recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anime-musiikkivideo**, (engl. *anime music video*) josta yleisesti käytetty lyhenne **AMV**, on yhden tai useamman animesarjan tai -elokuvan otoksia käyttämällä editoitu musiikkivideo johonkin musiikkikappaleeseen. AMV:t leviävät helposti ja nopeasti Internetin kautta, eivätkä ne ole millään tavoin kaupallisia.*lähde?* Anime-musiikkivideoilla on useita tyylilajeja, joista tunnetuimpia ovat tiettyyn animeteokseen keskittyvät, tai yhden tai useamman teoksen hahmokaartia esittelevät musiikkivideot. Tunnetuista dubstep-yhtyeistä Nero on tehnyt anime-musiikkivideon Innocence-kappaleeseensa.

Anime-musiikkivideoita tehdessä käytetään erilaisia keinoja, jotta kuva ja ääni sulautuisivat yhteen ja loisivat molempia palvelevan kokonaisuuden. AMV:t ovat fanien tekemiä, eivätkä liity mitenkään kyseiseen artistiin tai yhtyeeseen. Kuitenkin eräät yhtyeet, kuten ranskalainen Daft Punk ovat tehneet virallisia musiikkivideoitaan animetyyliin. Näitä ei tule sekoittaa AMV:ihin.*lähde?*

Anime-musiikkivideoihin liittyy dōjinshi-kulttuuri, jossa on tehtävä työpanos taiteeseen muokkaamalla alkuperäistä jollakin tavalla. Japanilaisen tekijänoikeuslain mukaan suora kopiointi ei ole sallittua ilman tekijänoikeuden omistajan lupaa. AMV-videot kuitenkin usein sallitaan jos ne lisäävät kiinnostusta alkuperäiseen.

Historia
--------

Ensimmäisen AMV-videon tekijän on sanottu olevan James Kaposztas, joka vuonna 1982 käytti kahta videonauhuria yhdistääkseen kohtauksia *Space Battleship Yamato* -sarjasta The Beatlesin kappaleeseen "All You Need Is Love".

AMV-kilpailut
-------------

AMV:iden yleistyessä on alettu järjestää AMV-kilpailuja (engl. *AMV contest*). Jotkut kilpailut asettavat teeman (esimerkiksi toiminta, yaoi, jne.), toisissa ei ole rajoituksia. Useimmiten kilpailut järjestetään anime- ja mangafanien massatapahtumissa, coneissa, vaikkakin kilpailuihin on usein ennakkoilmoittautuminen ja -karsinta. Coneissa järjestettävissä AMV-kilpailussa karsinnan läpäisseet videot näytetään yleisölle, ja voittajan päättää usein raati. Palkintoja voidaan jakaa "Best in show" -palkinnon lisäksi esimerkiksi parhaasta toiminta-AMV:stä tai erikoisefektien käytöstä, mutta vain mielikuvitus on rajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Chapter One: Creators *authorama.com*. Viitattu 8.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  B. Dong, S. Pocock: Copyright Enforcement *animenewsnetwork.com*.  5.5.2009.  "The basic thinking going into fan videos is thus: if it whets the audience's appetite, we'll leave it alone. But if it sates the audience's appetite, it needs to come down." Viitattu 8.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  Isaiah Colbert: World's First Anime AMV Creator Has Passed Away *kotaku.com*. Viitattu 8.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* AMV.fi - Suomalaisten AMV-harrastajien yhteisö. Sivuilta löytyy tietoa AMV-harrastuksesta, kilpailuista ja muista tapahtumista.
* AnimeMusicVideos.org - Monipuolista tietoa AMV:n teosta, sekä mahdollisuus levittää omia videoita tai ladata toisten. (englanniksi)
**Anime buie** ("Synkkiä sieluja") on vuonna 1916 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Emilio Ghionen ohjaaman seikkailuelokuvan pääosissa ovat Ghione ja mykkäelokuvan diiva Hesperia.

Juoni
-----

Kun Za la Mort vapautuu vankilasta, häntä odottaa kaksi naista: tyttöystävä Zerlina eli Za la Vie ja tanssijatar Casque d’Or. Naisten välisessä puukkotappussa jälkimmäinen tappaa edellisen. Vuosien kuluttua Casque d’Or on kuuluisa sirkustaiteilija Hesperia, jota amerikkalaiset miljardöörit piirittävät. Hän tapaa rikollisella urallaan pankkiiri Gil Negroksi edenneen Za la Mortin, mutta ei edes tunnista entistä rakastettuaan. Poliisi pidättää Za la Mortin, joka pakenee vankilasta ja pelastaa Casque d’Orin palavasta sirkuksesta. Pariskunta vetäytyy viettämään idyllistä elämää Villissä lännessä.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Emilio Ghione  | … |  Za la Mort / Gil Negro
  |
|  Hesperia  | … |  Casque d’Or / Hesperia
  |
|  Kally Sambucini  | … |  Zerlina / Za la Vie
  |
|  Amilcare Taglienti  | … |  
  |

Tuotanto ja vastaanotto
-----------------------

Roomalaisen Tiber Filmin tuottama elokuva kuuluu Emilio Ghionen luoman herrasmiesvaras Za la Mortin seikkailuista kertovaan sarjaan. Sen päätähti on kuitenkin italialaisen mykkäelokuvan diivoihin kuulunut Hesperia. Samankaltainen rikos- ja diivalelokuvan sekoitus oli Ghionen Francesca Bertinin kanssa tekemä *Nelly la gigolette* vuodelta 1915. Juoniaineksia on lainattu ranskalaisesta Zigomar-elokuvasta *Zigomar, la peau d’aiguille* (1913).

*Anime Buie* mainitaan yhtenä suosituimmista Za la Mort -elokuvista. Aikalaiskriitikko kiitti sen näyttelijätyöskentelyä, lavastusta ja kuvausta, mutta kiinnitti huomiota liian nopeasti etenevän juonen järjenvastaisuuteen. Nykykatsojalle elokuva on lähinnä harvinainen tilaisuus tutustua Hesperian diivahahmoon.

Elokuvasta on säilynyt espanjankielisillä väliteksteillä varustettu huonokuntoinen mustavalkokopio, joka on nähtävissä Italian kansallisen elokuvamuseon Vimeo-sivustolla. Alkuperäisestä 1455 metrin pituudesta on jäljellä 1142 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Martinelli, Vittorio: *Il cinema muto italiano: I film della Grande Guerra. 1916, prima parte*, s. 33–34. Bianco e Nero, numero speciale. Roma: Nuova ERI, Centro Sperimentale di Cinematografia, 1992. ISBN 88-397-0701-8.
2. ↑  Cineteca MNC: Anime buie (Tiber Film, 1916) – Triptico de dos almas *vimeo.com*. Viitattu 27.7.2017.
3. ↑  Elokuvan alkutekstit.
4. 1 2  Silents, Please! *silentsplease.wordpress.com*. Viitattu 27.7.2017.
5. ↑  North, Joseph Albert: Emilio Ghione and the Mask of Za La Mort *etheses.dur.ac.uk*.  2011. Viitattu 27.7.2017.
6. ↑  Dizionario Biografico degli Italiani *treccani.it*. Viitattu 27.7.2017.
7. ↑  Sempre in penombra *sempreinpenombra.com*. Viitattu 27.7.2017.
8. ↑  Cineteca MNC *vimeo.com*. Viitattu 27.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Anime buie* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Lauri Hei** (s. 1989) on suomalainen runoilija ja kuvataiteilija. 

Lauri Hei on Naantalissa syntynyt ja Kuopiossa asuva runoilija, kuvataiteilija ja ohjelmistokehittäjä. Hein runoja on julkaistu mm. Tuli & Savu -lehdessä ja norjalaisen Audiatur-festivaalin pohjoismaisia runoilijoita esittelevässä antologiasarjassa. Vuonna 2019 Hei palkittiin J. H. Erkon kirjoituskilpailussa  kolmannella sijalla. Hei on ollut kuratoimassa myös useita monitaiteellisia projekteja mm. kokeellisen runouden ja kirjallisuuden näyttelystä Nokturnon digitaalisiin residensseihin. Kuvataiteen saralla Heille ominaisimpia teoksia ovat käsitteellisiä performansseja kuvaavat ja digitaalisia virheitä estetisoivat videoteokset. Hei on esimerkiksi tutkinut teoksissaan kuvan ja digitalisaation suhdetta. 

Hein esikoisrunokokoelma on Poesian julkaisema Paperi – lalivit.  Hein teosta on luonnehdittu katkoksia ja visuaalisia merkityksiä hyödyntäväksi.

Teokset
-------

* *Paperi – lalivit*. Poesia, 2020. ISBN 978-952-305-150-8.

Lähteet
-------

1. ↑  Teoksen takana: Lauri Hei Kuopion taidemuseo. Viitattu 23.11.2022.
2. ↑  Lauri Hei Poesia-kustantamon sivuilla Poesia. Viitattu 22.11.2022.
3. ↑  Lauri Hein teoksen arvostelu Helsingin Sanomissa Helsingin Sanomat. Viitattu 22.11.2022.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Pietarin kaupunginosaa.* Pulkkala *on myös kylä Lepäsin kunnassa.*
Pulkovon observatorio Pulkkalanmäen huipulla.
**Pulkkala** (myös *Pulkova*, ven. Пу́лково, *Pulkovo*) on historiallinen kaupunginosa Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin eteläosassa Pulkkalanmäen (ven. Пулковские высоты, *Pulkovskije vysoty*) ympäristössä.

Pulkkalan kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Myöhemmin se koostui kahdesta osasta: Ylä- eli Suuresta Pulkkalasta (ven. Большое Пулково, *Bolšoje Pulkovo*) ja Ala-Pulkkalasta (ven. Подгорное Пулково, *Podgornoje Pulkovo*). Venäläisten asuttamien kylien lähellä sijaitsivat Venjoen seurakuntaan kuuluneet inkerinsuomalaiset Pulkkalan kolkan kylät: Hietakylä eli Hiekkylä (ven. Пески, *Peski*), Hällölä (ven. Галлерово, *Gallerovo*), Kelola (ven. Кокколево, *Kokkolevo*), Kiiskilä (ven. Кискино, *Kiskino*), Penttilänmäki eli Korkeamaa (ven. Пенти, *Penti*), Pieni-Kattilaisi (ven. Малое Катлино, *Maloje Katlino*), Pulkkalan Kapasi (ven. Верхнее Койрово, *Verhneje Koirovo*), Rajakivi (ven. Камень, *Kamen*), Rusila eli Rusinautio (ven. Гонгози, *Gongozi*), Sintosi eli Kolmikanta (ven. Синда, *Sinda*) ja Uusikylä (ven. Нижнее Койрово, *Nižneje Koirovo*). Pienessä-Kattilaisissa, Rajakivellä ja Uudessakylässä asui myös ortodoksisia inkerikkoja. Kylät tuhoutuivat toisen maailmansodan aikana.

1700-luvulla alueen kautta rakennettiin Pietarin ja Tsarskoje Selon välinen maantie (nykyinen Pulkovskoje šosse), jonka ympärille istutettiin puistoja. Vuonna 1839 perustettiin Pulkovon tähtitieteellinen observatorio. Vuonna 1941 Pulkkalanmäen puolustuslinjalla pysäytettiin Leningradiin hyökänneet saksalaisjoukot. Alue liitettiin Leningradin kaupunkiin vuonna 1973.

Pulkkalasta ovat saaneet nimensä Pulkovon lentoasema ja suomalaisten 1980-luvun alussa rakentama Pulkovskaja-hotelli.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 18.10.2015.
2. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 522–524. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
3. ↑  *Keski-Inkeri: kylä- ja tiekartta*, s. kyläluettelo. Ingriainfo oy, 1993. ISBN 951-96326-1-1.  Peter von Köppen mainitsee vuonna 1848 inkerikkoja Pienessä-Kattilaisissa ja Uudessakylässä. von Köppen, Peter: *Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements*, s. 38, 42. St.-Petersburg: , 1867.

Aiheesta muualla
----------------

* Pulkkala Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
**Huoneistoremontilla** viitataan kerros- tai rivitaloasunnossa tehtäviin korjaus- ja muutostöihin. Asunto-osakeyhtiöissä taloyhtiö omistaa rakennuksen ja siihen kuuluvat asunnot. Osakas taasen omistaa taloyhtiön osakkeita, jotka oikeuttavat asunnon hallintaan. Osakas saa remontoida niitä tiloja, joihin hänellä on hallintaoikeus ja jotka eivät ulotu asunnon ulkopuolelle. Asunto-osake on monen suurin omaisuus, joten siitä kannattaa pitää huolta. Remontoimalla oikein asumisviihtyisyys parantuu ja huoneiston arvo nousee.

Remontti-ilmoitus
-----------------

Asunto-osakeyhtiölaki edellyttää, että asunnossa tehtävistä remonteista tulee ilmoittaa taloyhtiön hallitukselle. Remontti-ilmoitus täytyy tehdä aina, kun remontilla voi olla vaikutusta talon rakenteisiin tai naapurihuoneistoihin. Tällainen tilanne syntyy esimerkiksi silloin, kun muovimaton tilalle asennetaan parketti, tai kun suoritettavat muutostyöt edellyttävät veden katkaisemista.

Remontti-ilmoituksen tavoitteena on turvata sekä remontoijan että muiden osakkaiden oikeudet ja se tehdään kirjallisesti isännöitsijälle. Samalla kannattaa varmistaa, vaatiiko suunniteltu remontti erillistä viranomaislupaa. Ilmoituksen kanssa on hyvä olla ajoissa liikkeellä: remonttia ei saa koskaan aloittaa, ennen kuin taloyhtiön hallitus on antanut siihen luvan. Jos muutostyö vaikuttaa naapureihin, taloyhtiön hallitus tai isännöitsijä on heihin yhteydessä.

Huoneistoremontin valvonta
--------------------------

Taloyhtiöllä on oikeus valvoa osakkaiden tekemiä tai teettämiä remontteja. Valvonnasta voi vastata joko taloyhtiön edustaja tai ulkopuolinen asiantuntija. Taloyhtiö huolehtii myös, että remontista koituu mahdollisimman vähän haittaa taloyhtiön muiden asuntojen ja yhteisten tilojen käyttäjille. Remonttien valvonta on osakkaiden etu. Kun remontit tehdään kunnolla, ennaltaehkäistään riitoja ja ongelmia. Toisinaan taloyhtiö voi päättää, ettei valvonnalle ole tarvetta. Tällainen tilanne saattaa syntyä esimerkiksi silloin, kun osakkaan tekemästä remontti-ilmoituksesta käy selkeästi ilmi, että pieni remonttityö suoritetaan hyvän rakennustavan mukaisesti. 

Valvonnasta huolimatta osakas vastaa ensi kädessä itse siitä, että remontti on toteutettu hyvän rakennustavan mukaisesti. Tällä tarkoitetaan sitä, että työajoissa ja -tavoissa noudatetaan yleisesti hyväksyttyjä menettelyjä. Valvonnasta aiheutuvat kustannukset peritään lain mukaan osakkaalta. Kustannusten tulee kuitenkin olla tarpeellisia, eli valvonnan laajuus pitää olla mitoitettu oikein. Osakkaan on myös saatava kustannusarvio valvonnasta ennen töiden aloittamista.

Lähteet
-------

* *Asunto-osakeyhtiölaki.* Valtion säädöstietopankki Finlex, 01.07.2010. Verkkoversio
* Huoneistoremontti – Ratkaisuja kodin remontoijalle -opas (Arkistoitu – Internet Archive). Isännöintiliitto.
* Isännöintiliitto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Knut Gustaf Karmanne** (sukunimi aik. *Grönblad*; 28. joulukuuta 1881 Tammela – 23. joulukuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Knut Karmanteen vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Gustaf Grönblad ja Anna Vilhelmiina Eklund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 Helsingin suomalaisesta reaalilyseosta ja opiskeli sitten kieliä Helsingin yliopistossa. Hän teki useita opintomatkoja Venäjälle, Puolaan ja Itämerenmaihin.

Karmanne toimi aluksi venäjänkielen opettajana eräissä Porvoon, Kuopion ja Helsingin oppikouluissa. Vuodesta 1910 alkaen hän oli lehtialalla ja toimi Suomalainen Kansa-lehden Viipurin kirjeenvaihtajana ja sitten Viipurissa ilmestyneessä Karjala-lehdessä Venäjän ja ulkomaanosaston toimittajana. Hän oli myös muiden lehtien ja Sanomalehtien Tietotoimiston kirjeenvaihtajana.

Ensimmäisen maailmansodan alettua 1914 Karmanne siirtyi Pietariin Sanomalehtien Tietotoimiston sotakirjeenvaihtajaksi. Hän toimi samalla Pietarissa ilmestyneen inkeriläisten äänenkannattajan Inkerin toimittajana. Vuonna 1916 Karmanne siirtyi Helsinkiin STT:n palvelukseen ja vuodesta 1918 alkaen hän oli helsinkiläisten päivälehtien palveluksessa ulkomaanosaston toimittajana ja uutistoimittajana. Karmanne julkaisi 1920-luvulla myös kertomuksia ja sanomalehtiaiheisen seikkailuromaanin.

Knut Karmanne kuoli sydänkohtaukseen joulukuussa 1931 muutamia päiviä ennenkuin hän olisi täyttänyt 50 vuotta.

Teoksia
-------

* *Pimeitä polkuja : sanomalehtimiehen seikkailuja*, romaani. Otava 1929

Lähteet
-------

* Knut Karmanne SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)

1. 1 2 3 4 5  Knut Karmanne kuollut, Karjala, 24.12.1931, nro 347, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1903, matrikkelinumero 28175 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Knut Karmanne : Valtiollisen vakoilun syvyyksistä, Hakkapeliitta, 06.07.1929, nro 27, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Sagerin talo** (ruots. *Sagerska huset*) on Ruotsin pääministerin virka-asunto, jona se on toiminut vuodesta 1995 lähtien. Se sijaitsee maan pääkaupungissa Tukholmassa, Norrmalmin kaupunginosassa Norrströmin pohjoisrannalla, osoitteessa Strömgatan 18. Se on Ruotsin ulkoministeriön toimitalon eli Perintöruhtinaan palatsin vieressä. Ruotsin hallituksen kanslia eli Rosenbad on saman kadun varrella viereisessä korttelissa.

Rakennuksen nimi tulee sen vuonna 1883 ostaneista Sagerin veljeksistä. Veljekset tekivät taloon suuria muutoksia, muun muassa lisäämällä siihen edustuskerroksen ja vaihtamalla sen tyylisuunnan ranskalaista rokokoota edustavaksi. Ranskalaisen arkkitehti Jean René Pierre Litouxin sekä Robert Sagerin itsensä suunnittelemat muutokset toteutettiin 1894 ja 1899–1901. Talo pysyi Sagerin suvun omistuksessa vuoteen 1988 asti, jolloin Ruotsin hallitus hankki sen omistukseensa.

Lähteet
-------

1. ↑  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 71. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sagerin talo** Wikimedia Commonsissa
**Valaansuomu** tai **seepiansuomu** on seepia-mustekalojen sisäinen tukiranka, selkäkilpi, joka vastaa anatomisesti muiden nilviäisten kuten kotiloiden ja simpukoiden ulkoista kuorta. Pääasiassa aragoniitti-kalkkia oleva, rakenteeltaan huokoinen mutta kova valaansuomu on valkoinen, pitkän soikea, reunoistaan ohut ja keskeltä paksumpi. Seepiat käyttävät kaasulokerorakenteista suomuaan kelluvuutensa ja uintisyvyytensä säätelyyn.

Näitä "valaskalan suomuja" voi löytää valtamerten rannoille ajautuneina. Noin kahdeksan senttimetrin pituisia suomuja myydään nykyisin kalsiumin lähteeksi lemmikkieläimille kuten lemmikkilinnuille, kilpikonnille ja akaattikotiloille. Virallinen kauppanimi on *os sepiae ('valaansuomu'), linnuille*, mutta lemmikkieläinkaupat myyvät niitä myös seepiansuomu-nimellä.

Aiemmin valaansuomuja on käytetty teollisesti jauhamalla niistä kiillotuspulveria, jota on käytetty muun muassa hammastahnan ja antasidien ainesosana. Niistä on myös kaiverrettu kultaseppien valumuotteja.

Lähteet
-------

1. ↑  Iso tietosanakirja (1931-1939): Mustekalat
2. ↑  Luokka 31 > Eläinten ravintoaineet ja rehut > Os sepiae ('valaansuomu'), linnuille (Arkistoitu – Internet Archive) oami.europa.eu Office for Harmonization in the Internal Market
3. ↑  Seepiansuomu n. 30 g akvaarioon.fi [kaupallinen]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valaansuomu** Wikimedia Commonsissa
Tatameilla päällystetty huone perinteisessä japanilaisessa talossa
Tatamien valmistusta 1800-luvulla
**Tatami** (jap. 畳) on perinteinen japanilainen suorakulmion muotoinen matto, jota käytetään lattioiden päällystämiseen japanilaistyylisissä huoneissa. Tatamimatot ovat Japanin eri alueilla hiukan eri kokoisia, mutta yhden tatamin mitat ovat aina 2:1, esimerkiksi 6 *shakua* 3 *sunia* (noin 190 cm) x 3 *shakua* 1,5 *sunia* (noin 95 cm). Japanilaisessa arkkitehtuurissa tatami on toistuva modulimitta, joka määrittää pilareiden sijainnit, liukuovien ja muiden aukkojen mitat ja niin edelleen. Modulimitan käyttö on mahdollistanut maan perinteisessä rakentamisessa korkealuokkaisen käsityötaidon ja standardisoitujen detaljiratkaisujen kehittymisen. Huoneiden kokoa mitataan Japanissa edelleen tatameissa.

Tatamiin kuuluu runko (*doko*), päällys (*omote*) ja reunus (*heri*). Runko valmistetaan perinteisesti riisin oljista, jotka puristetaan kasaan. Nykyään voidaan käyttää kuitenkin myös muita materiaaleja, kuten polystyreeniä tai puukuitulevyjä. Päällys valmistetaan röyhyvihvilän (*igusa*) ruo’oista ja sidotaan yhteen hamppu- tai puuvillalangalla. Myös tatamien reunukset olivat aiemmin hamppua tai puuvillaa, mutta nykyisin pikemminkin synteettistä kuitua. Reunukset voivat olla yksivärisiä tai kuvioituja ja värikkäitä, esimerkiksi temppeleissä tai *tokonoma*-syvennysten tatameissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ulrich Knaack, Sharon Chung-Klatte, Reinhard Hasselbach: *Prefabricated Systems: Principles of Construction*, s. 14. Walter de Gruyter, 2012. ISBN 9783034611404. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Structure of Tatami Motoyama Tatami Shop. Viitattu 19.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **tatami** Wikimedia Commonsissa
Vanha kaskelotinöljymainos.
**Valaanrasva** tai **valasöljy** on useiden valaslajien, erityisesti silovalaiden ja grönlanninvalaiden*lähde?*, traanista, luista ja lihasta keitetty rasva. Traanin painosta 50–80 %, luiden painosta 10–70 % ja lihan painosta 2–8 % on jalostettavissa öljyksi. Valaanrasvaa valmistetaan keittämällä valaan traania matalassa lämpötilassa.

Rasva sisältää lähes 30 prosenttia omega 3-rasvahappojen bioaktiivisia muotoja. Valaanrasva on huonelämmössä juoksevaa. Kemiallisesti valaanrasva on nestemäinen vaha. Taloudellisesti arvokkainta valaanrasvaa on ollut kaskelottien päästä saatu rasva eli spermaseetti.*lähde?* Ennen öljyntuotannon alkua valaanrasvaa käytettiin myös öljylampuissa. Lisäksi valaanrasvaa on käytetty kosmetiikkatuotannossa sekä margariinien ja maalien valmistuksessa. Valaanrasvan käyttö päättyi lopullisesti valaiden pyyntikieltoon vuonna 1986.*lähde?*

Jotkut inuiitit saattavat edelleen käyttää valaanrasvaa öljylampuissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Valasjahti ennen ja nyt *Yle Uutiset*.  3.10.2003.  Arkistoitu 17.4.2021. Viitattu 28.8.2022.
2. ↑  Whale oil *Britannica*. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)
3. 1 2  blubber | National Geographic Society *education.nationalgeographic.org*.  Arkistoitu 28.8.2022. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)
4. ↑  Lucas, M. ym.: Is marine mammal fat or fish intake most strongly associated with omega-3 blood levels among the Nunavik Inuit?.  *Prostaglandins, Leukotrienes and Essential Fatty Acids*, 2010-09, 83. vsk, nro 3, s. 143–150. doi:10.1016/j.plefa.2010.06.006. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
5. ↑  Valoa kansalle Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 28.8.2022.
6. ↑  A glimpse into the paint market in Norway in times of war  12.5.2018. Norsk institutt for kulturminneforskning. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)
7. ↑  Margarine Once Contained a Whole Lot More Whale *Atlas Obscura*.  11.10.2018. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valaanrasva**.
* Hyljekoirat (Arkistoitu – Internet Archive)
**Maamiesopisto** oli aiemmin Suomessa toiminut maatalousalan oppilaitos.

Maamiesopisto 1930-luvun Suomessa
---------------------------------

Maamiesopiston tarkoituksena oli antaa maataloudellista jatko-opetusta maamies- tai pienviljelijäkoulun taikka maanviljelyskoulun suorittaneille henkilöille sekä niille, joilla oli asetuksessa säädetyt alkutiedot ja jotka olivat suorittaneet hyväksyttävän harjoittelun. 

Maamiesopisto voitiin sijoittaa vain valtion tilalle. Sen toimintaa valvoi maataloushallitus ja sen sisäistä asioista päätti koulun johtokunta.

### Opetus

Maamiesopiston oppikausi kesti kaksi vuotta ja jakautui kahteen vuosikurssiin. Ensimmäinen vuosikurssi alkoi tammikuun alkupuolella ja päättyi ennen joulua. Se sisälsi kesällä suoritettavan valvonnanalaisen viisi ja puoli kuukautta kestävän harjoittelun. Toinen vuosikurssi jakautui varsinaiseen tietopuoliseen jaksoon ja kesän aikana järjestettäviä *käytännöllistietopuolisia erikoiskursseja* sisältävään jaksoon. Toinen vuosikurssi alkoi tammikuun alkupuolella ja kesti oppikauden loppuun.

Maamiesopistossa annettiin opetusta seuraavissa oppiaineissa: 

 maanviljelysoppi, maatalouskoneoppi, maanviljelyksen talousoppi ja maatalouskirjanpito,
 kotieläinoppi, maitotalousoppi, kotieläinten anatomia ja fysiologia sekä terveys- ja tautioppi,
 metsäoppi, puutarhaoppi, rakennusoppi ja piirustus,
 talousmaantieto, maatalouspolitiikka, osuustoimintaoppi, yhteiskuntaoppi ja kansantalous,
 kemia ja fysiikka, sääoppi, maaperäoppi, kasvioppi, kasvitauti- ja tuhoeläinoppi,
 matematiikka, kenttämittaus ja vaakitus sekä kirjalliset tehtävät.
Opetukseen voitiin sisällyttää yleistä kansalaissivistystä kohottavia aineita.

### Pääsyvaatimukset

Päästäkseen maamiesopistoon oppilaaksi tuli hakijan olla 18 vuotta täyttänyt ja esittää seuraavat todistukset:

* todistus siitä, että hän on hyvämaineinen;
* todistus, ettei häntä vaivaa tarttuva tauti;
* holhoojan suostumus, jos hän on vajaavaltainen;
* todistus siitä, että hakija on suorittanut ylemmän kansakoulun oppimäärän ja sen lisäksi käynyt maamies- tai pienviljelijäkoulun tai että hänellä on keskikoulun oppimäärää vastaavat tiedot
* todistus, että hän maamies- tai pienviljelijäkoulun käyneenä on suorittanut vähintään yhden vuoden yhtäjaksoisen ja keskikoulun käyneenä vähintään puolentoista vuoden pituisen valvonnanalaisen esiharjoittelun, johon sisältyy kaksi kasvukautta, taikka että hän on muutoin ollut maatalouden alalla siinä määrin, että sen voitiin katsoa vastaavan valvonnanalaista harjoittelua.

Katso myös
----------

* Maatalousoppilaitokset Suomessa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hakkila, Esko (toim.): "Maamiesopistot", *Lakiasiain käsikirja*, s. 588–589. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Asetus maamiesopistoista (30.12.1927).
**MyDevice** oli 2000-luvun alussa suomalaisen MyOrigo-nimisen Oulussa toimineen yrityksen kehittämä älypuhelin, joka ei koskaan päässyt markkinoille. Taustalla oli suomalainen Johannes Väänänen. MyDevice ja myöhemmin julkistettu yhdysvaltalainen Apple iPhone ovat monilta ydinoivalluksiltaan hyvin samanlaisia. Väänänen on esittänyt, että iPhone oli suora kopio myDevicesta ja MyOrigon alkuperäisistä ideoista, jotka oli aiemmin esitelty Applelle.

Puhelimessa oli esimerkiksi iPhonesta ja Android-puhelimista nykyään tuttu valikkojen selaaminen kosketusnäyttöä sipaisemalla, automaattinen näytön kääntyminen horisontaaliseksi kun laitteen kääntää sivuttain ja panorointiin perustuva internet-sivujen selaus. Kun koko internet-sivu ei mahdu ruudulle, siitä näkyviä alueita voi selata puhelinta liikuttamalla. Aivan kuten katsoisi isompaa lehteä pienemmästä aukosta kallistelemalla aukkoa.

Historiaa
---------

Oululaisessa ohjelmistoyrityksessä työskennellyt Johannes Väänänen oli rakentanut alkeellisen prototyypin kosketusnäyttöpuhelimestaan ja pääsi esittelemään sitä Nokiasta lähteneelle Jyrki Hallikaiselle tämän perustamassa Microcell-yhtiössä. Hallikainen innostui ja perusti tytäryhtiön nimeltä MyOrigo kehittelemään MyDevicea eteenpäin. Pian MyOrigossa oli jo satakunta työntekijää, ja ensimmäinen MyDevice-prototyyppi julkaistiin alkuvuodesta 2002 ja sitä valmistettiin muutama tuhat kappaletta esittelykäyttöön. MyOrigo ei kuitenkaan onnistunut saamaan matkapuhelinjättejä kiinnostumaan liiketoiminnasta kanssaan, vaan jokaisessa yhtiössä törmättiin samaan "not-invented-here"-asenteeseen ja pelkoon omien asemien menettämisestä. 

MyOrigo teki konkurssin 2004, mutta sen avainhenkilöt ostivat yhtiön oikeuksia ja resursseja ja jatkoivat yritysnimellä F-Origin. Siinäkin oli mukana Hallikainen, ja yrityksen onnistui saada jonkin verran rahoitusta Samsungilta kosketusnäyttöpuhelimen kehittämiseksi edelleen. Kun Samsungin edustajat saapuivat Ouluun toiseen neuvotteluunsa, vuokranantaja oli yllättäen sulkenut F-Originin toimitilat vuokrarästien takia. Samsung lopetti kaiken yhteistyön suomalaisyrityksen kanssa, ja F-Origin meni konkurssiin 2005 toimittuaan vain runsaan vuoden verran. Suurin velkoja oli Hallikaisen yritysryhmään kuulunut sveitsiläinen Satyricon Capital, joka oli myös MyOrigon suurin omistaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Reportaasi: Älypuhelimen keksijä *24.5.2014*. Kaleva.fi. Viitattu 12.8.2014.
2. ↑  Ruuda, Lennart: Mustamäe inventor: I invented the modern smartphone.  *Postimees*, 10.5.2017. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.12.2021.
3. ↑  Kärki, Vesa: F-Ori­gin Oy kon­kurs­siin.  *Kaleva*, 13.09.2005. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Väänänen, Johannes ym.: *The Smart Device*, eBook, Vaka Vainamoinen 2016.
* Video: Tällainen on myDevice-kännykkä. Kaleva.fi
* Sipola, Timo: Nokialla kukaan ei kuunnellut Johannes Väänästä – nyt Tinderkin käyttää ideaa, jota hän yritti kaupata matkapuhelinjätille *Yle Uutiset*.  1.10.2017. Viitattu 25.9.2019.
**Tatarstan** on osallistunut **Turkvision laulukilpailuun** kahdesti, vuosina 2013 ja 2014.

Historia
--------

### 2013

Tatarstan osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajaksi valittiin laulaja Alinä Şäripcanova kappaleella "Üpkälämim" (Үпкәләмим). Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Şäripcanova pääsi jatkoon ja sijoittui finaalissa neljänneksi 192 pisteellä.

### 2014

Vuonna 2014 Tatarstan osallistui jälleen Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin maan pääkaupungissa Kazanissa. Edustajaksi valittiin laulaja Aydar Söläymanov kappaleella "Atlar Çaba" (Атлар Чаба). Kilpailun semifinaalissa Söläymanov sai 223 pistettä, sijoittui ensimmäiseksi, ja pääsi finaaliin. Finaalissa hän sai 201 pistettä ja sijoittui toiseksi.

### 2017

Tatarstan osallistui uudelleen vuoden 2017 kilpailuun, joka olisi järjestetty Astanassa, Kazakstanissa. Edustajaksi oli valittu Yämle Kızlar.

Kilpailijat
-----------

Värien selitykset
  Voitto
  Toinen
  Kolmas
  Viimeinen

| Vuosi | Artisti(t) | Kieli | Kappale | Sija | Pisteet | Semif. | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Alinä Şäripcanova | Tataari | "Üpkälämim" (Үпкәләмим) | 4 | 192 | Jatkoon | – |
| 2014 | Aydar Söläymanov | Tataari | "Atlar Çaba" (Атлар Чаба) | 2 | 201 | 1 | 223 |
| 2015 | Ei osallistunut kilpailuun |
| 2016 | Kilpailu peruttu |
| 2017 | Yämle Kızlar | Kilpailu peruttu |

Lähteet
-------

1. ↑  Granger, Anthony: Türkvizyon 2013: Participating Countries Revealed  19.10.2013. Eurovoix.com. Viitattu 6.12.2015. (englanniksi)
2. ↑  Granger, Anthony: TURKVIZYON: AZERBAIJAN WINS! *News*.  21.12.2013. Eurovoix.  Arkistoitu 9.7.2016. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Granger, Anthony: Turkvizyon’14: Kazakhstan Wins! *News*.  21.11.2014. Eurovoix.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
Erik Bryggman ja Viktor Jansson: *Maamme-laulun muistomerkki* (1948).
**Maamme-laulun muistomerkki** on Helsingin Toukolassa sijaitseva muistomerkki Suomen kansallislaulun, Maamme-laulun vuonna 1848 tapahtuneelle ensiesitykselle. Arkkitehti Erik Bryggmanin ja kuvanveistäjä Viktor Janssonin toteuttama muistomerkki paljastettiin tapahtuman satavuotismuistoksi vuonna 1948. Se on alkuperäisellä tapahtumapaikalla, nykyään puistomaisella Kumtähden kentällä lähellä Kustaa Vaasan tien ja Floorantien risteystä.

J. L. Runebergin sanoittama ja Fredrik Paciuksen säveltämä Maamme-laulu sai kantaesityksensä ylioppilaiden Floran päivän juhlassa 13. toukokuuta 1848 Kumtähden kentällä, joka silloin oli vielä Helsingin ulkopuolella. Fredrik Cygnaeus piti tapahtumassa tunnetun puheensa "Suomen nimi". Tapahtuman satavuotismuistoksi pystytetty muistomerkki oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan ja Pro Helsingfors -säätiön yhteishanke. Se paljastettiin 13. toukokuuta 1948.

Erik Bryggmanin suunnittelemaan muistomerkkiin kuuluu kaksi kiviseinämää, joista toinen on sileäksi hiottu ja toinen luonnonkivilaatoilla päällystetty muuri, vesiallas sekä niiden väliin jäävä tasanne. Pääseinämään on kiinnitetty Viktor Janssonin veistämät pronssimedaljongit, jotka esittävät neljää tilaisuuteen liittyvää kansallista merkkihenkilöä selitystekstien kera: "Laulun runoili J. L. Runeberg", "Sävelet sepitti Fredrik Pacius", "Suuren juhlapuheen piti Fredrik Cygnaeus" ja "Juhlan ikuisti runoksi Zachris Topelius". Niiden vieressä olevassa kivilaatassa kerrotaan tarkemmin tapahtumasta. Pienempään kiviseinään on kaiverrettu neljä säkeistöä Topeliuksen Floran päivän juhlasta kirjoittamasta muistorunosta "Suomen nimi". Kaikki tekstit ovat sekä suomeksi että ruotsiksi. Itse Maamme-laulun sanoja muistomerkistä ei löydy.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maamme-laulun muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin taidemuseon Julkiset veistokset -tietokanta. Viitattu 8.6.2018.
2. 1 2  Antero Rautio: *Löytöretki muistomerkeille – Pääkaupunkiseudun julkiset teokset*, s. 243. Edita, Helsinki 2006.
**Pateniemen yhtenäiskoulu** (myös Pateniemen *ala-aste*) eli entinen **Risuniityn koulu** on Oulussa Herukan kaupunginosassa sijaitseva perusasteen koulu.

Historia
--------

Koulutoiminta Herukassa alkoi jo vuonna 1873, jolloin Pateniemen sahan omistajan Johan Gustav Bergbomin sisar perusti koulun silloisen sahan työntekijöiden lapsille. Alkuperäinen koulurakennus on tiettävästi purettu jo 1890-luvulla. Kunnallisen koulun perustamista esitettiin, mutta kuntakokous hylkäsi esityksen. Kansakoulujen tarkastajan kuvernöörinvirastoon tekemän valituksen johdosta Haukiputaan kunta velvoitettiin perustamaan koulu, ja ensimmäiseksi kunnallisen koulun tilaksi kunta vuokrasi torpan Juho Mälliseltä.

Vuonna 1912 valmistuneen Etelä-Kellon koulun eli nykyisen Kuivasojan koulun jälkeen oppilasmäärän edelleen lisääntyessä rakennettiin Ab Uleå Oy:n lahjoittamalle tontille ensimmäinen koulurakennus, niin kutsuttu A-talo, joka valmistui 1923. Sen rinnalle rakennettiin hirsirakenteinen B-talo, joka valmistui 1936. Ensimmäiset kivirakennukset valmistuivat 1952.

Vanhin koulurakennus asetettiin home- ja muiden ongelmien vuoksi käyttökieltoon ja se purettiin elokuussa 1998. Uuden koulurakennuksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto Huttu-Hiltunen Oy ja se valmistui kesällä 1999. Koulun tontille valmistui elokuussa 2000 Arkkitehtitoimisto Mattila & Malmivirran suunnittelema liikuntahalli.

Lähteet
-------

1. ↑  Peruskoulujen (oppilaitostyypit 11, 12 ja 19) vuosiluokkien 1-9 oppilaat opetuksen järjestäjän ja oppilaitoksen mukaan 2018 (xlsx) Tilastokeskus, stat.fi.  Arkistoitu 7.7.2019. Viitattu 7.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pateniemen koulu** Wikimedia Commonsissa

* Pateniemen koulun kotisivut
Tutkimusmatkan jäseniä Sikkimissä
**Saksalainen tutkimusmatka Tiibetiin 1938–1939** oli Ernst Schäferin johtama tutkimusmatka. Sen varhaisimmat suunnitelmat muodostuivat vuonna 1936, vuotta myöhemmin Ahnenerbe osoitti kiinnostusta matkaan. Heinrich Himmler, joka tunsi vetoa aasialaiseen mytologiaan ja mystiikkaan oli erittäin kiinnostunut ideasta ja halusi Ahnenerben mukaan tutkimusmatkan toteutukseen. Schäfer halusi hoitaa matkan rahoitusasiat itse ilman Ahnenerbeä mihin Himmler suostui, sillä ehdolla että kaikki matkan jäsenet liittyisivät SS-joukkoihin.

Tutkimusmatkan retkikunnan viisi jäsentä olivat Ernst Schäfer, valokuvaaja Ernst Krause, geofyysikko Karl Wienert, logistiikkavastaava Edmund Geer ja antropologi Bruno Beger. Aasiassa he saivat apua paikallisilta, joita oli retkikunnan matkassa jatkuvasti mukana noin kymmenen henkeä.

Alun perin Britannia ei halunnut antaa saksalaisille lupaa kulkea Brittiläisen Intian kautta, mutta myönsi vuonna 1938 luvan olla Sikkimissä kuusi kuukautta. Siellä hän tapasi Sikkimin maharadžan velipuolen, joka onnistui hankkimaan Schäferin retkikunnalle luvan saapua Tiibetiin. Alun perin brittihallinto uskoi saksalaisten tutkimusmatkan olevan pelkkä yritys hankkia tiedustelutietoa Brittiläisestä Intiasta.

Tiibetin rajakaupunkiin Phari Dzongiin retkikunta saapui 27. joulukuuta 1938, mistä he saapuivat pääkaupunki Lhasaan 19. tammikuuta 1939. Alkuperäisen luvan mukaisesti tutkimusmatkailijoiden olisi pitänyt olla Lhasassa vain kaksi viikkoa, mutta Schäfer onnistui pidentämään ajan kahteen kuukauteen.

Beger mittaa paikallisen naisen kalloa
25. heinäkuuta 1939 saksalaiset matkasivat Kalkuttaan paluuta varten, Schäferin saatua sodan uhasta varoittavan kirjeen isältään. Siellä Schäfer esitteli matkan saavutuksia joihin sisältyi mm. 20 000 valokuvaa, noin 2000 kasvien siemennäytettä, 400 antropologista mittausta paikallisista asukkaista sekä useita ympäristössä tehtyä mittausta. Sotavuosina Schäfer työskenteli keräämänsä materiaalin parissa kumppaneineen ja julkaisi useita kirjoja. Matkasta julkaistiin myös kaupallinen dokumenttielokuva.

Matkalta väitetään olevan peräisin myös Rautamiehenä tunnetun meteoriitista valmistetun patsaan, mutta kyseistä patsasta pidetään väärennöksenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Isrun Engelhardt: Tibet in 1938–1939: The Ernst Schäfer Expedition to Tibet *info-buddhism.com*. Viitattu 27.8.2019.
2. ↑  Isrun Engelhardt: Nazis of Tibet: A Twentieth Century Myth *info-buddhism.com*. Viitattu 27.8.2019.
3. 1 2  Schultz, Matthias: A Bizarre SS Expedition to Tibet *Spiegel Online*.  3.4.2017. Viitattu 27.8.2019.
4. ↑  McKay, Alex: Hitler and the Himalayas: The SS Mission to Tibet 1938-39 *tricycle.org*.  2001. Viitattu 27.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saksalainen tutkimusmatka Tiibetiin 1938–1939** Wikimedia Commonsissa
**Nestor Maximilian Bremer** (20. syyskuuta 1843 Maaria – 14. marraskuuta 1911 Hämeenlinna) oli suomalainen agronomi, opettaja ja virkamies, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Bremerin vanhemmat olivat kartanonomistaja, luutnantti Nestor Sundvall Bremer ja Edla Amanda Maria Häggroth. Vanhempiensa menehdyttyä hänestä tuli setänsä kapteeni Josef Bremerin ottopoika. Nestor Maximilian Bremer opiskeli Turun ja Helsingin teknillisissä reaalikouluissa ja valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1869. Valmistuttuaan hän työskenteli lyhyen aikaa ottoisänsä omistamassa Jokioisten kartanossa, mutta siirtyi sitten maanviljelyskoulun opettajaksi Raisioon. Tehtyään vuosina 1871–1872 opintomatkan Ruotsiin ja Tanskaan hänestä tuli Kuopion läänin apulaisagronomi. Hän toimi silti samalla myös opettajana karjakkokoulussa ja johtajana maanviljelyskoulussa.

Hämeen läänin läänin agronomiksi Bremer nimitettiin kesällä 1874 ja hän hoiti tehtävää yli 30 vuotta. Bremer vaikutti osaltaan merkittävästi muun muassa kiertoviljelyn yleistymiseen, mutta myös uusien työmentelmien ja -välineiden käyttöönottoon maataloudessa. Hän edisti myös karja- ja meijeritaloutta, joille oli avautunut uusia markkinoita Hämeenlinnan ja Pietarin ratayhteyden myötä. Virassaan Bremeriä kuvattiin erikoisen uutteraksi. Hänet muistetaan myös loppuvuonna 1899 tekemästään lahjoituksesta, niin sanotusta Bremerin uudenvuoden lahjasta. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Bremer sai vuonna 1901.

Julkaisuja
----------

* *Bremerin kulmajako / Yleinen keino jakaa kulmia kuinka moneen yhtäsuureen eli suhteelliseen osaan tahansa*, 1905

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nestor Maximilian Bremer *Biografiasampo*. Viitattu 15.4.2022.
2. 1 2  Kuollut. Nestor Maximilian Bremer.  *Maatalous*, 10.11.1911, nro 18, s. 16. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.04.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Nestor Tallgren** (13. syyskuuta 1824 Liljendal – 24. elokuuta 1875 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja kirjailija.

Tallgrenin vanhemmat olivat Leppävirran kirkkoherra Lars Tallgren ja Brita Helena Schoultz. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1841. Tallgren valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1850. Hän toimi Uudenmaan läänin lääninkonduktöörinä vuodesta 1855 ja yleisten rakennusten ylihallituksen yliarkkitehtina 1869–1874.

Emil von Qvanten ja Nestor Tallgren julkaisivat 1840-luvulla runollisen kalenterin nimeltä *Lärkan*.

Tallgrenin suunnittelemia rakennuksia
-------------------------------------

* Orimattilan kirkko 1862–1866, arkkitehdit Jean Wiik ja Nestor Tallgren

Lähteet
-------

* Nestor Tallgren SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Nestor Tallgren. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 3.2.2010.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**EML Kalev** oli Viron laivaston Kalev-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Kalev-luokka*
Alus tilattiin 12. joulukuuta 1934 Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin toukokuussa 1935. Alus laskettiin vesille 7. heinäkuuta 1936 ja valmistui 12. maaliskuuta 1937.

Palvelus
--------

Neuvostoliitto valtasi 13. elokuuta 1940 sukellusveneen miehittäessään Viron. Alus liitettiin 18. syyskuuta Neuvostoliiton Itämeren laivastoon. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 alus oli Liepājassa päällikkönään kapteeniluutnantti B. A. Nyrov. Alus lähti 22. kesäkuuta Liepājasta Ventspilsin, Ust-Dvinskin, Kuivastun, Paldiskin ja Tallinnan kautta Kronstadtiin, missä se siirrettiin 25. heinäkuuta huollettavaksi telakalle. Alus vapautui 31. heinäkuuta telakalta ja lähti 2. elokuuta Tallinnaan, jonne se saapui seuraavana päivänä.

Alus lähti 8. elokuuta Tallinnasta ensimmäiselle sotaretkelleen Ventspilsin koillispuolelle Ovisiniemen Uzavan majakan väliselle alueelle, jonne se saapui illalla 11. elokuuta. Seuraavana päivänä aluksen päällikkö päätti laskea miinoitteen Särnäten niemen edustalle, jonne laskettiin 10 miinaa. Alukselta seurattiin saksalaisten miinanraivausta Ventspilsin edustalla ennen kuin aloitettiin paluumatka Tallinnaan, jonne saavuttiin 21. elokuuta.

Alus osallistui 28.-29. elokuuta Tallinnan evakuointiin, jolloin sen miehistö pelasti merestä kahdeksan henkilöä. Alus saapui 30. elokuuta Kronstadtiin, mistä se lähti 27. lokakuuta toiselle sotaretkelleen. Ilmeisesti alus saapui seuraavana päivänä Suursaaren edustalle, mistä se jatkoi matkaansa 30. elokuuta. Aluksen tehtävänä oli miinoittaa Tallinnan edusta ja kuljettaa tiedusteluryhmä Tallinnan itäpuolelle Ihasalun niemeen. Alus kuitenkin katosi Suursaaresta lähdettyään ja edes hylyn sijainnista ei ole tietoa.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Bagnasco, Erminio: *Submarines of World War Two*. Lontoo, Englanti: Arms and Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-331-X. (englanniksi)
* Valkonen, Antti: *Neuvostoliiton sukellusveneet Itämerellä 1941-1945*. Koala, 2020. ISBN 978-952-229-209-4.

### Viitteet

1. 1 2  Valkonen 2021 s. 40
2. ↑  Valkonen 2021 s. 40-41
Allan Wingen hauta Solnan hautausmaalla.
**Eric Allan Winge** (27. kesäkuuta 1891 Lovö – 7. syyskuuta 1975 Tukholma) oli ruotsalainen sotilas.

Allan Winge koulutti itsensä upseeriksi Ruotsin armeijassa, ja tuli kuulumaan Dalregementetin upseeristoon. Suomen vapaussodan aikana hän oli Pohjois-Hämeen 3. pataljoonan päällikkö, ja osallistui taisteluihin Kuhmoisissa, Länkipohjassa, Eräjärvellä, Orivedellä, Vääksyssä, Kangasalla, Lempäälässä ja Tampereella. Hän yleni majuriksi Suomen armeijassa. Hämeenlinnan valtauksen jälkeen hänestä tuli Ruotsalaisen prikaatin päällikkö 22. huhtikuuta 1918. Hän oli prikaatin viimeinen päällikkö. Tässä virassa hän osallistui Valkeakosken valtaukseen. Elokuussa hän siirtyi Ruotsin armeijaan luutnanttina.

Toisen maailmansodan aikana hän otti osaa ruotsalaisten värväämiseen Suomen puolelle Neuvostoliittoa vastaan.

Lähteet
-------

* *Dalregementets personhistoria 1900–1949*, 4 (1995)
* Ylikangas, Heikki, *Vägen till Tammerfors* (1995)

### Viitteet

Aiheesta muualla
----------------

* "Militärbron" rakentaja
* Finlands sak, Winge värvääjänä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kristineberg
* Fågelbron kartanon omistaja (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pikkukirjanpainaja** (*Ips duplicatus*) on kaarnakuoriaisten alaheimoon ja kirjanpainajien sukuun kuuluva laji. Pikkukirjanpainajan aikuiset ovat pieniä, pituudeltaan 2,8-4 mm pitkiä, sylinterimäisiä, tummanruskeita, kiiltäviä ja karvaisia. Pikkukirjanpainaja muistuttaa kirjanpainajaa ja kiiltokirjanpainajaa, mutta on niitä huomattavasti harvinaisempi laji. Pikkukirjanpainajan poikkeaa edellä mainituista, sillä sen peräkuoppa on hieman erilainen; toinen ja kolmas hammas ylhäältä lukien muodostavat kaksoishampaan.

Pikkukirjanpainaja iskeytyy pääasiassa heikentyneiden kuusten ohuen kuoren alle ja joskus myös mäntyihin vioittaen puun runkoja 2-4 emokäytävällä, joiden leveys on 1,5-2,0 mm. Pikkukirjanpainajan käytävät kaarnan alla heikentävät puun nestevirtauksia aiheuttaen ajan mittaan puun kuivumisen. 

Pikkukirjanpainaja on sekundaarinen tuhonaiheuttaja eli se iskeytyy heikentyneisiin puihin. Pikkukirjanpainaja viihtyy pystypuiden lisäksi myös tuulenkaadoissa, kuorellisessa puutavarassa sekä lumen murtamissa puissa. Pikkukirjanpainaja on Suomessa melko harvinainen laji ja metsätuholaisena sillä on vähäinen merkitys. Lajia esiintyy osassa Kiinaa ja Euroopassa.

Keskeinen pikkukirjanpainajien torjuntakeino on kuorellisen puutavaran ja tuulenkaatojen kuljettaminen metsästä pois ajoissa ennen hyönteisten lisääntymistä, sillä se käyttää niitä lisääntymiseensä.

Pikkukirjanpainajan parveilu alkaa päivälämpötilan noustua +18 asteeseen. Lajin muna- ja toukkavaihe kestää vajaan kaksi kuukautta, jonka jälkeen alkaa lyhyt kotelovaihe. Uusia aikuisia alkaa ilmestyä puun rungoista Etelä-Suomessa heinäkuun lopulla ja Pohjois-Suomessa elokuun alkupuolella. Suurin osa pikkukirjanpainajista talvehtii karikkeessa.

Pikkukirjanpainajan luontainen saalistaja on isomuurahaiskuoriainen (*Thanasimus formicarius*). Lajia voi pyydystää myös pyyntipuilla ja tuoksuansoilla. Tuoksuansat houkuttelevat feromonien avulla kirjanpainajayksilöt vesiastiaan, johon ne hukkuvat.

Lähteet
-------

1. ↑  Jyrki Muona, Jaakko Mattila: Pikkukirjanpainaja – *Ips duplicatus* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Pikkukirjanpainaja (*Ips duplicatus*)
* Metla: Pikkukirjanpainaja (*Ips duplicatus*) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Metla: Kaarnakuoriaiset kuusella (Arkistoitu – Internet Archive)
* University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Ips duplicatus (englanniksi)
* Pherobase: Semiochemicals of Ips duplicatus, the Double-spined bark beetle (englanniksi)
* Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Ips duplicatus (double-spined bark beetle) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Ips duplicatus | 
* Wikidata: Q11743710
* BioLib: 13970
* BOLD: 169755
* EPPO: IPSXDU
* EUNIS: 268309
* Fauna Europaea: 249674
* Fauna Europaea (new): 9d1fcd79-f912-4473-92eb-65b30b617b20
* GBIF: 5018623
* iNaturalist: 319569
* ISC: 28823
* NCBI: 55983

 |
|  |
| Bostrichus duplicatus | 
* Wikidata: Q109601327
* EUNIS: 268303
* GBIF: 8391535

 |

 |
Kain Tapperin nuorta Sibeliusta esittävä veistos vuodelta 1964 on puiston keskellä. Taustalla Hämeenlinnan lyseon lukio.
Puiston soivat penkit aktivoituvat liiketunnistimella ja soittavat Sibeliuksen *Puusarjan* pianokappaleita.
Hattulan Ihalemmen kylän Toukolasta siirretty uhrikivi.
**Sibeliuksenpuisto** on Hämeenlinnan keskustassa Koilliskulman kaupunginosassa sijaitseva puisto. Se muodostaa Lukiokadun, Linnankadun, Birger Jaarlin kadun ja Sibeliuksenkadun rajaaman korttelin eteläisen puoliskon ja rajautuu täten kolmelta sivultaan katualueisiin. Puisto on nimetty hämeenlinnalaissyntyisen säveltäjän Jean Sibeliuksen mukaan, joka on myös asunut puiston itälaidalla sijainneessa talossa sekä opiskellut puiston länsilaidalla olevassa Hämeenlinnan lyseossa. Sibeliuksenpuiston keskellä sijaitsee Kain Tapperin veistämä nuorta Sibeliusta esittävä pronssipatsas, joka pystytettiin puistoon vuonna 1964. Puisto on osa Hämeenlinnan kansallista kaupunkipuistoa.

Sibeliuksenpuisto oli merkitty jo Hämeenlinnan ensimmäiseen asemakaavaan 1777 osana kaupungista linnalle johtanutta muotopuutarhaa ja on eräs kaupungin vanhimmista puistoista. Alkunsa puisto sai kuvernööri Rehbinderin taimitarhasta, josta syntyi 1800-luvun alussa lähellä sijainneen kuvernöörin residenssin puutarha. 1860-luvulta 1960-luvulle saakka puisto tunnettiin **Tähtipuistona**. Nimi juontui puistossa aikanaan sijainneesta ravintolapaviljongista, jonka katolla oli tähtikoriste. Vuonna 1921 puiston keskelle sijoitettiin Hämeenlinnan valtauksessa 1918 kuolleiden saksalaisten sotilaiden hautamuistomerkki. Sibeliuksen patsaan nykyisellä paikalla sijainnut muistomerkki siirrettiin patsaan tieltä vuonna 1962 hautoineen vanhalle hautausmaalle.

Vuonna 2014 puistossa toteutettiin perusparannus, jossa se palautettiin lähemmäksi alkuperäistä ulkoasuaan. Samana vuonna Sibeliuksen syntymän 150-vuotisjuhlavuoden 2015 kunniaksi puiston penkkeihin asennettiin laitteita, jotka alkavat penkille istuttaessa soittaa Sibeliuksen Puusarjan sävellyksiä. Puistossa on lisäksi puistoshakkilauta sekä Hattulasta siirretty uhrikivi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sibeliuksenpuisto Hämeenlinnan kaupunki. Viitattu 25.1.2019.
2. ↑  Saksalaisten sotilaiden hautamuistomerkki Hämeenlinnan Lydia.  Arkistoitu 26.1.2019. Viitattu 25.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sibeliuksenpuisto** Wikimedia Commonsissa