recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sähkön tuotantoon käytettävä kaasumoottori.
Lenoirin kaasumoottori.
**Kaasumoottori** on polttomoottori, joka käyttää kaasua sen polttoaineena (kiinteän tai nesteen sijaan). Polttoaineena voi olla esimerkiksi nesteytetty maakaasu tai biokaasu ja teholuokka voi olla moottorista riipuen kilowateista kymmeniin megawatteihin.

Parhaimmat modernit kaasumoottorit ovat hyötysuhteeltaan parempia kuin kaasuturbiinit. Kaasumoottoreita ja kaasuturbiineja käytetään muun muassa teollisuuslaitoksissa ja sairaaloissa lämmön ja energian tuotannossa.

Historia
--------

Ensimmäisen käytännöllisen kaasua käyttävän polttomoottorin rakensi Étienne Lenoir vuonna 1860. Lenoirin moottori oli kaksitahtinen ja käytti hiilikaasua ja ilmaa. Lenoirin moottoria on sanottu myös yksitahtiseksi ja se ei käyttänyt puristusta. Mäntä oli kaksitoiminen ja moottori käytti kipinää. Lenoir hyödynsi olemassa olevia ideoita kuten Robert Streetin mäntää, Isaac de Rivazin kipinäsytytystä ja Heinrich Daniel Rühmkorffin vastikään keksimää käämiä. Lenoir sai tehtyä jatkuvatoimisen moottorin, jota myös valmistettiin sarjatuotantona. Lenoirin moottoria käytettiin pumpuissa ja painamisessa. Nicolaus Otto näki matkoillaan Lenoirin moottorin ja kehitti ottomoottorin.

Lähteet
-------

1. ↑  Jenbacher Gas Engines *clarke-energy.com*. Viitattu 18.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Combustion engine vs gas turbine: part load efficiency and flexibility *wartsila.com*. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  Beginner’s Guide: The Difference Between Gas Turbine and Gas Engine *linquip.com*.  8.4.2021. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Étienne Lenoir *britannica.com*. Viitattu 3.4.2023. (englanniksi)
5. 1 2 3  Jean-François Tissot: Birth of an idea: Etienne Lenoir and the internal combustion engine *charge-magazine.abb.com*.  29.10.2020. Viitattu 18.4.2023. (englanniksi)
6. ↑  Jean-François Tissot: How Nikolaus August Otto created the 4-stroke internal combustion engine *charge-magazine.accelleron-industries.com*.  5.11.2020. Viitattu 18.4.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Gas engine
Substanssi P:n kalottimalli
**Substanssi P** (SP) on 11 aminohaposta koostuva polypeptidi, joka toimii neurotransmitterina eli hermoston välittäjäaineena ja neuromodulaattorina eli hermoston mukauttajana erityisesti kipuimpulssien kuljetuksessa hermoston perifeerisistä reseptoreista keskushermostoon. Keskushermostossa substanssi P on yhdistetty myös mielialan vaihteluiden, levottomuuden, stressin, neurogeneesin eli hermokudoksen muodostumisen, hengitysrytmin ja pahoinvoinnin säätelyyn. Substanssi P vaikuttaa myös vasodilataattorina eli verisuonia laajentavana aineena vapauttamalla typpioksidia verisuonten endoteelistä eli seinämästä, mikä voi aiheuttaa hypotensiota eli alhaista verenpainetta.

Neuropeptidi substanssi P:n sekvenssi eli aminohappojärjestys on COOH-Arg-Pro-Lys-Pro-Gln-Gln-Phe-Phe-Gly-Leu-Met-NH2. Substanssi P:n eli P-aineen eristivät jo v. 1931 von Euler ja Gaddum aivoista ja suolen seinämästä. SP on takykiniineistä tunnetuin. Substanssi P:n kemiallinen kaava on C63H98N18O13S ja CAS-numero 33507-63-0.

Substanssi P vaikuttaa stimuloimalla neurokiniini 1 reseptoria (NK1-reseptori), joka kuuluu G-proteiinikytkentäisten reseptorien takykiniinireseptoreiden alaryhmään. Aivorungon oksennuskeskuksessa on suuret pitoisuudet substanssi P:tä ja NK1-reseptoreita, joilla on ilmeisesti tärkeä tehtävä oksennusrefleksin säätelyssä.

Syöpäsairauksien solunsalpaajalääkityksen yhteydessä esiintyvän pahoinvoinnin hoitoon lääkkeeksi on kehitetty aprepitantti niminen substanssi P:n antagonisti, joka salpaa NK1-reseptoreita.

Substanssi P:tä on havaittu runsaasti tulehtuneissa nivelissä mm. nivelrikossa. On osoitettu, että endopeptidaasin SP:stä hydrolysoima C-terminaalinen fragmentti SP-(7-11) lisää prostaglandiinien eli tulehduksen välittäjäaineiden ja kollagenaasin eli sidekudosta hajottavan proteaasientsyymin erittymistä kondrosyyteistä eli nivelen rustosoluista mahdollisesti kohottamalla solunsisäisen Ca2+:n pitoisuutta. Prostaglandiinit ja kollagenaasi myötävaikuttavat nivelen tuhoutumiseen. Kapsaisiinin on todettu vaimentavan tulehtuneen nivelen oireita kuluttamalla SP:tä.

Katso myös
----------

* Kapsaisiini

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Human Metabolome Database (HMDB): Substance P (englanniksi)
**Kaasuhybridiauto** on auto, joka käyttää polttoaineenaan sekä kaasua (maakaasu tai biokaasu) että bensiiniä (tai dieselöljyä). Auto siis sisältää sekä kaasu- että bensiinitankin. Suomessa myytävät kaasuautot ovat pitkälti kaasuhybridejä. Ajettavuudeltaan kaasuhybridi tuntuu aivan bensa-autolta, eikä käyttäjä huomaa mitään eroa normaaliajossa. Kaasuhybridiautojen yleistyminen on Suomessa todennäköistä, sillä hallitus on linjannut tavoitteekseen, että vuoteen 2030 mennessä Suomessa on 50 000 kaasukäyttöistä autoa. Valtion tavoitteiden lisäksi monet yksityiset toimijat kuten Gasum ja SEAT ovat panostaneet erittäin vahvasti kaasutankkausverkoston sekä kaasuautomallistojen kehittämiseen. Tällä hetkellä SEATilla on Suomen laajin kaasuautomallisto. Myös muun muassa Skodalla ja Audilla on tarjolla kaasuhybridejä.

Kaasuhybridien puolesta puhuvat useat asiat. Verrattuna perinteisiin bensiiniin ja dieseliin, on kaasuhybridi vähäpäästöisempi ja kuluttaa vähemmän. Kaasuhybridillä pääsee myös huomattavasti pidemmälle yhdellä tankillisella kuin suurimmalla osalla muita autoja. Lisäksi sekä biokaasun että maakaasun hinnat ovat halvempia kuin bensiinin hinta. Yksi kilo kaasua vastaa noin 1,5 litraa bensiiniä.*milloin?*

Kaasuasemia on Suomessa 28 kappaletta ja Gasum avaa lähivuosina 35 lisää. Myös paikalliset pienemmät toimijat avaavat omia kaasuasemiaan ympäri maata.*milloin?*

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

SEAT kaasuhybridit (Arkistoitu – Internet Archive)

Kaasuauton hankinta

Kysymyksiä kaasuautoilusta
Sytokromi P450 on tärkeä entsyymi ksenobioottisessa metabolismissa.
**Ksenobioottinen metabolismi** (kreikan xenos "muukalainen" ja biotic "eläviin olentoihin liittyvä") on sarja metabolisia reittejä, jotka muokkaavat ksenobioottisten aineiden – kuten lääkkeiden ja myrkkyjen – kemiallista rakennetta sellaisiksi aineiksi, jotka voivat poistua elimistöstä turvallisia reittejä pitkin. Joissain tapauksissa metabolia muuttaa laimean aineen voimakkaammaksi, esimerkiksi kodeiini muuttuu elimistössä morfiiniksi.

Monet lääkeaineet ja myrkyt eivät ole vesiliukoisia ja siksi munuaiset eivät poista niitä tehokkaasti. Ne muuttuvat hydrofiilisempään eli vesiliukoisempaan muotoon kahdessa vaiheessa: 

* **Vaihe 1** -- oksidaatio
	+ hydroksylaatio ja karboksylaatio
	+ hepatosyyttien sER ja mitokondriot
* **Vaihe 2** -- konjugaatio
	+ liitetään glukuronihappo, glysiini tai tauriini
	+ ->lisää entisestään vesiliukoisuutta

Lähteet
-------

1. ↑  Elimistölle vieraiden aineiden käsittely Viitattu 13. joulukuuta 2011
**Rosvopäällikkö Salvatore Giuliano** (*Salvatore Giuliano*) on Francesco Rosin ohjaama italialainen draamaelokuva vuodelta 1962. Tosipohjainen tarina kertoo sodanjälkeisen Sisilian kansallissankariksi nousseesta nuoresta rikollisesta Salvatore Giulianosta (1922–1950).

Pääosia esittävät Salvo Randone tuomarina ja Frank Wolff Gaspare Pisciottan, Giulianon serkun roolissa. Itse Giuliano nähdään tarinassa vain ruumiina ja kaukaa kuvattuna. Häntä ja valtaosaa muita rooleja esittävät sisilialaiset amatöörit.

Juoni
-----

Elokuva alkaa Giulianon kuolemasta heinäkuussa 1950. Sitä seuraa takauma, joka pyrkii dokumentaarisella ja uutismaisella tyylillä selvittämään kuka mies oli. Eri ihmisten käsitykset Giulianosta vaihtelevat, koska mies oli ostettavissa aseineen vastustamaan milloin fasisteja, milloin kommunisteja, milloin viranomaisia ja milloin aivan tavallisia kansalaisia.

Vastaanotto
-----------

Elokuva voitti Hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla 1962 ja oli ohjaaja Rosin läpimurto merkittävien elokuvien tekijänä. Elokuva tuotti myös Nastro d’argento -palkinnot parhaasta ohjauksesta, kuvauksesta ja musiikista. Amerikanitalialainen elokuvaohjaaja Martin Scorsese pitää *Salvatore Giulianoa* yhtenä häneen suurimman vaikutuksen tehneistä elokuvista.

Suomessa elokuva sai ensi-iltansa televisiossa Mainos-TV:n ohjelmistossa joulukuussa 1971. Se on lisäksi esitetty Ylen kanavilla syyskuussa 2002 ja tammikuussa 2018.

Myöhempi versio
---------------

Salvatore Giulianon tarinaan ja hahmoon perustuu myös Michael Ciminon englanninkielinen elokuva *Sisilialainen* (1987), jonka pohjana on *Kummisedän* kirjoittajan Mario Puzon samalla nimellä suomennettu romaani.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nykänen, Vesa & Förnäs, Johan: Etelä-Italia Teeman elokuvissa talvella 2018 *Yle Teema*.  22.1.2018. Viitattu 20.7.2018.
2. 1 2 3  Lainsuojaton Sisiliassa – Rosvopäällikkö Giuliano.  *Helsingin Sanomat*, 27.12.1971, s. 29. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  *Rosvopäällikkö Salvatore Giuliano* Elonetissä.
4. ↑  *Sisilialainen (1987)* Elonetissä.
Juhana I Peloton
 **Burgundin herttuat  
Kapetingi-dynastia  
(Valois-haara)** 

Filip II Rohkea 

Lapset: 
* Juhana II
* Antoine


Juhana I Peloton 

Lapset: 
* Flip III Hyvä


Filip III Hyvä 

Lapset: 
* Kaarle I Rohkea


Kaarle I Rohkea 

Lapset: 
* Maria I


Maria I 

**Juhana I Peloton**, myös *Juhana Peloton* (ransk. *Jean sans Peur*) (28. toukokuuta 1371 Dijon – 10. syyskuuta 1419 Montereau-Fault-Yonne) oli kuninkaalliseen Valois-sukuun eli Kapetingeihin kuulunut Burgundin herttua satavuotisen sodan aikana Ranskassa.

Juhanasta tuli Burgundin ja Flanderin herttuakunnan päämies vuonna 1404 Kaarle VI:n ollessa Ranskan kuningas. Ennen sitä hän osoitti nimensä mukaista pelottomuutta Nikopoliin taistelussa 1396 turkkilaista sulttaani Bayezid I:tä vastaan. Tosin hänen johtamansa ranskalainen ratsuväki kärsi taistelussa suuret tappiot kurittomuutensa takia. Juhana jäi panttivangiksi, ja suvun oli maksettava hänestä 200 000 dukaatin lunnaat. Juhanasta tuli kuitenkin kansallissankari, ja sen turvin hän sekaantui monin tavoin Ranskan hallitsemiseen. Tämä oli mahdollista kuninkaan mielisairauden takia. Kaarlesta tuli kyvytön maan johtajaksi, ja hänen Valois-sukuiset setänsä ottivat vallan ja käyttivät valtion varoja omaksi edukseen.

Juhana murhautti vastustajansa Orléansin herttua Ludvigin vuonna 1407. Murha oli viimeinen sytyke 28-vuotiseen sisällissotaan Burgundin ja Armagnacin puolueiden välillä. Juhanan verinen hallitsemistapa johti siihen, että pariisilaiset karkottivat hänet kaupungista vuonna 1413. Tämän takia Juhana asettui satavuotisessa sodassa Englannin ja sen kuningas Henrikin puolelle. Yhteisoperaatio kuivui kokoon Juhanan kuoleman 1419 ja Henrikin kuoleman 1422 takia. Juhana murhattiin Montereaun sillalla hänen ollessaan tapaamassa tulevaa kuningasta Kaarle VII:tä. Ranskan sotaonni kääntyi lopulta vasta Orléansin neitsyen ansiosta vuodesta 1430 alkaen.

Juhanan maine Ranskan historiassa on ollut pitkään huono. Häntä on pidetty lähinnä murhaajana ja petturina. Hän ei ollut kuitenkaan huomattavasti väkivaltaisempi kuin muut 1400-luvun alkupuolen hallitsijat. Ranskalle Juhanan vallankäyttö aiheutti tuhoa, mutta Burgundille hänen politiikkansa merkitsi suhteellisen rauhaisaa aikaa.

Katso myös
----------

* Luettelo Flanderin kreiveistä

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kjersgaard, Erik - Dahlerup, Troels: *Otavan suuri maailmanhistoria. Osa 9.*, s. 94-98. Suomentanut Eskelinen, Heikki. Helsinki: Otava, 1984. ISBN 951-1-08056-3.
2. 1 2  Vaughan, Richard: John, Duke of Burgundy *britannica.com*. Viitattu 13.3.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juhana I Peloton** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Seija Leino** (s. 1. toukokuuta 1965 Tampere) on suomalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija ja yleisurheilija. Leino on Tampereen Pyrinnön kasvatti ja edusti seuraa myös yleisurheilu-urallaan. Pyrintö on nostanut kattoon Leinon pelipaidan tämän pelinumerolla 10, joka pysyy seuran käytössä. Hän pelasi Suomen maajoukkueessa vuoden 1987 EM-kilpailuissa ja yhteensä 103 maaottelussa. Leino nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen vuonna 2019.

Leino pelasi Suomen maajoukkueessa 103 ottelua 6,8 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Naisten maajoukkueen piste-ennätyksensä, 24 pistettä, hän teki vuoden 1986 PM-kilpailuissa Tanskaa vastaan. Vuoden 1987 EM-kilpailuissa Leino pelasi kuusi ottelua ja teki yhteensä 58 pistettä.

Yleisurheilijana Leino sai seitsenottelun ja korkeuden SM-pronssia Kalevan kisoissa 1981. Vuonna 1982 Leino oli mukana Suomen B-tyttöjen EM-kilpailuissa Forssassa viidenneksi sijoittuneessa joukkueessa. Kahden ottelun välipäivänä hän matkusti Lahteen ja kilpaili Kalevan kisoissa, joissa sijoittui naisten korkeushypyssä kuudenneksi.

Leinon tytär Emmi Leino on myös maajoukkueessa pelannut koripalloilija.

Saavutukset
-----------

### Henkilökohtaiset saavutukset

* Pac-10:n tulokasviisikossa 1987
* SM-sarjan runkosarjan riistotilaston toinen 1992
* SM-sarjan koko kauden levypallokuningatar 1988
* SM-sarjan koko kauden pistetilaston toinen 1988 ja kolmas 1985

### Joukkuesaavutukset

* EM-kilpailut: 12:s 1987
* Suomen mestaruus 1983 ja 1984
	+ SM-pronssia 1993
* Suomen cup 1984 ja 1993
	+ Cup-hopeaa 1991

Lähteet
-------

* Seija Leino Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkuetilastot Suomen Koripalloliitto
* Seija Leino Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Lähteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Finnish Basketball Hall of Fame täydentyi kahdeksalla koripallolegendalla  19.8.2019. basket.fi:  Suomen Koripalloliitto. Viitattu 9.9.2019.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Maaranen, Esa: Tampereen Pyrintö muisti koripalloilun seuraikonejaan.  *Aamulehti*, 8.2.2014, s. B28.

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1987
4 Huttunen |
5 Pajanti-Raudus |
6 Harvio |
7 Martin |
8 Helin |
9 Leino |
10 Hakala |
11 Airas-Järventaus |
12 Luostarinen |
13 Hilanne |
14 Nyman |
15 Päiviö |
Valmentaja Mantere
**Juhana I**, (1382 - 8. toukokuuta 1454) italiaksi Giovanni I oli Monacon hallitsijana kolme kertaa vuosina 1419-1441, vuoden 1395 yhdessä Ludvigin ja toisella kerralla vuodet 1419-1427. Kanssahallitsijansa Antonien kuoleman ja maksettuaan Ambroisen 1427 ulos, hän jatkoi yksinvaltiaana saaden siten roomalaisen ykkösen nimensä perään.

Juhanan isä oli Rainier II. Hän otti yhdessä isosetänsä Ludvigin kanssa Monacon haltuunsa genovalaisilta 1397. 
Valtakautensa aikana Juhana myi, otti jälleen haltuunsa ja valtasi Monacon linnoituksen useaan kertaan. Isänsä kuoleman jälkeen Juhana osti yhdessä setiensä Antonion ja Ambroisen kanssa Monacon sen silloiselta genovalaiselta omistajalta Yolande d'Aragonilta. Muutaman vuoden kuluttua hän osti loputkin ja antoi sedilleen hallittavaksi Mentonin ja Roquebrunen.

Vuosina 1421-1422 Juhana ryhtyi armeijoineen Firenzen ja Napolin palkkalistoille.

Juhana myi Monacon 12 000 livrellä genovalaiselle vallanpitäjälle Filippo Maria Viscontille 1429. Mutta kun tämä karkotettiin Genovasta pari vuotta myöhemmin sopimus peruttiin. 

Milano valtasi Monacon lokakuussa 1436 genovalaissyntyisen amiraalin Biagio Assereton johdolla ja Juhana joutui Milanon ruhtinaan vangiksi yhdessä poikansa Catalanin kanssa.

Juhanan ollessa poissa Monacossa vallassa oli hänen vaimonsa Pomellina Fregoson. Hän onnistui pitämään puolensa Milanon ruhtinaan Ludwig von Piemontin piirityksessä, vaikka tämä uhkasi surmata vangittuna olleen Juhanan, jos Monacoa ei myytäisi hänelle.

Paljolti Pomellinan ansiosta Monaco sai 20. marraskuuta 1441 itsemääräämisoikeuden ja genovalaisten ylivalta kumottiin. 

Vuonna 1448 Juhana tarjosi Monacoa vuotuista eläke-maksua vastaan ja pantiksi veloistaan Savoyn kreiville, mutta tämä kieltäytyi, koska pelkäsi sen johtavan mellakoihin. Juhana varasi itselleen ja jälkeläisilleen "ikuisen" perintöoikeuden Mentonin ja Roquebrunen linnoituksiin 19. joulukuuta 1448. 

Juhana oli vuonna 1451 vararikon partaalla, joten hän myi Dauphin alueen Ranskan tulevalle kuninkaalle Ludvig XI:lle, mutta koska tällä ei ollut varaa maksaa, ei hän saanut aluetta haltuunsa koskaan. 

Juhana kuoli 1454. Hänet haudattiin isänsä Rainier II:n viereen. Juhanan säätämä uusi perintöjärjestys mahdollisti Grimaldien vallan säilymisen Monacossa. Vastoin yleistä käytäntöä hän määräsi, että jos miespuolisia perillisiä ei ollut, perintö siirtyisi vanhimmalle tyttärelle sillä ehdolla, että tämän puoliso ottaa avioliitossa Grimaldien nimen ja tunnukset. 

Juhanalla ja Pomellina Fregosolla oli ainakin kolme lasta:

* Constance
* Catalan, kruununperillinen
* Bartholomew

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Monaco | Edeltäjä:**Rainier II** | **Monacon herra**tammikuu 1395 – 8. toukokuuta 1454 | Seuraaja:**Catalan** |

Lähteet
-------

* Monaco History (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Françoise de Bernardy, Princes of Monaco: the remarkable history of the Grimaldi family, ed. Barker, 1961
*Hakusana "Liceu" ohjaa tänne. Liceu on myös Barcelonan metron asema.*

Liceun julkisivu La Rambla -kadun puolelta
Sisänäkymä uudelleenrakentamisen jälkeen
**Gran Teatre del Liceu** (tai yksinkertaisesti **Liceu** (katalaaniksi); espanjaksi: **Liceo**) on oopperatalo La Rambla -kadun varrella Barcelonassa. Liceu on avattu 4. huhtikuuta 1847.

Poiketen muista Euroopan kaupunkien oopperataloista, joiden rakentamisesta ja ylläpidosta vastasivat valtaapitävät monarkit, Liceun rakennuttivat yksityiset rahoittajat, mikä vaikutti rakennuksen rakenteeseen siten, että siitä esimerkiksi puuttui kuninkaallinen aitio.

Rakennus tuhoutui tulipalossa vuonna, mutta se rakennettiin nopeasti uudelleen.

Oopperakauden avajaisiltana 7. lokakuuta 1893 oopperan *Guillaume Tell* toisen näytöksen aikana aitioihin heitettiin kaksi pommia. Vain toinen pommeista räjähti ja surmasi 20 ihmistä. Lisäksi useita loukkaantui. 

Hyökkäyksen sanottiin olevan anarkistien työtä, ja syvästi järkyttyneestä Barcelonasta tuli tuon ajan levottomuuden symboli. Liceu avasi ovensa uudelleen 18. tammikuuta 1894, mutta hyökkäyksen yhteydessä kuolleiden katsojien käyttämät istuimet olivat käyttämättä vuosien ajan.

Ooppera tuhoutui tulipalossa 31. tammikuuta 1994. Yleisö ja yhteisöt vastasivat yksimielisesti tarpeeseen rakentaa uusi oopperatalo samalle paikalle parannetuilla välineillä ja tekniikoilla. Uudessa Liceussa on yhdistetty palosta säilyneisiin osiin uusia osia. Näyttämö rakennettiin uudestaan uuden muotoisena ja uuden näyttämötekniikan kera.

Uudelleenrakentamisen aikana Liceun omistaja, joka oli rakentanut ja ylläpitänyt rakennusta, oli haluton hyväksymään kaupungin tarjousta auttaa rakennuksen uudelleenrakentamisessa. Syynä oli kaupungin asettama ehto, että oopperatalosta tulisi julkisen avustuksen jälkeen myös julkinen rakennus. Lopputulos oli, että Liceu ei ollut enää ainut yksityinen oopperatalo maailmassa.*selvennä*

Kesällä 2005 Gran Teatre del Liceu vieraili Savonlinnan Oopperajuhlilla, jossa se esitti Gaetano Donizettin oopperan *Lemmenjuoma*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gran Teatre del Liceu** Wikimedia Commonsissa

* Liceu web-sivusto (englannin-, katalonian-, ja espanjankielinen)
**Seija Lukkala** on suomalainen toimitusjohtaja ja Globe Hope -designyrityksen perustaja. Globe Hope valmistaa ekologisia tekstiilialan tuotteita kierrätysmateriaaleista. Ennen nykyistä yritystään Lukkala suunnitteli ja valmisteli tekoturkistakkeja SL-Studio-merkilleen.

Lukkala valittiin vuonna 2004 Vuoden Uusyrittäjäksi sekä Amnesty Internationalin Vuoden 2005 suunnittelijaksi. Hän sai taiteen ja kulttuurin Suomi-palkinnon 2006. Vuonna 2010 hänet valittiin Suomen liike- ja virkanaisten liiton Vuoden naiseksi. Vuonna 2017 Lukkala valittiin Vuoden 2017 Helsingin Yrittäjänaiseksi. Lukkala on neljän lapsen äiti.

Lähteet
-------

1. ↑  Teija Varis: "Nykyiselle kulutuspuheelle nauretaan 10 vuoden päästä" *Nurmijärven Uutiset*.  25.7.2016. Etelä-Suomen Media Oy. Viitattu 8.5.2018.
2. ↑  Oy Speakersforum Finland Ab: Seija Lukkala *Oy Speakersforum Finland Ab*. Oy Speakersforum Finland Ab. Viitattu 8.5.2018.
3. ↑  Vihdin Uutiset: Seija Lukkala on Vuoden 2017 Helsingin Yrittäjänainen *Vihdin Uutiset*.  18.12.2017. Vihdin Uutiset.  Arkistoitu 9.5.2018. Viitattu 8.5.2018.
**Juhana Ipatti**, vuoteen 1928 *Ivan Ipatoff* (1869–1936) oli suomalainen kauppias ja yksi Kainuun merkittävistä liikemiehistä 1900-luvun ensimmäisellä kolmanneksella.

Ipatti syntyi Mujejärvellä Venäjän Karjalassa ja aloitti kauppiaanuransa Suomessa vuonna 1906 pitäen puotia Kuhmossa. Vuonna 1908 hän perusti liikkeen Kajaaniin. Kauppa toimi aluksi Ipatoffin sukulaisen Mikko Korniloffin johdolla. Pian Ipatoff tuli itse Kajaaniin ryhtyen luomaan liikeverkostoa, josta tuli sotien välisessä Kainuussa ainoa osuusliikkeiden kanssa kilpasille kyennyt. Kaupungin suurituloisimmat kauppiaat vuonna 1915 olivat Ipatoff ja Ivan Sergejeff. Juhana Ipatin kauppiaistaitojen monumenttina kohosi vuonna 1925 Kauppakatu 13:een Kajaanin ensimmäinen kerrostalo, 4-kerroksinen asuin- ja liikerakennus. Se tuhoutui Talvisodan pommituksissa.

Lähteet
-------

* P. Pulma, O.Turpeinen *Pikkukaupungin unelmia. Kajaani 1906-1976* Kajaanin kaupunki, 1994.

### Viitteet

1. ↑  Talvisota Kajaanissa. kajaanin kampuksen tiedotuslehti 2010.
**Seija Ranttila** (s. 1965) on suomensaamelainen tekstiilitaiteilija. Ranttila on kotoisin Lemmenjoelta Inarista.

Ura
---

Ranttila opiskeli Limingan taidekoulussa 1985–1986 ja Lahden muotoiluinstituutissa teollista pukusuunnittelua 1986–1990. Opiskelun jälkeen keväällä 1990 hän aloitti työn Finlaysonilla tekstiilisuunnittelijana. Hän suunnitteli freelancerina 1998–2006 Nansolle ja sen jälkeen Lennol Oy:lle. 

Hän valmistaa Ságat-mallistoaan ateljeessaan Tampereella. Kyseessä on Ranttilan oma saamelaishenkinen tuotemerkki ja vaatemallisto.

Ranttila sai vuonna 2003 ja vuonna 2007 apurahaa 5000 euroa uniikkivaatemalliston suunnitteluun ja toteutukseen Kulttuurirahaston Lapin rahastolta. Vaatemallistonsa tekstiilien suunnitteluun hän sai apurahaa Saamelaiskäräjiltä 3000 euroa vuonna 2004.

Syksyllä 2002 Seija Ranttila vietti sisarensa Merja Aletta Ranttilan kanssa kuukauden stipendiaattina suomalais-afrikkalaisen kulttuurikeskuksen Villa Karon taiteilijaresidenssissä Beninissä. Sen seurauksena syntyi sisarusten yhteisnäyttely, joka pidettiin Oulussa.

Lähteet
-------

* Seija Ranttila (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Hautala-Hirvioja, Tuija: Saamelainen kuvataide Suomessa – kolmen kuvataiteilijasukupolven kautta tarkasteltuna  31.12.2013. Tahiti. Viitattu 13.6.2017.
2. ↑  Ideat nousevat tutusta: Himmeli sai lampun syttymään - Aamulehti *Aamulehti*.  15.5.2016.  Arkistoitu 3.10.2017. Viitattu 3.10.2017.
3. ↑  Poutiaisen asukohu ei yllättänyt tekstiilisuunnittelijaa – omakin mallisto syntyi tunnustellen *Yle Uutiset*. Viitattu 3.10.2017.
4. ↑  Kulttuurirahaston Lapin rahaston jakamat apurahat *Kaleva.fi*. Viitattu 3.10.2017.
5. ↑  Kulttuurirahasto jakoi 405 000 euroa Lapissa *Kaleva.fi*. Viitattu 3.10.2017.
6. ↑  Saamelaiskäräjät jakoi kulttuuritukea *Kaleva.fi*. Viitattu 3.10.2017.
7. 1 2  Afrikan tuulet ja voimalliset henget *Kaleva.fi*. Viitattu 3.10.2017.
8. ↑  Maria Ronkainen: Merja Aletta Ranttilan taide  2016. Jyväskylän yliopisto.
**Tor Jungman** (s. 1952) on suomalainen urheilu- ja terveysvaikuttaja. 

Suomen Sydänliiton pääsihteeri, sosiaalineuvos Tor Jungman on koulutukseltaan liikuntatieteiden maisteri (Jyväskylän yliopisto 1976). Lisäksi hän on muun muassa suorittanut Liikuntahallinnon tutkinnon (LHT, Suomen urheiluopisto), Urheiluopistohallinnon tutkinnon sekä Sosiaali- ja terveysjohtamisen PD-tutkinnon (Tampereen yliopisto). 

Jungmannin työura on vahvasti suomalaisessa ja myös kansainvälisessä järjestötyössä. Hän aloitti Suomen Valtakunnan Urheiluliiton (SVUL) tutkimussihteerinä 1975. Saman järjestön suunnittelupäällikkö ja johtoryhmän jäsen hänestä tehtiin 1979 ja Urheiluosaston päällikkö 1981. Suomen jääkiekkoliiton toimitusjohtajana Jungman toimi 1984–86, mistä tehtävästä hän siirtyi Vuokatin urheiluopiston apulaisrehtoriksi 1986 ja vuonna 1990 rehtoriksi. Suomen Sydänliiton toiminnanjohtajaksi (nyk. pääsihteeri) Jungman valittiin 1998.

Jungman on ollut muun muassa Valtion liikuntatieteellisen toimikunnan ja -neuvoston jäsen, Liikuntatieteellisen Seuran työvaliokunnan ja hallituksen jäsen, Suomen Olympiakomitean valmennusvaliokunnan jäsen, Suomen kuntourheiluliiton hallituksen jäsen, Jääkiekon SM-liigan hallituksen jäsen, SVUL:n Kainuun piirin varapuheenjohtaja, Pohjois-Suomen liikunnan sekä Kainuun liikunnan hallituksen jäsen,Urheiluopistojen yhdistyksen puheenjohtaja, KKI-projektin johtoryhmän jäsen, Sosiaali- ja terveysjärjestöjen yhteistyöyhdistyksen YTY:n hallituksen jäsen, Terveyden edistämisen keskuksen hallituksen jäsen,Sosiaali- ja terveysturvan keskusliiton hallituksen varapuheenjohtaja, Raha-automaattiyhdistyksen hallituksen varapuheenjohtaja, Suomen Kansanterveysyhdistyksen hallituksen varapuheenjohtaja ja puheenjohtaja. Kansainvälisiä tehtäviä on ollut muun muassa Interskin hallituksessa, Skiing at schools and universities hallituksessa ja European Heart Networkin hallituksessa.

Jungman on edelleen muun muassa SOSTE Suomen sosiaali- ja terveys ry:n hallituksen puheenjohtaja, Sydäntutkimussäätiön ja Sydänsäätiön hallituksen jäsen,Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen sydän- ja verisuonisairauksien ja diabeteksen asiantuntijaryhmän jäsen, Kansanterveyden neuvottelukunnan jäsen,KASTE II:n valtakunnallisen ohjausryhmän jäsen, Suomen Kansanterveysyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja ja Kuntoutussäätiön hallituksen jäsen.
Sergei Vinogradski 1890-luvulla
**Sergei Nikolajevitš Vinogradski** (ukr. Сергій Миколайович Виноградський, ven. Серге́й Николаевич Виноградский, 1. syyskuuta 1856 Kiova, Venäjän keisarikunta – 25. syyskuuta 1953 Brie-Comte-Robert, Ranska) oli ukrainalais-venäläinen mikrobiologi.

Vinogradski opiskeli aluksi kaksi vuotta lakia Kiovan yliopistossa. Tämän jälkeen hän siirtyi opiskelemaan pianonsoittoa Pietarissa, mutta vaihtoi kahden vuoden jälkeen alaa lähtien opiskelemaan kemiaa Pietarin yliopistoon 1877. Hän valmistui botaniikan maisteriksi 1884. Vinogradski siirtyi Strasbourgin yliopistoon vuonna 1885, missä hän työskenteli botanisti Anton de Baryn alaisena ja tuli tunnetuksi työstään rikkibakteerien parissa. Hän muutti Zürichiin 1988 ja alkoi tutkia nitrifikaatioprosessia. Myöhemmin hän työskenteli Pietarissa 1891-1905 johtaen yleisen mikrobiologian osastoa. Vinogradski vetäytyi syrjään aktiivisesta tieteellisestä työstä 1905, palaten takaisin vasta 1922 johtamaan kutsuttuna Pariisin Pasteur-instituutin maatalousbakterologian osastoa. Kyseisen osaston kokeellinen tutkimusasema sijaitsi Brie-Comte-Robertissa, noin 30 kilometrin päässä Pariisista. Hän jäi eläkkeelle lopullisesti aktiivisesta toiminnasta vuonna 1940 ja kuoli Brie-Comte-Robertissa vuonna 1953. Vinogradski tunnetaan eräänä maaperäbiologian tutkimusalan perustajista, joka osoitti mikro-organismien kyvyn sitoa typpeä ilmasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sergei Nicholaevitch Winogradsky. 1856-1953 *Obit. Not. Fell. R. Soc.*.  1953. Viitattu 2.12.2014. (englanniksi)
2. ↑  Martin Dworkin: Sergei Winogradsky: a founder of modern microbiology and the first microbial ecologist.  *FEMS Microbiol Rev*, 2012, 36. vsk, s. 364-379. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 2.12.2014.  (englanniksi)
3. ↑  *Weilin + Göösin tietosanakirja 5*, s. 2145. Weilin + Göös, 1994.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kyrenialainen laiva
**Kyrenialainen laiva** on 300 luvulla eaa. Aleksanteri Suuren aikakaudella uponnut kauppalaiva. Laiva löydettiin Kyrenian sataman läheisyydestä ja nostettiin ylös vuosina 1968-1969. Laiva on nykyään nähtävillä haaksirikkomuseossa, joka sijaitsee Kyrenian linnassa. Tutkimusten mukaan laivan on arveltu uponneen vuonna 306 eaa. jota ennen se purjehti noin 80 vuotta palvellen itäisen Välimeren kauppiaita. Laivan reitti kulki todennäköisesti Sámoksen, Kosin ja Rodoksen kautta pitkin Turkin rannikkoa ennen kuin laiva saapui Kyprokselle, missä se tuhoutui myrskyssä. Laiva on vanhin löydetty kauppalaiva maailmassa: se on 2 300 vuotta vanha.

Laiva
-----

Laivan pituus oli noin 14 metriä, ja sen purjehdusnopeus oli 4-5 solmua. Laiva on rakennettu alepponmännystä. Laivan kunnostus alkoi vuonna 1970, ja se kesti neljä vuotta.

Lasti
-----

Suurin osa laivan lastista oli yli 400 viiniamforaa, jotka olivat enimmäkseen peräisin Rodokselta. Osa saviruukuista on muodoltaan samanlaisia kuin Sámoksen pohjoisosissa. Lisäksi lastina oli manteleita. Niitä oli astioissa noin 9 000 kappaletta, ja ne olivat hyvin säilyneitä. Lastina oli myös 29 kappaletta kivisiä myllynkiviä, jotka olivat mukana myös painolastina. Myllynkivet oli todennäköisesti valmistettu Kosin saarella olevalla kivilouhoksella.

Muuta
-----

Kyrenialainen laiva on kuvattuna kyproslaisissa 10, 20 ja 50 sentin kolikoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  [ ] www.cypnet.co.uk
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen pankki

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kyrenialainen laiva** Wikimedia Commonsissa
**Tor Arne**, oik. Söderblom, (s. 1934) on suomalainen taidemaalari. Hän on opiskellut (1956–1959) ja myös opettanut Vapaassa taidekoulussa, ja toiminut sen rehtorina 1966-1988. Opettajana hän oli yksi koulun historian arvostetuimpia.

Arnen maalaukset ovat abstraktin ja maiseman rajamailla; usein niiden voi hahmottaa esittävän heijastuksia järven pinnassa, tuulen leikkiä viljapellossa tai vastaavia luontoaiheita. Monet Arnen työt poikkeavat muodoltaan totutusta. Toisinaan ne tuovat mieleen Mark Rothkon työt.

Arne tunnetaan myös yhteiskuntakriittisistä mielipiteistään: hän on sanonut, että yhteiskunta on normitettua epäoikeudenmukaisuutta. Arne on vältellyt julkisuutta mutta pitänyt useita yksityisnäyttelyitä. Hän sai Uudenmaan taidetoimikunnan kuvataidepalkinnon 1975. Vuonna 2019 hän sai Pro Finlandia -mitalin.

Lähteet
-------

1. ↑  Facta2001, 1. osa, palsta 674
2. 1 2 3  Tor Arne (Arkistoitu – Internet Archive) EMMA
3. ↑  The Ethereal art of Finnish atmosphere (Arkistoitu – Internet Archive) ARK
4. ↑  6.12.2019 annetut kunniamerkit Ritarikuntien kanslia. Viitattu 15.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Tor Arne Kansallisgallerian kokoelmissa
* Timo Valjakka: *Miten sinusta tuli taiteilija*, Tor Arnen haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tor Arne Galerie Anhava (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sergei Viktorovitš Verlin** (ven. Сергей Викторович Верлин, s. 7. lokakuuta 1974 Voronež) on venäläinen ratameloja, olympiamitalisti ja moninkertainen maailmanmestari.

Verlin saavutti olympiapronssia Atlantan kesäolympialaisissa 1996 Venäjän 1 000 metrin kajakkinelosen joukkueessa. Joukkueeseen kuuluivat hänen lisäkseen Oleg Gorobi, Anatoli Tištšenko ja Georgi Tsybulnikov. Samoissa olympialaisissa Verlin kilpaili myös 500 metrin kajakkiyksikössä karsiutuen välierissä.

Verlin saavutti kajakkinelosen 200, 500 ja 1 000 metrin kilpailuissa viisi maailmanmestaruutta, joista kolme Méxicossa 1994, yksi Duisburgissa 1995 ja yksi Dartmouthissa 1997. Hän voitti lisäksi kaksi MM-hopeaa Duisburgissa 1995 ja Szegedissä 1998 sekä kaksi MM-pronssia Kööpenhaminassa 1993 ja Szegedissä 1998. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Verlin voitti yhden hopeamitalin Plovdivissa 1997 sekä kaksi pronssimitalia Plovdivissa 1997 ja Zagrebissa 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sergei Verlin *Olympedia*. Viitattu 20.1.2022. (englanniksi)
2. ↑  Kayak Fours, 1,000 metres, Men *Olympedia*. Viitattu 20.1.2022. (englanniksi)
3. ↑  Canoeresults *CanoeResults.eu*. Viitattu 20.1.2022. (englanniksi)
Grampiansin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
VictoriaAustralia |
| Pinta-ala | 
1 672,2 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
Australian kansallispuisto, natural cultural heritage site (käännä suomeksi), kiipeilyalueView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1. heinäkuuta 1984View and modify data on Wikidata  |
| Luokitus | 
Australian kansallinen kulttuuriperintöluettelo (d) (15. joulukuuta 2006)View and modify data on Wikidata  |
| Hallinto | 
Parks Victoria (en)View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Grampiansin kansallispuisto** on Australiassa, Victorian länsiosassa vuoristossa sijaitseva kansallispuisto. Alue on saanut nimensä alueen vuoristosta, joka on nimeltään Grampiansvuoret. Tämä vuoristo on osa Australian Kordillieerien vuoristoketjua. Vuoristoon kuuluvia vuoria ovat Mount William ja Mount Abrupt. Kansallispuisto on kooltaan 1700 km2. Alueen metsissä kasvaa eukalyptuksia ja corymbioita sekä joillakin alueilla subalpiinista kasvillisuutta. Alueella on myös niittyjä ja rämeitä. Alueen eläimistöön kuuluvat koalat, opossumit, pussiliito-oravat, kärsänokkasiilit, emu ja useita kengurulajeja. Alueella on Mackenzien vesiputoukset. Alueella harrastetaan pyöräilyä, kalliokiipeilyä, sekä vesistöissä melontaa ja koskien laskemista.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) Grampians National Park Management Plan, Parks Victoria, 2003 (ISBN 0-731-13131-2), s. 1View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  "Grampiansin kansallispuisto", *501 luonnonihmettä, jotka on nähtävä edes kerran eläessään*, s. 405. Alkuperäinen teos: 501 Must-visit Natural Wonders. Suomentanut Juuso Aarnio. Helsinki: Readme.fi, 2010. ISBN 978-952-220-248-2.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grampiansin kansallispuisto**.
*
**Timo Toivonen** on suomalainen laskuvarjohyppääjä, joka on tarkkuushyppymaajoukkueen lisäksi edustanut Suomea myös painonnostossa. Utin Laskuvarjokerhoa edustava Toivonen on voittanut uransa aikana useita Suomen- ja Pohjoismaiden mestaruuksia sekä edustanut Suomea myös 18 kertaa MM-kisoissa, joista paras sijoitus toistaiseksi on 12. sija henkilökohtaisessa tarkkuudessa. 

Laskuvarjohypyn maailmancup-kisoissa Toivonen on parhaimmillaan ollut kolmas (Saksa 2016). Näissä kisoissa hän on hypännyt pääasiassa italialaisten kanssa (Freeteam Italy).

Toivosella on hallussa myös Suomen korkeusennätys, 9 302 metriä (21. huhtikuuta 2013, Utti). Kyseinen ennätys, kuten myös pisin vapaa pudotus (8 125 metriä), ratifioitiin kesällä 2014 myös Euroopan ennätyksiksi.*lähde?*

Painonnostossa saavutuksena on yleisessä sarjassa yksi Pohjoismaiden mestaruus ja useita mitalisijoja SM-tasolla painoluokassa 56 kg sekä ikäluokkansa maailmanmestaruus. Nykyään Toivonen on kansainvälinen painonnostotuomari.

Lähteet
-------

1. ↑  Timo Toivonen hyppäsi laskuvarjolla uuden korkeusennätyksen  21.4.2013. Mediatalo Esa. Viitattu 15.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Timo Toivosen kotisivut
**Kyrbissos** (m.kreik. Κυρβισσός, lat. *Cyrbissus*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Myöskään Kyrbissoksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Kyrbissos kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–445/444 eaa. sekä vielä vuonna 425/424 eaa.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Kyrbisseus* (Κυρβισσεύς).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "909 Kyrbissos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Kyrbissos *Pleiades*. Viitattu 2.11.2020.
**Shun’ichirō Okano** (jap. 岡野 俊一郎, *Okano Shun’ichirō*; 28. elokuuta 1931 Tokio – 2. helmikuuta 2017) oli japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Okano debytoi Japanin maajoukkueessa tammikuussa 1955. Hän on pelannut kaksi maaottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Japan National Football Team Database

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams

JapaniJapanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Sasaki (1921) • Nishida (1923) • Yamada (1925) • Suzuki (1930) • Takenokoshi (1934) • Suzuki (1936) • Takenokoshi (1938–40) • Kudō (1942) • Ninomiya (1951) • Takenokoshi (1951–56) • Takahashi (1957) • Kawamoto (1958) • Takenokoshi (1958–59) • Takahashi (1960–62) • Naganuma (1962–69) • Okano (1970–71) • Naganuma (1972–76) • Ninomiya (1976–78) • Shimomura (1979–80) • Watanabe (1980) • Kawabuchi (1980–81) • Mori (1981–85) • Ishii (1986–87) • Yokoyama (1988–91) • Ooft (1992–93) • Falcão (1994) • Kamo (1994–97) • Okada (1997–98) • Troussier (1998–02) • Zico (2002–06) • Osim (2006–07) • Okada (2007–10) • Hara (2010) • Zaccheroni (2010–14) • Aguirre (2014–15) • Halilhodžić (2015–18) • Nishino (2018) • Moriyasu (2018–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
Gutenbergin linna
**Gutenbergin linna** (saksaksi *Burg Gutenberg*) on linna Liechtensteinissa Balzersissa. Gutenberg on yksi viidestä ruhtinaskunnan linnasta ja toinen kahdesta, jotka ovat säilyneet tähän päivään saakka. Toisin kuin Vaduzin linna Vaduzissa, Gutenbergin linna ei ole Liechtensteinin ruhtinasperheen asuinpaikka. Se on avoinna yleisölle museona. Linna sijaitsee kukkulalla lähellä Balzersin keskustaa, ja sinne pääsee kadun ja Burgweg-tien kautta.*lähde?*

Historia
--------

Linnan kukkulalla on ollut asutusta jo kivikaudella. Arkeologiset kaivaukset ovat paljastaneet useita esihistoriallisia esineitä, kuten 12-senttisen *Mars von Gutenberg* -figuriinin, joka on nyt esillä Liechtensteinin kansallismuseossa.

Gutenbergin linna on rakennettu sydänkeskiajalla. Se oli alkuun kirkko, jota ympäröi hautausmaa. Kirkko raunioitui vuosisatojen kuluessa, mutta se entistettiin 1905–1912. Hautausmaan käyttö lopetettiin 1100-luvun alussa.*selvennä*

Nykypäivä
---------

Gutenbergin linna on avoinna yleisölle maksutta ympäri vuoden. Linnan vuonna 2010 kunnostetut kappeli ja ruusutarha ovat yleisölle avoinna maksutta sunnuntaisin kesän matkailukaudella (1. toukokuuta – 31. lokakuuta) kello 10–19.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Balzers, Tourismus.li
**Taloudellinen yhdistys** on yhteisö, joka pyrkii tuottamaan jäsenilleen rahallista tai muuta taloudellista hyötyä tai joka muuten harjoittaa taloudellista toimintaa. Taloudellisten yhdistysten toimintaan ei sovelleta yhdistyslakia, vaan erityislainsäädäntöä tai yhdistystä perustettaessa sovittuja tai myöhemmin muutettuja sääntöjä. Taloudellisen yhdistyksen toimielimet ovat yhdistyksen kokous, hallitus ja tilintarkastajat.

Taloudellisille yhdistyksille on ollut tyypillistä, ettei niiden säännöissä määrätä ennalta pääoman suuruutta eikä jäsenmäärää. Taloudellisia yhdistyksiä varten ei ole Suomessa säädetty erityistä omaa yhteisölakia, vaan niistä on vain mainintoja säädöksissä, kuten esimerkiksi tuloverolaissa ja yhdistyksen muuttamisesta osuuskunnaksi. Aatteellinen toiminta ei saa olla taloudellisen yhdistyksen päätarkoitus; muuten voidaan yhdistyksen tarkoitus ja toimiala päättää vapaasti.

Taloudellisia yhdistyksiä ovat olleet:

* Hypoteekkiyhdistys
* Metsänhoitoyhdistys
* Uittoyhdistys
* Puhelinyhdistys

Monet puhelinyhdistykset ovat nyttemmin muuttuneet osuuskunniksi.

Suomen kaupparekisterissä ei vuoden 2016 lopussa ollut enää ainoatakaan taloudellista yhdistystä. *Finntimber-Suomen Sahatavarayhdistys* lakkautettiin vuonna 2016. Yhdistyksen toiminta oli loppunut jo aiemmin.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1994, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 820–822
3. ↑  Yritysten lukumäärät kaupparekisterissä Viitattu 16.8.2017
4. ↑  PRH 6.9.2016: Yrityspoistot kaupparekisteristä tehty (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Finntimber-Suomen Sahatavarayhdistys 1989 – 1992 (doc) ELKA.  Arkistoitu 16.8.2017. Viitattu 16.8.2017.
**Hagalundin kartano** (ruots. *Hagalund gård*) on kartano Espoossa Tapiolan ja Otaniemen alueella. Sen ovat omistaneet von Wrightit, von Numersit, Sinebrychoffit ja Grahnit.

Kartanon historia alkaa 1540-luvulta. Päärakennus on 1800-luvun alkupuolelta, sen on rakennuttanut Carl Johan von Numers. Vuodesta 1857 kartanon omisti Pavel Sinebrychoff. 1920-luvulla se siirtyi hänen poikansa Paul Sinebrychoffin lesken Fanny Sinebrychoffin veljenpojalle Arne Grahnille. 1950-luvulla kartanon laajat maat muutettiin asuinalueeksi, johon tehtiin Tapiola ja osa Otaniemestä.

Kartanon rakennuksista on jäljellä päärakennus ja kolme vanhaa asuin- ja talousrakennusta Otaniemessä Aalto-yliopiston kampusalueen yhteydessä. Kartanon talleilla toimii Tapiolan ratsastuskoulu.

Hagalundin kartanon historia liittyy myös Otnäsin kartanon historiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Luento/kohdevierailu: Hagalundin kartano ja Sinebrychoffien Espoo[vanhentunut linkki] Länsiväylä
2. ↑  Rakennettu kulttuuriympäristö
3. ↑  Tapiolan ratsastuskoulu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Põdramõtsa järv** (myös *Põdrametsa järv*) on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnan Uue-Saalusen kylässä sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi on 180 metriä pitkä, 70 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,7 hehtaaria. Se sijaitsee Haanjan ylängöllä Iskna jõen lähellä. Järven lounaispää on kapeampi kuin muu osa järveä ja kapeikon yli on rakennettu silta. Järven pohjoisranta on asuttu ja sen etelä- ja pohjoisrantaan ulottuu peltomaata. Pohjoisrannan talolle tule tie.

Luontoarvoja ja luokittelu
--------------------------

Järven etelä ja pohjoisrannat ovat viljeltyä peltomaata ja loput järven ympäristöstä on metsämaata.

Vesistösuhteita
---------------

Põdramõtsa järv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uomana on kaivettu oja, joka yhtyy Voki ojaan Vokin kylässä. Voki oja on Iskna jõen sivuhaara ja se yhtyy siihen Holstan kylässä Holstan ojan nimisenä. Iskna jõgi vuorostaan yhtyy Võhandu jõgeen 12 kilometrin päässä Kääpan taajaman lähellä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Keskkonnaregister: Põdramõtsa järv (VEE2143510) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 19.9.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 19.9.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Hafsa** (k. 1534, myös **Hafsa Sultana** tai **Hafsa Hatun**) oli Osmanien valtakunnan sulttaanin Selim I:n puoliso ja Suleiman Suuren äiti. Hän oli yksi Osmanien valtakunnan vaikutusvaltaisimmista naisista.

Hafsa oli alkujaan mahdollisesti tataariprinsessa Krimin alueelta, tai tšerkessi tai georgialainen Kaukasukselta. Poikansa Suleimanin noustua valtaistuimelle Hafsa rakennutti Manisaan aikansa suurimman moskeijakokonaisuuden, johon kuului myös soppakeittiö, alakoulu, uskonnollinen koulu ja majatalo pyhiinvaeltajille. Myöhemmin rakennuskokonaisuuteen lisättiin vielä kylpylä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hafsa (d. 1534) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia*. Viitattu 9.4.2022.
2. ↑  Hafsa Sultan Complex *Archnet*. Viitattu 9.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**Timo Polari** (s. 1969) on seinäjokelainen seikkailija, kirjailija ja luennoitsija, joka tunnetaan parhaiten retkistään Grönlantiin ja Etelänavalle. Polari on koulutukseltaan liikuntatieteiden maisteri. Vuosina 1996–2012 hän toimi liikunnan lehtorina Seinäjoen Lyseossa ja Seinäjoen lukiossa. Hän on suorittanut Laskuvarjojääkärikoulun vuosina 1989–1990. 1980-luvulla hän toimi rumpalina Mega-rockyhtyeessä. Vuosina 2010–2012 Polari toimi Seinäjoen Peliveljien miesten salibandyliigajoukkueen kunto- ja asennevalmentajana (tuloksena SM-kultaa ja -hopeaa sekä Suomen Cupin voitto).

Retket
------

### Grönlannin retki

Huhtikuussa 1997 Timo Polari yritti hiihtää Grönlannin halki kolmen hengen retkikunnassa. Matkan oli tarkoitus kulkea Tasiilaqista Sondre Stromfjordiin, samaa reittiä kuin ensimmäinen suomalainen Grönlannin halki hiihtänyt retkikunta vuonna 1966. Mukana oli kaksi muuta suomalaista, Tommi Heinonen ja Ari Mattila. Retkikunta olisi onnistuessaan ollut toinen kokonaan suomalainen Grönlannin halki matkannut ryhmä.

Jo vaelluksen viidentenä päivänä Pideraq-lumimyrsky kuitenkin yllätti retkikunnan, ja sen kaksi muuta jäsentä menehtyivät hypotermiaan. Polari selviytyi vahingoittumattomana.

### Etelänavan retki

Vuonna 2002 Polari hiihti Etelänavalle kanadalaisen Paul Landryn ja australialaisen Chris Weyersin kanssa. Matka kesti 58 vuorokautta ja Polari hiihti sen aikana 1 135 km.

### Muita retkiä

* Rinkkavaellus halki Skandinavian, 1999, 65 vrk, 1 800 km
* Mont Blanc, 1995, 4 807 m
* Hiihtovaellus Huippuvuorilla, 1996, 17 vrk
* Kalottivaellus, 1995, 21 vrk, 600 km
* John Muir Trail-vuoristovaellus, Sierra Nevadan vuoristo, Kalifornia 1994 ja 1996, yht. 34 vrk, 700 km
* Lisäksi retkiä eri puolille maailmaa vuodesta 1990 alkaen

**Luennot**

Polari on suosittu luennoitsija ja kouluttaja. Vuodesta 2002 lähtien hän on luennoinut monien eri toimialojen edustajille.

Teokset
-------

* Unelma Etelänavasta (WSOY, 2003)
* Pro Gradu "Psyykkinen kestävyys pitkällä erämaavaelluksella" (Jyväskylän yliopisto, 1995)
* Kulttuuriseikkailu – kadonneen sivistyksen jäljillä (2011)
* Murhenäytelmä Grönlannissa (2019)

Lähteet
-------

1. 1 2  Timo Polari *timopolari.fi*. Viitattu 21.7.2020.
2. ↑  Timo Polari palasi etelänavalta *Kaleva.fi*. Viitattu 21.7.2020.