recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo pikajuoksijasta, samannimisestä keihäänheittäjästä kertoo artikkeli Ari Pakarinen (keihäänheittäjä).*
**Ari Pekka Pakarinen** (s. 2. toukokuuta 1968 Pieksämäki) on suomalainen entinen pikajuoksija. Hän oli 1990-luvun puolivälissä Suomen paras 100 ja 200 metrin juoksija. Seuratasolla Pakarinen edusti Mäntyharjun Urheilijat -50:ta ja häntä valmensi Veikko Noponen.

Pakarinen voitti Suomen mestaruuden 100 metrillä vuosina 1994 ja 1996 sekä 200 metrillä 1993, 1995 ja 1996. Lisäksi hän saavutti hopeaa 200 metrillä vuonna 1994, 100 metrillä vuonna 1995 ja 400 metrillä vuonna 1999, jolloin Pakarinen sai myös pronssia 200 metrillä. Hallissa hän voitti kultaa 200 metrillä vuosina 1993 ja 1995. Helsingin EM-kisoissa 1994 Pakarinen selviytyi 200 metrillä välieriin.

Tuusulan SM-kisoissa 9. heinäkuuta 1994 Pakarinen juoksi 100 metrillä uuden Suomen ennätysajan 10,42 s. Se oli sekunnin sadasosan parempi kuin Antti Rajamäen vuonna 1978 juoksema entinen ennätys. 200 metrillä Pakarinen juoksi ennätyksensä 20,78 s 27. heinäkuuta 1995 Lahden eliittikisoissa. Ajallaan hän on kaikkien aikojen seitsemänneksi nopein suomalainen 200 metrin juoksija. Joukkue Harri Kivelä, Sami Länsivuori, Ari Pakarinen ja Janne Haapasalo juoksi 4 × 100 metrin viestissä 26. elokuuta 1995 ajan 39,39, joka on kaikkien aikojen viidenneksi paras suomalaisaika.

Urheilu-uransa jälkeen Pakarinen on toiminut liikunnan ja terveystiedon opettajana Kuusankoskella.

Lähteet
-------

1. ↑  Ari Pakarinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Finnish Championships *gbrathletics.com*. Viitattu 4.8.2015. (englanniksi)
3. ↑  Finnish Indoor Championships *gbrathletics.com*. Viitattu 4.8.2015. (englanniksi)
4. ↑  Koskimies, Matti: Yleisurheilun Suomen parhaat kautta aikojen *apulanta.fi*. Viitattu 4.8.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**GC-2** on Gran Canarian saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki Las Palmasista. Sieltä tie jatkuu pohjoisrannikkoa seurailen Santa María de Guíaan ja sieltä edelleen Gáldarin kautta Agaeteen. 2010-luvun lopulla tietä GC-200 on alettu parantaa Agaeten ja La Aldea de San Nicolásin välillä, jonka seurauksena GC-2 tien numerointia on jatkettu aina La Aldea de San Nicolásin kunnassa sijaitsevaan Las Marciegasiin. Tiellä on nykyisin pituutta noin 58 kilometriä, joista moottoritietä on noin 23 kilometriä. Tunneleita tiellä on yhteensä neljä kappaletta.

Historia
--------

Moottoritien rakentamiseen Gran Canarian pohjoisosaan päästiin vasta 1990-luvun alussa jolloin rakennettiin moottoritietä Arucasiin asti. Vuonna 2000 avattiin nelikaistainen väylä osuudelle Gáldariin saakka ja myöhemmin lähes Agaeteen asti. Nykyisin moottoritieksi määritellään osuudet Las Palmas-Bañaderos ja El Pagador-Cueva de las Cruces. Näiden osuuksien välissä on nelikaistatietä, jolla on kuitenkin kiertoliittymiä ja liikennevaloja.

GC-2 tietä.
Tie päättyy La Aldea de San Nicolasin laaksoon.
Vuonna 2017 alettiin parantamaan vaarallista tieosuutta Agaete-El Risco-La Aldea de San Nicolás GC-200 tiellä. Vuonna 2019 valmistui osuus El Risco-Las Marciegas ja se numeroitiin osaksi GC-2:sta. Seuraavassa vaiheessa parannetaan osuus Agaete-El Risco.

Reitti
------

* Las Palmas de Gran Canaria (GC-1)
	+ Guanarteme (GC-23)
	+ Costa Ayala (GC-201)
* Arucas
	+ El Guincho (GC-20)
	+ Bañaderos (GC-330)
	+ San Andrés
* Moya
	+ El Pagador (GC-75, GC-751)
* Santa María de Guía de Gran Canaria (GC-291, GC-70)
	+ La Atalaya (GC-295, GC-292)
* Gáldar (GC-202, GC-292)
	+ San Isidro de Gáldar (GC-292)
	+ Cueva de las Cruces (GC-220, GC-293)
* Agaete (GC-293, GC-231)
	+ El Risco
* La Aldea de San Nicolás
	+ Las Marciegas (GC-200)

Lähteet
-------

1. 1 2  OpenStreetMap *OpenStreetMap*. Viitattu 2.2.2020.
2. ↑  Google Maps *Google Maps*. Viitattu 2.2.2020. fi-US
3. ↑  Canarias Ahora: La Aldea, más cerca del resto de la Isla *eldiario.es*. Viitattu 2.2.2020. (espanjaksi)
**Unto Petter Kalevi Mutanen** (20. heinäkuuta 1924 Viipuri – 20. toukokuuta 1985 Kuopio) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Mutasen vanhemmat olivat piiripäällikkö Petter Mutanen ja Ida Karttunen ja puoliso 1947–1976 Seija Harjunpuro. Mutanen tuli ylioppilaaksi Viipurin kaksoisyhteislyseosta 1944 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1948. Hän oli Hackman & Co:n, vuodesta 1969 Oy Hackman Ab, apulaismetsänhoitaja ja erilaisissa erikoistehtävissä 1948–1965, aluemetsänhoitaja 1965–1973, apulaismetsäpäällikkö 1971–1973 ja metsäpäällikkö ja johtokunnan jäsen 1973–1984. Mutasella oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1978.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rautiainen, Matti ja Niiranen, Susanna: Metsäneuvos Kalevi Mutanen (1924–1985). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 18.4.2023.
2. ↑  Syntymäpäiviä. Huomenna.  *Uusi Suomi*, 19.7.1974, nro 190, s. 13. Kansalliskirjasto. Viitattu 18.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Matti Rautiainen ja Susanna Niiranen: Kalevi Mutanen *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
Piirikunnan sijainti Keralassa
**Idukki** (malajalamiksi ഇടുക്കി, *Iṭukki*) on yksi Intian Keralan osavaltion 14 piirikunnasta. Piirikunnassa asuu 1 129 221 henkeä (vuonna 2001), ja sen keskuskaupunki on Painavu. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Thodupuzha, Kattappana ja Adimaly.

Idukkissa on suuri vuonna 1969 valmistunut pato, joka on rakennettu yhteistyössä Kanadan hallituksen kanssa. Pato tuottaa noin 60 prosenttia osavaltion sähköstä. Luonnoltaan Idukki on vuoristoinen: Anai Mudin 2 659 metriin nouseva vuorenhuippu on Intian korkein vuori Himalajan eteläpuolella. Piirikunnassa on 14 yli 2 000 metrin korkuista vuorta. Suuri osa Idukkista on metsien peittämää, ja siellä asuu useita harvinaisia eläinlajeja, kuten aasiannorsuja ja tiikereitä. Piirikunnan tärkeimmät maataloustuotteet ovat kardemumma, pippuri, kumi ja tee.

Lähteet
-------

1. ↑  Census India (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Idukki.com (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Idukkin piirikunta** Wikimedia Commonsissa

Keralan piirikunnat

* Alappuzhan piirikunta
* Ernakulamin piirikunta
* Idukkin piirikunta
* Kannurin piirikunta
* Kasaragodin piirikunta
* Kollamin piirikunta
* Kottayamin piirikunta
* Kozhikoden piirikunta
* Malappuramin piirikunta
* Palakkadin piirikunta
* Pathanamthittan piirikunta
* Thiruvananthapuramin piirikunta
* Thrissurin piirikunta
* Wayanadin piirikunta
**Aimo Kalevi Niemi** (30. joulukuuta 1915 Lammi – 10. lokakuuta 2012 Lahti) oli suomalainen kanttori, urkuri ja kuoronjohtaja. Hänellä oli musiikkineuvoksen arvonimi.

Niemi varttui Luhtaanmaalla opettajaperheessä. Hän valmistui Viipurin musiikkiopistosta (myöhemmin Lahden konservatorio) pianonsoiton ja musiikkipedagogiikan opettajaksi vuonna 1936. Hän valmistui laulunopettajan pätevyydellä Helsingin konservatoriosta vuonna 1939. Niemi toimi Nastolan seurakunnan kanttorina vuosina 1946–1973; hän oli jo aiemmin toiminut Nastolassa kesäkanttorina ja kirkkokuoron johtajana (1935) sekä kanttorin sijaisena (1938–1939). Niemi oli sotaveteraani, joka haavoittui Rajajoella vuonna 1942; hän sai jalometallista tehdyn leukaproteesin. Vuonna 1956 Niemi pääsi Lahden mieskuoron johtoon. Hän toimi myös useiden muiden kuorojen johdossa. Hän sai director cantuksen, director musiceksen ja vuonna 1986 musiikkineuvoksen arvonimet.

Vuodesta 1954 Niemi työskenteli Lahdessa sivutoimisesti silloisen Viipurin musiikkiopiston musiikinopettajana. Hänestä tuli myös Nastolan osuuspankin konttorinhoitaja vuonna 1952, jolloin se oli vastikään perustettu. Hän oli lisäksi Nastolan seurakunnan taloudenhoitaja. Hän teki usein kotiseutujuhlissa yhteistyötä runoilija Anni Kasteen kanssa.

Niemi kuoli 96-vuotiaana Lahden Sotainvalidien veljeskodissa. Hänet haudattiin Nastolan hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kalevi Niemi Helsingin Sanomat
2. 1 2  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
3. 1 2 3 4  Nastolan hautausmaan inventointi, koonnut arkkitehti Matti Oijala 2020-2021, s. 90 Lahden seurakunnat
**Martti Henrik Raive** (26. syyskuuta 1907 – 15. joulukuuta 1973) oli suomalainen Oulusta kotoisin ollut matkakirjailija.

Raive julkaisi vuonna 1948 kirjan *Kanootilla Oulusta Helsinkiin* jossa hän kuvasi kesällä 1931 tekemäänsä melontamatkaa Oulusta Helsinkiin. Raive oli keuhkosairas ja lääkäri oli suositellut hänelle ulkoilmaelämää. Hän löysi halkovajan takaa polttopuiksi menossa olleen vanhan kajakin rungon, kunnosti sen ja verhoili rungon vehnäjauhosäkeistä saadulla kankaalla. Raive varmisti kajakin kelluvuuden kolmen tyhjän pirtukanisterin avulla ja hän veisti myös lähes kolmimetrisen melan itse. Hänellä oli matkavarusteina kamera, muistiinpanovihko, pelastusliivinä käytetty korkkivyö, koulukartta, juomapullo, linkkuveitsi sekä siimaa ja koukkuja. Kajakin korjaamista varten Raive varasi kaksi liimatuubia ja palan kangasta. Hänellä oli lisäksi pieni apupurje mukana matkantekoa helpottamaan. Matkan rahoituksen Raive hoiti postikortteja myymällä.

Pari kuukautta kestänyt matka alkoi juhannuksen alla Oulusta. Raive teki matkaa vaihtelevissa olosuhteissa yöpyen matkan varrella taloissa, mökeissä, luotsituvissa ja kalamajoissa. Päivämatkat olivat keskimäärin muutaman kymmenen kilometrin mittaisia. Matkan varrella Raive muun muassa joutui toimimaan kätilönä Vaasan saariston kalastajamökissä, tapasi Pyhäjoella talossa yöpyessään kansanrunoilija Matti Viinamaan ja joutui keskelle pirtun salakuljettajien ja merivartijoiden tulitaistelua.

Teoksia
-------

* *Kanootilla Oulusta Helsinkiin* ; valokuvat tekijän. Karisto 1948
* *Merituuli tappaa bakteerit*, ilmestynyt Joni Skiftesvikin toimittamassa meriaiheisten kertomusten antologiassa *Jo viheltää takilassa*. WSOY 1993

Lähteet
-------

1. ↑  Martti Henrik Raive *BillionGraves*. Viitattu 29.3.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Melanvetoja-blogi 27.2.2014 : Erilasista luettavaa
3. 1 2  Kraaseleista Krunneille - melontaretkiä Perämerellä 9.12.2014 : Martti Raive - Kanootilla Oulusta Helsinkiin (1948)
4. ↑  Joni Skiftesvik : Oman elämänsä sankareita, Raive tapaa Matti Viinamaan
5. ↑  Pohjoista kirjallisuutta : Joni Skiftesvik : antologiat
Reverend Gary Davis
**Reverend Gary Davis** (varhaisilla levyillä nimellä **Blind Gary Davis**, 30. huhtikuuta 1896 Laurens, Etelä-Carolina – 5. toukokuuta 1972 Hammonton, New Jersey) oli yhdysvaltalainen blues- ja gospellaulaja ja kitaristi. Hänen ainutlaatuinen näppäilytekniikkansa on vaikuttanut moniin muusikoihin ja hänen oppilaitaan New Yorkissa olivat muun muassa Stefan Grossman, Roy Book Binder, Woody Mann, Nick Katzman, Dave Van Ronk ja Tom Winslow.

Davis syntyi Etelä-Carolinassa ja sokeutui jo nuorena. Hän alkoi soittaa kitaraa ja kehitti soittotavan, jossa hän käytti ainoastaan peukaloa ja etusormea näppäilyyn. 1920-luvun puolivälissä Davis muutti katumuusikoksi Pohjois-Carolinan Durhamiin, joka oli tuolloin merkittävä mustan kulttuurin keskus. Siellä hän alkoi soittaa yhdessä muiden Piedmont blues -tyylisuunnan edustajien kuten Blind Boy Fullerin ja Bull City Redin kanssa. Vuonna 1935 paikallinen kauppias J. B. Long, jolla oli tapana tukea paikallisia muusikoita, esitteli Davisin, Fullerin ja Redin American Record Companylle.

Vuonna 1940 baptistipapiksi vihitty Davis muutti New Yorkiin ja alkoi saarnata ja soittaa Harlemin kadunkulmissa. Hän levytti jälleen 1940-lopulla muutamia gospel-kappaleita, mutta hän alkoi saavuttaa varsinaista huomiota vasta 1950-luvun puolivälissä. Hänen musiikkiaan julkaisivat muun muassa Stinson, Folkways ja Riverside, jolle hän levytti seitsemän laulua vuoden 1956 alkupuolella. 

Folkmusiikin suosion nousun myötä Davis "löydettiin uudelleen" ja hän esiintyi muun muassa Newport Folk Festivalilla. Peter, Paul and Mary levytti Davisin tunnetuksi tekemän kappaleen "Samson and Delilah", jonka ensimmäinen levyttäjä oli Blind Willie Johnson. Davis äänitti myös livealbumin Vanguard-merkille. Davisistä tehtiin myös kaksi televisiodokumenttia (vuosina 1967 ja 1970).

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* 
* Rev. Gary Davis Allmusic.com:ssa
* Reverend Gary Davisin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Revenio Group Oyj** (aiemmin **Done Solutions**) on suomalainen terveysteknologiakonserni, jonka liiketoiminnan ytimen muodostavat silmänpainemittarit.

Historia
--------

Done Solutions syntyi 2001, kun Digital Open Network Environment Oyj Done jakautui kahdeksi yritykseksi: Done Solutions Oyj:ksi ja Mgine Holding Oyj:ksi, joka sulautui Reach-U Holding Oyj:hin. Done Solutions muutti nimensä Revenio Groupiksi huhtikuussa 2009.

Timo Hildén aloitti Revenio Groupin toimitusjohtajana 1. tammikuuta 2017 edeltäjänsä Olli-Pekka Salovaaran siirryttyä Revenion omistaman Icaren Yhdysvaltain hallituksen päätoimiseksi puheenjohtajaksi.

Revenio Group osti italialaisen oftalmologisten laitteiden valmistajan *CenterVuen* vuonna 2019 noin 59 miljoonan euron kauppahinnalla. CenterVuen liikevaihto oli 18,6 miljoonaa euroa vuonna 2018. Revenio katsoi yrityskaupan laajentavan merkittävästi sen tuoteportfoliota ja parantavan yhtiön asemaa glaukooman diagnostiikassa. Yrityskaupan myötä Timo Hildén siirtyi Revenio Groupin toimitusjohtajan paikalta *senior advisor* -tehtävään edistämään CenterVue-integraatiota.

Mikko Moilanen aloitti Hildénin seuraajana Revenio Groupin toimitusjohtajana elokuussa 2019. Hän tuli tehtävään Granon toimitusjohtajan paikalta. Moilanen jätti Revenion kuitenkin jo saman vuoden marraskuussa, minkä jälkeen Timo Hildén nimitettiin väliaikaiseksi toimitusjohtajaksi. Eron syynä kerrottiin olleen näkemyserot yhtiön kehittämisestä.

Liiketoiminta
-------------

Revenio-konsernin *Terveysteknologia*-segmentin muodostavat Icare Finland Oy:n, osteoporoosin seulontaan ja seurantaan keskittyvän Oscare Medical Oy:n ja Revenio Research Oy:n liiketoiminta. Revenio Groupin tavoitteena on kehittää entistä tehokkaampia ja helposti käyttöönotettavia menetelmiä tunnistaa kansanterveydellisesti merkittäviä sairauksia jo niiden alkuvaiheessa. Yhtiön seulontateknologiat ovat keskittyneet glaukooman, osteoporoosin, ihosyövän ja astman tunnistamiseen ja niiden hoitoprosessin aikaiseen mittaamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vuosikertomus 2020 (PDF) (s. 4, 6, 28) Revenio Group Oyj. Viitattu 8.2.2022.
2. ↑  Done Solutions on nyt Revenio Group Oyj (pörssitiedote)  20.4.2009. Revenio Group Oyj. Viitattu 22.4.2009.
3. ↑  Eskola, Hanna: Kasvuyhtiö sai konkariluotsin *Kauppalehti*.  3.5.2017. Viitattu 17.8.2019.
4. ↑  Räisänen, Perttu: Revenio ostaa italialaisen laitevalmistajan 59 miljoonalla eurolla *Kauppalehti*.  13.4.2019. Viitattu 17.8.2019.
5. ↑  Harma, Olli: Revenion Timo Hildén lähtee yrityskaupan myötä *Arvopaperi*.  15.4.2019. Viitattu 17.8.2019.
6. ↑  Revenio Groupin toimitusjohtaja lähtee heti – syynä näkemyserot *is.fi*.  25.11.2019. Taloussanomat. Viitattu 30.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Revenio Group
* Icare Finland (englanniksi)
**Reverse gainer** on akrobaattinen temppu, jossa tekijä suorittaa voltin. Reverse gaineria käytetään yleisimmin trikkauksessa. Reverse gainer eroaa selvästi normaalista voltista; tässä tempussa tekijä juoksee maassa eteenpäin, ponnistaa ilmassa yhdellä jalalla 180 astetta, tulee alas samalla jalalla ja potkaisee toisella jalalla ylöspäin tehden voltin takaperin - samaan suuntaan minne juoksi alussa. Ammattilaistrikkaaja voi päästä Reverse gainerin hyvinkin helposti, vaikka tekemällä ensin esimerkiksi potkuliikkeen ja heti sen perään Reverse gainerin. Reverse gainer on kuitenkin helpointa tehdä aloittamalla juoksuvauhdista, vasta kyseisen tempun jälkeen voi myös hyvinkin jatkaa comboa, eli tekemällä tässä tapauksessa tämän tempun jälkeen lisää trikkaustemppuja.

Reverse gainer ei yleensä ole vaativa temppu trikkaajalle (tai trikkaajan alulle), jos tuntee helpoimman tyylin suorittaa tempun. Yleensä siihen volttiin saadaan voimaa jos käyttää hyväksi juoksuvauhtia. Jalka, joka potkaisee ylöspäin, antaa voimaa ja korkeutta ja pakottaa yleensä tekijän menemään voltin. Koko kroppaa kuitenkin kannattaa (ja pitääkin) käyttää tempussa. Reverse gainer kuuluu näyttää hienolta, rentous ja tietenkin onnistuminen kuuluvat asiaan.

J-step gainer
-------------

**J-step gainer**, voidaan puhua myös pelkkänä **J-step**, on hyvin samantapainen kuin äsköinen Reverse gainer. Erona on juoksuvauhti; j-step -sana tulee siitä, että tekijä juoksee ensin J -kirjainta muistuttavan juoksuvauhdin, joka saattaa tehdä tempusta helpomman. Voltin aikana tekijä voi vähän kääntyä ilmassa muutaman asteen - joko tarkoituksella tai j -kirjaimen muotoisen juoksuvauhdin takia. Kuitenkin temppu tapahtuu samalla tavalla kuin reverse gainer; yhdellä jalalla ponnistetaan ylöspäin ja mennään voltti takaperin ilmassa. Lopussa tullaan alas ensin yhdellä jalalla - sillä jalalla, millä alussa ponnistettiin ylöspäin, niin reverse gainerissa kuin j-step gainerissakin.

B-step gainer
-------------

**B-step gainer**, lyhyemmin **b-step**, on myös hyvin samantapainen kuin äsköisemmätkin temput. Ero löytyy taas aluvauhdista; b-stepissä juostaan ensiksi eteenpäin ja ponnistetaan yhdellä jalalla ja muutenkin yleensä koko kropalla, tässä tempussa vaan tekijä ei käänny millään lailla vaan tekee tempun suoraan eteenpäin heittäen silti voltin takaperin - tullen alas ensin yhdellä jalalla kuten äsköisemmissäkin tempuissa. Tämä temppu on yleensä haastavin kaikista näistä kolmesta tempusta.

Aiheesta muualla
----------------

* trikkaus kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuomarinvirassa toimineen Arkhilokhos Faleronlaisen pinakion, n. 370–362 eaa. British Museum.
Tuomareiden pinakioneita (nimi, isän nimi, demos), n. 400–100-luku eaa. Antiikin Agoran museo.
**Pinakion** (m.kreik. πινάκιον, ’pieni taulu’ < dem. πίναξ, *pinaks*, ’taulu’) oli antiikin Kreikassa ja erityisesti Ateenassa pieni pronssilevy, jota käytettiin virkojen, erityisesti tuomarinvirkojen, arpomisessa *kleroterion*-arvontalaitteella sekä eräänlaisina virkamerkkeinä.

Pinakioneihin oli yleensä kirjoitettu henkilön nimi ja joskus myös patronyymi eli isännimi sekä demonyymi eli demokseen perustunut nimi. Lisäksi niissä oli virallinen leima. Henkilön tuli esittää pinakioninsa, kun halusi tulla valituksi tuomariksi. Pinakion ripustettiin joskus kaulaan narulla, ja se haudattiin usein henkilön mukana.

Pinaks voi tarkoittaa myös levyä, johon tuomarit kirjoittivat tuomionsa.

Katso myös
----------

* Pinaks

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Liddell, Henry George & Scott, Robert: πινάκιον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: πίναξ, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
3. 1 2  Gagarin, Michael: *Democratic Law in Classical Athens*, s. 45. University of Texas Press, 2020. ISBN 1477320393. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Dow, Sterling: Dikasts' Bronze Pinakia.  *Bulletin de Correspondance Hellénique*, 1963, 87. vsk, nro 2, s. 653–687. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **pinakionit** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee jokea. Artikkeli Pina käsittelee koreografi Pina Bauschista kertovaa elokuvaa.*

**Pina** (valkoven. Пі́на, ven. Пина) on 39 kilometriä pitkä Pripetin vasen sivujoki Valko-Venäjän Brestin alueella, Drahitšynin, Ivanavan ja Pinskin piireissä sekä Pinskin kaupungissa.

Joen nykyinen pääuoma on kokonaisuudessaan säännösteltyä vesistöä. Pinan aiempi uoma on erotettavissa paikoin vesitieksi rakennetun Dneprin–Bugin kanavan eteläpuolella. Myöhemmin ruopattu Pina muodostaa osan pääkanavaa ja yhtyy Dneprin sivuhaara Pripetiin Pinskin kaupungissa. Osana kanavaa, Pinan uoman leveys on 50–65 metriä.

Joella on tehty hydrologisia mittauksia vuodesta 1922 lähtien. Joen valuma-alue kattaa noin 2 235 km2. Valuma-alue on alavaa, osaksi soista maastoa. Järviä on 1 % valuma-alueen pinta-alasta. Joen keskimääräinen vietto on pieni ja virtaus yleensä heikko. Alajuoksulla Pinskissä virtaus voi matalan veden aikaan kääntyä yläjuoksua kohti. Veden laatu kärsii Pinskissä teollisuuden jätevesipäästöistä.

Joen tärkeimpiä sivuhaaroja ovat vasemmanpuolinen (pohjoinen) Njaslutša eli Nesluha (ven. р.Неслуха) ja oikeanpuolen (etelän) useat kanavauomat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gidrografitšeskaja harakteristika rek Belarusi - Reka Pina (Valko-Venäjän jokien hydrografiaa – Pinajoki) National Hydrometeorological Center of the Republic of Belarus, pogoda.by. Viitattu 23.7.2012. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Respubliki Belarus Atlas Avtomobilnyh Dorog (Республики Беларусь Атлас автомобильных дорог), 3-e izdanije, 1:200 000. Gosudarstvennyi komitet po imuštšestvu Respubliki Belarus & RUP "Belkartografija", Minsk, 2011. ISBN 978-985-508-104-4. (venäjäksi) (& (englanniksi))

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pina**.
* Pinan hydrologisia mittaustietoja Pinskin mittauspisteestä: veden lämpötila, pinnankorkeus ja korkeuden muutos (venäjäksi) (pogoda.by)
* T. A. Khvagina (2005) *Polesye from the Bug to the Ubort*, Minsk Vysheysha shkola, ISBN 985-06-1153-7, (englanniksi) (venäjäksi) (valkovenäjäksi)
* Ye. N. Meshechko, A. A. Gorbatsky (2005) *Belarusian Polesye: Tourist Transeuropean Water Mains*, Minsk, Four Quarters. (englanniksi) (venäjäksi) (puolaksi)
**Managerialismi** eli *johtamisvaltaisuus* tarkoittaa (yksilö)johtamisen edellytysten lisäämistä ja johtamisen alan laajentamista korostavaa aatetta, joka heijastuu yksilöiden arvoihin, asenteisiin ja käyttäytymiseen, poliittis-hallinnollisten ohjelmien tavoitteisiin, organisaatioiden rakennepiirteisiin ja toimintakäytäntöihin.

*Managerialistisilla reformeilla* tarkoitetaan toimintaohjelmia ja -poliitikoita, joiden tavoitteena on muokata organisaatioita, järjestelmiä ja niiden ohjausta johtamisen alaa laajentavaan suuntaan.

Managerialismin lähtökohdat
---------------------------

Managerialismin varhaiset lähtökohdat liittyvät teollisen yhteiskunnan muotoutuessa tapahtuneeseen palkka- ja ammattijohtajuuden syntymiseen ja eriytymiseen omistajuudesta erityisesti liikkeenjohtamisen piirissä. 

Yksilölähtöiset johtamisteoriat muodostuivat tällöin tehokkaan liikkeenjohtamisen malliksi, mutta niiden soveltaminen julkiseen toimintaan yhdistyy vasta sotienjälkeiseen hyvinvointivaltiokehitykseen.

Managerialismi ja hyvinvointiyhteiskuntien kehittäminen
-------------------------------------------------------

1980-luvulla managerialistista ajattelua ryhdyttiin soveltamaan laajasti myös julkisen hallinnon ja palvelutuotannon kehittämisessä. 

Julkisessa hallinnossa managerialismi liittyy läheisesti New Public Management -ajatteluun, mutta rajautuu erityisesti johtamiseen, johtamisen edellytyksiin sekä johtamisen konteksteja muokkaaviin reformeihin liittyväksi käsitteeksi. 

Managerialismin retorisia perusteluja ovat olleet muun muassa toiminnan tehostaminen ja tuottavuuden lisääminen vastineeksi verorahoille ja julkisen toiminnan uskottavuuden palauttaminen toiminnan oletetun tehostumisen kautta.

Managerialistisia hallintoreformeja on toteutettu erityisesti Margaret Thatcherin kaudelta alkaen Isossa-Britanniassa, mutta laajasti myös useimmissa muissa OECD-maissa.

Katso myös
----------

* Kilpailuvaltio
* Hyvinvointivaltio

Lähteet
-------

1. 1 2  Ojala 2003, 27

Kirjallisuutta
--------------

* Burnham, James (1945, alkup. 1942). **The Managerial Revolution** or What is Happening in the World Now. Harmondsworth – New York: Penguin Books.
* Considine, Mark & Martin Painter (toim.) (1997). **Managerialism. The Great Debate.** Carlton South: Melbourne University Press.
* Enteman, Willard F. (1993). **Managerialism – The Emergence of a New Ideology**. Madison – London: University of Wisconsin Press.
* Ojala, Ilpo (2003). **Managerialismi ja oppilaitosjohtaminen**. Acta Universitas Wasaensis no 119. Vaasa: University of Vaasa.
* Pollitt, Christopher (1990). **Managerialism and the Public Services**. The Anglo-American Experience. Oxford – Cambridge: Basil Blackwell.
**Simo Sakari Kärävä** (7. kesäkuuta 1923 Lappee – 6. toukokuuta 2006 Helsinki) oli Kansallis-Osake-Pankin johtaja, joka toimi pitkään Suomen sotaveteraaniliiton puheenjohtajana.

Kärävän vanhemmat olivat kouluneuvos, opettaja August Kärävä ja opettaja Rauha Kaijanen ja puoliso vuodesta 1949 Ilmi Helena Räsänen (s. 1922). Kärävä kävi koulua Käkisalmessa, Haapamäellä ja Lappeenrannassa. Ylemmän oikeustutkinnon hän suoritti Helsingin yliopistossa 1949 ja sai varatuomarin arvon 1962. Valmistuttuaan Kärävä toimi virkamiehenä maatalousministeriön asutusasiainosastolla, josta hän siirtyi Kansallis-Osake-Pankkiin 1952, ensin lakimieheksi ja sitten konttorien esimieheksi. Pankin johtokunnan jäsen hänestä tuli 1967 ja pääjohtaja Veikko Makkosen varamies 1980. Pankin varatoimitusjohtajana Kärävä työskenteli 1983−1988. Vielä syksyllä 1991 hän toimi Pankkitarkastusviraston kutsusta erityisasiamiehenä Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankkia valvomassa. Kärävä toimi jo opiskeluaikana useissa eri järjestöissä, yhdistyksissä ja säätiöissä. Sodissa syksyn 1939 liikekannallepanosta aina Lapin sotaan muun muassa ryhmän- ja joukkueenjohtajana toiminut reservin kapteeni Kärävä valittiin 1948 Suomen sotaveteraaniliiton ja sen valtuuston varapuheenjohtajaksi ja 1986 liiton ja sen hallituksen puheenjohtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1998 saakka. Sittemmin liiton kunniapuheenjohtajaksi nimetty Kärävä toimi myös Maailman veteraanijärjestön neuvoston jäsenenä. Kärävä tunnettiin ahkerana kirjoittajana. Hän oli muun muassa yksi kirjoittaja *Pankkitoimen lakiasiat* -teoksessa, josta otettiin 13 painosta 1958−1998, ja kirjoitti yli tuhat lehtiartikkelia paitsi pankkitoiminnasta ja veteraanityöstä, myös muun muassa karjalaisten asioista.

Lähteet
-------

1. ↑  HS muistokirjoitukset, Viitattu 6.1.2016.[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Seppinen, Ilkka: "Simo Kärävä", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 631-632. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Sivoritsan kartano puistolammelta päin kuvattuna.
**Sivoritsa** (ven. Нико́льское, *Nikolskoje*) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Suuren-Kolppanan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Pietarin ja Pihkovan välisen M20-valtatien varrella 15 kilometriä Hatsinasta lounaaseen. Asukkaita kylässä on 2 900 henkeä (vuonna 2007).

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500 nimellä *Živoritši*. Ruotsin vallan aikana alue oli läänitettynä (ja myöhemmin vuokrattuna) von Termo-suvulle, joka perusti sinne Sivoritsan kartanon. Pietari I lahjoitti Sivoritsan vuonna 1712 Fjodor Apraksinille. 1770-luvulla sen osti Pjotr Demidov, joka rakennutti Sivorka-joen rannalle arkkitehti Ivan Starovin suunnitteleman klassistisen kartanon ja sitä ympäröivän maisemapuiston. Vuosina 1775–1784 kartanon yhteyteen pystytettiin Starovin suunnittelema pyhän Nikolaoksen kirkko, jonka mukaan kylä on saanut nykyisen venäläisen nimensä. Vuonna 1900 kartano muutettiin mielisairaalaksi, ja myöhemmin sen alueelle rakennettiin uusia sairaalarakennuksia. Nykyään siellä toimii Pjotr Kaštšenkolle nimetty psykiatrinen sairaala. Osa puistosta on avoinna vierailijoille. Nikolaoksen kirkosta on jäljellä vain rauniot.

Kylän palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu ja posti. Sen lähistöllä on puutarha-alueita sekä Sivoritsan lentourheilukenttä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 159. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).

Aiheesta muualla
----------------

* Sivoritsan kartano Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
**Nikko Daniel Boxall** (s. 24. helmikuuta 1992 Auckland) on uusiseelantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Seinäjoen Jalkapallokerhoa. Pelipaikaltaan Boxall on puolustava keskikenttäpelaaja.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Boxall aloitti uransa kotikaupunkinsa Auckland City FC:n juniorijoukkueissa. Vuonna 2011 hän siirtyi opiskelemaan Yhdysvaltoihin, jossa hän edusti myös Northwestern-yliopiston Wildcats-joukkuetta. Boxall opiskeli Yhdysvalloissa vuoteen 2015 asti. Tammikuussa 2015 hän siirtyi Saksan viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen SVN Zweibrückeniin, jossa hän pelasi 13 ottelua.

Elokuussa 2015 Boxall siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Suomen Veikkausliigassa pelaavaan Vaasan Palloseuraan.

### Maajoukkueura

Boxall pelasi Uuden-Seelannin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun vuoden 2011 Oseanian-mestaruusturnauksessa, joka päättyi Uuden-Seelannin voittoon. Hän kuului joukkueeseen myös saman vuoden MM-kilpailuissa, muttei pelannut yhdessäkään ottelussa.

Muuta
-----

Myös Boxallin isoveli Michael Boxall on jalkapalloilija. Hän edustaa Etelä-Afrikan Premier Soccer Leaguessa pelaavaa SuperSport Unitedia ja on pelannut myös Uuden-Seelannin jalkapallomaajoukkueessa.

Saavutukset
-----------

**Uusi-Seelanti**

* Alle 20-vuotiaiden Oseanian-mestaruus: 2011

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

  

SJK – Veikkausliiga
1 Öst |
2 Boxall |
3 Arciero |
4 Vainionpää |
5 Mäntylä |
6 Arthur |
7 Backaliden |
8 Akpan |
9 Ledesma |
11 Olijnyk |
14 Jervis |
15 Valencia |
16 Sundman |
17 Tikkanen |
18 Markkula |
19 Sid |
20 Lepistö |
22 Murilo |
24 Viitala |
25 Håkans |
26 Hannola |
30 Senghore |
45 Atakayi |
58 Hetemaj |
88 Ngueukam |
Valmentaja Honkavaara
Palaun lippu
**Palaun tasavallan lippu** otettiin käyttöön muutamaa kuukautta ennen tasavallan perustamista, lokakuussa 1980. Virallisesti lipun käyttö alkoi 1. tammikuuta 1981 maan itsenäistyessä.
Lipun heleänsininen taustaväri kuvastaa merta. Hieman keskikohdasta tankoon päin sijoitettu kullankeltainen ympyrä kuvastaa täysikuuta, jolla on ollut palaulaisten elämänmenossa keskeinen asema. Se on esimerkiksi rauhan symboli. Tältä osin se siis eroaa Japanin ja Bangladeshin lipuista, joissa esiintyy aurinko. Valtameri symboloi perinteiden jatkuvuutta usean vieraan vallan alla, täysikuu itsenäisyyden saavuttamista. Lipun on suunnitellut tasavallan vuonna 1979 järjestämän kilpailun voittanut Blau Skebong.

Mittasuhteet
------------

Lipun lyhyen ja pitkän sivun suhteen tulee olla 5:8. Kuun läpimitan suhteen lipun korkeuteen tulee olla 3:5. Etäisyys tangonpuoleiselta reunalta kuun keskelle on 70% lipun korkeudesta. Kuun keskipisteen tulee olla korkeussuunnassa lipun keskellä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Flag of Palau britannica.com:  Encyclopædia Britannica. Viitattu 16.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Palau Flag And Description worldatlas.com:  worldatlas. Viitattu 16.12.2018. (englanniksi)

* Kimmo Kiljunen: *Valtiot ja liput* (Otava, 2002) ISBN 951-1-18177-7
* Flags of the World (englanniksi)
* Republic of Palau, sisäasiainministeriö (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Republic of Palau: Convention History of the National Flag (englanniksi)

Oseanian liput

* Amerikan Samoa
* Australia
* Cookinsaaret
* Fidži
* Guam
* Havaiji
* Kiribati
* Marshallinsaaret
* Mikronesia
* Nauru
* Niue
* Norfolkinsaari
* Palau
* Papua-Uusi-Guinea
* Pitcairn
* Pohjois-Mariaanit
* Ranskan Polynesia
* Salomonsaaret
* Samoa
* Tokelau
* Tonga
* Tuvalu
* Uusi-Kaledonia
* Uusi-Seelanti
* Vanuatu
* Wallis ja Futuna
**Malanin oireyhtymä** on oireyhtymä, joka johtuu NFIX-geenin mutaatiosta kromosomialueella 19p13.13 tai kromosomialueen 19p13 mikrodeleetiosta, johon liittyy NFIX-geenin häviämä. Yleensä oireyhtymä johtuu uudesta mutaatiosta, mutta sillä on autosomaalinen ja vallitseva periytymistapa.

Malanin oireyhtymälle tyypillisiä piirteitä ovat lapsen tavallista voimakkaampi pituuskasvu ja tavallista suurempi päänympärys. Oirekuvaan kuuluu kehitysvamma, joka on usein keskivaikea tai vaikea. Mahdollisesti korostuvia käytöspiirteitä ovat levottomuus, ääniherkkyys ja aggressiivisuus. Suurikokoisuus näkyy korostuneesti lapsuusiällä eikä ole yhtä selkeää aikuisuudessa. Makrokefalia on kuitenkin usein selvästi havaittava. Monet Malanin oireyhtymästä kärsivät vastasyntyneet ovat hypotonisia. Tästä voi seurata vaikeuksia imemisessä, syömisessä ja motoristen taitojen omaksumisessa. Kasvonpiirteistä voivat erottua kasvojen pitkänomaisuus ja kolmiomaisuus, otsan korostuneisuus, nenänselän madaltuneisuus, nenän lyhyys, sierainten kallistuma eteenpäin, silmien sijainti syvällä kasvoissa, silmäluomirakojen suuntautuneisuus alaspäin, suun pienikokoisuus ja leuan korostuneisuus.

Erilaiset luustomuutokset, kuten skolioosi, kyfoosi ja kyfoskolioosi, ovat Malanin oireyhtymässä yleisiä. Kuoppa- tai harjurinta on raportoitu osalla potilaista. Leuan ahtaus voi tuottaa purentavirheitä. Kädet saattavat olla poikkeuksellisen pitkät. Enemmistöllä Malanin oireyhtymästä kärsivistä esiintyy silmien ja näön poikkeavuuksia, kuten silmävärve, likinäköisyys, kaukotaitteisuus, karsastus ja näköhermon vajaakehittyneisyys. Tällaiset näköongelmat voivat osaltaan hidastaa motorista kehittymistä. Oireyhtymän yhteydessä on raportoitu myös huonokuuloisuutta. Aivoissa nähtäviä muutoksia voivat olla aivokammioiden laajentumat, aivokurkiaisen vajaakehittyneisyys ja aivokuoren kehityshäiriö. Lisäksi aivokammioiden viereisessä kudoksessa saattaa esiintyä hermosolujen poikkeavasti muodostamia pesäkkeitä. Noin kolmanneksella sairastuneista on todettu epilepsia ja poikkeava aivosähkökäyrä. Epilepsian esiintyvyys on suurempi niillä potilailla, joilla oireyhtymän taustalla on kromosomialueen 19p13.2 mikrodeleetio. Harvinaisina oireyhtymän yhteydessä on kuvattu sydämessä ilmenneitä rakennepoikkeamia.

Malanin oireyhtymän esiintyvyydeksi syntyvillä lapsilla on arvioitu alle yksi miljoonasta. Hoito on moniammatillista ja oireenmukaista. Malanin oireyhtymän kuvasi ensimmäisenä Valérie Malan vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johanna Rintahaka, Malanin oireyhtymä Tukiliitto 6.3.2023, viitattu 10.7.2023
**Malanville** on piirikunta ja kaupunki Aliborin departementissä Beninissä. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 105 kilometriä departementin pääkaupungista Kandista koilliseen. Piirikunnassa oli 101 600 asukasta (vuonna 2002).

Malanvillen piirikunnan pinta-ala on 3 016 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Aliborin departementin Ségbanan ja Kandin sekä lännessä Karimaman piirikuntiin, pohjoisessa Nigeriin ja idässä Nigeriaan.

Piirikunta sijaitsee Nigerjoen laaksossa. Sen alueella virtaavat Nigerin sivujoet Alibori, Mékrou ja Sota. Ilmastoltaan seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 750 millimetriä. Kasvillisuus on etupäässä ruohosavannia. Alueella sijaitsevat myös Goungounin ja Boïffon (Guénén) metsät sekä Djonan metsästysalue.

Piirikuntaan kuuluu viisi arrondissementtia: Malanville, Garou, Guéné, Madécali ja Tombouctou. Ne käsittävät yhteensä 24 kylää ja seitsemän kaupunginosaa. Kaupunkiväestön osuus on 36,25 prosenttia.

Seudulla asuu lukuisia eri kansallisuuksia: dendejä, fulbeja, mokoleja, djermoja, hausoja, nagoja, joruboja, barboja, minoja, adjoja, gouneja, foneja ja kotokoleja. Uskonnoltaan 91,9 % on muslimeja, 3,1 % katolisia, 1,4 % perinteisten uskontojen harjoittajia ja 0,6 % protestantteja.

Väestön pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, riisi, maissi, lehmänpapu, sipuli, tomaatti, peruna, paprika, okra, puuvilla ja maapähkinä. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta ja käsityöammatteja. Teollisuutta edustaa pienimuotoinen maataloustuotteiden jalostus sekä hiekan ja soran tuotanto. Malanville on sijaintinsa ansiosta huomattava kaupankäynnin keskus. Sen markkinat ovat Cotonoun Dantokpan jälkeen maan suurimmat, ja ne houkuttelevat kauppiaita myös Nigeriasta, Nigeristä, Burkina Fasosta, Togosta ja Ghanasta.

Malanvillen kautta kulkee etelästä Nigerin rajalle johtava päällystetty maantie. Se ylittää kaupungin lähellä Nigerjoen ja jatkuu vastarannan Gayasta edelleen Dossoon ja Niameyhin. Piirikunnan palveluihin kuuluu nelisenkymmentä alakoulua, aluesairaala ja viisi terveyskeskusta.

Matkailijoita houkuttelevat Malanvillen markkinat ja Nigerjoen luontokohteet. Kaupungissa on hotelli ja muutamia muita majoituspalveluja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Association Nationale des Communes du Bénin *refonte.ancb-benin.org*.  Arkistoitu 12.8.2014. Viitattu 10.8.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Plan de Développement de la Commune de Malanville *ancb-benin.org*.  2004.  Arkistoitu 12.8.2014. Viitattu 10.8.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Schema Directeur d'Amenagemant de la Commune de Malanville *ancb-benin.org*.  2004.  Arkistoitu 12.8.2014. Viitattu 10.8.2014. (ranskaksi)
4. ↑  Benin: The Bradt Travel Guide *books.google.fi*. Viitattu 10.8.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Malanville** Wikimedia Commonsissa
**Jocelyne Lamoureux-Davidson** (o.s. **Lamoureux**, s. 3. heinäkuuta 1989 Grand Forks, Pohjois-Dakota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä.

Ura
---

Hän on voittanut olympialaisissa yhden kultamitalin ja kaksi hopeaa sekä MM-kilpailuissa kuusi kultaa ja yhden hopean. Seuratasolla hän edustaa Minnesota Whitecapsiä.

Lamoureux-Davidson on Yhdysvaltain maajoukkueessa voittanut olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 sekä olympiahopeaa Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2009, 2011, 2013, 2015, 2016 ja 2017 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuonna 2012. Hänet valittiin kisojen tähdistökentälliseen Pyeongchangin olympialaisissa. Hän teki kaksi maalia kuudessa sekunnissa alkulohkon ottelussa Venäläisiä olympiaurheilijoita vastaan ja loppuottelun voittolaukauskilpailussa voiton ratkaisseen maalin.

Lamoureux-Davidson edusti Minnesotan yliopistoa kaudella 2008–2009, Pohjois-Dakotan yliopistoa vuosina 2010–2013 sekä Minnesota Whitecapsiä vuodesta 2015.

Yksityiselämä
-------------

Lamoureux-Davidsonin kaksossisko Monique Lamoureux-Morando on myös jääkiekon olympiavoittaja ja moninkertainen maailmanmestari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jocelyne Lamoureux-Davidson *Team USA*. United States Olympic Committee. Viitattu 4.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Jocelyne Lamoureux-Davidson *USA Hockey*. Viitattu 4.4.2018. (englanniksi)
Jodensavanne, 1830
Jodensavanne, 2000
**Jodensavanne** oli yritys perustaa autonominen juutalaisten territorio Surinameen Etelä-Amerikassa. Jodensavanne sijaitsi noin 50 kilometriä Paramaribosta etelään Surinamejoen varrella.

Vuonna 1639 Englannin hallitus antoi luvan hollantilaisille, portugalilaisille ja italialaisille sefardijuutalaisille luvan asettua asumaan vanhan pääkaupungin, Torarican, alueelle. Vuonna 1652 lordi Willoughbyn johtama uusi joukko juutalaisia tuli Surinameen ja asettui asumaan Jodensavanneen. Kolmas ryhmä, johtajanaan David Nassy, muutti alueelle saatuaan häädön Brasiliasta ja Ranskan Guayanasta.

Britit antoivat Jodensavannen juutalaisyhteisölle merkittäviä erivapauksia vuonna 1665, ja hollantilaiset jatkoivat niiden voimassaoloa omalla valtakaudellaan. Yhteisö sai poliittisen ja uskonnollisen itsehallinnon ensimmäisenä ja ainoana juutalaisyhteisönä ennen Israelin valtion perustamista. Se sai perustaa esimerkiksi oman hautausmaan ja koulun.

Juutalaisyhteisö sai elantonsa sokeriruokoa viljelemällä. Bereche ve Shalomin seurakunta perustettiin, ja sen ensimmäinen synagoga rakennettiin vuosina 1665–1671. Vanha puinen rakennus korvattiin tiilestä tehdyllä vuonna 1685.

1700-luvun puolivälistä Jodensavanne alkoi rapistua ja suurin osa sen asukkaista muutti Paramariboon. Siirtokunta tuhoutui lopullisesti palossa vuonna 1832.

Lähteet
-------

1. ↑  A Brief History of Jodensavanne, Suriname Archaeological Institute of America. Viitattu 22.1.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jodensavanne** Wikimedia Commonsissa
**Kuntalehti** on kunta-alan aikakauslehti, kustantaa Kuntaliiton kustannusyhtiö KL-Kustannus Oy. Lehti ilmestyy keskimäärin 12 kertaa vuodessa. Kuntalehti on suunnattu luottamushenkilöille kansanedustajista paikallisiin päätöksentekijöihin, valtion ja kuntien viranhaltijoille, julkisen sektorin asiantuntijoille, seudullisille toimijoille sekä muun muassa kuntien liikelaitosten ja yritysten edustajille. Ensimmäinen Kuntalehti ilmestyi alkuvuodesta 1993, jolloin se korvasi aiemmat kuntien keskusjärjestöjen lehdet: Suomen Kunnat -lehden ja Suomen Kunnallislehden.

Kuntalehden päätoimittajana ja KL-Kustannus Oy:n toimitusjohtajana työskenteli lehden perustamisesta saakka eli vuodesta 1993 alkaen Olli Havu aina vuoteen 2011 saakka. Havun jälkeen päätoimittajana toimi Hannu Kataja. Lehden nykyinen päätoimittaja Markku Vento aloitti helmikuussa 2020.

Kuntalehden aihealueita ovat kunnallistalous, palvelujen tuottaminen, kuntayhteistyö, työmarkkinat, yritystoiminta, elinkeinopolitiikka, kuntamarkkinointi, demokratia, kansantalous sekä valtion ja EU:n toiminta suhteessa kuntiin.

Päätoimittajat
--------------

* Olli Havu 1993–2011
* Hannu Kataja 2011–2016
* Marja Honkakorpi 2016–2020
* Markku Vento 2020–

Lähteet
-------

1. ↑  Nimitysuutinen: Markku Vento nimitetty KL-Kustannus Oy:n toimitusjohtajaksi ja Kuntalehden päätoimittajaksi  29.4.2020. Suomen Kuntaliitto ry. Viitattu 7.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuntalehden verkkosivut
**Kiikari** (arkikielessä joskus mon. *kiikarit*) on suurentava optinen laite, jossa on yhdistetty kaksi kaukoputkea rinnakkain, yksi kumpaakin silmää varten, jotta katseltavasta kohteesta saataisiin aikaan kolmiulotteinen syvyysvaikutelma.

Toimintaperiaate
----------------

Porro-prismoilla toimiva kiikari.
Kiikari koostuu objektiivista (linssi, josta valo tulee sisään), prismoista sekä okulaarista (linssi, josta valo tulee katsojan silmään). Objektiivi kerää valon ja tarkentaa kuvan, joka on kääntynyt ylösalaisin objektiivissa sen kuperuuden takia. Tämän takia kiikareissa on prismat, jotka kääntävät kuvan takaisin oikein päin. Prismoista kuva kulkee okulaariin, joka suurentaa kuvan ihmissilmälle sopivan kokoiseksi.

### Prismojen tyypit

Nykyään on olemassa kahdenlaisia eri prismoja – Porro-prismoja (nimetty keksijänsä, italialaisen Porron mukaan) ja kattoprismoja. 1960-luvulla Zeissin ja Leitzin kehittämä kattoprisma vaatii parempaa optista tarkkuutta ja on siksi hieman kalliimpi kuin 1800-luvun puolivälissä kehitetty Porro-prisma. Kattoprismat sallivat kuitenkin objektiivin ja okulaarin sijaita suorassa linjassa toisiaan kohden. Porro-prismoilla varustetuilla kiikareilla on tunnuksenomainen mutkainen muoto (objektiivi ja okulaari eivät ole linjassa).

### Pinnoitus

Yhdysvaltain armeijan käyttämä kiikari 
Kiikareiden antaman kuvan laatua parannetaan optisten pintojen erilaisilla pinnoituksilla, jotka vähentävät ei-toivottuja heijastuksia valon kulkiessa kiikarin läpi. Merkintä coated on alin taso. Se tarkoittaa että ainakin yksi pinta on pinnoitettu yksikerroksisesti. Fully-Coated tarkoittaa, että kaikki pinnat on pinnoitettu yksikerroksisesti. Multi-Coated tarkoittaa, että ainakin yksi linssi on pinnoitettu monikerroksisesti. Fully Multi-Coated kiikareissa kaikki pinnat, myös prisma on pinnoitettu monikerroksisesti.

Ominaisuudet
------------

Kiikareiden ominaisuuksista puhuttaessa niistä mainitaan usein kiikarin suurentava vaikutus ja objektiivin halkaisija millimetreissä. Esimerkiksi kiikari, jonka yhteydessä mainitaan 8x35 tarkoittaa sitä, että se suurentaa 8-kertaisesti ja sen objektiivin halkaisija on 35 millimetriä.

### Uusia ominaisuuksia

Kuvanvakain on yksi uusimmista ominaisuuksista kiikareihin. Tällaisissa kiikareissa on kaksi gyroanturia, jotka toimivat paristojen voimalla. Niistä riittää muutamaksi tunniksi sähköä kuvanvakaimen toimintaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Sillä näet nimittäin *kotus.fi*. Viitattu 24.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **kiikari** Wikimedia Commonsissa
**Drungit** ovat yksi Kiinan 56:ta virallisesta vähemmistöstä. Muita heistä käytettyjä nimityksiä ovat derungit, dulonhit, dulongit, dulongzut, qiut, tulungit ja tulongit. Heitä oli Kiinassa vuoden 2000 arvion mukaan noin 14 000 ja Burmassa noin 225. Drungien perinteinen kotiseutu sijaitsee Dulonjoen haarojen jokilaaksoissa Yunnanissa Drung-Nun autonomisessa piirikunnassa.

Historia
--------

Seinämaalaus Kiinan etnisistä ryhmistä, drungipariskunta maalauksessa oikeassa kulmassa.
Historiansa aikana drungit ovat olleet muun muassa Han-dynastian, lisuorjakauppiaiden ja tiibetiläisten munkkien vallan alla. Eniten heidän yhteisöönsä on kuitenkin vaikuttanut kommunistinen Kiina. Kiinan hallinto ryhtyi 1950-luvulla toimiin muuttaakseen drungien elinkeinoja, joihin olivat siihen asti kuuluneet metsästys ja keräily, sekä kaskiviljely. Hallinto perusti esimerkiksi työyhteisöjä, joissa paikalliset asukkaat pantiin työskentelemään riippumatta esimerkiksi klaani- tai etnisistä jaoista. Monet drungit välttivät tätä muuttamalla vuoristoisella asuinseuduillaan korkeammille ja vaikeampikulkuisille alueille. Tästä huolimatta osa perinteisistä tavoista, kuten naisten tatuointi, hävisivät.

Kulttuuri
---------

Drungimiehen perinteinen asu.
Drungin kieli on osa tiibettiläis-burmalaisia kieliä. Kielellä ei ole omaa kirjoitustapaansa, sillä sille sitä ei keskushallinto laatinut toisin kuin monille muille Kiinan etnisille kielille, koska kielen puhujia oli niin vähän.

Drungien uskonto on sekoitus animismia, shamanismia, buddhalaisuutta ja kristinuskoa. Perinteisessä uskonnossa esimerkiksi kuu, aurinko, kasvit ja eläimet käsitetään eläviksi itsetietoisiksi olennoiksi. Maailman tasapainon käsitetään puolestaan riippuvan luonnon kunnioituksesta tai epäkunnioituksesta jälkimmäisen saattaessa johtaa luonnon "kostoon". Uskontoon kuuluu myös esi-isien palvonta. 1930-luvulta alkaen Burman tien valmistuttua alueelle saapui kristittyjä lähetyssaarnaajia, joiden vaikutuksesta nykyisin noin kolmasosa drungeista on kristittyjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Drung - A Language of China *Ethnologue*. Viitattu 30.10.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3  Olson, James Stuart: *An ethnohistorical dictionary of China*, s. 67–69. Greenwood Press, 1998. ISBN 0–313–28853–4. (englanniksi)