recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hindenburgin palosta pelastettu pala rungon duralumiinia.
**Duralumiini** (vanhahtava termi **duraali**) on seosmetalli, joka koostuu pääosin alumiinista ja seosaineena käytetystä kuparista. Lisäksi siinä on pieniä määriä muita metallisia alkuaineita.

Duralumiinia käytetään pääasiassa lentokoneiden raaka-aineena. Ensimmäinen käyttökohde olivat saksalaiset ilmalaivat ja 1930-luvulta alkaen sitä on käytetty lentokoneissa. Myös autojen moottorin osia tehdään duralumiinista.

Duralumiini on erkautuskarkaistava metalliseos. Seos saavuttaa lopullisen lujuutensa vanhennushehkutuksessa. Hehkutuksessa liuoksessa olevat kupariatomit muodostavat Al2Cu3-erkaumia. Erkaumat toimivat tehokkaina esteinä dislokaatioiden liikkeelle ja lujittavat rakennetta.

Duralumiinin historia
---------------------

Duralumiinin keksi vuonna 1908 Alfred Wilm Saksassa Dürenin kaupungissa, mistä tämä seos on saanut nimensä. Tämän seoksen osalta voidaan hyvin puhua keksimisestä kehittämisen sijaan. Kertomuksen mukaan Saksan armeijalle tehtiin tutkimusta kupariseostuksen vaikutuksesta alumiiniin. Epäpätevä laborantti oli unohtanut näytekappaleet lämpökäsittelyuuniin yöksi, näin kappaleille tehtiin vahingossa ylipitkä hehkutus, jolloin AlCu dispersiolla oli aikaa kasvaa rakenteessa riittävän kokoisiksi erkaumiksi. Näin keksittiin lujan alumiiniseoksen lisäksi uusi metallurginen prosessi, erkautuskarkaisu.

Muita myöhemmin kehitettyjä erkautuskarkaistavia seoksia ovat esimerkiksi kromikupari (CuCr1%) ja zirkoniumkupari.

Duralumiinin ominaisuuksia
--------------------------

Seos

* Kuparia 4,2 %
* Mangaania: 0,5 %
* Magnesiumia: 0,6 %
* Loput alumiinia
* Sulamispiste: 650 °C

Seoksen tiheys on 2,7 g/cm³ – 2,87 g/cm³. Vetolujuus on 850 N/mm². Myötölujuus on yli 250 N/mm². Brinell-kovuus on noin 800 N/mm².

Nykyään käytössä olevat seokset ovat esimerkiksi SFS-standardin mukaiset 2017, 2117, ja 2024. 2024-duraalia ei voi hitsata.

Duralumiini on paljon lujempaa kuin seostamaton alumiini ja alumiiniseoksistakin lujimpia. Sen korroosionkesto on huono, jonka vuoksi se joko anodisoidaan tai silataan puhtaalla alumiinilla (myytävä levy tms. tunnetaan nimellä Alclad) tai keltakromatoidaan ja maalataan.

Katso myös
----------

* Silumiini
* Luettelo metalliseoksista
* Alumiiniseokset
**Pauline Donalda**, oikealta nimeltään **Lightstone** (5. maaliskuuta 1882 Montreal – 22. lokakuuta 1970), oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hänen vanhempansa olivat Itä-Euroopan juutalaisia, jotka vaihtoivat sukunimensä Lichtensteinista Lightstoneksi.

Ura
---

Donalda osoitti lapsena lahjakkuutta ja pääsi stipendin turvin opiskelemaan Royal Victoria Collegeen. Donald Smithin antama lahjoitus avasi nuorelle laulajalle vuonna 1902 mahdollisuuden lähteä jatkamaan opintoja Pariisi; taiteilijanimensä Pauline Donaldan sopraano ottikin käyttöön lahjoituksen tekijän kunniaksi.

Donalda debytoi Jules Massenet'n avustuksella 30. joulukuuta 1904 Nizzassa Massenet'n *Manon*-oopperan nimiroolissa. Muihin Donaldan rooleihin lukeutuivat Nedda Ruggero Leoncavallon *Pajatsossa* ja Jenny saman säveltäjän *Chattertonissa*. Hän esiintyi paitsi Nizzassa, myös muun muassa Covent Gardenissa, Brysselissä, Pariisissa, Venäjällä, Bostonissa ja New Yorkissa. Viimeksi mainitussa hän teki ensimmäisen esiintymisensä 7. joulukuuta 1906. Saman vuoden marraskuussa hän oli tehnyt ammattimaisen Kanadan-ensiesiintymisensä. Hän ei pelkästään tulkinnut oopperarooleja vaan esiintyi myös oratorioissa ja piti konserttikiertueita.

1920-luvulta alkaen Donalda toimi opetustehtävissä Pariisissa, josta hän palasi Montrealiin vuonna 1937 avatakseen siellä studion. Hän perusti Opera Guild -yhtiön vuonna 1942 ja johti sitä vuoteen 1969; tänä aikana Opera Guild esitti 29 eri oopperaa, joista osaa ei ollut koskaan esitetty aiemmin Kanadassa. Donaldan johdolla opiskelivat muiden muassa Clarice Carson, Fernande Chiocchio, Mary Henderson, Eileen Law, Germain Lefebvre ja Robert Savoie. Vuonna 1967 Donaldasta tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri. Hän kuoli 88-vuotiaana.

Donaldalta on säilynyt yhdeksän levytystä. Hän myös julkaisi kirjoituksen "A Jewish singer's career" teoksessa *Canadian Jewish Year Book, vol 2, 1940-1*.

Yksityiselämä
-------------

Donaldan ensimmäinen avioliitto päättyi eroon, mutta Donalda meni uusiin naimisiin Pariisissa kesäkuussa 1918 tanskalaisen tenori Mischa Léonin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  (fr) Ranskan kansalliskirjasto, data.bnf.frView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
3. 1 2 3 4 5 6  The Canadian Encyclopedia: Pauline Donalda


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Vaakkuu kuin ankka
**Ankkatesti** (engl. *duck test*) on seuraavantyyppisen päättelyn leikillinen nimitys : 

> 
> Jos se näyttää ankalta, ui niin kuin ankka ja vaakkuu kuin ankka, niin se on todennäköisesti ankka.
> 
> 
> 

Kyse on siis yksilötapauksesta *a*, jolla havaitaan olevan tiettyjä ominaisuuksia {*G1...Gn*} ja joka pyritään tunnistamaan varmasti tiedettyjen yleisten – tässä tapauksessa kaikkia ankkoja koskevien – lainomaisten ominaisuuksien perusteella.

Millaista päättelyä ankkatesti kuvaa? Kyse ei voi olla induktiosta, koska päättelyllä ei pyritä vahvistamaan ankkatietouttamme konstituoivia yleistyksiä. Jos kyse olisi deduktiosta, päättely pyrkisi virittämään havaittuun ankkayksilöön kohdistuvia vaakkumis- ja muita predikaatio-odotuksia. Mutta tilannehan on se, että havaitaan yksilö *a*, jonka ulkonäkö, uintityyli ja ääntely tuntuu olevan johdettavissa yleisestä laista 

Kaikilla olioilla *F* on ominaisuudet {*G1...Gn*}, jossa siis *F* on ankka, ja {*G1...Gn*} ankasta predikoitavissa olevien ominaisuuksien joukko.
Ankkatesti kuvaa peirceläistä abduktiivista päättelyä, joka on aina luonteeltaan hypoteettista ja epävarmaa. Havaintojen perusteella on (ainoastaan) hyvä arvaus, että kyseessä on ankka.
Akademgorodok ilmasta. Kuvan alaosassa näkyy Objoen Novosibirskin tekoaltaan rantahiekkaa.
**Akademgorodok** (ven. Академгородо́к) on venäläisen tiedekaupungin (naukograd) erityisaseman saanut alue Novosibirskin 138 000 asukkaan (2014) Sovjetskin piirissä, Novosibirskin alueella Etelä-Siperiassa. Tämä Novosibirskin usean korkeakoulun ja tutkimuskeskuksen yhteinen tiedekampus sijaitsee noin 20 kilometriä Novosibirskin keskustasta eteläkaakkoon, lähellä Obiin padotun Novosibirskin tekojärven koillisrantaa, keskellä koivu- ja mäntymetsää.

Novosibirskin Akademgorodokin perusti 1950-luvulla Neuvostoliiton tiedeakatemian Siperian osaston johtaja, akateemikko Mihail Lavrentjev. Akademgorodokissa on Novosibirskin valtionyliopisto, 35 tutkimuskeskusta, maatalousakatemia, lääketieteellinen akatemia, asuinrakennukset ja kaupungin tavallinen infrastruktuuri. Vapaa-ajankeskuksessa, Tiedemiesten talossa (*Dom Utšjonyh*) on 100 000 niteen kirjasto ja konserttisali.

Neuvostoliiton aikoina 1961–1991 Novosibirskin Akademgorodok oli etuoikeutettu yhteisö, jonka asukkaille taattiin tiettyjä ruokatavaroita, joita ei muualla ollut helposti saatavilla. Tohtoriksi väitelleet pääsivät käsiksi edelleen vielä laajempaan valikoimaan. Tiedeakatemian jäsenet saivat asua huviloissa, kun muut asuivat yhdeksän- ja viisikerroksisissa kerrostaloissa.

* Novosibirskin valtionyliopistoa.Novosibirskin valtionyliopistoa.
* Novosibirskin Akademkorodokin uusi näyttelykeskus. Novosibirskin Akademkorodokin uusi näyttelykeskus.
* Novosibirskin teknologiapuistoa Akademkorodokissa. Novosibirskin teknologiapuistoa Akademkorodokissa.
* Venäjän tiedeakatemian kokousrakennuksia ("Tiedemiesten talo").Venäjän tiedeakatemian kokousrakennuksia ("Tiedemiesten talo").

Lähteet
-------

1. ↑  Peretšen naukogradov Rossijskoi federatsii Sojuz razvitija naukogorodov Rossii, naukograds.ru/.  Arkistoitu 27.3.2010. Viitattu 6.8.2014. (venäjäksi)
2. ↑  Tšislennost naselenija Novosibirskoi oblastam po munitsipalnym raionam i gorodskim okrugram na 1 janvarja 2014 goda (pdf) (Novosibirskin kaupunkien ja piirien asukasluvut 1.1.2014. Ei ole erillistä Akademigorodokin kaupunkia, vaan kyseessä on Novsibirskin yhden piirin osa, akateeminen kampus tai "pikkukaupunki" (gorodok).) novosibirstat.gks.ru.  Arkistoitu 8.4.2014. Viitattu 6.8.2014. (venäjäksi)
3. ↑  V.H. Peihvasser: *Novyi Atlas avtomobilnyh dorog 2006–2007. Rossija – Strany SNG – Pribaltika* 1:750 000, 1:1 500 000 (+ 1:4000 000). Minsk: Tribum, 220053 g. Minsk.  ISBN 985-409-072-8.  (venäjäksi)
4. ↑  Is this the smartest street in the world? (Arkistoitu – Internet Archive) BBC 19.12.2019. Viitattu 7.1.2020 (sisältää videon)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Akademgorodok**.
* Akademgorodok (Academgorodok/Academic Town) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (novosibirskguide.com)
* Novosiberskin valtionyliopisto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (nsu.ru)
* osakartta alueelta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (sscc.ru)
* Jandeksin "Street view" -tyylinen panoramavalokuvin varustettu kartta alueelta (yandex.ru)
**Koen Bouwman** (s. 2. joulukuuta 1993 Ulft, Gelderland) on alankomaalainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään yleis- ja mäkiajaja. Hän aloitti ammattilaisuransa Cycling Team Jo Piels -joukkueessa 2013–2014 ja on vuodesta 2015 edustanut alankomaalaista Team LottoNL-Jumbo / Team Jumbo-Visma / Team Visma–Lease a Bikea.

Bouwman kuului sekaviestin Euroopan- ja maailmanmestaruuden voittaneisiin Alankomaiden joukkueisiin 2019. Italian ympäriajossa 2022 hän voitti mäkikirikilpailun sekä Potenzaan päättyneen seitsemännen ja Santuario di Castelmonteen päättyneen 19. etapin.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2015
Tour de Normandie, mäkikirikilpailun voitto
Giro della Valle d'Aosta, 5. etapin voitto
2017
Critérium du Dauphiné, mäkikirikilpailun ja 3. etapin voitto
2019
EM-kilpailut, sekaviestissä kultaa
MM-kilpailut, sekaviestissä kultaa
2020
Czech Tour, mäkikirikilpailun voitto
2021
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 12:s
EM-kilpailut, sekaviestissä pronssia
MM-kilpailut, sekaviestissä hopeaa
2022
Italian ympäriajo, mäkikirikilpailun sekä 7. ja 19. etapin voitto
Okolo Slovenska, 3. etapin voitto
Settimana Internazionale Coppi e Bartali, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Koen Bouwman *Pro Cycling Stats*. Viitattu 24.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Koen Bouwman *Cycling Archives*. Viitattu 2.6.2022. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee Intian valtameren saaria. Prinssi Edwardin saari on myös Kanadan provinssi.*

**Prinssi Edwardin saaret** ovat Etelä-Afrikkaan kuuluva kahden saaren saariryhmä merellä 2 160 kilometriä Kapkaupungista etelään. Saariston kaksi saarta ovat suurempi Marion ja pienempi Prinssi Edwardin saari. Saarilla on huomattava määrä pesiviä merilintuja ja ne ovat olleet vuodesta 2013 osa merensuojelualuetta. Saarilla on kaksi eteläafrikkalaista sääasemaa, joilla on henkilöstöä ympäri vuoden.

Maantiede
---------

Saaret Nasan satelliittikuvassa.
Prinssi Edwardin saaret sijaitsevat noin 2 160 kilometriä Etelä-Afrikan Kapkaupungista etelään ja ne ovat Etelä-Afrikan eteläisin osa. Saaristo koostuu kahdesta saaresta. Saarista suurempi on Marion, jonka pinta-ala on noin 290 km². Pienempi saari on Prinssi Edwardin saari, jonka pinta-ala on noin 45 km². Marionin korkein kohta on 1 230 metriä merenpinnan yläpuolella ja Prinssi Edvardin saaren 672 metriä. Molemmat saaret ovat tuliperäisiä. Saaret ovat merenpohjasta kohoavan kahden kilpitulivuoren huippuja. Saarien vanhin mitattu kiviaines on iältään noin 450 000 vuotta.

### Luonto

Saarien kasvillisuuteen lukeutuvat levät, sammalet, jäkälät ja 27 putkilokasvilajia. Alueet yli 500:n metrin korkeudella ovat kylmyysaavikkoa ja niiden ainoa putkilokasvilaji on *Azorella selago*, jota tavataan 800:n metrin korkeuksiin saakka. Sitä runsaampia ovat jäkälät ja sammalet. Matalammat seudut ovat hyvin soisia runsaiden sateiden takia. Maalla eläviä selkärangattomia on noin 100 lajia. Merilintulajeja on 29. Saarilla pesiviä lintuja ovat esimerkiksi *Leucocarbo melanogenis*-merimetso ja *Thalassarche carteri*-albatrossi. Saarilla esiintyy myös noin 40 % koko maailman jättiläisalbatrosseista. Pingviinilajeja on neljä. Saarten hylkeitä ovat etelänmerinorsu ja kaksi merikarhulajia.

Huomattavan uhan saarten luonnolle muodostavat tulokaslajit. Kissat hävitettiin saarilta 1990-luvun alussa, mutta hiiret ovat edelleen ongelma. Hiiret syövät esimerkiksi lintujen poikasia. Hiirien hävittämistä on suunniteltu. Saaristosta tehtiin suojelualue vuonna 1995 ja vuonna 2013 perustettiin saariston käsittävä merensuojelualue.

Historia
--------

Prinssi Edwardin saaret löysi Barent Barentzoon Ham vuonna 1663 ja ensimmäiset saarelle maihinnousseet olivat joukko hylkeenpyytäjiä vuosina 1803–1804. Sittemmin saarilla vieraili usein muita hylkeenpyytäjiä, sekä useampia tieteellisiä retkikuntia. Etelä-Afrikka liitti saaret itseensä vuonna 1948. Vanhin kahdesta sääasemasta perustettiin tammikuussa 1948. Marionin saarella on vakituisesti 10-12 meteorologia ja tutkijaa. Ryhmät viettävät saarella 13 kuukauden vuoron.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  About the Project *Mouse-free Marion*. BirdLife South Africa. Viitattu 6.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Liz Cruwys: *Encyclopedia of the Antarctic*, s. 767-768. Routledge, 2007. ISBN 978-0-415-97024-2. (englanniksi)
3. 1 2 3  Prince Edward Island MPA *South Africa's Marine Protected Areas*. Viitattu 6.11.2020. (englanniksi)
4. ↑  Mice are eating Marion Island's seabirds (Youtube) BirdLife South Africa. Viitattu 6.11.2020. (englanniksi)
**Brighton & Hove** on noin 277 000 asukkaan kaupunki (*city*) ja yhtenäishallintopiiri Englannin kaakkoisrannikolla East Sussexin muodollisessa kreivikunnassa. Yhdessä naapurikaupunkiensa kanssa se muodostaa rannikolle noin 580 000 asukkaan yhtenäisen kaupunkialueen, joka ulottuu Littlehamptonista Seafordiin. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannalla noin 80 kilometriä etelään Lontoosta, jonne sen yhdistää rautatie ja moottoritie. Kaupunki muodostuu entisistä Brightonin ja Hoven hallintopiireistä, jotka liitettiin yhteen 1. huhtikuuta 1997. Virallisesti se sai kaupunkioikeudet vuonna 2000.

Brighton & Hove käsitetään kuitenkin yhä erillisinä kaupunkeina, vaikka virallisesti ne nykyisin muodostavatkin yhtenäisen kaupunkiseudun. Tuohon kaupunkiseutuun kuuluvat myös Portslade sekä Rottingdean, jotka ennen Brighton & Hoven muodostamista olivat Brightonin ja Hoven tavoin omia paikkakuntiaan.

Brighton & Hove on suosittu matkailukaupunki niin brittiläisten kuin ulkomaalaistenkin keskuudessa, ja se on yksi suosituimmista kielikurssikohteista Englannissa. Kaupungin vetonauloja on mm. Royal Pavilion -palatsi, Brighton Pier, Gay Pride, sekä sen rannat. Brightonissa syntynyt tunnettu DJ Fatboy Slim järjestää myös satunnaisesti keikkoja kaupungin rannoilla. Myös Eurovision laulukilpailu 1974 järjestettiin Brightonissa.

Kaupunginosat
-------------

Brighton Pier
Brighton & Hoven kaupunki käsittää seuraavat alueet:

* Brightonin alue

Brighton
Kemptown
Saltdean
Woodingdean
Moulsecoomb
Bevendean
Whitehawk
Ovingdean
Hollingdean
Patcham
Hollingbury
Preston Village
* Hoven alue

Hove
Westdean
Withdean
Blatchington
Aldrington
Hangleton & Knoll
* Portsladen alue

Portslade by Sea
Portslade Village
Mile Oak
* Rottingdean

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Brighton and Hove *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 8.12.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Brinkhoff, Thomas: Brighton and Hove (Unitary District, South East England, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 8.12.2019. (englanniksi)
3. ↑  Brinkhoff, Thomas: Brighton (Agglomeration, Agglomerations, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 8.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brighton & Hove** Wikimedia Commonsissa

* Brighton & Hoven viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kaupungin matkailusivut
**RPM Package Manager** (alkuaan **Red Hat Package Manager** eli **RPM**) on Red Hatin luoma paketinhallintajärjestelmä, joka hoitaa asennuksen käyttäjän puolesta ja asentaa tiedostot oikeille paikoilleen. Kussakin RPM-pakettitiedostossa on jokin ohjelmisto, joka on testattu, konfiguroitu (käännetty) ja valmiina käytettäväksi.

RPM-paketeissa tuetaan digitaalista allekirjoitusta kuten PGP-menetelmää.

RPM-paketteja käytetään Red Hatin Linux-jakeluiden lisäksi myös monissa muissa Linux-jakeluissa, kuten esimerkiksi Mandriva Linuxissa, SUSE Linuxissa ja Fedorassa.

Katso myös
----------

* Yum
* DNF (paketinhallintajärjestelmä)

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  [Rpm-announce] RPM 4.19.1 released!, 12. joulukuuta 2023 (viitattu 12. joulukuuta 2023). Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  rpm.org - About *rpm.org*. Viitattu 17.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  RPM File Format *ftp.rpm.org*. Viitattu 13.9.2020. (englanniksi)
5. ↑  Package management system - Fedora Project Wiki *fedoraproject.org*. Viitattu 17.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* rpm.org

WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **RPM Package Managerin käyttöohjeet**.
*Tämä artikkeli käsittelee radiotoimittajaa. Melkein samanniminen Olli Ainola työskenteli televisiossa ja lehdissä.*
**Olli Aimola** (s. 1985 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja juontaja. Hän on syntynyt Helsingissä, mutta elänyt suurimman ajan elämästään Espoossa. Hän on tullut tunnetuksi toimittajana ja juontajana useista eri YLE Radio Suomen maakuntaradioista, joista hän on juontanut muun muassa Ylen aikaisessa, Etelä-Karjalan radiossa ja Lahden radiossa.

Aimola työskenteli musiikkipäällikkönä Toivontuottajien Jouluradiossa syksystä 2013 vuoden 2015 alkuun. Tällä hetkellä hän on juontajana YLE Radio Suomen Yöradiossa.

Koulutukseltaan Aimola on medianomi pääaineenaan TV- ja radiotyö. Hän opiskeli Metropolia Ammattikorkeakoulussa.

Aimola on kertonut radiossa, että hän meni naimisiin kesällä 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Lumme, Hanna: Jouluradion Olli rakastaa joulua – kuunteli 4 000 joululaulua  7.12.2014. Yle Musiikki. Viitattu 15.5.2015.
2. ↑  Jouluradio täyttää taajuudet rouhealla tarjonnalla. Esse.  Arkistoitu 15.5.2015. Viitattu 15.5.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Olli Aimola Twitterissä
* "Aito ja alkuperäinen Jouluradio" Aimolan opinnäyte
**Empatia** tarkoittaa kykyä ymmärtää mitä toinen ihminen kokee tämän näkökulmasta, eli itsensä asettamista toisen henkilön asemaan. Empaattisessa vuorovaikutuksessa henkilö ymmärtää toisen henkilön tunteet. *Empatia*-sanan perusmerkitys viittaa myötätuntoiseen eläytymiseen.*tarvitaan parempi lähde*

Tutkimuksissa on havaittu, että ihmiset kokevat eniten empatiaa silloin, kun he ovat tekemisissä itsensäkaltaisten ihmisten kanssa. Suomalaiset ovat yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan yksi epäempaattisimmista kansoista. Suomi sai kuudenneksi kehnoimmat empatiapisteet 63 maan vertailussa. Maailman vähiten empaattiset maat ennen Suomea olivat Liettua, Venezuela, Viro, Puola ja Bulgaria.

Etymologia
----------

Englantilainen psykologi Edward Titchener käänsi vuonna 1909 filosofi Theodor Lippsin käyttämän saksankielisen *Einfühlung*-käsitteen empatiaksi (engl. *empathy*), jonka hän johti kreikan sanoista *ἐν* (sisään) ja *πάθος* (tuntemus, kärsimys, intohimo).

Lipps käytti termiä *Einfühlung* (eläytyminen) etenkin ulkoisten ärsykkeiden jäljittelystä. Esimerkiksi vihaisen ilmeen näkeminen toisen ihmisen kasvoilla saa katsojankin kasvot jäljittelemään itsekin niin sanottua vihaisuutta.

Katso myös
----------

* Sympatia

Lähteet
-------

1. ↑  Bellt, Paul S.; Maloney, Michael J.: The Importance of Empathy as an Interviewing Skill in Medicine  2.10.1991. The JAMA Network. Viitattu 29.1.2017. (englanniksi)
2. ↑  Suomen kielen perussanakirja. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 55.
3. ↑  Design | Lontoolaistunut taiteilija on opettanut Suomessa kansanedustajille empatiaa värikorteilla ja tunnemittarilla: "Tavoite ei ole olla samaa mieltä kaikesta, vaan ymmärtää toisen näkökanta" *Helsingin Sanomat*.  29.9.2020. Viitattu 30.9.2020.
4. ↑  Egutkina, Anna: Tutkimus: Suomalaiset kuuluvat vähiten empaattisiin kansakuntiin *Iltalehti*.  18.10.2016. Viitattu 26.9.2017.
5. 1 2  Empathy *Stanford Encyclopedia of Philosophy*. Viitattu 5.8.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Empatia** Wikimedia Commonsissa

* Toward a consensus on the nature of empathy: A review of reviews
**Nicolaus Bergius** (1658–1706) oli ruotsalainen teologi ja tutkija, joka toimi luterilaisen kirkon superintendenttinä Narvassa ja Pärnussa.

Nicolaus syntyi vuonna 1658 Tallinnassa kaupungin ruotsalaisen kirkkoherran poikana. Hän kasvoi monikielisessä ympäristössä, jossa puhuttiin saksaa, viroa ja venäjää. Opiskeluaikana Bergius sai stipendin opintomatkaa varten ja vietti vuoden Frankfurt am Mainissa tunnetun pietistin Philipp Jabob Spenerin luona, minkä jälkeen hän siirtyi opiskelemaan orientalistiikkaa Giesseniin ja väitteli siellä vuonna 1684 maisterin arvoa varten. Bergius oleskeli vielä vuoden Pariisissa ja opetteli ranskan kielen. Palattuaan Tukholmaan hänestä tuli uuden ranskankielisen seurakunnan pastori vuonna 1687. Vuonna 1700 hänet nimitettiin superintendentiksi Narvaan, mistä hän siirtyi vuonna 1702 Liivinmaan superintendentiksi Pärnuun. Vietettyään parisen vuotta Liivinmaalla Bergius muutti Uppsalaan, missä hän toukokuun 14. päivänä 1704 väitteli ja saavutti tohtorin arvon. Väitöskirja nimeltään *De Statu Ecclesiae et Religionis Moscoviticae* oli kaksiosainen, ja sen jälkimmäinen osa ilmestyi painosta seuraavana vuonna. Teos on perusteellinen kuvaus Venäjän kirkosta. Nicolaus Bergius oli naimisissa kreivitär Kristina Juliana Oxenstiernan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tarkiainen, Kari: *Moskovalainen. Ruotsi, Suomi ja Venäjä 1478-1721*, s. 239-243. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2022. ISBN 978-951-858-576-6.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Ikaromenippos** eli **Ilmamatka** (m.kreik. Ἰκαρομένιππος ἢ Ὑπερνέφελος, *Ikaromenippos ē Hypernefelos*; lat. *Icaromenippus*) on Lukianoksen kirjoittama satiiri filosofien luonnonfilosofisista mielipiteistä.

Teoksen päähenkilö on kyynikkofilosofi Menippos, joka edustaa teoksessa Lukianosta itseään samalla tavalla kuin eräissä muissa tämän kirjoittamissa teoksissa. Teos on suureksi osaksi dialogimuotoinen, ja siinä Menippos keskustelee nimettömäksi jäävän ystävän kanssa. Menippos katsoo, että luonnonfilosofit ovat esittäneet täysin ristiriitaisia kuvauksia kaikkeuden toiminnasta ja jumalten roolista siinä. Siksi hän haluaa tutustua siihen, millainen komento taivaassa todella on, ja järjestää siksi itselleen siivet lentääkseen sinne ja perehtyäkseen asiaan. Teoksen nimi viittaa Menippoksen lisäksi kreikkalaisen mytologian ilmamatkastaan tunnettuun Ikarokseen.

Menippos lentää ensin Kuuhun ja tapaa siellä filosofi Empedokleen. Tämän avulla Menippos kykenee katsomaan alas Maahan ja näkemään kaikki ihmisten pahat teot; erityisesti häntä huvittavat eri koulukuntia edustavien filosofien suorittamat rötöstelyt. Samalla Kuutar pyytää Menipposta viemään ylijumala Zeukselle pyynnön, että filosofit lakkaisivat spekuloimasta hänen asioillaan.

Lopulta Menippos päätyy jumalten asuinsijoille. Zeus lupaa ottaa hänen asiansa käsiteltäväksi. Zeustakin itse asiassa kiinnostaa kysellä Menippokselta maan asioista, kuten Zeuksen kuuluisan patsaan veistäneen Feidiaan suvun kuulumisista. Odotusaikana Menippos saa tutustua muun muassa paikkaan, jossa Zeus ottaa vastaan ihmisten keskenään ristiriitaisia rukouspyyntöjä, vannottuja valoja ja uhrisavuja, sekä säätää maailman sään. Menippos pääsee myös nauttimaan ambrosiaa ja nektaria.

Lopulta Menippoksen ja Kuuttaren filosofeja koskeva asia otetaan käsittelyyn. Zeus toteaa filosofit laiskoiksi, kunnianhaluisiksi, kiukkuisiksi, toheloiksi, sivistymättömiksi sekä hyödyttömiksi yhteisölle. Kaikki jumalat ovat samaa mieltä siitä, että Zeuksen tulisi iskeä kaikkia filosofeja salamoillaan ja syöstä heidät Tartarokseen. Zeus lupaa tehdä tämän seuraavana keväänä. Menippokselta otetaan siivet pois, ettei hän toiste pääse taivaaseen; hänet lasketaan alas maahan, missä hän aikoo heti kertoa hyvät uutiset kaikille filosofeille.

Ernst Lampén on suomentanut teoksen lyhennellen (Otava 1924).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lukianos: *Ikaromenippos*. Teoksessa Lampén 1924, s. 137–149.

Kirjallisuutta
--------------

* Lukianos: *Ikaromenippos*. Teoksessa Lampén, Ernst: *Terve, Lukianos!*. Sisältää osittaisia ja kokonaisia suomennoksia Lukianoksen teoksista. Helsinki: Otava, 1924.

Aiheesta muualla
----------------

* Lucian: *Icaromenippus, an Aerial Expedition* (englanniksi)
* Lucian: *Icaromenippus* (muinaiskreikaksi)
Kartta Angaurin taistelusta.
**Angaurin taistelu** oli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain ja Japanin välinen taistelu Angaurin saaren hallinnasta Palaussa, Mariaanien lähistöllä. Taistelu oli osa suurempaa **operaatio Forageria**. Se alkoi 17. syyskuuta 1944 ja päättyi Yhdysvaltain voittoon 22. lokakuuta. Taistelussa lähes kaikki saarta puolustaneet japanilaissotilaat kaatuivat, mukaan lukien japanilaisjoukkojen komentaja Ushio Goto. Vain 59 japanilaissotilasta selvisi hengissä, joutuen sotavangeiksi.

Tausta
------

Angaur on pieni kalkkikivisaari, jolla oli 1 400 japanilaissotilasta. Saaren heikko puolustus ja mahdollisuus lentokentän rakentamisesta saarelle teki siitä houkuttelevan kohteen yhdysvaltalaisille.

Sotatapahtumat
--------------

Yhdysvallat pommitti saarta 11. syyskuuta 1944 taistelulaivoista käsin. Kuusi päivää myöhemmin 81:een jalkaväkidivisioonaan kuuluneet yhdysvaltalaissotilaat rantautuivat saaren koillis- ja kaakkoisosiin. Miinoitettu ranta ja sotilaiden ruuhka aiheuttivat yhdysvaltalaisjoukoille enemmän ongelmia kuin itse japanilaisjoukot. Saaren kaakkoisosassa ollut 400:n japanilaissotilaan puolustusasema neutraloitiin 20. syyskuuta mennessä, aiheuttaen 300:n yhdysvaltalaisen kaatumisen. Vastustus koveni yhdysvaltalaisjoukkojen lähestyessä "kulhoa", kukkulaa lähellä Salomejärveä saaren luoteisosassa. Kulhon alueella oli 750 japanilaissotilasta, jotka puolustautuivat hyökkääjiä vastaan tykistön, kranaattien ja konekiväärien avulla. 20-–25. syyskuuta välillä tapahtuneiden jatkuvien hyökkäyksien ansiosta yhdysvaltalaissotilaat onnistuivat murtamaan puolustuksen.

Saaren sanottiin olevan turvallinen jo 30. syyskuuta, vaikka kulhon alueella ja ympäristössä oli vielä noin 300 japanilaissotilasta, jotka kestivät vielä lähes neljä viikkoa. Lokakuun alussa sotatoimet kutistuivat pienimuotoiseksi tiedusteluksi, väijytyksiksi, sudenkuoppien tekemiseksi ja tarkka-ampumiseksi. Saaren puolustusta johtanut Goto kaatui 18. lokakuuta.

36 päivää kestäneet sotatoimet räjähteiden, tykistön, tankkien ja liekinheittimien avulla japanilaispuolustusta vastaan loppuivat 22. lokakuuta. Angaurin taistelu oli harvinainen, sillä kaatuneiden ja loukkaantuneiden yhdysvaltalaissotilaiden määrä ylitti japanilaissotilaiden vastaavat määrät.

Jälkitapahtumat
---------------

Lentokentän rakentaminen aloitettiin taisteluiden vielä ollessa käynnissä, mutta viivästysten vuoksi se ei valmistunut ajallaan Filippiinien taisteluita ajatellen. Saarella olleet yhdysvaltalaissotilaat siirtyivät suoraan Peleliun taisteluihin.

Lähteet
-------

* Vat, Dan van der: *The Pacific Campaign*. Simon&Schuster, 1991. ISBN 0-671-79217-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  vdVat s. 347

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Angaur
**Nuestra Señora de la Concepción y de las Ánimas** oli Espanjan laivaston kolmikantinen 90-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

Espanjan Tyynenmeren laivaston (esp. *Armada del Mar Océano*) kuninkaallinen lippulaiva (esp. *capitana real*) hankinta alkoi tarkastelemalla 23. heinäkuuta 1680 tehtyä suunnitelmaa. Kapteeni Millán Ignacio de Iriarte y Gaztelu, joka oli vuonna 1678 kuolleen José de Iriarten poika, vastaanotti 2. syyskuuta 1681 käskyn hankkia tarvikkeet aluksen rakentamiseen. Aluksen suunnittelusta vastasi José Antonio de Gaztañeta y de Iturribalzaga. Köli laskettiin 1682, jolloin vastaavina mestareina olivat Antonio de Amas ja Ignacio de Soroa. Alus oli viimeinen Habsburgien laivaston kolmikantinen linjalaiva. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1687 ja otettiin palvelukseen 20. toukokuuta 1690 päällikkönään Diego Fernández de Zalvídar, Conde de Saucedilla.

Aluksen alimmalla tykkikannella oli 28 tykkiporttia, mutta niihin oli asennettu vain 18 naulan (k-es|libras}} (8,3 kg) kulveriinit, kun vastaavasti Englannin laivaston aluksilla oli 32 naulan (14,5 kg) tykit ja Ranskalla 36 naulan (k-fr|livre}}) (16,6 kg). Espanjan laivasto otti käyttöön vastaavat 36 naulan (16,6 kg) tykit vasta vuonna 1749. Valmistuessa aluksella ei ollut tykkejä puoli- tai etukannella, kunnes neljä pientä tykkiä asennettiin etukannelle vuonna 1692.

Palvelus
--------

Aluksen vakavuutta parannettiin vuonna 1691. Seuraavana vuonna se oli Pedro Corbeton lippulaivana Italian retkelle ja vuonna 1693 José Antonio de Gaztañetan lippulaivana Máhonissa. Syyskuussa 1695 alus oli Zaldívarin lippulaivana Armada de la Tierra Firmessä. Se riisuttiin heinäkuussa 1700 aseista Cádizissa, jolloin aluksen miehistö ja tykit siirrettiin Pedro Fernández de Navarrete y Ayalan laivastoon Darienin retkelle valmistauduttaessa.<ref name="W">

Alus oli 1702 Cádizissa Britannian kuninkaallisen laivaston amiraali Rooken joukkojen piirittämänä. Vuonna 1705 alus purettiin Cádizissa osittain, koska muiden alusten korjauksiin tarvittiin puutavaraa. Jäljelle jäänyt hylky upotettiin Puntalesiin estämään pääsy Cádizinlahdelle.<ref name="W">

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield et al 2023 s. 101-102


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**?** | **Espanjan laivaston linjalaivat** | Seuraaja:***Real Felipe*** |
Emil Cooper (Aleksandr Golovinin teos)
**Emil Cooper** (alun perin *Emil Albertovitš Kuper*, ven. Эмиль Альбертович Купер; 20. joulukuuta 1877 H’erson – 16. marraskuuta 1960 New York) oli kapellimestari. Hän syntyi silloisessa Venäjän keisarikunnassa, mutta poistui Neuvostoliitosta vuonna 1924 ja työskenteli myöhemmin pääasiallisesti Yhdysvalloissa.

Cooper opiskeli viulunsoittoa Wienissä ja sai sävellysopetusta Moskovassa Sergei Tanejevilta. Vuodesta 1898 hän työskenteli oopperakapellimestarina Kiovassa, Moskovassa ja Pietarissa. Cooper johti vuosien 1909–1914 välillä Sergei Djagilevin seuruetta muun muassa sen esiintyessä Lontoossa ja pitäessä vuonna 1911 Modest Musorgskin *Hovanštšinan* Pariisin-ensiesityksen. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Cooper johti Petrogradin filharmonikkoja ja Mariinski-teatteria. Hän myös opetti Petrogradin konservatoriossa. Cooper oli 1920-luvulla lisäksi Latvian kansallisoopperan pääkapellimestari.

Myöhemmällä urallaan Cooper johti muun muassa Metropolitan-oopperassa (1944–1950). Hän toimi kapellimestarina myös useimmissa Pauline Donaldan perustaman Opera Guild of Montrealin tuotannoissa Kanadassa vuosina 1944–1960.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gilles Potvin, Opera Guild of Montreal Inc The Canadian Encyclopedia 15.12.2013, viitattu 20.3.2024 (ranskaksi)
2. 1 2  Cooper (Kuper), Emil Albertovich Encyclopaedia Judaica, viitattu 20.3.2024 (englanniksi)
3. ↑  Anniversary Gala OperaVision, viitattu 20.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Bror Clas Carlson** (19. kesäkuuta 1890 Kuopio – 17. syyskuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi pitkään Helsingin käräjäoikeuden oikeusneuvoksena ja vaikutti omaan alaansa aktiivisella julkaisemisella.

Henkilöhistoria
---------------

Carsonin vanhemmat olivat kauppias John Henrik Carlson ja Matilda Örn. Hänen puolisonsa 1920–1927 oli Margit Elisabet Spranger ja vuodesta 1931 Else Margit Dahlin. Kirjailija ja talouselämän vaikuttaja Carl Erik Carlson oli Bror Carlsonin poika ensimmäisestä avioliitosta. Bror Carlson tuli ylioppilaaksi 1908, valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1914 ja sai valmistuttuaan varatuomarin arvon. Hän oli korkeimman hallinto-oikeuden notaari 1918 ja nuorempi hallintosihteeri ja sitten Helsingin raastuvanoikeuden, myöhemmin Helsingin käräjäoikeus, rikosoikeusnotaari 1918, nuorempi oikeusneuvosmies 1920 ja vanhempi oikeusneuvosmies 1927–1953. Korkeimman oikeuden apujäsen Carlson oli 1928–1929 ja 1948–1950. Hän oli Juridiska Föreningen i Finland -yhdistyksen puheenjohtaja 1936–1940 ja aktiivinen vaikuttaja alallaan, joka julkaisi lähes sata artikkelia kotimaassa ja ulkomailla sekä oikeusteoreettisen teoksen.

Julkaisuja
----------

* *Rätten: ett rättsteoretiskt försök*, 1954

Lähteet
-------

1. 1 2  Kautto, Timo: / Bror Carlson *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 21.3.2024.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 88. Viitattu 21.3.2024
3. ↑  Födelsedagar.  *Hufvudstadsbladet*, 19.6.1965, nro 163\_2p, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.3.2024.  (ei-vapaa)

Aiheesta muualla
----------------

* Carlson, Bror *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Kempeleen koululaitoksen historia 1882–1982** on vuonna 1983 julkaistu Mauno Hiltusen kirjoittama ja Kempeleen kunnan kustama kirja.

Kirja käsittelee Kempeleen kunnan koululaitoksen historiaa 1880-luvun alusta 1980-luvun alkuun. Hiltusen mukaan hänen saatuaan vuonna 1982 kirjoittamansa kirjan *Kempeleen historia* valmiiksi häntä pyydettiin kirjoittamaan Kempeleen koululaitoksen 100-vuotisesta vaiheista. Kirjan olisi alun perin pitänyt olla jo valmiina lokakuussa 1982, mutta kirjailija ei kerennyt kirjoittamaan sitä määräaikaan mennessä. Kirjailijan saadessa lisäaikaa kirjan tekoon, oli hänellä mahdollisuus laajentaa aihepiiriä merkittävästi, ja tarkastella kunnan kouluvaiheita yksityiskohtaisemmin.

Kirja on jaettu seitsemään päälukuun, jotka noudattavat varsin tiukasti kouluhistorioissa vakiintunutta kaavaa, joka pohjaa jaottelunsa eräiden koululakien käänteen tekevään luonteeseen. Kirjassa käsitellään suppeasti myös kansanopetusta, koulutoimintaa ennen kansakoulua sekä vuoden 1866 tärkeään kansakouluasetukseen ja sen herättämiin kannanottoihin.

Lähteet
-------

* Hiltunen, Mauno: *Kempeleen koululaitoksen historia 1882–1982*. Kempele: Kempeleen kunta, 1983. ISBN 951-99483-4-1.

### Viitteet

1. ↑  Kirjan tiedot Finna.fi -sivustolla *finna.fi*. Viitattu 20.3.2024.
2. 1 2  Hiltunen s. 5.
Ns. "pöllöpokaali". Schaffhausenin kaupungin palkintopokaali, fajanssia, 16. vuosisata.
**Fajanssi** on keskilämpötilassa eli 1050-1150 celsiusasteessa poltettua huokoista ja vaaleaa keraamista massaa. 

Fajanssista tehdään kylpyhuoneiden verhoukseen käytettäviä kaakelilaattoja. Myös ruokailuastiat valmistettiin Suomessa 1960-luvulle asti fajanssista, jota alettiin korvata kestävämmällä posliinilla vasta 1970-luvulla. 

Fajanssi poltetaan kahteen kertaan, ja jälkimmäisellä polttokerralla se lasitetaan läpinäkymättömällä lasitteella. Länsimaissa käytetään tavallisimmin valkoista tinalasittetta.

Aiemmin länsimaissakin käytettiin yleisesti lyijylasitetta. Lyijyn käyttö astioissa kiellettiin sittemmin monessa länsimaassa. Ennen 1960-lukua valmistetuista fajanssiastioista saattaa irrota liian suuria määriä lyijyä etenkin, jos niissä säilytetään happamia ruokia tai juomia.

Fajanssi on posliinia ja kivitavaraa huokoisempaa. Jos lasitus ei ole hyvä, fajanssiesineet imevät vettä astianpesukoneessa ja alkavat säröillä. 1920-luvulla kehitetty timanttifajanssi on hieman sinertävää fajanssia, joka on ominaisuuksiltaan lähes posliinin veroista.   

Fajanssi on nimetty italialaisen Faenzan kaupungin mukaan. Välimeren maiden sinivalkoiseksi koristeltua fajanssikeramiikkaa kutsutaan majolikaksi. 

Perinteisellä tyylillä koristeltu fajanssilautanen Faenzasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Keramiikan terminologiaa | Astiataivas.fi - Vanhojen astioiden ystävien löytöpaikka *www.astiataivas.fi*. Viitattu 15.1.2024.
2. ↑  Kaisa Koskinen
MYYMÄLÄSUUNNITELMA LAATTALIIKE KOSKI SISUSTUKSELLE. KYMENLAAKSON AMMATTIKORKEAKOULU
Muotoilu/Kaluste- ja sisustussuunnittelu
3. ↑  Et kai vain laittanut tätä astiaa mikroon? *www.iltalehti.fi*. Viitattu 15.1.2024.
4. 1 2  Poaliininmaalaajan aapinen. Henk de Vries.
5. ↑  Astioista voi irrota myrkyllisiä kemikaaleja - tarkista heti kupit, muovirasiat ja pahvipakkaukset! *www.iltalehti.fi*. Viitattu 16.1.2024.
6. ↑  Kangas, Marjatta: Kokonaisuus syntyy pala palalta *Turun Sanomat*.  10.4.2005. Viitattu 16.11.2020.
7. ↑  Mikä on Arabian liemikulhon arvo? *ET*.  27.9.2015. Viitattu 15.1.2024.
8. ↑  Britt Tunander: *Illustrerat antiklexikon*, s. 109. Natur och Kultur, 2006 (1986). ISBN 9789127082564. (ruotsiksi)
9. ↑  Keramiikan terminologiaa | Astiataivas.fi - Vanhojen astioiden ystävien löytöpaikka *www.astiataivas.fi*. Viitattu 15.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fajanssi** Wikimedia Commonsissa
**Hermann Wolfgang Sartorius Freiherr von Waltershausen** (12. lokakuuta 1882 Göttingen – 13. elokuuta 1954 München) oli saksalainen säveltäjä, musiikkipedagogi ja musiikkikirjailija.

Waltershausen syntyi taloustieteilijä August Sartorius von Waltershausenin pojaksi. Hän sai varhaista musiikkikoulutusta Marie-Joseph Erbiltä Strasbourgissa. Hän menetti oikeanpuoleiset käsivartensa ja säärensä lapsuudessa sairauden takia tehdyssä amputoinnissa, mutta jatkoi opiskelua asetuttuaan Müncheniin vuonna 1901. Waltershausen oppi soittamaan pianoa ja johtamaan orkesteria vasemmalla kädellä. Hän opiskeli musiikin historiaa Münchenin yliopistossa Adolf Sandbergerin johdolla. Pianonsoittoa hänelle opetti Münchenin Akademie der Tonkunstissa August Schmid-Lindner ja sävellystä Ludwig Thuille.

Waltershausen perusti vuonna 1917 Münchenin yliopistoon oopperadramaturgian seminaarin Praktisches Seminar für fortgeschrittene Musikstudierenden. Hän aloitti opettamisen Akademie der Tonkunstissa vuonna 1920 ja pääsi sen johtajaksi vuonna 1922 tai 1923. Tässä asemassa hän toimi vuoteen 1933 saakka. Vuonna 1933 Waltershausen perusti oman musiikkioppilaitoksensa (Seminar für Privatmusiklehrer), josta vuonna 1948 tuli Waltershausen-Seminar. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Fritz Büchtger, Ernst Kutzer, Wilhelm Killmayer ja Eugen Jochum.

Waltershausenin sävellykset ovat tyyliltään uusromanttisia ja harmonisesti edistyksellisiä. Hän sävelsi kaksi oopperaa: *Else Klapperzehen* (1909) ja *Oberst Chabert* (1912). Tuotantoon kuuluu myös muuta näyttämömusiikkia. Waltershausenin orkesteriteosten joukossa ovat *Apokalyptische Symphonie* (1924) ja sävelruno *Hero und Leander* (1925). Hänen muuhun sävellystuotantoonsa kuuluu jousikvartetto (1910), pianoteoksia ja lauluja. Waltershausen julkaisi monia kirjoja oopperoista ja orkesterinjohdosta. Hän oli vuosina 1927–1933 naimisissa säveltäjä Philippine Schickin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Waltershausen, H(Ermann) W(Olfgang Sartorius), Freiherr Von Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 22.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Waltershausen, Hermann Wolfgang Sartorius Freiherr von MGG Online, viitattu 22.3.2024 (saksaksi)
3. ↑  Fritz Büchtger Munzinger, viitattu 22.3.2024 (saksaksi)
4. ↑  Kutzer, Ernst Bayerisches Musiker-Lexikon Online, viitattu 22.3.2024 (saksaksi)
5. ↑  Wilhelm Killmayer Schott Music, viitattu 22.3.2024 (englanniksi)
6. ↑  Eugen Jochum Bach-Cantatas, viitattu 22.3.2024 (englanniksi)
**Jarkko Toivo Julius Paronen** (30. maaliskuuta 1940 Orivesi – 13. syyskuuta 1995 Ruokolahti) oli suomalainen juristi ja kuntajohtaja. Hän toimi Heinolan kaupunginjohtajana 1976–1994 ja Imatran kaupunginjohtajana 1994–1995.

Elämä
-----

Jarkko Parosen vanhemmat olivat piiripäällikkö Toivo Paronen ja kansakoulunopettaja Eeva Turunen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan lyseosta vuonna 1961. Paronen suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1967 ja sai varatuomarin arvon 1969. Hän työskenteli Imatran järjestysoikeuden pormestarina 1971–1974, Heinolan kaupunginsihteerinä 1974–1975 ja Heinolan kaupunginjohtajana 1976-1994. Vuonna 1994 Paronen siirtyi Imatran kaupunginjohtajaksi, jossa virassa hän oli syyskuussa 1995 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Sydänsairaus vaivasi Parosta kauan, sillä jo 37-vuotiaana hän sairasti sydäninfarktin, ja vuonna 1994 hän kävi läpi sepelvaltimo-ohitusleikkauksen. Paronen kuoli auto-onnettomuudessa.

Paronen oli 1980-luvun alusta saakka aktiivinen Savon radan oikaisun kannattaja, ja hänellä oli myöhemmin merkittävä osuus Lahden oikoradan linjauspäätöksen muodostumiseen ollessaan vuosina 1989–1994 Savon rata -projektin neuvottelukunnan puheenjohtajana. Imatran kaupunginjohtajana toimiessaan Paronen teki aktiivisesti yhteistyötä Svetogorskin kanssa ja oli käynnistämässä ajatusta Imatra-Svetogorsk-kaksoiskaupungista. Imatran seudulla Parosen työstä muistetaan yrittäjiltä ja asukkailta kiitosta saanut "Heinolan malli" ilmaisesta pysäköinnistä.

Paronen oli puoluetaustaltaan sosialidemokraatti. Hän oli presidentin valitsijamiehenä 1982. Sotilasarvoltaan Paronen oli reservin yliluutnantti ja hän sai Suomen Leijonan Ritarikunnan I Luokan Ritarimerkin vuonna 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kangosjärvi, Jaakko: Kaupunginjohtaja Jarkko Paronen (vain tilaajille)  7.10.1995. Helsingin Sanomat. Viitattu 2.11.2023.
2. 1 2  *Kuka kukin on 1978 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 701. Helsinki: Otava, 1978. ISBN 951-10475-5-8. Projekt Runeberg.
3. 1 2  Imatrankosken tori tulee siirtää Koskenpartaan tuntumaan. Haastateltavana kaupunginjohtaja Jarkko Paronen.  *Uutisvuoksi*, 21.8.1995.  Viitattu 8.9.2008.
4. ↑  Savon radan varren kunnat selvittävät radan oikaisua.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 20.4.1994.  Viitattu 8.9.2008.
5. ↑  HELMI on melkein haudattu. Kuopion kaupunginjohtaja vannoo nopean itäradan nimeen.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 25.7.2004.  Viitattu 8.9.2008.
6. ↑  Imatralla pysäköivät saavat keväällä opetella pysäköintikiekon käytön.  *Etelä-Saimaa*, 11.2.2006.  Viitattu 8.9.2008.
Kahvilakulttuuria Wienissä: päivän lehti, vesilasi, kahvi ja marmorinen kahvilanpöytä.
Café Central
Café Prückelin interiööri 1950-luvulta.
**Wienerkafé** on itävaltalainen kulttuuri-instituutio.

Ensimmäiset Wienin kahvilat avattiin 1600-luvun lopulla. Wienin kahviloiden loistoaikaa oli vuosisadanvaihde 1800/1900, jolloin siellä viettivät aikaa ja työskentelivät monet kirjailijat, kuten Arthur Schnitzler, Stefan Zweig, Peter Altenberg, Karl Kraus ja Hermann Broch. Vakioasiakkaisiin kuului tuolloin myös tunnettuja taiteilijoita, tieteilijöitä ja poliitikkoja, kuten Egon Schiele, Gustav Klimt, Adolf Loos, Theodor Herzl ja Alfred Adler.

Lokakuusta 2011 lähtien *Wienin kahvilakulttuuri* on kuulunut Itävallan kansalliselle listalle, josta valitaan Unescon Aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Wieniläiskahvilaa luonnehditaan paikaksi, "jossa saa häiriintymättä kuluttaa aikaansa, mutta laskussa on vain kahvi".

Wieniläiskahvilalle tyypillisiä piirteitä ovat marmorikantiset pöydät, Thonet-tuolit ja päivälehdet. Stefan Zweig kuvaili kahvilaa tietynlaiseksi instituutioksi, "oikeastaan demokraattiseksi klubiksi, joka on kaikille avoin halvan kahvikupin hinnalla, jossa vieras voi istua tuntikausia tuon tilauksensa äärellä, keskustella, kirjoittaa, pelata korttia, ottaa vastaan postinsa ja ennen kaikkea lukea runsaasti tarjolla olevia päivä- ja aikakauslehtiä."

Valikoima wieniläiskahviloita
-----------------------------

* Kaffee Alt Wien, Bäckerstrasse 9
* Café Bräunerhof, Stallburggasse 2 – Thomas Bernhardin lempikahvila
* Café Central, Palais Ferstel – Peter Altenbergin lempikahvila
* Café Demel, Kohlmarkt 14
* Café Hawelka, Dorotheergasse 6
* Café Landtmann, Dr.-Karl-Lueger-Ring 4 – Sigmund Freudin lempikahvila
* Café Museum, Operngasse 7
* Café Prückel, Stubenring 24, Dr. Karl-Lueger-Platzin kulmassa
* Café Ritter, Mariahilfer Strasse 73
* Hotel Sacher, Philharmonikerstrasse 4
* Café Schwarzenberg, Kärntner Ring 17 Schwarzenbergplatzilla
* Café Sperl, Gumpendorferstrasse 11

Lähteet
-------

1. ↑  Intangible Cultural Heritage in Austria:*Viennese Coffee House Culture* Intangible Cultural Heritage in Austria Itävallan Unesco-komission verkkosivulla (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 8.5.2012
2. ↑  Robert Edward Norton: *Secret Germany: Stefan George and his circle* (Google books) s. 95 (Sitaatti alkujaan peräisin Stefan Zweigin teoksesta, joka ilmestynyt suomeksi: *Eilispäivän maailma : erään eurooppalaisen muistelmia*, suom. Alf Krohn. Gummerus, 1945.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wieniläinen kahvila** Wikimedia Commonsissa
Juan Ignacio Molina
**Juan Ignacio Molina** (24. kesäkuuta 1740 Villa Alegre – 12. syyskuuta 1829 Imola) oli chileläinen jesuiittapappi ja luonnontieteilijä.

Molina syntyi Guaraculénin suurella maatilalla lähellä Villa Alegrea, Linaresin provinssissa. Hänen vanhempansa olivat Agustin Molina ja Fransisca Gonzáles Bruna. Hän opiskeli Talcassa ja Concepciónin jesuiittakoulussa. Hän joutui lähtemään Chilestä vuonna 1768, jolloin jesuiitat karkotettiin Espanjaan. Vuonna 1773 hän asettui Bolognaan, Italiaan, jossa hänestä tuli luonnontieteiden professori. Vuonna 1782 hän kirjoitti teoksen *Saggio sulla Storia Naturale del Cile*, joka oli ensimmäinen Chilen luonnonhistoriaa kartoittava teos. Siinä hän kuvaili ensi kerran tieteelle useita eliölajeja.

Häntä kutsuttiin myös Abate (apotti) Molinaksi, ja joskus myös italialaisella nimellään Giovanni Ignazio Molina.

Molinan tieteelle kuvailemiin lintulajeihin lukeutuu muun muassa chilenflamingo.

Teoksia
-------

* Compendio della storia geográfica, naturale, e civili del regno del Chile (1776)
* Ensayo sobre la historia natural de Chile (1782)
* Ensayo sobre la historia civil de Chile (1787).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |