recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Matti Voutilainen** (18. tammikuuta 1932 – 9. helmikuuta 1970) oli suomalainen klarinetisti.

Voutilainen syntyi sotilaskapellimestarin pojaksi. Hän aloitti opintonsa Mikkelin orkesterikoulussa opettajanaan soittajaylikersantti Matti Saarikettu. Vuosina 1947–1950 Voutilainen sai opetusta Kusti Aerilalta ja kävi puolustusvoimien Soitto-oppilaskoulun kurssin nro 10, josta hänet siirrettiin soittaja-aliupseerina jalkaväkirykmentin 5 soittokuntaan. Syksyllä 1949 Voutilainen voitti puolustusvoimien soittomestaruuden, sai Suomen Muusikkojen liiton stipendin ja esiintyi Mikkelin musiikinystäväin yhdistyksen solistina. Tuolloin hän tulkitsi Tiitus Mäntysen johdolla Carl Maria von Weberin Fantasian oopperasta *Taika-ampuja*.

Voutilainen tuli valituksi Tampereen kaupunginorkesterin sooloklarinetistiksi kaudelle 1952–1953. Hän esiintyi heti kauden alussa solistina Wolfgang Amadeus Mozartin *Klarinettikonserton* ensimmäisessä osassa. Voutilainen siirtyi vuonna 1953 Radion sinfoniaorkesteriin, jossa hän soitti, kunnes kuoli 38-vuotiaana. Hän esiintyi erittäin aktiivisesti moderneimmissa kamarimusiikkiteoksissa. Näihin kuuluivat Paavo Heinisen kvintetto op. 7 ja Anton Webernin kvartetto op. 22. Avantgardistisuudellaan tällaiset teokset poikkesivat vahvasti siitä, mihin ajan muusikot ja yleisö olivat tottuneet.

Voutilaisen soittoa on äänitettynä Ylen arkistoissa, ja hänen soittoaan julkaistiin Suomen Klarinettiseuran levyllä *Päivän pilkahduksia* (2013).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olli-Pekka Tuomisalo: Näkymättömät puurtajat. Aviador Kustannus, 2020 ISBN 978-952-7347-55-3
2. ↑  Jorma Panulan sävelteoksia Yle Areena: Musiikkistudio 10.8.2020, viitattu 21.1.2023
3. ↑  Päivän pilkahduksia Finna, viitattu 21.1.2023
**Karýtaina** (kreik. Καρύταινα) tai **Karítaina** (Καρίταινα), antiikin **Brenthe** (m.kreik. Βρένθη), on Kreikan kylä, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa. Se kuuluu hallinnollisesti Megalópolin kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Aiemmin kylä kuului Górtynan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Megalópolin kunnan Górtynan kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 232 (vuonna 2011).

Karýtainan kylää ja linna.
Karýtaina sijaitsee vuoristossa noin 580 metrin korkeudessa, noin 20 kilometriä luoteeseen Megalópolin kaupungista ja noin 54 kilometriä länteen Trípolista. Kylän eteläpuolella virtaa Alfeiós-joki ja pohjoispuolella Loúsios-joki. Karýtaina on rakennettu kukkulalle keskiaikaisen linnan ympärille. Kylän rakennuskanta on perinteistä ja koostuu kaksi- ja kolmikerroksisista kivitaloista, joista monet ovat 1800-luvulta. Karýtaina oli lakkautetun Górtynan kunnan kuntakeskus.

Antiikin aikana Karýtainan paikalla sijaitsi Brenthen kaupunki. Sen akropolis eli linnavuori sijaitsi oletettavasti myöhemmän linnan paikalla, joka oli mahdollisesti linnoituksena myös bysanttilaisella ajalla. Karýtainan linnan rakennutti Geoffroy de Briel frankkivallan aikana noin vuonna 1245. Se oli yksi Peloponnesoksen merkittävimmistä linnoituksista keskiajalla ja osmanivallan ajalla. Kylässä käytiin Karýtainan taistelu 27. maaliskuuta 1821. Se oli Kreikan vapaussodan ensimmäisiä taisteluita, ja kylän linna ensimmäinen turkkilaisvallan alta vapautettu linnoitus.

Linnan lisäksi kylässä on lukuisia bysanttilaisia kirkkoja. Kylän lähellä Megalópolin suunnassa on frankkien rakennuttama 50 metriä pitkä ja kuusi kaarta käsittävä silta 1200-luvulta.

Karýtaina muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Καριταίνης, *Topikí Koinótita Karitaínis*), johon kuuluvat varsinaisen Karýtainan kylän lisäksi kylät Kalyvákia ja Karvounáris. Koko yhdyskunnan väkiluku on 274.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 21.9.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Karytaina *Web Greece*. Viitattu 23.11.2016.
3. ↑  Smith, William: "Brenthe", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Castle of Karytaina *Kastrologos - Castlels of Greece*. Viitattu 23.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karýtaina** Wikimedia Commonsissa
**36 000 päivää Oulussa** on suomalainen Yleisradion tuottama vuonna 1969 valmistunut televisiodokumenttielokuva. Dokumentin on käsikirjoittanut ja ohjannut Eeli Aalto.

Sisältö
-------

Elokuvassa vertaillaan Ouluun liittyviä vanhoja valokuvia 1960-luvun lopun kaupunkiin. Lisäksi se sisältää kuvaa luonnosta kaupungin ympäriltä. Dokumentissa esiintyy myös professori Eero Järventaus, joka kertoo Oulun keskusta-alueen sen aikaisesta arkkitehtuurista, kuten Monumentaalikeskuksesta ja Torinrannan Rantakadusta.

Toteutus
--------

Aalto kertoo saaneensa idean dokumenttielokuvaan katsomalla Pohjois-Pohjanmaan maakuntamuseon vanhoja Oulu-aiheisia valokuvia. Hän halusi tehdä vertailua ottamalla filmikuvaa samoista paikoista, missä vanhatkin valokuvat oli otettu. Aalto toteaa, että elokuvan teko oli suuritöistä, ja sen aikaisella kuvaustekniikalla hankala toteuttaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taipaleenmäki, Jani: Eelin elokuvat – kaupunkitutkielma Oulusta *Kaltio - Pohjoinen kulttuurilehti*.  1/2011. Viitattu 19.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* 36 000 päivää Oulussa kertoi kaupungin elämänkaaren. Ylen Elävä arkisto.
**Kasarmi-Valkea** on metsäjärvi Lieksan eteläosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 39,2 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 68 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Kasarmi-Valkean ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 1,2 kilometriä ja lännestä itään 850 metriä. Järven luoteisen ranta-alueen muodostaa noin puolen kilometrin mittainen Kasarminiemi, joka jakaa järven lounaiseen ja koilliseen osaan. Kasarmi-Valkean syvin piste, 16 metriä, sijaitsee altaan keskivaiheilla. Toinen syvänne sijaitsee altaan lounaisosassa.

Kasarmi-Valkean ilmoitettu saariluku on kaksi. Toinen saarista sijaitsee järven länsiosassa ja toinen koillisessa. Niiden pinta-alat ovat noin 20–25 aaria. Kartalla on lisäksi useita luotoja. Kasarmi-Valkean rannat ovat metsää ja suota.

Kasarmi-Valkean eteläpuolella sijaitsee Pitkä-Hukka (164,0 metriä mpy). Järvien välissä on noin 60 metriä leveä kaakkois–luoteissuuntainen kannas. Kasarmi-Valkean itäpuolella sijaitsee Talvi-Valkea (166,1 metriä mpy) ja pohjoispuolella Mäntyjärvi (165,9 metriä mpy). Kasarmi-Valkeaa yhdistää kumpaankin järveen kapea vesiuoma.

Kasarmi-Valkean vesitilavuus on 1 880 000 kuutiometriä.

Kasarmi-Valkea (04.945.1.031) kuuluu Hiienjoen valuma-alueeseen (04.945), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Koitereen alue (04.94) ja ensimmäinen on Koitajoen valuma-alue (04.9). Hiienjoen valuma-alueeseen kuuluu 72 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä. Laajimmat ovat Mäntyjärvi ja Murtojärvi. Niitä seuraa Pyytöjärvi ja Kasarmi-Valkea.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kasarmi-Valkea, vakavesi, Lieksa
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 22.9.2022.
3. ↑  Kasarmi-Valkea. Järviwiki. Viitattu 22.9.2022.
4. ↑  Hiienjoen valuma-alue (04.945). Järviwiki. Viitattu 22.9.2022.
Organonitraattien yleinen rakenne
**Organonitraatit** eli **nitraattiesterit** ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R-O-NO2, missä R on orgaaninen ryhmä. Ne ovat siis alkoholien tai fenolien ja typpihapon estereitä.

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

Organonitraatit ovat huoneenlämpötilassa tavanomaisesti nesteitä. Ne ovat suhteellisen stabiileja, mutta varsinkin useita nitraattiryhmiä sisältävät yhdisteet esimerkiksi nitroglyseroli hajoavat räjähdysmäisesti kuumennettaessa. Organonitraatit liukenevat vain niukasti veteen, mutta liukenevat hyvin orgaanisiin liuottimiin. Organonitraatit hydrolysoituvat veden vaikutuksesta emäksisissä tai happamissa olosuhteissa. Reaktiossa muodostuu useimmiten alkoholien sijaan karbonyyliyhdisteitä tai alkeeneja. Organonitraatit reagoivat useiden nukleofiilien kanssa. Esimerkiksi Grignard-reagenssit muodostavat *N*-dialkyylihydroksyyliamiineja ja enolaatit nitroyhdisteitä.

Organonitraatteja voidaan valmistaa alkoholien tai fenolien ja typpihapon välisellä reaktiolla. Toinen vaihtoehto on alkyylihalidien ja hopeanitraatin reaktio.

Lähteet
-------

1. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 692. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 512-513. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Jiping Liu: *Nitrate Esters Chemistry and Technology*, s. 1-11. Springer, 2019. ISBN 978-981-13-6645-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.10.2021). (englanniksi)
4. 1 2  Robert Boschan, Raymond T. Merrow & Robert W. van Dolah: The Chemistry of Nitrate Esters.  *Chemical Reviews*, 1955, 55. vsk, nro 3, s. 485–510. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 31.10.2021.  (englanniksi)
**Shigetatsu Matsunaga** (jap. 松永 成立; s. 12. elokuuta 1962 Hamamatsu, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Shigetatsu Matsunaga edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1988-1995. Hän on osallistunut mm. Asian mestaruuskilpailuissa 1992 sekä Kuningas Fahdin cupin 1995.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1988 | 1 | 0 |
| 1989 | 9 | 0 |
| 1990 | 0 | 0 |
| 1991 | 1 | 0 |
| 1992 | 9 | 0 |
| 1993 | 14 | 0 |
| 1994 | 0 | 0 |
| 1995 | 6 | 0 |
| Yhteensä | 40 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1992
1 Matsunaga |
2 Ōtake |
3 Katsuya |
4 Horiike |
5 Hashiratani |
6 Tsunami |
7 Ihara |
8 Fukuda |
9 Takeda |
10 Ramos |
11 Miura |
12 Yamada |
13 Sakakura |
14 Kitazawa |
15 Yoshida |
16 Nakayama |
17 Moriyasu |
18 Jinno |
19 Maekawa |
20 Takagi |
Valmentaja Ooft

Japanin joukkue – Kuningas Fahdin cup 1995
1 Matsunaga |
2 Natsuka |
3 Tsunami |
4 Ihara |
5 Hashiratani |
6 Moriyasu |
7 Horiike |
8 Kitazawa |
9 T. Yamaguchi |
10 Ramos |
11 Miura |
12 Kikuchi |
13 Hasegawa |
14 Isogai |
15 M. Yamaguchi |
16 Fukuda |
17 Soma |
18 Yanagimoto |
19 Okano |
20 Kojima |
Valmentaja Kamo
Tammikari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
NaantaliVarsinais-SuomiSuomi |
| Merialue | 
Saaristomeri |
| Pinta-ala | 
0,009 km²  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Tammikari** on Naantalissa Luonnonmaan kaakkoispuolella sijaitseva pieni 0,9 hehtaarin saari. Tammikari sijaitsee Lapilan ja Palvan saarten välissä. Saarella on kaksi mökkiä sekä venevaja. Saaresta hieman alle puolet on avokalliota, loput havupuu valtaista metsää. Saaren rannat ovat ruovikoituneet.

Saari on kokonaisuudessaan asemakaavoitettu tai tarkoitettu asemakaavoitettavaksi loma-asuntoalueeksi. Varsinais-Suomen Turun kaupunkiseudun maakuntakaavassa Tammikarin saari on maa- ja metsätalousvaltainen alue, joka kuuluu Ruissalon alueen valtakunnallisesti arvokkaaksi osoitettuun maisema-alueeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lausunnot ja muistutukset Naantalin Luonnonmaan, Lapilan ja muiden saarien 9.1.–13.2.2009 nähtävillä olleesta tarkistetusta osayleiskaavaehdotuksesta (20.11.2008) (pdf)  23.4.2009. Naantali. Viitattu 5.11.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Kansalaisen Karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 5.11.2010.
3. ↑  Rajala, pasi & Broman, Iris: Luonnonmaan ja Lapilan ym. saarien osayleiskaavan tarkistus – Osayleiskaavaehdotus 8.9.2009. (pdf)  8.9.2009. Naantalin kaupunki. Viitattu 5.11.2010. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Lounaispaikka *lounaispaikka.fi*.  Arkistoitu 9.2.2019. Viitattu 5.11.2010.
Kobolttoseeni on esimerkki organokobolttiyhdisteestä
**Organokobolttiyhdisteet** ovat organometalliyhdisteitä, joissa on kovalenttinen sidos koboltin ja hiilen välillä.

Rakenne ja ominaisuudet
-----------------------

Organokobolttiyhdisteissä koboltti voi esiintyä hapetusluvuilla +I, +II, +III tai +IV. Näistä +I ja +III ovat tavanomaisimmat ja hapetusluvulla +II koboltti esiintyy organometalliyhdisteissä vain reaktioiden välivaiheina ja hapetusluvulla +I organokobolttiyhdisteet ovat hyvin nukleofiilisia. Koboltin ja hiilen välinen sidos on hyvin heikko. Ainoa stabiili yksinkertaisia alkyyliligandeja sisältävä organokobolttiyhdiste on tetrakis(norbornyyli)koboltti, jossa koboltti on muutoin sille harvinaisella hapetusluvulla +IV. Stabiilimpia ovat yhdisteet, joissa on lisäksi ligandina fosfiineja tai muita elektroneja luovuttavia ligandeja. Organokobolttiyhdisteitä, joiden rakenne on RyCoXz, missä R on aromaattinen ryhmä ja X on bromi tai jodi, on raportoitu syntetisoidun.

Yksinkertaisia alkyyli- tai aryyliorganokobolttiyhdisteitä stabiilimpia ovat koboltin yhdisteet, joissa koboltti on koordinoitunut alkeeneihin. Tällaisia yhdisteitä ovat esimerkiksi metalloseeneihin kuuluva kobolttoseeni sekä organokobolttiyhdisteet, joissa orgaanisena osana on esimerkiksi 1,5-syklo-oktadieeni tai syklo-okteeni. Stabiileja organokobolttiyhdisteitä ovat myös eräät metallikarbonyyliyhdisteet kuten dikobolttioktakarbonyyli. Organokobolttiyhdisteitä stabiloivat myös kobolttiin sitoutuneet typpi- tai happifunktionaalisuuksia sisältävät yhdisteet esimerkiksi porfyriinirengas B12-vitamiinissa ja oksiimit.

Lähteet
-------

1. 1 2  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 1139–1143. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
2. ↑  Roger W. Binkley & Edith R. Binkley: Radical *Reactions of Carbohydrates Volume II: Radical Reactions in Carbohydrate Synthesis* (2014) Chapter 23: Organocobalt and Organomercury Compounds Teoksen verkkoversio Viitattu 27.9.2016.
3. ↑  Erin K. Byrne, Darrin S. Richeson & Klaus H. Theopold: Tetrakis( I-norbornyl)cobalt, a Low Spin Tetrahedral Complex of a First Row Transition Metal.  *Journal of the Chemical Society, Chemical Communications*, 1986, nro 19, s. 1491–1492. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.9.2016.  (englanniksi)
4. ↑  J. B. Polya & D. L. Ingles: Organo-Cobalt Compounds.  *Nature*, 1949, 164. vsk, s. 447. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.9.2016.  (englanniksi)
**Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen helluntaikirkko** (engl. *Pentecostal Church of Jesus Christ of Latter Day Saints*) on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Yhteisö on syntynyt vuosina 1994-1995 Yhdysvalloissa toimineen Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon yhteydessä toimineen opintopiirin ympärille. Piirin johtajana toimi Michael Bethel, jonka ympärille uusi kirkko syntyi. Nykyään kirkossa on kolmisenkymmentä jäsentä. Kirkon päämaja toimii Kennerissä, Louisianassa.

Kirkko tunnustaa Raamatun ja Mormonin kirjan pyhiksi kirjoituksiksi, mutta se hylkää Opin ja liitot sekä Kallisarvoisen helmen. Se hylkää myös monia mormonismin keskeisiä opetuksia, kuten ajatuksen ihmisen kehittymisestä jumalaksi, endaumenttiseremonian merkityksen ja palautetun pappeuden. Kirkko odottaa Jeesuksen Kristuksen pikaista toista tulemista eli paruusiaa. Pyhän Hengen toiminta ja erilaiset armolahjat ovat keskeisiä kirkossa. Kirkko mieltää myös olevansa se ydin, jonka ympärille myöhempien aikojen pyhien liike kokoontuu juuri ennen Jeesuksen tulemista.
**Department of Conservation** (**DOC**), maoriksi *Te Papa Atawhai*, on vuonna 1987 perustettu uusiseelantilainen julkinen laitos, joka vastaa Uuden-Seelannin ympäristön- ja luonnonsuojelusta sekä historiallisen perinnön vaalimisesta.

Laitoksen toimintakuva on lakien määrittämä ja lisäksi toimintaa ohjaa itsenäinen, ministerin nimittämä yksikkö (New Zealand Conservation Authority (NZCA)).

Luonnonsuojelu
--------------

DOCin kyltti Fiordlandin kansallispuistossa
Department of Conservation vastaa Uuden-Seelannin 14 kansallispuiston sekä muiden suojelualueiden suojelutoimista ja logistiikasta, muun muassa vaellusreittien kunnossapidosta. Eriasteisia suojelualueita, historiallisista ja luontoarvoisista syistä, on Uuden-Seelannin pinta-alasta noin 30 prosenttia. Suojelutoimien osalta toimintoihin sisältyvät tärkeänä osana myös vieraslajien torjunta. Lisäksi laitos vastaa joidenkin erittäin uhanalaisten alkuperäislajien, kuten kakapon, kantojen elvytystoimista.

Luonnonsuojelualueista noin kolmannes on määritelty suuremman statuksen kohteiksi, ja alueilla on kielletty muun muassa kaivostoiminta.

Onnettomuudet
-------------

### Cave Creekin onnettomuus

28. huhtikuuta 1995 DOCin huoltama näköalatasanne sortui, jonka seurauksena 14 henkilöä kuoli. Heti tapahtuman jälkeen kaikki laitoksen hallinnoimat 106 näköalatasannetta tarkastettiin, jonka seurauksena 15 suljettiin välittömästi korjauksien vuoksi. Onnettomuus johti lopulta silloisen ministerin, Denis Marshallin eroon vuonna 1996. Department of Conservation maksoi kompensaationa uhrien perheille yhteensä 2.6 milj. NZD.

Lähteet
-------

1. ↑  2015 Budget www.treasury.govt.nz.  Arkistoitu 4.5.2016. Viitattu 29.4.2016. (englanniksi)
2. ↑  Legislation www.doc.govt.nz. Viitattu 29.4.2016. (englanniksi)
3. ↑  Conservation Act 1987 legislation.govt.nz. Viitattu 29.4.2016. (englanniksi)
4. ↑  Miners press to enter the green zone *The New Zealand Herald*. Viitattu 29.4.2016. (englanniksi)
5. ↑  Cave Creek Christchurch City Libraries. Viitattu 29.4.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Department of Conservation** Wikimedia Commonsissa
Laura Bono (2011)
**Laura Bono**, oikealta nimeltään **Laura Bonometti**, on italialainen laulaja. Hän on syntynyt 14. tammikuuta 1979 Varesen kaupungissa Lombardiassa Pohjois-Italiassa.

Bono voitti maaliskuussa 2005 San Remon festivaalien uusien esiintyjien sarjan. Hänen siellä esittämänsä kappale "Non credo nei miracoli" oli keväällä Italian singlelistalla 15 viikkoa.

Levynteko aloitettiin pian tämän jälkeen, ja 11 kappaleen nimikkoalbumi *Laura Bono* julkaistiin Italiassa heinäkuussa. Levy pysyi Italian albumilistalla 10 viikkoa, vaikkakaan ei noussut 30:n myydyimmän joukkoon. Siltä on julkaistu kaksi uutta singleä, *Fino all'orlo* ja *Tutto ha una spiegazione*. Bono on tällä välin vakiinnuttanut asemansa suosittuna live-esiintyjänä.

Julkaisut
---------

### Albumit

* *Laura Bono*  (2005)
* *S'intitola così*  (2008 vain Suomen markkinoille)
* *La Mia Discreta Compagnia*  (2010)

### Singlet

* *Non credo nei miracoli*  (2005)
* *Tutto ha una spiegazione*  (2005)
* *Oggi ti amo*  (2005, Tomi Metsäkedon kanssa)
* *Invidia*  (2006)
* *Splendido incubo*  (2007)
* *S'intitola così*  (2008)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Emi, Laura Bono

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (italiaksi)
* Virallinen faniklubin sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
* Laura Bonon blogi (italiaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Deokcheon** (kor. 덕천, hanja 德川) on kaupunki Korean demokraattisen kansantasavallan Etelä-Pyeonganin maakunnassa. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui yhteensä 237 133 henkilöä.

Maantiede
---------

Deokcheon sijaitsee vuoristoisella maaseudulla. Maanpinnan korkeus madaltuu kaupungin reunamilta kohti sen keskustaa. Pohjoisessa ja lännessä kohoavat Myohyangvuoret ja etelässä Janganvuoret. Kaupungin korkein kohta on 1 250 metrin korkeuteen merenpinnasta nouseva Janganvuori. Idässä virtaa Taedongjoki, joka on kaivertanut paikallista kalkkikiveä. Luolat ovatkin yleisiä. Joen yläjuoksulle rakennettiin pato vuonna 1952, mistä syntyi Kŭmsŏngin tekojärvi. Tammikuun keskilämpötila on -8,4 °C ja elokuun 23,2 °C. Keskimääräinen vuosittainen sadanta on 1 202 mm.

Historia
--------

Deokcheoniin perustettiin varuskunta Goryeo-dynastian levittäytyessä pohjoiseen vuonna 947. Vuonna 1001 se sai nimen Tŏkju ja vuonna 1413 Deokcheon. Kaupungin lähellä sijaitsee kuusi suurta kivihiiliesiintymää, joiden hyödyntämiseksi rakennettiin rautatie vuonna 1939. Tunnetuksi kaupunki nousi kuitenkin 1950-luvulla, kun kaupunkiin rakennettiin vuonna 1956 valmistunut Sǔngrin moottoritehdas. Tehdas vauhditti kaupungin kasvua. 1980-luvulla tehtaalla valmistettiin 6 000–7 000 ajoneuvoa vuosittain, mutta sittemmin valmistusmäärät ovat romahtaneet. Kaupunki Deokcheonista muodostettiin vuonna 1984.

Talous
------

Sǔngrin moottoritehtaalla aloitettiin vuonna 1958 Sǔngri-58 kuorma-automallin valmistus. Malli perustuu neuvostoliittolaiseen GAZ-51-malliin.
Deokcheonin pääasialliset teollisuuden alat ovat kaivos- ja autoteollisuus. Sǔngrin moottoritehdas on Pohjois-Korean suurin autotehdas ja se työllistää 25 000 henkilöä. Deokcheonin kaivoskonetehdas sijaitsee Osangissa ja siellä valmistetaan esimerkiksi kaivoskärryjä. Deokcheonissa on myös kevyttä teollisuutta, kuten tekstiili-, silkki- ja elintarviketeollisuutta. Taedongin sähkövoimala saa voimansa Taedongjoelle rakennetusta padosta.

Kaupungin pinta-alasta noin 9 % on maatalouskäytössä ja tärkein viljelykasvi on maissi. Mulperipuilla on merkitystä silkintuotannossa.

Lähteet
-------

1. ↑  DPR Korea 2008 Population Census National Report  2009. Central Bureau of Statistics Pyongyang, DPR Korea.  Arkistoitu 31.3.2010. Viitattu 19.8.2017.
2. 1 2 3 4 5  Rainer Dormels: Profiles of the cities of DPR Korea – Tokchon (pdf) *North Korea's Cities. Jimoondang. Seoul*. Universität Wien.  Arkistoitu 9.10.2017. Viitattu 8.10.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pohjois-Korean kaupungit |
| --- |
|  |
| Keskushallinnon alainen kaupunki | Pjongjang | Pohjois-Korean lippu |
|  |
| Erityisasemassa olevat kaupungit | Gaeseong • Nampo • Raseon |
|  |
| Maakuntien pääkaupungit | Cheongjin • Ganggye • Haeju • Hamheung • Hyesan • Pyeongseong • Sariwon • Sinuiju • Wonsan |
|  |
| Muut kaupungit | Anju • Dancheon • Deokcheon • Gaecheon • Gimchaek • Guseong • Hoeryeong • Huicheon • Jeongju • Manpo • Muncheon • Sinpo • Songnim • Suncheon |
|  |
| luettelo kaupungeista |

 |
**Laura Claycomb** (s. 1968) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.

Claycomb on kotoisin Texasista ja aloitti uransa San Franciscon oopperassa. Hän sai kansainvälistä näkyvyyttä ensimmäisen kerran esiintyessään lyhyellä varoitusajalla Giuliettan roolissa Vincenzo Bellinin oopperassa *I Capuleti e i Montecchi* Grand Théâtre de Genèvessä. Claycombin muihin merkittäviin rooleihin ovat kuuluneet muiden muassa Gilda (*Rigoletto*) ja Zerbinetta (*Ariadne auf Naxos*). Hänen konserttiohjelmistoonsa on kuulunut muiden muassa Carl Orffin ja Gustav Mahlerin teoksia. Kapellimestareita, joiden kanssa Claycomb on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Pierre Boulez, Patrick Summers, Esa-Pekka Salonen, Rafael Frühbeck de Burgos, Daniel Oren, Richard Hickox, Franz Welser-Möst, Bruno Campanella, Evelino Pidò, Ulf Schirmer, Yannick Nézet-Séguin, Christophe Rousset, Kazushi Ono, Harry Bicket, Emmanuel Villaume, Teodor Currentzis, Jonathan Darlington, Pinchas Steinberg, Paavo Järvi, Claudio Abbado, Valeri Gergijev, Colin Davis ja Andrew Davis.

Claycomb on saanut urallaan monia palkintoja ja tunnustuksia, esimerkiksi hopeamitalin kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa. Ensimmäisen sooloalbuminsa hän julkaisi vuonna 2015; sillä hänen mukanaan soitti kitaristi Marc Teicholz. Claycomb asuu miehensä kanssa Italiassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Claycomb, Laura Virtual International Authority File
2. 1 2  Laura Claycomb Bolshoi
3. 1 2  Claycomb, Laura San Francisco Symphony


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Myytinmurtajat** (*MythBusters*) on yhdysvaltalainen televisiosarja. Jokaisessa jaksossa keskitytään kahteen tai useampaan kaupunkitarinaan, yleiseen uskomukseen, elokuvakohtaukseen tai nettihuhuun.

Kauden 10 jaksot 179 - 197 esitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2012.

Jakso 179 - Myyttejä
--------------------

Jakso 180 - Myyttejä
--------------------

Jakso 181 - Myyttejä
--------------------

Jakso 182 - Myyttejä
--------------------

Jakso 183 - Myyttejä
--------------------

Jakso 184 - Myyttejä
--------------------

Jakso 185 - Myyttejä
--------------------

Jakso 186 - Myyttejä
--------------------

Jakso 187 - Myyttejä
--------------------

Jakso 188 - Myyttejä
--------------------

Jakso 189 - Myyttejä
--------------------

Jakso 190 - Myyttejä
--------------------

Jakso 191 - Myyttejä
--------------------

Jakso 192 - Myyttejä
--------------------

Jakso 193 - Myyttejä
--------------------

Jakso 194 - Myyttejä
--------------------

Jakso 195 - Myyttejä
--------------------

Jakso 196 - Myyttejä
--------------------

Katso myös
----------

Myytinmurtajat-sarjan tuotantokaudet

|  |  |
| --- | --- |
| Tuotantokaudet:  | 1. kausi (2003) •
2. kausi (2004) •
3. kausi (2005) •
4. kausi (2006) •
5. kausi (2007) •
6. kausi (2008) •
7. kausi (2009) •
8. kausi (2010) •
9. kausi (2011) •
10. kausi (2012) •
11. kausi (2013) •
12. kausi (2014) •
13. kausi (2015) •
14. kausi (2016)
15. kausi (2017)
16. kausi (2018) |
| Erikoisjaksot: | Luettelo Myytinmurtajien erikoisjaksoista  |
**Laura Irene Brander-Wallin** (5. huhtikuuta 1909 Pori – 1. tammikuuta 1994 Pori) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n ja TPSL:n kansanedustajana vuosina 1948–1958 ja 1962. Hän kuului sosialidemokraattien ns. skogilaiseen oppositioon, joka erkaantui omaksi puolueekseen 1959.

Elämä
-----

Brander-Wallinin vanhemmat olivat metallimies Isak Brander ja Amanda Josefiina From. Kansakoulun käytyään hän valmistui ompelijaksi Porin valmistavasta tyttöjen ammattikoulusta vuonna 1924. Brander-Wallin toimi Porissa ompelijana ja ompelimoyrittäjänä kansanedustajaksi valintaansa saakka, lukuun ottamatta vuosia 1942–1943, jolloin hän Työväen akatemian kurssin suoritettuaan työskenteli Sosialidemokraattisen nuorisoliiton järjestäjänä.

Brander-Wallin valittiin kansanedustajanaksi vuonna 1948 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Vuonna 1958 päättyneen kansanedustajakautensa jälkeen hän työskenteli Porin sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön kurssiohjaajana sekä Sosialidemokraattisen Naisliiton perustaman Äitien Lomahuollon toiminnanjohtajana. Helmikuussa 1962 Brander-Wallin oli vielä kymmenen päivän ajan TPSL:n kansanedustajana äkillisesti kuolleen Pentti Niemen varaedustajana.

Niin sanotun reporadion aikana vuosina 1967–1970 Brander-Wallin kuului TSPL:n edustajana Yleisradion hallintoneuvostoon. Vuonna 1968 hallintoneuvoston vasemmistolaiset jäsenet halusivat jättää Mainos-TV:n Yleisradion uuden toimiluvan ulkopuolelle, mikä käytännössä olisi tarkoittanut yhtiön lakkauttamista. Brander-Wallin kuitenkin äänesti Mainos-TV:n puolesta vastoin muita vasemmiston edustajia, ja yhtiö sai jatkaa toimintaansa äänin 11–10.

Brander-Wallin oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Hän oli myös Porin kaupunginvaltuuston jäsen.

Yksityiselämä
-------------

Brander-Wallinin puoliso oli Vieno Olavi Wallin, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1947.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Laura Brander-Wallin *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.   Viitattu 29.12.2008.
2. ↑  Kansanedustaja Pentti Niemi kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 8.2.1962, s. 5. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 15.6.2020.
3. ↑  Viljakainen, Jarmo: *Reporadio : Yleisradion vaaran vuodet 1965–1972*. Liite 3. "Yleisradion hallintoelimet 1964–1970". Helsinki: Opus Liberum, 2008. ISBN 978-952-92382-5-5.
4. ↑  Kortti, Jukka: Kun mainoskatkot eivät olleet itsestäänselvyys.  *Tiedotustutkimus*, 2000, nro 2, s. 44–47. Tampere:  Tiedotusopillinen yhdistys TOY. ISSN 0357-8070. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 15.6.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Tammijuoksiainen** (*Brachygeophilus truncorum*) on pieni ja ohut juoksujalkainen. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Tammijuoksiaisen noin 20 mm:n pituiseksi kasvava ruumis on kalpean vaaleankeltainen lukuun ottamatta päätä ja leukaraajajaoketta, jotka ovat jonkin verran muuta ruumista tummemmat. Raajapareja on koiraalla 37–39 ja naaraalla 39–41. Ruumis on noin 25 kertaa leveytensä pituinen ja pää suunnilleen yhtä pitkä kuin leveä. Silmät puuttuvat. Tuntosarvissa on 14 jaoketta, joista jaokkeet 2–5 ovat hieman muita pitkänomaisempia. Ruumiin jaokkeiden 4–16 vatsapuolella on kolme pituussuuntaista uraa. Leukaraajojen tyvilevy on lähes suorakaiteen muotoinen ja myrkkykynsien tyvellä on pieni kyhmy. Takimmaisessa raajaparissa on selvät kynnet ja aivan raajaparin tyvellä kaksi suurta huokosta.

Levinneisyys
------------

Pohjoismaissa lajia tavataan koko Tanskassa sekä Ruotsin ja Norjan eteläosissa. Suomesta on vain yksi tunnettu löytöpaikka, eikä juoksiaisia ole tavattu sieltäkään pitkään aikaan.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Tammimetsien laji, joka on elinpaikoiltaan vahvasti kulttuuriympäristöihin sidonnainen. Eläin oleskelee puiden rungoilla irtonaisen kuoren alla tai lahossa puuaineksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Varpu Vahtera: Tammijuoksiainen – *Geophilus truncorum* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. 1 2  Ilpo Mannerkoski, Juhani Terhivuo & Pekka T. Lehtinen 2010. Tuhatjalkaiset. Julk.: Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. s. 372–375
3. 1 2 3  Nationalnyckeln till Sveriges Flora och Fauna. Mångfotingar – Myriapoda ISBN 978-91-88506-53-5 s. 147, 163

Aiheesta muualla
----------------

* UniProt Taxonomy: Brachygeophilus truncorum (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q6506804
* BioLib: 89941
* BOLD: 701157
* CoL: 3FR7D
* EUNIS: 202204
* Fauna Europaea: 375172
* Fauna Europaea (new): d3cd8834-5c29-4738-9063-7538c6ae9f45
* GBIF: 2233732
* ITIS: 1092650
* NBN: NHMSYS0020500660
* NCBI: 173284

 |

 |
**Deon van der Walt** (28. heinäkuuta 1958 Kapkaupunki – 29. marraskuuta 2005 Paarl) oli eteläafrikkalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.

Van der Walt opiskeli Stellenboschin yliopistossa ja teki oopperadebyyttinsä opiskeluaikanaan Jaquinon roolissa *Fideliossa* Kapkaupungin oopperassa. Vuonna 1981 hän voitti kansainvälisen Wolfgang Amadeus Mozart -kilpailun Salzburgissa. Tämän myötä hän sai kiinnityksen oopperataloon Gelsenkircheniin. Hän eteni urallaan Stuttgartin ja Zürichin oopperayhtiöiden palvelukseen. Lopulta hän esiintyi menestyksekkäästi Hampurin valtionoopperassa, La Scalassa, Baijerin valtionoopperassa, Wienin valtionoopperassa, Salzburger Festspielessä ja Metropolitan-oopperassa. Covent Gardenissa Van der Walt nähtiin yhdeksään otteeseen vuosina 1985–1993. 1990-luvun lopussa hän siirtyi ranskankielisten oopperoiden pariin esiintymällä rooleissa Charles Gounod'n ja Jules Massenet'n teoksissa.

Van der Waltin ohjelmistoon kuului rooleja muiden muassa Mozartin, Gioacchino Rossinin, Michael Tippettin, Richard Wagnerin, Carl Maria von Weberin, Gaetano Donizettin, Christoph Willibald Gluckin, Robert Schumannin ja Jacques Offenbachin teoksissa. Van der Walt oli lisäksi resitalisti ja lauloi Joseph Haydnin, Ludwig van Beethovenin, Franz Schubertin sekä Anton Brucknerin messujen esityksissä.

Viinistä kiinnostunut Van der Walt avasi isänsä kanssa viinitilan Paarliin Länsi-Kapin alueelle. Ensimmäinen merlot-viini tuli markkinoille vuonna 1993, ja Vivat Bacchus -merkki saavutti suosiota Etelä-Afrikassa. Van der Walt kuoli ampumisen uhrina viinitilallaan 47-vuotiaana. Hän oli ilmeisesti riidellyt isänsä kanssa tilan johtamisesta ennen kuolemaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Obituary: Deon van der Walt The Guardian


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
* Theaterlexikon

 |

 |
**Gaetano D'Angelo** (s. 21. kesäkuuta 1957 Napoli) on italialainen kevyen musiikin laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Hän on julkaissut yli 40 musiikkialbumia ja työskennellyt Teatro Trianon Vivianin taiteellisena johtajana.

Ura
---

Nino D'Angelo sai jalansijaa Campanian alueen musiikkimaailmassa esikoisalbumillaan '*A storia mia* (1976). Italianlaajuiseen tietoisuuteen hän nousi 1982. Tuolloin hän näytteli roolin elokuvassa *Tradimento e giuramento* ja julkaisi musiikkikappaleen "‘Nu jeans e ‘na maglietta". Kappale nosti D'Angelon yhdeksi neomelodisen musiikin suurista nimistä. Läpimurron jälkeen D'Angelon ura sekä näyttelijänä että muusikkona ampaisi nousuun, ja hänet on palkittu useaan kertaan.

1990-luvulla D'Angelo alkoi tehdä musiikkia jokapäiväisestä elämästä romanttisten rakkaustarinoiden sijaan. Seurauksena oli parempi kriitikkovastaanotto mutta heikompi kaupallinen suosio. Vuonna 2000 D'Angelo ohjasi elokuvan *Aitanic*, joka parodioi huippusuosittua *Titanic*-elokuvaa.

D'Angelo on osallistunut viidesti San Remon musiikkifestivaaleihin.

D'Angelo esittää laulunsa yleensä napolin murteella. Hän on todennut: "Ci sono cantanti napoletani e cantanti di Napoli, io sono un cantante napoletano!" ("On napolilaisia laulajia ja on laulajia Napolista, minä olen napolilainen laulaja.")

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Biografia *Ninodangelo.com*. DI.ELLE.O S.R.L.. Viitattu 7.1.2023. (italiaksi)
2. 1 2  D’Angelo, Nino *Treccani.it*. Istituto della Enciclopedia Italiana fondata da Giovanni Treccani S.p.A.. Viitattu 7.1.2023. (italiaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Korea

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Roosa Koskelo** (s. 20. elokuuta 1991) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa saksalaista Allianz MTV Stuttgartia. Hänen kasvattajaseuransa on Loimaan Jankko. 

Koskelo on voittanut LP Viestissä 2014 ja 2015 SM-kultaa. SM-hopeaa hän saavutti 2010, 2012, 2013 ja 2016. Suomen Cupin mestaruuden forssalaislähtöinen Koskelo on voittanut 2012, 2014 ja 2015. Koskelo kuuluu myös Suomen naisten lentopallomaajoukkueeseen, jossa hän on pelannut 48 maaottelua vuoden 2019 loppuun mennessä. Kaudella 2018–2019 Suomen Lentopalloliitto valitsi hänet parhaaksi naispelaajaksi.

Liigauran Koskelo aloitti 15-vuotiaana 27.1.2007 Someron paidassa Salon Viestin vastaan. Somerossa Koskelo pelasi kahden kauden aikana seitsemän ottelua. Vuoden 1-sarjapelien jälkeen hän siirtyi 2009 Hämeenlinnaan HPK:hon, jossa voitti kolme SM-mitalia yhtä monen kauden aikana. 2012-2013 LP Kangasalan paidassa hän saavutti SM-hopeaa ja Suomen Cupin mestaruuden. LP Viestiin Koskelo siirtyi 2013.

Koskelo valittiin liigan tähdistöön mestaruuskausilla 2014 ja 2015. Mestarien liigassa Koskelo valittiin kaudella 2014–2015 kolmannella peliviikolla tähdistöpelaajaksi. Kuukauden tähdistöön Mestaruusliigassa Koskelo on valittu peräti 13 kertaa.

Marraskuussa 2016 Koskelo siirtyi slovenialaiseen Branik Mariboriin. Hän voitti Slovenian mestaruuden vuosina 2017 ja 2018. Vuonna 2019 hän voitti Stuttgartin joukkueessa Saksan mestaruuden.

Koskelo on pelipaikaltaan libero.

Mestaruusliigan runkosarjassa ja pudotuspeleissä
------------------------------------------------

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006–07 | LiigaSomero | 4 | 0 | 0 | 0 |
| 2009–10 | HPK | 21 | 0 | 0 | 0 |
| 2010–11 | HPK | 21 | 1 | 0 | 0 |
| 2011–12 | HPK | 17 | 1 | 0 | 0 |
| 2012–13 | LP Kangasala | 23 | 0 | 0 | 0 |
| 2013–14 | LP Viesti | 24 | 1 | 0 | 0 |
| 2014–15 | LP Viesti | 22 | 0 | 0 | 0 |
| 2015–16 | LP Viesti | 28 | 0 | 0 | 0 |
|

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007–08 | Somero | 3 | 0 | 0 | 0 |
| 2009–10 | HPK | 9 | 1 | 0 | 0 |
| 2010–11 | HPK | 8 | 0 | 0 | 0 |
| 2012–13 | LP Kangasala | 9 | 0 | 0 | 0 |
| 2013–14 | LP Viesti | 9 | 0 | 0 | 0 |
| 2014–15 | LP Viesti | 11 | 0 | 0 | 0 |
| 2015–16 | LP Viesti | 11 | 0 | 0 | 0 |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Naisten A-maaottelutilasto (pdf)  6.4.2020. Suomen Lentopalloliitto. Viitattu 29.4.2020.
2. ↑  Lentopalloliitto kruunasi parhaaksi naispelaajaksi Saksan mestari Roosa Koskelon – venäläisen Kuzbass Kemerovon riveihin useita palkintoja  18.6.2019. Yle. Viitattu 19.6.2019.
3. 1 2  Saarinen, Joska: Suomalaislibero voitti jälleen Slovenian mestaruuden: "Niin onnellinen ja helpottunut olo"  17.4.2018. Yle. Viitattu 18.4.2018.
4. ↑  Lehtisaari, Matti: Suomalaiset lentopallonaiset mestaruusjuhlissa  12.5.2019. Yle. Viitattu 12.5.2019.
**Roots reggae** on reggaemusiikin alalaji, jonka huippukausi oli Jamaikalla 1970-luvulla. Vallitsevana reggae-tyylinä roots reggae sijoittuu 1960-luvun lopun varhaisen reggaen ja 1980-luvun dancehall-reggaen väliin. Roots reggae on orgaanista*selvennä* musiikkia, jota soittaa useimmiten iso yhtye, jossa on perussoittimien lisäksi trumpetti, saksofoni, erilaisia lyömäsoittimia ja taustalaulajia.

Sanoitukset kertovat alistetussa asemassa olevien ihmisten kärsimyksistä ja historian vääryyksistä tai sitten sanoituksilla pyritään luomaan uskoa ja iloa. Kuuluisimpia alkuaikojen roots reggae -yhtyeitä olivat muun muassa Burning Spear, The Gladiators, The Congos, Mighty Diamonds, The Heptones ja Bob Marley & The Wailers. Tyyliin liittyy studioryhmiä, joista Roots Radics ja Sly Dunbar & Robbie Shakespeare ovat tunnetuimpia. Roots Radics soitti mm. Bunny Wailerin ja Gregory Isaacsin sekä modernimman Eek-A-Mousen levytyksissä. Sly & Robbie liittyivät kiinteästi Black Uhurun uraan sekä Mighty Diamondsiin.

Roots-tyyli teki paluun 1990-luvun puolivälin jälkeen suosionsa huipulla olleen Dancehall-tyylin ja erityisesti slack- ja gunlyrics-alatyylien ajautuessa umpikujaan sekä musiikillisesti että teksteiltään. Uudempia artisteja olivat Garnett Silk, joka kuoli tapaturmaisesti kesken uransa nousun, ja Luciano. Suosittu dancehall-artisti Buju Banton muutti tyylinsä lähemmäksi roots-tyyliä. Teksteiltään romanttinen lovers-tyyli on musiikillisesti lähellä roots-tyyliä.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikki Hilamaa, Seppo Varjus: Reggae! Jamaikan pop-musiikki 1959-1997. Like 1997, ISBN 951-578-494-8

Aiheesta muualla
----------------

* Väitös: Roots reggae on uskonnollista ja miehistä musiikkia, joka välittää vastarinnan sanomaa Yle, 2017
**Laura Eklund Nhaga** (s. 1996 tai 1997) on suomalainen runoilija, näyttelijä, aktivisti ja spoken word -taiteilija, jonka teokset käsittelevät yhteiskunnallisia asioita. Eklund Nhaga opiskelee Warwickin yliopistossa sosiologiaa ja on kiinnostunut etenkin rasismin ja sorron syntymekanismeista.

Vuonna 2022 julkaistiin kolme vuotta kuvattu, Mervi Enqvistin ohjaama *Kansanvalta*-dokumenttielokuva, jonka päähenkilö Eklund Nhaga on. Lisäksi hän on esiintynyt draamasarjoissa *Hotel Swan Helsinki* ja *Kaverikirja*.

Lähteet
-------

1. ↑  Uusi suometar *www.apu.fi*.  15.4.2015. Viitattu 3.5.2023.
2. 1 2  Laura Eklund Nhaga, mitä kuuluu? *www.tinfo.fi*. Viitattu 3.5.2023.
3. 1 2  Laura Eklund Nhaga: "Aktivismi on läsnä kaikessa mitä teen" *Amnesty*.  30.8.2022. Viitattu 3.5.2023.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Ruskosirppinokka** (*Epimachus meyeri*) on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin löysi Carl Hunstein 1884 mutta sen nimesi Otto Finsch 1885 Adolf Bernard Meyerin kunniaksi.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Lintu voi olla lähes metrin pituinen, josta pyrstöä on noin 2/3. Koiras painaa noin 234 grammaa, naaras noin 166. Koiras on metallinkiiltoisen musta ja sen erittäin pitkät keskimmäiset pyrstösulat ovat sapelimaiset. Kurkun sivuilla koiraalla on vihreänä välkehtivä kuvio. Naaras on punaruskea, alapuolelta tummajuovainen. Nokka on pitkähkö ja sirppimäisesti alaspäin kaareutuva. Silmä on vaaleansininen. Koivet ovat vahvat.

Soidinmenoissa koiras esittelee komeaa pyrstöään ja kiiltävää höyhenpukuaan naaraalle.

Esiintyminen
------------

Ruskosirppinokka elää Uuden-Guinean vuoristometsissä. Seuduilla, joilla elää sen vielä isompi sukulainen, samettisirppinokka (*Epimachus fastuosus*), ruskosirppinokka elää korkeammalla vuoristossa. Laji elää 20 000–50 000 neliökilometriä laajalla alalla. Viimeisen tilannekatsauksen mukaan lajin kanta on elinvoimainen. Laji on ollut silmälläpidettävä sen takia, että koiraan pitkät pyrstösulat ovat olleet paikallisten asukkaiden arvostamia ja himoitsemia koristeita.

Elinympäristö
-------------

Subtrooppiset ja trooppiset kosteat vuoristometsät 1600–3000 metrin korkeudella.

Lisääntyminen
-------------

Munia on 1 tai 2. Haudonta kestää 17–21 päivää ja pesäpoikasaika 3–4 viikkoa.

Ravinto
-------

Syö hedelmiä sekä selkärangattomia ja muita pieniä eläimiä.

Lähteet
-------

* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8
* Oiseaux
* ITIS: Epimachus meyeri (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Epimachus meyeri* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 30.1.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1585290
* Wikispecies: Epimachus meyeri
* ADW: Epimachus\_meyeri
* Avibase: 6117EEE5ED4ACF1A
* BirdLife: 22706154
* CoL: 6FT2Z
* BOW: brosic1
* eBird: brosic1
* GBIF: 2494880
* iNaturalist: 8439
* IRMNG: 11023883
* ITIS: 559932
* IUCN: 22706154
* NCBI: 36260
* Species+: 6374
* Xeno-canto: Epimachus-meyeri

 |

 |
**Rautamiehet** ovat vainolaisia eli vieraita hyökkääviä sotajoukkoja Viron Kalevipoeg-eepoksessa. 
Rautamiehissä on muistumia kalparitareiden historiallisista hyökkäyksistä. 

Taaran pyhän hiiden luo (Tarttoon) kokoontuu virolaisia maan eri kulmilta kohtaamaan vihollista. Taistelussa Rautamiehiä kaatuu kuin viljaa, mutta myös virolaisia kuolee, joukossa Sulevinpoika. Kuolleet virolaiset haudataan suureen hautakumpuun.

Seuraavassa taistelussa suurin osa virolaisista pakenee. Lopulta vain Kalevanpoika, Olevinpoika ja Alevinpoika puolustavat maataan. Alevinpoika hukkuu, ja Kalevinpoika harhailee suruissaan Kääpäjoelle. Hän näkee vedessä Suomen sepältä ryöstämänsä miekan, ja yrittää tarttua siihen. Sepän kirous saa miekan lyömään Kalevinpojalta jalat poikki, johon Kalevinpoika kuolee.

Maa joutuu Rautamiesten käsiin. Kalevinpoika saa kuoltuaan tehtäväkseen vartioida kallioon kahlittua Sarvik-paholaista. Myös Kalevinpoika jää kiinni kallioon, mutta eräänä päivänä hän on pääsevä irti, ja vapauttava Viron vainolaisten ikeestä.
**Ruskosoukko** (*Dysauxes ancilla*) on pienikokoinen, siilikkäisiin kuuluva perhoslaji. Se on soukkoperhosten ryhmän ainoa edustaja Pohjoismaissa.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ruskosoukko on suhteellisen pieni perhonen, jonka etusiivet ovat silkinhohtoiset ja lähes tasaisen ruskeat. Etusiiven kärkiosassa on yleensä kolme vaaleaa, läpikuultavaa täplää. Naaraalla on lisäksi yksi vaalea täplä lähempänä siiven tyveä. Takasiipi on ruskea, suurelta osin läpikuultava, ja naaraalla siiven keskiosassa on leveä, keltainen raita. Siipiväli on 22–25 mm. Keskiruumis on ruskea, niska ja takaruumis ovat oranssinkeltaiset. Takaruumiin selkäpuolella on lisäksi rivi mustia täpliä.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Ruskosoukkoa tavataan paikoittain suuressa osassa Länsi-Eurooppaa, ja sen levinneisyysalue alkaa Pohjois-Espanjasta ja jatkuu idässä Kaukasukselle ja Uralille saakka. Suomea lähinnä ruskosoukkokehrääjää tavataan harvinaisena pienellä alueella Ruotsin Öölannissa. Ruotsissa laji on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR) ja lisääntyvien yksilöiden määräksi on arvioitu alle tuhat. Pohjoisilla esiintymisalueillaan perhonen lentää heinäkuussa. Keski-Euroopassa sillä on myös toinen sukupolvi, joka lentää elo-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Ruskosoukko lentää pääasiassa iltapäivällä ja viihtyy aurinkoisilla, lämpimillä ja kuivilla paikoilla, metsänreunoilla ja pensaikoissa. Yöllä koirasyksilöitä saattaa tulla valolle. Aikuiset perhoset lentävät lähellä maanpintaa. Naaras munii maahan 150–200 munaa, jotka kuoriutuvat 10–12 päivän kuluttua. Toukat kasvavat aluksi hitaasti ja laji talvehtii pienenä, vain noin 3 mm pitkänä toukkana. Toukat ovat täysikasvuisia seuraavan vuoden kesäkuun alussa ja koteloituvat maahan, usein kivien alle.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää sammalilla ja jäkälillä, mutta on kasvatuksessa syönyt myös mm. kanervaa (*Calluna vulgaris*), huopakeltanoa (*Pilosella officinarum*) ja kangasajuruohoa (*Thymus serpyllum*).

Lähteet
-------

1. ↑  Mikkola Kauri, Murtosaari Jussi ja Nissinen Kari: Perhosten lumo: suomalainen perhostieto. Tammi 2005, s.245. ISBN 951-31-3317-6
2. ↑  UK Moths (englanniksi)
3. ↑  Svenska fjärilar (ruotsiksi)
4. ↑  Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
5. ↑  ArtDatabanken (ruotsiksi)
6. 1 2 3  Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae. ISBN 978-91-88506-58-0 s. 370–371
7. ↑  Markku Savela

Aiheesta muualla
----------------

* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* European Butterflies and Moths[vanhentunut linkki] (englanniksi)
* Lepidoptera.se (ruotsiksi)
* Vlindernet (hollanniksi)
* Lepinet.fr (ranskaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q901326
* Wikispecies: Dysauxes ancilla
* BioLib: 54845
* BOLD: 258058
* EUNIS: 309238
* Fauna Europaea: 446945
* Fauna Europaea (new): 9fb6c4c6-13f7-465f-a579-1c665e086684
* GBIF: 1814630
* iNaturalist: 470129
* IRMNG: 11215594
* LepIndex: 31617
* LoB: 6096
* NBN: NBNSYS0000006157
* NCBI: 987928

 |

 |
**Timo Juhani Tiihonen** (22. kesäkuuta 1948 Kuopio – 10. huhtikuuta 2020 Lohja) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän oli suomalaisen tietotekniikka-alan pioneeri.

1980-luvun alussa hän toimi myyntijohtajana Hewlett-Packardilla, mutta varsinaiset vauhtivuodet olivat 1985–1993 Suomen Applen toimitusjohtajana. Juuri silloin Apple teki läpimurtonsa Macintosh-tieto­koneilla, jotka hullaannuttivat kansaa kaikkialla maailmassa. Talouslaman keskellä vuonna 1992 ilmestyi myös Tiihosen yhdessä Petteri Sulosen kanssa kirjoittama Macintosh-kirja – Mitä atk-peruskurssilla ei sinulle kerrottu. Kirja kuvaa koneen synnyn ja kuinka se vastasi yrityksen ja yhteiskunnan haasteisiin.

Applen jälkeen Tiihonen toimi Rank Xeroxin Suomen toimitusjohtajana, kunnes siirtyi pääomasijoitusyhtiö CapManin teknologia-alan neuvonantajaksi. Hän vaikutti 
siinä roolissa teknologiayhtiöiden hallituksissa toistakymmentä vuotta.

Lähteet
-------

1. ↑  Timo Tiihonen 1948–2020 *HS Muistot*. Viitattu 9.5.2020.
2. ↑  Kuolinilmoitus *Helsingin Sanomat*.  9.5.2020. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. Viitattu 9.5.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |