recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Littoral

| Sijainti | 
Benin |
| Pinta-ala | 
79 km2View and modify data on Wikidata  |
| hallinnollinen osa | 
CotonouView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1999View and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
6° 22′ P, 2° 26′ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Littoral** on yksi Beninin kahdestatoista departementista. Littoral on pinta-alaltaan pienin sekä kaikkein kansainvälistynein departementti, sillä sen pääkaupunki on Cotonou, Beninin suurin kaupunki. Pinta-ala on 79 km². Littoral perustettiin vuonna 1999 jakamalla Atlantiquen departementti.

Littoralin ainoa piirikunta on Cotonou, johon joka jaetaan 13 arrondissementtiin eli kaupunginosaan.

Vuoden 2013 väestönlaskennassa departementin väkiluku oli 679 012, josta 325 872 miehiä ja 353 140 naisia. Naisten osuus oli 52,00 prosenttia. Maasdeudun väestön osuus oli 0,00 prosenttia, kun taas kaupunkiväestöä oli 100,00 prosenttia. Työvoimaa maakunnassa oli 253 892 joista 46,00 prosenttia oli naisia. Kotitalouksia, jossa ei ollut koulututusta oli 21,10 prosenttia.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Littoral** Wikimedia Commonsissa

Littoralin departementin kunnat
Lastinkäsittelyä Cotonoun satamassa.
BeninBeninin departementit

* Alibori
* Atakora
* Atlantique
* Borgou
* Collines
* Donga
* Kouffo
* Littoral
* Mono
* Ouémé
* Plateau
* Zou
**KP-ServicePartner Oy** on vuonna 2003 perustettu suomalainen perheyhtiö, jolla noin noin 70 työntekijää. Yritys toimii Suomessa yli kymmenellä paikkakunnalla: Helsinki, Imatra, Kouvola, Oulu, Parainen, Pori, Rauma, Siilinjärvi, Tampere, Tornio, Valkeakoski, Vantaa ja Varkaus.

Historia
--------

KP-ServicePartner Oy perustettiin 21.3.2003 ABB:n franchising-yritykseksi kunnossapitomarkkinoille hallituksen puheenjohtajana edelleen toimivan Juha Kuusiston toimesta Siilinjärvelle, jossa on edelleen yrityksen pääkonttori. Toimintaa oli silloinkin monella eri paikkakunnalla ympäri Suomen. Kasvu tapahtui aluksi yritysostojen kautta.

Vuonna 2013 KP-ServicePartner irtautui ABB:stä, ja alkoi rakentamaan omaa liiketoimintaansa. Hieman tämän jälkeen Pekko Herola tuli ensin varatoimitusjohtajaksi ja tammikuussa 2016 hänet nimitettiin toimitusjohtajaksi. Toimitusjohtajana aiemmin toiminut Juha Kuusisto jäi eläkkeelle tästä tehtävästä. 

Vuonna 2015 KP-ServicePartner osti ABB:ltä teollisuusnosturiliiketoiminnan. Kunnossapitomarkkinoilla ydinosaaminen määriteltiin rakennusaineteollisuuden puolelle. Samaan aikaan tiedolla johtaminen ja älykkäät etäkunnonvalvontaratkaisut sekä oma tuotekehitys nousivat yhdeksi yrityksen kilpailuvalteista.

Nykytila
--------

Yritys on saavuttanut vahvan jalansijan Suomen nosturimarkkinoiden kärjessä. Yritys on Suomessa saksalaisten ABUS-nostureiden virallinen maahantuoja ja lisäksi edustaa myös saksalaisia Stahl-nostureita.

Vuoden 2023 alusta yrityksen toiminta jaettiin selkeästi kolmeen liiketoimintaan: 

* KP Cranes (Nosturit),
* KP Crane Inspections (Nosturitarkastukset) ja
* KP Service (Teollisuuden kunnossapito).

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa meistä *kp-servicepartner.com*. Viitattu 29.5.2023.
2. ↑  Taloustiedot, Kauppalehti, viitattu 29.5.2023
3. ↑  KP-ServicePartner viettää vuosipäivää.  *ProMaint*, 21.3.2023.  Kunnossapitoyhdistys Promaint ry.
4. ↑  ABUS Cranes *abuscranes.com*.
5. ↑  Stahl Cranes *columbusmckinnon.com*.
6. ↑  Uudistuneet verkkosivut on julkaistu *kp-servicepartner.com*.
**Lauri Reinhold (Reynold) Pehkonen** (8. tammikuuta 1896 Iisalmi – 19. tammikuuta 1988 Toronto) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja kanadansuomalainen toimittaja.

Reinhold Pehkonen syntyi torpparin perheeseen ja työskenteli tukinuitossa, metsurina ja sahatyöläisenä. Hän osallistui Suomen sisällissotaan, toimi kommunistisen *Savon Kansan* vastaavana toimittajana vuonna 1921 ja siirtyi samana vuonna Petroskoihin. Palattuaan Suomeen vuonna 1924 hän joutui pidätetyksi, mutta säästyi vankeustuomiolta.

Pehkonen kirjoitti 1920-luvulla useita näytelmiä nimimerkeillä *Hellä Kotijärvi* ja *Luppovaaran Isko*. Niitä esitettiin työväennäyttämöillä 1950-luvulle saakka. *Liekki*-lehdessä julkaistiin Hellä Kotijärven jatkokertomukset *Elämän ulapalla* ja *Läpi kuohujen* sekä eräitä lyhyempiä kertomuksia. Pehkonen sai vuonna 1929 vankeustuomion Pohjanmaalla esitetyn näytelmänsä vuoksi. Näytelmän katsottiin pilkanneen lestadiolaista herätysliikettä.

Pehkonen siirtyi Kanadaan vuonna 1927, palasi parin vuoden kuluttua takaisin vuodeksi muutti sitten lopullisesti Kanadaan. Hän työskenteli ensin kommunistien *Vapaus*-lehdessä ja sitten Bruno Tenhusen kanssa *Vapaassa Sanassa*. Pehkonen toimi *Vapaan Sanan* päätoimittajana aina vuoteen 1966 saakka pakinoiden nimimerkeillä *Mäntylahden Matti* ja *Kiviperän Pekka*.

Pehkonen käytti Kanadassa etunimeä Reynold. Hänelle myönnettiin vuonna 1973 Order of Canada -kunniamerkki.

Näytelmiä
---------

Nimimerkillä *Hellä Kotijärvi*:

* *Mykkä-Topi*: 3-osainen hieman hullunkurinen lemmenseikkailu maakylän liepeillä. Oulu: Oulun läänin työväen kirjateollisuus-osakeyhtiö 1927.
* *Korpivirroilta*: 4-näytöksinen tukkilaisnäytelmä nykyajalta Perä-Pohjolassa. Oulu: Oulun läänin työväen kirjateollisuus-osakeyhtiö 1928.

Nimimerkillä *Luppovaaran Isko*:

* *Nuoria suruttomia*: 1-osainen huvinäytelmä, totena kerrotun jutun mukaan sommitellut Luppovaaran Isko. Oulu: Oulun läänin työväen kirjateollisuus-osakeyhtiö 1929.

Lähteet
-------

* www.gg.ca Archives – Archives du www.gg.ca, Governor General of Canada, Honours, Order of Canada, Reynold Pehkonen, C.M. Deceased on January 19, 1988

### Viitteet

1. 1 2  Kaarina Naski: Kahden maan väkeä *USAsuomeksi kulttuurikatsaus*. Viitattu 25.1.2020.
2. 1 2 3 4  Reynold loi Vapaan Sanan, Hilma Reynoldille puitteet *Vapaa Sana*. Viitattu 25.1.2020.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 364. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.
4. 1 2  Reynold Pehkosen 70-vuotissyntymäpäivänä.  *Canadan Viesti*, 2/1966, s. 7–8.
5. ↑  Hoerder, Dirk (ed.): *The Immigrant Labor Press in North America, 1840s-1970s: An Annotated Bibliography. Volume 1: Migrants from Northern Europe*, s. 240. New York, Westport, London: Greenwood Press, 1987. ISBN 0-313-24638-6.
6. ↑  Mr. Reynold Pehkonen *The Governor General of Canada*. Viitattu 25.1.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Hyrynsalmen reitin järvestä. Iijoen vesistössä Puolangan kunnan alueella on samanniminen järvi Tenämä (Puolanka)*

**Tenämä** on matala järvi Emäjoen alajuoksulla Ristijärvellä Kainuun läntisessä keskiosassa. Sen pinta-ala on 2,3 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 41 kilometriä pohjoiskoilliseen. Järven etelärannalta ja koillispuolelta on löydetty kivikautiset asuinpaikat.

Maantiede
---------

Tenämän ulottuvuus lännestä itään on 2,55 kilometriä. Särkänluhta ja Uudensalmenniemi erottavat Tenämän Emäjoesta, joka virtaa sen itäpuolitse etelään. Emäjoesta on vesiyhteys Tenämään Särkänluhdan molemmin puolin. Tenämää jakaa järven etelärannalta pohjoiseen työntyvä Kanttajanniemi, jonka rantaviiva on merkitty karttaan katkoviivoin. Tenämä on varsin tasasyvä, ja noin seitsemän kahdeksasosaa järvestä ulottuu enintään kolmen metrin syvyyteen. Syvin piste, noin seitsemän metriä, sijaitsee järven keskiosassa.

Tenämän saariluku on kuusi. Yksi saarista on yli hehtaarin laajuinen, muut ovat yli aarin mutta alle hehtaarin laajuisia. Tenämää ympäröi metsä- ja suomaa. Järveen virtaa useita laskuojia sen pohjoispuolella sijaitsevalta Tenämänkorvelta.

Tenämän lounaispuolella sijaitseva Pieni-Tenämä on luokiteltu omaksi järvekseen. Tenämää ja Pientä-Tenämää yhdistää yli puoli kilometriä leveä Iivonsalmi.

Tenämän vesitilavuus on 3 276 000 kuutiometriä.

Tenämä (59.421.1.004) kuuluu Ristijärven-Tenämän alueeseen (59.421), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Emäjoen alaosan alue (59.42) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Ristijärven-Tenämän alueeseen kuuluu neljä vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Ristijärvi, Tenämä, Pieni-Tenämä ja Ruutinlampi.

Kansalaisen karttapaikan mukaan niin Iijärvi, Ristijärvi kuin Tenämäkin ovat säännöstellyt samaan vedenkorkeuteen noin 134 metriä Leppikosken voimalaitoksen valmistumisen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tenämä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 19.2.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.2.2023.
3. ↑  Tenämä (59.421.1.004) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.2.2023.
4. ↑  Ristijärven - Tenämän alue (59.421) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.2.2023.
**Tenpō-uudistukset** (jap. 天保の改革, *Tenpō no kaikaku*) olivat sarja uudistuksia 1800-luvun alkupuolen Japanissa Edo-kaudella. Ne ovat saaneet nimensä Tenpō-aikakausinimestä. Niiden syynä olivat 1830-luvun huonot sadot, jotka johtivat levottomuuksiin ensin Osakassa vuonna 1837 ja myöhemmin muualla Japanissa. Tenpō-uudistuksista oli vastuussa Tokugawa-bakufun rōjū-neuvostoon kuulunut Mizuno Tadakuni. 

Uudistuksiin kuului useita erilaisia taantumuksellisia ja puritaanisia toimia. Mizunon talousuudistuksiin kuuluivat muun muassa kauppiasmonopolien lakkauttaminen, yritys säädellä hintoja, kaupankäynnin rajoittaminen, uusien rahojen lyöminen ja talonpoikien palauttaminen kyliinsä kaupungeista. Lisäksi Mizuno määräsi esimerkiksi vahvistamaan Japanin puolustuksia. Tenpō-uudistukset olivat Kyōhō- ja Kansei-uudistusten jälkeen kolmas yritys uudistaa jäykkää Tokugawa-hallintoa ja Japanin vaikeuksissa olevaa taloutta. Uudistukset onnistuivat vain osittain.

Lähteet
-------

* Cortazzi, Hugh: *The Japanese Achievement*, s. 150–151. London: Sidgwick and Jackson, 1990. ISBN 0-283-99647-1.
**Seitsenkulmapoimulehti** (*Alchemilla heptagona*) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, poimulehtien (*Alchemilla*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja yleisesti ottaen keskikokoinen ruohovartinen kasvi. Muista poimulehtilajeista seitsenkulmapoimulehti muistuttaa eniten suppilopoimulehteä (*Alchemilla cymatophylla*).

Seitsenkulmapoimulehti voi kasvaa noin 50 cm korkeaksi ja sen varsissa sekä lehtiruodeissa on lajille tyypillinen karvoitus. Vanhempien varsien yläosat sekä kukinnot ovat kuitenkin kaljuja. Seitsenkulmapoimulehden lehdet ovat suunnilleen tasaiset, harvakarvaiset ja puhtaanvihreät sekä kiiltävät. Lehtilavan ulkomuoto on tyypillisesti jokseenkin kulmikas, mihin lajin nimikin viittaa. Lehdissä on seitsemästä yhdeksään pyöreäkärkistä ja hammaslaitaista liuskaa, jotka ovat lähestulkoon yhteenkasvaneita. Kunkin liuskan laidoissa on 13–17 kapeaa ja teräväkärkistä hammasta. Seitsenkulmapoimulehden kukat ovat tiiviissä sekä monihaaraisissa kukkarykelmissä, joissa yksittäiset kukat ovat pieniä sekä keltavihreitä. Kukkaperät ja kukkapohjukset ovat kaljuja. Seitsenkulmapoimulehti kukkii kesä–heinäkuussa.

Seitsenkulmapoimulehti kasvaa ihmisvaikutteisilla ruohostomailla, ojanvarsilla sekä tienpientareilla. Suomessa ja Ruotsissa seitsenkulmapoimulehti on harvinainen. Suomessa sitä on tavattu muutamilta paikoilta lähinnä Kainuusta, itärajan tuntumasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arne A. Anderberg: Den virtuella floran: Sjuhörnig daggkåpa (*Alchemilla heptagona*) *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 15.11.2017. (ruotsiksi)
2. 1 2  Raino Lampinen & Tapani Lahti: Kasviatlas 2016: Seitsenkulmapoimulehti (*Alchemilla heptagona*) *Kasviatlas*. Luonnontieteellinen keskusmuseo. Viitattu 15.11.2017. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Seitsenkulmapoimulehti (*Alchemilla heptagona*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q15288639
* CoL: BHR4
* EoL: 414398
* EUNIS: 180985
* GBIF: 3028123
* iNaturalist: 900775
* IPNI: 720636-1
* IRMNG: 10186626
* ISC: 112087
* NCBI: 478317
* Open Tree of Life: 1013613
* Plant List: rjp-9639
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:720636-1
* Tropicos: 27803935
* WFO: wfo-0001018780

 |

 |
**Sylvain Sylvain Mizrahi** (14. helmikuuta 1951 – 13. tammikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen rockkitaristi ja New York Dolls -yhtyeen jäsen.

Sylvainin isä David oli alun perin Turkista muuttanut sefardijuutalainen ja hänen äitinsä Marcelle oli lähtöisin Syyriasta. Sylvainin isä oli pankkiiri. Vuonna 1956 Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasser kansallisti Suezin kanavan. Tätä seuranneen Suezin kriisin takia Sylvainin perhe joutui lähtemään Egyptistä. Perhe muutti ensin Ranskaan, ja sieltä vuonna 1961 Yhdysvaltoihin Buffaloon. Lopulta he muuttivat New Yorkin Queensiin.

Queensissä Sylvain kävi Newtown High Schoolia, missä hän ystävystyi kahden koulukaverinsa Billy Murcian ja Johnny Thundersin kanssa. Murcian kanssa hän perusti myöhemmin 1960-luvun puolivälissä liikkeen nimeltään "Truth and Soul", jossa he valmistivat ja myivät vaatteita. Kerran ollessaan Johnny Thundersin kanssa Lexington Avenuella New Yorkissa hän huomasi liikkeen, jossa korjattiin nukkeja. Liikkeen nimi oli New York Doll Hospital, jolloin Sylvain totesi Thundesille, että siinä olisi hyvä nimi bändille.

New York Dolls vuonna 1973, Sylvain Sylvain toinen vasemmalta
Vuonna 1971 David Johansen, Johnny Thunders, Rick Rivets, Arthur Kane ja Billy Murcia perustivat yhtyeen nimeltä New York Dolls. Sylvain Sylvain liittyi yhtyeeseen hieman myöhemmin korvaten Rick Rivetsin. Yhtye toimi lyhyen mutta vaiherikkaan ajan vuoteen 1977 saakka. Tämän jälkeen hän teki sooloalbumin ja oli mukana myös David Johansenin ja Johnny Thundersin levyillä. Sylvain palasi myös vaatebisnekseen perustamalla hattuja valmistavan yrityksen. Sylvain oli koko ajan jollain tasolla mukana musiikkibisneksessä, kunnes vuonna 2004 Meltdown festivalin kuraattori Morrissey kutsui jäljellä olleet Dollsit, Sylvainin, Johansenin ja Kanen, esiintymään festivaalille Lontooseen.

Tämän jälkeen he päätyivät julkaisemaan kolme uutta albumia ja sitoutuivat vuoden 2011 Glam-a-Geddon -kiertueeseen Mötley Crüen ja Poisonin kanssa. Vuonna 2018 Sylvain julkaisi muistelmansa *There’s No Bones in Ice Cream*. Sylvain Sylvain kuoli syöpään kotonaan Nashvillessä 13.1.2021.

Lähteet
-------

1. 1 2  Neil Genzlinger: Sylvain Sylvain of the Proto-Punk New York Dolls Dies at 69 *The New York Times*.  16.1.2021. Viitattu 25.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  An Interview with Sylvain Sylvain of the New York Dolls *BrooklynVegan*.  5.9.2006. Viitattu 25.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  Sylvain Sylvain, New York Dolls guitarist who paved way for punk , dies aged 69 *The Irish Times*.  15.1.2021. Viitattu 25.1.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sylvain Sylvain** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Italia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Sylkirauhaset: 1. korvasylkirauhanen, 2. leuanalussylkirauhanen, 3. kielenalussylkirauhanen
**Sylkirauhanen** on sylkeä erittävä rauhanen. Ihmisellä on pieniä ja suuria sylkirauhasia. Pieniä sylkirauhasia on kaikkialla suuontelon limakalvossa ja sen alaisessa kerroksessa. Pienet sylkirauhaset erittävät mukoosia eli limaista sylkeä. Suuria sylkirauhasia ovat parilliset leuanalussylkirauhanen, kielenalussylkirauhanen ja korvasylkirauhanen. Suurin sylkirauhanen on korvasylkirauhanen, jonka tiehyt avautuu yläposkihampaiden kohdalle. Korvasylkirauhasen alue suurenee sikotaudin eli tarttuvan parotiitin seurauksena. Seroosia eli juoksevaa sylkeä, joka sisältää amylaasia, erittävät kaikki suuret sylkirauhaset. Mukoosia sylkeä erittävät suurista sylkirauhasista leuanalussylkirauhanen ja kielenalussylkirauhanen. 

Sylkirauhasten toimintaa säätelee syljenerityskeskus, joka sijaitsee ydinjatkeessa. Ärsykkeenä keskukselle toimii ruuan aiheuttamat maku-, tunto- ja hajuaistimukset sekä jopa pelkkä ruuan ajatteleminenkin. Syljenerityskeskuksen käskyjä välittää sylkirauhasille autonominen hermosto siten, että parasympaattinen hermosto aiheuttaa seroosin syljen erittymisen ja sympaattinen mukoosin syljen erittymisen. Leuanalus- ja kielenalussylkirauhasen parasympaattisena hermona toimii muiden toimintojensa ohella kasvohermo, joka on seitsemäs aivohermo. Korvanalussylkirauhasen parasympaattisena hermona toimii taas kieli-kitahermo, joka on yhdeksäs aivohermo.

Sylkirauhasissa voi esiintyä erilaisia kasvaimia. Useimmiten ne ovat hyvänlaatuisia; hyvänlaatuisia ovat esimerkiksi pleomorfinen adenooma ja Warthinin tuumori. Myös erilaiset syöpätaudit voivat kuitenkin lähteä sylkirauhasista. Kansainvälisesti yleisin sylkirauhassyöpä on mukoepidermoidikarsinooma.

Sylkirauhasissa voi esiintyä myös sylkikiveä, joka tukkii rauhastiehyitä.

Lähteet
-------

1. ↑  What Is Salivary Gland Cancer? (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin yliopisto
* Terveyskirjasto: Yleislääketieteen erikoislääkäri Osmo Saarelma, Sylkirauhasten sairaudet, Lääkärikirja Duodecim, 22.8.2018
**Vaeltajalurikki** (*Glossopsitta porphyrocephala*) on Etelä-Australiassa elävä papukaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Vaeltajalurikin pituus on noin 16 cm ja paino 40–50 g. Kooltaan se on selvästi myskilurikkia pienempi. Sen höyhenpuku on selkäpuolelta vihreä ja vatsapuolelta vaaleansininen. Otsa on violetti, ja nokan ja otsan väli on punainen. Poskella on keltainen laikku. Nokka on musta, iiris ruskea ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on muuten aikuisen värinen, mutta sen värit ovat himmeämmät. Lentävän linnun siivet synnyttävät viuhuvan äänen.

Esiintyminen
------------

Vaeltajalurikki elää Etelä-Australian mantereen rannikkoalueilla. Lajin elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja sen populaation koko on luultavasti yli 50 000 yksilöä. Vaeltajalurikkia pidetään harvoin Australiassa vankeudessa lemmikkilintuna.

Elinympäristö
-------------

Vaeltajalurikit asuvat sisämaan kuivilla harvapuustoisilla mailla. Kaupunkeihin ne etsiytyvät vain syömään koristekukkia. Vaeltajalurikit lyöttäytyvät joskus myski- tai pikkulurikkien seuraan. Vaeltajalurikkiparvet etsivät kukkivia eukalyptuspuita ja -pensaita, ja parvissa voi olla satoja lintuja.

Lisääntyminen
-------------

Vaeltajalurikin pesintää tapahtuu tavallisesti elokuusta joulukuulle. Pesä on joko puunrungon tai paksun oksan kolossa, yleensä veden äärellä kasvavassa eukalyptuksessa. Laji voi pesiä yhdyskunnissa siten, että kaikki tietyn alueen mahdolliset pesäkolot ovat asutettuja. Pesintä tunnetaan vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Naaras munii kolme tai neljä munaa. Muna on kooltaan 20,3\*16,7 mm. Naaras hautoo noin 17–20 päivää ja pesäpoikasaika on noin kahdeksan viikkoa.

Ravinto
-------

Vaeltajalurikit syövät pääasiassa eukalyptusten mettä ja siitepölyä, jota ne harjaavat erikoisella kielellään. Ne voivat syödä myös hedelmiä, siemeniä ja hyönteisiä. Puutarhoissa ne saattavat aiheuttaa vahinkoja.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Glossopsitta porphyrocephala* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 1.5.2014. (englanniksi)

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q785007
* Wikispecies: Glossopsitta porphyrocephala
* ADW: Glossopsitta\_porphyrocephala
* Avibase: 9689E669087D0A7E
* BirdLife: 22684658
* BirdLife-Australia: purple-crowned-lorikeet
* CoL: 6KK2M
* BOW: puclor1
* eBird: puclor1
* Fossilworks: 373434
* GBIF: 2480169
* iNaturalist: 19245
* IRMNG: 10767178
* ITIS: 177455
* IUCN: 22684658
* Species+: 7833

 |

 |
**Litvinovin pöytäkirja** oli vuonna 1929 laadittu sodan kieltävä sopimus Neuvostoliiton ja sen useimpien läntisten naapurimaiden välillä. Sopimuksen isä oli neuvostoliittolainen diplomaatti ja maan tuleva ulkoministeri Maksim Litvinov, joka uskoi valtioiden välisillä sopimusjärjestelyillä taattavaan kollektiiviseen turvallisuuteen.

Neuvostoliitto oli jo maaliskuussa 1926 tarjonnut keskinäistä hyökkäämättömyyssopimusta Suomelle ja Baltian maille, mutta neuvottelut eivät johtaneet mihinkään. Neuvostoliitto ja sen kaikki läntiset rajanaapurit Suomea lukuun ottamatta allekirjoittivat kuitenkin vuonna 1928 kansainvälisen Kellogg–Briand-sopimuksen, jolla kiellettiin sodan käyttäminen politiikan välineenä. Koska sopimuksen voimaanastuminen näytti viivästyvän, tarjosi Litvinov Neuvostoliiton naapurimaille mahdollisuuden sitä täydentävään bilateraaliseen lisäpöytäkirjaan, jonka mukaan pääsopimuksen sisältö astuisi voimaan Neuvostoliiton ja kunkin muun allekirjoittajavaltion välillä välittömästi pöytäkirjan ratifioinnin jälkeen. Romania, Puola, Latvia ja Viro allekirjoittivat lisäpöytäkirjan helmikuussa 1929. Suomi jäi ainoana Neuvostoliiton läntisenä naapurimaana sopimusjärjestelyn ulkopuolelle. Neuvostoliitto solmi myöhemmin vielä erilliset hyökkäämättömyyssopimukset vuonna 1929 Saksan, vuonna 1931 Ranskan ja Puolan sekä viimein tammikuussa 1932 myös Suomen kanssa.

Lähteet
-------

* Osmo Jussila, Seppo Hentilä ja Jukka Nevakivi: *Finlands politiska historia 1809–2009*. Schildts, Helsinki 2009.

### Viitteet

1. ↑  Jussila ym. 2009, s. 185.
2. ↑  Jussila ym. 2009, s. 217.
3. ↑  Jussila ym. 2009, s. 218.
**Al-Mansura** (arab. Al-Manṣūrah‎) on kaupunki Egyptissä Niilin suistolla. Sen asukasluku vuonna 2006 oli 439 348.

Maantiede
---------

Damiettan ylittävä silta.
Al-Mansura sijaitsee Ala-Egyptissä Niilin suistossa Niilin sivuhaaran Damiettajoen itärannalla. Joen toisella puolella sijaitsee Talkhan kaupunki. Kaupunki on al-Daqahliyyan kuvernoraatin hallinnollinen keskus.

Historia
--------

Piirros al-Mansuran taistelusta 1300-luvulta.
Al-Mansura perustettiin vuonna 1219. Ristiretkeläiset olivat vallannet saman vuoden marraskuussa Damiettan kaupungin. Heitä vastaan taistellut aijubidisulttaani al-Kamil perusti al-Mansuran paikalle linnoitetun sotilasleirin, josta kaupunki myöhemmin muodostui. Paikka suojasi vesireittejä, jotka johtivat Niilille. Heinä-elokuussa ristiretkeläiset voitettiin taistelussa al-Mansuran liepeillä ja he joutuivat antautumisehtojensa mukaisesti lähtemään Egyptistä. Al-Mansuran edustalle päättyi myös Ranskan kuningas Ludvig IX:n johtama ristiretki vuonna 1250. Ristiretkeläisten oli onnistunut jälleen vallata Damietta, mutta Baibars al-Bunduqdarin johtama armeija voitti heidät taistelussa kaupungin kaduilla. Ludvig IX jäi myöhemmin vangiksi, ja hänet pakotettiin hintana vapaudestaan luopumaan Damiettasta. Nimen al-Mansura eli "voitto" on joskus sanottu viitanneen voittoon ranskalaisista.

Egyptin mamelukkihallitsijoiden valtakaudella kaupunki kuului Al-Daqahliyyan maakuntaan, jonka keskus oli nykyinen Ushmum al-Rumman. Maakunnan hallinnollinen keskus siirtyi al-Mansuraan Osmanien valtakunnan kaudella Egyptin osmanikuvernööri Hadim Suleiman Pašan päätöksellä vuonna 1527. Sittemmin kaupunki kasvoi etenkin puuvillan tuotannon keskuksena.

Talous ja liikenne
------------------

Al-Mansuran yliopisto.
Al-Mansura on oman alueensa kaupan keskus. Ympäröivällä maaseudulla kasvatetaan esimerkiksi puuvillaa, riisiä ja pellavaa. Kaupungissa on maatalouden tuotantoon liittyvää teollisuutta, kuten puuvillan ja jauhojen valmistusta, sekä tekstiiliteollisuutta. Damiettajoen yli Takhlaan kulkee silta.

Väestö ja koulutus
------------------

Al-Mansuran asukasluku oli vuonna 2006 yhteensä 439 348. Vuonna 1970 vastaava lukema oli 218 000, ja vuonna 1917 asukkaita oli 49 000.

Kaupungissa sijaitsevia korkeamman asteen oppilaitoksia ovat al-Mansuran yliopisto, Al-Azharin yliopiston al-Mansuran haara ja al-Mansuran polytekninen instituutti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Al-Manṣūrah Encyclopaedia Britannica. Viitattu 31.5.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  C.E. Bosworth, E. van Donzel ja Ch. Pellat: *Encyclopaedia of Islam, Volume VI (Mahk-Mid)*, s. 440. BRILL, 1991. ISBN 9789004081123. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Al-Mansura** Wikimedia Commonsissa
**Littoisten Työnväentalo** sijaitsee Liedon Littoisten kaupunginosassa, Kaarinan ja Liedon rajalla. Työväentalon omistaa Littoisten sos. dem. työväenyhdistys ry.

Historiaa
---------

Littoisten työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Työväentalon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1908 ja talon vihkijäisjuhlaa vietettiin vuonna 1909. Alkuaan talo sijaitsi vuokra-tontilla, mutta tontti ostettiin omaksi vuonna 1927.

Rakennus
--------

Talon rakentaminen aloitettiin vuonna 1908, ja sitä rakennettiin asteittain. Talo otettiin käyttöön vuonna 1909, kun valmiina oli yksi kokoushuone ja keittiö. Juhlasali rakennettiin myöhemmin. Talo sähköistettiin vuonna 1939. Alkuaan rakennus oli suorakaiteen muotoinen. Kahvilarakennus rakennettiin kohtisuoraan takasivua vasten, joten rakennuksesta tuli L-muotoinen. Alkuperäisen rakennuksen kivijalka on tehty tasasuurista luonnonkivistä, mutta myöhemmin rakennetuissa osissa on betonisokkeli. Talo on vuorattu vaakaponttilaudoituksella, ullakkokerros pystylaudoituksella. Lämmitys toimii öljyllä ja ilmalämpöpumpulla.

Talon käyttö
------------

Taloa käyttävät kokoustoiminnassaan sekä Littoisten sos. dem. työväenyhdistys ry että Littoisten Työväen Urheilijat ry. Tiloja myös vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  {{Willner, Margareta: *Varsinais-Suomen työväentalot*. Suomentanut Munter, Riitta. Turun kaupungin historiallinen museo, 1978. ISBN 951-9125-19-1.
2. ↑  *SDP:n työväentalot. Selvitys 31.12.2018*. TSL, 2018.
3. ↑  Littoisten työväentalo *littoistentyovaentalo.fi*. Viitattu 18.1.2023.
**Norske Skog** on yksi maailman suurimmista sanoma- ja aikakauslehtipaperintuottajista. Se on maailman toiseksi suurin sanomalehtipaperin ja neljänneksi suurin aikakauslehtipaperin tuottaja. Vuonna 2006 yli puolet yhtiön toiminnoista sijaitsi Euroopan ulkopuolella – yhtiöllä on 18 sen kokonaan tai osittain omistamaa paperitehdasta ja 44 myyntikonttoria eri puolilla maailmaa.

Norske Skog hakeutui konkurssiin joulukuussa 2017 painittuaan taloudellisissa vaikeuksissa vuosia. Yhtiö oli yrittänyt katkaista velkakierteen myymällä suuren osan parhaista osistaan, mutta se ei auttanut.

Historia
--------

Yhtiö sai alkunsa, kun Nordenfjelske Treforedling AS perustettiin Norjassa maaliskuussa 1962. Ensimmäinen paperikone aloitti toimintansa Skognissa 1966 ja vuonna 1972 yritys muutti nimensä Norske Skogindustrier AS:ksi. Vuonna 1989 norjalainen metsäteollisuus fuusioitui voimakkaasti ja Norske Skog yhdistyi Follum Fabrikkeriin sekä hankki 50 prosenttia Unionin osakkeista sekä Saugbrugsforeningenin.

Vuonna 1990 yritys laajeni Eurooppaan rakentamalla Norske Skog Golbeyn Ranskaan. Vuonna 1996 yritys hankki paperitehtaan Bruckista, Itävallasta. Seuraavana vuonna perustettiin Norske Skog Steti Tšekkiin. Vuonna 2001 puolestaan rakennettiin Walsumin tehdas Saksaan ja Parenco Alankomaihin.

Laajentuminen Euroopan ulkopuolelle alkoi 1998, jolloin yritys hankki tehtaita Kiinasta, Koreasta, Malesiasta ja Thaimaasta. Vuonna 2000 hankittiin *Fletcher Challenge Paper* tehtaineen Australiasta, Uudesta-Seelannista, Chilestä ja Brasiliasta. Yrityksellä oli vuonna 2009 tehtaita 14 maassa, kaikilla muilla mantereilla paitsi Afrikassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Norske Skog Q4 08 (pdf)  2009. Norske Skog. Viitattu 29.3.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Norske Skog at a Glance Norske Skog. Viitattu 29.3.2009. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Principal Shareholders *norskeskoga.net.dynamicweb.no*.  23.3.09. Viitattu 29.3.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Metsäjätti Norske Skog hakeutui konkurssiin *Arvopaperi*. Viitattu 19.12.2017.
5. ↑  From Norway to the world *norskeskog.com*.  Arkistoitu 10.10.2008. Viitattu 29.3.2009. (englanniksi)
**Karnaattiset sodat** olivat sarja Britannian ja Ranskan välisiä taisteluja Etelä-Intiassa vuosina 1746–1763. Sepoyt, intialaiset sotilaat, avustivat molempia osapuolia. Seurauksena Ranska menetti siirtomaansa Intiasta ja Britannia sai alueella yksinvallan.

"Karnaattinen" viittaa alueeseen, jolla sijaitsee nykyään muun muassa Karnataka
Karnaattiset sodat huipentuivat, kun brittijoukot löivät ranskalaiset Wandewashin taistelussa vuonna 1760 ja miehittivät Pondicherryn vuonna 1761. Pariisin rauhansopimuksessa Pondicherry palautettiin Ranskalle, mutta Ranskan sotilasjoukot poistuivat Intiasta.

Vuonna 1740 alkanut Itävallan perimyssota oli asettanut Ranskan ja Britannian vastakkaisille puolille, mikä johti ensimmäiseen karnaattiseen sotaan 1746–1748. Elokuussa 1746 ranskalaiset piirittivät Madrasin linnan ja valtasivat kaupungin. Vuoden 1748 rauhanteossa Madras palautettiin Englannin Itä-Intian kauppakomppanialle. Toinen karnaattinen sota käytiin 1749–1954. Kenraalikuvernööri Robert Cliven johdolla Britannia hyökkäsi Joseph François Dupleixin johtamia ranskalaisia joukkoja vastaan Arcotissa 1751. Kolmas karnaattinen sota käytiin 1757–1763. Sen aiheutti seitsenvuotisen sodan alkaminen Euroopassa, mikä kiristi Ranskan ja Britannian välejä.

Katso myös
----------

* Intian historia
* Plasseyn taistelu

Lähteet
-------

1. ↑  Carnatic Wars | Euro-Indian wars *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 23.2.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Complete History of Carnatic Wars In India *ImportantIndia.com*.  14.12.2013.  Arkistoitu 18.6.2018. Viitattu 23.2.2019. (englanniksi)
**Botellón** on Espanjassa 1900-luvun lopulla syntynyt nuorison tapa kerääntyä juomaan suuria määriä alkoholia julkisille paikoille. Termi botellón on johdettu sanasta "botella", pullo, ja sen kirjaimellinen merkitys on "iso pullo". Botellénia on verrattu suomalaiseen pussikaljoitteluun.

Yksi tapahtuman järjestämisen syistä on, että alkoholi on halvempaa vuorokauden ympäri auki olevissa marketeissa kuin ravintoloissa. Juomaksi käy pullo viinaa, olut, sangria, calimocho (puolet punaviiniä, puolet kolajuomaa). Illan hinnaksi tulee noin 6 euroa. Joissain kaupungeissa tapahtumaan osallistuu joka viikonloppu 3 000 ihmistä. Vuonna 2004 Sevillassa juhlijoita kerääntyi tekstiviestien kutsumana 70 000. Ennätyksen lyömiseksi on järjestetty *macrobotellón*, johon osallistui puolisen miljoonaa osanottajaa eri puolilla maata.

Botellón on aihettanut närää meluhaittojen, sotkemisen ja turvallisuuden vuoksi.

Julkista juomista on pyritty vähentämään kieltämällä se, kieltämällä alkoholin myyminen kello 22 jälkeen tai siirtämällä juominen tietyille alueille (*botellódromos*). Hallitusta on myös painostettu säätämään laki nopeutetussa järjestyksessä alkoholin myynnin ikärajan nostamiseksi 16:sta 18:aan ja julkisen juomisen kieltämiseksi.

Tapahtumat ovat aiheuttaneet ongelmia ympäri Euroopan. Suomessa tilaisuuksia on järjestetty botellón-nimen alla Turussa vuodesta 2008, mutta enemmälti julkisuutta ne saivat kesällä 2011. Kyseessä on puistokokoontuminen, jossa järjestäjiä ei yksinkertaisesti ole, vaan ihmiset saavat tiedon julkisen median, puskaradion sekä keskustelupalstojen kautta. Botellon Turku on sijoittunut joka vuoden heinäkuun puoliväliin lauantai päivään.  Turussa 16. heinäkuuta 2011 järjestetty tapahtuma jäi ennakoitua pienemmäksi, vain runsaaseen kahteentuhanteen henkeen, mutta aiheutti kuitenkin paljon häiriöitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Las claves del 'macrobotellón': *...término se describe a las concentraciones de personas que consumen bebidas alcohólicas al aire libre.* (elmundo.es)
2. 1 2  Anna Venejärvi, Etelän auringossa elämään luikersi halpa viina, Helsingin Sanomat 18.7.2011 sivu B 8
3. ↑  Unos 70.000 jóvenes sevillanos se congregan mediante SMS para celebrar la Fiesta de la Primavera (elmundo.es)
4. ↑  Tuhansien ihmisten ulkobileet. Helsingin Sanomat 9.7.2011 sivu A 5
5. ↑  Botellón-piknikistä paljon häiriöitä Turussa (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 18.7.2011
Botnia-halli kesäkuussa 2019
**Botniahalli** on monitoimihalli Mustasaaressa. Hallia hallinnoi Vaasanseudun Areenat Kuntayhtymä (Vaasanseudun Urheiluhallit perustettu 1995), jonka omistavat Vaasa ja Mustasaari. Kuntien omistusosuudet ovat 50-50%. Botniahalli otettiin käyttöön vuonna 1997. 

Botniahalli on yhteispinta-alaltaan Suomen suurin yleisurheilu-, palloilu- ja monitoimihalli. Halli on pinta-alaltaan 16 000 neliötä ja korkeutta sillä on 20,5 metriä. Hallissa on erilaisia kokous- ja ryhmätyötiloja sekä kahvio- ja ravintolatiloja. Urheilusuoritustiloja hallissa ovat muun muassa 4x400m mondo-pinnoitettu juoksurata, hyppy-ja heittosuorituspaikat, salibandykenttiä, sulkapallokenttiä, täysimittainen keinonurmikenttä talvella (uusittu 2016), 64x100m ulkona sijaitseva lämmitettävä tekonurmikenttä ja jumppa- ja kuntosalit ja testilaboratorio. 

Urheilutapahtumien lisäksi Botniahallissa järjestetään runsaasti erilaisia isoja yleisötilaisuuksia, messuja, myyjäisiä, vuositapahtumia ja yritystilaisuuksia. Botniahallissa on käytössä useita energiatehokkaita ja ekologisia ratkaisuja. Botniahallia lämmitetään läheiseltä Stormossenilta hankittavalla biokaasulla ja hallin valaistus uusittiin vuonna 2015 modernilla led-teknologialla.

Aiheesta muualla
----------------

* 
*
**Botniaring** on Etelä-Pohjanmaalla, Kurikan Jurvassa sijaitseva moottorirata.

Botniaring on yksi Suomen viidestä moottoriurheilukeskuksesta. Rata oli aikaisemmin 2 618 metriä pitkä, mutta sitä on pidennetty 4 014-metriseksi. Laajennuksen myötä rata oli Suomen pisin, kunnes KymiRing valmistui. Radalla ajetaan pääasiassa kansallisia kilpailuja.

Kuvaus
------

Rata on perustettu vuonna 1989. SM-tason ja muita isompia auto- ja moottoripyö­räkilpailuja on vuosittain kymmenkunta, muina aikoina rata-alue on harjoit­telu- ja koulutuskäytössä. Rataravintola on avoinna kesäaikoina.

### Tietoja

* Pituus:
	+ Lyhyt rata: 2 618 metriä
	+ Pitkä rata: 4 014 metriä
	+ JM-rata: n. 1 000 metriä
	+ Ovaali: 1 676 metriä

* Ajosuunta: myötäpäivään
* Leveys: 12–20 metriä

* Rataennätykset:
	+ Lyhyt rata (2 618 m)
		- autot: 1.04,227 – 29. kesäkuuta 2003, Teemu Tanninen, F3, Dallara F394
		- moottoripyörät: 1.06,070 – 27. toukokuuta 2018, Erno Kostamo, Superbike A, BMW S1000RR
	+ Pitkä rata (4 014 m)
		- autot: 1.30,496 – 30. kesäkuuta 2019, Paavo Tonteri, F3 (Historic Formula G), Dallara F399
		- moottoripyörät: 1.36,242 – 21. heinäkuuta 2013, Vesa Kallio, Nordic Superbike, KTM 1190

Kehitys
-------

Botniaringin alueella on ympärivuotiseen käyttöön tarkoitettu, ammattipätevyysdirektiivin mukaiseen ajokoulutukseen soveltuva liukkaankelin ajoharjoittelurata. Ajoharjoittelurata on suunniteltu raskaan liikenteen vaatimusten mukaiseksi, unohtamatta kuitenkaan henkilöautoja. Botniaringin välittömässä yhteydessä toimii PRT Testirata Oy, joka vuokraa liukkaankelin ajokoulutukseen ja ajoneuvojen testaukseen soveltuvia erikoispinnoitettuja ratoja oheispalveluineen. Alueelle on rakennettu myös ajoneuvojen testausta varten virallinen ABS-testirata. Testirataa käyttää ajoneuvo- ja rengasteollisuus ajoneuvojen kehitystyössä.

Moottoriradan pitkäaikaisen vuokralaisen (2000–2013) Botnia Raceway Oy:n vuokrasopimus päättyi kauteen 2013. Kaudesta 2014 radan toimintoja on pyörittänyt Lintuharjun Moottoriurheilualue Oy.

Vaasalaisen Sunrise Cruisers -yhdistyksen ja Kurikan kaupungin suunnitelmissa on rakentaa Botniaringin alueelle myös Suomen pisin kiihdytysrata.

Botniaringillä vierailevat kilpasarjat
--------------------------------------

* SM Road Racing
* Nordic Championship Classic Race
* Historic Race Finland
* Rata-ajon-SM
* Porsche GT3 Cup Finland
* Porsche Sports Cup Finland
* Radalle.com -Drifting-SM ja Time Attack-sarja

### Muita tapahtumia

* Saturday on the RaceWay
* JM-asfattimestari
* Kokoontumisajoja

Lähteet
-------

1. 1 2  Botniaringin alue Kurikan kaupunki.  Arkistoitu 10.9.2014. Viitattu 12.11.2014.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Historic Race Botniaring 2019 *race-monitor.com*.  30.6.2019. Karting Coach, Inc.. Viitattu 30.6.2019. (englanniksi)
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
10. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Botniaring Racing Circuit
* PTR Testirata
* Sunrise Cruisers
*
**Rocky Taylor** on brittiläinen sijaisnäyttelijä.

Taylor teki elokuvadebyyttinsä 16-vuotiaana elokuvassa *Nuoret hurjat* (1961). Hänelle maksettiin 20 puntaa, kun hän esitti poikaa, joka tappeli Cliff Richardin roolihahmon kanssa. Taylorin isä oli sijaisnäyttelijä elokuvassa *Zulu* (1964).

Taylor oli Sean Conneryn ja Roger Mooren sijaisnäyttelijä James Bond -elokuvissa. Hän oli myös Charles Bronsonin sijaisnäyttelijä elokuvassa *Väkivallan vihollinen* (1985), jossa hän hyppäsi palavasta rakennuksesta. Stuntti epäonnistui ja Taylor mursi selkärankansa ja lantionsa sekä sai palovammoja. Hän joutui sairaalaan kahdeksaksi viikoksi ja oli työkyvytön kuusi vuotta.

Taylor on toiminut sijaisnäyttelijänä tai valvonut stuntteja elokuvissa *Titanic*, *Batman*, *Highlander – kuolematon* ja *Da Vinci -koodi* sekä Harry Potter -elokuvissa. Vuonna 2011, kun hän oli 64-vuotias, Daily Mail kutsui häntä Britannian vanhimmaksi sijaisnäyttelijäksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Britain's oldest stuntman survives 40ft plunge from burning building – 26 years after he was nearly killed in Hollywood 'Death Wish' leap  3.8.2011. Daily Mail. Viitattu 31.1.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Rocky Taylor *Internet Movie Database*. Seattle:  Amazon.com.  (englanniksi)
**Matti Leo Juhani Leppä** (s. 15. heinäkuuta 1948 Turku) on suomalainen poliitikko ja aiempi Turun kaupunginjohtaja vuosina 1989–1995. Hän oli Turun kaupunginjohtajana 25 vuotta toimineen Väinö J. Leinon seuraaja. Juhani Leppä toimi kaupunginjohtajana 6 vuotta. Hänen seuraajansa Armas Lahoniitty toimi kaupunginjohtajana 10 vuotta.

Leppä on valmistunut 1972 oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta. Ennen kaupunginjohtajaksi valintaansa hän toimi 1976–1984 Turun yliopistosäätiön toimitusjohtajana sekä 1984–1989 KOP:n Turun alueen apulaisjohtajana. Vuosina 1981–1989 Leppä oli Turun kaupunginvaltuustossa kokoomuksen valtuutettuna. Hänet valittiin valtuustoon uudelleen vuoden 2008 vaaleissa. 

Leppä joutui eroamaan kaupunginjohtajan virasta Turun käräjäoikeuden tuomittua hänet velallisen epärehellisyydestä ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Tuomio johtui niin sanotuista Matintalo-kaupoista, joissa osa Lepän ja muiden syytettyjen omistaman kiinteistöyhtiön SKOP:lta saamasta myyntivoitosta ohjattiin suoraan syytetyille. Myöhemmin Leppä teki kanteluita asiaa korkeimmassa oikeudessa ratkaisemassa ollutta Eeva Vuorta kohtaan. Lepän mukaan Eeva Vuori olisi tiennyt Vuoren miehen Lepän kanssa tekemässä kesähuvilakaupassa liikutellun pimeää kauppahintaa. Kantelut eivät johtaneet tulokseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 564. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.
2. ↑  Backman, Nils-Eric: Turun eronnut johtaja Juhani Leppä pyrkii valtuustoon liikemiesten tuella *Helsingin Sanomat*.  3.5.2008. Viitattu 1.9.2010.
3. ↑  Kuntavaalit 2008 – Turku – Lopputulos Hs.fi. Viitattu 1.9.2010.
4. ↑  Virolainen, Jyrki: *Korkein oikeus kriisissä*, s. 40–117 ja 204–226. Pandecta Oy, 1997. ISBN 952-5147-05-3.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Turun vaakuna | Edeltäjä:**Väinö J. Leino** | **Turun kaupunginjohtaja**1989–1995 | Seuraaja:**Armas Lahoniitty** |
**Ubisort** *(esp.Unión de Bienestar Social de la Región Triqui)* on puolisotilaallinen ryhmä Oaxacassa Meksikossa. Sillä katsotaan olevan siteitä valtaapitävään PRI-puolueeseen.

Jyri Jaakkolan kuolema
----------------------

Ubisort-joukkoja epäillään osallisuudesta tapahtumaketjuun, jossa keskiviikkona 26. huhtikuuta 2010 toistaiseksi varmistamattomat asejoukot väijyttivät ihmisoikeusaktivistien kulkueen, joka oli matkalla Ubisortin saartamaan San Juan Copalan autonomiseen kaupunkiin. Kaksi aktivistia kuoli ja 12 jäi kateisiin. Ubisort-joukot antoivat poliisin poistaa ruumiit alueelta. Kuolleet olivat Cactus-järjestön johtaja Alberta "Bety" Cariño ja suomalainen tarkkailija Jyri Jaakkola. 

Oaxacan osavaltion poliisi kieltäytyi pelastamasta haavoittuneita, "koska heillä ei ole siihen valtion käskyä".

Tuomiot
-------

Oikeudessa on tuomittu vain yksi väijytyksessä mukana ollut Ubisortin jäsen. Hän oli hyökkäyksen tapahtuma-aikaan 17-vuotias mies, joka sai osallisuudesta murhaan kolmen vuoden vankeusrangaistuksen. Meksikon viranomaiset ovat olleet haluttomia tuomitsemaan muita osallistujia.

Vuonna 2018 Meksikon poliisi vapautti Ubisortin johtajan ja toisen epäillyn todisteiden puuttuessa. Ubisortia on syytetty todistajien uhkailusta.

Muu toiminta
------------

Ubisort on ollut osallisena Oaxacan osavaltiossa pitkään jatkuneissa väkivaltaisuuksissa. Järjestö oli osallisena San Juan Copolan piirityksessä vuosina 2009-2010. Elokuussa 2010 Ubisortin syytettiin olleen osallisena hyökkäyksessä, jossa kuoli kolme ihmistä ja haavoittui kaksi. Uhrit kuuluivat San Juan Copolaan autonomian julistaneeseen MULTI-ryhmään.

Lähteet
-------

1. ↑  Meksikossa ammuttu suomalainen keräsi tietoa intiaanikansan asemasta, Helsingin Sanomat, 28.4.2010 (Wayback Machine)
2. ↑  Andrew Wander: Rights activists killed in Mexico, Al Jazeera 28.4.2010 (englanniksi)
3. ↑  Puolisotilaalliset ryhmät syyttävät toisiaan aktivistien surmasta, Yle Uutiset, 30.5.2010
4. 1 2  Kristin Bricker: Oaxaca: Paramilitaries Ambush International Aid Caravan, Two Dead, Indybay Americas Newsitem, 28.4.2010 (englanniksi)
5. ↑  Jyri Jaakkola murhattiin kymmenen vuotta sitten Meksikossa *Yle Uutiset*.  25.1.2019. Viitattu 12.8.2022.
6. ↑  Meksikossa uusi pidätys suomalaisaktivistin murhatutkimuksissa *Yle Uutiset*.  25.1.2019. Viitattu 12.8.2022.
7. ↑  Oaxaca: Detention of Rufino Juárez, director of Ubisort *sipazen.wordpress.com*.  2.6.2011. Viitattu 12.8.2022. (englanniksi)
8. ↑  Uusia surmia Meksikon Oaxacassa *Yle Uutiset*.  23.8.2010. Viitattu 12.8.2022.
**Anna Elin Astrid Anvegård** (s. 10. toukokuuta 1997 Bredaryd, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on kesäkuun 2021 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 19 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia ja pelasi avauskokoonpanossa yhdessä ottelussa sekä tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa.

Anvegård edustaa englantilaista Evertonia, johon hän siirtyi heinäkuussa 2021 kotimaansa Rosengårdista. Elokuuhun 2019 saakka hän edusti Växjön joukkuetta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sweden - A. Anvegård - Profile with news, career statistics and history - Soccerway *int.soccerway.com*. Viitattu 8.4.2019.
2. ↑  uefa.com: Women's World Cup - Anna Anvegård *UEFA.com*. Viitattu 8.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  Anna Anvegård Svenska Fotbollförbundet. Viitattu 24.7.2021. (ruotsiksi)
4. ↑  Sweden *FIFA Women's World Cup France 2019*. FIFA.  Arkistoitu 8.6.2019. Viitattu 14.7.2019. (englanniksi)
5. ↑  Anna Anvegard & Nathalie Bjorn: Everton sign Sweden international duo  10.7.2021. BBC. Viitattu 24.7.2021. (englanniksi)
6. ↑  Sören Billing: Anna Anvegård stannar i Växjö DFF *svt.se*.  22.12.2018. Viitattu 8.4.2019. (ruotsiksi)
7. ↑  150 mål på fem säsonger – nu laddar Anvegård om *Aftonbladet*. Viitattu 8.4.2019. (ruotsiksi)
8. ↑  Anna Anvegård #8 / Växjö DFF - OBOS Damallsvenskan *www.svenskalag.se*.  Arkistoitu 8.4.2019. Viitattu 8.4.2019. (ruotsiksi)

  

Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Glas |
5 Fischer |
6 Eriksson |
7 Janogy |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Roddar |
15 Björn |
16 Zigiotti Olme |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Anvegård |
20 Larsson |
21 Mušović |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson

Ruotsin joukkue – Kesäolympialaiset 2020
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Kullberg |
4 Glas |
5 Bennison |
6 Eriksson |
7 Janogy |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Björn |
15 Schough |
16 Angeldal |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Anvegård |
20 Roddar |
21 Blomqvist |
22 Mušović |
Valmentaja Gerhardsson
**Aarne Emil Virkki** (4. heinäkuuta 1910 Vuoksela – 11. helmikuuta 1979) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja teatteriohjaaja.

Ura
---

Aarne Virkin vanhemmat olivat maanviljelija Aleksander Virkki ja Helena Suokas. Hän opiskeli laulua ja lausuntaa Viipurin Musiikkiopistossa 1928–1931. Virkin ensimmäinen kiinnitys oli puoliammattilaisena Haminan Näyttämölle 1931–1937. Vuosina 1939–1944 hän toimi Suomen Filmiteollisuudessa kuvausryhmän jäsenenä ja teki kreditoimattoman roolin renkinä elokuvassa *Helmikuun manifesti*. Hän näytteli Kuopion Yhteisteatterissa samoina vuosina. Näyttelijämatrkikkelissa asia on ilmaistu "Kuopion Yt 41–44 (sodassa)".

1940-luvun jälkipuoliskolla Virkillä oli kolme lyhyttä kiinnitystä: Savonlinnan Teatteri, Kotkan Maakuntateatteri ja Jyväskylän työväenteatteri. Näyttelijäntyöt jatkuivat Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1951–1952, Riihimäen Teatterissa 1952–1954 ja Joensuun kaupunginteatterissa 1954–1961.

Virkki oli toiminut johtajana Savonlinnan Teatterissa 1949–1951. Seuraava johtajan pesti oli Kemin teatterissa 1961–1962, minkä jälkeen hän johti jälleen Savonlinnan Teatteria 1963–1965. Ura jatkui samassa teatterissa ohjaajana ja näyttelijänä.

Virkin rooleja olivat muun muassa *Seitsemän veljeksen* Aapo ja Simeoni sekä Antonio (*Venetsian kauppias*), Oleksi (*Opri ja Oleksi*) ja Eddie Carbone (*Näköala sillalta*). Hän ohjasi muun muassa näytelmät *Nummisuutarit* ja *Tuntematon potilas*.

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.
* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.
* Martin, Timo; Niemi, Pertti; Tainio, Ilona: *Suomen teatterit ja teatterintekijät - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu n:o 28, 1974. ISBN 951-30-2505-5.
* Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu, 1983. ISBN 951-30-5727-5.

### Viitteet

1. 1 2 3  Teatterin maailman 1950, s. 246
2. ↑  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 487
3. ↑  Aarne Virkki Elonetissä.
4. 1 2 3  Teatterin maailma 1965, s. 409
5. 1 2 3  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1974, s. 526–527