpojan perheeseen. Hän suoritti Omskin kadettikoulun ja työskenteli Länsi-Siperian kenraalikuvernöörinvirastossa tehden tutkimusmatkoja Keski-Aasiaan ja Kiinan länsiosiin. Vuosina 1860–1861 Wälihanov asui Pietarissa, jossa hän tutustui aikansa venäläissivistyneistöön.

Wälihanov laati tieteellisiä tutkimuksia Kazakstanin ja Keski-Aasian kansojen historiasta ja kulttuurista sekä kazakkien kansanperinteestä. Hän kirjoitti ensimmäisenä muistiin ja käänsi venäjäksi osan *Manas*-eepoksesta. Wälihanov vastusti kazakkiylimysten feodalismia, venäläistä kolonialismia sekä islamin ylivaltaa kannattaen venäläisiin malleihin perustuvaa kansansivistystyötä. Hänen ajatuksiaan veivät eteenpäin kazakkilaiset kansanvalistajat Ybyrai Altynsarin ja Abai Qunanbaiuly.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 4*, s. 261. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1971.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
ŠoltaMaslinican satama

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Split-DalmatiaDalmatiaKroatia |
| Korkein kohta | 
238 m |
| Pinta-ala | 
58,98 km² |

Väestö| Asukasluku | 
1 700 |
| Suurin kaupunki | 
Grohote |
| Asutuskeskukset | 
Rogač, Maslinica, Stomorska |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Šolta** on Kroatialle kuuluva saari Adrianmeressä, lähellä Splitin kaupunkia.

Saari on 12 mailia pitkä, 3 mailia leveä, ja sen korkein kohta on 240 metriä. Sen pinta-ala on 59 km².

Diocletianus käytti saarta toisinajattelijoiden karkotuspaikkana. Kroatian kansallisrunoilija Marko Marulic asui saarella 1500-luvulla kirjoittaessaan pääteoksensa. Maslinican kylän lähellä on linna 1700-luvulta.

1800-luvulla taudit koettelivat saaren maanviljelyä, ja oliivipuita ja viiniköynnöksia kuoli. Monet saarelaiset muuttivat Länsi-Australiaan.

Splitistä on Šoltalle tiiviit autolautta- ja katamaraaniyhteydet. Lauttamatka kestää tunnin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Solta Lonely Planet. Viitattu 11.2.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Slavic secret: Solta is steeped in history and rich in beauty (Tilaajille)  2010. The Independent.  Arkistoitu. Viitattu 11.2.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Šolta** Wikimedia Commonsissa
**Flying Tiger Linen lento 66** oli rahtilento Singaporesta Kuala Lumpurin kautta Bangkokiin, joka törmäsi maastoon lähestyessään Kuala Lumpurin Sulttaani Abdul Aziz Shahin lentoasemaa 19. helmikuuta 1989. Kaikki neljä Boeing 747-249F -koneessa ollutta kuolivat.

Lennon tapahtumat
-----------------

Lennonjohto antoi Kuala Lumpuria lähestyvällä koneelle NDB-lähestymisen (*non-directional beacon*) kiitotielle 33 tarkkuuslähestymisen sijasta. Miehistö sai lennonjohdolta selvityksen "Kayell"-pisteeseen (morsekoodi "KL"), joita tosin oli lentokentän ympäristössä neljä. Kahden eri radiomajakan koodi oli "KL", kuten myös lentokentän VOR-majakan. Lisäksi lennonjohto käytti toisinaan lentokentästä lyhennettä "KL" (Kuala Lumpurin sijaan). Miehistö ei ollut varma, mihin näistä "KL"-pisteistä heidät oli selvitetty. Ohjaamon ääninauhurin tallentamasta keskustelusta käy ilmi, että miehistö kiisteli siitä, mikä radio laitetaan millekin taajuudelle ja mikä lähestyminen suoritettaisiin. Vielä lennon viimeisillä hetkillä kapteeni puhui kiitotien 33 ILS-lähestymisestä, jonka toimimattomuudesta oli kerrottu miehistön saamissa tiedotteista ja jonka lennonjohto oli vielä vahvistanut olevan poissa käytöstä.

Lennonjohto antoi miehistölle ohjeen: *"Tiger 66, descend two four zero zero."* (Tiger 66, laskeudu kaksi neljä nolla nolla.) *To*- ja *two*-sanojen samankaltaisen ääntämisasun vuoksi miehistö kuitenkin luuli lennonjohtajan sanoneen *"descend to four zero zero"* (laskeudu neljä nolla nollaan). Kapteeni kuittasi tämän: *"Okay, four zero zero."* (Okei, neljä nolla nolla.), kun kunnollinen kuittaus olisi ollut: *"Roger, descend and maintain four hundrer feet."* (Selvä, laskeudun ja pidän neljäsataa jalkaa.).

Koneen GPWS-järjestelmä varoitti useasti siitä, että kone lähestyi maanpintaa. Miehistö ei kuitenkaan huomioinut näitä varoituksia, ja kone törmäsi kukkulaan 437 jalan korkeudella merenpinnasta. Kaikki miehistön jäsenet eli kapteeni, perämies, lentomekaanikko ja matkamekaanikko kuolivat onnettomuudessa. Kone syttyi tuleen ja paloi kahden päivän ajan.

Syyt
----

Onnettomuuteen johtava tekijä oli Kuala Lumpurin lennonjohdon ja koneen kapteenin käyttämä fraseologia, joka ei ollut ICAO:n ohjeen mukaista. Tämä aiheutti kommunikaatio-ongelmia, joiden vuoksi miehistö ymmärsi väärin lennonjohtajan ohjeen. Onnettomuuden perimmäiset syyt olivat kuitenkin se, ettei miehistö suorittanut lähestymistä oikein, huono henkilöresurssien hallinta ja heikko tilannetaju.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fatal Flight 66 - Flying Tiger Line 66 Cockpit Voice Recordings (Video) NTSB. Viitattu 14.12.2014. (englanniksi)
2. ↑  Accident description Aviation Safety Network. Viitattu 16.12.2014. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Flying Tiger Line Flight 66
Fläkt Woodsin logoFläkt Woodsin logo
**Fläkt Woods Oy** on suomalainen ilmastointilaitteita valmistava yritys. Yhtiön palveluksessa on noin 350 henkilöä ja sen liikevaihto on yli 100 milj. euroa. Fläkt Woods valmistaa ilmastointipuhaltimia Turussa, ilmastointikanavia ja kanavaosia Turussa sekä ilmastoinnin päätelaitteita Toijalassa.

Fläkt Woods Oy kuuluu kansainväliseen FläktGroupiin, joka toimii 65 maassa ja työllistää 3600 ihmistä. FläktGroup syntyi vuonna 2016 kun Fläkt Woods ja DencoHappel yhdistyivät.

Taustaa
-------

Suomessa Fläkt Woodsin juuret johtavat vuonna 1931 perustettuun Suomen Puhallintehtaaseen, joka osti Nokialta vuonna 1986 Ilmateollisuus Oy:n. Vuonna 1988 Suomen Puhallintehtaasta ja ruotsalaisesta AB Fläktistä tuli osa ABB:tä. 1980- ja 1990-luvun vaihteessa Suomen Puhallintehdas -yhtymään kuului emoyhtiön lisäksi kaksitoista tytäryritystä: Ilmateollisuus Oy, Stratos Ilmastointi Oy, Fläkt Service Oy sekä paikallista urakointiliiketoimintaa harjoittavat itsenäiset yrittäjäyhtiöt Pohjois-Ilmastointi Oy, Lounais-Ilmastointi Oy, IlmaRex Oy, Ilma-Veikot Oy, Ilmantekijät Oy, Ilmapörssi Oy, Ilma-Rauta Oy, Fläkt Kylmä Oy ja Sata-Ilmastointi Oy. Vuonna 1990 ilmanvaihdon päätelaitteita valmistava Lapinleimu Oy siirtyi Suomen Puhallintehtaan omistukseen. Vuodenvaihteessa 1991 - 1992 Suomen Puhallintehdas siirtyi ABB Strömberg -konserniin ja yhtiön nimi muuttui ABB Fläkt Oy:ksi. Tytäryhtiönä toiminut Lapinleimu Oy fuusioitiin vuonna 1997 ABB Fläkt Oy:hyn. Joulukuussa 2001 ABB myi ilmankäsittelytuotteiden liiketoiminnan Global Air Movementille, ja helmikuussa 2002 syntyi uusi yhtiö, Fläkt Woods Group, kun ABB:n ilmankäsittelytuotteiden liiketoiminta ja englantilainen puhallinvalmistaja Woods Air Movement Ltd. yhdistyivät uudeksi Fläkt Woods Group -yhtiöksi. Vuonna 2007 Fläkt Woods Group siirtyi Equistonen ja Sagardin omistukseen. Vuonna 2016 Equistone ja Sagard myivät Fläkt Woods Groupin pääomasijoitusyhtiö Tritonille. Tässä yhteydessä Fläkt Woods ja Tritonin vuonna 2014 hankkima ilmankäsittely- ja ilmastointilaitteita sekä suodattimia valmistava DencoHappel yhdistyivät muodostaen FläktGroupin.

Lähteet
-------

1. ↑  Piirinen, Lasse: *Fläkt Woods Oy:n historiikki vuosilta 1931 - 2006*. Fläkt Woods Oy, 2006.

Aiheesta muualla
----------------

* Fläkt Woods Oy
* Oy Suomen Puhallintehdas Pörssitiedossa
**Henri Jan Wienese** (s. 4. kesäkuuta 1942) on entinen alankomaalainen kilpasoutaja ja olympiavoittaja.

Wienese voitti yksikkösoudun olympiakultaa Méxicossa 1968. Hopealle sijoittunut Länsi-Saksan Jochen Meissner hävisi hänelle 4,2 sekuntia.

Maailmanmestaruuskilpailuissa Wienese sai hopeaa Bledissä 1966. Euroopan mestaruuskilpailuissa hän sai pronssia Duisburgissa 1965 ja Vichyssä 1967.

Lähteet
-------

* Kamper, Erich: *Lexikon der 14 000 Olympioniken*, s. 294. Leykam-Verlag, 1983. ISBN 3-7011-7144-0.
* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 377. , 1988. ISBN 0-14-010771-1.
* sports123.com: soudun arvokisatilastoja

Miesten yksikkösoudun olympiavoittajat
1900: Hermann Barrelet | 1904: Frank Greer | 1906: Gaston Delaplane | 1908: Harry Blackstaffe | 1912: William Kinnear | 1920: John Kelly | 1924: Jack Beresford | 1928: Henry Pearce | 1932: Henry Pearce | 1936: Gustav Schäfer | 1948: Mervyn Wood | 1952: Juri Tjukalov | 1956: Vjatšeslav Ivanov | 1960: Vjatšeslav Ivanov | 1964: Vjatšeslav Ivanov | 1968: Henri Jan Wienese | 1972: Juri Malyšev | 1976: Pertti Karppinen | 1980: Pertti Karppinen | 1984: Pertti Karppinen | 1988: Thomas Lange | 1992: Thomas Lange | 1996: Xeno Müller | 2000: Rob Waddell | 2004: Olaf Tufte | 2008: Olaf Tufte | 2012: Mahé Drysdale | 2016: Mahé Drysdale | 2020: Stéfanos Ntoúskos



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |

 |
Leonora Christina Ulfeldt
**Leonora Christina Ulfeldt** (8. heinäkuuta 1621 – 16. maaliskuuta 1698) oli Tanskan ja Norjan kuninkaan Kristian IV:n tytär. Leonora oli vangittuna 22 vuotta Kööpenhaminan linnassa olleessa sinisessä tornissa, jonne hänen velipuolensa kuningas Frederik III oli passittanut. Vankilassa hän kirjoitti omaelämäkertansa Jammers Minden, joka kuuluu nykyään Tanskan kulttuurikaanoniin.

Lähteet
-------

1. ↑  Tanskan matkailusivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leonora Christina Ulfeldt** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Kreikka
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Osumiliittikiteitä Saksasta. Kiteille on tyypillistä esiintyä levyinä.
Osumiliittikide
**Osumiliitti** on erittäin harvinainen hydraatti-kalium-natrium-rauta-alumiini -silikaattimineraali. Osumiliitti on osa milariittiryhmää, joka tunnetaan myös milariitti-osumiliitti -ryhmänä. Ryhmä kuuluu syklosilikaatteihin.

Ominaisuudet
------------

Osumiliitin kemiallinen koostumus on (K,Na)(Fe,Mg)2(Al,Fe)3(Si,Al)12O30·H2O. Sillä on voimakas pleokroismi ja tyypillinen väritys on joko sininen, musta, ruskea tai harmaa; ja sillä on lasikiilto. Osumiliitin kovuus Mohsin asteikolla on 5–6. Osumiliitin kidejärjestelmä on heksagoninen.

Esiintyminen
------------

Osumiliittia löydettiin ensimmäisenä vulkaanisista kivistä läheltä Osumia, Japanissa. Sitä luultiin aluksi kordieriitiksi samanlaisen värityksen vuoksi. Sitä voidaan löytää metamorfisista kivistä ja ksenoliiteista.

Osumiliittia on myös löydetty Obsidan Cliffsistä Oregonista; Sardiniasta Italiasta; Kagoshimasta ja Yamanashista Japanista; ja Eifelin alueelta Saksasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Webmineral.com
2. 1 2   *Handbook of Mineralogy*

Aiheesta muualla
----------------

* Mindat: Osumilite (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Osumilite
**Leonid Ivanovytš Žabotynskyi** (ukr. Леонід Іванович Жаботинський, ven. Леонид Иванович Жаботинский, *Leonid Ivanovitš Žabotinski*, 28. tammikuuta 1938 Uspenka, Sumy, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 14. tammikuuta 2016 Zaporižžja) oli ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut painonnostaja ja olympiavoittaja.

Žabotynskyi voitti raskaassa sarjassa (yli 90 kg) olympiakultaa sekä Tokiossa 1964 että Méxicossa 1968. Molemmilla kerroilla hänen yhteistuloksensa oli 572,5 kg. Tokiossa hän punnersi 187,5 kg, tempasi 167,5 kg ja työnsi 217,5 kg. Méxicossa hänen sarjansa oli 200 kg, 170 kg ja 202,5 kg.

Žabotynskyi voitti MM-kilpailujen raskaassa sarjassa kultaa vuosina 1965 ja 1966 sekä saavutti pronssia vuonna 1963. Hän voitti EM-kultaa raskaassa sarjassa vuosina 1966 ja 1968 sekä saavutti hopeaa vuonna 1963.

Žabotynskyi teki 19 maailmanennätystä: 16 työnnössä, kaksi yhteistuloksissa sekä yhden punnerruksessa.

Lähteet
-------

* Leonid Žabotynskyin olympiasijoitukset *Sports-Reference.com*.  Arkistoitu 30.1.2012. Viitattu 29.5.2014. (englanniksi)
* Painonnoston arvokisamitalistit Sports123.com. Viitattu 22.12.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Ушёл из жизни Леонид Иванович Жаботинский *meriazp.gov.ua*. meriazp.gov.ua. Viitattu 14.1.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Osvald Harjo vuonna 1958
**Osvald Harjo**, sukunimi esiintyi myös muodossa **Harju** (30. syyskuuta 1910 Pasvik, Etelä-Varanki, Finnmark – 20. huhtikuuta 1993 Oppegård, Akershusin lääni) oli ruijansuomalainen Paatsjoella asunut toisen maailmansodan aikainen vastarintamies joka paettuaan saksalaismiehittäjiä Neuvostoliittoon joutui vankileireille ja pääsi palaamaan Norjaan vasta 1955. 

Saksalaisten miehitettyä Norjan keväällä 1940 Harjo pakeni lokakuussa 1940 yhdessä satojen muiden pohjoisnorjalaisten kanssa Neuvostoliittoon. NKVD värväsi hänet mukaan Etelä-Varangin alueella tapahtuneeseen partisaanitoimintaan. Harjo joutui elokuussa 1942 Gestapon pidättämäksi ja kiduttamaksi, Hän onnistui pakenemaan vankeudesta ja siirtymään Neuvostoliiton puolelle. Täällä Harjoa syytettiin kuitenkin nyt vakoilusta saksalaisten hyväksi ja hänelle langetettiin vuonna 1944 15 vuoden leirituomio.

Harjo oli muun muassa Kargapol-leireillä Luoteis-Venäjällä ja Moskovan pohjoispuolella sijainneilla Aleksandrovin leirillä ja Dubpravlagin leirillä. Hän oli rakennustöissä ja sairastui vankeuaikanaan useita kertoja ja pysyi hengissä vain ihmeen kautta. Vuonna 1953 Harjon vaimo yritti vaikuttaa turhaan norjalaisten kommunistien kautta Neuvostoliittoon jotta Harjo vapautettaisiin.

Harjo vapautettiin Norjan pääministerin Einar Gerhardsenin Neuvostoliiton vierailun jälkeen marraskuussa 1955 ja hän pääsi palaamaan Norjaan 3. joulukuuta 1955. Harjo oli aiemmin ollut mukana kommunistien toiminnasta mutta palattuaan hän liittyi Norjan työväenpuolueeseen. Harjo toimi vapauduttuaan metallimiehenä mutta joutui jäämään leiriajan vammojensa takia eläkkeelle 1968. Norjalainen kirjailija ja työväenpuolueen poliitikko Paul Engstad toimitti Harjun vankileirimuitelmat jotka julkaistiin 1956 nimellä *Moskva kjenner ingen tårer* (suom. *Moskova ei usko kyyneliin*). Muistelmat julkaistiin seuraavana vuonna myös suomeksi käännettynä.

Teoksia
-------

Nimellä *Osvald Harju*:

* *Kyynelten tie* ; suom. Vilho Hokkanen. Tammi 1957

Lähteet
-------

1. 1 2  Aimo Ruusunen : Kirjoja äärestä laitaan 23.2.2017 : Norjalaistodistus vankileireiltä
2. 1 2 3  Norsk biografisk leksikon : Osvald Harjo

Aiheesta muualla
----------------

* Pasi Pikkupeura : Valkea meri, musta historia. Kaltio 2/2011

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: no:Osvald Harjo
**Daley Sinkgraven** (s. 4. heinäkuuta 1995 Assen) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Bayer Leverkusenia. Vasenjalkainen Sinkgraven on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

### SC Heerenveen

Sinkgravenin kasvattajaseura on Heerenveen, johon hän liittyi vuonna 2008. Edustusjoukkueen paidassa Eredivisiessä Sinkgraven debytoi tammikuussa 2014 Roda JC:tä vastaan. Kaudella 2013–2014 hän pelasi Eredivisiessä 15 peliä ilman maaleja. Avausmaali Eredivisiessä syntyi syyskuussa 2014 AZ:n verkkoon. Kauden 2014–2015 syyspuoliskolla Sinkgraven pelasi Heerenveenin paidassa 20 ottelussa, joissa hän osui neljästi.

### Ajax

Tammikuussa 2015 Sinkgraven siirtyi Eredivisien suurseuraan Ajaxiin arviolta seitsemän miljoonan euron siirtosummalla, mikä teki Sinkgravenista seuran kalleimman oston sitten Miralem Sulejmanin ja vuoden 2008. Sinkgraven debytoi Ajaxin paidassa AZ:tä vastaan helmikuussa 2015. Hän pelasi seitsemän ottelua Ajaxin tiellä Eurooppa-liigan hävinneeksi finalistiksi 2017. Hän pelasi yhdeksän ottelua Ajaxin voittaessa Alankomaiden-mestaruuden 2019.

Sinkgraven kärsi Ajax-vuosinaan useista loukkaantumisista joutuen muun muassa jättämään polvivamman vuoksi yhteensä 80 ottelua väliin vuosina 2017–2018. Pahimmillaan hän oli yli vuoden sivussa marraskuulta 2017 joulukuulle 2018. Hän pelasi Eredivisiessa kaikkiaan 63 ottelua, joissa teki yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ja Eurooppa-liigassa 13 ottelua.

### Leverkusen

Sinkgraven siirtyi Bundesliigan Bayer Leverkuseniin viidellä miljoonalla eurolla kesällä 2019. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Bundesliigassa 13 ottelua, Mestarien liigassa kaksi ottelua ja Eurooppa-liigassa kaksi ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi Bundesliigassa 22 ottelua ja Eurooppa-liigassa neljä ottelua.

Maajoukkueura
-------------

Sinkgraven on pelannut Alankomaiden alle 17-, 18-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa.

Muuta
-----

Sinkgravenin isä on entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja Harry Sinkgraven.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Daley Sinkgraven Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Daley Sinkgraven Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Daley Sinkgraven Soccerway-sivustolla

Bayer 04 Leverkusen – Saksan Bundesliiga
1 Hradecký |
3 Hincapié |
4 Tah |
5 Bakker |
6 Kossounou |
7 Paulinho |
8 Andrich |
9 Azmoun |
10 Demirbay |
11 Amiri |
12 Tapsoba |
14 Schick |
19 Diaby |
20 Aránguiz |
21 Adli |
22 Sinkgraven |
23 Hložek |
24 Fosu-Mensah |
25 Palacios |
27 Wirtz |
28 Bravo |
29 Sertdemir |
30 Frimpong |
32 Azhil |
35 Eze |
36 Lomb |
38 Bellarabi |
40 Lunjov |
Valmentaja Seoane
**Itä-Suomen sotilaslääni** (lyh. *ISSl*) oli Suomen puolustusvoimien maavoimien johtamasta operatiivisesta sotilasläänistä, jonka esikunta (ISSlE) oli Kouvolan kasarmialueella ja yleisöpalvelualueet jakautuivat viiteen maakunnalliseen aluetoimistoon, joista Etelä-Savon aluetoimisto oli osa sotilasläänin esikuntaa. Pohjois-Savon aluetoimisto oli osa Savo-Karjalan alueellisen sotilasläänin esikuntaa. Pohjois-Karjalan, Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson aluetoimistot olivat joukko-osastoissa. Kunniamarssina oli Asemies ja vuosipäivä 24. helmikuuta.

Sotilaslääni lakkautettiin osana puolustusvoimauudistusta vuoden 2014 lopussa, jolloin toiminta siirtyi Karjalan ja Kainuun prikaateille.

Organisaatio
------------

Sotilasläänin komentajan alaisuudessa olivat:

* Itä-Suomen sotilasläänin esikunta
	+ Etelä-Savon aluetoimisto, Mikkeli
* Savo-Karjalan sotilasläänin esikunta (lakkautettu vuoden 2009 lopussa)
	+ Pohjois-Savon aluetoimisto, Kuopio
* Pohjois-Karjalan prikaati (lakkautettu vuoden 2013 lopussa)
* Pohjois-Karjalan aluetoimisto, Joensuu
* Karjalan prikaati
* Reserviupseerikoulu
	+ Kymenlaakson aluetoimisto, Hamina

Näiden lisäksi maasotakoulu, jonka alaisuudessa oli Etelä-Karjalan aluetoimisto Lappeenrannassa, oli sotilasläänin komentajan alainen valmius-, operatiivisissa ja asevelvollisuusasioissa ja Utin jääkärirykmentti valmiuden kohottamisessa ja virka-apuasioissa.

### Itä-Suomen sotilasläänin esikunta

Esikunnan esikuntapäällikköinä olivat:

* eversti Pekka Tynkkynen 1. tammikuuta 2008 - 31. elokuuta 2011
* eversti Teppo Lahti 1. syyskuuta 2011 - 31. joulukuuta 2012
* eversti Antti Lehtisalo 1. tammikuuta 2013 - 31. joulukuuta 2014

Esikuntaan kuului perustettaessa Kouvolassa henkilöstöosasto ja operatiivinen osasto sekä Mikkelissä Etelä-Savon aluetoimisto. Vuoden 2010 kokoonpanossa oli suoraan esikunnan alaisuuteen sijoitettu Pohjois-Savon aluetoimisto Kuopiossa sekä aiemmin Etelä-Savon aluetoimiston alaisuudessa ollut Savon sotilassoittokunta. Lakkautettaessa esikunnan alaisuudessa oli lisäksi Joensuun Pohjois-Karjalan aluetoimisto ja soittokunta oli lakkautettu jo aiemmin.

### Ampuma-alueet

Sotilasläänin alaiset ampuma-alueet*lähde?*:

* Pahkajärven ampuma-alue, Kouvolan Valkeala
* Hiienvaaran ampuma-alue, Ilomantsi

Komentajat
----------

Sotilasläänin komentajina olivat:

* kenraalimajuri Jukka Pennanen 1. tammikuuta 2008 – 31. lokakuuta 2012
* kenraalimajuri Veli-Pekka Parkatti 1. marraskuuta 2012 – 31. joulukuuta 2014

Lähde
-----

* Tynkkynen, Pekka: Itä-Suomen sotilaslääni 2008-2014 - Idän lukko historiikki ISBN 978-951-25-2609-3

### Viitteet

1. 1 2  Tynkkynen 2014 s. 34-35
2. ↑  Tynkkynen 2014 s. 38
3. ↑  Tynkkynen 2014 s. 39-40
4. ↑  Tynkkynen 2014 s. 75
5. ↑  Tynkkynen 2014 s. 91

Aiheesta muualla
----------------

* Itä-Suomen sotilaslääni Puolustusvoimien verkkosivuilla[vanhentunut linkki]
**Thales Alenia Space** on ranskalais-italialainen avaruusteollisuusyhtiö. Sen omistavat italialainen Finmeccanica (33 %) ja ranskalainen Thales Group (67 %). 

Thales osti vuonna 2006 osakkeet ranskalaiselta Alcatelilta, joka oli Alcatel-Alenia Spacen pääosakas. Italialaisen Telespazion kanssa se muodostaa Space Alliance -yhteenliittymän.

Thales Alenia Space perustettiin 5. huhtikuuta 2006.

Vuonna 2007 yhtiössä oli 7 200 työntekijää. Vuoden 2010 huhtikuun alussa puoli tusinaa ammattiyhdistystä piti töitä häiritsemättömiä mielenilmaisuja yhtiön Ranskassa sijaitsevissa tehtaissa. Palkkakiistat ovat ilmeisesti olleet suuria jo pitkään.

Toimipaikat
-----------

* Cannes, Ranska
* Charleroi, Belgia
* Colombes, Ranska
* Cupertino, Yhdysvallat
* Firenze, Italia
* Hoboken, Belgia
* L’Aquila, Italia
* Madrid, Espanja
* Milano, Italia
* Rooma (Saccomuro), Italia
* Rooma (Tiburtina), Italia
* Toulouse, Ranska
* Torino, Italia

Katso myös
----------

* Alenia Spazio (toinen edeltäjäyhtiö)

Lähteet
-------

1. ↑
**Tuliliemi** (engl. *firewater*) on alkoholijuomista käytetty termi Pohjois-Amerikan intiaanien yhteydessä.

Pohjois-Amerikan intiaanit eivät käytännössä valmistaneet alkoholia ennen eurooppalaistaustaisten siirtolaisten saapumista mantereelle. Itse terminä tuliliemen historiasta ei ole varmuutta. Varhaisissa historiallisissa lähteissä 1600–1700-luvuilta termiä ei käytetä. Mahdollisesti termin käyttäminen alkoi 1800-luvulla, tai vasta myöhemmin Hollywoodin kautta. Mahdollisesti termi viittaa intiaaneille myytyyn huonolaatuiseen alkoholiin, jonka yksi vaikutus on kurkun polttelu. Lakotat kutsuivat alkoholia nimellä *mini wakhan*, eli pyhä- tai mystinen vesi.

Eurooppalaisten tuotua alkoholin mantereelle sen vaikutus monissa intiaaniyhteisöissä oli tuhoisa. Alkoholin käytöstä muodostui intiaaneihin liitetty stereotypia. Alkoholismi on edelleen huomattava ongelma intiaanien keskuudessa. Alkoholismi on intiaanien keskuudessa kaksi kertaa yleisempi ilmiö kuin väestössä keskimäärin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rani-Henrik Andersson, Riku Hämäläinen ja Saara Kekki: *Intiaanikulttuurien käsikirja : Kulttuurin, historian ja politiikan sanastoa*, s. 149. Gaudeamus Helsinki University Press, 2013. ISBN 978-952-495-284-2.
2. ↑  Rani-Henrik Andersson ja Markku Henriksson: *Intiaanit : Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen historia*, s. 458. Gaudeamus Helsinki University Press, 2010. ISBN 978-952-495-162-3.


l
Andrew Dickson White vuonna 1910
**Andrew Dickson White** (7. marraskuuta 1832 Homer, New York – 4. marraskuuta 1918 Ithaca, New York) oli yhdysvaltalainen opettaja, historioitsija ja diplomaatti, joka oli toinen Cornellin yliopiston perustajista ja yliopiston ensimmäinen rehtori vuosina 1866–1885.

Opinnot ja työura
-----------------

White opiskeli Yalen yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1853. Valmistumisen jälkeen White matkusti Eurooppaan, jossa hän opiskeli kieliä ja historiaa Pariisissa ja Berliinissä. Vuosina 1854–1855 hän toimi kuuden kuukauden ajan attaseana Yhdysvaltain lähetystössä Pietarissa. Palattuaan kotimaahansa White kirjautui jälleen Yalen yliopistoon, josta hän sai maisterin tutkinnon vuonna 1856. Vuosina 1858–1863 hän toimi historian ja englanninkielisen kirjallisuuden professorina Michiganin yliopistossa.

Vuonna 1864 Whitesta tuli Yhdysvaltain senaatin jäsen. Senaatin työssä hän tapasi toisen senaattorin, Ezra Cornellin, jonka kanssa White oli päättämässä korkeakoulun sijoittamisesta New Yorkin osavaltioon niin kutsutun Morrill-asetuksen perusteella. Yhteisen työskentelyn tuloksena syntyi Ithacan kaupunkiin sijoitettu Cornellin yliopisto, joka perustettiin vuonna 1865 ja avattiin virallisesti vuonna 1868. White nimettiin yliopiston ensimmäiseksi rehtoriksi. Hän jatkoi toimessa lähes 20 vuoden ajan vuoteen 1885 saakka.

Cornellin vuosien aikana White oli vuosina 1879–1881 virkavapaalla toimiessaan Yhdysvaltain erikoislähettiläänä Saksassa. Yliopistouran jälkeen hän toimi samassa tehtävässä vuosina 1892–1894 Venäjällä. White nimitettiin Yhdysvaltain Saksan suurlähettilääksi vuosiksi 1897–1902. Hän toimi Yhdysvaltain delegaation edustajana vuoden 1899 Haagin rauhankonferenssissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andrew Dickson White *YourDictionary*. LoveToKnow, Corp.. Viitattu 2.12.2017. (englanniksi)
2. ↑  Andrew Dickson White *Encyclopedia Britannica*.  27.4.2017. Encyclopædia Britannica, inc.. Viitattu 2.12.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andrew Dickson White** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Charles Wood
**Charles Wood** (15. kesäkuuta 1866 Armagh – 12. heinäkuuta 1926 Cambridge) oli irlantilainen säveltäjä.

Woodin isä oli tuomiokirkossa tenorina, ja Wood itse pääsi laulamaan sen kuoroon. Hän opiskeli Royal College of Musicissa Hubert Parryn sekä Charles Villiers Stanfordin johdolla ja vuodesta 1888 Selwyn Collegessa. Vuonna 1888 Wood aloitti harmonian opettamisen Royal College of Musicissa ja vuonna 1889 harmonian ja kontrapunktin opettamisen Gonville and Caius Collegessa. Tässä vaiheessa hän oli jo säveltänyt muun muassa kantaatin *Spring's Summons* (1885). Hän työskenteli Cambridgen yliopistossa soittokunnan johtajana vuosina 1889–1897 ja sai sieltä vuonna 1894 tohtorin arvon. Vuonna 1904 hän sai kunniatohtorin arvon Leedsin ja vuonna 1924 Oxfordin yliopistosta. Vuodesta 1924 kuolemaansa hän oli Cambridgen yliopiston sävellysprofessori.

Wood sävelsi laajan tuotannon anglikaanikirkon käyttöön. Hän sävelsi myös lauluja, kantaatteja, näyttämöteoksia sekä orkesteri- ja kamarimusiikkia. Kamarimusiikkituotantoa edustavat jousikvartetot, joita hän sävelsi kahdeksan. Tyyliltään hän oli konservatiivinen. Woodin johdolla opiskelivat muiden muassa Ralph Vaughan Williams ja Herbert Howells. Wood vaali irlantilaisia perinteitä sekä monissa sävellyksissään että olemalla mukana perustamassa Irish Folk Song Societya Lontoossa vuonna 1904.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Charles Wood AllMusic
2. 1 2  Charles Wood The Contemporary Music Centre, Ireland

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jiří Bubla** (s. 27. tammikuuta 1950 Ústí nad Labem, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija. Puolustaja Jiří Bubla oli yksi tunnetuimmista pelaajista Tšekkoslovakian maajoukkueessa 1970-luvulla. Hän oli hyvä ylivoimapelaaja ja varma puolustaja. Hän pystyi pelaamaan tehokkaasti hyökkäyksessä ja puolustuksessa, hänellä oli tehokkaat ja tarkat laukaukset. Bubla pelasi NHL:ssä mutta ei oikein sopeutunut suhteellisen pienikokoisena puolustajana NHL:n suurten hyökkääjäpelaajien kovaotteiseen peliin. Hän pelasi kuitenkin yli 250 NHL-ottelua tehden 17 maalia ja 101 maalisyöttöä. Bubla pelasi NHL:ssä Vancouver Canucks -seurassa.

Vuonna 1987 Bubla pidätettiin Itävallassa järjestetyjen jääkiekon MM-kisojen yhteydessä heroiinin salakuljetuksesta ja tuomittiin useaksi vuodeksi vankilaan.

Bublan poika Jiří Šlégr on myös menestynyt jääkiekkoilija.

Seuraura
--------

* 1967–1980 CHZ Litvinov
* 1980–1982 Sparta Praha
* 1982–1986 Vancouver Canucks

Parhaat saavutukset
-------------------

* jääkiekon olympiahopea 1976
* yhdeksät jääkiekon maailmanmestaruuskisat
* kolme jääkiekon maailmanmestaruutta 1972, 1976, 1977
* viisi MM-hopeaa
* yksi MM-pronssi
* Kanada Cupin hopea 1976

Erikoispalkintoja
-----------------

* IIHF jääkiekon maailmanmestaruuskisojen paras puolustaja 1979
* IIHF jääkiekon maailmanmestaruuskisojen All Stars-joukkueessa 1978, 1979

Lähteet
-------

1. ↑  Bubla`s Downfall Tale Of Deception

Aiheesta muualla
----------------

* Legends of Hockey

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Jiří Bicek** (s. 3. joulukuuta 1978 Košice, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija. Hän edustaa tällä hetkellä synnyinkaupunkinsa seuraa HC Košicea Slovakiassa.

NHL-ura
-------

Bicek varattiin NHL:ään 1997 New Jersey Devilsiin 5. kierroksen varauksena koko liigan numerolla 131. Hän lähti jo nuorena pelaamaan Pohjois-Amerikkaan kasvattajaseurastaan Košicesta joutuen kuitenkin aluksi farmijoukkueeseen. Syksystä 1997 asti Bicek edusti AHL-liigan Albany River Ratsia joka toimii New Jerseyn farmijoukkueena. Kausilla 2000–2001 ja 2001–2002 Bicek pääsi pelaavaan kokoonpanoon NHL:ssä yhteensä kuudessa ottelussa. 

Kaudella 2002–2003 NHL-otteluita kertyi Bicekille jo 44 pistetilin karttuessa 11 pisteellä. Kevään pudotuspeleissä Bicek pääsi edustamaan joukkuettaan viidessä ottelussa, ja kauden päätteeksi mies sai juhlia joukkueensa kanssa Stanley Cupin voittoa. Seuraava kausi jäi Bicekin toistaiseksi viimeiseksi NHL:ssä. Hän ei onnistunut täysin vakiinnuttamaan paikkaansa joukkueessa, vaan joutui pelaamaan sekä farmissa että NHL:ssä.

Ura Euroopassa
--------------

NHL:n työsulkukauden 2004–2005 Bicek pelasi kasvattajaseurassaan ja seuraavat kolme kautta Ruotsin liigaa Leksandin ja Brynäsinin riveissä. Kaudella 2006–2007 mies käväisi myös kasvattajaseurassaan 14 ottelun ajan. Kaudelle 2007–2008 Bicekin tie vei Kuopion KalPaan. SM-liigassa 35 ottelussa mies tehtaili 27 pistettä (13+14), mutta seuraavalle kaudelle sopimusta ei syntynyt. Kesällä 2008 JYPiin Ruotsista siirtynyt Jani Tuppurainen kuitenkin loukkaantui, ja JYP päätti palkata Bicekin hänen korvaajakseen. Sopimus tehtiin aluksi joulutaukoon asti, mutta sopimuksessa on pykälä joka sallii miehen siirtymisen SM-liigan ulkopuoliseen seuraan myös kesken sopimuskauden. Bicek siirtyi 13. joulukuuta 2008 pelatun Kärpät-JYP ottelun jälkeen Sveitsin liigan EHC Bieliin. Kaudella 2009–2010 hän pelasi Elitserienin Södertäljessä ja seuraavalla kaudella Tšekin Extraligan HC Kladnossa,jossa hän jatkoi kaksi vuotta ennen kuin oli vuoden Karlovy Vary HC:ssa. Vuosina 2013–2015 Bicek pelaa Slovakian HC Košice:ssa.

Lähteet
-------

* Jiří Bicek *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Jiří Bicek The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
**Luigi Maggi** (21. joulukuuta 1867 Torino – 22. elokuuta 1946 Torino) oli italialainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä.

Teatterissa työskennellyt Maggi aloitti elokuvauransa vuonna 1906 Arturo Ambrosion tuotantoyhtiön näyttelijänä. Jo samana vuonna hän ohjasi muutamia lyhytelokuvia. Pian Maggista tuli Ambrosio Filmin pääohjaaja. Hänen ensimmäinen suuri menestyksensä oli Edward Bulwer-Lyttonin romaaniin perustuva *Pompeijin viimeiset päivät* (1908), joka aloitti historiallisten suurelokuvien sarjan. *Keisari Nero* (1909) menestyi hyvin myös ulkomailla. Ohjaajan parhaana pidetty elokuva on vuonna 1911 valmistunut *Nozze d’oro* ("Kultahäät"), jossa hän näytteli toista pääosaa. Huomiota herätti myös *Saatana* (1912), jonka on nähty vaikuttaneen D. W. Griffithin *Suvaitsemattomuuteen* (1916).

Ensimmäisen maailmansodan ja sitä seuranneiden Italian elokuvateollisuuden kriisivuosien aikana Maggi teki elokuvia useille tuotantoyhtiölle saavuttamatta suurempaa menestystä. 1920-luvun alusta lähtien hän työskenteli etupäässä näyttelijänä. Maggin viimeinen ohjaustyö oli *La bambola vivente* ("Elävä nukke") vuonna 1924.

Elokuvia
--------

* *Pompeijin viimeiset päivät*, 1908 (ohjaaja ja näyttelijä)
* *Keisari Nero*, 1909 (ohjaaja ja näyttelijä)
* *Il diavolo zoppo*, 1910 (ohjaaja)
* *Aeneas ja Dido*, 1910 (ohjaaja)
* *Una partita a scacchi*, 1912 (ohjaaja)
* *Leijonat laivassa*, 1912 (ohjaaja)
* *Saatana*, 1912 (ohjaaja)
* *Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola*, 1913 (ohjaaja)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dizionario Biografico degli Italiani *treccani.it*. Viitattu 9.3.2015. (italiaksi)
2. 1 2  Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*, s. 188–189. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Luigi Maggi (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Italia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Farm Aid 2011 Kansas Cityssä.
**Farm Aid** on vuodesta 1985 lähtien Yhdysvalloissa järjestetty hyväntekeväisyyskonserttien sarja. Sillä kerätään varoja maan velkaantuneille pienviljelijöille, jotka ovat vaarassa menettää tilansa taloudellisten vaikeuksiensa vuoksi. Konsertti on järjestetty säännöllisesti vuosia 1988 ja 1991 lukuun ottamatta vaihtuvilla paikkakunnilla eri puolilla Yhdysvaltoja.

Farm Aid sai alkunsa heinäkuussa 1985 järjestetystä Live Aid -konsertista, jolla kerättiin apua Etiopian nälänhädän uhrien auttamiseksi. Bob Dylan esitti toivomuksen, että joku alkaisi kerämään varoja myös amerikkalaisten maanviljelijöiden tukemiseksi. Ensimmäinen Farm Aid -konsertti pidettiin vielä saman vuoden syyskuussa Illinoisin osavaltion Champaignin kaupungissa. Sen järjestäjinä toimivat Willie Nelson, John Mellencamp ja Neil Young. Yhdessä Dave Matthewsin kanssa he muodostavat myös nykyisen Farm Aid -organisaation johtokunnan.

Konserttipaikkakunnat
---------------------


|  |  |
| --- | --- |
| * 1985 – Champaign, Illinois
* 1986 – Manor, Texas
* 1987 – Lincoln, Nebraska
* 1989 – 16 eri paikkakuntaa Willie Nelsonin konserttikiertueella
* 1990 – Indianapolis, Indiana
* 1992 – Irving, Texas
* 1993 – Ames, Iowa
* 1994 – New Orleans, Louisiana
* 1995 – Louisville, Kentucky
* 1996 – Columbia, Etelä-Carolina
* 1997 – Tinley Park, Illinois
* 1998 – Tinley Park, Illinois
* 1999 – Bristow, Virginia
* 2000 – Bristow, Virginia
 | * 2001 – Noblesville, Indiana
* 2002 – Burgettstown, Pennsylvania
* 2003 – Columbus, Ohio
* 2004 – Auburn, Washington
* 2005 – Tinley Park, Illinois
* 2006 – Camden, New Jersey
* 2007 – New York, New York
* 2008 – Mansfield, Massachusetts
* 2009 – Maryland Heights, Missouri
* 2010 – Milwaukee, Wisconsin
* 2011 – Kansas City, Kansas
* 2012 – Hershey, Pennsylvania
* 2013 – Saratoga Springs, New York
* 2014 – Raleigh, Pohjois-Carolina
 |

Aiheesta muualla
----------------

* Farm Aidin virallinen kotisivu
Ivano-Frankivskin alueen lippu.
**Ivano-Frankivskin alueen lippu** (ukr. Прапор Івано-Франківської області, *Prapor Ivano-Frankivskoji oblasti*) on Ukrainan Ivano-Frankivskin alueen symboli. Lipussa on valkoisessa kentässä keltakruunuinen naakka siivet ylhäällä. Lipun vasemmassa reunassa on punainen ja musta raita sekä oikeassa reunassa sininen ja keltainen raita. Lipun mittasuhteet ovat 2:3, ja kunkin raidan leveys on 1/12 lipun leveydestä.

Lipun on suunnitellut Andri Hretšylo, ja Ivano-Frankivskin aluevaltuusto hyväksyi sen käyttöön 26. heinäkuuta 2001. Naakka on 1400-luvulta peräisin oleva Galitsian symboli. Lipun reunoissa olevat raidat, joiden värit tulevat Ukrainalaisten nationalistien järjestön vallankumouslipusta ja Ukrainan kansallislipusta, kuvastavat Ivano-Frankivskin alueen roolia Ukrainan valtion muodostumisessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Сучасні символи областей України Українське гералдичне товариство.  Arkistoitu 12.6.2023. Viitattu 12.6.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Івано-Франківська область *heraldry.com.ua*.  Arkistoitu 12.6.2023. Viitattu 12.6.2023. (ukrainaksi)
**Antti Scherbakoff** (5. huhtikuuta 1918 Lappeenranta – 16. joulukuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen kielenkääntäjä, joka tunnetaan myös suomalais-venäläisen sanakirjan laatijana.

Scherbakoff valmistui Helsingin venäläisestä koulusta vuonna 1946 ja työskenteli kääntäjänä ja kirjeenvaihtajana muun muassa merivoimien esikunnassa ja ulkoasiainministeriössä. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1951.

Scherbakoff työskenteli Suomalais-Ugrilaisen Seuran palveluksessa vuodesta 1954 ja Neuvostoliittoinstituutissa vuodesta 1965. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1983.

Scherbakoff toimi vuodesta 1953 Igor Vahrosin kanssa suomalais-venäläisen sanakirjan toisena laatijana. Alun perin suomalaista käyttäjää varten suunnitellun sanakirjan valmistelu pitkittyi, ja se jouduttiin muokkaamaan uudelleen Neuvostoliitossa julkaisua varten. Teos ilmestyi vuonna 1975 ja siitä otettiin useita lisäpainoksia.

Teoksia
-------

* Antti Scherbakoff ja Martti Kahla. *Neuvostoliittolaisten henkilönnimien opas: Kokoelma venäläisiä etunimiä sekä Neuvostoliitossa käytössä olevia sukunimiä: Oikeinkirjoitus- ja painotusohjeluettelo*. Helsinki: Neuvostoliittoinstituutti, 1967.
* Igor Vahros ja Antti Scherbakoff. *Finsko-russki slovar / Suomalais-venäläinen sanakirja*. Moskva: Russki jazyk, 1975.
* *Suomalais-venäläinen ja venäläis-suomalainen maanparannus- ja vesitaloussanasto*. Helsinki: Neuvostoliittoinstituutti, 1977.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Muistot: Antti Scherbakoff *Helsingin Sanomat*. Viitattu 1.7.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |