recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jako biologiseen ja sosiaaliseen sukupuoleen** tarkoittaa feministiteoreetikoiden väittämää, jonka mukaan ihmisen sukupuoli ei ole yksiselitteisesti biologisesti määräytynyt, vaan henkilön biologisesta sukupuolesta huolimatta henkilöllä voi olla siitä poikkeava sosiaalinen sukupuoli, joka perustuu sosiaaliseen konstruktionismiin. Sosiaalisella sukupuolella tarkoitetaan sukupuolen sosiaalista konstruktiota. Oxford English Dictionaryn mukaan englannin kielen sosiaalista sukupuolta tarkoittavaa sanaa *gender* on käytetty ensimmäisen kerran vuonna 1963. Maailman terveysjärjestön mukaan *gender* tarkoittaa sitä mitä yhteiskunta pitää sopivana miehille ja naisille ja että *maskuliininen* ja *feminiininen* ovat sosiaalisen sukupuolen kategorioita.

Jako biologiseen ja sosiaaliseen sukupuoleen vastustaa biologista determinismiä sekä sitä että biologia olisi kohtalo. Tunnettu feministi Simone de Beauvoir on väittänyt, että naiseksi ei synnytä, vaan tullaan. Beauvoir myös väitti, että yhteiskunnallinen syrjintä aiheuttaa naisissa älyllisiä ja moraalisia vaikutuksia, jotka ovat niin syviä että ne näyttävät luonnon aiheuttamilta. Psykologi Robert Stoller on käyttänyt biologista sukupuolta henkilön biologisten piirteiden poimimiseen sekä sosiaalista sukupuolta henkilön maskuliinisuuden tai feminisyyden asteen poimimiseen tutkiessaan transsukupuolisuutta. Seta ry:n alaisuudessa toimivan Sukupuolen moninaisuuden osaamiskeskuksen mukaan jako biologisiin sukupuoliin sulkee ulkopuolelle ne henkilöt jotka eivät mahdu perinteisiin naisen tai miehen muotteihin.

Jaottelun arvostelua
--------------------

Vaikka jako biologiseen ja sosiaaliseen sukupuoleen on yhä tavallinen sukupuolentutkimuksessa ja feministisessä ajattelussa, sitä on arvosteltu paljon feminismin 1980-luvulla alkaneen kolmannen aallon piirissä, joka alkoi nähdä perinteiset vastakkainasettelut — kuten järki/tunne, valkoinen/musta, normaali/vammainen tai nuori/vanha — vallan diskursseina. Sex−gender-erottelua arvosteltiin myös siksi, että käsitteet eivät arvostelijoiden mukaan toimi keskinäisessä vuorovaikutuksessa vaan sosiaalinen sukupuoli määritellään biologisen sukupuolen kautta. Myös gender-sanan semantiikka nähtiin ongelmallisena. Belgialainen Luce Irigaray kirjoitti sukupuolen genderistä suhteessa ranskan kielioppiin, mutta kysymystä ei nähty samalla tavalla olennaisena englannin kielen kannalta. Samoihin aikoihin kiinnitettiin huomiota siihen, että gender-sanaa oli alettu puhekielessä käyttää sanan *sex* sijaan sukupuoleen viitattaessa.

Katso myös
----------

* Kiistat sukupuolipronomineista

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑   *lähde tarkemmin?*
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Prokhovnik, R. (1999): Rationalist Woman. A Feminist Critique of Dichotomy. London: Routledge. ISBN 0-415-14618-6
**Megrovo** (ven. Мегрово) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 2,1 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,65 neliökilometriä eli 165 hehtaaria. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Opotškan pohjoispuolella siellä olevalla suoalueella, jonka kautta Issajoki virtaa kohti pohjoista. Järvi on suoalueen suurin järvi, jonka luoteispuolella sijaitsee lopetettu turvetuotantoalue. Järven eteläpuolella sijaitsee pieni Priozjornyin asuin- ja tuotantoalue (ven. Приозёрный) ja pohjoispuolella pieni Zahnovon kylä (ven. Захново). Järvessä on metsäsaari, jonka pinta-ala on noin 0,5 hehtaaria.

Luontoarvoja
------------

Järvi vaikuttaa ilmakuvan perusteella olevan vesikasvillisuuden valtaama suojärvi, johon olisi valunut ravinteita viereisestä turvetuotantoalueesta. Järvessä elää ainakin seuraavia kalalajeja: hauki, ahven, pasuri, pasuri, ruutana ja mutakala, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kalalajeja.

Vesistösuhteita
---------------

Megrovo sijaitsee Issan valuma-alueella. Issa on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen joko 16,3  tai 10 neliökilometriä. Järven suo-ojia on johdettu järveen. Järven laskuoja on Megrovka (ven. Мегровка ), joka yhtyy muutaman kilometrin päässä pohjoisessa Matjuškinossa (ven. Матюшкино) Issajokeen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Inetrnetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
3. 1 2 3  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Мегрово, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
2. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000
3. 1 2  Megrovo (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 14.12.2019. (venäjäksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Мегрово
**Irlannincollie** (*Irish Collie*) on sukupuuttoon kuollut irlantilainen koirarotu.

Alkuperä
--------

Rodun uskotaan olleen brittiläisten lammaskoirien alkuperäinen versio, jonka muinaiset kelttiläiset olisivat tuoneet mukanaan Irlantiin. Keltit ottivat niin ikään mukaansa tällä saarella käyttämänsä laumanvartijat ja lammaskoirat jatkaessaan matkaansa Skotlannin länsiosiin – minkä vuoksi irlannincollie olisi skottilaisten lammaskoirien esi-isä.

Rotu oli Irlannin maaseudulla tärkeä työkoira useiden vuosisatojen ajan. Galwayn alueen populaatiota kutsuttiin aikanaan erillisellä rotunimellä *Galway Collie*. Wicklow'n alueella vastaavasti tunnettiin paikallinen muunnos nimeltä *Wicklow Collie*, joka muistutti ulkoisesti bordercollieta – sillä erotuksella että se syntyi töpöhäntäisenä. Myöhemmin se sekoittui maahan tuotuihin skotlantilaisiin rotuihin ja menetti samalla töpöhäntänsä.

Lammaskoirakasvattaja Iris Comben mukaan muutamilla eristyneillä maatiloilla Galwayssä ja Claressa tavataan vielä muutamia yksilöitä, mutta käytännössä rotu on kuollut sukupuuttoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 418–419. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Irlannin vapaaehtoisjoukot** (engl. *Irish Volunteers*) oli Irlannissa vuonna 1913 perustettu puolisotilaallinen järjestö, jonka irlantilaisnationalistit loivat vastapainoksi Irlannin itsehallintoa vastustaneiden unionistien hieman aiemmin perustamille Ulsterin vapaaehtoisjoukoille.

Vapaaehtoisjoukot perustettiin 25. marraskuuta 1913 Dublinissa. Yllykkeenä perustamiselle oli Eoin MacNeillin Gaelic Leaguen lehdessä *An Claidheamh Soluisissa* julkaisema artikkeli "The North Began". Siinä hän vaati nationalisteja järjestäytymään voidakseen puolustaa home rulea samaan tapaan kuin unionistit olivat järjestäytyneet vastustamaan sitä. Irlannin vapaaehtoisjoukkojen perustamisen salaisena taustavaikuttajana toimi vallankumouksellinen Irlannin tasavaltalaisveljeskunta (IRB), joten maltillisen home rule -liikkeen johtaja John Redmond oli aluksi haluton tukemaan sitä. Kesäkuussa 1914 puolet vapaaehtoisjoukkojen johtavan neuvoston paikoista annettiin kuitenkin Redmondin tukijoille, jolloin hän muutti suhtautumistaan. Noihin aikoihin järjestön jäsenmäärä oli kohonnut 160 000:een. Kun Ulsterin vapaaehtoisjoukot olivat huhtikuussa 1914 järjestäneet itselleen suuren asetoimituksen ulkomailta, myös Irlannin vapaaehtoisjoukot päättivät aseistautua. Heinäkuussa 1914 Howthiin saapui salaa 1 000 kivääriä ja 29 000 patruunaa käsittänyt aselasti, mutta määrät olivat vaatimattomia unionistien asehankintojen rinnalla.

Irlannin vapaaehtoisjoukot hajosivat kahtia syyskuussa 1914 ensimmäisen maailmansodan syttymisen seurauksena, kun Redmond kehotti sen jäseniä liittymään Britannian armeijaan. Redmondin kannattajat, jotka muodostivat enemmistön vapaaehtoisjoukkojen jäsenistä, erosivat ja perustivat oman *National Volunteers* (Kansalliset vapaaehtoisjoukot) -nimisen järjestönsä. Noin 35 000 – 40 000 värväytyi vapaaehtoisina brittiarmeijaan. Irlannin vapaaehtoisjoukkoihin jäi tällöin militanteista nationalisteista koostunut vähemmistö, jonka IRB:n sotilasneuvosto onnistui soluttamaan tarkoituksenaan tehdä siitä itselleen välineen suunnittelemaansa aseelliseen kapinaan. Jäsenmäärä romahti pariin tuhanteen, mutta kasvoi vuoteen 1916 mennessä 15 000:een. Huhtikuun 1916 pääsiäiskapinassa kapinallisten pääjoukko muodostui Irlannin vapaaehtoisjoukkojen jäsenistä – heitä oli noin 1 300 kaikkiaan 1 600:sta kapinallisesta. Loput kuuluivat pääasiassa Irlannin kansalaisarmeijaan (ICA).

Vuonna 1919 Irlannin vapaaehtoisjoukkojen entiset jäsenet muodostivat Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Irish Volunteer Force/Irish Republican Army (IRA) (englanniksi) BBC 2009. Viitattu 2.5.2014.
2. ↑  Mike Cronin: *A History of Ireland*, s. 181, 185. Palgrave 2001.
**Ganei Tikva** on kaupunki Israelin Keski-Israelin hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 19 263.

Maantiede
---------

Paikallista katukuvaa.
Ganei Tikva sijaitsee Israelin keskiosassa Petah Tikvan kaupungin vieressä.

Historia
--------

Israelin juutalaistoimisto perusti alun perin Shikkun ha-Yovel -nimisen siirtokunnan Petah Tikvan kupeeseen vuonna 1949. Sen ensimmäiset asukkaat olivat juutalaisia siirtolaisia Romaniasta, Puolasta, Jemenistä ja Marokosta. Paikkakunta liitettiin vesiverkkoon vuonna 1950 ja sähköverkkoon 1952. Nykyisen nimensä ja kunnan aseman Ganei Tikva sai vuonna 1954.

Väestö
------

Ganei Tikvan asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 19 263. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 11 500.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 07 Fey-Gor*, s. 376. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Ganne Tiqwa) Central Bureau of Statistics. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ganei Tikva** Wikimedia Commonsissa
**Tallennetun ohjelman tietokone** on tietokone, jossa ohjelma voitiin tallettaa tietokoneen muistiin. 
Tallennetun ohjelman tietokoneessa ohjelma voidaan ladata esimerkiksi reikäkorteilta tai magneettinauhalta ilman fyysisiä muutoksia laitteeseen.

Manchesterin yliopiston Small-Scale Experimental Machine (SSEM) oli yksi ensimmäisiä tallennetun ohjelman tietokoneita ja ensimmäinen elektroninen tallennetun ohjelman tietokone. Tietokoneella ajettiin onnistuneesti 21. kesäkuuta 1948 tallennettu ohjelma, joka tuotti odotetun tuloksen.

IBM SSEC oli mahdollisesti ensimmäinen tietokone, joka kykeni tallennettujen käskyjen aritmeettiseen manipulaatioon (rajattu määritelmä tallennetun ohjelman tietokoneelle), mutta se toimi enemmän kiinteän ohjelman koneen tavoin. Erääksi tallennetun ohjelman tietokoneen ominaisuudeksi mainitaan sen kyky avustaa sen omien ohjelmien valmistelussa: joustavuus, joka mahdollistaa ohjelmointikielen kääntäjät ja käyttöjärjestelmät eivät ole mahdollisia kiinteätoimiselle koneelle.

Aiemmat tietokoneet kuten Colossus ja ENIAC vaativat kytkentöjen muuttamista kun ohjelmaa muutettiin. ENIAC:iin tehtiin muutoksia, jolloin sen operaatiot voitiin tallettaa numeerisessa muodossa eli ohjelmana ja vuonna 1948 sitä käytettiin tallennetun ohjelman tietokoneena.

Katso myös
----------

* EDSAC
* BINAC

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Manchester Small Scale Experimental Machine -- "The Baby" *curation.cs.manchester.ac.uk*. Viitattu 25.8.2017.
2. ↑  Guy Fedorkow: About the Computer History Museum’s IBM 1401 Machines *computerhistory.org*.  19.2.2015. Viitattu 28.1.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Rául Rojas & Ulf Hashagen: *The first computers: history and architectures*, s. 379. MIT Press, 2002. ISBN 978-0-262-68137-7. Teoksen verkkoversio (viitattu 28.1.2020). (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Allan Olley: Existence Precedes Essence - Meaning of the Stored-Program Concept (PDF) *individual.utoronto.ca*. Viitattu 3.4.2022. (englanniksi)
5. ↑  B. Jack Copeland: The Modern History of Computing *plato.stanford.edu*.  2006. Viitattu 7.10.2021. (englanniksi)
6. ↑  ENIAC *epictechnologyforgreatjustice.weebly.com*. Viitattu 4.4.2022. (englanniksi)
**Episkopín luostari** (kreik. Μονή Επισκοπής, *Moní Episkopís*) on entinen ortodoksinen luostari Síkinoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren lounaisosassa noin neljä kilometriä Síkinoksen eli Chóran kylästä lounaaseen.

Luostarin kirkon ovi.
Luostarin kirkko oli alun perin roomalaisaikainen 200-luvulla jaa. rakennettu hautamuistomerkki. Myöhemmin sitä käytettiin ilmeisesti Apollon Pythioksen temppelinä. Se sijaitsi lähellä antiikin Sikinoksen kaupunkia. 400-luvulla rakennus muutettiin kirkoksi, joka oli omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle. Myöhemmin rakennus on vaurioitunut maanjäristyksessä. Kirkon nykyinen muoto on peräisin 1600-luvulta. Nykyisin rakennus on Síkinoksen suosituin nähtävyys.

Kirkko on nykyisellään erikoinen yhdistelmä antiikin aikaista temppeliä ja myöhempää kirkkorakentamista. Temppeli on muutettu kirkoksi rakentamalla sen itäpäähän puolikaaren muotoinen apsis ja katolle kupoli sekä muuraamalla julkisivun pylväiden välit umpeen seinäksi. Katolle oven yläpuolelle on tehty myös kellotorni. Rakennuksen alla on maanalaisia holvattuja kryptia, jotka ovat jäänne rakennuksen toimimisesta hautarakennuksena. Kirkon ympärillä on kappeleita, keljoja sekä antiikin aikaisia jäännöksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sikinos Monastery Episkopi *Greeka.com*. Viitattu 7.12.2015.
2. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "SIKINOS Cyclades, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  "Sikinos", *Greek Island Hopping 2008*, s. 291–293. Thomas Cook Publishing, 2008. ISBN 978-1-84157-839-2.
4. ↑  Μονή Επισκοπής – Σίκινος *Archaeology & arts*. Viitattu 7.12.2015.
5. ↑  Επισκοπή *Exploring Greece*. Viitattu 7.12.2015.
6. ↑  Μονή Επισκοπής – Σίκινος (2) *Archaeology & arts*. Viitattu 7.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Episkopín luostari** Wikimedia Commonsissa
Sri Lankan tamilit viettävät Ganesha Chaturthia Pariisissa
**Ganesha Chaturthi** (hindiksi गणेश चतुर्थी) (myös **Vinayaka Chaturthi**) on yksi hindujen suurista juhlista. Sitä vietetään Ganesha-jumalan syntymäpäivän kunniaksi hindukalenterin Bhaadrapadan kuussa. Yleensä juhla ajoittuu elokuun 20. ja syyskuun 15. päivien väliin. Juhla kestää 10 päivää ja päättyy Anant Chaturdashi -juhlaan. 

Intialainen nationalisti ja sosiaalinen uudistaja Bal Gangadhar Tilak kehitti aluksi perhejuhlana vietetystä Ganesha Chaturthista yhteisen, koko kansan juhlan. Juhlan vietto aloitetaan Ganesha-patsaiden rakentamisella ja koristelemisella. Juhlan viettoon kuuluvat suvun ja naapureiden kanssa syötävät yhteiset ateriat. Viimeisenä päivänä juhlijat kokoontuvat saattamaan Ganesha-patsaat veteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Ganesh Chaturthi  30.9.2009. BBC. Viitattu 4.10.2010. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ganesh Chaturthi**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ganesh Chaturthi
**Aleksei Sergejevitš Seleznjov** (ven. Алексей Сергеевич Селезнёв, 1888 Tambov, Venäjä – kesäkuussa 1967 Bordeaux, Ranska) oli venäläinen shakinpelaaja.

Seleznjov syntyi varakkaaseen venäläiseen perheeseen. Hän valmistui Moskovan yliopistosta. Seleznjov pelasi useissa vallankumousta edeltävissä turnauksissa Moskovan shakkiklubilla. Hän oli 8.-10. Vilnassa 1912. Vuonna 1913 hän osallistui kolmeen turnaukseen Moskovassa ja sijoittui sijoille 1-2, 4-5 ja 5-6.

Vuonna 1914 Seleznjov oli pelaamassa Mannheimissa, kun ensimmäinen maailmansota alkoi. Hänet otettiin vangiksi yhdentoista muun venäläisen pelaajan kanssa. Seleznjov vapautettiin myöhemmin. Hän osallistui useisiin turnauksiin ja otteli monia pelaajia vastaan vielä sodan aikana.

Maailmansodan jälkeen Seleznjov voitti Berliinissä turnauksen 1919 ja sijoittui toiseksi toisessa. Seuraavana vuonna hän voitti taas Berliinin turnauksen, mutta sijoittui vasta neljänneksitoista Göteborgissa. Vuonna 1921 Seleznjov oli 3.-4. ja 4. Tribergin turnauksissa. 1922 hän oli 14.-15. Pistyanissa, ja vuonna 1923 neljäs Ostravassa. Vuonna 1924 Seleznjov oli 4.-5. Meranin turnauksessa.

Seleznjov osallistui useisiin Neuvostoliiton mestaruuskilpailuihin, muttei menestynyt niissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksei Seleznjov ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Alankomaat

 |

 |
Aleksei Rykov.
**Aleksei Ivanovitš Rykov** (ven. Алексе́й Ива́нович Ры́ков; 25. helmikuuta (J: 13. helmikuuta) 1881 Saratov, Venäjä – 15. maaliskuuta 1938 Moskova) oli venäläinen vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko. Hän oli Kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja Leninin kuoleman jälkeen 1924–1929.

Rykov syntyi talonpoikaisperheeseen Saratovissa vuonna 1881. Hän opiskeli Kazanin yliopistossa, liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen 18-vuotiaana ja hyväksyi yhteistyön bolševikkien ja menševikkien välillä vuonna 1903. Rykov työskenteli bolševikkien agenttina Moskovassa ja Pietarissa ja oli ratkaiseva henkilö vuoden 1905 vallankumouksessa.

Rykov arvosteli Leniniä diktatorisesta tyylistä ja rikkoi välinsä bolševikkien välillä. Rykovista tuli kuitenkin myöhemmin Moskovan neuvoston johtava jäsen ja muodosti oikeisto-oppositioksi kutsutun ryhmittymän puolueessa.

Rykov valittiin täysjäseneksi keskuskomiteaan ja Pietarin neuvostoon lokakuussa 1917. Seuraavassa kuussa hänet hyväksyttiin sotilaalliseen vallankumouskomiteaan Moskovassa. Huolimatta erimielisyyksistä Leninin kanssa, Rykov valittiin sisäasiain kansankomissaariksi vuosina 1917–1918, korkeimman kansallisen taloudellisen neuvoston puheenjohtajaksi vuosiksi 1918–1920, kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtajaksi vuosiksi 1921–1924 ja kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajaksi vuosiksi 1924–1929.

Rykov oli 1920-luvun lopulla liittoutuneena Josef Stalinin, Nikolai Buharinin ja Mihail Tomskin kanssa Lev Trotskia ja tämän vasemmisto-oppositiota vastaan. Stalin kuitenkin kääntyi myös Buharinin, Rykovin ja Tomskin muodostamaa puolueen oikeistopoikkeamaa vastaan, ja Rykov erotettiin kaikista viroistaan syyskuussa 1936. Rykov, Buharin, Genrih Jagoda, Nikolai Krestinski ja Christian Rakovski olivat vuodesta 1936 alkaen vangittuina ja syytettyinä liitosta Trotskin kanssa Stalinia vastaan. Oikeudenkäynti heitä vastaan pidettiin maaliskuussa 1938. Rykov tuomittiin syylliseksi maanpetturuuteen ja teloitettiin maaliskuussa 1938. Hänen seuraajakseen kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajaksi eli pääministeriksi tuli Stalinin luottomies Vjatšeslav Molotov.

Aleksei Rykovin kunnia palautettiin ja maine puhdistettiin Mihail Gorbatšovin kaudella vuonna 1988.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aleksey Ivanovich Rykov  26.9.2009. Archontology.org. Viitattu 24.6.2016. (englanniksi)
2. ↑  Руслан Лынев: "А. И. Рыков, революционер, политик и человек.", *Страницы истории 1988 январь-июнь*, s. 28. Ленинград: Лениздат, 1989. ISBN 5-289-00500-5. venäjä

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksei Rykov** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ganeshwar-Jodhpuran kulttuuri** oli kuparikautinen perinne noin 2900-1900 eaa. Luoteis-Intiassa. Se sijaitsi Aravalli-vuorilla jokien varsilla. Ihmiset louhivat täällä kuparia Indus-kulttuuriin vietäväksi. 
Ganeshwar sijaitsee koilliseen tunnetummasta kuparikulttuurista, Ahar-Banasin kulttuurista.

Kulttuuri
---------

Kulttuuria luonnehti viillelty keramiikka, kuviokeramiikka (reserved slip ware RSW), kolmiomaiset kuparinuolenkärjet ja litteät kuparikirveet. Löytöpaikkoja Ganeshwar, Jodhpura. Kulttuurissa oli vaikutteita mm Harappan ja Margianan kulttuureista.

Muita tuon ajan kulttuureja olivat mm. Harappan kulttuuri, Ahar-Banasin kulttuuri, Kayathan kulttuuri, Okralla maalattu keramiikka.

Kaudet
------

Ganeshwarin kerrostumat

* 3800 I
* 2800 II
* 2000 III

Toinen jako

* Varhainen 3000-2200
* Keski 2200-1800
* Myöhäinen 1800-, Malwan kulttuurin aikalainen, ennen vuotta 900 saapui punamusta keramiikka

Lähteet
-------

1. ↑  Uzma Z. Rizvi: Indices of Interaction: Comparisons between the Ahar-Banas and Ganeshwar Jodhpura Cultural Complex.  *South Asian Archaeology*, 2007. Artikkelin verkkoversio.  en

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ganeshwar
**Megyerin silta** on Tonavan yli kulkeva silta Budapestissa Unkarissa. Se sijaitsee aivan kaupungin pohjoisrajalla, ja Budapestin kehätie M0 kulkee sen yli Újpestistä Pestin puolelta Békásmegyeriin ja Budakalásziin Budan puolelle. Silta ylittää Tonavan kaksi haaraa ja Szentendrensaaren pohjoiskärjen. Megyerin silta on Unkarin pisin silta.

Historia
--------

Megyerin sillan suunnittelu alkoi jo 1900-luvun lopussa, ja tarkoituksena oli helpottaa liikennettä Budapestin pohjoisosissa. Sillan pääsuunnittelija oli Mátyás Hunyadi. Suunnitteluvaiheessa läheisten alueiden asukkaat huolestuivat sillan mahdollisesti aiheuttamista liikenneruuhkista, ja sinne piti rakentaa lisää tieyhteyksiä. Myös ympäristövaikutuksia pidettiin haitallisina. Suunnitelmien muuttamisen jälkeen Megyerin sillan rakennustyöt aloitettiin vuonna 2006 ja se avattiin liikenteelle 30. syyskuuta 2008.

Rakenne
-------

Megyerin silta on pisin Tonavan yli rakennettu silta ja samalla myös pisin Budapestin silloista. Se oli valmistuessaan Unkarin ensimmäinen joen yli rakennettu vinoköysisilta. Sillan kokonaispituus on 1 862 metriä: Tonavan kahden haaran yli kulkevien osien yhteispituus on 922 metriä, ja lisäksi sillassa on kolme tulva-alueen yli kulkevaa osaa. Kun silta ylittää 510 metriä leveän Tonavan päähaaran, siinä on kaksi A:n muotoista pylonia, joiden korkeus on 100 metriä ja välimatka 300 metriä. Pyloneista lähtee 44 kannatinvaijeria, joista pisin on 163 ja lyhin 56 metriä.

Megyerin silta on nelikaistainen, mutta liikenteen kasvaessa se voidaan laajentaa kuusikaistaiseksi poistamalla hätäliikenteelle varatut kaistat. Sillan pohjoisreunalla on pyörä- ja eteläreunalla kävelytie.

Lähteet
-------

* Megyeri Bridge/Budapest *Bridges of Budapest*. Viitattu 6.1.2012. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Megyerin silta**.
**Gurdain Rayatt** on brittiläinen tablansoittaja. Hänen tyylissään kuuluvat Punjabin, Benaresin ja Farrukhabadin koulukuntien vaikutteet.[1]

Rayatt syntyi Isossa-Britanniassa ja opiskeli aluksi isänsä ja isoisänsä johdolla. Hän jatkoi opintojaan Shankar Ghoshin sekä tämän pojan Bickram Ghoshin johdolla ja muutti oppimistarkoituksessa vuodeksi Kalkuttaan. Hänellä on kandidaatin arvot englannin kielessä ja musiikissa. Rayatt on tehnyt usein esiintymisiä BBC:lla.[1]

Rayatt on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Ustad Shahid Parvezin[1], Anoushka Shankarin[2], Ustad Amjad Ali Khanin[2], Anupama Bhagwatin[2], Purbayan Chatterjeen, Roopa Panesarin, Kala Ramnathin, Soumik Dattan, Bernhard Schimpelsbergerin, Giuliano Modarellin, Al Macsweenin ja Jesse Bannisterin kanssa.[3] Hän on myös soittanut UK Philharmonia Orchestran sekä fuusioyhtyeiden, kuten Kefayan ja Michael Messerin Mitran kanssa.[1] Hän on soittanut useilla levyillä. Festivaaleja, joilla hän on esiintynyt, ovat olleet WOMAD (Britannia), Saptak (Intia), Harivallabh (Intia) ja Darbar (Britannia).[3]

Rayattin on opettanut tablansoittoa Lontoossa.[3]

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gurdain Rayatt Darbar
2. 1 2 3  Musical Facts | Anupama Bhagwat & Gurdain Rayatt Asian Arts Agency
3. 1 2 3  Gurdain Rayatt UK Young Artists

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo biologista. Tsaari Nikolai II:n pojasta kerrotaan artikkelissa Aleksei Nikolajevitš Romanov.*
**Aleksei Lavrantjevitš Romanov**, myöhemmin **Alexis Lawrence Romanoff** (1892 Pietari, Venäjä − 24. tammikuuta 1980 Yhdysvallat) oli venäläinen biologi, joka pakeni kommunistihallintoa Yhdysvaltoihin.

Romanovin isä oli pietarilainen maanomistaja, mutta ei ollut tiettävästi Romanovin tsaariperheelle sukua. Aleksei Romanov aikoi muotokuvamaalariksi ja opiskeli Taideakatemiassa sekä toimi opettajana. Ensimmäinen maailmansota keskeytti hänen opintonsa, ja hän siirtyi opiskelemaan Pietarin Kansalliseen Pioneeriakatemiaan (National Military Engineering Academy). Hän palveli luutnantin arvoisena pioneerijoukoissa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen alkaneessa sisällissodassa Romanov taisteli valkoisten puolella. Bolševikkien noustua valtaan hän pakeni ensin Vladivostokiin 1920 ja sieltä Kiinaan, josta hän matkusti Yhdysvaltoihin 1921.

Vuonna 1923 Romanov pääsi opiskelemaan biologiaa Cornellin yliopistoon. Hän valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi 1925 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1928. Hän työskenteli 36 vuotta Cornellin Siipikarjanhoitolaitoksen tutkijana, myöhemmin kokeellisen alkionkehitysopin (embryologia) professorina, ja jäi eläkkeelle 1960. Vuonna 1928 Romanov avioitui puolalaissyntyisen Anastasia Sajenkon kanssa.

Romanov kiinnostui kananmunan alkionkehityksestä opiskeluaikanaan ja päätti kirjoittaa aiheesta kirjan. Yhdessä vaimonsa Anastasian kanssa hän kirjoitti teosta 20 vuotta, ja lopulta 918-sivuinen teos *The Avian Egg* julkaistiin vuonna 1949. He kirjoittivat myös toisen aiheeseen liittyvän teoksen *The Avian Embryo*, joka julkaistiin 1960.

Lähteet
-------

* Dear Uncle Ezra (englanniksi)
* Birkhead, Tim 2009: Lintujen viisaus. Lintutieteen kuvitettu historia. - readme.fi, Gummerus, Jyväskylä. ISBN 978-952-220-092-1

Aiheesta muualla
----------------

* Alexis Romanoff, Cornellin yliopisto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Itämerenkylän työväentalo Hemppala** oli Virtain kaupungin Itämerenkylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Toisveden Metsäkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1917. Sen toiminta käynnistyi kunnolla kuitenkin vasta sisällissodan jälkeen. Vuonna 1931 yhdistyksen nimi vaihdettiin Itämerenkylän työväenyhdistykseksi; myös muotoa Itämeren työväenyhdistys käytettiin. Yhdistys rakensi talon vuonna 1936. Kolme yhdistyksen aktiivia teki lähes kaiken työn, vain kattotalkoot pidettiin suuremmalla joukolla.

Vaikka kylä on pieni, työväenyhdistyksen toiminta oli siellä vahvaa. Vuonna 1937 sanottiin, ettei löydy ainuttakaan aikuista asukasta, joka ei kuuluisi työväenyhdistykseen. Talo oli "kaunis ja sievä", eikä se jäänyt koskaan tyhjäksi, kun siellä puhuttiin "vähäväkisten" asioista.

Vähitellen toiminta kuitenkin hiljeni. Vielä 1950–1960-luvuilla järjestettiin joitain tilaisuuksia, mutta vuonna 1963 työväentalo myytiin.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin vappu-, kesä- ja syysjuhlia, iltamia, tansseja ja urheilukilpailuja. Sitä myös vuokrattiin kyläläisten perhejuhlia varten. Yhdistyksen näytelmäseura toimi myös aktiivisesti. Muun muassa Arvo Airamon näytelmää *Tourun Liisa* esitettiin usein, ja siitä työväentalo sai lempinimensäkin. *Tourun Liisan* miljöönä oli *Hemppala*-niminen seuran- tai työväentalo, ja vähitellen Itämeren työväentaloakin alettiin kutsua Hemppalaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Niemi, Jussi: *Työväenyhdistystoimintaa Virroilla 115 vuotta*. Lahdenkylän Työväenyhdistys ry, 2018. ISBN 978-952-94-0267-0.
2. ↑  Työn Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  11.12.1937, no 286. Viitattu 6.2.2023.
3. ↑  Tourun Liisa Ilona. Tinfo,fi. Viitattu 6.2.2023 (Kirjoittajan lähde)
Mikkelin toria etelästä pohjoiseen nähtynä.
Torikauppaa, taustalla torin itälaidan rakennuksia.
**Hallitustori** eli **Mikkelin tori** on tori Mikkelin keskustassa Savilahden kaupunginosassa. Toria ympäröivät kadut ovat Raatihuoneenkatu, Maaherrankatu, Porrassalmenkatu ja Hallituskatu, joista viimeksi mainittu kulkee torin kohdalla kävelykatuna. Torin laidoilla sijaitsevat muun muassa Mikkelin kaupungintalo, seutukirjasto, vanha lääninhallituksen talo, kauppakeskus Stella ja Mikkelin Sokos.

Mikkelin torilla on torikauppaa kuutena päivänä viikossa ja markkinat kerran kuussa.

Hallitustori sai alkunsa arkkitehti Carl Ludvig Engelin vuonna 1837 laatimasta Mikkelin asemakaavasta, ja on siitä alkaen ollut kaupungin hallintokeskus. Tori kivettiin ensi kerran vuonna 1927. Vuonna 1975 torin kohdalla kulkeva osa Hallituskatua muutettiin kävelykaduksi. Torin alle rakennettiin vuosina 2009–2011 kaksikerroksinen maanalainen pysäköintihalli Mikkelin toriparkki, missä yhteydessä myös itse tori uusittiin. Tuolloin Hallituskadun kävelykadulle istutettiin parikymmentä palmua, mutta ne eivät sopineet paikalliseen ilmastoon, joten ne jouduttiin muutaman vuoden kuluttua siirtämään pois. Vuonna 2011 torin itälaidalle valmistui myös arkkitehti Aki Davidssonin suunnittelema pysyvä torirakennus Muikku.

Torin länsireunalla lääninhallituksen talon edessä sijaitsee Mannerheimin patsas eli *Päämajapatsas*, joka siirrettiin tälle paikalle vuonna 2003. Torin länsireunalla on myös Savon prikaatin killan vuonna 1989 pystyttämä Mikkelin Malmin muistokivi. Mikkelin Malmi eli Jääkäriplaani oli torin ja Mikkelin keskustan paikalla ennen kaupungin perustamista vuosina 1721–1809 ollut Ruotsin sotaväen harjoituskenttä. Vuonna 1999 torin itälaidan alta löydettiin kevyenliikenteenväylän rakennustöiden yhteydessä kivikautisen kuokan jäännökset ja muita esineitä, joten Porrassalmenkadun kohdalla on saattanut olla kivikautinen asuinpaikka. Kehdonjalaksen muotoisen kuokan ääriviivat on merkitty torin kiveykseen löytöpaikan kohdalle.

Tori ympäristöineen on määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Torit ja torikaupanvalvonta Mikkelin kaupunki. Viitattu 18.10.2020.
2. 1 2 3  Mikkelin hallitustori ympäristöineen Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY, Museovirasto. Viitattu 18.10.2020.
3. 1 2 3  *Mikkelin kauppakatujen historiaselvitys*, s. 10, 15 Mikkelin kaupungin museot, Issuu.com 2014. Viitattu 18.10.2020.
4. ↑  Tietoa toriparkista (Arkistoitu – Internet Archive) Mikkelin Toriparkki. Viitattu 18.10.2020.
5. ↑  Marika Lehto: Muistatko Mikkelin kävelykadulle vuonna 2011 hankitut palmut? — Löysimme niistä viimeiset, eikä niillä mene hyvin Länsi-Savo 17.1.2018. Viitattu 18.10.2020.
6. ↑  Reijo Perälä: Minne Marski Mikkelissä? Ylen Elävä arkisto. Viitattu 18.10.2020.
7. ↑  Mikkelin malmi (Arkistoitu – Internet Archive) Kulttuurireitit, Mikkelin kaupungin kulttuuripalvelut. Viitattu 25.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mikkelin tori** Wikimedia Commonsissa

* Mikkelintori.fi
Pariisin autonäyttelyn mainos vuodelta 1898.
Pariisin autonäyttely 1946
**Pariisin autonäyttely** (ransk. **Mondial de l’Automobile**, vuoteen 1986 **Salon de l’Automobile**, engl. **Paris Motor Show**), joka vuorottelee syksyisin saksalaisen IAA:n kanssa, on kävijämäärällä mitattuna Euroopan suurin autonäyttely. Vuonna 2004 järjestetyssä näyttelyssä oli kävijöitä yhteensä 1,46 miljoonaa, mikä on sen historian suurin määrä. Kyseessä on myös maailman vanhin autonäyttely. Ensimmäinen näyttely järjestettiin vuonna 1896, jolloin esiteltiin Pariisi–Bordeaux-autokilpailun osanottajia. 

Näyttely järjestetään parillisten vuosien syys–lokakuun vaihteessa. Kolme viikonloppua kestävä näyttely on myös ajallisesti muita näyttelyjä pitempi. Näyttelyn ajankohta on sopiva seuraavan mallivuoden uutuuksien esittelyyn, joten uutuuksia on runsaasti. Näyttely järjestetään Paris Expo Porte de Versailles’ssa, ja näyttelyalueen pinta-ala on noin 22 hehtaaria.

Katso myös
----------

* Pariisin autonäyttely 2006

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mondial de l’Automobile**.
* Näyttelyn viralliset sivut

Autonäyttelyt

* American Car Show
* Classic Motorshow, Lahti
* GTi Tuning Car Show
* Helsinki Motor Show
* Internationale Automobil-Ausstellung
* Mondial de l’Automobile
* North American International Auto Show
* Salon International de l’Auto et accessoires, Geneva
* Tokyo Motor Show
Aga Khan II
**Aga Khan II** (pers. ‏آغا خان دوّم‎, **Āghā Khān-i Duwwum**) oli **Aqa Ali Shahin** (1830, Mahallat, Iran – elokuu 1885, Pune, Intia) oli Ismailiittien 47. imaami. Hän oli Qajar- dynastian Iranin kuninkaallisen hallitsijasuvun jäsen. Hänestä tuli imaami vuonna 1881. Elinaikanaan hän toimi paitsi oman yhteisönsä eduksi, myös Intian muslimiyhteisön eduksi. Aga Khan II oli innokas urheilija ja metsästäjä.

Varhainen elämä
---------------

Aqa Ali Shah syntyi 1830 Mahallatissa, Iranissa. Hän oli Aga Khan I vanhin poika. Aqa Ali Shah oli Iranin kuninkaallisen perheen jäsen, sillä hänen äitinsä oli Fat′h-Ali Shah Qajarin tytär. Isänsä puolelta Aqa Ali Shahin juuret johtavat profeetta Muhammadiin tämän tyttären Fatiman ja Ali ibn Abi Talibin avioliitosta. Hän polveutui myös fatimidien dynastiasta.

Aqa Ali Shah vietti ensimmäiset vuotensa Mahallatissa. Hänen isänsä pyrki palauttamaan entisen asemansa Kirmanin kuvernöörinä ja tämä teki oleskelun Mahallatissa vaikeaksi. Niinpä Aqa Ali Shah siirtyi äitinsä kanssa Irakiin vuonna 1840. Hän opiskeli arabiaa, persiaa ja ismailismia. Hän saavutti nopeasti aseman Arabian ja Persian kirjallisuuden asiantuntijana ja metafysiikan opiskelijana. 1840-luvun lopulla muuttunut poliittinen tilanne salli Aqa Ali Shahin paluun Persiaan. Vuonna 1853 Sarv-i Jahan Khanum ja Aqa Ali Shah liittyivät yhteen Aga Khan I kanssa Bombayssa, Intiassa. Isänsä aseman perijänä Aqa Ali Shah vieraili usein Etelä-Aasian muslimiyhteisöissä.

Imaamius
--------

Aqi Ali Shahista tuli imaami isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1881. Hän peri myös isänsä arvonimen Aga Khan. Aga Khan II jatkoi isänsä hyväntahtoisia suhteita Britannian kanssa.

Imaami Aqa Ali Shah peri myös isänsä huolen seuraajiaan kohtaan ja oli hyvin perillä heidän tarpeistaan. Hän avasi useita kouluja Bombayhin ja eri puolille Etelä-Aasiaa ja tarjosi taloudellista tukea perheille.

Kuolema ja perintö
------------------

Aqa Ali Shah kuoli keuhkokuumeeseen Punessa, Intiassa vuonna 1885. Hän sai kuumeen ja kuoli 8 päivää myöhemmin. Hänet haudattiin perhehautaan Najafin Eufrat-joen länsirannalle, lähelle Kufaa ja Imaami Alin hautaa Irakiin. Mausoleumi on myös Aqa Ali Shahin isoisän, Shah Khalil Allahin, hauta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Aga Khan II
*Tämä artikkeli kuvaa Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Evertsen-luokan rannikkopanssarilaivaa. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**Hr. Ms. Evertsen** oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Evertsen-luokan rannikkopanssarilaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Evertsen-luokka (rannikkopanssarilaiva)*
Alus tilattiin Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin vuonna 1893. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1894 ja se otettiin palvelukseen 1. helmikuuta 1896.

Palvelus
--------

Alus lähti 4. helmikuuta 1896 yhdessä sisaraluksensa *Hr. Ms. Kortenaerin* kanssa koulutuspurjehdukselle Välimerelle. Satamalakkojen aikana 11. toukokuuta alus oli Rotterdamissa. Kaksi päivää myöhemmin *Hr. Ms. Kortenaer* oli partiomatkalla Maasilla. *Evertsen*, *Hr. Ms. Piet Hein* ja poliisikuunari *Argus* vastaanottivat partiointitehtävän myöhemmin. Lakko päättyi 21. toukokuuta.

Alus lähti 5. toukokuuta 1898 Den Helderistä Lissaboniin, jossa se osallistui Vasco da Gaman Intian meritien löytämisen 400-vuotis juhlallisuuksiin. Portugalin hallitsijapari tutustui vierailun aikana alukseen.

Aluksen päällikönä oli 1911-1913 komentajakapteeni Jean Jacques Rambonnet, joka teki useita matkoja Pohjanmerellä. Alus poistettiin palveluksesta 1913.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 1985 s. 365
**Gianluca Cologna** (s. 17. toukokuuta 1990) on sveitsiläinen uransa lopettanut maastohiihtäjä.

Maailmancupissa Cologna kilpaili ensimmäisen kerran Davosissa joulukuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintissä maaliskuussa 2013 sijoituttuaan kuudenneksi. Kolmen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran joulukuussa 2013 oltuaan Asiagon perinteisen hiihtotavan sprintissä kolmas.

Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Cologna sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 27:nneksi.

Gianluca Cologna on voittanut kaksi kultamitalia Sveitsin mestaruuskisoissa. 2011 kultamitali tuli viestistä ja 2013 sprintistä. 2015 sprintistä hän voitti hopeisen mitalin.

Gianluca Cologna lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2018.

Moninkertainen hiihdon olympiavoittaja Dario Cologna on Gianluca Colognan isoveli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gianluca Cologna Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Gianluca Cologna - Cross-Country Skiing eurosport.com. Viitattu 18.3.2013. (englanniksi)
3. ↑  Big names retiring in Cross-Country Skiing - FIS-SKI *FIS-SKI*.  Arkistoitu 8.4.2018. Viitattu 10.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Gianluca Cologna *sochi2014.com*.  Arkistoitu 18.2.2014. Viitattu 19.2.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Gianluca Colognan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Louhi** (aiemmin *Ruokojärvi*) on kylä entisen Kerimäen kunnan alueella, nykyisin Savonlinnan kaupungissa, noin 20 kilometriä kaupungin keskustasta koilliseen. Kylässä on noin 600 asukasta. Kyläkeskus on asemakaavoitettu ja kuuluu kunnallisen vesihuoltoyhtiön vesijohto- ja viemäriverkoston piiriin. Kerimäen vedenottamo sijaitsee kylän eteläosassa Keplakon alueella. Louhella sijaitseva Nordkalk Oy:n kalkkikaivos ja -tehdas on rakennettu 1940-luvulla (Ruskealan Marmori Oy). Kaivoksen ja tehtaan toiminta loppuu kesäkuussa 2019.

Palveluita
----------

Kylässä toimii alakoulu, jossa on noin 50 oppilasta. Koulun yhteydessä on esikoulu ja ryhmäperhepäiväkoti. Kyläkeskuksessa on kuntorata/hiihtolatu, jonka pituus on 1,7 km. Muita liikuntapaikkoja ovat jääkiekkokaukalo, urheilukenttä ja uimarannat Löksällä ja Keplakolla. Urheiluseura Louhen Lukko. Kyläkauppana toimi kesäisin Annen valinta. Muita palveluja on muun muassa parturi Kikka.

Lähteet
-------

1. ↑  Silvennoinen, Jari: Nordkalk lopettaa Louhen kalkkitehtaan – 21 työpaikkaa häviää Kerimäeltä *puruvesi.net*.  8.1.2019. Viitattu 9.1.2019.
2. ↑  Louhen koulu *Savonlinnanseutu-portaali*. Viitattu 27.7.2016.
**Louga** on kaupunkikunta sekä Lougan alueen ja departementin hallinnollinen keskus Senegalissa. Se sijaitsee noin 200 kilometriä Dakarista koilliseen. Vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 104 300 asukasta.

Maantiede
---------

Lougan kunnan pinta-ala on 18 neliökilometriä. Sen naapurikunnat ovat Bayakh, Dagadj, Laye, Mbarom, Ngueye Dili ja Taoua.

Alue on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa, jolla kohoaa joitakin hiekkadyynejä. Luonto on kärsinyt ihmisen toiminnasta ja kuivuudesta. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Sadekausi kestää heinäkuun puolivälistä lokakuun puoliväliin. Vuotuinen sademäärä on 300–400 millimetriä. Lämpötila touko-lokakuussa on usein 38–40 astetta.

Asutus
------

Kaupunki koostuu 11 kaupunginosasta, joiden nimet ovat Artillerie Nord, Artillerie Sud, Keur Serigne Louga Est, Keur Serigne Louga Nord, Keur Serigne Louga Sud, Montagne Nord, Montagne Sud, Santhiaba Centre, Santhiaba Nord, Santhiaba Sud ja Thiokhna.

Asukkaista 75,8 % on wolofeja, 20,2 % fulbeja ja 2,4 % maureja. Väestö on nuorta ja väkiluku kasvaa nopeasti. Muuttoliike suuntautuu maaseudulta Lougaan ja Lougasta edelleen Dakariin ja ulkomaille.

Historia
--------

Louga muistetaan paikkana, jossa Kayorin hallitsija Lat Dior kärsi tappion ranskalaisille vuonna 1869. Se oli siirtomaa-aikana hallintopiirin keskus ja varuskuntakaupunki, jossa Dakarin ja Saint-Louisin välinen rautatie haarautui Linguèreen. Lougassa pidettiin tärkeät karjamarkkinat. Seudun muita tuotteita olivat maapähkinät, arabikumi ja hirssi.

Louga sai kaupunginoikeudet vuonna 1956. Vuonna 1976 siitä tuli hallintoalueen keskus.

Liikenne ja talous
------------------

Lougan kautta kulkee Dakarin ja Saint-Louisin välinen valtatie RN2, josta haarautuu päällystetty maantie valtatie RN3:lle Dahraan. Vaikeammin liikennöitävä tie johtaa Guiersjärven kautta Richard-Tolliin.

Kaupunki on maatalous- ja karjanhoitoalueen kaupallinen ja liikennekeskus. Teollisuutta on vähän ja seudun taloudellinen tilanne on vaikea.

Matkailu ja nähtävyydet
-----------------------

Louga ei ole varsinainen matkailukohde, mutta kaupungissa on joukko majoitus- ja muita palveluja. Nähtävyyksiin kuuluvat torialue, ranskalaisten rakentama katedraali ja entinen rautatieasema. Muina historiallisina kohteina mainitaan tykistön parakit, posti ja rautatieaseman vieressä sijaitseva akaasiapuu Kadd Gui. Kaupungissa järjestetään joulukuussa vuosittainen kansanperinne- ja perkussiofestivaali Fesfop.

Lähteet
-------

1. ↑  Senegal: Regions, Cities & Urban Communes *City Population*. Viitattu 2.4.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  Présentation de la commune de Louga *La commune de Louga*. Viitattu 2.4.2023.
3. 1 2 3 4  Louga *Sénégal Online*. Viitattu 2.4.2023.
4. ↑  *French West Africa. Volume II: The Colonies*, s. 429. Oxford: Naval Intelligence Division, 1944. Teoksen verkkoversio.
5. 1 2 3  Conolly, Sean: *Senegal: The Bradt Travel Guide*, s. 243–245. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides, 2015. ISBN 978-1-84162-913-1.
6. ↑  Conseil départementale de Louga *OIDP Afrique*. Viitattu 2.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Lougan kunnan sivusto (ranskaksi)
Rooman seitsemän kukkulaa
Michelangelon suunnittelema Piazza del Campidoglio.
Capitoliumille johtavat portaat, *Cordonata*. Vasemmanpuoleiset portaat vievät Santa Maria in Aracoelin kirkkoon.
**Capitolium** tai **mons Capitolinus** (ital. *Campidoglio*) on kuuluisin ja korkein Rooman alkuperäisistä seitsemästä kukkulasta. Capitoliumilla sijaitsi Rooman valtakunnan tärkein temppeli – Juppiterille, Junolle ja Minervalle pyhitetty Juppiter Optimus Maximuksen temppeli. Hengellisen keskuksen läheisyydessä sijaitsi poliittisen elämän näyttämö – Forum Romanum.

Kukkulalla on kaksi huippua: linnoitettu pohjoinen osa oli antiikin aikana nimeltään Arx, eteläosassa puolestaan oli jyrkkä Tarpeian kallio, jota käytettiin teloituksissa. Huippujen välissä sijaitsi matalampi laakso, joka toimi turvapaikkana. Kukkulan Forumin puoleisella reunalla sijaitsi 1. vuosisadalla eaa. rakennettu Tabularium, jossa oli Rooman valtionarkisto.

Keskiajalla Capitolium oli Rooman siviilihallinnon keskus. 1500-luvulla kukkula koki perusteellisen muutoksen, kun Michelangelo suunnitteli Piazza del Campidoglion ja sitä ympäröivät palatsit Palazzo dei Conservatori, Palazzo Senatorio ja Palazzo Nuovo. Nykyään nämä muodostavat yhdessä Capitoliumin museot. Piazzan keskellä on kopio antiikkisesta Marcus Aureliuksen ratsastajapatsaasta. Alkuperäiskappale on sijoitettu viereiseen museoon.

Antiikin aikaisen Arxin alueella sijaitsevat nykyään Santa Maria in Aracoeli -kirkko sekä Viktor Emanuel II:n muistomerkki.

Lähteet
-------

1. ↑   Samuel Ball Platner: A Topographical Dictionary of Ancient Rome – Aedes Iovis Optimi Maximi Capitolini (1929), haettu 6.4.2009"Iuppiter Optimus Maximus Capitolinus, Aedes,\* templum, νεώς, also called aedes Capitolina (Plin. NH XXXIII.16, 19; XXXV.14; XXXVI.45): the great temple on the Capitol, dedicated to Jupiter and his companion deities, Juno and Minerva, the Capitoline Triad."

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Capitolium** Wikimedia Commonsissa
**Samuli Pajarinen** (17. syyskuuta 1885 Polvijärvi – 23. kesäkuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Pajarisen vanhemmat olivat maanviljelijä Ivan Pajarinen ja Maria Piiroinen ja puoliso vuodesta 1911 Anni Aleksandra Tuominen. Pajarinen kävi kuusi luokkaa Joensuun lyseota 1900–1906 ja sai Suomen Liikemiesten Kauppaopiston päästötodistuksen 1909. Opintomatkoja hän teki useisiin maihin Skandinaviassa ja Keski-Euroopassa 1920-luvulla. Pajarinen oli Uusi Rautakauppa H. Lemisen konttoristi, prokuristi, johtaja ja osakas Helsingissä 1909–1912, Valjasliike-yhtiön perustaja ja toimitusjohtaja 1912–1921, Valjas- ja Nahkatavara -yhtiön eli vuodesta 1935 Espen perustaja, toimitusjohtaja 1921–1955 ja johtokunnan puheenjohtaja 1921–1962. Hän oli myös Nahkateos-yhtiön perustaja ja toimitusjohtaja 1928–1955, Salkkuteos-yhtiön perustaja ja toimitusjohtaja 1937–1955 sekä Kumian Mylly -yhtiön toimitusjohtaja 1938–1955. Pajarisella oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1948. Pajarisen huomattavien lahjoitusten myötä perustettiin Anni ja S. Pajarisen rahasto Suomen Kulttuurirahastoon ja Kauppaneuvos Samuli Pajarisen rahasto Liikesivistysrahastoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Samuli Pajarinen *Biografiasampo*. Viitattu 16.8.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 25.6.1968, nro 168, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.8.2022.
**Mari Annikka Mutanen** (s. 13. huhtikuuta 1965 Polvijärvi) on suomalainen tiede­toimittaja ja judon EM-mitalisti.

Ura
---

### Toimittajana

Ammatiltaan Mutanen on toimittaja. Hän on työskennellyt muun muassa *Tiede-lehden* toimitus­päällikkönä sekä *Helsingin Sanomissa* tiede­toimittajana ja pää­kirjoitus­toimittajana. Vuonna 2021 Suomen tiedetoimittajien liitto valitsi hänet vuoden tiede­toimittajaksi.

### Judo

Mutanen sai pronssia 48 kilo­gramman sarjassa Pariisin EM-kilpailuissa 1992. Barcelonan olympialaisissa hän sijoittui samassa paino­luokassa jaetulle 16. sijalle. Maailman­cupin osa­kilpailuissa hän oli 52 kilo­gramman sarjassa toinen Leondingissa 1992 ja Varsovassa 1995. Pohjois­maiden mestaruus­kilpailuissa hän sai hopeaa 56 kilo­gramman paino­luokassa Tukholmassa 1997.

Mutanen edusti Finndai-seuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden 52 kilo­gramman sarjassa vuosina 1990, 1991, 1993, 1994 ja 1996. SM-hopeaa hän sai samassa paino­luokassa vuosina 1989 ja 1992 sekä SM-pronssia myös samassa sarjassa 1987 ja 57 kilo­gramman sarjassa vuonna 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Annikka Mutanen *Olympedia*. Viitattu 28.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  Salli-journalisti­palkinto Annikka Mutaselle *Helsingin Sanomat*.  7.3.2012. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy.  Arkistoitu 8.3.2012. Viitattu 4.4.2012.
3. ↑  Mutanen, Annikka: Vapaus pilkistää touko­kuussa *Helsingin Sanomat*.  8.4.2021.  Arkistoitu 7.4.2021. Viitattu 6.5.2021.
4. ↑  Koivula, Liisa: Korona käänsi valo­keilan tieteeseen, uutis­kone ei käy ilman sitä  2021. Salo:  Suomen tiede­toimittajain liitto. Viitattu 28.2.2021.
5. 1 2 3  Annikka Mutanen *Judo Inside*. Viitattu 4.10.2014. (englanniksi)