recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jura Ratia** (s. 14. toukokuuta 1977 Helsinki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Takamiehenä pelannut Ratia on Helsingin NMKY:n kasvatti. Hän pelasi Korisliigassa kuusi kautta kasvattajaseuransa ja Tampereen Pyrinnön joukkueissa.

Koripallo
---------

Ratia debytoi miesten pääsarjassa kasvattajaseuransa joukkueessa kaudella 1999–2000. Kaudella 2002–2003 hän siirtyi Pyrbasketin joukkueeseen. Hän pelasi Pyrbasketissa myös kaksi seuraavaa kautta, ja kaudella 2005–2006 hän pelasi yhden ottelun samassa joukkueessa, joka oli vaihtanut nimensä takaisin Tampereen Pyrinnöksi. Kaudella 2008–2009 hän pelasi 12 ottelua Loimaan Korikonkareissa I-divisioonassa. Kaudella 2010–2011 Ratia palasi Pyrintöön, jossa pelasi 12 ottelussa voittaen Suomen mestaruuden. Tämän jälkeen hän pelasi Pyrinnön reservijoukkueessa.

Saavutuksia
-----------

* Suomen mestaruus 2011

Muuta
-----

Vuonna 2013 Ratia osallistui Helsingin Sanomien Nyt-liitteen "Suomen kiinnostavin ihminen" -kilpailuun. Hän on toiminut myös mallina.

Koulutukseltaan Ratia on lennonjohtaja ja kauppatieteiden maisteri. Hän on suorittanut myös kasvatustieteiden approbaturin.

Ratia soitti lapsena pianoa, kunnes koripallo alkoi viedä yhä enemmän aikaa. Hän soittaa yhä, ja lapsuuden laulaminen kuorossa on vaihtunut karaokelaulamiseen. Vuonna 2015 Ratia alkoi toimia myös laulajana. Hän sai taustalleen ruotsalaisia musiikki-ihmisiä tavattuaan heitä sattumalta lomamatkalla Dubaissa. Ratia julkaisi taiteilijanimellä **Jura Andreas** itse sanoittamansa *Mun Manse* -nimisen kappaleen toukokuussa 2015. Kappaleen musiikkivideo kuvattiin selfietikulla pääasiassa keskellä Hämeenkatua. Toinen Jura Andreaksen kappale *Sytytä mut* julkaistaan musiikkivideoineen kesällä 2015.

Lähteet
-------

* Profiili Suomen Koripalloliiton sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Profiili eurobasket.com (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Ratian kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) juraratia.com
**José López Portillo y Pacheco** (16. kesäkuuta 1920 – 17. helmikuuta 2004) oli meksikolainen juristi, taloustieteilijä ja kirjailija sekä poliitikko, joka toimi Meksikon presidenttinä 1976–1982.

López Portillo nousi valtaan aikana, jolloin Meksiko oli juuri valumassa pitkään poliittisten ja taloudellisten kriisien kauteen. Hänen edeltäjänsä jätti jälkeensä inflaation, epävakaan valuutan, epäluuloisen yksityisen sektorin ja poliittisen popullismin perinteen. López Portillon toivottiin tuovan asioihin parannusta. Hän onnistui saamaan elinkeinoelämän puolelleen, ja virkakauden viimeiseen vuoteen asti talous näytti vakautuvan, mutta 1982 seurasi jälleen devalvaatio, ja maan johtava teollisuusyritys Grupo Industrial AIFA huojui konkurssin partaalla. Valtionvelka nousi ennätyslukemiin. Epätoivoinen presidentti päätti kansallistaa pankit, mikä horjutti kansalaisten uskoa entisestään.

Portillon kauden talouskasvu nojasi Veracruzin ja Tabascon osavaltioista vasta löydettyjen öljyvarojen hyödyntämiseen. Vientituloja kuitenkin haaskaantui taitamattomasti johdetuissa valtionyhtiöissä sekä poliitikkojen ja ammattiyhdistysliikkeen laajamittaiseen korruptioon.

López Portillo yritti puoluejärjestelmän ja vaalijärjestelmän uusimista, mutta ei saanut uudistuksiaan läpi. Pelätessään Keski-Amerikasta tulevan pakolaisvirran aiheuttavan levottomuuksia hän kasvatti sotavoimien kokoa ja budjettia.

Lähteet
-------

1. 1 2  José López Portillo *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 19.11.2020.
2. 1 2  Roderic Ai Camp: José López Portillo *Encyclopedia of Latin American History and Culture*. Viitattu 19.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **José López Portillo** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* IdRef

 |

 |
**Alice Louise Walton** (s. 7. lokakuuta 1949, Newport, Arkansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen perijätär ja miljardööri. Maaliskuun 2018 alussa hänet arvioitiin maailman rikkaimmaksi naiseksi. Hän toimii merkittävänä kuvataiteiden tukijana ja keräilijänä.

Alice Waltonin perustaman Crystal Bridges Museum of American Art -taidemuseon rakennuksia.
Vuonna 2011 hän perusti kotikaupunkiinsa Arkansasin Bentonvilleen amerikkalaiseen taiteeseen keskittyneen taidemuseon (Crystal Bridges Museum of American Art). Museossa on esillä muun muassa Andy Warholin, Norman Rockwellin ja Mark Rothkon töitä. Alice Waltonin vaikutuksesta Waltonien säätiöt suuntasivat huomattavaa rahoitusta kauppakeju Wal-Martin kotikaupunkiin perustettetulle taidemuseolle. Alice Walton myös johtaa taidemuseon johtokuntaa.

Hän on Wal-Mart -vähittäiskauppakonsernin vuonna 1962 perustaneen, maailman rikkaimmaksi ihmiseksi kohonneen Sam Waltonin tytär. Hän peri yhdessä kolmen veljensä (Samuel Robson "Rob" Walton s. 1944, John T. Walton s. 1946 ja James "Jim" Walton s. 1948) kanssa miljardien edestä säätiöityjä Walmartin osakkeita heidän isänsä kuoltua vuonna 1992. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Alice Waltonin miljardöörilistallaan maailman 16. rikkaimmaksi ihmiseksi (jaettu sijoitus) ja maailman rikkaimmaksi naiseksi, joskin vuorotellen kärkipaikasta Françoise Bettencourt Meyersin kanssa. Tuolloin Waltonin omistusten arvo oli 46 miljardia dollaria.

Alice Walton on siviilisäädyltään eronnut.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alice Walton Net Worth: $45.8 Billion  1/2018. The Richest, therichest.com. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2  The World's Billionaires List (Maailman (dollari)miljardöörit, naiset. Kustakin listan nimestä saa lisätietoa nimeä klikkaamalla)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  16. Alice Walton. Chairman, Crystal Bridges Museum of American Art. Real Time Net Worth — as of 4/2/18: $40.7 B. 2018 Billionaires Net Worth — as of 3/6/18: $46 B (Maailman (dollari)miljardöörien listan 16. sija)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Leadership Crystal Bridges Museum of American Art, crystalbridges.org. Viitattu 3.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  Thomas C. Hayes: Sam Walton Is Dead At 74; the Founder Of Wal-Mart Stores  6.4.1992. The New York Times, nytimes.com. Viitattu 3.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* #17 Alice Walton $41.7B (englanniksi) (bloomberg.com)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Alice Walton
Yliopiston pääportti
**Istanbulin yliopisto** (turk. *İstanbul Üniversitesi*) on Turkin Istanbulissa sijaitseva yliopisto. Siihen kuuluu viisi kampusaluetta ja 17 tiedekuntaa. Yliopistossa on 60 000 alemman tutkinnon opiskelijaa ja 8 000 ylemmän tutkinnon suorittajaa. Henkilökuntaa yliopistossa on 6 000.

Yliopisto kuuluu Coimbra-ryhmään.

Historia
--------

Yliopiston juuret pohjaavat madrassaan, joka perustettiin, kun Mehmed II oli valloittanut Istanbulin eli silloisen Konstantinopolin 1400-luvulla. Madrassa oli uskonnollinen koulu, ja siinä koulutettiin yhteiskunnan eliittiä. Koulutus ei kuitenkaan vastannut ajan vaatimuksia, ja vuonna 1863 perustettiin korkeakoulu nimeltä *Darülfünun-i Osmani*, jonka toiminta kuitenkin lakkasi vuonna 1871. Vuonna 1874 *Darülfünun-i Sultani* alkoi järjestää ranskankielisiä oikeustieteen luentoja, mutta sekin suljettiin vuonna 1881. Yliopiston toiminta alkoi uudelleen vuonna 1900 nimellä *Darülfünun-i Shahane*. Tuolloin toimintansa aloittivat teologinen, humanistinen, matemaattinen, luonnontieteellinen ja kielitieteellinen tiedekunta, ja tuolloin voidaan nähdä oppilaitoksen vakiintuneen yliopistoksi.

Vuonna 1924 Kemal Atatürk lakkautti madrassat ja nykyisen yliopiston edeltäjä *Istanbul Darülfünunu* perustettiin. Siihen kuuluivat tuolloin lääketieteen, oikeustieteen, kirjallisuuden, teologian ja luonnontieteiden tiedekunta.

Yliopiston opettajina toimi useita saksalaisia akateemikkoja, jotka pakenivat Saksasta toisen maailmansodan aikaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istanbul University: History Istanbul University. Viitattu 31.5.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Istanbulin yliopisto**.
* Yliopiston kotisivu (englanniksi)
**AC’97** on vuonna 1997 julkaistu standardi äänikorttien ja modeemien toimintojen toteuttamiseksi. Standardi sisältää sähköisen rajapinnan (tasot ja ajoituksen), fyysisen rajapinnan ja protokollan.

Standardin on kehittänyt Intel Architecture Labs.*lähde?*

Siihen kuuluu kaksi osaa, emolevyn eteläsiltaan integroitu AC'97 digital controller (DC97) ja koodekit, jotka sisältävät D/A- ja A/D-muuntimet. Näiden välillä on kaksisuuntainen digitaalinen AC-Link. Controller-piiri on piirisarjan valmistajan toteuttama, kun taas koodekkipiireillä on ollut useita valmistajia.

AC’97 1.x sisälsi näytteenottotaajuudeltaan kiinteän 48 kHz, 16-bittisen audion.

AC’97 2.1 lisäsi vaihdettavan näytteenottotaajuuden, mukaan lukien 44,1 kHz aina 96 kHz asti, 18 ja 20-bitin näytteistyksen ja kuuden äänikanavan tuen. Versio 2.2 lisäsi vaihtoehtoisen S/PDIF-tuen.

AC’97 käytettiin yleisesti toteuttamaan emolevylle integroitu äänikortti, joten se korvasi Sound Blaster -yhteensopivuuden PC:n äänikorttistandardina.

AC’97:n tukemat modeemit liitettiin emolevyllä AMR (audio/modem riser) tai CNR (Communications and Networking Riser) -korttipaikkoihin, jotka olivat yleisiä Pentium III/IV ja Athlon-ajan emolevyillä. Modeemeja ei yleensä toteutettu emolevylle integroituna, koska puhelinverkkoon liitettävät laitteet on sertifioitava esim. USA:ssa FCC:llä.

Vuonna AC'97-määrityksen on korvannut Intel High Definition Audio, joka ei ole taaksepäin yhteensopiva AC'97:n kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑
**Pääkirjoitus** on sanoma- ja aikakauslehden aloitussivulla sijaitseva, päätoimittajan hyväksymä mielipidekirjoitus, joka kertoo lehden kannan ajankohtaiseen aiheeseen. Käsiteltävä aihe on tavanomaisesti lehden samassa numerossa ilmestynyt uutinen. Usein toimitus päättää yhteisesti pääkirjoituksen aiheen ja sen kirjoittajan. Suurissa lehdissä pääkirjoituksen tekee erityinen artikkelitoimittaja ja pienemmissä päätoimittaja tai aiheen parhaiten tunteva toimittaja. Sanomalehdessä voi olla useampia pääkirjoituksia, joiden yhteydessä voidaan julkaista muitakin asiaan liittyviä kirjoituksia (esimerkiksi vierailevilta asiantuntijoilta). Aikakauslehdissä pääkirjoitusta voidaan käyttää lehden sisällön lyhyeen esittelyyn. 

Usein lehtikatsauksissa*selvennä* keskitytään suurimpien lehtien pääkirjoituksiin.

Katso myös
----------

* Artikkeli
* Kolumni
* Mielipidekirjoitus

Lähteet
-------

1. 1 2  Anne-Maria Mikkola, Lasse Koskela ym.: *Äidinkieli ja kirjallisuus, Käsikirja*, s. 191. 1.-6. painos. WSOY, 2008. ISBN 978-951-0-26300-6.
**Acta diurna** (lat. *päivittäiset tapahtumat*) oli Julius Caesarin aloitteesta 59 eaa. perustettu Rooman virallinen julkaisu. Se kaiverrettiin joko kiveen tai metalliin julkisille paikoille, kuten Forumille. Roomalaiset kutsuivat julkaisuja myös nimillä *Acta*, *Diurna*, *Acta Popidi* ja *Acta Publica*.

Ensimmäinen *Acta diurna* ilmestyi noin vuonna 131 eaa. Aluksi siinä julkistettiin oikeudenkäyntien tuloksia. Myöhemmin julkaisu alkoi sisältää julkisia tiedotuksia ja muita mainitsemisen arvoisia asioita, kuten syntymiä, avioliittoja ja kuolemia. Julkaisun annettiin olla esillä muutama päivä, minkä jälkeen se otettiin alas ja arkistoitiin (yhtään kappaletta ei kuitenkaan ole säilynyt näihin päiviin).

Joskus kirjurit tekivät julkaisusta jäljennöksiä ja lähettivät niitä Rooman provinssien hallitsijoille. Myöhemmin keisarit käyttivät julkaisua omien ilmoitustensa tekemiseen. *Acta diurnan* muut osiot olivat oikeuslaitoksen, kunnan ja armeijan ilmoitukset. Senaatin ilmoitukset pidettiin salaisina, kunnes Julius Caesar teki niistä julkisia vuonna 50 eaa. Myöhemmät hallitsijat kuitenkin sensuroivat ne.

*Acta diurnan* julkaisu loppui, kun keisari muutti Konstantinopoliin. Julkaisua on etenkin aiemmin verrattu alkeellisiin sanomalehtiin. Nykytutkimus on kuitenkin ottanut etäisyyttä tästä tulkinnasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavo Castrén, Leena Pietilä-Castrén: *Antiikin käsikirja*. Hakusana acta. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. ↑  New Pauly Online. Encyclopedia of the Ancient World, hakusana "Acta".
**Steven Wooddin** (s. 16. tammikuuta 1955 Birkenhead, Englanti) on uusiseelantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi nuorena Englannissa Tranmere Roversissa mutta siirtyi sitten Uuden-Seelannin ja Australian pelikentille. Hän pelasi Uuden-Seelannin maajoukkueessa 24 maaottelua.

Wooddin edusti sarjatasolla Uudessa-Seelannissa Dunedin Cityä, Christchurch Unitedia ja Cashmere Technicalia sekä Australiassa South Melbournea. Hän pelasi Uuden-Seelannin maajoukkueessa 24 maaottelua ja teki niissä 11 maalia vuosina 1980–1984. Hän pelasi MM-kilpailuissa 1982 täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa ja teki toisen kahdesta joukkueensa turnauksessa tekemästä maalista Skotlantia vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Steven Wooddin Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Mamrud, Roberto: New Zealand - Record International Players  20.12.2019. RSSSF. Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)

  

Uuden-Seelannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1982
1 Wilson
2 Dods
3 Herbert
4 B. Turner
5 Bright
6 Almond
7 Rufer
8 Cole
9 Wooddin
10 Sumner
11 Malcolmson
12 Mackay
13 Cresswell
14 Elrick
15 Hill
16 Adam
17 Boath
18 Simonsen
19 McClure
20 G. Turner
21 Pickering
22 van Hattum
Valmentaja Adshead
**Bocchus** oli Mauretanian kuningas 100-luvulla eaa. Hänet tunnetaan lähinnä osallisuudestaan Jugurthan sotaan Numidian kuningas Jugurthan puolella.

Bocchus oli avioitunut Jugurthan tyttären kanssa, mutta sodan alkaessa hän lähetti kuitenkin lähettiläitä Roomaan tarjoten näille liittolaisuutta. Tähän ei kuitenkaan suostuttu ja Bocchus päätyi auttamaan Jugurthaa antaen tälle kahdesti joukkojaan vuosina 108 ja 106 eaa. Toisella kerralla hän otti maksuna avustaan haltuunsa Jugurthan hallitseman Numidian länsiosat. Bocchus päätyi kuitenkin pettämään Jugurthan vangiten tämän ja luovuttaen hänet roomalaisille. Tästä muodostui myös liittolaisuussuhde Rooman kanssa ja siitä lähtien Rooman armeijassa palveli numidialaisten ohella myös mauretanialaisia joukkoja palkkasotilaina. Bocchus eli vähintään vuoteen 91 eaa. mutta kuoli hieman myöhemmin. Hänen kuoltuaan kuningaskunta jakautui ilmeisesti kahteen osaan, vanhaan Mauretaniaan ja läntiseen Numidialta saatuun alueeseen. Itäistä osaa hallinnut Bogud mainitaan joissakin lähteissä Bocchuksen poikana.

Lähteet
-------

1. ↑  J. D. Fage ja Roland Oliver: *The Cambridge History of Africa - Volume 2*, s. 185-186. Cambridge University Press, 1978. ISBN 0 521 21592 7. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Hildur Sverrisdóttir** (s. 22. lokakuuta 1978) on islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana Alþingissä vuonna 2017 sekä vuodesta 2021 lähtien.

Hildur syntyi Tukholmassa. Hän valmistui lakimieheksi Reykjavíkin yliopistosta vuonna 2008 ja sai laillistetun asianajajan aseman vuonna 2009. Hän työskenteli lakimiehenä vuosina 2007–2012. Vuosina 2010–2016 hän toimi Reykjavíkin kaupunginvaltuuston varavaltuutettuna ja vuosina 2016–2017 valtuutettuna. Vuosina 2013–2016 hän toimi Fréttablaðiðilla kolumnistina. Vuosina 2018–2021 hän toimi turismi-, teollisuus- ja innovaatioministerin avustajana. Kansanedustaja Ólöf Nordalin kuoltua Hildur nousi Alþingiin hänen tilalleen ja istui parlamentissa saman vuoden parlamenttivaaleihin asti, joissa hän ei tullut valituksi. Vuoden 2021 parlamenttivaaleissa Hildur valittiin Alþingiin Reykjavíkurkjördæmi suður -vaalipiiristä. Hän toimii Parlamenttienvälisen liiton Islannin delegaation puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Alma Ómarsdóttir: Ólöf Nordal látin *RÚV*.  8.2.2017.  Arkistoitu 7.3.2023. Viitattu 7.3.2023. (islanniksi)
2. ↑  Hildur Sverrisdóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 7.3.2023. Viitattu 7.3.2023. (islanniksi)
**Bull arab** on australialainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Tavallisesti karvapeite on valkoinen eri värisin laikuin. Laikut voivat olla mustia, punaisia, maksanruskeita, *buckskin*-värisiä, sinisiä, hopeita, punaruskeita tai juovikkaita. Valkoisella alueella on usein täplitys.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Bull arab on uskollinen, hyväluonteinen ja omalla pihalla rauhallinen. Se on jalostettu tarkkaan sellaiseksi, ettei sen tulisi osoittaa aggressiivista käytöstä ihmisiä ja eläimiä kohtaan. Kuten kaikki koirat, niiden tulee olla hallinnassa ja valvonnan alla kaiken aikaa.

Rotu on hyökännyt monta kertaa ihmisen kimppuun useissa eri Australian osavaltioissa. Tapahtumista on myös koottu 80 kunnan hankkima raportti ja lähetetty se paikalliselle hallitukselle heinäkuun 1. 2005 ja lokakuun 30. 2006 välisenä aikana.

Nämä koirat myös kykenevät tappamaan suuria määriä lampaita ja muita eläimiä jos ne pääsevät karkaamaan omistajaltaan.

Alkuperä
--------

Mike Hodgens jalosti rodun 1970-luvulla aloittaen bullterrieristä, englanninvinttikoirasta ja saksanseisojasta. Alun perin se oli puoliksi bullterrieri ja puoliksi lyhytkarvaisen saksanseisojan ja englanninvinttikoiran risteytys, mutta myöhemmin käytettiin myös vihikoiraa ja pointteria. Joissain sukulinjoissa on myös mastiffityyppisiä rotuja.

Bull arab jalostettiin lähinnä villisian metsästykseen. Sen tarvitsi olla tarpeeksi kookas pystyäkseen pysäyttämään eläimen, mutta kuitenkin tarpeeksi nopea ja sisukas kestääkseen jahdissa pidempään kuin moni painavampi mastiffi. Sitä käytetään myös villihärkien kiinni ottoon Australian takamailla. Käyttötarkoituksen takia jalostukseen valitaan hyväkuntoisia, kyvykkäitä metsästäjiä.

Lähteet
-------

1. ↑  QLD Times: Dogs seized after attack Haettu 2010-6-2
2. ↑  SMH: Girl mauled by neighbour's dog Haettu 2010-6-2
3. ↑  9 News: Vicious dog pack attacks postal worker Haettu 2010-6-2
4. ↑  Daily Telegraph: Most dangerous dogs in NSW Haettu 2010-6-2
5. ↑  Northern Daily Leader, 20. toukokuuta 2010. *Dogs mauled 30 sheep.* Rural Press. Sivu 3
6. ↑  The Times: Dogs seized for killing sheep (Arkistoitu – Internet Archive) Haettu 2010-6-2
7. ↑  Boardogs

Aiheesta muualla
----------------

* Hey dogs: Bull Arab
* Australian Bull Arab Registry (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Bull Arab 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Australialaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Australiankarjakoira
* Australiankelpie
* Australianterrieri
* Australian töpöhäntäinen karjakoira
* Silkkiterrieri

 |
|  |
| Muut SKL:n (ja ANKC:n) hyväksymät | 
* Tenterfieldinterrieri

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Australianbandogge
* Australianbulldoggi
* Australianhirvikoira
* Australianvinttikoira
* Barb
* Bull arab
* Koolie
* Pardogge
* Strathdoon dingo killer

 |

 |
Acidin jäsenten Ansichrist ja Rad Man tekemä BitchX-ANSI-logo
**ACiD Productions** (**ACiD**) on underground-ryhmä digitaalisia taiteilijoita. Vuonna 1990 perustettu ryhmä keskittyi aluksi ANSI-taiteeseen BBS:iä varten. Ryhmä on viime aikoina laajentanut aluettaan muun graafisen median ja ohjelmistotuotannon aloille.

Historia
--------

**ANSI Creators In Demandin** perustivat RaD Man, Shadow Demon, Grimm, The Beholder ja Phantom vuonna 1990. He keskittyivät aluksi ANSI- ja ASCII-taiteeseen, mutta ryhmä haarautui myöhemmin tekemään esimerkiksi musiikkia (ns. trackereilla), demoja, ja multimediaohjelmia (kuten esimerkiksi kuvankatseluohjelmia).

1990-luvun puolessavälissä ACiD perusti useita alaryhmiä keskittymään enemmän näihin alueisiin. Esimerkiksi Remorse on virallinen alaryhmä, joka on vastuussa ASCII- ja muusta tekstipohjaisesta taiteesta, ja pHluid taas vastaa musiikin tuotannosta.

Nykyään ACiD keskittyy lähinnä digitaalisen taiteen säilyttämiseen, radio-ohjelmiin ja DVD-pohjaisen artskenearkiston myyntiin (*Dark Domain* -DVD-ROM, 2004).

Aiheesta muualla
----------------

* Ryhmän sivut (englanniksi)
Gremin linna ja arkkienkeleiden kirkko.
Gremin linna.
**Gremi** (georg. გრემი) on 1500-luvun kuninkaallinen linnoitus ja arkkienkeleiden kirkko Kakhetissa, Georgiassa. Kompleksi on jäljelle jäänyt osa aikoinaan kukoistaneesta Gremin kaupungista. Se sijaitsee nykyisen, samannimisen kylän itäpuolella Qvarelin maakunnassa 175 kilometriä itään maan pääkaupungista Tbilisistä.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Gremi oli Kakhetin kuningaskunnan pääkaupunki 1500- ja 1600-luvuilla. Sen perusti kuningas Levan, ja se toimi vilkkaana kauppakaupunkina ja kuninkaan asuinkaupunkina, kunnes Persian Abbas I:n armeijat tuhosivat sen maan tasalle vuonna 1615. Kaupunki ei ikinä saanut takaisin aiempaa vaurauttaan, ja Kakhetin kuninkaat siirsivät pääkaupunkina Telaviin 1600-luvun puolivälissä.

Alueella tehtiin järjestelmällisiä arkeologisia tutkimuksia A. Mamulašvilin ohjauksessa vuosina 1939–1949 ja P. Zakaraian johtamana vuosina 1963-1967. Kaupunki vaikuttaa käsittäneen noin 40 hehtaarin suuruisen alueen ja koostuneen kolmesta pääosasta: arkkienkelien kirkon kompleksista, kuninkaiden residenssistä ja kauppakaupunginosasta.

Arkkienkelien kirkon rakennukset sijaitsevat kukkulalla ja koostuvat itse kirkosta, kolmikerroksisesta linnasta, kellotornista ja viinikellarista (*marani*). Kompleksia ympäröi muuri, jota turvaavat ampuma-aukot ja tornit. Intsobi-joelle johtavan salatunnelin jäänteet ovat myös jääneet jäljelle.

Arkkienkeleiden kirkko rakennettiin kuningas Levanin (hallitsi 1520–1574) käskystä vuonna 1565, ja se koristeltiin freskoilla vuoteen 1577 mennessä. Se on ristinmuotoinen kupolikirkko, joka on rakennettu pääosin kivestä. Sen suunnittelu noudattaa georgialaisia muurariperinteitä, mutta mukana on paikallisiin oloihin mukautettuja vaikutteita ajan iranilaisesta arkkitehtuurista. Rakennuksella on kolme sisäänkäyntiä, yksi länteen, yksi etelään ja yksi pohjoiseen. Sisäosa on kruunattu kupolilla, jota kannattelevat pyhäkön kulmat ja kaksi yksinkertaista pilaria. Fasadi on jaettu kolmeen kaariosaan. 

Kellotornissa on museo, jossa säilytetään arkeologista esineistöä ja 1500-luvun kanuunaa. Muurit on koristeltu georgialaisen taidemaalarin Levan Tšogošvilin laatimilla Kakhetin kuninkaiden muotokuvilla.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gremi**.
1. ↑  Kakha Khimshiashvili, A Short History of Georgian architecture (Arkistoitu – Internet Archive). Opentext.Ge.
2. ↑  Gremi Museum (Arkistoitu – Internet Archive). Ministry of Culture, Monument Protection and Sports of Georgia.
**Gregory’s Girl – nykypäivän romanssi** (*Gregory’s Girl*) on Bill Forsythin käsikirjoittama ja ohjaama romanttinen komediaelokuva vuodelta 1981.

Skotlannin pikkukaupungissa 16-vuotias Gregory (John Gordon Sinclair) ihastuu urheilulliseen Dorothyyn (Dee Hepburn) huolimatta siitä, että Dorothy tulee mukaan jalkapallojoukkueeseen ja syrjäyttää Gregoryn keskushyökkääjästä maalivahdiksi. Gregory yrittää tehdä Dorothyyn vaikutusta, mutta ujolle ja kömpelölle teinipojalle se ei ole niin helppoa.

Ohjaaja on kertonut saaneensa idean elokuvaan Jack Kerouacin nuoruusmuistoihin perustuvasta romaanista *Maggie Cassidy*.

Vastaanotto
-----------

Hyväntuulisena ja raikkaana pidetty *Gregory’s Girl* nousi yllättäen maailmanlaajuiseksi menestykseksi. Se sai Bafta-palkinnon käsikirjoituksestaan.

Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä *Gregory’s Girl* äänestettiin kaikkien aikojen 30. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Gregory’s Girlin* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Yle Teeman sivustolla vuonna 2016 Vesa Nykänen arvostaa elokuvaa siitä, ettei se monien amerikkalaisten teinielokuvien tavoin sorru alatyyliin eikä aikuisten ja nuorten välisten suhteiden kärjistyksiin. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa nautittavana ja näyttelijätyötä sydämellisenä. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota "hyvä".

*Gregory’s Girl* sai Suomen teatterikierroksellaan 2 143 katsojaa, millä se sijoittui vuonna 1983 Suomen-ensi-iltansa saaneen 238 elokuvan joukossa sijalle 176.

Jatko-osa
---------

Bill Forsyth teki vuonna 1999 pitkän ohjaustauon jälkeen elokuvalle jatko-osan nimeltä *Gregoryn tytöt*, joka kuvaa 35-vuotiaaksi varttuneen Gregoryn vaiheita, nyt vanhan koulunsa opettajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gregory's Girl – Nykypäivän romanssi, Yle Teema 8.6.2016. Viitattu 25.7.2016.
2. 1 2 3  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
3. ↑  Best 100 British films – full list, BBC 23.12.1999. Viitattu 27.7.2016.
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 13.7.2016.
5. ↑  Suomen katsotuimmat elokuvat vuonna 1983 *Elokuvauutiset*. Viitattu 6.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Gregory’s Girl – nykypäivän romanssi* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Gregory’s Girl – nykypäivän romanssi* Elonetissä.
Kuusaankoski 2014
Kuusaan sulku alapuoliselta maantiesillalta kuvattuna.
**Kuusaankoski** on yksi Keski-Suomen suurimmista koskista. Sen kautta laskevat Vatianjärven vedet Saraaveteen Laukaan Kuusaan kylässä. Se kuuluu Keiteleen kanavareittiin. Se on suojeltu vuonna 1987 koskiensuojelulailla. Kosken keskivirtaama on 90 m³/s. Luontaisia saalislajeja ovat harjus, taimen, ahven, hauki sekä säynävä. Istukaslajeina ovat järvilohi, siika, harjus sekä taimen. Sallittuja kalastusmenetelmiä koskessa ovat heittokalastus sekä perhokalastus. Oman veneen käyttö on kielletty. Vain väkäsettömän koukun käyttö on sallittu.

Historia
--------

Rakentaminen on muuttanut Kuusaankosken olemusta 1860-luvulta alkaen. Ensimmäinen muutos oli kosken perkaaminen uittoa varten vuonna 1860: yläpuolinen Horhankoski perattiin kivettömäksi (nykyinen Horhanvirta). Vuonna 1862 kosken yli tehtiin ensimmäinen maantiesilta ja saaren kautta kulkeva venekanava. Maantiesillan länsirannalla on ollut kaksi sahaa ja Varjolan tilan mylly, itärannalla Saarikon tilan mylly. Kosken alapuolelle valmistui rautatiesilta vuonna 1898 ja sen viereen viime vuosikymmenillä maantiesilta. Kosken itäpuolelle rakennettiin vuosina 1990–1993 Keiteleen kanavaan kuuluva Kuusaan sulku, jonka putouskorkeus on noin 4 m.

Lähteet
-------

1. 1 2  Helena Hänninen (toim.): *Kohisevien koskien Laukaa*, s. 228-230. Jyväskylä: Laukaan kunta, 1993. ISBN 952-90-4717-7.
2. ↑  Kalapaikka.net Kuusaankoski

Katso myös
----------

* Kuusaansaaren paperitehdas

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuusaankoski**.
* Kuusaankosken karttoja Vanhakartta.fi -palvelussa
**Koivuhapero** (*Russula aeruginea*) on vihreälakkinen haperolaji ja erinomainen ruokasieni.

Tuntomerkit
-----------

Koivuhaperon 4–12 senttimetriä leveä lakki on oliivinvihreä ja reunasta haalistuva. Nuorena se on kupera, mutta vanhemmiten kuopalla. Heltat ovat tiheät, tasatyviset ja nuorena valkoiset, mutta myöhemmin vaaleankellertävät ja ruskealaikkuiset. Sienen 4–10 senttimetriä pitkä jalka on valkoinen, varsinkin tyvestä ruskealaikkuinen, renkaaton ja tasapaksu. Malto on valkoista ja haurasta, vioittuneihin kohtiin ilmestyy ruosteenruskeita laikkuja. Koivuhaperolla ei ole erityistä tuoksua.

### Samannäköisiä lajeja

Koivuhaperoa muistuttavia lajeja ovat esimerkiksi toiset vihertävät haperot kuten kyyhkyhapero ja sillihapero, mutta koivuhapero muistuttaa myös erehdyttävästi tappavan myrkyllistä kavalakärpässientä. Kavalakärpässienen jalassa on ohut, usein repeytynyt rengas, ja sen jalan tyvi on turvonnut ja tupellinen, toisin kuin koivuhaperolla. Kavalakärpässienen heltat ovat pysyvästi täysin valkoiset, mutta koivuhaperolla ne ovat usein lievästi kellertävät. Kavalakärpässieni kasvaa Suomessa vain lounaisrannikolla, Turun saaristossa ja Ahvenanmaalla.*lähde?*

Kasvupaikka ja -aika
--------------------

Koivuhapero on hyvin yleinen koko Suomessa. Se on koivun ja kuusen juurisieni, jota tavataan koivikoissa, kuusikoissa, sekametsissä, puistoissa, polkujen varsilla ja hakamailla. Kasvuaika on kesäkuusta lokakuuhun.

Käyttö ravintona
----------------

Koivuhapero on erinomainen, miedon makuinen ruokasieni. Se ei vaadi ryöppäystä. Se voidaan säilöä kuivaamalla ja pakastamalla. Varsinkin nuorten sienten helttojen maku saattaa olla vähän kirpeä, mutta kirpeys katoaa kypsennettäessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Dahlberg, A.: *Russula aeruginea* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2019. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 16.11.2022. (englanniksi)
2. ↑  Taksonomian lähde: Index Fungorum Luettu 17.8.2008
3. 1 2 3 4 5 6  Salo, Pertti & Niemelä, Tuomo & Salo, Ulla: *Suomen sieniopas*, s. 57. Kasvimuseo, 2006. ISBN 951-0-30359-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: koivuhapero (*Russula aeruginea*)
* Luonnossa: Koivuhapero (*Russula aeruginea*) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luontoportti: Koivuhapero (*Russula aeruginea*)
* MushroomExpert: Russula aeruginea (englanniksi)
* First Nature: *Russula aeruginea* Fr. - Green Brittlegill (englanniksi)
* iNaturalist: Green Brittlegill *Russula aeruginea* (englanniksi)
* Encyclopedia of Life: Green Brittlegill - *Russula aeruginea* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1323740
* Wikispecies: Russula aeruginea
* BioLib: 60037
* CoL: 4TRHW
* EoL: 1029622
* EPPO: RUSSAE
* Fungorum: 169136
* GBIF: 2551173
* iNaturalist: 122333
* IUCN: 122090725
* MycoBank: 169136
* NatureServe: 2.881356
* NBN: NHMSYS0001496618
* NCBI: 190401
* NZOR: e07c179b-e2a8-41e9-bab2-da3172f5fd89
* Open Tree of Life: 227574

 |

 |
Nicolas-Bernard Lépicién maalaus *Le Lever de Fanchon*
**Nicolas-Bernard Lépicié** (16. kesäkuuta 1735 Pariisi – 15. syyskuuta 1784) oli ranskalainen taidemaalari.

Lépicié oli kahden kaivertajan, Renée-Elisabeth Marlién (1714–1773) ja François-Bernard Lépicién (1698–1755) poika. Hän opiskeli kaivertamista isänsä ohjauksessa ennen kuin aloitti taidemaalauksen opintonsa noin 1751 Carle van Loon ohjauksessa. Hän sai vuonna 1759 toisen palkinnon Prix de Rome mutta jäi Ranskaan. Vuonna 1764 hän suoritti hyväksytysti Académie Royalen maalauksella *La Descente de Guillaume le conquérant en Angleterre*. Sitten hän maalasi teokset *Le Baptême du Christ* (1765), *Le Christ et les petits enfants* (1767) ja *La Conversion de Saül* (1767). Vuonna 1769 hänet valittiin kuninkaan maalausakatemiaan maalauksellaan *Achille et le Centaure*. Hänestä tuli apulaisprofessori 1770 ja professori 1779. Hänen oppilaitaan olivat Jean-Baptiste Regnault, Carle Vernet, Henri-Pierre Danloux, Jean-Joseph Taillasson, Jean-Frédéric Schall ja Nicolas-Antoine Taunay. 

Lépiciétä on taiteilijana usein verrattu Chardiniin ja Greuzeen, ja hän nousi maineeseen erityisesti 1700-luvulla. Vuodesta 1760 lähtien hän maalasi historiallisia aiheita, ja sitten flaamilaiseen tyyliin joka muisttaa Teniers vanhempaa ja ter Borchia. Elämänsä viime vuosina hän uskonnollisen kriisin seurauksena vetäytyi usein maaseudulle, missä hän maalasi maalaismaisemia. Uskonnolisen kriisin seurauksena hän päätyi muutamaan ja poistamaan eräitä teoksiaan, jotka olivat hänen uuden uskonnollisen vakaumuksensa vastaisia.

Teokset
-------

* Adonis changé en anémone
* Allégorie de la Paix, 1772
* Antoine Charles Horace eli Carle Vernet (1758–1838), maalari ja maalari Joseph Vernet'n poika
* Cour de ferme, 1784
* Valkoinen myssy
* La Descente de Guillaume le conquérant en Angleterre, 1764
* La Gouvernante
* La Halle
* La Piété de Fabius Dorsus, 1781, Chartres, taidemuseo.
* La Pourvoyeuse
* La Ratisseuse
* Le Baptême du Christ, 1765
* Kristus ja lapset, 1767
* Le Courage de Porcia, femme de Junius Brutus
* Le Départ du braconnier, Roanne
* Nuori piirtäjä
* Le Lever de Fanchon, 1773, Saint-Omer, Sandelin-museo
* Pikku piirtäjä (taidemaalari Carle Vernet 14-vuotiaana), 1772
* Les Apprêts d'un déjeuner
* L'Intérieur d'une douane
* Narcisse changé en fleur de ce nom, Versailles, linnan museo.
* Marc-Antoine Quatremère ja hänen perheensä muotokuva
* Miehen muotokuva
* Têtes d'enfants

Lähteet
-------

* Philippe-Gaston Dreyfus, Catalogue raisonné de l'œuvre peint et dessiné de Nicolas-Bernard Lépicié, Pariisi A. Colin 1923
* M.-C. Sahut, N. Volle, Diderot et l'art de Boucher à David, näyttelyluettelo Hôtel de la Monnaie, 5. lokakuuta 1984 – 6. tammikuuta 1985, Pariisi, Éditions de la Réunion des musées nationaux ISBN 2-7118-0283-3
* Philippe-Gaston Dreyfus, « Une dernière volonté de Nicolas-Bernard Lépicié » Bulletin de la Société de l’histoire de l’art français, 1. osa, Nogent-le-Rotrou, Daupeley-Gouverneur, 1910
**Koiviston joukkomurha** oli Karjalan kannaksella Koiviston Kotterlahdella kauppias Erik Piispan talossa lauantaina 26. helmikuuta 1910 tapahtunut ryöstömurha, jossa menehtyi viisi henkilöä ja loukkaantui vakavasti kaksi henkilöä. Murhaaja oli Inkeristä kotoisin ollut kauppiaan renki Feodor Mihailov.

Joukkomurhassa menehtyivät kauppias Erik Piispa (s. 1860), hänen vaimonsa Maria o. s. Hovi, heidän 16- ja 12-vuotiaat tyttärensä Ida ja Hilja Siviä sekä Piispan talossa asunut Koiviston merikoulun oppilas Tahvo Klaus Lavansaarelta. Erik Piispan veljenpoika ja merikoulun oppilas Tahvo Piispa ja Piispan perheen palvelija Eva Karvonen saivat vammoja kirveen- ja puukoniskuista mutta selvisivät hengissä. Erik Piispa perheineen oli muuttanut Koivistolle Lavansaaresta vuonna 1902. Perheestä jäivät eloon poika Adolf (s. 1887) ja tytär Anna (s. 1890), jotka eivät olleet kotosalla murhien tapahtuma-aikana.

Murhaaja Feodor Mihailov oli syntynyt Inkerinmaalla Krasnaja Gorkassa vuonna 1883. Hän oli suorittanut asevelvollisuutensa Venäjän armeijassa ja ollut sitten pari vuotta Helsingissä venäläisen intendenttilaitoksen palveluksessa ennen tuloaan kauppias Piispan rengiksi. Mihailov teki murhat ryöstötarkoituksessa, koska hän tiesi kauppias Piispalla olleen hallussaan suuri määrä rahaa. Murhien jälkeen Mihailov anasti kaikki talosta löytämänsä rahat sekä kauppias Piispan revolverin ja kellon. Hän pakeni talon hevosen vetämällä reellä Suomenlahden jäälle pyrkien kohti Inkerinmaan rannikkoa, mutta hevonen väsyi Seivästöllä kesken matkan ja Mihailov jatkoi sitten matkaa suksilla ja jalkaisin Pietariin. Hän lähti Pietarista Suomen asemalta keskiviikkoiltana 2. maaliskuuta junalla Helsinkiin, jossa hänellä oli tuttavia. Mihailov saapui Helsinkiin seuraavana päivänä ja asettui asumaan erään tuttavansa luo. Hänet oli kuitenkin tunnistettu samana päivänä ja poliisit pidättivät hänet Iso Roobertinkatu 21:stä perjantai-aamuna 4. maaliskuuta. Kuulustelussa hän tunnusti tekonsa ja hänen hallustaan löydettiin kauppias Piispan kello ja revolveri sekä ryöstettyjä rahoja. Kun Mihailovia vietiin Korkeavuorenkatu 21:ssä sijainneeseen venäläisen santarmiston taloon jatkokuulusteluja varten, hän riistäytyi irti pidättäjiltään ja hyppäsi alas talon viidennen kerroksen ikkunasta saaden heti surmansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jorma Leino : Tahvo Tuomaanpoika Rytkölä : Joukkomurha Koivistolla 26.2.1910
2. 1 2  Kauhea ryöstömurha Koiwistolla, Karjalatar, 01.03.1910, nro 24, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Koiviston murhasta. Selventäviä lisätietoja, Lappeenranta, 15.03.1910, nro 30, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Koiwiston joukkomurhaajan wangitseminen Helsingissä, Raahen Sanomat, 08.03.1910, nro 27, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Koiwiston joukkomurhaaja saatu kiinni Helsingissä, Työväenliitto, 05.03.1910, nro 26, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
*Tämä artikkeli kertoo kuivatetusta Koivistonjärvestä. Myös Pirkkalassa on Koivistonjärvi.*

**Koivistonjärvi**  on kuivatettu järvi Pirkanmaalla Lempäälän Lastusissa, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma-alueeseen. Koivistonjärven vedenpintaa on laskettu ennen 1920-lukua, jolloin se oli merkittynä Tampereenseudun taloudelliseen karttaan peltomaana.

Historiaa
---------

Vanhassa Kalmbergin kartastossa se on esitetty suurehkona järvenä, joka on vain hieman viereistä Mäyhäjärveä pienempi. Vuoden 1922 Tapmereen seudun taloudellisessa kartassa järvi on jo kuivatettu pelloksi, joten järvenlasku on täytynyt tapahtua jo 1800-luvun puolella. Järven rantaviiva näyttäisi seuraavan lähinnä nykyistä 95 metrin korkeuskäyrää. Myös kuivatusta varten kaivettu kaivanto, jota kutsutaan "Kraviksi", alkaa samaisen korkeuskäyrän kohdalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Koivistonjärvi, Lempäälä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 15.10.2019.
2. ↑  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 12.2.2017.
3. ↑  GTK: Lempäälän maaperä, viitattu 12.2.2017
4. ↑  Kalmbergin kartasto: Koottu kartasto, suoraan: kartalle (fc20050773.jpg), 1855–1856
5. ↑  Meriluoto, Timo: Taloudelliset kartat, suoraan (Tampereen kartalle), 1922
**Uva** on järvi Ristijärven luoteisosassa Kainuussa. Sen pinta-ala on 4,2 neliökilometriä ja tilavuus 42,1 kuutiohehtometriä. Etäisyys Kajaanista on 41 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Uvan pituus kaakosta luoteeseen on noin viisi kilometriä, järvi on verraten tasaleveä, leveimmät kohdat ovat noin 900 metriä. Ainoa saari on noin kymmenen aarin laajuinen Kalmosaari altaan kaakkoisosassa. Uvassa on kartan mukaan kolme kohtaa, joiden syvyys on 23 metriä; ne sijaitsevat järven eteläpuoliskolla. Vähintään kymmenen metriä syvä alue kattaa noin 60 prosenttia järven pinta-alasta, ja ulottuu järven kaakkoisosasta katkeamattomana luoteisimpaan osaan. Uvan kaakkoiskolkan Likolahti on alle kolme metriä syvä. Myös Hautakaarre ja Humalalahti järven itärannalla ovat verraten matalia. Uvan vesitilavuus on 42 116 000 kuutiometriä.

Uvaan virtaa Humalajoki koillisesta Humalajärveltä (213,7 metriä mpy), jonne etäisyys on nelisen kilometriä. Pohjoisesta virtaa mutkainen Latvajoki. Uvan länsirannan soilta tuo vettä Nuottijoki. Uvan luusua sijaitsee järven länsirannalla kulttuurimaiseman keskellä, siitä lähtee noin 700-metrinen laskujoki lounaaseen Pieni-Uvaan (150,0 metriä mpy), josta vedet virtaavat etelään Iijärveen (134,3 metriä mpy).

Uvan etelärannoilla on runsaasti peltomaata, pohjoisrannat ovat metsäisempiä. Uvan kylä sijaitsee järven kaakkoisrannalla.

Uva (59.442.1.001) kuuluu Uvan alueeseen (59.442), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Uvan valuma-alue (59.44) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Uva on Uvan alueen ainoa järvi.

Uva on kolmanneksi laajin Ristijärven yli sadasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä laajempia ovat Iijärvi ja Iso-Pyhäntä. Uvaa seuraavat Ristijärvi, Iso Tuomaanjärvi, Tenämä, Putkosjärvi ja Hiisijärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Uva, vakavesi, Joensuu
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 20.8.2021.
3. ↑  Uva. Järviwiki. Viitattu 20.8.2021.
4. ↑  Uvan alue (59.442). Järviwiki. Viitattu 20.8.2021.
5. ↑  Ristijärvi (kunta). Järviwiki. Viitattu 20.8.2021.
**Robert Heffernan** (s. 28. helmikuuta 1978 Cork) on irlantilainen kävelijä.

Heffernan voitti maailmanmestaruuden vuonna 2013 Moskovan MM-kilpailuissa 50 kilometrin matkalla ajalla 3.37.56. Hän sijoittui samalla matkalla alun perin neljänneksi Lontoon olympialaisissa 2012, mutta nousi Sergei Kirdjapkinin dopingtapauksen vuoksi pronssille alkuvuodesta 2016. Hän sijoittui 50 kilometrin kävelyssä neljänneksi Barcelonan EM-kilpailuissa 2010, viidenneksi Pekingin MM-kilpailuissa 2015, kuudenneksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja kahdeksanneksi Lontoon MM-kilpailuissa 2017.

Heffernan sijoittui Barcelonan 2010 EM-kilpailuissa 20 kilometrin kävelyssä alun perin neljänneksi, mutta nousi pronssille 2014 Stanislav Jemeljanovin biologisen passin epäsäännöllisyyksien vuoksi. Hän on ollut 20 kilometrillä lisäksi kuudes Osakan MM-kilpailuissa 2007, kahdeksas Münchenin EM-kilpailuissa 2002 ja Pekingin olympialaisissa 2008, yhdeksäs Lontoon olympialaisissa 2012 sekä neljästoista Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009

Yksityiselämä
-------------

Heffernanin vaimo, Marian Andrews on kansainvälisen tason pikajuoksija. Hänen päälajinsa on 400 metrin juoksu.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF

* 20 kilometrin kävely: 1.19.22 (2008)
* 50 kilometrin kävely: 3.37.54 (2012)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Robert Heffernan Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Robert Heffernan Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑  THE COURT OF ARBITRATION FOR SPORT (CAS) UPHOLDS SIX APPEALS FILED BY THE IAAF AGAINST RUSSIAN ATHLETES *tas-cas.org*.  24.3.2016. Viitattu 25.3.2016. (englanniksi)
4. ↑  EM-voittaja menettää kultamitalinsa dopingpäätöksen vuoksi *yle.fi*.  30.7.2014. Viitattu 25.3.2016.
5. ↑  Athletics - Robert HEFFERNAN *the-sports.org*. Viitattu 29.8.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Tasavallan presidentin järjestämä oikeuspoliittinen keskustelutilaisuus** (tunnetaan nimellä ***Koiviston konklaavi***) oli presidentti Mauno Koiviston koolle kutsuma tuomioistuinten, yliopistojen ja tutkimuslaitosten edustajien tapaaminen 6. toukokuuta 1992. Presidentinlinnassa järjestetyssä tapaamisessa kokoontui noin 30 henkeä.

Arvellaan, että tässä tapaamisessa Koivisto painosti korkeimman oikeuden jäseniä olemaan myötämielisempiä pankeille velallisten ja pankkien välisissä oikeudenkäynneissä. Esimerkiksi professori Heikki Ylikangas muistelee:

> »Tilaisuuden tarkoitus oli tasavallan presidentin ja – mikäli mahdollista – mukaan kutsuttujen henkilöiden arvovallalla painostaa Korkein oikeus tekemään Koiviston mieleinen ratkaisu pankkeja koskevassa asiassa.» 
> 
> 

Koivisto piti virheellisenä erityisesti Korkeimman oikeuden 3.4.1992 tekemää päätöstä, jonka mukaan pankilla ei ollut oikeutta yksipuolisesti nostaa lainansaajan korkoa. Koiviston mielestä tuomioistuinten oli ajateltava erityisesti pankkien asemaa. Pankit kärsivät massiivisista ongelmaluotoista toisaalta talouslaman vuoksi ja toisaalta siksi, että ne halusivat periä luotoista devalvaatiokorotukset, mikä oli monelle yritykselle liikaa.

Ainakin tietokirjailija Antti-Pekka Pietilä kirjassaan *Pankkikriisin peitellyt paperit* (2008) ja toimittaja Seppo Konttinen kirjassaan *Salainen pankkituki* (2007) tulkitsevat niin että kokouksen jälkeen tuomioiden linja muuttui velallisia kohtaan ankarammaksi ja pankeille edullisemmaksi.

Osanottajat
-----------

* Korkeimman oikeuden jäseniä
	+ Olavi Heinonen (presidentti)
	+ Erkki-Juhani Taipale
	+ Per-Johan Lindholm
	+ Mikko Tulokas
* korkeimman hallinto-oikeuden hallitusneuvos Pekka Hallberg
* Itä-Suomen hovioikeuden presidentti Esko Kilpeläinen
* Vaasan hovioikeuden presidentti Erkki Rintala
* oikeushistorian professori Heikki Ylikangas
* noin 20 muuta henkilöä

Muistiinpanojen kohtalo
-----------------------

Koivisto oli pyytänyt keskustelua Korkeimman oikeuden presidentin kanssa sekä ennen että jälkeen varsinaista kokousta. Koiviston keskusteluista on olemassa muistiinpanot. Presidentti Tarja Halonen päätti salata ne ulkopuolisilta.*tarvitaan parempi lähde*

Tilaisuudesta tehty 36-sivuinen muistio siirrettiin 2013 tasavallan presidentin kansliasta Kansallisarkistoon, jolloin toimittajat pääsivät tutustumaan siihen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   Salattu muistio valottaa Koiviston tuomioistuin-kritiikkiä pankkikiistoissa  9.9.2013. YLE.
2. ↑  Seppo Konttinen: *Salattu pankkituki*. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2008. ISBN 951-31-4251-5. .
3. ↑  Antti-Pekka Pietilä: *Pankkikriisin peitellyt paperit*, s. 199. Art House, 2008. ISBN 951-884-443-7.
4. ↑  Antti-Pekka Pietilä: *Pankkikriisin peitellyt paperit*, s. 197. Art House, 2008. ISBN 951-884-443-7. .
5. ↑  Tasavallan presidentti, kansliaesittely päätös# 3/30.7.2002.
**Anoftalmia** eli **silmättömyys** on hyvin harvinainen, synnynnäinen epämuodostuma, jossa ihmiseltä puuttuu toinen tai pahimmassa tapauksessa molemmat silmät. Anoftalmia-tapauksia diagnosoidaan vuosittain vain yksi 10 000 syntynyttä lasta kohden.

Epämuodostuman syyt
-------------------

Epämuodostuman tarkkaa syytä ei tiedetä, vaikka teorioita onkin useampia. Monet lääkärit epäilevät, että epämuodostuman taustalla on geenivirhe, joka on peräisin joko toiselta tai molemmilta vanhemmilta.

Erään toisen teorian mukaan poikkeavuuden aiheuttaa raskauden aikainen altistuminen ympäristömyrkyille, esimerkiksi tietyille lääkkeille, viruksille tai torjunta-aineille.

Eliniänodote
------------

Anoftalmia ei tiettävästi vaikuta potilaan elinikään, mutta osa silmän kasvua säätelevistä geeneistä vaikuttaa myös sydämen, aivojen ja munuaisten kehitykseen. Potilas on siis tutkittava, jotta kaikki muut mahdolliset ongelmat voitaisiin sulkea pois ennen hoidon aloittamista.

Hoito
-----

Epämuodostumaa ei voida hoitaa raskauden aikana, vaikka se huomattaisiinkin jo niin varhaisessa vaiheessa. Kokonaista silmää ei ainakaan toistaiseksi voida myöskään siirtää ihmiseltä toiselle. Kehitteillä on kuitenkin erilaisia menetelmiä, joiden avulla voitaisiin korjata osia silmästä, esim. siirtää verkkokalvo tai kasvattaa uusi näköhermo.

Ratkaisu potilaan hoidosta on tehtävä mahdollisimman pian lapsen syntymän jälkeen, koska kalloluu muotoutuu ja kasvaa miltei kokonaan silmien ympärille. Ilman silmiä potilaan silmäkuopat eivät kasva oikein ja hänen kallonsa alkaa pian muotoutua kapeaksi ja painuneeksi.

Eräs hoitomuoto on asettaa potilaan silmäkuoppiin hydrogeelityynyt ja ommella silmäluomet kiinni tikeillä. Täytteet korvaavat potilaan puuttuvan silmäkudoksen niin, että kasvot muotoutuvat kuten niiden kuuluukin. Hydrogeelityynyt on myös vaihdettava isompiin lapsen kasvaessa, koska liian pienistä hydrogeelityynyistä ei ole lapselle oikeanlaista hyötyä hoidon kannalta.

Katso myös
----------

* Mikroftalmia eli pienisilmäisyys

Lähteet
-------

* Valitut Palat, vuoden 2008 toukokuun numero

Aiheesta muualla
----------------

* Työterveyskirjasto: Anoftalmia[vanhentunut linkki]
| *Ano hi mita hana no namae o bokutachi wa mada shiranai* |
| --- |
|  |
| あの日見た花の名前を僕達はまだ知らない  (*Ano hi mita hana no namae o bokutachi wa mada shiranai*) |
| **Genre** | draama, slice of life, tragedia
 |
| TV-anime |
| **Ohjaaja** | Tatsuyuki Nagai (ohjaus)Mari Okada (käsikirjoitus)Reimy (musiikki) |
| **Studio** | A-1 Pictures |
| **Lähetyskanavat** | Fuji TV (Noitamina), BS Fuji, Kansai TV, Tokai TV |
| **Alkuperäinen lähetyskierros** | 15.4.2011 – 24.6.2011 |
| **Jaksojen määrä** | 11
 |

**Ano hi mita hana no namae o bokutachi wa mada shiranai** (jap. あの日見た花の名前を僕達はまだ知らない, ’emme vielä tiedä sinä päivänä näkemämme kukan nimeä’) on A-1 Picturesin tuottama ja Tatsuyuki Nagain ohjaama japanilainen animaatiosarja vuodelta 2011.

Juoni
-----

Joukko lapsuudenystäviä kasvaa erilleen toisistaan yhden heistä, *Meiko "Menma" Honman*, kuoltua onnettomuudessa. Vuosia myöhemmin hajonneen ystäväjoukon johtajasta, *Jinta Yadomista*, on tullut yhteiskunnasta vetäytynyt yksilö. Menma, joka on myös kasvanut, ilmestyy hänelle ja haluaa saada lapsena tekemänsä toiveen toteutetuksi, tosin itse muistamatta mikä se on.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (japaniksi)
* Ano hi mita hana no namae o bokutachi wa mada shiranai Anime News Network tietosanakirjassa (englanniksi)