recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mika Rautio** (s. 27. maaliskuuta 1968 Helsinki) on entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti. Hän on Espoon Jääklubin kasvatti. Rautio pelasi kaksi kautta jääkiekon I-divisioonaa Karhu-Kissoissa ennen pääsarjauraansa, jonka hän aloitti Tampereen Tapparassa kaudella 1988–1989. Rautio siirtyi seuraavaksi KalPaan, jossa hän pelasi vuodet 1989–1993 ja jossa hän voitti uransa ainoan SM-mitalin, hopeaa vuonna 1991. KalPan jälkeen Rautio pelasi vielä Kiekko-Espoossa sekä uudestaan Karhu-Kissoissa I-divisioonassa vuosina 1993–1996, kunnes siirtyi ulkomaille. Rautio torjui uransa viimeiset vuodet 1996–1999 Britannian, Norjan ja Ranskan pääsarjoissa, kunnes lopetti vuonna 1999 Ranskassa vietetyn kauden jälkeen. Rautio pelasi urallaan yhteensä 207 SM-liigan runkosarjaottelussa ja 17 pudotuspeliottelussa, sekä 63 I-divisioonan ottelussa.

Rautio toimi pelaajauransa jälkeen Espoo Bluesin omistajana, puheenjohtajana ja toimitusjohtajana 2010-luvun alkupuolella. Hän oli seuran viimeisellä kaudella 2015–2016 sekä yksi seuran pääomistajista, puheenjohtaja että joulukuusta 2015 eteenpäin myös toimitusjohtaja siirryttyään tehtävästä eronneen Jarmo Koskisen tilalle. Tammikuussa 2016 vaikeassa taloustilanteessa olleen Bluesin johtoa, etenkin Rautiota arvosteltiin pitkään hoitamatta olleista pelaajien eläkemaksuista sekä pelaajayhdistyksen yhteydenottopyyntöihin vastaamatta jättämisestä. Seura asetettiin lopulta pahasti velkaantuneena konkurssiin maaliskuussa, pelastusyrityksistä huolimatta.

Lähteet
-------

* Mika Rautio *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Parkkinen, Jaakko: Bluesin puheenjohtaja myös toimitusjohtajan paikalle *yle.fi*.  7.12.2015. Yleisradio. Viitattu 11.8.2021.
2. ↑  Pienimaa, Eemeli: Blues-pomon toiminta pöyristyttää – ei vastaa yhteydenottopyyntöihin *mtvuutiset.fi*.  18.1.2016. MTV Uutiset. Viitattu 11.8.2021.
3. ↑  Espoo Blues konkurssiin - masentavat lukemat julki *jatkoaika.com*.  21.3.2016. Jatkoaika ry. Viitattu 11.8.2021.
Jacob Wallenberg
**Jacob Wallenberg** (s. 1956 Tukholma) on ruotsalainen Wallenbergin mahtisukuun kuuluva yritysjohtaja.

Hän on sijoitusyhtiö Investor AB:n hallituksen puheenjohtaja sekä LM Ericssonin johtokunnan varapuheenjohtaja.

Hän on toiminut Skandinaviska Enskilda Bankenin johtajana, nykyisin johtotehtäviä mm. yrityksissä Atlas Copco, SAS Group, Skandinaviska Enskilda Banken, ABB Group, Ericsson, Coca-Cola-yhtiö, Knut and Alice Wallenberg Foundation ja Stockholm School of Economics. Hän kuuluu myös Bilderberg-ryhmää hallinnoivaan komiteaan sekä Serafiimiritarikuntaan (Order of the Seraphim).

Perhe
-----

Jacob Wallenberg on pankkiiri ja teollisuusmies Peter Wallenberg vanhemman ja Suzanne Wallenbergin poika. Jacob Wallenbergin vaimo on Suzanne Grevillius, ja lapsia ovat Lovisa Wallenberg, Jacob Wallenberg Jr, Alice Wallenberg.

Lähteet
-------

* Antti Mikkonen: Mahtava Suomi-frendi: Marcus Wallenberg. Talouselämä, 8.3.2013, s. 29.
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive) Wallenberg and his wife to divorce.
* Investor Ab
* The Coca Cola Company

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Uusimaa** (ruots. *Udema*) oli yksi Ruotsin saaristolaivaston neljästä fregattityypistä.

Runkorakenteeltaan matalat Uusimaa-luokan alukset muistuttivat jossain määrin vielä kaleereja. Muiden saaristofregattien tapaan myös Uusimaa-luokan alukset oli varustettu sekä purjeilla että airoilla. Soutajat istuivat aluksen kannella.

Uusimaa-luokan aluksissa tykit oli aikaisemmista sotalaivoista poiketen sijoitettu vallankumouksellisesti aluksen keskilinjalle kiertolaveteille. Kaksiosaisen kiertolavetin olivat kehittäneet yhdessä kreivi Augustin Ehrensvärd, laivanrakentaja Fredrik Henrik af Chapman ja Ruotsin armeijan laivaston Tukholman-eskaaderin tykkimestari C. F. Aschling. Kiertolavetilla olleet tykit sopivat paremmin laivan avokannelle kuin tykkiporttien taakse. Haittapuolena oli, että tykeillä ammuttaessa soutajien oli siirryttävä syrjään.

Alukset
-------

Pohjanmaan-luokan aluksia rakennettiin vain kolme kappaletta.

Alusluokan mallialus rakennettiin Pommerissa 1760. Se sai nimekseen *Gamla*, joskin alusta kutsutaan usein pelkällä tyyppinimellä *Udema*. Alus oli 102 jalkaa pitkä ja sen syväys oli 5 jalkaa. Miehistöä aluksella oli ainoastaan 45 miestä.

**Pohjanmaa-luokan alukset**| Nimi | Telakka | Valmistumisvuosi | Poistumisvuosi | Pituus, jalkaa | Leveys, jalkaa | Tykkejä | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Gamla* (tunnetaan myös nimellä *Udema*) | Stralsund | 1760 | – | 102 | – | 11–12 | – |
| *Torborg* | Tukholma | 1772 | – | 121 | 29 | 39 | – |
| *Ingeborg* | Tukholma | 1776 | 1790 | 121 | 29 | 12 | Upposi Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa 9.7.1790. |
|

Lähteet
-------

* Johnsson, Raoul: *Kustaa III ja suuri merisota. Taistelut Suomenlahdella 1788–1790.*. Helsinki: John Nurmisen säätiö, 2010. (suomeksi)
* Lappalainen, Jussi T.: *Kuninkaan viimeinen kortti. Viipurinlahden ja Ruotsinsalmen meritaistelut 1790*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011. (suomeksi)
* Nikula, Oscar: *Piirteitä Suomenlinnan historiasta – Bidrag till Sveaborgs Historia*. osa II. Helsinki: Samfundet Ehrensvärd seura, 1933. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. ↑  Johnsson 2010, s. 53–54.
2. 1 2 3  Lappalainen 2011, s. 39.
3. ↑  Nikula 1933, s. 123.
4. ↑  Nikula 1933, s. 364–365.
5. ↑  Johnsson 2010, s. 62.
Jacob Thimoteus Jacobsson
**Jacob Timotheus Jacobsson** (6. toukokuuta 1840 Sproge, Gotlanti, Ruotsi – 4. lokakuuta 1912 Danderyd) oli ruotsalainen kauppias, metodistikirkon saarnaaja ja virsirunoilija.

Jacobsson aloitti jo nuorena toimintansa liikealalla, kuten rautakauppiaana Kalmarissa, jossa hän työnsä ohella opiskeli. Vuonna 1872 hän liittyi metodistikirkkoon ja hänet kutsuttiin pian saarnaajaksi Göteborgiin. Siellä hän hoiti metodistikirkon kirjanpitoa.Vuonna 1877 hän muutti Tukholmaan, jossa hän toimi liikealalla, pidettynä saarnaajana ja oli raittiusliikkeen puolestapuhuja. Hän oli ruotsalaisen vapaakirkollisuuden keskeisiä virsirunoilijoita. Useat hänen laulunsa oli kirjoitettu vanhojen, tuttujen virsien sävelmiin. Hän on myös osallistunut muun muassa Ira D. Sankeyn laulujen ruotsintamiseen.

Ruotsin kirkon virsikirjassa, sen ekumeenisessa osassa on yksi Jacobssonin kirjoittama virsi 20 "Helige Fader, kom och var oss nära" vuodelta 1888. Virren tekijä on kirjoittanut sen laulettavaksi ennen saarnaa.

Jacobssonin kirjoittamia lauluja on myös suomennoksina:

Ruotsin kirkon virsikirja

* Virsi 20 "Oi, Isä, saavu keskellemme" (Helige Fader, kom och var oss nära). Suom. Pekka Kivekäs 1994, sävelmä Johann Grüger 1653

Suomen ev. lut. kirkon virsikirja

* 495 Taivaan Isä, nostit minut, (Milde fader i det höga, 1871) Suom. Siionin Kannel 1892, uud. Kauko Veikko Tamminen 1923, Jaakko Haavio 1962

Hengellisiä lauluja ja virsiä/ Laula, kaikki maa

* 90 Oi Pyhä Isä, tule keskellemme (Helige Fader, kom och var oss nära). Suom. Per Boreman 1938 - Laula kaikki maa -kokoelma: 30 Oi Pyhä Isä, tule
* 294 Oon turhaan kauan etsinyt (1885), Esikuvana Ira Sankeyn laulu "The Lord’s a Rock". - Laula kaikki maa -kokoelma: 148 Niin kauan turhaan

Siionin kannel

* 60 Halleluja, hän noussut on! (1881) Suom. Raili Kivinen 1966, uud. Lauri Thurén.
* 110 Jeesus, tämän pienokaisen / syliisi kun annoimme Benjamin Schmolck 1704, Suom 1892, uud K.V. Tamminen 1923,uud. Lauri Thurén
* 218 Niin kauan etsin, turvaa hain Vernon Charlesworth ja Jacob Timotheus Jacobsson 1885 uud.Lauri Thurén

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 318. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  495 Taivaan Isä, nostit minut *virsikirja.fi*. Viitattu 28.2.2002.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |

 |
**Izvestija-turnaus 1970** (venäjäksi Турнир на приз газеты Известия, suomeksi: turnaus sanomalehti *Izvestijan* palkinnosta, (Izvestija eli uutiset)) oli jääkiekkoturnaus, joka järjestettiin Moskovassa 6.– 13.12.1970. Neuvostoliiton maajoukkueen lisäksi mukana olivat Suomen, Ruotsin ja Tšekkoslovakian maajoukkueet. Vaikka myös DDR oli kutsuttu osallistumaan, se luopui kilpailusta ja heidän sijaansa Puolan jääkiekkomaajoukkue osallistui turnaukseen. Kanadalaiset eivät osallistuneet tuolloin mihinkään kansainvälisiin kilpailuihin, koska IIHF:ssä oli kiista ammattilaispelaajien osallistumisesta maailmanmestaruuskilpailuihin.

Tulokset
--------

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | TCH | URS | SWE | FIN | POL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  **Tšekkoslovakia** | **4** | 4 | 0 | 0 | 23–7 | **8** |  | 3–1 | 3–2 | 7–3 | 10–1 |
|  **Neuvostoliitto** | **4** | 3 | 0 | 1 | 20–7 | **6** |  |  | 4–0 | 8–3 | 7–1 |
|  **Ruotsi** | **4** | 1 | 0 | 3 | 7–12 | **2** |  |  |  | 2–1 | 3–4 |
|  **Suomi** | **4** | 1 | 0 | 3 | 15–20 | **2** |  |  |  |  | 8–3 |
|  **Puola** | **4** | 1 | 0 | 3 | 9–28 | **2** |  |  |  |  |  |

* Tarkemmat tiedot otteluista saksankielisen wikipedian artikkelissa.

Parhaat pelaajat
----------------

* Maalivahti: Andrzej Tkacs,  Puola
* Puolustaja: František Pospíšil,  Tšekkoslovakia
* Hyökkääjä: Vladimir Vikulov,  Neuvostoliitto

Aiheesta muualla
----------------

* Izvestija-turnaus 1970 Hockeyarchives.info (Huom. FIN-SWE-pelissä tulos on päinvastainen.)
* Izvestija-turnaus SFRp Hockey Archiv
Lukuteoriassa **Jacobin symboli** {\displaystyle \left({\frac {a}{n}}\right)}on Legendren symbolista johdettu yleistys. Toisin kuin Legendren symboli, Jacobin symboli ottaa huomioon tapaukset joissa n ei ole alkuluku. Symbolin esitteli Carl Jacobi vuonna 1846 yksinkertaistamaan laskutoimituksia. 

Jacobin symboli määritellään Legendren symbolin avulla seuraavasti: jokaiselle kokonaisluvulle a ja parittomalle positiiviselle kokonaisluvulle n

{\displaystyle \left({\frac {a}{n}}\right)=\left({\frac {a}{p\_{1}}}\right)^{\alpha \_{1}}\left({\frac {a}{p\_{2}}}\right)^{\alpha \_{2}}\cdots \left({\frac {a}{p\_{k}}}\right)^{\alpha \_{k}},}

missä {\displaystyle n=p\_{1}^{\alpha \_{1}}p\_{2}^{\alpha \_{2}}\cdots p\_{k}^{\alpha \_{k}}} on luvun n alkukehitelmä ja {\displaystyle \left({\frac {a}{p\_{1}}}\right)} on Legendren symboli.

Lähteet
-------

* Eric W. Weisstein: Legendre Symbol *mathworld.wolfram.com*. Viitattu 17.7.2020. (englanniksi)
* Anna Kolehmainen: Johdatus neliöjäännöksiin, Pro gradu  2018. Oulun yliopisto, matemaattisten tieteiden laitos.
**Sääksmäentie** on yksi Valkeakosken kaupungin paikallisteistä. Sääksmäentie alkaa Valkeakosken keskustasta ja päätyy Sääksmäelle. Naakan kohdalle asti Sääksmäentien alkuosa on osa Valkeakosken eteläistä sisääntuloväylää seututietä 310, mutta muodostaa siitä eteenpäin yhdystien 13941, joka Sääksmäen kirkolla yhtyy yhdystiehen 3071.

Tie kulkee Valkeakosken, Naakan, Vallon, Rapolan, Vuorentaan ja Voipaalan kylien alueilla. Naakan jälkeen se sivuuttaa Raikkaan asuntoalueen, ylittää Vallonojan Vallon kylän Uotilan herraskartanon luona ja sivuuttaa tämän jälkeen Vallon uuden asuinalueen ja Viuhanjärven sekä Mattilan ja Käpykylän asuinalueet ja Vuorentaan kartanon ja siirtyy sitten seuraamaan Rapolan harjua.

Harjun itäpuolitse kulkeva vanha maantie on maisemallisesti merkittävä. Sen varressa, valtakunnallisesti merkittävässä rakennetussa ympäristössä sijaitsevat taidekeskuksena toimiva, rakennushistoriallisesti arvokas Voipaalan kartano; nykyisin Tervapääskynä tunnettu kansallisromanttinen Renvallin huvila, jonka on rakennuttanut filosofian tohtori Thorsten Renvall ja suunnitellut todennäköisesti Renvallin ystävä Lars Sonck; seurojentalo Kelhi; sekä Sääksmäen kunnan aikoinaan omistukseensa hankkimalle Kemmolan tilalle perustettu vanhainkoti samannimisessä kaupunginosassa. Tien välittömässä läheisyydessä ovat myös Museoviraston omistuksessa oleva presidentti P. E. Svinhufvudin syntymäkoti Rapolan kartano, muinaisjäännöksenä rauhoitettu Rapolan muinaislinna ja harjun eteläpuolella keskiaikainen Sääksmäen kirkko, jonka puistokäytävä yhdistää Voipaalan kartanoon.

Tie nähdään maantienä nykyisellä reitillään jo Ruotsin armeijan sotilaskartoittajien 1700-luvun lopulla Carl Nathanael af Klerckerin johdolla tekemissä, Suomalaisen kirjallisuuden seuran vuonna 1989 *Kuninkaan kartaston* nimellä julkaisemissa Suomalaisen rekognosointiprikaatin sotilaskartoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Tienumerokartta.* 1:250 000. Alue 04 Pirkanmaa.  Helsinki: Tiehallinto, 1.1.2009.  Kartan verkkoversio (viitattu 9.7.2012)
2. 1 2  *Peruskartta* 1:20 000. 2132 03 Valkeakoski.  Helsinki: Maanmittaushallitus, 1986.
3. 1 2  *Peruskartta* 1:20 000. 2132 02 Sääksmäki.  Helsinki: Maanmittaushallitus, 1986.
4. ↑
5. ↑  Voipaalan taidekeskus Valkeakosken kaupunki.  Arkistoitu 30.12.2009. Viitattu 30.11.2009.
6. ↑  Sääksmäen seurantalo Kelhi Sääksmäen maa- ja kotitalousseura ry. Viitattu 30.11.2009.
7. ↑  21 kaupunginosa Valkeakosken kaupunki.  Arkistoitu 26.6.2009. Viitattu 30.11.2009.
8. ↑  Rapolanharjun ja Huittulan kylän kulttuurimaisema *Rakennettu kulttuuriympäristö. Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt 1993 -luettelo.*. Museovirasto. Viitattu 30.11.2009.
9. ↑  Alanen Timo & Kepsu Saulo (toim.): *Kuninkaan kartasto Suomesta 1776-1805*, s. 263. Kartta 235. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1989. ISBN 951-717-568-X.
Barbara Hannigan
**Barbara Hannigan** CM (s. 1971 Waverley, Nova Scotia) on kanadalainen sopraano ja kapellimestari. Hän on Kanadan ritarikunnan jäsen ja on voittanut muun muassa Juno- sekä Grammy-palkinnot. Hänet nimitettiin Ranskan Vuoden musiikkipersoonaksi 2013.

Hannigan valmistui Toronton yliopistosta musiikin maisterin arvolla vuonna 1999. Hän opiskeli myös muun muassa Haagissa, Alankomaissa. Hän on esiintynyt kymmenissä oopperoiden kantaesityksissä usein juuri häntä varten luoduissa rooleissa. Näiden kantaesitettyjen oopperoiden joukkoon lukeutuvat Louis Andriessenin *Writing to Vermeer*, Michel van der Aan *One* ja Pascal Dusapinin *Passion*. Muita säveltäjiä, joiden teosten esityksiin Hannigan on osallistunut, ovat olleet muiden muassa George Benjamin, Pierre Boulez, Unsuk Chin, Henri Dutilleux ja György Ligeti. Hän on ollut mukana esittämässä myös kanadalaisia teoksia, joihin kuuluu Claude Vivierin *Lonely Child*. Vaikka Hannigan on pääasiallisesti keskittynyt nykytaidemusiikkiin, on hän tulkinnut myös perinteisiä rooleja sellaisten säveltäjien kuin Wolfgang Amadeus Mozartin ja Gioacchino Rossinin teoksissa.

Hannigan on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Boulezin, Simon Rattlen, Susanna Mälkin, Kent Naganon, Esa-Pekka Salosen ja Peter Oundjianin kanssa. Oman ensiesiintymisensä kapellimestarina Hannigan toteutti vuonna 2010 johtamalla Théâtre du Châteletissa Igor Stravinskia. Ensimmäisen albuminsa (*Crazy Girl Crazy*), jolla Hannigan esiintyy sekä laulajana että kapellimestarina, hän julkaisi vuonna 2017. Tämä albumi toi hänelle Juno- ja Grammy-palkinnot vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Barbara Hannigan


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Kostonjoki** on noin 25 kilometriä pitkä Iijoen pohjoinen sivujoki, joka sijaitsee kokonaan Taivalkosken kunnan alueella Koillismaalla. Joki on vesimäärältään suhteellisen suuri. Se saa alkunsa Taivalkosken koillisnurkassa sijaitsevasta suurehkosta säännöstellystä Kostonjärvestä. Osa valuma-alueesta on Posion ja Kuusamon kuntien alueella. Joessa on runsaasti koskipaikkoja, kuten Ulmajankoski sekä Korpuan ja Koitilan koskialueet. Noin puolivälissä jokea sijaitsee pienehkö Koitijärveksi nimetty poukamajärvi. Iijokeen Kostonjoki laskee Taivalkosken kirkonkylän seutuvilla.

Kostonjoki on ollut tärkeä tukinuittoväylä, mutta nykyään rakenteet on tältä osin ennallistettu, ja joesta on tullut perhokalastajien suosima. Joesta saa muun muassa taimenta , haukea ja harjusta.

Aiheesta muualla
----------------

* Kostonjoki perhokalastajien esittelemänä (Arkistoitu – Internet Archive)

Taivalkoski

|  |  |
| --- | --- |
| Kyliä | Inkee – Jokijärvi – Jurmu – Koitila – Kurtti – Loukusa – Metsäkylä – Parviainen – Pisto – Taivalkosken kirkonkylä – Tyrävaara – Vaarakylä |
| Järviä, jokia ja muita vesistöjä | Iijoki – Kostonjoki – Kostonjärvi – Korvuanjärvi – Kurtinjärvi |
| Nähtävyyksiä | Kallioniemi – Kylmäluoman retkeilyalue – Päätalopäivät – Taivalkosken kirkko – Syötteen kansallispuisto |
| Muuta | Mustavaaran kaivos – Korvuan rautatieasema – Kurtin rautatieasema – Taivalkosken rautatieasema – Taivalniskan seisake – Taivalvaaran rautatieasema |
**Siv Barbara Lönnqvist** (s. 15. kesäkuuta 1945 Espoo) on suomenruotsalainen kielitieteilijä ja kääntäjä. Hän hoiti venäjän kielen ja venäläisen kirjallisuuden professuuria Åbo Akademissa vuosina 1989–2013.

Lönnqvist opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1973. Hän jatkoi opintojaan Tukholman yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1979 tutkielmalla, joka käsitteli Velimir Hlebnikovia. Hän työskenteli Tukholman yliopistossa yliassistenttina 1983–1989, kunnes siirtyi Turkuun. Hän on kääntänyt useita teoksia venäjästä ja serbiasta ruotsiksi, muiden muassa Jevgeni Zamjatinia, Danilo Kišiä, Leo Tolstoita ja Anna Ahmatovaa. Hänelle myönnettiin De Nion kääntäjäpalkinto vuonna 1988 ja Ruotsin akatemian jakama Natur & Kultur -säätiön kääntäjäpalkinto vuonna 1995.

Lönnqvistin veli on kansatieteilijä Bo Lönnqvist. Hänen puolisonsa on ollut matemaatikko Jockum Aniansson vuodesta 1980, ja heillä on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 420. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  Kritisk röst lämnar ÅA. *Åbo Underrättelser* 5.7.2013.
3. ↑  Lönnqvist, Barbara hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
4. ↑  Lönnqvist, Bo hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Barbara Lönnqvist.[vanhentunut linkki] Åbo Akademi.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kotajoki** on yksi Suomen lyhimmistä joista leveyteensä nähden. Sen pituudeksi voidaan katsoa noin kymmenen metriä. Se sijaitsee Kemijärven Isokylässä. Sen ylittää Kemijärveltä itään Kuusamon suuntaan kulkeva Valtatie 5 sillalla, jota myöten on linjattu myös Sallan rautatie. Joki kerää Kemijokeen joitain idästä päin virtaavia vesistöalueita. Ennen Kemijärven säännöstelyä Kotajoen pohjoispuolella oli selkeästi erottuva Kotajärvi, joka voitaneen nykyään laskea Kemijärven altaaseen kuuluvaksi.

Kotajoessa on säännöstelytilanteesta riippuen virtausta molempiin suuntiin ja se pysyy pitkään sulana muun muassa vesilinnuille.

Kemijärven sellutehtaan lakkauttamista 2008 vastustavan Massalikkeen vasemmistolainen johtohahmo Juha Pikkarainen on ehdottanut Kotajoen nimeämistä Stora Enson toimitusjohtajan Jouko Karvisen mukaan muistuttamaan metsäteollisuuden "poukkoilevasta" toiminnasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Birdlifen havainnointia (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kansan Uutiset -Viikkolehti 14. marraskuuta 2008 s.24
Kot Dijin linnoitus
**Kot Diji** on asutuskeskus Sindhissä, Pakistanissa. Paikka tunnetaan parhaiten varhaisharappalaisesta pikkukaupungista ja sen yllä vuorella olevasta 1700-luvulla rakennetusta linnoituksesta.
Indus-kulttuurin syntyvaihe on nimetty Kot Dijin mukaan.

Varhainen asutus
----------------

Varhaisharappalaisen rauniokummun ala on 2.2–3.2 ha. Alussa Kot Dijissä oli Ravi-vaiheen asutusta. Äkkiä sinne levisi monivärinen Kot Diji -keramiikka. Tämä muuttui aikaa myöten asteittain harappalaiseksi.

Kot Diji I-kerrostumassa ei käytetty kuparia ja pronssia. Talot tehtiin alussa polttamattomista tiilistä kivipohjille. Joskus yläkaupungin kummun A kerrostumien 15–8 aikana rakennettiin yläkaupungin ympärysmuuri ainakin osittain. Kerrostumassa 7 ilmastyi viemäri ja tasainen alue, jossa oli tulipaikkoja. Kaupunki jakautui linnoitukseen ja alakaupunkiin. Näiden välissä oli muuri, ja yläkaupunki oli ylempänä. Mutta kaivausten mukaan niiden rakennukset eivät poikenneet toisistaan. Yläkaupungin ala oli noin 80 × 80 m. Nuolenkärjet ovat Mungidak II-IV:n tyyppisiä. Kot Diji-kaudella oli ehkä varhaista Indus-kirjoitusta ruukkujen merkeissä, luultavasti jo myös vakioituja mittoja ja painoja.
Ennen varsinaista Harappan kautta sekä ylä- että alakaupunki paloivat päätellen runsaasta tuhkasta. Yläkaupungin "linnoitus" paloi kummun A kerrostumien ¤ ja 3A välissä. Luultavasti sama tulipalo poltti myös alakaupungin B-kummun kerrostumien 3A ja 3 välissä. Kot Divin monivärinen "sarvijumalan" kuvan omaava saviriikko on luultavasti alakaupungin kerrostumasta 3A, eli juuri paloe edeltävästä kerrostumasta.

Tulipaloja sattoi samoihin aikoihin myös paikoissa/kerrostumissa Gumla III, Amri II ja Naushero ID.

Kot Dijin linnoitus
-------------------

Lähteet
-------

* Possehl, Gregory L.Indus age : the beginnings Philadelphia, University of Pennsylvania Press 1999, ISBN 0-8122-3417-0

### Viitteet

1. ↑  Possehl 1999, s. 638
2. ↑  Possehl 1999, s. 637
3. 1 2  Possehl 1999, s. 639
4. ↑  Posehl 1999, s. 638
**Sisustusarkkitehdit SIO ry** on vuonna 1949 perustettu ammatillinen järjestö, joka jakaa tietoa sisustusarkkitehtien työstä. Sisustusarkkitehdit ovat suorittaneet taiteen maisterin loppututkinnon (MA) tai muotoilijan ammattikorkeakoulututkinnon. 

SIO ry on Ornamon jäsenjärjestö ja ECIAn (European Counsil of Interior Architects) jäsen. SIOssa on yli 770 jäsentä (v. 2019). SIO edistää rakennustaiteen, laadukkaan ympäristön ja suunnittelun arvostusta ja seuraa alan koulutuksen kehittämistä. SIOn jäsenet käyttävät ammattinimikkeen perässä SIO -lyhennettä.

Historia
--------

Ammattikunta sai alkunsa 1870 perustetussa Veistokoulussa, josta on kehittynyt nykyinen Aalto-yliopisto. Huonekalupiirustusosasto eli niin kutsuttu B-osasto perustettiin vuonna 1915. Vuonna 1948 Ornamon uudelle huonekalujaostolle valittiin ensimmäiseksi puheenjohtajaksi Werner West. Sisustusarkkitehdit SIO ry rekisteröitiin virallisesti yhdistykseksi vuonna 1956.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

SIO nimesi vuodesta 1982 jäsenistöstään joka kolmas vuosi Vuoden kalustesuunnittelijan ja kaksi vuotta peräkkäin*selvennä* Vuoden sisustusarkkitehdin. Kalustesuunnittelupalkinto annettiin usein tietystä työstä, joten sitä kutsuttiin usein Vuoden huonekalu -palkinnoksi tai SIO:n huonekalupalkinnoksi. Vuonna 2003 kalustesuunnittelupalkinto korvautui Vuoden huonekalusuunnittelija -palkinnolla. Vuodesta 2015 on näiden sijaan jaettu Ornamo-palkintoa, joka nostaa vuosittain esille kolme ajankohtaista ja ansioitunutta muotoilun eri osa-alueiden vaikuttajaa, joista yksi palkitaan..

SIOn kunniajäsenet
------------------

* Eero Aarnio
* Päivi Bergroth
* Leena Kolinen
* Antti Paatero
* Pirkko Stenros
* Yrjö Wiherheimo
* Antti Wuorenjuuri

### Edesmenneet kunniajäsenet

* Carin Bryggman
* Olavi Hänninen
* Lisa Johansson-Pape
* Olli Mannermaa
* Antti Nurmesniemi
* Lasse Ollinkari
* Pekka Perjo
* Ilmari Tapiovaara
* Alli Syvänoja

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Aaltonen Susanna, FT[vanhentunut linkki]
3. ↑
4. ↑  SIO puheenjohtajat
5. ↑
6. ↑  Vuoden kalustesuunnittelija (SIO), SIO ry. Internet Archive 21.10.2017. Viitattu 23.11.2021.
7. ↑  Simo Heik­ki­lä on vuoden huo­ne­ka­lu­suun­nit­te­li­ja.  *Kaleva*, 24.9.2003. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.11.2021.
8. ↑  Ornamo- ja Muotoilijat-palkintojen saajat ja ehdokkaat 2006 – 2017 *Ornamo*.  3.1.2016. Viitattu 22.11.2021.
Athamas
**Athamas** (m.kreik. Ἀθάμας) oli kreikkalaisessa mytologiassa Orkhomenoksen kuningas. Ensimmäisestä avioliitostaan Nefele-jumalattaren kanssa hänellä oli kaksoset Friksos ja Helle. Myöhemmin tästä erottuaan hän nai Inon, Kadmoksen tyttären. Inon kanssa hänellä oli kaksi lasta, Learkhos ja Melikertes. Athamaksella oli myös veli Salmoneus, joka puolestaan oli Tyron isä.

Ino vihasi lapsipuoliaan Friksosta ja Helleä, minkä vuoksi hän kehitti kavalan suunnitelman päästäkseen heistä eroon. Hän paahtoi kaupungin siemenviljan, jotta se ei itäisi. Paikalliset maanviljelijät päättivät nälänhätää peläten kysyä neuvoa läheiseltä oraakkelilta. Ino kuitenkin lahjoi oraakkelin luo lähetetyt miehet kertomaan, että oraakkeli vaatisi Friksoksen uhraamista. Tähän neuvoon Athamas vastentahtoisesti suostui. Ennen kuin Friksos ehdittiin uhrata, hänet ja Hellen pelasti heidän äitinsä Nefelen paikalle lähettämä lentävä kultainen oinas. Helle kuitenkin putosi oinaan selästä Hellespontoksen kohdalla ja kuoli, antaen salmelle nimensä. Friksos selvisi kuitenkin lentomatkasta aina Kolkhikseen saakka , missä Aietes otti hänet vastaan ja kohteli häntä ystävällisesti, antaen tyttärensä Khalkiopen hänelle vaimoksi. Kiitollisena Friksos antoi Aietekselle oinaan kultaisen taljan, jonka kuningas ripusti temppeliin.

Myöhemmin Ino kasvatti Dionysoksen, sisarensa Semelen pojan. Tämä sai Heran syvän mustasukkaisuuden valtaan. Kostoksi Hera kirosi Athamaksen hulluudella. Hulluudenpuuskassaan Athamas löi kuoliaaksi yhden pojistaan, Learkhoksen. Ino, paeten miehensä raivoa, heittäytyi mereen poikansa Melikerteksen kanssa. Molempia palvottiin myöhemmin meren jumaluuksina – Inoa Leukotheana ja Melikertesta Palaimonina.

Athamas joutui pakenemaan Boiotiasta poikansa murhan aiheuttaman syyllisyyden vuoksi. Oraakkeli käski hänen asettua paikkaan, jossa hän voisi nauttia villipetojen vieraanvaraisuudesta. Tämän paikan hän löysi Fthiotiista Thessaliasta, jossa hän yllätti joukon susia syömästä lammasta. Hänen lähestyessään pedot pakenivat jättäen luut jälkeensä. Athamas tulkitsi ennustuksen täyttyneen ja asettui tänne asumaan, naiden kolmannen vaimonsa Themiston. Paikkaa kutsuttiin myöhemmin Athamaksen tasangoksi. Athamaksesta ovat saaneet nimensä myös Athamaniká-vuoret, joita pidettiin Athamaksen pakopaikkana.

Kun Athamas palasi toisen vaimonsa Inon luo, Themisto haki kostoa pukemalla omat lapsensa valkoisiin ja Inon mustiin vaatteisiin, käskien murhamiehen tappamaan mustiin pukeutuneet. Ino kuitenkin vaihtoi vaatteet Themiston tietämättä, jolloin tämä tuli murhauttaneeksi omat lapsensa.

Lähteet
-------

1. ↑  Hyginus: *Fabulae 2, 3*
2. ↑  Hyginus: *Astronomica 2.20*
**Kot Diji -vaihe** noin 3300–2600 oli se kausi, jolloin Indus-kulttuuri syntyi. Kot Dijin kulttuurin alue oli Indus-jokilaakson keski- ja pohjoisosissa. Merkittävää kylä- ja pikkukaupunkiasutusta oli syntynyt viimeistään edeltävässä Hakra-vaiheessa. Kautta luonnehti melko nopea väestönkasvu. Kaudella isommat keskukset olivat jakautuneet ylimystön yläkaupunkiin ja käsityöläisten alakaupunkiin. Ehkä Indus-kirjoitus, painot ja mitat tulivat käyttöön tällä kaudella. Kot Diji -kauden aikalaiskulttuureja olivat mm Amri-Nalin kulttuuri etelässä ja Sothi-Siswalin kulttuuri Länsi-Punjabissa idässä. Luultavasti asutuskeskusten välillä oli sotia. Kaudella tai sen lopussa moni läntinen asutuskeskus paloi.

Alue
----

Kot Dijin perinnettä oli pääosin Länsi-Punjabissa, Pakistanin luoteisosissa, Belutšistanissa ja Sindhissä. Tarkemmin sanoen paljon löytöpaikkoja on Bahawalpurissa, Sahiwalissa, Bannussa, Loralaissa, Zhobissa ja Dera Ismail Khanissa. Vähemmän niitä on Sukkurissa, Kachissa, Khairpurissa, Dadussa, Mianwalissa, Muzzaffargarhissa, Rawalpindissä, Karachissa, Sheikhpurassa, Swatissa, Khanewalissa, Rahimyar Khanissa, Campbellpurissa ja Multanissa. Suurimmat 10–40 ha keskukset olivat Sahiwalissa, Bahawalpurissa, Loralaissa, Dera Ismail Khanissa, Bannussa, Zhobissa, Loralaissa ja Karachissa. Eniten suuria keskuksia oli Bahawalpurissa, mutta suurin, harappa, oli Sahiwalissa.

Keramiikka
----------

Kot dijin saviastiat kehittyivät edeltävästä Hakran keramiikasta ainakin Gumlan ja Jalilpurin löytöjen mukaan. Gumla paloi kaudella kaksi kertaa.

Asutuskeskuksia
---------------

Yli 20 ha

* Harappa 40 ha

Katso myös
----------

* Esiharappalaiset kulttuurit
* Hakran keramiikka

Lähteet
-------

* Gregory L. Possehl, Indus age : the beginnings, Philadelphia 1999, ISBN 0-8122-3417-0, University of Pennsylvania Press

### Viitteet

1. ↑  Possehl 1999, s. 639
2. ↑  Possehl 1999, s. 633
3. ↑  Possehl 1999, s. 632
**Choudétsi** (kreik. Χουδέτσι) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Archánes-Asteroúsian kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Níkos Kazantzákisin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Archánes-Asteroúsian kunnan Níkos Kazantzákisin kunnallisyksikköön. Choudétsi muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Χουδετσίου, *Topikí Koinótita Choudetsíou*). Kylän väkiluku on 780 (vuonna 2011).

Choudétsin bysanttilaisaikainen Pyhän Nikolaoksen (*Ágios Nikólaos*) kirkko.
Choudétsin kylä sijaitsee Kreetan keskiosissa noin 23 kilometriä etelään Iraklionista ja noin kolme kilometriä eteläkaakkoon Archánesista. Kylän lähistöltä on tehty joitakin minolaisaikaisia löytöjä. Kylä itsessään on ollut olemassa viimeistään vuonna 1279.

Choudétsin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa kirkko vuodelta 1874 sekä kansanperinnemuseo. Lähistöllä sijaitsevat bysanttilaisaikaiset Pyhän Nikolaoksen (*Ágios Nikólaos*), Pyhän Johanneksen (*Ágios Ioánnis*) ja Pyhän Antonioksen (*Ágios Antónios*) kirkot sekä Neitsyt Maria (*Panagía*) *Spiliótissan* luostari. Kylä tunnetaan muun muassa vuotuisista musiikkijuhlistaan. Choudétsin ympäristössä harjoitetaan paljon viininviljelyä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  The village of Choudetsi on the island of Crete *Crete Home*. Viitattu 20.5.2019.
3. ↑  Ναός Αγίου Νικολάου στο Χουδέτσι *Cretan Beaches*. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Choudétsi** Wikimedia Commonsissa
**Toivo Alajärvi** (10. maaliskuuta 1906 Helsinki – 13. maaliskuuta 1981 Nurmijärvi) oli suomalainen iltamien juontaja, viihdetaiteilija ja elokuvanäyttelijä.

Alajärvi oli 1920- ja 1930-luvuilla työssä Dallapé-orkesterin toimistossa ja toimi Dallapé-iltojen vakituisena kuuluttajana. Hän toimi jatkosodan aikana viihdytysiltamien juontajana ja humoristisena esiintyjänä muun muassa puolustusvoimain Viihdytystoimiston Leijona-ilta -kiertueella vuonna 1942 sekä vuosina 1941–1944 Helsingin Messuhallissa viikoittain pidetyissä asemiesilloissa jotka myös radioitiin.

Elokuvia ja tv-ohjelmia joissa Alajärvi oli näyttelijänä
--------------------------------------------------------

* Muhoksen Mimmi 1952
* Muuan sulhasmies 1956
* Lauantai-ilta kestikievarissa, tv-sarja 1963
* Vapputanssit, tv-elokuva 1965

Lähteet
-------

1. 1 2  EloNet : Toivo Alajärvi
2. 1 2  IMDb : Toivo Alajärvi
3. ↑  Youtube-videon *Pori, Niilo Saarikko ja Columbus Jazz-orkesteri v.1931* seliteteksti
4. ↑  Sirkusteltta-blogi 10.9.2013 : Leijonailta
5. ↑  Maarit Niiniluoto : Sotavuosien 1939-45 viihdytystoiminta loi uskoa valoisampaan huomiseen (Pomus.net)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Chorus Cathedralis Aboensis** on turkulainen orkesterisäestyksellisiin suurteoksiin erikoistunut 60-80 laulajan sinfoniakuoro. CCA toimii tiiviissä yhteistyössä Turun filharmonisen orkesterin sekä Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymän kanssa. Kuoro on perustettu vuonna 1982 ja sen taiteellisena johtajana on vuodesta 2021 alkaen toiminut MuM Paavo Hyökki. 

Sinfoniakuoro Chorus Cathedralis Aboensis (CCA) perustettiin vuonna 1982 ammattimaisen taitaville harrastajalaulajille. Kuoro sai nimensä Turun tuomiokirkon mukaan, ja sen päätehtävät ovat esiintymiset tuomiokirkon juhlajumalanpalveluksissa sekä yhteistyö Turun filharmonisen orkesterin kanssa. Turun filharmonikkojen kanssa CCA on konsertoinut jo yli 130 kertaa. CCA on esiintynyt myös RSO:n, Helsingin kaupunginorkesterin, Tampere Filharmonian, Tapiola Sinfoniettan ja Jyväskylä Sinfonian kanssa. Yhteistyötä on tehty myös esimerkiksi ranskalaisen Orchestre National du Lorrainen kanssa.

Kuoron laajaan kantaohjelmistoon kuuluvat kaikki keskeiset suuret kirkkomusiikkiteokset kuorolle ja orkesterille. Viime vuosien aikana kuoron ohjelmistoon on kuulunut kotimaisten ja kansainvälisten kapellimestareiden johdolla muun muassa Johannes Brahmsin Ein Deutsches Requiem, Ludvig van Beethovenin 9. sinfonia, Joseph Haydnin Luominen sekä Verdin, Fauren ja Mozartin Requiemit. Aiemmin kuoro on esittänyt myös teoksia Francis Poulencin Stabat Mater, Gustav Mahlerin 2. sinfonia, Edvard Giregin Peer Gynt, Zoltán Kodályn Psalmus Hungaricus, Robert Schumannin Kohtauksia Goethen Faustista, Antonin Dvořákin Stabat Mater, Leoš Janáčekin Glagoliittimessu, Sir Michael Tippettin Child of Our Time sekä Hector Berliozin Tristia. 

CCA on esiintynyt monien tunnettujen suomalaisten ja ulkomaisten solistien, kuten Karita Mattilan, Valtteri Torikan, Matti Salmisen, Jaakko Ryhäsen, Soile Isokosken, Juha Uusitalon, Jorma Silvastin, Raimo Sirkiän, Monica Groopin, Kiri Te Kanawan ja Barbara Hendricksin kanssa. CCA on järjestänyt a cappella -konsertteja esittäen mm. Einojuhani Rautavaaran Vigilian sekä toiminut myös oopperakuorona. Elokuussa 2005 CCA oli mukana Suomen Joutsenella esitetyssä Richard Wagnerin Lentävä hollantilainen -produktiossa, sekä samana syksynä Karita Mattilan Arias-konsertissa Helsingin Hartwall Arenalla. Vuonna 2012 CCA juhlisti 30-vuotisjuhlavuottaan esittämällä Brahmsin Ein Deutsches Requiemin ja syksyllä [Turku Jazz Orchestra]]n kanssa Duke Ellingtonin Sacred Concertin.
Vuonna 2017 CCA toimi oopperan Die Kalewainen in Pochjola-kuorona ja samana kesänä kuoro esitti Richard Wagnerrin Parsifal-oopperan näyttämöversiona Turun Musiikkijuhlilla. Vuoden 2021 keskeinen teos oli Panu Aaltion Luontosinfonia ulkoilmakonserttina.

CCA:n johtajina ovat aiemmin toimineet Jouko Hytönen, Raili Leinonen, Juha Kuivanen, Seppo Murto,Timo Lehtovaara ja Märt Krell.

Aiheesta muualla
----------------

* www.cca.fi
**Viktor Semjonovitš Abakumov** (ven. Ви́ктор Семёнович Абаку́мов; 24. huhtikuuta (J: 11. huhtikuuta) 1908 Moskova – 19. joulukuuta 1954 Leningrad) oli Neuvostoliiton valtiollisen turvallisuuden ministeri vuosina 1946–1951.

Viktor Abakumov syntyi työläisperheeseen ja kävi neljä luokkaa koulua. Vuosina 1921–1923 hän palveli puna-armeijassa ja työskenteli sen jälkeen pakkaajana, vartijana ja varastomiehenä. Vuonna 1930 Abakumov hyväksyttiin NKP(b):n jäseneksi, minkä jälkeen hän toimi komsomolin virkailijana.

Vuonna 1932 Abakumov siirrettiin OGPU:n palvelukseen. Lavrenti Berijan noustua Neuvostoliiton sisäasiain kansankomissariaatin johtoon hänet nimitettiin NKVD:n Rostovin alueen päälliköksi. Stalinin vainojen aikana hän tuli tunnetuksi julmuudestaan.

Helmikuussa 1941 Abakumov nimitettiin sisäasiain kansankomissaarin varamieheksi. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon hänestä tuli armeijan vastavakoilun päällikkö. Toukokuussa 1946 hänet nimitettiin Neuvostoliiton valtiollisen turvallisuuden ministeriksi.

Vuosina 1950–1951 Abakumov oli mukana järjestämässä niin sanottua "Leningradin juttua". Samaan aikaan hänestä muodostui yksi Berijan tärkeimmistä kilpailijoista. Hänet erotettiin ja pidätettiin heinäkuussa 1951 niin sanotun "lääkärien jutun" yhteydessä. Juutalaisen antifasistisen komitean tuhoamiseen osallistunutta entistä turvallisuusministeriä syytettiin nyt neuvostovastaisesta sionistisesta salaliitosta. Stalinin kuoleman ja Berijan teloituksen jälkeen Abakumov pidettiin edelleen vangittuna. Joulukuussa 1954 hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin syytettynä Leningradin jutun väärentämisestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hronos *hrono.ru*. Viitattu 14.10.2011. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Entsiklopedija Krugosvet *krugosvet.ru*. Viitattu 14.10.2011. (venäjäksi)
3. ↑  Entsiklopedija Krugosvet *krugosvet.ru*. Viitattu 14.10.2011. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola
* Venäjä

 |

 |
**VALENTINE** tai joskus myös **Valentine** on yhdysvaltalainen Hard Rock-yhtye Kalifornian Los Angelesista, jonka Emily Ellis perusti vuonna 2005 vaihtelevin kokoonpanoin.

Yhtye
-----

Bändin alkuajoista ei ole hirveästi tiettäviä faktoja nimen keksimistä pidemmälle. Ellis perusti yhtyeen vuonna 2005 Los Angelesissa muutaman toistaiseksi mainitsemattoman muusikon kanssa. Yhtye sai nimensä Emily Ellisin oltuaan riidoissa silloisen poikaystävänsä kanssa. Hän on siteerannut itsensä toteavan "I don't need you to be my valentine, the band already is my valentine." ja hän sai ideansa siitä. Valentine julkaisi debyyttialbuminsa ystävänpäivänä 2010 nimeltä Today it Begins.

Today it Begins
---------------

Albumi on 2000-luvun puolivälin LA-bändille hyvin tyypillinen. Kappaleet ovat hyvin mollivoittoisia, nopeita ja kitarapainotteisia. Sanoitukset ovat syvällisiä ja suurilta osin albumin tekstit ovatkin hyvin henkilökohtaisia. Kappaleet ovat erittäin melodisia ja teknisesti haastavia.

### Kappalelistaus

1. Gloria – 3.02
2. Today it Begins – 3.15
3. Shadowithin – 2.39
4. Let Go – 3.27
5. Invein – 3.17 (Dance Mix)
6. All or Nothing – 2.53
7. Home – 3.44
8. If I Could Pretend – 2.51
9. The Unknown – 3.18
10. Manipulating the Truth – 4.04

### Albumin kokoonpano

* Emily Ellis - laulu
* Ryan Clayton - Kitara, Rummut
* Eric Mata - Kitara
* Dan Kremer - Basso
Toivelauluja-vihkojen kannet olivat aluksi laulujen mukaan kuvitettuja, myöhemmin kansissa alettiin käyttää laulajien valokuvia. Copyright Musiikki Fazer (1954, 1981).
**Toivelauluja**-vihko alkoi ilmestyä 1949 Helsinki Musiikki-Fazerin kustantamana. Sarjaa toimitti Kullervo (oik. Tapio Lahtinen). Vihoissa oli suomalaisten lisäksi myös ulkomaisten iskelmien sanoituksia, jälkimmäiset oli usein poimittu ajankohdan suosituista elokuvista. Silloin tällöin joukossa oli joku kansanlaulukin.

Kullervon aikoina jokaisessa vihossa oli kilpailulipuke, jossa sai äänestää sen hetken suosituimpia kappaleita ja ko. vihon suosituimpia kappaleita. Esimerkiksi numerossa 15 kerrottiin, että parhaat kappaleet (numerossa 13) olivat *Tulisuudelma, Egon* ja *Pariisin taivaan alla*, ko. vihon suosituimmat kappaleet olivat *Mustasukkaisuutta, Sinun silmiesi tähden* ja *Älä tyttöni itke*.

Vihoille julkaistiin myös "kokoamiskansioita", jotka "antavat jokaiselle Toivelaulujen ystävälle tilaisuuden säilyttää omistamansa lauluvihkoset aistikkaina kirjoina, jotka pysyvät siisteinä eivätkä pääse hukkumaan."

Toivelauluja toimitti myöhemmin 1970-luvulla Jaakko Borg. Viimeinen numero julkaistiin vuonna 1983.

Suomen Filmiteollisuuden vuoden 1961 elokuvassa *Toivelauluja* Musiikki-Fazerin julkaisema vihko toimi juonellisena motiivina, joka sitoi kohtaukset toisiinsa. Elokuvan ohjasi Ville Salminen.

Lähteet
-------

1. ↑  Populaarimusiikin museo - Kullervo (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Populaarimusiikin museo - Jaakko Borg (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gonzalo "Chory" Castro Irizabal** (s. 14. syyskuuta 1984 Trinidad, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Málagaa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Castro on Nacionalin kasvatti. Ensiesiitymisensä edustusjoukkueessa hän teki 13. heinäkuuta 2002 kotiottelussa Central Españolia vastaan. Seuraavina vuosina hän nousi joukkueen luottopelaajistoon ja voitti muun muassa kaksi Uruguayn pääsarjamestaruutta.

7. elokuuta 2007 Castro siirtyi espanjalaiseen Mallorcaan viisivuotisella sopimuksella. Ensimmäisellä kaudellaan 2007–2008 hän ei pelannut kuin yhdeksän ottelua, joissa syntyi yksi maali. Seuraavalla kaudella vaikeudut jatkuivat eikä peliaikaa liiemmin tullut, mutta siitä huolimatta hän teki joukkueelleen tärkeitä maaleja muun muassa Copa del Reyn ottelussa Barcelonaa vastaan. Barcelona eteni kuitenkin otteluparista jatkoon 3–1-yhteistuloksella.

Maajoukkueura
-------------

Ensiesiintymisensä Uruguayn maajoukkueessa Castro teki 17. elokuuta 2005 pelaten ensimmäisen puoliajan ystävyysottelussa Espanjaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Castro coming to Mallorca *UEFA*. Viitattu 15.5.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Chory Castron tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Chory Castron maajoukkuetilastot (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)

Málaga – Primera División
1 Kameni |
2 Koné |
3 Weligton |
4 Villanueva |
5 Llorente |
6 Camacho |
7 Juankar |
8 Santos |
9 Charles |
10 Juanpi |
11 Castro |
13 Boiko |
14 Recio |
15 Ricca |
17 Duda |
18 Rosales |
19 Sandro |
20 Koke |
21 Jony |
22 Kuzmanović |
23 M. Torres |
26 En-Nesyri |
27 Escandell |
31 Fornals |
39 Ontiveros |
Valmentaja Ramos
**Mikko Kaasalainen** (1965 – 12. huhtikuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko ja matematiikan professori Tampereen yliopistossa. Kaasalainen oli yksi Suomen menestyneimmistä matemaatikoista.

Elämä ja ura
------------

Kaasalainen aloitti uransa Helsingin observatoriosta ja Helsingin yliopistosta 1980-luvun lopulla. 1990-luvun alussa Kaasalainen liittyi Oxfordin yliopistoon työskentelemään Hamiltonin mekaniikkaan integroituvuuteen keskittyvän väitöskirjansa parissa ja jatkoi myöhemmin muotojen jälleenrakentamista Helsingin yliopistossa.

Yksi Kaasalaisen uran kohokohdista oli vuonna 2007 ilmestynyt tutkimus, jossa selvitettiin auringon säteilyn vaikutuksia asteroidien liikkeisiin. Kaasalainen oli Kansainvälinen tähtitieteellinen unionin ja Ursan jäsen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tampereen yliopiston matematiikan professori Mikko Kaasalainen on kuollut *Aamulehti*.  21.4.2020. Viitattu 30.11.2020.
2. ↑  Mathematician reconstructing the shape of asteroids. Matemaatikko selvitti asteroidien muotoja | Computing Sciences | Tampere Universities *Computing Sciences*.  24.4.2020. Viitattu 30.11.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* mikko/ WorldCat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |

 |
**Athabascajärvi** (engl. *Lake Athabasca*) sijaitsee Saskatchewanin ja Albertan provinssien rajalla Kanadassa 58. ja 60. pohjoisen leveyspiirin välillä. Sen pinta-ala on pinta-ala on 7 935 km², ja se on Kanadan kahdeksanneksi suurin järvi. 

Järven sen pituus on 283 km ja suurin leveys 50 km. Järven suurin syvyys on 243 metriä, ja sen tilavuus on noin 204 km³. Järvi on sekä Albertan että Saskatchewanin suurin ja syvin järvi. Järvi laskee Pohjoiseen jäämereen Riviere Des Rochersin, Slave Riverin ja Mackenziejoen kautta. Albertan provinssin vanhin eurooppalaisasutus, Fort Chipewyan, sijaitsee järven länsipäässä sen laskujoen luusuassa.

Teollisuus
----------

Kaivostoiminta alueella on tuottanut sekä uraania että kultaa, ja uraaninkaivun myötä syntyi myös pohjoisrannan kaivoskaupunki Uranium City. Kaupunki sijaitsee Saskatchewanin puolella. Viimeinen kaivos lopetti toimintansa 1980-luvulla, mutta kaivostoiminnan aiheuttamat tuhot luonnolle ovat yhä selvästi nähtävissä.

Luonto
------

Athabascajärven hiekkadyynit ovat ainoat luonnontilaiset, yhä tuulen vaikutuksesta vaeltavat hiekkadyynit 58. leveyspiirin pohjoispuolella. Hallituksen ja kaivosteollisuuden välisen pitkän kädenväännön jälkeen hiekkadyynialueesta tehtiin *Provincial Wilderness Park* -luonnonpuisto vuonna 1992.

Järvessä elää 23 eri kalalajia. Järvestä pyydetty 43,6 kg painoinen harmaanieriä on yhä tämän lajin maailmanennätyskala.

Lähteet
-------

1. ↑  Lake Athabasca thecanadianencyclopedia.com. Viitattu 13.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Athabasca Sand Dunes (englanniksi)

KanadaKanadan suurimmat järvet

* Athabascajärvi
* Iso Karhujärvi
* Iso Orjajärvi
* Lake of the Woods
* Manitobajärvi
* Peurajärvi
* Winnipegjärvi
* Winnipegosisjärvi
**Ar'ara** on kaupunki Israelin Haifan hallintoalueella. Ar'aran asukkaat ovat pääasiassa islaminuskoisia arabeja ja sen asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 25 245.

Maantiede
---------

Ilmakuvassa.
Ar'ara sijaitsee Umm al-Fahmin kaupungin länsipuolella Wadi Aran eli Nahal Ironin varrella.

Historia
--------

Arkeologisissa kaivauksissa nykyisen kylän paikalta on löydetty roomalaiskautisia hautoja. Paikan poikki kulki aikanaan Via Maris. Ristiretkien kaudella Ar'ara tunnettiin nimellä *Castellum Arearum*. Sittemmin Egyptin mamelukkien kaudella sulttaani Baibars läänitti sen alueen emiireilleen. Osmanien valtakunnan kauden veroluettelossa vuodelta 1596 Ar'arassa sanotaan asuneen kahdeksan kotitaloutta (*khana*).

Väestö
------

Ar'aran asukasluku vuoden 2019 lopussa oli 25 245. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 14 500 ja vuonna 1967 2 450. Asukkaat ovat pääasiassa islaminuskoisia arabeja.

Lähteet
-------

1. 1 2  A Gazetteer of Buildings in Muslim Palestine (British Academy Monographs in Archaeology) (s. 94) Oxford University Press. Viitattu 18.9.2020. (englanniksi)
2. ↑  Abdallah Massarwa: Ar‘ara Israel Antiquities Authority. Viitattu 19.9.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 1 Aa-Alp*, s. 360. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
4. ↑  Population in the Localities 2019 (xls) Central Bureau of Statistics. Viitattu 19.9.2020. (hepreaksi)
**Mikael (Mikko) Kaloinen** (28. syyskuuta 1885 Renko – 5. huhtikuuta 1949 Tuulos) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Kaloisen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Henrik Kaloinen ja Maria Karoliina Mikkola ja puoliso vuodesta 1908 Hilja Matilda Rapoo. Kansakoulun käynyt Kaloinen opiskeli kirjanpitoa yksityisoppilaana ja ryhtyi harjoittamaan jo nuorukaisena puutavara-alan liiketoimintaa. Käytyään kansanopiston hän tuli 1906 Tuuloksen Ylöskartanon virkatalon isännäksi ja hankki sen yhteyteen sahan seuraavana vuonna. Uuden suuremman sahan hän rakennutti 1915 ja osti myös sen kilpailijan.

Pidettyään välillä taukoa sahaustoiminnasta Kaloinen jatkoi sitä 1920-luvulla, uudistaen vuosikymmenen lopulla sahansa perusteellisesti. Vuonna 1931 hän myös rakennutti uuden sahan Hauholle ja oli jo sitä ennen perustanut Hämeenlinnaan höyläämön ja laatikkotehtaan. Sahoista tuli Mikko Kaloinen -niminen osakeyhtiö vuonna 1946, jolloin myös Tuulokseen perustettiin sahalaitos. Yritysten toiminnassa olivat mukana myös Kaloisen pojat, joille niiden johtaminen sittemmin siirrettiin. Teollisuusneuvoksen arvon vuonna 1945 saanut Kaloinen hoiti liiketoimiensa ohella myös Tuuloksessa sijainnutta sukutilaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mikko Kaloinen *Biografiasampo*. Viitattu 15.1.2022.
2. ↑  Mikko Kaloinen (50 vuotta).  *Suomen puu: Suomen puutavara- ja paperimiesten äänenkannattaja*, 26.9.1935, nro 18, s. 18. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.1.2022.