recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Carmine Gallone** (18. syyskuuta 1886 Taggia – 4. huhtikuuta 1973 Frascati) oli italialainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan varsinkin historiallisista ja oopperaelokuvistaan.

Elokuvaura
----------

Näyttelijänä ja näytelmäkirjailijana toiminut Gallone liittyi vuonna 1913 Cinesiin tuoden mukanaan vaimonsa Stanislawa Winaverin, josta tuli Soava Gallonen nimellä yksi mykkäelokuvan suurista tähdistä. Gallonen ensimmäinen ohjaustyö oli *La donna nuda* ("Alaston nainen") vuonna 1914. Seuraavina vuosina hän teki joukon hienostuneita komedioita ja melodraamoja muun muassa näyttelijä Lyda Borellin ja käsikirjoittaja Lucio D’Ambran kanssa. 1920-luvun puolivälissä Gallone ohjasi historialliset elokuvat *La cavalcata ardente* ("Hurja kavalkaadi", 1925) ja *Pompejin viimeiset päivät* (*Gli ultimi giorni di Pompei*, 1926).

Italialaisen elokuvan kriisivuosina Gallone työskenteli muun muassa Ranskassa, jossa hän tutustui René Clairiin ja teki useita Henri-Georges Clouzot’n käsikirjoittamia elokuvia. Vuonna 1936 Gallone palasi Italiaan, jossa hän ohjasi fasistien rahoittaman elokuvan *Scipio Africanus, Afrikan valloittaja* (1937). Sitä pidetään yleisesti hänen uransa allonpohjana, vaikka se aikanaan saikin Mussolini-palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla. Sen jälkeen Gallone keskittyi tekemään säveltäjäelämäkertoja ja oopperaelokuvia. Yli sata ohjaustyötä käsittäneen uransa lopuksi hän kuvasi peplum-elokuvan *Kartago liekeissä* (1960) ja kaksi Isä Camillo -elokuvaa.

Elokuvia
--------

* *Yöperhonen*, 1916
* *Malombran linnan salaisuus*, 1917
* *Scipio Africanus, Afrikan valloittaja*, 1937
* *Kartago liekeissä*, 1960

Lähteet
-------

* Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

### Viitteet

1. ↑  Moliterno, s. 141.
2. ↑  Moliterno, s. 141–142.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Carmine Gallone (englanniksi)
* Elonet: Carmine Gallone

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Mija Schrey** (s. 1987) on suomalainen cheerleader.

Schrey ja Mika Pennanen voittivat vuonna 2011 paristunt-sarjan kultaa International Cheer Unionin (ICU) järjestämissä cheerleadingin MM-kilpailuissa. Kyseessä oli ensimmäinen Suomea edustaneiden voittama cheerleadingin MM-kulta. Schrey aloitti cheerleadingin harrastamisen vuonna 2000 ja on voittanut kilpaurallaan MM-kullan lisäksi myös useita Suomen ja Euroopan mestaruuksia. Seuroja, joita hän on edustanut, ovat helsinkiläiset Golden Spirit ja Funky Team, minkä lisäksi hän on kuulunut myös Kentuckyn yliopiston White Squadiin.

Schrey ja Pennanen osallistuivat vuonna 2011 televisiokanava Nelosen esittämän Talent Suomen kolmannelle tuotantokaudelle. He sijoittuivat ohjelman marraskuisessa finaalissa kolmanneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mija Schrey *goldenspirit.fi*.  2006.  Arkistoitu 21.4.2012. Viitattu 26.11.2011.
2. ↑  Suomi voitti kultaa cheerleadingin MM-kisoissa *yle.fi*.  29.4.2011. Viitattu 1.12.2012.
3. ↑  Mijan haastattelu *Cheerleading Fansite*.  18.7.2010. Viitattu 26.11.2011.
4. ↑  Keitä me olemme *mikamijastunts.blogspot.com*. Viitattu 26.11.2011.
5. ↑  Baarimikot voittivat Talent Suomen *Kouvolan Sanomat*.  26.11.2011.  Arkistoitu 26.11.2011. Viitattu 26.11.2011.
**Perniön Vihiniemen työväentalo** sijaitsee Salon kaupungissa Perniössä. Talo on myyty vuonna 2014.

Historiaa
---------

Työväenyhdistys T.y. Riento perustettiin vuonna 1906. Aluksi yhdistys toimi Perniön aseman työväenyhdistyksen alaosastona. Yhdistys olisi halunnut rakentaa työväentalon Kosken aseman lähelle, mutta se ei poliittisista syistä saanut alueelta tonttia. Tontti ostettiin Vihiniemestä vuonna 1916, ja se maksoi 1 700 markkaa. Talon sijainti koettiin syrjäiseksi. Työväentalo rakennettiin vuosina 1917–1919 yhdistyksen taloksi. Talon rakennustyöt keskeytyivät vuonna 1918. Varoja talon rakentamiseen ei ollut, lainaa otettiin yhdistyksen omilta jäseniltä. Lainat maksettiin takaisin.Jäseniä yhdistyksessä oli joulukuun 1916 lopussa 50, miehiä 38 ja naisia 12.

Rakennus
--------

Talo valmistui vuonna 1919. Rakennuspiirustukset maksoivat 10 markkaa, ja ne teki Sikstus Rönnberg. Valvojina toimivat yhdistyksen jäsenet O. Murtomäki perustustyön ja O. Kallio puutöiden osalta. Talon pohja oli vinkkelin muotoinen, ja sen sisäkulma muodosti pääjulkisivun. Talo oli väriltään punainen ja rimalaudoitettu, nurkka- ja ikkunalaudat olivat valkoiset. Kivijalka oli tehty luonnonkivipilareista, joiden väliin on myöhemmin muurattu tiiliä.Työväentalo on maalattu sekä katteet ja valaistuslaitteet uusittu 1930-luvulla..

Toimintaa työväentalolla
------------------------

T.y. Riennon 30-vuotisjuhlia vietettiin onnistuneesti työväentalolla 6.1.1936.

Vappujuhlia vietettiin vuonna 1930-luvulla jokaisella työväentalolla.
Yhdistyksen järjestämistä arpajaisista tehtiin julkinen tilitys sanomalehdessä.. Arpajaiset olivat niin isoja tapahtumia, että niitä varten saatettiin jopa teettää uudet vaatteet. Päävoittona saattoi olla lammas. Parhaina vuosina arpoja myytiin tuhansia ja voittoja oli satoja. Arpajaisvoittovaroilla pidettiin taloa kunnossa.

Nykyinen käyttö
---------------

Talo on ollut vuodesta 2014 Koski as. kyläyhdistyksen omistuksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Willner, Margareta: *Varsinais-Suomen työväentalot*. Suomentanut Munter, Riitta. Turun kaupungin historiallinen museo, 1978. ISBN 951-9125-19-1.
2. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  3.1.1936, no 2. Viitattu 8.11.2022.
3. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1916  1917. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 8.11.2022.
4. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  30.8.1938, no 199. Viitattu 8.11.2022.
5. ↑  Suomen Sosialidemokraatti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  4.1.1936, no 4. Viitattu 8.11.2022.
6. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  7.1.1936, no 4. Viitattu 8.11.2022.
7. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  30.4.1937, no 98. Viitattu 8.11.2022.
8. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  15.10.1936, no 239. Viitattu 8.11.2022.
9. 1 2  Janica Vilen: Koski as. kyläyhdistys *haloomaaseutu.fi*.  4.8.2020. Viitattu 8.11.2022.
**Moncton Golden Flames** oli vuosina 1984-1987 AHL-liigassa toiminut Calgary Flames ja Boston Bruins seurojen yhteinen farmijoukkue. 
Joukkueen kotipaikka oli Kanadan länsirannikolla, New Brunswickin provinssissa sijaitseva Monctonin satamakaupunki. Kauden 1987 jälkeen organisaation emäseuraksi tuli Winnipeg Jets ja seuran nimi vaihdettiin Golden Flamesista Moncton Hawksiksi.
Kolmen toimintakautensa aikana Moncton Golden Flamesilla oli kaksi päävalmentajaa. Ensimmäisen kauden valmentajana toimi Pierre Page ja kaksi seuraavaa kautta Terry Crisp. Seura ei näillä kausilla voittanut kertaakaan AHL-liigan mestaruutta. Ensimmäisellä kaudella se ei päässyt lainkaan pudotuspeleihin, toisella kaudella noutaja tuli pudotuspelien 2. kierroksella ja viimeisellä Flames-kaudella jo ensimmäisellä kierroksella. Seuran yleisomäärät olivat keskimäärin 3500 katsojaa per ottelu.
Seuran historian paras pistemies oli kaksi kautta pelannut Mark Lamb ja tunnetuimmat pelaajat Brett Hull ja Joel Otto

Aiheesta muualla
----------------

* Golden Flames Eliteprospectissa

Lähteet
-------

1. ↑  Moncton Golden Flames Statistics and History *HockeyDB.com*. Viitattu 25.1.2014. (englanniksi)
Marmoroitua paperia kirjan loppusivuilla
**Paperin marmorointi** on väritystekniikka, jonka tulos muistuttaa leikattua marmoria. Tekniikka perustuu siihen, kun vedessä kelluvia värejä sotketaan ja ne imaistaan paperiin. Marmoroitua paperia käytetään usein esimerkiksi alustana kalligrafiassa ja kirjojen loppusivuissa.

Yleisimmässä paperin marmorointitekniikassa otetaan matala astia, joka täytetään vedellä. Sitten veteen laitetaan haluttu määrä veteen liukenemattomia värimusteita. Värejä puhallellaan tai siirrellään varovasti esimerkiksi puutikulla. Kun värit on saatu haluttuun muotoonsa, niin vedenkestävä paperi kastetaan vesialtaassa olevaan värimuodostelmaan ja annetaan kuivua.

Ensimmäisten todisteiden paperin marmoroinnista uskotaan löytyneen Itä-Aasiasta. Siellä 900-luvulla kirjoitetussa tekstissä puhutaan muun muassa mustekynistä ja paperista. Eräs marmoroinnin muoto nousi suosioon 1400-luvulla islamilaisilla alueilla. Eurooppaan ilmiö tuli 1600-luvulla itämaisten kauppamatkustajien mukana, jossa se herätti kiinnostusta esimerkiksi filosofien ja tiedemiesten keskuudessa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: Paper marbling
Mijat Gaćinović lokakuussa 2019.
**Mijat Gaćinović** (serb. Мијат Гаћиновић; s. 8. helmikuuta 1995 Novi Sad, Jugoslavia) on serbialais-bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän edustaa kreikkalaista AEK Ateenaa.

Gaćinović edusti kotimaassaan FK Vojvodinaa, josta hän siirtyi elokuussa 2015 saksalaisseura Eintracht Frankfurtiin. Hän pelasi Frankfurtissa viiden kauden aikana Bundesliigassa 116 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kevään 2016 kahdesta putoamiskarsintaottelusta ensimmäisessä hän teki joukkueensa tasoitusmaalin. Elokuussa 2020 hän siirtyi Hoffenheimiin, jossa hän ensimmäisellä kaudellaan pelasi 23 bundesliigaottelua. Hän on voittanut Serbian cupin vuonna 2014 ja Saksan cupin vuonna 2018. Eurooppa-liigassa hän on pelannut 26 ottelua ja tehnyt kolme maalia.

Gaćinović edusti alle 17-vuotiaiden ikäluokan maaotteluissa Bosnia ja Hertsegovinaa. Hän voitti Serbian joukkueessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2013 ja alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2015. Ensimmäisen ottelunsa Serbian A-maajoukkueessa hän pelasi maaliskuussa 2017 MM-karsintaottelussa Georgiaa vastaan. Hän teki maalin ensimmäisessä A-maaottelussaan kuten myös toisessa Moldovaa vastaan. Hän on tammikuun 2022 loppuun mennessä pelannut 23 A-maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mijat Gaćinović Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Emil Erik Hesekiel Juntto** (15. marraskuuta 1885 Viitasaari – 30. heinäkuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja Uusi Suomi -lehden toimitussihteeri.

Emil Junton vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Juntto ja Maria Viktoria Koppinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 Viipurin klassillisesta lyseosta ja opiskeli kirjallisuutta ja taidehistoriaa Helsingin yliopistossa.

Juntto aloitti uransa 1912 eräiden maaseutulehtien Helsingin-kirjeenvaihtajana. Vuonna 1913 hän tuli Karjalan Lehden toimituksen jäseneksi ja vuonna 1915 Uusi Suometar -lehden toimitukseen. Juntto oli vuodesta 1918 alkaen Uuden Suomettaren ja sen seuraajan Uusi Suomi -lehden toimitussihteerinä aina kuolemaansa saakka. Hän kirjoitti myös pakinoita lehteen nimimerkillä *Hassan*. Juntto osallistui Suomen sisällissotaan Uuden Suomettaren sotakirjeenvaihtajana ja oli mukana Tampereen ja Viipurin valtauksissa.

Emil Juntto edusti suomalaisia sanomalehtimiehiä kongresseissa ja kokouksissa kotimaassa ja ulkomailla. Hän oli Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton sihteerinä vuodesta 1921 alkaen ja kuului sanomalehtimiesten Syvärannassa olleen lepokodin omistaneen Onni V. Tuiskun lepokotisäätiön hallitukseen. Juntto kuului myös valtion sanomalehtimiesstipendejä jakaneeseen asiantuntijalautakuntaan.

Juntto joutui Syvärannan lepokodissa aamulla 28. heinäkuuta 1926 vaikean tapaturman uhriksi ja hän kuoli sairaalassa kaksi päivää myöhemmin.

Emil Juntto oli naimisissa Kansallisteatterin näyttelijä Tyyne Juntto-Kosusen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1906, matrikkelinumero 31703
2. 1 2 3 4  Emil Juntto, Iltalehti, 31.7.1926, nro 173, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4 5  Toimittaja Emil Juntto, Uusi Aura, 31.7.1926, nro 205, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3 4 5  Emil Juntto, Uusi Suomi, 31.7.1926, nro 172, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. 1 2 3 4 5 6  Emil Juntto, Jousimies : Suomenkielisten sanomalehtimiesten yhteisjulkaisu, 01.12.1926, s. 49, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Emil Junton viimeinen matka, Uusi Suomi, 5.8.1926, nro 176, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Emil Julius (E. J.) Jatkola** (13. lokakuuta 1879 Pyhäjärvi Ol – 31. joulukuuta 1948 Mikkeli) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Edistyspuolueen kansanedustajana 1930–1933 ja Suomen oikeusministerinä 1936. Jatkola oli Mikkelin läänin maaherra vuosina 1933–1948.

Jatkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Jatkola ja Sofia Väänänen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 ja suoritti oikeustutkinnon 1907 sekä ylemmän hallintotutkinnon 1915. Jatkola sai varatuomarin arvon 1911. Naimisiin hän meni Bertta Laitisen kanssa vuonna 1908.

Jatkola oli Oulun läänin Pyhäjärven piirin nimismiehenä 1907–1916 toimittaen samalla käräjiä Piippolan tuomiokunnassa 1909–1913. Hän toimi Oulun kihlakunnan kruununvoutina 1916–1924, Oulun lääninhallituksen verotusasiain ylimääräisenä esittelijänä 1919–1923 sekä Oulun läänin lääninsihteerinä 1924–1933. Hän oli myös Pohjolan Osake-Pankin valtion asiamiehenä 1917–1923.

Edistyspuolueen kansanedustajana Jatkola oli Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1930–1933. Eduskunnassa hän oli lakivaliokunnan puheenjohtaja 1931–1933 ja toimi oikeusministerinä Kivimäen hallituksessa 1936. Jatkola luopui kansanedustajan paikastaan tultuaan valituksi Mikkelin läänin maaherraksi marraskuussa 1933. Maaherran tehtäviä Jatkola hoiti vuoteen 1948 asti. Jatkola oli valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaalissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Emil Jatkola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Aiheesta muualla
----------------

* .aspx Emil Jatkola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Emil Jatkola *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Eric J. Serlachius** | **Suomen oikeusministeri**1936 | Seuraaja:**Urho Kekkonen** |

Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1930–1933 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(11) | 
* Brander
* Cajander
* Jatkola
* Jyske
* Kaskinen (1930–1932†)
* Kivimäki
* Mantere
* Sarlin
* Ståhlberg
* Särkkä
* Tuomioja (1930–1931†)

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1933–1936 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(11) | 
* Erkko
* Fränti (1933–1936)
* Heiniö
* Inkilä
* Jatkola (1933)
* Kivimäki
* Mantere
* Merivirta (1935–1936)
* Rydman
* Sarlin
* Särkkä
* Toivola
* Tyrni (1933–1935)

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Eduskunta
* Valtioneuvosto
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Juho Samuli Savo** (s. 14. toukokuuta 1949 Pöytyä) toimi Varsinais-Suomen liiton maakuntajohtajana vuosina 1998–2015.

Juho Savo syntyi maanviljelijä, metsänhoitaja Matti Savon ja emäntä Ritva Savon perheeseen. Hän puolisonsa vuodesta 1972 on lehtori Salme Mattila. Savo opiskeli sosiaalipolitiikkaa, sosiologiaa, taloustiedettä ja tilastotiedettä ja valmistui valtiotieteen maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1980. Ennen siirtymistään maakuntajohtajaksi hän työskenteli Varsinais-Suomen Kokoomuksen toiminnanjohtajana 1985–1998, toimistopäällikkönä ja kunnallissihteerinä 1978–1985 sekä järjestösihteerinä 1974–1978. Hän oli myös muun muassa *Auransilta*-lehden päätoimittaja 1978–1985, Pöytyän kunnanvaltuuston jäsen 1977–1980 sekä Turun sosiaali- ja satamalautakuntien jäsen 1980- ja 1990-luvuilla.

Savo toimi Varsinais-suomen liiton maakuntajohtajan tehtävässä syyskuusta 1998 alkaen, eläkkeelle hän jäi tammikuun alussa 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 909. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. 1 2 3  Curriculum vitae - Juho Savo (pdf)  17.2.2010. Turku:  Varsinais-Suomen liitto.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 6.2.2011.
3. 1 2  Maakuntajohtaja Juho Savo jää eläkkeelle *Aamuset*.  20.5.2014. Viitattu 20.8.2015. [vanhentunut linkki]
**Juho Vainio** (27. syyskuuta 1880 Kaarina – 20. tammikuuta 1964) oli suomalainen rakennusurakoitsija, talousneuvos ja kiinteistö- ja rakennusalan vaikuttaja. Hän on kansanterveyden tukemiseen keskittyvän Juho Vainion säätiön perustaja.

Vaatimattomista oloista kotoisin ollut Vainio joutui taloudellisista syistä keskeyttämään opintonsa oppikoulussa ja myöhemmin Helsingin teollisuuskoulussa. Vainio loi omaisuutensa 1920- ja 1930-luvuilla Helsingin kiinteistömarkkinoilla. Hän oli Suomen Kiinteistöliiton varapuheenjohtajana 1922–1938, Helsingin Kiinteistöyhdistyksen puheenjohtajana 1925–1938, Suomen Talokeskus Oy hallituksen puheenjohtajana 1923–1933 sekä Suomen Asuntohypoteekkipankin hallituksen jäsenenä 1927–1937. Vainio sai vuonna 1951 talousneuvoksen arvonimen.

Juho Vainio perusti nimeään kantavan Juho Vainion säätiön syksyllä 1960. Säätiö keskittyi aluksi levittämään tietoa kuntoliikunnasta, luonnonmukaisesta kasvisravinnosta ja terveydenhoidosta sekä tupakan, alkoholin ja huumausaineiden aiheuttamista haitoista. Tätä varten säätiö perusti 1968 TEE-lehden (myöhemmin *Terve elämä*) jota se julkaisi 1990-luvun lopulle saakka. Juho Vainio oli itse parantunut vatsasairaudestaan Are Waerlandin kehittämän ravintoon, vesihoitoihin ja liikuntaan perustuneen ohjelman avulla. Juho Vainion säätiö alkoi jakaa vuodesta 1976 alkaen apurahoja kansanterveyden, ravitsemus- ja liikuntatutkimuksen sekä luonnonlääketieteen, kasvisravinnon, kuntoliikunnan ja terveiden elämäntapojen edistämiseen liittyville toiminnoille ja tutkimuksille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juho Vainio ja hänen perustamansa säätiö (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Juho Vainion Säätiön 50-vuotisjuhlaseminaari 20.1.2011 Säätiön puheenjohtajan professori Jussi Huttusen avauspuhe[vanhentunut linkki]

Kirjallisuutta
--------------

* Kullervo Kemppinen : *Juho Vainio ja hänen perustamansa säätiö*. Juho Vainion säätiö, Helsinki 1990 ISBN 9529024592
* Allan Tiitta : *Terveyden rakentaja : Juho Vainion säätiön historia 1960-2010*. Juho Vainion säätiö, Helsinki 2011 ISBN 9789529281886

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Malmilampi** (ruots. *Bredmalmsträsket*) on noin 30 aarin laajuinen metsälampi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Nuuksiossa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Malmilammen länsipuolella ja Bodominjärvi itäpuolella. Malmilammen pohjoispuolella on useita pieniä vakavesiä, kuten Lintulampi, Hynkänlampi ja Sultingsträsk; myös etelässä ja lounaassa on lukuisia pieniä vakavesiä, kuten Pikku Sorlampi, Sorlampi, Laihalampi ja Hakjärvi.

Malmilampi sijaitsee Espoonjoen valuma-alueella, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.

Malmilammen lounaispuolella on Hakjärven luonnonsuojelualue ja koillispuolella Pirttimäen luonnonsuojelualue. Malmilammen ja Pikku Sorlammen välissä on hiidenkirnuja.

Malmilammen korpinotko on noin neljän hehtaarin laajuinen ja se edustaa tyypillistä korpea. Notkon puustoon kuuluu muun muassa tervaleppä ja paatsama. Aluskasvillisuuden lajeja ovat muun muassa mustikka, tähtisara ja tupasvilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 9.1.2020.
2. ↑  Malmilampi Espoon karttapalvelussa
3. 1 2  Espoonjoen valuma-alue (81.055) *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 9.1.2020.
4. ↑  Yrjölä, Rauno ym.: ESPOON NUUKSION ETELÄOSAN LUONTOSELVITYS 2005 (Alue 6. Malmilammen korpinotko) *Espoon ympäristökeskuksen julkaisu 1/2006*.  2006. Espoo:  Espoon ympäristölautakunta. Viitattu 9.1.2020.
Max Tegmark
**Max Tegmark** (s. 5. toukokuuta 1967 Ruotsi)*lähde?* on ruotsalais-yhdysvaltalainen kosmologi, fyysikko ja koneoppimisen tutkija. Hän on Massachusetts Institute of Technologyn professori ja kuuluu Foundational Questions Instituten tieteelliseen johtokuntaan.

Tegmarkin vanhemmat ovat Karin Tegmark ja Harold S. Shapiro, ja hänen alkuperäinen sukunimensä oli Shapiro, mutta hän on myöhemmin ottanut nimen Tegmark. Hän opiskeli Tukholmassa Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa ja sai myöhemmin filosofian tohtorin arvon Yhdysvalloissa Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.

Tegmarkilla on matemaattisia argumentteja multiversumin puolesta, ja hän on ollut arvostellut voimakkaasti Roger Penrosea, Stuart Hameroffia ja muita, jotka päättelevät tietoisuuden teorian jountuvan kvantti-ilmiöistä. 

Tegmark on perustanut Future of Life Instituten, joka jakaa varoja tekoälyn turvallisuuden tutkimiseen. Tekoälyn uhkakuvaksi on esitetty, että se alkaa elää omaa elämäänsä, johon ihminen ei voi enää vaikuttaa.

Tegmark oli naimisissa 1997–2009 astrofyysikko Angelica de Oliveira-Costan kanssa. Heillä on kaksi poikaa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Ihmisen go-lautapelissä voittaneen tekoälyn piti olla totta ehkä vasta vuonna 2035 – kauhu­kuvissa tekoäly mellastaa pian verkossa. Hs.fi 18.10.2018

Aiheesta muualla
----------------

* Max Tegmarkin kotisivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* DBLP
* Google Scholar
* ORCID
* zbMATH

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Krishna Janmashtami -juhla Krishnan syntymän kunniaksi
**Malmin Krishna-temppeli** on Krishna-liikkeen (ISKCON) omistama hindutemppeli Helsingin Malmilla. Temppeli sijaitsee Malminkylän kartanossa, jossa aikaisemmin toimi kaupungin omistama virkistyskeskus. Temppelissä järjestetään päivittäistä ohjelmaa, luentoja, temppeliseremonioita ja rukoushetkiä, sekä viikottainen sunnuntaijuhla. Yhteisön papit järjestävät siellä häitä, hautajaisia ja muita riittejä. Temppelin rakennukset toimivat luostarina munkki- ja nunnaopiskelijoille. Temppeli toimii tapahtumapaikkana useille uskonnollisille juhlille kuten Sri Krishna Janmashtamille ja Diwalille.

Krishna-liike piti pääkeskusta ja temppeliä Helsingin Kampissa vuoteen 2012 asti, jolloin vuokrasopimus irtisanottiin. Liike yritti hankkia toiminnalleen uudet tilat Helsingin kaupungilta. ISKCON yritti ostaa Puotilan kartanoa, joka kaupungin kiinteistölautakunnan päätöksellä myytiin paikallisten yrittäjien ryhmälle. Yrittäjät jättivät Krishna-liikkeen mukaan tarjouksensa liian myöhään, viimeisen jättöpäivän umpeuduttua. Liike epäili kokeneensa tapauksessa uskonnollista syrjintää ja Puotilan kartanon ostohankkeen kariutuneen paikallisten vastustukseen. Tapauksen jälkeen Helsingin kaupunki tarjosi Krishna-liikkeelle mahdollisuutta ostaa tilansa Malminkylän kartanosta.

Krishna-liike ylläpiti pitkään Suomen ainoaa hindulaista temppeliä, minkä vuoksi liikkeen temppelissä uskontoaan harjoittavat myös ulkomaalaistaustaiset hindut, jotka olisivat kotimaissaan saattaneet valita toista suuntausta edustavan temppeliyhteisön. ISKCON-liikkeen temppelin lisäksi Malmilla toimii intialaisten ja srilankalaisten tamilien muodostaman Suomen Hindut Yhdyskunta -nimisen yhteisön ylläpitämä hindutemppeli.

Krishna-liikkeen käytössä olevat entisen virkistyskeskuksen vanhat puurakennukset ovat suojeltuja, ja tontin pihapiiri on luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Pihapiiri liittyy Longinojan varren historialliseen kulttuurimaisemaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Saini, Gurmann: *"Yksinkertaisesti Hare Krishnoja ei haluttu tuonne": Krishna-liikkeen kokemukset Helsingin tilahankkeesta vuosina 2012-2014*, s. 1–14. Pro Gradu. Jyväskylän yliopisto, 2022. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 2.5.2023).
2. 1 2  Rantavaara, Minja: Helsingin koillisella laidalla asuu ryhmä miehiä, jotka ovat omistaneet elämänsä siniselle jumalalle *Helsingin Sanomat*.  23.6.2019. Viitattu 2.5.2023.
3. ↑  Meistä *Krishna.fi*. Viitattu 2.05.2023.
4. ↑  Nironen, Saija: Puotilan kartanon myynnissä yllätyskäänne *Yle*.  11.1.2013. Viitattu 2.5.2023.
5. ↑  Mokkila, Maija: Puotilan kartanon omistuksesta syntymässä taistelu *Yle*.  9.1.2013. Viitattu 2.5.2023.
6. ↑  Broo, Måns: "Hindulaisuus Suomessa", *Monien uskontojen ja katsomusten Suomi*, s. 182–190. Kirkon tutkimuskeskuksen verkkojulkaisuja 48, 2017. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 2.5.2023).
7. ↑  Loponen, Teija: Krishna-liike sai luvan sauna-keittiörakennukselle *Koillis-Helsingin Lähitieto*.  30.6.2021. Viitattu 2.5.2023.
**Emil Hácha** (12. heinäkuuta 1872 – 26. kesäkuuta 1945) oli tšekkiläinen lakimies, Tšekkoslovakian kolmas presidentti vuodesta 1938 ja Böömin ja Määrin protektoraatin valtiopresidentti.

Elämäkerta
----------

Hácha syntyi Trhové Svinyssa ja kävi koulua České Budějovicessa ja opiskeli lakia Prahassa. Hän työskenteli Böömin kuningaskunnan maakomiteassa päätettyään opintonsa 1896. Pian ensimmäisen maailmansodan puhjettua häntä tuli Cisleithanian korkeimman hallinto-oikeuden tuomari Wieniin.

Versailles’n rauhan jälkeen Hácha nimitettiin Tšekkoslovakian korkeimpaan hallinto-oikeuteen ja sen presidentiksi 1925. Häntä pidettiin englantilaisen tapaoikeuden ja kansainvälisen oikeuden asiantuntijana. Hän käänsi myös englantilaista kirjallisuutta tšekiksi.

Münchenin sopimuksen jälkeen ja presidentti Edvard Benešin jätettyä virkansa Hácha valittiin presidentiksi 30. marraskuuta 1938, koska ei ollut osallistunut maan jakaneisiin hallituksiin, ja katolisuutensa ja konservatiivisuutensa vuoksi. Yöllisessä tapaamisessa Adolf Hitlerin ja Hermann Göringin kanssa Berliinissä 14. ja 15. maaliskuuta 1939 välisenä yönä Hácha pakotettiin allekirjoittamaan sopimus, jossa Böömi ja Määri liitettiin Saksaan Hitlerin uhattua pommittaa maata. Parlamentti ei osallistunut Háchan päätökseen.

Tšekkoslovakian jäänteiden miehityksen jälkeen 16. maaliskuuta Hácha nimitettiin Böömin ja Määrin protektoraatin nukkehallitsijaksi, ja hän vannoi uskollisuuden valan Hitlerille ja valtakunnanprotektori Konstantin von Neurathille. Hácha protestoi saksalaispolitiikkaa ja maan saksalaistamista, mutta hänen mielipiteillään ei ollut painoarvoa. Hän teki myös salaista yhteistyötä Benešin maanpakolaishallituksen kanssa.

Tilanne muuttui, kun valtakunnanprotektoriksi nimitettiin Reinhard Heydrich liian helläkätisen von Neurathin sijaan. Tämän jälkeen monet Háchan kollegoista vietiin keskitysleireille tai teloitettiin, muun muassa pääministeri Alois Eliáš.

Monien historioitsijoiden mukaan Hácha ei ollut vastuussa maan tapahtumista ikänsä ja huonon terveydentilansa vuoksi. Kun liittoutuneet valtasivat Prahan 13. toukokuuta 1945, Hácha vangittiin ja siirrettiin vankisairaalaan, jossa hän kuoli 26. kesäkuuta. Hänet haudattiin merkitsemättömään hautaan Vinohradyn hautausmaalle Prahaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Emil Hacha Prague castle. Viitattu 23.10.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Emil Hácha** Wikimedia Commonsissa

Tšekkoslovakian lippuTšekkoslovakian presidentit

* Tomáš Masaryk
* Edvard Beneš
* Emil Hácha
* Klement Gottwald
* Antonín Zápotocký
* Antonín Novotný
* Ludvík Svoboda
* Gustáv Husák
* Václav Havel


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kaksi lasta pitämässä toisiaan kädestä
**Kädestä kiinnipitäminen** on eräs kosketuksen muoto kahden tai useamman ihmisen välillä.

Eri kulttuureissa
-----------------

Länsimaisessa kulttuurissa kädestä pitävät kiinni pääasiassa puolisot ja pariskunnat, sekä vanhemmat ja pienet lapset, joiden kohdalla syynä voi olla kiintymyksen sijaan valvonta.

Yhdysvaltain presidentti George W. Bush piti kädestä kiinni Saudi-Arabian tulevaa kuningasta Abdullahia hänen vierailullaan Yhdysvalloissa 2005.
Arabimaissa, Afrikassa ja joissain Aasian osissa sekä perinteisesti joissain Välimeren ja Etelä-Euroopan kulttuureissa miehet pitävät toisiaan kädestä ystävyyden ja kunnioituksen osoittamiseksi.

Homoilla
--------

Vuonna 2012 Euroopan unionin perusoikeusviraston kyselyyn vastanneista homoseksuaaleista miehistä 74 prosenttia ja homoseksuaaleista naisista 51 prosenttia kertoi välttelevänsä kädestä kiinnipitämistä julkisella paikalla, koska he pelkäsivät joutuvansa häirinnän tai hyökkäyksen kohteeksi. Vuonna 2017 Alankomaissa homopari joutui väkivaltaisen hyökkäyksen kohteeksi kuljettuaan käsi kädessä kotiin juhlista. Solidaarisuuden osoituksena hollantilaiset miehet eri puolilla maailmaa kulkivat julkisilla paikoilla käsi kädessä.

Lähteet
-------

1. ↑  HuffPost Partner Studio: The Science Behind The Profound Power Of Holding Hands *Huffington Post*.  31.5.2016. Viitattu 18.3.2018. (englanniksi)
2. ↑  Why Arab Men Hold Hands *The New York Times*.  1.5.2005. Viitattu 18.3.2018. (englanniksi)
3. ↑  Joan Ferrante: *Sociology: A Global Perspective*. Cengage Learning, 2007-10-24. ISBN 0495390917. Teoksen verkkoversio (viitattu 18.3.2018). (englanniksi)
4. ↑  Ask Ali: Men holding hands is a sign of deep friendship *The National*. Viitattu 18.3.2018. (englanniksi)
5. ↑  Publications Office of the European Union: European Union lesbian, gay, bisexual and transgender survey : main results. (s. 87) *publications.europa.eu*.  23.10.2014. Viitattu 18.3.2018. (englanniksi)
6. ↑  Dan Bilefsky: Dutch Men Hold Hands in Solidarity With Attacked Gay Couple *The New York Times*.  6.4.2017. Viitattu 18.3.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **kädestä kiinnipitäminen** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee malmikiveä. Muista merkityksistä katso Malmi (täsmennyssivu).*

Esimerkki rautamalmimineraalista: hematiittia sisältävä raitainen rautamuodostuma
**Malmi** tarkoittaa sellaista luonnollista mineraaliesiintymää, josta voidaan taloudellisesti tuottaa metalleja. Tällaisia mineraaleja kutsutaan malmimineraaleiksi. Määritelmän mukaisesti on myös käsite **teollisuusmineraali**, esimerkiksi talkki, jonka metallia magnesiumia ei ole pääsääntöisesti tarkoitus erottaa metalliksi. Valmis timantti tai kulta ei ole malmia. 
Jotta mineraaliesiintymä eli mineralisaatio olisi malmi, sen on täytettävä ainakin seuraavat kriteerit:

* riittävä koko
* riittävän korkea metallipitoisuus
* riittävän hyvä laatu
* metalli on voitava erottaa mineraaleista
* riittävän korkea metallin markkinahinta
* hyvät liikenneyhteydet ja infrastruktuuri.

Nämä tekijät yhdessä määräävät sen, onko mineralisaatio taloudellisesti hyödynnettävissä eli malmia. Tekijät eivät ole ehdottomia, vaan ne ovat hyvin suhteellisia ja vaihtelevia. Esimerkiksi jos mineraaliesiintymä on määrältään pienehkö, se voi silti olla taloudellisesti hyödynnettävissä, jos se on tarpeeksi rikas. Se, mikä on tarpeeksi iso ja tarpeeksi rikas, riippuu metallien markkinahinnoista. Jos metallien hinnat ovat alhaiset, voi suhteellisen iso tai rikas mineralisaatio olla epätaloudellinen, eli se ei määritelmän mukaan ole malmi. Päinvastainen tilanne voi syntyä metallien markkinahintojen noustessa: aiemmin kannattamattomasta mineraaliesiintymästä voi tulla malmi. 

Pelkästään riittävä koko ja laatu vallitsevassa hintasuhdanteessa eivät yksin tee malmia. Mineraaliesiintymän on myös oltava laadultaan sellainen, että siitä on mahdollista erottaa metalleja taloudellisesti. Esimerkiksi rikkikiisu (FeS2) ei ole malmimineraali vaikka se sisältääkin rautaa, koska raudan erottaminen siitä on erittäin kallista ja koska rautaa on mahdollista erottaa helpommin esimerkiksi magnetiitista. 

Vaikka kaikki edellä esitetyt ehdot toteutuisivat, mineraaliesiintymän on sijaittava myös tarpeeksi hyvien liikenneyhteyksien päässä, jotta siitä louhittua raaka-ainetta voitaisiin taloudellisesti kuljettaa jalostuslaitokselle. Esimerkiksi iso, rikas ja hyvälaatuinen mineraaliesiintymä voi olla epäkannattava, jos tarpeeksi lähellä ei ole tarvittavaa liikenneverkostoa ja infrastruktuuria.

Katso myös
----------

* malmio
* järvimalmi
* kiisumalmi
* kirsimalmi
* sulfidimalmi
* suomalmi
* malminetsintä
* rikastus

Lähteet
-------

1. ↑  Kuitunen, Heli: Suomestakin löytyy timantteja – näin niitä etsitään *mtvuutiset*.  16.11.2011. Viitattu 29.9.2022.
2. ↑  Malmit | Kaiva.fi *kaiva.fi*. Viitattu 3.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Malmi**.
* Geologian tutkimuskeskus[vanhentunut linkki]
* Geologia.fi
**Max Taut** (1884–1967) oli saksalainen arkkitehti. Taut ja hänen veljensä Bruno Taut kuuluivat Berliinissä toimineeseen, spartakismiin sidoksissa olleeseen, ekspressionistiseen *Novembergruppe* -nimiseen arkkitehtien ja taidemaalarien yhteenliittymään, jonka työn johdosta julkaistiin arkkitehtuurialbumeita ja järjestettiin näyttely vuonna 1919. Siinä määriteltiin modernin arkkitehtuurin sanasto. He olivat yhdessä Walter Gropiuksen kanssa alkuperäisjäsenenä 1920-luvun alun Berliinin merkittävissä arkkitehtuurin avantgardejärjestöissä, kuten Arbeitsrat für Kunstissa ja Der Ringissä. Max Taut suunnitteli muun muassa Berliinissä sijaitsevan Saksan ammattiyhdistysliikkeen toimitalon (1923). Max ja Bruno Taut olivat mukana arkkitehtiryhmässä, jonka suunnittelemia taloja rakennettiin vuonna 1927 järjestettyä näyttelyä varten perustettuun Stuttgartin Weißenhofin lähiöön, jota on pidetty nykyaikaisen arkkitehtuurin historian tärkeimpänä rakennusryhmänä. Natsiaikana Max Tautin työ estettiin, mutta sodan jälkeen hän jatkoi uraansa suunnitellen varsinkin asuinalueita. Niistä tunnetuin on Duisburgissa sijaitseva August-Thyssen-Siedlung. Hän toimi Berliinin kuvataideakatemian arkkitehtuurin professorina vuodesta 1945 1950-luvun alkupuoliskolle.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 1006
2. 1 2  WSOY:n Iso Tietosanakirja, osa 9 vuodelta 1997, s. 260
3. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 360
4. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 1394
5. ↑  Max-Taut-Preis Universität der Künste Berlin.  Arkistoitu 9.3.2016. Viitattu 24.2.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Malmarsin krouvi** on Vanhan Porvoontien varrella Vantaan Hakkilassa sijaitseva suojeltu puurakennus. Arviolta vuosien 1760–1770 välillä rakennettu krouvi on yksi Vantaan vanhimmista säilyneistä asuinkäytössä olleista rakennuksista.

Krouvi palveli aikanaan Kuninkaantien matkalaisia ja toimi kestikievarina 1810-luvulle asti. Rakennuksessa oli myös vankisellejä. Sittemmin se toimi torppana. Talo pysyi omistajasukunsa hallussa, kunnes se 2000-luvun alussa siirtyi Vantaan kaupungin omistukseen. Rakennuksessa on pitkään toiminut Loimaan Kiven hautakivimyymälä. 

Krouvin pihalla sijaitseva aitta on myös suojeltu.
Hyvin säilyneessä rakennuksessa on useita 1700-luvun aikaisia osia. Esimerkiksi sisäovet ovat alkuperäisiä, ja myös listat ovat alkuperäisellä paikallaan. 1900-luvulla talon kuisti siirrettiin tien puolelta takapihalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Salmela, Jussi: Venäläiset hävittivät kaiken eteensä tulevan nykyisen Vantaan alueella 300 vuotta sitten – Keskeltä liikenteen melua löytyy kuitenkin vielä 1700-luvun aarre *Helsingin Sanomat*.  23.2.2019. Viitattu 10.10.2021.
2. ↑  Rakennusperintö *Vantaan karttapalvelu*. Viitattu 10.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Malmarsin krouvi** Wikimedia Commonsissa
Ilman vesihöyryn tiivistymispilvi Prandtl-Glauertin singulariteetti *Apollo 11*:n Saturn V:n välivaiheen ympärillä sen kiihdyttäessä läpi tiheän alemmen ilmakehän. Tässä kohdassa raketti kohtaa max Q:n ja on noin 12,5 km:n korkeudella ja nopeudessa 440 m/s, kun lentoa on kulunut noin 1 minuutti 20 sekuntia.
**Max Q** lento- ja avaruustekniikassa käytetty termi, jolla tarkoitetaan dynaamisen paineen maksimia, jossa myös aerodynaaminen kuorma saavuttaa maksiminsa. Nimi "max Q" (tai "max q") tulee siitä, että englannin kielessä dynaamista painetta merkitään Q-kirjamella.

Kun tarkasteellaan dynaamisen paineen määritelmää {\displaystyle p\_{dyn}=\rho v^{2}/2}, havaitaan seuraavat asiat:

* {\displaystyle p\_{dyn}} on nolla laukaisussa, koska silloin aluksen nopeus {\displaystyle v=0}
* {\displaystyle p\_{dyn}} on nolla ilmakehän ulkopuolella avaruudessa, koska tällöin ilmantiheys {\displaystyle \rho =0}
* {\displaystyle p\_{dyn}} on aina {\displaystyle \geq } 0.

Tällöin Rollen lauseen perusteella on väistämättä piste, jossa on dynaamisen paineen maksimi, max Q. Tämän korkeuden alapuolella aluksen kiihtyminen nostaa dynaamista painetta enemmän kuin ilman tiheyden laskeminen laskee. Max Q:n jälkeen aluksen kiihtyminen ei enää riitä kompensoimaan tiheyden pienenemistä joten dynaaminen paine pienenee.

Esimerkiksi tavallisen avaruussukkulan laukaisun aikana max Q on 11 km:n korkeudella.
Tyypillisellä Apollo-ohjelman lennolla max Q esiintyi suunnilleen 13 km ja 14 km:n korkeudella.

Katso myös
----------

* dynaaminen paine
* paine
* Prandtl-Glauertin singulariteetti

Lähteet
-------

1. ↑  
Douglas T. Jackson: Space Shuttle Max-Q *Aerodynamics Questions*.  2001-05-066. toukokuuta 2001. AerospaceWeb.org. Viitattu 19.3.2008. (englanniksi)
2. ↑  David Woods, O'Brien, Frank: Apollo 8, Day 1: Launch and Ascent to Earth Orbit *Apollo Flight Journal*.  2005-08-2121. elokuuta 2005. NASA.  Arkistoitu 21.4.2007. Viitattu 19.3.2008. (englanniksi)
3. ↑  Tim Brandt, Woods, David: Apollo 16, Day One Part One: Launch and Reaching Earth Orbit *Apollo Flight Journal*.  2004-10-29. NASA.  Arkistoitu 21.4.2007. Viitattu 19.3.2008. (englanniksi)
**Max Theodor Alfthan** (28. maaliskuuta 1863 Viipuri – 15. heinäkuuta 1914 Saltsjöbaden, Ruotsi) oli suomalainen sotilas ja maantieteilijä, joka toimi vuosina 1905–1910 Uudenmaan läänin kuvernöörinä.

Alfthan kävi Haminan kadettikoulun 1876–1883 ja Venäjän yleisesikunta-akatemian 1887–1890. Hän palveli sotilaana sekä Venäjällä että Suomessa, ja yleni everstiksi vuonna 1898. Hän toimi muun muassa Pietarin sotilaspiirin esikunnassa ja oli 1897–1902 Suomen asevelvollisen sotaväen esikuntapäällikkönä. Vuonna 1902 Alfthan erosi aktiivipalveluksesta protestina vuoden 1902 asevelvollisuuslakia vastaan ja työskenteli johtajana Tampereella J. C. Frenckell & sons -yhtiön paperitehtaalla. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen hän toimi Uudenmaan läänin kuvernöörinä 1905–1910. Alfthanilla oli kuvernöörikautenaan läheinen työsuhde Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Gerardin ja senaatin puheenjohtaja Leo Mechelinin kanssa. Gerardista ja Alfthanista tuli suorastaan ystäviä. Alfthan joutui lopulta eroamaan venäläistämistoimien takia, ja hän siirtyi toimitusjohtajaksi Suomen paperiteollisuusyhdistykseen. Hän harrasti maantiedettä ja oli vuonna 1910 julkaistun Suomen kartaston laitoksen toimituskunnan puheenjohtaja. Hän oli myös Suomen maantieteellisen seuran puheenjohtaja 1907–1908 ja 1910–1911.

Kilpapurjehtija Max Alfthan oli eversti Max Alfthanin poika. Filosofi Georg Henrik von Wright oli hänen tyttärenpoikansa. Vuorineuvos Anton Alfthan oli Max Alfthanin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alfthan, Max *Uppslagsverket Finland*. Viitattu 22.9.2014. (ruotsiksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4  Kristiina Kalleinen: / Alfthan, Max Theodor (1863 - 1914) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  17.2.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 299.
4. ↑  Veli-Matti Autio: / Alfthan (1600-) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  14.6.2002. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
MalmhuvudSaaren koillisrantaa

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
EkeröTukholman läänissä, UpplandRuotsi |
| Vesialue | 
Norra Björkfjärden, Mälaren  |
| Korkein kohta | 
35 m mpy.  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Malmhuvud** on Mälarenin pieni saari Ekerön kunnassa, joka sijaitsee Ruotsissa Tukholman läänissä.

Maantietoa
----------

Malmhuvud sijaitsee Mälarenin itäosassa Norra Björkfjärdenin itäosan saaristossa aivan Ekerönin pohjoispäässä Munsönissä. Sen länsipuolella sijaitsee pieni luoto Vittgrund. Norra Björkfjärdenin tuulilta ja aallokolta sitä suojaa Lagnö lännessä ja Gräsholmen pohjoisessa ja Alholmen luoteessa. Venereitit saarelle tulevat lännestä Lagnö kirtäen Vråkanin tai Lagnösundetin kautta ja kaakosta Långtarmenia pitkin ja idästä Brofjärdenistä Dävensön ympäri joko Ormsundetia tai etelästä Skeppsbackasundetia kiertäen.

Saaren pituus on yli 700 metriä ja leveys on 400 metriä. Saaren johtaa kävelyreitti etelästä tulevaa Uppsalanharjua pitkin. Polku kapenee lopulta kapeaksi kannakseksi, jossa muutaman metrin levyisen salmen ylittää puinen kävelysilta. Saari on pitkän pohjoiseen johtavan harjujakson viimeinen osuus ennen Björkfjärdeniin sukeltamista. Saarelta on kaivettu menneinä aikoina runsaasti soraa ja se on laivattu eri puolille Mälarenin rantoja proomuilla. Samoin on toimittu Munsönin pohjoiskärjessä, jossa on laajat harjualueet kaivettu tasaisiksi. Saaren soranotto on päättynyt, mutta sen jäljet näkyvät metsittyvässä maisemassa edelleen. Saarella ei ole kiinteää ja pysyvää asutusta, mutta saaren länsirannalla sijaitsee viisi vapaa-ajan asuntoa ja yksi retkeilymaja.

Historiaa
---------

Saarella on vanhoissa kartoissa nimi *Malmö hufvud*, missä *malm* tarkoittaa rikottua kiveä tai soraa.

* PohjoisrantaaPohjoisrantaa
* Hiekkakuoppien välinen kannasHiekkakuoppien välinen kannas
* 
* Saarelle tuleva kävelypolku ja puusiltaSaarelle tuleva kävelypolku ja puusilta

Katso myös
----------

* Luettelo Mälarenin saarista

Lähteet
-------

### Huomioita

1. 1 2 3 4  Asia on katsottu ruotsinkielisestä wikipedian artikkelista sv:Malmhuvud.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Malmhuvud *Lantmäteriet*. Gävle:  Lantmäteriet. Viitattu 15.3.2021. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Mälaren-Prästfjärden (SE657160-160170) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 15.3.2021. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Malmhuvud** Wikimedia Commonsissa

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Malmhuvud
**Monowi** on kylä Nebraskassa, Yhdysvalloissa. Vuoden 2010 väestölaskennan mukaan kylässä asuu vain yksi henkilö, mikä tekee kylästä Yhdysvaltojen pienimmän kunnan (engl. *incorporated community*).

Tšekkiläiset maahanmuuttajat perustivat Monowin vuonna 1902. Nimensä kylä sai intiaanikielien preeriakukkaa tarkoittavasta sanasta. Monowi kasvoi 1920-luvulle saakka, jolloin sen asukasluku oli 150. Kylässä oli tuolloin posti, lukio, kaksi pankkia ja kirkko. Monowin asukkaat ovat pikkuhiljaa muuttaneet töiden perässä maaseudulta kaupunkeihin ja jäljelle jäi vain Elsie Eiler ja hänen aviomiehensä Rudy Eiler. Aviomiehen kuoltua vuonna 2004 Elsie Eilerista tuli kylän ainoa asukas.

Elsie Eiler on kunnan pormestari, ravintoloitsija ja kirjastonhoitaja. Hänen kunnallisverollaan ylläpidetään Monowin katuvaloja. Kylän ainoa tulonlähde on ravintola Monowi Tavern.

Lähteet
-------

1. ↑  Monowi, Nebraska, Population: 1 Reuters. Viitattu 8.5.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Paul Harris: Population 1: the town that's been reclaimed by the prairie The Guardian. Viitattu 8.5.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Monowi** Wikimedia Commonsissa
**Fumizuki** (jap. 文月) oli keisarillisen Japanin laivaston Mutsuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Mutsuki-luokka*
Alus tilattiin Fujinagatan telakalta, missä köli laskettiin 20. lokakuuta 1924. Alus laskettiin vesille 16. helmikuuta 1926 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 3. heinäkuuta nimellä *No 29*.

Palvelus
--------

Vuosina 1935-1936 alus modernisoitiin, jolloin muun muassa runkoa vahvistettiin, savuhormeihin asennettiin katkaistut savunhajoittimet sekä asennettiin torpedoputkiin kilvet.

Tyynenmeren sodan alussa alus kuului 22. hävittäjädivisioonaan *Satsukin*, *Minazukin* ja *Nagatsukin* kanssa. Se osallistui joulukuusta 1941 tammikuuhun 1942 divisioonan mukana Malajan sotaretkeen. Helmikuusta alkaen alus osallistui luokan aluksista muodostettujen kolmen divisioonan kanssa Hollannin Itä-Intian valtaukseen.

Yhdysvaltain laivaston lentotukialus *USS Enterpriselta* lähteneet lentokoneet upottivat aluksen 18. helmikuuta 1944 Trukilla.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Jentschura, Hansgeorg; Jung, Dieter & Mickel, Peter: *Warships of the Imperial Japanese Navy, 1869-1945*. Lontoo: Arms & Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-151-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Whitley 1987 s. 191.
2. 1 2  Jentschura et al 1977 s. 143

*Mutsuki*-luokan hävittäjä
*Mutsuki* – *Kisaragi* – *Yayoi* – *Uzuki* – *Satsuki* – *Minazuki* – *Fumizuki* – *Nagatsuki* – *Kikuzuki* – *Mikazuki* – *Mochizuki* – *Yūzuki*

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Kamikaze-luokka – Seuraaja: Fubuki-luokka |
**Mellilän työväentalo** on Loimaan kaupungin Mellilän kylässä sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Mellilän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1903. Työväentalo valmistui vuonna 1907. Sitä laajennettiin vuosina 1928-1930 lisäsiivellä, johon tuli kahvitila ja näyttelijöiden pukuhuone. Vuonna 1944 talo siirtyi ilmeisesti yhdistyksen mukana SKDL:lle. Nykyään talo on edelleen Mellilän työväenyhdistyksen omistuksessa, ja sitä vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvia, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia.

Rakennus
--------

Talo oli alun perin suorakaiteen muotoinen, mutta lisäosien rakentamisen myötä siitä tuli vinkkelinmuotoinen. Alkuperäisen talon rakennusaineena käytettiin vanhaa hirttä. Talon lisäosa on lautarakenteinen. Talo on punainen. Julkisivut on vuorattu rimalaudoitukselle ja ullakkokerros pystyllä helmiponttilaudoituksella. Myöhemmin rakennetun osan kaksi julkisivua on vuorattu vaakaponttilaudoituksella. Alkuperäisen talon kivijalka oli tehty luonnonkivipilareista, joiden välejä ni myöhemmin täytetty betonilla, lisäosan kivijalka on tehty betonista. Talon kokonaispinta-ala on noin 185 m².

Lähteet
-------

1. 1 2  Willner, Margareta: *Varsinais-Suomen työväentalot*. Suomentanut Munter, Riitta. Turun kaupungin historiallinen museo, 1978.
2. 1 2   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
3. 1 2  Seurantalot.fi: Mellilän Työväentalo *seurantalot.fi*. Viitattu 21.11.2022.