recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**M/S Svansjö** oli suomalainen moottorirahtilaiva, joka ajoi konerikon jälkeen 19. lokakuuta 1971 saaren rantaan Pellingin saaristossa Loviisan edustalla. Laivan miehistö pelastui mutta laiva jäi hylyksi.

Toivo Torkkelin omistama ja Haminaa kotisatamanaan pitänyt Svansjö oli rehulastissa matkalla Helsingistä Kotkaan kun se konerikon jälkeen ajoi myöhään illalla Vastamaa-nimisen saaren rantaan Loviisan Hamnholmenissa. Laivan keula pysähtyi muutaman metrin päähän saaren rannasta ja miehistö pelastui saarelle. Vedenpinnan alla oleva hylyn jäänteet ovat kohtisuorassa saaren rantaa vastaan mutta hylystä ei ole näkyvissä mitään pinnalla eikä saaren rannalla.

390 bruttorekisteritonnin ja 520 kuollutpainotonnin Svansjön pituus oli 44,6 metriä, leveys 7,6 metriä ja syväys 3,6 metriä. Laivan dieselmoottorin teho oli 360 hevosvoimaa ja suurin nopeus 8,5 solmua. Laivan rakensi vuonna 1936 hampurilainen Deutsche Werft A. G. Betrieb Finkenwärder-telakka alun perin paikallislikenteen matkustajalaivaksi nimellä *Finkenwerder*. Laivan omisti Hafen-Dampfschiffahrts AG ja sen kotisatama oli Hampuri. Laiva upposi toisen maailmansodan loppuvaiheissa ilmapommituksen aikana 11. maaliskuuta 1945. Se nostettiin ylös vuonna 1949 ja muutettiin rahtilaivaksi. Laiva oli sitten hampurilaisten varustamoiden omistuksessa nimillä *Claus Bischoff* ja *Jenny Porr*. Vuonna 1959 laiva ostettiin Suomeen ja se sai nimen *Marga*. Svansjö nimen laiva sai 1963. Sen omistivat viimeksi vuodesta 1963 porvoolainen Paul Vilhelm Lindqvist, vuodesta 1965 kaskislainen Arne Hilding Karlsson ja vuodesta 1971 haminalainen Toivo Torkkeli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hylyt.net : Svansjö
2. 1 2 3  Wrecksite.eu : M/S Svansjö
3. 1 2 3  Äänimeri-sivusto : Marga, Partrederi : Marga (2)
Kaksi onigiriä
Supermarketissa myytävä onigiri
**Onigiri** (jap. おにぎり) tai **omusubi** (jap. おむすび) on japanilainen, riisistä tehty välipala, joka on tavallisesti kolmion tai soikion muotoinen ja *nori*-merilevällä ympäröity. Onigiri on yksi suosituimmista välipaloista Japanissa, ja sen eri muunnoksia myydäänkin useimmissa kaupoissa.

Onigirin yksinkertaisin muoto sisältää pelkkää suolattua riisiä (*shiomusubi*), mutta siinä voidaan käyttää lukuisia erilaisia täytteitä: usein *umeboshia*, suolattua lohta, kanaa, tonnikalaa ja majoneesia, mätiä (*tarako* ja *mentaiko*), soijakastikkeella maustettua *katsuobushia*, *konbu*-merilevää, *tsukemono*-pikkelsejä tai jopa juustoa. Myös riisiä voidaan maustaa eri tavoin. Yleinen variantti on azukipavuilla punaiseksi värjätty *sekihan*, ruskea riisi (*genmai*) ja erilaisia jyviä sisältävä riisi (*zakkokumai*). Riisiin voidaan sekoittaa myös muun muassa *wakame*-merilevää, pieniä *shirasu*-kaloja, *shiso*-yrttiä ja niin edelleen.

Onigireinä pidettyjen riisipallojen jäänteitä on löydetty jo Yayoi-kaudelta ajanlaskun alun tienoilta, mutta nykyisen kolmiomaisen muotonsa merileväkääreineen ruoka sai Edo-kaudella. Onigiri on Japanissa lohturuokaa, jota syödään usein lounaaksi, piknikeillä ja tapahtumissa. Ruoan nimi tuo mielleyhtymiä läheisyyteen ja ihmisten välisiin yhteyksiin: *nigiru* tarkoittaa ’tarttua’, *musubu* ’sitoa yhteen’, ’yhdistää’.

Onigireitä valmistetaan usein kotona lounaaksi, mutta niitä voi ostaa myös kaikista ruokakaupoista. Kaupoissa myytävät onigirit on pakattu niin, että merilevä ei koske riisiin ennen pakkauksen avaamista ja säilyy siten rapeana. Suolan ansiosta onigiri säilyy jääkaapin ulkopuolella syömäkelpoisena jopa kuusi tuntia, umeboshilla maustettuna kahdeksan tuntia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  McMahon, David: Having a ball: the grab-and-go pleasures of onigiri NHK. Viitattu 10.7.2018.
2. 1 2 3  Prasertong, Anjali: Portable Lunch Idea: Onigiri (Japanese Rice Balls) kitchn. Viitattu 10.7.2018.
3. ↑  In Japanese, Onigiri Means Love and Comfort VOA. Viitattu 10.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Onigiri** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee järveä Sallassa. Sanan muista merkityksistä, katso Onkamon täsmennyssivu.*

**Onkamojärvi** (ven. Онкамоярви) on Onkamon kylän pohjoispuolella Sallan kunnassa Lapissa sijaitseva järvi. Järvi on Suomen ja Venäjän rajalla, mutta suurin osa siitä on Suomen puolella. Onkamojärven pinta-ala on 19,05 neliökilometriä, pituus noin 7,7 kilometriä ja leveys 3–4 kilometriä. Rantaviivaa järvellä on 44,1 kilometriä. Onkamojärvi on matala, ja sen keskisyvyys on 1,85 metriä. Järven syvin kohta sijaitsee järven keskiosassa ja on syvyydeltään viisi metriä. Onkamojärven rannat ovat soisia ja metsäisiä. Etelärannalla on vapaa-ajan kiinteistöjä.

Järvessä on 32 saarta, joista suurimmat ovat Kallunkisaari, Nilisaari ja Oravasaari. Muita saaria ovat muun muassa Karvastekemäsaari, Kätkänsuusaari, Lujesaaret, Majavasaari, Markuksen Aittasaari, Peurasaari, Saaranpaskantamasaari, Talvitiensuusaari, Tossonsaari ja Vitsinsaari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  OIVA – Ympäristö- ja paikkatietopalvelu (edellyttää rekisteröitymisen) Ympäristöhallinto. Viitattu 12.11.2010.
2. 1 2 3 4 5 6  Onkamojärvi (73.083.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 11.4.2020.
3. 1 2  Onkamojärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 11.4.2020.
**Šamil Hisamutdinov** (ven. Шамиль Хисамутдинов, s. 20. syyskuuta 1950) on entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka edusti aktiiviaikoinaan kansainvälisellä tasolla Neuvostoliittoa. Hän on lähtöisin Moskovan alueelta.

Ensimmäisissä kansainvälisissä arvokilpailuissaan, 1972 Münchenin olympialaisissa, Hisamutdinov voitti kultamitalin 68 kilogramman painoluokassa. Loppuottelussa häntä oli vastassa Stojan Apostolov. 

Vuonna 1973 Hisamutdinov voitti kultaa sekä Helsingin EM-kisoissa, missä hän kohtasi finaalissa toisen bulgarialaisen, Nedko Nedevin, ja syyskuussa Teheranin MM-kisoissa, loppuotteluvastustajana jugoslavialainen hallitseva maailmanmestari Sreten Damjanović. Hisamutdinov voitti EM-kultaa myös seuraavana vuonna Madridin EM-kisoista kohdattuaan loppuottelussa puolalaisen Andrzej Supronin. Supron tuli uudelleen vastaan 1975 MM-kisojen loppuottelussa, ja tälläkin kertaa Hisamutdinov vei voiton ja uransa toisen maailmanmestaruuden. Viimeisissä arvokisoissaan, 1976 Leningradin EM-kisoissa, Hisamutdinov saavutti pronssia.

Painiuransa jälkeen Hisamutdinov on muun muassa toiminut Venäjän maajoukkueen kreikkalais-roomalaisen painin päävalmentajana.

Lähteet
-------

* Šamil Hisamutdinov FILA:n tietokannassa

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Onerva Mäki** (o.s. Nummelin, s. 16. joulukuuta 1926) toimi erityispedagogiikan lehtorina erikoisalanaan cp-, kuulo- ja näkövammaisuus vuosina 1962–1990.

Mäki perehtyi ASLA-stipendillä vuonna 1955 Yhdysvalloissa CP-vammaisten koulutukseen ja puheopetukseen. Suomeen palattuaan hän perusti Suomen ensimmäisen CP-luokan Helsingin raajarikkoisten kouluun ja toimi koulussa cp-vammaisten puheopettajana vuoteen 1962. Vuonna 1964 hän muutti Jyväskylään ja käynnisti yliopistossa logopedisen klinikan. Siihen kuuluvaa lehtoraattia Mäki hoiti vuoteen 1969.

Kuulo-ja näkövammaisten opettajakoulutus siirtyi Kouluhallitukselta Jyväskylän yliopistoon erityispedagogiikan laitokselle. Onerva Mäki nimitettiin vuonna 1971 aistivammaispedagogiikan yp. lehtorin virkaan. Tehtävänä oli vastata kuulo- ja näkövammaisten lasten erityisopettajankoulutuksesta. 1980-luvulla hän aloitti suomalaisen erityispedagogiikan viennin kehitysmaihin. Afrikkalaisia opettajia alettiin kouluttaa erityisopettajiksi Jyväskylän yliopiston erityispedagogiikan laitoksessa. STAFRICA-projektissa koulutettiin 3 vuoden aikana 54 erityisopettajaa viidestä Afrikan maasta. Kehitysyhteistyö laajeni myös muihin Afrikan maihin. Useat afrikkalaiset opiskelijat jatkoivat Jyväskylän yliopistossa tohtoritutkintoon. Vuonna 1990 perustettiin Niilo Mäki Säätiö, jonka perustajajäseninä olivat professorit Heikki Lyytinen ja Timo Ahonen sekä Onerva Mäki. Hänen työnsä on jatkunut Niilo Mäki Instituutin kehitysyhteistyöhankkeiden parissa ja laajentunut myös Chileen ja Baltiaan. 

Onerva Mäki oli naimisissa erityispedagogiikan ensimmäisen professorin, Niilo Mäen, kanssa.

Huomionosoitukset
-----------------

Mäki sai vuonna 2000 kasvatustieteen kunniatohtorin arvon. Marraskuussa 2009 hänelle myönnettiin Unescon Jan Amos Comenius -palkinto. Mäki oli ensimmäinen suomalainen tämän palkinnon saaja.

Jyväskylässä toimiva valtion erityiskoulu on nimeltään Valteri-koulu Onerva.

Lähteet
-------

1. 1 2  Onerva Mäelle Comenius-palkinto *Opettaja eLehti*.  9.1.2009. OAJ.  Arkistoitu 10.1.2014. Viitattu 10.1.2014.
2. ↑  Liukkonen-Järvinen, Terhi & Luotojoki, Tiia: Onerva Mäki, erityislasten puolestapuhuja (pdf)  2007. Web Archive:  Niilo Mäki Instituutti.  Arkistoitu 10.1.2014. Viitattu 28.10.2021.
3. ↑  Onerva Mäki Web Archive:  Onerva Mäen koulu.  Arkistoitu 16.11.2016. Viitattu 28.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Valteri-koulu Onerva
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

Shakissa **munaus** on erittäin huono siirto, jonka pelaaja ymmärtää virheeksi siirron tehtyään tai viimeistään vastustajan tehtyä siirtonsa. Munaus voi johtua aikapulasta, liiallisesta itseluottamuksesta tai huolimattomuudesta. Algebrallisella merkintätavalla munaus merkitään yleensä kommentoidessa siirtoja kahdella kysymysmerkillä: "**??**". *lähde?*

Shakkisokeus (engl. *Chess blindness*) on leikkimielinen termi, jota käytetään, kun pelaaja ei näe ilmiselviä siirtoja pelatessaan shakkia, vaan tekee ilmiselvän huonoja siirtoja. Siegbert Tarrasch, joka oli ammatiltaan lääkäri, käytti tilanteesta nimeä *amaurosis schacchistica*. Hän kuvaili shakkisokeutta vakavaksi ja mahdollisesti tarttuvaksi taudiksi, johon ei ole selvää parannuskeinoa.

Lähteet
-------

* Hooper, David & Whyld, Kenneth: *The Oxford Companion to Chess*. Oxford University Press, 1984. ISBN 0-19-217540-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  KvM Aleksei Holmsten  13.07.2001. shakki.net.  Arkistoitu 16.10.2008. Viitattu 15.6.2009.
2. ↑  Hooper, David & Whyld, Kenneth: *The Oxford Companion to Chess*, s. 11. Oxford University Press, 1984. ISBN 0-19-217540-8. (englanniksi)

Katso myös
----------

* Perärivin matti
**Outi Katariina Martikainen** (s. 9. huhtikuuta 1962 Jyväskylä) on suomalainen tekstiilitaiteilija.

Martikaisen teosten tunnusomaisia piirteitä ovat käsintehtyjen tekstiilitekniikoiden skaalaaminen suureen kokoon ja kierrätysmateriaalien käyttö. Martikaista kiinnostaa teoksen koon muutoksen vaikutus tunnelmaan sekä valitun materiaaliin ja valon vaikutus teokseen. Martikainen kuvaa pieniä diskreettejä aiheita suuressa mittakaavassa. Hän käyttää arkipäiväisiä, edullisia tai kierrätettyjä materiaaleja. Hän on käyttänyt teostensa materiaalina muun muassa pussinsulkimia, pesulanmerkkilappuja tai polypropeeninarua.

Martikainen hallitsee monia erilaisia tekstiilitekniikoita ja kykenee itse toteuttamaan teoksensa niin halutessaan. Hänen teoksissaan näkyy vahva tekninen osaaminen ja tekstiilitekniikoiden hallinta. Kokeilemalla uusia materiaaleja ja yhdistelemällä niitä mielikuvituksellisesti erilaisiin perinteisiin tekstiilitekniikoihin hän luo uudenlaisia tunnelmia ja vastakohtaisuuksia.*kenen mukaan?*

Martikainen on pitänyt yksityisnäyttelyjä Suomessa ja hän on osallistunut suomalaisten taiteilijoiden ja muotoilijoiden yhteisnäyttelyihin ulkomailla. Hänet on kutsuttu kansainvälisiin näyttelyihin esittelemään tuotantoaan. Hän edusti Suomea Lost in Lace -näyttelyssä Englannin Birminghamissä.

Palkinnot ja tunnustukset sekä apurahat
---------------------------------------

* Vuoden tekstiilitaiteilija 2006

Teoksia ja töitä
----------------

### Rakennuksien julkisivulasien suunnittelu

* 2000: Expo Hannover, Suomen paviljonki, Saksa
* 2001: Soneran toimistotalo, Elimäenkatu, Helsinki
* 2001: Koneen torni, Keilalahti, Espoo
* 2003: TKP/FMC toimistot, Pasila, Helsinki
* 2006: Kuriirinmuuri, Vernissakatu 1, Tikkurila, Vantaa
* 2008: Movers Business Garden, Kutomotie 2, Helsinki
* 2009: Opetushallitus, Hakaniemenranta 6
* 2013: Ruoholahden Ankkuri, Itämerenkatu 23, Helsinki

### Sisätiloihin suunnitellut teokset

* 1999: NIFCA, Nordic Institute for Contemporary Art (nykyisin Kulturkontakt Nord), Suomenlinna, Helsinki
* 2004: Oulun yliopisto, Lääketieteellinen tiedekunta, Oulu
* 2007: Klinger Finland Oy, Masala, Kirkkonummi

Lähteet
-------

1. ↑  Arkistoitu kopioCurriculum vitae. Outi Martikainen (pdf) (tiivistelmä) Ornamo, finnishdesigners.fi.  Arkistoitu 11.4.2019. Viitattu 11.4.2019.
2. 1 2  Vuoden tekstiilitaiteilija tekee kierrätyslamppuja, lasijulkisivuja ja pihamattoja  8.6.2006. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 11.4.2019.
3. 1 2  Outi Martikaisesta vuoden tekstiilitaiteilija *Turun Sanomat, ts.fi*.  10.6.2006. Viitattu 11.4.2019.
4. ↑  Saila Keskiaho: Outi Martikainen tekee taidetta naruista tietokoneohjatuilla kangaspuilla *Kirkko ja kaupunki, kirkkojakaupunki.fi*.  16.11.2016. Viitattu 11.4.2019.
5. ↑  Outi Martikainen (Arkistoitu – Internet Archive), Lost in Lace. Viitattu 13.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Outi Martikaisen kotisivut
Strömsholmin linna vuonna 1900.
**Strömsholmin linna** (ruots. *Strömsholms slott*) sijaitsee Keski-Ruotsissa Västmanlandin läänissä. Tarkemmin ilmaistuna linna on entisen Kolbäckin pitäjän alueella Strömsholmin taajamassa nykyisessä Hallstahammarin kunnassa. Se on yksi Ruotsin kuninkaallisista linnoista. 

Ensimmäinen linna oli Kustaa Vaasan rakennuttama 1550-luvulla ja se toimi pohjana nykyiselle linnalle. Linna rakennettiin 1669–1674 kuningatar Hedvig Eleonooralle. Suunnittelusta vastasi arkkitehti Nicodemus Tessin vanhempi.

Kellertävän linnan ulkopuoli edustaa barokkityyliä, kun taas sisustus on kustavilaista. Sisustuksesta vastasi arkkitehti Carl Fredrik Adelcrantz. Linna sisältää merkittävän kokoelman ruotsalaista maalaustaidetta 1600-luvulta. Linnan ylimmissä tiloissa sijaitsee kappeli, joka on rakennettu 1730-luvulla.

Vuodesta 1993 linna on ympäristöineen ollut Statens fastighetsverkin hallinnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Statens fastighetsverk: Strömsholms slott (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) Viitattu 18.5.2013. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Strömsholmin linna**.
* Nationalmuseum: Strömsholms slott (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) [vanhentunut linkki]

Ruotsin kuninkaalliset linnat

* Hagan linna
* Drottningholmin linna
* Gripsholmin linna
* Kiinalainen paviljonki
* Kustaa III:n paviljonki
* Rosendalin linna
* Rosersbergin linna
* Strömsholmin linna
* Tukholman kuninkaanlinna
* Tullgarnin linna
* Ulriksdalin linna
**Koriariakasvit** (Coriariaceae) on muutamalajinen kasviheimo koppisiemenisten Cucurbitales-lahkossa, jonka tunnetuin heimo on kurkkukasvit (Cucurbitaceae). Koriariakasveissa on vain yksi suku, koriariat (*Coriaria*).

Tuntomerkit
-----------

Koriariat ovat tavallisesti pensaita, joiden juurinystyröissä on typpeä sitovia *Frankia*-suvun sädesieniä. Silmut ovat tavallisesti suomuisia. Lehdet sijaitsevat vastakkaisina pareina ja ovat pienikorvakkeisia, ruodittomia ja yksinkertaisia, mutta oksa saattaa näyttää päällisin puolin tarkasteltuna parilehdykkäiseltä lehdeltä ehkäistyneen kasvunsa takia. Kukat ovat yksi- tai kaksineuvoisia; edellisessä tapauksessa kasvit ovat sekasopuisia eli polygaamisia (samassa kasvissa sekä yksi- että kaksineuvoisia kukkia). Kukinto on terttu, ja sen kukat ovat esilehdettömiä. Kehä on kaksikiehkurainen ja heikosti erilaistunut verhiöksi ja teriöksi. Terälehdet ovat möyheitä, usein kölimäisiä. Heteitä on kymmenen, ponnen lokeroside on ohut. Vain tyveltään yhdislehtinen sikiäin koostuu viidestä emilehdestä, joiden vartalot ovat ohuita ja kauttaaltaan luottipintaisia. Hedelmä on kerrannainen, hedelmykset ovat pähkylöitä, joita turvonneet terälehdet ympäröivät ja joiden tyveen vartalot vielä kiinnittyvät.

Levinneisyys
------------

Koriarioiden levinneisyys on hyvin hajanainen. Niitä on eteläisen Tyynenmeren saarilla ja sitä ympäröivillä alueilla pohjoisimpana Japanissa. Sen lisäksi niitä kasvaa Himalajalta Etelä-Kiinaan ulottuvalla alueella ja Välimerenmaiden länsiosissa.

Luokittelu
----------

Aikaisemmin koriariakasvien systemaattinen asema on ollut epävarma. Cronquist (1981) vei heimon Ranunculales-lahkoon eli leinikkikasvien (Ranunculaceae) yhteyteen. Takhtajan (1997) piti sitä omana lahkonaan Rosidae-alaluokassa pääasiassa erillisten emilehtien takia.

Koriarioiden suvussa on viisi lajia.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001–). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, heinäkuu 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3  Stevens 2001–, Viittaus 13.12.2014.
2. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q6930198
* Wikispecies: Coriariaceae
* CoL: 8KC
* EoL: 2498036
* EPPO: 1COIF
* FoC: 10218
* Fossilworks: 55736
* GBIF: 3701754
* GRIN: 291
* iNaturalist: 71481
* IPNI: 77126632-1
* IRMNG: 112818
* ITIS: 18872
* NCBI: 3458
* NZOR: dc1ff219-89ae-4e39-8e65-8095ce0ebf76
* Open Tree of Life: 964067
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126632-1
* Tropicos: 42000035
* Watson & Dallwitz: coriaria
* WFO: wfo-7000000150

 |

 |
Nord 1500 Griffon
**Nord 1500 Griffon** oli ranskalaisen Nord Aviation-tehtaan 1950-luvun puolivälissä kehittämä patopainemoottorilla varustettu hävittäjän prototyyppi. Pyrkimyksenä oli kehittää Ranskan ilmavoimille lentokone, joka lentää yli kaksinkertaisella äänennopeudella aikana, jolloin suihkumoottoritekniikka ei pystynyt aikaansaamaan näin suurta nopeutta. Lentoonlähtöä ja laskeutumista varten koneessa oli myös suihkumoottori. Koneen ensilento lennettiin 20. syyskuuta 1955.

André Turcat oli koneen ohjaajana sillä lennolla vuonna 1958, jolloin kone saavutti 2,19 Machin nopeuden. Koneessa oli monia vajavuuksia, mm. sen siipien kuumenemisesta johtuen, koska Ranskalla ei ollut käytössä Inconel-metalliseosta eikä titaania.

Griffonin kehitystyö lopetettiin yhden prototyypin rakentamisen jälkeen. Dassaultin Mirage III täytti Ranskan ilmavoimien tarpeet.

Museokoneita
------------

Ainoa Griffon on Le Bourget'ssa ilmailumuseossa.

Lähteet
-------

* Donald, David: *The encyclopedia of world aircraft*. Enderby: Blitz editions, 1997. ISBN 1-85605-375-X.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Donald 1997 s. 693

Aiheesta muualla
----------------

* Le Nord 1500 Griffon (ranskaksi)
Iisakki Lattu.
**Iisakki Lattu** (21. elokuuta 1857 Kolppana, Inkerinmaa – 7. toukokuuta 1932 Helsinki) oli inkeriläissyntyinen kansakoulunopettaja ja pitkäaikainen Kansallisteatterin näyttelijä.

Latun vanhemmat olivat talollinen, kunnanvanhin Aaprami Lattu ja Saara Kämpäs. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi ja lukkariksi Kolppanan suomalaisesta seminaarista 1876 ja toimi opettajana Inkerissä Liisilässä, Rahikkalassa ja Tuutarissa 1876–1884. Hän oli samaan aikaan myös kunnankirjurina ja kirjastonhoitajana Tuutarissa.

Lattu toimi Suomalaisen teatterin näyttelijänä 1884–1902 ja Kansallisteatterin näyttelijänä 1902–1918. Hän oli myös Suomalaisen teatterin ja Kansallisteatterin kirjastonhoitajana 1884–1927, Suomalaisen näyttämön eläkelaitoksen esimiehenä 1896-1918 ja Kansallisteatterin hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 1909.

Iisakki Lattu näytteli uransa aikana yli 200 roolissa. 1920-luvulla hän esiintyi myös muutamassa elokuvaroolissa. Näyttelijänä Lattu tunnettiin kansanomaisena koomikkona, hänen tunnetuimpia näytelmäroolejaan olivat Aleksis Kiven Nummisuutareiden Topias sekä Aleksandr Ostrovskin Myrsky-näytelmän Onnenpoika. Lattu myös ohjasi ja sovitti näyttämölle useita näytelmiä. Lisäksi hän oli taiteellisesti lahjakas ja osallistui tauluillaan Taiteilijaseuran näyttelyyn.

Lattu kirjoitti kaunokirjallisia kertomuksia sanomalehtiin, kalentereihin ja albumeihin. Vuosina 1902–1906 Lattu toimitti joulujulkaisua nimeltä *Jouluvieras Inkeriläisiin koteihin*. Hän myös suomensi venäläisiä romaaneja ja näytelmiä.

Latun puoliso vuodesta 1890 oli Josefina Pitkänen (k. 1930).

Lähteet
-------

* *Inkeriläiset – Kuka kukin on?* Toim. Miettinen, Helena & Krjukov, Aleksei & Mullonen, Juho & Wikberg, Pekka. Inkerin kulttuuriseura, Helsinki 2013.
* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
* Inkeriläisiä merkkihenkilöitä: Iisakki Lattu
* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 439–440. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Inkeriläiset – Kuka kukin on? 2013, s. 131.
2. ↑  Inkeriläisiä merkkihenkilöitä: Iisakki Lattu Viitattu 11.1.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Korfun julistuksen teksti, toinen kahdesta sivusta ja allekirjoitukset.
**Korfun julistus** oli 20. heinäkuuta 1917 allekirjoitettu julistus, joka loi pohjan Jugoslavian valtion perustamiselle ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Julistuksessa vaadittiin yhteisen eteläslaavien valtion perustamista serbien, kroaattien ja sloveenien liiton pohjalta. Julistuksen allekirjoittivat Serbian pääministeri Nikola Pašić ja Jugoslavian komitean puheenjohtaja Ante Trumbić. Allekirjoitus tapahtui Kreikan Korfussa, jossa Serbian hallitus tuolloin oli maanpaossa.

Julistus oli suuri voitto Jugoslavian komitean johtaja Trumbićille, joka oli kannattanut ajatusta serbien, kroaattien ja sloveenien liittovaltiosta. Lontoosta käsin toiminut Jugoslavian komitea edusti Itävalta-Unkarin eri slaavilaisia kansallisuuksia. Serbian pääministeri Pašić oli sen sijaan suhtautunut ajatukseen Jugoslaviasta epäluuloisesti, sillä hän oli ensisijaisesti kiinnostunut vain laajentamaan Serbian alueita. Kun Serbia menetti helmikuun vallankumouksen myötä tärkeimmän tukijansa Venäjän, Trumbić sai taivuteltua Pašićin suostumaan yhteiseen julistukseen, joka edusti kompromissia heidän tavoitteistaan. Kulissien takana Pašić kuitenkin pyrki varmistamaan, etteivät ympärysvallat ryhtyisi sodan jälkeen asioimaan Jugoslavian komitean kanssa Serbian hallituksen sijasta. Johtavat ympärysvallat Iso-Britannia ja Ranska siunasivat Itävalta-Unkarin hajottamiseen tähdänneen Korfun julistuksen.

Korfun julistuksessa suositeltiin tulevasta Jugoslavian valtiosta perustuslaillista monarkiaa, jota hallitsisi Karađorđević-suku, ja jossa eri kansallisuuksille ja uskonnollisille ryhmille taattaisiin tasavertaiset oikeudet. Tasaveroiset oikeudet luvattiin jopa kyrillisille ja latinalaisille aakkosille sekä serbien, kroaattien ja sloveenien omille lipuille ja vaakunoille. Julistuksessa luvattiin myös, että äänioikeus tulevassa valtiossa tulisi olemaan yleinen ja yhtäläinen, ja siinä esitettiin suunnitelma perustuslakia säätävän kansalliskokouksen valinnasta ja toiminnasta. Julistuksen mukaan gregoriaaninen kalenteri piti ottaa käyttöön koko valtakunnassa mahdollisimman pian.

Serbian sijaishallitsijana toiminut prinssi Aleksanteri kannatti myös ajatusta Jugoslavian valtiosta. Maailmansodan päätyttyä hän julisti 1. joulukuuta 1918 perustetuksi Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan, jota myös Korfun julistuksessa oli tarjottu uuden valtion nimeksi. Kuningaskunta uudelleennimettiin lokakuussa 1929 Jugoslaviaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Corfu Declaration, 20 July 1917 (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 27.11.2013.
2. ↑  Corfu Declaration (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 27.11.2013.
3. 1 2 3  The Corfu Declaration (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 27.11.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Julistuksen teksti englanniksi Firstworldwar.com
**Aarne Ketonen** (21. huhtikuuta 1916 Clarksburg, Yhdysvallat – 25. syyskuuta 2008 Tampere) oli suomalainen seiväshyppääjä ja pesäpalloilija.

Mäntän Urheilijoita edustanut Ketonen voitti seiväshypyn Suomen mestaruuden vuoden 1944 Kalevan kisoissa, jotka pidettiin Helsingin olympiastadionilla syyskuun lopulla pari viikkoa jatkosodan päättymisen jälkeen. Nuorten SM-kultaa hän oli voittanut jo kymmenen vuotta aikaisemmin. Toinen aikuisten SM-mitali, pronssinen, tuli Turussa 1945. Oman ennätyksensä 386 senttiä Ketonen hyppäsi bambuseipäällä kotikentällään Mäntässä juuri ennen toisen maailmansodan syttymistä 1939. 

Ketonen pelasi pesäpallon mestaruussarjassa 1930-luvulla Seinäjoen Maila-Jusseissa. Menestystä tuli SM-tasolla ja veteraanisarjoissa. M75-sarjassa hän teki seiväshypyn Euroopan ennätyksen 262 cm vuonna 1992 seuranaan Tampereen Kunto-Pirkat.

Lähteet
-------

* Matti Hannus: In Memoriam, Aarne Ketonen.  *Yleisurheilun Kuvalehti*, 2008, nro 10, s. 52.
* Aarne Ketonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Michie Koyama** (jap. 小山実稚恵; s. 1959) on japanilainen pianisti.

Koyama aloitti pianonsoiton 5-vuotiaana ja valmistui Tokion kansallisesta taide- ja musiikkiyliopistosta. Vuonna 1982 Koyama sai kolmannen palkinnon kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa, ja vuonna 1985 hän pääsi neljännelle sijalle 11. kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa. Vuonna 1991 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Lontoossa Royal Festival Hallissa Royal Philharmonic Orchestrassa.

Koyama on esiintynyt sellaisten kapellimestarien kuin James Conlonin, Otmar Suitnerin, Horst Steinin, Neville Marrinerin, Claus Peter Florin, Seiji Ozawan, Andrew Davisin, Wolfgang Sawallischin ja Kazimierz Kordin johdolla. Koyaman ohjelmistoon kuuluu kymmenittäin konserttoja sekä monia barokkimusiikista nykyohjelmistoon ulottuvia sooloteoksia. Kamarimusiikillista yhteistyötä Koyama on tehnyt muiden muassa Augustin Dumayn ja Maria João Piresin kanssa. Hän on levyttänyt Sony Music Entertainment Japanille muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Frédéric Chopinin, Robert Schumannin, Franz Lisztin ja Sergei Rahmaninovin teoksia. Vuonna 2010 Koyama istui tuomariston jäsenenä Varsovan 16. Chopin-pianokilpailussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Michie Koyama The Fryderyk Chopin Institute
2. ↑  Koyama, Michie 1959- WorldCat Identities
3. 1 2  Michie Koyama International educational Pacific Music Festival Sapporo


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Iisakki Turunen** (21. kesäkuuta 1881 Löytöjärvi – 6. toukokuuta 1963 Tuupovaara) oli suomalainen maanviljelijä ja 1930-luvulla tunnetuksi tullut unissasaarnaaja.

Löytöjärven kylässä Joensuun lähellä syntyneen Turusen äiti oli lampuodin tytär Helena Turunen ja isäpuoli joutomies Eerik Mättönen. Hänen perheensä siirtyi Korpiselän Saaroisten kylään hänen ollessaan vuoden ikäinen. He asuivat siellä 21 vuoden ajan ja Turunen kävi siellä rippikoulun ja pari viikkoa lastenkoulua. He olivat sitten Korpiselän Tšikin kylässä lampuoteina Kustaa Seitenbergin tilalla 10 vuoden ajan ja ostivat sitten omakseen tilasta 35 hehtaarin kokoisen palstan. Turunen oli täällä maanviljelijänä ja harjoitti myös kalastusta ja metsästystä kaataen muun muassa kaksi karhua, toisen niistä pelkällä kirveellä. Hän meni 30-vuotiaana naimisiin Agrippina Patrosen kanssa ja heillä oli elossa kuusi lasta.

Unissasaarnaamisen Turunen aloitti oman kertomansa mukaan sen jälkeen kun hänen vaimonsa sairastui juhannuksena 1929 ankaraan kuumeeseen ja sen jälkitautiin josta hän parani vasta seuraavan vuoden keväällä. Turunen alkoi tällöin seurata uskonasioita ja luki sairaalle Raamattua. Unissasaarnaamisen hän aloitti vuoden 1934 tienoilla ja hän saattoi saarnata yhteen menoon jopa kolme tuntia. Saarnaaminen tapahtui aina selällään maaten, jos häntä käännettiin saarnaaminen loppui. Saarnoissa Turunen toisti Raamatun tekstejä ja veisasi myös virsiä. Hän kävi keväällä 1937 Sortavalassa radiostudiossa, jossa hänen unissasaarnojaan tallennettiin äänilevylle. Tallennetut saarnanäytteet esitettiin sitten radiossa 17. toukokuuta 1937 professori Aarni Voipion unissasaarnaamista käsitelleen radioesitelmän yhteydessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Geni.com : Iisakki Leenanpoika Turunen
2. 1 2 3  Unissasaarnaajaa kuulemassa, Suomen Kuvalehti, 24.04.1937, nro 17, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Unissasaarnaaja radiossa, Aamulehti, 15.05.1937, nro 128, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Horrossaarnaaja Iisakki Turunen?, Usko ja Rukous klassisen kristinuskon foorumi 17.12.2016
Nord-du-Québecin alue.
**Nord-du-Québec** on suurin Kanadan Quebecin provinssin seitsemästätoista hallinnollisesta alueesta. Alueen pinta-ala on 839,000 km² (josta vettä 121 000 km²) ja se käsittää yli puolet Labradorin niemimaasta. Alue on pinta-alaltaan lähes 2,5 kertaa Suomen kokoinen. Alueen väkiluku on 39 817 (2001).

Vuodesta 1895 vuoteen 1912 asti alueen pohjoisin osa, Ungavan alue oli osa Luoteisterritorioita, mutta siitä lähtien se on kuulunut Québecin provinssiin. Vuosina 1912-1987 tästä alueesta käytettiin nimitystä Nouveau-Québec, Uusi-Québec. Alue rajoittuu lännessä Hudsonin- ja Jamesinlahtiin, pohjoisessa Hudsoninsalmeen ja Ungavanlahteen, koillisessa Labradoriin ja etelässä Abitibi-Témiscaminguen-, Mauricien-, Saguenay-Lac-Saint-Jeanin ja Côte-Nordin hallinnollisiin alueisiin. 

Nord-du-Québec on osa vuonna 1975 laadittua Jamesinlahden- ja Pohjois-Québecin sopimuksen aluetta. Sopimuksen piiriin kuuluva alue käsittää lisäksi osittain Côte-Nordin-, Mauricien- ja Abitibi-Témiscaminguen hallinnolliset alueet.

Aluejako
--------

Aluekunnat

* Jamésie
* Kativik
* Eeyou Istchee

Itsenäiset kaupungit

* Chapais
* Chibougamau
* Lebel-sur-Quévillon
* Matagami

Itsenäinen kunta

* Baie-James

Intiaanireservaatti

* Lac-John

Cree-intiaanien kylät

* Chisasibi
* Eastmain
* Mistissini
* Nemaska
* Waskaganish
* Waswanipi
* Wemindji
* Whapmagoostui

Cree-intiaanien reservaatit

* Chasasibin reservaatti
* Eastmainin reservaatti
* Mistissinin reservaatti
* Nemaskan reservaatti
* Waskaganishin reservaatti
* Waqswanipin reservaatti
* Wemindjin reservaatti
* Whapmagoostuin reservaatti

Merkittäviä kaupunkeja ja kyliä
-------------------------------

* Chapais
* Chibougamau
* Chisasibi
* Inukjuak
* Kuujjuaq
* Lebel-sur-Quévillon
* Matagami
* Mistissini
* Puvirnituq
* Roggan River
* Salluit
* Waskaganish
* Waswanipi
* Wemindji

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nord-du-Québec**.
* Pohjois-Quebecin hallinnollisen alueen viralliset Internet-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kativikin aluehallituksen viralliset Internet-sivut (Nunavik)
* Cree -intiaanien yhteisön Internet-sivut (Eeyou Istchee)

Québecin hallinnolliset alueet

* Abitibi-Témiscamingue
* Bas-Saint-Laurent
* Capitale-Nationale
* Centre-du-Québec
* Chaudière-Appalaches
* Côte-Nord
* Estrie
* Gaspésie–Îles-de-la-Madeleine
* Lanaudière
* Laurentides
* Laval
* Mauricie
* Montérégie
* Montreal
* Nord-du-Québec
* Outaouais
* Saguenay-Lac-Saint-Jean
**Akseli Johannes Antikainen** (5. marraskuuta 1904 Värtsilä – 19. huhtikuuta 1997 Mäntsälä) oli suomalainen kauppias ja vaatealan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Antikaisen vanhemmat olivat hitsaaja Kaarlo (Kalle) Antikainen ja Maria Juvonen ja puolisot 1926–1974 Lahja Siviä Linqvist ja vuodesta 1975 Kaarina Katila. Antikainen kävi kansakoulun 1911–1916 ja Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan Osuuskauppakoulun kurssin 1927. Hän oli Ab Wärtsilä Oy:n rautatehtaan sähkölaitoksen harjoittelija ja konttorin juoksupoika vuodesta 1916, Työväen ja Pienviljelijäin Osuusliikkeen nuorempi myyjä Värtsilässä 1918–1921, Osuusliike Työkansan myyjä ja myymälänhoitaja Kuopiossa 1921–1923, Viipurin Osuusliikkeen Pölläkkälän myymälän vanhempi myyjä, Osuusliike Yhteishyvän myyjä Värtsilässä, Kymenrannan Osuusliikkeen päämyymälän hoitaja Inkeroisissa 1928–1929, Osuusliike Keskimaan pääliikkeen johtaja Jyväskylässä 1930, Saarijärven Osuusliikkeen toimitusjohtaja 1931–1933 ja kauppias Jalasjärvellä 1933–1935. Antikainen oli myös Saarijärven osuusmeijerin isännöitsijä 1932–1933.

Valmisvaatekaupan uranuurtaja Antikaisesta tuli, kun hän perusti vaimonsa kanssa vaatekaupan Kemiin 1935 ja laajensi sen toimintaa myymäläketjuksi, ja oli myöhemmin vaateliikkeiden yhteisen ostoyhtymän ja Suomen vaatemessujen perustajia. Hän kuului myös Vähittäiskaupan Keskusliiton johtokuntaan. Vaatekauppiaana Kemissä Antikainen oli 1935–1941 ja Antikaisen Pukimo Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja 1941–1950 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1941. Antikainen oli myös Kuusaan Pukimo Oy:n perustaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1950–1954, Antikainen ja Pojat avoimen yhtiön perustaja ja yhtiömies 1953–1955 ja Katinette Oy:n perustaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1955. Hän omisti Jokelan kartanon Mäntsälässä vuodesta 1954. Antikaisella oli lukuisia kaupan alan ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin ylikersantti (1943). Kauppaneuvoksen arvonimen Antikainen sai 1965.

Julkaisuja
----------

* *Omakuva: muistelmia yhdeksältä vuosikymmeneltä*, 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Akseli Antikainen *Biografiasampo*. Viitattu 9.10.2022.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Kauppaneuvos Akseli Antikainen (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  5.5.1997. Viitattu 9.10.2022.
**Iisakki Kaivola** (s. 28. huhtikuuta 1996) on suomalainen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä tai keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Bandyliigassa pelaavaa Porvoon Akillesta. Kaivola on Mikkelin Kamppareiden kasvatti.

Ura
---

Kaivola edusti kasvattajaseuraansa kaudelle 2020-2021 saakka lukuunottamatta kautta 2014-2015 jolloin Kaivola oli lainasopimuksella WP-35 paidassa pelaten 10 ottelua. Kauden 2020-2021 jälkeen siirtyi Porvoon Akilleen riveihin. Kaudeksi 2022-2023 hän siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavan Tukholman AIK:n vahvuuteen joukkueeseen pelaten kuitenkin vain yhden sarjaottelun, jonka jälkeen seura vetäytyi sarjasta taloudellisten ongelmien vuoksi. Kauden 2022-2023 Kaivola pelasi loppuun Ruotsin Allsvenskanissa pelaavan Åby/Tjureda IF:n paidassa. Hän oli voittamassa Suomelle P17-nuorten MM-kultaa kaudella 2012-2013 Venäjän Krasnoyarskissa.

Suomeen Porvoon Akilleeseen Kaivola palaa kaudeksi 2023-2024.

Saavutukset
-----------

* P17 nuorten MM-Kultaa 2013
* SM-Kultaa 2015
* SM-Hopeaa 2018, 2021
* SM-Pronssia 2019

Lähteet
-------

* Nuorten maailmanmestari Iisakki Kaivola Akilles Bandyyn – moni vanhoista runkopelaajista jatkaa Porvoossa *Uusimaa (uusimaa.fi)*.  22.4.2021 klo 10:05.
* Iisakki Kaivola siirtyi Akilles Bandystä Ruotsin AIK Bandyyn
* AIK-anfallaren klar för Åby/Tjureda
* AIK värvar från Finland
* Maalitykki Iisakki Kaivola palasi Porvooseen

### Viitteet

1. ↑  Iisakki Kaivola *Bandyliiga toimitus (bandyliiga.fi)*. Viitattu 1.6.2023.
Eja Tengström 1930-luvun alussa.
**Ellen Natty Johanna (Eja Netty) Tengström** (o.s. *von Hertzen*; 14. kesäkuuta 1887 Viipuri – 7. heinäkuuta 1969) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli vuosina 1910–1920 Helsingin Svenska Teaternissa ja sen jälkeen 17 vuoden ajan Turun ruotsalaisessa teatterissa. Hän meni vuonna 1915 naimisiin näyttelijä Oscar Tengströmin kanssa. Oscar ja Eja Tengström perustivat vuonna 1940 Helsinkiin Lilla Teaternin, jota he johtivat yhdessä vuoteen 1955.

Eja Tengströmille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1954. 

Tengströmin vanhemmat olivat everstiluutnantti Magnus von Hertzen ja Alexandra Johanna von Troil.

Filmografia
-----------

* *Kyllä kaikki selviää*, 1926, Sankarittaren äiti
* *Dollari-miljoona*, 1942, Malla Falkman
* *Miesmalli*, 1944 (nimellä Teja Tengström?)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin oli: T
2. ↑  Rouva Eva von Hertzen-Tengström 50-vuotias (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 14.6.1937, HS Aikakone. Viitattu 4.4.2018.
3. ↑  Hietaniemen hautausmaa, kortteli H26, rivi 1, hauta 13
4. 1 2  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 11.7.1969, HS Aikakone. Viitattu 4.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Eja Tengström Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Francesca Roomalainen** (1384 Rooma, Italia – 1440 Rooma, Italia) oli mystikko, äiti ja yhteisön "Oblati di Tor de Specchi" perustaja. Hän halusi nunnaksi 11-vuotiaana mutta hänen vanhempansa vastustivat sitä, ja hän meni naimisiin vuonna 1396. Avioliitto kesti 40 vuotta, ja hän sai kolme lasta vuosina 1400, 1404 ja 1407. Hän perusti vuonna 1425 luostarin aviottomille naiselle ja maailmasta luopumiseen haluaville vaimoille. Miehensä kuoleman jälkeen vuonna 1406 hän liittyi perustamaansa luostariin. Hän kuoli 1440 saatuaan taudin vieraillessaan poikansa luona. Paavi Paavali V kanonisoi hänet 29. toukokuuta 1608, ja hänen muistopäiväänsä vietetään 9. maaliskuuta. Hän on katolisessa kirkossa autonajajien, motoristien, taksikuskien, lasten kuoleman, maalikkojen, pilottien, leskien, naisten ja Italian Rooman suojeluspyhimys. Hän eli seuraavien kuuden paavin hallintokausien aikana: Urbanus VI (1378–1389), Bonifacius IX (1389–1404), Innocentius VII (1404–1406), Gregorius XII (1406–1415), Martinus V (1417–1431) ja Eugenius IV (1431–1447).

Francescaa muistetaan roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinakielisellä kollehtarukouksella:

> »Deus, qui beátam Francíscam fámulam tuam, inter cétera grátiæ tuæ dona, familiári Angeli consuetúdine decorásti: concéde, quǽsumus; ut, intercessiónis eius auxílio, Angelórum consórtium cónsequi mereámur.» 
> 
>

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Saint Frances of Rome *CatholicSaints.Info*. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Saint Frances of Rome *New Catholic Dictionary*. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
3. ↑  Optional Memorial of St. Frances of Rome, religious; Feast of St. John Ogilvie, priest and martyr (Scotland) - March 09, 2013 *Liturgical Calendar, catholicculture.org*. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
4. 1 2 3  Patron Saints for Girls – The Life of Saint Frances of Rome *CatholicSaints.info*. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
5. ↑  Saint Frances of Rome *Catholic Encyclopedia*. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
6. ↑  List of Popes *Catholic Encyclopedia, newadvent.org*. Viitattu 24.7.2022. (englanniksi)
7. ↑  Sancta Missa *divinumofficium.com*. Viitattu 24.7.2022. (latinaksi, englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tomoaki Makino** (s. 11. toukokuuta 1987 Hiroshima, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2010-2013.

Tilastot
--------

| Japanin jalkapallomaajoukkue |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 2010 | 4 | 0 |
| 2011 | 4 | 0 |
| 2012 | 3 | 1 |
| 2013 | 3 | 0 |
| Yhteensä | 14 | 1 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Shōji |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Usami |
12 Higashiguchi |
13 Mutō |
14 Inui |
15 Ōsako |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōshima |
19 H. Sakai |
20 Makino |
21 G. Sakai |
22 Yoshida |
23 Nakamura |
Valmentaja Nishino

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2019
1 Higashiguchi |
2 Miura |
3 Muroya |
4 Sasaki |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Minamino |
10 Inui |
11 Kitagawa |
12 Gonda |
13 Mutō |
14 Itō |
15 Ōsako |
16 Tomiyasu |
17 Aoyama |
18 Shiotani |
19 Sakai |
20 Makino |
21 Dōan |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
Valmentaja Moriyasu



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**Mixtape** on mikä tahansa kokoelma aiemmin julkaistua musiikkia. Kokoelmalevyistä mixtapet eroavat siinä, että yleensä mixtapeilla olevien kappaleiden käyttämiseen ei ole tekijän lupaa, joten mixtapejen myyminen ei ole sallittua. 

Alkeellisessa mixtapessa on vain äänitetty halutut kappaleet tietyssä järjestyksessä, kehittynemmässä mixtapessa kappaleet on esimerkiksi voitu miksata siten, että ne jatkuvat saumattomasti, ilman että kuuntelija välttämättä edes huomaa kappaleen vaihtumista. Yleensä mixtape sisältää tekijänoikeuksien suojaamaa musiikkia. Perinteisesti mixtapet on äänitetty  c-kaseteille, mutta nykyään itsepoltetut CD-levyt ovat yleisempiä. Mixtape voi olla esimerkiksi itselle tai ystäville äänitetty kokoelma mieluisia kappaleita tai se voi olla vaikkapa DJ:n taidonnäyte ja osoitus hänen musiikkimaustaan.

Mixtapet hiphopissa
-------------------

Hiphopissa mixtape on saanut hieman erilaisen merkityksen. Monet DJ:t kokoavat mixtapeja, mutta usein he saavat käyttöönsä kappaleita artisteilta itseltään. Välillä DJ:t vain kokoavat haluamansa kappaleet peräkkäin ja höystävät mixtapen välispiikeillään. Toisinaan taas mixtape saattaa sisältää DJ:den tekemiä remixejä kappaleista ja esimerkiksi kahden tai useamman eri kappaleen sekoituksia, *mash-upeja*. 

Useat artistit myös julkaisevat omia mixtapeja, jotka tavallisesti sisältävät myös ennen kuulemattomia kappaleita ja muistuttavat hyvin paljon varsinaisia albumeja. Mixtapeilla on kuitenkin yleistä käyttää kappaleissa muilta artisteilta lainattuja taustoja, joten niitä ei voida myydä albumien lailla. Mixtapeja käytetään lähinnä promootiotarkoituksiin ja sellainen voidaan julkaista esimerkiksi hieman ennen albumijulkaisua herättämään ostajien kiinnostus. Myös DJ:t julkaisevat mixtapeja mainostaakseen itseään. Uusille artisteille mixtape on käytännössä heidän demonsa, jolla yritetään saada niin yleisön kuin levy-yhtiöidenkin huomiota. Tunnusomaista hiphop-mixtapeille on kappaleiden suuri määrä, eivätkä kappaleet välttämättä ole kokonaisia.

Tietyt hiphop-artistit ja -ryhmät julkaisevat mixtapeja hyvinkin tiuhaan, useita vuodessa - esimerkiksi Chamillionaire tunnetaan Mixtape Messiah -sarjastaan. Myös The Diplomats on aktiivinen mixtapejen julkaisija.

Tekijänoikeussyistä mixtapejen myynti on periaatteessa kiellettyä. Kuitenkin niitä myydään suuria määriä. Myyjien mukaan he veloittavat vain levyjen valmistuskulut, eivätkä täten hyödy levittämästään musiikista taloudellisesti. Mixtapet ovatkin huomattavasti albumeja halvempia, yleensä muutaman euron hintaisia.

Katso myös
----------

* Bootleg

Lähteet
-------

1. ↑  "Mixtape". Merriam Webster *merriam-webster.com*.
**Ong Teng Cheong** (kiin.: 王鼎昌; pinyin: *Wáng Dǐngchāng*; Pe̍h-ōe-jī: *Ông Tíng-chhiong*; 22. tammikuuta 1936 – 8. helmikuuta 2002) oli Singaporen ensimmäinen suorilla vaaleilla valittu presidentti. Hän toimi maan viidentenä presidenttinä kuuden vuoden ajan (1. syyskuuta 1993 – 31. elokuuta 1999).

Ong syntyi toisena viidestä lapsesta keskiluokkaiseen singaporenkiinalaiseen perheeseen vuonna 1936. Hänen englanniksi koulutetun isänsä mielestä kiinan kieli oli tärkeä bisnesmaailmassa pärjäämisen kannalta, joten hän pani kaikki viisi lastaan kiinankieliseen kouluun. Ong valmistui keskiasteen koulusta vuonna 1955 ja lähti vuosi myöhemmin ulkomaille isänsä ystävän avulla. Hän opiskeli arkkitehtuuria Adelaiden yliopistossa yhdessä lapsuudenystävänsä ja tulevan vaimonsa Ling Siew Mayn kanssa. Ong ja Ling olivat tavanneet pikkujouluissa heidän suorittaessaan vielä toisen asteen koulutusta. Valmistuttuaan yliopistosta Ong työskenteli arkkitehtina Adelaidessa ja meni naimisiin Lingin kanssa vuonna 1963.

Vuonna 1965 Ong sai stipendin Liverpoolin yliopistoon, jossa hän väitteli kaupunkisuunnittelusta ja valmistui maisteriksi vuonna 1967. Samana vuonna hän alkoi työskennellä Singaporen Kansallisen kehityksen ministeriössä kaupunkisuunnittelijana. Neljän vuoden kuluttua hän erosi työstään ja perusti rakennusyrityksen Ong & Ong Architectsin yhdessä vaimonsa kanssa.

Ong aloitti 21 vuotta kestäneen poliittisen uransa yhteisöpolitiikassa Singaporen Seletar-alueella. Hänet esiteltiin sitten pääministeri Lee Kuan Yewlle. Ong on toiminut parlamentin jäsenenä, hallituksessa ministerinä ja varapääministerinä kunnes hän erosi tehtävästään tullakseen Singaporen ensimmäiseksi vaaleilla valituksi presidentiksi.

Ongin vaimo Ling Siew May kuoli syöpään heinäkuussa 1999 taudin uusiuduttua. Heillä oli kaksi lasta. Ong itse kuoli 66-vuotiaana imusolmukesyöpään kotonaan 8. helmikuuta 2002. Hänet oli lähetetty sairaalasta kotiin muutama päivä aiemmin.

Singaporen kuudesta kuolleesta presidentistä Ong Teng Cheong ja Devan Nair ovat ainoat, joille ei ole myönnetty valtiolliset hautajaiset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ong Teng Cheong *Infopedia*. Government of Singapore. Viitattu 12.12.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Juho Antero Pärssinen** (s. 12. maaliskuuta 1937 Pyhäjärvi Vpl) on suomalainen upseeri, joka toimi Kainuun prikaatin komentajana.

Antero Pärssinen syntyi Toivo Pärssisen ja Aino Inkisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1960 on Seija Eronen.

Pärssinen tuli ylioppilaaksi Lauttakylän yhteiskoulusta 1957 ja valmistui Kadettikoulusta 1960. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1971 ja Maanpuolustuskurssin 1986. Pärssinen toimi opetusupseerina Porin prikaatissa vuodesta 1960 ja sitten vuodesta 1962 opetusupseerina ja vuonna 1965 komppanianpäällikkönä 2. Erillisessä autokomppaniassa. Samasta vuodesta alkaen hän oli komppanianpäällikkö Karjalan jääkäripataljoonassa, opetusupseeri Kadettikoulussa Pärssinen oli 1967–1969, toimistoupseeri Helsingin sotilaspiirin esikunnassa 1971–1972 ja toimistoesiupseeri Pääesikunnassa 1972–1978. Oltuaan vielä Pääesikunnan erityistehtävissä Pärssinen siirtyi Hämeen Ratsujääkäripataljoonan komentajaksi 1979. Kadettikoulun apulaisjohtajana hän toimi vuodesta 1981, Kainuun prikaatin komentajana vuodesta 1984 Heikki Koskelon jälkeen ja ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta 1991 vielä Päällystöopiston johtajana vuodesta 1988.

Pärssinen ylennettiin vänrikiksi 1958, luutnantiksi 1961, yliluutnantiksi 1964, kapteeniksi 1967, majuriksi 1972, everstiluutnantiksi 1977 ja everstiksi 1984.

Pärssinen oli SUL:in liittovaltuuston jäsen 1981–1982, Suomen hiihtoliiton liittovaltuuston jäsen 1984–1990, Finlandia-hiihdon puheenjohtaja 1995–1999 ja SLU:n hallituksen jäsen 1997–1999.

Saavutukset
-----------

### Pesäpalloilijana

* 2 Itä-Länsi-ottelua: 1961, 1963

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 594. Pärssinen, Juho Antero. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 23.4.2018.