recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Onni Savola noin 1900
**Onni Felix Jatko Mathias Savola** (14. tammikuuta 1876 Piikkiö – 11. syyskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen lausuntataiteilija, opettaja, näyttelijä ja teatterinjohtaja.

Savolan vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Gustaf Savola ja Serafia Selander. Hän kävi viisi luokkaa lyseota ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1898. Savola toimi Kansallisteatterin näyttelijänä 1898–1899 ja kansakoulunopettajana Vesannolla ja Ilmajoella 1899–1901, Turussa 1901–1918 ja Helsingissä 1918–1943. Hän toimi lausunnan opettajana vuodesta 1906 alkaen muun muassa Turun kaupungin työväenopistossa 1914–1918, Helsingin kaupungin työväenopistossa 1920–1926, Työväen akatemiassa 1924–1925, Jyväskylän kesäyliopistossa 1912, 1914 ja 1916 sekä metodistien pappisseminaarissa 1921–1927.

Savola oli perustamansa Turun näyttämön johtaja ja näyttelijä 1907–1910, Kiertue Onni Savola piti teatterinäytäntöjä eri näyttämöillä vuosina 1916–1917 sekä 1923–1925. Savola piti lausuntailtoja useilla kiertueilla Suomessa vuodesta 1903 alkaen, Saksassa 1910 ja Virossa 1931. Hänne kirjalliseen tuotantoonsa kuului kaunoluvun oppikirja, lausuntaohjelmistoa ja näytelmäsuomennoksia.

Teoksia
-------

* *Lausunto-ohjelmaa* ; kaunoluvun opetusta ja esitystä varten koonnut Onni Savola. WSOY 1920
* *Lausunta-ohjelmistoa : kaunoluvunopetusta ja esitystä varten. 2 sarja* ; koonnut Onni Savola. Valistus 1926
* *Kaunoluvun opetuksen ohjeita opettajille*. Valistus 1927
* *Kaunoluvun harjoitusvihko : puhu ja lue äidinkieltäsi soinnukkaasti ja ilmeikkäästi!*. Valistus 1927
* *Runovalikoima kansakouluille*. Valistus 1927, 1929

Suomennoksia
------------

* Johan Bojer : *"Äiti"* : 1-näytöksinen näytelmä ; norjan kielestä suomentanut Onni S. Näytelmäkirjallisuutta n:o 100. U. W. Telén & C:o, Kuopio 1908

Lähteet
-------

* Onni Savola SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
* Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Crowien reservaatti** (engl. *Crow Indian Reservation*) on crow-intiaaneille varattu reservaatti, joka sijaitsee Montanan osavaltion eteläosissa. Pinta-alaltaan reservaatti on 9 339 km2, mikä tekee siitä Yhdysvaltain 7. suurimman intiaanireservaatin. Montanan osavaltion seitsemästä virallisesta reservaatista Crowien reservaatti on suurin. Crowien reservaatti on perustettu vuonna 1868.

Omien, suullisten, kertomuksiensa mukaan crow't saapuivat idästä. Alkujaan crowien asuinalue ulottuin alueelle, joka käsittää nykyiset Montanan, Wyomingin ja Etelä-Dakotan osavaltiot.

Talous ja koulutus
------------------

Yksi merkittävimmistä työllistäjistä reservaatin alueella on Absalokan hiilikaivos, joka paikallisten työllistämisen lisäksi maksaa myös rojalteja reservaatille. Kaivoksen tuotot muodostivat noin puolet reservaatin budjetin siitä osuudesta, joka ei tule Yhdysvaltain liittovaltiolta.

Maataloudella on melko pieni osuus reservaatin taloudessa, mutta laidunmaita, joilla ylläpidetään noin 300 biisonia, on merkittävästi. Tupakkaa kasvatetaan lähinnä vain uskonnollisiin tarkoituksiin.

Vuonna 2017 reservaatin asukkaista 11 % oli työttömiä.

Reservaatin pääkaupungissa, Crow Agencyssa, sijaitsee reservaatin omistama community college, Bigh Horn College.

Väestö ja kulttuuri
-------------------

Reservaatin asukasluku on noin 7900. Näistä noin 85 % puhuu crow’n kieltä äidinkielenään. Reservaatin ulkopuolella asuu noin 3000 crow-intiaania.

Vuodesta 1918 lähtien reservaatin alueella on järjestetty crow-messut, joita pidetään nykyään suurimpana Amerikan alkuperäiskansan leiriytymistapahtumana. Tapahtumassa nähdään 1200–1500 tiipiitä, minkä vuoksi messuja kutsutaan Yhdysvaltain tiipii-pääkaupungiksi. Lisäksi messuilla kuullaan crowien musiikkia ja järjestetään rodeo. Messut ovat tuoneet reservaattiin turisteja, joille crow't opettavat asioita elämäntavastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Biggest Indian Reservations In The United States *WorldAtlas*.  5.6.2018. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Molly McCluskey: Crow Nation is a place where one could vanish – and many have *Al Jazeera*.  23.10.2019. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  Unearthing Crow Tribal History *Federal Highway Administration*.  2023. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
4. ↑  Belonging to the Land - Crow Nation *Smithsonian Institution*.  2018. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
5. 1 2  Crow Reservation *Big Horn County Historical Museum*. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
6. 1 2  Coal Mining on the Crow Nation *large.stanford.edu*. Viitattu 10.2.2023.
7. ↑  Crow *Visit Southeast Montana*.  2023. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
8. ↑  Crow (South Central Montana) *University of Montana*.  2023. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
9. ↑  Crow Nation *Governor's Office of Indian Affairs*.  2023. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
10. ↑  Crow Tribe of Indians, Montana *Advisory Council on Historic Preservation*.  2023. Viitattu 10.2.2023. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee Trouble-yhtyeen DVD:tä. Live in Stockholm on myös Deep Purplen albumi.*

**Live in Stockholm** (EMUS20045) on chicagolaisen Trouble-yhtyeen musiikki-DVD, joka taltioitiin yhtyeen klubikeikalla Tukholmassa marraskuussa 2003. DVD:n tuottivat Peter Anneroth ja Frank Eriksson. *Live in Stockholmin* julkaisi Escapi Music -levy-yhtiö 26. maaliskuuta 2006.

Keikalla Trouble soittaa setin kenties arvostetuimpia kappaleitaan jokaiselta albumiltaan, jopa *The Skullilta*, jonka kappaleita yhtye ei juuri ole esittänyt livenä edes albumin ilmestymisen aikoihin. Jotkut ovat kritisoineet lavashow’ta minimalistiseksi ja Eric Wagnerin laulupuolta jokseenkin turhan hillityksi. Syyksi on arveltu sitä, että keikka on yhtyeen ensimmäinen sen jälkeen, kun se hajosi vuonna 1996. Kitaristien Rick Wartellin ja Bruce Franklinin taitavaa työskentelyä on puolestaan kehuttu. Keikkatallenteen ohjasi ja editoi Magnus Göthlund. Kuvaajina toimivat Jim Henneghan, Sven Ranelf, Joakim Gustafsson, Tom Peczynski ja Mikael Sandberg, joka kuvasi myös valokuvat. Tallenteen Dolby Digital 5.1 -stereoäänityksestä vastasi Andreas Bauman (Bauman Audio Media AB).

Leif Edlingin tekemällä yli puolituntisella haastattelulla yhtye selventää historiaansa ja vastaa imagoaan, vaikutteitaan, sanoituksiaan, levy-yhtiökiistojaan, white metal -leimaansa, arkielämäänsä ja comebackiaan koskeviin kysymyksiin.

Yhtyeen kokoonpano keikalla
---------------------------

* Eric Wagner – laulu
* Bruce Franklin – kitara
* Rick Wartell – kitara
* Chuck Robinson – basso
* Jeff Olsen – rummut

Sisältö
-------

### Tukholman keikka (1:16:33)

1. "R.I.P."
2. "Come Touch the Sky"
3. "End of My Daze"
4. "Plastic Green Head"
5. "Fear"
6. "Memory's Garden"
7. "The Misery Shows (Act II)"
8. "Psalm 9"
9. "Run to the Light"
10. "All is Forgiven"
11. "Psychotic Reaction"
12. "The Skull"
13. "Revelation (Life or Death)"
14. "The Tempter"

### Extrat

* Haastattelu (36:05)
* Kuvagalleria

Aiheesta muualla
----------------

* DVD:n arvio Noise.Fi-sivulla
* DVD:n arvio Imperiumi.Netissä
**Vodable** on kunta Ranskassa Puy-de-Dômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 43 kilometriä Clermont-Ferrandin kaupungista etelään.

Auvergnen dauphinit 1200-luvulla
Vodablen kylässä oli 1000-luvulta lähtien linna Château des Dauphins d'Auvergne. 1100-luvun lopulla Auvergnen dauphinit asettuivat tähän linnaan erottuaan Auvergnen kreivien suvusta. Linnaa myös samalla laajennettiin ja kunnostettiin. Linna tuhoutui Richelieun käskystä vuonna 1633.

Romaaninen Pyhän Marian kirkko Colaminen kylässä on rakennettu 1000-luvulla. Se kuului Sauxillangesin luostariin. Siellä noudatettiin Clunyn liikkeen luostarisääntöä. Pyhän Marian kirkko oli Vodablen ainoa seurakuntakirkko Ranskan suureen vallankumoukseen saakka 1700-luvun lopulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 16.10.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Les Dauphins d'Auvergne Commune Vodable. Viitattu 16.10.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Eglise de Colamine Commune Vodable. Viitattu 16.10.2023. (ranskaksi)
4. ↑  Vulcania > Issoire Tour de France 2023. Viitattu 16.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vodable** Wikimedia Commonsissa
|  |
| --- |
| Heprean kirjaimet |
| א Alef | ב Bet |
| ג Gimel | ד Dalet |
| ה He | ו Vav |
| ז Zajin | ח Ḥet |
| ט Tet | י Jod |
| כ Kaf | ל Lamed |
| מ Mem | נ Nun |
| ס Samekh | ע Ajin |
| פ Pe | צ Tsade |
| ק Qof | ר Reš |
| ש Šin | ת Tav |
| vokaalimerkit · dageš |
| numerojärjestelmä |

**Dageš** (hepr. ‏דגש‎) on diakriittinen merkki, jota käytetään heprealaisessa kirjaimistossa. Se lisättiin heprean ortografiaan samaan aikaan kuin masoreettien kehittämät nikkud- eli vokaalimerkit. Dageš on piste, joka kirjoitetaan kirjaimen sisään, ja se vaikuttaa konsonantin ääntämiseen.

Dagešia on varottava sekoittamasta kahteen muuhun heprean kirjoittamisessa käytettyyn merkkiin. Dagešin kanssa identtinen merkki on mappiq, jota käytetään kuitenkin eri konsonanttien yhteydessä ja jolla on erilainen foneettinen merkitys. Dagešin kaltainen piste kuuluu myös šuruq-vokaalissa vav-konsonantin yhteyteen.

Dageš-pisteellä on kaksi eri käyttötarkoitusta, joihin viitataan yleensä sanoilla *kal* tai *lene* (heikko) ja *hazak* tai *forte* (vahva).

Dageš kal
---------

*Dageš kal* (latinaksi *dageš lene*) voidaan sijoittaa ainoastaan begadkefat-kirjainten (bet ב, gimel ג, dalet ד, kaf כ ja ך, pe פ ja ף sekä tav ת) sisään. Dageš muuttaa kirjaimen ääntämistapaa niin, että pisteellisenä konsonantti ääntyy umpiäänteenä (klusiilina), ilman pistettä hankausäänteenä (frikatiivina).

* Bet äännetään ilman dagešia kuten *v* ja dagešin kanssa kuten *b*.
* Kaf äännetään ilman dagešia voimakkaana kurkku-h:na (kuten saksan *ch*; IPA [x]) ja dagešin kanssa kuten *k*.
* Pe äännetään ilman dagešia kuten *f* ja dagešin kanssa kuten *p*.

Muiden begadkefat-kirjainten ääntämyksessä ei nykyhepreassa tehdä eroa pisteellisen ja pisteettömän muodon välillä.

Dageš hazak
-----------

*Dageš hazak* (latinaksi *dageš forte*) voidaan sijoittaa melkein minkä tahansa kirjaimen sisään osoittamaan konsonantin kahdentumista. Tätä käytetään nykyhepreassa enää lähinnä tilanteissa, joissa vaaditaan huolellista ääntämistä, esimerkiksi synagogajumalanpalveluksessa.

Seuraavat kirjaimet eivät yleensä kahdennu, ja dageš sijoitetaan niihin vain hyvin harvoin jos koskaan: alef א, he ה, ḥet ח ja ajin ע (laryngaalit) sekä reš ר.

Aiheesta muualla
----------------

* Hebrew for Christians: Hebrew Syllables – Introduction to the dagashim (englanniksi)
**Lombokinsalmi** (indonesiaksi *Selat Lombok*) on Balinmerellä sijaitseva salmi, joka yhdistyy Intian valtamereen. Se sijaitsee Nusa Penidan ja Lombokin saarten välissä Indonesiassa. Se on syvyydeltään yli 1 100 metriä ja leveydeltään 20–40 kilometriä.

Salmi on ekologisesti huomattava, sillä sitä pitkin kulkee kaakkoisaasialaista ja austroaasialaista eliölajistoa erottava Wallacen linja. Salmen koralliriuttojen on todettu olevan yksi maailman monipuolisimmista ja tuottavimmista ekosysteemeistä. Korallit, sienet ja huokoseläimet tarjoavat suojaa pienille kaloille, katkaravuille, etanoille ja muille organismeille. Myös jotkin harvinaiset ja uhanalaiset meren eliöt, kuten valaat ja delfiinit viihtyvät siellä. Lombokinsalmi on merkittävä tekijä Indonesian ja myös muiden sitä ympäröivien Kaakkois-Aasian maiden taloudessa. Se on tärkeä kauppareitti Malakansalmen varrella ja on tehnyt Lombokin saaresta suositun matkailukohteen.

Lombokinsalmen läpi liikennöi vuonna 2018 noin 40 000 alusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Ahmad Arif: Mengenal Laut Bali, Rumah Terakhir KRI Nanggala-402 *kompas.id*.  27.4.2021. Viitattu 2.11.2023. (indonesiaksi)
2. ↑  Lombok *britannica.com*. Viitattu 2.11.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Zahra Ahmed: 10 Biggest Straits Of The World *marineinsight.com*.  12.9.2023. Viitattu 2.11.2023. (englanniksi)
4. ↑  Between Bali and Lombok, The Famous Wallace Line *elitehavens.com*.  11.1.2021. Viitattu 2.11.2023. (englanniksi)
5. ↑  Jay Fajar: Pertama di Dunia, Selat Sunda dan Selat Lombok Punya Alur Pemisahan Laut Sendiri, Apa Itu? *Mongabay.co.id*.  14.2.2019. Viitattu 2.11.2023. (indonesiaksi)
**Robert Montgomery "Bob" Knight** (25. lokakuuta 1940 Massillon – 1. marraskuuta 2023 Bloomington) oli yhdysvaltalainen koripallovalmentaja. Hän on saavuttanut toiseksi eniten voittoja yliopistovalmentajista.

Ura
---

Knight pelasi yliopistokoripalloa Ohion osavaltionyliopistossa, jossa hän voitti NCAA-mestaruuden vuonna 1960. Hän aloitti vain muutaman ottelun aloitusviisikossa, mutta oli joukkueen niin sanottu kuudes mies. Valmistuttuaan yliopistosta Knight aloitti apuvalmentajana Cuyahoga Fallsin lukiojoukkueessa. Ainoastaan vuoden jälkeen hän siirtyi armeijan West Pointin apuvalmentajaksi. Vuonna 1965 Knight siirtyi joukkueen päävalmentajaksi, jolloin hänestä tuli historian nuorin yliopistovalmentaja. Hänen alaisuudessaan armeijan joukkue voitti 102 ottelua ja hävisi 50. Joukkue eteni myös neljä kertaa NIT-turnaukseen, jossa se oli parhaimmillaan kolmas.

Vuonna 1971 Knight siirtyi Indianan yliopiston päävalmentajaksi. Hänen valmentajaurallaan koulu voitti NCAA-turnauksen kolme kertaa vuosina 1976, 1981 ja 1987. Knight valmensi samanaikaisesti myös Yhdysvaltain maajoukkueen olympiakullalle vuonna 1984. Hän valmensi Indianan yliopistoa aina vuoteen 2000 asti. Tällöin julkisuuteen oli noussut Knightin huono käyttäytyminen sekä entisiin pelaajiin kohdistunut väkivalta, joiden johdosta hänet vapautettiin.

Yhden välivuoden jälkeen Knight jatkoi valmennusta Texas Techin yliopistojoukkueessa. Hän valmensi joukkuetta vuoteen 2008 asti, jonka jälkeen hän vetäytyi koripallosta. Knight voitti valmennusurallaan ennätykselliset 902 ottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Bob Knight *Olympedia*. Viitattu 2.11.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Bob Knight: Former Indiana University basketball coach  4.2.2008. The Indianapolis Stas.  Arkistoitu 19.4.2010. Viitattu 26.11.2011. (englanniksi)
3. 1 2  Player profile: Bob Knight Texas Tech.  Arkistoitu 7.5.2016. Viitattu 26.11.2011. (englanniksi)
4. ↑  Bob Knight joins ESPN for Championship Week and NCAA Tournament  29.2.2008. ESPN. Viitattu 26.11.2011. (englanniksi)
5. ↑  Coaches: Bob Knight Sports-Reference/College basketball. Viitattu 26.11.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sports-Reference (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bob Knight**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Katalonia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Greta Kaisa Renström**(1776 – 1850-luvun jälkeen) oli pohjalainen luonnonparantaja, ns. viisas vanha nainen.

Greta Kaisa Renström otettiin mukaan Suomen Naisyhdistyksen 1800-luvun lopulla koottuun matrikkeliin menestyneenä kansanparantajana. Matrikkelissa pyrittiin esittämään mahdollisimman monipuolisesti eri vuosisadoilla ja eri ammateissa toimineita tai muuten ansioituneita suomalaisia naisia.

Asiakirjojen mukaan hän oli syntynyt 1776 merimies Johan Frilundin ja Brita Johanintyttären tyttärenä ja solminut ensimmäisen avioliittonsa merimies Jakob Kristofferinpojan kanssa 1798. Myöhemmän sukunimensä hän sai naituaan 1823 talollisenpoika Hans Hansinpoika Renströmin.

Greta Kaisa Renström kertoo saaneensa oppinsa Pilkan muorilta, tunnetulta hierojalta. Hänen tunnetuin potilaansa oli Uudenkaarlepyyn piirilääkäri Zacharias Topelius. Topeliuksen antaman kirjallisuuden avulla Renströmistä tuli arvostettu hieroja ja luunmurtumien parantaja maakunnan alueella.

Renströmin persoona on tallentunut myös kaunokirjallisuuteen. Greta Kaisa Renström on mitä ilmeisimmin Topeliuksen Perttulan Liisun esikuva. Häneen on voitu viitata myös kerrottaessa pelätyistä paikallisista noidista. Hänen oppilaastaan Jakob Bäckistä tuli yksi Suomen kirjallisuuden tunnetuimpia hahmoja, *Välskärin kertomusten* kertoja.

Lähteet
-------

* Mäkelä-Alitalo, Anneli: Renström, Greta Kaisa (1776 - ennen 1850) (Studia Biographica 4) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  9.10.2006. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 3.3.2017.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
Esimerkki rotaksaanista
**Rotaksaanit** ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa makrosyklinen rengasrakenne ympäröi akselina toimivaa lineaarista orgaanista ketjua. Lineaarisen ketjun päissä on suuret ryhmät siten, että rengasrakenne ei pääse liukumaan pois akselilta. Renkaan ja akselin välillä ei ole kovalenttisia sidoksia. Makrosyklinen rengas kykenee liikkumaan vapaasti akselina toimivaa orgaanista molekyyliä pitkin. Rotaksaanit ovat keskeisiä supramolekulaarisen kemian tutkimuskohteita ja niillä on mahdollisesti käyttöä nanokytkiminä ja molekyylikoneissa.

Rotaksaanien nimeämiseen on neljä sääntöä. Rotaksaanin nimessä ensimmäiseksi tulee hakasulkeisiin numero, joka kertoo rotaksaanin komponenttien määrän. Esimerkiksi akselista ja yhdestä makrosyklisestä renkaasta koostuva rotaksaani on [2]rotaksaani. Seuraava osa nimessä kertoo akselin rakenteen, kolmas osa makrosyklisen renkaan rakenteen ja viimeiseksi tulee pääte rotaksaani.

Rotaksaanien valmistamiseen on kaksi yleisesti käytettyä tapaa: niin kutsuttu statistinen tapa ja ohjattu synteesi. Statistisessa tavassa syntetisoidaan akseli ja rengasrakenteen avoketjuinen esiaste. Tämän jälkeen rengasrakenne suljetaan esimerkiksi alkeenien metateesillä. Ohjattu synteesi on usein tehokkaampi ja siinä käytetään apuna koordinoitumista metalli-ioneihin esimerkiksi kupariin. Ohjattua synteesiä on kehittänyt erityisesti Jean-Pierre Sauvage.

Lähteet
-------

1. ↑  Rotaxanes *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 19.3.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Peter J. Cragg: *Supramolecular Chemistry, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2016. Viitattu 19.3.2018.
3. 1 2  John Daintith, Elizabeth Martin: *Dictionary of Science*, s. 722. Elsevier, 2010. ISBN 978-0-19-956146-9. (englanniksi)
4. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 118–120. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
5. ↑  Jari Koponen: Molekyylikoneiden aamunkoitto.  *Kemia*, 2009, 36. vsk, nro 1, s. 7–9. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.11.2023.
6. ↑  Carson J. Bruns,J. Fraser Stoddart: *The Nature of the Mechanical Bond*, s. 392. Elsevier, 2016. ISBN 978-1119044000. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.3.2018). (englanniksi)
7. ↑  François Diederich,Peter J. Stang,Rik R. Tykwinski: *Modern Supramolecular Chemistry*, s. 349–360. John Wiley & Sons, 2008. ISBN 978-3527318261. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.3.2018). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rotaksaanit** Wikimedia Commonsissa
Valkobeisan suojelualue

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Oman |
| Pinta-ala | 
27 500,0 km2View and modify data on Wikidata  |
| Laji | 
ValkobeisaView and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
animal sanctuary (käännä suomeksi)View and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1994View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Valkobeisan suojelualue** on Arabian niemimaan aavikolla Omanissa sijaitseva, aikoinaan 27 500 neliökilometrin laajuinen suojelualue. Valkobeisat metsästettiin luonnosta sukupuuttoon vuonna 1972, mutta niitä on istutettu eläintarhoista takaisin usean maan suojelualueille.

Omanin valkobeisojen suojelualue sijaitsee al-Wustan kuvernoraatissa, pääosin Masqatista etelään Haiman kautta Salalaan kulkevan maantien itäpuolella ja Haimasta Arabianmeren rannalle Duqmiin kulkevan maantien pohjoispuolella. Myöhemmin huomattavasti pienennetyllä suojelualueella elää uhanalaisia valkobeisoja.

Sarvipäinen valkobeisa kuvattuna Omanin 100 baisan setelissä (1995).
Omanin valkobeisan suojelualue lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994, mutta vuonna 2007 se poistettiin luettelosta, koska Oman päätti pienentää suojelualuetta 90 prosentilla. Myös valkobeisojen kohtalo näytti tuolloin joidenkin arvioijien mielestä epävarmalta. Vuonna 1996 valkobeisoja oli alueella 450, mutta vuonna 2007 enää 65 yksilöä, joista neljä paria paritteli.

Sittemmin on uutisoitu valkobeisakantojen elpymisestä toisella merkittävällä, eli naapurimaan,  Arabiemiraattien suojelualueella. Siellä kanta oli noussut sadasta vuonna 2007 seudulle tuodusta 155:een vuosina 2007–2011. Tässä vaiheessa valkobeisoja eli noin 1 000 yksilöä vapaana ja noin 7 000 aidattuna. Lajin uhanalaisuusluokitusta harkittiin tuolloin lievennettävän kriittisesti uhanalaisesta vaarantuneeksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Oman's Arabian Oryx Sanctuary : first site ever to be deleted from UNESCO's World Heritage List whc.unesco.org. Viitattu 16.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  Arabian Oryx, Root Of Unicorn Legend, Making Comeback huffingtonpost.com. Viitattu 16.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Valkobeisan suojelualue Unescon sivulla (englanniksi)
* Oman regains control of oryx sanctuary (1.7.2007) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (gulfnews.com)
* Arabian oryx no longer endangered (2011) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (muscatdaily.com)
* Arabian Oryx thriving at Abu Dhabi sanctuary (6.2.2015) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (uaeinteract.com)
* Arabian Oryx Sanctuary, Oman (englanniksi) (eoearth.org)
**Agía Eiríni** (kreik. Αγία Ειρήνη; transl. myös *Agía Iríni*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Iraklionin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 91 (vuonna 2011).

Agía Eirínin akvedukti.
Agía Eirínin kylä sijaitsee Gioúchtas-vuoren pohjoisrinteessä noin kahdeksan kilometriä etelään Iraklionin kaupungista, jonka kaupunkiyhdyskuntaan se kuuluu. Se on rakennettu noin 150 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä on saanut nimensä sen Pyhälle Irenelle (*Agía Eiríni*) omistetusta kirkosta. Kylän nähtävyyksiin kuuluu Agía Eirínin akvedukti eli Spílian akvedukti, joka rakennettiin vuosina 1830–1840. Se kuljetti vettä Gioúchtas-vuorelta Megálo Kástroon eli nykyiseen Iraklioniin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Αγία Ειρήνη Σπήλια *This is Crete*. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Υδραγωγείο στα Σπήλια *Cretan Beaches*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Agía Eiríni** Wikimedia Commonsissa
**John Daverio** (1954 Sharon, Pennsylvania – 2003) oli yhdysvaltalainen musiikkitieteilijä.

Daverio opiskeli Bostonin yliopistossa. Hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1975, humanististen tieteiden maisteriksi 1976 ja filosofian tohtoriksi 1983. Hän työskenteli Bostonin yliopistossa yli kahdenkymmenen vuoden ajan ja oli vuosina 2001–2002 sen musiikkikoulun väliaikainen johtaja. Daverio erikoistui 1800-luvun musiikin, varsinkin saksalaisen romantiikan tutkimiseen. Daverio sai 1980-luvun loppupuolella American Musicological Societyn Alfred Einstein -palkinnon musiikkitieteellisestä julkaisusta *Schumann’s ‘Im Legendenton’ and Friedrich Schlegel’s Arabeske*. Vuonna 1997 hänelle myönnettiin Metcalf Award for Excellence in Teaching.

Daverio julkaisi kirjat *Nineteenth-Century Music and the German Romantic Ideology* (Schirmer Books, 1993), *Robert Schumann: Herald of a New Poetic Age* (Oxford Press, 1997) ja *Crossing Paths: Schubert, Schumann and Brahms* (Oxford Press, 2002). Vaikka hänet tunnettiin ensisijaisesti musiikkitieteilijänä, hän myös esiintyi säännöllisesti viulistina. Daverio katosi 48-vuotiaana maaliskuussa 2003. Hänet löydettiin 14. huhtikuuta 2003 hukkuneena Charlesjoesta. Hänen muistokseen perustettiin hänen mukaansa nimetty rahasto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  John Daverio Fund supporting the publication of books American Musicological Society, viitattu 2.11.2023
2. 1 2 3  David J. Craig, John Daverio found drowned in Charles River B.U. Bridge 18.4.2003, viitattu 2.11.2023
Tullikamarin pohjoispääty.
**Tullikamarin kulttuurikeskus** on Tampereella vanhassa piiritullikamarin rakennuksessa toimiva kulttuuri- ja monitoimikeskus. Georg Schreckin suunnittelema uusrenessanssityylinen rakennus valmistui vuonna 1901 ja nykyiseen käyttöönsä se kunnostettiin 1980-luvun lopulla. Schreckin muita töitä Tampereella ovat Raatihuone ja Tampellan juhlatalo. Rakennuksen muodostavat kaksikerroksinen tullikamari ja siihen liittyvä yksikerroksinen pakkahuone. Se sijaitsee Itsenäisyydenkadulla lähellä rautatieasemaa. 

Ympäröivän Tullin kaupunginosan muodostuminen alkoi 1800-luvun lopulla, kun ratapihan itäpuolelle alettiin rakentaa rakennuksia rautatieliikenteen ja teollisuuden tarpeisiin. Ensimmäinen asemakaava Tulliin laadittiin 1900-luvun vaihteessa. Tullikamarin ja pakkahuoneen läheisyydessä sijaitsivat Maantuotteen vuonna 1909 rakennuttama mylly punatiilisessä makasiinissa sekä vanhat veturitallit, joista ensimmäinen oli valmistunut jo vuonna 1874. Vuonna 1967 tullikamaria entisöitäessä löydettiin portaiden sisäkaton maalikerrosten alta kaupan jumala Merkuriusta esittävä kattomaalaus. Alkujaan rakennus sijaitsi ratapihan, Puolimatkankadun (nykyinen Itsenäisyydenkatu) ja Pinninkadun rajaamalla alueella. Myöhemmin Tullin rakennuskanta on kuitenkin levinnyt myös rakennuksen länsipuolelle.

1980-luvulta alkaen Tullikamarin kulttuurikeskus on ollut kaupungin kulttuurikäytössä ja siellä järjestetään monenlaisia kulttuuritapahtumia, kuten konsertteja ja festivaaleja. Tullikamarin pääsalin Pakkahuoneen yleisökapasiteetti on korkeimmillaan 1 200 henkilöä ja seinän takana itse tullikamarirakennuksessa olevan Klubin 450 henkilöä. Musiikkikonserttien lisäksi Tullikamarilla järjestetään teatteri- ja tanssiesityksiä, juhlia, näyttelyitä ja illallistilaisuuksia. Rakennuksessa toimivat myös Tampereen elokuvajuhlien, musiikkijuhlien ja teatterikesän toimistot.

Tullikamarilla ovat esiintyneet muun muassa Nightwish, Blind Channel, Bullet for My Valentine, David Byrne, eX-Girl, Helloween, Gamma Ray, Wailers, Ramones, Ornette Coleman, Black Sabbath, Motörhead, Bo Diddley, Paradise Lost, John Zorn, Cindy Blackman, The Dubliners, Type O Negative, The Prodigy, W.A.S.P. The Sounds ja Zomboy. Rakennuksessa järjestetään myös muun muassa Pispalan Sottiisin ja Tanssimanian pääkonsertit.

Tullikamarin rakennuksen rautatieaseman puoleisen seinän todettiin keväällä 2010 notkahtaneen useita senttejä läheisen maanalaisen P-Hämpin pysäköintikeskuksen rakennustöiden vuoksi. Lisäksi seinissä todettiin halkeamia.

Lähteet
-------

* Tapola, Päivi: Rakentajan elämä - Georg W. I. Schreck, Moreeni, 2011. ISBN 978-952-25-40546

1. 1 2  Tapola 2011, s.158
2. ↑  Kuivaniemi, Olli: Tullikamarin seinä notkahtanut reilusti.  *Aamulehti*, 18.3.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Tullikamarin Pakkahuone
* Klubi
**Axel Wilhelm Toivola** oli Helsingissä 15.11.1894 syntynyt punaupseeri, joka toimi Pietarin kansainvälisen punaupseerikoulun poliittisten aineiden opettajana vuosina 1922-33, suoritti sotilaspoliittisen akatemian ja toimi sotakorkeakoulun topografian ja strategian opettajana vuosina 1930-31. Hän toimitti oppikirjan *Poliittinen työ puna-armeijassa sodan aikana*, joka julkaistiin vuonna 1931. Hän oli taistellut Suomen ja Venäjän sisällissodissa. Vuonna 1933 Toivola siirtyi Karjalan erillisen jääkäriprikaatin tykistön komentajaksi. Lisäksi hän toimi prikaatin esikunnan poliittisen osaston päällikkönä ja prikaatin komentajan poliittisena apulaisena eli prikaatinkomissaarina vuosina 1933-35. Toivola erotettiin puna-armeijasta ja kommunistisesta puolueesta syksyllä 1935, vangittiin Petroskoissa 29.1.1937 ja lähetettiin Leningradin tutkintavankilaan. Hänet tuomittiin kuolemaan Leningradin sotilaspiirin sotatribunaalissa 26.-27.9.1937 ja ammuttiin 5.1.1938. Toivola haudattiin muiden teloitettujen kanssa Levašovoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Salomaa, Markku: *Punaupseerien nousu ja tuho*, s. 211. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-32381-5.
**Extended Display Identification Data** (**EDID** sekä **E-EDID**) on VESAn standardoima menetelmä välittää näyttölaitteen ominaisuudet kuvalähteelle. EDID-tietoja käyttävät muun muassa näytönohjaimet, digitaalisovittimet, DVD- ja Blu-ray-soittimet sekä pelikonsolit. EDID kehitettiin alkujaan analogiselle kuvalle VGA-liittimien kanssa, mutta sitä käytetään nykyään myös DVI-, HDMI- ja DisplayPort-liitäntöjen kanssa. VESA julkaisi kehittämänsä EDID-standardin ensimmäisen version 1.0 vuonna 1994. Ennen EDID:n kehittämistä VGA-liittimen pinneillä kerrottiin toisinaan näyttölaitteen ominaisuudet, josta VESA kehitti Display Data Channel (DDC) sarjaväylän. Alkuperäinen DDC-protokolla määritti 128 tavua, jotka näyttölaite lähetti, mutta tämä oli pian riittämätön ja laajennettiin tukemaan useiden tietolohkojen välittämistä, joka tunnetaan nimellä E-EDID. Vuonna 2007 VESA julkaisi toisen sukupolven version nimellä DisplayID, joka ei ole suoraan taaksepäin yhteensopiva.

Lähteet
-------

1. ↑  Understanding EDID - Extended Display Identification Data *extron.com*. Viitattu 1.11.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* VESA Enhanced Extended Display Identification Data Standard (PDF) (englanniksi)
* EDID Repository (englanniksi) - näyttölaitteista kerättyjen tietojen luettelo
**Ankerias** on nimi kahdelle eri Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä esiintyneelle superroistolle, **Leopold Strykelle** ja **Edward Lavellille**. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui *Strange Tales* -lehden numerossa 112 (1963). Ensimmäisen Ankeriaan loivat Stan Lee ja Steve Ditko, toisen Kurt Busiek ja Denys Cowan.

Historia
--------

### Leopold Stryke

Alkuperäinen Ankerias ja hänen veljensä Jordan Stryke olivat jäseninä Matelijaryhmän ensimmäisessä ja toisessa kokoonpanossa. Myöhemmin Madame Hydra kuitenkin murhasi Jordanin ja otti tämän paikan ryhmän johtajana. Myöhemmin Stryke toimi Kasvimiehen, Linnunpelätin, Yksisarvisen ja Piikkisian kanssa Kreivi Nefarian palveluksessa. Lopulta Stryke kohtasi loppunsa Gladiaattorin käsissä. Gladiaattori oli määrätty hakemaan Ankeriaan omistama tuhoisa haihdutussäde ja seuranneessa taistelussa Ankerias kuoli.

### Edward Lavell

Toinen Ankerias, Edward Lavell teki itsensä tiettäväksi yrittäessään vapauttaa Nuijapäätä vankilasta. Ankerias koki kuitenkin tappion taistelutaitojen mestarin Rautanyrkin käsissä. Ankerias liittyi Justin Hammerin kokoamaan Pahuuden Mestareihin, jotka voitettiin Ukonnuolten toimesta.

Voimat ja varusteet
-------------------

Ankerias omaa ikäisensä, aktiivisesti harjoittelevan miehen fyysisen kunnon. Ankerias on kuitenkin aktiivisesti harjoittanut notkeuttaan ja omaa jonkin verran kokemusta lähitaistelusta.

Ankerias käyttää erikoisvalmistettua pukua, johon on kiinnitetty generaattoreita. Nämä luovat suuria määriä sähkövarausta, tarpeeksi tainnuttamaan tai tappamaan normaalin ihmisen. Ankeriaan puku on luonnollisesti eristetty niin, ettei hän itse kärsi sähköiskuistaan. Ankerias kykenee ohjaamaan sähköpurkauksia käsissään olevien hanskojen avulla. Käyttämällä sähkölatausta hyödykseen Ankerias kykenee hohtamaan heikosti pimeässä ja käyttää tätä apunaan pimeissä paikoissa. Ankerias kykenee myös sähköistämään pukunsa kokonaan niin, että häneen koskeva kärsii suuresta sähköiskusta. Ankerias kykenee myös luomaan sähköisen kentän ympärilleen ja käyttämään tätä eräänlaisena tutkana. Toiminnon avulla Ankerias kykenee aistimaan lähistöllä piileskelevät ihmiset.

Ankeriaan puku on päällystetty rasvaisella aineella, jonka ansiosta vastustajan on erittäin vaikea pidellä kiinni hänestä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Ghost Rider* #21. Marvel Comics.

Aiheesta muualla
----------------

* Marvel Directory-sivuston osuus Ankeriaasta (Leopold Stryke) (englanniksi)
* Marvel Appendix-sivuston osuus Ankeriaasta (Leopold Stryke) (englanniksi)
* Marvel Database-sivuston osuus Ankeriaasta (Leopold Stryke) (englanniksi)
* Marvel Database-sivuston osuus Ankeriaasta (Edward Lavell) (englanniksi)
**Liquid Trio Experiment** on yhdysvaltalainen instrumentaalista, melodista ja teknistä progressiivista metallia soittava yhtye. Se sai alkunsa, kun Magna Carta -levy-yhtiön Mike Varney pyysi vuonna 1997 Dream Theaterin rumpalia Mike Portnoyta kasaamaan ympärilleen "all-stars"-kokoonpanon, jonka nimeksi valittiin Liquid Tension Experiment. Lopulta kokoonpanoksi muodostui Portnoy, kitaristi John Petrucci (Dream Theater), kosketinsoittaja Jordan Rudess (Dixie Dregs, nyk. Dream Theater) ja basisti Tony Levin (Yes, King Crimson). Yhtye soitti fuusiojazz-vaikutteista Dream Theaterin tyylistä musiikkia, mutta ilman laulua.

Liquid Tension Experimentin toisen albumin äänitysten aikaan vuonna 1998 kitaristi Petrucci joutui poistumaan äänityksistä, koska hänen vaimonsa Rena oli synnyttämässä. Muut jäsenet päättivät nauhoittaa sillä välin improvisoitua musiikkia. Jotkut syntyneistä kappaleista päätyivät myöhemmin perustaksi *Liquid Tension Experiment 2* -albumin kappaleille. Magna Carta julkaisi 23. lokakuuta 2007 nämä improvisoidut jamit albumilla *Spontaneous Combustion* nimellä Liquid Trio Experiment.

Julkaisut
---------

* *Spontaneous Combustion* (2007)

Lähteet
-------

1. ↑  Spontaneous Combustion Magna Carta. Viitattu 23.11.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Liquid Trio Experiment levy-yhtiö Magna Cartan sivustolla (englanniksi)
**Holocausto** on Brasilian Belo Horizontesta kotoisin oleva metalliyhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1985 ja se aloitti soittamalla tuon ajan extreme metal -yhtyeille tyypillistä death, thrash ja black metalia yhdistelevää musiikkia. Myöhemmillä albumeillaan yhtye on kokeillut monia eri metallimusiikin tyylejä. Vuosina 1994–2004 yhtyeen toiminta oli kokonaan katkolla. Sittemmin se on palannut alkuaikojensa raakaan tyyliin. Sanoitukset ovat käsitelleet pääasiassa sotaa, väkivaltaa ja yhteiskunnallisia aiheita.

Holocausto käytti uransa alkuvaiheessa paljon natsismiin viittaavaa rekvisiittaa. Syytöksistä huolimatta yhtyeen jäsenet eivät todellisuudessa olleet kiinnostuneita äärioikeistolaisuudesta vaan toimivat šokeeraustarkoituksessa. Monet yhtyeen kappaleet käsittelivät keskitysleirejä, väkivaltaa ja sotaa. Tämäkin tulkittiin fasismin ylistykseksi, vaikka sanoitukset todellisuudessa kritisoivat ihmiskunnan lähihistorian verisyyttä.

Ensialbuminsa jälkeen yhtye siirtyi tekemään teknisempää thrash metalia. Vuoden 1993 albumi *Tozago As Deismno* yhdisteli doom metalia, industrialia ja kokeellista musiikkia. Yhtyeen tuolloisessa kokoonpanossa soitti enää vain yksi alkuperäisjäsen, ja myös musiikki oli siirtynyt kauas alkuaikojen tyylistä. Holocauston viimeinen kokoonpano vaihtoikin sittemmin nimekseen "PexbaA" ja alkoi soittaa kokeellista fuusiojazzia.

Holocausto perustettiin uudelleen vuonna 2004. Tuolloin yhtye soitti thrash metalia. Vuoden 2016 albumi *War Metal Massacre* palasi alkuaikojen äärimmäiseen tyyliin.

Diskografia
-----------

### Demot

* Massacre (1985)
* Australoptecus Experience (1990)

### Splitit

* Warfare Noise I (1986)

### Albumit

* Campo de Extermínio (1987)
* Blocked Minds (1988)
* Negatives (1990)
* Tozago As Deismno (1993)
* De Volta ao Front (2005)
* War Metal Massacre (EP, 2017)
* Diário de Guerra (2019)

### DVD:t

* Campo de Exterminio Show - 1987 (2007)

Kokoonpano
----------

Holocauston nykyinen kokoonpano on:

* Valério "Exterminator" Salles – laulu, kitara (1985–1987, 2004–)
* Luiz "Panzersoldner" – rummut

### Aiemmat jäsenet

* Rodrigo "Führer" Magalhães – laulu, rummut (1985–1995, 2004–2010)
* Marco Antônio – basso (1985 – k. 1986)
* Nedson "Warfare" Conde – rummut (1985–1987)
* Anderson "Guerrilheiro" Roberto de Rezende – laulu, basso (1986–1991, 2004–2018)
* Armando "Nuclear Soldier" Sampaio – rummut (1987)
* Renato da Costa – kitara (1988–1992)
* João Marcelo – basso (1990–1994)
* Rossano Polla – laulu (1990–1994)
* Rodrigo dos Anjos – kitara (1992–1994)
* Reinaldo Resan kitara (2015–2016)

Lähteet
-------

* Holocausto Encyclopaedia Metallum -sivustolla

1. 1 2 3  Holocausto Encyclopaedia Metallum -sivustolla.
2. ↑  Holocausto[vanhentunut linkki] Cogumelo Recordsin sivuilla.

Aiheesta muualla
----------------

* Holocauston virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Holocausto Myspacessa (englanniksi)
* Holocausto[vanhentunut linkki] Cogumelo Recordsin kotisivuilla
Aslak Juuso
**Aslak Juuso**, Gáijot, suomalaisittain Kaijukka (1887–1969) oli Enontekiön Yliperällä asunut poromies, jota etelän suomalaiset kutsuivat myös Yliperän patriarkaksi ja pororuhtinaaksi. Kerrotaan, että hän omisti jopa 3 000 poroa.

Hänet tunnetaan erityisesti ystävyyssuhteestaan Suomen presidenttiin Urho Kekkoseen. Aslak ja hänen puolisonsa Inka Juuso olivat ensimmäisiä saamelaisia, jotka saivat kutsun tasavallan presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotolle 6. joulukuuta vuonna 1957.

Aslak Juuso asui perheineen tiettömässä erämaassa Kilpisjärven kylän itäpuolella. Juusoilla oli kesäasuttava talo Rommajärven (Ropmajávri) rannalla ja sittemmin Raittijärvellä (Ávžžášjávri), jossa yhä asuu Juuson jälkeläisiä. Juuso perusti Raittijärven kesäkylän vuonna 1948.

Aslak Juuso oli osaltaan auttamassa turistiretkikuntaa, Kaarina Karin porukkaa, joka suuntasi matkansa Halti-tunturille. Kaarina Kari kertoo tästä kirjassaan *Haltin valloitus*.

Urho Kekkonen kävi usein käsivarressa ja tapasi tällöin myös Aslak Juuson. Heillä oli tapana vetäytyä keskustelemaan asioista kahden kesken turvekammiin.*lähde?* Vaikka Juuso yleensä puhui kohtaamistaan ihmisistä, Kekkosen kanssa käydyistä keskusteluista hän ei tiettävästi puhunut kellekään.

Aslak Juuso on esiintynyt myös lyhyissä dokumenteissa *Pohjola poroilla ajaa* (1948) ja *Tunturin arkea* (1961).

Lähteet
-------

1. 1 2  Elonet profiili
2. ↑  Pekka Matilainen: Viimeisellä rajalla (.htm)  1996. yliopistolehti. Viitattu 2. syyskuuta 2008. suomi
3. ↑  Nieminen, Mauri: *Lapin luonto luo outoa taikaa*, 2014, s. 86.
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Linnan juhlat 1957 Ylen elävä arkisto
5. ↑  KILPISJÄRVELLÄ 15.-24.8 2004 (.pdf) *jansat.com*.  2004. Viitattu 3. syyskuuta 2008. suomi
6. ↑  Nieminen, Mauri: *Lapin luonto luo outoa taikaa*, 2014, s. 86

Aiheesta muualla
----------------

* Kaijukka - Aslak Juuson tarina Yle Areenalla[vanhentunut linkki]
**Wrum** oli tammikuussa 1980 perustettu turkulainen uuden aallon rockyhtye. Sen keulahahmo oli aiemmin punk-yhtye TV:n Orjissa soittanut laulaja-kitaristi Jarmo "Jabi" Hirvi. Wrumilta ilmestyi vuosina 1980–1982 kolme singleä ja yksi albumi. 

Wrumin ensimmäinen single oli kesällä 1980 Fifty-Fifty-merkillä ilmestynyt "Takapihojen rock-tähdet", josta muodostui pienoinen uuden aallon hitti. Saman vuoden syksyllä Selecta julkaisi Wrumin ainoaksi jääneen albumin, joka oli myös nimeltään *Takapihojen rock-tähdet*. Tämän jälkeen yhtye siirtyi Poko Rekordsille. Pokolle singlet "Katujen kasvatit" ja "Viiniä" eivät nostaneet suurta suosiota, ja vaikka tiettävästi Wrum äänitti albumillisen verran materiaalia, sitä ei koskaan julkaistu. Yhtye siirtyi artistien osalta tauolle "Viiniä"-singlen jälkeen, mutta esiintyi yhdellä keikalla Down By The Laituri -festivaaleilla kesällä 1997 ja myöhemmin samaisella festivaalilla 2009. Yhtye julkaisi uuden albumin 2010 toukokuussa ja myös keikkailu on jatkunut sen jälkeen.

Diskografia
-----------

### Singlet

* "Takapihojen rock-tähdet" (Fifty-Fifty, 1980)
* "Katujen kasvatit" (Poko Rekords, heinäkuu 1981)
* "Viiniä" (Poko Rekords, huhtikuu 1982)

### Albumit

* *Takapihojen rock-tähdet*  (Selecta, 1980)
* *8010*  (Plastic Passion 2010)

Kokoonpano
----------

* Jarmo "Jabi" Hirvi (laulu, kitara)
* Raine Potinkara (kitara)
* Okko Makkonen (basso, laulu)
* Kari Salminen (rummut, perkussiot)

### Entiset jäsenet

* J.J. Lehtinen (koskettimet, taustalaulu) (23.9.1959–2.10.2016☆)

Lähteet
-------

* Wrum Finnmusic.netin tietokannassa

### Viitteet

1. ↑  Wrum - edelleen takapihalla *Yle Uutiset*. Viitattu 14.1.2019.
2. ↑  Grönholm, Pertti,, Kärki, Kimi,: *Toisen soinnun etsijät : turkulaisen populaarimusiikin villit vuodet 1970-2017*. Turku: Turun Historiallinen Arkisto. 1019909419. ISBN 9789527045077, 952704507X. Teoksen verkkoversio (viitattu 14.1.2019).
3. ↑  Wrum palaa *ts.fi*.  11.5.2010.  Arkistoitu 15.1.2019. Viitattu 14.1.2019.
Keittomainen lobio.
**Lobio** (georg. ლობიო) on georgialainen kasvisruoka. Kirjaimellisesti lobio tarkoittaa papuja, mutta nimeä voi käyttää myös lukuisista ruokalajeista, jotka perustuvat papuihin. Georgian eri osissa niitä valmistetaan eri tavoin. Pavuista valmistettu salaatti tai pata on yksi georgialaisen keittiön perusruoista; pavut voivat olla esimerkiksi valkoisia tai punaisia munuaispapuja. Lobion valmistustapoja on runsaasti: keitetyt pavut voidaan kostuttaa yrttiviinietikalla, jauhaa pyreeksi luumukastikkeen (tqemali) kanssa, sekoittaa salaattiin tai maustaa munilla ja voilla. Yleisimpiä lisäainesosia ovat sipulit, öljy ja viinietikka. Niiden lisäksi voidaan käyttää tomaatteja, saksanpähkinöitä, keitettyjä kananmunia tai juustoa. Ruokaan saatetaan lisätä myös erilaisia tuoreita yrttejä ja kuivia mausteita.

Lähteet
-------

1. ↑  Goldstein, Darra: *The Georgian Feast*, s. 152–159. University of California Press, 1999. ISBN 978-0-520-21929-8.
2. ↑  Georgian Cuisine – Vegetables and Greens Advantour. Viitattu 16. lokakuuta 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kylmä papusalaatti, resepti[vanhentunut linkki]
* Georgian Kidney Bean Salad, resepti (englanniksi)
* New York Times: Georgian Beans (Lobio), resepti (englanniksi)
* Red Bean Soup, resepti (englanniksi)
**Autotekniikka** on yksi ajoneuvotekniikan osa-alueista. Autotekniikkaan kuuluu mm. auton rakenne ja toiminta, tuotanto, turvallisuus, ympäristövaikutukset ja käyttö. Siihen kuuluu myös autonhuoltoon liittyvä tekniikka, kuten auton elektroniikan huoltoon ja varaosien vaihtoon liittyvät seikat.

Kuten muunkin tekniikan, autotekniikankin tieteellinen perusta on luonnontieteellinen eli autotekniikka perustuu fysiikkaan. Autotekniikkaan kuuluu fysiikkaan kuuluva sähköoppi siltä osin kuin autotekniikkaan kuuluu esimerkiksi akkutekniikka ja sähköautoihin liittyvät seikat. Autotekniikkaan kuuluu myös automekaniikka ja sen hallitseva ammattilainen on automekaanikko.

Suomessa autotekniikkaa voi opiskella ammattikorkeakouluissa sekä teknillisissä yliopistoissa, joista opiskelijat valmistuvat insinööreiksi (AMK) sekä diplomi-insinööreiksi. Autotekniikan asiantuntijoiden tietämykseen kuuluvat sellaiset seikat, jotka liittyvät esimerkiksi autojen valmistukseen, suunnitteluun ja huoltoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Yritys Iisalmen autotekniikka. Viitattu 22.7.2023.
2. ↑  Litiumioniakkutekniikka - rakenne, ominaisuudet ja turvallisuus Suomen autotekniikan liitto. Viitattu 22.7.2023.
3. ↑  Henkilöautomekaanikko Autoalan keskusliitto. Viitattu 22.7.2023. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Autotekniikan tutkinto-ohjelma Tampereen ylopisto, Tampereen ammattikorkeakoulu. Viitattu 22.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Turun ammattikorkeakoulu/Auto- ja kuljetustekniikan koulutusohjelma

* Teknillinen korkeakoulu/Koneenrakennustekniikan laitos (Arkistoitu – Internet Archive)
**Azzam** on yksityinen Lürssen Yachtin valmistama huvijahti, jonka suunnittelivat kaksi kroatialaista Bartul ja Marko. 180-metrinen jahti laskettiin vesille 5. huhtikuuta 2013 ja se on siten valmistuessaan maailman suurin ja nopeakulkuisin yksityinen huvijahti. Aluksen leveys on 20,8 metriä ja sen syväys on erityisen pieni ainoastaan 4,3 metriä. 
Aluksen tilaajan uskotaan olevan Saudi-Arabian kuningashuoneeseen kuuluva prinssi Walid Ibn Talal.

Teknisiä tietoja
----------------

Azzam on 180 metriä pitkä, laivamoottoreiden teho on noin 69 megawattia ja huippunopeudeksi arvioidaan jopa 30 solmua (55,6 km/h). Huvijahdin on suunnitellut Italiassa toimiva Nauta Yachts, sen sisustus on Christophe Leonin käsialaa. Aluksen suunnittelu kesti vuoden ja rakennusvaihe yli kolme vuotta.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia jahdista
* Daily Mail -lehden uutinen vesillelaskusta (englanniksi)
* Miljardöörien lelut (saksaksi)
* (Superyachts.com) (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*
Petri Kivimäki (oik.) haastattelee Olavi Spännäriä, taustalla Johannes Salomaan johtama Lappeenranta Big Band 60-vuotisjuhlakonsertissaan.**Arvo Olavi "Olli" Spännäri** (7. heinäkuuta 1936 Juva – 23. tammikuuta 2017 Lappeenranta) oli suomalainen muusikko ja multi-instrumentalisti. Hän aloitti musiikkiopinnot muuttaessaan äidinsä kanssa Lauritsalaan 1948 ja tultuaan hyväksytyksi Lauritsalan musiikkikannatusyhdistyksen soitto-oppilaaksi. Neljä vuotta myöhemmin hän siirtyi opiskelemaan soittamista varuskunnan soittokuntaan, josta siirtyi edelleen 1956 tykistöön esikuntatyöhön. Työuransa Spännäri tekikin upseerina puolustusvoimissa, mutta samaan aikaan hän soitti myös useissa yhtyeissä, ml. Lappeenranta Big Bandin trumpetistina. Pitkäaikaisin kiinnitys Spännärillä oli Kalevi Pyysalon yhtyeeseen.

Spännäri aloitti Lappeenranta Big Bandin kapellimestarina vuonna 1978 ja nosti sen tasoa merkittävästi. Spännärin johdolla orkesteri voitti big bandien suomenmestaruuden kolme kertaa ja teki kolme LP-levyä. Spännäri perusti Lappeenrantaan myös juniori- big bandin. Vuonna 1985 Spännäri alkoi johtaa Lappeenrannan työväenyhdistyksen soittokuntaa sekä vähän myöhemmin Ratsuväen perinnesoittokuntaa. Spännäri totesi jo 60-vuotiaana, että lopettaa soittohommat vasta, kun hänet kannetaan (Lappeenrannan hautausmaa) Ristikankaalle.

Sotilasarvoltaan Olavi Spännäri oli kapteeni, ja siitä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1981. Hänelle oli myönnetty ansioistaan muun muassa  Director Musices -arvonimi 1991 ja Suomen Big Band -yhdistyksen Count Basie -mitali. Vuonna 2003 Spännäri valittiin *Linnoituksen isännäksi* Lappeenrannassa, ja vuonna 1996 Lappeenrannan kaupunki palkitsi hänet kaupungin kulttuuripalkinnolla tunnustuksena hänen ansioistaan ja pitkäaikaisesta työstään varsinkin paikallisen puhallinmusiikin hyväksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Etelä-Saimaa 29.1.2017
2. 1 2 3  Jazzrytmit | Olavi Spännäri on poissa *web.archive.org*.  2.2.2017.  Arkistoitu 2.2.2017. Viitattu 30.8.2022.
3. 1 2  Etelä-Saimaa 7.7.1996
4. 1 2 3  Yle-uutiset: Olavi Spännäri on kuollut, viitattu 29.1.2017
5. ↑  Etelä-Saimaa 11.8.1996


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Sobekhotep I** oli Egyptin faarao. Hänet tunnetaan myös nimellä **Sekhemre Khutawy Sobekhotep**. Hän oli mahdollisesti Amenemhet I:n poika. Sobekhotep I oli 13. dynastian ensimmäinen hallitsija noin 3 800 vuotta sitten, ja hän hallitsi oletettavasti 4,5 vuotta, mikä oli pisin valtakausi noihin aikoihin.

Torinon papyruksen eli Torinon kuningasluettelon mukaan Wegaf olisi ollut 13. dynastian ensimmäinen hallitsija. Eri lähteiden vertailun perusteella tutkijat ovat kuitenkin päätyneet siihen, että Torinon papyruksessa on virhe, sillä sinettijäki, jossa on Wegafin nimi, näyttäisi kuuluvan pikemminkin dynastian keskivaiheille kuin sen alkuun. Ilmeisesti Sobekhotep ja Wegaf on sekoitettu toisiinsa kuningasluettelossa, ja siten Sobekhotep I olisi 13. dynastian ensimmäinen hallitsija.

Sobekhotep I:n 60 tonnia painava kvartsiittinen sarkofagi löytyi vuonna 2013 mutta sen tunnistaminen hänelle kuuluvaksi tapahtui vuodenvaihteen 2013-2014 tienoilla. Tunnistus onnistui laatanpalojen avulla, joihin oli kaiverrettu hänen nimensä. Hän oli niissä kuvattu istumassa valtaistuimella. Hänestä on olemassa hyvin vähän tietoa, siksi löytö on merkittävä.

On myös esitetty teorioita että Sobekhotep I olisi sama henkilö kuin Sobekhotep II.

Lähteet
-------

1. 1 2  Egyptin hautalöytö tunnistettiin – sarkofagi kuuluu Sobekhotepille Yle 6.1.2014
2. ↑  Sarah Griffiths: Tomb of pharaoh Sobekhotep I discovered: Enormous 3,800-year-old tomb weighing 60 tonnes is at last identified *Daily Mail*. Viitattu 31.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Peter Lundström: Sobekhotep I *PharaohSE*. Viitattu 3.11.2023. (englanniksi)
4. ↑  13th Dynasty (1783-1640) *The Ancient Egypt Site*. Viitattu 31.10.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Sobekneferu** | **Egyptin faarao**13. dynastia | Seuraaja:**Sonbef** |