recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Milla Bruneau** (o.s. *Paananen*, s. 9. marraskuuta 1972) on suomalainen viihdealan tuottaja, johtaja ja kunnallispoliitikko. Hän toimi Yellow Film & TV Oy:n operatiivisena johtajana ja vastaavana tuottajana syksyyn 2018 saakka ja siitä eteenpäin yrityksen hallituksen jäsenenä, neuvonantajana ja osakkaana. Hän on myös lahtelainen kunnallispoliitikko ja varasijalla eduskuntaan.

Ura televisioalalla
-------------------

Ennen siirtymistään Yellow Film & TV -tuotantoyhtiöön Bruneau toimi vuodesta 2005 lähtien Metronome Film & Television Oy:n toimitusjohtajana ja vastaavana tuottajana. Tätä ennen hän on työskennellyt muun muassa Fremantle Mediassa ja Nordisk Film & TV:ssä. Hän toimi Yellow Film & TV:n operatiivisena johtajana 2013–2018.

Bruneau on toiminut vastaavana tuottajana muun muassa seuraavissa sarjoissa: *Downshiftaajat*, *Kimmo*, *Roba*, *Siskonpeti*, *Syke*, *YleLeaks*, *Antti Holma Show*, *Enbuske & Linnanahde Crew*, *Hyvät ja huonot uutiset* ja *Putous*.

Ennen Yellow Film & TV -tuotantoyhtiöön siirtymistään Bruneau toimi vastaavana tuottajana esimerkiksi televisiosarjoissa *Idols*, *Unelmakämppä*, *Kuorosota*, *Pakko tanssia*, *Big Brother*, *MasterChef*, *Junior MasterChef*, *Toisenlaiset frendit*, *Inno*, *Huvila & huussi* sekä *Linnan tähdet*.

Politiikassa
------------

Bruneau on ollut Lahden kaupunginvaltuustossa vuodesta 2012 ja toiminut valtuuston puheenjohtajana vuosina 2017–2019. Lisäksi hän on ollut vuodet 2015–2017 kaupunginhallituksen jäsen ja Kokoomuksen valtuustoryhmän puheenjohtaja.

Bruneau oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa ja tuli valituksi varasijalle. Myös vuoden 2023 eduskuntavaaleissa hän tuli valituksi varasijalle.

Yksityiselämä
-------------

Bruneau on naimisissa, ja hänellä kaksi lasta. Hänen aviomiehensä on yhdysvaltalainen.

Lähteet
-------

1. ↑  CV, Milla Bruneau 10/2018 *static1.squarespace.com*.  2018.  Arkistoitu 4.11.2018. Viitattu 4.11.2018.
2. ↑  Erno Laisi: Milla Bruneaulta radikaali ratkaisu: irtisanoutui työstään panostaakseen eduskuntavaaliehdokkuuteen *ESS.fi*.  10.10.2018. Viitattu 30.10.2018.
3. ↑  Etusivu *Milla Bruneau*. Viitattu 30.10.2018.
4. ↑  Erno Laisi: Milla Bruneau on Lahden ykköspoliitikko ja suomalaisen viihdebisneksen iso kiho: *ESS.fi*.  23.12.2017. Viitattu 30.10.2018.
5. 1 2  Hämeen vaalipiiri, valitut Oikeusministeriö. Viitattu 16.4.2023.
6. ↑  Yellow Film & TV vahvistaa organisaatiotaan(Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Milla Bruneau *elonet.fi*. Viitattu 15.3.2016.
8. ↑  Yellow Film & TV vahvistaa organisaatiotaan *satu.fi*.  Arkistoitu 15.3.2016. Viitattu 15.3.2016.
9. ↑  Vili Uuskallio: Lahden valtuusto aplodien saattelemana Milla Bruneaun komentoon – tällaisen puheen ensimmäinen naispuheenjohtaja piti *ESS.fi*.  5.6.2017. Viitattu 30.10.2018.
10. ↑  Etusivu *Milla Bruneau*. Viitattu 30.10.2018.
11. ↑  Hämeen vaalipiiri, valitut Oikeusministeriö. Viitattu 16.4.2023.
12. ↑  Tv-pomo Milla Bruneau: Seitsemän asiaa, joista syntyy johtajuus! *Etelä-Suomen Sanomat*.  8.11.2014. Viitattu 17.3.2016.
13. ↑  Bruneau, Milla: Kuka olen Milla Bruneau. Viitattu 4.11.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Milla Bruneau Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo poliitikosta. Urheilijasta kerrotaan artikkelissa Mira Nieminen (jalkapalloilija).*
**Mira Nieminen** (s. 8. tammikuuta 1976 Lahti) on suomalainen perussuomalainen poliitikko ja kansanedustaja. Nieminen on siviiliammatiltaan poliisi ja toimii tutkintayksikön johtajana. Hän on sotilasarvoltaan reservin kersantti. Nieminen on Lahden kaupunginhallituksen jäsen. Hän on ollut myös ehdokkaana europarlamenttivaaleissa. Hänellä on neljä lasta. Nieminen valittiin eduskuntaan vuoden 2023 eduskuntavaaleissa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perussuomalaisten kansanedustajat 2023–2027 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(46) | 
* Antikainen
* Bergbom
* Eerola
* Elomaa
* Garedew
* Halla-aho
* Huhtasaari
* Huru
* Immonen
* Junnila
* Juuso
* Juvonen
* Kangas
* Keskisarja
* Koponen
* Koskela
* Laakso
* Lehtinen
* Lundén
* Meri
* Mäenpää
* Mäkelä
* Niemi
* Nieminen
* Peltokangas
* Piisinen
* Polvinen
* Puisto
* Purra
* Ranne
* Rantanen
* Reijonen
* Rintamäki
* Ronkainen
* Rostila
* Rydman
* Savio
* Seppänen
* Sillanpää
* Simula
* Strandman
* Tavio
* Tynkkynen
* Vigelius
* Vornanen
* Vähämäki

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Bram van Sambeek** (s. 1980) on alankomaalainen fagotisti.

Sambeek päätti aloittaa fagotinsoiton 10-vuotiaana ja sai varhaista opetusta siinä Fred Gaasterlandilta. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Joep Terweyn ja Johan Steinmannin johdolla Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa. Valmistumisensa jälkeen hän sai vielä yksityisopetusta Gustavo Núñezilta. Opiskeluaikanaan hän voitti ensipalkinnon Prinsessa Christinan kilpailussa ja kansallisen *Stichting Jong Muziektalent Nederland* -musiikkikilpailun finaalin.

Sambeek sai Alankomaiden musiikkipalkinnon ensimmäisenä fagotistina sen historian aikana. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Borletti–Buitoni-säätiön palkinto. Hän toimi vuosina 2002–2011 ensifagotistina Rotterdamin filharmonikoissa. Hän teki Concertgebouw-debyyttinsä Amsterdamissa vuonna 2003 ja aloitti vuonna 2009 fagotinsoiton opettamisen Codartsin konservatoriossa Rotterdamissa. Sittemmin hän pääsi Kölnin musiikki- ja tanssiyliopiston professoriksi. Sambeek on vieraillut monien eri orkesterien solistina, mutta keskittynyt kuitenkin enimmäkseen kamarimusiikkiin ja esiintynyt säännöllisesti useilla kamarimusiikkifestivaaleilla. Hän on Orlando Quintetin jäsen ja pääsi New Yorkin Lincoln Centerin *The Chamber Music Society Two* -ohjelmaan. Klassisen musiikin ulkopuolella hän on tehnyt yhteistyötä rockmuusikko Sven Figeen, jazzmuusikko Joris Roelofsin ja arabialaisen musiikin esittäjä Kinan Azmehin kanssa.

Sambeekin levytysten joukossa on maaliskuussa 2012 Brilliant Classics -levymerkillä julkaistu kamarimusiikkialbumi *Bassoon–Kaleidoscope*. Syksyllä 2016 hän levytti BIS Recordsille tulkinnat Kalevi Ahon fagottikonsertosta ja soolokappaleesta *Solo V* sekä Sebastian Fagerlundin fagottikonsertosta *Mana* ja soolokappaleesta *Woodlands*. Orkesterina levyllä on Sinfonia Lahti, kapellimestareina Okko Kamu ja Dima Slobodeniouk. Sambeekin ohjelmistoon on kuulunut myös muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin fagottikonsertto. Merlijn Twaalfhoven on säveltänyt uutta musiikkia varta vasten hänelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Holland Festival Proms: Grand Subphonia (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Borletti–Buitoni Trust: Bram Van Sambeek
3. 1 2  The Chamber Music Society of Lincoln Center: Bram van Sambeek
4. ↑  BIS Records: Aho & Fagerlund - Bassoon Concertos (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ibn Warraq vuonna 2018.
**Ibn Warraq** (arab. ابن وراق‎) on tutkija ja usean tunnetun islamia käsittelevän kirjan tekijä. Hän elää nykyisin Yhdysvalloissa. Hän on arvosteleva islamia kohtaan, ja hänen mukaansa islam ja uskonnot yleensäkin ovat luonteeltaan sortavia. Ibn Warraq on salanimi, joka tarkoittaa "rauhantekijän poikaa". Tätä nimimerkkiä ovat käyttäneet monet muslimikirjoittajat vuosisatojen aikana.

Ibn Warraq syntyi Intiassa muslimiperheeseen, joka pian muutti Pakistaniin. Ibn Warraq opiskeli Edinburghin yliopistossa. Useissa kirjoissaan Ibn Warraq käsittelee Koraania ja Muhammadin elämää. Hän kannattaa humanistisia arvoja ja maallistunutta islamilaisuutta. Hän katsoo olevansa vasemmistolainen.

Warraq on yhdessä useiden muiden tunnettujen islamilais- ja arabitaustaisten islamin arvostelijoiden, mukaan luettuna Salman Rushdie ja Ayaan Hirsi Ali, kanssa julkaissut maaliskuussa 2006 kansainvälistä huomiota herättäneen kirjoituksen, nimeltään *MANIFESTO: Together facing the new totalitarianism* (Julistus: Yhdessä kohtaamme uuden totalitarismin). Manifestissaan he tuomitsevat islamismin totalitarismina, joka on maailmanlaajuinen uusi uhka kansallissosialismin ja stalinismin jälkeen. He hylkäävät länsimaisen moraalirelativismin, joka kulttuurien tasa-arvoon vedoten jättää puuttumatta islamin piirissä tapahtuviin ihmisoikeusloukkauksiin. Heidän mukaansa käsite "islamofobia" on epäonnistunut, ja sitä käytetään pelotteena arvostelun torjumiseen.

Teokset
-------

* *Why I am not a Muslim*. Amherst, New York: Prometheus Books, 1995. ISBN 0-87975-984-4. Internet Archive.
* (toim.): *Origins of the Koran: Classic Essays on Islam's Holy Book*. Amherst, New York: Prometheus Books, 1998. ISBN 1-57392-198-X.
* (toim.): *Quest for the Historical Muhammad*. Amherst, New York: Prometheus Books, 2000. ISBN 1-57392-787-2. Teoksen verkkoversio.
* (toim.): *What the Koran Really Says: Language, Text, and Commentary*. Amherst, New York: Prometheus Books, 2002. ISBN 1-57392-945-X.
* (toim.): *Leaving Islam: Apostates Speak Out*. Amherst, New York: Prometheus Books, 2003. ISBN 1-59102-068-9.
* *Defending the West: A Critique of Edward Said's Orientalism*. Amherst, New York: Prometheus Books, 2007. ISBN 1-59102-484-6.
* *Which Koran? Variants, Manuscripts, and the Influence of Pre-Islamic Poetry*. Amherst, New York: Prometheus Books, 2007. ISBN 1-59102-429-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Institute for the Secularisation of Islamic Society (englanniksi)
* "Edward Said and the Saidists: or Third World Intellectual Terrorism" (englanniksi)
* Boston Globe: Losing His Religion (englanniksi)
* Profile: Ibn Warraq (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Stalinets-traktoreita tehtaalla 1930-luvulla
Stalinets-60 -traktori 1943
**Tšeljabinskin traktoritehdas** (ven. Челябинский тракторный завод, TšTZ) on vuonna 1933 perustettu konetehdas Tšeljabinskissa Itä-Uralilla.

Tehdas perustettiin ensimmäisen viisivuotissuunnitelman mukaan neuvostohallituksen vuoden 1929 päätöksellä nimellä I. V. Stalinin Tšeljabinskin traktoritehdas (ven. Челябинский тракторный завод им. И. В. Сталина). Vuonna 1941 sen nimeksi vaihdettiin Panssariteollisuuden kansankomissariaatin Kirovin tehdas Tšeljabinskissa (ven. Кировский завод наркомтанкопрома в г. Челябинске) ja vuosina 1971–1992 se oli V. I. Leninin mukaan nimetty Tšeljabinskin traktoritehdas.

Tehdas perustettiin yhdysvaltalaisten ja muiden ulkomaalaisten asiantuntijoiden avulla. Tehtaan suunnitteli Albert Kahn Inc. Detroitista. Ensimmäisen valmistettavan traktorin malliksi otettiin amerikkalainen Caterpillar 60. Ensimmäisen mallin nimeksi tuli Stalinets-60 (S-60). Vuonna 1937 alkoi dieselkäyttöisen, Pariisin maailmannäyttelyssä jo palkitun 65-hevosvoimaisen Stalinets-65:n valmistus. Maaliskuussa 1940 valmistui 100 000. traktori. Samana vuonna tehdas aloitti myös KV-panssarivaunun koesarjan.

Toisen maailmansodan aikana Tšeljabinskiin evakuoitiin kokonaan tai osin seitsemän tehdasta, joista muodostettiin epävirallisesti Tankograd-nimellä tunnettu tehdas. Merkittävimmät kokonaan siirretyt tehtaat olivat Harkovan moottoritehdas nro 75 ja Leningradin Kirovin tehdas, minkä vuoksi tehdas sai sen nimen. Tehtaassa koottiin 18 000 panssariajoneuvoa ja 48 500 dieselmoottoria.

Sodan jälkeen jatkettiin traktoreiden valmistusta. Miljoonas traktori TšTZ-merkillä valmistui 1984.

Venäjän federaatio yksityisti tehtaan 1992 ja 1998 se ajautui konkurssiin. Tuotantoa jatkoi TšTZ-Uraltrak. Maaliskuussa 2011 Uralvagonzavod osti 63,3 % osuuden tehtaasta, jolloin sen kokonaisomistukseksi tuli 80 % ja loput olivat Tšeljabinskin alueen hallinnolla.

Katso myös
----------

* Traktor Tšeljabinsk

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kyrylo Stetsenko**, ukr. Кирило Стеценко, (24. toukokuuta 1882 Kvitkyi, Kiovan kuvernementti – 29. huhtikuuta 1922 Vepryk, Kiovan kuvernementti) oli ukrainalainen säveltäjä, kuoronjohtaja, opettaja ja yhteiskunnallinen toimija.

Stetsenkon musiikillisen lahjakkuuden havaitsi hänen opiskeluaikanaan Kiovassa luostarikuoron johtaja I. Apolonov. Valmistuttuaan 1903 Kiovan teologisesta akatemiasta Stetsenko aloitti opettajana ja johti kirkkokuoroja ja maallisia kuoroja. Hän opiskeli säveltämistä Lysenkon musiikki- ja teatterikoulussa opettajanaan Hryhori Ljubomyrskyi.

Kyrylo Stetsenko perheineen Bila Tserkvassa 1808 tai 1809.
Stetsenko yritti yhdessä johtavien ukrainalaisten musiikin alalla toimivien kanssa perustaa itsenäisen musiikkikustantamon. Samoihin aikoihin hän laati laulukirjan *Luna* ('Kaiku'). Hän joutui toimintansa vuoksi pidätetyksi, ja hänet karkotettiin vuosiksi 1907–1910 Donbasiin, jossa hän toimi paikallisissa kouluissa musiikinopettajana. Sieltä hän muutti opettajaksi Bila Tserkvaan ja sitten Vinnytsjaan. Hän sai pappisvihkimyksen 1911 ja meni papiksi Podiliaan Tomašpilin lähelle. Luovaan työhön tuli tauko vuoteen 1917 asti, jolloin hän meni opetusministeriöön ja palasi käytännöllisten töiden ohella jälleen säveltämisen ja kuoronjohtamisen pariin. Jouduttuaan uusien neuvostoviranomaisten epäsuosioon hän meni 1920 papiksi Kiovan eteläpuolelle Veprykin kylään.

Stetsenko jatkoi säveltämistä ja opettamista Mykola Lysenkon perustaman ukrainalaisen musiikkiperinteen mukaisesti. Hän sävelsi ukrainalaisten runoilijoiden, esimerkiksi Taras Ševtšenkon, Ivan Frankon, Lesja Ukrajinkan ja Oleksander Olesin, tekstejä. Kanadassa julkaistiin 2006 kahden cd:n albumi hänen taidelaulujaan. Stetsenkon kuorosävellyksiin kuuluu uskonnollisia sävellyksiä ja ukrainalaisten kansanlaulujen sovituksia. Hän sävelsi myös teatteri- ja oopperamusiikkia, muun muassa kaksi lastenoopperaa.

Stetsenko kuoli lavantautiin saatuaan tartunnan hoitaessaan kyläläisiä epidemian aikana. Hänen kotitalonsa Veprykissä muutettiin 1982 hänen muistoaan kunnioittavaksi museoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Wasyl Wytwycky: Stetsenko, Kyrylo *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2010. Viitattu 7.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kyrylo Stetsenko** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Internet Encyclopedia of Ukraine
* SNAC

 |

 |
**Pohjois-Korean bussionnettomuus 2018** oli Pohjois-Hwanghaen maakunnassa Pjongjangin eteläpuolella illalla 22. huhtikuuta 2018 tapahtunut liikenneonnettomuus, jossa kuoli 36 henkilöä. Uhreina kuolivat 32 kiinalaista matkailijaa ja neljä Pohjois-Korean kansalaista. Kiinalaisesta matkaseurueesta selviytyi kaksi henkilöä, jotka kuitenkin olivat onnettomuuden jälkeen kriittisessä tilassa. Bussionnettomuus tapahtui bussin suistuttua sillalta ja pudottua 30 metriä.

Pohjois-Korean bussionnettomuuteen joutunut matkaseurue koostui maolaisuuden sympatisoijien perustaman matkatoimiston asiakkaista. Matkan tarkoitus oli Pohjois-Korean rinnalla Korean sodassa taistelleiden kiinalaisten muiston kunnioittaminen. Yhtiön taustalla olivat merkittävän maolaisen nettisivusto Utopian toimijat. Yhtiö ilmoitti nettisivun päätoimittaja Diao Weimingin olleen onnettomuudessa kuolleiden joukossa. Matkaseurue oli lähtenyt Dandongista Pohjois-Koreaan 18. huhtikuuta seitsenpäiväiseksi tarkoitetulle "vallankumoukselliselle kiertueelle".

Bussionnettomuuden jälkeen Kiinan hallinto lähetti diplomaattien saattaman hoitoryhmän avustustöihin Pohjois-Korean puolelle. Pohjois-Korean johtajasta Kim Jong-unista julkaistiin Pohjois-Korean tiedotusvälineissä kuva tapaamassa sairaalassa selviytyneitä matkustajia. Kiinan CCTV puolestaan julkaisi kuvan Kim Jong-unista valvomassa ruumiiden siirtoa junaan Kiinaan kuljetusta varten. Etelä-Korean tiedotusvälineet kertoivat kesäkuun alussa 2018 neljän pohjoiskorealaisen virkamiehen joutuneen teloitetuiksi bussionnettomuuden johdosta. Teloitettujen joukossa oli Etelä-Korean tietojen mukaan kaksi johtavaa Korea Kumgang Groupin edustajaa. Korea Kumgang Group oli yhtiö, joka oli vastannut onnettomuuteen päättyneestä bussikuljetuksesta.

Alun perin väitettiin Mao Zedongin lapsenlapsen, kenraali Mao Xinyun kuolleen onnettomuudessa. Huhu kuitenkin kumottiin pian. Useimmat uhreiksi nimetyistä kiinalaisista matkustajista olivat kiinalaisten Korean sodan veteraanien jälkeläisiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eric Talmadge, 32 Chinese tourists die in North Korea traffic accident Associated Press 23.4.2018, viitattu 17.12.2023 (englanniksi)
2. ↑  Euan McKirdy, North Korean leader Kim Jong Un visits hospitalized survivors of horror bus crash CNN 23.4.2018, viitattu 17.12.2023 (englanniksi)
3. 1 2  George Liao, South Korea media: Four North Korea officials executed after April bus crash killing 32 Chinese tourists Taiwan News 6.6.2018, viitattu 17.12.2023 (englanniksi)
4. ↑  Kinling Lo, 32 Chinese tourists killed in North Korea bus crash were on ‘red tour’ marking Communist Party’s Korean war role South China Morning Post 26.4.2018, viitattu 17.12.2023 (englanniksi)
5. ↑  Yang Fan, Prominent Maoist Editor Among Chinese Who Died in North Korean Bus Crash Radio Free Asia 25.4.2018, viitattu 17.12.2023 (englanniksi)
6. 1 2  Elizabeth Shim, Reports: Mao Zedong grandson among North Korea bus crash casualties UPI 1.5.2018, viitattu 17.12.2023 (englanniksi)
7. ↑  Lim Chang-won, Mao Zedong's grandson was not killed in North Korea: Chinese friend Aju Korea Daily 2.5.2018, viitattu 17.12.2023 (englanniksi)
**Joutsan Pommi** on vuonna 1916 perustettu joutsalainen urheiluseura. Nykyään seuran toiminta keskittyy pääasiassa yleisurheiluun ja maastohiihtoon sekä kuntourheiluun, mutta seuran ohjelmassa on sen historian aikana ollut yli 20 urheilumuotoa. Pommi perustettiin alun perin Joutsan Nuorisoseura ry:n voimistelu- ja urheilujaostoksi.

Seuran merkittävimpiä vuosittaisia tapahtumia ovat Joutsan Hiihdot sekä Joutsan Joutopäivät yhteydessä järjestettävä Joutohölkkä. Kesällä järjestetään alueellisia sekä kansallisia yleisurheilukilpailuja. Vuonna 2017 seura järjesti yhdessä Joutsan kunnan kanssa hiihdon Keski-Suomen maakuntaviestin.

Pommi oli maastohiihdon kilpaurheilussa vuonna 2005 Suomen paras seura. Menestys juontui pitkälti seuraan vuonna 2002 perustetun Hiihtotiimin varaan. Tunnetuimpia Joutsan Pommin riveissä hiihtäneitä ovat Mika Myllylä, Sami Repo, Matti Heikkinen, Aino-Kaisa Saarinen ja Riitta-Liisa Roponen (o.s. Lassila). Omista juniorihiihtäjistä kansallista arvokisamenestystä ovat saavuttaneet viime vuosikymmeninä mm. Petri Teittinen, Tomi Oittinen, Tuuli Liukkonen sekä ampumahiihtäjät Suvi Minkkinen ja Noora Pura. Muita seuroja nykyisin edustavia Pommin kasvatteja ovat Riikka-Liisa sekä Veli-Matti Räsänen. Ampumahiihtäjä Suvi Minkkinen on ollut mukana ampumahiihdon maailmancupissa sijoittuen talvella 2022 parhaimmillaan sijalle 18. Hän on myös edustanut Suomea MM- ja olympiatasolla.

Yleisurheilussa seuran kulta-aikaa olivat 1960-70 -luvut. Tuolloin seuralla oli mm. maaottelu- sekä arvokisaedustajia. Arvokisoissa mukana olivat keskimatkojen juoksija Juhani Sams sekä pituushypyssä Heikki Mattila. Kansallisesti menestyneitä Pommin edustajia ovat viime vuosikymmenten aikana olleet kymmenottelija Janne Lahtinen sekä korkeushyppääjä Tommy Heino.

Vuoden 2006 90-vuotisjuhlien jälkeen seura on keskittynyt omaan junioritoimintaan hiihdossa ja yleisurheilussa. Kansallisesti menestyneitä hiihtäjiä on ollut sekä junioreissa, että ikämiessarjoissa. Seurassa toimintamuotoina ovat olleet kesäinen yleisurheilukoulu, talven hiihtokoulu sekä jälleen viime vuosina läpi vuoden toimineet junioreiden harjoitusryhmät molemmissa lajeissa. Vuosina 2020-2022 nuoret yleisurheilijat ovat saavuttaneet viisi sm-mitalia. Hiihdossa menestystä on tullut kansallisella tasolla. Piirin ja aluetasolla mitalisijoja on tullut 2020 -luvulla kymmeniä. 

Seuran puheenjohtajana on syksystä 2015 asti toiminut Marko Hartonen. Seura juhli satavuotista taivaltaan 29.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

*

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Joutsan Pommin internet-sivut
2. ↑  Joutsan Seutu | Marko Hartosesta Pommin puheenjohtaja *joutsanseutu.fi*. Viitattu 20.2.2017.
**Työssäkäyvä köyhä** on (korkean elintason maassa elävä) henkilö, jonka tulot jäävät köyhyysrajan alle. Henkilö ei ole työtön mutta hänen palkkansa ei riitä elättämään häntä. Kansainvälisen työjärjestön (ILO) tilastoi työllisten köyhyyttä koko maailmassa ja tilastointia varten laadituilla alueilla, ja ILOSTAT:n mukaan Afrikassa työssäkäyvien köyhien osuus on työllisistä kaikkein korkein. Bonolin ja Natalin (2013) mukaan työssäkäyvien köyhyyteen monet maat ovat omaksuneet ansiotulovähennysten tyyppisiä ratkaisuja.

Työssäkäyvät köyhät Suomessa
----------------------------

Suomessa elää noin 200 000 henkilöä (2021), joiden pelkät työtulot eivät riitä köyhyysrajan ylittämiseen. Vuonna 2015 tosin arvio määrästä oli yli puoli miljoonaa henkilöä. Ilmiön syiksi on esitetty pätkätöiden ja vuokratöiden yleistymistä. Työssäkäyvien köyhien määrästä ei ole tarkkaa tietoa, koska työllisyyttä tilastoidaan karkeasti vain työllisiin ja työttömiin. Työssäkäyviin köyhiin luetaan nollatuntisopimuslaisia ja harjoittelijoita. Työssäkäyvät köyhät nostavat soviteltua ansiopäivärahaa, asumistukea ja toimeentulotukea. Yhteiskuntapolitiikan professorin Mikko Jakosen mukaan suomalaiset työssäkäyvät köyhät valitsevat epäsäännöllisen työn työttömyyden sijasta.

Katso myös
----------

* Työmarkkina-asema
* Prekariaatti

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Bonoli, Giuliano & Natali, David (2013) Introduction: The Politics of the ‘New Welfare State’ & Conclusion: Multidimensional Transformations in the Early 21th Century Welfare States. Teoksessa Giuliano Bonoli & David Natali (eds.) The Politics of the New Welfare State. Analysing Reforms in Western Europe. Oxford University Press, Oxford, s. 3-17, s. 287-305. ISBN 9780199645244
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Kirjallisuutta
--------------

* Airio, Ilpo 2007: *Työssäkäyvien köyhyyden taustatekijät EU-maissa*. Kansantaloudellinen aikakauskirja 2/2007, 172–185.
* Fraser, N. Gutierrez, R. Pena-Casas, R. (Eds.). 2011: *Working Poverty in Europe*. Palgrave MacMillan. New York.
* Kangas, Olli ja Kalliomaa-Puha, Laura 2018: *ESPN Thematic Report on In-work poverty – Finland 2018–2019*. European Comission, Bryssel.
* Palviainen, Heikki 2018: *Työssäkäyvien köyhyys Suomessa 1990–2010*. Kansantaloudellinen aikakauskirja 4/2018
* Pyöriä, Pasi (toim.) 2017: *Työelämän myytit ja todellisuus*. Helsinki: Gaudeamus

Aiheesta muualla
----------------

* Kainulainen, Ville. *Työssäkäyvät köyhät: Katsaus aiheeseen tutkimuskirjallisuuden valossa* Palvelualojen ammattiliitto PAM, 2/2013 ISBN 978-951-9409-95-5
**Aleksandr Vasiljevitš Aleksandrov** (ven. Алекса́ндр Васи́льевич Алекса́ндров; 13. huhtikuuta (J: 1. huhtikuuta) 1883 Plahino – 8. heinäkuuta 1946 Berliini) oli neuvostoliittolainen sotilas ja säveltäjä.

Vuonna 1909 Aleksandrov aloitti opinnot Moskovan konservatoriossa, mistä hän valmistui vuonna 1918. Myöhemmin hän toimi konservatoriossa opettajana ja myöhemmin Puna-armeijan kuoron johtajana. Puna-armeijan kuoron kanssa hän kiersi ympäri Neuvostoliittoa.

Aleksandrov pääsi Stalinin suosioon ja sävelsi tämän henkilökohtaisesta määräyksestä toisen maailmansodan aikana useita isänmaallisia marsseja. Hän sävelsi Stalinin kehotuksesta Neuvostoliitolle myös uuden kansallishymnin, Neuvostoliiton hymnin, johon sanat laati lastenkirjailija Sergei Mihalkov.

Elämä
-----

**Aleksandr Vasiljevitš Aleksandrov**, joka tunnetaan nimellä Sasha, syntyi 13. huhtikuuta Plahinossa. Poikana hänen laulunsa oli niin vaikuttava, että hän matkusti Pietariin tullakseen kuoropojaksi Kazanin katedraalissa. Hän opiskeli sävellystä Pietarissa ja Moskovassa, jossa hänesta lopulta tuli musiikin professori vuonna 1918 ja kuoronjohtaja Kristus Vapahtajan katedraalissa Moskovassa. Hän oli kuoronjohtajana vuosina 1918-1922.

Alexandrov perusti Puna-armeijan kuoro ja orkesterin ja hän oli useita vuosia sen johtajana. Hänen kuoronsa esiintyi menestyksekkäästi Pariisissa vuonna 1937 pidetyssä konsertissa, ja vuonna 1942 Stalin antoi hänelle ja sanoittajalle Sergei Mikhalkoville tehtäväkseen kirjoittaa uuden kansallislaulun Neuvostoliitolle. Kansallislaulu hyväksyttiin virallisesti 1. tammikuuta 1944. Se oli erittäin suosittu ja sitä käytettiin vuoteen 1991 jolloin Neuvostoliitto hajosi. Siitä tuli myöhemmin vuonna 2000 Venäjän kansallislaulu johon Mikhalkov kirjoitti uudet sanat.

Hän myös sävelsi kuuluisan kappaleen Svjaštšennaja voina josta tuli Neuvostoliiton ja Venäjän virallinen marssi.

Hän kuoli 8. heinäkuuta 1946 ollessaan kiertueella Berliinissä; jotkut lähteet sanovat, että hän oli palaamasta Saksasta.*lähde?*

Viitteet
--------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksandr Aleksandrov**.
1. ↑  Борис Александрович Александров (1905-1994) *ensemble-aleksandrova.ru*.  17.9.2017. Viitattu (venäjäksi).
2. ↑  The exact place of his death is still in dispute and apparently controversial.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Gåsgrund

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°5′39.03″N, 24°45′00.78″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,098 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Veneitä Gåsgrundin laiturissa.
**Gåsgrund** on ulkoilusaari Espoon Suvisaaristossa. Se sijaitsee muutama sata metriä Lehtisaarten lounaispuolella ja kolmisen kilometriä Suvisaariston pääsaarista kaakkoon.

Gåsgrundiin kulkee kesäisin yhteysalus, suojasatama on saaren koillisrannalla.

Gåsgrundin pinta-ala on noin kymmenen hehtaaria. Saaren pituus lounaiskärjestä koilliseen kärkeen on puolisen kilometriä ja leveys kapeimmalla kohdalla noin sata metriä. Paljasta kalliorantaa on etenkin Suomenlahden ulapalle avautuvalla etelärannalla. Saaren maasto muodostuu pääosin silokallioista ja rehevistä niityistä sekä harvapuisesta kangasmetsästä. Gåsgrundin luoteisosassa sijaitsee 0,2 hehtaarin laajuinen suojeltu merenrantaniitty. Länsirannalla sijaitsee vuorijonopoimutuksen seurauksena muodostunut kallioperän rakenne, hieman sen eteläpuolella on lyhyt rantavalli, joka koostuu verraten pienistä kivistä.

Parisataa metriä Gåsgrundista lounaaseen sijaitsee kallioluoto ja luonnonsuojelualue Bullen. Espoon kaupungin uloin ulkoilusaari Knapperskär puolestaan sijaitsee runsaat puoli kilometriä Gåsgrundista etelälounaaseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gåsgrund (pdf) *Espoo.fi*. Espoo:  © Espoon kaupunki.  Arkistoitu 13.3.2018. Viitattu 7.3.2018.
2. ↑  Espoon ulkoilusaaret (html) *Espoo.fi*. Espoo:  © Espoon kaupunki.  Arkistoitu 10.3.2018. Viitattu 7.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Gåsgrund, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
* Saariston osayleiskaavaluonnos (Selostus (pdf, 2481 kt)) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Karl Wilhelm Weman** (17. syyskuuta 1838 Pyhtää – 18. huhtikuuta 1889 Kotka) oli suomalainen opettaja ja toimittaja.

Wemanin vanhemmat olivat maanmittausauskultantti Johan Wilhelm Weman ja Karolina Wilhelmina Granholm. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lukiosta vuonna 1860 ja opiskeli Helsingin yliopiston fyysis-matemaattisessa osastossa, mutta joutui keskeyttämään opintonsa varojen puutteen takia.

Weman työskenteli opettajana Tammisaaressa, Turussa, Porissa ja Taalintehtaalla. Vuonna 1878 hän muutti Kotkaan Gutzeitin yksityiskoulun opettajaksi. Vuonna 1880 Weman alkoi toimia kirjakauppiaana ja vuonna 1882 hän hankki omistukseensa Karl Fredrik Hajanderin kirjapainon. Weman julkaisi ja toimitti *Kotkan Sanomia* ja ruotsinkielistä *Kotka*-lehteä, mutta teki konkurssin vuonna 1886. Hän jatkoi sen jälkeen *Kotkan* toimittajana, opetti kaupungin alkeis- ja teollisuuskoulussa ja toimi vakuutusasiamiehenä. Weman toimi Taalintehtaalla Dragsfjärdin kunnallislautakunnan puheenjohtajana ja Kotkassa kaupunginvaltuuston jäsenenä ja rahatoimikamarin puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Weman Karl Wilhelm *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 22.2.2020.
2. 1 2 3  Kotkasta.  *Kotkan Sanomat*, 24.4.1889, s. 1–2. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Gardberg, Carl-Rudolf: *Kirjapainotaito Suomessa Turun palosta vuoteen 1918*, s. 222. Suomentanut Eino Nivanka. Helsinki: Helsingin graafinen klubi, 1973.
**Gustaf Wilhelm Wirenius** (11. maaliskuuta 1798 Säkkijärvi – 24. toukokuuta 1846 Uusikirkko) oli suomalainen pappi ja sanomalehden toimittaja.

Wireniuksen vanhemmat olivat Säkkijärven kappalainen Anders Wirenius ja tämän toinen puoliso Klara Kristina Grenqvist. Hän kävi Lappeenrannan piirikoulun ja Viipurin lukion ja pääsi ylioppilaaksi Turussa vuonna 1815. Wirenius opiskeli Turun akatemiassa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1818 ja maisteriksi vuonna 1819. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakuntaan Turussa vuonna 1819.

Wirenius työskenteli apulaispappina Virolahdella vuonna 1819, Viipurin vankilasaarnaajana vuodesta 1820, kappalaisena vuodesta 1824 ja varapastorina vuodesta 1828. Vuodesta 1836 lähtien hän työskenteli Uudenkirkon kirkkoherrana. Wirenius nimitettiin rovastiksi vuonna 1838 ja lääninrovastiksi vuonna 1845.

Wirenius toimitti Viipurin ensimmäistä suomenkielistä sanomalehteä *Sanan Saattajaa Wiipurista* vuosina 1833–1836. Hän oli käynyt koulunsa saksaksi ja turvautui kieliasioissa Jaakko Juteinin apuun. Wirenius halusi toimittaa lehteä sekä säätyläisille että maaseudun rahvaalle ja laajensi sen sisältöä yleisön toivomusten mukaan. Anders Cedervallerin julkaisema lehti osoittautui kuitenkin kannattamattomaksi ja lakkasi toimittajan muutettua pois Viipurista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gustaf Vilhelm Wirenius *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Viitattu 15.2.2020.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 127–129. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-220-0.
**Kokemäen maatalousmuseo** on Kokemäen Tulkkilassa sijaitseva kotiseutumuseo. Se toimii vuonna 1838 rakennetussa entisessä viljamakasiinissa aivan Kokemäen kirkon kupeessa. 

Museon perusti vuonna 1927 Kokemäen kotiseutuyhdistys. Se oli aluksi entisessä myllyssä, josta museo siirrettiin nykyiselle paikalleen vanhaan pitäjänmakasiiniin vuonna 1936. Maatalousmuseon kokoelmien kartuttaminen oli aloitettu jo ennen sen perustamista. Museon perusnäyttely on edelleen lähes alkuperäisessä asussaan. 

Kokemäen maatalousmuseon näyttelytilat sijaitsevat kolmessa kerroksessa. Ne käsittävät laajan kokoelman eri aikakausien maatalouden työvälineitä. Maatalousesineiden lisäksi museossa on eri alojen käsityöläisten välineitä sekä ase- ja rahakokoelma. Näytteillä on myös paikkakunnalta löydettyjä kivi- ja rautakautisia esineitä. 

Kokemäen maatalousmuseo on avoinna lähinnä kesäaikaan, jolloin paikalla on myös opastus.

Lähteet
-------

* Museoraitti, Kokemäen maatalousmuseo ja ulkomuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
* Nopsa Travels, Kulttuurihistoriaa Satakunnassa (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kokemäen kaupungin kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kokemäen maatalousmuseo (Q11872136)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | paikallismuseo, kulttuurihistoriallinen museo, maanviljelymuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Kokemäki |
|  |
| katuosoite | Sonnilan kirkkotie 6, Kokemäki |
|  |
| koordinaatit | 61°16′N 22°21′E﻿ / ﻿61.26°N 22.35°E﻿ / 61.26; 22.35 |
|  |
|  |

 |
**Clunyn liike** oli 900–1000-luvuilla vaikuttanut katolisen kirkon uudistusliike, joka syntyi Clunyn benediktiiniläisluostarissa Keski-Ranskassa.

Clunyn liikkeen tavoitteet
--------------------------

1. Katolinen kirkko tuli saada vapaaksi maallisesta vallasta. Korkeiden kirkollisten virkojen (piispojen ja arkkipiispan virkojen) myynti (ns. simonia) haluttiin lopettaa. Pyrkimyksenä oli erottaa luostarit piispojen valtapiiristä, jonka myötä ne olisivat vain paavin alaisuudessa.
2. Pappien selibaatti tuli saada käytäntöön koko kirkon alueella.
3. Paavin asemaa tuli nostaa ja hänestä tuli tehdä riippumaton maallisista hallitsijoista.

Gregorius VII
-------------

Clunyn liikkeen tavoitteet pyrki toteuttamaan tarmokkaasti Gregorius VII, joka oli paavina 1073–1085. Gregorius, jonka syntymänimi oli Hildebrand, oli toiminut Clunyn liikkeessä jo ennen paaviksi tuloaan muun muassa Nikolaus II:n tukijana. Hän pyrki osoittamaan paavin riippumattomuuden maallisista hallitsijoista julistamalla kirkollisia virkoja myyneen Saksan keisarin, Henrik IV:n pannaan. Ensin Gregorius VII näytti onnistuvan: Saksan ruhtinaat käyttivät pannaa tekosyynä kapinoidakseen keisaria vastaan, ja Henrik IV joutui lähtemään nöyryyttävälle matkalle Canossaan, Keski-Italiaan, jossa paavi oli turvapaikassaan tukijansa Toscanan kreivitär Matildan linnassa. Gregorius ja Henrik pääsivät lopulta sopuun, mutta Henrik IV petti sopimuksen saatuan Saksan haltuunsa. Lopulta Henrik ajoi Gregoriuksen pakoon Roomasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Matthias Felsmann: "Hengellinen uudistuminen alkaa Clunystä", *Kristinuskon historia 2000, Alkukirkosta renessanssiin*, s. 120. Suomentanut Marja Hannula, Maija Pellikka, Leena Vallisaari, Jaana Iso-Markku. Weilin+Göös, 1999. ISBN 951-35-6514-9.

Katso myös
----------

* Investituurariita
*Tämä artikkeli käsittelee Abrahamin poikaa. Kirjasta kertoo Ismael (romaani).*
Hagar ja Ismael
**Ismael** oli Vanhassa testamentissa Abrahamin vanhin poika, jonka Abraham sai orjattarensa Hagarin kanssa. Abrahamin vaimo Saara ei pysty saamaan lasta ja hän antaa egyptiläisen orjattarensa Hagarin Abrahamille.
Vanhan testamentin mukaan enkeli käski Hagaria antamaan pojalleen nimen Ismael, joka tarkoittaa ’Jumala kuulee’ (1. Moos. 16:11). Hagarilla oli hätä, koska hän oli Saaraa paossa. Enkeli sanoi vielä: "Poikasi on oleva kuin villiaasi, hänen kätensä on kaikkia vastaan, ja kaikkien käsi on häntä vastaan, aina hän on oleva vastakkain kaikkien veljiensä kanssa." (1. Moos. 16:12.)

Myöhemmin Hagar ja Ismael karkotettiin kodistaan, kun Saara oli synnyttänyt pojan, Iisakin. Samalla kuitenkin ennustettiin, että myös Ismaelin jälkeläisistä kehittyy suuri kansa kuninkaineen. Raamatun kertomus luetteleekin 12 Ismaelin poikaa ja kertoo heidän olleen heimopäälliköitä. Arkeologit eivät ole löytäneet selviä todisteita tästä valtakunnasta.

Ismaelin jälkeläisinä pidetyt *ismaelilaiset* olivat pohjoisarabialainen beduiiniheimo, josta on muutamia mainintoja myös Vanhan testamentin myöhemmissä kohdissa. Myöhempinä aikoina sekä juutalainen että islamilainen perinne ovat pitäneet Ismaelia muidenkin arabien kantaisänä. Sen takia Ismael on muslimeille erityisen tärkeä hahmo ja yksi islamin profeetoista. Ismaelia pidetään islamissa myös Muhammadin esi-isänä.

Muslimien käsityksen mukaan Jumalan käsky uhrata "ainokainen poikansa", jonka nimeä ei mainita Koraanissa, voi viitata vain Ismaeliin (arab. Ismail), eikä nuorempaan velipuoleen Iisakiin (arab. Ishaq) joka nimi mainitaan Raamatussa. Muslimien mielestä Iisakin maininta uhrauksen yhteydessä on juutalaisten lisäys, koska heidän taas katsotaan periytyvän Iisakista. Lisäksi muslimit katsovat väitteen siitä että Hagar (arab. Hajira) oli orja, olevan loukkaava ja hänen katsotaan olevan Abrahamin toinen vaimo, joka oli ollut jonkinlaisessa palvelijan asemassa.

Lähteet
-------

1. ↑  1. Moos. 16:1–16
2. ↑  1. Moos. 21:9–14
3. ↑  1. Moos. 25:12–18
4. ↑  Otavan iso Fokus, 3 osa (Ip-Kp), art. Ismael, Otava 1973, ISBN 951-1-00051-9
5. ↑  esim. 1. Moos. 37:27–28, 1. Aik. 27:30, Ps. 83:6–9
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Genealogy from Adam to the Twelve Tribes
* Ishmael in Islam (Arkistoitu – Internet Archive)
* *The Jewish Encyclopedia*: Ishmael
* Ishmael in Bahai Faith
**Sumiaisten kirkko** on Äänekoskeen kuuluvan Sumiaisten puukirkko. Nykyinen kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1890 ja sen suunnitteli Theodor Granstedt. Se on muodoltaan kahdeksankulmainen oktogoni ja vastaa siinä suhteessa edellistä, vuonna 1802 rakennettua puukirkkoa. Aikaisemman kirkon piirustukset olivat Anders Malanderin käsialaa vuodelta 1800.

Rakennuksen keskusosaan liittyy kolmella sivulla lyhyet ristivarret ja neljännellä sivulla matalampi sakaristo. Saarnatuoli on Johan Kantlinin tekemä, ja se on Sumiaisten vanhasta kirkosta. Taiteilija Vidolfia von Engeström-Ahrenbergin vuonna 1901 maalaama alttaritaulu *Ylösnoussut Kristus* on osa uusgoottilaista alttaria. Erillinen kellotapuli on rakennettu puusta intendentinkonttorin suunnitelman mukaisesti vuonna 1851. Seinällä riippuvan ryijyn on kutonut ruustinna Charlotta M. Lagus vuonna 1881.

Alttarivaatteet sekä papin stolat ja messukasukat on suunnitellut ja valmistanut sumialainen tekstiilitaiteilija Riitta Hytönen-Pasanen. Nykyiset 15-äänikertaiset urut ovat Hans Heinrichin urkutehtaan vuonna 1979 rakentamat.

Sumiainen on kuulunut aluksi Rautalammin ja myöhemmin Laukaan seurakuntaan. Itsenäiseksi seurakunnaksi Sumiainen erkani vuonna 1906. Seurakunta oli itsenäinen vuoteen 2006 saakka, jolloin se liittyi Suolahden seurakuntaan. Kun Suolahti ja Sumiainen liittyivät 2007 kuntaliitoksessa Äänekoskeen, Sumiaisten kirkosta tuli Äänekosken seurakunnan kappeli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sumiaisten kirkko ((Arkistoitu – Internet Archive)) Äänekosken seurakunta. Viitattu 1.1.2014, päivitetty 26.7.2023.
2. 1 2 3  Sumaisten kirkon esite (PDF)  13.6.2012. Äänekosken seurakunta.  Arkistoitu 2.1.2014. Viitattu 1.1.2014, päivitetty 13.6.2023.
3. ↑  Sumiaisten kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
**Misraim** (Hepr. **מִצְרַיִם** ‎ / **מִצְרָיִם** ‎ , käännös *Mitzráyim*) oli Raamatun Vanhan testamentin mukaan Haamin toinen poika. Egyptiläisten uskotaan olevan Misraimin jälkeläisiä. Misraimilla kerrotaan olleen yhteensä seitsemän poikaa.

Alkuperä
--------

Uus-babylonilaisissa teksteissä käytetään Egyptistä ilmaisua *Mizraim*, ugaritilaiset merkinnät käyttivät Egyptistä merkintää *Msrm*. Arabiankielinen nimi Egyptistä on *Misr*. George Syncellus (n. 800 jaa.) on arvioinut, ilmeisesti Manethon tekemään listaan viitaten, että Misraim saattoi olla sama kuin legendaarinen faarao Menes. Misraim näyttäisi myös vastaavan Eusebiuksen mainitsemaa mytologista nimeä Misor, jonka sanottiin olevan Taautuksen isä, joka sai Egyptin.

Aiheesta muualla
----------------

* Misraim suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)

Lähteet
-------

1. ↑  Ciprut, J.V. (2009). Freedom: reassessments and rephrasings. MIT Press. ISBN 9780262033879. Retrieved 2015-09-13
2. ↑  Gregorio del Olmo Lete; Joaquín Sanmartín (12 February 2015). A Dictionary of the Ugaritic Language in the Alphabetic Tradition (2 vols): Third Revised Edition. BRILL. pp. 580–581. ISBN 978-90-04-28865-2
**Knutbyn murha** on Ruotsissa Knutbyssä, Uppsalan kunnassa vuonna 2004 tapahtunut henkirikos. Knutbyn Filadelfia-seurakunta (ruots. *Filadelfiaförsamlingen i Knutby*) on helluntaiseurakunta, joka perustettiin vuonna 1921 Ruotsin Knutbyssä. Seurakunta on ollut viime vuosikymmeninä vahvasti lahkon maineessa.

Murha
-----

Tammikuun 10. päivänä 2004 yhteisön piirissä tapahtui murha, jonka uhrina oli pastorin vaimo Alexandra Fossmo, sekä murhan yritys, jonka kohteena oli IT-yrittäjä Daniel Linde. Molempia oli ammuttu. Tapahtuma-aikaan pastoriperheen lastenvahtina työskennellyt 26-vuotias Sara Svensson tunnusti teot seuraavana päivänä. Pian selvisi Svenssonilla olevan suhde pastori Helge Fossmon kanssa. Fossmo oli myös uskotellut Svenssonille vastaanottaneensa suoraan jumalalta tekstiviestejä, joissa kehotettiin murhaan. Tutkinnassa selvisi myös uhrien puolisoiden olevan suhteessa keskenään. Svenssonin sekä Fossmon lisäksi myös Linden vaimo pidätettiin, mutta hänet vapautettiin kahden viikon kuluttua syytteittä.

Oikeus määräsi Sara Svenssonin psykiatriseen hoitoon, kun taas Helge Fossmo sai elinkautisen murhasta ja murhan yrityksestä. Myös Fossmon ensimmäisen vaimon Helénen tapaturmaiseksi määritelty kuolema vuonna 1999 otettiin uudelleen tutkittavaksi, mutta tarpeeksi todisteita tahallisuudesta ei löytynyt.

Nykyisin
--------

Sara Svensson pääsi vapauteen 34-vuotiaana, vuonna 2011.

Helge Fossmo istuu yhä vankilassa. Hänen viimeisin anomuksensa vapautuksensa aikaistamisesta kumottiin vuonna 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  SVT: Ainoa oikea tie / Den enda sanna vägen (Dokumenttielokuvasarja) *areena.yle.fi*.  5.3.2018. Yle Areena. Viitattu 30.3.2018.
2. ↑  Priest gets life for 'SMS murder' *BBC News Europe*.  30.7.2004. Viitattu 30.3.2018. (englanniksi)
3. ↑  Knutby nanny who killed lover's wife set free *The Local*.  14.12.2011. Viitattu 30.3.2018. (englanniksi)
4. ↑  "Knutbypastorn" får inte sitt livstidsstraff tidsbestämt.  23.10.2017.  Arkistoitu 24.10.2017. Viitattu 30.3.2018. (ruotsiksi)
**Difenyylielohopea** (C12H10Hg) on elohopean organometalliyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa muiden organometalliyhdisteiden valmistamiseen.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa difenyylielohopea on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin ja kloroformiin. Difenyylielohopea on hyvin myrkyllistä ja ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä ja imeytyy helposti elimistöön ihon läpi. Hengitettynä yhdiste voi olla tappava, koska se voi aiheuttaa kemiallisen keuhkokuumeen tai keuhkotulehduksen.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Difenyylielohopeaa voidaan valmistaa fenyylimagnesiumbromidin ja elohopeasuolan välisellä reaktiolla, bromibentseenin ja natriumin elohopea-amalgaamin välisellä reaktiolla, elohopeasuolojen reagoidessa fenyyliboronihapon kanssa ja pelkistämällä fenyylielohopeahalideja hydratsiinilla.

Difenyylielohopeaa voidaan käyttää mietona fenyloivana reagenssina. Se reagoi useiden metalliyhdisteiden esimerkiksi litiumyhdisteiden kanssa transmetallointireaktiolla muodostaen uusia organometalliyhdisteitä. Se reagoi myös eräiden epämetalliyhdisteiden esimerkiksi booriyhdisteiden kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Diphenylmercury – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 25.3.2016.
2. 1 2 3 4  I. Craig Baldwin & Jonatham M. J. Williams: *Diphenylmercury, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 25.3.2016
3. 1 2 3  Wolfgang A. Herrmann: *Synthetic Methods of Organometallic and Inorganic Chemistry*, s. 231. Thieme, 1999. ISBN 978-3131030610. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.3.2016). (englanniksi)
**Jeanne d'Arc** (*Procès de Jeanne d'Arc*) on Robert Bressonin ohjaama ranskalainen elokuva, joka perustuu Jeanne d'Arcin oikeudenkäynneistä säilyneisiin pöytäkirjoihin. Pääosassa Jeanne d'Arcina esiintyy Florence Delay.

Tuotanto
--------

Bresson halusi tehdä Jeanne d'Arcista uuden version, vaikka tarina oli kuvattu jo useita kertoja aikaisemmin. Bresson perusti oman versionsa tiukasti historiallisiin dokumentteihin Jeanne d'Arcin oikeudenkäynnistä ja 25 vuotta myöhemmin pidetystä puhdistusoikeudenkäynnistä. Vaikka jokainen vuorosana oli todellinen, Bresson ei kuitenkaan ollut tapojensa mukaan kiinnostunut historiallisesta totuudesta. Hän välttikin elokuvan liittämistä mihinkään tiettyyn historialliseen aikaan, sillä esimerkiksi puvustus oli joltain epämääräiseltä ajalta ja pappien vaatteet nykyaikaisia. Bressonin elokuva ei piirrä Jeanne d'Arcista perinteistä pyhimys- tai marttyyrikuvaa, vaan se kuvaa Jeannen tavallisena maalaistyttönä, jota hänen uskonsa ajaa eteenpäin.

Ranskan tunnetuimman pyhimyksen ja kansallissankarin kuvaaminen askeettisesti herätti myös keskustelua. Bresson ajautui esimerkiksi kuvaajansa Léonce-Henri Burelin kanssa erimielisyyksiin Jeannen kuvaamisesta. Riitojen vuoksi *Jeanne d'Arc* jäi viimeiseksi elokuvaksi, jonka Burel kuvasi Bressonille.

Lähteet
-------

* Braad Thomsen, Christian: *Leppymättömät: Elokuvataiteen kohtaloita ja kerrontamuotoja*. Suomentanut Tamminen, Arvi. Helsinki: Like, 1990. ISBN 951-8929-29-7.

### Viitteet

1. 1 2  Jeanne d'Arc ([vanhentunut linkki]) Helsinki:  Kansallinen audiovisuaalinen arkisto. Viitattu 5.4.2011.
2. ↑  Braad Thomsen, s. 178.
3. ↑  Travers, James: Procès de Jeanne d’Arc (1962) *filmsdefrance.com*. Viitattu 5.4.2011. (englanniksi)
4. ↑  Steffen, James: Le Proces de Jeanne d’Arc *TCM.com*. Turner Classic Movies. Viitattu 5.4.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mankkinen, Jussi: Jeanne d'Arc oli oman aikansa megajulkkis ja oikeusmurhan uhri – nyt hänen dramaattiset kuulustelunsa on käännetty suomeksi *Yle Uutiset*.  22.11.2017. Viitattu 28.4.2021.
**Metodologia** (< kreik. μεθοδολογία) eli **menetelmäoppi** on tieteenfilosofian osa-alue, joka tutkii tieteellistä menetelmää. Metodologia sisältää ne tavat ja keinot, joilla tieteellistä tietoa tavoitellaan, hankitaan, muodostetaan ja perustellaan.

Metodologiaan kuuluu johonkin oppialaan tai tutkimukseen liittyvien filosofisten oletusten ja perusteiden tutkiminen suhteessa tieteelliseen menetelmään. Tämän vuoksi tieteelliset julkaisut sisältävät usein ensimmäisenä tutkijoiden käyttämää metodologiaa käsittelevän luvun. Se ei esittele ainoastaan käytettyjä menetelmiä, vaan usein myös tutkijoiden ontologisia ja tietoteoreettisia näkemyksiä.

Tutkimus tiettyä menetelmää käyttäen edellyttää, että tutkija on perehtynyt kyseiseen menetelmään ja siihen kuuluviin käytäntöihin. Tutkimuksen onnistuminen edellyttää myös tutkimuskohteeseen liittyvien lähtökohtien selvittämistä. Tutkimustyötä pitää pystyä arvioimaan sen ollessa käynnissä. Tutkimuksen tulokset täytyy olla ulkopuolisten tahojen arvioitavissa. Lisäksi on tutkimusta on tehtävä yleiset tieteeseen kohdistetut odotukset huomioon ottaen. Tieteellisen tutkimuksen pyrkimykset ja päämäärät riippuvat tutkimuksta vaativista seikoista.

Esimerkiksi luonnontieteissä pyritään täsmällisiin teorioihin, kun taas ihmistä esimerkiksi psykologisena tai sosiaalisena olentona tutkittaessa ovat pääasiallisena huomion kohteena kulloinkin vallitsevat tapahtumat ja ilmiöt. Näin ollen luonnontieteellisessä tutkimuksessa ovat tärkeässä asemassa idealisointi ja rationalisointi. Kun ihmistä tutkitaan muuna kuin biologisena olentona, nämä asiat eivät ole juuri ollenkaan olennaisia.

Katso myös
----------

* Laadullinen tutkimus (kvalitatiivinen tutkimus)
* Määrällinen tutkimus (kvantitatiivinen tutkimus)

Lähteet
-------

1. ↑  Sanasto *Akateemiset opiskelutaidot, verkko-opas*. Joensuun yliopisto. Viitattu 15.6.2009. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Juha Varto: Laadullisen tutkimuksen metodologia *arted.uiah.fi*.  2005.  Arkistoitu 1.9.2022. Viitattu 7.10.2022.

Kirjallisuutta
--------------

* Kumar, Ranjit: *Research methodology: a step-by-step guide for beginners*. SAGE, 2005. ISBN 141291194X.
* Varto, Juha: *Laadullisen tutkimuksen metodologia*. Helsinki: Kirjayhtymä, 1992. ISBN 951-26-3784-7.