recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oivanginjärvi** on useasta altaasta koostuva ylänköjärvi Kuusamon keskustan luoteispuolella Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 3,4 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 201 kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Oivanginjärven ulottuvuus lännestä itään on 4,7 kilometriä ja kaakosta luoteeseen 4,6 kilometriä. Järven eteläosan nimi on Ala-Oivanki, pohjoisosa on varsinainen Oivanginjärvi, jonka länsipuolella sijaitsee Kylmäperä. Oivanginjärveä ja Kylmäperää erottaa Autioniemi ja Paskaniemi, niitä yhdistää Autiosalmi. Oivanginjärveä ja Ala-Oivankia erottaa Murhiniemi, niitä yhdistää muutaman metrin levyinen Murhisalmi. Ala-Oivangin itäosan muodostaa Rantalahti ja eteläosan Ruotsanperä. Noin viidesosa Oivanginjärvestä on vähintään viisi metriä syvä. Syvin kohta, 11 metriä, sijaitsee varsinaisella Oivanginjärvellä. Kylmäperän länsiosassa on lähes kymmenmetrinen syvänne.

Oivanginjärven kuudesta saaresta vain Kylmänperänsaari (noin 2,5 ha) on yli hehtaarin laajuinen. Järven rannat ovat metsämaata, rakennuskantaa on etenkin Ala-Oivangin ranta-alueella.

Oivanginjärveen laskee Kotijoki eli Myllyjoki luoteesta Singerjärveltä (262,6 metriä mpy). Oivanginjärvi laskee Ruotsanperän länsirannalta alkavaa Oivanginjokea länteen Petäjälampeen (259,9 metriä mpy). Oivanginjärven itäpuolitse kulkee valtatie 5 ja pohjoispuolitse kantatie 81.

Oivanginjärven vesitilavuus on 10 764 000 kuutiometriä.

Oivanginjärvi (74.041.1.014) kuuluu Oivanginjärven lähialueeseen (74.041), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vienan Kemin päävesistössä (74). Toinen jakovaihe on Oivanginjärven valuma-alue (74.04). Oivanginjärven lähialueella on 47 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Oivanginjärvi on laajin. Toiseksi laajin on Singerjärvi, jota seuraa Nilojärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Oivanginjärvi, vakavesi, Kuusamo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 23.6.2022.
3. ↑  Oivanginjärvi. Järviwiki. Viitattu 23.6.2022.
4. ↑  Oivanginjärven lähialue (74.041). Järviwiki. Viitattu 23.6.2022.
**Dmitri Konstantinovitš Aleksejev** (ven. Дмитрий Константинович Алексеев; s. 10. elokuuta 1947 Moskova) on venäläissyntyinen, Englantiin asettunut pianisti.

Aleksejev pääsi 6-vuotiaana Moskovan keskusmusiikkikouluun ja opiskeli myöhemmin Dmitri Baškirovin johdolla Moskovan konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1973. Hän voitti kansainvälisen George Enescu -kilpailun vuonna 1970 ja ensimmäisenä venäläisenä Leedsin kansainvälisen pianokilpailun vuonna 1975. Aleksejev aloitti kansainvälisen kiertueuran ja teki ensimmäisen esiintymisensä Yhdysvalloissa Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1976. Hän on Englannissa asuessaankin usein konsertoinut Venäjällä. Hän on levyttänyt useille levymerkeille, kuten EMI:lle, Virgin Recordsille, RCA Recordsille, Hyperionille ja venäläisille yhtiöille. Elokuussa 2004 Aleksejev kantaesitti Krzysztof Pendereckin *Ylösnousemus*-pianokonserton.

Kapellimestareita, joiden johdolla Aleksejev on soittanut, ovat olleet Vladimir Ashkenazy, Pierre Boulez, Semjon Bytškov, Antal Doráti, Valeri Gergijev, Carlo Maria Giulini, Mariss Jansons, Riccardo Muti, Gennadi Roždestvenski, Esa-Pekka Salonen, Michael Tilson Thomas ja Klaus Tennstedt. Aleksejev on saanut osakseen tunnustusta varsinkin tulkinnoillaan Sergei Prokofjevin ja Dmitri Šostakovitšin teoksista. Esiintymis- ja levytysuransa ohella hän on opettanut Royal College of Musicissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dmitri Alexeev AllMusic
2. 1 2 3  Historical Dictionary of Russian Music Daniel Jaffé
3. 1 2 3  Professor Dmitri Alexeev Royal College of Music


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Kansainvälinen YK-nuorisojärjestöjen verkosto **United Nations Youth Associations Network** (UNYANET) perustettiin Wienissä 5.8.2011. Verkoston jäseniä ovat Itävallan, Norjan, Saksan, Suomen ja Sveitsin YK-nuorisojärjestöt sekä Espanjan, Serbian, Slovenian, Turkin ja Venäjän YK-liittojen nuoriso-osastot.

Kausina 2011-2012 ja 2012-2013 puheenjohtajuus jakautui Sveitsin Daniel Hardeggerin ja Itävallan Michael Klampflin kesken. Kaudella 2013-2014 Hardegger jättäytyi pois ja hänen tilalleen valittiin saksalainen Tjalke Weber. Verkoston johtoryhmä koostuu projektijohtajista, jotka valitaan kausittain.

UNYANETin tavoitteena on helpottaa hankesuunnittelua ja hankkeiden toteuttamista sekä tiedon, kokemusten ja resurssien jakamista. UNYANET tähtää myös yhteisen YK-nuorison identiteetin muodostamiseen verkoston jäsenten keskuudessa. Verkosto toteuttaa tavoitteitaan paitsi säännöllisillä jäsenkokouksilla myös erilaisilla hankkeilla, jotka toteutetaan kansainvälisissä työryhmissä. UNYANET edistää yhteistyötä jäsenjärjestöjensä, YK:n ja muiden kansainvälisten järjestöjen välillä tarjoamalla foorumin yhteistyöehdotuksilla ja hankeideoille. UNYANETin projekti UNYANET Advice tukee YK-nuorisojärjestön perustamista maissa, joissa sellaista ei vielä ole.

UNYANETin yhteistyökumppaneita ovat mm. Adobe, UNDPI sekä YK:n viestintäkeskukset UNIS Vienna ja UNIS Geneva.

Lähteet
-------

1. ↑  UNYANET-internet-sivu (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* UNYANET (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen YK-nuoret
* Espanjan YK-liiton nuoriso-osasto
* Itävallan YK-nuorisojärjestö
* Norjan YK-nuorisojärjestö
* Saksan YK-nuorisojärjestö
* Serbian YK-liiton nuoriso-osasto
* Slovenian YK-liiton nuoriso-osasto
* Sveitsin YK-nuorisojärjestö
* Turkin YK-liiton nuoriso-osasto
* Venäjän YK-liiton Tyumenin nuoriso-osasto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Samppanjaa ja syrjähyppyjä** (*A Touch of Class*) on brittiläinen romanttinen komedia vuodelta 1973. Sen on ohjannut Melvin Frank, joka myös laati elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Jack Rosen kanssa. Elokuvan pääosia näyttelevät George Segal ja Glenda Jackson, joka voitti roolistaan Oscarin.

Juoni
-----

Lontoossa asuva amerikkalainen, vakuutusalalla työskentelevä Steve Blackburn (Segal) on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Muotisuunnittelija Vickie Allessio (Jackson) on hiljattain eronnut kahden lapsen äiti. Steve ja Vickie törmäävät yhä useammin toisiinsa hoitaessaan arkisia asioitaan Lontoossa. Steve on vaimolleen uskoton tämän ollessa matkoilla, kuten juuri nyt kun vaimo on käymässä vanhempiensa luona Yhdysvalloissa. Vickie on valmis pieneen seikkailuun Steven kanssa, kunhan se hoidetaan tyylillä eikä missään halvoissa motelleissa. Steve houkuttelee Vickien mukaan työmatkalleen Malagaan ja sen jälkeen yhteiselle lomaviikolle Marbellaan. Asiat eivät kuitenkaan järjesty aivan yksinkertaisesti.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  George Segal  | … |  Steve Blackburn
  |
|  Glenda Jackson  | … |  Vickie Allessio
  |
|  Hildegard Neil  | … |  Gloria Blackburn
  |
|  Paul Sorvino  | … |  Walter Menkes
  |
|  K Callan  | … |  Patty Menkes
  |
|  Cec Linder  | … |  Wendell Thompson
  |
|  Michael Elwyn  | … |  Cecil
  |
|  Mary Barclay  | … |  Martha Thompson
  |
|  Nadim Sawalha  | … |  hotellin yöportieri
  |

Vastaanotto
-----------

Glenda Jackson sai roolistaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon, ja elokuva tuotti viisi muutakin Oscar-ehdokkuutta. Jackson ja Segal saivat molemmat rooleistaan Golden Globe -palkinnon.

*Helsingin Sanomien* Paula Talaskivi luonnehti *Samppanjaa ja syrjähyppyjä* tuoreeltaan hyväntuulisesti ja joustavasti ohjatuksi moderniksi komediaksi, joka tarjoaa hyviä Lontoo- ja Espanja-näkymiä ja Glenda Jacksonin mainiota näyttelijäntyötä.

Lähteet
-------

1. ↑  Talaskivi, Paula: Viikon elokuvia: Rakkautta ja kauhua Venetsiassa. Bertha, kuningatar ja Emma.  *Helsingin Sanomat*, 22.10.1974, s. 36. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:A Touch of Class (film)
**Apostolien tunnukset** ovat Jeesuksen opetuslapsien tunnuksia. Suomenkin kirkoissa on näitä paljon sekä yksittäisinä että kaikki apostolit sisältävinä kuvasarjoina. Tunnukset ovat syntyneet apostolista kertovan Uuden testamentin kohdan, kirkon perimätiedon tai pyhimyslegendojen pohjalta. Kaikkien apostolien yhteinen tunnus on kirja tai kirjakäärö - olihan heidän tehtävänään evankeliumin levittäminen.

Pyhä Pietari: yksi tai kaksi avainta, koska Jeesus sanoi antavansa Pietarille "taivasten valtakunnan avaimet" (Matt. 16:19). Hänen tunnuksensa on lisäksi ylösalaisin käännetty latinalainen risti, koska hänen väitetään kuolleen marttyyrina ristiinnaulittuna pää alaspäin. Kukko Pietarin rinnalla muistuttaa hänen kieltäneen kolmesti tuntevansa opettajansa - Pietari huomasi langenneensa vasta kun kukko lauloi.

Pyhä Andreas, Pietarin veli, kalastajien suojeluspyhimys: vinoristi (X), jollaiselle Andreas ristiinnaulittiin.

Jaakob Sebedeuksen poika, Jaakob vanhempi: simpukankuori. Legendan mukaan Jaakobin ruumista laivaan vienyt hevonen pillastui ja putosi mereen - ja noustessaan sieltä se oli simpukoiden peittämä. Muita tunnuksia ovat miekka (sillä hänet teloitettin) sekä pyhiinvaeltajan varusteet sauva, vesipullo ja laukku.

Filippus: risti - tavallinen latinalainen risti yhdellä tai kahdella poikkipuulla, makaava risti, T-risti tai kolmipoikkipuinen risti riippuen siitä, millaiselle hänet kerrotaan naulitun. Ristin alla voi olla kiviä, koska perimätiedon mukaan häntä kivitettiin, käärme tai lohikäärme, jollaisen Filippuksen sanotaan ajaneen pois Mars-jumalan temppelistä.

Bartolomeus (Natanael), nahkurien suojeluspyhimys: veitsi ja ihmisen nahka (Armeniassa elävältä nylkemisen vuoksi).

Pyhä Tuomas, rakentajien, arkkitehtien ja maanmittarien suojelija: kulmamitta, suorakulma (oli rakennustöissä Intiassa) ja sen ohella toisinaan rakennuskiviä, keihäs tai miekka (tappovälineet), joskus myös vyö, jonka Tuomas sai Neitsyt Marialta Öljymäellä, kun tämä tempaistiin taivaaseen.

Jaakob Alfeuksen poika, Jaakob nuorempi: nuija tai vanutustanko kuoliaaksi lyömisen takia, joskus lisäksi saha, koska kerrotaan, että kuoltuaan hänen ruumiinsa sahattiin kappaleiksi.

Juudas Jaakobin poika (Lebbeus, Taddeus): nuijapäinen keppi, karttu, toisinaan kirves, nuolet tai kivet (kuolinsyystä on erilaisia legendoja).

Simon Kiivailija (Simon selootti), puunhakkaajien suojeluspyhimys: saha (sahattiin kahtia).

Pyhä Paavali: miekka. Surmattiin sellaisella samassa kristittyjen vainossa, jossa Pietari ristiinnaulittiin; nimitti Jumalan sanaa Hengen miekaksi.

Johannes, Jaakobin veli ja Matteus: katso Evankeliuminkirjoittajien tunnukset.

Lähteet
-------

1. ↑  Suuri symbolikirja. Toimittanut Pentti Lempiäinen. WSOY 1993, ISBN 951-0-18537-X.
Djupuddsklacken

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°3′48.50″N, 24°43′27.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,01 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Djupuddsklacken** on saari Espoon ulkosaaristossa noin viisi kilometriä Suvisaariston pääsaarista etelään. Virallisessa kaupunginosajaossa se kuuluu Suvisaaristoon. Djupuddsklacken on luokiteltu kasvipeitteiseksi silikaattikallioksi.

Djupuddsklackenin pinta-ala on hehtaari. Saaren kaakkois–luoteissuuntainen pituus on noin 170 metriä. Djupuddsklacken on maankohoamisen myötä kasvanut lähes kiinni sen länsipuoliseen Kytön linnakesaareen. Maastoltaan saari on karua silokalliota ja kasvillisuudeltaan niukkaa kivikkoa. Loppukesäisin saarella kukkii niittylaikkuja. Djupuddsklacken on merkittävä lintujen pesimäpaikka.

Lähteet
-------

1. ↑  Djupuddsklacken Espoon opaskartalla
2. 1 2  ESPOON KYTÖN SAAREN LUONTOSELVITYS *ESPOON KYTÖN SAAREN LUONTOSELVITYS*. Espoon ympäristökeskus. Viitattu 10.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Foreca.fi: Sää Djupuddsklacken, Espoo
* Djupuddsklacken, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset and Daylength
**Ylä-Syvärin kenttärata** oli suomalaisten jatkosodan aikana 1942–1944 Aunuksen Karjalaan rakentama 750 mm:n raideleveyksinen kapearaiteinen rautatie, joka oli tarkoitettu Syvärin yläjuoksun varrella olevien joukkojen huoltokuljetuksiin.

Radan pituus oli 71,6 kilometriä ja se alkoi Muurmannin radan varrella sijaitsevalta Pajusuon liikennepaikalta. Rata kulki itään Jyvenjoelle josta oli erillinen sivuraide Syvärin rantaan. Päärata jatkui Jyvenjoelta edelleen itään Vorubjevan kautta lähellä Äänisen rantaa ja Syväri-joen suuta olevaan Kallio-nimiseen paikkaan.

Radan rakentaminen oli hitaampaa ja vaikeampaa kuin oli laskettu. Valmista rataa tuli vuorokaudessa vain noin 130 metriä. Hinnaksi tuli noin miljoona silloista markkaa kilometriltä. Samoin kaluston suhteen oli ainaisia ongelmia. 

Työtä hidastivat paitsi tulvien aiheuttamat ratapenkkarikot myös venäläisten partisaanien tuhotyöt.

Kenttärata valmistui 11. helmikuuta 1944, mutta sillä ehdittiin liikennöidä vain muutamia kuukausia ennen kuin suomalaiset joutuivat kesäkuussa 1944 vetäytymään alueelta. Viimeinen juna
Ylä-Syvärin kenttäradalla kulki 20. kesäkuuta 1944.

Kirjallisuutta
--------------

* Ylä-Syvärin kapearaiteinen rautatie: suomalaisten toisen maailmansodan aikana rakentaman kenttäradan historia, Eero-Eetu Saarinen, Museorautatieyhdistys 1979

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia Ylä-Syvärin kenttäradalta (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jouko Armas "Jokke" Alasjärvi** (21. joulukuuta 1944 Helsinki – 9. syyskuuta 2018 Tuusula) oli suomalainen prikaatikenraali.

Alasjärven vanhemmat olivat liikkeenharjoittajat Armas Alasjärvi ja Maj-Lis Sarjakivi ja puoliso vuodesta 1972 Merja Asp. Alasjärvi tuli ylioppilaaksi Nurmijärven yhteiskoulusta 1966 ja valmistui Kadettikoulusta 1970 ja Sotakorkeakoulusta 1979. Hän toimi Satakunnan tykistörykmentissä opetusupseerina 1970–1972 ja linjajohtajana 1975–1976, opetusupseerina Reserviupseerikoulussa hän työskenteli 1972–1975, tykistökoulussa 1979–1983 ja taistelukoulussa 1983–1984. Alasjärvi oli pääesikunnan toimistoupseeri 1984–1991 ja koulutusosaston johtaja 1991. Tykistökoulun johtajana hän toimi 1992–1995, uudelleen pääesikunnassa 1995 ja sitten aseosaston päällikkönä puolustusvoimien materiaalilaitoksen esikunnassa 1996–1997. Tykistön tarkastaja hänestä tuli 1998.

Alasjärvi ylennettiin vänrikiksi 1967, luutnantiksi 1970, yliluutnantiksi 1973, kapteeniksi 1977, majuriksi 1983, everstiluutnantiksi 1990 ja everstiksi 1997. Prikaatikenraaliksi hän yleni kesäkuussa 2002, ollessaan apulaismaavoimapäällikkönä. Sotavarustepäällikkö pääesikunnan materiaaliosastolle Alasjärvestä oli tullut toukokuussa 2001. Jäätyään eläkkeelle hän toimi Tykkimiehet ry:n puheenjohtajana vuosina 2004–2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 32. Alasjärvi, Jouko Armas. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑  Kuolleet. *Helsingin Sanomat*, 29.9.2018, s. C21.
3. ↑  Neljä kenraaliylennystä. *Helsingin Sanomat*, 4.6.2002. (Tilaajille, Viitattu 17.8.2020)
4. ↑  Puolustusvoimain komentaja on määrännyt... *Helsingin Sanomat*, 15.3.2001. (Tilaajille, Viitattu 17.8.2020)
**Ylä-Tuuloman tekojärvi** (ven. Верхнетуло́мское водохрани́лище, *Verhnetulomskoje vodohranilištše*) on Kuolan niemimaalla Murmanskin alueella sijaitseva noin 745 neliökilometrin laajuinen tekojärvi. Järven pituus on 85 km, suurin leveys 20 km, keskisyvyys 15 m. Sen säännöstelystä johtuva pinnankorkeuden vaihteluväli on 6 m. Säännöstelyaltaan ylin vedenkorkeus merenpinnasta on 80 m. Tärkeimmät tekoaltaaseen Suomen puolelta laskevat joet ovat Lutto ja Nuorttijoki.

Tekojärvi on syntynyt entisen Nuorttijärven paikalle Tuulomajoen niskalle perustetun Ylä-Tuuloman voimalaitoksen padon rakentamisen yhteydessä 1964–1965. Pato on 1 400 metrin pituinen ja pääasiassa maa-aineksista rakennettu. Voimalan rakensi Imatran Voima. Nuorttijärven pintaa nostettiin 32 metrillä. Tekoaltaan itäpäähän voimalaitoksen yhteyteen rakennettiin Ylä-Tuuloman eli Verhnetulomskin taajama.

Vanhoissa kartoissa esiintyvä Ristikentän kirkonkylä ja laajoja metsäalueita jäi tekoaltaan pohjaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Верхнетуломское водохранилище (Arkistoitu – Internet Archive) Большая советская энциклопедия.
**Boshin-sota** (jap. 戊辰戦争, *Boshin sensō* eli "lohikäärmeen vuoden sota") oli vuosina 1868–1869 käyty sisällissota Japanissa. Sodassa poliittisen vallan palauttamista keisarille havittelevat voimat taistelivat hallitsevaa Tokugawa-shōgunaattia vastaan. Sota syntyi monien aatelisten ja nuorten samuraiden pettymyksestä tapaan, jolla shōgunaatti toimi ulkomaalaisten kanssa Japanin avautuessa ulkomaailmalle edellisellä vuosikymmenellä.

Hovivirkailijoiden ja maan eteläosien samuraiden liitto varmisti nuoren keisari Meijin yhteistyön, ja hän julisti 250 vuotta kestäneen shōgunaatin lakkautetuksi. Keisarin joukkojen sotilaallinen liikehdintä ja partisaaniväkivalta Edossa (nyk. Tokio) saivat hallitsevan shōgunin Tokugawa Yoshinobun aloittamaan sotaretken saadakseen haltuunsa keisarin hovin Kiotossa. Pienempi mutta suhteellisen nykyaikaistunut keisarillinen ryhmäkunta sai nopeasti sotilaallisen edun puolelleen, ja Edon antautumiseen huipentuvien taisteluiden jälkeen Yoshinobu antautui henkilökohtaisesti. Tokugawa-shōgunaatin jäännökset vetäytyivät Pohjois-Honshūlle ja myöhemmin Hokkaidōlle, jonne he perustivat Ezon tasavallan. Tappio Hakodaten taistelussa mursi vastarinnan lopullisesti ja ulotti keisarin vallan koko Japaniin, saattaen loppuun Meiji-restauraation sotilaallisen vaiheen.

Boshin-sodassa oli liikekannalla noin 120 000 miestä, ja heistä kaatui noin 3 500. Lopussa voitokas keisarillinen ryhmä hylkäsi tavoitteensa karkottaa ulkomaalaiset Japanista ja otti sen sijaan käyttöön nykyaikaistumisen politiikan, jonka tavoitteena oli länsivaltojen kanssa solmittujen epätasa-arvoisten sopimusten neuvottelu uudelleen. Keisarillisen ryhmän keskeisen johtajan Saigō Takamorin vaatimuksesta Tokugawa-lojalisteille annettiin armahdus, ja monet shōgunaatin johtajat saivat vastuullisia virkoja uudesta hallituksesta.

Boshin-sota todistaa Japanin saavuttamasta nopeasta nykyaikaistumisesta vain neljätoista vuotta lännelle avautumisen jälkeen, länsivaltojen (erityisesti Britannian ja Ranskan) vahvasta sekaantumisesta Japanin politiikkaan ja keisarinvallan suhteellisen myrskyisästä palauttamisesta. Ajan kuluessa sota on romantisoitunut Japanissa ja muualla niiden mielissä, jotka näkevät Meiji-restauraation "verettömänä vallankumouksena" uhrien määrästä huolimatta. Sodasta on tehty Japanissa useita dramatisointeja, ja sitä on käytetty muun muassa yhdysvaltalaisessa elokuvassa *Viimeinen samurai* (2003).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Boshin War
**Anneksi** (lat. *ad-ne'xus*, yhteenliittymä < *ad-ne'ctere*) on lisä tai lisäke. Se voi tarkoittaa esimerkiksi sivurakennusta, tytärseurakuntaa tai lisäosastoa eli sellaista, joka on yhdistetty johonkin tai kuuluu toiseen suurempaan kokonaisuuteen.

Anneksipitäjä eli anneksiseurakunta
-----------------------------------

**Anneksipitäjä** eli **anneksiseurakunta** oli Ruotsin kuningaskunnan ja Suomen suuriruhtinaskunnan evankelis-luterilaisessa kirkossa seurakunta, joka oli yhdistetty toiseen seurakuntaan tai palkkatuloon. Kirkkoherran tehtävää hoiti nimellisesti hiippakunnan piispa, joka sai anneksiseurakunnalta kirkkoherran palkan tai palkkion. Käytännössä piispat eivät kyenneet tai ehtineet johtaa paikallisesti seurakuntaa hiippakuntansa aluetta, koska tähän liittyi myös maallisen paikallishallinnon tehtävät siihen saakka kunnes maalaiskunnat erotettiin evankelis-luterilaisista seurakunnista Ruotsissa vuoden 1863 kunnallislakien ja Suomessa vuoden 1865 kunnallisasetuksen vuoksi vuosista 1865–1866 alkaen.

Piispan jatkuvia paikallisia kirkkoherran uskonnollisia tehtäviä varten palkattiin varapastori, ruotsiksi *en vicepastor*, joka johti seurakuntaa paikallisesti kuntakokouksia lukuun ottamatta.

Yksi tällaisista anneksiseurakunnista oli Myrskylän evankelis-luterilainen seurakunta, josta tuli hattujen sodan jälkeen 1747 Porvoon hiippakunnan piispan anneksiseurakunta. Muutos johtui siitä että Porvoon hiippakunta oli Ruotsin kuningaskunnan ja Venäjän keisarikunnan rajan siirryttyä Turun rauhassa Kymijoelle menettänyt anneksiseurakuntansa Kymenkartanon alueella nykyisessä Kymenlaaksossa.

Anneksiseurakunnaksi voitiin ottaa seurakuntia, joihin paikallisella aatelisella ei ollut patronaattioikeutta eli oikeutta valita kirkkoherraa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
Robbie Maddison
**Robbie Maddison** (s. 14. heinäkuuta 1981) on australialainen Freestyle motocross-ajaja. Hänellä on maailmanennätys pisimmässä hypyssä motocross-pyörällä sekä korkeimmassa hypyssä rakennuksen päälle ja alas katolta*lähde?*.

Maddison aloitti FMX:ssä kilpailemisen vuosituhannen alussa ja voitti Australiassa kilpailun "King of the Coast" vuosina 2003, 2004 ja 2005. Vuonna 2008 hän sijoittui Red Bull X-Fighters -kiertueella toiseksi. Myös vuonna 2009 Maddison oli kokonaiskiertueen toinen.

Maddison tunnetaan huimapäisistä maailmanennätyksistään. Vuonna 2007 hän teki maailman pisimmän hypyn 500-kuutioisella Hondallansa. Hypyn pituus oli 99 metriä. Vuosien 2008 ja 2009 vaihteessa Maddison teki uuden ennätyksen hyppäämällä Las Vegasin riemukaaren päälle ja sieltä alas Red Bull New Year No Limits -tapahtumassa. Hypyn korkeus oli n. 35 metriä ja alastulon n. 30 metriä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja

 |

 |
Sinfonia nro. 9I. *Andante comodo*II. *Im Tempo eines gemächlichen Ländlers. Etwas täppisch und sehr derb*III. *Rondo-Burleske. Allegro assai. Sehr trotzig*IV. *Adagio. Sehr langsam und noch zurückhaltend*Esittäjä Bruno Walter ja Vienna Philharmonic, 16. tammikuuta 1938 Wienissä.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Gustav Mahlerin **sinfonia nro 9** D-duuri on sävelletty vuosina 1908–1909. Yhdeksäs sinfonia jäi Mahlerin viimeiseksi valmiiksi sinfoniaksi. Lähestyvästä kuolemastaan tietoinen säveltäjä teki siitä jäähyväisensä musiikille (Leonard Bernsteinin mukaan teos oli Mahlerin "testamentti ja viimeinen tahto"). Kuoleman läsnäolo on jatkuvasti havaittavissa – hetkittäiset toivonpilkahdukset vaihtuvat pian jälleen epätoivoon.

Noin 80–85-minuuttinen teos koostuu neljästä osasta: *Andante* on taistelua toivon ja tuskan välillä; toinen osa on tanssinomainen mutta raskas *Ländler*; kolmannen osan groteskissa *Scherzossa* (jota kutsutaan myös nimellä *Rondo Burlesque*) on mukana häivähdyksenomainen kaunis teema, joka ennakoi *kymmenettä sinfoniaa*; finaali on riipaiseva *Adagio*, jossa jouset saavat aikaan sanoin kuvaamattoman kiihkeän tunnelman, kunnes ne lopussa hiipuvat hiljalleen pois ilman Mahlerille tyypillistä huikeaa loppuhuipennusta.

Levytyksiä
----------

* Herbert von Karajan, Berliinin filharmonikot (DG, 1981)
**M2 Bradley** on yhdysvaltalainen jalkaväen taisteluvaunu (*Infantry fighting vehicle*, IFV). M2 ja sen tiedusteluversio M3 ovat Yhdysvaltain maavoimien ainoat rynnäkköpanssarivaunumallit. Bradleystä on tehty myös Stinger-ohjuksin varustettu ilmatorjuntaversio, M6 Linebacker. Bradleyn valmistaja oli aiemmin yhdysvaltalainen United Defense Industries UDI). Maaliskuussa 2005 UDI liitettiin yrityskaupan seurauksena brittiläisen BAE Systems teollisuuskonsernin osaksi. Bradley M2/M3 taisteluvaunun valmistajaksi tuli konsernin *BAE Systems Land & Armaments*.

Yleistietoa
-----------

M2 Bradley suunniteltiin jalkaväen kuljettamiseen taisteluun ja sen taistelun tukemiseen. Bradley voi tuhota myös vihollisen kalustoa panssarintorjuntaohjuksilla ja konetykillä. Vaunu kuljettaa kolmea miehistönjäsentä ja kuuden sotilaan jalkaväkiryhmää. 

M2 Bradley on 6 metriä pitkä, 3,6 metriä leveä ja 3,2 metriä korkea. Sen huippunopeus on 66 kilometriä tunnissa. Painoa vaunulla on 30,4 tonnia. Bradleyn pääase on sähkötoiminen 25 millimetrin M242 Bushmaster -konetykki. Panssarintorjunta-aseistukseen kuuluu TOW-panssarintorjuntaohjuksen ampumalaite, jossa on ampumavalmiina kaksi ohjusta. Vaunussa on myös putken suuntainen 7,62 mm M240 -konekivääri.

Historia
--------

M2 Bradleyn kehitystyö alkoi vuonna 1968 vastauksena neuvostoliittolaiselle BMP-1-rynnäkkövaunulle. Palveluskäyttöön se tuli vuonna 1981, samoihin aikoihin Neuvostoliiton BMP-2-rynnäkköpanssarivaunun kanssa. Se nimettiin kenraali Omar Bradleyn mukaan ja otettiin Yhdysvaltain maavoimien käyttöön vuonna 1981. BAE Systems North America on valmistanut niitä tähän mennessä jo 6 720 kappaletta.

Persianlahden sodan aikana Bradleyt tuhosivat enemmän irakilaisia panssariajoneuvoja kuin M1 Abrams -taistelupanssarivaunut. Yhdysvallat menetti sodassa 20 Bradleytä, mutta niistä irakilaiset tuhosivat vain kolme. Loput 17 tuhoutuivat omien joukkojen tulessa. Tällaisten tapausten välttämiseksi Yhdysvallat alkoi liittää niihin tunnistuspaneeleja.

Bradleytä käytettiin myöhemmin Irakin sodan aikana, mutta niiden on todettu olevan haavoittuvia sissien yllätyshyökkäyksiä vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  United Defense Industries  7.3.2005. globalsecurity.org. Viitattu 22.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  BAE Systems to buy US rival UDI  7.3.2005. bbc.co.uk. Viitattu 22.7.2015. (englanniksi)
3. 1 2  Bradley M2/M3 Tracked Armoured Fighting Vehicle, United States of America  noin 2011–2012. army-technology.com. Viitattu 22.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Infantry Fighting Vehicle M2 Bradley (englanniksi) (50megs.com)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M2 Bradley**.
**Robert Alan "Robby" Krieger** (s. 8. tammikuuta 1946 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rockkitaristi, -lauluntekijä ja -laulaja, joka tunnetaan parhaiten vuosina 1965–1973 toimineen The Doors -yhtyeen kitaristina ja lauluntekijänä.

Elämä ja ura
------------

Krieger syntyi 8. tammikuuta 1946 Los Angelesissa. Hän on kitaristina itseoppinut. Krieger soitti aluksi flamencokitaraa ja sen jälkeen myös folkia, jazzia ja bluesia. Rockin soittamisesta hän kiinnostui käytyään Chuck Berryn konsertissa, minkä jälkeen hän osti itselleen tunnusmerkiksi muodostuneen Gibson SG -kitaran. Hän opiskeli yliopistossa fysiikkaa ja intialaista musiikkia. Hän jammaili rumpali John Densmoren kanssa ja tapasi meditaatiotunneilla myös Ray Manzarekin. Tämän kautta hän tutustui Jim Morrisoniin, ja nelikko muodosti yhdessä The Doorsin. Yhtyeen ensimmäinen hitti oli Kriegerin kirjoittama "Light My Fire". Muita Kriegerin kirjoittamia The Doorsin kappaleita ovat esimerkiksi "Love Me Two Times", "Touch Me" ja "Love Her Madly".

Morrisonin kuoltua 1971 yhtye julkaisi triona kaksi albumia, joilla Krieger jakoi lauluosuudet kosketinsoittaja Manzarekin kanssa. The Doorsin hajottua kahden vuoden kuluttua Krieger perusti rumpali Densmoren kanssa The Butts Band -yhtyeen, jonka ainoaksi jäänyt yhtyeen nimeä kantanut albumi ilmestyi vuonna 1974. 1970- ja 1980-luvuilla hän levytti joitakin albumeja The Robby Krieger Bandissä. Krieger on myös soittanut kitaraa joissakin Blue Öyster Cultin kappaleissa. 

2000-luvulla Krieger esiintyi Manzarekin kanssa nimellä *The 21st Century Doors*, vuodesta 2005 lähtien nimellä *Riders on the Storm* ja myöhemmin nimellä *Manzarek–Krieger*.

*Rolling Stonen* kaikkien aikojen sadan parhaan kitaristin listalla Krieger on sijoittunut 91. sijalle.

Krieger on kirjoittanut Doors-ajastaan muistelmat *Set the Night on Fire: Elämää, kuolemaa ja kitaransoittoa The Doorsissa* (Like, 2022).

Diskografia
-----------

### Soolo

* *Robbie Krieger & Friends* (1977)
* *Versions* (1982)
* *Robby Krieger* (1985)
* *No Habla* (1989)
* *Door Jams* (1989)
* *Cinematix* (2000)
* *Singularity* (2010)

Lähteet
-------

1. ↑  Robby Krieger biography, Billboard
2. ↑  Jussi Mankkinen: The Doors -kitaristi Robby Krieger kirjoittaa 27-vuotiaana kuolleesta Jim Morrisonista viimein Ylen uutiset 22.1.2022

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Robby Krieger** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Kriittinen alue** (engl. *critical section*) on sellainen osa tietokoneohjelmaa, joka käsittelee jonkin toisen prosessin tai säikeen kanssa yhteistä muistipaikkaa tai muuta resurssia.[1]

Jos vähintään kaksi eri prosessia tai säiettä muuttaa samaa muistipaikkaa yhtä aikaa, päivityksen tulos on usein väärä. Siksi on tärkeää tunnistaa tällaiset ohjelman osat eli kriittiset alueet ja tarvittaessa suojata ne poissulkemisen (engl. *mutual exclusion*) avulla. Ongelma esiintyy vain silloin, jos muuttujaa päivitetään, sillä monenkaan prosessin tekemä yhtäaikainen lukeminen ei aiheuta virhetoimintoja.

Kriittisen alueen ei tarvitse olla monimutkainen. Muuttujan arvon kasvattaminen yhdellä (ohjelmointikielellä siis a := a+1) on ilman poissulkemista altis ongelmille. Jos kuvittelemme, että meillä on kaksi suoritinta, jotka ajavat a:ta kasvattavan ohjelmakoodin täsmälleen yhtä aikaa, huomaamme, että päivitys ei toimi oikein. Jos a:n arvo on alussa vaikkapa 1, pitäisi kahden lauseen a := a+1 jälkeen arvon olla 3, mutta jos nämä lauseet suoritetaan täsmälleen yhtä aikaa, kumpikin suoritin lukee a:n arvoksi yksi, kasvattaa sitä sen jälkeen yhdellä ja tallettaa a:ksi kaksi.

Ongelmaan ei tarvita kahta suoritinta, sillä jos prosessia tai säiettä vaihdetaan kesken kriittisen alueen suorituksen, voidaan päätyä samaan tulokseen. Käyttöjärjestelmän ytimessä sama ongelma esiintyy myös siinä muodossa, että ydin käsittelee jotain muuttujaa, jota jokin keskeytyspalvelu päivittää.

Myös muut resurssit kuin muisti on altis ongelmalle. Esimerkiksi jos kaksi prosessia pääsee yhtä aikaa ohjaamaan tulostinta, on tuloste käyttökelvoton.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilkka Haikala ja Hannu-Matti Järvinen: *Käyttöjärjestelmät* (luku 3). Talentum 2003. ISBN 951-762-837-4
Heittävän takamiehen pelipaikka numerolla kaksi
**Heittävä takamies** on yksi koripallon pelipaikoista. Heittävän takamiehen tärkein tehtävä kentällä on korinteko. Pelipaikalla pelaajat eivät yleensä tuo palloa ylös vaan odottavat takamiehen syöttöä. Myös heittäviltä takamiehiltä vaaditaan nopeutta, koska he joutuvat puolustamaan lajin urheilullisimpia pelaajia.

Heittävät takamiehet voidaan jakaa kahteen alaluokkaan: puhtaisiin heittäjiin ja urheilullisiin pelaajiin. Puhtaiden heittäjien peli ei perustu niin paljon fysiikkaan vaan heittotaitoon. Esimerkkejä tämän tyyppisistä pelaajista ovat Kobe Bryant, Ray Allen ja Reggie Miller. Urheilulliset heittävät takamiehet tekevät sen sijaan suuren osan pisteistään ajoista ja nopeista hyökkäyksistä. Hyviä esimerkkejä tämän tyypin pelaajista ovat muun muassa Jerry Stackhouse ja Latrell Sprewell. Kaikkien aikojen parhaana koripalloilijana pidetty Michael Jordan oli heittävä takamies.

Lähteet
-------

1. 1 2  Häyrinen, Raiko & Möttölä, Matias: *Unelmien NBA: Hanno Möttölän mukana maailman kovimpaan urheilusarjaan*, s. 35–36. Helsinki: Nemo, 2000. ISBN 952-5180-23-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Heittävä takamies** Wikimedia Commonsissa
Purjehduskelpoinen *Santa María* -aluksen replika Madeiralla.
**Karakki** oli 1400-luvulla Välimeren alueella kehitetty kolmi- tai nelimastoinen purjealus. Karakille tyypillisiä ovat pyöristetty peräosa perä- ja keulakorokkeilla. Takilassa oli raakapurjeet fokka- ja isomastoissa ja latinalaispurjeet mesaanimastossa. Päämasto oli aina selvästi muita korkeampi.

Karakit olivat ensimmäisiä kelvollisia aluksia valtameripurjehdusta ajatellen. Ne olivat riittävän suuria ollakseen vakaita kovassa aallokossa, ja riittävän tilavia kuljettaakseen pitkällä matkalla tarvittavat elintarvikkeet. Karakeista teki lujarakenteisia niissä olevat koko rungon mittaiset vahvistushirret, joita kutsuttiin *rusteiksi*. Niitä saattoi olla jopa neljä kappaletta. Alustyyppi oli espanjalaisten ja portugalilaisten suosiossa, ja sitä käytettiin tutkimusmatkoilla 1400–1500-luvuilla. 

Espanjaksi alustyyppiä kutsuttiin nimillä *carraca* tai *nao*, portugaliksi taas nimellä *nau*. Molemmat tarkoittivat yksinkertaisesti laivaa. Ranskaksi alustyypin nimi oli *nef*. Englannissa laivaston karakin nimitys oli *great ship*.

Edut ja haitat
--------------

Portugalilainen *Nanban*-karakki 1700-luvulta
Karakkia kutsuttiin täydelliseksi kuljetusalukseksi, ja se purjehti hyvin lähes kaikissa olosuhteissa. Muita etuja olivat:

* tilava kantaakseen miehistön, elintarvikkeet sekä rahdin
* erittäin hankala valloittaa pienemmästä aluksesta käsin
* suuren kapasiteetin vuoksi aluksen ei tarvinnut poiketa satamissa usein noutamassa täydennyksiä
* neljän purjeen yhdistelmällä saavutettiin joustavuutta ohjailuun
* aluksen kansia voitiin käyttää tykkikansina

Haittana oli muun muassa aseistuksesta johtuva yläpainoisuus, joka saattoi johtaa aluksen kaatumiseen voimakkaissa tuulissa.

Kuuluisia karakkeja
-------------------

* *Santa María*, Kristoffer Kolumbuksen lippulaiva
* *Mary Rose* ja *Henry Grace à Dieu*, jotka Henrik VIII rakennutti
* *Santa Catarina*, jonka Hollannin Itä-Intian komppania kaappasi Singaporen edustalla 1603.
* *Victoria*, ensimmäinen maapallon ympäri purjehtinut alus
* *Great Michael*, skotlantilainen alus, aikanaan Euroopan suurin

Katso myös
----------

* Kaljuuna
* Karaveli

Lähteet
-------

1. 1 2  suom. Ketola, Veli-Pekka: *Koko maailman kulkuneuvot*, s. 52. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2002.

Kirjallisuutta
--------------

* The Galleon (1990), Conway Maritime Press, ISBN 0851775462
**Karakalpakian autonominen alue** on entinen Neuvostoliiton hallintoalue Keski-Aasiassa. Se käsitti nykyisen Uzbekistaniin kuuluvan Karakalpakian autonomisen tasavallan. Autonomisen alueen pääkaupunki oli Nukus.

Karakalpakian autonominen alue muodostettiin 19. helmikuuta 1925 erottamalla karakalpakkien asuinalue Turkestanin autonomisesta sosialistisesta neuvostotasavallasta ja Horezmin sosialistisesta neuvostotasavallasta. Tämän jälkeen se kuului Venäjän sosialistiseen neuvostotasavaltaan kuuluvaan Kazakkien autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Karakalpakkien alue siirrettiin kuulumaan suoraan Venäjän FSNT:n alaisuuteen 20. heinäkuuta 1930. Karakalpakkien autonomisesta alueesta tuli Karakalpakian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 20. maaliskuuta 1932 ja 5. joulukuuta 1936 se siirrettiin Uzbekistanin sosialistiseen neuvostotasavaltaan kuuluvaksi.

Vuonna 1931 Karakalpakian autonomisen alueen pinta-ala oli 119 571 km². Samana vuonna alueen asukasluku oli 346 000, joista oli karakalpakkeja 37 prosenttia, kazakkeja 29 prosenttia ja uzbekkeja 27 prosenttia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Iso tietosanakirja 6*, s. 103. Helsinki: Otava, 1934.
Sydänviasta kärsivä lapsi. Huomaa violetit kynsijuuret
Akuutti valtimon veritulppa oikeassa jalassa
**Syanoosi** johtuu vajaasta happimäärästä veressä. Syanoosi voi aiheuttaa ihon, huulien, kynsien tai limakalvojen sinertävän värin riippuen syanoosin tyypistä. 

Syanoosin aiheuttama sininen väri johtuu ihon optisista ominaisuuksista. Kun veren keuhkoista happea keräävä osa – hemoglobiini on hapekas, näyttää ihon läpi veri punaiselta. Sen sijaan hapeton hemoglobiini aiheuttaa ihon läpi näkyvän sinisen sävyn. Kun hapettoman hemoglobiinin osa verestä on suurempi kuin 5g/dl, on oireena ihon sinertävyys.

Nimi *syanoosi* tarkoittaa "sinistä tautia" tai "sinistä tilaa". Se on johdettu syaani-väristä, jonka nimi on johdettu kreikan kielen sanasta κυανός (kyanos), sininen.

Syanoosin tyypittely
--------------------

Syanoosin voi luokitella kahteen tyyppiin: periferaaliseen ja sentraaliseen.

### Sentraalinen syanoosi

Sentraalisesta syanoosista kärsivillä valtimoiden hapettuneen hemoglobiinin pitoisuus on vähemmän kuin 85 prosenttia. Tämä aiheuttaa kielen ja huulien sinertävyyden. Sentraalinen syanoosi voi johtua mm. keuhkojen tai sydämen sairauksista.

### Periferaalinen syanoosi

Periferaalinen syanoosi johtuu hiussuonten vähäisestä happimäärästä. Tämän tyyppinen syanoosi on paikallista ja se oireilee sinisyytenä sormissa tai raajoissa. Periferaalinen syanoosi voi aiheutua mm. kylmästä ympäristöstä, alhaisesta sydämen pumppaustehosta tai sydänhäiriöstä. Tämän tyyppinen syanoosi on vaikea havaita tummaihoisilla henkilöillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Cyanosis Definition FreeMD.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 3.6.2009. (englanniksi)
2. ↑  Peter Koenig, Ziyad Hijazi & Frank Zimmerman: *Essential pediatric cardiology, kuvitettu versio*, s. 35. McGraw-Hill Professional, 2004. ISBN 9780071409193. Google Book. (englanniksi)
3. ↑   (1994) *Mosby’s Medical, Nursing and Allied Health Dictionary*, 4th, 425.
4. 1 2  Eldryd Hugh Owen Parry, ym.: *Principles of medicine in Africa, 3. versio, kuvitettu painos*, s. 895. Cambridge University Press, 2004. ISBN 9780521806169. Google Book. (englanniksi)
5. ↑  Kasper, Eugene Braunwald, Anthony S. ym.: "48", *Harrison's Manual of Medicine, 17. versio, kuvitettu painos*, s. 239. McGraw Hill Professional, 2009. ISBN 9780071477437. Google Book. (englanniksi)
**Karakitain valtakunta** oli kitaanien perustama feodaalinen valtio Keski-Aasiassa noin 1140–1213.

Valtakunnan perustaja oli Kiinaa hallinneeseen kitaanidynastiaan kuulunut Jelyi Daši, joka džurtšeneille vuonna 1125 kärsityn tappion jälkeen valloitti Turkestanin sinne aikaisemmin asettuneiden mongolinsukuisten kitaanien avulla. Karakitain eli "mustien kitaanien" valtakunta käsitti Amudarjalta ja Balhašjärveltä Kunlunille ja Beišanvuoristoon ulottuvan alueen. Karakitait viettivät paimentolaiselämää Talas- ja Tšujokien laaksoissa, mutta eivät verotusta lukuun ottamatta juurikaan puuttuneet alueen muiden kansojen elämään. Pääkaupunkina toimi Balasagun nykyisen Tokmokin (kirg. *Токмок*) lähellä.

Vuonna 1211 mongoleja paenneet naimaanit vangitsivat Karakitain hallitsijan. Tšingis-kaani valloitti alueen vuonna 1218. Karakitait sulautuivat alueen turkkilaisiin kansoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 11*, s. 386. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
*Maarianhaminan postinhoitaja Uno Godenhjelm, tuleva kamarikirjuri ja toimittaja*. Daniel Nyblin, 1878. Museovirasto / Historian kuvakokoelma.
**Uno Leonhard Godenhjelm** (19. heinäkuuta 1842 Viipuri – 30. elokuuta 1903 Maarianhamina) oli suomalainen kamarikirjuri, postiekspeditööri ja toimittaja. Godenhjelm laati vuonna 1897 ensimmäisen luettelon Suomen paikannimistä ja niiden postiosoitteista.

Godenhjelmin vanhemmat olivat Lappeen tuomiokunnan tuomari Adolf Godenhjelm (1805–1879) ja Fredrika Juliana Katarina Cygnaeus (1813–1895).

Godenhjelm oli postin palveluksessa vuodesta 1863 alkaen. Hän toimi Maarianhaminan postinhoitajana vuodesta 1878 ja Maarianhaminan kaupunginviskaalina 1881–1889. Godenhjelm kokeili kirjekyyhkysten käyttöä Maarianhaminan ja Bogskärin välillä. Hän perusti Ahvenanmaalle myös ensimmäisen lehden Mariehamnspostenin. Paikannimiluettelonsa lisäksi Godenhjelm kirjoitti 1891 kirjan *Minnen från vargåren i Åbo län 1880–1882* Turun seudulla vuosina 1880–1881 21 pikkulasta surmanneesta tappajasudesta.

Uno Godenhjelm oli naimisissa vuodesta 1880 Nanny Lovisa Caloniuksen (1858–1933) kanssa.

Teoksia
-------

* *Reseberättelse* ; kirj. A. K. Planting ja Uno Godenhjelm. Helsingfors 1889
* *Minnen från vargåren i Åbo län 1880-1882*. G. W. Edlund, Helsingfors 1891
* *Postala erinringar till den korresponderande allmänhetens tjenst*. Helsingfors 1892
* *Luettelo paikkojen nimistä Suomessa ynnä niiden postiosoitteet - Postortslexikon för Finland* ; Suomen Postihallituksen toimesta tehnyt Uno Godenhjelm. Wentzel Hagelstam, Helsinki 1897 (Teos online-muodossa Suomen Sukututkimusseuran sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive))
* *Luettelo paikkojen nimistä Suomessa ynnä niiden postiosoitteet : Lisävihko. 1*. Viktor Pettersson, Helsinki 1898

Lähteet
-------

* Martti Strangin GeneaNet-tietokanta : Uno Leonard Godenhjelm
* J.V. Snellmanin kootut teokset : Henkilöhakemisto : Uno Leonhard Godenhjelm
* VargFakta : Finsk bok bär vittnesbörd om vargkrisen 1880-1881

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Kymppi-Matkat Oy** oli suomalainen vuonna 1986 perustettu matkanjärjestäjä, jonka omisti vuosina 1991–1997 turkkilainen Tursem A.S. Kymppi-Matkat ja muut Tursemin tytäryhtiöt menivät konkurssiin 1997 emoyhtiön kaaduttua. Tuolloin yli 17 000 matkailijaa jäivät pulaan eri matkakohteissa, ja monet suuret matkanjärjestäjät tulivat lentokonekapasiteettinsa avulla apuun matkailijoiden kotiuttamiseksi.

Tursemin vaikeudet alkoivat Ruotsista, jossa ryhmän lentoyhtiö Sunways joutui lentokieltoon taloudellisten ja teknisten syiden takia. Tursemin olivat perustaneet vuonna 1985 Haluk Semiz ja Nedim Gürbüz.

Palvelualojen ammattiliitto haastoi Kymppi-Matkat oikeuteen muun muassa 58 oppaan saamatta jääneiden 1,4 miljoonan markan palkkarästien vuoksi. Oikeuden vuonna 2001 antaman päätöksen mukaan Kymppi-Matkoja ei voitu pitää oppaiden varsinaisena työnantajana, koska oppaat olivat solmineet työsuhteen samaan Tursem-konserniin kuuluneen Marrell Guidingin kanssa eikä Kymppi-Matkoilla ollut Marrell Guidingiin käskyvaltaa.

Nykyisin Kymppi-Matkat on Litus Oy:n aputoiminimi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kymppi-Matkat Oy[vanhentunut linkki], YTJ Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä. Viitattu 22.9.2014.
2. ↑  WOW Data Entry: Kymppi - Matkat O.Y. Who Owns Whom in the Global Travel and Tourism Industry 2002. Viitattu 22.9.2014.
3. ↑  Seppo, Eljas: Kymppi-Matkat teki voittoa kolme vuotta[vanhentunut linkki], Kauppalehti 7.10.1997 , sivu 6. Viitattu 22.9.2014.
4. ↑  Matkailuhistoriaa (Arkistoitu – Internet Archive), Finnmatkat. Viitattu 22.9.2014.
5. ↑  Matkatoimistojen asiakkaiden edut turvattu hyvin Suomessa[vanhentunut linkki], Turun Sanomat 7.10.1997. Viitattu 22.9.2014.
6. ↑  WOW Data Entry: Sunways Airlines, Who Owns Whom in the Global Travel and Tourism Industry 2002. Viitattu 22.9.2014.
7. ↑  WOW Data Entry: Tursem A.S. (Arkistoitu – Internet Archive), Who Owns Whom in the Global Travel and Tourism Industry 2002. Viitattu 22.9.2014.
8. ↑  Kymppi-Matkat selvisi korvaussyytteistä, Yle Uutiset 31.8.2001. Viitattu 22.9.2014.
9. ↑  Litus Oy[vanhentunut linkki], YTJ Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä. Viitattu 22.9.2014.
**Syaman kultakaivos** sijaitsee Malissa Sikasson alueen Kadiolon piirin Fouroun kunnassa.

Syaman kultaesiintymä löydettiin 1970-luvun lopussa. Australialainen Broken Hill Proprietary teki vuonna 1987 Malin valtion kanssa sopimuksen sen hyödyntämisestä. Vuonna 1988 muodostettiin kaivosyhtiö Société d’Exploitation des Mines de Syama eli Somisy, josta BHP omisti 65 % ja Malin valtio 35 %. BHP:n operoima kaivos aloitti toimintansa vuonna 1990.

Oksidimalmin hyödyntäminen osoittautui kannattamattomaksi, ja vuonna 1996 BHP:n osuuden osti eteläafrikkalainen Randgold Resources, joka jatkoi kaivostoimintaa. Uudelleenjärjestyksen seurauksena Randgold omisti 75 %, Malin hallitus 20 % ja Kansainvälinen rahoitusyhtiö IFC 5 %. Kaivoksen heikon tuloksen ja kullan maailmanmarkkinahinnan laskun takia Randgold keskeytti toiminnan vuonna 2001. IFC myi osuutensa Randgoldille vuonna 2002.

Australialainen Resolute Mining osti Randgoldin osuuden vuonna 2004 ja päätti tutkimusten jälkeen jatkaa kaivostoimintaa. Kaivoksen mineraalivarat arvioitiin tuolloin 66,6 miljoonaksi tonniksi, kultapitoisuus 3,0 grammaksi tonnilta ja kultavaranto 182 393 kiloksi, mikä oli huomattavasti enemmän kuin aikaisemmissa tutkimuksissa. Kaivos avattiin uudelleen vuonna 2009.

Syaman avolouhos ehtyi vuonna 2015, mutta tuotantoa on jatkettu varastoidusta sulfidimalmista ja lähellä sijaitsevien avolouhosten oksidimalmista. Kaivoksen yhteydessä on 2,4 miljoonan vuositonnin sulfidirikastamo ja 1,5 miljoonan tonnin oksidirikastamo. Vuonna 2017 ne tuottivat 6 742 kiloa kultaa. Kaivosta pidetään hyvin kannattavana. Yhtiö työllisti urakoitsijat pois lukien 465 henkilöä vuonna 2017.

Uuden tunnelikaivoksen rakennustyöt alkoivat vuonna 2016 ja niiden odotetaan valmistuvan vuoden 2018 loppuun mennessä.*päivitettävä* Tunnelikaivos pidentää kaivoksen käyttöikää ainakin vuoteen 2028 saakka ja nostaa vuosituotannon yli 7 000 kiloon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oxfam America: Tarnished Legacy: A Social and Environmental Analysis of Mali’s Syama Goldmine *oxfamamerica.org*.  2004. Viitattu 30.3.2018.
2. ↑  Resolute Mining Annual Report 2005 *rml.com.au*.  Arkistoitu 24.3.2018. Viitattu 30.3.2018.
3. ↑  Chambre des Mines du Mali: Les 9 mines d’or en phase d’exploitation *chambredesminesdumali.org*.  Arkistoitu 27.3.2018. Viitattu 30.3.2018.
4. 1 2  Resolute Mining Annual Report 2017 *rml.com.au*.  Arkistoitu 14.3.2018. Viitattu 30.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Syaman kaivos Resolute Miningin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Karakoro** on maalaiskunta Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Teichibé sijaitsee 115 kilometriä Kayesista pohjoiseen. Kunnassa on 15 200 ja keskuskylässä 2 300 asukasta (vuonna 2009).

Karakoron kunta rajoittuu pohjoisessa Kayesin piirin Sahelin, idässä Koussanén ja etelässä Djéléboun kuntiin sekä lännessä Mauritaniaan. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jota halkovat pienet vadit. Länsirajalla virtaa Senegalin sivujoki Karakoro. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on kuivuudesta kärsivää aroa.

Kuntaan kuuluu seitsemän kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja. Fulbet ja maurit liikkuvat alueella paimentolaisina.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, maapähkinä, pavut ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 18.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 18.2.2018.
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Karakoro 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 18.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Derian Hatcher** (s. 4. kesäkuuta 1972 Sterling Heights, Michigan, Yhdysvallat) on entinen NHL-jääkiekkoilija.

Ura
---

Minnesota North Stars varasi Hatcherin vuoden 1990 varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella numerolla kahdeksan. Tuossa vaiheessa Hatcher oli pelannut ensimmäisen kautensa Kanadassa Ontario Hockey Leaguen North Bay Centennialsin joukkueessa. Tultuaan varatuksi, Hatcher jäi vielä yhdeksi kaudeksi OHL-junioriliigaan, kunnes syksyllä 1991 teki ensiesityksensä Minnesotan NHL-joukkueessa. Ensimmäisellä kaudellaan Hatcher pelasi 43 ottelua. Kaikkiaan Hatcher pelasi kaudeksi 1993 Dallasiin siirtyneessä North Starsin organisaatiossa kevääseen 2003, parhaana saavutuksena Stanley Cupin voitto joukkueen kapteenina keväällä 1999. Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi vapaana pelaajana Detroit Red Wingsin joukkueeseen. NHL:n ja pelaajayhdistyksen työmarkkinakiistan vuoksi peruuntuneella kaudella 2004–2005 Hatcher pelasi UHL-liigassa Motor City Mechanics joukkueessa ja siirtyi NHL:n taas alettua Philadelphia Flyersiin, jossa hän pelasi loppu-uransa.

Yhdysvaltain maajoukkueessa Hatcher on pelannut vuosien 1996 ja 2004 Jääkiekon maailmancupeissa, vuosien 1993 ja 2002 MM-kisoissa sekä Naganon olympiaturnauksessa 1998 ja Torinon olympiaturnauksessa 2006

Myös hänen veljensä Kevin Hatcher on entinen NHL-jääkiekkoilija.

Lähteet
-------

* NHLPA Pelaajakortti (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |