recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Suora katu valokuvassa 1800-luvun lopulta tai 1900-luvun alussa.
**Suora katu** on Syyrian pääkaupunki Damaskoksen vanhankaupungin ytimessä kulkeva katu. Mahdollisesti jo aramealaiselta kaudelta peräisin olevaa tietä parantelivat roomalaiset ja Uudessa testamentissa se liitetään tarinaan Paavalin kääntymisestä kristinuskoon.

Historia
--------

Suoran kadun edeltäjä oli mahdollisesti peräisin jo Syyrian aramealaisten kuningaskuntien ajoilta. Aram-Damaskos kasvoi vähitellen yhdistäen alkujaan useita erillisiä asutuskeskuksia. Myöhemmin rakennettu tie on mahdollisesti seuraillut jo tuolloin olemassa ollutta tietä näiden keskusten välillä. Suora tie noudatteli tuolloin mutkikasta kulkuaan ilmeisesti vielä hellenistisellä kaudella, jolloin se oli kreikkalaistyylisen kaupungin etelärajalla. Rooman valtakunnan kaudella ainakin osa Suoraa katua eli (latinalaiselta nimeltään *Vae Ricta*) suoristettiin kirjaimellisesti ja sen sivulle rakennettiin suuri pylväsjono. Jäänteitä antiikin pylväistä on löydetty myöhempien rakennushankkeiden yhteydessä.

Roomalainen Suora katu esiintyy Uuden testamentin kirja Apostolien teot tarinassa Paavalin vierailusta Damaskoksessa. Ennen kääntymistään kristinuskoon nimeä Saul käyttänyt Paavali matkustaa Damaskokseen vangitakseen kristittyjä. Saul sokaistuu yhtäkkiä valonleimahduksesta ja saa ilmestyksen Jeeukselta. Muuan opetuslapsi Ananias saa näyn Jumalalta ja ohjaa Saulin "sille kadulle, jota sanotaan Suoraksi kaduksi". Kadun varrella on erään Juudaan talo, jossa Ananias parantaa Saulin näön. Saul kääntyy parannuttuaan kristinuskoon alkaen saarnata uutta uskoaan.

Suoran kadun varrella oli jo varhaiselta kristityltä kaudelta lähtien useampia kirkkoja. Ainut niistä edelleen toimiva on nykyinen Antiokian ja koko Idän patriarkaattiin istuin Pyhän Marian katedraalilla. Kirkko on sinänsä vanha, mutta se on rakennettu historiansa aikana monta kertaa uudestaan. Myöhemmin varhaisella islamilaisella kaudella Suora katu oli kaupungin liikekeskusta. Myöhemmin keskusta tosin levisi laajemmalle alueelle. Vielä nykyaikanakin Suora katu on Damaskoksen vanhankaupungin halkovista kaduista tärkein. Toisaalta katu on liikenteeseen nähden hyvin kapea.

  

* Roomalaiskaudelta peräisin oleva kaupunginportti Bab Šarqi kadun itäpäässä.Roomalaiskaudelta peräisin oleva kaupunginportti Bab Šarqi kadun itäpäässä.
* Katukuvaa nykyisin.Katukuvaa nykyisin.
* Pyhän Ananiaksen kappeli.Pyhän Ananiaksen kappeli.

Lähteet
-------

* Ross Burns: *Damascus : a history*. 2. painos. Routledge, 2019. ISBN 978-1-351-05522-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Burns 2019, s. 28-29
2. ↑  Burns 2019, s. 55
3. ↑  Burns 2019, s. 75-76
4. 1 2  Burns 2019, s. 89
5. ↑  Apostolien teot 9 *Raamattu.fi*. Suomen Pipliaseura. Viitattu 30.10.2021.
6. ↑  Burns 2019, s. s. 110
7. ↑  Burns 2019, s. s 201
8. ↑  Burns 2019, s. 327
**Lasse Pöysti -show** (alkujaan **Justus järjestää kaiken**) oli Mainos-TV:n vuosina 1959–1961 esittämä suomalainen television viihdesarja, jonka pääosassa oli näyttelijä Lasse Pöysti. Sarjassa Pöysti näytteli Justus-nimistä hyväsydämistä nuorta miestä, joka johti Kaikki Järjestyy Ab -nimistä yritystä ja ratkoi tuntemattomien ihmisten ongelmia. Sarjaa esitettiin suorina lähetyksinä joka toinen viikko. Jaksot muodostuivat välillä useasta erillisestä sketsistä ja välillä vain yhdestä pitkästä tarinasta. Käsikirjoittajina toimivat Pöystin ohella Benedict Zilliacus (nimimerkki Bez) ja Henrik Tikkanen (nimimerkki Henrik). Sarjan ohjasi Karl Ehder. Justuksen on sanottu olleen yksi Suomen television alkuaikojen pidetyimpiä hahmoja.

Syyskuussa 1959 käynnistyneen sarjan nimi oli alkuun *Justus järjestää kaiken*, mutta syyskaudella 1960 se muutettiin muotoon *Lasse Pöysti -show*. Pöysti ohjasi sarjan pohjalta samana vuonna elokuvan *Justus järjestää kaiken*, jota kuitenkin arvosteltiin juonen hajanaisuudesta ja päähahmon muuttamisesta kyynisemmäksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jukka Annala: *Toopelivisio*, s. 16–17. Teos, Helsinki 2006.
2. ↑  *Justus järjestää kaiken -elokuva, taustaa* Elonetissä. Viitattu 25.11.2015.
**Hans-Uwe Pilz** (s. 10. marraskuuta 1958 Hohenstein-Ernstthal, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Ura
---

Pilz pelasi juniorina BSG Fortschritt Hohenstein-Ernstthalissa, josta hän siirtyi Sachsenring Zwickauhun vuonna 1973. Hän teki ensiesiintymisensä DDR-Oberligassa pelanneessa edustusjoukkueessa 17-vuotiaana. Vuonna 1977 Pilz tiedusteli Dynamo Dresdenin päävalmentajalta, Walter Fritzschiltä, mahdollisuutta päästä pelaamaan seuraan. Tällöin seura kuului maan parhaimpiin, eikä Fritzsch halunnut vielä ottaa nuorta pelaajaa mukaan joukkueeseen, jossa oli jo Peter Kotten, Matthias Müllerin ja Gerd Weberin kaltaisia maajoukkuepelaajia. Yli kolme vuotta tämän jälkeen Dynamon valmentajaksi siirtynyt Gerhard Prautzsch etsi joukkueeseen uusia pelaajia, koska Kotte, Müller ja Weber olivat pelikiellossa. Kesällä 1981 Uwe Pilz allekirjoittikin sopimuksen seuran kanssa, muttei pelannut seurassa, koska se ei kyennyt tarjoamaan Pilzille ja hänen perheelleen asuntoa. Tämän takia Pilz pelasi alkukauden Zwickaussa, mutta siirtyi alkuvuodesta 1982 Dynamoon, koska seura oli hankkinut hänelle asunnon.

Dynamon paidassa Pilz voitti kaksi DDR-Oberligan mestaruutta sekä kolme cup-mestaruutta. Saksojen yhdistyttyä Pilz siirtyi kölniläiseen SC Fortuna Kölniin, joka pelasi 2. Bundesliigassa. Hän teki paluun kuitenkin jo parin kuukauden päästä Dynamoon, jossa hän pelasi aina vuoteen 1995 saakka, jolloin seura putosi Bundesliigasta. Uransa kaksi viimeistä kautta Pilz pelasi toisella sarjatasolla FSV Zwickaun paidassa.

Pilz toimi valmentajaurallaan kaksi kertaa Zwickaun päävalmentajana.

### Maajoukkueura

Pilz debytoi Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueessa vuonna 1982 pelissä Islantia vastaan. Hän pelasi 35 ottelua maajoukkueessa ja 14 ottelua olympialaisissa. Hänen viimeiseksi otteluksi jäi vuonna 1989 pelattu MM-karsintaottelu Turkkia vastaan. Ottelussa Pilz mursi jalkansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leske, Hans: *Enzyklopädie des DDR-Fussballs*, s. 358. Göttingen: Verlag die Werkstatt, 2007. ISBN 978-3-89533-556-3. (saksaksi)
2. 1 2 3 4 5  Geisler, Sven & Schwarz, Jürgen: *Dynamo Dresden: Legenden. Schicksale. Geschichten*, s. 108–111. Dresden: Sächsische Zeitung, 2008. ISBN 978-3-938325-48-3. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hans-Uwe Pilz** Wikimedia Commonsissa
**Suontaka** on 175 asukkaan kylä Laitilassa, Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee kaupungin koillisosassa Kantatie 43:n varrella 9 kilometriä Laitilan keskustasta koilliseen.

Suontaan kyläalue on suuri Malkon, Padon ja Kivijärven kylien väliin jäävä alue. Lisäksi Suontakaan kuuluu erillään oleva Takamaa-niminen suoalue. Kylän pohjoisosassa on suuria soita ja metsäisiä kalliomäkiä. Länsiosa on tasaisempaa savimaata, joka on maanviljelykäytössä.

Historia
--------

Suontaka on todennäköisesti ollut pitkään asuttu. Ensimmäisten 1500-luvulta peräisin olevien verotietojen mukaan Suontaan kylä on muodostunut jo ennen 1300-lukua. 1500-luvulla Suontaka oli keskikokoinen, 6–8 tilan kunta Laitilan pitäjässä. Kylän tilat siirtyivät kylämäelle 1600-luvun aikana, minkä seurauksena kylä paloi muutamaan otteeseen.

1700-luvulla Suontaan kantatilat olivat keskittyneet kylämäelle, jota kutsuttiin Isokyläksi. Ympäröivillä mäillä oli torppariasutusta. Isojaon seurauksena kylämäki harveni tilallisten siirtäessä talojaan omille mailleen. Kylän läpi kulki Hinnerjoelle vievä maantie, jonka varrelle kehittyi useita liikeyrityksiä, kuten kauppaa ja leipomoa.

1900-luvun alussa Suontakaan perustettiin kansakoulu, osuusmeijeri ja puhelinkeskus. Suontaan länsirajalla on ollut kaksi järveä, mutta ne kuivattiin peltomaaksi 1950-luvulla. Kantatie 43:n valmistuttua Suontaka alkoi hiljalleen hiljentyä, ja se jäi kasvavan Laitilan kirkonkylän varjoon.

Museovirasto määritteli vuonna 2009 tiiviinä säilyneen Suontaan ryhmäkylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anna Kirveennummi, Riitta Räsänen: *Suomalainen kylä*, s. 52. Gummerus, 2000. ISBN 951-746-159-3.
2. ↑  Suontaan ryhmäkylä *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
**Hans-Valentin Hube** (29. lokakuuta 1890 Naumburg an der Saale – 21. huhtikuuta 1944) oli saksalainen kenraalieversti, joka toimi komentaja Saksan armeijassa sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa. Toisen maailmansodan aikana hän sai joukoiltaan lempinimen *der Mensch* (suom. *Ihminen*).

Ensimmäinen maailmansota
------------------------

Hube liittyi Saksan maavoimiin helmikuussa 1909 ja palveli Magdeburgissa 26. rykmentissä. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi joukkueenjohtajana ja yleni pian 26. rykmentin toisen pataljoonan adjutantiksi. Hän haavoittui vakavasti Fontenayssa syyskuussa 1914 ja hänen vasen kätensä jouduttiin amputoimaan. 

Toivuttuaan Hube palasi rintamalle ja sodan loppuvaiheessa hän toimi 7. jalkaväkidivisioonan yleisesikuntaupseerina. Toisen maailmansodan aikana Hube oli Wehrmachtin ainoa yksikätinen kenraali.

Toinen maailmansota
-------------------

### Alkuvaiheet

Syyskuussa 1939 Hube johti saksan 3. jalkaväkirykmenttiä Puolan offensiivissa ja myöhemmin Ranskan, Belgian ja Hollannin valloituksissa. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1. kesäkuuta 1940 ja asetettiin komentamaan 1. jalkaväkidivisioonaa, joka elokuussa varustettiin uudelleen 16. panssaridivisioonaksi, jota Hube johti itärintamalla aluksi sotamarsalkka Gerd von Rundstedtin johtamassa Etelän armeijaryhmässä operaatio Barbarossan aikana.*selvennä*

Neuvostoliiton sotaretken aikana Hubelle myönnettiin rautaristin ritariristi ja myöhemmin operaatio Sinisen jälkeen ritariristi tammenlehvien kera. Stalingradin taistelussa hän komensi XIV panssariarmeijakuntaa ja jäi mottiin 6. armeijan kanssa, mutta Adolf Hitlerin käskystä hänet lennätettiin pois motista ennen sen kukistumista.

Stalingradin jälkeen Hube komennettiin johtamaan motissa tuhoutuneen XIV panssariarmeijakunnan uudelleenorganisointia. Tämän jälkeen, kesällä 1943, hän sai johtaakseen Sisilian puolustamisen amerikkalaisten maihinnousua vastaan. Saksalaiset eivät kyenneet torjumaan hyökkäystä, mutta Huben johdolla viivyttivät vihollista onnistuneesti ja vetäytyivät suhteellisen hyvässä järjestyksessä Italian mannermaalle.

Alkuvuodesta 1944 Hube palasi itärintamalle. Hän sai komentoonsa 1. panssariarmeijan. Maaliskuussa hänen joukkonsa joutuivat mottiin Kamenets-Podolskyn luona Dnestrin pohjoispuolella. Huben onnistui kuitenkin joukkoineen murtautua ulos motista maalis–huhtikuun vaihteessa.

### Kohtalo

20. huhtikuuta 1944 Hitler myönsi Hubelle ritariristin miekkojen kera tämän ansioista Välimeren rintamalla ja Kamenets-Polodskyn mottitaisteluissa. Ollessaan matkalla takaisin itärintamalle seuraavana päivänä hän sai surmansa, kun häntä kuljettanut Heinkel He 111 putosi maahan lähellä Hitlerin komentokeskusta Berchtesgadenissa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Mischa Elman vuonna 1916.
"Meditaatio"Elmanin soittama "Meditaatio" Jules Massenet’n oopperasta *Thaïs*, pianistina Josef Bonime.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

**Mischa Elman** (21. tammikuuta 1891 Talnoje – 1967) oli venäläis-yhdysvaltalainen, juutalaissukuinen viulutaiteilija, joka tuli tunnetuksi ihmelapsena opiskellessaan Odessassa ja Pietarissa ja asettui sitten asumaan Yhdysvaltoihin.

Mischa Elman sai ensimmäiset viuluoppinsa isältään Saulilta ja aloitti kuusivuotiaana Odessan musiikkiakatemiassa. Vuonna 1902 hänet hyväksyttiin Leopold Auerin oppilaaksi Pietarin konservatorioon ja hän sai erityisluvan keisarilta asettua kaupunkiin asumaan, vaikka se oli juutalaisilta kiellettyä. Elman esiintyi vuodesta 1904 ja loi mainetta ihmelapsena muun muassa Berliinissä 1904, Lontoossa 1905 ja New Yorkissa 1908. Suomessa Elman esiintyi ensimmäisen kerran jo kymmenvuotiaana.

Elman asettui asumaan Yhdysvaltoihin, josta käsin hän konsertoi ympäri maailmaa. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 1923.

Elman myös sävelsi muun muassa kevyen oopperan ja teki useita viulusovituksia muiden säveltäjien teoksista.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja, osa 2*, s. 827. Helsinki: Otava, 1961.
2. 1 2 3 4  Elman, Mischa (Arkistoitu – Internet Archive), Encyclopaedia Judaica. Thomson Gale 2007. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 26.2.2016.
3. ↑  *Otavan Iso Fokus, osa 1*, s. 612. Helsinki: Otava, 1973. ISBN 951-1-00273-2.
4. ↑  *Facta, osa 2*, s. 547. 7. p.. Porvoo Helsinki: WSOY: Tietosanakirja, 1976. ISBN 951-0-01482-6.
5. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja, osa 2*. Helsinki: Otava, 1961.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mischa Elman** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
ISS:n ottama kuva Richatin rakennelmasta.
**Richatin rakennelma**, joka tunnetaan myös nimellä **Saharan silmä**, on Mauritaniassa, Saharan autiomaassa sijaitseva suuri kehämäinen geologinen muodostelma. Richatin rakennelman muodon uskotaan olevan peräisin kohonneesta kupolimaisesta muodostelmasta, jonka eroosio on ajan myötä kuluttanut ja paljastanut alla olevat tasaiset kalliokerrostumat.

Richatin rakennelma erottuu parhaiten avaruudesta, ja se on kiinnittänyt astronauttien huomion siitä lähtien, kun ihmisiä on lähetetty Maata kiertävälle radalle. Aiemmin tutkijat olettivat, että muodostelma on syntynyt asteroidin tai meteoriitin törmäyksestä. Nykyisen käsityksen mukaan kyseessä on geologinen kumpare, joka on syntynyt pyöreän maanpinnan kohdan kohotessa. Rakennelman renkaat tai kehät muodostuvat erilaisista ja eri-ikäisistä kivilajeista. Sen korkeimmat harjanteet ovat parhaiten eroosiota kestävää kiveä.

Tämäntyyppisissä geologisissa rakennelmissa niin sanotun häränsilmän keskellä olevat kivikerrokset ovat vanhempia kuin ulommat renkaat. Richatin rakennelma on läpimitaltaan 45 kilometriä, ja se koostuu magma- ja sedimenttikivilajeista. Näkyvissä on useita siirroksia, joissa alun perin yhtenäiset kerrostumat ovat siirtyneet erilleen toisistaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Richat Structure Nasa. Viitattu 13.6.2021. (englanniksi)
2. 1 2  NASA julkisti upean satelliittikuvan keskellä autiomaata olevasta "Saharan silmästä" *Tekniikan Maailma*. Viitattu 13.6.2021.
Doonagoren linna, josta avautuu näkymä Dooliniin ja Atlantille.
**Doonagoren linna** on 1500-luvulta peräisin oleva puolittain muurin ympäröimä tornimainen rakennus. Rakennus sijaitsee noin kilometrin päässä Doolinin rannikkokylästä Claren kreivikunnassa Irlannin tasavallassa. Sen nimi tarkoittaa mahdollisesti pyöreiden kukkuloiden linnoitusta tai vuohien linnoitusta. Linna sijaitsee kukkulalla Doolinin niemen lähellä. Sitä ja lähellä olevaa vähän korkeampaa radiomastoa alukset käyttävät kiintopisteenä saapuessaan Doolinin laituriin. Doonagoren linna on nykyään yksityinen loma-asunto, eikä yleisöllä ole sinne pääsyä.

Linnan rakensi alkujaan Tadgh MacTurlough MacCon O'Connor kivistä, jotka tuotiin Trá Leachain louhimolta 1300-luvun paikkeilla, mutta nykyinen rakennus on todennäköisesti 1500-luvuilta. Se annettiin Doolinin naapurikaupungista Ennistymonista kotoisin olleelle Sir Turlough O'Brienille vuonna 1582. Kun espanjalainen voittamaton armada perääntyi vuonna 1588 epäonnistuttuaan valtaamaan Englannin, County Claren poliisimestari Boetius MacClancy vangitsi 170 haaksirikkoutunutta espanjalaista. Espanjalaiset hirtettiin Doonagoren linnan luona ja haudattiin Doolinin lähelle hautakiviröykkiöön nimeltä Cnocán an Crochaire.

Doonagoren linna lounaasta katsottuna.
Doonagoren linnaa kunnostettiin 1800-luvun alussa, mutta vuosisadan puolivälissä se oli rappeutunut entisestään Naglen perheen omistuksessa. Sitä restauroi jälleen 1970-luvulla amerikkalainen O'Gorman, jonka suku omistaa linnan edelleen.
*Tämä artikkeli käsittelee 1987–1991 Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana toiminutta henkilöä. Häntä ei tule sekoittaa puolueen aiempaan puheenjohtajaan Hans Vogeliin.*
Hans-Jochen Vogel
**Hans-Jochen Vogel** (3. helmikuuta 1926 Göttingen – 26. heinäkuuta 2020 München) oli saksalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko.

Vogel opiskeli oikeustiedettä, kunnes joutui asepalvelukseen toisessa maailmansodassa. Hän jatkoi opiskelua sodan jälkeen, sai tohtorinarvon vuonna 1952 ja työskenteli Baijerissa juristina ennen poliittista uraansa. Vogel kuului sosiaalidemokraatteihin vuodesta 1950. Hän toimi Münchenin pormestarina vuosina 1960–1972 ja isännöi tässä asemassa vuoden 1972 kesäolympialaisia. Vuonna 1972 hän sai nimityksen Länsi-Saksan rakennus- ja kaupunkisuunnitteluministeriksi, ja vuosina 1974–1981 hän toimi oikeusministerinä. Vuonna 1981 Vogel toimi muutaman kuukauden ajan Berliinin pormestarina. Hän oli sosiaalidemokraattien liittokansleriehdokkaana vuonna 1983, mutta hävisi Helmut Kohlille. Vuosina 1987–1991 hän toimi puolueensa puheenjohtajana.

Vuosina 2001–2004 Vogel istui Kansallisen etiikkaneuvoston jäsenenä. Vuodesta 2006 hän asui vaimonsa Liselotten kanssa vanhainkodissa Münchenissä. Vuonna 2014 hän julkisti tiedon sairastamastaan Parkinsonin taudista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Früherer SPD-Chef Hans-Jochen Vogel ist tot Bild
2. 1 2 3 4 5  Hans-Jochen Vogel Oxford Reference

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hans-Jochen Vogel** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Richelieu** on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 60 kilometriä Toursin kaupungista lounaaseen.

Richelieu on nimensä mukaan kardinaali Richelieun 1600-luvulla rakennuttama ihannekaupunki. Kaupungin suunnittelusta vastasi arkkitehti Jacques Lemercier. Kaupunki on symmetrinen, suorakaiteen muotoinen kaupunki, joka on 620 metriä pitkä ja 390 metriä leveä. Kaupunkia rajaa muurit ja vallihauta. Kaupungin keskellä on pääkatu (*Grande Rue*), jota reunustaa yksityiset palatsit. Yksi palatsi, Grande Rue 28, on entisöity ja siellä voi tutustua kardinaaliin ja hänen kaupunkiinsa.

  

* Kaupunki vuonna 1657Kaupunki vuonna 1657
* Kauppahalli ja Notre-Damen kirkkoKauppahalli ja Notre-Damen kirkko
* Richelieun patsasRichelieun patsas

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Espace Richelieu L’association des Châteaux de la Loire. Viitattu 5.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Richelieu (Indre-et-Loire)** Wikimedia Commonsissa
**Ernst Fredrik Tihlman** (13. tammikuuta 1765 Huittinen – 19. elokuuta 1844 Koivulahti) oli suomalainen kapteeni, postimestari ja Tampereen pormestari. 

Tihlmanin isä oli Porin jalkaväkirykmentin Everstiluutnantin komppaniassa palvellut majuri Ernst Fredrik Tihlman. Hän vietti lapsuutensa Huittisten Karhiniemen kylässä Untossa komppanian luutnantin virkatalossa. Hänet merkittiin jo kaksivuotiaana vapaaehtoisena Porin jalkaväkirykmentin rulliin ja hänestä tuli kersantti 1772, tykistön kadetti 1775 ja vänrikki 1782. Navigaatiotutkinnon Tihlman suoritti 1784. Hän palveli Porin jalkaväkirykmentin Vesilahden komppaniassa ensimmäisenä adjutanttina 1780-luvulla. Tihlman osallistui Kustaa III:n sotaan luutnanttina. Hän oli mukana Anjalan liitossa ja tuomittiin sen vuoksi kuolemaan mutta armahdettiin sitten. Armeijan palveluksesta hän erosi kapteenina 1808. 

Tampereen postimestarina Tihlman oli 1803–1804 ja uudelleen Suomen sodan jälkeen. Hän oli Suomen koskenperkaustoimikunnan sotilaskomennuskuntien työpäällikkönä Kyrösjärven vesistön perkaustöissä 1803–1806. Tihlman johti 1817–1821 tehtyjä Tammerkosken perkaustöitä. Tihlmanista tuli Tampereen kaupungin järjestysmies 1802 ja häntä alettiin nimittää pormestariksi vuodesta 1805 alkaen sen jälkeen kun Tampereelle oli perustettu kaupunginoikeus. Tihlman oli vuonna 1809 Tampereen kaupungin edustajana Porvoon valtiopäivillä. Tihlman erotettiin pormestarin virasta 1827 sen jälkeen kun Suomen kenraalikuvernööri oli tarkastusmatkallaan valittanut siitä että kaupunginarkistoa säilytettiin postikonttorissa ja kaupungista puuttui asianmukainen kaupunginvankila. Tihlman oli sitten Hämeenlinnan postimestarina vuodesta 1828 tehtävinään valvoa postinkuljettajia ja postitalonpoikia. 

Tihlman oli naimisissa vuodesta 1793 lääninrovasti Erik Castrénin tyttären Catharina Christina Castrénin (1772–1852) kanssa. Heillä oli kuusi tytärtä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kari Aronpuro : Galleria - henkilökuvia Tampereen historiasta : Ernst Fredrik Tihlman. Luettu 12.1.2019. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Esa Hakalan Musiikkia muun muassa.blogi 11.2.2014
**Lasse Antero Orimus** (s. 2. tammikuuta 1950 Kokkola) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti urallaan vuoteen 1972 asti Kokkolan Veikkoja, vuoteen 1986 Gamlakarleby Idrottsföreningiä ja vuodesta 1987 lähtien Tampereen Urheilijat -38:aa.

Orimus edusti Suomea Montrealin olympialaisissa 1976 5 000 metrin juoksussa. Hän ei selviytynyt loppukilpailuun ajallaan 13.23,43.

Orimus sijoittuu 5 000 metrin ennätyksellään 13.18,19 Suomen kaikkien aikojen tilaston toiselle sijalle Lasse Virénin (13.16,4h) jälkeen. 10 000 metrillä hän on puolestaan kaikkien aikojen kahdeksanneksi nopein.

Orimus piti vuosina 1990–2018 Tampereella erotiikkaliikettä.

Aikuisten SM-mitalit
--------------------

* Kalevan kisat: Hopeaa 1976 (5 000 m 13.25,52) ja 1978 (5 000 m 13.45,22 ja 10 000 m 28.39,0h)
* SM-hallit: Hopeaa 1976 (5 000 m 14.04,8h), pronssia 1977 (5 000 m 14.03,4h)
* SM-viestit: Pronssia 1975 (4×800 m 7.39,0h)

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 800 m 1.54,3h (Kokkola 31.7.1971)
* 1 500 m 3.49,5h (Kouvola 6.9.1977)
* Maili 4.08,8h (Oulu 2.9.1975)
* 3 000 m 7.52,8h (Saarijärvi 26.6.1976)
* 5 000 m 13.18,19 (Tukholma, Ruotsi 5.7.1976)
* 10 000 m 28.05,72 (Helsinki 30.6.1977)

Lähteet
-------

* Lasse Orimus Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Ruissalo, Pekka: "Aina kun ähinä alkaa, vaihdan kanavaa" – Lasse Orimus piti 28 vuoden ajan pornokauppaa ja kyllästyi sitten pornoon täysin *Tamperelainen*.  15.10.2019. Viitattu 2.1.2020.
*Tämä artikkeli käsittelee sotamarsalkkaa. Laulajasta ja näyttelijästä kerrotaan artikkelissa Ernst Busch (näyttelijä).*

**Ernst Busch** (6. heinäkuuta 1885 – 17. heinäkuuta 1945) oli saksalainen sotamarsalkka toisen maailmansodan aikana.

Nuoruus
-------

Ernst Busch oli syntynyt Essen-Steelessä Saksassa. Hän liittyi Preussin armeijaan vuonna 1904 ja otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan länsirintamalla. Hän jäi armeijaan sodan jälkeen ja vuonna 1930 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja hän sai komentoonsa 9. jalkaväkirykmentin.

Toinen maailmansota
-------------------

Busch palveli Wilhelm Listin alaisena Puolan offensiivissa 1939 ja seuraavana vuonna länsirintamalla hän johti 16. armeijaa. Hän ansaitsi palveluksestaan rautaristin ritariristin tammenlehvillä ja miekoilla. Hän otti seuraavaksi osaa operaatio Barbarossaan. 8. syyskuuta 1941 hänen 16. armeijansa valtasi Demjanskin ja otti osaa Leningradin piiritykseen. Venäläisten vastahyökkäyksistä huolimatta hänen miehensä pitivät rintamalinjan Staraja Russassa. Tämän uroteon johdosta hänet nimitettiin sotamarsalkaksi. Hän komensi Saksan keskustan armeijaryhmää 1943 ja 1944. Vuoden 1944 katastrofaalisen tappion jälkeen Adolf Hitler erotti hänet ja nimitti tilalle marsalkka Walther Modelin. Hänet kutsuttiin uudestaan palvelukseen vuonna 1945.

Viimeiset vaiheet
-----------------

Busch sai komentoonsa armeijaryhmän ja taisteli länsirintamalla Kurt Studentin laskuvarjojoukkojen kanssa brittikenraali Bernard Montgomeryn joukkoja vastaan. Hän yritti pysäyttää tämän etenemisen Saksaan. Busch antautui briteille 3. toukokuuta 1945. Hän kuoli englantilaisten sotavankeudessa heinäkuussa 1945.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ernst Busch** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Commonwealth War Graves Commission
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
**Lasse Penttinen** on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.

Penttinen valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 2005 ja täydensi opintojaan Wienin musiikki- ja teatteriyliopistossa Franz Lukasovskyn johdolla. Hänet palkittiin Schlossoper Haldenstein -kilpailussa Sveitsissä vuonna 2007. Vuonna 2009 Penttinen sai kiinnityksen Aachenin teatteriin, ja kausina 2010–2014 hän työskenteli solistina Darmstadtin valtionteatterissa. Penttinen on esiintynyt vierailijana useissa maissa ja myös tehnyt kotimaassaan vierailuja muun muassa Suomen Kansallisoopperassa ja -baletissa sekä Savonlinnan oopperajuhlilla.

Penttinen on tehnyt roolisuorituksia muiden muassa Ludwig van Beethovenin, Alban Bergin, Hector Berlioz'n, Georges Bizet'n, Benjamin Brittenin, Gaetano Donizettin, Leoš Janáčekin, Tuomas Kantelisen, Joonas Kokkosen, Wolfgang Amadeus Mozartin, Giacomo Puccinin, Richard Straussin, Giuseppe Verdin ja Richard Wagnerin oopperoissa. Penttisen konserttiohjelmistoon ovat kuuluneet muiden muassa Johann Sebastian Bachin passiot, Georg Friedrich Händelin Messias-oratorio ja Gustav Mahlerin kahdeksas sinfonia. Hän on tulkinnut myös yksinlauluja.

Penttinen laulaa Sebastian Fagerlundin *Döbeln*-oopperasta BIS-levymerkille tehdyllä levytyksellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lasse Penttinen - tenori Säveliä.fi
2. 1 2 3 4 5  Lasse Penttinen (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Kansallisooppera ja -baletti
**Sysop** (engl. *System Operator*) on BBS-järjestelmän ylläpitäjä. Sysop on purkkinsa valvoja. Useimmiten purkki on oma ja henkilökohtaisella tietokoneella. Järjestelmässä ollut käyttäjä pystyi yleensä kutsumaan sysoppia reaaliaikaiseen chat-keskusteluun.

Joissakin BBS-ohjelmistoissa cosysop on tarkoitettu sysopin apulaiseksi hieman vähemmin oikeuksin.

Sysopin tehtäviin kuuluu järjestelmän (niin laitteiston kuin ohjelmiston) ylläpito. Laitteiston hallinnan ongelmakenttiä ovat laiterikot, kuten dial-up-modeemien rikkoontumiset (esimerkiksi salaman vaikutuksesta) ja kiintolevyjen rikkoutumiset. Ohjelmistopuolen ylläpidon suurimpia tehtäviä on uusien BBS-ohjelmistoversioiden asentaminen.

Käyttäjänhallinta on yksinkertaisimmillaan uusien käyttäjien hyväksymisestä aina monitahoisiin sosiaalisiin suhteisiin painottuvaa hallintaa. Sysop valvoo omaa purkkiaan, hyväksyy uusia käyttäjiä sekä epää tai laskee huonosti käyttäytyvien käyttäjien oikeustasoa.

Sysopin tehtäviin kuuluu myös tiedostojen lisäys ja poisto tiedostoalueilta, jos tehtävää ei ole delegoitu muille. BBS:n tiedotteiden eli bulletiinien ylläpito kuuluu myös Sysopille.
**Ernst Evert Lindberg** (3. tammikuuta 1864 Helsinki – 2. maaliskuuta 1908 Johannesburg, Transvaal, Etelä-Afrikka) oli suomalainen koristemaalari, kaivosmies ja buurisodan vapaaehtoinen.

Lindbergin vanhemmat olivat veturinkuljettaja Anders Wilhelm Lindberg (1833–1907) ja Maria Sofia o.s. Lindfors (s. 1835). Lindbergin perhe muutti Viipuriin hänen ollessaan viisivuotias. Lindberg toimi koristemaalarina ja vuonna 1892 hän lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin asettuen New Yorkiin. Hän toimi siellä koristemaalarina ja meni naimisiin vuonna 1893 suomalaisen Maria Vilhelmiina Söderströmin (1844–1928) kanssa. Kun koristemaalarin työt vähenivät Lindberg muutti Etelä-Afrikkaan, jossa hän sitten oli koristemaalarina Johannesburgissa Transvaalin buuritasavallassa. Koristemaalarin työt loppuivat myös täällä ja sen jälkeen Lindberg meni työhön kultakaivokseen.

Buurisodan puhjettua lokakuussa 1899 Lindberg liittyi vapaaehtoisena buurien joukkoihin kuuluneeseen skandinavialaiseen osastoon ja toimi ambulanssimiehenä. Hän joutui englantilaisten vangiksi helmikuun lopulla 1900 ja oli sitten sotavankina St. Helenan saarella 2 vuotta ja 7 kuukautta. Buurisodan päättänyt rauhansopimus allekirjoitettiin 31. toukokuuta 1902 mutta Lindberg pääsi vasta marraskuussa 1902 lähtemään Etelä-Afrikasta laivalla Eurooppaan. Hän matkusti sitten Lontoosta laivalla Riikaan ja sieltä junalla Pietariin ja edelleen Viipuriin vanhempiensa luokse. Lindberg oleskeli Viipurissa kuuden kuukauden ajan ja hän kirjoitti tänä aikana muistelmakirjansa *Suomalaisen seikkailuja Buurisodassa ja muistoja vankeudesta St.Helenan saarella*. 

Lindberg matkusti takaisin Etelä-Afrikkaan vaimonsa ja tyttärensä luokse vuonna 1903 ja jatkoi tämän jälkeen työtään kultakaivoksessa. Lindberg kuoli maaliskuussa 1908.

Teoksia
-------

Nimellä *Ernst E. Lindberg*:

* *Suomalaisen seikkailuja Buurisodassa ja muistoja vankeudesta St.Helenan saarella*. Otava 1904, uusi Pekka Tuomikosken toimittama painos Juttuapaja, Tupas 2014

Kirjallisuutta
--------------

* Jussi Jalonen : *Vapaaehtoiset. Viisi tarinaa vieraisiin sotiin osallistuneista suomalaisista*. Amanita 2015 ISBN 9789525330748

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Geni.com : Ernst Evert Lindberg
2. ↑  Ernst Lindbergin kuolinilmoitus, Wiborgs Nyheter, 03.04.1908, nro 78, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Lindbergin kirjan esittely, Kustannusosakeyhtiö Otavan kirjaluettelo, 01.01.1904, s. 127, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Suomalaisia sotavankeja englantilaisilla, Jyränkö, 28.04.1900, nro 49, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Vangituilta maanmiehiltämme St. Helenan saarella, Kajaanin Lehti, 29.01.1902, nro 9, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Boerkrigets kvartsekelminne, Svenska skyddskåristen, 02.12.1924, nro 34, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Suomalaisia St. Helenan vankeja, Seura, 01.01.1936, nro 1, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Richard Šmehlík** (s. 23. tammikuuta 1970 Ostrava, Tšekkoslovakia) on uransa lopettanut tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.

Ura
---

### Seurajoukkueissa

Šmehlík aloitti uransa HC Vítkovicessa (silloiselta nimeltään TJ Vítkovice), jossa pelasi kolme kautta Tšekkoslovakian pääsarjassa, kaudet 1988–1989, 1989–1990 ja 1991–1992. Hän palasi joukkueeseen vielä 13 ottelun ajaksi Tšekin pääsarjan kaudella 1994–1995 NHL-kauden alun viivästyttyä työsulun vuoksi. Kauden 1990–1991 hän edusti Dukla Jihlavaa ja oli voittamassa kauden päätteeksi Tšekkoslovakian mestaruutta.

Buffalo Sabres varasi Šmehlíkin vuoden 1990 NHL:n varaustilaisuuden viidennellä kierroksella, 97. varauvuorolla. Hän aloitti NHL:ssä kaksi vuotta myöhemmin ja edusti Sabresiä yhdeksän kautta, vuoteen 2002 asti. Kausista toisella (1993–1994) hän oli joukkueensa eniten pisteitä tehnyt puolustaja uransa ennätyspisteillä (41 tehopistettä, 14 maalia ja 27 syöttöpistettä, 84:ssä runkosarjaottelussa) ja kausista kuudennella (1998–1999) hän pääsi pelaamaan Stanley Cupin loppuotteluissa. Mestaruus meni Dallas Starsille otteluvoitoin 4–2. Kaudella 1995–1996 Šmehlík oli kokonaan pelaamatta polvivammasta johtuen.

Heinäkuussa 2002 Šmehlík teki vapaana pelaajana sopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa. Hän ehti pelasi joukkueessa 43 runkosarjaottelua, kunnes siirtyi maaliskuussa 2003, kesken kauden 2002–2003, New Jersey Devilsiin. Devils voitti kauden päätteeksi Stanley Cupin otteluvoitoin 4–3 Mighty Ducks of Anaheimia vastaan. Joukkue jätti käyttämättä Šmehlíkin sopimusoption kaudelle 2003–2004, minkä jälkeen hän ilmoitti pelaajauransa päättymisestä syyskuussa 2003.

Šmehlík pelasi NHL-urallaan 644 runkosarja- ja 88 pudotuspeliottelua. Tehopisteitä hän teki runkosarjassa 195, 49 maalia ja 146 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 15, maalin ja 14 syöttöpistettä.

### Maajoukkueessa

Šmehlík pelasi urallaan sekä Tšekkoslovakian että Tšekin jääkiekkomaajoukkueissa. Hän edusti ensiksi mainittua vuosien 1991 ja 1992 maailmanmestaruuskilpailuissa, vuoden 1991 Kanada-cupissa ja vuoden 1992 talviolympialaisissa, jälkimmäistä puolestaan vuosien 1998 ja 2002 talviolympialaisissa. Hän oli voittamassa olympiapronssia Albertvillessä 1992, MM-pronssia kotikisoissa 1992 ja olympiakultaa Naganossa 1998. Šmehlík pelasi myös Tšekkoslovakian juniorimaajoukkueissa ja oli voittamassa pronssia vuoden 1990 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa.

Lähteet
-------

* Richard Šmehlík *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Richard Šmehlík Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Elite Prospects
2. 1 2 3 4  Legends of Hockey
3. ↑  1993-94 Buffalo Sabres roster and statistics *hockeydb.com*. Viitattu 30.9.2012. (englanniksi)
4. ↑  Shea, Kevin: Stanley Cup Journals: 40 *hhof.com*.  15.9.2003.  Arkistoitu 27.10.2012. Viitattu 30.9.2012. (englanniksi)
Tarinan ensimmäinen sivu Aku Ankka -lehdessä vuonna 2008.
**Auringon poika** (engl. *The Son of the Sun*) on Don Rosan käsikirjoittama ja piirtämä sarjakuvatarina vuodelta 1987. Se on Don Rosan ensimmäinen nuorten Aku Ankka -sarjakuvan maailmaan sijoittuva sarjakuva. Tarina julkaistiin alun perin *Uncle Scrooge* -lehden numerossa 219, jonka julkaisi Gladstone-kustantamo. Suomessa tarina nähtiin ensimmäistä kertaa kirjassa *Sammon salaisuus ja muita Don Rosan parhaita* vuonna 1999. *Auringon poika* perustuu Rosan vuonna 1973 tekemään *Pertwillaby Papers* -sarjakuvatarinaan.

Juoni
-----

Roope Ankka ja Kulta-Into Pii lyövät vetoa siitä, kumpi löytää arvokkaamman inkojen aarteen. Roope, Aku Ankka sekä Tupu, Hupu ja Lupu matkustavat Andeille etsimään sattumalta löytämäänsä kultaesineeseen piirretyn kartan paljastamaa "Auringon pojan" Manco Capacin temppeliä. Pii seuraa heitä ehtiäkseen perille ensin.

Lähteet
-------

1. ↑  The Son of the Sun (Arkistoitu – Internet Archive) Inducks. Viitattu 16.6.2017.
2. ↑  Don Rosan esipuhe tarinaan *Auringon poika* kirjassa *Sammon salaisuus ja muita Don Rosan parhaita*. Helsinki Media 1999.
Yuriko Koike vuonna 2017.
**Yuriko Koike** (jap. 小池 百合子, *Koike Yuriko*, s. 15. heinäkuuta 1952) on japanilainen oikeistopoliitikko, joka on toiminut Tokion kuvernöörinä vuodesta 2016.

Koike on opiskellut sosiologiaa ja arabiaa Egyptissä Kairon amerikkalaisessa yliopistossa ja Kairon yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1976. Hän tuli tunnetuksi työskennellessään vuodesta 1979 Nippon TV -televisiokanavan uutisankkurina. Koike valittiin Japanin ylähuoneeseen Uusi Japani -puolueen edustajana vuonna 1992 ja alahuoneeseen seuraavana vuonna. Hän vaihtoi puoluetta useita kertoja ennen liittymistään liberaalidemokraattiseen puolueeseen (LDP). Koike toimi vuosina 2003–2006 Jun’ichirō Koizumin hallituksen ympäristöministerinä ja vuonna 2007 Shinzō Aben hallituksen puolustusministerinä. Hän erosi hallituksesta ottaen vastuun laivaston tietovuodosta. Hän pyrki vuonna 2008 LDP:n puheenjohtajaksi, mutta hävisi Tarō Asōlle.

Koike valittiin vuonna 2016 ensimmäisenä naisena Tokion kuvernööriksi. Hän kävi vaaleihin ilman puolueensa tukea, voittaen LDP:n virallisen ehdokkaan Hiroya Masudan. Kuvernööriksi tultuaan Koike aikoi perustaa oman puolueen haastaakseen pääministeri Aben, mutta hanke kariutui. Koiken oli tarkoitus emännöidä kesäolympialaisia Tokiossa vuonna 2020, mutta ne jouduttiin siirtämään vuodelle 2021 maailmanlaajuisen koronaviruspandemian vuoksi. Koike sai Japanissa paljon myönteistä julkisuutta koronaviruspandemian onnistuneesta hallitsemisesta, ja hänet valittiin heinäkuussa 2020 toiselle kuvernöörikaudelle ylivoimaisella kannatuksella. Hän sai 60 prosenttia äänistä seuraavaksi suosituimman ehdokkaan saadessa 14 prosenttia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yuriko Koike (englanniksi) Japanin pääministerin kanslia 26.9.2006. Viitattu 12.7.2020.
2. 1 2 3  Karoliina Liimatainen: Yuriko Koike rikkoi lasikaton Tokiossa – kuvernööriksi nousee nainen, joka kapinoi omaa puoluettaan vastaan Helsingin Sanomat 31.7.2016. Viitattu 12.7.2020.
3. 1 2  Yuriko Koike (englanniksi) Japanin pääministerin kanslia 27.9.2004. Viitattu 12.7.2020.
4. ↑  Tokyo elects Yuriko Koike as first female governor (englanniksi) BBC 1.8.2016.
5. ↑  Koike declares herself ready to leave post (englanniksi) Japan Times 25.8.2007. Viitattu 12.7.2020.
6. ↑  Isabel Reynolds: Tokyo’s First Female Governor Wins Re-Election by Landslide in Vote Clouded by Coronavirus (englanniksi) Time 5.7.2020. Viitattu 12.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yuriko Koike** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Onkimaanjärvi** on humusjärvi Karkkilan, Tammelan ja Lopen alueilla Uudenmaan ja Kanta-Hämeen rajalla. Sen pinta-ala on 3,6 neliökilometriä. Etäisyys Karkkilan keskustasta on 13 kilometriä luoteeseen, Tammelasta 23 kilometriä kaakkoon ja Hämeenlinnasta 45 kilometriä lounaaseen.

Maantiede
---------

Onkimaanjärven pituus kaakosta luoteeseen on 3,2 kilometriä. Suurin osa järvestä sijaitsee Karkkilassa, pohjoisin osa sijaitsee Tammelassa ja itäinen osa Lopella. Saaria on useita: Matinsaari altaan keskivaiheilla, Karhunsaaret itäosassa, sekä Rajasaari ja Kivisaari aivan maakuntarajan tuntumassa. Kolmen kunnan rajat kohtaavat Rajasaaren ja Kivisaaren välissä. Järven keskiosassa sijaitsee Hätäsaari. Osa Onkimaanjärven saarista on vailla virallista nimeä.

Onkimaanjärven rantaviiva on varsin epäsäännöllinen. Salmennokan niemi jakaa järven itäosan kahdeksi lahdeksi, joiden pohjukat jakautuvat edelleen pienemmiksi lahdeksi, joista useat on nimetty (Hevosojanlahti, Tukkilahti). Järven keskiosan leveys on noin kaksi kilometriä, joitakin satoja metrejä luoteeseen leveys on enää puolisen kilometriä. Pohjoisessa järvi levenee länsi–itäsuunnassa 2,5 kilometriä leveäksi. Järven luoteiskolkassa on Nummenrannanlahti ja koilliskolkassa Kurkisuonlahti. Onkimaanjärven syvin kohta sijaitsee noin 300 metriä Karhunsaarista länteen.

Onkimaanjärven rannoilla on haja-asutusta etenkin Karkkilan ja Lopen alueilla. Järven tuntumassa on useita pienempiä järviä, kuten Ali-Paastonjärvi kaakossa, Vuotinainen etelässä, Ruokjärvi lounaassa ja Löyttyjärvi lännessä. Luoteessa levittäytyy Tervalamminsuo, jonka sisällä on Tervalammi (111,8 metriä mpy), koillisessa on Kurkisuo ja Haarasuo. Onkimaanjärven länsirannan Onkimaa ja Niemenmaa kohoavat yli 140 metriä merenpinnan yläpuolelle, etelärannan Korkeamäki kohoaa niin ikään yli 140 metriä mpy. Pohjoisrannalla sijaitsee Pernunmäki.

Onkimaanjärveen virtaa vettä ympäröiviltä suoalueilta, järven eteläkolkasta lähtee laskuoja Heleenlammin (107,8 metriä mpy) kautta Vuotinaiseen, jonka korkeustaso on 3,1 metriä Onkimaanjärveä alempi.

Onkimaanjärven kuormitus on kohtalaisen iso, järven ekologinen tila on tyydyttävä, vesitilavuus on 13,2 miljoonaa kuutiometriä.

Onkimaanjärvi (23.083.1.001) kuuluu Onkimaanjärven valuma-alueeseen (23.083), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nuijajoen valuma-alue (23.08). Onkimaanjärven alue sijaitsee Uudenmaan ja Kanta-Hämeen rajaseudulla ja siihen kuuluu kolme vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Onkimaanjärvi, Tervalampi ja Orhilammi. Valuma-alue sijaitsee Karjaanjoen vesistön pohjoisosassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Onkimaanjärvi, vakavesi, Karkkila
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 7.5.2021.
3. 1 2 3 4 5 6  Onkimaanjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 7.5.2021.
4. ↑  Onkimaanjärvi. Järviwiki. Viitattu 7.5.2021.
5. ↑  Onkimaanjärven valuma-alue (23.083). Järviwiki. Viitattu 17.5.2021.
**Onkilahden Konepaja Oy** oli Vaasassa vuosina 1894-1936 toiminut metalliteollisuusyritys, jonka Wärtsilä osti 1936.

Konepajan toiminta alkoi 1894 korjauspajana. Vuonna 1897 aloitettiin höyrykattiloiden ja -koneiden valmistus ja vuonna 1899 konepajasta muodostettiin osakeyhtiö. Yhtiö aloitti 1903 myös laivojen rakentamisen ja korjauksen, kun sen telakka Vaasan Mansikkasaaressa otettiin käyttöön.

Onkilahden Konepaja Oy hankki omistukseensa vuonna 1917 myllykoneistoja valmistaneen *Vasa Mekaniska Verkstadin* (perustettu 1881) ja myllykiviä valmistaneen *Ab Vasa Tekno-Kemiska Fabriks*-yhtiön (perustettu 1902). 1920-luvun alussa Onkilahden Konepaja Oy otti valmistusohjelmaansa myös vaneri- ja sahateollisuuden koneet ja laitteet sekä tiehöylät. Tässä vaiheessa yhtiön palveluksessa oli noin 200 työntekijää ja sen myynti oli 4 miljoonaa markkaa. Onkilahden Konepaja Oy joutui 1930-luvun alussa taloudellisen vaikeuksiin laajennettuaan voimakkaasti kankirautavalimoaan, josta tuli Suomen toiseksi suurin. Yhtiö joutui 1935 hakeutumaan konkurssiin ja seuraavana vuonna se siirtyi Wärtsilän haltuun.

Wärtsilä jatkoi Onkilahden Konepaja Oy:n laitosten toimintaa Vaasassa ja 1950-luvulla siellä alettiin valmistamaan laivojen dieselmoottoreita.

Lähteet
-------

* Pörssitieto: Vuosina 1912–72 poistuneet pörssiyhtiöt

Vaasan historia

|  |  |
| --- | --- |
| Hallintohistoria | 
* Mustasaari
* Sulva
* Vähäkyrö

 |
| Tapahtumat | 
* Korsholman linna
* Vaasan palo
* Vaasan rannikkopatteristo
* Vaasan senaatti
* Vaasan sotavankileiri
* Vaasan puuvilla
* Onkilahden Konepaja

 |
**Raginpert** (660–701) oli lyhyen aikaa langobardien kuningas vuonna 701. Raginpert oli kuningas Godepertin poika. Paulus Diaconuksen mukaan uskolliset palvelijat siirsivät hänet turvaan, kun hänen isänsä murhattiin vuonna 662. Raginpertista tuli sittemmin Torinon herttua. Hän kapinoi vuonna 700 kuninkaaksi nostettua Liutpertia vastaan ja onnistui lyömään alaikäisen Liutpertin sijaishallitsijana toimineen Ansprandin joukot Novarassa. Raginpert kruunautti itsensä langobardien kuninkaaksi Milanossa vuonna 701. Raginpert nimitti myös poikansa Aripertin kruununperijäksi. Raginpert kuoli kuitenkin jo samana vuonna, eikä Aripert kyennyt saamaan kruunua itselleen heti, sillä Liutpert nostettiin uudelleen valtaan Raginpertin kuoleman jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kings of the Langobards (Lombards) 570-774 *Foundation for Medieval Genealogy*. Viitattu 8.9.2019. (englanniksi)
2. ↑  German Tribes - Lombard Kings *GermanTribes.org*.  Arkistoitu 23.5.2011. Viitattu 8.9.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Liutpert** | **Langobardien kuningas**  | Seuraaja:**Aripert II** |
**Ragnar (Raku) Johannes Aakenus**, vuoteen 1945 **Allén** (12. lokakuuta 1897 Juva – 22. maaliskuuta 1977 Tampere) oli suomalainen metsänhoitaja, joka työskenteli koko uransa Metsähallituksen palveluksessa. Aakenus sai metsäneuvoksen arvon vuonna 1955.

Aakenuksen vanhemmat olivat apteekkari Oskar Johannes Allén ja Elin Poppius ja puoliso vuodesta 1924 Taimi (Taija) Elisabet Lehtinen. Aakenus tuli ylioppilaaksi Savonlinnan reaalilyseosta ja valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1920. Metsäkonduktööri Aakenuksesta tuli 1927. Hän työskenteli aluemetsänhoitajana monilla alueilla ympäri Suomea. Vuosina 1929−1933 hän oli Lapissa Turtolan hoitoalueen aluemetsänhoitajana, jossa hänellä oli vastuullaan 130 000 hehtaaria metsää. Vuosina 1933–1948 hän toimi Keuruun hoitoalueen aluemetsänhoitajana. Aakenus palveli talvisodassa kotirintamalla ja jatkosodassa komppanian vääpelinä koulutuskeskuksessa. Vuosina 1948−1952 hän oli Länsi-Suomen piirikunnan Uudenmaan-Hämeen tarkastuspiirin piiritarkastaja ja vuodesta 1952 piirikuntapäällikkönä. Aakenuksen hallinnoimassa piirikunnassa oli lähes 390 000 hehtaaria valtionmetsää. Aakenus jäi eläkkeelle vuonna 1964. Hän harrasti vapaa-ajallaan taidemaalausta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Niklas Jensen-Eriksen: Metsäneuvos Ragnar Aakenus (1897–1977). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  "Aakenus (Allén) Ragnar (Raku)", *Suomen metsänhoitajat. Finlands forstmästare 1931-1945*, s. 17. Helsinki: Suomen Metsänhoitajaliitto, 1946.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Kyrmysepikkä** (*Eucnemis zaitzevi*) on sepiköiden (Eucnemidae) heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Kyrmysepikän tieteellinen lajinimi *zaitzevi* viittaa merkittävään venäläiseen hyönteistutkijaan, P. A. Zaitzeviin.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Kyrmysepikkä on 4–9 millimetrin mittainen. Sen yläpuoli on musta ja kiiltävä. Etuselkä on suuri ja muodoltaan kupera. Tuntosarvet ovat sahalaitaiset ja litteät. Kyrmysepikän nilkat ovat hennot.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Kyrmysepikän levinneisyysalue kattaa linjan Suomi-Baltia-Ukraina itäpuolisen alueen aina Tyynenmeren rannalle saakka. Japanissa elää toinen lähisukuinen vielä kuvaamaton laji. Suomessa kyrmysepikkä on levinnyt laajalle alueelle maan etelä- ja keskiosissa, ja se luokitellaan maassa elinvoimaiseksi. Kyrmysepikän toukat kehittyvät kovassa, kosteassa tai hieman kuivemmassa puussa, erityisesti onttojen runkojen sisäseinillä tai katkenneiden oksien puuhun jääneessä kohdassa.

Vasta aivan hiljan havaittiin, että Euroopassa esiintyy kaksi *Eucnemis*-suvun lajia. Suomessa elää vain itäinen kyrmysepikkä, kun taas Länsi-Euroopassa Englannista ja Pyreneiden vuoristosta Ruotsiin ja Ukrainaan esiintyvä laji on nimeltään huppusepikkä (*Eucnemis capucinus*). Sen luultiin ennen esiintyvän myös Suomessa ja näin kaikki hiljan julkaistun suomenkielisen kirjan Suomea koskevat viitteet käsittelevät kyrmysepikkää, mutta muuta Skandinaviaa ja Eurooppaa käsittelevät viitteet koskevat huppusepikkää. Varhemman erheen vuoksi huppusepikän tieteellinen lajinimi on usein esitetty virheellisessä muodossa *capucina*.

Lähteet
-------

1. ↑  Jyrki Muona, Jaakko Mattila: Kyrmysepikkä – *Eucnemis zaitzevi* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. 1 2 3 4  Heliövaara, Kari; Mannerkoski, Ilpo; Muona, Jyrki; Siitonen, Juha & Silfverberg, Hans: *Hyppivät ja hohtavat – Suomen sepät, sepikät, rikkasepät ja jalokuoriaiset*, s. 200-201. Helsinki: Metsäkustannus Oy, 2014.
3. 1 2 3  Muona, J.: A review of the genus *Eucnemis* Ahrens ( Coleoptera, Eucnemidae).  *Entomologische Blätter und Coleoptera 115: 91-100*, 15.12.2019.  Peks..
4. ↑  Kyrmysepikkä *Punaisen kirjan verkkopalvelu*. Viitattu 23.8.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q98591956
* Wikispecies: Eucnemis zaitzevi
* GBIF: 9736335
* NCBI: 2890556

 |

 |