recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pakistaninbulldoggi** (*Gull Dong*) on pakistanilainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Pakistaninbulldoggi on kookkaampi kuin muut pakistanilaiset koirarodut. Se on lihaksikas, erittäin voimakas, vahvarakenteinen ja roteva molossi. Se on kuitenkin atleettinen ja yllättävän ketterä. Sen rintakehä on syvä ja kallo massiivinen. Karvapeite on lyhyt, sileä ja tasainen. Värivaihtoehtoja on monia, esimerkiksi valkoinen, musta ja juovikas. Säkäkorkeus on vähimmillään 76,2 cm ja enimmillään 106,7 cm, mikä tekee siitä yhden kaikkein kookkaimmista yhä elävistä koiraroduista bully kuttan, tanskandoggin ja irlanninsusikoiran ohella. Tämä massiivinen taistelukoira painaa 40,8–63,5 kg.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Pakistaninbulldoggi on älykäs, hyvin valpas, karski ja vakava vahtikoira. Se suojelee omistajaansa ja reviiriään ja puolustaa niitä mitä tahansa hyökkääjää vastaan. Se on erittäin koira-aggressiivinen ja varautunut tuntemattomia ihmisiä kohtaan. Se ei sopeudu kaupunkielämään terävän luonteensa ja varautuneisuutensa vuoksi. Se voi kuitenkin olla omistajalleen hyvin uskollinen ja omistautunut ja muodostaa vahvan siteen perheensä kanssa. Se on erittäin aggressiivinen ja vaikea hallita, minkä vuoksi se täytyy sosiaalistaa oikein varhaisella iällä ja vaatii vastuullista ja oikeanlaista koulutusta. Jos haluaa ostaa sellaisen, on parempi valita pentu.

Alkuperä
--------

Rotu tunnetaan pakistanilaisena, mutta se oli olemassa jo Intian siirtomaavallan ajalla ennen Pakistanin valtion olemassaoloa. Vaikka sen alkuperää ei juuri tunneta, sen tiedetään olevan bully kuttan ja pakistaninbullterrierin risteytys. Se on saanut ensiksi mainitun voimat ja koon ja jälkimmäisen nopeuden ja ketteryyden, mikä tekee siitä mahtavan taistelijan. Sitä ei ole jalostettu siirtomaa-aikana yhdessäkään rekisteröidyssä kennelklubissa. Sitä käytetään kotimaassaan koiratappeluihin, suojeluun ja karhun syöttinä.

Katso myös
----------

* Bully kutta
* Luettelo taistelukoiraroduista

Lähteet
-------

1. ↑  Molosser World (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Gull Dong
**Kalkkiliina** (lat. *velum*) on ehtoollisen vietossa käytetty liina ehtoollismaljan (kalkin) ja pateenin peittämistä varten silloin kun ne messussa eivät ole katettu alttaripöydälle. .

Kalkkiliina on neliskulmainen liina, jonka sivu on n. 60-80 cm. Kalkkiliinan käytössä seurataan liturgisia värejä, joten niitä on yleensä kirkossa neljä; valkoinen, vihreä, violetti ja punainen. Kalkkiliina voi olla rikkaasti kuvioitu ja se voi olla kuvioinniltaan samantapainen kuin kirkon alttarin antependium ja kyseisen värinen messukasukka.

Kun ehtoollisvälineet valmistellaan sakaristossa messua varten, ehtoolliskalkin päälle asetetaan puhdistusliina, sen päälle pateeni (ehtoollisleipälautanen) ja palla. Ne peitetään kalkkiliinalla, ja sen päälle voidaan asettaa bursa. Sen jälkeen ne ovat valmiina messua varten.

Kalkkiliina on tullut käyttöön läntisissä kirkoissa 1500-luvulla, aluksi Roomassa. Kalkkiliina ja puhdistusliina (purificatorium), jolla ehtoolliskalkin reunaa puhdistetaan ehtoollisen jaon aikana ovat säilyneet käytössä Suomen ja Ruotsin kirkoissa myös reformaation jälkeen. 

Kalkki ja sitä peittävä kalkkiliina sekä bursa valmiina sakariston alttarilla.
Useat nimekkäät suomalaiset tekstiilitaiteilijat ovat suunnitelleet ja valmistaneet kalkkiliinoja kirkkoihin.

Ortodoksisissa kirkoissa kalkkiliinaa vastaavat ehtoollispeitteet.

Lähteet
-------

1. ↑  *Palvelkaa Herraa iloiten Jumalanpalveluksen opas*, s. 98,99. Kirkkohallitus, Jumalanpalveluselämä ja musiikkitoiminta, 2009. ISBN 978-951-789-300-8.
2. ↑  Gunnel Bereggrén: *Prästens kläder och kyrkans textilier*, s. 51. Verbum förlag AB, 2002. ISBN 91-526-2811-6. (ruotsiksi)
3. ↑  Karl-Gunnar Ellverson: *Handbok i liturgik*, s. 113. Verbum förlag, 2003. ISBN 91-526-2775-6. (ruotsiksi)
4. ↑  Inger Estham: *Kyrkliga textilier arv, utveckling och vård*, s. 29. Verbum/Studiebokförlaget, 1976. (ruotsiksi)
5. ↑  Bengt Stolt: *Kyrklig skrud enligt svensk tradition*, s. 103. Diakonistyrelsens bokförlag, 1964. (ruotsiksi)
6. ↑  Päikki Priha: *Pyhä kaunistus Kirkkotekstiilit Suomen käsityön ystävien toiminnassa 1904-1950*, s. 135-145. Taideteollisen korkeakoulun julkaisusarja A 11. Taideteollinen korkeakoulu, 1991. ISBN 951-9384-46-4.
7. ↑  Ehtoollispeitteet *ortodoksi.net*. Viitattu 8.9.2020.
**Puistolan työväentalo** on Helsingissä Puistolan kaupunginosassa sijainnut työväentalo. Talo toimii edelleen nimellä Tuulen Tupa.

Historiaa
---------

Puistokylän työväenyhdistys perustettiin tammikuussa 1918. Yhdistyksen toiminta loppui kuitenkin kansalaissotaan. Puistolan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1927. Työväenyhdistys perusti keväällä 1928 Puistolan Työväentalo Oy:n. Sen osakkaina oli paikallisten asukkaiden lisäksi ammattiosastoja ja työväen urheiluseuroja. Yhdistys osti tontin Nybondasin perintötilasta vuoden maksuajalla. Työväentalon rakennustyöt aloitettiin heti, ja talon vihkiäiset olivat vuoden 1929 keväällä. Syksyllä 1930 työväentalo suljettiin ja työväenyhdistys lakkautettiin kommunistilakien perusteella..

Maaliskuussa 1931 työväentalo vuokrattiin samana vuonna perustetulle Puistolan Sos.dem. työväenyhdistykselle. Talo myytiin myöhemmin työväenyhdistykselle, joka joutui ottamaan lainaa ja vastaamaan myös taloon kohdistuneista veloista. Avajaisjuhla järjestettiin elokuussa 1931.Työväenyhdistys oli rakentanut myös tanssilavan, jonka tuotoilla ylläpidettiin työväentaloa. Talon ylläpito oli taloudellisesti vaikeaa. Talo myytiin vuonna 1934 Puistolan Urheilijoille. Myös tanssilava siirtyi urheiluseuralle. Talo siirrettiin Puistolan Urheilu- ja Nuorisotukisäätiölle vuonna 1954.  Talo on edelleen toiminnassa nimellä Puistolan Tuulen Tupa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
2. ↑  Tuulen Tupa *puistolantuulentupa.fi*. Viitattu 11.12.2022.
**Alice in den Städten** (esitetty Suomessa myös nimellä *Alice kaupungissa*) on Wim Wendersin ohjaama saksalainen road movie vuodelta 1974. Se on ensimmäinen osa Wendersin kolmiosaisesta tie-elokuvien sarjasta, johon kuuluvat lisäksi elokuvat *Väärä liike* (1975) ja *Kings of the Road* (1976).

Mustavalkoisena kuvattu *Alice in den Städten* oli ensimmäinen Wendersin ohjaustyö, jonka kuvaukset tehtiin osittain Yhdysvalloissa. Elokuva voitti vuoden 1974 Saksan kriitikoiden palkinnon. Sitä on verrattu usein elokuvaan *Chaplinin poika*.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Valokuvaaja-journalisti Phillip Winterille (Rüdiger Vogler) on annettu tehtäväksi kirjoittaa Yhdysvaltoja käsittelevä artikkeli, mutta tehtyään matkan maahan hän ei onnistukaan kirjoittamaan siellä näkemistään asioista. Niinpä Winter päättää palata kotiin. Sattuman oikusta hänen matkaansa tarttuu Alice-niminen yhdeksänvuotias pikkutyttö, jonka kanssa hän matkustaa ympäri Saksaa tavoitteenaan löytää tytön isoäiti. Alicella (Yella Rottländer) ei ole minkäänlaista käsitystä siitä, missä tämä asuu, ja ainoana vihjeenä isoäidin olinpaikasta heillä onkin kuva tämän asunnon etuovesta, jossa ei näy talon numeroa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alice in the Cities *Wim Wenders – The Official Site*.  Arkistoitu 21.2.2014. Viitattu 11.10.2009. (englanniksi)
2. ↑  Alice in den Städten Elonet.   (Tarkastus- ja tekniset tiedot). Viitattu 11.11.2013.
3. 1 2 3  Alice kaupungeissa *Yle.fi*. YLE.  Arkistoitu 7.9.2009. Viitattu 11.10.2009.
4. 1 2  Alice In The Cities *DVD Times*.  26.5.2008. Poisonous Monkey Ltd. Viitattu 11.10.2009. (englanniksi)
5. ↑  Alice in the Cities (Plot Synopsis) *Screenrush.co.uk*. Screenrush. Viitattu 11.10.2009. (englanniksi)
**Raffii Suomi-flättii** on suomalaisen rap-yhtye SMC Lähiörottien ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin 15. kesäkuuta 2011 Full House Recordsin kautta CD+DVD-, LP- ja kasetti-formaatissa. Levyllä kuullaan lukuisia vierailijoita, kuten Asa, Jodarok, Notkea Rotta ja Raimo. Albumi sijoittui Suomen virallisen albumilistan toiselle sijalle viikolla 25/2011.

Taustaa
-------

Albumin avausraita "Northside nagetti" julkaistiin musiikkivideon kera YouTubessa joulukuussa 2009 nimellä "SMC Hoodrats". Albumiversiolla kappale sai uuden nimen lisäksi uuden biitin, joka mukailee musiikkivideoversion eli Mobb Deepin "Shook Ones Pt. II" -kappaleen biittiä. Kappaleella "Yks risti kaks" vierailee rap-artisti Raimo, joka ei ollut mukana kappaleen musiikkivideoversiolla. Albumin vinyyliversiolla on mukana "Totuus löytyy paskasta" -niminen bonusraita, jolla vierailevat hardcore-yhtye Ratface, hardcore-yhtye Boltin laulaja Tane sekä rap-artisti Notkea Rotta.

Formaatit
---------

Albumi julkaistiin kolmessa eri formaatissa: CD+DVD, LP ja kasetti. Albumin CD-versiolla mukana olevalla DVD:llä on mukana SMC Lähiörottien kolme musiikkivideota "SMC HOODRATS/Northside nagetti", "Lähiörotat skujaa" ja "Yks risti kaks" sekä "Yks risti kaks" -kappaleen Oikeussali extra. DVD:llä on myös Lähiörottien live-esiintyminen Virgin Oilissa vappuna 2010, rullalautailuvideoita sekä graffitin maalausta. CD-versio sisältää myös rap-artisti Jani Ryin tekemän sarjakuvan ja toiselta puolelta löytyy juliste. Albumin LP versiota painettiin yhteensä 500 kappaletta, joista 200 on väriltään oransseja, 150 sinisiä ja 150 valkoisia. Jokaisella vinyylivärillä on lisäksi erilaiset kannet. Albumi julkaistiin myös c-kasettina, jota painettiin yhteensä 100 kappaletta. LP- ja kasettiformaatit sisältävät lisäksi "Totuus löytyy paskasta" -nimisen bonuskappaleen, jota ei CD-versiolla ole.

Kappaleet
---------

1. SMC HOODRATS/Northside nagetti
2. Lähiörotat skujaa (mukana Notkea Rotta)
3. Lahden sininen (mukana El Maestro & Raikka)
4. Mihin vaan meet (mukana Jodarok)
5. Huudeilta huudeille (mukana Aqustiikka)
6. Raffii Suomi-flättii (mukana Asa, HenryWho? & Ameeba)
7. Liukuhihna (mukana Rohtori & Paula Latzo)
8. Yks risti kaks (mukana Raimo)
9. Totuus löytyy paskasta (mukana Ratface, Tane & Notkea Rotta) - vinyyli- ja kasettiversion bonusraita

DVD
---

* SMC HOODRATS/Northside nagetti (musiikkivideo)
* Lähiörotat skujaa (musiikkivideo)
* Yks risti kaks (musiikkivideo)
* Oikeussali extra (musiikkivideo)
* Live (Virgin Oil)
* Hood News Compilation
* R.I.P. Joni/ Allu
* R.I.P. Nato
* Geezers the Shop
* Saukki the Legend

Biitit
------

* K.V.N & Lobo: 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9
* Janne K: 5

Arvostelut
----------

* Helsingin Sanomat: 3/5 tähteä
* Rumba: 4/5 tähteä
* Soundi: 4/5 tähteä

Lähteet
-------

1. 1 2  SMC Lähiörotat: Raffii Suomi-Flättii *Musiikkituottajat ry*.  Arkistoitu 21.11.2011. Viitattu 18.7.2012.
2. ↑  Helsingin Sanomat: Levyarvio
3. ↑  Rumba: Levyarvio
4. ↑  Soundi: Levyarvio
**Ragvalda** on arabialaisen maantieteilijän al-Idrisin laatimassa keskiaikaisessa maailmankartassa esiintyvä muinainen suomalainen kaupunki tai kauppapaikka. Sen on yleisesti tulkittu sijainneen Ulvilassa Ravanin kylässä, jonka vanha ruotsinkielinen nimi on *Ragvaldsby*.

Tabula Rogeriana ja Ragvalda
----------------------------

Al-Idrisin Suomea koskeva kuvaus.
Al-Idrisi laati nimellä Tabula Rogeriana tunnetun kartan ja siihen kuuluvan *Geografia*-nimisen kirjan vuosina 1138–1154 Palermossa Sisilian kuninkaan Roger II:n hovissa. Se koottiin haastattelemalla hovissa vierailleita ihmisiä, jotka olivat matkustaneet eri puolilla sen aikaista tunnettua maailmaa. 

Tabula Rogerianassa mainitaan nimeltä kolme suomalaista kaupunkia, joista yksi on *Ragvalda*. Al-Idrisi kertoo tekstissään Ragwaldan etäisyydet Ruotsissa sijaitsevaan Sigtunan kaupunkiin sekä Viron länsirannikolla olevaan Hanilaan. Lisäksi hän ilmoittaa matkan Ragvaldasta Mälarenin suulle. 

Tarkemmassa kuvauksessaan al-Idrisi kertoo Ragvaldan olevan meren rannalla sijaitsevan suuren ja kukoistavan kaupungin, joka kuuluu *Tavastin* maahan. Aihetta 1930-luvulla tutkineen O. J. Tuulion mukaan Ragvaldan merkittävyyttä kansainvälisenä kauppapaikkana korosti se seikka, että etäisyydet on ilmoitettu ulkomaisiin paikkoihin suomalaisten sijaan.

Liikistö
--------

Vuonna 1982 pystytetty muistomerkki Liikistössä.
Nykyisestä Ravanista pari kilometriä Ulvilan Vanhakylään päin sijaitsee Liikistön muinaismuistoalue. Paikka on ympäristöstään selvästi erottuva metsäinen kumpare, joka on muinoin ollut saari. Sitä ympäröivät jo varhain keskiajalla maankohoamisen johdosta kuivuneet Kokemäenjoen uomat. Liikistössä on sijainnut yksi Suomen vanhimmista kristillistä hautausmaista sekä todennäköisesti myös Ulvilan pitäjän ensimmäinen kirkko. Liikistö on aikaisemmin kuulunut Ravanin kylään ja Ragvaldan on arveltu sijainneen juuri siellä. Maininta Ragvaldasta on kaiverrettu muun muassa paikalle 1980-luvun alussa pystytettyyn muistokiveen.

Mitään pitäviä todisteita Ragvaldan sijainnista Liikistössä ei kuitenkaan ole. Osa vanhoista suomalaistutkijoista, kuten O.J. Tuulio piti Ulvilaa Ragvaldan paikkana. Jalmari Jaakkola puolestaan tyrmäsi ajatuksen kokonaan. Alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia 1930-luvulla sekä vuonna 2002. Hautojen lisäksi paikalta on löydetty muun muassa 1200-luvulta peräisin olevia rahoja.

Lähteet
-------

* Satakunta-sarja 10, O.J. Tuulio: "Satakunnan vanhin paikannimi" s.37
* L'Estlânda idrîssienne[vanhentunut linkki] (ranskaksi)

1. ↑  Juhani Rinne: "Turun kaupungin perustamisesta"
2. ↑  Satakunta-sarja 18, Unto Salo: "Häme ja Satakunta" s.88 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Museoviraston rekisteriportaali – Kaivaukset vuosina 2002–2008 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vesa Veikko Kumpulainen** (s. 16. heinäkuuta 1944) on suomalainen metallialan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Kumpulaisen isä oli toimitusjohtaja, teollisuusneuvos Veikko Kumpulainen. Vesa Kumpulainen valmistui ylioppilasmerkonomiksi Riihimäen kauppaoppilaitoksesta 1971. Hän oli isänsä perustaman V. Kumpulainen Oy:n, vuodesta 1978 Kumera Oy, vientipäällikkö 1968–1973, varatoimitusjohtaja 1973–1977 ja toimitusjohtaja 1977–1992. Hän on ollut myös Kumera Corporationin konsernijohtaja ja Kumera Oy:n osakas, konsernijohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. The International Consulting and Education Companyn toiminnanohjaiskonsultti Kumpulainen oli 1985–1990 ja hän on työskennellyt Peiron Oy:n, Novare Oy:n, Kumera Drives Oy:n, Kumera Machinery Oy:n ja Malli-Kiviset Oy:n hallituksissa. Kumpulaisella on lisäksi ollut useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä.Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2002.

Julkaisuja
----------

* *Yrityksen periodinen ohjaus*, 1979, ilmestyi ruotsiksi 1980 ja englanniksi 1982

Lähteet
-------

1. 1 2  Haikari, Janne: Teollisuusneuvos Vesa Kumpulainen (1944–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 8.1.2024.
2. ↑  Pääradan kehittäminen ja Kehä V nousivat esille.  *Aamuposti*, 14.9.2020, nro 248, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 8.1.2024.  (ei-vapaa)
**Knowit Oy** on konsulttiyritys, joka toimii kolmella eri liiketoiminta-alueella: viestintä, liikkeenjohdon konsultointi ja teknologia. Knowitilla on yli 2 000 työntekijää Ruotsissa, Norjassa, Suomessa, Tanskassa ja Saksassa ja se on listattu Tukholman OMX-pörssissä. Knowit Oy:n toimipiste sijaitsee Helsingin Punavuoressa.

Knowit Oy:n logo

Historia
--------

Knowit Oy oli aikaisemmalta nimeltään **Endero Oy.** Vuonna 2010 Endero siirtyi yrityskaupalla osaksi Tukholmassa pörssilistattua Knowit-konsernia, jonka pääkonttori sijaitsee Tukholmassa. Knowit:n ylimääräinen yhtiökokous hyväksyi kaupan 29.12.2009 ja kauppa astui voimaan 1.1.2010. Endero Oy muutti nimensä Knowit Oy:ksi 22.5.2012. Knowit Oy:n toimitusjohtajana toimii Ville Särmälä.

Saavutuksia
-----------

Knowit Oy voitti pääpalkinnon The European Software Testing Awards 2013 -kilpailussa kategoriassa "Paras julkisen sektorin testausprojekti". ja vuonna 2014 Knowitin toteuttama Suunto Sport Pages valittiin eurooppalaisessa Digital Communication Awards -kilpailussa parhaaksi verkkosivustoksi.  Lokakuussa 2017 Knowit Oy valittiin maailman suurimman ohjelmistotestausyhdistyksen ISTQB:n Global Partneriksi ensimmäisenä Pohjoismaissa.  Knowit Oy valittiin Episerverin vuoden 2017 kumppaniksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Parasta testausta Euroopassa *www.knowit.fi*. Knowit Oy. Viitattu 7.4.2015.
2. ↑  Knowitin toteuttama Suunto Sport Pages on Euroopan paras verkkosivusto *www.knowit.fi*. Knowit Oy. Viitattu 7.4.2015.
3. ↑  Knowit Given ISTQB Global Partner Status *knowit.fi*. Viitattu 30.11.2017.
4. ↑  Knowit Awarded as Episerver Partner of the Year 2017 *knowit.fi*. Viitattu 30.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Knowit Oy:n kotisivu
* Knowit -konsernin verkkopalvelu
**Samuel Koskinen** (14. huhtikuuta 1850 Oripää – 30. toukokuuta 1925 Turku) oli suomalainen maalarimestari ja Suomen merkittävimpiä koristemaalareita. Koskisen tekemiä koristemaalauksia löytyy ympäri Suomea muun muassa Turusta Turun VPK:n talolta ja Säästöpankin talosta, Helsingistä Kansallisarkistosta ja Säätytalosta sekä Tampereen raatihuoneelta.

Koskinen aloitti maalaamisen jo nuorena. Hän lähti Turkuun maalarinoppiin ja opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Parikymppisenä Koskinen muutti Tukholmaan, jossa hän kävi teknillistä korkeakoulua ja piti siellä myös vähän aikaa omaa liikettä. Myöhemmin Koskinen työskenteli useita vuosia Euroopassa muun muassa Pariisissa, Wienissä ja Berliinissä. Turkuun paluu tapahtui vuonna 1883, ja saatuaan mestarinarvon Koskinen avasi oman liikkeen, josta tuli myöhemmin aikansa arvostetuin ja suurin. Koskisen maalariliikessä työskenteli parhaimmillaan 70 maalaria, muun muassa Salomo Wuorio työnjohtajana.

Samuel Koskisen ja hänen vaimonsa Ida Koskisen jälkisäädöksen osoittamilla varoilla perustettiin Suomen ensimmäinen maalausalan oppilaitos Turun Ammattiopisto (nyk. Turun Ammattiopistosäätiö) vuonna 1929. Koskinen on Turun maalarimestariyhdistyksen perustajajäsen.

Turussa Hämeenkadulla sijaitsee Koskisen itselleen vuonna 1883 ostama talo, joka on nykyään kulttuurihistoriallisesti arvokas kiinteistö ja tunnetaan nimellä *Samuel Koskisen talo*. Turun Ammattiopistosäätiön ja Turun maalarimestariyhdistyksen omistukseen talo tuli vuonna 2003, ja vuodesta 2004 lähtien kiinteistöä on rekonstroitu koristemaalauksilla, jotka Koskisen maalausliike teki eri puolilla Suomea. Talossa on myös restauroitu Koskisen aikaisia koristemaalauksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Samuel Koskinen, Turun hautausmaa, Turku, hautatunnus 01.01V.01.01.05.71 Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä. Viitattu 8.1.2024.
2. ↑  † Maalarimestari Samuel Koskinen, Maalarilehti: Suomen Maalarityönantajainliiton julkaisu, 1925, No 5-6, sivu 5, julkaistu 1925
3. 1 2 3  Eskola, Sinikka: Koristemaalaukset kuoriutuvat esiin pala palalta (Viihde, ISSN: 0356-133X) *ts.fi*.  12.11.2003. Turku:  TS-Yhtymä Oy. Viitattu 29.7.2013. [vanhentunut linkki]
4. 1 2 3 4  Siivonen, Kristiina: Talo täynnä koristemaalauksia (Asuminen, ISSN: 0356-133X) *ts.fi*.  21.7.2013. Turku:  TS-Yhtymä Oy.  Arkistoitu 7.8.2013. Viitattu 29.7.2013.
5. ↑  Salomo Wuorio *wuorio.fi*. Gerda ja Salomo Wuorion säätiö. Viitattu 29.7.2013. (suomeksi) (englanniksi) (ruotsiksi)
6. ↑  Historiaa *taos.fi*. Turku:  Turun Ammattiopistosäätiö.  Arkistoitu 7.5.2013. Viitattu 29.7.2013.
Senegalilaista Yassa-kanaa: kirpeä ja mausteinen ateria, jota nautitaan ympäri Länsi-Afrikkaa. Tehdään Dijonin sinapin, sipulien, sitruunamehun, oliivien sekä scotch bonnet -pippurin kera.
Tavallinen **länsiafrikkalainen ateria** on tärkkelyspitoinen, vähälihainen ja runsasrasvainen. Kalaa, kanaa ja kananmunia käytetään runsaasti – naudan ja lampaanlihan käyttö ei ole yleistä. Toinen tyypillinen piirre ovat tuliset mausteet, kuten pippurit ja chilit. 

Itse viljeltyjä kasviksia käytetään runsaasti, esimerkiksi kaalia, bataattia, perunaa, porkkanoita, lanttua, kurpitsaa, tomaatteja ja papuja. Ruoka valmistetaan usein ulkokeittiöissä, ja monet länsiafrikkalaiset syövät pelkin käsin. Hyvin yleisesti käytetään palmuöljyä, joka värjää ruoan punaiseksi. Yleisemmin käytettyjä mausteita ovat punapippuri, sipuli ja valkosipuli.

Arabien kanssa käydyssä vaihdossa Länsi-Afrikkaan tuli mausteita, kuten minttu, neilikka ja kaneli. Vuosisatoja myöhemmin vaikutteita tuli myös siirtomaaisänniltä Englannista, Portugalista ja Ranskasta.

Länsiafrikkalainen risotto valmistetaan broilerin rintafileestä, jasmiiniriisistä, sipuleista, katkaravuista ja jollof-riisistä, joka haudutetaan palmuöljyssä.

Lähteet
-------

* West African cuisine *Howard Hillman’s World Cuisine Guide*. Viitattu 25.2.2017. (englanniksi)
**Malmitalo** (ruots. *Malmhuset*) on yksi Helsingin kulttuurikeskuksen alueellisista toimipaikoista. Se avattiin vuonna 1994. Malmitalo sijaitsee Helsingin pohjois- ja koillisosien aluekeskuksessa, Malmilla. Osoite on Ala-Malmin tori 1, 00700 Helsinki.*lähde?*

Historia
--------

Malmitalo avattiin elokuussa 1994.

Vuonna 2010 Suomen Kansallisoopperasta tuli Malmin kaupunginosan kummi. Kummivuoden toimintaan kuului esimerkiksi pieniä ooppera- ja balettiaiheisia näyttelyitä uimahallissa ja Malmitalolla sekä lapsille suunnattu tanssiesitys.

Rakennus
--------

Malmitalo-rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehti Reino Huhtiniemi ja Kimmo Söderholm. Talon sisustuksen pääsuunnittelijana toimi sisustusarkkitehti Kaarina Huhtiniemi. Malmitalon tilavuus on 39 700 kuutiota ja kokonaiskerrosala 7 765 neliötä, josta hyötyalaa on noin 5 000. Talon yleisilme on ilmava, valoisa ja avoin.*lähde?*

Malmitalossa toimivat kulttuurikeskuksen lisäksi Malmin kirjasto, Helsingin kaupungin suomenkielisen työväenopiston alueopisto ja Pohjois-Helsingin musiikkiopisto. Malmitalossa sijaitsevat myös Pohjois-Helsingin kuvataidekoulun, Helsingin käsi- ja taideteollisuus ry:n käsityökoulun ja Helsingin tanssiopiston opetuspisteet. Malmitalossa on myös ravintola Zoppa.*lähde?*

Toiminta
--------

Helsingin kulttuurikeskus järjestää kahdessa esityssalissa, Malmisalissa (201 katsojapaikkaa) ja Juhlasalissa (120 paikkaa), konsertteja, elokuva-, teatteri- ja tanssiesityksiä. Kulttuurikeskus myös vuokraa saleja tapahtumien järjestäjille.*lähde?*

Malmitalon gallerian näyttelyt kulttuurikeskus järjestää yhteistyössä Helsingin Taiteilijaseuran kanssa. Lisäksi näyttelyparvella on mahdollista järjestää pienimuotoisia näyttelyitä.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Malmitalo - Tapahtumat *www.malmitalo.fi*. Viitattu 27.2.2023.
2. ↑  Kummitoiminta tuo Kansallisoopperan Helsingin Malmille *Yle Uutiset*.  15.3.2010. Viitattu 28.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Malmitalo** Wikimedia Commonsissa

* Malmitalon kotisivu
**Matti Klemettilä** (20. lokakuuta 1875 – 23. elokuuta 1964) oli suomalainen monarkisti, joka päätti vuonna 1937 pyrkiä Suomen kuninkaaksi nimellä *Matti I*. Hän suunnitteli kuninkaana menevänsä naimisiin joko jonkun amerikkalaisen miljoonaperijättären kanssa tai sitten Englannin prinsessa Margaretin kanssa. Uusi kuninkaanlinna oli tarkoitus rakentaa Helsingin Tähtitorninmäelle.

Klemettilä oli 1900-luvun alussa menestyvä vaasalainen kauppias, joka oli mukana perustamassa Maalaisliittoa ja sanomalehti *Ilkkaa*. Hän menetti kuitenkin omaisuutensa konkurssissa ensimmäisen maailmansodan aikana. Tämän jälkeen Klemettilä työskenteli muun muassa renkinä, ja näihin aikoihin myös hänen kuningassuunnitelmansa syntyivät.

1950-luvulla Klemettilä vieraili säännöllisesti eduskuntatalossa, ja hänestä tuli eräänlainen talon epävirallinen maskotti. Hän lähetti kirjelmiä kansanedustajille ja tarjosi muun muassa omaa ministerilistaansa jokaiseen uuteen hallitukseen. Kun Klemettilä täytti vuonna 1950 75 vuotta, kutsui hän koko eduskunnan kotiinsa Kirkkonummelle syntymäpäiväkahveille. Kukaan kutsutuista ei ilmestynyt paikalle, mutta Klemettilä sai lukuisia onnittelusähkeitä. Myös 1955 Klemettilän täyttäessä 80 vuotta muun muassa silloinen pääministeri Urho Kekkonen lähetti hänelle onnittelusähkeen.

Eräänä päivänä vuonna 1960 Klemettilä marssi Yleisradion studioon pyytäen lupaa antaa hallitsijavakuutuksensa radiossa. Paikalla ollut toimittaja Niilo Ihamäki mietti asiaa hetken, ja lopulta hallitsijavakuutus tallennettiinkin ääninauhalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Klemettilä *Genealogia.fi*.  Arkistoitu 28.7.2021. Viitattu 28.7.2021.
2. 1 2  Matti I, Suomen tuntematon kuningas *yle.fi*. Viitattu 24.5.2018.
3. 1 2 3  "Prinsessan" miespuolinen vastine: Eduskunnassa viihtynyt Matti aikoi Suomen kuninkaaksi *Studio55.fi*. Viitattu 24.5.2018.
4. ↑  Esiin astui kuningas, vain valtakunta puuttui *Helsingin Sanomat*.  8.11.2009. Viitattu 24.5.2018.

Kirjallisuutta
--------------

* Klemettilä, Sinikka : *Matti I Suuri : Matti Klemettilän ihmeellinen elämä*. Kirjapaja 2009 ISBN 9789516079816

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Wilson McCoy** (6. huhtikuuta 1902 - 20. heinäkuuta 1961) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, joka piirsi Mustanaamiota Ray Mooren jälkeen tämän vetäydyttyä eläkkeelle lopullisesti 1949 sotavamman takia.

Vaikka Wilson McCoyn tyyli näyttää nopeasti katsottuna yksinkertaiselta, suorastaan naivistiselta, hän kiinnitti hyvin suurta huomiota yksityiskohtiin ja käytti piirrostensa pohjana aina valokuva-arkistoa. Henkilöiden mallina hän käytti perhettään, joka sai luvan poseerata Mustanaamion eri tapahtumia. McCoy oli opiskellut St. Louisissa *School of Fine Arts*issa. Hän toimi mainospiirtäjänä ja se näkyy myös hänen tyylissään piirtää Mustaamiota, joka iskevyydessään ja selkeydessään on kuin poptaidetta.

Aivan kuten Mustanaamion luoja, Lee Falk, myös Wilson McCoy oli seikkailuhengen elähdyttämä maailmanmatkaaja. Hän kävi Afrikassa ja kohtasi siellä iturit, jotka olivat myrkkynuolia käyttäviä pygmejä, ja jättiläismäisen pitkät watussit. Mustanaamiossa on samanlaisia heimoja.

McCoy kuoli 1961 ja Sy Barry alkoi hänen jälkeensä piirtää Mustanaamiota. Välivaiheena McCoyn avustaja Bill Lignante piirsi loppuun seikkailun *The Limper* (suom. Ihmissyöjätiikeri, Sarjakirja 100) ja kokonaan sitä seuranneen tarinan *Queen Samaris* (suom. Samaris, Mustanaamio 23/1977). Lignante ei saanut signeerata töitään.

Aiheesta muualla
----------------

* Fantomet.org: Wilson McCoy (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Arirang TV** (koreaksi 아리랑 TV) on eteläkorealainen englanninkielinen TV-kanava, joka on perustettu vuonna 1996. Kanavan perustaja ja omistaja on eteläkorealainen Korea International Broadcasting Foundation -säätiö. Ympärivuorokautiset lähetykset aloitettiin vuonna 2018.

Arirangin on tehnyt yhteistyötä myös muiden eteläkorealaisten englanninkielisten medioiden kanssa. Yksi näistä on *The Korea Times*, ja nämä kaksi yhtiötä allekirjoittivat yhteisymmärrysmuistion toukokuussa 2020.

Kanavan tehtävä on ylläpitää maailmalla positiivista kuvaa Etelä-Koreasta ja korealaisesta kulttuurista. Vuonna 2019 arvioitiin, että Arirang TV tavoittaa 140 miljoonaa seuraajaa hieman yli sadassa maassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Arirang TV starts 24-hour broadcast in UK *The Korea Times*.  27.9.2016. Viitattu 6.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Korea Times, Arirang TV sign MOU *The Korea Times*.  22.5.2020. Viitattu 6.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Company Profile *The Korea International Broadcasting Foundation*.  2021. Viitattu 6.7.2021. (englanniksi)
4. ↑  Introducing Seoul Through Arirang TV, the International Broadcasting Network  3.5.2019. Soul Metropolitan Government. Viitattu 20.11.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Arirang TV:n YouTube-kanava
Da Ai TV:n auto kuvattuna 2018. 
**Da Ai TV** (kiin.: 大愛電視; pinyin: *Dà Ài Diànshì*; suom. "suuri rakkaus") on taiwanilainen vuonna 1998 perustettu TV-kanava, jota ylläpitää Tzu Chi -hyväntekeväisyysjärjestö. Kanava tuottaa suurimman osan sisällöstään itse eikä sillä näytetä väkivaltaa tai politiikkaa. Kanava on uskonnollinen ja siinä käsitellään mm. Tzu Chin perustajan Cheng Yenin opettamaa dharmaa. Lisäksi kanava katsoo buddhalaisen näkemyksen mukaan, että ihmiset ovat pohjimmiltaan hyviä.

Ohjelmaa tuotetaan suurimmaksi osaksi kiinaksi, mutta myös englantia käytetään jonkin verran. Esimerkiksi Da Ain nettiradion ainoa englanninkielinen ohjelma on *The Power of the Heart*. Da Ailla on myös lastenohjelmia.

Kanava aloitti 2012 HD-lähetykset.

Lähteet
-------

1. ↑  Life of the "Mother Teresa of Asia" *Olbios*.  26.1.2016. Viitattu 5.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  ABOUT US  8.12.2017. DaAi TV.  Arkistoitu 9.7.2021. Viitattu 6.7.2021. (kiinaksi)
3. ↑  Da Ai e-Radio | Tzu Chi *tzuchiculture.org*.  21.11.2018. Viitattu 5.7.2021. (englanniksi)
4. ↑  大愛地球的孩子  7.11.2018. Da Ai Kids. Viitattu 6.7.2021. (kiinaksi)
5. ↑  Da Ai Television Launches High-Definition Channel *www.tzuchi.org.tw*.  3.1.2012. Viitattu 5.7.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Da Ai TV:n YouTube-kanava
**The New England Journal of Medicine** (**NEJM**) on Massachusetts Medical Societyn julkaisema vertaisarvioitu lääketieteellinen lehti. Se on yksi maailman suosituimmista alan vertaisarvioiduista yleislehdistä ja vanhin yhtäjaksoisesti julkaistu lääketiedelehti.

Alun perin neljännesvuosittain ilmestyneen lehden perusti tohtori John Collins Warren 1812 nimellä *The New England Journal of Medicine and Surgery and the Collateral Branches of Science*. Vuonna 1828 sitä alettiin julkaista viikoittain ja nimeksi tuli *The Boston Medical and Surgical Journal*. Nykyinen nimi otettiin käyttöön sata vuotta myöhemmin.

Lehti julkaisee pääkirjoituksia, alkuperäistutkimusta käsitteleviä tutkielmia, laajalti lainattuja vertaisarvioituja artikkeleita, kirjeenvaihtoja ja tapausselostuksia. Se sisältää myös erikoisosion nimeltä "Images in Clinical Medicine" ("Kliinisen lääketieteen kuvia"). 

Julkaisun tekijöitä ovat olleet muun muassa Oliver Wendell Holmes, Hans Zinsser ja Lewis Thomas. Yksi lehden varhaisimmista toimittajista, Jerome V. C. Smith, jätti lehden 1857 ryhtyäkseen virkaansa Bostonin pormestarina.

Lehdellä on yleensä kliinisen lääketieteen julkaisuista korkein vaikuttavuuskerroin. Vuonna 2006 se oli 51, ja kyseessä oli Journal Citation Reports -julkaisun mukaan ensimmäinen kerta, kun tutkimuslehden vaikuttavuuskerroin ylitti 50:n.

Avoin pääsy
-----------

*NEJM* tarjoaa kuuden kuukauden viiveellä ilmaisen pääsyn tutkimusartikkeliensa verkkoversioihin. Arkisto ulottuu vuoteen 1993 asti. Viive ei koske vähiten kehittyneissä maissa olevia lukijoita, jotka voivat käyttää sisältöä vapaasti maksutta henkilökohtaiseen käyttöön.

*NEJM*:llä on kaksi podcastia. Ensimmäinen tarjoaa lehteen kirjoittavien lääkäreiden ja tutkijoiden haastatteluja, toinen taas tekee yhteenvetoja kunkin numeron sisällöstä. Muuta tarjontaa ovat esimerkiksi videoituja lääketieteellisiä toimenpiteitä esittävä "Videos in Clinical Medicine" sekä viikoittainen kuvahaaste.

Päätoimittajat
--------------

* Walter Prentice Bowers, 1921–1937
* Robert Nason Nye, 1937–1947
* Joseph Garland, 1947–1967
* Franz J. Ingelfinger, 1967–1977
* Arnold S. Relman, 1977–1991
* Jerome P. Kassirer, 1991–1999
* Marcia Angell, 1999–2000
* Jeffrey M. Drazen, 2000–

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The New England Journal of Medicine (PDF) The New England Journal of Medicine. Viitattu 17.8.2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* NEJM Online (englanniksi)
* NEJM:n kuvahaaste (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* NEJM Videos in Clinical Medicine (englanniksi)
* NEJM:n audiohaastattelujen RSS-syöte XML-formaatissa (englanniksi)
**Trimetyylialumiini** (C3H9Al) on alumiinin organometalliyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa katalyyttinä polymeerien valmistuksessa ja lähtöaineena elektroniikassa.

Ominaisuudet
------------

Trimetyylialumiini on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste täytyy säilyttää suojakaasua sisältävissä säiliöissä, sillä se reagoi erittäin voimakkaasti ilman hapen ja veden kanssa muodostaen alumiinihydroksidia, alumiinioksidia, hiilidioksidia ja metaania. Reaktion tuloksena syntyvä metaani voi syttyä palamaan. Reaktio tapahtuu myös –18 °C:n lämpötilassa.*selvennä* Trimetyylialumiini esiintyy kiinteässä ja nestemäisessä olomuodossa tyypillisesti dimeerinä ja kaasumaisessa olomuodossakin dimeeriä esiintyy jonkin verran. Yhdiste liukenee aromaattisiin ja alifaattisiin hiilivetyihin sekä hieman dietyylieetteriin. Proottisten liuottimien kanssa se reagoi. Trimetyylialumiini on Lewis-happo. Yhdiste on voimakas pelkistin

Valmistus ja käyttö
-------------------

Trimetyylialumiinia voidaan valmistaa metyylikloridin ja alumiinin välisellä reaktiolla. Reaktiossa syntyvä dimetyylialumiinikloridi pelkistetään natriumin avulla trimetyylialumiiniksi. Voidaan käyttää myös alumiinin ja magnesiumin seosta, jossa magnesium toimii pelkistimenä. Toinen tapa on transmetallaatioreaktio, jossa alumiini reagoi dimetyylielohopean kanssa.

2 Al + 6 CH3Cl + 6 Na → Al2(CH3)6 + 6 NaCl
Trimetyylialumiinia käytetään alkeenien polymeroinnissa käytettävien Ziegler–Natta-katalyyttien valmistamiseen. Orgaanisissa synteeseissä sitä käytetään myös metyloivana reagenssina, syklopropanoinneissa, ristikytkentäreaktioissa ja konjugaattiadditioissa. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa alumiinioksidiohutkalvoja kemiallisella kaasufaasipinnoituksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Trimethylaluminum – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 10.7.2016.
2. 1 2 3 4 5 6  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 799. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  Michael J. Krause, Frank Orlandi, Alfred T. Saurage & Joseph R. Zietz Jr.: *Aluminum Compounds, Organic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 10.7.2016
4. 1 2  Keisuke Suzuki, Tetsuya Nagasawa & Susumu Saito: *Trimethylaluminum, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Teoksen verkkoversio Viitattu 10.7.2016
5. ↑  James House,Kathleen A. House: *Descriptive Inorganic Chemistry*, s. 159. Academic Press, 2010. ISBN 9780120887552. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.7.2016). (englanniksi)
6. 1 2  Pradyot Patnaik: *A Comprehensive Guide to the Hazardous Properties of Chemical Substances*, s. 606. Wiley-Intersciences, 2007. ISBN 978-0-471-71458-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.7.2016). (englanniksi)
**Elseid Gëzim Hysaj** (s. 2. helmikuuta 1994 Shkodër) on albanialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa SSC Napolia. Pelipaikaltaan molempijalkainen Hysaj on oikea laitapuolustaja. Hän kuuluu Albanian jalkapallomaajoukkueeseen, jossa hän on toiminut kapteeninakin.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Hysaj'n kasvattajaseura on Empoli FC. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa kaudella 2012–2013, kun seura pelasi Serie B:ssä. Kaudeksi 2014–2015 Empoli nousi Serie A:han ja Hysaj teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2014 Udineseä vastaan. Hän pelasi vahvan kauden ollen kentällä 36 ottelussa.

Elokuussa 2015 Hysaj siirtyi Serie A:n SSC Napoliin. Ensimmäisellä Napolin-kaudellaan hän pelasi Serie A:ssa 37 ottelua, joissa hän kahta lukuun ottamatta oli kentällä täydet 90 minuuttia. Seuraavina kausina liigaotteluja kertyi 35, 35 ja 27. Mestarien liigassa hän on pelannut 16 ottelua. Maaleja hän ei ole Napolissa tehnyt. Hän voitti Italian cupin 2020.

### Maajoukkueura

Hysaj on edustanut Albaniaa alle 17-vuotiaissa ja alle 21-vuotiaissa. Albanian jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi helmikuussa 2013 ystävyysottelussa Georgiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi täyden ajan Albanian kaikissa kolmessa ottelussa. Hän on pelannut kaikkiaan 53 A-maaottelua. Ainoan maalinsa hän on tehnyt syyskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Islantia vastaan.

Muuta
-----

Hysaj'n ollessa kahden kuukauden ikäinen hänen isänsä Gëzim muutti Italiaan etsimään työtä. Kun Hysaj oli kymmenen, Gëzim suositteli häntä eräälle jalkapalloagentille ja Hysaj muuttikin 14-vuotiaana Italiaan ja sai seuraavana vuonna paikan Empoli FC:stä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4
4. 1 2
**Artifact** on Valve Corporationin kehittämä digitaalinen keräilykorttipeli.
Peli julkaistiin 28. marraskuuta 2018.

Pelin juoni perustuu *Dota 2* -pelin universumiin. Monet pelin sankareista ovat Dota 2 -pelin hahmoja.

Pelin kehitys aloitettiin jo 2014 ja se julkistettiin The 2017 International Dota 2 Championships tapahtumassa elokuussa 2017.

Monista muista keräilykorttipeleistä Artifact eroaa siten, että se oli maksullinen. Lisäksi uusia kortteja ei saa ilman maksullisia lipukkeita. Pelin kortteja on mahdollista myydä ja ostaa Steamin kauppapaikalla.

Pelin julkaisun aikaan sen yhtäaikainen pelaajamäärä nousi 60 000 pelaajaan.
Vain kahdessa kuukaudessa julkaisusta peli oli menettänyt lähes kaikki pelaajansa.

Pelin epäonnistumisen jälkeen Valven tiimi alkoi kehittää uutta versiota, jossa korjattaisiin pelin ongelmia. Tätä "Artifact Foundry" -peliä kehitettiin noin puolitoista vuotta, jonka jälkeen Valve ilmoitti etteivät pelin pelaajamäärät ole sillä tasolla että kehitystä kannattaisi jatkaa.
4. maaliskuuta 2021 Valve ilmoitti sekä Artifactin että Artifact Foundryn kehityksen lopettamisesta. Alkuperäinen peli (Artifact Classic) julkaistiin ilmaispeliksi. Jokainen pelaaja saa kaikki kortit ilmaiseksi eikä pelissä voi tehdä enää ostoja eikä muutakaan maksullista sisältöä ole.
Uudempi Artifact Foundry julkaistiin samoin viimeistelemättömänä tuotteena.

Pelimekaniikat
--------------

Pelin kortit ja sankarit on jaettu neljään eri väriin, punainen, vihreä, musta ja sininen. Tämä mekaniikka vastaan Magicin eriväristä manaa tai muiden pelien hahmoluokkia. Pelissä on julkaisussa 280 eri korttia.

Pelaajan pakkaan valitaan 40 korttia, joista 5 on sankarikortteja. Nämä vastaavat Dota 2:n joukkueen viittä pelaajaa, jotka ohjaavat eri sankareita. Dotan tavoin pelikenttä on jaettu kolmeen kaistaan (*lane*), joille kullekin asetetaan yksi sankari. Jokaisella on kaistalla on 40 osumapisteen torni, jota pelaajan pitää suojella. Jos torni tuhoutuu, se korvautuu Ancient-hahmolla, jonka tuhoaminen voittaa pelin. Jokaisella kaistalla on oma manansa, joka lisääntyy yhdellä joka kierroksella.

Joka kerta pelaajan pelatessa kortin vuoro siirtyy vastustajalle. Kun molemmat ovat lopettaneet korttien pelaamisen, alkaa taisteluosuus, jossa sankarit ja käskyläiset (*creep*) ottavat yhteen. Jos kaistalla ei ole vastustajan hahmoja, ne hyökkäävät tornia vastaan. Vihollisen tuhoaminen antaa kultaa, kuten voi käyttää ostosvaiheessa sankarin varustamiseen ase-, panssari- tai lisätarvike-esineillä. 

Valve on toiminut pelin kehittämisessä yhteistyössä Magic The Gathering -pelin kehittäjä Richard Garfieldin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Everything you need to know about Valve's Artifact: "The whole point is to steer away from pay-to-win"  15.8.2018. PC Gamer.
2. ↑
3. ↑  Valve's Card Game Artifact Is Running Out Of Players  19.1.2019. Kotaku.
4. ↑  Valve's 'Artifact' Has Lost Almost Its Entire Playerbase In The Two Months Since Launch Forbes.
5. ↑  The Future of Artifact Valve.
Sant’Agnese in Agonen kirkko Roomassa.
**Sant’Agnese in Agone** on katolinen kirkko Rooman Piazza Navonalla. Se on rakennettu Domitianuksen stadionin katsomon perustuksille, joiden jäännökset ovat näkyvissä kirkon kryptassa - paikalle, jossa Pyhä Agnes kärsi marttyyrikuoleman.

Barokkityylisen kirkon aloitti Girolamo Rainaldi paavi Innocentius X:n käskystä 1652 ja saattoi päätökseen hänen poikansa Carlo Rainaldi 1672. Kolmiosainen polveileva julkisivu on Francesco Borrominin käsialaa. Alun perin kirkosta piti tulla Palazzo Pamphiljin yksityiskirkko, mutta 1670-luvulla siitä tehtiin yleinen. Kreikkalaisen ristin muotoisen kirkon julkisivua hallitsee korkea kupoli, jonka edessä molemmilla puolilla kohoavat baldakiinimaiset kellotornit. Kupolin freskot maalasivat Ciro Ferri ja Sebastiano Corbellini 1670–1693.

Lähteet
-------

1. ↑  Samuel Ball Platner: A Topographical Dictionary of Ancient Rome (1929), haettu 9.1.2009 "Under the church of S. Agnese remains of brick and concrete walls, travertine pilasters and the seats of the cavea are still to be seen, and other traces have been found beneath the existing buildings at other points."

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sant’Agnese in Agone** Wikimedia Commonsissa
**Karak Nuh** (arab. كرك نوح‎, *Karak Nūḥ*) on kylä Libanonissa Zahlén kaupungin vieressä. Kylää on joskus pidetty Nooan (arab. نوح‎, *Nūḥ*) hautapaikkana.

Maantiede
---------

Karak Nuh sijaitsee Libanonin Bekaan alueella Zahlén kaupungin vieressä. Lähellä kohoavat myös Libanonvuoret. Kylän läpi kulkee Zahlén ja Baalbekin välinen maantie.

Historia
--------

Nimeä Karak Nuh alettiin tiettävästi käyttää mamelukkien valtakauden aikana. Vielä aijubidien kaudella kylän nimi oli al-Karak.

Karak Nuh tunnetaan joidenkin islamilaisten maantieteilijöiden teoksissa Nooan (arab. نوح‎, *Nūḥ*) hautapaikkana. Nooan haudan Karak Nuhissa mainitsee 900-luvulla kirjoittanut maantieteilijä al-Mukkadasi. Samaan tapaan Nooan hautapaikoiksi väitettyjä paikkoja tunnetaan tosin muitakin useissa eri maissa. Karak Nuhissa on joka tapauksessa Nooan haudalle pystytetty hautarakennus. Paikka tuli tunnetuksi erityisesti šiialaisena oppineisuuden keskuksena. Myöhemmin monet Karak Nuhissa opiskelleet vaikuttivat esimerkiksi safavidien valtakunnan uskonoppineina.

Mamelukkien kaudella Karak Nuh oli Bekaan alueen eteläosan hallinnollinen keskus. Mamelukkeja seurasivat osmanit, jotka eivät ilmeisesti kiinnittäneet paikkakuntaan erityisempää huomiota. Kylän historiasta 1500-luvun alusta lähtien tiedetäänkin suhteellisen vähän. Nooan pyhättöä mainitaan kuitenkin korjatun vuonna 1705 iskeneen maanjäristyksen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  C.E. Bosworth, E. van Donzel, B. Lewis and Ch. Pellat, Assisted by C. Dumont ja M. Paterson: *Encyclopaedia of Islam, Volume IV (Iran-Kha)*, s. 43. BRILL, 1998. ISBN 9789004057456. (englanniksi)
2. ↑  Brannon Wheeler: Noah Center for Middle East and Islamic Studies Department of History, United States Naval Academy. Viitattu 18.12.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Stefan Winter: *The Shiites of Lebanon under Ottoman Rule, 1516–1788*, s. 43-44. Cambridge University Press, 2010. ISBN 9781139486811. Google-kirjat. (englanniksi)
Terässiipi Sport Master. Viisivaihteinen miesten retkipyörä.
**Terässiipi** on suomalainen polkupyörämerkki, jota valmisti Teräs Oy 1930-luvulta vuoteen 1980 saakka Sulvalla Vaasan lähistöllä. Teräs Oy:n luopuessa valmistuksesta sitä jatkoi Pohjanpyörä Oy vuoteen 1986, jolloin yhtiön valmistus ajettiin alas. Seuraavana vuonna toimintaa jatkoi Hangossa Helkaman tytäryhtiö Tähtipyörä Oy, samalla pyörän merkki muuttui Tähtipyöräksi. Terässiipi oli Suomen kolmanneksi suurin polkupyörämerkki Tunturin ja Helkaman jälkeen. Merkin brändi oli 1982 "*Turvallinen Terässiipi*", joka on merkitty sen logoon.

  

Terässiipi-polkupyörät palasivat markkinoille vuonna 2021.

Mallisto
--------

Vuonna 1982 Terässiivestä valmistettiin seuraavia malleja:

* California
* Club man
* Junior
* Magnum
* Sport Master

Lähteet
-------

1. ↑  Mr. Velo: Teräksen lyhyt historia  7.11.2005. Pori:  Mr. Velo - Pyöräharrastelua.  Arkistoitu 12.8.2014. Viitattu 11.8.2014.
2. ↑  Jouni Hentula: Suomen pienin polkupyörän valmistaja luottaa klassikoihin (Tähitpyörä jatkaa Terässiiven perinteitä) *Taloussanomat*.  19.6.2001. Sanoma Media Finland Oy/Taloussanomat. Viitattu 11.8.2014.
3. 1 2   *Uudet terässiipi-pyörät 1982. Tunnet liikkuvasi pyörillä.*. (Terässiipi polkupyörät -myyntiesite 1982) Teräs Oy, 1982.  s. 1.
4. ↑  Tarina *Terässiipi*. Viitattu 26.12.2022.
**Olemisen porteilla** on fyysikko Kari Enqvistin kirjoittama tietoisuutta modernin fysiikan perusteella käsittelevä tiedekirja. Kirjassa käydään läpi kvanttiteorioita ja niiden kehitystä. Muita käsiteltäviä aiheita ovat mm. efektiivinen teoria, emergenssi ja erilaiset kvanttiteorioita hyödyntävät uskomukset. Kirjassa päädytään siihen että tietoisuus on efektiivinen ilmiö eli seuraus luonnonlaeista eikä siihen liity mitään muuta kuin fysiikkaa. 

Teos voitti Tieto-Finlandian vuonna 1999. Palkinnon jaosta päättänyt genetiikan professori Leena Palotie perusteli valintaansa sillä, että Enqvistin kirja "haastaa lukijan pohtimaan tieteen totuuksia, itsestäänselvyyksiä ja näennäisiä ristiriitaisuuksia". "Vaikeasta tekstistä huolimatta Enqvistin teksti elää ja hengittää ja viettelee uuden maailmankäsityksen pohdintaan." Sosiaalipsykologian professori Kullervo Rainio kritisoi kirjan ontologista osuutta kuitenkin vähätteleväksi ja osin virheelliseksi.

Lähteet
-------

* Enqvist, Kari: *Olemisen porteilla*. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-22915-6.

### Viitteet

1. ↑  Kullervo Rainio: Olemisen porteilla vaiko portinpielessä?  3/99. Tieteessä tapahtuu.  Arkistoitu 30.11.2017. Viitattu 8.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Raimo Lehti: Painia olemisen porteilla (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 1/1999.
**Karstula Areena** on Karstulassa, pohjoisessa Keski-Suomessa syksyllä 2014 avattu harjoitusjäähalli. Karstula Areena on Karstulan Kiva -joukkueen kotihalli. Hallissa on mahdollista harrastaa jääliikuntaa kahdeksan kuukauden ajan vuodessa, joko ohjatusti tai itsenäisesti omalla varatulla vuorolla.
Kesäaikana halli mahdollistaa erilaisten tapahtumien kuten konserttien ja yleisötapahtumien järjestämisen. Halliin voidaan ottaa tapahtumiin 1200 vierailijaa kerralla.

Karstula Areenassa on kuusi pukukoppia jotka ovat turnausten ajan joukkueilla omassa käytössä. Karstula Areenassa toimii yläkerran kahvio Cafe Areena, josta on näkymä kaukaloon.

Lähteet
-------

1. ↑  Laukka-Kiikkala, Mirja: Karstulan jäähalli otetaan käyttöön syyskuussa *Keskisuomalainen*.  7.8.2014. Jyväskylä:  Sanomalehti Keskisuomalainen Oy.  Arkistoitu 4.10.2015. Viitattu 3.10.2015.
2. 1 2 3  Tietoa Karstula Areenasta *Karstula-areena.fi*. Karstula Areena Oy.  Arkistoitu 4.10.2015. Viitattu 3.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Karstula Areena kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Timo Hirvonen** (s. 1977) on KokoTeatterin varatoiminen teatterijohtaja. Hirvonen perusti Koko Jazz Clubin vuonna 2010 ja on isännöinyt sitä.

Taiteellinen toiminta
---------------------

Hirvonen valmistui Sibelius-Akatemian jazzosastolta musiikin maisteriksi 2005. Hän kokosi vuonna 2009 nimikkoyhtyeensä, Timo Hirvonen Quartet, kiertueelle pitkin Suomea. Hän oli aiemmin samana vuonna ollut kiertueella myös the Mokners-yhtyeessä Severi Pyysalon ja Jussi Lehtosen kanssa. Kiertueen järjesti Suomen Jazzliitto. Hirvonen soittaa bassoa Severi Pyysalo & The Mokners -yhtyeen levyllä, joka julkaistiin 22. syyskuuta 2011. Hän on ollut kiertueella Kauko Röyhkän ja Severi Pyysalo trion kanssa trion basistina Suomessa vuonna 2011.

Hirvonen on näytellyt jazz-musikaalissa The Professionals. Mukana näytelmässä olivat näyttelijä Henry Hanikka, joka myös vastasi ohjauksesta, sekä muusikot Jussi Lehtonen ja Severi Pyysalo. Näytelmä esitettiin KokoTeatterilla syksyllä 2011.

Hirvonen aloitti tammikuussa 2012 varatoimisena teatterijohtajana KokoTeatterissa Anna Veijalaisen jäädessä äitiyslomalle. Hän järjestää toisen Jazz Klubi -isännän, Jussi Lehtosen, kanssa Koko Jazz Clubille esiintymään sekä kansainvälisiä että suomalaisia muusikoita. Lisäksi Hirvonen harjoittaa konsertti- ja opetustoimintaa Suomessa ja muualla Euroopassa.

Timo Hirvosen puoliso on Koko-teatteria sen perustamisesta 1997 lähtien johtanut Anna Veijalainen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hynninen Jarmo: *Rhythm & Blues Workshop – improvisointi-ideoita kitaristille*, s. 7. Idemco oy, 2006. ISBN 951-98245-8-8.
2. ↑  Kytölä, Laura: Työtä pelkäämätön tahtonainen vaalii tekemisen vapautta.  *Helsingin Sanomat*, 13.1.2023, s. B 14. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. ISSN 0355-2047. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.1.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |