recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Thierry Gadou** (s. 13. tammikuuta 1969 Vieux-Boucau-les-Bains) on ranskalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.

Ura
---

### Seurajoukkueet

Gadou aloitti koripallon Vieux Boucaun juniorijoukkueissa. Myöhemmin hän siirtyi Pau-Orthezin juniorijoukkueisiin, joista hänet nostettiin edustusjoukkueeseen kaudeksi 1988–1989. Gadou edusti seuraa vuosien 1988–2000 ajan. Hän voitti seuran kanssa Ranskan-mestaruuden vuosina 1992, 1996, 1998 ja 1999. Kaudeksi 2000–2001 Gadou siirtyi italialaiseen Viola Reggio Calabriaan, josta hän jatkoi peliuraansa Pau-Ortheziin. Hän ei edustanut seuraa koko kautta, sillä hänen tilalleen hankittiin Derrick Lewis. Lokakuussa 2001 Gadou siirtyikin CB Sevillaan, jossa hän korvasi Berni Tamamesin.

Kauden 2002–2003 Gadou aloitti ASVEL Villeurbannessa, mutta hänet irtisanottiin joulukuussa 2002. Tämän myötä hän siirtyi loppukaudeksi Saski Baskoniaan. Kauden 2003–2004 Gadoou pelasi Paris Basket Racingiin, josta hän siirtyi kausiksi 2004–2006 Pau-Ortheziin.

### Maajoukkue

Gadou kuului maansa juniorimaajoukkueisiin. Hän edusti Ranskan maajoukkuetta vuosien 1993, 1995, 1997 ja 1999 EM-kilpailuissa. Ainoan arvokisamitalinsa hän voitti vuonna 2000, jolloin Ranska saavutti olympiahopeaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thierry Gadou ACB.  Arkistoitu 14.4.2013. Viitattu 1.1.2012. (espanjaksi)
2. ↑  Thierry Gadou LNB. Viitattu 1.1.2012. (ranskaksi)
3. ↑  Thierry Gadou FFBB. Viitattu 1.1.2012. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)

  

Ranskan joukkue – Kesäolympialaiset 2000
4 Sonko |
5 Sciarra |
6 Rigaudeau |
7 Foirest |
8 Bonato |
9 Dioumassi |
10 Risacher |
11 Gadou |
12 Julian |
13 Palmer |
14 Bilba |
15 Weis |
Valmentaja de Vincenzi
**Thil-sur-Arroux** on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Arrouxjoen varrella, noin 28 kilometriä Autunin kaupungista lounaaseen.

Kunta on kehittynyt 900-luvulla perustetun luostarin ympärille. Sen perustivat Saint-Martin d'Autunin luostarin munkit, jotka rakensivat luostarin ja Pyhälle Martille omistetun kirkon. Luostari onnistui välttämään écorcheursien hävityksen 1400-luvulla, mutta ei enää Ranskan suuren vallankumouksen aikaista tuhoa 1700-luvun lopulla. Vuonna 1846 luostarikirkko lopulta myytiin ja purettiin, ja sen kivistä rakennettiin Saint-Maurice-les-Couchesin ja Saint-Didier-sur-Arroux'n kirkot. Luostarista ei ole enää mitään jäljellä, ja uusi kirkko rakennettiin kunnan keskustaan vuonna 1857. 

Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (*Parc naturel régional du Morvan*).

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 6.1.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Thil-sur-Arroux Patrimoine du Morvan. Viitattu 6.1.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Prieuré de Thil Patrimoine du Morvan. Viitattu 6.1.2022. (ranskaksi)
4. ↑  Les communes Parc naturel régional du Morvan. Viitattu 6.1.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thil-sur-Arroux** Wikimedia Commonsissa
Songhaikielten puhuma-alue.
**Tasawaqin kieli** on songhaikielten pohjoisryhmään kuuluva kieli, jota puhutaan Nigerin Ingallissa. Sen puhujia arvioidaan olevan 2 000–10 000 henkeä tai erään arvion mukaan noin 8 000.

Tasawaq on Ingallin keidaskylän pääkieli. Sitä puhuvat myös kylästä peräisin olevat Teguidda-n-Tessoumtin suolalouhosten kausityöläiset. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sen puhujat käyttävät itsestään nimityksiä *ingalkoyyu* (yksikössä *ingalumboro*) ja *bingali*. Kirjallisuudessa tasawaqin kieltä kutsutaan myös nimellä *ingelsi* tai *ingelshi*, ja sen puhujista käytetään nimitystä *issawaghan*.

Virallisesti Ingallin asukkaita pidetään tuaregeina tai songhaina. Äidinkielensä tasawaqin lisäksi he osaavat ympäröivän paimentolaisväestön puhumaa tuaregia sekä vähemmässä määrin alueen kauppa- ja hallintokielenä toimivaa hausaa. Äidinkieli on tärkeä identiteettitekijä ja suhtautuminen siihen on positiivista. Eräät tutkijat pitävät kuitenkin sen asemaa uhattuna.

Tuaregin etelämurre tamajeq on vaikuttanut voimakkaasti tasawaqin kielioppiin ja sanastoon. Kielessä on jonkin verran myös arabian ja hausan vaikutusta. Toisinaan sitä on muiden pohjoisten songhaikielten tavoin pidetty songhain ja tuaregin "sekakielenä". Maarten Kossmannin mukaan tähän ei ole perusteita, sillä tasawaqin perusrakenne on selvästi ominainen songhaikielille. Se myös poikkeaa huomattavasti muista lähialueen sukukielistä, Abalakin seudulla puhuttavasta tagdalista (tabarogista) ja varsinkin Malin Ménakan piirin tadaksahakista. Tasawaqissa näyttää olevan näistä kielistä vähiten tuaregivaikutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kossmann, Maarten: *Grammatical borrowing in Tasawaq*. Teoksessa: *Grammatical borrowing in cross-linguistic perspective*, s. 75. Berlin: Mouton de Gruyter, 2007. ISBN 978-3-11-019628-3.
2. 1 2 3 4 5  Rueck, Michael J. & Christiansen, Niels: Northern Songhay languages in Mali and Niger: a sociolinguistic survey  2001. SIL International. Viitattu 18.7.2012. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Sidibé, Alimata Ouédraogo: Sorosoro: Tasawaq *sorosoro.org*. Viitattu 18.7.2012. (englanniksi)
4. ↑  Kossmann, Maarten: *Grammatical borrowing in Tasawaq*. Teoksessa:: *Grammatical borrowing in cross-linguistic perspective*, s. 75–76. Berlin: Mouton de Gruyter, 2007. ISBN 978-3-11-019628-3.
**Riekertin komissio** (engl. *Riekert Commission*) nimitettiin Etelä-Afrikassa vuonna 1970 selvittämään mustien eteläafrikkalaisten työolosuhteita. Komissio sai nimensä sen puheenjohtajasta ja ainoasta jäsenestä tohtori P. Riekertistä, joka oli maan entisen pääministerin John Vorsterin entinen talousneuvonantaja.

Komission loppuraportti vuodelta 1979 suositteli, että niille mustille, jotka jo asuivat maan kaupungeissa annettaisiin asetettaisiin työnhaussa etusijalle ja siten luotaisiin maahan musta keskiluokka. Bantustaneissa ja maaseuduilla asuvien mustien muuttamista kaupunkeihin tuli puolestaan estää tiukemmilla passilakien valvomisella.

Komission suositteli myös, että passilakeja rikkovien mustien sijaan hallituksen tulisi rangaista laittomia muuttajia palkanneita työnantajia ja vuokraisäntiä, jotka palkkasivat tai majoittivat ilman laillisia asiakirjoja kaupunkeihin saapuneita mustia. Riekertin komission suositukset toteutettiin vain osittain.

Lähteet
-------

1. ↑  Sheena Duncan: The Riekert Commission: a Black Middle Class in the Making?.  *South African Labour Bulletin*, 1979, nro Vol. 5, No. 4, s. 74.
2. ↑  Alistair Boddy-Evans: Riekert Commission about.com African history.  Arkistoitu 25.5.2007. Viitattu 2.8. 2007. (englanniksi)
3. ↑  Rita M. Byrnes (ed.): *South Africa - a country study - Divisions in the White Community*. Federal Research Division, Library of Congress, 1996.
**Rørvik** on kaupunki Norjassa. Kaupunki on Nærøysundin kunnan hallinnollinen keskus, joka sijaitsee Trøndelagin läänin pohjoisosassa. Kaupungissa on hieman yli 4 250 asukasta ja kunnan asukasluku on 9 840 (2022). Rørvik sijaitsee tyypillisessä rannikkomaisemassa, ja rakennukset koostuvat pääosin vanhemmista ja uudemmista puutaloista. Kaupunki on ollut Hurtigrutenin säännöllinen käyntisatama sen perustamisesta vuonna 1893 lähtien, ja etelään ja pohjoiseen suuntautuva Hurtigruten kohtaavat Rørvikissä joka ilta. Ilmasto on merellistä, ja jopa täällä 65° N on tavallista, että puutarhoissa on omena- ja luumupuita.

Rørvikistä on nopea laivayhteys etelään Abelværiin ja Namsokseen ja pohjoiseen Lekaan, ja sieltä on bussiyhteys mm. Namsokseen, Grongiin (rautatieasema) ja Brønnøysundiin. Rørvikin lentoasema Ryum lähtee Widerøen kanssa Trondheimin lentokentälle Værnes, Namsoksen lentokentälle ja Oslon Gardermoenin lentokentälle.

Rørvik on merkittävä kalasatama ja Telenorilla on yksi asiakaspalvelukeskuksistaan ​​täällä. Rørvikin tärkeimmät ammatit kaupan ja palveluiden lisäksi ovat kalastus, vesiviljely, laivateollisuus ja tietoliikenne. Monet Rørvikin työpaikat liittyvät myös tietointensiivisiin yrityspalveluihin, kuten laki- ja kirjanpitopalveluihin, pankki- ja vakuutuspalveluihin, mediaan, IT-toimintapalveluihin ja ohjelmistokehitykseen. Rørvikin satama on Keski-Norjan suurin satama, jossa käy vuosittain yli 15 000 laivaa. Rørvik on myös useiden risteilyalusten käyntisatama.

Norveg*Norveg* 
Rørvikissä on rannikko- ja kulttuurikeskus "Norveg", jossa on näyttelyitä rannikkokulttuurista yli 10 000 vuoden ajalta. Täällä on myös sekä galleria että kahvila. Gudmundur Jonssonin suunnittelema jännittävä rakennus vihittiin käyttöön vuonna 2004. Museo omistaa myös Berggårdenin Rørvikin keskustassa, ja yhdessä Nærøysundin kunnan kanssa he hallinnoivat suurinta osaa historiallisesti tärkeistä rakennuksista hylätyssä Sør-Gjæslinganin kalastajakylässä.

Rørvikin vanha kirkko, vuodelta 1898, paloi maan tasalle vuonna 2012. Paikalle rakennettiin uusi kirkko, joka vihittiin käyttöön joulukuussa 2019.

Rørvikdagan, jossa on musiikkifestivaali, martna, huvipuisto ja muuta toimintaa, järjestetään joka vuosi heinäkuussa.

Skreifestivalen, ruoka- ja rannikkokulttuurin festivaali, on järjestetty Rørvikissä joka vuosi vuodesta 1998 lähtien.

* BerggårdenBerggården
* Rørvikin satamastaRørvikin satamasta
* Merimiehen vaimo vanhan kaupungin aukiolla*Merimiehen vaimo* vanhan kaupungin aukiolla
* Rørvikin kirkkoRørvikin kirkko
Rütlin valan vannomista esittävä Henry Fuselin maalaus vuodelta 1780.
**Rütlischwur** (saksaa, "Rütlin vala") on myyttinen vala, jolle Sveitsin vanha valaliitto perimätiedon mukaan perustui. Se liittyy myös kertomukseen Sveitsin kansallissankarista Wilhelm Tellistä. Eri versioiden mukaan vala vannottiin joko liiton perustamisen yhteydessä vuonna 1291 tai sitten vuonna 1307.

Valaliitto oli alkujaan kolmen nykyisessä Keski-Sveitsissä Vierwaldstättersee-järveä ympäröineissä laaksoissa sijainneen kantonin, Urin, Schwyzin ja Unterwaldenin välillä solmittu löyhä liitto, jonka tarkoituksena oli turvata niiden perinteiset itsehallinto-oikeudet Habsburg-sukuisia kuvernöörejä vastaan. Tarinan mukaan liiton vahvistanut vala vannottiin Rütlin niityllä, joka sijaitsee Seelisbergissä Vierwaldstätterseen vasemmalla rannalla. Vanhin tapahtumasta kertova kirjallinen lähde on Hans Schriberin laatima niin sanottu "Sarnenin valkoinen kirja" vuodelta 1470. Siinä kuvataan vanhan valaliiton synty ja mainitaan, että kolmea kantonia edustaneet kolme miestä olivat vannoneet Rütlillä valan, jonka mukaan he vaarantaisivat tarvittaessa henkensä ja omaisuutensa puolustaakseen toisiaan. Tekstissä ei mainita miesten koko nimiä, mutta Friedrich Schillerin vuonna 1804 kirjoittaman näytelmän *Wilhelm Tell* ansiosta heidät tunnetaan nimillä Werner Stauffacher (Schwyz), Walter Fürst (Uri) ja Arnold von Melchtal (Unterwalden).[1]

Kolmen kantonin liitosta todistava dokumentti, latinankielinen vuoden 1291 liittokirja, oli satojen vuosien ajan unohduksissa, kunnes se 1700-luvulla löytyi schwyziläisestä arkistosta. Pitkään kuitenkin uskottiin, että valaliiton pohjana oli nimenomaan Rütlillä vannottu vala, joka tosin perimätiedon mukaan ajoitettiin vuoteen 1307 eikä 1291. Se myös yhdistettiin tarinaan kansallissankari Wilhelm Tellistä, jonka oletettiin eläneen samoihin aikoihin.[1] 1500-luvulla elänyt historioitsija Ägidius Tschudi ajoitti valan teoksessaan *Chronicon Helveticum* "Martinpäivää edeltävään keskiviikkoon" (8. marraskuuta) vuonna 1307.[2][3] Vasta 1800-luvun lopulla Sveitsissä vakiintui yleiseksi käsitys, jonka mukaan Rütlin vala vannottiin vuonna 1291, ja näin sekä liittokirja, vala että Wilhelm Tell on yhdistetty samaan ajankohtaan. Käsitystä edisti Bernin kaupungin vuonna 1890 tekemä päätös yhdistää kaupungin 700-vuotisjuhlinta valaliiton perustamisen 600-vuotisjuhliin. Liiton perustamisajankohtana on pidetty elokuun ensimmäistä päivää 1291 eli kuningas Rudolf Habsburgilaisen kuolinpäivää. Nykyään 1. elokuuta on Sveitsin kansallispäivä.[1]

Rütlin niitystä tuli 1800-luvulla sveitsiläisille symbolisesti merkittävänä paikkana suosittu vierailukohde, ja se suojeltiin kansallisena muistomerkkinä.[2]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Schweizer Geschichte: Die Alte Eidgenossenschaft 1291–1515 Viitattu 7.1.2014. (saksaksi)
2. 1 2  Hans Stadler: Rütli (saksaksi) *Historisches Lexikon der Schweitz* 6.1.2012. Viitattu 7.1.2014.
3. ↑  Peter Kaiser: Befreiungstradition *Historisches Lexikon der Schweitz* 3.8.2009. Viitattu 7.1.2014. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rütlischwur** Wikimedia Commonsissa
**Rúben Miguel Nunes Vezo** (s. 25. huhtikuuta 1994 Setúbal, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Levantea ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Vezo liittyi paikallisseura Vitória Setúbalin junioriakatemiaan ollessaan 15-vuotias. Hänet nostettiin ensimmäistä kertaa seuran edustusjoukkueeseen kaudella 2013–2014 ja ensiesiintymisensä hän teki 18. elokuuta 2013 ottelussa Portoa vastaan. Hänen pelasi kaikissa puolen kauden aikana pelaamissaan otteluissa (12) täydet 90 minuuttia.

4. marraskuuta 2013 Vezo teki nelivuotisen sopimuksen espanjalaisseura Valencian kanssa. Hänestä maksettiin 1,5 miljoonan euron siirtokorvaus. Siirto voitiin kuitenkin toteuttaa vasta tammikuussa 2014 siirtoikkunan avauduttua.

Lähteet
-------

1. ↑  El Valencia hace oficial el fichaje de Rúben Vezo Super Deporte. Viitattu 25.1.2014. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Rúben Vezon esittely Footballzz-sivustolla (englanniksi)
**Rüütle järv** (myös **Annemõisa paisjärv, Rüütle paisjärv**) on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Osulan ja Lilli-Annen kylissä sijaitseva padottu järviallas. Vironkielessä sana *pais* on suomeksi *pato*.

Maantietoa
----------

Järvi on 600 metriä pitkä, 240 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 8,0 hehtaaria. Se on muodostettu kahden metsäisen mäen väliin rakennetulla maapadolla, joka katkaisee Parisuu oja virtauksen. Tekojärvi sijaitsee Parisuu ojan jokilaaksossa ja sen rannat ovat peltomaata tai niittyä. Rannoilla on myös kuuden tilan rakennuksia ja järvelle johtaa maapadolla kulkeva kylätie. Järvi on saareton, sen keskisyvyys on 2,5 metriä ja syvänteessä on neljä metriä vettä. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.

Vesistösuhteita
---------------

Rüütle järv kuuluu Parisuu ojan valuma-alueeseen, sillä tekojärvi on ojan läpivirtausjärvi. Siihen tulee myös idästä pieni oja ja pohjoisesta kanavamaiseksi kaivettu Lagjaoja. Järven valuma-alueen pinta-ala on 27,8 neliökilometriä. Tekojärven laskuoja on 730 metriä pitkä Parisuu oja, joka on Võhandu jõen sivu-uoma. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
2. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Keskkonnaregister: Rüütle järv (VEE2076720) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 24.7.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 24.7.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
CIA:n hautamaljakon näköinen, sisältä ontto kylmä kätkö.
Kopio postilaatikon mallisesta kylmästä kätköstä, jonka avulla Aldrich Ames kommunikoi venäläisten kanssa.
**Kylmä kätkö** tai **postilaatikko** on kommunikaatiomenetelmä, jossa henkilöt käyttävät kommunikointiin ennalta sovittuun piilopaikkaan vietyä salaista kätköä. Kätkön avulla heidän ei tarvitse tavata kasvotusten tai hyödyntää ulkopuolista palvelua vaihtaakseen viestejä tai esineitä: riittää, että kumpikin heistä tietää, mitä kätköä he käyttävät. Siten vakooja ja operaatio eivät paljastu yhtä helposti. Toisaalta kätkö on tarpeeksi piilossa tai sulautuu ympäristöönsä niin hyvin, että ulkopuoliset eivät tiedä siitä. Kylmiä kätköjä saattavat käyttää esimerkiksi vakoojat tai toimittajat.

Yksi vakooja saattaa tuntea satojakin mahdollisia kätköpaikkoja. Kätköpaikan on oltava tarpeeksi syrjäisessä, hiljaisessa tai piilotetussa paikassa, jotta sivulliset eivät löydä sitä tai huomaa, kun sitä käytetään. Kätköpaikkaan ei myöskään saa päästä sade, lumi tai tuhoeläimet vahingoittamaan toimitettavia esineitä. Vakoojan ei tule käyttää samaa kätköä kahdesti.

Lähteet
-------

1. ↑  "Dead" Drop Spike *www.cia.gov*. CIA. Viitattu 10.4.2023. (englanniksi)
2. 1 2  What Is a Dead Drop? *wired.com*.  (englanniksi)
**Karoline ("Lina") Radke-Batschauer** (s. 18. lokakuuta 1903 Baden-Baden – 14. helmikuuta 1983 Karlsruhe) oli saksalainen keskimatkojen juoksija ja olympiavoittaja Amsterdamissa 1928. 

Lina Radke, tyttönimeltään Batschauer, aloitti urheilun aikakautena, jolloin naisten kilpailuihin suhtauduttiin epäillen ja erityisesti kestävyysjuoksua pidettiin liian rasittavana naisille. Tätä mieltä olivat lukuisat urheiluvaikuttajat, myös olympialiikkeen isä Pierre de Coubertin.

Yhdessä valmentaja-aviomiehensä Georg Radken kanssa Lina Radke oli yksi naisurheilun uranuurtajia 1920-luvulla. Naisten kilpailuja pidettiin harvoin, mutta Radke voitti silti useita alueellisia ja kansallisia mestaruuksia. Aluksi hän erikoistui 1 000 metrille, mutta vaihtoi 800 metrille, kun tämä matka hyväksyttiin olympiaohjelmaan vuoden 1928 kisoihin. Tällä matkalla Radke rikkoi maailmanennätyksen kolmesti.

Olympialaisissa Radke teki uransa parhaan ajan 2.16,8. Toiseksi tuli Japanin Kinue Hitomi, joka oli epävirallisen maailmanennätyksen omistaja sekä 400 metrillä että pituushypyssä, mutta joutui osallistumaan 800 metrille, koska nämä lajit eivät olleet olympiaohjelmassa. Maailmanennätys kesti vuoteen 1944 asti.

KOK poisti 800 metrin juoksun olympiaohjelmasta aina vuoteen 1960 asti. Radke lopetti juoksu-uransa vuonna 1934.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Arponen, Antti O.: *Olympiakisat Ateenasta Atlantaan*. WSOY, 1996. ISBN 951-0-21072-2.
2. ↑   *IAAF Statistics Handbook Helsinki 2005*. IAAF, 2005.

Naisten 800 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1928: Lina Radke |
1960: Ludmila Ševtsova |
1964: Ann Packer |
1968: Madeline Manning |
1972: Hildegard Falck |
1976: Tatjana Kazankina |
1980: Nadežda Olizarenko |
1984: Doina Melinte |
1988: Sigrun Wodars |
1992: Ellen van Langen |
1996: Svetlana Masterkova |
2000: Maria Mutola |
2004: Kelly Holmes |
2008: Pamela Jelimo |
2012: Caster Semenya |
2016: Caster Semenya |
2020: Athing Mu |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Minna Ruckenstein** on apulaisprofessori Helsingin yliopiston Taloustieteen osastolla ja vastuullinen tutkija Kuluttajatutkimuskeskuksessa, sekä ohjaaja sosiaalitieteiden tohtoriohjelmassa. Hän tutkii digitalisaatiota ja datafikaatiota arjen, yhteisöjen ja yhteiskunnan näkökulmasta.

Ura
---

Ruckenstein on koulutukseltaan antropologi ja aloittanut työuransa Helsingin Sanomien toimittajana. Hän tehnyt kenttätyötä suljetussa vankilassa, päiväkodeissa ja kouluissa sekä kirjoittanut kirjan Lapsuus ja talous (Gaudeamus 2013). Hän johtaa Algoritmin kulttuuri -hanketta (2019-2021), jossa tutkitaan arjen algoritmikäsityksiä, ihmisen ja koneen työnjakoa sekä tekoälyn käytön eettis-poliittisia ulottuvuuksia. Hänellä on työn alla automaattisen päätöksenteon inhimillistämiseen liittyvä tutkimus.

Lähteet
-------

1. ↑  Minna Ruckenstein *Helsingin yliopisto*. Viitattu 18.3.2021.
2. ↑  Minna Ruckenstein Suomen tiedetoimittajain liitto ry – Finlands vetenskapsredaktörers förbund rf.. Viitattu 19.3.2021.
3. ↑  Minna Ruckenstein, apulaisprofessori, toinen kausi *Helsingin yliopisto*. Viitattu 19.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* *Helsingin Sanomat*: Mielipide: Pelkät puhelinsovellukset eivät pysäytä epidemiaa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID

 |

 |
**Minna Pirilä-Martti** (s. 1. heinäkuuta 1966) on suomalainen kulttuurialan työntekijä. 

Koulutukseltaan Pirilä-Martti on taiteen maisteri ja kulttuurintuottaja. Hän toimi näyttämötaiteen läänintaiteilijana vuosina 2005–2009. Etelä-Karjalan Lastenkulttuurikeskus METKUn toiminnanjohtajana hän on toiminut vuodesta 2009.

Pirilä-Martti on näytellyt elokuvissa ja televisiosarjoissa sekä monissa päärooleissa Lappeenrannan kaupunginteatterissa. Erityisesti hänet tunnetaan rooleistaan Margit Hautalana elokuvassa *Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat*, lotta Louhelana elokuvassa *Rukajärven tie* sekä Jaana Sutelana televisiosarjassa *Lehmän vuosi*. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa *Akvaariorakkaus* ja *Romanovin kivet.*

Lähteet
-------

1. ↑  Minna Pirilä Elonetissä. . Viitattu 19.1.2021.
2. 1 2  Minna Pirilä-Martti lastenkulttuurikeskuksen johtoon *Yle Etelä-Karjala*.  18.2.2009. Etelä-Karjala. Viitattu 18.1.2021.
3. 1 2  Nokso-Koivisto, Riina: Minna Pirilä-Martti todisti nuorena näyttelijänä vanhempien miesten seksististä käytöstä: "Lauri Törhönen ei ole ainoa" *Etelä-Saimaa*.  1.2.2018. Viitattu 18.1.2021.
4. ↑  Harmaala, Jussi: Lehmän vuosi – lehmiä, hevosia ja ihmissuhteita maaseudulla *Yle Elävä Arkisto*.  22.12.2020. Viitattu 18.1.2021.
**Brzegin piirikunta** (puol. *powiat brzeski*) on yksi Opolen voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 89 804. Siihen kuuluvat viisi kuntaa ovat Grodków, Lewin Brzeski, Lubsza, Olszanka ja Skarbimierz.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Brzegin piirikunnan asukkaista 51,2 prosenttia oli naispuolisia ja 48,8 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 17,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,7 prosenttia ja eläkeikäiset 22 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 746 lasta. Brzegin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 72 167 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat brzeski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 1.9.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Opolen voivodikunnan piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Opole (hallintokeskus)

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Brzeg
* Głubczyce
* Kędzierzyn-Koźle
* Kluczbork
* Krapkowice
* Namysłów
* Nysa
* Olesno
* Opole
* Prudnik
* Strzelce

 |

 |
**Anazarbos** (m.kreik. Ἀναζαρβός, myös Ἀνάζαρβα, *Anazarba*; lat. *Anazarbus*) eli **Caesarea** (m.kreik. Καισάρεια, *Kaisareia*) eli **Justinopolis** oli antiikin aikainen kaupunki Kilikiassa nykyisessä Turkissa Anatolian ylängöllä. Vanhimmat rauniot ovat ajalta ennen roomalaisia. Rooman hallinnossa kaupungin nimi oli Caesarea ja se oli Kilikian pääkaupunki. Maanjäristys tuhosi kaupungin lähes täysin. Keisari Justinus I rakennutti sen uusiksi ja nimesi Justinopolikseksi noin vuonna 525. 1100-luvulla kaupunki oli Vähä-Armenian pääkaupunki, ja sen nimeksi tuli jälleen Anazarbos.

Anazarboksen akropolista.
Kaupungin sijainti lähellä kapeaa solaa takasi sille alueella merkittävän aseman, ja siitä tuli yksi keskeisiä paikkoja Bysantin ja muslimimaailman välisissä kiistoissa.

Kaupungissa on paljon roomalaisten ajoilta säilyneistä raunioita, mm. riemukaari, stadium ja amfiteatteri.

Lähteet
-------

1. ↑  Anazarbos/Caesarea/Ioustin(ian)oupolis *Pleiades*. Viitattu 22.1.2021.
2. ↑  Crame, John Anthony: *A Geographical and Historical Description of Asia Minor Vol 2*, s. 354. The University Press, 1832. Google kirjat (viitattu 17.6.2012).
3. ↑  Recent Discoveries in Eastern Ciliclia J. Theodore Bent The Journal of Hellenic Studies Vol. 11, (1890), pp. 231–235

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anazarbos** Wikimedia Commonsissa
Artikkelissa esitellään Sippolan hovin torpat eri kylissä ja siirtymä torppariajasta tilallisiksi. Esitys on luettelomuodossa, koska torppien määrä on ollut huomattavan suuri ja ne ovat jakaantuneet usean kylän alueelle. Tarkoituksena on auttaa mm. sukututkijoita hahmottamaan hovin ja sen torppien muodostama kokonaisuus.

Hovin torpat ja torpparit
-------------------------

Hovin torppien lukumäärä on vaihdellut ja riippunut hovin omistajan toimenpiteistä.
Jäljempänä olevassa luettelossa on hovin kaikki torpat, vaikka ne olisivat olleet eri aikoina olemassa. Torpat on jaettu kahteen kylään, Sippolan kirkonkylään ja siitä 10 km:n päässä olevaan Saveron kylään, jotka molemmat ovat samaa maakirjataloa numero 1. 

Sippola kuului vuodesta 1743 Venäjän hallitsemaan Vanhan Suomen alueeseen. Sippola, Hirvelä ja Liikkala kuuluivat samaan lankakuntaan, jolle tehtiin vuonna 1844 isojako. Tämän jälkeen Ruotsin vuonna 1770 voimaantulleen lainsäädännön mukaan talot saivat perustaa torppia saamilleen maa-alueille. Sippola kumminkin kuului Venäjään, joten torppien muodostaminen saattoi olla hovin isäntien vallassa. 

Vuonna 1900 Halla Oy (Kymi Oy) myi Sippolan hovin pellot everstiluutnantti Forsténille. Hän joutui kiistaan torpparien kanssa ja kyllästyneenä riitaan myi torpat 1902 valtiolle, joka aloitti niiden erottamisen omiksi tiloiksi. Viipurin läänin kuvernööri vahvisti jaon 31.12.1903, ja seuraavan vuonna alettiin tiloja myydä torppareille. 

Tässä luettelossa torpat ovat pääosin ajalta 1720 - 1903.

### Hovin torpat

Vuonna 1676 kartanolla oli 10 torpparia. Vuonna 1739 kartanolla oli 17 torpparia.

Kun valtaneuvos Creutz oli 6.8.1655 saanut vahvistuksen lahjoitustiloihinsa, alkoi hän muodostaa Sippolassa donaatiostaan asuinkartanoa eli säteriä. Tätä varten oli hänen hankittava tavalla tai toisella alustalaistensa sukuoikeudet.

Sen jälkeen, kun talolliset olivat menettäneet sukuoikeutensa, jäivät he yleensä viljelemään entisiä maitaan torppareina.

#### Sippola

Sippolan torppia olivat aakkosjärjestyksessä

* Anttila
* Jaakkola eli Ukkola
* Haapanen
* Harju
* Heikkilä
* Hunger
* Itälä
* Kalso
* Kankala, Kankaala
* Kapakka
* Karhu
* Kokkola
* Korho
* Kujala
* Kurittu
* Kytölä
* Lahtela
* Lassila
* Laulaja
* Laurila
* Luskola
* Lähdeseppä eli Seppä
* Löytty
* Majaniemi eli Niemi
* Mettälä
* Muurahainen
* Mäenpää eli Nokkala
* Mäkelä
* Ojunen
* Orola
* Paakala
* Paavola
* Piispa
* Piirikkälä
* Seppälä
* Takanen
* Talvala
* Tani
* Tarhala
* Telläri
* Vanhala
* Vesala

#### Savero

Saveron torppia olivat aakkosjärjestyksessä

* Hautala
* Lautala
* Niemelä
* Pihtsalmi
* Polvi eli Maaherra
* Porkka
* Pouru
* Ripatti
* Tuhkuri

Lähteet
-------

1. 1 2  V. Vesalainen: *Sippolan hovi ja sen torpparit*. Myllykosken Kirjapaino Osakeyhtiö, 1953.
2. 1 2  Seppä, Antti: *Savero - Kahden vuosisadan kylä*, s. 28-33. Polven kirja ja vihko, 2001. ISBN ISBN 951-97261-6-0.
3. 1 2 3  Hellgren, Kirsti: *Sippolan historia*, s. 199. Sippolan kunta, 1957.
*Tämä artikkeli kertoo Brzeskon piirikunnasta. Myös Brzegin piirikunnan puolankielinen nimi on* powiat brzeski*.*

**Brzesko** on yksi Vähä-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 93 201. Kunnat Brzeskon piirikunnassa ovat Borzęcin, Dębno, Gnojnik, Iwkowa ja Szczurowa.

Brzeskon väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 50,4 prosenttia oli naispuolisia ja 49,6 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,8 prosenttia ja eläkeläiset 18,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa tasan 40 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 932 lasta. Brzeskon piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 89 464 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat brzeski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 22.8.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vähä-Puolan piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Kraków (hallintokeskus)
* Nowy Sącz
* Tarnów

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Bochnia
* Brzesko
* Chrzanów
* Dąbrowa
* Gorlice
* Kraków
* Limanowa
* Miechów
* Myślenice
* Nowy Sącz
* Nowy Targ
* Olkusz
* Oświęcim
* Proszowice
* Sucha
* Tarnów
* Tatrzański
* Wadowice
* Wieliczka

 |

 |
Tiger Army esiintymässä Warped-kiertueella vuonna 2007.
**Tiger Army** on yhdysvaltalainen psychobilly-yhtye, joka perustettiin vuonna 1995 Berkeleyssä, Kalifornian osavaltiossa. Esimerkiksi yhtyeen levyä *Music from Regions Beyond* voisi kuvata enemmän pop-genreä edustavaksi kuin psychobillyä. Aiemmat levyt taas täyttävät selvästi psychobilly-musiikin tunnusmerkit. Yhtyeen viides studioalbumi, *V •••–, julkaistiin vuonna 2016.*

Yhtye on vieraillut Suomessa useasti, muun muassa vuonna 2008 Vantaan Ankkarock-konsertissa ja samana vuonna Helsingin Tavastia-klubilla.

Historia
--------

Yhtye soitti ensimmäisen konserttinsa kuuluisalla 924 Gilman street -pitopaikalla Berkeleyssä, Kaliforniassa AFI:n kanssa 29. maaliskuuta 1996. Yhtyeen nimen päättämisen jälkeen yhtye soitti AFI-yhtyeen sekä psychobilly-musiikin uranuurtajan, The Meteorsin kanssa. Näinä aikoina he tekivät levytyssopimuksen Chapter Eleven Records -yhtiön kanssa.

Ensimmäisen kerran Tiger Army soitti studiossa kesällä 1996 äänittääkseen itse otsikoidun vinyl record EP:n, jonka nimeksi tuli myöhemmin "Temptation EP". Tämä kiinnitti levy-yhtiö Hellcat Recordsin johtajan Tim Armstrongin huomion.

Yhtyeen jäsenet
---------------

* Nick 13 – laulu, kitara (1995–)
* Geoff Kresge – kontrabasso (1999–2004, 2008–)
* James Meza – rummut, perkussio (2004–)

Entiset jäsenet
---------------

* Joel Day – kontrabasso (1995–1997)
* Adam Carson – rummut, perkussio (1995–2000)
* London May – rummut, perkussio (2000–2002)
* Fred Hell – rummut, perkussio (2002–2004)
* Jeff Roffredo – kontrabasso (2004–2008)

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* 1999: *Tiger Army*
* 2001: *Tiger Army II: Power of Moonlite*
* 2004: *Tiger Army III: Ghost Tigers Rise*
* 2007: *Music from Regions Beyond*
* 2016: *V •••–*
* 2019: *Retrofuture*

### EP:t

* 1997: *Temptation* EP
* 2002: *Early Years* EP
* 2004: *Ghost Tigers* EP
* 2018: *Dark Paradise* EP

### Kokoelmat

* 2007: *2007 Warped Tour Compilation*
Valentin Amrhein vuonna 2019.
**Valentin Amrhein** on biologi, joka johtaa Petite Camargue Alsaciennen tutkimuslaitosta.

Amrhein opiskeli biologiaa Baselin yliopistossa Sveitsissä ja valmistui vuonna 1999. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Baselissa helmikuussa 2004. Vuoden 2005 hän vietti post doc -stipendiaattina Oslon yliopistossa.

Amrhein kuuluu Baselin yliopiston Evoluutiobiologian instituutin opettajakuntaan tutkimusryhmän johtajana. Hän luennoi lintutieteestä, käyttäytymisekologiasta ja tilastotieteestä, ja toimittaa *Animal Behaviour* -julkaisua. Amrhein on toiminut Petite Camargue Alsaciennen tutkimuslaitoksen johtajana Ranskan Haut-Rhinin departementissa vuodesta 1999 lähtien.

Amrhein tutkii etelänsatakielen biologiaa, ja hänen väitöskirjansa käsitteli lajin laulua (*Singing activity and spatial behaviour as sexually selected traits in the Nightingale Luscinia megarhynchos*).

Lähteet
-------

* Petite Camargue Alsacienne (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Anchise Brizzi vuonna 1939.
**Anchise Brizzi** (5. lokakuuta 1887 Poppi – 29. helmikuuta 1964 Rooma) oli italialainen elokuvaaja.

Elokuvaura
----------

Brizzi aloitti uransa 1920-luvun puolivälissä kahden Maciste-elokuvan kuvaajana. Hänen ensimmäinen merkittävä työnsä oli Alessandro Blasettin suurelokuva *1860* (1933). Myöhemmin Brizzi työskenteli muun muassa Mario Camerinin elokuvissa *Il signor Max* ("Herra Max", 1937) ja *I grandi magazzini* ("Tavaratalo", 1939), Mario Soldatin ohjausdebyytissä *Dora Nelson* (1939) sekä useissa Carmine Gallonen musiikkielokuvissa.

Toisen maailmansodan jälkeen Brizzi teki uransa ehkä merkittävimmän kuvaustyön, rakeista uutisfilmiä muistuttavan Vittorio De Sican neorealistisen klassikon *Sciuscià – viattomat* (1945). Hän työskenteli Orson Wellesin *Othellossa* (1952), kuvasi Isä Camillo -filmejä sekä koomikko Totòn suositun elokuvan *Totò, Peppino e le fanatiche* ("Totò, Peppino ja fanaatikot, 1958). Brizzin viimeinen työ oli peplum-elokuva *Ursus e la ragazza tartara* ("Ursus ja tataarityttö", 1962).

Elokuvia
--------

* *Treno popolare*, 1933
* *Valkoinen eskadroona*, 1936
* *Il signor Max*, 1937
* *Scipio Africanus, Afrikan valloittaja*, 1937
* *Sciuscià – viattomat*, 1946

Lähteet
-------

* Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

### Viitteet

1. ↑  Moliterno, s. 53–54.
2. ↑  Moliterno, s. 54.

Aiheesta muualla
----------------

* Anchise Brizzi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Anchise Brizzi Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Sipoon lukio
**Sipoon lukio** on toinen Sipoon lukiokoulutusta tarjoavista kouluista. Toinen on ruotsinkielinen Sibbo Gymnasium. Lukion rehtorina toimii Juha Kujanpää.

Sipoon lukio sijaitsee Sipoon keskustassa Nikkilässä. Koulussa oli lukuvuoden 2017 alussa noin 210 oppilasta. Koulu toimii vuonna 2007 käyttöönotetuissa moderneissa tiloissa yhdessä ammattikoulutusta tarjoavan Keuda Sipoon kanssa. Koulutusyhteenliittymä tunnetaan nimellä Sipoon Enter. Koulurakennus on saanut useita arkkitehtuuripalkintoja, mm. Chicago Athenaeum -palkinnon vuonna 2008. Rakennuksen on suunnitellut helsinkiläinen Arkkitehtitoimisto K2S.

Sipoon lukio perustettiin vuonna 1986. Sipoon suomenkielisen väestön voimakkaasti kasvaessa myös Sipoon lukion oppilasmäärä on noussut. Ylioppilaita valmistuu vuosittain 50–60. Myös ylioppilaiden määrä on ollut nousussa. Haku lukioon tapahtuu toisen asteen opintojen yhteishaun kautta. Lukio-opintoihin on mahdollista yhdistää ammattitutkintoon valmistavia opintoja. 

Lukuvuonna 2010–2011 Sipoon lukiossa alkoi jääkiekkolinja. Siinä opiskelijalla on mahdollisuus yhdistää lukio-opinnot lajiharjoitteluun läheisessä Nikkilän jäähallissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Sipoon lukion opinto-opas[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Sipoon lukion verkkosivut
* Sipoon lukio Facebookissa
Puolijohteen elektronivyörakenne
Kiinteän aineen teoriassa elektroneja kuvataan niiden energialla. Elektronit sijoittuvat energia-asteikolla tietyille energiaväleille, joita kutsutaan energiavöiksi. Korkein matalassa lämpötilassa täysin miehitetty vyö on **valenssivyö**. Tällä vyöllä olevat elektronit sitovat atomeja toisiinsa kiinni, eli ne ovat sidoselektroneja. 

Puolijohteissa ja eristeissä valenssivyö on yleensä täynnä eli kaikki elektronipaikat on miehitetty. Tällaisella vyöllä elektroni ei kykene liikkumaan, koska nopeus nostaisi sen energiaa, mutta vapaita energiatiloja ei ole käytettävissä.

Jos lämpövärähtely tai muu syy poistaa elektronin valenssivyöstä, jää vyöhön tyhjä paikka, jota kutsutaan elektroniaukoksi. Aukko on sähkövaraukseltaan positiivinen ja se kykenee liikkumaan ja kuljettamaan sähkövirtaa.

Elektroni pyrkii spontaanisti siirtymään alemmille energiatiloille eli vyökuvassa alaspäin. Jos elektroni siirtyy energia-asteikolla alempana olevan aukon tilalle, niin aukko nousee ylöspäin. Aukot siis pyrkivät spontaanisti kellumaan energia-asteikolla ylöspäin. Näin aukot sijaitsevat valenssivyön yläreunassa, kun taas elektronit ovat vyön alareunassa.
**Andris Kolbergs** (21. joulukuuta 1938 Riika – 5. marraskuuta 2021 Riika) oli latvialainen kirjailija.

Kolbergs syntyi merikapteenin perheeseen. Hän työskenteli nuorena eri ammatteissa ja joutui lopulta ryöstöstä viideksi vuodeksi vankilaan. Kolbergs kävi vankilassa keskikoulun, alkoi kirjoittaa ja työskenteli vapauduttuaan pilalehti *Dadzisissa*. Hän opiskeli Moskovan kirjapainoinstituutissa, julkaisi ensimmäinen kirjansa vuonna 1969 ja työskenteli myöhemmin tekijänoikeusjärjestössä ja mainostoimistossa. Kolbergs hyväksyttiin Latvian kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1974.

Kolbergs oli Latvian tunnetuin ja neuvostoaikana lähes ainoa rikoskirjailija. Hän teki myös käsikirjoituksia useisiin elokuviin ja julkaisi matkaoppaita.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Alaston nainen ja haulikko*. Suom. Olli Kuukasjärvi. Helsinki, Moskova: SN-kirjat, Progress, 1990.
* *Riika: kirja Riikaan matkustaville ja niillekin, jotka ehkä eivät aio matkustaa Riikaan*. Suom. Eva Gottberg-Talve. Helsinki: SN-Kirjat, 1990.
* Andris Kolbergs ja Jari P. Havia. *Pitkin poikin Riikaa: kaupunkiopas*. Suom. Hilkka Koskela. Helsinki, Tallinna: Tallinna-kustannus, 2004.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andris Kolbergs *Literatura.lv*. Viitattu 17.7.2021.
2. ↑  Mūžībā devies rakstnieks Andris Kolbergs *LSM.lv*.  5.11.2021. Viitattu 7.11.2021. (latviaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Espoonlahtea Porkkalaan päin katsottuna. Kuvan keskellä Haluudden.**Espoonlahti** on Suomenlahdesta sisämaahan työntyvä pitkä kaakkois-luoteissuuntainen merenlahti Espoon ja Kirkkonummen eteläosien välillä.

Lahden Espoon puoleisella rannalla ovat Espoon kaupunginosat Soukka, Espoonlahti, Saunalahti ja Kurttila. Kirkkonummen puolella ovat Sarvvik, Sundsberg, Masala ja Luoma.

Espoonlahti jakautuu sen pohjukassa sijaitseviin Luomanlahteen ja leveään Luomanselkään, Saunalahden kohdalla oleviin Kallahdensalmeen ja Saunalahden ja Sarvvikin välissä olevaan Saunalahdensalmeen. Uloimpana se jakaantuu Sarvvikeniin ja Kivenlahteen, Kivenlahden lähiön edustalla. Saunalahdensalmen yli johtavat Länsiväylän moottoritie­silta sekä sen vieressä oleva vuonna 1937 valmistunut Muulon silta.

Espoonlahden pituus sen perukasta vesialueen suulla olevalle Småholmarnan saarelle on kuutisen kilometriä, ja leveys parhaimmillaan noin 700–900 metriä, ja kapeimmillaan, mainituissa salmissa, noin 150 metriä. Espoonlahden perukka on kuitenkin kapeimmillaan 800–900 metrin levyinen.

Merkittävimmät Espoonlahteen laskevat joet ovat Mankinjoki ja Espoonjoki. Molemmat laskevat Espoonlahden pohjoisimpaan osaan eli Luomanlahteen. Mankinjoki alkaa Loojärvestä Kirkkonummen puolelta ja siihen laskee Kauklahden pohjoispuolella Gumbölenjoki, joka saa vetensä Nuuksion Pitkäjärvestä. Espoonjoen alkulähteitä ovat Bodominjärvi ja Espoon Pitkäjärvi.

Espoonlahden pohjukassa sijaitsee pieni, noin 25 hehtaarin laajuinen Espoonlahden luonnonsuojelualue, jossa on merenrantaruovikkoa, niittyjä ja lehtoja. Alue tunnetaan myös nimellä Fiskarinmäki.

Vuosina 1944-1956 Porkkalan vuokra-alueen itäraja kulki Espoonlahdella.

Espoonlahden merialueen pinta-ala on noin 19 neliökilometriä, ja se ulottuu Lilla Herrön eteläpuolelle. Merialueeseen kuuluu muun muassa Morsfjärden, Svartholmen ja Björkö.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Helsingin seudun Keltaiset sivut - Gula Sidorna för Helsingforsregionen 2012*, s. karttasivut 48 ja 62. Fonecta, 2012.
2. ↑  Espoon ja Kirkkonummen välisen Muulon sillan arvoluokitus valmistunut Mobilia. Viitattu 13.7.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Espoonlahden luonnonsuojelualue *Luontoon.fi*. Metsähallitus. Viitattu 29.11.2020.
4. ↑  *Otavan iso Fokus, 5. osa (Mo-Qv)*, s. 3227, art. Porkkalan vuokra-alue ja siihen liittyvä kartta. Otava, 1973. ISBN 951-1-01070-5.
5. ↑  Espoonlahti *Järviwiki.fi*. Viitattu 29.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Espoonlahti (lahti)** Wikimedia Commonsissa
**Espoonlahden vesitorni** sijaitsee Espoossa Saunalahden kaupunginosassa Länsiväylän pohjoispuolella lähellä Nöykkiön asuinaluetta. Vesitornin on suunnitellut Maa ja Vesi. Vesitornissa on neljä 2 000 kuutiometrin vesisäiliötä. Torni on rakennettu vuonna 1993.

Rakentaminen
------------

Vesitornia alettiin suunnitella Espoonlahteen jo 1960-luvulla. Ensimmäinen esitys vesitornista tehtiin 1983. Tällöin sijainniksi kaavailtiin vesitornin nykyistä sijaintia Sammalvuoressa. Suunnitelmasta valitettiin, mikä viivytti vesitornin suunnitelmia useilla vuosilla. Lopulta lääninoikeus hylkäsi valituksen, mutta Espoon kaupungin tekninen virasto oli jo ehtinyt työstämään uuden hanke- ja esisuunnitelman, jossa vesitornia ehdotettiin rakennattavaksi Eestinkalliolle. Kaupunginhallitus hyväksyi uuden ehdotuksen ja sen arvioitiin tulevan noin 3–4 miljoonaa markkaa halvemmaksi kuin vastaavan Sammalvuoren hankkeen, koska uudessa paikassa ei tarvittu varsinaista varrellista yläsäiliötä, vaan Eestinkalliolla olisi voitu tyytyä niin sanottuun maanvaraiseen yläsäiliöön.

Eestinkallio oli kaavoitettu joitakin vuosia aikaisemmin puistoksi. Paikallinen Lounais-Espoon omakotiyhdistys ei halunnut ympäristöönsä lisärakennuksia ja vetosi kirjelmässään kaupunginvaltuuston jo tekemään ensimmäiseen sijaintipäätökseen. Vuonna 1984 vesitornin lopulliseksi rakentamispaikaksi varmistui Sammalvuori.

Espoonlahden vesitornin urakkakilpailun voitti Rakennus-Ruola Oy ja liukuvalutöistä nostoineen vastasi Interbetoni Oy. Vesitornin rakentaminen aloitettiin vuonna 1993 ja se otettiin käyttöön 1994. Valmistumisajankohtana vesitornien yhteistilavuus vastasi noin 40 % Espoon vedenkulutuksen vuorokausitarpeesta.

Vesitorni rakennuksena
----------------------

Vesitorni koostuu neljästä kiinteästi toisiinsa liitetystä lieriösäiliöstä, joiden yhteistilavuus on 8 000 kuutiometriä. Vesitornien korkeus on 44 metriä. Neljästä tornista kaksi toimii vesiteknisesti rinnakkain. Säiliöiden yhteinen nousujohto tuo vettä molempiin tulosäiliöhin ja lähtösäiliöt tyhjentyvät puolestaan tulojohtoihin.

Lähteet
-------

* Asola Ismo: *Vesitorni : yhdyskunnan maamerkki*. Suomen rakennusinsinöörien liitto, 2003.

### Viitteet

1. 1 2  Espoonlahden vesitorni (html) Emporis. Viitattu 1.9.2013.
2. 1 2  Vesitornit Helsingin Seudun Ympäristöpalvelut.  Arkistoitu 1.2.2014. Viitattu 20.6.2013.
3. ↑  Espoonlahden vesitorni Espoon karttapalvelussa *kartat.espoo.fi*.
4. 1 2 3 4  Asola 2003: s. 156–157.
Ancel Keys (seisoo keskellä) lehdistötilaisuudessa Gioia Taurossa, Calabriassa, Italiassa vuonna 1960.
**Ancel Keys** (26. tammikuuta 1904 Colorado Springs, Colorado – 20. marraskuuta 2004 Minneapolis, Minnesota) oli yhdysvaltalainen ravinnon ja sairauksien yhteyttä tutkinut biologi ja eläinfysiologi.

Keys kehitti Yhdysvaltain armeijalle toiseen maailmansotaan *K Ration* -nimisen kuivamuona-aterian, joka koostui kahdesta keksistä, säilötystä lihasta, sokeroidusta juomajauheesta ja makeisesta. 

Keys popularisoi Välimeren ruokavaliota ja teki merkittävän *Seitsemän maan tutkimuksen* ruokavalion ja sydäntaudin yhteydestä.

Keys valmistui Kalifornian yliopistosta Berkeleystä. Hän suoritti biologian tohtorintutkinnon Scripps Institutessa La Jollassa ja fysiologian tohtorintutkinnon Cambridgessa. Sen jälkeen Keys työskenteli Minnesotan yliopistoon perustamansa *Laboratory of Physiological Hygiene* -laitoksen johtajana vuoteen 1972 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle.

Vuonna 1950 Keys julkaisi nälkiintymistä käsitelleen tutkimuksensa *Biology of Human Starvation*. Vuonna 1958 hän aloitti kuuluisan *Seitsemän maan tutkimuksen*, jossa löytyi muun muassa positiivinen korrelaatio tyydyttyneen rasvan kulutuksen ja sydäntautien välille seitsemän maan välillä, joista Suomi oli yksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Patricia Sullivan: Ancel Keys, K Ration Creator, Dies  24.11.2004. Washington Post. Viitattu 11.9.2012.
2. ↑  INTRODUCTION | K RATION | K-RATION *www.kration.info*. Viitattu 1.12.2021.
3. 1 2 3  Jane E. Brody: Dr. Ancel Keys, 100, Promoter of Mediterranean Diet, Dies  23.11.2004. The New York Times. Viitattu 11.9.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Anchawadi** on maalaiskunta Gaon alueen Gaon piirissä Malissa. Kunnassa on 19 300 asukasta (vuonna 2009).

Anchawadin kunta rajoittuu pohjoisessa Kidalin alueeseen, idässä Ménakan ja Ansongon piireihin, etelässä Gaon piirin Gaberon sekä lännessä Gaon, Soni Ali Berin ja Tilemsin kuntiin. Seutu kuuluu kuivuudesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 40 paimentolaisryhmää. Sen keskuspaikka on Djebock, joka sijaitsee 45 kilometriä Gaosta itään. Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja, arabeja ja fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja kamelit. Lisäksi viljellään durraa sekä harjoitetaan keräilyä, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.

Kunnassa on kymmenkunta alakoulua, yksi yläkoulu sekä kaksi koulutus- ja kehityskeskusta (CED). Djebockissa on terveyskeskus ja lisäksi on yksi terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Gao) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 4.6.2012. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Plan de Securité Alimentaire Commune de Anchawadj 2005–2009 *csa-mali.org*.  2005. Viitattu 4.6.2012. (ranskaksi)
**Anberlin** on vuonna 2002 perustettu alternative rock -yhtye, joka on kotoisin Winter Havenista, Floridasta. Vuodesta 2007 lähtien yhtye on koostunut laulaja Stephen Christianista, basisti Deon Rexroatista, kitaristi Joseph Milliganista, rumpali Nathan Youngista ja rytmikitaristi Christian McAlhaneysta.

Anberlinin jäsenet muodostivat alun perin 1990-luvun lopulla SaGoh 24/7 -nimisen yhtyeen, joka julkaisi kaksi studioalbumia ennen hajoamistaan. Anberlin perustettiin vuonna 2002, ja vuoden kuluessa se oli tehnyt sopimuksen levy-yhtiö Tooth & Nail Recordsin kanssa sekä julkaissut debyyttialbuminsa "Blueprints for the Black Market". Vuonna 2005 yhtye julkaisi toisen albuminsa, "Never Take Friendship Personal", jota myytiin yli 150 000 kappaletta.

Yhtyeen kolmas studioalbumi "Cities" julkaistiin vuonna 2007, ja siitä tuli yhtyeen ensimmäinen Billboardin top 20-listalle päässyt albumi sen myytyä 34 000 kopiota julkaisuviikollaan.

Kolmen studioalbumin jälkeen Anberlin ilmoitti tehneensä levytyssopimuksen Universal Republic Recordsin kanssa elokuussa 2007. Yhtyeen ensimmäinen albumi uuden levy-yhtiön kanssa julkaistiin vuonna 2008 nimellä "New Surrender". Parhaimmillaan albumi ylsi sijalle 13 Billboardin top 200-listalla.  Albumin ensimmäinen single "Feel Good Drag" ylsi Alternative Songs -listan ykköseksi, kun se oli ollut 29 viikkoa listalla. Elokuussa 2010 yhtye esiintyy ensimmäistä kertaa pohjoismaissa, Frizon-festivaaleilla Örebrossa.

Diskografia
-----------

*Pääartikkeli: Anberlinin diskografia*
### Albumit

* 2003: *Blueprints for the Black Market*
* 2005: *Never Take Friendship Personal*
* 2007: *Cities*
* 2008: *New Surrender*
* 2010: *Dark is the Way, Light is a Place*
* 2012: *Vital*
* 2014: *Lowborn*

Lähteet
-------

1. ↑  Anberlin Biography *toothandnail.com*. Viitattu 10.12.2009.
2. ↑  "Norah Stays Tight at No. 1 Amidst Slow Sales Week" *billboard.com*. Viitattu 10.12.2009.
3. ↑  AbsolutePunk *absolutepunk.net*. Viitattu 10.12.2009.
4. ↑  "Artist Albums Charts History for: Anberlin" *billboard.com*. Viitattu 10.12.2009.
5. ↑  "Hot Modern Rock Tracks - Feel Good Drag" billboard.com. Viitattu 10.12.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anberlin**.
* Virallinen kotisivusto
* Anberlin Myspacessa (englanniksi)