recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Haukilahden koulu** on Espoon Haukilahdessa sijaitseva noin 300 oppilaan yläkoulu. Koulun historia juontaa juurensa vuonna 1952 opetuksen aloittaneeseen **Etelä-Espoon Yhteiskouluun**, joka oli perustamishetkellään Espoon toiseksi vanhin oppikoulu. Koulu kunnallistettiin vuonna 1977, ja jatkoi toimintaansa Haukilahden koulurakennuksessa peruskoulun yläkouluna ja lukiona. Koulu ja lukio erkanivat toisistaan syksystä 2016 alkaen, kun lukio muutti Aalto-yliopiston kampukselle Espoon Otaniemeen. Haukilahden koulu jatkoi Haukilahden alkuperäisen oppilaitosrakennuksen käyttöä, joskin siirtyi syksyllä 2017 sisäilmaremontin vuoksi väistötiloihin Kiloon. Koulu palasi peruskorjattuun rakennukseensa syyslukukaudella 2019. Peruskorjausurakan kustannukset olivat noin 8,9 miljoonaa euroa.

Koulu
-----

Viidennessä rakennusvaiheessa 1990-luvulla rakennettu uusi ruokala
Haukilahden koulu toimii samassa rakennuksessa lukion kanssa, ja siinä toimivat luokka-asteet 7–9. Luokkakoko on noin 20 oppilasta, ja koulussa on noin 300 oppilasta. Koulussa on yksi ruotsinkielinen kielikylpyluokka ikäluokkaa kohden, minkä lisäksi koulussa on mahdollista opiskella englantia (A), saksaa (A, B2), ruotsia (A, B1) ja ranskaa (B2). Haukilahden koulun oppilaat tulevat pääosin Haukilahden, Westendin ja Niittykummun alueen alakouluista. Haukilahden koulun oppilailla on oma äänestämällä valittava oppilaskunnan hallitus, johon valitaan yhdeksän eniten ääniä saanutta oppilasta. Koulun rehtori on Ari Suistola.

Rehtorit
--------

|  |  |
| --- | --- |
| **Etelä-Espoon Yhteiskoulu*** Leo Apo 1952–1954
* Aarne Sipilä 1954–1972
* Annikki Rimminen 1972–1977
 | **Haukilahden koulu*** Pentti K. Pelkonen 1977–1993
* Ari Suistola 1993–2017
* Elena Savolainen 2018-
 |

Katso myös
----------

* Haukilahden lukio

Lähteet
-------

1. ↑  Haukilahden koulun elinkaarta jatkava urakka valmistuu lukuvuoden alkuun mennessä *espoo.fi*.  5.8.2019. Espoon kaupunki. Viitattu 31.1.2020. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Haukilahden koulu - Koulun esittely *espoo.fi*.  15.8.2013. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 20.8.2014. Viitattu 19.8.2014.
3. ↑  Haukilahden koulu - Oppilaskunta *espoo.fi*.  8.5.2012. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 20.8.2014. Viitattu 19.8.2014.
4. 1 2  Haukilahden koulu *espoo.fi*.  15.8.2013. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 20.8.2014. Viitattu 19.8.2014.
5. 1 2 3 4 5  Talli 2002, s. 186.
**Bridge Over Troubled Water** on Paul Simonin säveltämä ja Art Garfunkelin laulama kappale samannimisellä albumilla vuonna 1970. Se on Simon & Garfunkelin suurin hitti, joka nousi listaykköseksi Atlantin molemmilla puolilla. Sanoituksellisesti kappale puhuttelee vaikeita aikoja läpikäyvää ystävää ja vakuuttaa tätä lojaalisuudesta ja vankkumattomasta tuesta. Yksinkertainen teksti on universaali ystävyyden ylistys ja käsittää kolme säkeistöä. Musiikillisesti laulu on varsin pitkä ja melodialtaan pitkäkaarinen ja sisältää vaikutteita gospel-soinnutuksesta. Paul Simon mainitsi myös J.S.Bachin Matteus-passiossa soivan koraalin inspiraatioksi idealleen.

Laulusta on tehty cover-versioita, esimerkiksi Elvis Presley ja Aretha Franklin. Suomenkielisen version, *Silta yli synkän virran*, sanoitti Pertsa Reponen ja lauloivat muun muassa Kirka ja Fredi. Useat suomalaiset kuorot ovat levyttäneet englanninkielisen version.

Vuonna 2022 *Helsingin Sanomat* pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Tämä kappale ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 58.

Lähteet
-------

1. ↑  Paul Simon On His Writing Process for 'Bridge Over Troubled Water' The Dick Cavett Show / Youu Tube. Viitattu 23.9.2022.
2. ↑  Search: Bridge Over Troubled Water *All Music Guide*. Viitattu 23.9.2022.
3. ↑  Teoshaku *Fenno - suomalaiset äänitteet 1901–1999*. Viitattu 23.9.2022.
4. ↑  100 maailman parasta laulua.  *Helsingin Sanomat*, 15.1.2022. Artikkelin verkkoversio (maksullinen). Viitattu 15.1.2022.
**Yrjö Heikki Yrjölä** (6. helmikuuta 1895 Iitti – 17. toukokuuta 1968 Hämeenlinna) oli suomalainen taidemaalari.

Elämä
-----

Iitin Kuusankoskella syntynyt Yrjölä opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1916–1920. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1919–1923, 1933–1939, 1941, 1945, 1947, 1954 ja 1956 sekä Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyyn vuonna 1953. Ulkomailla Yrjölän teoksia oli esillä Oslossa, Göteborgissa ja Tukholmassa 1940 sekä Hämeenlinnan taiteilijoiden näyttelyssä Weimarissa Saksan demokraattisessa tasavallassa 1962. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen 1957. Yrjölä toimi myös kuvittajana ja pilapiirtäjänä. Hän piirsi 1920-luvulla pilapiirroksia muun muassa sosiaalidemokraattien pilalehti *Kurikkaan* ja oikeistolaiseen *Matti Meikäläiseen*.

Teoksia
-------

* *Katunäkymä* : öljymaalaus (1921)
* *Omakuva* : öljymaalaus (1922)
* *Maisema* : öljymaalaus (1927)
* *Syyskoivuja* : öljymaalaus (1941)
* *Rantamaisema* : öljymaalaus (1947)
* *Kevättalvi* : öljymaalaus

Palkinnot
---------

* I palkinto dukaattikilpailussa 1933

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Yrjö Yrjölä
2. ↑  Kansallisgalleria - Taidekokoelmat : Yrjö Yrjölä (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Yrjö Yrjölä

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Miyagi & Andy Panda (Endspiel, ven. Эндшпиль)** on venäläinen hip-hop- duo, joka on perustettu vuonna 2015 Vladikavkazissa, Pohjois-Ossetia-Alaniassa. Miyagin ja Andy Pandan (Endspielin) oikeat nimet ovat Azamat Kudzajev (ven. Азамат Кудзаев) ja Soslan Burnatsev (ven. Сослан Бурнацев).

Jäsenet
-------

### Miyagi

Azamat Kudzajev eli Miyagi syntyi 13. joulukuuta 1990 Vladikavkazissa. Hän suoritti lääketieteen opinnot, muttei silti seurannut kuuluisan kirurgina työskentelevän isänsä jalanjälkiä. Nuoruudessaan Kudzajev harrasti kamppailulajeja ja lukemista. Hän aloitti räppäämisen vuonna 2007 ja alkoi kirjoittaa omia kappaleitaan vuonna 2011. Kudzajevin debyyttikonsertti oli vuonna 2015. Vuosina 2007-2013 hän esiintyi artistinimellä Shau, mutta elokuvastaKarate Kid   innoittuneena hän otti nimekseen MiyaGi. Nimi Shau tulee osseetin kielen sanasta *sau* (oss. сау), joka tarkoittaa mustaa. Kudzajevia kutsuttiin tällä nimellä koulussa. 

### Andy Panda (Эндшпиль)

Soslan Burnatsev eli Andy Panda syntyi 2. lokakuuta 1995 Vladikavkazissa. Nuorena hän pelasi jalkapalloa Spartak Vladikavkazin juniorijoukkueessa. Koulutukseltaan hän on teknikko. 

Burnatsev aloitti räppäämisen 16-vuotiaana. Hänen taiteilijanimensä tulee elokuvasta Operation: Endgame . Venäjäksi elokuvan nimi on Adski endšpil (Адский эндшпиль), jossa jälkimmäinen sana эндшпиль, (transl. endšpil’), on saksasta venäjän kieleen tullut lainasana Endspiel, ja tarkoittaa loppupeliä.

Yhtyeen tausta
--------------

MiyaGi ja Endspiel esiintyivät aluksi erikseen. Vuonna 2015 Kudzajev päätti perustaa duon Burnatsevin kanssa. Duon ensimmäinen single *Санавабич* (Sanavabitš) julkaistiin samana vuonna. 

Kahden lahjakkaan muusikon yhteistyö tuotti tulosta jo keväällä 2016, kun duo julkaisi ensimmäisen albuminsa *Hajime pt. 1.* Jo saman vuoden syksyllä albumi sai toisen osan nimeltään *Hajime pt. 2.* Trilogian kolmas albumi, *Hajime 3*, julkaistiin 20. heinäkuuta vuonna 2018. Duo perusti oman levy-yhtiön Hajime Recordsin vuonna 2017. 

Vuoden 2019 alussa Burnatsev vaihtoi taiteilijanimensä Andy Pandaksi ja tästä lähtien yhtye on kantanut nimeä Miyagi & Andy Panda.

Muuta
-----

7. syyskuuta 2017 duo peruutti konserttinsa ja jäi yhdeksän kuukauden pituiselle tauolle Kudzajevin pojan kuoltua yllättäen. Kudzajevin puolitoistavuotias poika kuoli pudottuaan yhdeksännen kerroksen ikkunasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Василий Трунов: MiyaGi и Эндшпиль: как рэп-дуэт из Владикавказа пришел к успеху *Daily*.  13.1.2017. Афиша.
2. 1 2  6 фактов о дуэте MiyaGi & Эндшпиль, о которых мы узнали из интервью в "Афише" *The Flow*.  16.1.2017.
**Anna Paulina Johanna (Paula) Müntzing** (17. kesäkuuta 1890 Kristiania – 1. helmikuuta 1967 Göteborg) oli ruotsalainen säveltäjä sekä musiikki- ja tanssipedagogi.

Müntzing opiskeli Göteborgissa pianonsoittoa ja musiikin teoriaa muiden muassa Wilhelm Stenhammarin johdolla. Hän lähti Stenhammarin suosituksesta Hellerauhun opiskelemaan Dalcroze-rytmiikkaa vuosiksi 1911–1914. Hän sai Dalcroze-rytmiikan sertifikaatin Genevessä vuonna 1915. Müntzing perusti yksityisen Dalcroze-rytmiikkaa metodinaan käyttäneen koulunsa vuonna 1915. Hän sai diplomin vuonna 1923 ja aloitti samana vuonna opettamisen Göteborgin konservatoriossa. Müntzing opetti lisäksi Lorensbergsteaternissa ja teki ohjaaja Per Lindbergin kanssa yhteistyötä Christoph Willibald Gluckin *Orfeus ja Eurydiken* esityksessä. Müntzingin oppilaiden joukossa oli Hjördis Lundén. Hän opetti myös Angelica Sjöström-Kjellbergiä, joka seurasi häntä sekä yksityiskurssien pitäjänä että konservatorion opettajana vuonna 1966.

Müntzing sävelsi ensisijaisesti yksinlauluja. Teoksiin kuuluu Lucian päivän viettoon tarkoitettu "God morgon, mitt herrskap" tuntemattoman tekijän sanoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paula Müntzing Swedish Musical Heritage, viitattu 19.2.2024 (ruotsiksi)
2. ↑  Kersti Larsson, Eva Nivbrant Wedin, The Swedish Eurhythmics History Kungliga Musikhögskolan, viitattu 19.2.2024 (englanniksi)
3. ↑  God morgon, mitt herrskap Jullovet, viitattu 19.2.2024 (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Katu, Auvers-sur-Oise** on hollantilaisen taiteilijan Vincent van Goghin maalaama öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1890. Se on yksi Van Goghin viimeisistä maalauksista. Teos on ollut vuodesta 1903 Ateneumin taidemuseon kokoelmissa Suomessa osana Antellin kokoelmia. Kooltaan se on 73,5 × 92,5 cm.

Van Gogh maalasi teoksen pohjoisranskalaisessa Auvers-sur-Oisen pikkukaupungissa, reilut 30 kilometriä Pariisista luoteeseen, jossa hän sittemmin kuoli maalauksen valmistumisvuonna 1890. Van Gogh oli kaupungissa tohtori Gachet’n hoidettavana saadakseen hoitoa mieltänsä vaivanneisiin ongelmiin.

Maalauksesta pystyy helposti tunnistamaan Van Goghin kädenjäljen. Voimakkaat maanläheiset ja iloiset värit, kallistelevat rakennukset ja selvästi erottuvat pensselinjäljet ovat tuttuja myös hänen muista maalauksistaan.

Maalauksen historiaa
--------------------

Ateneumin taidemuseo oli maailman ensimmäinen taidemuseo, jonka kokoelmissa oli Vincent van Goghin teos. Taiteilijan kuoleman jälkeen tämä taulu päätyi ensin hänen veljelleen ja sitten tämän leskelle, jolta sen osti ranskalainen taidekriitikko Julien Leclercq. Hän työskenteli *La Gazette* -lehdessä.

Leclercq osti leskeltä 11 Van Goghin teosta ja järjesti niistä näyttelyn Pariisissa vuonna 1901. Leclercqin vaimo oli suomalaisen kuvanveistäjä Hilda Flodinin sisar, pianisti Fanny Flodin. Fanny Flodin myi teoksen Antellin valtuuskunnalle vuonna 1903.

Antellin valtuuskunta maksoi teoksesta 2 500 silloista markkaa. Nykyrahassa se vastaa noin 9 500 euroa. Vincent van Goghin taiteen arvo ja arvostus nousivat huomattavasti 1900-luvulla.

Lähteet
-------

* Timo Huusko: Vincent van Gogh: Katu, Auvers-sur-Oise. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 71. ISBN 978-951-53-2994-3

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Katu, Auvers-sur-Oise.
**Sigge Theodor Frans Almén** (2. huhtikuuta 1881 Solberga, Kungälvin kunta – 7. elokuuta 1914 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija ja muotoilija.

Alménin vanhemmat olivat kirkkoherra Johan Aron Andersson Almén ja Johanna Karolina Hellevi o.s. Rydingsvärd. Ruth Almén oli hänen siskonsa. Almén opiskeli Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1898–1899. Hän suoritti kieli- ja taideopintoja myös Italiassa vuosina 1904 ja 1907. Almén oli Sävsjö möbelsnickeri -yhtiön päätoimitusjohtajana vuosina 1909–1912 ja johti Tukholmassa A. Selander & Söner -yhtiön haarakonttoria. Hän käsitteli ensimmäisessä kirjassaan, romaanissa *Folke Rehn*, elämää keuhkotautiparantolassa. Seuraava teos oli *Kumlagården*, joka kertoo erään miehen kasvukertomuksen.

Almén meni naimisiin Karin Helsingin kanssa vuonna 1906, mutta vaimo kuoli samana vuonna. Almén solmi toisen avioliittonsa Anna Edit Ingeborg Dahlin kanssa vuonna 1913.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sverker Ek, Sigge Theodor Frans Almén Svenskt Biografiskt Lexikon, viitattu 17.2.2024 (ruotsiksi)
2. ↑  Ruth Almén (1870−1945) Swedish Musical Heritage, viitattu 17.2.2024 (englanniksi)
**Oscar Teodor Sandberg** (1. joulukuuta 1870 Kristianstad – 12. joulukuuta 1926 Tukholma) oli ruotsalainen kuoronjohtaja, kirkkomuusikko ja säveltäjä.

Sandberg syntyi Kristianstadissa, jossa hänen isänsä omisti tehtaan. Hän aloitti vuonna 1892 opiskelun Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa, josta valmistui vuonna 1895 urkurin, esilaulajan ja musiikinopettajan pätevyyksillä. Sandberg jatkoi opintojaan siellä vielä vuoteen 1898 saakka Joseph Denten johdolla kontrapunktissa ja sävellyksessä. Hän työskenteli opettajana Södermalmin musiikki-instituutissa vuosina 1897–1907 ja opetti sitten Jacobs realskolassa, kunnes vuonna 1923 siirtyi opettamaan Norra Latin -oppilaitokseen. Sandberg aloitti uran musiikkikriitikkona lehdessä *Social-Demokraten* ja kirjoitti sittemmin vuoteen 1910 saakka *Aftonbladetiin*. Vuosina 1900–1907 hän työskenteli musiikillisten toimiensa ohella Statens Järnvägarin palveluksessa.

Sandberg pääsi vuonna 1903 kanttoriksi Oscarskyrkaniin. Huomattavimman panoksensa Ruotsin musiikkielämään hän antoi kuoronjohtajana. Sandberg perusti Oscarskyrkanin kuoron, josta tuli yksi maan arvostetuimmista kuoroista etenkin vuonna 1909 Patrik Vretbladin kanssa aloitettujen motetti-iltojen myötä. Nämä konsertit tarjosivat Sandbergille myös tilaisuuden esittää omia sävellyksiään. Motetti-iltoja jatkoi vielä hänen kuoltuaan hänen seuraajansa Carl-Oscar Othzén. Sandberg johti myös Sjung! sjung! -lauluseuraa ja vuodesta 1916 Par Bricolen kuoroa. Kaudella 1918–1919 hän johti Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa. Hän oli lisäksi yksi kesäolympialaisissa 1920 Antwerpenissä esiintyneen mieskuoron johtajista. Vuonna 1921 Sandberg esiintyi Oscarskyrkanin kuoron kanssa elokuvassa *Vallfarten till Kevlaar*. Hän osallistui ruotsalaiseen kirkkomusiikin reformiin ja sekä luennoi että kirjoitti kirkkomusiikkiaiheista. Hän oli yksi kuoromusiikin antologian *Musica sacra* (1915) toimittajista.

Sandberg sai vuonna 1913 Litteris et Artibus -mitalin ja tuli valituksi vuonna 1921 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi. Hän oli mukana perustamassa vuonna 1910 Internationale Musikgesellschaftin (IMG) Tukholman-haaraa, jossa hän toimi varainhoitajana vuonna 1919. Järjestön korvasi vuonna 1919 Svenska samfundet för musikforskning, jossa Sandberg myös toimi varainhoitajana. Hän oli Tukholman hiippakunnan kirkkomuusikkoliiton puheenjohtaja vuosina 1912–1914 ja toimi vuonna 1917 laulukouluttajana Svenska Sångarförbundetissa. Sandbergin oma sävellystuotanto koostuu kuoroteoksista ja liturgisesta musiikista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oscar Sandberg Swedish Musical Heritage, viitattu 20.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
| "Didn't We Almost Have It All"Whitney Houston |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  A-puoli | "Didn't We Almost Have It All" |
|  Julkaistu | 13. elokuuta 1987 |
|  Tyylilaji | pop, soul |
|  Kesto | 04.38 |
|  Levy-yhtiö | Arista Records |
| muut singlet |
|  | "Didn't We Almost Have It All" |  |

**Didn't We Almost Have It All** on Whitney Houstonin levyttämä voimaballadi vuodelta 1987. Sen sävelsi Michael Masser ja sanoitti Will Jennings. Teos julkaistiin seitsentuumaisena vinyylisinglenä b-puolenaan "Shock Me". Lisäksi se julkaistiin 12-tuumaisena maxisinglenä, kasettisinglenä ja CD-singlenä. Kappale sisällytettiin Whitney Houstonin toiselle studioalbumille *Whitney*, joka oli julkaistu kesäkuussa 1987. "Didn't We Almost Have It All" oli toinen singlejulkaisu kyseiseltä albumilta, jonka johtosinglenä oli "I Wanna Dance with Somebody (Who Loves Me)".

"Didn't We Almost Have It All" kertoo päättyneestä rakkaussuhteesta, joka kertojan mielestä oli lähes täydellinen. About.com-sivusto sijoitti kappaleen seitsemänneksi luetteloidessaan 20 parasta Whitney Houstonin laulua. Bill Lamb luonnehti sitä suureksi, tunteita pursuavaksi tuotannoksi, jossa Houstonin laulutaito on hyödynnetty kokonaisuudessaan. Rolling Stonen Vince Aletti arvioi kappaleen korniksi ja ylisentimentaaliseksi toisinnoksi Houstonin debyyttialbumilla julkaistusta balladista "Greatest Love of All".

"Didn't We Almost Have It All" oli Houstonin viides listaykkönen Yhdysvalloissa. Kappaleen albumiversio on kestoltaan singleä pidempi, 5 minuuttia 5 sekuntia.

Lähteet
-------

1. ↑  Whitney Houston – Didn't We Almost Have It All *Discogs.com*. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Didn't We Almost Have It All / Shock Me *Rateyourmusic.com*. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Whitney Houston – Whitney *Discogs.com*. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
4. 1 2 3  Didn't We Almost Have It All by Whitney Houston *Songfacts.com*. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
5. 1 2  Top 20 Best Whitney Houston Songs *Liveabout.com*. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
6. ↑  Aletti, Vince: Whitney *Rollingstone.com*.  13.8. 1987. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Chords and tabs : Whitney Houston: Didn't We Almost Have It All

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz work

 |

 |
Ivan Skoropadskyi
**Ivan Skoropadskyi** (ukr. Іван Скоропадський; 1646 Uman – 14. heinäkuuta 1722 Hluh’iv) oli Ukrainan Kasakkahetmanaatin hetmani vuosina 1708–1722.

Skoropadskyi palveli kasakkahetmanaatin sotilashallinnossa ja hoiti diplomaattisia komennuksia Ivan Samoilovytšin ja Ivan Mazepan hetmanikausina. Vuonna 1701 hänestä tuli kenraalijesaul ja vuonna 1706 Starodubin kasakkarykmentin komentaja. Kun Mazepa suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1708 siirtyi Venäjän vihollisen Ruotsin puolelle, venäläismielisten kasakoiden Hluh’ivissa järjestämä kokous valitsi 6. marraskuuta 1708 Skoropadskyin uudeksi hetmaniksi. Skoropadskyi osallistui kasakkajoukkoineen vuoden 1709 Pultavan taisteluun venäläisten rinnalla. Venäjän keisari Pietari Suuri antoi hänelle tukensa mutta ei hyväksynyt hänen vaatimuksiaan hetmanaatin laajemman autonomian palauttamisesta ja tunnusti hänet muodollisesti vasta vuonna 1710. Skoropadskyin hetmanikautena Ukraina joutui kantamaan Venäjän armeijan jatkuvan läsnäolon rasitukset, minkä lisäksi keisari alkoi sekaantua entistä voimakkaammin hetmanaatin sisäiseen hallintoon esimerkiksi nimittämällä kasakkayksiköille venäläisiä komentajia. Myös ukrainalaista kulttuurielämää rajoitettiin. Pääkaupunki siirrettiin vuonna 1709 Hluh’iviin, kun venäläiset olivat hävittäneet aiemman pääkaupungin Baturynin.

Pietari Suuri asetti toukokuussa 1722 hetmanaattiin Vähä-Venäjän kollegion, joka rajoitti huomattavasti hetmanin valtaa. Skoropadskyin kuoltua kaksi kuukautta myöhemmin kollegio hallitsi hetmanaattia seuraavat viisi vuotta, ennen kuin Venäjä salli uuden hetmanin valinnan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oleksander Ohloblyn: Skoropadsky, Ivan (englanniksi) *Encyclopedia of Ukraine* (1993), Internet Encyclopedia of Ukraine, Canadian Institute of Ukrainian Studies, University of Alberta & University of Toronto; University of Toronto Press. Viitattu 30.1.2018.
2. 1 2  Johannes Remy: *Ukrainan historia*, s. 45–46. Gaudeamus, Helsinki 2015.
3. ↑  Remy 2015, s. 55.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Skoropadskyi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
| "Diana"Paul Anka |
| --- |
| Singlen "Diana" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  B-puoli | "Don’t Gamble with Love" |
|  Äänitetty  | 1957 |
|  Julkaistu | 1957 |
|  Formaatti | 7" vinyyli |
|  Tekijä(t) | Paul Anka |
|  Tyylilaji | pop |
|  Kesto | 02.28 |
|  Levy-yhtiö | ABC-Paramount |
| Listasijoitukset |
|  Yhdysvallat: 1.   Britannia: 1. |
| Paul Ankan muut singlet |
|  | "Diana"1957 | "I Love You, Baby"1957 |

**"Diana"** on kanadalaisen laulajan Paul Ankan kirjoittama ja esittämä kappale vuodelta 1957. Se oli ilmestyessään suuri hitti nousten sekä Yhdysvaltain että Britannian listaykköseksi. Anka oli kappaleen ilmestyessä 15-vuotias, ja hänestä tuli Britanniassa ensimmäinen yli miljoonan äänitteen rajan rikkonut teini. "Diana" oli aikanaan myös Britannian kaikkien aikojen myydyin single.

Kappaleen synty
---------------

Paul Anka kirjoitti kappaleen 15-vuotiaana ollessaan kesätöissä New Yorkissa. Kappale oli rakkaudentunnustus kolme vuotta vanhemmalle tytölle, joka oli toiminut Ankan nuorempien sisarusten lapsenvahtina. Anka myös kertoi tytölle tunteistaan, mutta tuli torjutuksi. Kokemuksen seurauksena Anka kirjoitti aiheesta runon, jonka hän myös lähetti samalle lapsenvahdille. Hieman myöhemmin Anka sävelsi runoon musiikin.

Kun kappale oli valmis, käveli Anka sen kanssa ensimmäiseen kohdalle osuneeseen levy-yhtiöön, joka oli ABC-Paramount. Sen tuottaja Don Costa piti kuulemastaan niin paljon, että kutsui Ankan vanhemmat New Yorkiin kirjoittamaan levytyssopimusta, sillä Anka itse oli siihen alaikäinen.

Julkaisu ja vastaanotto
-----------------------

"Diana" oli heti ilmestyessään suurmenestys. Yhdysvalloissa se nousi listaykköseksi 9. syyskuuta 1957 yhden viikon ajaksi. Euroopassa suosio oli vielä suurempaa, ja esimerkiksi Britanniassa se oli listaykkönen yhdeksän viikon ajan. Suomessa se ylsi seitsemänneksi.

Yhdysvalloissa singlen julkaisi ABC-Paramount-yhtiö, kun taas Euroopassa yleisin julkaisija oli Columbia Records. Singlen B-puolella oli kappale "Don’t Gamble with Love".

Muita versioita
---------------

"Dianasta" on tehty lukemattomia cover-versioita. Suomeksi "Dianan" levytti ensimmäisenä nuorisoidoli Lasse Liemola vuonna 1958. Sanoituksen oli tehnyt Mauno Maunola. Samaa käännöstä käyttivät omissa levytyksissään Rolf Bergström (1974), Dick Dynamite and His Hot Lips (1974), Jussi Raittinen (1974), Tapani Kansa (1978), Esa Pakarinen (1978), Kari & Kakrut (1986), Timo Turunen (1991), Ässät (1993), Markus Määttänen (1995) ja Niskavuoren Aarnet (1996). Salomon teki kappaleesta englanninkielisen coverin vuonna 1976.

Lähteet
-------

1. ↑  Diana by Paul Anka Songfacts Songfacts.com. Viitattu 13.10.2014.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Nyman, Jake: *Onnenpäivät*, s. 60. Soundi-kirjat, 1990. ISBN 951-9287-25-6.
3. 1 2  Suomalaisen muusikin tietokannan hakutulos kappaleelle Diana Discogs.com.  Arkistoitu 28.6.2018. Viitattu 14.10.2014.
4. ↑  Paul Anka - Diana at Discogs Discogs.com. Viitattu 14.10.2014.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* "Diana", *Suuri toivelaulukirja 13*, s. 238. Fazer Musiikki, Suuri suomalainen kirjakerho, 1996.
**Ennen kuolemaa** (*Avant de mourir*) on romanialaissyntyisen salonkiviulistin Georges Boulangerin säveltämä musiikkikappale 1920-luvun keskivaiheilta. Boulangerin oma instrumentaalilevytys kappaleesta on hidas ja vaihtuvatempoinen sovitus viululle ja pianolle, mutta paremmin sävelmä tunnetaan myöhempänä beguine- tai tangorytmisenä iskelmänä. Suomeksi sitä lauletaan eniten Kullervon sanoin, jotka alkavat "Kun ennen kuljin mietteissäin ja tunsin tuskaa polttavaa...". Kappaleen väitetään aiheuttaneen järkyttävän itsemurha-aallon Budapestissa Unkarissa.

Olavi Virta levytti laulun 1944 Kerttu Mustosen kanssa tekemällään sanoituksella ja 1953 Kullervon tekstillä. Muita levyttäjiä ovat Eino Grön (1963), Martti Siiriäinen (1975), Eino Valtanen (1978), Vesa-Matti Loiri (1983), Topi Sorsakoski (1985) ja Arja Saijonmaa (1994). Instrumentaaliversoita ovat tehneet muun muassa Pärre Förars ja Ingmar Englund (1956), Pauli Granfelt (1959), Taito Vainio (1959) ja Ossi Runne (1963). Olavi Virta sai vuoden 1953 levytyksestään yhden kolmesta kultalevystään vuonna 1972.

Englanniksi laulu sai 1939 sanoituksen nimeltä "My Prayer", ja sen kuuluisimpia levytyksiä ovat Glenn Millerin big band -sovitus samalta vuodelta sekä The Plattersin doo-wop-tyylinen versio vuodelta 1956.

Lähteet
-------

1. ↑  Georges Boulanger Avant de Mourir original *YouTube*. Viitattu 12.6.2018. (englanniksi)
2. ↑  "Ennen kuolemaa", *Suuri toivelaulukirja 6*, s. 241. Toim. Aapeli Vuoristo, 15. painos. F-kustannus, Suuri suomalainen kirjakerho, 2002.
3. ↑  Aapeli Vuoristo (toim.): *Suuri toivelaulukirja 4*, s. 241. Helsinki: Musiikki Fazer ja Suuri Suomalainen Kirjakerho, 1981. ISBN 951-643-668-4.
4. ↑  Hakutulos kappaleelle Ennen kuolemaa Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 12.6.2018.
5. ↑  Lasse Erola: *Olavi Virta ja hänen maailmansa*, s. 160. Helsinki: Ajatus Kirjat, 2005.
| "Freak Me"Silk |
| --- |
| Singlen "Freak Me" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Lose Control* |
|  Äänitetty  | 1992 |
|  Julkaistu | 18. helmikuuta 1993 |
|  Tekijä(t) | Keith Sweat, Roy Murray, Anthony Teno West Johnson |
|  Tyylilaji | R&B, quiet storm |
|  Kesto | 04.36 |
|  Levy-yhtiö | KeiaElektra |
| Listasijoitukset |
| Yhdysvallat Billboard Hot 100: 1.Yhdysvallat Hot R&B/Hip-Hop Songs: 1. |
| Silkin muut singlet |
| "Happy Days"1992 | "Freak Me"1993 | "Girl U for Me / Lose Control"1993 |

**Freak Me** on yhdysvaltalaisen R&B-yhtyeen Silkin kappale, joka julkaistiin helmikuussa 1993 heidän esikoisalbuminsa *Lose Control* toisena singlenä. Kappaleen teki ja tuotti osittain Keith Sweat. Tim Cameron, Jimmy Gates ja Gary Jenkins lauloivat kappaleen. Singlestä tuli yhtyeen listamenestys, sijoittuen ensimmäiselle sijalle niin Billboard Hot 100 -singlelistalla, jossa se pysyi kaksi viikkoa kuin myös *Billboardin* Hot R&B/Hip-Hop Songs -singlelistalla, jossa se pysyi kahdeksan viikkoa. RIAA myönsi kappaleelle platinasertifikaatin 12. huhtikuuta 1993, ja sitä myytiin Yhdysvalloissa yli 1,3 miljoonaa kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Silk *Billboard*. Viitattu 2.3.2018. (englanniksi)
2. ↑  Gold & Platinum *Recording Industry Association of America*. Viitattu 2.3.2018. (englanniksi)
**Heikki Tapani Häggkvist** (s. 3. maaliskuuta 1955 Turku) on suomalainen yritysjohtaja ja yrittäjä, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Häggkvistin puoliso on Anne Marita Henelius. Kansakoulun käynyt Häggvist on suorittanut Vaasan kauppakoulun. Hän on työskennellyt päivittäistavarakaupassa Vaasassa ja ollut taksinkuljettaja ja puhelinmyyjä. Oy Kalottihuolinnan kuljetuspäällikkö Häggkvist oli 1976–1980, Sini-Transin kuljetuspäällikkö 1980–1982, Oy Sisu-Auto Ab:n myyntipäällikkö 1982–1985, Oy C.J. Hartman Ab:n johtaja 1985–1991 ja sitten Wetteri-yhtiön omistaja, toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen. Hän on myös Majalis Oy:n toimitusjohtaja ja on toiminut useiden muidenkin yhtiöiden johtoelimissä. Häggkvistillä on ollut myös oman alansa, liike-elämän ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Alankomaiden kunniakonsulina hän toimi Oulussa. Häggkvist sai kauppaneuvoksen arvonimen 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turunen, Harri: Kauppaneuvos Heikki Häggkvist (1955–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 21.2.2024.
2. ↑  Kiinteistökauppa ei vaikuta Wetteriin.  *Kaleva*, 4.11.2021, nro 300, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.2.2024.  (ei-vapaa)
"Albert l’Ouvrier" vuonna 1848 julkaistussa piirroksessa.
**Alexandre Martin** (27. huhtikuuta 1815 Bury – 28. toukokuuta 1895 Mello) oli ranskalainen mekaanikko, joka nimitettiin vuoden 1848 helmikuun vallankumouksen jälkeen ensimmäisenä ja tuolloin ainoana työväenluokan edustajana Ranskan hallitukseen. Hänet tunnettiin nimellä **Albert l’Ouvrier**, "työläis-Albert", missä muodossa hänen nimensä esiintyi jopa virallisissa asiakirjoissa.

Martin oli alkujaan talonpoikaisesta perheestä, mutta muutti Pariisiin työskennelläkseen setänsä koneliikkeessä. Myöhemmin hän työskenteli nappitehtaassa. Hän kuului 1830-luvulta alkaen poliittisiin salaseuroihin. Hänet vangittiin lyhyesti vuonna 1841. Hän liittyi kristillistä sosialismia kannattaneeseen liikkeeseen, perusti vuonna 1840 tovereidensa kanssa *L’Atelier* ("Työpaja") -nimiseen työväenlehden ja kohosi 1846 Nouvelles Saisons ("Uudet vuodenajat") -nimisen salaseuran johtoon. Helmikuun vallankumouksen jälkeen Martin kutsuttiin 24. helmikuuta Louis Blancin suosituksesta Ranskan väliaikaisen hallituksen sihteeriksi, tarkoituksena varmistaa työläisten tuki uudelle hallitukselle. Blanc ja Martin muodostivat hallituksen radikaaleimman vasemmiston. He molemmat toivoivat uuden hallinnon toteuttavan merkittäviä sosiaalisia uudistuksia ja työskentelivät Luxembourgin komissiona tunnetussa työntekijöiden ja työnantajien yhteisessä komiteassa, joka pyrki löytämään ratkaisuja työolojen parantamiseksi. Martin valittiin huhtikuussa perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Kun Blanc ja Martin pudotettiin toukokuussa uudelleenvalitusta hallituksesta, Martin asettui johtamaan työläisten kansannousua, jonka yhteydessä vihainen väkijoukko tunkeutui 15. toukokuuta kansalliskokouksen tiloihin. Hänet vangittiin Pariisin kaupungintalolla.

Martinia syytettiin valtiopetoksesta ja vuonna 1849 pidetyssä oikeudenkäynnissä hän ei puolustanut itseään. Hänet tuomittiin karkotukseen Belle-Îlen saarelle, josta hänet neljä vuotta myöhemmin siirrettiin vankilaan Toursiin. Hän sai armahduksen vuonna 1859 ja työskenteli sen jälkeen kaasulaitoksen työntekijänä. Vuoden 1870 sodan aikana kansallisen puolustuksen hallitus nimitti Martinin *Commission des Barricades* -nimisen komitean jäseneksi. Hän oli ehdolla kansalliskokoukseen vuonna 1871 ja senaattiin vuonna 1879, mutta ei tullut valituksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Albert l’Ouvrier (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 5.6.2014.
2. 1 2 3 4  Helen Castelli: Albert (Alexandre Martin) (englanniksi) Encyclopedia of 1848 Revolutions. Ohion yliopisto. Viitattu 5.6.2014.
3. 1 2  *Nordisk familjebok* (1904), s. 485 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 5.6.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |

 |
"**Georgia on My Mind**" on Hoagy Carmichaelin säveltämä musiikkikappale vuodelta 1930. Se tunnetaan populaari- ja jazzmusiikin standardina ja Georgian osavaltion tunnuslauluna. Suomeksi sen on levyttänyt Reijo Taipale vuonna 1976 Helena Eevan sanoin nimellä "Muistelen Georgiaa".

Kappale syntyi, kun Carmichaelin saksofonistiystävä Frankie Trumbauer ehdotti, että tämä tekisi kappaleen Georgian osavaltiosta. Nimen keksi Carmichaelin opiskelutoveri Stuart Gorrell, joka myös auttoi kappaleen sanoittamisessa. Pankkialalle päätynyt Gorrell ei sanoittanut enää yhtään kappaletta "Georgia on My Mindin" jälkeen. Vaikka häntä ei ollut virallisesti merkitty sanoittajaksi, Carmichael lähetti hänelle säännöllisesti sovitun osuuden rojalteista.

Carmichaelin ensinauhoituksessa 15. syyskuuta 1930 oli mukana joukko ajan musiikin huippunimiä, muun muassa kornetisti Bix Beiderbecke, pasunisti Jack Teagarden, saksofonistit Jimmy Dorsey ja Pee Wee Russell sekä viulisti Joe Venuti. Ensimmäisenä singlelistalle nousi kappaleella Frankie Trumbauerin orkesteri laulaja Art Jarrettin kanssa. Ray Charlesin vuoden 1960 versio nousi listaykköseksi ja voitti kaksi Grammy-palkintoa. Myös Willie Nelson voitti kappaleella Grammyn vuonna 1979, ja samana vuonna kappale otettiin Georgian viralliseksi tunnuslauluksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jeremy Wilson: Georgia on My Mind *JazzStandards.com*. Viitattu 3.1.2011. (englanniksi)
2. ↑  Hakutulos kappaleelle Muistelen georgiaa Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 16.6.2018. Viitattu 16.6.2018.
3. ↑  History of Anthems *National-anthems.org*.  Arkistoitu 27.1.2010. Viitattu 4.1.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* "Muistelen Georgiaa", *Suuri toivelaulukirja 11*, s. 232. Toim. Heikki Uusitalo. Fazer Musiikki, Suuri suomalainen kirjakerho, 1994. ISBN 951-643-720-6.
Kaksisiipinen oja-aura Saksalaisella pellolla vuonna 1963.
**Oja-aura** on avo-ojien kaivamiseen ja erityisesti vanhojen ojien puhdistamiseen tarkoitettu työkone. Oja-auroja on raskaita malleja metsäojitukseen ja valtaojien kaivuuseen. Maanviljelyssä käytetään kevyempiä tavalliseen maataloustraktoriin kiinnitettäviä sarkaoja auroja. Sarkaoja-auroja on yksipuolisia ja kaksipuolisia. Yksipuolisella tarvitaan kaksi ajokertaa valmiin ojan aikaansaamiseksi, kaksipuolisella valmis oja syntyy yhdellä ajokerralla.

Ensimmäiset 4-6 hevosen vetämät puurunkoiset oja-aurat ilmestyivät pelloille helpottamaan lapiolla tapahtuvaa ojankaivuuta 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa. Oja-auran vetämiseen tarvittiin 8-10 hevosta, joilla syntyi työpäivän aikana hyvissä olosuhteissa kaksipuolisella auralla 10 000-14 000 metriä valmista ojaa. Koneellistumisen myötä aurojen voimanlähteeksi vaihtui traktori. Suomessa oli oja-auroja 8000 kpl vuonna 1941, jonka jälkeen niiden määrä kasvoi voimakkaasti 1960-luvulle tultaessa erityisesti Etelä-Suomessa. Traktoreiden tehon kasvaessa kehitettiin edelleen ojajyrsin.

Lähteet
-------

1. ↑  Metsä oja-aura *Lusto*. Punkaharju:  Suomen Metsämuseo.  Arkistoitu 3.2.2020. Viitattu 3.2.2020.
2. ↑  Taneli Juusela: "Purot ja valtaojat", *Maanviljelijän tietokirja 1*, s. 97. WSOY, 1963.
3. 1 2  Oja-aura *Pieni tietosanakirja III*.  1927. Viitattu 3.2.2020.
4. ↑  Ojitus *Historiallinen maatalous*. Helsinki:  Helsingin Yliopisto. Viitattu 3.2.2020.
Luis de Pablo
**Luis de Pablo** (28. tammikuuta 1930 Bilbao – 10. lokakuuta 2021 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä. Hän kuului Generación del 51:ksi kutsutun avantgardistisen musiikin säveltäjäsukupolven merkkihenkilöihin.

Pablo aloitti musiikkiopintonsa Hondarribiassa ja jatkoi niitä Madridissa, johon muutti vuonna 1939. Hän opiskeli musiikkia enimmäkseen itsenäisesti, mutta sai ohjeistusta muiden muassa Maurice Ohanalta ja Max Deutschilta. Vuonna 1952 Pablo valmistui Madridissa suorittamiensa oikeustieteellisten opintojen päätteeksi. Vuonna 1954 BBC kantaesitti Lontoossa hänen teoksensa *Coral eucarístico*. Samana vuonna hän sai teoksellaan *Quinteto para cuerda y clarinete* palkinnon Samuel Ros -kilpailussa. Sittemmin Pablo sävelsi toistasataa teosta ja perusti aikansa musiikkiin erikoistuneita yhtyeitä, joihin kuuluivat Tiempo y música ja Alea. Hän teki yhteistyötä myös elokuvaohjaajien, kuten Carlos Sauran ja Víctor Ericen kanssa. Lisäksi hän perusti Espanjan elektroakustisen laboratorion.

Pablon saamien palkintojen joukossa olivat Taideansioiden kultamitali (1986), Espanjan kansallinen musiikkipalkinto (1991), Tomás Luis de Victoria -palkinto (2009) ja Venetsian biennaalin Kultainen leijona (2020). Elokuvia, joihin Pablo sävelsi musiikin, olivat muiden muassa *La busca*, *El espíritu de la colmena* ja *La caza*. Vuodelta 1983 on ooppera *Kiu*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Luis de Pablo (Arkistoitu – Internet Archive) Spain Is Culture

Aiheesta muualla
----------------

* Luis de Pablo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jukka Jalmari Pajula** (28. tammikuuta 1921 Taivassalo – 29. huhtikuuta 1991 Hämeenlinna) oli suomalainen kenraaliluutnantti.

Pajula kävi Kadettikoulun sodan aikana 1943 sekä Sotakorkeakoulun 1952 ja valtakunnallisen maanpuolustuskurssin 1963 (ye-upseeri 1963). Jatkosodassa Pajula toimi JR 1:ssä joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä. 1944–1945 hän työskenteli opetusupseerina RUK:ssa. Pääesikunnan komento-osaston toimistoupseerina hän oli 1945–1948. Komppanianpäällikönä hän oli JR 5:ssä 1949. Sotakorkeakoulussa Pajula toimi adjutantti 1949–1950. Etelä-Uudenmaan sotilaspiirin esikunnassa hän oli toimistoupseerina 1953 ja toimistopäällikkönä 1958–1959. Pääesikunnan järjestelyosaston toimistoesiupseerina hän toimi 1954–1958 sekä 1959–1962. Sotakorkeakoulussa Pajula opetti strategiaa 1962–1964. Savon prikaatissa hän toimi esikuntapäällikkönä ja pataljoonan komentajana 1964–1967. Uudenmaan jääkäripataljoonaa hän komensi 1967–1968. Pääesikunnan jalkaväkitoimiston toimistopäällikkönä hän oli 1968–1970. Jalkaväen tarkastajana hän toimi 1974–1976. Etelä-Suomen sotilaslääniä hän komensi vuosina 1976–1981, kunnes jäi eläkkeelle.

Pajula herätti huomiota 1980-luvun alussa kutsuessaan siviilipalvelusmiehiä "rintamakarkureiksi" ja "yhteiskunnan siivelläeläjiksi".

Ylennykset: vänrikki 1941, luutnantti 1942, kapteeni 1947, majuri 1958, everstiluutnantti 1964, eversti 1971, kenraalimajuri 1973, kenraaliluutnantti 1977.

Lähteet
-------

1. 1 2  Katri Himma: Kuolleita: Kenraaliluutnantti Jukka Pajula (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 9.5.1991. Viitattu 19.5.2018.
2. ↑
Kenttärovastin kauluslaatta
Kenttärovastin olkalaatta
**Kenttärovasti** on palvelusarvo Puolustusvoimien kirkollisen työn alalla Suomen puolustusvoimissa. Kenttärovastin arvo rinnastetaan maa- ja ilmavoimissa everstiluutnantin ja merivoimissa komentajan arvoon.

Kenttärovastina voi toimia Suomen evankelisluterilaisen kirkon pappi, jolla on pätevyys kirkkoherran virkaan. Koulutukseltaan hän on vähintään ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut, yleensä teologian maisteri. Kenttärovasteja toimii Pääesikunnassa sekä Maavoimien, Merivoimien ja Ilmavoimien esikunnissa sekä maavoimien isoimmissa joukko-osastoissa (Porin-, Karjalan, ja Kainuun prikaatissa) joissa on myös sotilaspastori.*lähde?*

Kenttärovastin alaisuudessa toimivat hänen vastuualueellaan toimivat sotilaspastorit, sotilasdiakonit, varusmiespapit sekä varusmiesdiakonit.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkko tukee maanpuolustustyötä (Arkistoitu – Internet Archive), Suomen evankelis-luterilainen kirkko

Kirkollinen työ puolustusvoimissa

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilökunta: | Kenttäpiispa | Kenttärovasti | Sotilaspastori | Sotilasdiakoni |
| Varusmiehet: | Varusmiespappi ja -diakoni |
**Interplay Entertainment Corporation** on yhdysvaltalainen videopelien kehittämiseen ja julkaisuun keskittynyt yritys.

Historia
--------

Interplay perustettiin alun perin nimellä Interplay Productions Kaliforniassa, Yhdysvalloissa vuonna 1983. Interplay tuli heti tunnetuksi laadukkaista roolipeleistään, kuten *The Bard’s Tale* ja *Wasteland*.

Interplay alkoi julkaista omia pelejään vuonna 1988 ja siirtyi sitten julkaisemaan myös muiden yhtiöiden pelejä, mutta jatkoi kuitenkin sisäistä pelien kehitystä. Vuonna 1993 Interplay julkaisi menestyksekkään Descent-pelin, jonka Parallax Software oli kehittänyt. Interplay julkaisi *Fallout: A Post Nuclear Role Playing Gamen* vuonna 1997, josta tuli sen yksi tunnetuimmista tavaramerkeistä ja se saikin jatkoa vuonna 1998. *Baldur’s Gate* jatkoi laadukkaiden roolipelien sarjaa saaden myöhemmin jatko-osan sekä useita lisälevyjä. *Baldur’s Gate* -sarjan kehitti BioWare ja sen julkaisi Interplayn alainen Black Isle Studios.

Interplayn menestyksekkäimmät julkaisut olivat tietokonepelejä. Yhtiö julkaisi myös muutamia konsolipelejä, kuten *Clay Fighter*, *Rock ’N Roll Racing*, *The Lost Vikings* ja *Baldur’s Gate: Dark Alliance*, mutta ei onnistunut luomaan pitkäkestoista konsolipelien sarjaa.

Vuonna 1998 Interplay listautui pörssiin ja vaihtoi nimensä *Interplay Entertainment Corporationiksi*. Interplay kärsi tappiota seuraavien vuosien aikana, ja vuonna 2002 se solmi Vivendi Universalin kanssa julkaisusopimuksen. Ranskalainen Titus Interactive sai heti julkaisusopimuksen jälkeen enemmistöomistuksen Interplaysta, jonka jälkeen yhtiön perustaja Brian Fargo erosi tehtävästään. Myöhemmin vuonna 2002 Interplay poistettiin pörssistä liian alhaisen listahinnan vuoksi. Vuonna 2004 Interplay suljettiin väliaikaisesti maksamattomien vuokrien ja palkkojen johdosta.

Heinäkuussa 2004 Interplay oli lähellä konkurssia ja vielä samassa kuussa se myi oikeudet Bethesda Softworksille *Fallout 3* -tavaramerkkiin sekä option kahteen seuraavaan *Fallout*-peliin, säilyttäen oikeudet *Fallout*-online-peleihin itsellään. Huhtikuussa 2007 Bethesda omistaa täyden *Fallout*-lisenssin Interplayn omistaessa ainoastaan oikeudet *Fallout*-MMOG:hen.

Pelit
-----

*Pääartikkeli: Luettelo Interplayn videopeleistä*
Vain tunnetuimmat pelit. Interplay on pelin kehittäjä, ellei sitä erikseen mainita.

* Fallout Tactics: Brotherhood of Steel (2001), Micro Forté/14 Degrees East
* Descent³ (1999), Outrage Entertainment
* Baldur’s Gate (1998), BioWare
* Fallout 2 (1998), Black Isle
* Redneck Rampage (1997), Xatrix Entertainment
* Fallout: A Post Nuclear Role Playing Game (1997), Black Isle
* Descent II (1996), Parallax Software
* M.A.X. (1996)
* Descent (1995), Parallax Software
* Virtual Pool (1995), Celeris
* Rock ’N Roll Racing (1993), Silicon & Synapse
* Alone in the Dark (1992), I-Motion
* The Lost Vikings (1992), Silicon & Synapse
* Battle Chess (1988)
* Wasteland (1987)
* The Bard’s Tale (1985)

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Interplayn kotisivut
* Lista Interplayn peleistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Mauri Alasaari vuonna 1972.
**Mauri Toivo Kalervo Alasaari** (9. toukokuuta 1934 Seinäjoki – 23. joulukuuta 2014 Espoo) oli Espoon apulaiskaupunginjohtaja, poliitikko ja radikaalipappi.

Alasaari valmistui ylioppilaaksi vuonna 1953 ja teologian kandidaatiksi vuonna 1956. Pappisvihkimyksen hän sai vuonna 1957 ja oli monet vuodet "Suomen nuorin pappi" -tittelin kantaja. Alasaari toimi pappina ensin eri seurakunnissa ja sitten Suomen Kristillisen Ylioppilasliiton ylioppilaspappina Helsingissä vuosina 1963–1966. 1960-luvun lopulla hän oli Lahnuksen yhteiskoulun rehtori ja Oppikoulunopettajien keskusjärjestön toiminnanjohtaja.

Mielipiteidensä vuoksi Alasaarta luonnehdittiin 1960-luvulla "radikaalipapiksi". Hänen väitettiin suhtautuvan liian myönteisesti rauhanliikkeeseen ja hän joutui vastaamaan Helsingin Teiniyhdistyksen lehden päätoimittajana lehdessä julkaistusta "hillittömän pornografisesta" tekstistä, joka johti Helsingin piispalta saatuihin nuhteisiin.

Alasaari oli Espoon kauppalanvaltuustossa ja -hallituksessa Liberaalisen kansanpuolueen jäsenenä. Hänestä tuli sivistystoimen apulaiskaupunginjohtaja vuonna 1971 Espoon muuttuessa kaupungiksi. Alasaari kehitti tehtävässä erityisesti koululaitosta. Hän jäi virasta eläkkeelle vuonna 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Raitanen, Pirjo: Radikaalipappi kehitti koululaitosta Espoossa.  *Helsingin Sanomat*, 18.1.2015, s. C33. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.1.2015.
2. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978 *Runeberg.org*. Viitattu 13.8.2015.
**Arvo Rissanen** (11. syyskuuta 1902 Helsinki – 15. syyskuuta 1985) oli suomalainen rakennusmestari ja teollisuusneuvos, joka oli myös uimahyppääjä ja taidemaalari.

Henkilöhistoria
---------------

Arvo Rissasen vanhemmat olivat isännöitsijä Manfred Rissanen ja Maria Eufrosyne Kallström ja puoliso vuodesta 1925 Anna Maria Järvinen. Rissanen valmistui rakennusmestariksi Turun teollisuuskoulusta 1922 ja opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1916–1921. Hän toimi rakennusliike Kolmion työpäällikkönä 1925–1929, Haagan kauppalan rakennusmestarina 1930–1931, Suomen urheiluopiston rakennustöiden valvojana 1932–1934 ja sitten yrittäjänä vuoteen 1973 asti. Rissanen osallistui taidenäyttelyihin ja piti omia näyttelyitä 1942–1955. Uimahyppyjen Suomen mestari hän oli 1919, 1920, 1928, 1929 ja 1931 ja Pohjoismaiden mestari 1931. Rissasella oli useita rakennusalan ja muita luottamustehtäviä, sotilasarvoltaan hän oli pioneeriaselajin kapteeni. Teollisuusneuvoksen arvonimi myönnettiin Rissaselle 1963.

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, ss. 709–710. (Viitattu 28.4.2019)
2. 1 2  Kuolleita. Teollisuusneuvos Arvo Rissanen. *Helsingin Sanomat*, 28.9.1985, s. 20.
3. ↑  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 856. Helsinki: Otava, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* *Arvo Rissanen*, 1955, Yrjö Similä. Julkaisussa *Rakennusmiehiä ja -mestareita*, ss. 155–162.
**Paula Repo** (4. helmikuuta 1900 Utra, Kontiolahti – 17. tammikuuta 1988) oli suomalainen kirjailija.

Repo tuli ylioppilaaksi 1918. Hän sai hospitanttitodistuksen Sortavalan seminaarista 1921. Repo toimi opettajana Värtsilän kansakoulussa yhden lukukauden vuonna 1919 ja Värtsilän yhteiskoulussa vuosina 1921–1924. Repo opiskeli Helsingin Yliopistossa ja teki opintomatkoja Saksaan 1923 ja 1935, Italiaan 1923 ja Tanskaan 1925.

Kirjailija Jaakko Yli-Juonikas tarkastelee artikkelissaan Revon vuonna 1945 julkaisemaa eläinfaabelikokoelmaa "Lapsi ja Satakieli" tekijän elämäkertatietoja vasten, jotka on tallennettu psykoterapeutti Allan Johanssonin teokseen "Skitsofrenia: sairaus vai elämänmuoto?". Repo päätyi Johanssonin yksityisvastaanotolle vuonna 1955. Tuolloin hän oli sairastanut skitsofreniaa jo yli neljännesvuosisadan. Johanssonin mukaan Repo luovutti hänelle 107 kirjoittamaansa runoa käsittävän käsikirjoituksen 10–15 vuoden ajalta vuonna 1980, joita ei lopulta kustannettu tekijän korkean iän vuoksi.

Revon vanhemmat olivat nimismies Wladimir Repo ja opettaja Anni Riitta (o.s. Muttonen).

Teoksia
-------

* *Lapsi ja satakieli : eläinsatuja*; kuvittanut Heli Ojanperä. Kustannusosakeyhtiö Aura, Turku 1945

Lähteet
-------

* Paula Repo SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)

### Viitteet

1. 1 2 3  Repo, Paula, Sortavalan Seminaari 1880–1940: muistojulkaisu, sivu 565, toimittanut Iivo Härkönen, K.H. Pankakoski ja Väinö Seppä, 1940, Valistus Helsinki
2. ↑  Paula Repo, Helsingin ortodoksinen hautausmaa, Helsinki, kortteli 27, rivi 4, paikka 5, viitattu 2.2.2023
3. 1 2 3  Suomen Kirjailijat 1945–1980, Repo, Paula, sivu 556, toimittajat Maija Hirvonen, Hannu Launonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 402, Helsinki 1985
4. 1 2  Jaakko Yli-Juonikas: Ulkopuolella kaiken arvostelun: neljä sivuutettua suomalaista proosateosta, Kritiikin uutiset, Suomen Arvostelijain Liitto ry *kritiikinuutiset.fi*.  24.8.2021. Viitattu 2.2.2023.
5. 1 2 3  Allan Johansson, Skitsofrenia: sairaus vai elämänmuoto?, WSOY, Juva 1987