recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Saksan demokraattisen tasavallan perustuslaki vuodelta 1949
Saksan demokraattisen tasavallan perustuslaki vuodelta 1974
**Saksan demokraattisen tasavallan perustuslaki** (*Verfassung der Deutschen Demokratischen Republik*) oli Saksan demokraattisessa tasavallassa (eli Itä-Saksan tai DDR:n) vuosina 1949–1990 voimassa olleiden perustuslakien nimi. DDR:llä oli olemassaolonsa aikana kolme eri perustuslakia.

DDR:n alkuperäinen perustuslaki julistettiin 7. lokakuuta 1949. Se perustui vahvasti Weimarin perustuslakiin siten, että DDR olisi liittovaltio ja demokraattinen tasavalta. Perustuslakiin tehtiin kuitenkin muutoksia, sillä jo vuonna 1950 osavaltion parlamentit lakkautettiin ja vuonna 1952 osavaltiot lakkautettiin ja jaettiin piirikuntiin (saks. *Bezirke*). 

Vuonna 1968 Itä-Saksan hallitus hyväksyi uuden perustuslain, joka perustui marxismi-leninismiin, poliittiseen unitarismiin ja kollektiiviseen johtajuuteen.

Vuonna 1974 tuli voimaan uusi versio perustuslaista. Vuoden 1989 poliittisten tapahtumien myötä yritettiin laatia uusi perustuslaki Itä-Saksalle, mutta nämä ponnistelut eivät koskaan toteutuneet Itä-Saksan hajotessa ja tullessa liitetyksi uusina osavaltioina Saksan liittotasavaltaan.

Lähteet
-------

1. ↑  CVCE: Constitution of the German Democratic Republic (7 October)
2. ↑  Country Data: East Germany - Constitution of 1968
3. ↑  DDR-museum: The constitution of the DDR through the ages

Aiheesta muualla
----------------

* Wikisource: Vuoden 1949 perustuslaki (englanninkielinen käännös)
* Wikisource: Vuoden 1968 perustuslaki (englanninkielinen käännös)
* Wikisource: Vuoden 1974 perustuslaki (englanninkielinen käännös)
* Vuonna 1990 ehdotettu uusi perustuslaki (saksaksi)
**Sanchi** on kylä Intiassa, Madhya Pradeshin osavaltiossa, 45 kilometriä Bhopalin kaupungista. Kylä on kuuluisa buddhalaisista monumenteistään, jotka rakennettiin 200-luvun eaa. ja 1100-luvun välisenä aikana. Sanchi on merkittävä ja ainutlaatuinen paikka, jossa on parhaiten säilyneitä stupia. Vuonna 1989 Sanchin buddhalaiset monumentit listattiin Unescon maailmanperintöluetteloon.

Ašoka, joka oli kääntynyt buddhalaisuuteen luultavasti vuonna 258 eaa. aloitti pyhäkön rakentamisen. Hän rakennutti alueelle kahdeksan stupaa sekä 12 metriä korkean pylvään, johon on kaiverrettu hänen julistuksiaan. Kuuluisin näistä stupista on Stupa 1, eli ns. "suuri stupa".

Suuri stupa on 36,6 metriä halkaisijaltaan ja korkeudeltaan 16,46 metriä. Sen kupoli on lähes täydellisen puolipallon muotoinen. Sitä on laajennettu kolmeen otteeseen, viimeisen kerran 400-luvun puolivälissä. Erityisen kuuluisa Suuri stupa on neljästä monumentaalisesta portistaan, *torana*, jotka on koristeltu näyttävästi.

Sanchi hylättiin 1300-luvulla. Sanchin monumentteihin kiinnitettiin uudelleen huomiota vuonna 1818, kun brittiläinen kenraali tuli alueelle. Kasvillisuus oli jo tällöin pitkälti peittänyt rakennukset. Monumentit kärsivät tämän jälkeen amatööriarkeologien ja aarteenmetsästäjien käsissä, ja vasta 1910-luvulla arkeologi John Marshallin johdolla Sanchi sai nykyisen kuntonsa.

Lähteet
-------

* ICOMOS: Advisory Body Evaluation (PDF) *World Heritage Center*.  4/1989. UNESCO. Viitattu 30. heinäkuuta 2007. (englanniksi) (ranskaksi)
* Buddhist Art & Architecture: The Hill opf Sanchi Buddha Dharma Education Association. Viitattu 30. heinäkuuta 2007. (englanniksi)
* Shepherd, Roger: The Great Stupa of Sanchi *rogershepherd.com*.  Arkistoitu 23.4.2001. Viitattu 30. heinäkuuta 2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sanchi**.
* Sanchi UNESCOn sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)

IntiaUnescon maailmanperintökohteet Intiassa

* Agran linnoitus
* Ajantan luolat
* Bhimbetkan kalliosuojat
* Champaner-Pavagadhin arkeologinen puisto
* Chhatrapati Shivaji Terminus
* Cholan elävät temppelit
* Darjeelingin ja Nilgirin vuoristorautatiet
* Elephantan luolat
* Elloran luolat
* Fatehpur Sikri
* Goan kirkot ja luostarit
* Great Himalayanin kansallispuisto
* Hampi
* Humayunin mausoleumi
* Jantar Mantar
* Kazirangan kansallispuisto
* Keoladeo
* Khajuraho
* Khangchendzonga
* Konarakin aurinkotemppeli
* Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
* Länsi-Ghatit
* Mahabalipuram
* Mahabodhi-temppeli
* Manasin kansallispuisto
* Nanda Devi ja Valley of Flowers
* Pattadakal
* Punainen linnoitus
* Qutub Minar
* Rajasthanin kukkulalinnoitukset
* Rani ki vav (kuningattaren porraskaivo)
* Sanchi
* Sundarbanin kansallispuisto
* Taj Mahal
**Mondsee** on järvi Ylä-Itävallan ja Salzburgin osavaltioiden rajalla Salzkammergutin seudulla. Se sijaitsee kokonaisuudessaan samannimisen kaupungin alueella.

Järvi
-----

Mondsee on yksi viimeisistä yksityisomistuksessa olevista järvistä Itävallassa. Sen omistaja neuvotteli 2008 järven myymisestä, mutta neuvottelut laitettiin jäihin 2011.

Mondseen lounaisrannalla on *Drachenwand*in (saks. "Lohikäärmeseinä") vuori, korkeudeltaan 1176 m. Vuoren etelärinne on metsäinen ja loiva, mutta pohjoisessa järvenpuolella on 700 m lähes pystysuora kallioseinämä.

Drachenwand Mondseeltä nähtynä

Luonto
------

Jopa 80% järven rannoista on rakennettua aluetta tai muuten uhattuna. 1950-60-luvuilla Mondsee kärsi pahasta rehevöitymisestä ja siitä johtuvista sinileväkukinnoista. Paremman viemäriverkoston ja vedenpuhdistamoiden rakentaminen on parantanut tilannetta.

Järvessä elää useita kalalajeja, mm. haukia, järvitaimenia, istutettuja kirjolohia, mateita, siikoja, ankeriaita ja karppeja. 1900-luvun loppupuolella järvessä eläneet nieriät kuolivat sukupuuttoon.

Panoraama Mondseeltä

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  *Potentialstudie Salzkammergut*, s. 11. Oberflächengewässerwirtschaft, 2011. Teoksen verkkoversio (PDF). (saksaksi)
2. ↑  Georgia Meinhart: Der Mondsee ist privat und wird es auch bleiben *Die Presse*.  14.6.2011. Viitattu 19.12.2021. (saksaksi)
3. ↑  *Potentialstudie Salzkammergut*, s. 14


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo liikenneopettajasta. Kuvanveistäjästä ja taidemaalarista katso artikkeli Jussi Pohjonen (kuvanveistäjä).*
**Jussi Pohjonen** (s. 1969) on helsinkiläinen liikenneopettaja ja -toimittaja, entinen poliisi.

Pohjonen toimi päätyössään Liikkuvan poliisin viestintäpäällikkönä. Poliisiarvoltaan hän oli ylikonstaapeli. Liikkuvan poliisin lakkauttamisen jälkeen hän toimi lyhyen aikaa Poliisihallituksen viestinnässä josta hän siirtyi liikenteen turvallisuusvirasto Trafiin. Tämän lisäksi hän on toiminut poliisin valtakunnallisena ajokouluttajana, liikenneopettajana eri autokouluissa sekä kouluttajana erilaisilla liikenneaiheisilla kursseilla.

Pohjonen oli yhdessä Esko Riihelän, Teppo Välimäen, Riika Rasilaisen ja Arto Grönroosin kanssa toimittajana MTV3 MAXilla esitetyssä *Valot päällä* -liikenneohjelmassa. Hän oli myös tekemässä SuomiTV:llä *Saija ratissa* -nimistä ohjelmaa.

MTV3 MAXilla ja Subilla esitetyssä *Suomen surkein kuski* -ohjelmassa Pohjonen toimi yhtenä tuomareista Emma Kimiläinen-Liuskin ja Sari Nuolikosken kanssa. MTV3:lla esitetyssä Suomen surkein kuski -ohjelmassa hän on toiminut tuomaristossa Sari Nuolikosken ja Tuomo Nikkolan kanssa kaudesta 2 lähtien.

Radio Suomipopilla Pohjonen oli toimittamassa ja juontamassa *Lauantai Liikenteessä* -ohjelmaa ja viikonloppuohjelmia vuosina 2011–2012. Kesällä 2013 hän juonsi Radio Novalla Radio Nova kesäliikenteessä -ohjelmaa yhdessä Sari Seppälän ja Lauri Salovaaran kanssa.

Liikenneministeri myönsi Pohjoselle Moottoriliikenteen ansiomitalin 2014.

Pohjonen on Bussiammattilainen-lehden kolumnisti.

Aiheesta muualla
----------------

 (Arkistoitu – Internet Archive)

* Liikenneturva palkitsi Jussi Pohjosen *Turun Sanomat*.  29.5.2013.  [vanhentunut linkki]
**Jukka-Pekka Ujula** (s. 2. elokuuta 1973 Rauma) on Helsingin kaupungin kansliapäällikkö. Hän toimi sitä ennen Porvoon kaupunginjohtajana vuosina 2009–2023.

Ujula valmistui ylioppilaaksi vuonna 1992 ja valtiotieteiden maisteriksi 1999 Turun yliopistosta. Vuonna 2006 hän valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi ja suoritti vuonna 2014 eMBA-tutkinnon Jyväskylän yliopistossa.

Aiemmin Ujula on ollut Rauman kaupungin elinkeinoasiamies (1999–2000), Satakuntaliiton vs. hallintopäällikkö (2000–2003), Huittisten kaupungin elinkeinojohtaja (2003–2005) ja vs. kaupunginjohtaja (2005–2007) sekä Porvoon apulaiskaupunginjohtaja (2008–2009). Kesäkuussa 2009 Porvoon kaupunginvaltuusto valitsi hänet kaupunginjohtajaksi seitsemän vuoden määräajaksi 7. elokuuta 2009 alkaen.

Ujula on naimisissa, ja hänellä on kaksi poikaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Valtuustoraportti | Helsinki hankki 15 000 euron kuukausipalkalla huippujohtajan – Vasemmisto valitsi "ruton ja koleran" väliltä *Helsingin Sanomat*.  14.9.2023. Viitattu 14.9.2023.
2. 1 2 3 4  *Kuka kukin on 2015*, s. 959. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.
3. ↑  Jukka-Pekka Ujula Porvoon kaupunginjohtajaksi  17.6.2009. Porvoon kaupunki. Viitattu 22.9.2015. [vanhentunut linkki]
Sheila Nelson Lontoossa vuonna 2006
**Sheila Nelson** (5. maaliskuuta 1936 – 16. marraskuuta 2020) oli brittiläinen musiikkipedagogi, viulisti ja säveltäjä.

Nelson soitti Englannin kamariorkesterin, Royal Philharmonic Orchestran ja Menuhin-orkesterin kanssa. Hän tuli parhaiten tunnetuksi pedagogina ja sävelsi paljon myös pedagogista musiikkia. Hän opiskeli Royal College of Musicissa ja sai musiikin kandidaatin arvon Lontoon yliopistosta. Hän suoritti lisää opintoja Birminghamin yliopistossa sekä Tanskassa ja oli Royal Academy of Musicin kunniajäsen (HonRAM). Nelson oli saanut mainetta opetustyöstään jo vuonna 1976, jolloin meni Churchill-stipendin turvin Yhdysvaltoihin opiskelemaan Paul Rollandin opetusmetodeja. Ennen tätä hän oli ollut Suzuki-menetelmän seuraaja. Palattuaan kotimaahansa hän sai Sisä-Lontoon opetustoimelta kutsun johtamaan jousiprojektia Lontoon Tower Hamletsiin. Sen yhteydessä opettajien ryhmät antoivat kokonaisille luokille jousiopetusta osana normaaleja koulun lukujärjestyksiä. Tämä ainutlaatuinen malli tuli kuvatuksi kuusiosaisessa dokumenttisarjassa ja sai kansainvälistä huomiota osakseen.

Nelson oli mukana kirjoittamassa *Essential String Method* -teosta, jossa opetetaan myös muusikkoutta teknisten taitojen ohella. Nelson laati kustantajalleen Boosey & Hawkesille paljon musiikkiohjeistus- ja -ohjelmistoteoksia. Hän matkusti maailmanlaajuisesti opettajana ja workshop-järjestäjänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Boosey & Hawkes: Sheila Nelson
2. ↑  Elbow Music: How Sheila Nelson made me love the violin (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Il-kaanien** (il) **valtakunta** oli yksi Mongolivaltakunnan neljästä osasta, ja sen hajottua itsenäinen valtakunta. Se sijaitsi Persiassa (nyk. Iran), ja siihen kuului myös nykyinen Irak, Afganistan, Azerbaidžan ja läntinen Pakistan. 

Valtakunnan juuret ulottuvat Tšingis-kaanin valloituksiin vuosina 1219-1224, mutta sen varsinainen perustaja oli Tšingis-kaanin pojanpoika ja suurkaani Möngken ja Kublain veli Hülegü-kaani. Hän sai 1250-luvulla Möngkeltä tehtävän valloittaa muslimien alueet Egyptiin asti. Tuhoisa sotaretki, jonka yhteydessä muun muassa Bagdad hävitettiin täysin vuonna 1275, pysähtyi kuitenkin Palestiinaan Möngken kuoltua. 

Kublai-kaanin tultua valituksi suurkaaniksi, Hülegü palasi hallitsemaan maitaan. Il-kaani (il) tarkoittaa "alikaania", ja viittaa muodolliseen alistumiseen Kublai-kaanin Pekingissä sijainneelle Yuan-dynastian valtaistuimelle. Hülegün perilliset hallitsivat aluetta kahdeksan vuosikymmentä kääntyen lopulta islamiin. Il-kaanit jatkoivat sotimista mamelukkeja vastaan, mutta eivät saaneet heitä kunnolla lyödyksi ja joutuivat lopulta luopumaan valtapyrkimyksistään Syyriassa. Riita mamelukkien kanssa oli niin katkera, että il-kaanit pyrkivät vielä islamiin kääntymisen jälkeenkin liittoutumaan Euroopan kristittyjen kanssa mamelukkeja vastaan. Il-kaanien epäonnistumiseen Syyriassa vaikuttivat suuresti vihollisuudet pohjoisessa sijainneen toisen mongolivaltion Kultaisen ordan kanssa.

Il-kaanit olivat aluksi buddhalaisia, mutta kaanien käännyttyä islamiin alettiin alistaa buddhalaisia ja kristittyjä. Viimeisen kaanin kuoltua vuonna 1335, valtakunta hajosi nopeasti ja jakautui useisiin seuraajavaltioihin. Viimeinen il-kaanin titteliä tavoitellut murhattiin vuonna 1353.

Il-kaanien valtakunnan hallitsijat
----------------------------------

* Hülëgü (1256–1265)
* Abaqa (1265–1282)
* Tekuder (1282–1284)
* Arghun (1284–1291)
* Gaykhatu (1291–1295)
* Baydu (1295)
* Mahmud Ghazan (1295–1304)
* Öljeitü (1304–1316)
* Abu Sa'id (1316–1335)
* Arpa Ke'un (1335–1336)
* Musa (1336–1337)
* Muhammad Khan (1337–1338)
**Ari Pekka Ahonen** (s. 6. helmikuuta 1981 Jyväskylä) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Ahonen on kautta aikojen toinen suomalaismaalivahti, joka on varattu NHL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. New Jersey Devils varasi Ahosen numerolla 27 vuoden 1999 varaustilaisuudessa.

Ura
---

Ahonen aloitti uransa Jyväskylässä ja 18-vuotiaana hän siirtyi HIFK:hon. Ahonen ehti pelata kolme kautta SM-liigassa, kunnes siirtyi Devilsin organisaatioon, jossa hän pelasi kaikkiaan viisi kautta Devilsin farmijoukkue Albany River Ratsissä saaden vain muutamia ottelukomennuksia NHL:n puolelle. Hän ei pystynyt syrjäyttämään Martin Brodeuria, jota pidettiin yhtenä maailman parhaista maalivahdeista, eikä onnistunut myöskään pääsemään tämän varamieheksi ohi Corey Schwabin tai Scott Clemmensenin. Ahonen sai silti osallistua Devilsin mestaruusjuhliin keväällä 2003 vaikkei häntä tilastoidakaan Stanley Cupin voittajaksi.

Kaudeksi 2006–2007 Ahonen palasi SM-liigaan Espoo Bluesin kokoonpanoon. Bluesissa Ahosesta kaavailtiin ykkösmaalivahtia, mutta Ahonen jäi loistavasti pelanneen Bernd Brücklerin varjoon. Bluesista Ahonen siirtyi kesken kauden Jokereihin ja piti heti ensimmäisessä ottelussa jokeripaidassa nollapelin torjuen 35 kertaa. Jokereissa Ahonen voitti SM-hopeaa. Kauden jälkeen Ahonen siirtyi kahdeksi kaudeksi Elitserien-seura Frölundaan. Ruotsista Ahonen siirtyi huhtikuussa 2009 kahden vuoden sopimuksella KalPaan. SM-liigakaudella 2009–2010 Ahonen pelasi eniten nollapelejä maalivahdeista (6 nollapeliä) yhdessä Juuso Riksmanin kanssa. Ahonen siirtyi kesken kauden 2011–2012 KalPasta KHL:ään, jossa hän pelasi marraskuusta 2011 kevääseen 2013 Metallurg Magnitogorskissa. Ahonen oli joukkueen ykkösvahti  Kaudella 2013–2014 Ahonen edusti KHL:ssä Barys Astanaa ja kaudella 2014–2015 Admiral Vladivostokia.

Kaudeksi 2015–2016 Ahonen palasi takaisin kotimaan sarjaan saaden 2-vuotisen sopimuksen Porin Ässistä. Ahonen pelasi kahden kauden aikana 39 ottelua Ässien maalinsuulla jääden etenkin jälkimmäisellä kaudella Andreas Bernardin varjoon. Sopimuksen umpeuduttua keväällä 2017 sen uusimisesta ei edes keskusteltu. Ahonen oli vailla seuraa lokakuun 2017 alkuun ennen kuin solmi yksivuotisen sopimuksen Tanskaan Herning Blue Foxin riveihin.

Saavutuksia
-----------

* paras maalivahti alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa
* Nuorten alle 18-vuotiaiden MM-kulta (1999)
* Nuorten alle 20-vuotiaiden MM-hopea (2001)
* SM-hopea (2007)
* KHL kuukauden maalivahti (12/2012)

Lähteet
-------

1. ↑  Verohallinto
2. ↑  IS Veikkaaja 19.12.2006, s. 8
3. ↑  Ahonen ja Koskenkorva Elitserieniin *Jatkoaika*.  16.4.2007. Viitattu 17.4.2007.
4. 1 2  KalPa pestasi maalilleen Ari Ahosen *YLE Urheilu*.  14.4.2009.  Arkistoitu 17.4.2009. Viitattu 14.4.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Ari Ahonen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Ari Ahonen The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
**GTIN** (Global Trade Item Number) on numerosarja, jota käytetään kauppanimikkeiden yksilöimiseen maailmanlaajuisesti. Aikaisemmin GTIN numerosta (koodista) käytettiin nimitystä EAN-koodi. Kun UCC ja EAN-organisaatio yhdistettiin ja luotiin maailmanlaajuinen organisaatio GS1, otettiin myös käyttöön nimitys GTIN kattamaan kaikki kauppanimikkeiden yksilöinnissä käytettävät numerorakenteet. Tietokonejärjestelmissä GTIN-numeroille pitää varata 14 numeroa.

GTIN-numeroilla yksilöidään kauppanimikkeet ja palvelut, joita yhteisen perustiedon avulla on tarve hinnoitella, tilata, toimittaa, laskuttaa tai rahastaa. Koodi esitetään nykyään useimmiten viivakoodina, jotta sen syöttäminen esimerkiksi kassakoneeseen tai tuotannonohjausjärjetelmään olisi nopeaa. GTIN-koodi voidaan siirtää myös etäluettavana radiotaajuudella RFID-tunnisteen avulla.

GTIN-13
-------

GTIN-13-numero tunnettiin aiemmin EAN-13-numerona, se on yleisin Suomessa käytössä oleva GTIN-numero. Se annetaan kaikille erilaisille kaupan pidettäville pakkauksille.

GTIN-8
------

GTIN-8-numeroa käytetään vain erityisen pienissä kuluttajapakkauksissa ja numerot on anottava yksittäin.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* GS1 Finland: GTIN (Arkistoitu – Internet Archive)
* GTIN-haku
**Judith Lang Zaimont** (s. 8. marraskuuta 1945 Memphis, Tennessee) on yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti.

Zaimont syntyi musikaaliseen perheeseen ja varttui New Yorkissa. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun 5-vuotiaana, ja hänet hyväksyttiin 11-vuotiaana Juilliard Schoolin valmennusosastolle. Hän voitti teini-ikäisenä useita sävellyskilpailuja; hänen saamiensa palkintojen joukossa oli Broadcast Music Incorporatedin *Young Composer Award*. Zaimont sai vuosina 1958–1964 Juilliard Schoolissa pianonsoiton opetusta Leland Thompsonilta. Sävellystä hänelle opettivat Queens Collegessa Hugo Weisgall sekä Columbian yliopistossa Otto Luening ja Jack Beeson. Saatuaan maisterin arvon hän lähti Pariisiin opiskelemaan André Jolivet'n johdolla orkestraatiota Debussy-stipendillä. Zaimont perusti teini-ikäisenä pianoduon siskonsa Dorisin kanssa. Yhdessä he kiersivät Yhdysvalloissa, levyttivät ja esiintyivät radiossa sekä televisiossa.

Zaimont päätti tämän jälkeen omistautua päätoimisesti sävellystyölle. Hänen varhaiset teoksensa (lähinnä vuotta 1980 varhaisemmalta ajalta) ovat pääasiassa vokaali- ja soolopianomusiikkia. Varhaisten pianosävellysten joukossa ovat muiden muassa *A Calendar Set* (1972–1978), *Two Rags* (1974), *La Fin de siècle* (nocturne, 1978) ja nelikätinen *Snazzy Sonata* (1972) sekä konsertto (1972). Myöhempään tuotantoon kuuluvat muiden muassa kolme sinfoniaa, lapsille suunnattu kamariooppera *Goldilocks and the Three Bears*, oratoriot ja kantaatit. Osassa teoksista on alkuperäisamerikkalaisia ja juutalaisia teemoja. Zaimontin saamien palkintojen joukossa on ensipalkinto vuoden 1995 kansainvälisessä McCollin-säveltäjäkilpailussa ensimmäisestä sinfoniasta (kantaesittänyt Philadelphian orkesteri, 1996). Säveltäjän teoksia on esitetty laajalti Yhdysvalloissa sekä Euroopassa ja levytetty lukuisille levymerkeille, kuten Naxokselle.

Zaimont on opettanut Queens Collegessa, Peabody-instituutissa, Adelphin yliopistossa ja vuosina 1992–2005 sävellysprofessorina Minnesotan yliopistossa (Minneapolis). Hän loi ja päätoimitti kirjasarjan *The Musical Woman: An International Perspective*. Hänen musiikistaan on tehty lukuisia väitöskirjoja.

Lähteet
-------

1. ↑  AllMusic: Judith Lang Zaimont
2. 1 2 3 4  Milken Archive of Jewish Music: Judith Lang Zaimont
3. ↑  American Pianists Association: Judith Zaimont

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Ateenan konserttitalo** (kreik. Μέγαρο Μουσικής, *Mégaro Mousikís*; transl. myös *Megaron Musikis*) on Ateenan suurin musiikkitalo. Se sijaitsee Vasilíssis Sofías -valtakadulla Plateía Mavílin kaupunginosassa kaupungin keskustan itäpuolella. Talossa järjestetään paitsi konsertteja myös muun muassa teatteri- ja oopperanäytäntöjä, baletti- ja muita tanssiesityksiä sekä luentoja. Konserttitalon omistaa Etairía ton Fílon tis Mousikís (Eταιρία των Φίλων της Mουσικής, "Musiikin ystävien yhdistys").

Konserttitalo otettiin käyttöön vuonna 1991. Tuolloin siinä oli kaksi salia. Vuonna 2004 valmistui talon laajennus, jonka seurauksena siinä on nykyisin neljä salia: Chrístos Lamprákis -sali (1 961 paikkaa), Dimítris Mitrópoulos -sali (494 paikkaa), Alexándra Triánti -sali (1 750 paikkaa) sekä pienempi Níkos Skalkótas -sali. Talossa toimii myös Lílian Voudoúrin musiikkikirjasto.

Rakennuksen mukaan on nimetty sen lähellä sijaitseva Mégaro Mousikíksen metroasema.

Lähteet
-------

1. ↑  A brief history Megaron. The Athens Concert Hall.  Arkistoitu 27.12.2014. Viitattu 23.2.2015.
2. ↑  Μεγάλη Μουσική Βιβλιοθήκη της Ελλάδος *mmb.org.gr*. Viitattu 23.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Μέγαρο Μουσικής Αθηνών. Ateenan konserttitalon verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ateenan konserttitalo** Wikimedia Commonsissa
**Kielihistoria** (myös **historiallinen kielitiede**, **diakroninen kielitiede**) on kielitieteen osa-alue, joka tutkii muun muassa äänne- ja muoto-opin, sanaston, sanojen etymologian ja sananmuodostuksen kautta sitä, miten kielet muuttuvat ajan kuluessa. Se oli kielitieteen hallitseva osa-alue 1700–1800-lukujen taitteesta aina 1900-luvun alkuun, joissakin maissa, kuten Suomessa, pidempäänkin.

Historiaa
---------

Käsitys kielten keskinäisistä sukulaisuussuhteista on vanha. Monissa vanhoissa uskonnoissa näkyy merkkejä kielen alkuperään ja eri kielten keskinäisiin suhteisiin liittyvästä epätieteellisestä ajattelusta, esimerkiksi Raamatun tarina Baabelin tornista ja sen jälkeisestä kielten sekaannuksesta. Varhaisessa kielitieteessä ei kuitenkaan juurikaan tutkittu kieliä vertaillen, vaan useimmiten käytettiin yhtä kanonista, tavallisesti latinan, kieliopin mallia muidenkin kielten kuvauksiin.*lähde?*

Vasta renessanssiaikana kielten vertailu alkoi yleistyä. Siihen oli luultavasti syynä kansanlatinoiden kehittyminen nykyisiksi romaanisiksi kieliksi, mitä saattoi säilyneestä kirjallisuudesta helposti havainnoida. Aiempina aikoina ei yksinkertaisesti ollut ollut käytettävissä elävää todistusaineistoa kielen muutoksesta näin pitkältä aikaväliltä. Renessanssissa ensimmäinen ajatus oli pyrkiä osoittamaan eri kielten suhde Raamatun kieliin, kreikkaan ja hepreaan. Yleisesti tehtiin kaksi perustavanlaatuista virhettä: Yhtäältä oletettiin, että kaikki kielet olisivat peräisin Raamatun kielistä, kuten Baabelin tarina tuntui väittävän ja toisaalta ei ymmärretty kaikkien kielten muuttuvan, vaan hyvin pitkään etsittiin alkukieltä nykyhetkellä puhuttujen kielten joukosta.*lähde?*

Nykyisenlaisen historiallis-vertailevan menetelmän ensimmäinen edustaja vaikuttaisi olleen unkarilainen jesuiittamunkki János Sajnovics, joka vuonna 1770 kykeni vertailevalla menetelmällä osoittamaan unkarin, suomen ja saamen kielten sukulaisuussuhteen. Kansainvälisesti tunnetumpi merkkipaalu on kuitenkin englantilaisen sir William Jonesin Bengalin Asiatic Societyssa vuonna 1786 pitämä esitelmä, jossa hän kykeni samalla menetelmällä osoittamaan läntisen ja itäisen antiikin suurten kulttuurikielten, latinan, kreikan ja sanskriitin sukulaisuuden.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakulinen, Auli & Ojanen, Jussi: *Kielitieteen ja fonetiikan termistöä*, s. 62, s.v. historiallinen kielentutkimus. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1976.
2. ↑  Hakulinen, Auli & Ojanen, Jussi: *Kielitieteen ja fonetiikan termistöä*, s. 38, s.v. diakroninen lingvistiikka. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1976.
3. 1 2 3  Saarikivi, Janne: Historiallinen ja vertaileva kielentutkimus. Teoksessa: Milla Luodonpää-Manni ym. (toim.): *Kielentutkimuksen menetelmiä III*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Toimituksia 1457. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2020. 679–720.
4. ↑  Crystal, David: *The Cambridge Encyclopedia of language (toinen laitos)*, s. 298. Cambridge University Press, 1997.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
	+ 2

 |

 |
**Kiri&Kirittäret juniorit** on jyväskyläläinen junioripesäpallon erikoisseura. Seura on Suomen Pesäpalloliiton jäsen. Seuran puheenjohtaja on Matti Mäkinen ja taloudenhoitaja on Minna Elonheimo.

Joukkueet
---------

**POJAT**

B-Pojat Poikien Superpesis ja Miesten Suomensarja

C-Pojat C-poikien pelisarja ja C-poikien SM-sarja

D-Pojat Pelisarja ja Kilpasarja

E-Pojat Pelisarja ja kilpasarja

F-Pojat Aluesarja

G-Pojat JunnuSuper

**TYTÖT** (B-tytöt Pelaa Tyttöjen Superpesistä Kirittärissä.)

C-Tytöt C-tyttöjen aluesarja ja C-tyttöjen SM-sarja

D-Tytöt Pelisarja

E-Tytöt Pelisarja ja Kilpasarja

F-Tytöt Aluesarja ja JunnuSuper

G-Tytöt JunnuSuper

Historia
--------

**Jyväskylän Kiri-Juniorit** perustettiin jo 1996, mutta sen aktiivinen toiminta loppui vuonna 2008.

Vuodesta 2009 eteenpäin pesäpallon junioritoiminta Jyväskylässä tapahtui joko Jyväskylän Kirin tai Jyväskylän Pesiksen kautta. Jyväskylän Kirin juniorijaosto, ja välillä Jyväskylän Kiri, pyöritti siis poikien junioritoimintaa vuoden 2016 loppuun saakka.

Vuoden 2017 alusta Jyväskylän Kiri-Juniorit herätettiin uudelleen aktiivitoimijaksi poikien junioriseurana ja kauden päätteeksi syksyllä 2017 myös tyttöjen junioritoiminta tuli osaksi junioriseuran toimintaa ja seuran nimi muuttui Jyväskylän Kiri&Kirittäret Junioreiksi.

Jyväskylän Kiri&Kirittäret Juniorit vastaavat poikien puolella kaikkien juniori-ikäluokkien junioritoiminnasta ja tyttöjen puolella seura vastaa junioritoiminnasta C-tyttöihin saakka. B-tyttöjen toiminnasta vastaa jo Kirittäret.

Jyväskylän Kiri&Kirittäret Juniorit on junioripesäpallon erikoisseura. Seura on Suomen Pesäpalloliiton jäsenseura.

Logot
-----

Kiri&Kirittäret junioreiden viralliset logot.

* Seuran logoSeuran logo
* Kirin vanha logoKirin vanha logo
* Kiri-LogoKiri-Logo
* Kirittärien logoKirittärien logo

Lähteet
-------

1. ↑  Kiri&Kirittäret Juniorit - Jyväskylän Kiri-Juniorit *www.kirijuniorit.fi*. Viitattu 16.7.2023.
2. ↑  Hallitus - Jyväskylän Kiri-Juniorit *www.kirijuniorit.fi*. Viitattu 16.7.2023.
3. ↑  Poikajoukkueet - Jyväskylän Kiri-Juniorit *www.kirijuniorit.fi*. Viitattu 17.7.2023.
4. ↑  Kirittäret - Jyväskylän Kiri-Juniorit *www.kirijuniorit.fi*. Viitattu 17.7.2023.
5. ↑  Tyttöjoukkueet - Jyväskylän Kiri-Juniorit *www.kirijuniorit.fi*. Viitattu 17.7.2023.
6. ↑  Kiri&Kirittäret Juniorit - Jyväskylän Kiri-Juniorit *www.kirijuniorit.fi*. Viitattu 17.7.2023.
7. ↑  Logot - Jyväskylän Kiri-Juniorit *www.kirijuniorit.fi*. Viitattu 17.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* (Seuran oma sivu)
* Jyväskylän Kiri
* Kirittäret
Lefter Küçükandonyadis
**Lefter Küçükandonyadis** (22. joulukuuta 1924 Istanbul – 13. tammikuuta 2012 Istanbul) oli turkkilainen jalkapalloilija. Hän oli sukujuuriltaan kreikkalainen. 

Küçükandonyadis aloitti uransa Taksim SK:ssa, mutta siirtyi vuonna 1947 Fenerbahçe SK -seuraan. Hänestä tuli myöhemmin ensimmäinen ulkomailla pelannut turkkilainen jalkapalloilija; vuosien 1951–1953 aikana hänen seuroinaan olivat ACF Fiorentina Italiassa ja OGC Nice Ranskassa. Turkkiin palaamisensa jälkeen hän pelasi jälleen Fenerbahçessa. Kaikkiaan Küçükandonyadis teki sille 423 maalia yhteensä 615:ssä ottelussa. Hän oli paras maalintekijä Turkin Superliigassa kaudella 1953–1954.

Küçükandonyadis oli mukana voittamassa Turkin Superliigan mestaruutta vuosina 1959, 1961 ja 1964. Hän lopetti uransa Turkissa vuonna 1964 ja pelasi yhden kauden Kreikan AEK Ateenassa. Loukkaantuminen pakotti Küçükandonyadisin vetäytymään.

Küçükandonyadis pelasi Turkin jalkapallomaajoukkueessa 46 ottelua ja toimi myös joukkueen kapteenina. Hän osallistui jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 1954. Hän teki maajoukkueuransa aikana 21 maalia ja oli Turkin paras maalintekijä, kunnes hänet ohitti Hakan Şükür. Hän oli ensimmäinen turkkilainen jalkapalloilija, joka sai kultaisen kunniamitalin Turkin jalkapalloliitolta.

Küçükandonyadis toimi 1960–1970-luvuilla Egaleo FC:n (Kreikka), Supersport Unitedin (Etelä-Afrikka) ja lukuisien turkkilaisseurojen valmentajana. Hän kuoli vuonna 2012 kärsittyään sydämen vajaatoiminnasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mamrud, Roberto: Turkey - Record International Players  10.1.2019. RSSSF. Viitattu 25.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Today's Zaman: Legendary Fenerbahçe player Lefter dies at age 86 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lefter Küçükandonyadis
**Kustaa Mauri Saksi** (s. 1975) on suomalainen taiteilija. Hän asuu ja työskentelee Alankomaiden Amsterdamissa, ja taiteellisen tuotantonsa ohella hänet tunnetaan Suomessa ja ulkomailla palkittuna graafikkona ja tekstiilisuunnittelijana. Saksi on monialainen taiteilija, jolle suuret installaatiot ovat tunnusomaisia. Hän on mm. suunnitellut pilvenpiirtäjiä peittäviä seinämaalauksia, sekä kuoseja ja printtejä. Brändien, kuten Niken, Dieselin ja Levi’s:n ohella Saksi on tehnyt yhteistyötä mm. Issey Miyaken, Lacosten, New York Timesin ja Marimekon kanssa. Vuonna 2013 Saksi suunnitteli Tukholman huonekalu- ja valaisinmessujen paviljonkia varten valtavan, 15 000:sta A3 -kokoisesta paperista koostuvan installaation yhdessä ruotsalaisen arkkitehti Gert Wingårdhin kanssa. Saksi on valmistunut Lahden Muotoiluinstituutista vuonna 2000. Aiemmin hän on asunut ja työskennellyt Pariisissa.

Viime vuosina (kirjoitettu 2014) Saksi on työskennellyt jacquard-kudontatekniikalla valmistettujen kuvakudonnaisten parissa. Kudonnaisissa on käytetty mohairia ja alpakan villaa, puuvillaa ja synteettisiä materiaaleja, kuten fosforoitua ja metallinhohtoista akryylilankaa. *Hypnopompic*-näyttely on kiertänyt gallerioissa mm. Helsingissä, New Yorkissa, Madridissa ja Brysselissä sekä museoissa Milanossa (Museo Poldi Pezzoli) ja Tilburgissa (TextielMuseum). Hypnopompinen viittaa heräämisvaiheen tilan aistiharhaan, jossa valve- ja unimaailma sekoittuvat surrealistiseksi todellisuudeksi. Valveuneen liittyy poikkeuksellinen tajunnantila, jossa kokija saattaa tuntea jonkin läsnäolon tai nähdä olentoja ja eläimiä, kuten hämähäkkejä, apinoita ja hyönteisiä. Hypnopompinen tila on yhdistetty myös migreenin aiheuttamiin visuaalisiin harhoihin: graafisiin kuvioihin, malleihin ja tekstuureihin, joiden on ajateltu vaikuttaneen ornamentiikassa sekä mosaiikki- ja tekstiiliperinteessä. Surrealistiset kudonnaiset ovat kuin abstrakteja maisemia, ja niissä näkyy myös optisen taiteen perinne. Saksille tunnusomaisissa, kirjavissa maisemissa orgaaniset muodot yhdessä eloisan kuva- ja värimaailmaan kanssa luovat säteileviä, psykedeelisiä maailmoja. Paradoksaaliset ja leikkisät aiheet synnyttävät voimakkaita, moniaistisia teoksia.

Tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Sakselle Pro Finlandia -mitalin vuonna 2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin saajat aakkosjärjestyksessä - Ritarikunnat *ritarikunnat.fi*.  9.10.2020. Viitattu 26.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kustaa Saksin kotisivut (englanniksi)
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Herbert Stanley Morrison, Baron Morrison** (3. tammikuuta 1888 – 6. maaliskuuta 1965) oli brittiläinen työväenpuolueen poliitikko. Hän oli merkittävissä rooleissa toisen maailmansodan aikaisessa koalitiohallituksessa ja sodan jälkeisessä työväenpuolueen hallituksessa muun muassa varapääministerin asemassa.

Morrison syntyi Lontoossa. Hän alkoi jo nuorena osallistua aktiivisesti politiikkaan ja liittyi riippumattoman työväenpuolueen jäseneksi vuonna 1906. Hän toimi Lontoossa kunnallispoliitikkona vuodesta 1919 lähtien, kunnes hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 1923. Hän oli parlamentin jäsen vuodet 1923–1924, 1929–1931 ja 1935–1959. Hänestä tehtiin pääri ja ylähuoneen jäsen hänen jättäessään alahuoneen vuonna 1959.

Morrison pyrki vuosina 1935 ja 1955 työväenpuolueen puheenjohtajaksi. Ensimmäisellä yrityksellään hän hävisi Clement Attleelle ja toisella Hugh Gaitskellille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Herbert Stanley Morrison, Baron Morrison *britannica.com*. Viitattu 6.12.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Herbert Morrison *Spartacus Educational*. Viitattu 6.12.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kontramarssi** oli jalkaväen taistelutaktiikka, jolla pyrittiin luomaan katkeamaton tulitus, vaikka yksittäisen aseen lataaminen vei usein minuutteja. Tavallisesti kontramarssia pidetään Morits Oranialaisen ja hänen kahden serkkunsa keksiminä, kun he 1500-luvun lopulla uudistivat Alankomaiden armeijaa. Ajatus katkeamattomasta tulituksesta oli kuitenkin syntynyt jo aikaisemmin ja ratsuväen vastaava taktiikka karakolli oli syntynyt satavuotta aikaisemmin 1490-luvulla. Japanissa Oda Nobunaga käytti kontramarssia vuoden 1575 Nagashinon taistelussa, joskin puolustusasemista. Viimeistään Japanin hyökätessä Koreaan 1590-luvulla Japani oli alkanut käyttää kontramarssia myös hyökätessä.

Kontramarssissa musketilla tai hakapyssyllä aseistetut sotilaat ovat muodossa, joka on 6-12 riviä syvä. Vierekkäisten sotilaiden välissä on runsas tyhjä tila, jota pitkin he mahtuvat liikkumaan edestä taakse. Rivi kerrallaan sotilaat astuvat eteenpäin ja laukaisevat aseensa. Tämän jälkeen juuri aseensa tyhjentänyt rivi siirtyy jonojen välissä olevaa tyhjää tilaa taaksepäin aina muodon viimeisiksi, jossa he aloittavat pitkän liikesarjan, jolla jokainen lataa aseensa uudestaan. Vastaavasti muodossa nyt ensimmäisenä oleva rivi toistaa saman: siirtyminen eteenpäin, laukaus, muodon viimeiseksi; ja sitten kolmas rivi, jne kunnes alun perin ensimmäisenä ollut rivi on taas vuorossa, nyt aseet uudelleen ladattuina, ja koko sarja alkaa alusta.

Kontramarssia käyttäen on mahdollista, että jatkuvasti tulittava muoto liikkuu hiljalleen eteenpäin, perääntyy tai pysyy paikallaan taistelukentällä.

Kontramarssin käyttö taistelukentillä väheni musketin lataamisen nopeutuessa ja linjataktiikan ohentaessa taistelumuotoja 1600-luvun loppupuolella.

Lähteet
-------

* Arnold, Thomas F.: *The Renaissance at War*. Lontoo: Cassell, 2002. ISBN 0-304-36353-7.
* Lappalainen, Jussi T.: *Aseet ja taistelut*. Sotataidon kolme vuosituhatta. Helsinki: Otava, 1988. ISBN 951-1-10479-9.
* Lappalainen, Jussi T.: *Sadan vuoden sotatie*. Suomen sotilaat 1617-1721. Helsinki: SKS, 2001. ISBN 951-746-286-7.

### Viitteet

1. ↑  Günhan Börekç: A Contribution to the Military Revolution Debate: The Janissaries Use of Volley Fire during the Long Ottoman-Habsburg WaroOf 1593-1606 and the Problem of Origins.  *Acta Orientalia Academiae Scientiarum Hungaricae*, 2006, 59. vsk, nro 4, s. 407. ISSN 0001-6446. Artikkelin verkkoversio.
**Riina Kuuselo** (s. 1978) on suomalainen suunnistaja.

MM-kilpailuissa Kuuselon parhaat saavutukset ovat 17. sijat sprintissä Västeråsin MM-kilpailuissa 2004 ja keskimatkalla Aichin MM-kilpailuissa 2005. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on keskimatkan 11. sija Otepään EM-kilpailuissa 2006. Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa hänen paras sijoituksensa on 15. sija vuodelta 2006. Yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa hän on parhaimmillaan sijoittunut kuudenneksi keskimatkan kilpailussa vuonna 2014. Nuorten MM-kilpailuissa hän on saavuttanut maailmanmestaruuden Reimsissa vuonna 1998. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi pitkällä matkalla Leopoldsburgissa vuonna 1997. Kuuselo on voittanut Venlojen viestin kaksi kertaa Tampereen Pyrinnön joukkueessa vuosina 1999 ja 2010.

Lähteet
-------

1. ↑   Riina Kuuselo *WorldofO.com*. Viitattu 1.4.2024.
2. ↑   Hiisi-Jukola 1999, Venlojen Viesti - | Tulokset | *results.jukola.com*. Viitattu 1.4.2024.
3. ↑   Kytäjä-Jukola 2010, Venlojen Viesti - | Tulokset | *results.jukola.com*. Viitattu 1.4.2024.
**Lahden valokuvataide ry** on vuonna 1982 perustettu yhdistys, joka kokoaa yhteen lahtelaiset valokuvataiteen tekijät ja ystävät. Se pyrkii edistämään valokuvataiteen paikallista näkyvyyttä muun muassa järjestämällä tapahtumia sekä tuomalla Lahteen valokuvanäyttelyitä eri puolilta Suomea. Lahden valokuvataide ry on lahtelaisen Kauno ry:n jäsenyhdistys.

Yhdistys tuo noin neljä kertaa vuodessa Lahteen näyttelyitä Suomen valokuvataiteen ajankohtaisilta nimiltä. Lisäksi yhdistys järjestää Lahdessa valokuvailtoja, joiden vierailijoina toimivat eri alojen valokuvaajat tai valokuvataiteilijat.

Lahden valokuvataide ry järjesti Lahdessa Valokuvan kevät -seminaaria 2000-luvun alussa. Tapahtuma oli jatkumo Lahden valokuvataide ry:n järjestämille AV-biennaleille 1984–1997, jotka olivat valokuvapohjaisten teosten merkittävä valtakunnallinen katselmus. Yhdistyksen tunnetuimpia jäseniä noilta ajoilta ovat muun muassa Arno Rafael Minkkinen ja Veli Granö. Valokuvan kevät muodostui kaksipäiväisestä seminaarista sekä muutamasta näyttelystä kulloisenkin teeman mukaan. Luennoitsijoina toimivat muun muassa Susanna Majuri, Jorma Puranen, Anssi Kasitonni ja Veli Granö.

Marraskuussa 2021 yhdistys järjesti Climate Utopias -kuvataidefestivaalin osana Lahti – Euroopan ympäristöpääkaupunki 2021 -teemavuotta.

Lähteet
-------

* Lahden valokuvataide ry:n kotisivu

### Viitteet

1. ↑  Climate Utopias *climateutopias.cargo.site*. Viitattu 25.10.2022.
**Orsk** (ven. Орск) on kaupunki ja rautatielinjojen risteyspaikkakunta Orenburgin alueella Etelä-Uralilla Uraljoen varrella. Kaupungissa oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 239 800 asukasta.

Orsk perustettiin venäläisten tutkiessa etelä-Uralia. Ensimmäisen asutuksen perusti Ivan Kirillovin retkikunta 1735 linnoitukseksi Preobraženskaja-vuorelle Jaikjoen (Uralin) vasemmalle rannalle. Linnoitus muodosti Venäjän valtakunnan rajan ja oli tulliasema kaupankäynnissä Kazakstanin ja Aasian kanssa. Vuonna 1740 alkuperäinen Orenburgin väestö siirtyi jokea alajuoksulle päin. Or-joen suulle jäänyt asutus sai nimen Orsk. Kaupunginoikeudet se sai 1865. Kaupunki alkoi kasvaa varsinaisesti vasta 1870-luvulla.

Venäjän sisällissodan aikana se vaihtoi omistajaa neljästi eri puolten välillä. 1930-luvulla kaupunkia alettiin teollistaa alueen runsaiden mineraalivarojen varassa.

Vuoden 2024 huhtikuussa tapahtuneet padon murtumat jättivät suuren osan kaupungista Uraljoen tulvaveden alle ja aiheuttivat tuhansien asukkaiden evakuointeja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 8.7.2013. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Goroda Rossii: Orsk *Goroda Rossii (1994) kirjan Orsk-artikkelin nettiversio*. Viitattu 8.7.2013. (venäjäksi)
3. ↑  Thousands evacuated as Orsk dam burst worsens Russia floods BBC. Viitattu 8.4.2024. (englanniksi)

O:n vaakuna**Orenburgin alueen kaupungit**
Orenburgin alue kartallaOrenburgin alue kartalla
**Hallinnollinen keskus: Orenburg**  

Abdulino |
Buguruslan |
Buzuluk |
Gai |
Jasnyi |
Kuvandyk |
Mednogorsk |
Novotroitsk |
Orsk |
Sol-Iletsk |
Sorotšinsk
**Hydratsiini** (*diamidi*, *diamiini* tai *typpihydridi* (vedetön)) on muun muassa rakettimoottorien polttoaineena käytetty neste, jonka kemiallinen kaava on N2H4 ja rakennekaava H2N-NH2. Hydratsiinin vesiliuosta, joka sisältää 37–64 painoprosenttia hydratsiinia, nimitetään *hydratsiinihydraatiksi*. Hydratsiinin 64-painoprosenttista vesiliuosta kutsutaan myös 100 % hydratsiinihydraatiksi. *Hydratsiinin vesiliuokseksi* erotuksena edellisistä kutsutaan ainetta, joka veden lisäksi sisältää enintään 37 painoprosenttia hydratsiinia. Hydratsiinin ominaisuuksiin, kuten esimerkiksi tiheys, sulamislämpö, kiehumispiste ja leimahduspiste, vaikuttaa olennaisesti aineen vesipitoisuus. Oheisessa taulukossa esitetty 100 % hydratsiinin ominaisuudet.

Käyttö
------

Hydratsiinin pääkäyttö on lannoitteiden tuotannossa ja esimerkiksi elastaanikuitujen tuotannossa. Sitä käytetään metallien pinnoituksessa (nikkelöinti) ja muovien valmistuksessa (polyuretaanin valmistus) sekä lääkkeiden valmistuksessa ja valokuvien kehityksessä. 

Hydratsiinia käytetään myös juomaveden puhdistuksessa ja eräissä räjähdysaineissa.

Hydratsiinia voidaan käyttää myös voimalaitosten vedenkäsittelyssä hapen poistoon estämään korroosiota voimalaitosten höyrykattiloiden höyry-vesikierrossa ja kaukolämpöverkossa. Ilman hapen vaikutuksesta hydratsiini hajoaa typeksi ja vedeksi. Kaukolämpöverkossa kiertävän veden hydratsiinipitoisuus on hyvin alhainen noin 0,1 mg/l. Laimea liuos ei aiheuta ihmisille terveydellistä vaaraa mahdollisessa kaukolämpöputken vuodossa.

Toisen maailmansodan lopulla Saksa käytti hydratsiinia Messerschmitt Me 163 -rakettihävittäjän polttoaineena metanolin kanssa nimellä **B-Stoff**. Sen jälkeen yhdistettä on käytetty kantorakettien ja avaruusalusten rakettimoottorien ajoaineena.

Hydratsiinia on käytetty myös varhaisissa polttokennoissa.

Valmistus
---------

Hydratsiinia valmistetaan vuonna 1907 keksityllä Olin Raschig -prosessilla natriumhypokloriitista (NaClO) ja ammoniakista (NH3). Nykyään yleisempi valmistustapa on Pechiney–Ugine–Kuhlmann-prosessi, jonka lähtöaineina ovat ammoniakki ja vetyperoksidi.

Emil Fischer havaitsi luonnossa ensi kerran hydratsiinia vuonna 1875.

Variaatioita
------------

Hydratsiinista on kehitetty monometyylihydratsiini (MMH), epäsymmetrinen dimetyylihydratsiini (UDMH, 1,1-dimetyylihydratsiini) ja symmetrinen dimetyylihydratsiini eli 1,2-dimetyylihydratsiini. Näiden lisäksi markkinoilla on useita muita eri tavoin substituoituja hydratsiineja synteettisen kemian tarpeisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Chemistry of Petrochemical Processes: *Pechiney-Ugine-Kuhlman-process*, s. 148. 2nd edition. Gulf Publishing Company, 1994–2000. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hydratsiini**.
* Hydratsiinin kansainvälinen kemikaalikortti
* Hydratsiinin OVA-ohje (Arkistoitu – Internet Archive)
**Brad Werenka** (s. 12. helmikuuta 1969 Two Hills, Alberta) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on Edmonton Oilersin 2. kierroksen varaus vuodelta 1987. Werenka pelasi urallaan 320 NHL-ottelua viidessä eri organisaatiossa vuosina 1992-2001.

Ura
---

Werenka pelasi ennen NHL-uraansa yliopistokiekkoa Pohjois-Michiganin yliopistossa vuosina 1986-1991 huolimatta NHL-varauksestaan. Kaudelle 1991-1992 hän liittyi Oilersin farmijoukkue Cape Brenton Oilersin mukaan ja pelasi kaudella 66 ottelua AHL:ssa. NHL-debyytti oli vuorossa seuraavana vuonna jolloin hän pelasi 27 NHL-ottelua. Lisäksi hän pelasi 8 ottelua AHL:ssa sekä 18 ottelua Kanadan maajoukkueen mukana. Kaudella 1993-1994 vyölle kertyi kahdeksan ottelua Kanadan maajoukkueessa, 25 ottelua AHL:n Cape Brentonissa sekä 15 ottelua Edmontonissa ennenkuin Oilers myi hänet Quebec Nordiquesiin vaihdossa maalivahti Steve Passmoreen. Quebecissä Werenka pelasi runkosarjan lopussa 11 ottelun verran ja AHL:n pudotuspeleissä 12 ottelua Cornwall Acesissa. Kaudelle 1994-1995 Werenka teki sopimuksen IHL-joukkue Milwaukee Admiralsin kanssa jossa pelasi kauden aikana 80 ottelua. Seuraavalle kaudelle hän solmi NHL-sopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa, mutta vastuuta NH:ssa kertyi vain yhdeksän ottelun verran ja kausi sekä vielä seuraavakin kuluivat IHL:n Indianapolis Icen vavhvuudessa.
Kaudelle 1997-1998 Werenka sai monivuotisen sopimuksen Pittsburgh Penguinsiin, jossa pelasi kolmen kauden aikana 213 NHL-ottelua. Maaliskuussa 2000 Penguins myi hänet Calgaryyn saaden sieltä vaihdossa Tyler Mossin ja Rene Corbetin. Calgaryssa Werenka pelasi vielä 45 ottelua ja lopetti sitten uransa kevääseen 2001. Werenka pelasi myös Kanadan hopeaa voittaneessa joukkueessa vuoden 1994 talviolympialaisissa Norjan Lillehammerissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Brad Werenka The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
2. ↑  Brad Werenka *QuantHockey*.  12.2.1969. Viitattu 15.4.2024. (englanniksi)
**Kristiina Mäenpää** (s. 1990 Tampere) on Helsingissä asuva ja työskentelevä kuvataiteilija ja valokuvaaja. Mäenpään teokset ovat useimmiten paikkalähtöisiä installaatioita, joissa raja taideteoksen ja sitä ympäröivän tilan välillä on häilyvä. Teosten ilmaisu on hienosyistä ja pelkistettyä muodon ja materiaalin estetiikkaa. Mäenpää on käsitellyt teoksissaan paitsi tilaan, paikkaan ja valokuvaan liittyviä kysymyksiä, myös energian ja materian kiertokulkua sekä ihmisen ylittävää ajallisuutta.

Opinnot
-------

Mäenpää on opiskellut Turun Taideakatemian kuvataiteen koulutusohjelmassa, josta hän valmistui vuonna 2014. Hän on lisäksi opiskellut Aalto yliopiston valokuvataiteen koulutusohjelmassa. Vuonna 2023 Mäenpää valmistui taiteen maisteriksi Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta. Taiteellisena opinnäytteenään Mäenpää toteutti toisiinsa kytkeytyvät installaatiot *Murtuma* ja *Osatekijät*.

Näyttelyt
---------

Mäenpään teoksia on ollut esillä monissa gallerioissa ja taidemuseoissa, kuten Galleria Anhavassa, Forum Boxissa, Poriginal galleriassa ja Suomen valokuvataiteen museossa. Vuonna 2024 Mäenpään yksityisnäyttely Core Collapse oli esillä HAM Helsingin taidemuseossa.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Turun taiteilijaseuran Vuoden taiteilija 2017.

Teoksia
-------

* Kehänkiertäjät (2024)
* Harmaat etäisyydet (2023)
* Murtuma (2021)
* Puitteissa (2019)
* Kantava rakenne (2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Valokuvakeskus Nykyajan verkkosivut *valokuvakeskusnykyaika.fi*.
2. ↑  HAM Helsingin taidemuseon verkkosivut *hamhelsinki.fi*.
3. ↑  Taideyliopiston Kuvataideakatemian verkkosivut *kuvatila.uniarts.fi*.
4. ↑  Turun Taiteilijaseuran vuoden 2017 taiteilijaksi valittiin Kristiina Mäenpää *taiteilijalehti.fi*.

*

Aiheesta muualla
----------------

* Kristiina Mäenpään verkkosivut