recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Paikannimikyltti Anskuun saavuttaessa.
**Ansku** (aik. *Anskuu*, ruots. *Antskog*) on kylä entisen Pohjan kunnan alueella Raaseporin kaupungissa läntisellä Uudellamaalla. Se sijaitsee suhteellisen lähellä Lohjan, entisen Karjalohjan rajaa. Kylässä sijaitseva vanha Antskogin ruukkialue on Suomen vanhimpia. Ruukkialue on kooltaan entisen Pohjan kunnan ruukkiyhteisöistä pienin.

Historia
--------

Turkulainen Jacob Wolle perusti alueelle rautaruukin noin vuonna 1630 Seljänalan järven rannalle jokisuuhun kolmen kosken ääreen. Paikalle rakennettiin muun muassa masuuni, kankivasarapaja ja valimo. Ruukissa valmistettiin rautaa ja kuparia vuoteen 1880 saakka. 

Turkulainen apteekkari John Jacob Julin (myöhemmin von Julin) osti vuonna 1822 Antskogin sekä Fiskarsin, Kosken ja Kärkelän ruukit. Vuonna 1839 hän sai luvan luvan perustaa Antskogiin verkatehtaan sekä vanutus- ja värjäyslaitoksen. Antskogin nykyiset punatiiliset tehdasrakennukset keskimmäisen putouksen äärellä liittyvät verkatehdaskauteen. Verkaa valmistettiin vuoteen 1959 saakka. 

Anskussa on sijainnut myös Mako Oy:n pumppu-, jauhe- ja vaahtosammutintehdas. Ylimpään koskeen rakennettiin vuonna 1824 Suomen ensimmäinen sulku. Sulkukanavapaikan lähellä on nyt uimaranta.

Kosken kirkon paikka Antskogissa (Ansku) Perniössä Raaseporin kaupungissa.

Antskogin kirkko
----------------

Antskogissa on merkittynä ruukin kirkon paikka, jossa sijaitsi St. Peters kyrka, Pyhän Pietarin kirkko. Kirkko pääsi huonoon kuntoon, ja tilalle rakennettiin uusi kirkko, jossa ehkä hyödynnettiin vanhan kirkon hirsirunkoa. Ruukkiseurakunta lakkautettiin, kun ruukin toiminta hiipui 1770-luvulla, ja paikkakuntalaisten vastustuksesta huolimatta ruukinpatruuna B. M. Björkman siirrätti kirkon Perniöön Kosken rautaruukin kirkoksi.

Anskun nimestä
--------------

Kehityshistoriaa: *Anteskogh* 1549, *Anskuu* 1919, *Ansku* 1976. Suomenkielinen nimi on laina ruotsinkielisestä nimestä *Antskog*, joka paikallisella suomenruotsin murteella äännetään "*ansku*". Nimen alussa on Anders-nimen kansanomainen muoto *Ant* tai *Ante*. Sana *skog* (metsä) on alueelle tyypillinen ja viittaa ruotsalaiseen uudiskylään.

* AnskunjokiAnskunjoki
* Fiskarsintien silta ja AnskunjokiFiskarsintien silta ja Anskunjoki
* Antskogin ruukin rakennuksiaAntskogin ruukin rakennuksia
* Antskogin ruukin työväenasuntojaAntskogin ruukin työväenasuntoja

Lähteet
-------

1. ↑  Ansku *Kansalaisen karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 5.10.2022.
2. ↑  Antskogin sulku
3. ↑  Lähteenä oheisen kuvan teksti.*tarvitaan parempi lähde*
4. ↑  Sirkka Paikkala ym.: *Suomalainen paikannimikirja*, s. 25. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2007. ISBN 978-951-593-976-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Antskogin ruukki (Arkistolinkki)
* Antskogin kyläseura
Amel Majri
**Amel Majri** (s. 25. tammikuuta 1993) on tunisialaissyntyinen ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 51 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa Ranskan kaikissa viidessä ottelussa.

Majri on edustanut Olympique Lyonnais'ta kaudesta 2010–2011 alkaen.

Lähteet
-------

1. ↑  Amel Majri FIFA.  Arkistoitu 8.6.2019. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  France *FIFA Women's World Cup France 2019*. FIFA.  Arkistoitu 3.7.2019. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  Amel Majri: Career Olympique Lyonnais. Viitattu 10.7.2019. (englanniksi)

  

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Deville |
2 Renard |
3 Boulleau |
4 Georges |
5 Delannoy |
6 Henry |
7 Dali |
8 Houara |
9 Le Sommer |
10 Abily |
11 Lavogez |
12 Thomis |
13 Diani |
14 Nécib |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Mbock Bathy |
20 Butel |
21 Gérard |
22 Majri |
23 Hamraoui |
Valmentaja Bergeroo

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Durand |
2 Périsset |
3 Renard |
4 Torrent |
5 Tounkara |
6 Henry |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Le Sommer |
10 Majri |
11 Diani |
12 Laurent |
13 Gauvin |
14 Bilbault |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Asseyi |
19 Mbock Bathy |
20 Cascarino |
21 Peyraud-Magnin |
22 Debever |
23 Clémaron |
Valmentaja Diacre

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Durand |
2 Lakrar |
3 Renard |
4 Fazer |
5 De Almeida |
6 Henry |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Le Sommer |
10 Majri |
11 Diani |
12 Matéo |
13 Bacha |
14 Toletti |
15 Dali |
16 Peyraud-Magnin |
17 Le Garrec |
18 Asseyi |
19 Feller |
20 Cascarino |
21 Bècho |
22 Périsset |
23 Picaud |
Valmentaja Renard
| "Whip My Hair"Willow Smith |
| --- |
| Singlen "Whip My Hair" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Knees and Elbows* |
|  Julkaistu | 26. lokakuuta 2010 |
|  Tuottaja(t) | Jukebox & Obanga Tim Carter |
|  Tyylilaji | dancepop |
|  Kesto | 03.14 |
|  Levy-yhtiö | Roc Nation |
| Willowin muut singlet |
|  | "Whip My Hair"2010 | "21st Century Girl"2011 |

"**Whip My Hair**" on yhdysvaltalaisen laulajan Willow Smithin kappale. Kappale julkaistiin debyyttisinglenä hänen julkaisematta jääneeltä *Knees and Elbows* -studioalbumilta. Kappaleen sanoittivat Janae Rockwell sekä Ronald "Jukebox" Jackson, joista jälkimmäinen myös tuotti kappaleen.

Kappaleen live-esitysten yhteydessä Smith sai mediahuomiota asuistaan, joita vertailtiin Rihannaan, jolta tämä myönsi myöhemmin saaneen musiikillisia vaikutteita. Kappale vuosi sattumalta samana päivänä internetiin kuin Rihannan "Only Girl (In the World)" ja monet mediatalot, mukaan lukien Time, Billboard ja CNN kirjoittivat kappaleesta sen julkaisupäivänä. Kappaletta kehuttiin positiivisesti suhtautuneiden kriitikkojen keskuudessa lapsiystävälliseksi, maailmanlaajuiseksi ilmestykseksi, jonka yhteydessä jotkut kriitikot kutsuivat Smithiä "pikku Rihannaksi". Negatiivisen näkökulman saaneet kriitikot kokivat kappaleen hokeman "raastavaksi" sekä "aivoporan painajaiseksi".

Kappaleen debytoinnin jälkeen ilmoitettiin virallisesti siitä, että Smith on allekirjoittanut sopimuksen Jay-Z:n ja Rock Nationin kanssa. Kappale sai urbaania radiosoittoa 21. syyskuuta 2010. Se julkaistiin digitaalisesti ladattavana 26. lokakuuta 2010. Ennen singlen lähetystä radioon ja virallista julkaisua kappale saavutti merkittäviä listasijoituksia Rap Songs ja Hot R&B/Hip-Hop Songs -listalla. Myöhemmin se saavutti Billboard Hot 100 -listan 11. sijan sekä pääsi Yhdysvaltain R&B-listan viiden parhaan joukkoon. Kappale saavutti sijoituksia kahdenkymmenen parhaan joukosta muutamilla kansainvälisillä markkinoilla, kuten Iso-Britanniassa, jossa se debytoi listan toisella sijalla päästen myös UK R&B Chartin kärkeen.

Kappaleen musiikkivideolla Smith nähdään elävöittämässä koulua kuin siveltimellä. Kappaleen virallisella remix-versiolla esiintyy brittiläisräppäri Tinie Tempah, ja se julkaistiin 3. tammikuuta 2011. Epävirallinen remix-versio, joka sisältää Nicki Minajin säkeen, tuli nähtäväksi internetissä vuonna 2010. Vierailijan sanoitukset on otettu Pearl Futuren vuonna 2009 julkaistusta kappaleesta "Lookin' at Me".

Lähteet
-------

1. ↑  Willow - Whip My Hair *australian-charts.com*.
2. ↑  Top 10 Most Annoying Pop Songs of 2010 *top40.about.com*.  Arkistoitu 5.4.2015. Viitattu 12.12.2014.
3. ↑  The Absolutely Worst Songs of 2010 *ugo.com*.  Arkistoitu 18.12.2010. Viitattu 12.12.2014.
4. ↑  The Official Website of Roc Nation *rocnation.com*.  Arkistoitu 9.1.2011. Viitattu 12.12.2014.
5. ↑  Willow Smith And Nicki Minaj’s "Whip My Hair" Remix: Sadly It’s A Fake *idolator.com*.
Kammista Skantziin -matkailutien kyltti Karvian Kantinkylässä.
Kulttuurikeskus Skantz on yksi Taiteiden reitin kohteista.
**Taiteiden reitti Kammista Skantziin** on Kauhajoen ja Karvian kuntien alueella sijaitseva matkailutie. Kammista Skantziin sai virallisen matkailutiestatuksen helmikuussa 2021.
Reitin pituus on 37 km. Reitti alkaa Kauhajoen Nummijärveltä Kammi-kylästä ja päättyy Karvian Kantinkylässä sijaitsevaan Kulttuurikeskus Skantziin. Reitin voi kulkea myös toisinpäin tai vierailla yksittäisissä kohteissa.

Kohteita reitin varrella
------------------------

Kammista Skantziin -matkailutien kohteita ovat:

* Kammi-kylä
* Alpon Savanni
* Annen Taidekahvila
* Karvian kirkko ja ulkomuseoalue
* Kulttuurikeskus Skantz

Tien varren asukkailla on tapana pystyttää kesän ajaksi patsaita tienvarteen. Patsaat edustavat paikallista ITE-taidetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Väylävirasto hyväksyi Kammista Skantziin -taidereitin matkailutieksi *ylasatakunta.fi*. Viitattu 10.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Taiteiden reitti Kammista Skantziin kotisivut
**Dilleniales** on koppisiemenisten kasvien lahko, johon kuuluu heimo Dilleniaceae.

Historia
--------

Lahkon sijoittelu koppisiemenisten luokittelussa on vaihdellut eri aikoina. Tunnetuimmissa luokitteluissa Takhtajanin luokittelussa 1960-luvulla se kuului alaluokkaan Dilleniidae ja sen alla erilliseen ylälahkoon Dillenianae ja sisälsi heimon Dilleniaceae. Cronquistin luokittelussa 1980-luvulla lahkossa oli toisena heimona pionikasvit. Uusimmassa APG-luokittelussa lahko sijoittuu aitokaksisirkkaisiin ja niiden pääryhmän tyvipuoliskoon, rosideihin ja asterideihin johtavien suurten kehityslinjojen kanssa rinnakkaiseksi ryhmäksi. Dilleniales-lahko on mukana vasta APG:n neljännessä systeemissä, jossa siihen kuuluu yksi heimo Dilleniaceae, joka luokittelun edellisissä versioissa on ollut ilman lahkosijoitusta.

Tuntomerkit
-----------

Lahkon ainoassa heimossa on 11 sukua ja reilut 500 lajia. Suurin osa niistä on puuvartisia. Lahkon kasveja luonnehtii esimerkiksi hedelmätyyppinä oleva tuppilo ja siemenkuoren sisempi kerros on paalumainen, voimakkaan puutunut. Ulompi siemenkuori on usein mehevä.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001–) Angiosperm Phylogeny Website: Dilleniales Version 14, heinäkuu 2017. (englanniksi) Viitattu 10.3.2021.

### Viitteet

1. ↑  APG-luokittelun puu.
2. ↑  Stevens (2001–)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q905458
* Wikispecies: Dilleniales
* APNI: 214980
* BioLib: 61951
* CoL: 8ZXWX
* EoL: 4253
* Fossilworks: 54908
* GBIF: 947
* iNaturalist: 58226
* IRMNG: 10058
* ITIS: 21342
* NBN: NHMSYS0000066022
* NCBI: 403665
* NZOR: b15da188-93e4-4e35-8c42-6d9b29a0fa22
* Open Tree of Life: 924695
* Tropicos: 43000039
* uBio: 450076
* VicFlora: b4f92d02-7360-4b6c-b487-23807950507e
* WFO: wfo-9000000172
* WoRMS: 886413

 |

 |
Silja Järventausta lukee runojaan Helsingin Taiteiden yössä 2008.
**Silja Järventausta** (s. 29. tammikuuta 1977 Seinäjoki) on suomalainen runoilija.

Järventaustan esikoisteos *Patjalla meren yli* (Teos) julkaistiin vuonna 2006 ja oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Toinen kokoelma *Liputettu päivä* oli Yleisradion Tanssiva karhu -runopalkintoehdokas 2009. Kolmas kokoelma *Hyvän yön puisto* (2012) oli Einari Vuorela -palkintoehdokas ja voitti Mahdollisen Kirjallisuuden Seuran kirjallisuuspalkinnon. Hänen kokoelmansa *Iltapäivä isolla kirjaimelle* valittiin Tanssiva karhu -ehdokkaaksi 2022. Järventaustan tekstejä on julkaistu myös Elävien runoilijoiden klubin vuosikirjassa (MotMot 2000), Tuli & Savu -lehdessä, Nuoressa Voimassa ja Parnassossa.

Järventausta on koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa, Snellman-korkeakoulussa ja Kriittisessä korkeakoulussa (2000–2002). Järventausta on työskennellyt Helsingin yliopistossa ja Lastentarhamuseossa ja suunnitellut Kansallismuseon lasten satureitin.*lähde?*

Teokset
-------

* *Patjalla meren yli*. Helsinki: Teos, 2006. ISBN 951-851-069-5.
* *Liputettu päivä*. Helsinki: Teos, 2008. ISBN 978-951-851-148-2.
* *Hyvän yön puisto*. Helsinki: Teos, 2012. ISBN 978-951-851-403-2.
* *Kaupungin lippuluukulla*. Helsinki: Teos, 2015. ISBN 978-951-851-679-1.
* *Ympäristön avajaiset*. Helsinki: Teos, 2020. ISBN 978-951-851-976-1.
* *Iltapäivä isolla kirjaimella*. Helsinki: Teos, 2022. ISBN 978-952-363-239-4.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Järventausta, Silja *Kirjasampo*. Viitattu 5.4.2013.
2. ↑  Tanssiva karhu -runopalkintoehdokkaat nimetty *Yle Uutiset*.  22.4.2009. Viitattu 3.8.2022.
3. ↑  "Runous mitataan lukijan päässä" *Yle Uutiset*.  2.7.2014. Viitattu 24.5.2022.
4. ↑  mahdollisenkirjallisuudenseura: Silja Järventausta, Kaj Kalin ja Leevi Lehto saavat Mahdollisen Kirjallisuuden Seuran kirjallisuuspalkinnon *Mahdollisen Kirjallisuuden Seura*. Viitattu 24.5.2022.
5. ↑  Yle ylpeänä esittelee Tanssiva karhu -runokilpailun ehdokkaat! *Yle.fi*.  2.8.2022. Viitattu 3.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Silja Järventausta Teoksen sivuilla[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |

 |
Amedeo Nazzari ja Lilia Silvi elokuvassa *Giorni felici* (1943).
**Amedeo Nazzari** (oikealta nimeltään *Amedeo Buffa*, 10. joulukuuta 1907 Cagliari – 5. marraskuuta 1979 Rooma) oli italialainen näyttelijä.

Pitkä, komea ja atleettinen Nazzari oli italialaisen äänielokuvan ensimmäinen suuri tähti. Hän esitti sankarinrooleja ja melodraamojen miespääosia muun muassa Goffredo Alessandrinin, Alessandro Blasettin, Mario Camerinin ja Augusto Geninan sekä toisen maailmansodan jälkeen erityisesti Raffaello Matarazzon ohjaamissa elokuvissa. Merkittäviä rooleja olivat nuori ratsuväen upseeri Alessandrinin pukudraamassa *Cavalleria* (1936), lentäjäsankari saman tekijän *Lentäjä Luciano Serrassa* (*Luciano Serra pilota*, 1939) sekä häijy moukka Blasettin historiallisessa elokuvassa *La cena delle beffe* (1942), jossa Nazzari repii Clara Calamain liivin paljastaen italialaisen elokuvan ensimmäiset rinnat.

Sodan jälkeen Nazzari sai parhaan näyttelijän Nastro d’argenton roolistaan Alberto Lattuadan neorealistisessa elokuvassa *Il Bandito* (1946). Hänen muita merkkiteoksiaan olivat Pietro Germin *Suden merkki* (*Il brigante di Tacca del Lupo*), Luigi Zampan *Processo alla città* (molemmat 1952) sekä omaelämäkerrallinen rooli Federico Fellinin *Cabirian öissä* (*Le notti di Cabiria*, 1957). Vanhetessaan Nazzari joutui esittämään usein sivuosia. Hän työskenteli paljon myös televisiossa. Hänen viimeinen elokuvansa oli Maurizio Costanzon melodraama-parodia *Melodrammore* (1978), jossa näyttelijä esittää itseään.

Nazzari oli naimisissa näyttelijä Irene Gennan kanssa. Heidän tyttärensä Evelina Nazzari on myös näyttelijä.

Elokuvia
--------

* *Cavalleria*, 1936
* *Bengasi*, 1942
* *Quelli della montagna*, 1943
* *Alaston Maja*, 1958
* *Nefertite – Niilin kuningatar*, 1961

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lancia, Enrico & Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: gli attori. Vol. 2: M–Z*, s. 70–71. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-269-7.
2. 1 2 3  Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*, s. 218–219. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amedeo Nazzari**.
* Elonet: Amedeo Nazzari
* Internet Movie Database: Amedeo Nazzari (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Huracan** ("Yksijalkainen") on mayojen ylijumala ja luojajumala. Häneen viitataan myös nimellä **U K'ux Kaj** "Taivaan sydän", mikä tarkoittaa, että Huracan on jumalista se, jonka ajatuksista kaikki luominen on lähtöisin, ja muut jumalat vain toteuttavat hänen tahtonsa ja antavat ideoille aineellisen muodon. Aikojen alussa Huracan asui usvassa, joka leijui alkumeren yllä. Hän loi maan liitäen meren yli ja lausuen sanan "maa". Näin luja maankamara nousi ylös vedestä. Sen jälkeen muut jumalat loivat puuihmiset, mutta Huracan tuhosi nämä vedenpaisumuksessa. Sen jälkeen hän muovaili ensimmäiset ihmiset maissitaikinasta.Huracan kykenee oleskelemaan samanaikaisesti taivaassa, maan päällä ja manalassa.

Hurakan ja Hunab Ku saattoivat olla saman jumalan kaksi eri nimitystä.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
* Jordan, Michael: Encyclopedia of Gods. Kyle Cathie Limited, 1992. ISBN 1 85626 038 0.
* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. ↑  Translation and Commentary by Allen J. Christenson: Popol Vuh - Sacred Book of the Quiché Maya People (pdf) *mesoweb.com*. Viitattu 18.5.2019.
2. 1 2  Lurker 1987, s. 84
3. 1 2 3  Cotterell 1996, s. 205
4. ↑  Jordan 1992, s. 127
5. ↑  Lurker 1987, s. 84
**Frantsilan Luomuyrttitila Ky**  on hämeenkyröläinen yrttialan yritys. Yrityksen perustivat Virpi Raipala-Cormier ja Jim Cormier vuonna 1981. Se oli ensimmäinen suomalainen yksityistila, jossa viljeltiin yrttejä avomaalla. Nykyisin yritys on luomuyrttien viljelijä ja yrttivalmisteiden tuottaja. Tila palkittiin yrittäjäpalkinnolla vuonna 2004.

Yritys on aloittanut mintun, siankärsämön ja nokkosen peltoviljelyn sekä tuonut viljelyyn muun muassa auringonhatun ja kuisman. Nykyään*milloin?* tilan tuotteita on yli 200. Tilan omat pellot eivät riitä tuotantoon, joten apuna käytetään luomutuotantoon sitoutuneita sopimusviljelijöitä.

Yritys on laajentunut, ja siitä ovat matkan varrella eriytyneet koulutuskeskus **Frantsilan Hyvän Olon Keskus** ja kahvila-ravintola **Frantsilan Kehäkukka**. Hyvän Olon Keskus sijaitsee Frantsilan vanhan sukutilan rakennuksissa. Siellä tarjotaan kokous- ja ohjelmapalveluita, koulutusta sekä luontaishoitoja. Frantsilan Kehäkukka on vuonna 1875 rakennetussa koulurakennuksessa toimiva kahvila, talonpoikaistyyliin sisustettu kasvisravintola sekä Frantsilan luomuyrttittuotteiden myymälä. Kesäisin sen piha-aitoissa on käsityöläisten puoteja. Pihassa on myös yrttien näytetarha. Kehäkukasta vastaavat Tiina ja Olli Ahonen.

Lähteet
-------

1. ↑  Pirkanmaan maakunnallinen Yrittäjäpalkinto *Yrittäjä.fi*.  8.10.2004. Suomen Yrittäjät.  Arkistoitu 16.9.2010. Viitattu 2.11.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Tilan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Frantsilan Hyvän olon keskus
* Frantsilan Kehäkukka
Hansabankin konttori Liettuan Vilnassa.
**Hansabank** oli pankki, joka toimi Virossa, Latviassa, Liettuassa ja Venäjällä. Nykyisin pankki on osa ruotsalaista Swedbankia.

Hansabank aloitti toimintansa Tartossa nimellä Tartu Kommertspank 1. heinäkuuta 1991. Virallisesti Hansabank aloitti itsenäiset toimintansa pankkina 10. tammikuuta 1992. Hansabank listautui Helsingin pörssin I-listalle vuonna 1995. Samana vuonna liiketoiminta laajentui Latviaan ja seuraavana vuonna Liettuaan. Hansabank yhdistyi huhtikuussa 1998 Eesti Hoiupankin kanssa, mistä lähtien pankin virallinen nimi oli *AS Hansabank*. Syyskuussa 2004 Hansabank tiedotti ostavansa moskovalaisen OAO Kvest -pankin ja kauppa saatiin päätökseen keväällä 2005.

Ruotsalainen FöreningsSparbanken (nyk. Swedbank) hankki 50 prosentin omistusosuuden Hansabankista vuonna 1998. Swedbank teki vähemmistöomistajille ostotarjouksen kaikista pankin osakkeista vuonna 2005, minkä jälkeen Hansabankista tuli kokonaan osa Swedbank-konsernia. Pankki jatkoi toimimista Hansabank-nimellä aina syksyyn 2008 saakka, jolloin Swedbank-nimi otettiin käyttöön kaikissa Baltian maissa.

Virossa Hansabank tunnettiin nimellä Hansapank, Latviassa nimellä Hansabanka, Liettuassa nimellä Hansabankas ja kansainvälisesti nimellä Hansabank.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hansabank history *swedbank.com*. Swedbank. Viitattu 27.10.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hansabank** Wikimedia Commonsissa
**Łomżan piirikunta** (puol. *powiat łomżyński*) on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 50 943. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Jedwabne, Łomża, Miastkowo, Nowogród, Piątnica, Przytuły, Śniadowo, Wizna ja Zbójna.

Łomżan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 49,4 prosenttia oli naispuolisia ja 50,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 62,9 prosenttia ja eläkeläiset 18,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,6 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 460 lasta. Łomżan piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 48 021 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat łomżyński w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 28.8.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Podlasian piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Białystok (hallintokeskus)
* Łomża
* Suwałki

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Augustów
* Białystok
* Bielsk
* Grajewo
* Hajnówka
* Kolno
* Łomża
* Mońki
* Sejny
* Siemiatycze
* Sokółka
* Suwałki
* Wysokie Mazowieckie
* Zambrów

 |

 |
Łomżan voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
**Łomżan voivodikunta** (puol. *województwo łomżyńskie*) oli 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Łomża. Łomżan voivodikunnan alue jaettiin vuoden 1999 hallintouudistuksessa nykyisille Podlasian ja Masovian voivodikunnille.

Lähteet
-------

1. ↑  Łomżyńskie województwo *Encyklopedia Internautica*. Viitattu 24.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Dz.U. z 1975 r. nr 16, poz. 91.
3. ↑  Wykaz Nowych Deskryptorów Geograficznych (151) (1-13.04.2017)

Puolan voivodikunnat 1975–1998
Biała Podlaska • Białystok • Bielsko-Biała • Bydgoszcz • Chełm • Ciechanów • Częstochowa • Elbląg • Gdańsk • Gorzów • Jelenia Góra • Kalisz • Katowice • Kielce • Konin • Koszalin • Krakova • Krosno • Legnica • Leszno • Lublin • Łomża • Łódź • Nowy Sącz • Olsztyn • Opole • Ostrołęka • Piła • Piotrków • Płock • Poznań • Przemyśl • Radom • Rzeszów • Siedlce • Sieradz • Skierniewice • Słupsk • Suwałki • Szczecin • Tarnobrzeg • Tarnów • Toruń • Wałbrzych • Varsova • Włocławek • Wrocław • Zamość • Zielona Góra
**Maastohiihdon maailmancup 1997–1998** oli historian 19. virallinen maastohiihdon maailmancup-kausi. Se alkoi Beitostölenistä 22. marraskuuta 1997 ja päättyi Oslossa 14. maaliskuuta 1998. Miesten kokonaiscupin voitti norjalainen Thomas Alsgaard, naisten puolella voittoon ylsi venäläinen Larisa Lazutina.

Loppupisteet
------------

### Miesten kokonaiscup

|  | Hiihtäjä | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. | Norja Thomas Alsgaard | 790 |
| 2. | Norja Bjørn Dæhlie | 678 |
| 3. | Kazakstan Vladimir Smirnov | 431 |
| 4. | Itävalta Mihail Botvinov | 330 |
| 5. | Suomi Jari Isometsä | 316 |
| 6. | Italia Fulvio Valbusa | 310 |
| 7. | Suomi Mika Myllylä | 308 |
| 8. | Norja Erling Jevne | 292 |
| 9. | Italia Silvio Fauner | 273 |
| 10. | Ruotsi Mathias Fredriksson | 268 |

### Naisten kokonaiscup

|  | Hiihtäjä | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. | Venäjä Larisa Lazutina | 773 |
| 2. | Norja Bente Skari | 625 |
| 3. | Italia Stefania Belmondo | 544 |
| 4. | Norja Anita Moen | 462 |
| 5. | Norja Marit Mikkelsplass | 416 |
| 6. | Venäjä Olga Danilova | 363 |
| 7. | Norja Trude Dybendahl | 333 |
| 8. | Ukraina Iryna Taranenko-Terelja | 329 |
| 9. | Venäjä Julija Tšepalova | 314 |
| 10. | Venäjä Nina Gavriljuk | 279 |

Lähteet
-------

* Tulokset FIS:n tietokannassa (englanniksi)
* Miesten maailmancup-pisteet FIS:n tietokannassa (englanniksi)
* Naisten maailmancup-pisteet FIS:n tietokannassa (englanniksi)

  

MaastohiihtoMaastohiihdon maailmancupit
81–82 | 82–83 | 83–84 | 84–85 | 85–86 | 86–87 | 87–88 | 88–89 | 89–90 | 90–91 | 91–92 | 92–93 | 93–94 | 94–95 | 95–96 | 96–97 | 97–98 | 98–99 | 99–00 | 00–01 | 01–02 | 02–03 | 03–04 | 04–05 | 05–06 | 06–07 | 07–08 | 08–09 | 09–10 | 10–11 | 11–12 | 12–13 | 13–14 | 14–15 | 15–16 | 16–17 | 17–18 | 18–19 | 19–20 | 20–21 | 21–22 | *22–23*
**Kings of Convenience** on indie rock -duo Bergenistä, Norjasta. Sen muodostavat Erlend Øye ja Eirik Glambek Bøe. Molemmat laulavat ja säveltävät musiikkia. Ominaista yhtyeen musiikille on rauhallisuus ja herkät melodiat.

Historia
--------

Erlend ja Eirik syntyivät molemmat vuonna 1975 ja ovat tunteneet toisensa 11-vuotiaasta alkaen. 16-vuotiaina he soittivat samassa bändissä nimeltä Skog yhdessä kahden muun kaverinsa kanssa ja julkaisivat EP:n *Tom Tids Tale*. Yhtye kuitenkin hajosi ja Kings of Convience sai alkunsa.

Kesällä 1999 yhtye kiersi esiintymässä Euroopan festivaaleilla ja löysivät yhdysvaltalaisen Kindercore-levy-yhtiön. Lontoossa vietetyn ajan jälkeen he julkaisivat debyyttialbuminsa *Quiet Is the New Loud* vuonna 2001. Albumi menestyi hyvin ja antoi nimensä jopa pienelle muusikkojen underground-liikkeelle, joka haki vaikutteita Belle & Sebastianin ja Simon & Garfunkelin musiikista keskittyen rauhallisiin melodioihin ja sanoituksiin.

Pian ensimmäisen levyn jälkeen siitä ilmestyi remix-versio *Versus*. Läpimurron jälkeisinä vuosina yhtye vietti hiljaiseloa, jonka aikana Øye asui Berliinissä kirjoittaen soolomateriaalia ja julkaisten musiikkia DJ-Kicksin kautta.

Toinen albumi, *Riot on an Empty Street*, julkaistiin vasta vuonna 2004. Toisen levyltä julkaistun singlen, *I'd Rather Dance with You:n* musiikkivideo menestyi hyvin MTV:n Euroopan listoilla ja palkittiin vuoden parhaana musiikkivideona. Albumilla vieraili myös kanadalainen naisartisti Leslie Feist.

Yhtyeen kolmas albumi *Declaration of Dependence* julkaistiin vuonna 2009.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Quiet Is the New Loud* (2001)
* *Versus* (2001)
* *Riot on an Empty Street* (2004)
* *Declaration of Dependence* (2009)
* *Peace or Love* (2021)

### EP:t

* *Magic in the Air* (2001)
* *Playing Live in a Room* (2000)
* *Kings of Convenience's Live Acoustic Sessions - Milan 2009* (2010)

### Singlet

* *Brave New World* (1999)
* *Failure* (1999)
* *Toxic Girl* (1999)
* *Failure* (2001) (uudelleenjulkaistu)
* *Toxic Girl* (2001) (uudelleenjulkaistu)
* *Winning a Battle, Losing the War* (2001)
* *Missread* (2004)
* *I'd Rather Dance with You* (2004)
* *Know How* (feat. Feist) (2005)
* *Mrs. Cold* (2009)
* *Boat Behind* (2009)
* *Rocky Trail* (2021)
* *Fever* (2021)

### Musiikkivideot

* *Failure* (1999)
* *Toxic Girl* (1999)
* *Misread* (2004)
* *I'd Rather Dance with You* (2004)
* *Cayman Islands* (2004)
* *Mrs. Cold* (2009)
* *Boat Behind* (2009)
* *Me in You* (2009)
* *Rocky Trail* (2021)

Aiheesta muualla
----------------

* – Virallinen kotisivu
* – Erlend Øyen virallinen sivu
* – Fan kotisivu
Marie-Gabrielle Capet:*Omakuva*, vuodelta 1783, Kansallinen länsimaisen taiteen museo, Tokio
**Marie- Gabrielle Capet** (6. syyskuuta 1761 Lyon - 1. marraskuuta 1818 Pariisi) oli ranskalainen uusklassinen taidemaalari.

Elämänvaiheita
--------------

Capet oli köyhän perheen tytär ja on epäselvää, missä hän sai taiteellisen peruskoulutuksensa. Vuonna 1781 hän pääsi Pariisiin Adélaïde Labille-Guiardin oppilaaksi. Capet`n ensimmäiset työt esiteltiin nuorten taiteilijoiden näyttelyssä Exposition de la jeunessessa. Hän teki miniatyyrejä, öljyvärimaalauksia, akvarelleja ja pastelleja. Hänen työnsä saivat kehuja niiden virtuoosimaisesta värien käytöstä ja luonnostelusta.

Vuonna 1781 hän esitteli Salon de la Jeunessessa miniatyyrejään. Ranskan suuren vallankumouksen myötä taidemaailman ovet avautuivat toden teolla myös naisille. Capet alkoi esitellä tämän jälkeen säännöllisesti eri näyttelyissä.

Capet´n ja Labille-Guiardin suhde oli aluksi ammatillinen, mutta muuttui myöhemmin syväksi ystävyydeksi. Hän muutti asumaan Labille-Guiardin ja hänen aviomiehensä François Vincentin luo. Kun Labille-Guiard sairastui vakavasti, Capet piti hänestä huolta loppuun asti.

Teoksia
-------

* Marie-Gabrielle Capet: Anne-Félicité GrésilleMarie-Gabrielle Capet: *Anne-Félicité Grésille*
* Marie-Gabrielle Capet: Madame Vincent opettaa ateljeessaan, maalattu vuonna 1808, nykyään Münchenissä Neue Pinakothekissa.Marie-Gabrielle Capet: *Madame Vincent opettaa ateljeessaan*, maalattu vuonna 1808, nykyään Münchenissä Neue Pinakothekissa.
* Marie-Gabrielle Capet: Simon Charles Migerin muotokuva, 1806Marie-Gabrielle Capet: *Simon Charles Migerin muotokuva*, 1806

Suurin osa Capet'n teoksista on nykyään esillä Pariisissa Louvressa.

Lähteet
-------

1. ↑  (ranskaksi) Marie-Gabrielle Capet femmespeintres.net.  Arkistoitu 27 huhtikuu 2016. Viitattu 15 huhtikuu 2018.
2. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marie-Gabrielle Capet**.
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Arpajako** on jo keskiaikaisissa laeissa ollut menettely perinnön jakamiseksi. Siinä perittävä omaisuus jaettiin samanarvoisiin osiin ja määrättiin arvalla, minkä osuuden kukin perillinen sai. Arpajakoa käytettiin, jos perilliset eivät pystyneet sopimaan pesän jaosta. Arpajakoa piti lain mukaan käyttää erityisesti silloin, kun pesään kuului alaikäisiä perillisiä. Myöhemmällä ajalla muunkinlainen perinnönjako oli oikeuskäytännön mukaan mahdollinen, jos voitiin osoittaa alaikäisten saaneen heille lain mukaan kuuluneen perintöosuuden.

Arpajaosta säädettiin vuoden 1734 lain perintökaaren 12 luvussa. Se kumottiin uudella perintökaarella (40/1965), joka tuli voimaan vuoden 1966 alussa. Uudessa perintökaaressa ei enää käytetty arpajakoa, vaan se siirtyi historiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  KKO:n päätös 14.11.1921, Lakimies 1922 sivu 105.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
3. ↑  *Suomalainen tietosanakirja, Weilin+Göös 1989–1993.*
4. ↑  Laki perintökaaren voimaanpanosta, 41/1965.
Marie-Luce Romanens vuonna 2019.
**Marie-Luce Romanens** (s. 19. tammikuuta 1973) on entinen sveitsiläinen suunnistaja ja kestävyysjuoksija.

Marie-Luce Romanens voitti ensimmäisenä sveitsiläisenä suunnistuksen maailmanmestaruuden. Hän oli paras lyhyellä matkalla Detmoldin MM-kisoissa 1995. Hän voitti 4,55 kilometrin matkalla hopeamitalisti Yvette Haguen 21 sekunnilla. Samojen kisojen normaalimatkalla Romanens sijoittui kahdeksanneksi.

Grimstadin MM-kisoissa 1997 Romanens sai kaksi pronssimitalia. Hän oli lyhyellä matkalla vasta neljänneksi nopein, mutta koska kilpailujen kuuluttaja kertoi loppuviitoituksella juosseelle isäntämaan Hanne Staffille tilanteen ja auttoi siten tätä lyömään Romanensin ajan vajaalla sekunnilla, annettiin pronssimitali Sveitsin tekemän vastalauseen jälkeen molemmille. Toisen pronssin Romanens sai viestissä, jossa hän suunnisti toisen osuuden. Normaalimatkalla hän sijoittui yhdeksänneksi.

Vuoden 1999 MM-kisoihin Romanens ei osallistunut mutta hän palasi MM-rasteille kisaohjelmaan tulleen uuden lajin, sprintin myötä. Ensimmäiset kisat toivat kuudennen sijan, ja Rapperswilissa 2003 hän sai hopeaa häviten Simone Luderille 9,5 sekuntia ja varmistaen isäntämaan kaksoisvoiton.

Saavutukset
-----------

### MM-kisoissa

* West Point 1993
	+ Viides viestissä
	+ 19:s lyhyellä matkalla
	+ 37:s normaalimatkalla
* Detmold 1995
	+ Kultaa lyhyellä matkalla
	+ Neljäs viestissä
	+ Kahdeksas normaalimatkalla
* Grimstad 1997
	+ Pronssia lyhyellä matkalla
	+ Pronssia viestissä
	+ Yhdeksäs normaalimatkalla
* Tampere 2001
	+ Kuudes sprintissä
* Rapperswil 2003
	+ Hopeaa sprintissä
	+ Hylättiin pitkällä matkalla

Lähteet
-------

1. ↑  Marie-Luce Romanens Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Veijalainen, Seppo: Protesti nosti Romanensin pronssille.  *Turun Sanomat*, 16.8.1997, s. 23.
3. ↑  World Orienteering Championships 1997 *orienteering.org*. IOF. Viitattu 9.10.2011. (englanniksi)
4. ↑  Athlete profile: Marie-Luce Romanens *runners.worldofo.com*. World of O Runners. Viitattu 9.10.2011. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Kings Bastionia kuvattuna pohjoisesta.
**Kings Bastion** on Gibraltarilla sijaitseva linnake, joka rakennettiin Gibraltarin niin sanotun suuren piirityksen aikana 1779–83 ja se otti osaa tykistötaisteluihin vihollisen laivojen kanssa. Nykyisin linnakkeessa toimi vapaa-ajan keskus.

Historia
--------

Gibraltarin rannikon puolustuksia pienoismallissa. Kings Bastion näkyy etualalla suurimpana merelle tulevana ulokkeena.
Kings Bastionin suunnitteli William Green, joka oli tullut Gibraltarille vuonna 1761 pääinsinööriksi. Kings Bastion rakennettiin hänen ehdotuksensa ja suunnitelmansa mukaisesti Line Wallin keskelle tehostamaan sen puolustusta. Rakennelman peruskivi valettiin vuonna 1773 ja se valmistui kokonaisuudessaan kolmessa vuodessa. Linnake oli tarpeeksi suuri 800 miehen varuskunnalle. Linnake pääsi vakavampaan käyttöön vuonna 1779 Espanjan ja Ranskan aloitettua Gibraltarin piirityksen vuonna 1779. Se osoittautui ratkaisevan tärkeäksi espanjalaisten ja ranskalaisten sitä vastaan toteuttamassa hyökkäyksessä vuonna 1782. 13. syyskuuta aloitettu hyökkäys toteutettiin niin sanotuilla kelluvilla pattereilla, eli hyökkäystä varten muokatuilla laivoilla. Niillä oli muun muassa vahvistetut kannet ja vesipumppujärjestelmä palojen sammuttamiseksi. Ne kuviteltiinkin uppoamattomiksi, mutta Kings Bastionin tykit käyttivät niitä vastaan varotoimista huolimatta tehokkaiksi osoittautuneita paloammuksia.

1800-luvulla linnakkeeseen rakennettiin parakkeja ja vuonna 1874 sen yhteyteen rakennettiin 12,5 tuuman tykki. Linnakkeen jäätyä puolustuskäytöstä se alkoi rappeutua. 1960-luvulla linnoituksen viereen rakennettiin sähkövoimala. Linnakkeen tiloja käytettiin esimerkiksi öljyn säilömiseen ja hallinnon tiloina. Voimala purettiin vuonna 2005 linnakkeen entisöintitöiden yhteydessä sen vanhennettua jo 1980-luvulla. Nykyisin linnakkeessa toimii vuonna 2008 avautunut vapaa-ajan keskus

Lähteet
-------

* Darren Fa & Clive Finlayson: *The Fortifications of Gibraltar 1068–1945*. Osprey Publishing, 2006. ISBN 978 1 84603 016 1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Fa & Finlayson 2006, s. 25
2. ↑  Kings Bastion *About Our Rock*.  Arkistoitu 19.5.2012. Viitattu 14.10.2012. (englanniksi)
3. ↑  Fa & Finlayson 2006, s. 33
4. ↑  Kings Bastion *Discover Gibraltar*.  Arkistoitu 5.9.2013. Viitattu 14.10.2012. (englanniksi)
5. ↑  Fa & Finlayson 2006, s. 55
6. ↑  King’s Bastion Leisure Centre *kingsbastion.gov.gi*. Viitattu 14.10.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kings Bastion** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee William Blaken runoa. Anna Erikssonin levystä katso Garden of Love.*
William Blaken alkuperäinen laatta.
"**The Garden of Love**" on William Blaken runo. Se kuuluu hänen kokoelmaansa *Songs of Experience*.

Runon "The Garden of Love" Blake kirjoitti ilmaistakseen ajatuksiaan seksuaalisuuden luonnollisuudesta ja siitä miten järjestynyt uskonto, etenkin Blaken ajan puhdasoppinen kristillinen kirkko aiheutti saarnojensa ja sääntöjensä kautta luonnollisten halujen tukahtumisen.

Hänen aikanaan tuollaisen ilmaiseminen oli hyvin rohkeaa, ja sanat "Chapel" ja "priests" olivat suorasukainen hyökkäys anglikaanista kirkkoa vastaan. Blaken närkästys aiheestaan käy ilmi toisesta rivistä, jossa hän puhuu sen näkemisestä "mitä en ole koskaan nähnyt" (*"what I had never seen"*). On kiinnostavaa, että hän sanoo ettei ole "koskaan" nähnyt sitä, vaikka hän on koko ikänsä ollut varsin hyvin selvillä kirkon suhtautumisesta seksuaalisuuteen. Se voikin ehkä ilmaista, että hän puhuu sellaisen viattoman näkökulmasta, joka on juuri astunut kokemuksen piiriin ja on järkyttynyt ja surullinen siitä, miten kirkko on kirjaimellisesti murskannut ja tehnyt tyhjäksi hänen aiemmat vapautensa. "A chapel was built in the midst/ Where I used to play on the green" ("Sinne on noussut kappeli,/ missä ennen leikin viheriöllä"): ja siinä sanalla "green" (viheriö) on erityistä merkittävyyttä, sillä se heijastaa viattomuuden vastarunoa "The Echoing Green" jossa "green" edustaa aiempaa viatonta vapautta, kuten myös ilmeisempi sana "play" (leikkiä).

Runon on suomentanut Risto Ahti nimellä "Rakkauden puutarha", ja se on julkaistu kokoelmassa *William Blake & vimmainen genius* (Sanasato, 2001. ISBN 952-5086-44-5).

Runo
----

I went to the Garden of Love,  

And saw what I never had seen;  

A Chapel was built in the midst,  

Where I used to play on the green.  

  

And the gates of this Chapel were shut,  

And ‘Thou shalt not’ writ over the door;  

So I turned to the Garden of Love  

That so many sweet flowers bore.  

  

And I saw it was filled with graves,  

And tombstones where flowers should be;  

And Priests in black gowns were walking their rounds,  

And binding with briars my joys & desires.

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***The Garden of Love*** (englanniksi)


* "The Garden of Love," by William Blake
* "The Garden of Love", Tate Gallery (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Garden of Love
WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Kingstonin puolustus**. 
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Kingstonin puolustus** on shakkiavaus, joka kuvaavat siirrot

1.e4 e6
2.d4 f5
Ensimmäisessä tapauksessa Kingstonin puolustukseen päästään ranskalaisen puolustuksen kautta. Toinen vaihtoehto on 1.d4 f5 2.e4 e6, jolloin valkea tarjoaa toisella siirrollaan Stauntonin gambiittia, mutta musta torjuu sen. Avaus tavattiin ensi kertaa Mihail Tšigorinin ja Emanuel Schiffersin välisessä pelissä vuonna 1880.

Avauksella on paljon yhteistä hollantilaisen ja ranskalaisen puolustuksen kanssa. Mustan kuningatarlähetti jää usein oman sotilasketjun taakse passiiviseksi, mutta mustan f5-sotilas kontrolloi e4-ruutua vahvasti. Musta saa usein tilaedun kuningatarsivustalta pelatessaan a6 ja b5 ja sivustoin lähettinsä.

Avaus luokitellaan ECO-koodistolla koodille C01.

Muunnelmat
----------

 Franco-Hiva-gambiitti

**Vaihtomuunnelma** alkaa siirroilla 3.exf5 exf5. E-linja avautuu välittömästi, mitä molemmat osapuolet pyrkivät käyttämään hyväksi. Musta saa vahvan ruudun e4:ään ja valkea taas e5:een. Valkea saa linnoitettua nopeasti pelaamalla 4.Ld3 uhaten f-sotilasta. Mustan pitää suojata sotilas esimerkiksi siirrolla 4...d5. Valkea voi jatkaa 5.Rf3 ja linnoittaa jatkossa.

**Etenemismuunnelma** alkaa siirrolla 3.e5. Siirto estää samalla mustan ratsua siirtymästä f6:een. Saadakseen kuningatarlähettinsä peliin musta pelaa usein siirrot a6, b5 ja Lb7. Hän voi myös jättää kuninkaansa lukkiutuneeseen keskustaan ja aloittaa sotilasetenemisen g5- ja h5-siirroilla lyhyesti linnoittautuneen valkean kuningasasemaan.

**Franco-Hiva-gambiitti** on mustan terävin jatko. Siinä musta ei lyö valkean sotilasta takaisin siirrolla 3...exf5 vaan jatkaa 3...Rf6. Gambiitin tarkoituksena on saada kehitys loppuun ennen valkeaa. Musta jatkaa yleensä vielä uhraamalla toisenkin sotilaan jatkossa 4.fxe6 Ld6 5.exd7 Lxd7. Musta on nyt saanut kolme kevyttä upseeria peliin, ja valkean kaikki upseerit ovat vielä perärivillä. Gambiittijatkossa musta ei voi alkaa pelata passiivisesti, sillä kahden sotilaan tappio tietää häviötä loppupelissä. Siksi gambiitti ei sovellukaan passiivisille pelaajille. Valkean kannattaa pyrkiä jatkossa vaihtoihin, pelkistämään peli ja korottamaan ylimääräiset sotilaansa.

Katso myös
----------

* Luettelo shakkiavauksista
* Luettelo gambiiteista

Lähteet
-------

* The Franco-Hiva Gambit (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* The Kingston Defence revisited (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Wikichess (englanniksi)
Ignaz Hillebrandt, *Pyhä Andreas* 1721. Teoksen leijona on Pyhän Markuksen attribuutti.
**Attribuutti** (lat. *attributum*, verbistä *attribuere* ’liittää johonkin, omistaa jollekin’) tai **tunnuskuva** on esine tai käsite, joka liitetään henkilön tai allegorisen käsitteen yhteyteen tämän tunnistamiseksi. Keskiajan taiteessa attribuutit olivat tärkeitä pyhimysten ja personifioitujen käsitteiden tuntomerkkeinä. Attribuutti eroaa symbolista siten, että sillä ei ole tavallisesti esineellisen merkityksen lisäksi vertauskuvallista merkitystä. Attribuutit ovat tärkeitä myös esimerkiksi muotokuvissa.

Attribuutit ovat yleisiä uskonnollisessa taiteessa. Esimerkiksi Neitsyt Marian attribuutti saattaa olla valkea lilja, tai arkkienkeli Mikaelin haarniska, kuoleman viikate tai tiimalasi. Sama esine voi tilanteesta riippuen liittyä eri henkilöön ja samalla pyhimyksellä voi olla useita erilaisia attribuutteja. Keskiajan lopulla vakiintui tiukka attribuuttijärjestelmä.

Uskonnollisten hahmojen lisäksi myös myyttisillä tai historiallisilla henkilöhahmoilla saattaa olla attribuutteja. Attribuutteja ovat Pyhän Pietarin avaimet, Pyhän Katariinan pyörä, Vulkanuksen alasin tai Kupidon jousi. Niitä voidaan käyttää emblemaattisesti – esimerkiksi Pyhä Katariina voidaan esittää nojaamassa pyörään – attribuutteja voidaan myös käyttää monimutkaisemmin, esimerkiksi siten, että attribuutti ottaa sen kuvaaman henkilön paikan, kuten leijona, joka voi esittää Pyhää Markusta. Tällaisissa tapauksissa attribuutti toimii symbolin tavoin.

Taiteessa olevien attribuuttien, symbolien ja allegorioiden tutkimista kutsutaan ikonografiaksi.

Katso myös
----------

* Attribuointi
* Embleemi
* Ikonografia
* Symboli
* Heraldiikka

Lähteet
-------

1. ↑  Riitta Konttinen ja Liisa Laajoki: *Taiteen sanakirja*, s. 42. Otava, 2000.
2. ↑  *Taiteen pikkujättiläinen*, s. 49. WSOY, 1991.
3. ↑  Paul Duro & Michael Greenhalgh: *Essential Art History*, s. 49. Bloomsbury, 1992. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Attribuutti (taidehistoria)** Wikimedia Commonsissa
Henning Aschauer, Düsseldorfilainen viulunrakentaja, rakensi tämän Arpeggionen vuonna 1968 Alfred Lessingin mukaan.
**Arpeggione** on historiallinen kuusikielinen jousisoitin, joka yhdistelee sellon ja kitaran ominaisuuksia. Sen kehitti wieniläinen soitinrakentaja Johann Georg Staufer vuonna 1823. Soitinta soitetaan sellon tapaan, ja sen viritys on sama kuin nykyaikaisessa kitarassa (E-A-d-g-h-e¹). Otelaudassa on nauhat, kuten kitarassa tai viola da gambassa. 

Arpeggione-nimi esiintyy ainoastaan Franz Schubertin a-molli-sonaatin D 821 käsikirjoituksessa. Nimi on ilmeisesti Schubertin itsensä tai jonkun hänen lähipiiristään keksimä ja on taivutettu arpeggio-sanasta. Soittimesta käytettiin 1820-1840 luvuilla Wienissä, Berliinissä ja Pestissä nimiä *Guitarre d´Amour, Chitarra col´ arco, Bogenguitarre, Sentimental-guitarre, Guitarren-Violoncello* ja *Violoncellguitarre*. Johann Stauferin tai hänen kisällinsä Anton Mitteisin rakentamia arpeggioneja on säilynyt kuusi kappaletta ja ne ovat museoissa eri puolilla maailmaa. Muutamat muut 1800-luvun soitinrakentajat rakensivat arpeggionen kaltaisia soittimia, joita myös on säilynyt joitakin. Kaikki säilyneet soittimet eivät kuitenkaan välttämättä taivu Schubertin sonaatin vaatimuksiin. Niitä pidetäänkin lähinnä uuden soitintyypin epäonnisen lanseerauksen dokumentteina. 

Lehtiartikkelien perusteella tunnetaan kolme arpeggionen soittajaa 1820-luvulta: Vincenz Schuster ja Heinrich August Birnbach Wienissä sekä Edouard Schmid Pestissä (nyk. Budapest). Yksityiskohtaisia ohjelmalehtiä heidän konserteistaan ei ole säilynyt, mutta tiedetään kitaransoittajan säestäneen Schusterin ensiesiintymistä arpeggionella. Schmid esitti ainakin omia muunnelmiaan bassokitaran säestyksellä, ja Birnbach soitti ensimmäisen osan itse säveltämästään konsertosta arpeggionelle. Tunnetuin heistä oli Vincenz Schuster, joka julkaisi vuonna 1825 jopa arpeggionensoitto-oppaan nimeltä *Anleitung zur Erlernung des von Herrn Georg Staufer neu erfundenen Guitare-Violoncells*.

Vuoden 1824 lopussa Schuster esiintyi Wienin Römischen Kaiser -konserttisalissa, missä ohjelmanumerona on todennäköisesti ollut Schubertin sonaatti D 821, koska se valmistui saman vuoden lokakuussa. Kysymyksessä lienee ollut kappaleen kantaesitys. Pianistin nimestä ei ole säilynyt tietoa, mutta se on saattanut olla Schubert.

Arpeggionen tunnettuja soittajia ovat nykyisin Gerhardt Darmstadt, Nicolas Deletaille, Alfred Lessing ja Markus Kuikka.

Lähteet
-------

* Darmstadt, Georg 2001. Auf der Suche nach einer neuen Klangwelt. Der Arpeggione und Franz Schubert. Teoksessa Jahrbuch des Staalichen Institut für Musikforschung. Preussicher Kulturbesitz. Stuttgart. 287-368.
* Jaquier, Pierre 2003. "...nur eine Verbesserung der alten Chelys hexachordae"? Historische Dokumente zum Arpeggione. Teoksessa Appel, Bernhard R. & Boer, Johannes (toim.) Viola da Gamba - Baryton - Arpeggione: Festschrift Alfred Lessing Düsseldorf 2000. STIMU Stichting Muziekhistorische Uitvoeringspraktijk. Utrecht. 125-157.

Aiheesta muualla
----------------

* Markus Kuikka - viols, baryton & arpeggione (Arkistoitu – Internet Archive)
**Valpperi** on kylä Nousiaisten kunnassa, Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee kunnan koillisosassa. Vuonna 2021 Valpperi valittiin Varsinais-Suomen vuoden kyläksi.

Historia
--------

Ensimmäinen kirjallinen maininta Valpperin kylästä on vuodelta 1505. Varhaisissa asiakirjoissa kylän nimi esiintyy kolmessa muodossa: Walkaberga, Valckeberg ja Falkenberg eli Haukkavuori. Valpperi-nimitystä kylästä on käytetty 1600-luvulta lähtien. Vuonna 1556 kylässä on sijainnut viisi taloa: Jaakola, Möyrä, Puonti, Raasio ja Raula. Kolme näistä tiloista halottiin 1700-luvulla, mikä nosti taloluvun kahdeksaan. Halkomisten seurauksena syntyivät Etu- ja Taka-Jaakolan, Puontin ja Ylijoen sekä Möyrän ja Iso-Möyrän tilat. Kaikki kylän tilat ostettiin perintötiloiksi 1760-luvulla. Kylän pohjois- ja itäpuolella ovat sijainneet Nousiaisten pitäjänmetsät, jotka jaettiin 1830-luvulla. Näihin metsiin on tullut torppariasutuksia jo 1700-luvulla. Kylän vanhaa rakennuskantaa tuhoutui runsaasti suuressa tulipalossa 1933, jolloin muun muassa Raulan ja Ylijoen rakennukset paloivat. Suuri osa kylän varhaisesta rakennuskannasta on kuitenkin säilynyt.

Kylämaisema ja luonto
---------------------

Kylän talot ovat sijoittuneet nauhamaisesti kylän läpi virtaavan Hirvijoen varteen. Kylässä on ollut runsaasti erilaista toimintaa: Valpperissa sijaitsee tai on sijainnut muun muassa kolme kauppaa, mylly, saha, suksia valmistanut puutyöliike, pankki ja koulu.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anu Johansson: "Valpperi", *Nousiaisten kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*, s. 287–295. Varsinais-Suomen rakennuskulttuuri 8. Nousiaisten kunta, Turun maakuntamuseo ja Varsinais-Suomen liitto, 2002. ISBN 951-595-080-5.

2. Valpperin kylän oman verkkosivu: 

3. Haloo maaseutu: Nousiaisten Valpperi on Varsinais-Suomen Vuoden kylä 2021!