recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Brewsteriittiä
**Brewsteriitti** on zeoliitteihin kuuluva silikaattimineraalisarja. Ennen vuotta 1997 brewsteriitti tunnistettiin mineraaliksi, mutta vuoden 1997 uudelleenluokittelussa Kansainvälinen mineraloginen unioni (IMA) muutti sen sarjan nimeksi, ja mineraaleille annettiin nimet brewsteriitti-Sr ja brewsteriitti-Ba. Yleisempi brewsteriitti-Sr on vesipitoinen strontium- ja alumiinisilikaatti, (Sr,Ba)2Al4Si12O32 · 10H2O. Vähäisiä määriä bariumia on usein korvaamassa osan strontiumista. Oikea nimi määräytyy hallitsevan alkuaineen mukaan. Mineraalit ovat erotettavissa visuaalisesti, ja sarjan nimeä käytetään siihen asti kun mineraalia ei ole vielä määritetty.

Brewsteriitin ajatellaan yleisesti olevan monokliininen, vaikka optiset tutkimukset ovatkin viitanneet siihen, että se voisi olla trikliininen. Sillä on yksi täydellinen lohkosuunta. Brewsteriitin kiteet ovat prismaattisia. Väriltään mineraali on valkoinen, kelta-valkea tai harmaa, ja vaihtelee läpinäkyvästä läpikuultavaan. Sen kovuus on 5. Brewsteriitti on isomorfinen heulandiitin kanssa.

Brewsteriitti on hydrotermaalinen mineraali, jota esiintyy vulkaniiteissa, kuten basaltissa.

Mineraali on nimetty Sir David Brewsterin mukaan, joka kuvaili sen vuonna 1822.

Aiheesta muualla
----------------

* Mindat: Brewsteriitti
**Afroditopolis** (m.kreik. Ἀφροδιτόπολις; myös Ἀφροδίτης πόλις/κώμη, *Afroditēs polis/kōmē*; lat. *Aphroditopolis, Veneris Oppidum, Veneris iterum*) eli **Per-Wadjet** (egypt. 𓉐𓏤𓇅𓆓𓏏𓊖, *Pr-Wꜣḏ(t)*; kopt. *Ϫⲕⲱⲟⲩ, Ⲧϣⲕⲟⲟⲩ, Ⲧⲕⲟⲟⲩ*) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Antaiopoliteen nomokseen.

Afroditopolis eli "Afroditen kaupunki" oli rakennettu Niilin länsirannalle ja sijaitsi jonkin matkaa Ptolemaisin ja Panopoliin alapuolella lähellä Antaiopolista. Afroditopolis kuului jonkin aikaa Antaiopoliteen sijasta omaan nomokseensa Afroditopoliteen nomokseen, joka on eri kuin samanniminen nomos Heptanomiissa.

Kaupungin egyptinkielinen nimi tarkoittaa "Wadjetin taloa", ja sen pääkultti oli omistettu kyseiselle jumalatattarelle, jonka kreikkalaiset yhdistivät Afroditeen. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä *Afroditopolitēs* (Ἀφροδιτοπολίτης).

Kaupunkia ei tule sekoittaa Egyptin lukuisiin muihin Afroditopolis-nimisiin kaupunkeihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Aphroditopolis", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Aphroditopolis/Aphrodito *Pleiades*. Viitattu 19.10.2020.
3. ↑  Aphroditopolis (Egypt) 10 Kom Isgaw - Αφροδίτης πόλις *ToposText*. Viitattu 19.10.2020.
4. 1 2 3  Aphrodito (Kom Ishgau) *Trismegistos*. Viitattu 19.10.2020.
**Afroditen temppeli** oli antiikin aikainen Afroditelle omistettu kreikkalainen temppeli Dodonan kaupungissa Kreikassa. Se sijaitsi Dodonan pyhäkköalueen lounaisosassa lähellä Themiksen temppeliä.

Dodonan Afroditen temppeli rakennettiin klassisella tai hellenistisellä kaudella 300-luvulla tai 200-luvun eaa. alussa, mutta paikka on saattanut olla kulttikäytössä jo varhaisemmin. Afrodite oli paikallisissa myyteissä Zeuksen ja Dionen tytär. Hellenistisellä kaudella temppeli oli omistettu Afrodite Aineiadalle, joka liittyi Aineiaaseen ja Troijaan. Tämä oli myös Epeiroksen molossikuninkaiden suosiossa, koska he katsoivat olevansa troijalaista alkuperää. Kuningas Pyrrhos toi kultin Dodonaan Sisilian Segestasta.

Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja sen koko oli noin 8,5 × 4,7 metriä. Temppelin päädyssä oli kaksi pylvästä ja siinä oli pronaos ja cella. Temppelin läheltä on löydetty lukuisia Afroditea esittäneitä pienoispatsaita, joiden avulla rakennus on tunnistettu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ναός της Αφροδίτης στη Δωδώνη Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 1.11.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Afroditen temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Annelise Coberger** (s. 16. syyskuuta 1971 Christchurch, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen alppihiihtäjä. Cobergerista tuli ensimmäinen eteläiseltä pallonpuoliskolta kotoisin oleva talviolympialaisten mitalisti, kun hän ylsi hopeaan pujottelussa Albertvillen olympialaisissa vuonna 1992. Kyseinen hopea oli vuoden 2018 talviolympialaisiin saakka ainoa Uuden-Seelannin talviolympialaisissa saavuttama mitalisijoitus.

Coberger saavutti pronssia junioreiden MM-kisojen pujottelussa vuonna 1990. Pujottelun maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kaudella 1991–1992 viidenneksi ja kaudella 1992–1993 toiseksi. Uransa ainoan osakilpailuvoiton Coberger saavutti Hinterstoderissa tammikuussa 1992. Lisäksi hän sijoittui maailmancupin pujottelukilpailuissa kolme kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi.

Coberger lopetti uransa alppihiihdon maailmancupissa Bormion osakilpailuun maaliskuussa 1995.

Tausta
------

Coberger kasvoi vahvasti lasketteluun suuntautuneessa perheessä: hänen isänsä Anton voitti urallaan maansa mestaruuden, ja sekä Annelisen veli Nils että hänen sisarensa Adele kilpailivat Uuden-Seelannin hiihtomaajoukkueessa. Annelisen isoisä Oscar oli alkujaan kotoisin Baijerista, Saksasta, mutta muutti siirtolaisena Uuteen-Seelantiin 1926. Hän oli 1940-luvulla ensimmäisiä hiihtovälineitä Uuteen-Seelantiin maahantuoneita yrittäjiä, ja pyöritti omaa hiihtoliikettä Arthurinsolan alueella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Annelise Coberger *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 1.9.2020. (englanniksi)
2. ↑  Zoi Sadowski-Synnott Wins Bronze At Winter Olympics *New Zealand Olympic Team*.  22.2.2018.  Arkistoitu 24.2.2018. Viitattu 23.2.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Annelise Coberger Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
* Uuden-Seelannin olympiakomitean sivut (englanniksi)
**Diogenes Foinikialainen** (m.kreik. Διογένης) (500-luku) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hänet tunnetaan lähes pelkästään siitä, että Agathias mainitsee hänet yhtenä niistä seitsemästä tunnetusta filosofista, jotka vaikuttivat Akatemiassa sen viimeisinä vuosina. Diogenes oli syntyisin Foinikiasta, ja näin useimpien muiden tuon ajan Akatemian johtohenkilöiden tapaan kotoisin Lähi-idästä.

Diogenes oli yksi niistä filosofeista, jotka siirtyivät Akatemian vuonna 529 tapahtuneen sulkemisen jälkeen joksikin aikaa Persiaan, Sassanidien valtakuntaan, ja veivät mukanaan suuren joukon kreikkalaisen filosofian teoksia, jotka näin päätyivät ennen pitkää käännetyiksi syyrian, heprean, arabian ja persian kielille. Filosofit palasivat myöhemmin takaisin länteen, mutta heidän vaiheistaan sen jälkeen ei ole tietoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Agathias: *Historiae* 2.30.3–31.4.
2. 1 2  Bonin, Thérèse: Introduction.  *Topoi*, January, 2000, 19. vsk, nro Number 1, s. 1-2.  Springer Netherlands. ISSN 0167-7411. Artikkelin verkkoversio. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Maas, Michael: *The Cambridge Companion to the Age of Justinian*, s. 330. Cambridge University Press, 2005. ISBN 0521817463. Teoksen verkkoversio.
**Diogenes Apollonialainen** (m.kreik. Διογένης Ἀπολλωνιάτης, n. 460 eaa.) oli kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutunut luonnonfilosofi. Häntä pidetään usein viimeisenä esisokraatikkona.

Diogenes oli kotoisin Apolloniasta, Kreetasta. Vaikka hän olikin doorilainen, hän kirjoitti joonialaisella murteella, kuten useimmat luonnonfilosofit. Hän vietti osan elämästään Ateenassa. Kerrotaan, että hän joutui siellä, todennäköisesti oletettujen ateististen mielipiteidensä vuoksi, sellaiseen epäsuosioon, että hänen henkensä oli vaarassa.

Aristofaneen näytelmässä *Pilvet* Diogeneen ajatukset on pantu Sokrateen suuhun. Anaksimeneen lailla Diogenes uskoi ilman olevan kaiken olevaisen lähde ja kaikkien muiden aineiden olevan johdettuja siitä joko tiivistymisen tai ohentumisen seurauksena. Merkittävin hänen ajattelunsa ero Anaksimeneeseen oli se, että hän uskoi ilmalla olevan myös älyä:

> "Ilma, joka liikutti, paitsi yllytti myös ohjasi. Ilma oli kaiken olevaisen alkuperänä välttämättä ikuinen, katoamaton aine, mutta sieluna se oli väistämättä saanut tietoisuuden."
> 
> 

Diogeneen voidaan katsoa kuuluneen vanhaan joonialaiseen koulukuntaan. Hän muokkasi aikalaisensa Anaksagoraan näkemyksiä mutta väisti tämän ajattelussa esiintyneen dualismin. Hänen merkittävin teoksensa oli *Luonnosta*, josta on säilynyt merkittäviä katkelmia pääosin Simplikioksen teoksissa. On mahdollista, että hän kirjoitti myös teokset *Sofisteja vastaan* ja *Ihmisen luonnosta*. Jälkimmäiseen sisältyy tunnettu suoniston anatomiaa käsittelevä osuus. 

Diogenes uskoi maailmoja olevan rajattomasti, samoin tyhjää tilaa. Tämä käsitys on todennäköisesti saanut vaikutteita Leukippokselta.

Kirjallisuutta suomeksi
-----------------------

* Diogenes Apollonialainen: *Fragmentit ja suoniston anatomia*. Ok Jyväs-Ainola, 2003.

Lähteet
-------

* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*, s. 349 (IX.9), 580. Suomennos ja selitykset Marke Ahonen. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003. ISBN 952-5418-07-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Diogenes Laertios: Diogenes Apollonialaisen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Diogenes Laertios: Diogenes Apollonialaisen elämäkerta (kreikaksi)
* Internet Encyclopedia of Philosophy: Diogenes of Apollonia (englanniksi)

Antiikin filosofia – Esisokraattinen filosofia

|  |  |
| --- | --- |
| Miletoslaiset | 
* Thales
* Anaksimandros
* Anaksimenes

 |
| Pythagoralaiset | 
* Pythagoras
* Alkmaion
* Filolaos
* Arkhytas

 |
| Efesoslaiset | 
* Herakleitos

 |
| Elealaiset | 
* Ksenofanes
* Parmenides
* Zenon Elealainen
* Melissos

 |
| Pluralistit | 
* Anaksagoras
* Empedokles
* Arkhelaos

 |
| Atomistit | 
* Leukippos
* Demokritos

 |
| Sofistit | 
* Protagoras
* Gorgias
* Prodikos
* Hippias

 |
| Muita | 
* Ferekydes
* Diogenes Apollonialainen

 |
**Diogeneion** (m.kreik. Διογένειον) oli antiikin aikainen gymnasion tai palaistra Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi jossakin Roomalaisen agoran itäpuolella nykyisen Plákan kaupunginosan alueella, lähellä Ateenan niin kutsuttua Arkaaista agoraa.

Diogeneion rakennettiin hellenistisellä kaudella vuoden 229 eaa. jälkeen. Se sai nimensä Diogenes Euergeteestä, joka toimi Makedonian armeijan komentajana kaupungissa ja jätti sotajoukkoineen kaupungin näin "vapauttaen" sen. Tämän johdosta ateenalaiset nimesivät Diogeneen hyväntekijäkseen, antoivat gymnasionille hänen nimensä ja perustivat siihen liittyneen *Diogeneia*-juhlan hänen kunniakseen.

Gymnasion oli lajissaan Ateenan merkittävimpiä ellei merkittävin, ja sillä oli keskeinen osa efebien koulutuksessa. Sitä voidaan pitää aikansa eliittikouluna eli varakkaimpien perheiden poikien ja kaupungin tulevien johtajien kouluna. Rakennus tunnetaan ennen kaikkea kirjallisista lähteistä ja oletetun paikan läheltä löydetyistä piirtokirjoituksista. Gymnasion toimi oppineiden keskustelujen sekä kirjallisuutta, geometriaa, retoriikkaa ja musiikkia koskevien luentojen paikkana. Rakennus oli käytössä vielä roomalaisella kaudella. 300-luvulla jaa. sen rakenneosia käytettiin ilmeisesti Parthenonin kunnostuksessa.

Diogeneioniin viittaavia piirtokirjoituksia on löydetty erityisesti sittemmin puretun bysanttilaisaikaisen Ágios Dimítrios Katifóriksen kirkon paikalta nykyiseltä Erechthéos-kadulta. Tällä perusteella Diogeneionin on ehdotettu sijainneen jossakin lähellä. Diogeneion oli todennäköisesti osa Ptolemaioksen gymnasionin eli Ptolemaionin kokonaisuutta, nykytutkijoiden arvioiden mukaan todennäköisesti ennemminkin siihen kuulunut palaistra kuin itse gymnasion. Palaistrana siinä on todennäköisesti ollut keskellä pylväspiha. Lisäksi rakennuksessa oli huoneita, joissa efebit kuuntelivat luentoja, sekä kirjasto. Rakennuksessa oli myös alttari tai alttareita, joille uhrattiin Diogeneia-juhlassa, sekä hermejä. Yksi hyvin säilynyt hermi on Kansallisessa arkeologisessa museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman: *Sources for the Ancient Greek City-State*, s. 207. Symposium August, 24-27 1994, Acts of the Copenhagen Polis Centre, ISSN 1398-7151. Kgl. Danske Videnskabernes Selskab, 1995. ISBN 8773042676. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Athens, Attica, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4  The Ancient Agora of Athens *Athens Greece*. Viitattu 19.4.2016.
4. 1 2  National Archaeological Museum: Hermaic stele of the cosmete Sosistratos Ministry of Culture and Sports. Viitattu 19.4.2016.
5. ↑  Αγιος Δημήτριος Κατηφόρης Η Εν Αθήναις Αρχαιολογική Εταιρεία.  Arkistoitu 24.4.2016. Viitattu 19.4.2016.
**Edla Lyytinen** (o.s. **Julkunen**, 1. lokakuuta 1874 Kuopion mlk – 21. toukokuuta 1919 Ruokolahti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1919.

Elämä
-----

Lyytinen syntyi Kuopion maalaiskunnan Kasurilassa piika Wilhelmiina Julkusen aviottomana lapsena. Hän vaikutti sosialidemokraattisessa työväenliikkeessä 1900-luvun vaihteesta lähtien. Lyytinen toimi muun muassa Talikkalan työväenyhdistyksen naisosaston puheenjohtajana ja kuului Viipurin sosialidemokraattiseen naisyhdistykseen. Hän osallistui myös sosialidemokraattisen naisliiton edustajakokouksiin.

Lyytinen valittiin kansanedustajaksi maaliskuun 1919 eduskuntavaaleissa, mutta hän ehti hoitamaan tehtäväänsä vain puolentoista kuukauden ajan. Lyytinen kuoli tulirokkoon kotonaan Ruokolahden Tainionkoskella 44-vuotiaana toukokuussa 1919. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Pekka Tonteri.

Perhe
-----

Lyytisen puoliso oli koneenhoitaja Aron Lyytinen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1893. Pariskunta asui Lappeenrannassa, Viipurissa ja vuodesta 1910 lähtien Ruokolahdella. Lehtitietojen mukaan Aron Lyytinen sekä pariskunnan poika Paavo kuolivat sisällissodan yhteydessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Edla Lyytinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 17.10.2008.
2. 1 2 3  † Puoluetoveri Edla Lyytinen.  *Kansan Voima*, 24.5.1919, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 5.4.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Edmond-Jean Louveau** (4. elokuuta 1895 Mamers – 18. kesäkuuta 1973 Pariisi) oli ranskalainen siirtomaavirkailija, joka toimi Ranskan Sudanin kuvernöörinä vuosina 1946–1952.

Edmond Louveau osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Hän valmistui oikeustieteen tohtoriksi, suoritti kirjallisuustieteen tutkinnon ja opiskeli Ranskan siirtomaakorkeakoulussa. Louveau työskenteli siirtomaahallinnossa vuodesta 1920 lähtien. Vuonna 1937 hänet nimitettiin Norsunluurannikon pohjoisosan (nykyisen Burkina Fason) korkeimmaksi virkamieheksi.

Vapaata Ranskaa kannattanut Louveau pidätettiin Dakarissa vuonna 1940. Hänet lähetettiin Ranskaan, jossa hänet tuomittiin elinkautiseen pakkotyöhön. Louveau pakeni Riomin vankilasta vuonna 1943 ja saapui Charles de Gaullen hallitsemaan Algeriaan vuonna 1944. Hän toimi siirtomaajoukkojen varapataljoonan komentajana toisen maailmansodan loppuvaiheessa.

Louveau toimi Ranskan Sudanin kuvernöörinä vuosina 1946–1952. Hän tuki Fily Dabo Sissokon edistyspuoluetta ja pyrki murskaamaan ranskalaisten kommunistien kanssa liittoutuneen Sudanin liiton. Louveau jäi eläkkeelle vuoden 1953 alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Edmond Louveau *Ordre de la libération*. Viitattu 12.7.2020.
2. ↑  Mann, Gregory: *Native Sons: West African Veterans and France in the Twentieth Century*, s. 135–136. Durham & London: Duke University Press, 2006. ISBN 0-8223-3768-1.
**HMS Blenheim** oli Britannian kuninkaallisen laivaston 74-tykkinen Armada-luokan kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Armada-luokka*
Alus tilattiin 4. tammikuuta 1808 Depftordin telakalta, missä köli laskettiin elokuussa. Alus laskettiin vesille 31. toukokuuta 1813 ja valmistui sekä varustettiin 10. kesäkuuta – 22. heinäkuuta 1813 Woolwichissa. Valmistuskustannukset olivat 76 865 puntaa ja varustaminen maksoi 3 215 puntaa.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen kesäkuussa 1813 päällikkönään Samuel Warren. Se oli 1814 Välimerellä ja poistettiin 1815 palveluksesta Chathamissa siirrettynä reserviin. Alus oli huhtikuusta 1820 joulukuuhun 1824 telakalla Woolwichissa, mikä maksoi 41 484 puntaa. Alus makasi ankkurissa Woolwichissa, kunnes se siirrettiin 1830 Portsmouthiin. Alus varustettiin tammikuusta kesäkuuhun 1836 koealukseksi Sheernessissä 4 351 punnalla.

Alus varustettiin huhtikuusta heinäkuuhun 1839 Sheernessissä meripalvelukseen, minkä kustannukset olivat 13 223 puntaa. Alus palasi palvelukseen huhtikuussa 1839 ja oli ensimmäisessä oopiumisodassa 1840–1841. Amiraliteetin 20. lokakuuta 1845 antamalla määräyksellä alus muutettiin marraskuusta 1845 maaliskuuhun 1847 potkuritaistelulaivaksi Blackwallissa Wigramin telakalla, mikä maksoi 31 857 puntaa. Limehouselainen Seward toimitti höyrykoneen, joka maksoi 25 412 puntaa ja asennus 1 511 puntaa. Alus varustettiin maaliskuusta toukokuuhun 1847 meripalvelukseen 5 526 punnalla Woolwichissa.

Alus varustettiin tammikuusta maaliskuuhun 1854 3 977 punnalla meripalvelukseen Portsmouthissa. Se osallistui Krimin sotaan Itämerellä 1854-1855. Sodan aikana aluksen mastoon osui 32 naulan tykin ammus.

Alus muutettiin helmikuusta huhtikuuhun 1858 8 032 punnalla Portsmouthissa rannikkovartiolaivaksi. Se oli Portlandissa 1858-1860 ja sen jälkeen Pembrokessa 1860-1865. Alus myytiin romutettavaksi 1865.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793–1817 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield, Rif s. 82
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Bellona-luokan ilmatorjuntaristeilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Black Prince** (viirinumero 81) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bellona-luokan ilmatorjuntaristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Dido-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin vuoden 1939 laivaston hätäohjelmassa Belfastista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 1. joulukuuta 1939 telakkanumerolla 1 049. Alus laskettiin vesille 27. elokuuta 1942 ja otettiin palvelukseen reilua vuotta myöhemmin 30. marraskuuta 1943.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon, jossa se suojasi Jäämeren saattueita,kunnes alus siirrettiin etelämmäs valmistautumaan maihinnousuun Euroopan mantereelle. Valmistautumisaikana alus suoritti iskuja saksalaisia rannikkosaattueita vastaan. Alus oli 26. huhtikuuta 1944 vastaisena yönä hävittäjien tukemana Bretagnen rannikolla taistelussa, jossa upotettiin Saksan laivaston torpedovene *T29* ja vaurioitettiin *T24:ää* ja *T27:ää*.

Normandian maihinnousussa alus oli Utah Beachia tukevassa Force A:ssa. Se siirrettiin elokuussa Välimerelle Etelä-Ranskan maihinnousuun, mistä alus siirrettiin Aegean merelle. Lokakuussa alus sai siirron edelleen Itä-Intian laivastoon.

Alus suojasi lentotukialusrynnäköitä Sumatralle ja Malesiaan japanilaisten öljyntuotantoalueita ja lentokenttiä vastaan. Alus liitettiin 16. tammikuuta 1945 brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, jonka mukana se osallistui Okinawan ympäristön taisteluihin sekä Japanin kotisaarten pommituksiin ennen siirtoaan Hongkongiin.

Syyskuussa alus oli osastossa, joka palautti Hongkongin Britannian valvontaan. Japanin antauduttua alus jäi Kauko-Itään, kunnes se lainattiin 1946 Uuden-Seelannin laivastolle.

*Black Prince* palasi 1. huhtikuuta 1962 modernisoimattomana Kuninkaallisen laivaston valvontaan. Alus myytiin romutettavaksi maaliskuussa 1962 ja se hinattiin 5. huhtikuuta Aucklandista. Alus saapui toukokuussa romutettavaksi Mitsui and Companylle Osakaan Japaniin.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Black Prince (81)**.
* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)
* Lynch, John: *Belfast Built Ships*. Stroud, Englanti: The History Press, 2012. ISBN 978-0-7524-6339-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Lynch, John s. 196
2. 1 2 3 4 5 6  Whitley s. 118

*Dido*-luokan risteilijät

|  |  |
| --- | --- |
| **Dido-luokka** | *HMS Argonaut* - *Bonaventure* - *HMS Charybdis* - *HMS Cleopatra* - *HMS Dido* - *HMS Euryalus* - *HMS Hermione* - *HMS Naiad* - *HMS Phoebe* - *HMS Scylla* - *HMS Sirius* |
| Bellona-luokka | *HMS Spartan* - *HMS Bellona* - *HMS Black Prince* - *HMS Royalist* - *HMS Diadem* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Town-luokka – Seuraaja: Crown Colony -luokka |
**HMS Blenda** oli Ruotsin laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu 1. luokan tykkivene.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Lindholmenin telakalta ja se laskettiin vesille 16. lokakuuta 1874. Alus otettiin palveluksen 21. toukokuuta 1875. Alus valmistettiin teräksestä ja oli varustettu kahdella mastolla, joihin kyettiin nostamaan kaikkiaan 430 m² purjeet.

Palvelus
--------

Alus kävi Krimin sodan aikana vuosina 1877–1878 Konstantinopolissa valvomassa Ruotsin etuja alueella. Alus siirrettiin 1887 torpedoveneiden emälaivaksi. Sille asennettiin vuonna 1898 uudet kattilat, jolloin yksi savuhormi poistettiin. Alus siirrettiin vuonna 1910 sukellusveneiden emälaivaksi ja edelleen vuonna 1931 rannikkotykistön miinakoululle majoitusalukseksi.

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1942. Toisessa maailmansodassa alus oli sijoitettuna Norrköpingin satamaan varastolukseksi. Alus muutettiin rahtialukseksi vuonna 1951 ja se myytiin vuonna 1954 nimettynä *SS Terciaksi*. Alus myytiin edelleen Brasiliaan vuonna 1954, jolloin se ristittiin *SS Santa Ceciliaksi*.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 106

*Blenda*-luokan 1. luokan tykkiveneet

|  |
| --- |
| *HMS Blenda* - *HMS Disa* |
| Edeltäjä: EI – Seuraaja: Urd-luokka |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Duke of Edinburgh -luokan panssariristeilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Black Prince** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Duke of Edinburgh -luokan panssariristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Duke of Edinburgh -luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin osana vuosien 1902-1903 laivasto-ohjelmaa Lontoosta Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä Blackwallista, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1903. Alus laskettiin vesille 8. marraskuuta 1904 ja otettiin palvelukseen 17. maaliskuuta 1906.

Palvelus
--------

*Black Prince* päällikkönään Frederick Dundas Gilpin-Brown kuului kontra-amiraali Ernest Charles Thomas Troubridgen komentamaan Välimeren laivaston 1. risteilijäviirikköön kolmen muun risteilijän kanssa. Alus otti osaa Saksan keisarikunnan laivaston *SMS Goebenin* ja *SMS Breslaun* etsintään Välimereltä.

Tammikuussa 1915 aluksen päälliköksi määrättiin James Douglas Dick, jota seurasi Thomas Parry Bonham. Alus kuului Skagerrakin taistelussa kovia kokevaan kontra-amiraali Sir Robert Keith Arbutnotin 1. risteilijäviirikköön, jonka neljästä aluksesta kolme upposi. Aluksen uppoamisen yksityiskohdat jäivät sodan aikana epäselviksi, mutta sodan jälkeen tutkittaessa Saksan laivaston sotapäiväkirjoja asia on selvinnyt. Taistelussa *Black Prince* kadotti yhteyden viirikkönsä aluksiin, minkä vuoksi se lähetti radioviestin kello 08.48, missä se ilmoitti sukellusvenehavainnosta. Viestin johdosta pidettiin varmana aluksen joutuneen sukellusveneen uhriksi. Saksalaisten lähteiden mukaan alus joutui lähelle raskaita saksalaisia yksiköitä, jotka avasivat tulen lähietäisyydeltä tuhoten aluksen. Alus upposi 15 minuutissa.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 72

*Duke of Edinburgh* -luokan panssariristeilijät

|  |
| --- |
| **Duke of Edinburgh -luokka:** *HMS Duke of Edinburgh* - *HMS Black Prince* |
| **Warrior-luokka:** *HMS Warrior* – *HMS Cochrane* –*HMS Achilles* – *HMS Natal* |
| Edeltäjä: *Devonshire*-luokka – Seuraaja: *Minotaur*-luokka |
**High And Loud Oy** on suomalainen, Stratovarius-laulaja Timo Kotipellon johtama levy-yhtiö. Yhtiön perusideana on alusta asti ollut tuottaa hyvää musiikkia, eli suurimmaksi osaksi raskaampaa rockia ja metallimusiikkia. Levy-yhtiö on ollut yhtäjaksoisesti toiminnassa vuodesta 2001. Tavoitteena ei ole perustajien mukaan ollut suuri yhtyeiden määrä, vaan panostus laatuun ja keskittyä itse bändeihin. Kansainvälinen kontakti on helpottanut erityisesti suomalaisen musiikin maailmanvalloitusta.

Oman yhtyeen auttaminen
-----------------------

Timo Kotipellon sivut kertovat näin: *Jos sinulla on bändi, joka on mielestäsi kovempi kuin yksikään nykyinen bändi, biisisi ovat huippulaatua, soittajien taso maailman luokkaa ja jätkien asenne kunnossa, lähetä (mieluummin kopio jo valmiista masterista) levysi High and Loudille ja katsotaan mitä saadaan aikaiseksi!* Yhtiö siis auttaa myös nuoria bändejä uransa alkuun.

Julkaisut
---------

### Kotipelto

* *Waiting for the Dawn*  (2002)
* *Coldness*  (2004)
* *Serenity*  (2007)

### Wingdom

* *Reality*  (2005)
The Lloyd's Building, Lontoo, suunnitellut Richard Rogers. High-techin ihanteita noudattaen rakennuksen toiminnallisuutta, kuten putkistoa, on näkyvissä sen julkisivussa.
**High-tech-arkkitehtuuri** eli **strukturaalinen ekspressionismi** on myöhäismoderniin kuuluva arkkitehtoninen tyyli, joka ilmaantui 1970-luvulla. Se sisällyttää elementtejä high-tech-teollisuudesta ja -teknologiasta rakennusten suunnitteluun. High-tech erkani modernismista, hyödyntäen teknologian ja rakennusmateriaalien uusia edistysaskeleita. Se korostaa läpinäkyvyyttä suunnittelussa ja rakentamisessa, tuoden esille rakennuksen perusrakenteet ja funktion sekä sisätiloissa että julkisivussa. High-tech käyttää laajasti terästä, lasia ja sementtiä, sillä näitä materiaaleja kehitettiin eteenpäin ja ne tulivat saataville laajemmin eri muodoissa tyylin kehittymisen aikoihin.

High-tech keskittyy luomaan mukautuvia rakennuksia materiaalivalintojen, sisäisten rakenne-elementtien ja ohjelmallisen suunnittelun kautta. Se pyrkii välttämään yhteyksiä menneisyyteen ja hylkää vanhemmissa arkkitehtonisissa tyyleissä usein käytetyt rakennusmateriaalit. Yleisiä piirteitä ovat riippuvat tai ylitse ulottuvat kerrokset, sisätilojen kantavien tukiseinien puute ja tilojen muokattavuus. Joissakin rakennuksissa on huomiota herättävän kirkkaita värejä yrityksenä herättää vaikutelma piirroksesta tai kaaviosta.

Tyylin varhaisimmissa esimerkeissä käytetään paljon rakenneterästä. Kun ontot rakenneosat tulivat saataville 1970-luvun alussa, high-tech-arkkitehtuuri teki niillä paljon kokeiluja. High-tech hyödyntää tehdasestetiikkaa ja pienempien huoltoalueiden ympäröimiä suuria keskelle asetettuja tiloja luodakseen vaikutelman avoimuudesta, rehellisyydestä ja läpinäkyvyydestä. Tyylin tärkeimpiin edustajiin kuuluvat yhdysvaltalais-kolumbialainen Bruce Graham, yhdysvaltalais-bangladeshilainen Fazlur Rahman Khan, brittiläiset Norman Foster, Richard Rogers, Michael Hopkins, italialainen Renzo Piano, ja espanjalainen Santiago Calatrava, kaikki arkkitehtejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Pawley, Martin (1991). "High-Tech Architecture: History Vs. The Parasites". *AA Files* (21): 26–29. ISSN 0261-6823.
2. 1 2  Moore, Rowan. "The Brits who built the modern world", *The Observer*, 2014-02-09. (en-GB)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **High-tech-arkkitehtuuri** Wikimedia Commonsissa
**Mongolian evankelis-luterilainen kirkko (MELC)** on vuonna 2017 perustettu luterilainen kirkko Mongoliassa.

Historia
--------

Norjan luterilainen lähetysliitto (NLM) aloitti lähetystyön Mongoliassa vuonna 1994. Vuoden 1998 syyskuussa suomalaisen Lähetysyhdistys Kylväjän ensimmäiset lähetit saapuivat maahan.

Mongolian evankelis-luterilaisen kirkon perustamisjuhlaa vietettiin Ulaanbaatarissa 31. lokakuuta 2017, tasan 500 vuotta uskonpuhdistuksen alkamisesta. Suomesta mukana olivat Kylväjän työalajohtaja Pentti Marttila, viestintäpäällikkö Outi Rajala sekä hallituksen jäsen Ulla Tulisalo. Norjasta paikalla oli NLM:n ulkomaisen työn johtaja Hjalmar Bø. Lisäksi paikalla olivat maassa työskentelevät lähetit. Kirkon johtajaksi valittiin pastori ja Mongolian teologisen korkeakoulun rehtori Purevdorj Jamsran.

Organisaatio ja jäsenmäärä
--------------------------

Kirkolla oli vuonna 2017 noin 20 seurakuntaa. Niistä pienimmissä oli noin 15 jäsentä ja suurimmissa noin 100 jäsentä. Yhteensä kirkossa oli noin 500-700 jäsentä.

Kansainväliset yhteydet
-----------------------

Kirkon työtä tukevat edelleen avustuksin ja lähetystyöntekijöin sekä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Lähetysyhdistys Kylväjä että Norjan kirkon lähetysjärjestö Norjan luterilainen lähetysliitto. Kirkko on mukana Global Confessional and Missional Lutheran Forumissa, jonka julkilausuman se allekirjoitti 31. lokakuuta 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mongoliaan perustettu evankelis-luterilainen kirkko katsoo eteenpäin  1.11.2017. Lähetysyhdistys Kylväjä.  Arkistoitu 1.7.2019. Viitattu 1.7.2019.
2. ↑  Rajala, Outi: Haaleita sävyjä ja väriläiskiä *Sanansaattaja*.  30.11.2017. Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys. Viitattu 1.7.2019.
3. ↑  Mongolia Lähetysyhdistys Kylväjä. Viitattu 1.7.2019.
4. ↑  Mongolia Norsk Luthersk Misjonssamband. Viitattu 1.7.2019. (norjaksi)
5. ↑  Bishoftu Letter to the Churches  31.10.2018. Global Confessional and Missional Lutheran Forum. Viitattu 1.7.2019. (englanniksi)
Lada Oka
SeAZ-11116-0000011-50
**KamAZ Oka** on pieni venäläinen erittäin edullinen henkilöauto, joka on KamAZin ja SeAZin valmistama. KamAZ valmisti Okaa vuoteen 1997 asti. SeAZ on valmistanut Okaa vuodesta 1996 lähtien. SeAZ on alun perin invalidiautojen valmistaja, joten Okasta on olemassa myös invalidimalleja. Okaa valmistetaan myös Azerbaidžanissa Gyandzhan tehtaalla.

Oka (VAZ 1111)
--------------

Ensimmäisen sukupolven Oka on Neuvostoliitossa 1980-luvulla suunniteltu pieni henkilöauto, jossa on tilaa neljälle. Autoa liikuttaa kaksisylinterinen moottori, joka on puolikas Lada Samaran moottorista. Ensimmäisen sukupolven Oka menetti halvasta hinnastaan huolimatta suosionsa elinkaarensa loppuvaiheilla vanhanaikaisesta suunnittelusta johtuen. Autosta on olemassa myös Toima-niminen pakettiautoversio.

Oka kuluttaa polttoainetta vain 3,2 litraa sadalla kilometrillä, sen huippunopeus on 125 km/h ja sen 749 cc kaasutinmoottorissa on tehoa 33 hp.

Mallinumeroiden selitteet:

* VAZ 11113 = perusmalli
* VAZ 11113-21 = erikoisvarusteltu malli henkilöille, joilla ei ole jalkoja
* VAZ 11113-22 = erikoisvarusteltu malli henkilöille, joilla ei ole vasenta jalkaa
* VAZ 11113-23 = erikoisvarusteltu malli henkilöille, joilla ei ole oikeaa jalkaa
* VAZ 11113-25 = erikoisvarusteltu malli henkilöille, joilla ei ole oikeaa kättä
* VAZ 11117 = sähkökäyttöinen malli

Oka (VAZ 1121)
--------------

Toisen sukupolven Oka on huomattavasti edeltäjäänsä modernimmin muotoiltu. Perusmoottori on edelleen sama Samaran moottorin puolikas, mutta lisäksi vaihtoehtona on myös Daewoon valmistama 0,8 litran ruiskukone. 

Moottorivaihtoehdot:

* 0.75 - 33 hp
* 0.8i (Daewoo) - 6 venttiilinen, 50 hp

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KamAZ Oka**.
* Okan valmistuksesta Naberezhnye Chelnyssä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Oka lovers club (venäjäksi)
**VL Puuska** oli Valtion lentokonetehtaan vuonna 1942 kaavailema pienikokoinen suomalainen puurakenteinen hävittäjälentokone. Yhtään prototyyppiä ei tehty, itse asiassa suunnitelma jäi resurssien puutteessa vain esisuunnitteluasteelle, vaikka Suomen ilmavoimat teki koneiden suunnittelusta tilauksen vuonna 1944.

Lentokone oli pitkälle VL Pyörremyrsky pienennettynä – molemmissa Bf 109:n moottori DB 605 A-1 oli suunnittelun lähtökohta, vaikka moottoreiden saanti Saksasta ei ollut varma tai yksinkertainen asia. Puuskaan tosin suunniteltiin pyörremyrskystä poiketen Bf 109 -tyyppistä kapeaa laskutelinettä. Potkuriksi suunniteltiin Bf 109:n VDM/LMT 9-12087 A:ta, myös jäähdytysjärjestelmä ja tykki olivat suoraan Bf 109:stä. Koneessa oli muutenkin tarkoitus käyttää mahdollisimman paljon Bf 109:n tekniikkaa. Mittari- ja instrumenttivarustus oli tarkoitus rakentaa kokonaan VL:n hienomekaanisen tehtaan rakentamista tai alasammutuista neuvostoliittolaisista koneista saaduista peruskorjatuista instrumenteista.
Poikkeuksena olivat Kollsman-kompassi, Sperry-keinohorisontti ja Thommens-kello. Sähkölaitteet olivat pääosin Bosch-, Siemens- ja Varta-kalustoa, lukuun ottamatta laskutelinejärjestelmän kotimaisia Strömberg-moottoreita. Kumirenkaina oli suunniteltu käytettäväksi Nokian valmistamia MT-yhteensopivia renkaita. Koneesta tehtiin kahden version PU-411 ja PU-412 esisuunnittelu. Molemmat koneet oli tarkoitus luovuttaa 1. heinäkuuta 1945.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* *lähde?*

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 1
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&07.05000007,5 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&&09.02000009,2 m
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&&02750.&&&&002 750 kg

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0650.&&&&00650 km/h
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&014000.&&&&0014 000 m

**Aseistus**  

* 1 × MG 151, johon 200 ammusta

Lähteet
-------

* Raunio, Jukka: VL Puuska, keskeytetty kansanhävittäjä.  *Suomen ilmailuhistoriallinen lehti*, 1998, 4. vsk, nro 2, s. 20–24. Helsinki:  InScale 72 production. ISSN 1237-2315.
* Ote teoksesta Kotimaisten hävittäjien rakentaminen (DOC) (s. 5–6)  1994. Panu Nykänen. Viitattu 11.8.2013. [vanhentunut linkki]

Valtion lentokonetehtaan ja Valmetin valmistamia lentokonetyyppejä

|  |  |
| --- | --- |
| IVL ja VL | 
* A.22 Hansa
* C.24
* C.25
* K.1 Kurki
* D.26/27 Haukka
* Sääski
* E.30/31 Kotka
* F.30 Paarma
* Tuisku
* Viima
* Pyry
* Humu
* Myrsky
* Pyörremyrsky

 |
| Valmet | 
* Tuuli II
* Vihuri
* Tuuli III
* L-70 Vinka
* PIK-23 Towmaster
* L-90 Redigo

 |
| Suunnitellut konetyypit | 
* B
* Puuska
* Tuuli I
* Vihuri

 |
**VPS Juniorit** (**VPS-j**) on jalkapalloseura Vaasan Palloseuran junioriorganisaatio. Seuran akatemiajoukkue pelaa kaudella 2019 Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla eli Kakkosessa nimellä VPS J Akatemia. Joukkue koostuu suurelta osin Vaasan Palloseuran junioripelaajista.

Historia
--------

Vaasan Palloseuralla oli vuosikymmenten ajan ollut junioritoimintaa. Silti vasta 1990-luvulla alkoivat neuvottelut nuorisotoiminnan eriyttämiseksi VPS ry:stä omaksi seurakseen. Lopulta 3. elokuuta vuonna 2000 perustettiin Vaasan Palloseuran Juniorit ry, joka otti haltuunsa Vaasan Palloseuran junioritoiminnan. Samalla se hankki osakekannan VPS:n omistamaan Vaasan juniorihallit Oy:hyn. 

VPS-j perustettiin vuonna 2002, jolloin seuran A-juniorit aloittivat pelaamaan VI-divisioonassa. Viime vuosina joukkue on pelannut lähinnä Kolmosta. Historian paras saavutus oli nousu 2. divisioonaan kauden 2007 päätteeksi. Viisiitti kaudelle 2008 Kakkosessa jäi kuitenkin vain yhden kauden mittaiseksi. Joukkue keräsi kaudella 25 pistettä. Kaudella 2011 joukkue tippui Kolmosesta Neloseen, jossa pelasi kaksi kautta. Kaudella 2012 joukkue jäi pisteen päähän noususta, jonka vei suuren mediahuomion saattelemana Närpiön Kraftin kakkosjoukkue. Kauden 2013 Nelosen, joukkue voitti ylivoimaisesti ja nousi takaisin Kolmoseen. Kolmosessa kaudella 2014 joukkue pelasi vahvan loppukauden nostaen sijoituksen lopulta seitsemänneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kakkonen *Palloliitto.fi*. Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 10.11.2020. Viitattu 7.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
* Facebook-sivut
* Instagram
Pierre-Louis Lions vuonna 2005.
**Pierre-Louis Lions** (s. 1956) on ranskalainen matemaatikko. Hän on tutkinut epälineaarisia differentiaaliyhtälöitä ja saanut tutkimuksistaan Fieldsin mitalin vuonna 1994. Tuolloin hän työskenteli Paris-Dauphinen yliopistossa. Hän onnistui ensimmäisenä ratkaisemaan ja todistamaan Boltzmannin yhtälön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pierre-Louis Lions

**Fieldsin mitalin saajat**
 
1936: Ahlfors • Douglas | 1950: Schwartz • Selberg | 1954: Kodaira • Serre | 1958: Roth • Thom | 1962: Hörmander • Milnor | 1966: Atiyah • Cohen • Grothendieck • Smale | 1970: Baker • Hironaka • Novikov • Thompson | 1974: Bombieri • Mumford | 1978: Deligne • Fefferman • Margulis • Quillen | 1982: Connes • Thurston • Yau | 1986: Donaldson • Faltings • Freedman | 1990: Drinfeld • Jones • Mori • Witten | 1994: Zelmanov • Lions • Bourgain • Yoccoz | 1998: Borcherds • Gowers • Kontsevitš • McMullen | 2002: Lafforgue • Vojevodski | 2006: Okounkov • Perelman • Tao • Werner | 2010: Lindenstrauss • Châu • Smirnov • Villani | 2014: Avila • Bhargava • Hairer •  Mirzakhani | 2018: Birkar • Figalli • Scholze • Venkatesh | 2022: Duminil-Copin • Huh • Maynard • Vjazovska

muokkaa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* DBLP
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Uniab**  on joki Luurankorannikolla Namibian luoteisosassa. Sen suu on Torra Bayn ja Terrace Bayn välissä. Sen alkulähde on Grootberg-vuorilla lähellä Palmwagia. Sen sivujokia ovat vasemmalla puolella Kaikams ja oikealla puolella Kawakab, Aub, Urenindes ja Obob. Uniabilla oli muinoin laaja suisto, jossa oli viisi uomaa, mutta nykyään se virtaa vain yhdessä uomassa, ja siinäkin vain sadeaikana, jos Grootberg-vuorilla on saatu paljon sateita. Muissa uomissa on vain lammikoita, jos niitäkään.

Uniabin valuma-alue on laajuudeltaan 3900–4500 km².

Uniabin lammikot ja lähteet mahdollistavat hyppyantilooppeille ja keihäsantiloopeille elämän joen alueella, ja ne vetävät puoleensa myös erilaisia lintuja. Joki tunnetaan parhaiten aavikkonorsuistaan. Edellä mainittujen eläinten lisäksi joen alueella on myös seeproja, leijonia, leopardeja, pensassarvikuonoja ja kirahveja.

Joessa on myös vesiputous, jossa vesi valuu kapeaan rotkoon. Rotkon seinämät ovat punaista tai vaaleanpunaista hiekkakiveä ja keltaista chilensalpietaria.

Uniab on turistikohde, sillä sen maisemat ovat puoleensavetäviä ja siellä on villieläimiä. Palmwag Lodge -niminen majoituslaitos sijaitsee sen varrella, ja se on eräs Namibian vanhimmista turistikohteista.

Lähteet
-------

1. ↑  Peter J. Jacobson, Kathryn M. Jacobson, Mary K. Seely: *Ephemeral rivers and their catchments: Sustaining people and development in western Namibia*, s. 136–137. Windhoek: Desert Research Foundation of Namibia, 1995. ISBN 9991670947. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.1.2022). (englanniksi)
2. ↑  Strohbach, B.J.: Mapping the Major Catchments of Namibia.  *Agricola*, 2008, s. 63–73. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.1.2022.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Namibia Travel Guide
* Skeleton Coast
* Palmwag Lodge[vanhentunut linkki]
**Aatos Lemminkäinen Leino** (7. tammikuuta 1907 Pori – 21. tammikuuta 1983 Pori) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Leinon vanhemmat olivat ylikonstaapeli Otto Fredrik Leino ja Elin Anna Augusta Hein ja puoliso vuodesta 1936 Agnes Armida Andersson. Käytyään 1918–1923 keskikoulun Porin Lyseossa Leino meni ensin Hankkijan ja sitten Porin Konepajan palvelukseen. Vuonna 1929 hän siirtyi juuri perustetun Porin Oluttehtaan palvelukseen, jossa hän työskenteli aina 1960-luvun lopulle.

Leino oli aluksi Porin Oluttehtaan konttoristi ja myyntimies, mutta jo vuonna 1934 hänestä tuli tehtaan isännöitsijä ja yrityksen johtokunnan jäsen. Leino osallistui molempiin sotiin tykistössä. Vuonna 1941 hänestä tuli myös Porin Oluttehtaan kanssa samaan Pyynikki-yhtymään hankitun Rauman oluttehtaan isännöitsijä sekä Oy Pyynikin, Viipurin Olut Oy:n ja Mallas-Sanitas Oy:n johtokuntien jäsen. Sotien jälkeen Leino jatkoi Porin Oluttehtaan isännöisijänä, ja kun se vuonna 1959 erotettiin Pyynikki-yhtymästä, Leino jatkoi sen johdossa toimitusjohtajana. Eläkkeelle tehtävästä Leino jäi vasta vuonna 1969. Hän sai samana vuonna teollisuusneuvoksen arvonimen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aatos Leino *Biografiasampo*. Viitattu 4.2.2022.
2. ↑  Kuolleita. Teollisuusneuvos Aatos Leino. *Helsingin Sanomat*, 30.1.1983, s. 10.
**Aino-Kaarina Pajari** (1957 Tervola – helmikuu 2022) oli suomalainen taidegraafikko. Jyväskylässä asunut Pajari käytti taidegrafiikassaan useimmiten carborundum-menetelmää. Hän myös toteutti esinekoosteita ja otti valokuvaustekniikan osaksi ilmaisua.

Ura
---

*Kiveen kirjoitetut*, 2002, Jyväskylä. – Teoksen yksi osa.
Pajari opiskeli vuosina 1973–1975 Kankaanpään taidekoulussa. Hän opiskeli vuosina 1975–1978 Lahden taideoppilaitoksessa graafista suunnittelua ja jatkoi Lahden taidekoulussa 1978–1980 taidegrafiikan opiskelulla.

Pajari piti vuoden 1983 jälkeen 29 yksityisnäyttelyä ja osallistui 29 ryhmä- ja yli 30 yhteisnäyttelyyn Suomessa. Euroopassa hän osallistui 15 ryhmä- ja yhteisnäyttelyyn. Vuosina 1980–2020 Pajari osallistui 24 kansainväliseen näyttelyyn Suomessa ja muualla Euroopassa, Intiassa, Japanissa ja Taiwanissa.

Pajarin julkinen moniosainen teos *Kiveen kirjoitetut* paljastettiin vuonna 2002 Jyväskylän Rantaraitin varrelle. Teos koostuu seitsemästä harmaasta graniittipaadesta, joihin on kaiverrettu Pajarin kokoamia ihmisten lausumia toiveita.

Lähteet
-------

1. ↑  Jyväskyläläinen taidegraafikko Aino-Kaarina Pajari on kuollut *Keskisuomalainen*.  16.2.2022. Viitattu 16.2.2022.
2. ↑  Pohjalainen, Juha-Pekka: Taiteilijan henkilöhistoriaa *Pajarin kotisivu*. Viitattu 30.4.2020.
3. ↑  Pajari, Aino-Kaarina: Aino-Kaarina Pajari CV Kuvataiteilijamatrikkeli *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 30.4.2020.
4. ↑  Pajari, Aino-Kaarina: Aino-Kaarina Pajari CV *Pajarin kotisivu*. Viitattu 30.4.2020.
5. ↑  Purhonen, Elina & Rautiainen, Veli-Matti: Kiveen kirjoitetut  2006. Jyväskylän taidemuseo. Viitattu 30.4.2020.
**Aino-Kaisa Nuotio** on suomalainen maisema-arkkitehti, joka on kehittänyt suomalaisen viheralan standardeja, viheralueiden rakentamisen ja hoitamisen tekniikkaa sekä viheralueiden suunnittelun kulttuuria. Hänellä on yli 30 vuoden perspektiivi suomalaisen maisema-arkkitehtuurin kehitykseen.

Ura
---

### Opinnot ja työpaikka

Hänen ammattitaitonsa maisema-arkkitehtina on kehittynyt puutarhurin ja hortonomin ammattien perustalle. Ylioppilaskirjoitusten jälkeen Nuotio opiskeli puistopuutarhurilinjalla Mäntsälässä, suoritti Lepaan puutarhaopiston, opiskeli hortonomiopinnot monimuoto-opintoina ja lopulta suoritti maisema-arkkitehdin tutkinnon. Hän työskentelee maisema-arkkitehtina ja maisemasuunnittelun tekniikka-aluevastaavana Ramboll Finlandissa.

### Viheralan kehittäjä

Nuotio on laatinut ohjeita, joilla on pyritty yhtenäistämään käytäntöjä ja käsitteitä. Hän on ollut myös kehittämässä viheralueiden hoitoluokkajärjestelmää, jonka avulla asukkaat, päätöksentekijät, suunnittelijat ja rakentajat on saatu puhumaan samaa kieltä viheralueiden rakentamisen ja hoidon kustannusten sekä hoitotoimenpiteiden osalta.*selvennä*

Nuotio on suunnitellut Vanhan Albergan puiston Espoossa. Puisto on pyritty palauttamaan alkuperäiseen barokin asuun.

### Kiertotalouden uudistaja

Nuotio toimii työssään kiertotalouden asiantuntijana ja uudistajana. Hän on osallistunut lukuisiin hankkeisiin, joissa viheralueita on suunniteltu kestävin periaattein. Käytännössä tämä on tarkoittanut, että kohteen luonnonominaisuudet hyödynnetään mahdollisimman tarkoin ja käytetään materiaaleja, jotka ovat ylijäämiä. Maisemarakentamisen suurimmat kustannukset syntyvät maanalaisista rakenteista, ja vain pieni osa kuluu ihmisille näkyvään osaan. Nuotio edistää kierrätysmaan ja kohteiden omien maa-ainesten käyttöä tuomalla esiin niiden hyödyntämisestä saatavia huomattavia kustannussäästöjä.

Palkinnot
---------

* Ympäristön hyväksi -palkinto: Alakivenpuisto-hankkeen suunnitteluryhmälle, jossa maisemasuunnittelusta vastasi Nuotio.

Lähteet
-------

* Sinkkilä, Jyrki; Pihkala, Aapo & Weckman, Emilia: *Maiseman tekijät: näkökulmia maisema-arkkitehtuuriin*, s. 26-33. Espoo: Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, 2019. ISBN 978-952-60-8645-3.

### Viitteet

1. ↑  Sinkkilä et al. 2019: 26:
2. ↑  Sinkkilä et al. 2019: 27.
3. ↑  Sinkkilä et al. 2019: 28.
4. ↑  Sinkkilä et al. 2019: 30.
5. ↑  Vanhan Albergan puutarha palasi barokin ajan loistoonsa. Ramboll. Viitattu 18.11.2019
6. ↑  Sinkkilä et al. 2019: 31.
7. ↑  Ympäristön hyväksi -palkinto Alakivenpuiston suunnittelijoille. STT-info 10.10.2018
**Atsuleeni** (C10H8) on aromaattisiin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Atsuleeni on rakenteeltaan ja ominaisuuksiltaan poikkeuksellinen yhdiste.

Ominaisuudet
------------

Atsuleenin resonanssirakenteet
Huoneenlämpötilassa atsuleeni on tummansinistä tai vihreätä kiteistä ainetta. Se ei liukene veteen, mutta liukenee väkeviin happoliuoksiin ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin.

Atsuleenin rakenteen voidaan katsoa koostuvan yhteensulautuneista syklopentadieeni- ja sykloheptatrieenirenkaista. Atsuleeni on aromaattinen yhdiste (10 π-elektronia ja tasomainen) ja sen resonanssimuodossa jokaisella hiiliatomilla on erilainen elektronitiheysjakautuma. Röntgensäde- ja elektronidiffraktiomittausten perusteella renkaiden jakaman yhteisen sidoksen pituus on huomattavasti muita sidoksia suurempi, mikä viittaa tällä sidoksella olevan huomattavan yksöissidosluonteen. Yhdisteen dipolimomentti on 0,8 D ja viisiatominen rengas on negatiivisesti varautunut ja siten nukleofiilinen ja seitsenatominen rengas on positiivisesti varautunut ja elektrofiilinen. Elektrofiiliset aromaattiset substituutiot tapahtuvat helposti viisiatomiseen renkaaseen 1- ja 3-asemiin.

Synteesi
--------

Atsuleenin synteesin ensimmäisessä vaiheessa 2,4-dinitroklooribentseeni ja pyridiini reagoivat nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla muodostaen 1-(2,4-dinitrofenyyli)pyridiniumkloridia. Tämä välituote reagoi dimetyyliamiinin kanssa Zincke-reaktiolla, jolloin pyridiinin rengasrakenne avautuu ja muodostuu pentametiinisyaniinijohdannainen, joka reagoi syklopentadieenin kanssa muodostaen fulveenijohdannaisen. Tämä fulveeni reagoi elektrosyklisellä reaktio muodostaen rengasrakenteen ja renkaansulkeutumista seuraava dimetyyliamiinin eliminaatio johtaa atsuleenin muodostumiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Azulene – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 4.5.2015.
2. 1 2  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 51. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 159. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 112. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.5.2015). (englanniksi)
5. ↑  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Advanced Organic Chemistry A: Structure and Mechanisms*, s. 752-753. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-44897-8. (englanniksi)
6. ↑  Lutz F. Tietze, Theophil Eicher, Ulf Diederichsen, Andreas Speicher, Nina Schützenmeister: *Reactions and Syntheses*, s. 167-168. John Wiley & Sons, 2015. ISBN 978-3-527-33814-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.5.2015). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Atsuleeni**.
* Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Azulene (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Azulene (englanniksi)
* ChemBlink: Azulene (englanniksi)