recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Boscoreale** on kaupunki Campanian alueella Italiassa. Siellä asui vuoden 2021 alussa noin 26 000 asukasta.

Kitharaa soittava nainen. Publius Fannius Synistorin huvilan huone H:sta löydetty fresko n. vuodelta 40–30 eaa.
Nykyisen Boscorealean seutu oli antiikin aikana suosittua huvila-aluetta. Alue sijaitsi Vesuviuksen juurella Pompejista pohjoiseen ja Oplontiksesta koilliseen. Sen rakennukset tuhoutuivat Pompejin ja Herculaneumin kera Vesuviuksen purkauksessa vuonna 79. Useiden huviloiden jäänteitä on löydetty kaivauksissa vuosina 1894–1903. Niihin lukeutuvat muun muassa niin kutsutut Villa della Pisanella, Villa Regina ja Publius Fannius Synistorin huvila.

Lähteet
-------

1. 1 2  Resident population on 1st January 2021 by sex, age and marital status (Valinnat: Geographical area: South, Region: Campania, Province: Napoli, Municipality: Boscoreale) *demo.istat.it*. Istat. Viitattu 10.2.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "BOSCOREALE（and Boscotrecase) Campania, Italy", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Boscoreale** Wikimedia Commonsissa

Napolin maakunnan vaakunaNapolin metropolikaupungin kunnat
Acerra | Afragola | Agerola | Anacapri | Arzano | Bacoli | Barano d’Ischia | Boscoreale | Boscotrecase | Brusciano | Caivano | Calvizzano | Camposano | Capri | Carbonara di Nola | Cardito | Casalnuovo di Napoli | Casamarciano | Casamicciola Terme | Casandrino | Casavatore | Casola di Napoli | Casoria | Castellammare di Stabia | Castello di Cisterna | Cercola | Cicciano | Cimitile | Comiziano | Crispano | Ercolano | Forio | Frattamaggiore | Frattaminore | Giugliano in Campania | Gragnano | Grumo Nevano | Ischia | Lacco Ameno | Lettere | Liveri | Marano di Napoli | Mariglianella | Marigliano | Massa Lubrense | Massa di Somma | Melito di Napoli | Meta | Monte di Procida | Mugnano di Napoli | Napoli | Nola | Ottaviano | Palma Campania | Piano di Sorrento | Pimonte | Poggiomarino | Pollena Trocchia | Pomigliano d’Arco | Pompei | Portici | Pozzuoli | Procida | Qualiano | Quarto | Roccarainola | San Gennaro Vesuviano | San Giorgio a Cremano | San Giuseppe Vesuviano | San Paolo Bel Sito | San Sebastiano al Vesuvio | San Vitaliano | Sant’Agnello | Sant’Anastasia | Sant’Antimo | Sant’Antonio Abate | Santa Maria la Carità | Saviano | Scisciano | Serrara Fontana | Somma Vesuviana | Sorrento | Striano | Terzigno | Torre Annunziata | Torre del Greco | Trecase | Tufino | Vico Equense | Villaricca | Visciano | Volla
**Jenni Tieaho** (s. 1969 Siuntio) on suomalainen kuvanveistäjä ja ympäristötaiteilija.

Tieaho kävi taidepainotteista Kaitaan lukiota vuosina 1987–1989 ja opiskeli Taidekoulu Maan ammattiin valmistavalla päivälinjalla (1995–1999). Hän on osallistunut yhteisnäyttelyihin vuodesta 1997 ja pitänyt yksityisnäyttelyitä vuodesta 2000. Tieahon teoksia kuuluu Suomen valtion taidekokoelmiin sekä Helsingin kaupungin, Helsingin diakonissalaitoksen ja Suomen Taideyhdistyksen kokoelmiin. Tieahon äiti on kuvanveistäjä Barbara Tieaho.

Tieaho teki Riihimäen taidemuseon edustalle kaksi kolmemetristä hevosaiheista veistosta osana *Yövieraat*-veistossarjaa. Hän on kuvannut hevosta voimaeläimekseen. Vuonna 2017 paljastettiin Korkeasaaressa, Helsingissä Tieahon harjateräksestä valmistama, tummaksi tervattu julkinen teos *Jylhyys Hiidenhirvi*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jenni Tieaho Alfred Kordelinin säätiö
2. 1 2  CV Jenni Tieaho
3. 1 2  Jenni Tieaho pystytti korkeat hevosveistokset Riihimäen taidemuseon pihalle Aamuposti

Aiheesta muualla
----------------

* Jenni Tieahon verkkosivut
* Jenni Tieaho Kansallisgallerian kokoelmissa
**KV57** on faarao Horemhebin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Hautaa on käytetty uudelleen kolmannella välikaudella 21. dynastian aikana.

Osa haudan maalauksista on halkeillut pahasti ja pudonnut lattialle. Osa maalauksista on entisöity. Vuonna 1994 tulvavesi valui hautaan ja vaikka suurin osa siitä jäi kaivohuoneeseen, osa pääsi myös syvemmälle alempiin hautakammioihin. Haudasta on löydetty muun muassa muumiointitarvikkeita, huonekaluja ja hautakalusteita, ihmisten ja kasvien jäännöksiä, koruja ja veistoksia.

Tutkimuksen historia
--------------------

* Edward Russell Ayrton (1908): löytö ja kaivaukset
* Theodore Davis (1912): kartoitus
* Harry Burton (1923): valokuvaus
* Service des Antiquités (1934): entisöinti
* Erik Hornung (1971): valokuvaus

Kuvia
-----

* Haudan 3D-malliHaudan 3D-malli
* Haudan seinämaalauksiaHaudan seinämaalauksia
* Haudan seinämaalauksia ja sarkofagiHaudan seinämaalauksia ja sarkofagi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  KV 57 (Horemheb) Theban Mapping Project.  Arkistoitu 29.9.2002. Viitattu 31.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KV57** Wikimedia Commonsissa

  

Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
KV56:sta löydetyt Seti II:n kultaiset korvakorut
**KV56** on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 19. dynastian ajalta. Se saattaa olla väliaikainen varasto, josta löydetyt esineet on tuotu sinne haudasta KV14, tai vaihtoehtoisesti Seti II:n lapsen hauta.

Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Edward Russell Ayrton vuonna 1908. Hauta on hiljattain tyhjennetty kiviromusta. Sieltä on löydetty muun muassa koruja, hautakalusteita, lehtikultaa ja astioita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  KV 56 (Unknown) Theban Mapping Project.  Arkistoitu 26.9.2008. Viitattu 31.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KV56** Wikimedia Commonsissa

  

Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
**Happy slapping** on Britanniasta alkunsa saanut ilmiö, jossa sivullista ja viatonta ihmistä satutetaan ilman ilmeistä syytä. Yleensä teko toteutetaan ryhmissä: yksi henkilö satuttaa uhria ja muut kuvaavat teon. Vaikka termi "slapping" viittaa läpsimiseen tai muuhun lievään pahoinpitelyn muotoon, tiedotusvälineet ovat käyttäneet termiä myös vakavampien rikosten, kuten tapon ja seksuaalisen hyväksikäytön, yhteydessä.

Tiedostusvälineet käyttivät termiä ensimmäisen kerran vuonna 2005, kun manchesterilaisen taidekoulun 16-vuotias opiskelija hakattiin ja jätettiin tajuttomaksi. Myöhemmin tekijät jakoivat kuvamateriaalia hyökkäyksestä muiden opiskelijoiden puhelimiin.

Vuonna 2007 Italia oli kieltämässä kännykän tuomista kouluun ilmiön takia, ja vuotta myöhemmin Kypros suunnitteli samanlaista lakiesitystä.

Katso myös
----------

* Knockout game

Lähteet
-------

1. ↑  'Happy slapping' gang members admit killing Ekram Haque  16.6.2010. BBC. Viitattu 14.7.2012. (englanniksi)
2. ↑  Sex attack phone girls detained  30.8.2007. BBC. Viitattu 14.7.2012. (englanniksi)
3. ↑  Mother rages at 'slap attackers'  19.5.2005. BBC. Viitattu 14.7.2012. (englanniksi)
4. ↑  Kotilainen, Samuli: Koulukiusaaminen toi kännykkäkiellon *tietokone.fi*.  19.3.2007. Viitattu 14.7.2012. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Moisio, Aleksi: Kypros suunnittelee kännykkäkieltoa kouluihin *digitoday.fi*.  7.7.2008. Viitattu 14.7.2012.
Testinukke heittoistuinkokeessa
Lentäjä pelastautuu heittoistuimella putoavasta F-16 hävittäjästä.**Heittoistuin** on lentokoneissa ja joissakin helikoptereissa käytössä oleva pelastautumisväline. Sitä käytetään, jos ilma-aluksesta tulee jostain syystä lentokyvytön. 

Heittoistuin on lentäjän tai matkustajan istuin, joka hätätilanteessa laukaistaan rakettimoottoreilla ulos koneesta. Ennen heittoistuimen laukeamista koneen kuomu irtoaa paineilman tai räjähdyspanosten vaikutuksesta tai pirstoutuu räjähdysaineen ansiosta istuimen tieltä. Maahan, tai joskus veteen, lentäjä laskeutuu laskuvarjon avulla. Laskuvarjon aktivoituessa painava istuin irtautuu ja putoaa alas vapaasti.

Heittoistuimia on useimmiten sotilaslentokoneissa. Istuimen lähtönopeus on suuri ja lentäjän vahingoittumisen mahdollisuus on olemassa. Siksi heittoistuimen aktivoituessa istuinvyöt kiristyvät, jotta lentäjä olisi mahdollisimman edullisessa asennossa ja tiukasti istuimessa kiinni. Istuimen poistuttua koneesta sen nopeutta ja kieppumista jarrutetaan ja vakautetaan vakautusvarjolla ennen pelastuslaskuvarjon aukeamista. Siksi tapahtumasta saattaa näkyä maasta käsin hetken aikaa, koneen hylyn lisäksi, kolme osaa: laskuvarjon varassa laskeutuva lentäjä, irtautunut vakautusvarjo ja vapaasti putoava istuin. Suomen Ilmavoimien mukaan heittoistuinhypyn jälkeen lentäjä useimmiten pystyy palaamaan palvelukseen. Istuimen liikkeelle lähtö ja mahdollinen koneen virheliike yhdistettynä suureen ilmavirran nopeuteen aiheuttavat niin suuria G-voimia, että lentäjä saattaa menettää tajuntansa. Muutkin loukkaantumiset ovat mahdollisia.

Historia
--------

Heittoistuimen keksivät saksalaiset toisen maailmansodan aikana. Sen kehitti Heinkel ja ensimmäinen lentokone, johon se asennettiin oli Heinkel He 280. Sarjamallina se asennettiin Messerschmitt Me 262 -suihkuhävittäjään. 

Joissakin potkurikoneissa, joiden nopeus oli huomattavan suuri – kuten Dornier Do 335 ja Hawker Sea Fury – oli myös heittoistuin.

Kuvasarja heittoistuimen toiminnasta
------------------------------------

* Heittoistuin normaaliasennossaHeittoistuin normaaliasennossa
* Heittoistuimen laukeaminenHeittoistuimen laukeaminen
* Heittoistuin ilmassaHeittoistuin ilmassa
* Laskuvarjon aukeaminen heittoistuimen lauettuaLaskuvarjon aukeaminen heittoistuimen lauettua
* Laskeutuminen laskuvarjon kanssaLaskeutuminen laskuvarjon kanssa

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen ilmavoimien lento-onnettomuuksista

Lähteet
-------

1. 1 2  Teemu Hallamaa, Yle Uutiset: Heittoistuimeen on turvauduttu lähes 30 kertaa *Yle.fi*.  13. marraskuuta 2013. Yle. Viitattu 15.11.2013. suomeksi
2. ↑  Martin-Baker: MK14 EJECTION SEATS *martin baker.com*. Viitattu 15.11.2013. englanniksi
3. ↑  Tuomo Björksten, Yle Uutiset: Heittoistuimella pelastautunut ex-lentäjä: "Keltainen välähdys vei näön ja tajun" *Yle.fi*.  13. marraskuuta 2013. Yle Kotimaa:  Yle. Viitattu 15.11.2013. suomeksi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Heittoistuin** Wikimedia Commonsissa
**4. panssaridivisioona** (ransk. *4e Division cuirassée*) oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä toisessa maailmansodassa vuonna 1940.

Perustaminen
------------

Yhtymä perustettiin 10. maaliskuuta 1940 Chatoussa. Sen kalustona oli Renault Char B1 ja Hotchkiss H-39 -panssarivaunuja.

Palvelus
--------

*Pääartikkeli: Taistelu Ranskasta*
Divisioona aloitti hyökkäyksen 17. toukokuuta Montcornet’n taistelussa, jossa se menestyksekkäästi työnsi saksalaisten ryhmitystä taaksepäin. Se joutui kuitenkin vetäytymään lähtöasemiinsa tuen ja ilmasuojan puutteen vuoksi. Tämän jälkeen divisioona siirtyi Abbevillen eteläpuolelle hyökätäkseen saksalaisten Aisne-joen taakse perustamia sillanpäitä vastaan. Divisioona osallistui Abbevillen taisteluun 28.–29. toukokuuta tavoitteenaan murtautua Dunkerqueta piirittävien saksalaisjoukkojen rintaman läpi liittoutuneiden joukkojen luokse.

Brittiläinen 51. Ylämaan divisioona vapautti 1. kesäkuuta panssaridivisioonan, joka ryhmittyi uudelleen Marseille-en-Beauvaisisin alueelle liittyen panssariosastoon, joka koottiin kenraali Charles Delestraintin alaisuuteen. Charles de Gaulle vapautettiin 6. kesäkuuta tehtävästä, jotta hän kykenisi siirtymään sotaministeriksi. Divisioonan komentajaksi tuli eversti Chaudesolle, joka luovutti komentajuuden seuraavana päivänä kenraali Pierre Jules de la Fontille.

Divisioona liitettiin 10. kesäkuuta Pariisin armeijaan ja 12. kesäkuuta X armeijakuntaan. Sen jälkeen se osallistui viivytystaisteluihin joukkojen vetäytyessä Loire joelle 12.–19. kesäkuuta. Tulitauko astui voimaan 26. kesäkuuta.

Organisaatio
------------

* 44. panssaripataljoona
* 19. panssaripataljoona
* 4. mekanisoitu jalkaväkipataljoona
* 24. panssaripataljoona
* 303. traktorivetoinen kenttatykistörykmentti
* 4. erillinen tykistöryhmä

Komentajat
----------

Divisioonan komentajina olivat:

* eversti Charles de Gaulle 17. toukokuuta - 6. kesäkuuta 1940
* eversti Chaudesolle 6. - 7. kesäkuuta 1940
* kenraali de la Font 7.-22. kesäkuuta 1940

Lähteet
-------

1. ↑  chars-francais.net

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:4e division cuirassée
**2. panssariprikaati** (ransk. *2e Brigade Blindée, 2e BB*) oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä, joka ylläpitää toisessa maailmansodassa vuonna 1943 perustetun ja Philippe Leclerc de Hautelocquen komentaman 2. panssaridivisioonan perinteitä.

Saint-Germain-en-Layeen sijoitettu prikaati kuului 1970 8. panssaridivisioonaan, jonka esikunta oli Compiègnessä samoin kuin kaksi mekanisoitua prikaatia. Vuoteen 1977 mennessä prikaati oli kuitenkin lakkautettu ja 2. panssaridivisioona muodostettu uudelleen. Maavoimien uudelleen organisoinnissa 1999 muutettiin 2. panssaridivisioona 2. panssariprikaatiksi.

Kokoonpano
----------

Prikaatiin, joka on liitetty 3. divisioonaan, kuului vuonna 2016 seitsemän rykmenttiä (pataljoonaa):

* 2. esikunta- ja viestikomppania Illkirch-Graffenstaden, jonka kalustona VAB
* 12. kyrassieerirykmentti Olivet, jonka kalustona 60 Leclerc taistelupanssarivaunua
* 501. panssarirykmentti Mourmelon-de-Grand, jonka kalustona 60 Leclerc taistelupanssarivaunua
* Tsadin tilapäisrykmentti Meyenheim, jonka kalustona VBCI
* 16. jääkäripataljoona Bitche, jonka kalustona VBCI
* 92. jalkaväkirykmentti Clermont-Ferrand, jonka kalustona VBCI
* 40. tykistörykmentti Suippes, jonka kalustona CAESAR-järjetelmä, joka varustettu 155 AUF1 kanuunoin ja 12 120 mm kranaatinheitintä
* 13. pioneerirykmentti Valdahon, jonka kalustona EBG, SOUVIM 2, Buffalo, VBHP, SPRAT ja EGRAP

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:2nd Armoured Brigade (France)

Lähteet
-------

1. ↑  defence.gouv.fr
**Lycée Askia Mohamed** on keskikoulu Malin pääkaupungissa Bamakossa. Se on yksi maan vanhimmista oppilaitoksista.

Lyseo on saanut alkunsa Joseph Gallienin Kayesiin perustamasta panttivankikoulusta, joka tarjosi opetusta afrikkalaisten päälliköiden ja arvohenkilöiden pojille. Se siirrettiin vuonna 1915 Bamakoon, jossa siitä tuli siirtomaahallinnon avustajia valmistanut ammattikoulu.

Ranskan Sudanin kuvernööri Henri Terrasson de Fougères rakennutti vuosina 1923–1924 koulurakennuksen, jossa avattiin yläalkeiskoulu. Kuvernöörin kuoltua vuonna 1931 se sai nimen École Terrasson de Fougères. Koulu sai yläkoulun statuksen vuonna 1946 ja vuonna 1950 siitä tuli Malin ensimmäinen lyseo. Pian tämän jälkeen perustettiin myös tekninen lyseo ja tyttölyseo. Koulu nimettiin songhaivaltakunnan hallitsijan Askia Mohammadin mukaan vuonna 1961. Sieltä on valmistunut lukuisia merkkihenkilöitä kuten Mamadou Konaté, Modibo Keïta, Seydou Badian Kouyaté, Baréma Bocoum, Mamadou Gologo, Soumaïla Cissé ja Ibrahim Boubacar Keïta.

Bamakon keskustassa Dar-Salamin kaupunginosassa sijaitseva lyseo on yksi Malin kulttuuriperintökohteista. Lukuvuonna 2009–2010 siellä oli 2 452 oppilasta, 108 opettajaa ja 46 luokkahuonetta.

Lähteet
-------

1. ↑  L’école des otages de Kayes *Libération Africa4*.  Arkistoitu 24.6.2020. Viitattu 22.6.2020.
2. 1 2  *Carte culturelle du Mali : esquisse d'un inventaire du patrimoine culturel national*, s. 120–121. Bamako: Ministère de la Culture du Mali, 2005. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Mamadou Sangare: Evaluation de la perception et des connaissances des élèves et enseignants vis-à-vis de la santé scolaire à Bamako *bibliosante.ml*.  2011. Viitattu 21.6.2020.
**1. mekanisoitu prikaati** (ransk. *1re brigade mécanisée, 1re BM*) oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka jatkoi toisessa maailmansodassa perustetun 1. panssaridivisioonan perinteitä.

Historia
--------

Ranskan maavoimien Saksassa olleiden joukkojen uudelleen järjestelyssä vuonna 1999 1. panssaridivisioona lakkautettiin. Divisioonan perinteet siirrettiin Chalons-en-Champagnessa perustetulle 1. mekanisoidulle prikaatille, joka osallistui operaatio Tridentiin Kosovossa vuonna 1999.

Prikaati lakkautettiin 21. heinäkuuta 2015.

Kokoonpano
----------

Prikaatiin kuului noin 5 700 henkeä, jotka oli jaettu kuuteen rykmenttiin ja kolmeen prikaatin yksikköön.

* 1. Spahirykmentti Valencessa, joka oli varustettu pyörin liikkuvin panssariajoneuvoin AMX 10 RC ja ERC 90
* 1. Tirailleur rykmentti Epinalissa, jonka kalustona VBCI
* 1. merijalkaväen tykistörykmentti Laonissa, jonka kalustona kaksitoista CAESAR haupitsia ja kuusitoista 120 mm RTF1 heitintä
* 402 tykistörykmentti Chalons-en-Champagnessa
* 3. pioneerirykmentti Charleville-Mezieres'ssä
* 1. esikunta- ja viestikommpania Chalons-en-Champagnessa
* tiedustelueskadroona
* tulenjohtopatteri

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:1st Mechanised Brigade (France)
**Derek Meddings** (1931–1995) oli brittiläinen erikoistehostesuunnittelija. Hän voitti Oscar-palkinnon elokuvan *Teräsmies* (1978) erikoistehosteista ja oli Oscar-ehdokas elokuvasta *Kuuraketti* (1979).

Meddings syntyi Lontoossa 15. tammikuuta 1931. Hän kävi taidekoulun ja aloitti uransa elokuvateollisuuden parissa 1940-luvun lopussa, jolloin hän oli mukana tekemässä elokuvien alkutekstejä. Meddings liittyi erikoistehostesuunnittelija Les Bowien mattamaalausryhmään. 1950-luvulla ryhmä työskenteli Hammer Film Productionsille. Meddings palkattiin tekemään Gerry Andersonin varhaisia televisiokäsinukkeohjelmia. Hän suunnitteli taustoja sarjaan *Four Feather Falls*, tehosteita sarjaan *Stingray* ja sai lopulta vapaat kädet sarjassa *Myrskylinnut*. Sarjasta ilmestyi elokuva *Myrskylinnut lähtövalmiina* vuonna 1966, minkä jälkeen Meddings osallistui näytellyn elokuvan *Matka auringon tuolle puolen* (1969) tehosteiden suunnitteluun. Hän teki vielä Anderssonin kanssa sarjoja *Captain Scarlet and the Mysterons* (1967) ja *UFO* (1970).

Meddings teki pienoismalleja James Bond -elokuviin *Elä ja anna toisten kuolla* (1973) ja *007 ja kultainen ase*. Hän oli myös mukana tekemässä pienen budjetin dinosauruselokuvaa *Maa, jonka aika unohti* ja ilmailuelokuvaa *Lentoässät*. Hän palasi Bond-elokuvien pariin elokuvassa *007 rakastettuni* (1977), johon hän suunnitteli jättitankkerin 20 metriä pitkän pienoismallin ja vastasi sen toteutuksesta sekä suunnitteli veden alla toimivan Lotus Espritin. Elokuvan *Teräsmies* (1978) erikoistehosteista Meddings voitti Oscar-palkinnon. Elokuvasta *Kuuraketti* (1979) hän oli Oscar-ehdokas. Hän suunnitteli erikoistehosteet elokuviin *Krull ja näkymätön vihollinen* (1983), *Haamuhotelli* (1988) ja *Batman* (1989). Meddingsin perustama erikoistehosteyhtiö Magic Camera Company tarjosi palveluitaan elokuviin *Supergirl* (1984), *Joulupukki* (1985) ja *Päättymätön tarina II – seuraava luku* (1990).

Meddings suunnitteli pienoismalleja elokuvaan *007 ja kultainen silmä*, mutta kuoli syöpään Lontoossa 10. syyskuuta 1995 kesken jälkituotannon. Elokuva omistettiin hänelle. Meddings oli naimisissa kahdesti ja hänellä oli kuusi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Young, Cy: Obituary: Derek Meddings  14.9.1995. Lontoo:  The Independent. Viitattu 29.1.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Cork, John & Collin Stutz: *James Bond -ensyklopedia*, s. 315. Uusi laajennettu painos. Suomentanut Raija Becks & Henrik Laine. Helsinki: Readme.fi, 2015. ISBN 978-952-321-031-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Derek Meddings (1931–1995) *Internet Movie Database*. Seattle:  Amazon.com.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**19. pioneerirykmentti** (ransk. *19e régiment du génie, 19e RG*) on Ranskan maavoimien 1. divisioonaan kuuluva pioneerirykmentti.

Historia
--------

Rykmentti on perustettu 1935 ja se kunniottaa afrikkalaisten pioneerien perinteitä. Toisessa maailmansodassa rykmentti osallistui Tunisian, Italian, Ranskan ja Saksan alueilla käytyihin taisteluihin. Sotien jälkeen se osallistui 1949–1954 Indokiinassa ja 1952–1962 Algeriassa käytyihin sotatoimiin. Vuonna 1964 rykmentti sijoitettiin Besançoniin, mistä käsin se on ottanut osaa entisen Jugoslavian alueella, Kosovossa, Libyassa, Norsunluurannikolla ja Afganistanissa käytyihin sotiin.

Kokoonpano
----------

Rykmenttiin kuuluu kaikkiaan kymmenen komppaniaa, joissa palvelee noin 1 500 sotilasta. Sen kalustona ovat VAB, EBG, EFA, EGAME, EGRAP ja erilaiset kuljetusvälineet.

Lähteet
-------

1. 1 2  defense.gouv.fr

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ranskan 19. pioneerirykmentti** Wikimedia Commonsissa
**Huumeisiin kuolleiden muistotilaisuuksia** järjestetään ympäri maata syksyisin pyhäinpäivän tienoilla. Tapahtumassa muistetaan huumeiden käytön seurauksena menehtyneitä ja sytytetään kynttilät heidän muistolleen.

Järjestäjinä eri paikkakunnilla on ollut esimerkiksi päihdetyötä tekeviä järjestöjä, julkisen puolen toimijoita ja seurakuntia. Helsingissä Huumeisiin kuolleiden muistotilaisuutta on järjestetty vuodesta 2000 lähtien. Ensimmäisenä vuonna Helsingin tilaisuutta olivat järjestämässä Omaiset Huumetyön Tukena ry (nykyinen Tukikohta ry) sekä Aseman lapset. Seuraavana vuonna mukaan tuli Irti Huumeista ry.

Muistotilaisuudella halutaan kunnioittaa huumeisiin kuolleiden ihmisten muistoa ja ottaa osaa läheisten ja omaisten suruun. Samalla tarjotaan läheisille mahdollisuus surra yhdessä muiden, saman kokeneiden kanssa. Päihdekuolemaan liittyvä suru on usein vaiettua ja arkaan aiheeseen voi liittyä häpeää ja muita vaikeita tunteita. Huumeisiin kuolleiden muistotilaisuudella pyritään murtamaan vaikeaan aiheeseen liittyvää häpeää, ja tarjotaan mahdollisimman monelle menetyksen kokeneelle läheiselle paikka, jossa suru saa tulla näkyväksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Haluaisitko järjestää omalla paikkakunnallasi huumeisiin kuolleiden muistotilaisuuden tänä syksynä? Ota yhteyttä, tarjoamme tukea ja materiaaleja *Tukikohta ry*.  22.5.2018.  Arkistoitu 7.9.2018. Viitattu 6.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* EHYT: EPT-järjestöverkosto: Huumekuolemaa on lupa surra *Ehkäisevän päihdetyön järjestöverkosto (EPT-verkosto)*.  7.11.2017. Viitattu 6.9.2018.
* Peltola, Satu: Kynttilät paloivat Vanhan kirkon portailla – Huumeisiin kuolleita muistettiin Tampereella *Aamulehti*.  4.11.2016.  Arkistoitu 6.9.2018. Viitattu 6.9.2018.
* Välikoski, Sinikka: Kynttilät syttyvät huumeisiin kuolleiden muistoksi Vaasassa *Pohjalainen*.  8.11.2016. Viitattu 6.9.2018.
* Tukikohta ry
* Sotkanet: Alkoholi- ja huumekuolleisuus 15 - 34-vuotiailla / 100 000 vastaavanikäistä
* The European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA) Finland Country Drug Report 2018
**Ranskan 5. panssaridivisioona** (ransk. *5e Division Blindée*) oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä, joka osallistui toiseen maailmansotaan sekä Algerian sotaan. Divisioona perustettiin uudelleen kylmän sodan aikana Saksassa.

Historia
--------

Divisioona perustettiin 1. toukokuuta 1943 Pohjois-Afrikassa 2. panssaridivisioonana komentajanaan kenraali Henri de Vernejoul. Divisioona nimettiin 5. panssaridivisioonaksi 9. heinäkuuta ja se liitettiin kenraali de Lattren komentamaan Vapaan Ranskan 1. armeijaan. Syyskuussa 1944 divisioona siirrettiin Provenceen ja se osallistui taisteluihin Vosgesin alueella kuten Kolmarin motin laukaisuun. Myöhemmin divisioona osallistui vielä Saksan alueella käytyihin taisteluihin.

Kylmässä sodassa vuodesta 1945 alkaen divisioona oli sijoitettuna Saksaan ja sen esikunta sijaitsi Landaussa. Sen pääosat siirrettiin Saksasta Algeriaan 1. huhtikuuta 1956, mutta osa sen yksiköistä jäi edelleen Saksaan. Vuonna 1961 divisioonaan kuuluivat:

* 1. panssarirykmentti
* 6. afrikkalainen ratsuväkirykmentti
* 19. ratsuväkipataljoona
* 20. ratsuväkipataljoona
* 21. algerialainen kiväärirykmentti
* I/64 tykistörykmentti
* II/64 tykistörykmentti

Algerian taisteluiden päätyttyä divisioona lakkautettiin 15. toukokuuta 1962.

Divisioona muodostettiin uudelleen Landaussa Saksassa 1978 osana II armeijakuntaa, jonka esikunta oli Baden-Badenissa. Ranskan Saksaan sijoitettuja joukkoja supistettiin kylmän sodan päättyessä ja divisioona lakkautettiin 30. kesäkuuta 1992.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:5th Armored Division (France)
**Derick S. Thomson**, gaeliksi **Ruaraidh MacThòmais** (5. elokuuta 1921 – 21. maaliskuuta 2012) oli skotlantilainen runoilija, kustantaja, leksikografi, professori ja kirjailija. Hän oli suorittanut yliopillisia tutkintoja, MA, BA, tohtori ja hän oli FRSE, FBA. Hän oli alun perin kotoisin Lewisin saarelta, mutta asui suuren osan elämäänsä Glasgowissa, jossa hän oli kelttiläisen kulttuurin professori Glasgow'n yliopistossa 1963–1991. Hän perusti kustannusyhtiön Gairm ja saman nimisen aikakauslehden, joka oli pitkäaikaisin iirinkielinen lehti. Se ilmestyi hänen toimittamanaan yli viisikymmentä vuotta. Lehti on myöhemmin lakkautettu, ja sen tilalle on perustettu Gath. Hän oli Scottish Poetry Libraryn kunniapuheenjohtaja ja Fellow of the Royal Society of Edinburgh ja British Academyn jäsen. Kesäkuussa 2007 hän vastaanotti Glasgow'n yliopiston myöntämän arvonimen.

Aiheesta muualla
----------------

* Scottish Poetry Library entry (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* BBC Bio - Làrach nam Bàrd has a picture (englanniksi)
* Audio clip: obituary and tributes to Thomson

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Derick Thomson
Lydia Baxter
**Lydia Odell Baxter** (2. syyskuuta 1809, Petersburg, New York, Yhdysvallat – 23. tammikuuta 1874 New York) oli yhdysvaltalainen runoilija, Petersburgin baptistiseurakunnan jäsen.

Elämä ja työ
------------

Baxter koki herätyksen kuultuaan baptistisaarnaajan Eben Truckerin saarnaavan. Hän oli perustamassa Petersburgin baptismiseurakuntaa. Myöhemmin hän muutti New Yorkiin. Hänen kotinsa oli monien vierailevien saarnaajien ja evankelistojen tukikohtana, vaikka hän itse oli sairaanloinen. Hän julkaisi runojaan 1855 ilmestyneessä *Gems by the wayside, a vol­ume of de­vo­tio­nal po­et­ry* -kirjassa. Viisi hänen kirjoittamaansa laulua julkaistiin Ira D. Sankeyn "*Sacred Songs and Solos"* kirjassa 1873, niiden joukossa tunnetuin laulunsa on "There is a gate that stands ajar". Siihen liittyy Silas Jones Vailin 1872 tekemä sävelmä.

Laulu on suomeksi seuraavissa kokoelmissa.

Hengellisiä lauluja ja virsiä 202 "Nyt tiedän portin avoimen, Mi kultasaliin johtaa" (Suom. Olli Vuorinen 1876) 

Siionin Kannel 1999 326 "Nään portin, oi se auki on ja rauhan asunnoista" (Suom. Olli Vuorinen 1876, uud. Lauri Thurén) 

Pelastusarmeijan laulukirja (1990) 45 "Mä portin tiedän avoimen, se kultasaliin johtaa".

Ruotsin kirkon virsikirja 223 "On portti auki. Katsokaa: se hohtaa kirkkautta" (Suom. Pekka Kivekäs 1997).

Lähteet
-------

1. ↑  Lydia Odell Baxter *hymnology.hymnsam.co.uk*. Viitattu 10.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken Band 2 Psalmerna 205-429.*, s. 57. Wessmans musikförlag AB Visby ISBN 978-91-877-052-0, 2017. (ruotsiksi)
3. ↑  *Pelastusarmeijan laulukirja*. Pelastusarmeija. Päämaja 
Pelastusarmeija 1990, 1990.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ranskan 1. armeija** (ransk. *Ière Armée*) oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka osallistui ensimmäiseen ja toiseen maailmansotaan. Armeija oli aktiivinen myös kylmän sodan aikana.

Ensimmäinen maailmansota
------------------------

*Pääartikkeli: Ensimmäinen maailmansota*
1. armeija muodostettiin elokuussa 1914 ja sen ensimmäiseksi komentajaksi nimitettiin kenraali Auguste Dubail. Armeija sijoitettiin rintamalle Belfortin ja Mirecourt–Lunéville-linjan välille ja sen päämaja Epinaliin. Se otti osaa hyökkäykseen Lothringenin alueelle tarkoituksenaan vallata Saarburg, mutta Baijerin kruununprinssi Rupprechtin komentama Saksan 6. armeija löi sen takaisin. Tämän jälkeen armeija kävi lähinnä juoksuhautasotaa ja sen johdossa kierrätettiin useita kenraaleja. Armeija osallistui muun muassa Passchendaelen taisteluun 1917.

Toinen maailmansota
-------------------

*Pääartikkeli: Toinen maailmansota*
Armeija perustettiin 27. elokuuta 1939, se alistettiin suoraan yleisesikunnalle. Armeija liitettiin 1. lokakuuta Ranskan 1. armeijaryhmään.

### 1940

Saksa hyökkäsi Ranskaan ja Alankomaihin 10. toukokuuta 1940. 1. armeija siirrettiin Pohjois-Ranskaan brittiläisen siirtoarmeijan tueksi. Armeija jäi Dunkerquen alueella Lillessä mottiin ja se antautui saksalaisille 29. toukokuuta 1940. Vain pieni osa armeijasta onnistui evakuoimaan Englannin kanaalin yli Isoon-Britanniaan jatkaakseen taistelua myöhemmin.

### 1944–1945

Jean de Lattre de Tassignyn johtama armeija B osallistui operaatio Dragooniin, joka oli liittoutuneiden maihinnousu Etelä-Ranskaan elokuussa 1944. Syyskuussa armeija B nimettiin uudelleen 1. armeijaksi. Se muodosti liittoutuneiden joukkojen oikean sivustan edeten kohti Saksaa Sveitsin rajan myötäisesti. Tammikuun alussa 1945 se osallistui Saksan viimeisen länsirintaman hyökkäysoperaation Nordwindin torjumiseen.

Komentajat
----------

Armeijankomentajina olivat:

* armeijankenraali Georges Maurice Jean Blanchard 27. elokuuta 1939 – 24. toukokuuta 1940
* armeijankenraali René Prioux 24. – 29. toukokuuta 1940 klo 12.45 (antautui esikunnassaan Steenwerckissä)

Sodan jälkeen
-------------

1980-luvun lopulla 1. armeijan esikunta oli Strasbourgissa, jolloin siihen kuuluivat Metzissä I, Baden-Badenissa II ja Lillessä III armeijakunta sekä armeijajoukkoja. Lisäksi armeijan alaisuuteen kuuluivat St. Germain-en-Layeen sijoitetut Ranskan nopean toiminnan joukot ja kuusi sotilasaluetta. Armeijan vastuulla olivat myös Ranskan plutoniumvarastot. III armeijakuntaan kuului Maillyyn sijoitettu 4. tykistörykmentti, jonka kalustona kuusi Pluton SSM -ohjusjärjestelmää.

Lähteet
-------

* Sharp, Lee: *The French Army 1939-1940 Organisation : Order of Battle : Operational History Volume I*. Lee Sharp (1. painos The Military Press 2002), 2001. ISBN 0-85420-321-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Sharp, Lee s. 52
2. 1 2  Sharp, Lee s. 54
3. ↑  Bauer, Eddy s. 244
4. ↑  Nato joukot 1989
Derevan viidennes. Novgorodin viidennekset.
**Derevan viidennes** (ven. Дере́вская пяти́на, *Derevskaja pjatina*) oli yksi viidestä alueesta, joihin Novgorodinmaa jaettiin 1400-luvun lopulta lähtien aina 1700-luvun alkuun saakka. Se rajoittui lännessä Lovatjokeen ja Ilmajärveen sekä pohjoisessa ja koillisessa Mstajokeen.

Viidennes mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1495 verokirjassa, mutta nimitys *Dereva* tunnetaan jo huomattavasti aikaisemmin. Historioitsija Konstantin Nevolin olettaa sen perustuvan alueen metsäiseen luontoon. Vuonna 1495 Derevan viidenneksessä oli 67 pogostaa ja kolme kaupunkia: Holm, Deman ja Kursk (nykyinen Selejevon kunnan Kursko). 1500-luvun loppupuolella viidennes jakautui pohjoiseen ja eteläiseen puoliskoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona *dic.academic.ru*. Viitattu 4.7.2013. (venäjäksi)

**Novgorodin viidennekset**
Bežetskin viidennes • Derevan viidennes • Šelonin viidennes • Vatjan viidennes • Äänisen viidennes
|  |  |
| --- | --- |
| 
 | 
 |

**Luolamadonna** tarkoittaa kahta maalausta, joiden sommittelu on lähes identtinen. Maalaukset ovat ainakin suurelta osin Leonardo da Vincin maalaamia.*lähde?* Ne sijaitsevat Louvressa Pariisissa ja toinen National Galleryssä Lontoossa.

Louvren maalaus on todennäköisesti ensimmäinen kahdesta Luolamadonnasta ja noin 8 cm korkeampi kuin Lontoon versio. Ensimmäinen varma merkintä maalauksesta on vuodelta 1625, jolloin se kuului Ranskan kuninkaalliseen kokoelmaan. Maalaus on hyvä esimerkki Leonardon sfumato-tekniikasta.*lähde?*

National Galleryssa olevan maalauksen tilasi milanolainen Neitseellisen syntymän veljeskunta. Suuren osan siitä maalasivat avustajat, mahdollisesti Predisin veljekset. Sen oli tarkoitus täyttää suuri ja moniosainen alttaritaulu, joka oli jo rakennettu. Maalauksessa on kuvattu apokryfinen hetki Kristuksen lapsuudesta, kun Johannes Kastaja tapasi lapsena hänen perheensä tiellä Egyptiin. Leonardon maalaamassa kohtauksessa Johannes tunnustaa Jeesus-lapsen Kristukseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Wasserman, Jack: *Leonardo da Vinci*. Abrams, 1975. ISBN 0-8109-0262-1.
2. ↑  The Mysterious Virgin National Gallery, London.  Arkistoitu 15.10.2007. Viitattu 11.5.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Luolamadonna National Galleryn sivuilla
* Luolamadonna Louvren sivuilla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luolamadonna** Wikimedia Commonsissa
**Huumeinen elämä** (*Ett anständigt liv*) on Stefan Jarlin käsikirjoittama, tuottama ja ohjaama ruotsalainen dokumenttielokuva vuodelta 1979. Se on Jarlin toinen elokuva syrjäytyneistä ystävistään, ensimmäinen oli vuosikymmen aiemmin valmistunut dokumentti teini-ikäisistä pojista nimeltä *Dom kallar oss mods* (1968). 1970-luvun mittaan siinä esiintyneiden nuorten miesten syrjäytyminen on pahentunut ja päihderiippuvuus edennyt hasiksesta ja morfiinista heroiiniin.

Elokuva koostuu haastatteluista, edellisen elokuvan kohtausten takaumamaisesta käytöstä sekä dokumentaarisesta kuvamateriaalista miesten kiertelystä asemilla, putkassa, rahanhankintakeikoilla ja päihdehuollossa, Päähenkilöinä ovat "Stoffe" Svensson ja tätä vähän paremmin selviytynyt Kenta, sekä molempien naisystävät, lapset ja vanhemmat.

Elokuva herätti edeltäjänsä tavoin Ruotsissa yhteiskunnallista keskustelua syrjäytymisestä, joka ei koskenut vain maahanmuuttajia vaan Jarlin osoittaman näkökulman mukaan myös syntyperäisiä ruotsalaisia.

Samoja ihmisiä seurasi vielä vuonna 1993 valmistunut *Kapinallisten perintö* (Det sociala arvet) ja lyhytelokuva *Epilog* (2006), joka päätti Jarlin neliosaiseksi muodostuneen "trilogian".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tukholmalainen kuolemantanssi.  *Helsingin Sanomat*, 16.2.1980, s. 14. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Uunitoukka** (*Thermobia domestica*, joskus myös *Thermophila furnorum* tai *Lepismodes inquilinus*) on pieni toukkasukahäntäisiin kuuluva haittaeläimenä pidetty hyönteinen, jota esiintyy ympäri maailman. Uunitoukan ruumis on noin 8 mm, ja sen kokonaispituus voi olla jopa 20 mm. Se muistuttaa yleisempää sokeritoukkaa, mutta se on sitä hieman suurempi, tummemman värinen ja leveämpi ja sen sivuilla on keltaista karvaa.

Uunitoukat viihtyvät korkeissa lämpötiloissa ja vaativat jonkin verran kosteutta. Siksi ne ovat yleisiä muun muassa leipomoiden lämmityslaitteiden ja uunien läheisyydessä. Ulkosalla uunitoukkia voi löytää lämpimiltä seuduilta kivien, lehtiaineksen ja muun bioaineksen alta. Suomessa uunitoukkaa on tavattu 1930-luvulta lähtien, mutta se on selkeästi sokeritoukkaa harvinaisempi. Asuintaloissa se on suhteellisen harvinainen, koska se tarvitsee lisääntyäkseen korkeita lämpötiloja.

Uunitoukat syövät laajalti erilaisia hiilihydraatteja ja tärkkelyspitoisia aineita, kuten jauhoja ja kirjojen liimaa. Yksilöt kykenevät selviämään vuodenkin ilman ravintoa. Uunitoukat ovat sukulaisensa sokeritoukan tavoin enimmäkseen harmittomia, joskin ne voivat sotkea ruokia, vahingoittaa papereita ja tahria vaatteita. Uunitoukkia on aikoinaan voinut olla suuria populaatioita kartonkitehtaissa, joissa on käytetty tärkkelyspitoisia liima-aineita. Se voi syödä myös puuvillaa, silkkiä ja viskoosia.

Uunitoukkanaaraat alkavat munia 1½−4½ kuukauden ikäisinä, jos lämpötila on noin 32–41 °C. Uunitoukat kuoriutuvat nymfeiksi 12–13 päivän jälkeen ja niiden kehittyminen täysikasvuisiksi voi kestää 4 kuukautta. Uunitoukkia voi siis kehittyä useampia sukupolvia vuoden mittaan ja se muodostaa esiintyessään isoja populaatioita. Uunitoukkaa voidaan torjua pyretriinisumutteilla.

Lähteet
-------

1. ↑  T. Hakbijl: Identification and Advisory Services in Entomology Zoological Museum Amsterdam. Viitattu 14.2.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Jarmo Holopainen: Sisätilojen tuholaiset  24.9.2001. Itä-Suomen yliopisto. Viitattu 14.2.2010.
3. 1 2 3  Robin McLeod: Species Thermobia domestica - Firebrat *bugguide.net*.  12.11.2005. Iowa State University. Viitattu 14.2.2010. (englanniksi)
4. ↑  Olsen, Lars-Henrik; Sunesen, Jakob: *Pikkuötökät talossa ja puutarhassa*, s. 217. Suomentanut Kaaro, Jani. Helsinki: Gummerus, 2006. ISBN 951-20-6769-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Uunitoukka (*Lepismodes inquilinus*)
* Vieraslajit: Uunitoukka (*Lepismodes inquilinus*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1069416
* Wikispecies: Thermobia domestica
* AFD: Thermobia\_domestica
* BioLib: 97129
* BOLD: 28308
* BugGuide: 37116
* EoL: 1022756
* EPPO: THRMDO
* EUNIS: 96702
* Fauna Europaea: 91568
* Fauna Europaea (new): 771be247-d6c9-4504-8385-27a2ac3a685b
* GBIF: 1421105
* iNaturalist: 261301
* IRMNG: 10704161
* ITIS: 99224
* NBN: NHMSYS0001386477
* NCBI: 89055

 |

 |
Ioánnina-saari  
Νησί ΙωαννίνωνIoánnina-saari.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
39°40′39″N, 20°52′28″E, IoánninaIoánnina, EpeirosKreikka |
| Vesialue | 
Pamvótida |
| Pinta-ala | 
0,2 km² |

Väestö| Asukasluku | 
219 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ioánnina-saari** (kreik. Νησί Ιωαννίνων, *Nisí Ioannínon*, kath.kreik. Νήσος Ιωαννίνων, *Nísos Ioannínon*) on pieni saari, joka sijaitsee Pamvótida-järvessä Ioánninan kaupungin edustalla Epeiroksessa Kreikassa. Sen pinta-ala on noin 0,2 neliökilometriä ja asukasluku 219 (vuonna 2011). **Nisí Ioannínon** (kreik. Νησί Ιωαννίνων) on myös saaressa oleva kylä, Ioánninan kunnan kunnallisyksikkö (virallisesti Δημοτική Ενότητα Νήσου Ιωαννίνων, *Dimotikí Enótita Nísou Ioannínon*) sekä entinen itsenäinen kyläkunta.

Ioánnina-saaren rantaa.
Ioánnina-saari sijaitsee Pamvótida-järven pohjoisosassa noin 170 metrin etäisyydellä mantereesta. Se on Kreikan ainoa järvessä sijaitseva asuttu saari Ágios Achílleioksen ohella. Saarella ei ole varsinaista nimeä, ja sitä kutsutaan yleensä vain nimellä *To Nisí* ("Saari"). Asutus sijaitsee pääosin saaren pohjoispäässä. Saarelle on veneyhteys Amfithéan kylästä.

Saari asutettiin bysanttilaisella ajalla 1200-luvulla. Ensimmäiset asukkaat olivat munkkeja, ja tuolloin saarelle perustettiin kaksi siellä edelleen olevaa luostaria, Filanthropinosten Pyhän Nikolaoksen luostari (*Moní Agíou Nikoláou Filanthropinón*) ja Dilioksen eli Strategopoulosten Pyhän Nikolaoksen luostari (*Moní Ntíliou í Stratigópoulou*). Luostariyhdyskunta kukoisti erityisesti 1500-luvulla. Tuolloin perustettiin viisi muuta luostaria, Methodioksen Pyhän Nikolaoksen luostari (*Moní Agíou Nikoláou Methodíou*), Johannes Kastajan luostari (*Moní Prodrómou*), Pyhän Panteleimonin luostari (*Moní Panteleímona*), Vapahtajan kirkastumisen luostari (*Moní Metamórfosis tou Sotíra*) sekä Profeetta Elian luostari (*Moní Profíti Ilía*).

Ali pašša murhattiin saarella vuonna 1822. Saarella on tälle omistettu museo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3 4  The island of Ioannina *Visit Greece*. Viitattu 19.9.2016.
3. 1 2  Nissi, Island, Ioannina *Greek Travel Pages*. Viitattu 19.9.2016.
4. ↑  Island of Ioannina *Like a Local*. Viitattu 19.9.2016.
5. 1 2  The Unnamed Island of Ioannina Lake *Greek Reporter*. Viitattu 19.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ioánnina-saari** Wikimedia Commonsissa
**Margaretha Zetterberg** (myös nimellä *Greta Setterberg*, 1733–1803) oli suomalainen kehruumestaritar ja kehruun opettaja.

Margaretha Zetterberg oli kehruumestaritarkollegojensa Elisabeth Forsell ja Maria Öberg kanssa Suomen ensimmäisiä virallisen ammattitutkinnon suorittaneita, hyväpalkkaisia naisia sekä naisten ammattikoulutuksen pioneereja, jotka levittivät rukilla kehruun taitoa ympäri Suomen siihenastisen värttinällä tapahtuneen kehruun korvaamiseksi ja langan laadun parantamiseksi.

Porvoolainen Zetterberg sai oppinsa ruotsalaissyntyiseltä Elisabeth Forsellilta, joka toimi aluksi Turun seudulla ja sitten Porvoossa kunnes muutti takaisin Ruotsiin. Tämän jälkeen porvoolaiset lähettivät Zetterbergin Tukholmaan saamaan lisää kehruuoppia. Menestynyt mestaritar palasi Porvooseen ja toi Suomeen uusimpia villan ja pellavan käsittelytekniikoita. Hän meni naimisiin, muttei ole tietoa jatkoiko hän työskentelyä kehruun parissa sen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ijäs, Ulla: Toimivat ja tuntevat 1700-luvun naiset, arvio Kirsi Vainio-Korhosen kirjasta *Suomen herttuattaren arvoitus. Suomalaisia naiskohtaloita 1700-luvulta*, Ennen ja nyt -verkkojulkaisu 4.5.2010. Viitattu 18.1.2017.
2. ↑  / Margaretha Zetterberg *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Suomen herttuattaren arvoitus - Suomalaisia naiskohtaloita 1700-luvulta (Arkistoitu – Internet Archive), kirjan esittely Antikka.net-sivustolla. Viitattu 18.1.2017.

Kirjallisuutta
--------------

* Vainio-Korhonen, Kirsi: *Suomen herttuattaren arvoitus. Suomalaisia naiskohtaloita 1700-luvulta*. Edita Publishing Oy, Helsinki, 2009, ISBN 9789513754617

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Patrick Kenniff** (28. syyskuuta 1865 New South Wales, Australia – 12. tammikuuta 1903 Queensland, Australia) oli australialainen lainsuojaton (*bushranger*), joka oleili Queenslandin alueella veljensä Jamesin (1869–1940) kanssa. He toimivat pääasiassa karja- ja hevosvarkaina, mutta myöhemmin veljekset todettiin syyllisiksi murhaan, jonka seurauksena Patrick hirtettiin Boggo Road Gaolin vankilassa. Veljeksiä pidetään Australian viimeisinä bushrangereina.

Elämäkerta
----------

Veljekset saivat tuomion karjavarkauksista vuonna 1881 pohjoisen New South Walesin alueella, jonka jälkeen Patrick ja James muuttivat isänsä kanssa Queenslandin alueelle, kahden nuoremman veljen Thomasin ja Johnin muuttaessa myöhemmin perästä. Perhe hankki haltuunsa laidunmaan Warregon alueelta. Yhdessä muiden karjavarkaiden kanssa Patrick ja James varastivat karjaa ja hevosia lähialueen karjatiloilta. Molemmat veljekset saivat vankilatuomioita varkauksista. Toiminnan seurauksena Warregon alueelle pystytettiin poliisiasema.

Veljekset omaksuivat jatkossa aggressiivisemman tyylin varkauksilleen ja olivat aseistautuneita. Erityisesti *Carnarvon*-tilalta varastettiin hevosia ja karjaa ja tilan omistaja Albert Christian Dalke oli erityinen vihamielisyyksien kohde. Vuonna 1902 maastosta löytyi Dalken sekä konstaapeli George Doylen palaneet ruumiit. Vahva epäilys oli Patrick ja James Kenniffien osallisuudesta murhiin. Veljesten päästä luvattiin 1 000£ palkkio, ja heidät saatiin kiinni suuren etsintäoperaation päätteeksi 23. kesäkuuta 1902.

Patrick sekä James tuomittiin kuolemanrangaistuksella, mutta täytäntöönpano viivästyi. Patrick teloitettiin 12. tammikuuta 1903 ja hänet haudattiin eteläisen Brisbanen hautausmaalle. Jamesin tuomio muutettiin elinkautiseksi, jota hän kärsi 12 vuotta ennen vapautumistaan. James kuoli syöpään 8. lokakuuta 1940.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kenniff, Patrick (1863–1903) Australian Dictionary of Biography. Viitattu 22.4.2016. (englanniksi)
2. ↑  The last bushranger in Queensland : James Kenniff (1940) boggoroadgaol.com. Viitattu 22.4.2016. (englanniksi)
3. ↑  Patrick and James Kenniff: Australia's last bushrangers John Oxley Library. Viitattu 22.4.2016. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |

 |
**Ioánnis Grívas** (kreik. Ιωάννης Γρίβας, 23. helmikuuta 1923 Káto Tithoréa, Kreikka – 27. marraskuuta 2016 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen juristi. Hän toimi virkaatekevänä Kreikan pääministerinä 12. lokakuuta 1989 – 23. marraskuuta 1989.

Elämä ja ura
------------

Grívas syntyi keskisen Kreikan Káto Tithoréassa vuonna 1923. Hän opiskeli oikeustiedettä Ateenan yliopistossa ja toimi tämän jälkeen tuomarina. Hänestä tuli Kreikan korkeimman oikeuden puheenjohtaja vuonna 1989.

Grívaksesta tuli virkansa ansiosta virkaatekevä pääministeri lokakuussa 1989 Tzannís Tzannetákiksen johtaman hallituksen erottua. Grívaksen hallitus johti maan marraskuun 1989 parlamenttivaaleihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Διατελέσαντες Πρωθυπουργοί Ελληνική Δημοκρατία - Ο Προθυπουργός. Viitattu 3.9.2018.

Kreikan kolmannen tasavallan (1974–) pääministerit
Konstantínos Karamanlís (1974–1980) ·
Geórgios Rállis (1980–1981) ·
Andréas Papandréou (1981–1989) ·
Tzannís Tzannetákis (1989) ·
Ioánnis Grívas (1989) ·
Xenofón Zolótas (1989–1990) ·
Konstantínos Mitsotákis (1990–1993) ·
Andréas Papandréou (1993–1996) ·
Konstantínos Simítis (1996–2004) ·
Kóstas Karamanlís (2004–2009) ·
Geórgios Andréas Papandréou (2009–2011) ·
Loukás Papadímos (2011–2012) ·
Panagiótis Pikramménos (2012) ·
Antónis Samarás (2012–2015) ·
Aléxis Tsípras (2015) ·
Vasilikí Thánou (2015) ·
Aléxis Tsípras (2015–2019) ·
Kyriákos Mitsotákis (2019–2023) ·
Ioánnis Sarmás (2023) ·
Kyriákos Mitsotákis (2023–) ·
**Uumajan yliopiston kirjasto** (ruots. *Umeå universitetsbibliotek*, UmUB) on kirjasto Uumajassa, Ruotsissa. Se on Norlannin suurin akateemisen tutkimuksen kirjasto. Sen pääasialliset käyttäjät ovat tutkijat, opettajat sekä Uumajan yliopiston opiskelijat. Kirjastorakennus valmistui vuonna 1968 yliopiston kampukselle. Vuonna 2012 kirjastossa oli 111 työntekijää ja siellä vieraili vuoden aikana yli 900 000 kävijää.

Kirjastossa on kirjoja, aikakauslehtiä, sanomalehtiä, väitöskirjoja, pienpainatteita ja arkistoasiakirjoja sekä painetussa että sähköisessä muodossa. Lisäksi kirjasto tarjoaa pääsyn useisiin tietokantoihin. UmUB koostuu tällä hetkellä neljästä kirjastosta: yliopiston kirjasto (UB), lääketieteellinen kirjasto (MB), UB taidekampus ja UB Örnsköldsvik.

Lähteet
-------

1. ↑  Universitetsbiblioteket *umu.se*. Umeå universitet.  Arkistoitu 4.5.2014. Viitattu 4.5.2014. (ruotsiksi)
2. 1 2  About *ub.umu.se*. Umeå University Library. Viitattu 4.5.2014. (englanniksi)
3. ↑  Library Stats (2012) *ub.umu.se*. Umeå University Library. Viitattu 4.5.2014. (englanniksi)
4. ↑  Sök *umu.se*. Umeå universitet. Viitattu 4.5.2014. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Uumajan yliopiston kirjasto