recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vallisärkkä**-nimisellä paikalla oli Enon Kaltimossa sijaitseva seurojentalo, joka rakennettiin vuonna 1924 ja purettiin vuonna 2014. Paitsi seurojentalona, talo toimi aikoinaan myös suojeluskunnan talona, esikuntana sekä tanssitilaisuuspaikkana.

Rakennus
--------

Talon rakennutti viiden yhdistyksen yhteisö vuonna 1924. Yhteisöön kuuluivat Suojeluskunta, Lotta Svärd, Nuorisoseura, Maalaisseura sekä paikallinen Marttayhdistys. Myöhemmin 1930 luvulla taloon valmistui ulkorakennus. Vuonna 1954 talon kylkeen rakennettiin tanssilava ja siihen liittyvät aitaukset. 

Vallisärkkä-talo oli ennen kaikkea suojeluskunnan paikallispäällikön Robert Pelkosen ideoima ja johtama hanke. Sen alkuperäiset pohjapiirustukset laativat Kaltimon pahvitehtaan johtaja Robert Pelkonen, tekninen johtaja Arthur Hollström ja rakennusmestari J. Helin. Talon läheisyyteen valmistui suojeluskunnalle myös ampumarata sekä urheilukenttä. Muiden seurojen luovuttua omistuksestaan talo jäi suojeluskunnan haltuun 1935.

Käyttö
------

Sotavuosina 1939-1944 taloa käytettiin esikuntana sekä sotilaiden kauttakulku-, majoitus- ja ruokapaikkana. Vuonna 1941 paikalle perustettiin enolainen armeijan kevytosasto 15. Sotien jälkeen Kaukas Oy osti talon ja lahjoitti sen Enon Kisa-Pojille. 

Aikaisemmin seurojentalo oli ollut iltama- ja tanssikäytössä vuoroviikoin paikallisen työväentalon kanssa, mutta tanssilavatoiminnan oman kukoistuksen aika sijoittui 1970- ja 1980-luvuille, jolloin rakennuksia myös saneerattiin. Lavalla kävi esiintymässä ja ihmisiä tanssittamassa suomalaisia viihdemusiikin huippunimiä, muun muassa Dingo, Juice Leskinen, Reijo Taipale, Kari Tapio, Frederik ja Tapani Kansa. Lavan toiminta jatkui 1990-luvulle, minkä jälkeen toiminta hiipui artistien hintapyyntöjen kasvaessa ja vihdoin loppui nimekkäimpien esiintyjien siirtyessä ravintola- ja festariesiintymisiin.

Purku
-----

Talon purkamislupa haettiin ja saatiin vuonna 2014. Talo oli ollut kauan asumattomana ja joutunut ilkivallan kohteeksi, ja siellä olleita materiaaleja oli varastettu. Nykyään alueella on laavupaikka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mönkkönen, Mauri: *Virroilta ja vaaroilta : Enon kulttuuriymparistoohjelma*. Enon kulttuuriymporistoohjelma, 2003.
2. ↑  Partanen, Jukka: *Isänmaa ja raja : suojeluskunnat Pohjois-Karjalassa 1917-1944*. Pohjois-Karjalan Sotilaspoikien Perinnekilta ry, 2012.
3. ↑  Kari Rissanen: Vallisärkän Kultaaikaa.  *Pielisjokiseutu*, 10.04.2014.
4. 1 2  Sami Tolvanen: Vallisärkän taru päättyy.  *Pielisjokiseutu*, 09.10.2014.
5. ↑  Kaltimon pahvitehdas- näyttely
6. ↑  Pekka Sivukari: Enon Vallisärkkä on nähnyt koko tanssikulttuurin – nyt lava ja muut rakennukset puretaan käyttämättöminä *Yle*.  17.10.2014.
7. ↑  Vallis oli paras menomesta.  *Pielisjokiseutu*, 28.04.2011.

1. 1 2  Vallisärkän Muistolaatta
**Glykogeenin varastoitumissairaudet** eli **glykogeenin kertymäsairaudet** ovat harvinaisia, perinnöllisiä aineenvaihduntasairauksia, joissa entsyymipuutokset aiheuttavat glykogeenin poikkeavaa kertymistä elimistöön. Ryhmään kuuluvia tauteja on monia. Ne voidaan jaotella sen mukaan, mitä entsyymiä puutos koskee. Jokaisen sairauden kliininen kuva on erilainen. Tyypillisiin oireisiin ryhmän sairauksissa kuuluvat hypoglykemia, maksavaurio ja lihasheikkous.

Varhain todettu ja hyvin hoidettu glykogeenin varastoitumissairaus on yleensä hyväennusteinen. Jotkin ryhmän taudit ovat kuitenkin vaikeampihoitoisia. Elinajanodote vaihtelee suuresti tarkan diagnoosin mukaan, minkä lisäksi siihen vaikuttavat toteamisen ajankohta ja hoidon taso. Myös saman diagnoosin sisällä voi esiintyä erilaisia alatyyppejä.

Diagnooseja
-----------

* Fosfoglyseraattikinaasin puutos
* Tyypin 0 glykogeenin varastoitumissairaus
* Von Gierken tauti (tyyppi I)
* Pompen tauti (tyyppi II)
* Forbes–Corin tauti (tyyppi III)
* Andersenin tauti (tyyppi IV)
* McArdlen tauti (tyyppi V)
* Hersin tauti (tyyppi VI)
* Taruin tauti (tyyppi VII)
* Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairaus
* Tyypin 10 glykogeenin varastoitumissairaus
* Fanconi–Bickelin oireyhtymä (tyyppi XI)
* Aldolaasi A:n puutos (tyyppi XII)
* Tyypin 13 glykogeenin varastoitumissairaus
* Synnynnäinen glykosylaation häiriö (tyyppi XIV)
* Tyypin 15 glykogeenin varastoitumissairaus

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Glycogen Storage Disease (GSD) Cleveland Clinic, viitattu 21.7.2023
2. ↑  Glycogen storage disease due to phosphoglycerate kinase 1 deficiency Orphanet, viitattu 27.7.2023
**Dio-Gare** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 20 kilometriä Katista länteen. Kunnassa on 12 700 ja kylässä 4 200 asukasta (vuonna 2009).

Dio-Garen kunnan pinta-ala on 180,3 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin Diédougoun ja Kalifabougoun, idässä Diagon etelässä Dombilan ja lännessä Bossofalan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa.

Kuntaan kuuluu seitsemän kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, soninkeja, maureja ja mandinkoja. Yleisin kieli on bambara. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa on myös animisteja ja kristittyjä.

Dio-Garen kautta kulkee Bamakosta Senegalin rajalle johtava maantie RN24 sekä Dakarin–Nigerin rautatie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Kunnassa toimii vuonna 2013 avattu sementtitehdas.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.5.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Dio-Gare 2008-2012 *aec.msu.edu*.  2008.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 9.5.2018.
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.5.2018.
4. ↑  Diamond cement Mali Sa: Une capacité de production de plus de 700 000 tonnes de ciment par an *Maliweb*.  4.10.2016. Viitattu 9.5.2018.
Malli *Aeropyrum pernix* -arkin glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasin rakenteesta
**Glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasi** eli **glutamaatti-1-semialdehydiaminotransferaasi** on isomeraaseihin kuuluva entsyymi. Se katalysoi glutamaatti-1-semialdehydin isomeroitumista aminolevuliinihapoksi. Entsyymiä esiintyy kasveissa sekä eräissä bakteereissa ja kasveissa ja se osallistuu porfyriinien kuten klorofyllin biosynteesiin näissä eliöissä. Glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasin EC-numero on EC 5.4.3.8.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Rakenteeltaan glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasi on monien muiden transaminaasien tavoin kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva dimeeri. Tyypillisesti alayksiköiden molekyylimassa on 44–46 kDa. Glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasi voi esiintyä entsyymikompleksina glutamyyli-tRNA-reduktaasin kanssa ja suhteellisen epästabiili glutamaatti-1-semialdehydi siirtyisi näiden kahden entsyymin välillä hydrofobista kanavaa pitkin. Glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasi vaatii koentsyymikseen joko pyridoksaalifosfaatin tai pyridoksamiinifosfaatin. Osa eliöistä voi käyttää koentsyyminään kumpaakin. Yksi vahvimmista entsyymin inhibiittoreista on gabakuliini.

Glutamaatti-1-semialdehydi-2,1-aminomutaasin katalysoima reaktio on reaktiomekanismiltaan hyvin samanlainen monien muiden transaminaasien kanssa. Se poikkeaa niistä kuitenkin siten, että entsyymi katalysoi molekyylinsisäistä aminoryhmän siirtoa eikä kahden molekyylin välistä intermolekylaarista reaktiota. Mekanismin ensimmäisessä vaiheessa substraatti muodostaa imiinin eli Schiffin emäksen joko pyridoksaalifosfaatin tai pyridoksamiinifosfaatin kanssa. Seuraavassa vaiheessa tämä imiini hydrolysoituu jolloin muodostuu 4,5-diaminovaleriaanahappoa ja pyridoksaalifosfaattia. Tämän jälkeen muodostuu uusi imiini pyridoksaalifosfaatin ja 4,5-diaminovaleriaanahapon 4-asemassa sijaitsevan aminoryhmän välille, joka hydrolysoituu aminolevuliinihapoksi. Entsyymissä tärkeässä asemassa katalyyttisesti on lysiiniaminohappo, joka toimii happo-emäskatalyyttinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  EC 5.4.3.8 - glutamate-1-semialdehyde 2,1-aminomutase Brenda. Viitattu 25.3.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Karl Kadish, Kevin M. Smith, Roger Guilard: *The Porphyrin Handbook*, s. 43–44. Elsevier, 2007. ISBN 978-0123932228. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.3.2017). (englanniksi)
3. 1 2 3  Bernhard Grimm, Robert J. Porra, Wolfhart Rüdiger, Hugo Scheer: *Chlorophylls and Bacteriochlorophylls*, s. 166–167. Springer, 2007. ISBN 978-1-4020-4515-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.3.2017). (englanniksi)
4. 1 2 3  Martin Warren, Alison Smith: *Tetrapyrroles*, s. 37–39. Springer, 2009. ISBN 978-0-387-78517-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.3.2017). (englanniksi)
Pierre Degeyter.
**Pierre Degeyter** (8. lokakuuta 1848 Ghent, Belgia – 27. syyskuuta 1932 Saint-Denis, Ranska) oli belgialaissyntyinen ranskalainen sosialisti ja muusikko, joka tunnetaan parhaiten työväenlaulu "Kansainvälisen" säveltäjänä. Toisin kuin laulun sanoittaja Eugène Pottier, Degeyter ehti elinaikanaan nähdä sen kohoamisen kansainvälisen sosialistisen liikkeen tunnuslauluksi.

Degeyter syntyi työläisperheeseen, joka muutti Belgiasta Ranskan Lilleen. Hän työskenteli puuseppänä ja oli harrastajamuusikko, joka lauloi kuorossa ja soitti eri soittimia. Degeyter kuului Ranskan työväenpuolueeseen ja johti Lillessä toiminutta La Lyre des Travailleurs -nimistä työväen kuoroa ja musiikkiseuraa. Vuonna 1888 hän sävelsi kuoron tilauksesta musiikin edellisenä vuonna kuolleen sosialistirunoilija Pottierin kirjoittamaan runoon *L'Internationale*, "Kansainvälinen". Nuotit julkaistiin nimellä Degeyter mainitsematta säveltäjän etunimeä, mikä aiheutti myöhemmin epäselvyyttä, ja hänen veljensä Adolphe väitti myös olevansa todellinen säveltäjä. Näitä väitteitä käytettiin poliittisena lyömäaseena varsinkin sen jälkeen, kun Pierre Degeyter vanhoilla päivillään vuonna 1920 liittyi Ranskan kommunistiseen puolueeseen. Vuonna 1922 Ranskan korkein valitusoikeus ratkaisi tekijänoikeuskiistan hänen hyväkseen.

Degeyter asui vuodesta 1902 Saint-Denisissä Pariisin lähellä. Hän sävelsi muitakin sosialistisia taistelulauluja. Hän vieraili vuonna 1928 Neuvostoliitossa. "Kansainvälinen" oli tuolloin Neuvostoliiton kansallislauluna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  B. S. Shteinpress: Degeyter, Pierre (englanniksi) *The Great Soviet Encyclopedia* (1970–1979). The Free Dictionary. Viitattu 1.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pierre Degeyter** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Jim Pepper
**James Gilbert Pepper II** eli **Jim Pepper** (18. kesäkuuta 1941 Salem, Oregon – 10. helmikuuta 1992 Portland, Oregon) oli yhdysvaltalainen saksofonisti, laulaja ja säveltäjä, joka yhdisteli maan alkuperäiskansojen musiikkia jazziin, rockiin ja muuhun populaariin rytmimusiikkin.

Pepper syntyi creekeihin kuuluvan äidin ja kansa-intiaaneihin kuuluvan isän poikana luoteisessa Oregonin osavaltiossa, jossa hänen vanhempansa opettivat intiaaneille tarkoitetussa koulussa. Hän oppi soittamaan saksofonia, huilua ja klarinettia ja esiintyi eri jazzyhtyeiden riveissä Portlandin seudulla. Vuonna 1964 hän muutti New Yorkiin ja liittyi fuusiojazzyhtyeeseen Free Spirits, jossa soittivat myös muun muassa kitaristit Larry Coryell ja rumpali Bob Moses. Vuonna 1967 yhtyeestä erkanivat Pepper, Columbus "Chip" Baker ja Chris Hills ja muodostivat oman yhtyeen nimeltä Everything Is Everything.

Yhtyeen esikoisalbumi sisälsi Pepperin tunnetuimmaksi sävelmäksi muodostuneen, peyote-intiaanimusiikkiin perustuvan laulun "Witchi Tai To", jonka melodia toistaa pitkään vain yhtä säveltä. Laulu nousi vuonna 1969 Billboard 100 -singlelistan sijalle 69, ja sitä ovat sittemmin levyttäneet vokaali- ja instrumentaaliversioina muun muassa lauluyhtye Harper’s Bizarre, folkduo Brewer & Shipley, norjalainen saksofonisti Jan Garbarek sekä etnojazzyhtyeet Djabe ja Oregon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jim Pepper, Britannica.com. Viitattu 23.12.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Edmond Rostand 29-vuotiaana Cyrano de Bergeracin julkaisun aikoihin.
**Edmond Eugène Alexis Rostand** (1. huhtikuuta 1868 Marseille – 2. joulukuuta 1918 Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja runoilija.

Henkilöhistoria
---------------

Rostandin marseillelainen isä Eugene Rostand oli tunnettu juristi ja talousmies, joka oli julkaissut nuoruudessaan pari runovihkoa. Myös Rostandin äiti oli kotoisin Marseillesta. Valmistuttuaan ylioppilaaksi Rostand lähti opiskelemaan ensin Collége Stanislasiin ja sitten oikeustiedettä Pariisin yliopistoon. Ranskan akatemian jäseneksi Rostand kutsuttiin vuonna 1901. Hän oli vuodesta 1890 naimisissa ranskalaisen runoilijan Rosemonde Etienette Gerardin kanssa. He saivat kaksi lasta, joista Jean Rostandista tuli luonnontutkija ja Maurice Rostandista isänsä tavoin kirjailija. Rostand kuoli vuonna 1918 riehuneeseen espanjantautiin.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

Rostand julkaisi ensimmäiset runonsa jo 1884 pienessä marseillelaisessa lehdessä, 20-vuotiaana häneltä ilmestyi runokokoelma *Les Musardises* (Joutohetkiä). Hänet tunnetaan kuitenkin erityisesti romanttisista näytelmistä ja etenkin vuonna 1897 ilmestyneestä teoksesta *Cyrano de Bergerac*. Hänen näytelmästään *Les Romanesques* (Haaveksijat, 1892) on tehty vuonna 1960 ensi-iltansa saanut off-Broadway menestysmusikaali *The Fantasticks*. Lukuisten *Cyrano*-tuotantojen lisäksi Suomen teattereissa on esitetty *Haaveksijat* (Suomen Maaseututeatteri, Turku 1900), *Kaukomaan prinsessa* (La Princesse lointaine, Maaseututeatteri 1905) ja *Samarialaisnainen* (La Samaritaine 1895, Maaseututeatteri 1906).

### Teoksia

Rostandin teoksia ovat:

* *Les Musardises*, runokokoelma, 1887
* *Les Deux Pierrots*, 1888
* *Les Romasques*, näytelmä, 1892
* *La Princesse lointaine*, näytelmä, 1895
* *La Samaritaine*, näytelmä, 1895
* *Cyrano de Bergerac*, näytelmä, 1897
* *L'Aiglon*, näytelmä, 1900
* *Chantecler*, näytelmä, 1910
* *La Dernière Nuit de Don Juan*, näytelmä, 1922 (ilmestyi postuumisti)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Eino Palola (toim.): *Heidenstamista Undsetiin. Suurten kirjailijain elämäkertoja: Edmond Rostand*, s. 255-261. Porvoo: WSOY, 1957.
2. ↑  Ilona-esitystietokanta, Teatterin tiedotuskeskus, viitattu 16.12.2014.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Edmond Rostand**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Edmon Marukyan** (arm. Էդմոն Մարուքյան, s. 13. tammikuuta 1981, Vanadzor, Armenian SNT) on armenialainen poliitikko ja juristi. Marukyan on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Tausta
------

Edmon Marukyan syntyi Vanadzorissa 13. tammikuussa 1981. Hän suoritti asevelvollisuutensa 1999–2001. Hän opiskeli lakia ja valmistui oikeustieteiden kandidaatiksi Moskovan kauppa- ja laki-instituutista vuonna 2002. Opinnot jatkuivat Armenian julkisen hallinnon akatemiassa, josta hän valmistui maisteriksi 2006. Vuonna 2010 Marukyan valmistui maisteriksi Minnesotan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta pääaineenaan kansainvälinen oikeus ja ihmisoikeudet.. 

Marukyan teki uran lakimiehenä niin Armeniassa kuin ulkomailla sekä mm. toimi vuosina 2010–2012 Human Rights Watch -järjestön kansallisena asiantuntijana.

Poliittinen ura
---------------

Ensimmäisen kerran Marukyan valittiin Armenian parlamenttiin vuonna 2012 sitoutumattomana ehdokkaana. Hän on alusta alkaen istunut aina lakivaliokunnassa.

Vuonna 2015 hän perusti Valoisa Armenia -puolueen ja hänet valittiin sen puheenjohtajaksi. Vuoden 2017 parlamenttivaaleissa hän uusi paikkansa, ja uusi puolue osallistui ensimmäisiin vaaleihinsa Yelk-allianssin osana. Kolmannen kautensa hän aloitti vuoden 2018 ennenaikaisten vaalien jälkeen, jolloin Valoisa Armenia osallistui vaaleihin ilman vaaliliittoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Deputies  2020. National Assembly. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Կենսագրական  2020. Edmon Marukyan. Viitattu 17.1.2020. (armeniaksi)
3. 1 2 3  Deputies  2020. National Assembly. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Edmon Marukyan to head "Bright Armenia" opposition political party *Armenpress*.  12.12.2015. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
David S. Mann
**David Scott Mann** (s. 25. syyskuuta 1939 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko. Hän sai Bachelor of Arts -arvon vuonna 1961 Harvardista ja palveli Yhdysvaltain laivastossa vuosina 1961–1965. Hän valmistui vuonna 1968 Harvard Law Schoolista. 

Mann toimi valmistumisensa jälkeen juristina Cincinnatissa. Hän istui vuosina 1972–1974 kunnallisessa terveyslautakunnassa ja sitten kaupunginvaltuustossa vuosina 1974–1992. Hän toimi myös Cincinnatin pormestarina vuosina 1980–1982 ja jälleen vuonna 1991. Vuosina 1993–1995 hän edusti Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Ohion 1. vaalipiiriä. Häntä edelsi siellä Charlie Luken ja seurasi Steve Chabot.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* US Congress

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:David S. Mann
**Nakajima B4N** oli Nakajiman suunnittelema ja valmistama torpedokone vastaamaan keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien lentotukialukselle sijoitettavalle torpedokoneelle asettamia Shi-9-vaatimuksia.

Tausta
------

Vuonna 1932 keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat julkisti 7-Shi-vaatimukset, jolla pyrittiin korvaamaan heikohko Mitsubishi B2M -torpedokone. Aichi, Mitsubishi ja Nakajima valmistivat vaatimusten mukaiset prototyypit, mutta yhdenkään ei katsottu olevan käyttökelpoisia. Laivaston esikunta antoi 1934 määräyksen Yokosukan lentotekniselle varikolle suunnitella uuden torpedokoneen nimikkeellä tyypin 13 torpedokone.

Laivaston esikunta teki kuitenkin päätöksen palata yhtiöiden väliseen kilpailuun. Esikunta valitsi jälleen Mistubishin ja Nakajiman toimittajiksi julkistamalla Shi-9 vaatimukset lentotukialukselle sijoitettavasta kaksitasoisesta torpedokoneesta. Nakajimalla Takao Yoshida ja Yasuo Fukuda johtivat suunnittelua. Kaksi prototyyppiä saatiin valmiiksi 1936. Ensimmäisen moottorina oli Kotobuki 3 ja toisen Hikari 1.

Seuranneessa kilpailussa Yokosuka B4Y julistettiin marraskuussa 1936 voittajaksi. Nakajima ei saanut tuotantosopimusta omasta koneestaan, mutta sai kuitenkin valmistuskiintiön Yokosukan suunnittelemasta koneesta.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 3
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Nakajima Hikari 1 9-sylinterinen ilmajäähdytteinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 kW (&&&&&&&&&&&0-161.01000000660−820 hv)
* **Potkuri:** kolmelapainen

**Suoritusarvot**  

**Aseistus**  

2 × 7,7 mm tyypin 92 konekivääri  
500 kg pommeja  
 tai 800 kg torpedo ulkoisissa ripustimissa

Lähteet
-------

* Mikesh, Robert C. & Abe, Shorzoe: *Japanese Aircraft 1910-1941*. London: Putnam Aeronautical Books, 1990. ISBN 0-85177-840-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Mikesh & Abe 1990 s. 280-281
2. 1 2 3 4  Mikesh & Abe 1990 s. 236
**Zappeion** (kath.kreik. Ζάππειον) eli **Záppeio** (kreik. Ζάππειο) on näyttely- ja kokouspalatsi, joka sijaitsee Ateenan keskustassa Kansallispuutarhan eteläpuolella.

Zappeion rakennettiin alun perin maatalous- ja teollisuustuotteiden näyttelyitä varten sekä myös niin kutsuttuja Zappaan olympialaisia silmällä pitäen. Sen rahoitti Evángelos Záppas, josta rakennus on saanut nimensä, ja suunnitteli arkkitehti Theofil Hansen. Zappeionin rakennustyöt alkoivat vuonna 1874 ja se valmistui vuonna 1888. Suurikokoinen rakennus edustaa uusklassista arkkitehtuuria ja on sen huomattavimpia edustajia Ateenassa. Rakennus on Euroopan ensimmäisiä, joka oli varta vasten suunniteltu kokouksia ja näyttelyitä varten. Samaan aikaan rakennettu ja samoin Hansenin suunnittelema Itävallan parlamenttitalo noudattaa muodoiltaan Zappeionin perusajatuksia.

Rakennus toimi vuoden 1896 olympialaisissa miekkailukeskuksena, vuoden 1906 kesäolympialaisissa kisakylänä ja vuoden 2004 kesäolympialaisissa lehdistökeskuksena. Kreikan EY-liittymissopimus allekirjoitettiin rakennuksessa vuonna 1979. Kreikan EU-puheenjohtajuuden aikana rakennus toimi puheenjohtajuuden päämajana.

Nykyisin rakennusta käytetään sekä julkisiin että yksityisiin kokouksiin ja juhlatilaisuuksiin sekä erilaisiin kaupallisiin tilaisuuksiin. Rakennuksessa on 16 erikokoista salia sekä peristyylipiha, yhteensä noin 4 000 neliömetriä kokous- ja näyttelytilaa.

Zappeionin ympärillä oleva kaupunginosa on saanut rakennuksesta nimen Záppeio, ja sen ympärillä olevaa puistoaluetta kutsutaan Záppeion puistoksi.

Zappeionin pääjulkisivu etelään päin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  General Information Zappeion.  Arkistoitu 24.2.2015. Viitattu 23.2.2015.
2. ↑  History Zappeion.  Arkistoitu 27.3.2009. Viitattu 23.2.2015.
3. ↑  Halls & plans Zappeion.  Arkistoitu 9.5.2015. Viitattu 23.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Ζάππειον - Zappeion. Kokouskeskuksen verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zappeion** Wikimedia Commonsissa
**Natriumtetrakarbonyyliferraatti** ei **dinatriumtetrakarbonyyliferraatti** (Na2[Fe(CO)4]) on natrium- ja tetrakarbonyyliferraatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa natriumtetrakarbonyyliferraatti on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on kosteus- ja ilmaherkkää. Se on myös pyroforista eli voi syttyä palamaan ilman hapen vaikutuksesta. Yhdiste liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, tetrahydrofuraaniin, ja dimetyyliformamidiin. Natriumtetrakarbonyyliferraatin tetrakarbonyyliferraatti-ioni on hyvin nukleofiilinen ja reagoi helposti elektrofiilien esimerkiksi organohalogeeniyhdisteiden kanssa, jolloin muodostuu organorautayhdisteitä.

Natriumtetrakarbonyyliferraattia valmistetaan pelkistämällä rautakarbonyyliä natriumamalgaamin avulla bentsofenonin läsnä ollessa. Liuottimena reaktiossa käytetään dioksaania ja tuote kiteytetään kompleksina dioksaanin kanssa. Natriumtetrakarbonyyliferraattia käytetään reagenssina useissa orgaanisen kemian synteeseissä. Se reagoi organohalogeeniyhdisteiden kanssa muodostaen aldehydejä tai ketoneja, muodostaa dieenien kanssa organorautakomplekseja ja pelkistää tyydyttymättömät karbonyyliyhdisteet selektiivisesti tyydyttyneiksi karbonyyliyhdisteiksi. Sitä voidaan myös käyttää katalyyttinä Tishchenko-reaktioissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert D. Pike: *Disodium Tetracarbonylferrate(−II), e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 14.10.2017
2. 1 2  Alan M. Stolzenberg: *Iron Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 14.10.2017
3. 1 2 3  Manfred Schlosser: *Organometallics in Synthesis*, s. 576. John Wiley & Sons, 2002. ISBN 0-471-98416-7. (englanniksi)
**Natriumtrifosfaatti** (Na5P3O10) eli **pentanatriumtrifosfaatti** on natrium- ja trifosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa elintarvikkeiden lisäaineena ja puhdistusaineissa.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa natriumtrifosfaatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen heksahydraatti (Na5P3O10·6H2O). Natriumtrifosfaatti liukenee veteen ja liuokset ovat emäksisiä. Aine myös hydrolysoituu hitaasti pyrofosfaatiksi ja fosfaatiksi. Natriumtrifosfaatti kelatoi useita metalli-ioneja.

Natriumtrifosfaatin valmistuksessa fosforihappoa neutraloidaan natriumkarbonaatilla, jolloin muodostuu natriumvetyfosfaatin ja -divetyfosfaatin seos. Seosta kuumennetaan 300–500 °C:n lämpötilaan ja tuotteena on natriumtrifosfaattia.

Natriumtrifosfaatti pehmentää vettä ja edistää rasvojen hydrolyysiä, minkä vuoksi sitä käytetään puhdistusaineissa. Käyttö puhdistusaineissa edistää vesistöjen rehevöitymistä Elintarvikkeissa sitä käytetään stabiloivana aineena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Klaus Schrödter, Gerhard Bettermann, Thomas Staffel, Friedrich Wahl, Thomas Klein & Thomas Hoffmann: *Phosphoric Acid and Phosphates, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2008.
2. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 356-357. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1000. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. ↑  George A. Burdock: *Encyclopedia of food and color additives*, s. 2617. CRC Press, 1997. ISBN 9780849394164. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.8.2022). (englanniksi)
**Humalakiiltokääriäinen** (*Grapholita discretana*) on pieni ja harvinainen, kääriäisiin kuuluva perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Humalakiiltokääriäinen on pieni, siipiväliltään 13–19 mm, yleisväriltään tummanruskea perhonen. Siiven takareunan dorsaalitäplä muodostuu kahdesta kellanvalkoisesta poikkiraidasta, ja siiven etureunassa on rivi lyhyitä kellanvalkoisia poikkiraitoja. Siiven kärkiosan siipipeili on vaaleanruskea ja siinä on sekä tummia pitkittäisviiruja että siniharmaita poikkiraitoja. Takasiivet ovat tummanruskeat ilman kuviointia. Perhosen vartalo on vaaleanruskeaa päätä lukuun ottamatta tumman kahvinruskea.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Humalakiiltokääriäistä tavataan Euroopasta Kaukasukselle ja Länsi-Siperiaan. Aikuiset perhoset lentävät touko-kesäkuussa.

Suomessa laji luokiteltiin aikaisemmin hävinneeksi, sillä siitä ei ollut lainkaan havaintoja vuoden 1976 jälkeen ja rakentaminen sekä umpeenkasvu olivat hävittäneet tunnetut esiintymispaikat. Se löytyi kuitenkin harrastajan toimesta nurmijärveläisestä puutarhasta vuonna 2006 ja vuoden 2010 uhanalaisuusarvioinnissa laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi Ympäristökeskus on esittänyt perhosen esiintymisalueen rauhoittamista yksityiseksi suojelualueeksi, mutta esitys kaatui. Vuodesta 2006 lähtien lajilla on tunnettu erittäin pienialainen esiintymä myös Lohjalta.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Täysin humalakasvustoihin sidoksissa oleva laji. Toukat elävät riittävän rotevakasvuisten humalaköynnösten varsien sisällä ja koteloituvat ravintokasviin. Aikuiset perhoset lentävät koko päivän ajan, mutta aktiivisimmin illalla. Ne pysyttelevät aivan humalakasvustojen tuntumassa ja häirittynä piiloutuvat kasvillisuuden joukkoon.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasvi on humala (*Humulus lupulus*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2 3  Kari Nupponen & Hannu Koski: *Grapholita discretana (Wocke, 1861) (Tortricidae) löytyi uudelleen Suomesta. Baptria, 2008, 33. vsk, nro 4, s. 131–132. Suomen Perhostutkijain Seura*
5. ↑
6. ↑  Jari-Pekka Kaitila, Kari Nupponen, Jaakko Kullberg & Erkki Laasonen 2010. Perhoset. Julk.: Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. s. 455.
7. ↑
8. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q11972475
* BioLib: 49466
* BOLD: 344510
* CoL: 6KQY6
* EoL: 359636
* EUNIS: 304323
* Fauna Europaea: 439102
* Fauna Europaea (new): 890d4dd0-894e-4578-a819-c122eb3e4f5d
* GBIF: 1736484
* iNaturalist: 894702
* IRMNG: 11416177
* LepIndex: 95623
* LoB: 6494
* NCBI: 1869967

 |

 |
Zara Nelsova 1940-luvulla.
**Zara Nelsova** (syntyjään *Sarah Nelson* tai *Katznelson*; 23. joulukuuta 1918 Winnipeg – 10. lokakuuta 2002 New York) oli kanadalaissyntyinen, vuonna 1953 Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut sellisti ja pedagogi. Hänen opettajiensa joukossa olivat Dezső Mahalek ja Pablo Casals.

Nelsova muutti perheineen Englantiin vuonna 1928 ja perusti siskojensa (pianistin ja viulistin) kanssa Canadian Trion, joka desiintyi Wigmore Hallissa kaudella 1928–1929 ja jatkoi toimintaansa vuoteen 1939 saakka. Resitaalidebyyttinsä Nelsova teki Lontoossa vuoden 1930 paikkeilla, ja konserttosolistina hän esiintyi ensimmäistä kertaa vuotta myöhemmin Malcolm Sargentin johtaman Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Trion kanssa Nelsova kiersi Australiassa ja Afrikassa.

Vuonna 1939 Nelsova palasi Kanadaan, jossa hän vuosina 1940–1943 toimi Toronton sinfoniaorkesterin ensisellistinä. 1940-luvun alussa hän myös muodosti toisen Canadian Trio -nimisen kokoonpanon, kumppaneinaan tällä kertaa Kathleen Parlow ja Ernest MacMillan. Hän pääsi opettamaan The Royal Conservatory of Musiciin, ja New Yorkissa hän teki ensiesiintymisensä New Yorkin kaupungintalolla vuonna 1942. Vuonna 1966 hänestä tuli ensimmäinen Neuvostoliitossa kiertueen tehnyt pohjoisamerikkalaissellisti. Kaikkiaan hän esiintyi yli kolmenkymmenen orkesterin solistina. Hän esitti Euroopassa ensimmäisenä Samuel Barberin sellokonserton, jonka hän myös levytti.

Vuoteen 1990 saakka Nelsova piti jopa 80 vuosittaista esitystä; vuonna 1997 hän jätti laajamittaisen esiintymisen keskittyäkseen opetustyöhön. Hän toimi opetustehtävissä vuosina 1962–2002 Juilliard Schoolissa ja opetti myös Rutgersin yliopistossa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Lotte Brott ja Denis Brott.

Nelsovan soittamien instrumenttien joukossa olivat vuoden 1726 Stradivarius-sello ja vuoden 1735 Pietro Guarneriuksen sello.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Canadian Encyclopedia: Zara Nelsova


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Humala
Krapula
**Humala ja Krapula** ovat kaksi taiteilijataloa Hyvinkäällä. Taidemaalarit Tyko Sallinen ja Jalmari Ruokokoski rakensivat ateljeetalonsa Hyvinkäänkylään talvella 1915. Talot sijaitsevat noin viiden kilometrin päässä Hyvinkään rautatieasemasta. Humalan ja Krapulan tervantummissa ja jyrkissä harjakatoissa on selviä viitteitä kansallisromanttiseen huvila-arkkitehtuuriin. Huviloiden nimenantamisessa on nähty irvailua edellisen, sivistyneistökodeissa kasvaneen taiteilijasukupolven kansallisromanttisten Kaleloiden, Ainoloiden ja Onneloiden suuntaan.

Ruokokoski sai Humala-ateljeen, kun taas Sallinen otti Krapulan. Ruokokoski sai maalauksiinsa aiheita siitä, mitä ateljeessa eteen sattui: keittiöpöytänsä juurikasveineen ja jokapäiväisen olutpullonsa laseineen. Ainoastaan suojailmalla taiteilijaystävykset lähtivät kylään maalaamaan taloryhmiä ja hökkeleitä sekä kuvaamaan maisemia eri talvitunnelmissa.

Jalmari Ruokokoski asui Humalassa vuosina 1916–1918. Vuosina 1921–1938 talossa asui taidemaalari Anton Lindforss. Kuvanveistäjä Terho Sakki muutti Humalaan vuonna 1957. Vuonna 1971 hän osti myös Krapulan. Sakki suunnitteli muistolaatat rakennuksien seiniin kaikista omistajista. Sakki asui paikalla kuolemaansa saakka 1997. Humalan ja Krapulan taiteilijatalojen nykyiset omistajat ovat vaalineet Krapula-ateljeeta Sallisen aikaisessa asussa. Pihamaalla on veistospuisto, joka syntyi Terho Sakin asuessa Humalassa 40 vuotta. Humala ja Krapula ovat nykyisin yksityiskoteina.

Lähteet
-------

* Bäcksbacka, L.: *J. Ruokokoski: Boheemi – Taituritaiteilija*. Taidesalonki, 1944.
* Ilola, Merja ja Kellomäki, Vuokko: *Tyko Sallinen – Krapulan maalarin riivaajia ja enkeleitä*. Hyvinkään taidemuseo, 2007. ISBN 952-556-903-9.
* Samppa Mustonen: Humala ja Krapula *Kuvia Hyvinkäältä*. Viitattu 9.6.2019.
* Tyko Sallinen ja Jalmari Ruokokoski  24.3.2009. Hyvinkään kaupunki.  Arkistoitu 5.10.2012. Viitattu 14.11.2012.
**10 cm/65 type 98** (jap. 六五口径九八式一〇糎高角砲) oli keisarillisen Japanin laivaston kevyt laiva- ja rannikkotykki toisessa maailmansodassa. Tykkiä asennettiin lentotukialus *Taihōlle*, kevyt risteilijä *Ōyodolle* sekä Akizuki-luokan hävittäjille. Vuodesta 1945 alkaen rannikkoasemat tulivat tärkeimmiksi sijoituskohteiksi. Japanilaiset pitivät tykkiä parhaana ilmatorjunta-aseenaan. Toisen maailmansodan jälkeen tykin käyttö jatkui kahdella hävittäjällä, jotka luovutettiin sotakorvauksina Neuvostoliitolle ja Kiinan tasavallalle.

Asennus
-------

Tykki asennettiin kaksiputkiseen torniin, jonka kokonaismassa oli 34 500 kg. Torni kääntyi 12-16 astetta sekunnissa ja aseiden korkeuskulman muutos 16 astetta sekunnissa. Torni oli sähköhydraylinen ja sitä voitiin tarvittaessa käyttää käsin.

Ammukset
--------

Tykillä ammuttiin 13 kg:n HE-kranaatteja. Tykille oli valmistettu ainoastaan kärkisytytteisiä kranaatteja. Kranaatin maksimikantama oli 19 500 metriä ja 90 asteen kulmalla ammuttaessa 13 000 metriä. Tehokas ampumaetäisyys oli 14 000 metriä ja ilmamaaliin ammuttaessa 11 000 metriä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:10 cm/65 Type 98 naval gun
10base5
**10base5** oli ensimmäinen laajalle levinnyt Ethernetin versio, *paksu Ethernet*. Kolme tietokonevalmistajaa, DEC, Intel ja Xerox julkaisivat Ethernetin ja 10base5:n määritelmän, DIX Ethernetin tai Ethernet II:n vuonna 1980. IEEE:n lähiverkkotyöryhmä hyväksyi Ethernetin yhdeksi vaihtoehdoksi lähiverkkoihin ja julkaisi 10base5:tä käyttävän Ethernet-standardin 802.3 vuonna 1982.*lähde?*

10base5:ssä tiedonsiirtoon käytetään yli 10 millimetriä paksua, impedanssiltaan 50 Ω koaksiaalikaapelia (RG-8), jonka uloin muovinen suojakuori on tyypillisesti väriltään keltaista. Nimi 10base5 muodostuu Ethernetin ominaisuuksista: *10* viittaa 10 Mb/s siirtonopeuteen, *5* verkon segmentin enimmäispituuteen 500 metriä ja *base* verkossa käytettyyn kantataajuusmodulointiin (*baseband*).*lähde?*

Tietokoneet liitetään kaapeliin käyttämällä erillistä lähetin-vastaanotinyksikköä. Yksikkö kytketään kaapeliin poraamalla siihen sopivan syvyinen reikä terävää liitinnastaa varten ja ruuvaamalla tai puristamalla yksikkö kiinni kaapeliin. Kaapeliin yksiköitä voidaan liittää vain tietyin välein, kaapelin ulkopinnassa on sitä varten merkinnät 2,5 metrin välein.*lähde?*

Koska kaapeli on erittäin jäykkää, lähetin-vastaanotinyksikkö on helpointa kytkeä välijohdolla verkkokortissa olevaan AUI-liittimeen. AUI-liitin on 15-nastainen D-liitin (DB-15).*lähde?*

Paksusta Ethernetistä on olemassa myös 75 Ω koaksiaalikaapelissa (RG-11) toimiva muunnos.*lähde?*
Kilpailun osanottajia.
**Pariisi–Roubaix 2007** -pyöräkilpailu ajettiin 15. huhtikuuta 2007 ja sen voitti australialainen Stuart O’Grady. Hän saapui yksin maalialueelle ja lopuksi maaliin, sillä seuraava sijoittui 52 sekunnin päähän voittajasta. Hänen voittonsa oli kiistaton, ja hän sai sen ensimmäisenä australialaisena kisojen historiassa. Aiempien vuosien eräs keskeinen johtohahmo Tom Boonen oli vasta kuudes ja hävisi voittajalle 55 sekuntia, mutta toiseksi sijoittuneelle Juan Antonio Flechalle vain kolme sekuntia.

Lopulliset sijoitukset
----------------------

| **Sijoitukset** |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Stuart O’Grady |  Australia |  | 6h 09' 07’’ |
| 2. | Juan Antonio Flecha |  Espanja | + | 52’’ |
| 3. | Steffen Wesemann |  Sveitsi |  | s.a. |
| 4. | Bjorn Leukemans |  Belgia |  | 53’’ |
| 5. | Roberto Petito |  Italia |  | s.a. |
| 6. | Tom Boonen |  Belgia |  | 55’’ |
| 7. | Roger Hammond |  Yhdistynyt kuningaskunta |  | s.a. |
| 8. | Enrico Franzoi |  Italia |  | 56’’ |
| 9. | Kévin Van Impe |  Belgia |  | 1' 24’’ |
| 10. | Fabio Baldato |  Italia |  | 2' 27’’ |

 |

Aiheesta muualla
----------------

* Kisajärjestäjien viralliset sivut (ranskaksi) (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Bonaventure** (viirinumero 31) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Dido-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin osana vuoden 1936 laivastoohjelmaa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 30. elokuuta 1937. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 24. toukokuuta 1940.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon. Alukselle asennettiin tutkajärjestelmä lokakuussa 1940. Alus saattoi WS-saattueita. Saattue WS5a joutui 25. joulukuuta 1940 Saksan laivaston risteilijän *Admiral Hipperin* hyökkäyksen kohteeksi, mutta *Bonaventure* ei kärsinyt vaurioita. Pian tämän jälkeen alus siirrettiin Välimerelle, jossa se osana operaatio Excessin Force F:ää joutui Italian laivaston torpedoveneiden *Circen* ja *Vegan* hyökkäyksen kohteeksi Pantellarian eteläpuolella. Seuranneessa taistelussa *Bonaventure* upotti 10. tammikuuta 1940 *Vegan*.

Alus suojasi Välimeren laivastoon liitettynä Maltan saattueita ja se vaurioita 22. maaliskuuta lähelle osuneesta lentopommista Maltalla. Alus osallistui Kreikan operaatioihin. Aluksen ollessa 31. maaliskuuta suojaamassa saattuetta Aleksandriasta Kreikkaan siihen osui italialaisen sukellusveneen *Ambran* laukaisema torpedo. Osuma upotti aluksen Kreetan eteläpuolelle.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley s. 113
2. 1 2  Whitley s. 114

*Dido*-luokan risteilijät

|  |  |
| --- | --- |
| **Dido-luokka** | *HMS Argonaut* - *Bonaventure* - *HMS Charybdis* - *HMS Cleopatra* - *HMS Dido* - *HMS Euryalus* - *HMS Hermione* - *HMS Naiad* - *HMS Phoebe* - *HMS Scylla* - *HMS Sirius* |
| Bellona-luokka | *HMS Spartan* - *HMS Bellona* - *HMS Black Prince* - *HMS Royalist* - *HMS Diadem* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Town-luokka – Seuraaja: Crown Colony -luokka |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston tiedusteluristeilijästä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Blanche** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Blonde-luokan tiedusteluristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Blonde-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Pembrokelta, missä köli laskettiin 12. huhtikuuta 1909. Alus laskettiin vesille 25. marraskuuta ja otettiin palvelukseen marraskuussa 1910.

Palvelus
--------

*Blanche* oli 1911-1912 Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueen johtoaluksena, mutta se oli jo 1912 vähintään 2,5 solmua hitaampi kuin johdettavansa.

Elokuussa 1914 alus liitettiin4 Suuren laivaston taistelulaivaosastoon, jonka mukana se oli Skagerrakin taistelussa. Se muutettiin maaliskuussa 1917 nopeaksi miinalaivaksi, joka kykeni kuljettamaan 66 miinaa. Alus teki kaikkiaan 16 miinoitusmatkaa, joiden aikana se laski yhteensä 1 238 miinaa.

Alus myytiin 27. heinäkuuta 1921 romutettavaksi Fryerille Sunderlandiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Wragg, David: *Royal Navy Handbook 1914–1918*. Gloucestershire, Englanti: Sutton Publishing, 2006. ISBN 0-7509-4203-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Conway's 1906-1921 s. 50

*Blonde*-luokan tiedusteluristeilijät

|  |
| --- |
| *HMS Blonde* - *HMS Blanche* |
| Edeltäjä: *Boadicea*-luokka – Seuraaja: *Active*-luokka |
Vuonna 1912 rakennettu, Johan Ankerin suunnittelema 10mR Tarpon II purjehtii vuonna 1999 Norjassa. Vene oli Suomessa 1917-1998
Kitty joka voitti kultamitalin kesäolympialaisissa 1912 Tukholmassa
**10mR** eli **kymppi** on klassinen kilpapurjeveneluokka, jossa veneet rakennetaan alun perin 1907 sovitun, sittemmin kolme kertaa muutetun kansainvälisen R-mittasäännön mukaan. Metriluku ei kuvasta veneen pituutta tai muutakaan yksittäistä mittaa, vaan kaavan arvoa:

{\displaystyle R={(L+2d+{\sqrt {S}}-F) \over 2{,}37}=10{\text{ m}}}
missä L on veneen vesilinjan pituutta kuvaava luku, F vapaalaidan tehollinen korkeus, d rungon muototekijä ja S purjepinta-ala.

Suomessa on tällä hetkellä yksi 10mR vene, Kitty, jonka kotisatama on Tammisaari. Kitty voitti kultaa Tukholman olympialaisissa 1912. Vene ostettiin 1992 huonokuntoisena Suomeen, ja sen omistaja on kunnostanut veneen yli kymmenen vuoden aikana. Suomen kuuluisin 10mR vene oli aikoinaan Tarpon II, joka myytiin 1990-luvulla Norjaan. Veneen tilaaja ja pitkäaikaisin omistaja oli teollisuusmies Leonid A. Nagornoff. Nagornoff siirtyi Suomeen Venäjän vallankumouksen aikana. Nagornoff oli NJK:n ja HSS:n jäsen ja purjehti NJK:n lipun alla yhteensä yli 170 000 mailia veneellään Pohjanmerellä. Kesällä 1930 hän purjehti Hollantiin asti, mistä hänelle myönnettiin NJK:n Suuri Purjehdusmerkki (Det Större Seglartecknet). Myös Tarpoon rakennettiin Tukholman olympialaisiin, muttei päässyt osallistumaan. Kolmaskin Tukholman olympialaisten 10mR-vene Marga oli pitkään Suomessa, mutta myytiin Ruotsiin 1976.

Lähteet
-------

1. ↑  Jorma Rautapään kuvia 10mR veneistä
2. ↑  Tarpon II kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)

* Nyländska Jaktklubben 1861-1961, Tor Smedslund 1961

Olympialippu Purjehdus olympialaisissa

|  |
| --- |
| 1896 •
1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928 •
1932 •
1936 •
1948 •
1952 •
1956 •
1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 |
| **Nykyiset olympialuokat (2020)**  |
| 470 • 49er • Finnjolla • Laser Radial • Laser Standard • Nacra 17 • purjelauta (RS:X) |
| **Entisiä olympialuokkia** |
| 5.5m • 6mR • 7mR • 8mR • 10mR • 12mR • E-jolla • Elliott 6m • Firefly • Flying Dutchman • Louhi • Snowbird • Soling • Star • Swallow • Tempest • Tornado • Yngling |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston tiedusteluristeilijästä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Blonde** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Blonde-luokan tiedusteluristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Blonde-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin osana vuoden 1909 laivasto-ohjelmaa Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 6. joulukuuta 1909. Alus laskettiin vesille 22. heinäkuuta 1910 ja valmistui toukokuussa 1911.

Palvelus
--------

*Blonde* oli 1911-1912 Välimeren laivastossa 7. hävittäjälaivueen johtoaluksena, mutta se oli jo 1912 vähintään 2,5 solmua hitaampi kuin johdettavansa. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus liitettiin Suureen laivastoon, jossa se liitettiin erilaisiin kokoonpanoihin. Aluksen ensimmäisenä yksikkönä oli 4. taistelulaivue, jossa se palveli tiedustelu- ja yhteysaluksena. Alus ei kuitenkaan palvellut viirikössä enää Skagerrakin taistelun aikana vuonna 1916. Syyskuussa 1917 alus muutettiin miinalaivaksi, mutta se ei koskaan toiminut tehtävässä.

Sotatoimien päätyttyä alus siirrettiin reserviin. Alus myytiin 6. toukokuuta 1920 romutettavaksi T. C. Pasille ja se romutettiin Alankomaissa.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Wragg, David: *Royal Navy Handbook 1914–1918*. Gloucestershire, Englanti: Sutton Publishing, 2006. ISBN 0-7509-4203-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 50

*Blonde*-luokan tiedusteluristeilijät

|  |
| --- |
| *HMS Blonde* - *HMS Blanche* |
| Edeltäjä: *Boadicea*-luokka – Seuraaja: *Active*-luokka |
**Hege Siri** (s. 1. elokuuta 1973 Stavanger) on Norjan saamelainen runoilija ja taidevalokuvaaja. Hän asui nuoruudessaan Trondheimissä ja Uuniemellä. Nykyisin hän asuu ja työskentelee Akershusin läänin Nesoddenissa. Siri on pätevöitynyt lukion taide- ja musiikkiopettajaksi.

Hän debytoi vuonna 2009 kirjalla *Et øyeblikk noen tusen år*. Vuonna 2013 hän debytoi lastenkirjojen kirjoittajana teoksella *Knust / Uhca Pi*, jossa on tekstit sekä norjaksi että pohjoissaameksi. Vuonna 2015 hän julkaisi teoksen *Tunellen* , jonka on kuvittanut Mari Kanstad Johnsen.

Lähteet
-------

1. ↑  Hege Siri. Kolon Förlag. Viitattu 16.4.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 22 fregatista. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Brave** (viirinumero F94) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 22 fregatti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Tyyppi 22 -fregatti*
Alus tilattiin 27. elokuuta 1981 Yarrow Shipbuildersilta Glasgow'sta, missä köli laskettiin 24. toukokuuta 1982. Se laskettiin vesille 19. marraskuuta 1982 kumminaan amiraali Sir Lindsay Brysonin puoliso. Se luovutettiin laivastolle 18. heinäkuuta 1984 ja läpäisi vastaanottotestit helmikuussa 1986. Alus jatkoi erilaisissa testeissä W. C. McKnightin alaisuudessa ja otettiin palvelukseen 4. heinäkuuta 1986 Portsmouthissa.

Palvelus
--------

Pääosan ensimmäistä palvelusjaksoaan (1985–1987) alus oli koealuksena 9. fregattilaivueessa. Se testasi lukuisia erilaisia ase- ja viestiliikennejärjestelmiä. Siten aluksella palveli myös suurehko määrä siviilistä saapuneita järjestelmätoimittajien asiantuntijoita. Alus aloitti normaalin koulutusjakson vasta syksyllä 1987 Portlandissa, jonka päätyttyä se liittyi laivaston operatiiviseen palvelukseen. Koulutusjaksoon kuuluivat erilaiset vierailut satamissa kuten Lowestoftissa, Gibraltarilla, Funchalissa, Madeiralla, Portossa ja Lontoossa. Samoin se vieraili jo 1986 *HMS Belfastin* kanssa Newcastle-upon-Tynessä, Alicantessa ja Torquayssa.

Alus osallistui 1991 laivaston mukana Persianlahden sotaan. Se suojasi Yhdysvaltain laivaston taistelulaivoja.

Alus poistettiin palveluksesta 23. maaliskuuta 1999 ja tuhoutui maalilaivana elokuussa 2004.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* Marriott, Leo: *Modern Combat Ships 4 Type 22*. Lontoo, Englanti: Ian Allan Ltd, 1986. ISBN 0-7110-1593-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Marriott, Leo s. 103 ja 111

Tyypin 22 -fregatit

|  |  |
| --- | --- |
| Batch 1 | *HMS Broadsword* - *HMS Battleaxe* - *HMS Brilliant* - *HMS Brazen* |
| Batch 2 | *HMS Boxer* - *HMS Beaver* - *HMS Brave* - *HMS London* - *HMS Sheffield* - *HMS Coventry* |
| Batch 3 | *HMS Cornwall* - *HMS Cumberland* - *HMS Campbeltown* - *HMS Chatham* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Tyyppi 21 – Seuraaja: Tyyppi 23 |