recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Christine Posa** (s. 21. helmikuuta 1988 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut naisten SM-sarjassa ja liigassa toistakymmentä vuotta sekä esiintynyt myös Suomen maajoukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä.

Posa on edustanut pääsarjassa Itä-Helsingin Kiekkoa vuosina 2005–2008 ja sen jälkeen Espoo Bluesia, joka kaudella 2016–2017 pelasi nimellä Espoo United. Kaudella 2015–2016 Posa ei pelannut. Ennen kautta 2018–2019 hän on pelannut pääsarjassa 274 runkosarjaottelua ja 81 pudotuspeliä. Hän on voittanut neljä Suomen-mestaruutta vuosina 2009 ja 2013–2015.

Suomen maajoukkueessa Posa on pelannut 14 maaottelua ja saanut niissä yhden syöttöpisteen.

Christine Posan kaksossisar Mariia Posa on jääkiekon olympia- ja MM-mitalisti.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2017–2018*. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Christine Posa *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. 1 2  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 531
3. 1 2  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 350
4. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 217
5. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 320–321
Artemi Volynski
**Artemi Petrovitš Volynski** (ven. Арте́мий Петро́вич Волы́нский, 1689 – 8. heinäkuuta (J: 27. kesäkuuta) 1740 Pietari) oli venäläinen valtiomies.

Artemi Volynski kuului vanhaan aatelissukuun. Vuosina 1719–1724 hän toimi Astrahanin kuvernöörinä osallistuen Persian sotaretken valmisteluun. Vuosina 1725–1730 hän oli Kazanin kuvernöörinä. Vuodesta 1738 hän työskenteli keisarinna Anna Ivanovnan ministerinä. 1730-luvulla Volynskin ympärille muodostui etupäässä köyhtyneistä aatelisista koostunut ns. "Volynskin kerho", joka pyrki lisäämään aateliston poliittista merkitystä ja rajoittamaan ulkomaalaisten vaikutusvaltaa. Ernst Johann von Bironin ja Andrei Ostermanin juonittelu johti vuonna 1740 Volynskin ja tämän kumppanien Andrei Hruštšovin ja Pjotr Jeropkinin pidätykseen ja teloitukseen valtionpetoksesta syytettyinä. Heidät on haudattu Pietariin Sampsonin katedraalin viereen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom)*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 5*, s. 335. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1971.
3. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 126–127. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lapin Helvetti** on oululainen thrash metal -yhtye, jonka Läjä Äijälä perusti loppuvuonna 2016 hajottamansa Terveet Kädet -yhtyeen tilalle. Yhtye aloitti soittamalla Terveiden Käsien julkaisematta jääneelle *Minun vereni* -albumille nauhoitettuja kappaleita vaihtoehtoisella otteella. Yhtyeen musiikissa on vivahteita myös metallimusiikista sekä yhtyeistä kuten Slayer, Discharge, Motörhead ja Venom. Yhtyeen nimi tulee Muoniossa sijaitsevasta saman nimisestä rotkojärvestä.

Yhtyeen esikoisalbumi *Lapin Helvetti* julkaistiin 8. joulukuuta 2017 levymerkillä Svart Records. Lapin Helvetin kokoonpano on soittanut vuodesta 2019 keikkoja myös Terveet Kädet -nimellä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Facebook: Svart Records (19. lokakuuta 2017 kello 16:10)
2. 1 2  Vuorela, Mervi: Koneiden ja kissojen orja – haastattelussa Läjä Äijälä *rumba.fi*.  18.10.2016. Viitattu 19.10.2017.
3. ↑  Levykauppa Äx: Lapin Helvetti – Lapin Helvetti
4. ↑  Isoaho, Timo: Hyviä uutisia: puheet Terveiden Käsien kuolemasta vaikuttavat vahvasti liioitelluilta *Soundi.fi*.  7.10.2019. Viitattu 15.12.2019.
**Predrag Rajković** (serb. Предраг Рајковић, s. 30. maaliskuuta 1995 Negotin, Jugoslavia) on serbialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa espanjalaisseura Mallorcaa. Oikeajalkainen Rajković kuuluu myös Serbian jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Rajković aloitti uransa Serbian superliigan FK Jagodinassa, jossa hän pelasi vuosina 2012-2013 neljä ottelua ja oli voittamassa Serbian cupia kaudella 2012-2013. Elokuussa 2013 Rajković siirtyi Belgradin Punaiseen tähteen, jossa hän voitti Superliigan mestaruuden kaudella 2013-2014. Hän pelasi seurassa yhteensä 35 ottelua.

Elokuussa 2015 Rajković siirtyi Israelin Ligat ha'Alissa pelaavaan Maccabi Tel Aviviin. Seuraavassa kuussa hän debytoi seuran paidassa Mestarien liigassa.

### Maajoukkueura

Rajković on edustanut lähes kaikkia Serbian nuorten maajoukkueita. Vuonna 2013 hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden EM-kultaa. Kesällä 2015 hän toimi kapteenina, kun Serbia voitti kultaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista. Rajković valittiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi. Serbian jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi jo elokuussa 2013 ystävyysottelussa Kolumbiaa vastaan.

Saavutukset
-----------

### Seurajoukkue

**FK Jagodina**

* Serbian cup 2012-2013

**Belgradin Punainen tähti**

* Serbian superliigan mestaruus 2013-2014

### Maajoukkue

* Alle 19-vuotiaiden EM-kulta 2013
* Alle 20-vuotiaiden MM-kulta 2015

### Henkilökohtainen

* Serbian vuoden nuori urheilija 2013
* Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuiden paras maalivahti 2015

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑

Mallorca – Primera División
1 Rajković |
2 Nastasić |
3 Cufré |
4 Ruiz de Galarreta |
5 Russo |
6 Copete |
7 Muriqi |
8 Grenier |
9 Abdón |
10 Sánchez |
12 Baba |
13 Greif |
14 Rodríguez |
15 Maffeo |
16 Battaglia |
17 Kadewere |
18 Costa |
19 Lee |
20 González |
21 Raíllo |
22 Ángel |
23 Ndiaye |
24 Valjent |
29 Gayá |
31 Román |
34 Llabrés |
Valmentaja Aguirre

Serbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Stojković |
2 Rukavina |
3 Tošić |
4 Milivojević |
5 Spajić |
6 Ivanović |
7 Živković |
8 Prijović |
9 Mitrović |
10 Tadić |
11 Kolarov |
12 Rajković |
13 Veljković |
14 Rodić |
15 Milenković |
16 Grujić |
17 Kostić |
18 Radonjić |
19 Jović |
20 Milinković-Savić |
21 Matić |
22 Ljajić |
23 Dmitrović |
Valmentaja Krstajić

Serbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Dmitrović |
2 Pavlović |
3 Eraković |
4 Milenković |
5 Veljković |
6 Maksimović |
7 Radonjić |
8 Gudelj |
9 A. Mitrović |
10 Tadić |
11 Jović |
12 Rajković |
13 S. Mitrović |
14 Živković |
15 Babić |
16 Lukić |
17 Kostić |
18 Vlahović |
19 Račić |
20 S. Milinković-Savić |
21 Đuričić |
22 Lazović |
23 V. Milinković-Savić |
24 Ilić |
25 Mladenović |
26 Grujić |
Valmentaja Stojković
**Barrel-suoritin** (engl. *barrel processor*) on suoritin, joka vaihtaa suoritettavaa säiettä jokaisella syklillä. Tyypillisesti tämä ei salli useamman käskyn suorittamista yhdellä kellojaksolla. Esimerkiksi CDC Cyber -tietokoneet suorittivat yhden käskyn 20:sta saatavilla olevasta säikeestä ennen paluuta ensimmäiseen. Jokaista säiettä kohden on oma ohjelmalaskurin muiden rekisterien tila.
Käskykannan liukuhihnaa tukevia barrel-suorittimia on kehitetty.

Barrel-suorittimen käyttö eroaa keskeyttävästä moniajosta siten, että jokaiselle säikeelle on taattu käskyn suoritus *n* syklin välein, kun taas keskeyttävässä moniajossa yhtä säiettä suoritetaan kerralla satoja tai tuhansia syklejä muiden säikeiden odottaessa vuoroaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Moshe Pelleh: Compiler-Aided Run-Time Performance Speed-Up in Super-Scalar Processor (PDF) *iisit.org*.  2009. Viitattu 10.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  A Fast and Secure Pipelined Barrel Processor for Safety-Critical Applications for Real-Time Operating Systems *ieeexplore.ieee.org*.  lokakuu 2019. doi:10.1109/UEMCON47517.2019.8992989.  Viitattu 10.4.2022. (englanniksi)
3. ↑  Barrel processor *graphsearch.epfl.ch*. Viitattu 10.3.2022. (englanniksi)
**Artemiin temppeli** eli **Artemision** (m.kreik. Ἀρτεμίσιον) oli antiikin aikainen Artemiille omistettu kreikkalainen temppeli Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Apollonin ja Artemiin pyhäkköaluetta.

Artemiin temppelin raunioita.
Artemiin temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 179 eaa. Paikalla oli aiemmin arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. rakennettu temppeli, joka sisällytettiin osaksi hellenististä temppeliä. Sen paikalla oli puolestaan ollut jo mykeneläisellä ajalla tehty rakennus. Temppeli sijaitsi niin kutsutun Poros-temppelin ja muiden Artemiin veljelle Apollonille omistettujen temppelien länsipuolella ja niin kutsutun L-kirjaimen muotoisen stoan eteläpuolella.

Temppeli edusti joonialaista tyyliä ja se oli rakennettu korkealle jalustalle. Temppelin naoksen eli cellan pituus oli 8,6 ja leveys 9,6 metriä, toisin sanoen se oli pituuttaan leveämpi. Se avautui itään ja sen edessä oli kuusi joonialaista pylvästä.

Temppelin lähellä oli Hyperboreasta tulleiden neitojen Laodiken ja Hyperokhen hauta, jonka myös Herodotos mainitsee. Temppelin läheltä on löydetty mykeneläisaikainen kullasta ja norsunluusta tehtyjen esineiden kätkö. Läheltä on löydetty myös Artemiille lahjoitettu niin kutsuttu Nikandren kore noin vuodelta 640 eaa. Se on varhaisimpia tunnettuja kore-veistoksia ja sisältää yhden varhaisimmista kreikkalaisista kiveen tehdyistä piirtokirjoituksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delos, Temple of Artemis *Perseus*. Viitattu 24.10.2016.
2. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Delos, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Herodotos: *Historiateos* IV.33–34.
4. ↑  Bridgman, Timothy P.: *Hyperboreans: Myth and History in Celtic-Hellenic Contacts*, s. 38. Routledge, 2004. ISBN 1135879788. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Tournavitou, Iphigenia : The Mycenaean ivories from the Artemision at Delos.  *Bulletin de correspondance hellénique*, 1995, 119. vsk, nro 2, s. 479–527. Artikkelin verkkoversio.
6. ↑  Athens, NM 1 (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 24.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Artemiin temppeli** Wikimedia Commonsissa
Barre Phillips
**Barre Phillips** (s. 27. lokakuuta 1934 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen jazziin ja avantgardeen keskittyvä kontrabasisti. Hän on asunut Ranskassa 1970-luvulta.

Phillips aloitti kontrabasson soittamisen nuorena ja vietti jakson San Franciscon sinfoniaorkesterin avustavan pääkontrabasisti S. Charles Sianin yksityisoppilaana. Hän muutti vuonna 1960 New Yorkiin ja teki ensimmäiset levytyksensä vuonna 1965 Archie Sheppin sekä Bob Jamesin kanssa. Vuonna 1967 Phillips matkusti Lontooseen, jossa perusti trion saksofonisti John Surmanin ja rumpali Stu Martinin kanssa. Samoihin aikoihin hän aloitti yhteistyön Columbian elektroakustisella studiolla Lontoossa työskentelyn aloittaneen säveltäjä Max Schubelin kanssa. Yhteistyön pohjalta syntyi soolobassoalbumi *Journal Violone* (1968), jota laajalti pidetään yhtenä varhaisimmista merkittävistä improvisoidusta musiikista koostuvista soolobassoalbumeista. Arvostusta saavutti myös Dave Hollandin kanssa tehty levytys *Music from Two Basses* (1971).

Phillips muutti Etelä-Ranskan maaseudulle 1970-luvun alkupuolella. Hän jatkoi levytysuraansa ECM Recordsilla. Hän on uransa varrella toiminut monenlaisissa kokoonpanoissa ja palannut toistuvasti soolobassolevytysten tekemisen pariin. Phillipsin yhteistyökumppaneiden joukossa ovat olleet Barry Guy, Paul Bley, Don Ellis, Leonard Bernstein, Bobby Hutcherson, Attila Zoller, Marion Brown, Palle Danielsson, Jean-François Jenny-Clark, Dieter Feichtner, John Abercrombie, Alfred Harth, Trilok Gurtu, Maggie Nicols, Ornette Coleman, Motoharu Yoshizawa, Bertram Turetzky, Vinny Golia, Evan Parker, Tetsu Saitō, Joëlle Léandre, William Parker, Joe Maneri, Mat Maneri, Robin Williamson, Catherine Jauniaux, Ned Rothenberg, Tony Bevan, Matthew Bourne, Tony Buck, Urs Leimgruber ja Jacques Demierre.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Barre Phillips: Biography AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Artemio vuonna 2011.
**Artemio** eli **Florindo Eleuterio Flores-Hala** (s. 8. syyskuuta 1961 San Juan de Siguas, Arequipan alue, Peru) on perulaisen ja ideologialtaan kommunistisen sissijärjestö Loistavan polun johtaja.

Helmikuussa 2012 Perun hallituksen joukot pidättivät Artemion viidakossa. Presidentti Ollanta Humala ehti antaa tiedotuksen Artemion kuolemasta, kunnes selvisi, että tämä oli säilynyt hengissä vaikkakin vakavasti haavoittuneena. Perun poliisi oli jo vuosien ajan yrittänyt saada Artemion kiinni, ja vuonna 2010 Yhdysvallat oli luvannut viiden miljoonan dollarin palkkion tiedoista, joiden avulla hänet saataisiin pidätettyä. Joulukuussa 2011 Artemio oli kertonut, että hänellä oli käytössään enää 150 sissiä, ja sanonut haluavansa saada aikaan tulitauon Perun hallituksen kanssa.

Elämänsä aikana Artemio on käynyt lähellä kuolemaa useita kertoja. Esimerkiksi 1986 hän säilyi hengissä neljästä ampumahaavasta huolimatta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Collyns, Dan: Artemio unmasked: Peru's Shining Path commander comes in from the cold *guardian.co.uk*.  8.12.2011. Guardian News and Media Limited. Viitattu 13.2.2012. (englanniksi)
2. ↑  Narcotics Rewards Program: Florindo Eleuterio Flores-Hala *www.state.gov*. U.S. State Department. Viitattu 13.2.2012. (englanniksi)
3. ↑  Peru nappasi Loistavan polun johtajan *HS.fi*.  12.2.2012. Helsingin Sanomat. Viitattu 30.11.2021.
4. 1 2 3  Perun Loistavan polun rippeiden johtaja jäi kiinni *Yle.fi*.  12.2.2012. YLE. Viitattu 13.2.2012.
5. ↑  Leader of Peru's leftist insurgency shot and captured in jungle *guardian.co.uk*.  12.2.2012. Guardian News and Media Limited. Viitattu 13.2.2012. (englanniksi)
Näkymä Yarmouth Roadilta..
**Ludham** on kylä Englannin itäosassa, Norfolkin kreivikunnassa. Vuonna 2001 kylässä oli 1 300 asukasta. Kylässä on Pyhälle Katariinalle omistettu kirkko 1400-luvulta. Kylän ulkopuolella on luostari, jonka perusti erakko Suneman 800-luvulla.

Toisen maailmansodan aikana kylässä toimi sotilaslentokenttä.

Vuonna 1950 kylän lähellä tehtiin suunniteltua vedenottamoa varten koekairaus paksun savikerroksen läpi. Savikerrostumista löytyi muinaisia siitepölyjä, jotka voitiin yhdistää eri aikakausien kasvillisuuteen. Royal Society rahoitti toisen, 41 metriä syvän rei'än kairaamisen. Siitä löytyi siitepölyn lisäksi simpukankuoria. Kairauksesta analysoitiin kerroksia, joita ei ole löydetty mistään muualta, ja niitä vastaavat ajanjaksot nimettiin Norfolkin kylien ja jokien mukaan. Ne ovat auttaneet Englannin kvartäärikauden tutkimuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Walk Ludham BBC
2. ↑  RNAS Ludham *btinternet.com*.  Arkistoitu 25.5.2012. Viitattu 17.11.2011.  RAF
3. ↑  R. G. West: Vegetational History of the Early Pleistocene of the Royal Society Borehole at Ludham, Norfolk Proceedings of the Royal Society of London. Series B, Biological Sciences Vol. 155, No. 960 (Jan. 9, 1962), s. 437-453
4. ↑  Michael Allaby, Richard Garratt: *Blizzards*, s. 48. Nuorten kuvitettu tietokirja. Infobase Publishing, 2003. ISBN 9780816047918.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ludham**.
* Ludham Tour Norfolk
Intialaisen IRNSS-navigaatiojärjestelmän tavoiteltu peittoalue.
**Indian Regional Navigational Satellite System** (**IRNSS**) on Intian oma alueella paikannussatelliittijärjestelmä. ISRO kehittää tätä 7 satelliittiin perustuvaa järjestelmää. Seitsemän satelliitin järjestelmä on ollut opertiivinen vuodesta 2018. Sitä tukevat navigaatiolaitteet tulivat vuonna 2019 pakollisiksi intialaisiin kaupallisen henkilö- ja tavaraliikenteen ajoneuvoihin.

T&K-projekti
------------

Intia aloitti hankkeen toukokuussa 2006. Sen arvellaan olevan valmis vuonna 2012. Järjestelmän ja sen ensimmäisen satelliitin kehitystyö maksoi noin 16 miljardia rupiaa - 1. satelliitti laukaistiin vuonna 2009.

Operatiivisen järjestelmän rakentaminen
---------------------------------------

Kaikkiaan järjestelmä käyttää GPS-satelliittien signaalin lisäksi aluksi seitsemän ja myöhemmin yhdentoista intialaisen satelliitin signaaleja ja tietoliikennettä.

Länsimaissa Venäjän arvellaan avustavan Intiaa kehittämään järjestelmäänsä siirtämällä Glonassin teknologiaa Intian käyttöön.

Järjestelmä
-----------

Kolme satelliittia toimii geostationaarisella kiertoradalla, loput 29 asteen inklinaation omaavalla radalla. Kaikki satelliitit ovat jatkuvasti Intiassa olevan maa-asemaverkoston kuuluvuusalueella. Atomikellot sijoitetaan satelliitteihin. Paikannussignaali lähetetään S-taajuuskaistalla (2-4 GHz). Satelliitit olisivat tietoliikennesatelliittien kaltaisia - paino 1300 kg ja sähköteho 1400 W. Paikannustarkkuus Intiassa olisi parempi kuin 20 metriä.

Maa-asemia: pääkeskus (Master Control Center, MCC), lukuisia seuranta-asemia (IRIM) ja satelliittien komennot lähettäviä asemat (TT&C).

Katso myös
----------

* GAGAN

Lähteet
-------

1. ↑  India to build a constellation of 7 navigation satellites by 2012
2. ↑  India to develop its own version of GPS
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* SATNAV Industry Meet 2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
*
**Ludger Lohmann** (s. 1954 Herne) on saksalainen urkuri.

Lohmann opiskeli Kölnin musiikkiyliopistossa, jossa hänen opettajinaan toimivat Marie-Claire Alain, Anton Heiller ja Wolfgang Stockmeier. Hän sai myös cembalonsoiton opetusta Hugo Rufilta. Lohmann voitti kansainvälisen ARD-musiikkikilpailun vuonna 1979 ja Grand Prix de Chartres'n vuonna 1982. Hän on kiertänyt esiintyvänä taiteilijana eri puolilla Eurooppaa ja Amerikan mannerta sekä Japania ja Koreaa. Vuonna 1983 Lohmann pääsi Stuttgartin musiikin ja esittävien taiteiden valtionyliopiston urkujensoiton professoriksi ja Stuttgartin tuomiokirkon urkuriksi.

Vuonna 1989 Lohmann pääsi vierailevaksi professoriksi Hartfordin yliopiston musiikkikouluun (Connecticut). Hän on myös työskennellyt vanhempana tutkijana Göteborgin yliopiston urkutaidekeskuksessa. Hän on istunut monien kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa ja pitänyt kansainvälisiä mestarikursseja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ludger Lohmann Grandes Orgues de Chartres Association
2. ↑  Ludger Lohmann Mariinsky

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Länsi-Suomen Elokuvakomissio** (*West Finland Film Commission*) sijaitsee Turussa ja toimii kehitysyhtiö Turku Science Park Oy:n alaisena, osana Experience Turku -kärkialaa. Länsi-Suomen elokuvakomissio on kansainvälisen elokuvaorganisaatio AFCI:n (The Association of Film Commissioners International) jäsen sekä kuuluu Nordic Film Commissions – ja THE NEST (Northern European Sustainability Team-up) -verkostoihin.

Historia
--------

Länsi-Suomen Elokuvakomissio on perustettu vuonna 2003, osana Turun Ammattikorkeakoulun Taideakatemiaa. Vuonna 2007 se siirtyi seudullisen Turun Seudun Kehityskeskuksen alaiseksi. Vuonna 2016 toiminta vaihtui Turku Science Park Oy:n alaiseksi.

Tehtävät
--------

Länsi-Suomen elokuvakomission tehtävänä on houkutella elokuva- ja tv-tuotantoja edustamalleen alueelle. Komissio tekee työtä elinkeinopoliittisista lähtökohdista ja sen tavoitteena on maksimoida tuotantojen alueelle jättämää taloudellista ja imagollista hyötyä. Elokuvatuotanto työllistää useiden eri toimialojen yrityksiä ja ammattilaisia, kuten matkailu, logistiikka, rakentaminen ja catering. Länsi-Suomen elokuvakomissio tukee myös paikallisten av-alan toimijoiden liiketoiminnan ja toimintaympäristön kehittämistä.

Tavoite
-------

Länsi-Suomen elokuvakomission tavoitteena on tuoda alueelle elokuva- ja tv-tuotantojen kautta taloudellista hyötyä, uusia työpaikkoja, av-alan yrityksiä ja osaajia, sekä lisätä alueen vetovoimaa ja kilpailukykyä. Komissio markkinoi Turun seutua kuvauspaikaksi kansainvälisille ja kotimaisille elokuva- ja tv-tuotannoille ja tarjoaa palveluita seudulla kuvaaville tuotannoille.

Toimialue
---------

Länsi-Suomen elokuvakomission toimialueeseen kuuluvat Turun ja Salon seudut. Turun seutu kattaa yhteensä 11 kaupunkia ja kuntaa: Turku, Kaarina, Lieto, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Paimio, Raisio, Rusko ja Sauvo.

Lähteet
-------

1. ↑  Matkailu, AV-tuotannot ja peliteollisuus *Turku Business Region*. Viitattu 19.10.2022.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Länsi-Suomen Elokuvakomission kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Länsi-Teiskon työväentalo Männinkäinen** on entisen Kurun kunnan (vuodesta 2009 osa Ylöjärveä) Länsi-Teiskon kylässä sijaitseva entinen työväentalo.

Historiaa
---------

Länsi-Teiskon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo valmistui vuonna 1915. Yhdistyksen jäsenmäärä oli perustamisvuonna 40, vuonna 1908 se oli 50, vuonna 1912 vain 15 ja vuonna 1916 talon valmistuttua 28. Oma talo siis ilmeisesti vilkastutti alkuinnostuksen jälkeen hiljentynyttä toimintaa. Talo saatiin sisällissodan jälkeisestä takavarikosta takaisin kesällä 1919. Toiminta vakiintui sodan jälkeen uudelleen, ja jäsenluku nousi 48:aan. Vuoteen 1923 mennessä se kuitenkin taas putosi 14:ään. Vuonna 2014 talo myytiin yksityisomistukseen.

Rakennus
--------

Talo on yksikerroksinen, hirsirunkoinen, vuoraamaton ja punaiseksi maalattu. Alkuperäinen kate oli päre, vuonna 1954 laitettiin peltikatto. Talon pinta-ala on 266 m², johon kuuluu juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin muun muassa erilaisia kursseja ja iltamia sekä tansseja, joissa parhaimmillaan oli yli 300 kävijää. 1980-luvun alussa talo oli sekä Länsi-Teiskon työväenyhdistyksen omassa käytössä että vuokrattuna. Siellä järjestettiin tansseja ja juhlia sekä näytettiin elokuvia. Viimeiset juhannustanssit pidettiin vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Laitinen, Erkki: *Kurun historia 1867–1918*. Kurun kunta, 1988. ISBN 952-90023-3-5.
2. ↑  Laitinen, Erkki: *Kurun historia 1919–1985*. Kurun kunta, 1992. ISBN 951-96478-0-5.
3. 1 2 3  Kaura, Vilma: Kuoleva yhdistys niputti historiansa yksiin kansiin  22.8.2016. Ylöjärven Uutiset. Viitattu 16.2.2023.
4. 1 2   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
**Dragon Ball Z: Lord Slug** on neljäs *Dragon Ball Z* -elokuva.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Suuri asteroidi on törmäyskurssilla Maan kanssa. Goku ja Krillin onnistuvat yhteis-kamehamehalla kääntämään asteroidin kurssin poispäin maasta, mutta Lord Slugin alus onnistuu silti laskeutumaan Maahan ja Krillin ja Goku sinkoutuvat kauas tältä alueelta. Ihmisjoukko kerääntyy aluksen ympärille. Joukossa on mukana Gohan, Chi-Chi, Bulma ja Oolong.

Aluksesta tulee ulos suuri joukko Slugin sotilaita, jotka hyökkäävät ihmisten kimppuun. Gohan kuitenkin panee kovasti vastaan, kunnes eliittiryhmä saapuu mukanaan Slug itse. Lord Slug nappaa Dragonballin taintuneen Gohanin hatusta. Lordin joukko lähettää korkealle taivaaseen laitteen joka pimentää ja jäädyttää planeetan, jotta Slugin armeija voisi toimia siellä paremmin. Lord Slugin miehet saavat kaikki Dragonballit kerättyä ja he kutsuvat Shenronin, joka toteuttaa Slugin toiveen: Nuoruuden, jolloin Slugin täydet voimat palaavat.

Gohan palaa yöllä alukselle tarkoituksenaan selvittää mitä he tekevät, mutta hän jää kiinni ja saa koko armeijan kimppuunsa. Gohan selviää Piccolon avulla. Eliittiryhmä saapuu, joista Piccolo harventaa heti yhden, mutta Gohan on väsynyt eikä pärjää. Piccolo pelastaa Gohanin kuolemalta hypähtämällä tämän eteen säteiden suojaksi.

Seuraavaksi paikalle saapuvat Krillin ja Goku täysissä voimissa. Goku hoitelee helposti kaksi jäljelle jäänyttä eliittiä. 
Lord Slug täysissä voimissaan vaikuttaisi silti olevan liian kova pala. Kesken taistelun Goku raivostuu ja voimistuu hurjasti. Tätä muutosta King Kai ilmoitti Supersaiyalaiseksi. Goku ottaa johtopaikan, mutta sitten selviää, että Lord Slug on namekilainen ja tämä hätkähdyttää Gokun siinä määrin, että "Supersaiyalaisuus" häviää.

Goku on jo hätää kärsimässä, kunnes Piccolo käskee Gohania viheltämään. Joillain namekilaisilla on erittäin tarkka kuulo, mutta se ei kestä kimeitä ääniä. Lord Slug joutuu heikkoon tilaan, millä välin Piccolo antaa voimansa Gokulle, joka tuhoaa Slugin Spirit Bombilla, kerätty auringosta. Myös pimeyttä tuottava laite tuhotaan, joten Maan ihmiset pelastuvat tuholta.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
**Hotel California** on Reijo Mäen vuonna 2022 ilmestynyt 33. Vares-dekkari. 

Kirjan tarina alkaa vuodesta 2016, kun Jussi Vares lähtee turvamieheksi dokumentaristi Fränk Wrångin elokuvaprojektiin, joka on tarkoitus toteuttaa Kalifornian Lake Piru -järvellä. Mukana on ohjaajan ammatillinen oikea käsi Mariza, hänkin Vareksen vanhoja tuttuja. 

Elokuvahanke kariutuu maastopalojen vuoksi, ja seurue joutuu palaamaan Turkuun. Fränk katoaa ja Vares alkaa penkoa tapausta liikemiestuttu Danny Lundin toimeksiannosta ja jakaa etsintäajatuksiaan Marizan kanssa. Samaan aikaan natsihenkinen jenkkipalkkamurhaaja saa toimeksiannon Suomeen.

Kirjassa sivutaan myös Turun vuoden 2017 terrori-iskua. Teoksessa on viittauksia vuoden 1998 *Big Lebowski* -elokuvaan, sotahistoriaan, holokaustiin, taiteisiin, katoamistapauksiin ja rasismiin.

Vastaanotto
-----------

Ilmestymisvuonnaan *Hotel Californiaa* myytiin 13 500 kappaletta ja se oli Suomen kuudenneksi myydyin kotimainen kaunokirja. 

Turun Sanomien Matti Komulaisen mukaan Mäki yhdistää Hotel Californiassa ajankohtaisia teemoja, yhteiskunnallista pohdintaa, globaaleja ilmiöitä sekä suorasukaista ja usein kaksimielistä huumoria tyylilleen ominaisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Myydyimmät kotimaiset kaunokirjat 2022 Suomen kustannusyhdistys.
2. ↑  Reijo Mäki kirjoitti Turussa vuonna 2017 tehdyn terrori-iskun osaksi uuden Vares-dekkarinsa tapahtumia, ja jokin muuttuu *ts.fi*.  25.5.2022. Viitattu 14.1.2023.
**Eadie–Hofstee-yhtälö** on entsyymikinetiikassa käytetty yhtälö, jota voidaan pitää Michaelis–Menten-yhtälön linearisoituna muotona. Yhtälön ovat kehittäneet G. S. Eadie ja B. H. J. Hofstee. Eadie–Hofstee-yhtälöä käytetään määrittämään entsyymikatalysoidun reaktion Michaelis-vakion KM ja reaktion maksiminopeuden vmax-arvoa kokeellisesti.

Eadie–Hofstee-yhtälö voidaan johtaa Michaelis–Menten-yhtälöstä, joka on muotoa 

{\displaystyle v={{V\_{\max }{}[S]} \over {K\_{m}+[S]}}}, tässä v on entsyymikatalysoidun reaktion nopeus, Vmax on teoreettinen maksiminopeus reaktiolle, [S] on substraatin konsentraatio ja Km on Michaelis-vakio
Yhtälö käännetään, jolloin se saadaan muotoon 

{\displaystyle {1 \over v}={{K\_{m}+[S]} \over {V\_{\max }{}[S]}}}, tämä kerrotaan termillä Vmax, jolloin yhtälö tulee muotoon
{\displaystyle {V\_{\max } \over v}={{K\_{m}+[S]} \over {[S]}}}, tämä kerrotaan termillä v, jolloin saadaan
{\displaystyle V\_{\max }={{vK\_{m}} \over {[S]}}+v}, ja tästä saadaan nopeudelle v Eadie–Hofstee-yhtälö, joka on muotoa
{\displaystyle v=-K\_{m}{{v} \over {[S]}}+V\_{\max }}
Kun v/S esitetään v:n funktiona, saadaan suora, jonka kulmakerroin on Michaelis-vakion vastaluku ja oordinaatan leikkauskohta on Vmax. Eadie–Hofstee-yhtälö yhtälön etuna toiseen yleisesti käytettyyn entsyymikinettikan linearisointimalliin Lineweaver–Burk-yhtälöön verrattuna on, se että mittauspisteet tyypillisesti osuvat tasaisemmille välelille, eikä kuvaaja ole kaksoiskäänteiskuvaaja. Tällöin tulokset eivät ole yhtä herkkiä mittausvirheille, kuin käytettäessä linearisointimallina Lineweaver–Burk-yhtälö. Eadie–Hofstee-yhtälön käytön huonona puolena on se, että akselit eivät ole riippumattomia toisistaan vaan molemmissa on reaktionopeus v. Tämän vuoksi usein linearisointimallina käytetään Hanes–Woolf-yhtälöä tai tioetokoneilla laskettaessa epälineaarisia malleja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Esa Aittomäki, Tero Eerikäinen, Matti Leisola, Heikki Ojamo, Ilari Suominen & Niklas von Weymarn: *Bioprosessitekniikka*. WSOY, 2002. ISBN 951-26995-6.
2. 1 2  Thomas Scott,Eric Ian Mercer: *Concise encyclopedia biochemistry and molecular biology*, s. 346–347. Walter de Gruyter, 1997. ISBN 978-3110145359. (englanniksi)
3. ↑  Keith Wilson,John M. Walker: *Principles and Techniques of Practical Biochemistry*, s. 363. Cambridge University Press, 2000. ISBN 9780521731676. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.10.2016). (englanniksi)
4. 1 2  Robert Alan Lewis: *Lewis' dictionary of toxicology*, s. 433. CRC Press, 1998. ISBN 978-1566702232. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.10.2016). (englanniksi)
5. 1 2  Daniel L. Purich: *Enzyme Kinetics*, s. 291. Elsevier, 2010. ISBN 978-0-12-380924-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.10.2016). (englanniksi)
Hotelli Helka
**Hotelli Helka** on helsinkiläinen hotelli, joka sijaitsee Etu-Töölössä lähellä Kampin keskusta. Helkan omistaa Nuorten Naisten Kristillinen Yhdistys. Helka on GreenKey-sertifioitu hotelli, joka on sitoutunut rakentamaan kestävää matkailua. Huoneita on hotellissa 151. Hotellin alakerrassa sijaitsee Helkan baari.

Historia
--------

Hotelli Helkan suunnittelivat arkkitehdit Wivi Lönn ja Aili-Salli Ahde-Kjäldman vuonna 1927. Rakennus valmistui vuonna 1928. Lönn asui talossa vuodesta 1928 vuoteen 1966. Lönn sai muistolaatan Helkan seinään vuonna 2016. Hotelli Helka aukesi vuonna 1969. Tätä ennen rakennus oli toiminut muun muassa naisten opiskelijakotina, virkanaisten kotina ja Hotel Hospizina. Tilassa on toiminut myös NNKY:n keskustoimisto, leipomo, leipomon myymälä, kahvila, pesula ja päiväkoti.

Lähteet
-------

1. ↑  Green Key Finland » Green Key -kohteet *greenkey.fi*. Viitattu 6.6.2019.
2. ↑  Hotel Helka: Hotel Helka *www.hotelhelka.com*. Viitattu 6.6.2019.
3. 1 2  Aili-Salli Ahde-Kjäldman Suomen arkkitehtuurimuseo.  Arkistoitu 6.3.2017. Viitattu 6.3.2021.
4. ↑  Arkkitehti Wivi Lönnin muistolaatta Hotelli Helkan seinään | Suomen NNKY-liitto ry *www.sttinfo.fi*. Viitattu 6.6.2019.
5. ↑  Hotel Helka: Historia – Hotel Helka *www.hotelhelka.com*. Viitattu 6.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hotelli Helka** Wikimedia Commonsissa

* Hotelli Helkan viralliset sivut
* Oy NNKY:n Koti -yhtiön (Hotelli Helka) historiaa Pörssitiedossa
**Dragon Spirit** (jap. ドラゴンスピリット) on Namcon kehittämä ja julkaisema ammuntapeli, joka on julkaistu kolikkopelinä vuonna 1987. 
Peli on myöhemmin julkaistu useille muille alustoille.

Pelaaminen
----------

Peli on pystysuunnassa näyttöä vierittävä ammuntapeli.

Tarina
------

Muinaisina aikoina auringonjumalatar Arlia taisteli Zawellia vastaan ja voitti hänet. Zawell kuitenkin palasi ja nappasi Alician. Kapteeni Amul yritti pelastaa Alician mutta oli kyvytön taistelemaan Zawelia ja hänen hirviöitänsä vastaan. Kun hän nosti miekan taivaaseen, hän muuttui lohikäärmeeksi, joka voi pelastaa Alician.

Triviaa
-------

Pelin lopussa on lista aikaisemmista Namcon peleistä.

Vastaanotto
-----------

Pelin Amiga-versio on saanut arvosanaksi 75% *CU Amiga-64* -lehden arvostelussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Dragon Spirit review Amiga Magazine Rack. Viitattu 3.6.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Dragon Spirit* Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
* *Dragon Spirit* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Dragon Spirit* Arcade History -sivustolla (englanniksi)
* *Dragon Spirit* Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
* *Dragon Spirit* SpectrumComputing.co.uk -sivustolla (englanniksi)
**Hotelli Arina**, nykyiseltä nimeltään **Sokos Hotelli Arina** on hotelli-ravintola, joka sijaitsee Pakkahuoneenkadun (entisen Pakkihuoneenkadun) ja Isokadun kulmassa Pokkisen kaupunginosassa Oulussa. 

Osuuskauppa Arina hankki 1930-luvulla Isokatu 18:ssa sijaitsevan tontin, jolle valmistui vuonna 1939 SOK:n arkkitehdin Armas Lehtisen suunnittelema toimitalo, jonka ensimmäisessä kerroksessa olivat myymälät, toisessa ravintola ja kolmannessa hotelli. Hotellihuoneita oli alun perin 29. Hotelliin saatiin ensimmäisenä oululaisena hotellina vesiklosetti.

Talvisodan pommituksissa 1. tammikuuta 1940 hotelli oli vaarassa, sillä Pakkahuoneenkadun vastakkaisella puolella olevaan Puistolaan osui venäläiskoneiden pommi. Vaikka myöhemmin jatkosodan aikana tapahtui myös pommituksia, ne eivät osuneet Hotelli Arinaan. Lähimmät pommit osuivat tontin Kirkkokadun puoleiselle osalle, jossa nykyään on Oulun keskusaukio. Jatkosodan päätyttyä Moskovan välirauhaan syyskuussa 1944 suomalaisille tuli velvollisuus saada saksalaiset poistumaan Suomen alueelta. Tilanne johti siihen, että Pohjois-Suomi evakuoitiin sodan vaaran vuoksi Ruotsiin ja Oulujoen eteläpuolelle. Evakuointia varten perustettiin evakuointiesikunta johtajanaan silloinen Veitsiluoto Oy:n toimitusjohtaja Lauri Kivinen. Toiminnan keskuspaikka oli Hotelli Arina. Tätä ajanjaksoa kesti syys–lokakuun 1944.

Hotelli Arinassa tehtiin sodan jälkeisenä aikana useita uudistuksia. Vuonna 1966 hotellihuoneita lisättiin karsimalla muita aiemmin talossa olleita osuuskaupan toimintoja ja asuinhuoneistoja. Hotellihuoneiden määrä oli tuolloin 64. Suurempi remontti tehtiin vuosina 2001–2003, jolloin ainoastaan julkisivu säilyi ennallaan. Hotellihuoneita tuli kaikkiaan 260, sillä rakennusta laajennettiin 7-kerroksisena Pakkahuoneenkadun suuntaisena aina Oulun keskusaukiolle asti. Aiemmin laajennetussa tontin osassa oli sijainnut vuosina 1959–2001 Osuuskauppa Arinan keskusta-alueen kaksikerroksinen Sokos-tavaratalo.

Sokos Hotelli Arinan laajennusosa Oulun keskusaukion suunnasta vuodelta 2002. Kuva vuodelta 2009.

Lähteet
-------

1. ↑  Hotelli Arinan peruskivi muurattiin tänään  7.8.2002. Oulu:  Kaleva. Viitattu 24.2.2020.
2. ↑  Manninen, Turo: *Oulun kaupungin historia VI – 1945–1990*, s. 133–134. Oulu: Oulun kaupunki. 1995.
3. 1 2  Sokos Hotelli Arina – Historia  7.8.2002. Oulu:  Oulun kaupunki. Viitattu 24.2.2020.
4. ↑  Poikolainen, Päivi: *Asunto-osakeyhtiö Puistola. Rakennushistoriaselvitys*. Oulu: Arkkitehtitoimisto Laatio Oy, 2003. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 24.2.2020).
5. ↑  Kivinen, Olli: *Siviilien torjuntavoitto – Lauri Kivisen elämä*, s. 159–164. Oulu: Kustannusyhtiö Siltala. 2014.
6. ↑  Sokokselle etsitään uutta paikkaa Oulusta  30.9.1999. Oulu:  Yle. Viitattu 24.2.2020.
**Chōkai** (jap. 鳥海) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1887 vesillelaskettu rautarunkoinen kuunaritakiloitu Maya-luokan tykkivene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Maya-luokka (tykkivene)*
Alus tilattiin osana vuoden 1882 laivasto-ohjelmaa Tokiosta Ishikawajimalta, missä köli laskettiin 25. tammikuuta 1886. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1887 ja valmistui 27. joulukuuta 1888.

Palvelus
--------

Alus osallistui ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan partioiden Korean, Dairenin ja Weihaiwein välistä aluetta liitettynä Japanin 2. laivaston reserviksi. Se luokiteltiin 2. luokan tykkiveneeksi 21. maaliskuuta 1898, minkä jälkeen alus oli rannikkovesien tutkimus- ja partioaluksena. boksarikapinan aikana alus liitettiin Takun linnaketta valvovaan osastoon. Venäjän–Japanin sodassa alus avusti Port Arthurin piirityksessä sekä sodan lopulla Sahalinin maihinnousussa.

Alus siirrettiin reserviin 1. huhtikuuta 1908, minkä jälkeen se oli koululaivana Sasebon laivastoalueella. Alus poistettiin alusluettelosta ja siirrettiin sisäasianministeriölle 1. joulukuuta 1911 poliisialukseksi Kōben satamaan. Aluksen aseistus riisuttiin, ja se myytiin romutettavaksi vuonna 1912.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 2002, s. 236.

*Maya*-luokan tykkiveneet

|  |
| --- |
| *Maya* - *Chōkai* - *Atago* - *Akagi* |
| Edeltäjä: *Banryū* – Seuraaja: *Ōshima* |
**76 mm Gun Motor Carriage M18** oli toisessa maailmansodassa käytetty yhdysvaltalainen panssarintorjuntavaunu. Se sai lempinimen **Hellcat** ja tunnetaan nopeimpana sodassa käytettynä tela-ajoneuvona (88 km/h). M18:aa valmistettiin heinäkuusta 1943 lokakuuhun 1944. Kokonaisvalmistusmäärä oli 2 507 vaunua. M18 oli koko toisen maailmansodan nopein telaketjullinen ajoneuvo.

Joulukuussa 1941 Yhdysvaltain maavoimien taisteluvälinelaitos (US Army Ordnance Corps) jätti tilauksen nopeasta panssaritorjuntavaunusta, joka olisi varustettu Christie-jousituksella, Wright Continental R-975 -moottorilla ja 37 millimetrin kanuunalla. Moottori oli yhdeksänsylinterinen 400 hevosvoiman bensiinikäyttöinen tähtimoottori.

Pohjois-Afrikassa käytyjen taistelujen perusteella huomattiin, että 37 millimetrin tykki oli riittämätön ja vaatimukseksi päivitettiin 57 millimetrin tykki. Prototyyppien ja kokeiden perusteella vaunuun otettiin vieläkin tehokkaampi 75 millimetrin tykki ja viimein 76,2-millinen M1A1, jonka putken pituus oli 52 kaliiperia. Kyseisestä tykistä käytettiin myös M1A1C- ja M1A2-malleja. Myös telapyörien Christie-tyypisestä kierrejousituksesta luovuttiin ja tilalle otettiin sauvajousitus. Suunnitelma lyötiin lukkoon helmikuussa 1943 ja valmistus alkoi saman vuoden heinäkuussa.

M18 pääsi tositoimiin Luoteis-Euroopassa ja Italiassa kesällä 1944. Vaunu osoittautui toimivaksi väijytyksissä ja yllätyshyökkäyksissä ja pystyi tuhoamaan kaikki paitsi raskaimmat saksalaispanssarit. Hellcatin panssarointi tosin oli paksuimmillaankin vain 25 millimetriä, joten se ei kyennyt pysäyttämään kevyidenkään panssarintorjuntatykkien ammuksia. 630. panssarintorjuntapataljoona ilmoitti heinäkuussa 1944 53 Tigerin ja Pantherin tuhoamisesta vain 17 vaunun tappioin.

Päinvastoin kun M4 Shermanin rungolle rakennettu M10 Wolverine, M18 Hellcat oli suunniteltu alun perin panssarintorjuntavaunuksi ja se oli tästä syystä painoltaan vain puolet M10:sta, huomattavasti nopeampi ja aseistettu tehokkaammalla tykillä. Varastotilaa oli huomattavasti enemmän, joten M18 pystyi kantamaan viiden miehen miehistön lisäksi 45 kappaletta 76 millimetrin tykin laukauksia ja yhden 12,7 millimetrin Browning M2 -konekiväärin, jota varten oli 800 patruunaa. Vaunun keveys (18 tonnia) oli muun muassa päältä avoimen tornin, ohuen panssaroinnin ja pienen koon ansiota. Avoin torni kuitenkin jätti miehistön tarkka-ampujille, kranaatinsirpaleille ja käsikranaateille alttiiksi.

M18:sta valmistettiin myös M39 Armored Utility Vehicle -muunnosta. Se oli torniton kuljetusvaunu, jota käytettiin tykinvetäjänä tai miehistön tai lastin kuljetukseen. On myös mahdollista, että sodan jälkeen vaunuun olisi yritetty sovittaa 90 millimetrin tykkiä, mutta asiasta ei tarkkaa tietoa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  76mm GMC M18 *afvdb.50megs.com*. Viitattu 1.3.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M18 Hellcat** Wikimedia Commonsissa
**K-278 Komsomolets** oli Neuvostoliiton laivaston projektin 685 Plavnik (Nato-raportointinimi *Mike*) ydinsukellusvene. Alus upposi tulipalon jälkeen 7. huhtikuuta 1989 Norjanmerellä, noin 180 kilometriä kaakkoon Karhusaaresta, jolloin 42 merimiestä sai surmansa. Veneessä oli mukana myös kaksi ydinkärjillä varustettua torpedoa. Meren syvyys paikalla on 1 500–1 700 metriä.

Suunnittelu
-----------

SKB-18 Rubin aloitti 1966 kokeellisen aluksen suunnittelun. Sisempi runko oli titaania kuten Projekti 705:ssä, mikä mahdollisti kilometrin sukellussyvyyden. Voimalähteenä oli yksi 190 megawatin OK-650B-3-painevesireaktori. Aseistuksena oli kuusi 533 millimetrin torpedoputkea, joihin oli 22 torpedoa tai sopivaa ohjusta ja miinaa. Miehistölle oli pakokapseli.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Severodvinskistä, missä köli laskettiin 22. huhtikuuta 1978. Alus laskettiin vesille voitonpäivänä 9. toukokuuta 1983 ja otettiin palvelukseen 20. lokakuuta 1983. Lokakuussa 1988 alus nimettiin *Komsomoletsiksi*.

Palvelus
--------

*K-278:n* uppoaminen
Alus oli 7. huhtikuuta 1989 Norjanmerellä palaamassa partiomatkalta tukikohtaan 385 metrin syvyydessä, kun aluksella syttyi tulipalo. Vene nousi pintaan 11 minuutissa tulipalon syttymisestä. Miehistö taisteli tulipaloa vastaan tunteja, ennen kuin vene upposi. Veneen komentaja ja neljä miestä jäivät uppoavaan veneeseen, josta he pakenivat lopulta pakokapselilla. Osittain veden ja myrkkykaasujen täyttämästä kapselista vain kaksi selvisi kapselin upotessa. Sukellusveneen miehistöstä pelastui 27 henkeä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **K-278 Komsomolets**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* Hampshire, Edward: *Soviet Cold War Attack Submarines - Nuclear classes from November to Akula*. New Vanguard 287. Osprey Publishing, 2020. ISBN 978-1-4728-3934-3. (englanniksi)
* Project 685 Plavnik. Globalsecurity.org.

### Viitteet

1. 1 2  Hampshire 2020 s. 28-29
2. ↑  Gardiner, Robert s. 410.
3. 1 2  Hampshire 2020 s. 40

Neuvostoliiton ja Venäjän ydinkäyttöiset hyökkäyssukellusveneet
Projekti 627 "Kit" (November) | Projekti 671 "Jorš", "Sjomga", "Štšuka" (Victor) | Projekti 705 "Lira" (Alfa) | Projekti 945 "Barrakuda", "Kondor" (Sierra) | Projekti 685 "Plavnik" (Mike) | Projekti 971 "Štšuka-B" (Akula)
**Chūhei Nanbu** (jap. 南部忠平, 27. toukokuuta 1904 Sapporo – 23. heinäkuuta 1997 Osaka) oli japanilainen yleisurheilija ja olympiavoittaja. Hän on ainoa urheilija, jolla on samanaikaisesti ollut hallussaan sekä pituushypyn että kolmiloikan maailmanennätykset.

Amsterdamin kesäolympialaisissa vuonna 1928 Nanbu oli neljäs kolmiloikassa (maanmies Mikio Oda otti kultaa) ja yhdeksäs pituushypyssä sekä osallistui Japanin joukkueessa 4 × 100 metrin viestiin.

27. lokakuuta 1931 Tokiossa Nanbu hyppäsi pituutta 798 senttiä ja paransi entistä ennätystä viidellä sentillä. Tämä pysyi maailmanennätyksenä aina Jesse Owensin vuonna 1935 hyppäämään legendaariseen 813 senttiä kantaneeseen hyppyyn asti. Japanin-ennätyksenä tulos säilyi 39 vuoden ajan.

Vuoden 1932 olympialaisissa Nanbu oli suosikki molemmissa pituussuuntaisissa hypyissä. Pituushypyssä kipeä selkä vaivasi Nanbua ja hän jäi pronssille. Kaksi päivää myöhemmin kolmiloikassa Nanbu kuitenkin otti kultaa ja teki uuden maailmanennätyksen 15,72 m. Näin ollen hänellä oli samanaikaisesti sekä pituushypyn että kolmiloikan ennätykset. Kolmiloikan ennätyksen rikkoi Jack Metcalfe vuonna 1935.

Urheilu-uransa jälkeen Chūhei Nanbu oli urheilutoimittajana Mainichi shinbun -lehdessä. Hän toimi myös Japanin yleisurheiluliiton päävalmentajana ja Japanin joukkueen johtajana vuoden 1964 Tokion olympialaisissa.

Nanbu kuoli 93-vuotiaana keuhkokuumeeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Hannus, Matti: *Yleisurheilu - Tuhat tähteä*, s. 210, 659. 2. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.
2. ↑  Hannus, Matti: *Yleisurheilu – Tuhat tähteä*, s. 210, 692. 2. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.
3. 1 2 3 4  Hannus, Matti: *Yleisurheilu – Tuhat tähteä*, s. 210. 2. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.
4. ↑  Hannus, Matti: *Yleisurheilu – Tuhat tähteä*, s. 693. 2. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Chūhei Nanbu Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)

  

Miesten kolmiloikan olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: James Connolly |
1900: Myer Prinstein |
1904: Myer Prinstein |
1908: Timothy Ahearne |
1912: Gustaf Lindblom |
1920: Vilho Tuulos |
1924: Nick Winter |
1928: Mikio Oda |
1932: Chūhei Nanbu |
1936: Naoto Tajima |
1948: Arne Åhman |
1952: Adhemar Ferreira da Silva |
1956: Adhemar Ferreira da Silva |
1960: Józef Szmidt |
1964: Józef Szmidt |
1968: Viktor Sanejev |
1972: Viktor Sanejev |
1976: Viktor Sanejev |
1980: Jaak Uudmäe |
1984: Al Joyner |
1988: Hristo Markov |
1992: Mike Conley |
1996: Kenny Harrison |
2000: Jonathan Edwards |
2004: Christian Olsson |
2008: Nelson Évora |
2012: Christian Taylor |
2016: Christian Taylor |
2020: Pedro Pichardo |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
**Kimmo Ojaniemi** (s. 7. heinäkuuta 1957) on suomalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja valokuvaaja.

*Dominikaanit Turussa*, 2005
*Gaian Silmä*, 1998

Henkilöhistoria
---------------

Ojaniemi opiskeli Turun piirustuskoulussa 1983–1987. Ensimmäisen kerran hänen teoksiaan nähtiin kuitenkin  näyttelyssä jo vuonna 1973. Hän on pitänyt kymmeniä yksityisnäyttelyitä ja osallistunut yli sataan yhteisnäyttelyyn enimmäkseen Suomessa mutta myös ulkomailla. Teoksia on lukuisissa museoiden, liikelaitosten ja yksityisten keräilijöiden kokoelmissa. Ojaniemi on saanut useita valtion ja säätiöiden jakamia apurahoja ja valtionpalkinnon 1992. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2020 alusta.

Taiteellinen tuotanto
---------------------

Kiinnostus mytologioihin ja historiantuntemus näkyvät teoksissa. Erityisenä kiinnostuksen kohteena on ollut maapallo ja Gaia, Äiti Maa. Ojaniemi on tehnyt myös ympäristötaideteoksia, joilla hän on halunnut kohdistaa huomion ihmisen ja luonnon välisten suhteiden tarkasteluun. Näistä hyvä esimerkki on Turussa Myllytunnelissa Gaian Silmä –taideteos, siinä kallion seinämään asetettu sininen silmä tarkkailee tunnelia pitkin ajavia autoja ja muita kulkijoita.

Valtaosa Ojaniemen tuotannosta on kolmiulotteista: koneveistoksia, puuveistoksia, installaatioita, rakennelmia ja reliefejä. Kaksiulotteisuus on myös ollut koko ajan läsnä maalauksissa, piirustuksissa ja viime aikoina yhä enemmän myös valokuvissa.

Julkisia teoksia
----------------

* Dominikaanit Turussa, Turku (2005)
* Piste, Varjomies ja Pilkku, TietoEnator, Helsinki (2000)
* Toinen Hirvi, Huittinen (2000)
* Gaian Silmä, Turku (1998)
* Tiedon pyramidi, Turku (1996)
* Kävelevä ihminen, Seinäjoki (1991)
* Sormet Pelissä, Turun Piirustuskoulu, Turku (1986)

Lähteet
-------

1. ↑  Kimmo Ojaniemi: Leikekirja *Kimmo Ojaniemi -sivusto*. Viitattu 24.4.2018.
2. ↑  Kimmo Ojaniemi Taiko. Viitattu 24.4.2018.
3. ↑  Taiteilijaeläkkeen sai 61 taiteilijaa *Taiteilijalehti*.  27.2.2020. Viitattu 6.3.2022.
4. 1 2  Kimmo Ojaniemi *Find Art Globally -sivusto*.  Arkistoitu 24.4.2018. Viitattu 24.4.2018.
5. ↑  Kimmo Ojaniemi: Gaian Silmä Turun Kaupunki.  Arkistoitu 24.4.2018. Viitattu 24.4.2018.
**J’son Stamper** (s. 26. maaliskuuta 1985) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Stamper on Minnesotan yliopiston kasvatti. Hän edustaa ruotsalaista Jämtland Basketia, joka pelaa maan pääsarjassa. Ennen Ruotsin-siirtoaan Stamper pelasi muutaman vuoden Suomessa, osan ajasta Korisliigassa Lappeenrannan NMKY:n joukkueessa. Kaudella 2010–2011 Stamper voitti Loimaan Korikonkarien joukkueessa I-divisioonan mestaruuden.

Urheilu-ura
-----------

Tammikuussa 2008 Stamper siirtyi Yhdysvalloista Suomeen, jossa pelasi aluksi kolmanneksi ja toiseksi korkeimmilla sarjatasoilla. Kaudella 2009–2010 Stamper teki ensiesiintymisensä Korisliigassa lappeenrantalaisen LrMNKY:n joukkueessa. LrNMKY:ssä Stamper pelasi 20 ottelussa 17,5 pisteen ja 10,6 levypallon ottelukohtaisella keskiarvolla.

Stamper pelasi I-divisioonakaudella 2010–2011 Loimaan Korikonkarien joukkueessa 21,5 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. LoKoKo voitti sarjan ja nousi Korisliigaan. Seuraavaksi kaudeksi Stamper siirtyi Tampereen Pyrinnön reservijoukkueeseen. Joulukuussa hän siirtyi Ruotsin pääsarjassa pelaavaan Jämtland Basketiin korvaamaan loukkaantunutta Boakai Lalugbaa.

Saavutukset
-----------

### Joukkuesaavutukset

* Suomen I-divisioonan voitto kaudella 2010–2011

Lähteet
-------

* Profiili Suomen Koripalloliiton sivustolla
* Jason Stamper basketball profile eurobasket.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑