recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kruununpuisto** on Laila Hirvisaaren kirjoittaman *Imatra*-romaanisarjan ensimmäinen osa. Se julkaistiin vuonna 2005 Otavan kustantamana. 

Kirjan tapahtumat sijoittuva 1900-luvun alkuun. Imatran Valtionhotelli on valmistunut hiljattain ja Imatralla vierailee runsaasti venäläisiä aatelisia sekä muita turisteja. Aivan toisenlaisessa maailmassa elävät Tornatorin tehdastyöläiset. Kaikki kuitenkin samalla tavalla ihastelevat Imatrankoskea ja sen voimaa, ja Vuoksella kalastavat niin ulkomailta tulleet herrat kuin paikalliset asukkaatkin.

Kirjan aloittamat tapahtumat saivat jatkoa syyskuussa 2006 ilmestyneessä Imatra-sarjan toisessa osassa *Myrskyn edellä*.

*Kruununpuisto*- ja *Myrskyn edellä* -romaaneihin perustuvan Kruununpuisto-nimisen näytelmän kantaesitys oli Teatteri Imatran kesäteatterissa 27. kesäkuuta 2007. Näytelmän dramatisoi Helena Anttonen, ja sen ohjasi Petteri Sallinen. Rooleissa olivat muun muassa Anu Hälvä (Julia Sorokina), Marjukka Halttunen (Lyyli Rampala, Kitty Brissac), Pekka Autiovuori (Boris Benois) ja Tarja Markus (Olga Kusevitski, sisäkkö Natalia). 

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**

Kirjan tapahtumapaikkoja ja henkilöitä
--------------------------------------

Tornatorin tehtaan johtaja Eugen Wolff on karkotettu maasta, koska hän oli johtamassa suomalaisten lähetystöä, joka vastusti venäläistämistoimia. Hänen poissa ollessaan tehtaasta vastaa apulaisjohtaja Olsson. Tornatorin tehdastyöläiset asuvat perheineen Ritikanrannassa. Tilaa ei ole runsaasti, mutta asuinkasarmi on uusi ja viihtyisä. Tornatorin puutarhurina toimii Nikolai Kuzmin. Hän on venäläissyntyinen, eikä hänen anoppinsa, Ruokolahdella asuva Lyyli Rampala, ole koskaan hyväksynyt että tytär nai ryssän. Nikolailla ja Elviira Kuzminalla on 15-vuotias tytär Anna Kristiina. Nikolain äiti, leskirouva Jekaterina Kuzmina, asuu Vuoksen rannalla suuressa keltaisessa talossa. Hänen naapurinaan on Abraham Hölttä, Varpasaaren kalastusmajan soutaja ja vartija. 

Inkerinmaalla Tammikartanossa eletään aivan toisenlaista elämää. Kreivi Konstantin Benois ja hänen vaimonsa kreivitär Darja Benois suunnittelevat matkaa Imatralle. Matkan todelliset syyt pidetään useimmilta salassa. Kreivittären seuraneidiksi on palkattu helsinkiläinen Julia Sorokina, jonka täti Sofia on ollut Tammikartanossa töissä jo parina kesänä. Lähellä Tammikartanoa sijaitsee Osminon kartano, jossa asuvat Konstantin Benoisin yli 90-vuotiaat sedät Boris ja Leonid Benois sekä Leonidin vaimo Jevgenia. Kreivittären matka Imatralle kulkee Pietarin kautta. Siellä nuori Julia kohtaa suuriruhtinaita sekä itsensä Venäjän keisari Nikolai II:n. Keskustelun aiheeksi nousee useissa tilanteissa Suomen asema, varsinkin kun Helsingistä kantautuvat uutiset kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin murhasta. Isänmaallinen Julia uskaltautuu puolustamaan Suomea välillä hyvinkin kiivain sanoin.

Lähteet
-------

1. ↑  Imatran kesäteatteri Teatteri Imatra.  Arkistoitu 25.5.2007. Viitattu 28.5.2007.
Olkoon {\displaystyle L/K} K:n Galois'n laajennus Galois'n ryhmänään G. Asetetaan kaikille K:n alkuideaaleille {\displaystyle {\mathfrak {p}}}, jotka ovat haarautumattomia L:ssä, {\displaystyle ({\mathfrak {p}},L/K):=\{({\mathfrak {P}},L/K)|{\mathfrak {P}}|{\mathfrak {p}}\}}. Tämä on G:n konjugaattiluokka.

**Tšebotarevin tiheyslause**: Olkoon {\displaystyle L/K} lukukuntien äärellinen laajennus Galois'n ryhmänään G ja olkoon C G:n konjugaattiluokka. Tällöin niiden K:n alkuideaalien joukko, jolle {\displaystyle ({\mathfrak {p}},L/K)=C}, on Dirichlet'n tiheys {\displaystyle |C|/|G|} kaikkien K:n alkuideaalien joukossa. Erityisesti jos G on Abelin ryhmä, kaikilla kiinnitetyillä {\displaystyle \tau \in G}, joukon K niiden alkuideaalien {\displaystyle {\mathfrak {p}}} joukolla, jolle {\displaystyle ({\mathfrak {p}},L/K)=\tau }, on tiheys {\displaystyle (G:1)}.

Lause todistetaan yleensä luokkakuntateorian avulla, mutta lauseelle on esitetty myös alkeellisia todistuksia (Fried, Jarden:Field Arithmetic) samoin kuin algebralliseen lukuteoriaan perustuva todistus (Schoof: Catalan's Conjecture).

Lähteet
-------

* Milne, J. S.: *Class field theory*.
**Albert Stewart Meek** (1871 Lontoo – 1943) oli englantilainen luonnontieteilijä ja lintujen keräilijä.

Meekin isä oli lontoolainen kauppias. Vuonna 1893 Albert Meek matkusti Australiaan ja asui jonkin aikaa George Barnardin *Coomooboolaroo*-karjatilalla, jossa oli nykyisin hävinneen paratiisikaijan (*Psephotus pulcherrimus*) ainoa australialainen esiintymispaikka. Vuonna 1894 Meek palasi Englantiin ja ryhtyi keräämään lintuja ja hyönteisiä Walter Rothschildille, ensin Englannissa, sitten Australiassa ja myöhemmin muualla Oseaniassa, eritoten Salomonsaarilla, Uudessa-Guineassa ja Bougainvillessä. 18 vuotta kestäneen keräilyn lisäksi hän ryhtyi välittämään sulkia ja hyönteisiä.

Töyhtöpyykyyhky
Vuonna 1904 Meek matkusti Choiseuliin Salomonsaarille, missä hän ampui maailmankaikkeuden viimeiset kuusi töyhtöpyykyyhkyä (*Microgoura meeki*). Retkeillessään Uudessa-Guineassa 1906 Meek ampui ensimmäisen (*Ornithoptera alexandrae*) yksilön, maailman suurimman perhosen. Vieraillessaan Papualla Meek laski, että päällikön sulkapäähineeseen tarvittiin vähintään 23:n tapetun paratiisilinnun sulat.

Meekin linnunnahka- ja hyönteiskokoelmat kuuluvat British Museumin luonnonhistoriallisen museon tärkeimpiin kokoelmiin. Meekin keräämiä näytteitä on esillä myös American Museum of Natural Historyssa New Yorkissa.

Lähteet
-------

* Andrew Isles Natural History Books (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ilkka Marttila** (s. 15. syyskuuta 1956) on suomalainen jalkapallovalmentaja, valmentajakouluttaja ja entinen pelaaja. Marttila valmentaa tällä hetkellä Oulu Nice Socceria, joka pelaa Naisten liigassa. Kaudella 2008 hän valmensi Suomen Ykkösessä pelannuta PS Kemiä. Marttila valittiin vuonna 2008 Ykkösen herrasmiesvalmentajaksi sekä vuoden jalkapallovalmentajaksi Pohjois-Suomessa.

Marttilan kasvattajaseura on OLS, josta hän edelleen siirtyi Ruotsiin Luleå SK:hon ja takaisin Ouluun OTP:hen. Pääosan urastaan Marttila pelasi ruotsalaisessa IFK Luleåssa ja vielä kauden 1987 Boden BK:ssa, jonka jälkeen hän siirtyi valmennustehtäviin.

Tämän hetkinen asuinpaikka on Oulu, jossa hän on työskennellyt kahvimyynnin parissa. Hänellä on myös oma yritys, Liikunta- ja valmennuspalvelut Top Form. Ilkka on myös FISAF Personal Trainer. Hän on toiminut vuodesta 2003 alkaen Palloliiton liittokouluttajana Pohjois-Suomen alueella. 

Marttila on mukana kunnallispolitiikassa ja vuosina 2005–2013 hän on Oulun kaupungin liikelaitoksen Oulun Serviisin johtokunnassa.Vuosina 2005–2009 hän oli Oulun liikuntalautakunnan varajäsenenä ja 2010–2013 Oulun kaupungin Liikelaitosten johtokunnan varajäsenenä.

Rotary-toiminta on lähellä Ilkka Marttilan sydäntä. Hän on Oulussa Tuiran RK:n jäsen ja vuoden 2010–2011 klubin presidentti. Rotary-piirin 1400 aluekuvernöörinä hän toimii vuodet 2011–2014.

Lähteet
-------

* Juusola, Tapani: PS Kemi Marttilan komentoon.  *Pohjolan Sanomat*, 7.11.2007, s. 16.
**Sergei Konstantinovitš Tumanski** (ven. Сергей Константинович Туманский, 21. toukokuuta 1901 – 9. syyskuuta 1973) oli neuvostoliittolainen lentokonemoottorien suunnittelija.

Valmistuttuaan insinööriksi hän toimi vuodet 1931–1938 ja jälleen vuonna 1940 Lentokonemoottori-instituutissa, joka oli osa 
Lentokonemoottoritehdas 29:ää. Vuonna 1943 hän nousi Mikulinin suunnittelutoimiston kakkosmieheksi. Vuonna 1955 hänestä tuli sen pääsuunnittelija ja 1956 pääinsinööri, joissa tehtävissä hän jatkoi kuolemaansa asti. Toimisto OKB-300 kantoi hänen nimeään, Tumanski.

Tumanski oli merkittävässä asemassa, kun kehitettiin suihkuvoimalaitteita yliäänilentoa varten. Hänen voimalaitteitaan käytettiin esimerkiksi MiG-21-hävittäjässä, jossa oli R-11 F-300, ja MiG-25-hävittäjässä, jossa oli Tumanski R-31. Molemmat lensivät 2–3 Machin nopeudella. 

Vuonna 1946 hän sai valtionpalkinnon ja vuonna 1957 sosialistisen työn palkinnon ja Lenin-palkinnon. Hänestä tuli Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen vuonna 1964.
Johannes Paavali I valintansa jälkeen.
**Vuoden 1978 ensimmäinen konklaavi** eli paavin valitseva kardinaalien kokous pidettiin 25. elokuuta-26. elokuuta 1978. Konklaavissa valittiin seuraaja kuolleelle paavi Paavali VI:lle.

Konklaavin taustaa
------------------

Vuoden 1978 ensimmäisessä konklaavissa Sikstuksen kappeliin kokoontui silloin ennätysmäärä kardinaaleja, 111 kappaletta. Edellinen paavi Paavali VI oli kieltänyt kaikkia yli 80-vuotiaita kardinaaleja osallistumasta paavinvaaliin, joten viisitoista kardinaalia joutui jäämään äänestyksen ulkopuolelle.

Konservattivien pääehdokkaana konklaavissa oli Giuseppe Siri -niminen kardinaali ja Genovan arkkipiispa. Hänen vastaehdokkaikseen ilmaantuivat ensimmäisellä äänestyskierroksella kardinaalit Albino Luciani, Sergio Pignedoli, Sebastiano Baggio ja Franz König.

Konklaavin kulku
----------------

Ensimmäisellä äänestyskerralla pääehdokkaiksi vakiintuneet saivat seuraavanlaisen kanntuksen: Giuseppe Siri 25 ääntää, Albino Luciani 23 ääntä, Sergio Pignedoli 18 ääntä, Sebastiano Baggio yhdeksän ääntä ja Franz König kahdeksan ääntä. Seuraavan äänestyskierroksen jälkeen Luciani sai jo 53 ääntä, kun taas Sirin äänisaalis jäi kahteenkymmeneenneljään. Myös Pignedolin äänimäärä oli laskenut kolmella ja lisäksi vaaliin oli ilmaantunut uusi ehdokas, neljä ääntä saanut ja seuraavassa konklaavissa tuleva paavi Karol Wojtyla. Seuraavissa äänestyksissä Luciani otti selvän eron vastaehdokkaisiin ja hänet valittiin 26. elokuuta uudeksi paaviksi ja hän otti nimekseen Johannes Paavali I.

Lähteet
-------

1. ↑  Tiedot konklaavin kulusta perustuvat David Yallopin kirjaan *In God's name*. Yallopin hankkimien tietojen luotettavuutta ei voida varmistaa. Kaikki saatavilla olevat tiedot kuitenkin pohjautuvat hänen kirjaansa ja useat tietokirjat käyttävät Yallopin kirjaa lähteenään ja esittävät samat tiedot mitkä siinäkin esitetään.

Paavillinen tunnusPaavin valinneet konklaavit 1900-luvulla
1903 · 1914 · 1922 · 1939 · 1958 · 1963 · 1978 (ensimmäisen kerran) · 1978 (toisen kerran)
**Venäjän edustuston paritusjuttu 2005** on oikeusjuttu, jossa tuomittiin 42-vuotias Tatiana Viitanen kahden vuoden ja kolmen kuukauden ehdottomaan vankeuteen törkeästä parituksesta ja parituksesta. Oikeus piti toimintaa ammattimaisena ja hyvin järjestäytyneenä. Viitanen välitti Venäjän kaupallisen edustuston omistamia asuntoja Helsingin kantakaupungissa lähinnä venäläisen prostituoitujen käyttöön. Rikokset olivat tapahtuneet vuosina 2003 ja 2004.

Asuntoja oli kerrallaan puolenkymmentä ja poliisin varmuudella prostituoiduiksi tunnistamia naisia yhteensä parikymmentä. Naapurien mukaan miehiä kävi useita päivässä asunnoissa.

Tuomiosta valitettiin Helsingin hovioikeuteen, joka ei muuttanut tuomiota. Viitanen kuitenkin pakoili oikeutta, kenties hän on poistunut maasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Etelä-Suomen sanomat 1.7.2005: Venäläisnainen vankilaan edustuston paritusjutussa
* Ilta-Sanomat 28.7.2005: Venäjän edustuston paritusjutussa tuomittu paossa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Saapashousut** (puhekielessä **pussihousut**) ovat erityisesti saappaiden kanssa käytettäväksi tarkoitettu housutyyppi, jonka lahkeet ovat alaosasta kapeammat ja reisien kohdalta sivulle päin pussimaisesti levenevät. Lahkeensuita voidaan lisäksi kuroa erityisillä lahkeenpitimillä. Lahkeensuissa voi olla jalan alle pujotettavat lenkit. Toisinaan saapashousujen takamus ja/tai polvet on vahvistettu nahkapaikoin.

Kuvassa oikealla: pussihousut Bulgarian kansalliskaartin sotilaalla.
Saapashousut toimivat sotilaiden arvoaseman toissijaisina tunnuksina osana univormua erottuessaan suorista housuista. Suomen puolustusvoimien 1930–1950-luvuilla käyttämään kenttäpukuun m/36 kuuluivat saapashousut ratsastavilla aselajeilla sekä upseeristolla ja kanta-aliupseereilla miehistön käyttäessä suoria housuja.

> »Kaik vanha rytky vaiheteta uussi. Tule joka miähel pussihousukki.»   
> (Väinö Linna: Tuntematon sotilas, ensimmäinen luku / II - Kersantti Urho Hietanen)
> 
> 

Saapashousut saattoivat Suomessa kuulua ajurien, vielä taksiautoilijoidenkin asuun 1920-luvulla.

Saapashousujen materiaali on vaihdellut ajankohdan ja valmistajan mukaan. Suomessa materiaalina on käytetty ainakin puuvillaa, villaa (kuten sarkaa), diagonaalia, teryleeniä ja kreppinylonia.

Lähteet
-------

* Leskinen, Jari & Juutilainen, Antti (toim.), artikkelin kirjoittaja Marko Palokangas: "Jalkaväen aseistuksen ja sotavarustuksen kehittyminen 1941-1945", *Jatkosodan pikkujättiläinen*, s. 89-102. Helsinki: WSOY, 2005. ISBN 951-0-28690-7.

### Viitteet

1. ↑  Palokangas 2005, 90
2. ↑  Kuvan "Keravalaisia taksiautoilijoita" teksti, muistaja.fi[vanhentunut linkki]
3. ↑  Museotietokanta Kantapuu: hakusana saapashousut[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kantapuu.fi hakusana saapashousut[vanhentunut linkki]
Tadeusz Sołtyk
**Tadeusz Sołtyk** (30. elokuuta 1909 Radom – 14. heinäkuuta 2004 Varsova) oli puolalainen lentokonesuunnittelija.

Sołtyk valmistui insinööriksi vuonna 1934 Varsovan teknillisen yliopiston koneinsinööriosastolta ja alkoi työskennellä PZL-yhtiössä suunnittelijana. Hän osallistui PZL 23 Karaś- ja PZL.46 Sum -lentokoneiden suunnitteluun. Vuonna 1939 hän oli pääsuunnittelijan Stanisław Praussin kakkosmies. 

Sołtyk osallistui toisen maailmansodan alussa Saksan hyökkäyksen torjuntayrityksiin mm. Kockin taistelussa syyskuussa 1939. Hän jäi vangiksi mutta pakeni ja piileskeli Puolan maaseudulla sodan ajan. Vuonna 1944 Neuvostoliiton vapautettua Puolan Saksan miehityksestä Sołtyk organisoi Lublinissa kokeellisen lentokonesuunnittelutoimiston (LWD) ja toimi sen johtajana.

Vuonna 1949 Sołtyk perusti Varsovan ilmailuinstituutin. Vuonna 1952 hän perusti sinne lentokoneiden suunnittelutoimiston. Vuonna 1955 ensimmäisen koulutuslentokoneen, PZL TS-8 Bies:n, prototyyppi oli valmis testeihin, ja sen valmistus alkoi vuonna 1957. Lentokone saavutti heti kolme maailmanennätystä. Sołtyk suunnitteli Puolan ensimmäisen suihkukoneen PZL TS-11 Iskra jatkokoutuskoneen, ja koelensi sen itse vuonna 1960. Iskra oli tarkoittetu Varsovan liiton koulukoneeksi, mutta tšekkoslovakialaisen Aeron L-29 voitti tämän kilvan. Puolan ilmavoimat osti Iskraa, ja konetta myytiin myös Intian ilmavoimille.

Vuodesta 1967 alkaen Sołtyk työskenteli Automaatioalan teollisen instituutin johtajana. Tämän jälkeen hän työskenteli vain laivojen automaatiojärjestelmien parissa.
Hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1992.

Tadeusz Sołtyk luennoi Łódźin, Gdańskin ja Varsovan teknillisissa korkeakouluissa ja asevoimien teknillisessä akatemiassa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tadeusz Sołtyk** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Kathleen "Kathy" H. Liebert** (s. 1. lokakuuta 1967, Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän on ensimmäinen nainen, joka on voittanut pokeriturnauksen jossa on ollut vähintään 5 000 dollarin turnausmaksu (*buy-in*). Hän on myös ensimmäinen nainen, joka on voittanut pokeriturnauksen, jonka ykköspalkinto on miljoona dollaria. Liebert oli myös pitkään eniten turnauspalkkioita voittanut naispelaaja. Kesäkuun 2014 alussa sijoitus tilastossa oli 2..

Liebert varttui Long Islandilla New Yorkissa. Hän opiskeli liiketaloutta Marist Collegessa Poughkeepsiessa. Valmistuttuaan Liebert pääsi töihin Dun & Bradstreetille, mutta erosi ansaittuaan osakekaupoilla.

Liebert aloitti pokeriammattilaisuutensa low-limit peleissä ja palkattuna pelaajana (*prop player*) Coloradossa vuonna 1991. Aloitettuaan turnauspelaamisen vuonna 1994 hän oli rahasijoilla useissa World Series of Pokerin turnauksissa, mutta uran suurvoitto tuli ensimmäiseltä Party Poker Million -risteilyltä. Maaliskuussa 2002 käydyn turnauksen sisäänosto oli 8 000 dollaria ja ykköspalkinto miljoona dollaria. Sittemmin Liebert on menestynyt muun muassa World Poker Tourilla, jossa hän on ollut finaalipöydässä kuusi kertaa(lisäksi kerran naisten kutsukilpailussa). Marraskuun 2006 WPT World Poker Finalsin viides tila toi 257 579 dollaria palkintorahoina. WPT:n viidennellä tuotantokaudella hän oli toinen Bay 101 Shooting Star -turnauksessa (palkintosumma 550000 dollaria) ja kolmas North American Poker Championshipissä Kanadassa (277 684 dollaria).

Kathy Liebert on voittanut urallaan yhden WSOP-rannekkeen. Toukokuussa 2004 pelatun $1,500 Limit Hold'em Shootout -turnauksen ykköspalkinto oli 110 180 dollaria. Tämän lisäksi hän on kahdesti ollut toinen. WSOP:n pääturnauksessa Liebert on kahdesti ollut seitsemästoista (1998 ja 2000).

Liebert oli mukana GSN:n pokeriohjelmassa *Poker Royale: Battle of the Sexes*, jonka hän myös voitti.

Liebert toimii näyttelijä James Woodsin pokerivalmentajana. Tammikuussa 2010 Liebertin pokeriuran turnausansiot ylittivät 5,6 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. ↑   : Kathy Liebert WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 25. tammikuuta 2010.
2. ↑
3. ↑  The Hendon Mob - Women's All Time Money List
4. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  WPT Kathy Liebert *worldpokertour.com*.  Arkistoitu 31.1.2010. Viitattu 25.1.2010.
6. ↑   : Kathy Liebert stats The Hendon Mob. Viitattu 25. tammikuuta 2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
* WPT:n profiili
* Kathy Liebert The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee jalkapalloilija Alexis Ruano Delgadoa. Etunimistä Aleksis ja Alexis kerrotaan artikkelissa Aleksis, jossa myös luetellaan muita samannimisiä henkilöitä.*

**Alexis Ruano Delgado** eli **Alexis** (s. 4. elokuuta 1985 Málaga, Málagan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavaa Alavésia.

Ura
---

Alexis on Málagan kasvatti, ja aloitti ammattilaisuransa kaudella 2001–2002 seuran tuolloin Tercera Divisiónissa pelanneessa B-joukkueessa. Kauden päätteeksi joukkue nousi Segunda División B:hen ja kauden 2002–2003 jälkeen edelleen Segunda Divisióniin. Málagan edustusjoukkueessa ja pääsarja Primera Divisiónissa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 15. helmikuuta 2004 Espanyolia vastaan. Málagan pudottua pääsarjasta Alexis siirtyi kaudeksi 2006–2007 Getafeen, jossa hän keräsi runsaasti huomiota hyvillä peliesityksillään ja herätti muun muassa Real Madridin mielenkiinnon.

Kesällä 2007 Alexis siirtyi kuusivuotisella sopimuksella Valenciaan. Hänen ensimmäinen kautensa Valenciassa oli rikkonainen, sillä marraskuussa saatu polvivamma piti hänet poissa kentältä usean kuukauden ajan. Hän tervehtyi kuitenkin sopivasti ennen huhtikuussa pelattua Espanjan cupin loppuottelua, jossa hän teki voittomaalin entistä seuraansa Getafea vastaan.

24. elokuuta 2010 Alexis teki kuusivuotisen sopimuksen Sevillan kanssa. Hänestä maksettiin 5 miljoonan euron siirtokorvaus.

Alexis kuului Espanjan nuorten maajoukkueeseen vuosien 2003 ja 2005 maailmanmestaruuskilpailuissa. Joukkue sijoittui hopealle vuonna 2003.

Saavutukset
-----------

* Nuorten maailmanmestaruushopea: 2003
* Espanjan cup: 2008

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  Ficha del jugador LFP. Viitattu 9.3.2007.
2. ↑  García Quilón, agente de Alexis: "El Real Madrid está interesado en él" Marca. Viitattu 18.4.2008.
3. ↑  Alexis confirma su marcha al Valencia por seis temporadas Marca. Viitattu 16.5.2007.
4. ↑  Alexis puede estar tres meses de baja Marca. Viitattu 18.4.2008.
5. ↑  Campeón de la Copa del Rey 2008 Marca. Viitattu 18.4.2008.
6. ↑  Alexis firma con el Sevilla por seis temporadas Marca. Viitattu 24.8.2010.
7. ↑  Brazil defeat plucky Spain to take title (Arkistoitu – Internet Archive) FIFA. Viitattu 9.3.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Alexis Football Database -sivustolla (englanniksi)
Tadžikistanin lippu.
Tadžikistanin lippu vuosina 1991–1992, joka oli samanlainen kuin Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu, mutta ilman sirppi ja vasara -tunnusta.
**Tadžikistanin lippu** on Tadžikistanin tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 24. marraskuuta 1992 ja sen mittasuhteet ovat 1:2. Lipun värit ovat samat kuin entisen Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan lipussa, eli punainen, valkoinen ja vihreä. Punainen on voiton ja auringon symboli, valkoinen kuvaa maan tärkeintä viljelykasvia, puuvillaa ja vihreä taasen maan antimia. Valkoisessa kentässä lipun keskellä on maan täydellistä itsenäisyyttä kuvaava kultainen kruunu. Kruunun yläpuolella on kaaressa seitsemän viisisakaraista tähteä. Numero seitsemän ilmentää tadžikkien kulttuurissa inhimillisiä hyveitä. Taivaassa oli legendan mukaan seitsemän hedelmätarhaa, joita erotti seitsemän vuorta ja jokaisen vuoren huipulla oli tähti. Kuvio kuvaa kokonaisuutena kaikkien luokkien yhtenäisyyttä ja kaikkien kansojen ystävyyttä.

Katso myös
----------

* Tadžikistanin vaakuna
* Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu

Lähteet
-------

1. ↑  Johnson Barker, Brian: *Maailman liput*, s. 78. Gummerus, 2006. ISBN 951-20-7135-5.

Aasian valtioiden liput

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afganistan | Arabiemiirikunnat | Armenia | Azerbaidžan | Bahrain | Bangladesh | Bhutan | Brunei |
| Etelä-Korea | Filippiinit | Georgia | Indonesia | Intia | Irak | Iran | Israel |
| Itä-Timor | Japani | Jemen | Jordania | Kambodža | Kazakstan | Kiina | Kirgisia |
| Kuwait | Laos | Libanon | Malediivit | Malesia | Mongolia | Myanmar | Nepal |
| Oman | Pakistan | Pohjois-Korea | Qatar | Saudi-Arabia | Syyria | Singapore | Sri Lanka |
| Tadžikistan | Taiwan | Thaimaa | Turkki | Turkmenistan | Uzbekistan | Venäjä | Vietnam |
**Alex Jacob** (s. 27. lokakuuta 1984, Houston, Teksas) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän on opiskellut taloutta ja matematiikkaa Yalen yliopistossa.

Jacob tuli pokeriyleisön tietoisuuteen sijoituttuaan toiseksi World Poker Tourin (WPT) Foxwoods Poker Classic -turnauksessa huhtikuussa 2006. Jacob ansaitsi Victor Ramdinin voittamassa turnauksessa 655 507 dollaria. Lokakuussa 2006 Jacob saavutti uransa toistaiseksi suurimman voiton Yhdysvaltain pokerimestaruuskilpailun, United States Poker Championshipin 9 700 dollarin no limit hold'em -turnauksessa. Ykköspalkinto oli 878 500 dollaria. Maaliskuussa 2007 Jacob voitti Ultimate Poker Challenge Championship -turnauksen ja ansaitsi 105 380 dollaria.

World Series of Pokerin (WSOP) vuoden 2006 turnauksissa Jacob sijoittui neljästi rahoille. Parhaimmillaan hän oli neljäs John Galen voittamassa 2 500 dollarin pot limit hold'em -turnauksessa. Seuraavana vuonna tuloksena oli kolme rahasijaa ja Cairan O'Learyn voittaman 1500 dollarin no limit hold'em turnauksen kolmostila.

Elokuussa 2007 Jacobin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,1 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. ↑   : Alex Jacob WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 10. elokuuta 2007.
2. ↑   : Alex Jacob stats The Hendon Mob. Viitattu 10. elokuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* WPT:n profiili
* Chuck Ansbacher: Alex Jacob Will Have His Day  20.7.2006. PokerListings.com. Viitattu 15. toukokuuta 2007.
* Alex Jacob The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Ylempi Fort Garry vuoden 1870 alkupuolella
Ylempi Fort Garry nykyään
**Fort Garry**, tunnetaan myös nimellä **Ylempi Fort Garry**, oli Hudson's Bay Companyn toimipiste ja turkiskaupan keskus Redjoen ja Assiniboinejoen yhtymäkohdassa, jossa sijaitsee nykyään Winnipegin kaupunki. 

Toimipiste oli alun perin North West Companyn omistama ja tunnettiin nimellä Fort Gibraltar, kunnes vuonna 1822 yhtiöiden sulautettua toimintansa sen nimi muutettiin Fort Garryksi. Nimensä Fort Garry sai Hudson's Bay Companyn kuvernöörin Nicholas Garryn mukaan. Fort Garry oli osa Red River Colonya, kunnes vuoden 1826 kevättulva tuhosi sen. Hudson's Bay Company rakennutti toimipisteen uudelleen vuonna 1835 ja nimesi sen Ylemmäksi Fort Garryksi (*Upper Fort Garry*) erottaen sen Alemmasta Fort Garrystä (*Lower Fort Garry*), joka oli perustettu vuonna 1831 35 kilometriä alavirtaan. Uutta toimipistettä käytettiin jossain määrin turkiskaupan toimipisteenä, mutta sen päätarkoitus 1800-luvun loppupuolella oli toimia hallinnollisena keskuksena Hudson's Bay Companyn toiminnoille alueella. Red River Colonyn hallitus ja lähinnä Hudson's Bay Companyn työntekijöistä koostuva Assiniboian valtuusto kokoontuivat myös Fort Garryssä. 

Vuonna 1869 Hudson's Bay Company luopui turkiskauppamonopolistaan. 

Fort Garry vallattiin vuosien 1869 ja 1870 vaihteessa tapahtuneessa Redjoen kapinassa. Kapinassa métis-kansa, johtajanaan Louis Riel, joka oli myöhemmin perustamassa nykyistä Manitoban provinssia, nousi Kanadan hallitusta vastaan. 

Kapinan jälkeen alueen västömäärä jatkoi kasvamistaan. Vuonna 1874 Winnipegin kaupunki perustettiin ja Fort Garry -nimi poistui käytöstä. Vuoden 1880 loppupuolella suurin osa rakennuksista purettiin pääkadun suoristamisen johdosta. Fort Garrystä on säilynyt tähän päivään asti ainoastaan pääportti. Myös nimi *Fort Garry* on edelleen käytössä yhdistysten, yritysten, paikkojen ja kadunnimissä. Esimerkiksi yksi Winnipegin kaupunginosista on nimetty Fort Garryksi, ja hotelli alkuperäisen sijainnin läheisyydessä on nimetty Fort Garry Hoteliksi (sen rakensi alkujaan Grand Trunk Pacific Railway). Hotellia reunustavat kadut on nimetty Fort- ja Garry-kaduiksi. Myös monet yritykset käyttävät nimeä, kuten Fort Garry Industries ja Fort Garry Brewing Company. Winnipegissä sijaitseva Kanadan armeijan reserviosasto on nimetty puolestaan The Fort Garry Horseksi.

Lähteet
-------

* Garry, Nicholas. *Diary of Nicholas Garry, Deputy-Governor of the Hudson's Bay Company from 1822-1835. A Detailed Narrative of His Travels in the Northwest Territories of British North America in 1821*. 1900.
**Meymac** on kunta keskisessä Ranskassa Corrèzen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Alueen politiikassa vaikutti ennen presidentiksi tulemistaan Jacques Chirac.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä on 1100-luvulla perustettu luostari Abbaye Saint-André de Meymac, joka kuuluu Ranskan historiallisiin monumentteihin. Luostarissa on nykyään kaksi museota. Arkeologinen museo on nimetty Marius Vazeilles'n mukaan. Hän oli paikallinen arkeologi, joka keräsi ympäröivältä Millevachesin ylängöltä (*Plateau de Millevaches*) historiallista esineistöä. Toinen museoista on vuonna 1979 perustettu nykytaiteen museo *Centre d'art contemporain*.

Luostari Saint-André de Meymac

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Tour de France 2016
3. ↑  Correzen matkailusivut[vanhentunut linkki]
4. ↑  Centre d'art contemporain (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Meymac** Wikimedia Commonsissa
**Ilmari "Illu" Piilonen** (1917–1999) oli suomalainen Konginkankaalla asunut pienviljelijä ja sotainvalidi joka näytteli monissa Mikko Niskasen elokuvissa.

Piilosella oli pientila Konginkankaan Koivulassa, Lapinnimen rannalla. Hänen vaimonsa kuoli varhain ja Piilonen jäi yksin huoltamaan kuutta lastaan. Hän oli elokuvaohjaaja Mikko Niskasen ystävä, oli mukana rakentamassa Niskasen ateljeekotia Käpykoloa Konginkankaalle, toimi illanvietoissa viulua soittavana pelimannina sekä kulki Niskasen mukana matkoilla Suomessa ja ulkomailla. Niskanen teki hänestä Ruotsin televisiolle 12 minuutin pituisen lyhytelokuvan *Illu, Rantojen Keisari*. Piilonen esiintyi myös Mikko Niskasen vuonna 1973 ohjaaman neliosaisen *Pienviljelijöitä* dokumenttisarjan kolmannessa osassa *Pellot paketissa*.

Elokuva- ja tv-rooleja
----------------------

* Laulu tulipunaisesta kukasta (1971), tukkilainen sekä muusikko Illu ja Risti duon mandoliininsoittaja
* Kahdeksan surmanluotia (1972), riistapäällikkö
* Pulakapina (1977), piirieläinlääkäri Engelberg
* *Odotus* (1980), sepitteellinen lyhytelokuva alkoholin vaaroista liikenteessä
* Tullivapaa avioliitto (1980), soittaja laiturilla
* Rauta-aika (1982), seppä

Lähteet
-------

1. 1 2  Mikon matkassa XIX : Ilmari Piilonen ja Sulo Hokkanen -ystävät hyvässä ja pahassa, Äänekosken kaupunkisanomat 4.2.2018
2. ↑  Mikko Niskanen: Pienviljelijöitä, Yle Elävä arkisto
3. ↑  EloNet : Ilmari Piilonen


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Vladimir Voronin.
**Vladimir Ivanovitš Voronin** (ven. Влади́мир Ива́нович Воро́нин; 17. lokakuuta (J: 5. lokakuuta) 1890 Suma – 18. lokakuuta 1952 Karanmeri) oli venäläinen merikapteeni ja arktisen alueen tutkija. 

Vladimir Voronin syntyi vanhaan pomorilaissukuun. Kahdeksanvuotiaasta lähtien hän osallistui turskankalastukseen Muurmannin rannikolla. Vuonna 1912 hän valmistui Vienan Kemin merenkulkukoulusta ja työskenteli perämiehenä Vienanmerellä. Vuonna 1916 Voronin valmistui Arkangelin merenkulkuopistosta. Vuoden 1918 alussa hän haavoittui saksalaisen sukellusveneen hyökkäyksessä Vaitolahdessa. Samana vuonna hänestä tuli merikapteeni.

1920-luvulla Voronin omistautui arktisten alueiden tutkimukselle. Vuonna 1928 hän osallistui *Sedov*-jäänmurtajalla Umberto Nobilen *Italia*-ilmalaivan etsintöihin. Vuosina 1929–1930 hän johti Otto Schmidtin kanssa tutkimusretkiä Frans Josefin maan ja Severnaja Zemljan seuduille. Vuonna 1932 hän purjehti *Sibirjakov*-jäänmurtajalla ensimmäisenä Koillisväylän läpi yhden purjehduskauden aikana. Vuosina 1933–1934 Voronin toimi *Tšeljuskin*-laivan ja vuosina 1934–1938 *Jermak*-jäänmurtajan kapteenina. Toisen maailmansodan aikana hän saattoi tavarakuljetuksia Murmanskiin. Vuosina 1946–1947 hän johti Neuvostoliiton ensimmäistä tutkimus- ja valaanpyyntimatkaa Etelämantereelle ja Eteläiselle jäämerelle. Vuodesta 1947 lähtien Voronin työskenteli Koillisväylällä *Stalin*-jäänmurtajan kapteenina. Hän kuoli äkillisesti laivan komentosillalle.

Voronin oli Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean jäsen ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustaja vuosina 1946–1950. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1952.

Voronin on palkittu Leninin kunniamerkillä. Hänen mukaansa on nimetty yksi Karanmeren pohjoisista saarista, Novaja Zemljan lahti, jäätikkö ja niemi Frans Josefin maassa sekä lahti Etelänapamantereen rannalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Severnaja entsiklopedija*, s. 166. Moskva: Jevropeiskije izdanija, 2004. ISBN 5-98797-001-6.
2. 1 2 3 4  *Karelija: entsiklopedija. Tom 1*, s. 230. Petrozavodsk: Petropress, 2007. ISBN 978-5-8430-0123-0.
3. ↑  *Bolšoi entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 245. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1991. ISBN 5-85270-015-0.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Magne Arnfinn Thomassen** (s. 1. toukokuuta 1941 Melhus) on entinen norjalainen pikaluistelija. Hän oli maailman kärkiluistelijoita 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa.

Thomassen aloitti pikaluistelu-uransa kaudella 1958–1959 juniorisarjoissa. Kansainvälisen uransa hän aloitti vuoden 1962 EM-kisoissa sijoittuen 12:nneksi ja MM-kisoissa 15:nneksi. Varsinainen läpimurto tapahtui seuraavana vuonna, kun Thomassen alitti kolmen muun norjalaisen kanssa Neuvostoliiton Boris Šilkovin 5 000 metrin maailmanennätyksen. Samana vuonna Thomassen sijoittui EM-kisoissa yhteispisteissä neljänneksi ja MM-kisoissa kuudenneksi. Seuraavan vuoden 1964 olympialaiset Innsbruckissa eivät olleet Thomassenille vielä menestyksekkäät, sillä sijoitukset olivat 500 metrillä 21. ja 1 500 metrillä 9. Olympiavuoden EM-kisoissa sijoitukseksi tuli kohtullisen hyvä kuudes sija.

Innsbruckin olympialaisten jälkeiset vuodet olivat pikemminkin heikompia kuin olympiavuotta edeltäneet läpimurtovuodet. Sen osoittavat sijoituksetkin – vuoden 1965 EM-kisoissa yhdeksäs ja MM-kisoissa kahdeksas, vuonna 1966 MM-kisoissa Thomassen karsiutui viimeiseltä matkalta loppusijoituksen ollessa 21. vuoden 1967 EM-kisoissa kuudes ja MM-kisoissa jälleen putoaminen viimeiseltä matkalta sijoittuen 17.

Varsinaiset mitalisijoitukset antoivat odottaa aina vuoteen 1968. Silloin Thomassen saavutti hopeaa Grenoblen 500 metrillä. Lisäksi hän sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi. Ennen olympialaisia hän teki uuden 1 500 metrin Davosissa aikaan 2.02,5. Saman vuoden MM-kisoissa hän saavutti vielä hopeaa yhteispisteissä maanmiehensä Fred Anton Maierin jäljessä. Vuoden 1968 erinomaisilla tuloksillaan hän lunasti yhteispisteiden kärkisijan hetkeksi ennen kuin Hollannin Kees Verkerk otti sen haltuunsa. Kaudeksi 1970 hän siirtyi Osloon kehittääkseen harjoitteluaan. Muutokset harjoittelussa johtivatkin menestykseen niin, että hän taisteli vuoden 1970 MM-kisoissa Hollannin Ard Schenkin kanssa mestaruudesta, mutta hävisi.

Seuraavat kaksi vuotta Thomassen jatkoi vielä uraansa. Hän saavutti pronssia ensimmäisissä sprintterien MM-kisoissa Yhdysvaltain West Allisissa.

Uransa jälkeen Thomassen on vaikuttanut synnyinseudullaan Melhusissa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 500 metriä: 39,8
* 1 000 metriä: 1.21,0
* 1 500 metriä: 2.02,5
* 3 000 metriä: 4.23,1
* 5 000 metriä: 7.22,3
* 10 000 metriä: 15.23,3

Lähteet
-------

1. ↑  Magne Thomassen sprt-refernce tietokannassa sports-reference.  Arkistoitu 9.11.2012. Viitattu 8.3.2015. (englanniksi)
2. ↑  Magne Thomassen speedskatingstats. Viitattu 3.3.2015. (englanniksi)
3. ↑  Magne Thomassen speedskatingstats-tietokannassa speedskatingbase.  Arkistoitu 22.2.2015. Viitattu 8.3.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Magne Thomassen** Wikimedia Commonsissa
**Brendon McNichol** on yhdysvaltalainen kitaristi. Hän soittaa usein myös lap steel -kitaraa. Brendon tunnetaan parhaiten entisenä Queens of the Stone Agen kitaristina, jossa hän oli vuosina 2000–2002. Muita hänen yhtyeitään ovat Masters of Reality ja Rattlebone.

1990-luvun alussa Brendon asui Hollywoodissa, Kaliforniassa. Hän aloitti soittamaan yhdessä kämppäkaverinsa Roger Deeringin kanssa, joka soitti bassoa sekä rumpali Kerry Furlongin kanssa. Kerry ja Brendon perustivat yhtyeen ja esiintyivät aluksi nimellä *The Drills*, mutta myöhemmin he vaihoivat nimeksi *Rattlebone*. Rattlebone julkaisi 5-raitaisen EP:n vuonna 1991. EP:n tuotti Dave Jerden. Brandon jätti Rattlebonen vuonna 1995.

Vuonna 1996 Brendon liittyi Masters of Realityyn, jonka johtohahmo oli Chris Goss. Brendon esiintyi heidän kanssaan kiertueilla ja live-albumilla *How High On The Moon: Live At The Viper Room*. Vuonna 2000 Joshua Homme tarvitsi toista kitaristia Queens of the Stone Agen kiertueelleen ja pyysi apua Chris Gossilta. Chris suositteli Brendonia. Brendon liittyi yhtyeeseen ja soitti keikoilla myös pianoa ja lap steel -kitaraa. Kiertueiden lisäksi hän oli mukana nauhoittamassa joitain Queens of the Stone Agen kappaleita studiossa. Brendon erosi Queens of the Stone Agesta hieman Songs for the Deaf -albumin nauhoitusten jälkeen. Nykyään Brendon työskentelee kitaroiden valmistajana.
**Willie Johnson** (s. 1913 – k.1980) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi (häntä ei pidä sekoittaa Blind Willie Johnsoniin).

Johnson syntyi Mississippin Senatobiassa. Hänet tunnetaan Howlin' Wolfin ensimmäisen levyttäneen yhtyeen kitaristina. Johnson käytti 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun alussa ensimmäisten blueskitaristien joukossa sähkökitaraa. Tämä uudenlainen soundi toi paljon huomiota Howlin' Wolfille. Johnson käyttää myös jonkinlaista särösoundia kitarassaan (joskaan hän ei ollut ainut tai ensimmäinen blueskitaristi, joka teki näin). Soundi on saatu aikaan varsinaisen särkijälaitteen sijaan vahvistimen volumenuppeja säätämällä (gain suuremmaksi kuin master volume, jolloin ääni särkyy). Näin aikaan saadun varhaisen särösoundin voi kuulla parhaiten moniäänisiä riffejä sisältävissä kappaleissa kuten "Everybody's in the Mood" ja "Mr. Highway Man". Yksiäänisesti soitettua särjettyä ääntä on hitaissa kappaleissa kuten "Wolf Is at Your Door" ja "My Baby Walked off". Tremoloefektiä on hyödynnetty puolestaan kappaleissa "California Blues" ja "California Boogie". Kun Howlin' Wolf muutti Chicagoon, hänen ei onnistunut saada Johnsonia mukaansa, vaan tämä jäi Memphisiin.

Willie Johnson kuoli Los Angelesissa 67 vuoden ikäisenä.
**Miquel Brown** (syntynyt noin 1945) on kanadalaissyntyinen näyttelijä ja laulaja. Hän tuli tunnetuksi 1980-luvun Hi-NRG -levytyksistään *So Many Men, So Little Time* sekä *He's a Saint, He's a Sinner*. Brownin etunimi kirjoitettiin alun perin muodossa "Michael", mutta hänen vanhempansa muuttivat sen Miqueliksi välttääkseen sekaantumisen miespuoliseen tuottajaan ja lastenkirjailijaan Michael Browniin. Nimen äänneasu pysyi ennallaan. Miquel Brownin tytär on näyttelijänä ja laulajana tunnettu Sinitta Malone.

Ura ja elämä
------------

Miquel Brown syntyi Montrealissa Kanadassa ja varttui Vancouverissa. Eräiden lähteiden mukaan hän syntyi Yhdysvaltain Detroitissa. Nuoruudessaan Brown opiskeli lääketiedettä George Washington Universityssä Washington D.C:ssä. Opiskeluaikanaan hän meni naimisiin ja sai tyttären, Sinitta Renet Malonen Seattlessa Washingtonin osavaltiossa. Brown jätti yliopisto-opinnot esiintyäkseen Sheilan osassa musikaalissa *Hair*.

Avioeronsa jälkeen vuonna 1973 Miquel Brown muutti Isoon-Britanniaan. Hän saavutti saarivaltakunnassa suosiota esiintymällä erinäisissä televisiotuotannoissa. 1976 hän näytteli Sister Annaa musikaalissa *Mardi Gras*. Tätä kautta hän pääsi tekemään ensimmäisen levytyksensä, *The First Time Around* ja levytyssopimuksen muusikko Alan Hawkshawn kanssa. Ensialbumi *Symphony of Love* (1978) oli Brownin kansainvälinen läpimurto. Levyllä olivat muun muassa sävelmät *Dancin' with the Lights Down Low*, *This is Something New to Me*, *The Day They Got Disco in Brazil* sekä *Do It* ja *Something Made of Love*. Yhdysvalloissa albumi nousi sijalle 26. Brown nautti erityistä suosiota sateenkaarikansan keskuudessa.

Vuonna 1983 Brown tapasi Ian Levinen ja Fiachra Trenchin. *Record Shack Records* -levy-yhtiön kanssa syntyi albumi *Manpower*, josta tuli Hi-NRG -klassikko. Ensimmäinen singlejulkaisu albumilta – *So Many Men, So Little Time* – oli kansainvälinen hitti. Vuonna 1985 ilmestyi *Close to Perfection* (tuottajana edelleen Levine). Se ei kuitenkaan ollut edeltäneen albumin kaltainen kaupallinen menestys. Levyltä julkaistiin singlehitit *Black Leather* ja *Close to Perfection*.

1990- ja 2000-luvuilla Miquel Brown on jatkanut työtään teatterituotantojen parissa ja näyttelyt myös eräissä elokuvissa. Vuonna 2005 esitettiin lontoolaisessa Bullion Room Theatressa tuotanto *Miquel Brown: The Lady, Her Loves and Her Lord*, yhden naisen revyy, jota luonnehdittiin "musiikilliseksi matkaksi halki Miquel Brownin elämän syntymästä nykyhetkeen".

Diskografia
-----------

* *Symphony of Love* (1978)
* *Manpower* (1983)
* *Close to Perfection* (1985)
* *The Best of Miquel Brown Hot Productions* (1991)

Aiheesta muualla
----------------

* Discogs.com
* Perfectpeople.net
*Tämä artikkeli käsittelee Vis-pistoolia. Sanan muita merkityksiä löytyy täsmennyssivulta.*

**Vis wz. 35** (**Pistolet Vis wzór 1935**, **ViS**) (lat. *vis - voima*) on puolalainen pistooli. Aseesta käytetään myös virheellisesti nimeä **Radom-pistooli**. Aseen kehittelivät puolalaiset asesuunnittelijat Piotr Wilniewczyc ja Jan Skrzypiński vuonna 1930. Suunnittelijat työskentelivät Fabryka Broni -asevalmistajan palveluksessa Radomissa johtaja Kazimierz Rawicz-Oldakowskin alaisuudessa. Aseen rakenne perustuu pääpiirteittäin amerikkalaisen asesuunnittelijan John Browningin Colt M1911A1 -pistoolin rakenteeseen.

Käytännön testeissä pistooli osoittautui toimivaksi ja Puolan armeija valitsi Vis-pistoolin pääpalvelupistoolikseen vuonna 1935. Natsi-Saksan vallattua maan Puolan offensiivin yhteydessä pistoolin valmistus jatkui miehitysvallan alaisuudessa. Saksalaiset joukot kuitenkin pelkäsivät että puolalaiset salakuljettavat pistoolin osia vastarintajoukoille ja tämän vuoksi piippujen valmistus ja loppukokoonpano siirrettiin Steyriin Itävaltaan. Asetta valmistettiin saksalaisille laskuvarjojoukoille ja poliiseille joukoille nimillä **9 mm Pistole 645(p)** ja **9 mm Pistole 35(p)**. Vuoteen 1945 mennessä pistoolia valmistettiin yhteensä noin 312 000–380 000 kappaletta.

Toisen maailmansodan päätyttyä vuonna 1945 myös Vis-pistoolin valmistus päättyi. Vuonna 1992 puolalainen asepaja valmisti kuitenkin pienen uusiotuotantoerän pistoolia keräilijöille.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vis wz. 35** Wikimedia Commonsissa

* Polish Firearms Page - Vis wz. 1935 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* world.guns.ru (englanniksi)
* Pistolet 9 mm wz.35 VIS (puolaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Vis pistol
**Morris LRC** (engl. *LRC - Light Reconnaissance Car*) oli Morris Motor Companyn valmistama toisessa maailmansodassa käytetty panssariauto. Morris Motor Company valmisti ajoneuvoa noin 2 200 kappaletta vuosina 1940 - 1944. Britannian armeija käytti Morris LRC:tä lähinnä tiedustelutehtävissä ja RAF Regimentin kalustossa lentokenttien suojeluun Afrikassa, Italiassa sekä Pohjois-Euroopassa. Brittiarmeijan lisäksi pieni määrä ajoneuvoja oli puolalaisten joukkojen käytössä.

Morris LRC:n sisätilaratkaisu oli erilainen kuin muissa saman ajan panssariautoissa. Miehistö istui ajoneuvossa vierekkäin niin että ajoneuvon kuljettaja istui keskellä ja ampujat kuljettajan kummallakin puolella. Morris LRC:n pääase oli Boys-panssarintorjuntakivääri ja lisäksi ajoneuvo oli varustettu Bren-konekiväärillä. Tavallisen mallin lisäksi ajoneuvosta valmistettiin aseistamaton tulenjohtoversio.

Mallit
------

Morris LRC:tä valmistettiin kaikkiaan viitenä erilaisena mallina:

* **Mk I** - alkuperäinen malli.
	+ **Mk I OP** - aseistamaton tulenjohtomalli. Ajoneuvo oli varustettu kahdella etäisyydenmittauslaitteella.
* **Mk II** - nelivedolla varustettu malli.
* **Morris Experimental Tank** - kahdella tykkitornilla varustettu koemalli joka ei päätynyt varsinaiseen tuotantoon.
* **Firefly** - koemalli joka oli varustettu panssarintorjuntatykillä.

Kuvagalleria
------------

* Morris LRC:n tykkitorni.Morris LRC:n tykkitorni.
* Morris LRC Azoreilla vuonna 1944.Morris LRC Azoreilla vuonna 1944.
* Morris LRC turvaamassa lentokenttää vuonna 1942.Morris LRC turvaamassa lentokenttää vuonna 1942.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Morris LRC**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Morris Light Reconnaissance Car
**Akademik Sergei Vavilov** ( Академик Сергей Вавилов)) on venäläinen tutkimusalus. Se valmistui Raumalla Hollmingin telakalla vuonna 1988. Laiva on 117,2 metriä pitkä ja 18,2 metriä leveä. Se on rakennettu jäänmurtajan vahvuiseksi, ja se on yksi maailman suurimmista ja vahvimmista polaarialueen tutkimusaluksista. Sen tilaaja oli Venäjän tiedeakatemia, joka tarvitsi sitä arktisen alueen hydroakustisiin tutkimuksiin.

Akademik Sergei Vavilov oli välillä vuokrattuna risteily-yhtiölle matkustaja-alukseksi arktisia tutkimusretkiä varten, mutta keväällä 2019 Venäjä siirsi sen yllättäen takaisin omaan käyttöönsä. Sen nykyinen kotisatama on Kaliningrad.

Lähteet
-------

1. ↑  Akademik Sergey Vavilov 1988 *Rauman Aluesrekisteri*. Viitattu 13.10.2023.
2. ↑  Akademik Sergey Vavilov icebreaker Review *Cruisemapper*. Viitattu 13.10.2023.
3. ↑  Russians Pull Charter Deal from One Ocean Expeditions *Cruise Industry News*.  22.5.2022. Viitattu 13.10.2023.
4. ↑  Akademik Sergey Vavilov - Research/Survey VesselIMO: 8507729 (myös aluksen nykyinen sijainti) *Marinetraffic AIS*. Viitattu 13.10.2023.
**Unturned** on zombieaiheinen indie-videopeli, jonka on kehittänyt Nelson Sexton. Tavoitteena pelissä on kerätä tavaroita ja selviytyä zombeja vastaan. Peli on saatavilla ilmaiseksi Steamista.

Unturned käyttää samanlaista palikkamaista grafiikkatyyliä kuin Minecraft tai Terraria.
Pelillisesti sen inspiraatiot ovat DayZ-tyylisissä peleissä. Tavoitteena on selvitä zombien valloittamalla Prince Edwardin saarella.

Pelissä on myös tavaroiden ja rakennusten rakentelusysteemi. Päivityksissä peliin on lisätty uusia aseita, eläimiä, ruokia, rakennuksia, uusia zombeja ja VR-tuki.
Pelissä on käytössä kulkuneuvoja joita ovat esimerkiksi autot, lentokoneet/helikopterit, veneet.

Pelissä on myös areena-pelitila (Battle royale), jossa pelaajat ovat pienenevällä alueella ja yrittävät selvitä kuolematta, arenamodessa ei ole zombeja. Pelissä on myös horde mode jossa pelaajan pitää selvitä zombilaumoja vastaan. Siinä voi myös ostaa aseita ja muita hyödyllisiä tavaroita tarvittaessa.

Peliin on myös lisätty karttaeditori jossa voi itse tehdä karttoja, jotka voi julkaista workshopissa.

Sexton oli 16-vuotias julkaistessaan pelin Steamissä vuonna 2014. Parissa vuodessa pelin oli ladannut 24 miljoonaa käyttäjää, ja se oli Steamin kolmanneksi ladatuin peli. Ainut rahastuskeino on viiden dollarin kertamaksu, jolla pääsee erikoisservereille, saa ainutlaatuisia vaatteita ja kullattuja aseita.
Vielä vuonna 2021 peli on Steamin sadan pelatuimman pelin joukossa yli 60000 yhtäaikaisella pelaajalla.

Viitteet
--------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Unturned 

1. 1 2 3  Unturned: how a survival game made by a 16-year-old racked up 24 million downloads  18.8.2016. PC Gamer.
2. ↑  VUODEN 2021 PARHAAT  28.12.2021. Steam.
*Tämä artikkeli käsittelee avaruusluotainta. Katso myös IBEX-35. Ibex voi joskus tarkoittaa myös vuorikaurista (Capra ibex).*
IBEX
**Interstellar Boundary Explorer** (**IBEX**) on NASAn kehittämä tiedesatelliitti, joka kartoittaa aurinkokunnan ja tähtienvälisen avaruuden rajan. Se on osa NASAn Small Explorer -ohjelmaa. Se laukaistiin 19. lokakuuta 2008 Pegasus XL -kantoraketille Kwajaleinin atollilta.  Avaruuslennon pituus on kaksi vuotta.

Avaruuslennon toteutus on alkanut NASAn valittua se hakemuskilvassa toteutattavaksi ohjelmaksi. Sen toteutusta johtaa Southwest Research Institute. Mukana ohjelmassa ovat olleet Los Alamos National Laboratory ja Lockheed Martinin Advanced Technology Center. Nämä toteuttivat IBEX-Hi- ja IBEX-Lo-sensorit. Orbital Sciences Corporation rakensi avaruusaluksen. Hyötykuormaan kuuluu myös neutraaliatomi-instrumentti (ENA) 

Luotain kuuluu ns. mikrosatelliittien ryhmään keveytensä vuoksi (paino ajoaineen kanssa 107 kg).

IBEX laukaistiin Marshallsaariin kuuluvalta Kwajaleinin atollilta Pegasus XL -raketilla. Raketti kuljettaa luotaimen LEO-radalle, mistä luotaimen oma ATK Star 27 -moottori siirtää sen lopulliselle Maata kiertävälle radalle. Lopullisella radallaan IBEX kiertää maapalloa huomattavan korkealla; radan apogeum on noin 320 000 kilometrin korkeudella. Lopullinen rata saavutettiin 12.11.2008

Luotaimen toimiessa sen energiantuotannosta vastaa aurinkokenno, joka tuottaa 116 W tehoa. Luotaimen tehonkulutus on normaalisti noin 66 W, josta tieteelliset instrumentit kuluttavat 16 W.

Lentorata
---------

Avaruusalus on Aurinkoa kohti suunnattu pyörivä alus. Sen rata on hyvin elliptinen: radan korkeus on 5 000 km - 300 000 km. Mittaukset tehdään Maan magnetosfäärin ulkopuolella.

Katso myös
----------

* Heliosfääri

Lähteet
-------

1. ↑  Launch Schedule NASA. Viitattu 29.5.2008.
2. ↑  McComas, Dave: IBEX November 2006 Southwest Research Institute.
3. ↑
4. 1 2  IBEX Fact Sheet
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* IBEX mission website
* IBEX Mission Profile (Arkistoitu – Internet Archive) by NASA's Solar System Exploration