recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Line 6 Pocket Pod, 13x10x5 cm -kokoinen mallintava multiefekti.
ÄäninäyteLine 6 POD X3 Pro -multiefektillä ja sähkökitaralla tehty näyte jossa vaihdetaan jalkakytkimellä eri presetistä toiseen.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Ibanez TS9 -säröpedaali, jonka alkuperäinen malli voi olla digitaalisesti mallinnettuna multiefektissä.
**Multiefekti** on erilaisissa sähköisissä soittimissa, kuten sähkökitarassa tai sähköbassossa käytettävä efektipedaali, jossa on kaksi tai useampia erilaisia efektejä ketjutettuna samassa laitteessa.

Rakenne ja käyttö
-----------------

Multiefekti on siitä hyödyllinen laite muusikolle, koska niihin voi yleensä tallentaa erilaisia asetuksia eli presettejä, joita voi itse säätää haluamallaan tavalla. Hyödyllinen ominaisuus on myös se, että presettiä vaihtamalla voidaan saada kytkettyä useita eri efektejä yhdellä napin painalluksella päälle ja pois, tai vaihtaa niin sanotusti "lennossa" täysin erilaiseen efektiyhdistelmään kesken soiton, kuten esimerkiksi säröstä puhtaaseen signaaliin. Kytkeminen voi tapahtua esimerkiksi erillisellä jalkakytkimellä, mikäli itse laite on pöytämallinen tai räkkilaite; tai itse laitteen omilla kytkimillä, mikäli kyseessä on niinkutsuttu lattiamalli.

Multiefekteissä efektit ovat yleensä luotuja ohjelmointia käyttäen, tai digitaalisesti mallinnettuja tunnetuista ja huonosti saatavilla olevista klassisista efekteistä ja/tai vahvistimista, ja myös niiden ominaisuuksia on voitu muokata ja parannella, lisäten esimerkiksi säätömahdollisuuksia. Tämä ominaisuus tuo muusikoille mahdollisuuden käyttää klassikoiksi muodostuneita laitteita ja yhdistellä niitä haluamallaan tavalla; laitteita joita ei välttämättä ole helposti saatavilla, tai ne ovat hyvin kalliita. Tästä voidaan pitää esimerkkinä Ibanezin valmistamaa Tubescreamer-säröpedaalia (katso kuva, vihreä pedaali), jonka alkuperäisissä malleissa on käytetty tietynlaista operaatiovahvistinta, jonka valmistus on lopetettu jo vuosia sitten. Nämä alkuperäiset pedaalit ovat hyvin haluttuja, mutta myös vaikeasti saatavia ja usein hyvin kalliita.

Toisena esimerkkinä voidaan pitää vanhoja niin sanottuja point-to-point -kytkentää käytettäviä Marshall, Fender tai Vox -putkivahvistimia, joita ei enää valmisteta, ja joiden saatavuus voi olla myös hyvin huono.

Multiefektejä valmistavat muun muassa BOSS ja Line 6, ja markkinoilla onkin nykyisin tekniikan ja tietotekniikan kehityttyä useita erilaisia multiefektejä, jotka käyttävät mallinnusta ja tuovat vanhojen laitteiden soundin monien saataville huokeammilla kustannuksilla ja ilman useiden erilaisten laitteiden keräämistä ja kytkemistä, ja tämä säästää myös johdotuksen aiheuttamaa signaalin heikkenemistä ja kohinaa.

Multiefektejä on saatavilla myös ainoastaan tiettyihin efekteihin keskittyvinä laitteina, kuten esimerkiksi kaikuina tai säröinä.

Line 6 Pod X3 Pro -multiefektiräkki ja etuaste, ja TLAudio Fat Man Fat 1 -stereoputkikompressori.BOSS ME 50 -multiefektiBOSS reverb (jälkikaiku)-, kaiku- ja modulaatiomultiefektit.

Kirjallisuutta
--------------

* Denyer, Ralph, 1992: *Suuri kitarakirja* (ISBN 951-0-20072-7)
* Cutchin, Rusty & Peña, Paco 2008: *Kitara – Suuri ensyklopedia* (ISBN 978-952-220-255-0)
**Montevideo** on yksi Uruguayn departementeista. Sen pääkaupunki on Montevideo. Departementin väkiluku on 1 292 347 ja pinta-ala 530 km².

Viinialue
---------

Montevideon pohjoisten esikaupunkien ja Canelonesin kaupungin välillä sijaitsee Uruguayn tuottavimpia viinitarhoja.

Uruguayn yleisin rypäle Tannat on alueen viljellyin lajike. Alueella viljellään muitakin tunnettuja ranskalaisia rypäleitä. Chenin Blanc, Sauvignon Blanc, Chardonnay ja Pinot Blanc ovat valkoisista viinilajikkeista yleisimmät. Tannatin lisäksi alueella viljellään punaisista rypälelajikkeista myös Syrahia, Cabernet Francia ja Merlot'ta.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Departments Citypopulation


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Uruguayn departementit |
| --- |
|  |
| 
* Artigas
* Canelones
* Cerro Largo
* Colonia
* Durazno
* Flores
* Florida
* Lavalleja
* Maldonado
* Montevideo
* Paysandú
* Río Negro
* Rivera
* Rocha
* Salto
* San José
* Soriano
* Tacuarembó
* Treinta y Tres

 | Uruguay |

 |
**Sydän kierroksella** on vuorovaikutteinen television musikaalikomedia rakkaudesta. Katsojat saattoivat vaikuttaa päähenkilöiden, 61-vuotiaan kabareelaulaja Juulian ja 30-vuotiaan rocktähti Roopen suhteeseen lähettämällä tekstiviestejä ohjelmaan.

Tekstiviesteistä tunnistettiin avainsanoja, joiden perusteella valittiin ajatusäänet päähenkilöille. Jokainen ajatus joko viilensi tai kuumensi heidän tunteitaan. Viestivaikutusten lisääntyessä tarina kulki kohden yhteistä rakkaussuhdetta tai toisen yksipuoliseen rakkauteen ja päättyikin eri tavoin. Kohtaukset näiden ratkaisukohtien välillä järjestettiin reaaliajassa puolisatunnaisella logiikalla henkilöiden tunnetilan huomioiden.

Yhteensä 12 tarinaversiota esitettiin neljänä iltana Yle TV1 -kanavalla joulukuusta 2006 tammikuuhun 2007.

Rooleissa
---------

* Juulia Kuvaja: Kristiina Elstelä
* Roope Vuori: Lorenz Backman
* Jatta & J.T.: Riitta Elstelä
* Rokki-Remu: Remu Aaltonen
* Laura: Mia Renwall
* Maarit: Minna Rimpilä
* Roskis-Rane: Jyrki Kovaleff
* Pörhö-kissa: Pörhö

### Tuotanto

* Mediakeskus Lume/Crucible Studio ja YLE.
* Käsikirjoitus: Leena Saarinen
* Ohjus: Mika Lumi Tuomola
**Jean Hilliard** (syn. 1961) on minnesotalainen nainen, joka selviytyi 6 tunnin pituisesta paleltumisesta pakkasessa auto-onnettomuuden jälkeen. Toimittajat ja lääkärit kuvailivat hänen selviytymistään "ihmeeksi". *lähde?*

Selviytyminen ja paraneminen
----------------------------

20. joulukuuta 1980 Jean joutui onnettomuuteen pakkassäällä. Hän käveli ystävänsä luokse 3,2 kilometriä, mutta lyyhistyi 4,6 metrin päähän ovesta. Pakkanen laski -30 °C, ja hänet löydettiin "jäisen jähmeänä" klo 7 aikoihin aamulla. Hän oli ollut pakkasessa kuusi tuntia. Hänet vietiin Fosstonin sairaalaan, jossa sairaanhoitajat sanoivat että hänen ihonsa oli liian kova pistettäväksi kanyylillä ja hänen ruumiinlämpönsä liian matala mitattavaksi lämpömittarilla. Hänen kasvonsa olivat kalpeat eivätkä silmät reagoineet valoon. Hänen pulssinsa laskettiin 12 lyöntiin minuutissa. Lääkärit arvelivat, etteivät hänen sisäelimensä olleet jäätyneet siksi, että hänellä oli alkoholia elimistössään. Tämä esti pysyvän vahingon. *lähde?*

Sairaalaan päästyään hänet käärittiin sähköiseen lämpöpeittoon. Kaksi tuntia myöhemmin hän sai kohtauksia ja hänen tajuntansa palasi. Hänen ainoat vammansa olivat pakkasenpuremat, jotka hoidettiin siirtämällä ihoa muualta kehosta. *lähde?*
Kartta, johon on merkitty sektoreittain eri valtioiden aluevaatimukset. Norjan aluevaatimus sijaitsee Pohjois-Etelämantereella.Norjan aluevaatimus vaaleanpunaiseksi väritettynä. Muut kuvaan merkityt viivat kuvaavat muiden valtioiden aluevaatimuksia.
**Norjan Antarktiksen alue** tarkoittaa Norjan omistukseensa vaatimaa aluetta Etelämantereella. Norja esitti aluevaatimuksen Kuningatar Maudin maasta vuonna 1939. Alue kattaa noin kuudesosan koko Etelämantereen pinta-alasta, ja sitä rajoittavat pituuspiirit 20° läntistä ja 44°38’ itäistä pituutta. Siellä sijaitsee 12 toiminnassa olevaa tutkimusasemaa. Suurin osa alueesta on peittynyt Itä-Antarktiksen jäätikköön, ja sen rannikkoa mukailee jääseinämä. Norja katsoi olevansa oikeutettu alueeseen muun muassa siksi, että norjalaiset valaanpyytäjät saapuivat sinne ensimmäisten joukossa. Toisaalta norjalaiset ovat myös tehneet paljon tutkimusretkeilyä Etelämantereella.

Pietari I:n saari suurennettuna ja vaaleanpunaiseksi väritettynä.
Norjalla on myös historiallinen aluevaatimus Pietari I:n saaresta, joka sijaitsee merellä noin 450 km Länsi-Etelämantereen rannikosta. Etelämantereen asemaa koskeva sopimus jäädytti Norjan aluevaatimukset.

Vuonna 2015 Norja ulotti aluevaatimuksensa etelänavalle asti. Ennen vuotta 2015 aluevaatimus päättyi muutaman kilometrin päähän navasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Story of Norway in Antarctica *Life in Norway*.  24.4.2022. Viitattu 23.8.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Norge utvider Dronning Maud Land helt frem til Sydpolen *www.aftenposten.no*. Viitattu 23.8.2022. (norjaksi)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Etelämantereen aluevaatimukset |
| --- |
|  |
| 
* Argentiina
* Australia
* Chile
* Iso-Britannia
* Norja
* Ranska
* Uusi-Seelanti

 |

 |
**Schalke 04 Basketball** on saksalainen koripalloseura Gelsenkirchenissä. Seura toimii FC Schalken alaisuudessa.

Historia
--------

Seura syntyi 1960-luvulla, jolloin ASC Buer ja BG Buer yhdistyivät BG Eurovia Bueriksi. Vuonna 1974 Eurovia Buer siirtyi Schalken alaisuuteen. Schalke voitti koripallon 2. Bundesliigan vuosina 1977, 1982 ja 1984, mutta seura ei onnistunut nousemaan karsintojen kautta pääsarjaan. Vuonna 1988 seura nousi pääsarjaan, mutta putosi heti yhden kauden jälkeen. Tiukentuneen talouden takia Schalke putosi edelleen Regionalligaan vuonna 1994 ja myöhemmin vielä 2. Regionalligaan. 2000-luvulla seura nousi takaisin Regionalligaan ja vuonna 2004 Schalke pelasi jälleen 2. Bundesliigassa. Seura pelasi vielä kaudella 2008–2009 Pro A:ssa, mutta tippui kauden jälkeen Pro B:hen. Schalke ei ottanut pelipaikkaa Pro B:ssä vastaan, vaan siirtyi pelaamaan alasarjoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geschichte Schalke 04 Basketball.  Arkistoitu 15.10.2013. Viitattu 12.9.2011. (saksaksi)
2. ↑  Meister der 2. Basketball-Bundesliga Die Junge Liga.  Arkistoitu 23.9.2010. Viitattu 12.9.2011. (saksaksi)
3. ↑  Abschied aus der Pro A / Saisonende für Brink  26.3.2009. Schalke 04 Basketball.  Arkistoitu 23.2.2014. Viitattu 12.9.2011. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
**Norjan EU-kansanäänestys** oli 27. ja 28. marraskuuta 1994 Norjassa järjestetty neuvoa-antava kansanäänestys Norjan liittymisestä Euroopan unioniin.

Pitkän kiihkeän keskustelun jälkeen "ei"-äänet voittivat 52,2 prosentilla äänestyksen äänestysprosentin ollessa 88,6 prosenttia. Jäsenyys Euroopan yhteisössä oli aiemmin hylätty vuonna 1972 järjestetyssä kansanäänestyksessä ja Ranskan vetoon vuonna 1962.

Kampanja
--------

"Ei" -kampanjaa johti Keskustapuolueen johtaja Anne Enger Lahnstein. "Ei" -kampanjan pääteemat olivat itsemääräämisoikeuden menettäminen, jos Norja liittyisi unioniin, sekä Norjan ja EU:n väliset talouden rakenteelliset erot, koska Norjan talous perustuu voimakkaasti luonnonvarojen hyödyntämiseen (erityisesti öljyn ja kalan), toisin kuin pitkälle teollistuneen EU:n talous. 

Pääministeri Gro Harlem Brundtland johti "Kyllä" -kampanjaa. Hänen puolueensa, työväenpuolue, oli jakautunut kysymyksessä Norjan jäsenyydestä unionissa. Hän kieltäytyi eroamasta, jos kansanäänestys ei johtaisi "kyllä" -tulokseen sillä perusteella, että työväenpuolueessa olisi voinut syntyä vakavampia erimielisyyksiä. "Kyllä" -puolen tärkeimmät perustelut olivat, että Norja on osa Eurooppaa ja näin ollen sen rooli Euroopan unionissa on tärkeää ja että Norjan talous hyötyisi jäsenyydestä.

Tulos
-----

| Vaihtoehto | Kannatus |
| --- | --- |
| Äänet | Osuus |
| Yhteensä |
| 1. | Ei | **1 516 803** | **52,2 %** |
| 2. | Kyllä | 1 389 997 | 47,8 |
| Äänestysprosentti 88,6 % |
| Lähde: |

### Vaalipiireittäin

| Vaalipiiri | Kyllä | % | Ei | % |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Østfold | **87 390** | 54 | 75 998 | 46 |
| Akershus | **187 126** | 64 | 106 205 | 36 |
| Oslo | **211 550** | 67 | 106 035 | 33 |
| Hedmark | 55 367 | 43 | **74 307** | 57 |
| Oppland | 55 702 | 44 | **70 543** | 56 |
| Buskerud | **88 281** | 57 | 66 064 | 43 |
| Vestfold | **78 698** | 57 | 59 401 | 43 |
| Telemark | 46 478 | 42 | **63 658** | 58 |
| Aust-Agder | 28 805 | 44 | **36 122** | 56 |
| Vest-Agder | 43 947 | 46 | **52 371** | 54 |
| Rogaland | 103 066 | 45 | **124 419** | 55 |
| Hordaland | 122 942 | 44 | **158 601** | 56 |
| Sogn og Fjordane | 22 761 | 32 | **48 889** | 68 |
| Møre og Romsdal | 61 715 | 38 | **98 998** | 62 |
| Sør-Trøndelag | 77 035 | 45 | **93 972** | 55 |
| Nord-Trøndelag | 31 018 | 36 | **55 092** | 64 |
| Nordland | 46 394 | 29 | **116 080** | 71 |
| Troms | 28 860 | 28 | **72 568** | 72 |
| Finnmark | 12 862 | 26 | **37 480** | 74 |
| Lähde: Dataset European Election Database (Arkistoitu – Internet Archive) |

Lähteet
-------

1. ↑  Nohlen, D & Stöver, P (2010) *Elections in Europe: A data handbook*, p1438 ISBN 978-3-8329-5609-7
2. ↑  Biography on Norwegian government's website (norjaksi)
3. ↑  Folkeavstemningene om EU og EF. Fylkesvis Statistics Norway (norjaksi)
**John Jeremy Thorpe** (29. huhtikuuta 1929 Surrey – 4. joulukuuta 2014) oli brittiläinen poliitikko, joka johti maansa liberaalipuoluetta vuosina 1967–1976.

Sekä Thorpen isä että isoisä olivat konservatiivipuolueen kansanedustajia. Vuonna 1940 hänet lähetettiin sodan tieltä kouluun Connecticutiin, Yhdysvaltoihin. Vuodesta 1943 Thorpe kävi Eton Collegea. Hän opiskeli oikeustiedettä Oxfordin yliopiston Trinity Collegessa.

1960-luvulla Thorpe vastusti Etelä-Afrikan apartheidia ja Kaakkois-Aasian postkolonialistista politiikkaa.

Thorpe erosi puoluejohtajan tehtävästä ja parlamentista, kun häntä syytettiin osallisuudesta entisen miespuolisen rakastajansa murhayritykseen. Myöhemmin Thorpe vapautettiin syytteistä.Tapahtumien perusteella julkaistiin vuonna 2016 John Prestonin kirjoittama *A Very English Scandal* -kirja. Kirjan pohjalta ilmestyi vuonna 2018 televisiosarja nimeltä Perienglantilainen skandaali.

Yksityiselämä
-------------

Thorpe oli kahdesti naimisissa. Vuonna 1968 hän meni naimisiin *Caroline Allpassin* kanssa ja heille syntyi poika, *Rupert*. Caroline kuoli vuonna 1970 auto-onnettomuudessa. Vuonna 1973 Thorpe solmi avioliiton *Marion Steinin* kanssa. Stein oli konserttipianisti ja aiemmin ollut naimisissa kuningattaren serkun, Harewoodin jaarlin kanssa. Liitto kesti maaliskuuhun 2014 asti, jolloin Stein kuoli.

Thorpe kuoli joulukuussa 2014 sairastettuaan kauan Parkinsonin tautia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Obituary: Jeremy Thorpe *BBC News*.  4.12.2014. Viitattu 4.12.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Tran, Mark: Jeremy Thorpe, former Liberal party leader, dies aged 85 *The Guardian*.  4.12.2014. Viitattu 4.12.2014. (englanniksi)
3. ↑  Perienglantilainen skandaali – Hugh Grant ja Ben Whishaw brittidraamasarjan kohuparina *yle.fi*. Viitattu 8.8.2020.
4. ↑  Who is Jeremy Thorpe's son Rupert, did Jeremy's wife Caroline Allpass die in a car crash and when was their wedding? *The Sun*.  3.6.2018. Viitattu 8.8.2020. (englanniksi)
5. ↑  Reuters Archive Licensing *Reuters Archive Licensing*. Viitattu 19.8.2020. (englanniksi)
6. ↑  Marion Stein *www.classicalmusicdaily.com*. Viitattu 19.8.2020.
7. ↑  Marion Thorpe obituary *the Guardian*.  7.3.2014. Viitattu 8.8.2020. (englanniksi)
8. ↑  Westminster Abbey » The funeral of the Right Honourable Jeremy Thorpe *web.archive.org*.  7.7.2015.  Arkistoitu 7.7.2015. Viitattu 8.8.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* UK Parliament
* Yle

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
San Paolo fuori le muran basilika on rakennettu apostoli Paavalin hautapaikalle
San Paolo fuori le muran pohjapiirros. *Bema* (alttarikoroke) on kaksiosainen ja laivoja on viisi.
**Basilica di San Paolo fuori le mura** on yksi Rooman neljästä suuresta varhaiskristillisestä basilikasta. Muut kolme ovat San Giovanni in Laterano, Santa Maria Maggiore ja Konstantinuksen basilika. Basilica di San Paolo fuori le mura rakennettiin kristinuskoa suosineen keisari Konstantinus Suuren hallituskaudella apostoli Paavalin haudalle. Se sijaitsi Aurelianuksen muurin ulkopuolella, mihin viittaa basilikan italiankielisen nimityksen "fuori le mura" (suom. *muurin ulkopuolella*). Kirkkoon kuuluu 1200-luvulla rakennettu benediktiiniläisluostari *Abbazia di San Paolo fuori le Mura*. San Paolo fuori le mura on Rooman kirkoista suurin Pietarinkirkon jälkeen, ja se kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.

Historia
--------

Konstantinus Suuri antoi pystyttää apostoli Paavalin hautapaikalle kristillisen basilikan 300-luvulla. Basilikaa laajennettiin Valentinianus II:n, Theodosiuksen ja Arcadiuksen aikana. Kirkko säilyi pitkään alkuperäisessä asussaan, kunnes tulipalo tuhosi sen 1823. Basilika rakennettiin uudelleen vanhan mallin mukaan, mutta menetys oli korvaamaton. Alkuperäisestä rakennuksesta on jäljellä enää apsis ja alttarin edustan riemukaari, joka on koristeltu 400-luvun mosaiikeilla.

Kirkkorakennus
--------------

Kirkko on viisilaivainen. Kirkon ovet ovat pronssiset ja kullatut. Niistä vanhin on oikeanpuolimmaisin, jota kutsutaan Bysanttilaiseksi oveksi. Se on koristeltu apostoleja kuvaavin paneelein. Keskimmäinen pääovi on 7,48 metriä korkea ja 3,35 metriä leveä.

Kirkon laivojen pylväiköiden yläosia kiertää sarja paavien muotokuvia, joista varhaisimmat perustuvat taiteilijan mielikuvitukseen. Muotokuvat, jotka ovat kirkossa, eivät ole aidot, vaan aitoja säilytetään muualla.

Pyhän Paavalin hauta
--------------------

Perimätiedon mukaan Konstantinus Suuri pystytti San Paolo fuori le muran apostoli Paavalin hautapaikalle. Vuosina 2002–2006 suoritetuissa arkeologisissa kaivauksissa kirkon kryptasta löytyi sarkofagi, joka on mahdollisesti apostolin viimeinen leposija.

Lähteet
-------

* Vicchi, Roberta: *The Major Basilicas of Rome*. Firenze, Italia: Scala, 1999. ISBN 978-88-8117-266-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Fraser, Christian: St Paul's tomb unearthed in Rome *BBC News*.  7.12.2006. Viitattu 18.9.2007. (englanniksi)
2. ↑  Leonard von Matt & Franco Barelli: *DuMont Kunst-Reiseführer - Rom*, s. 132–133. DuMont Buchverlag, 1983 (6. painos). ISBN 3-7701-0707-1.
3. ↑  Vicchi 1999, s. 102–103.
4. ↑  Vicchi 1999, s. 108.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **San Paolo fuori le mura**.
* New Advent Catholic Encyclopedia: St. Paul-without-the-Walls (englanniksi)
Neuvostovalmisteinen torpedovene Kuuban merivoimien käytössä.
**Projekti 206-M** (Nato-raportointinimi *Turya*) oli Neuvostoliiton laivaston torpedoveneluokka. Aluksia rakennettiin vuosina 1972–1976 kaikkiaan 48 kappaletta, joista 19 vientiin. Alusten uppouma oli 190 tonnia / 260 tonnia, pituus 38,6 metriä, leveys 7,6 m / 9,6 m sekä korkeus 1,8 m / 3,3 metriä. Jälkimmäiset luvut pätevät kantosiivillä olevana.

Aluksessa oli kolme dieselmoottoria, joiden kunkin teho oli 4 000 – 5 000 hevosvoimaa (n. 2 941–3 676 kW), ja joiden avulla alus saavutti 48 solmun nopeuden. Alusten toimintamatka oli noin 1 450 meripeninkulmaa 14 solmun nopeudella tavanomaisesti uiden tai 600 meripeninkulmaa 37 solmun nopeudella kantosiivillä.

Aseistuksen aluksessa oli neljä 533 millimetrin torpedoa, kaksi 57 mm konetykkiä tornissa ja kaksi 25 mm konetykkiä keulassa. Miehistöön kuului 21 jäsentä.

Lähteet
-------

1. ↑

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Projekti 206-M -luokan alukset**.
**Projekti 644** (Nato-raportointinimi *Whiskey Twin Cylinder*) oli Neuvostoliiton laivaston kuuden dieselkäyttöisen sukellusveneen muodostama alusluokka.

Suunnittelu ja valmistus
------------------------

Suunnittelusta vastasi TsKB-18. Alusten kaikuluotaimena olivat Tamir-5P ja MG-10. Vuosina 1958–1960 kuuteen projekti 613:n veneeseen lisättiin kaksi ohjussäiliötä.

Alukset
-------

Muutetut alukset olivat *S-44*, *S-46*, *S-69*, *S-80*, *S-158* ja *S-162*.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Hampshire 2018 s. 17

Neuvostoliiton ja Venäjän strategiset ohjussukellusveneet (SSG, SSBN)
Projekti 644 (Whiskey Twin Cylinder) |
Projekti 665 (Whiskey Long Bin) |
Projekti 651 (Juliett) |
Projekti 629 (Golf)  

Projekti 658, 658M, 658T, 658U (Hotel) | Projekti 659 (Echo I) | Projekti 675 (Echo II)  

Projekti 667A "Navaga", "Nalim" (Yankee)  

Projekti 667B "Murena" (Delta I) |
Projekti 667BD "Murena-M" (Delta II) |
Projekti 667BDR "Kalmar" (Delta III) |
Projekti 667BDRM "Delfin" (Delta IV)  

Projekti 941 "Akula" (Typhoon)  

Projekti 955 "Borei"
Juliett 1986
*K-77* Providencessa
**Projekti 651** (Nato-raportointinimi *Juliett*) oli Neuvostoliiton laivaston 1950-luvun dieselkäyttöisten ohjussukellusveneiden (SSG) sarja. Se oli Neuvostoliiton ensimmäinen varta vasten ohjusveneeksi rakennettu sukellusvene ja kantoi neljää ydinkärkistä risteilyohjusta. Veneitä rakennettiin 16 vuosina 1962–1968.

Ohjuksia oli jo koitettu sijoittaa projekti 613:n sukellusveneisiin ja sen jatkokehitelmiin, aluksi säiliöihin rungon päälle. Projekti 651:ssa ohjukset on sijoitettu runkoon tornin etu- ja takapuolelle vierekkäin, josta ne nousevat laukaisua varten noin 25 asteen kulmaan. Ohjusten laukaisu onnistuu vain pinnalta noin 4,5 minuutissa sukellusveneen liikkuessa korkeintaan 4 solmua. Ohjusten lisäksi veneessä on kymmenen torpedoputkea. Ohjuksena oli aluksi P-5 (Nato-raportointinimi *SS-N-3c Shaddock*). Tarkoituksena oli uhata Yhdysvaltain itärannikkoa ydinkärkiohjuksin.
Projekti 651:tta seurasi on ydinkäyttöinen projekti 675, johon mahtui kahdeksan ohjusta.
Myöhemmin ballistiset ohjukset jättivät tällaiset veneet vanhentuneiksi ja ne varustettiin P-6 (Nato-raportointinimi *SS-N-3a Shaddock*) -ohjuksin ja myöhemmin P-500 Bazalt (Nato-raportointinimi *SS-N-12 Sandbox*) -ohjuksin, tarkoituksena hyökätä Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksia vastaan.

Yksi veneistä, eri lähteissä *K-77* tai *K-81*, myytiin 1994 Jari Komulaiselle kelluvaksi ravintolaksi. Sitä yritettiin myydä eBayssa ja käytettiin myös elokuvan K-19 – The Widowmaker kuvauksissa. Vene upposi Providencessa Providencejokeen huhtikuussa 2004 ollessaan Saratoga-museon kokoelmissa.

Juliett-luokan vene *U-461* on ollut museoituna Peenemündessa vuodesta 1998.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Projekti 651**.
* Project 651 / Juliett

### Viitteet

1. ↑
2. ↑

Neuvostoliiton ja Venäjän strategiset ohjussukellusveneet (SSG, SSBN)
Projekti 644 (Whiskey Twin Cylinder) |
Projekti 665 (Whiskey Long Bin) |
Projekti 651 (Juliett) |
Projekti 629 (Golf)  

Projekti 658, 658M, 658T, 658U (Hotel) | Projekti 659 (Echo I) | Projekti 675 (Echo II)  

Projekti 667A "Navaga", "Nalim" (Yankee)  

Projekti 667B "Murena" (Delta I) |
Projekti 667BD "Murena-M" (Delta II) |
Projekti 667BDR "Kalmar" (Delta III) |
Projekti 667BDRM "Delfin" (Delta IV)  

Projekti 941 "Akula" (Typhoon)  

Projekti 955 "Borei"
Emilio Lorenzo Stehle vuonna 1977.
**Emilio Lorenzo Stehle** (3. syyskuuta 1926 – 16. toukokuuta 2017) oli Ecuadorissa toiminut saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 24. kesäkuuta 1951 ja nimitettiin Quiton arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Heraclean titulaaripiispaksi 16. heinäkuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastiano Baggio, jota avustivat Pablo Muñoz Vega ja Franz Hengsbach.

Stehle sai 5. tammikuuta 1987 nimityksen Santo Domingo de los Coloradosin prelaatiksi ja 8. elokuuta 1996 piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 11. toukokuuta 2002.

Stehlelle myönnettiin useita tunnustuksia, muun muassa Großes Verdienstkreuz (1986) rauhanprosessin edistämisestä Nicaraguassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Emilio Lorenzo Stehle

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Emil Stehle 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Suursiivous eli kirjallisessa lastenkamarissa** on Olavi Paavolaisen pamflettimainen kirja, joka ainakin näennäisesti hyökkää aikansa nuoria suomalaisia kirjailijoita vastaan. Näihin arvosteltuihin kuuluu myös kirjoittaja itse. Kirjan julkaisi vuonna 1932 Gummerus. Näköispainos julkaistiin vuonna 2008.

Kirja alkaa Lauri Viljasen Tulenkantajissa julkaistulla hyökkäyksellä "dekadentteja nuoria kirjailijoita" vastaan. Kirjailijoita syytettiin ei vain teostensa kaupallistamisesta vaan kirjailijoiden tekemästä oman itsensä kaupallisesta brändäyksestä. Nuoren polven katsottiin kirjan mukaan pettäneet kaikki heihin asetetut toiveet. Kirja katsoo "Rahaa, rahaa, rahaa" olevan nuorten kirjailijoiden vaikutin. Toisaalta esimerkiksi luku "Laviini" toimi nuorien kirjailijoiden esittelyä, mainoksena. Eniten esillä ovat Arvi Kivimaa, Unto Karri, Mika Waltari ja Unto Seppänen. Kirjojen tematiikkaa arvostellaan myös ja tekijöiden kyvyttömyyttä aitojen kuvausten kirjoittamiseen. Lopussa on liitteitä esimerkkeinä. Kirjan kuvitus perustuu suurelta osin Paavolaisen piirroksiin.

Kirjallisuutta
--------------

* Paavolainen, Olavi: *Suursiivous eli kirjallisessa lastenkamarissa*. Jyväskylä: Gummerus, 1932.  Näköispainos: Helsinki: Lasipalatsi, 2008. ISBN 978-952-480-143-0. Myös teoksessa *Nykyaikaa etsimässä*, 5. painos 2002.
**Mikko Pehkonen** (2. kesäkuuta 1879 Pielisjärvi – 29. lokakuuta 1958 Polvijärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Pehkosen vanhemmat olivat maanvuokraaja Juhana Pehkonen ja Margreta Toivanen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli tukkipoikana, tehdastyöläisenä ja puuseppänä vuosina 1895–1903. Pehkonen oli sitten siirtolaisena Yhdysvalloissa ja toimi siellä rakennuspuuseppänä 1903–1910. Suomeen palattuaan Pehkonen oli maanviljelijänä Polvijärvellä vuodesta 1910 alkaen. Hän oli vielä uudelleen siirtolaisena Yhdysvalloissa 1922–1927.

Pehkonen oli kansanedustajana 1919–1922 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli myös Polvijärven kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana. Pehkonen kuului myös Osuusliike Oma-Avun edustajsitoon ja hallintoneuvostoon. 

Mikko Pehkonen oli naimisissa vuodesta 1904 Emilia Kallion kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Mikko Pehkonen (kansanedustaja) *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee suomenkielistä kulttuurilehteä. Muista merkityksistä, katso täsmennyssivu.*
Carelian kansi lokakuussa 2008.
**Carelia** on Petroskoissa ilmestyvä suomenkielinen kulttuurilehti. Se on perustettu vuonna 1928, ja se on toiminut nimillä *Punakantele*, *Karelija* ja *Punalippu* vuoteen 1990, jolloin se sai nykyisen nimensä. Osa Carelia-lehden aineistosta on karjalan ja vepsän kielellä ja inkerin murteella. 

Päätoimittaja vuodesta 2014 on Armas Mašin. Hänen edeltäjänsä oli Robert Kolomainen, joka toimi tehtävässä yli 20 vuotta.*lähde?* Kolomainen erosi tehtävästään helmikuussa 2014 Venäjän viranomaisten erotettua suurimman osan lehden toimituksesta ennen vuoden 2014 alkua. Lehteä kustantaa Venäjän valtion Periodika-kustantamo.

Vuodesta 2014 lähtien lehti ilmestyy kaksi kertaa vuodessa (aiemmin 10 kertaa vuodessa).

Lähteet
-------

1. ↑    *Karjalainen*, 6.4.2014, s. 7.
2. ↑  Carelia-lehden päätoimittaja eroaa: "En hyväksy viranomaisten linjaa." *Karjalainen, karjalainen.fi*.  5.2.2014. Viitattu 14.12.2020.
3. ↑  Carelia *pochta.ru*. Viitattu 14.12.2020. (venäjäksi)
4. ↑  Carelia ilmestyy vain kaksi kertaa. Karjalainen 2.2.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Carelian kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (rkperiodika.ru)
* Carelian pdf-lehden tilaussivu (venäjäksi) (rkperiodika.ru)
* Carelian tiedot Venäjän postin sivustolla (pochta.ru)
* Carelia-lehden tiedot erään venäläistä kirjallisuutta välittävän myymälän sivustolla (ruslania.com)
**Alaskanlahti** (engl. *Gulf of Alaska*) on Pohjois-Amerikan luoteisrannikolla sijaitseva lahti. Se rajautuu pohjoisessa Alaskan etelärannikkoon, lännessä Alaskan niemimaahan ja idässä Alexanderin saaristoon. Merialueen pinta-ala on 1 533 000 neliökilometriä.

Lahden rantaviiva on kauttaaltaan karua metsää ja vuoristoseutua, ja sen varrella sijaitsee useita jäätiköitä, joista irronneita jäävuoria Alaskanvirta kuljettaa pois. Tunnetuimpia vuoria ovat Chugach, Kenai, Fairweather, ja St. Elias. Lahteen laskevista joista merkittävimpiä ovat Susitna ja Copper. Merialueen satamapaikkakuntia ovat Anchorage, Seward ja Pohjois-Amerikan pohjoisin jäätön satama Valdez. Valdez on Alaskan läpi johtavan öljyputken terminaali. Öljyä on löytynyt Cook Inletin seudulta ja Controller Bayn alta.

Suuri osa Yhdysvaltain lounais- ja luoteisosien kausittaisista vesi- ja lumisateista on peräisin Alaskanlahdelta.*lähde?*

* Aqua-satelliitin kuva Alaskanlahden seudusta.Aqua-satelliitin kuva Alaskanlahden seudusta.
* USS Anchorage Anchoragen edustalla.USS Anchorage Anchoragen edustalla.
* Ilmakuva Sewardista.Ilmakuva Sewardista.
* Valdezissa toimiva Alaskan poikki kulkevan öljyputken öljyterminaali.Valdezissa toimiva Alaskan poikki kulkevan öljyputken öljyterminaali.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gulf of Alaska *britannica.com*. Viitattu 16.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Limits of Oceans and Seas (pdf) (Alaskanlahden rajat on määritelty teoksen sivulla 34, lisäksi lopun karttaliitteessä (Sheet 1) on aluetta selventävä kartta)  1953 (3. painos). International Hydrografic Organization, via awi.de. Viitattu 16.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alaskanlahti** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA

 |

 |
Vuonna 1956 avattu **Salmijärven mielisairaala** oli yksi Suomen ensimmäisistä B-mielisairaaloista. Sairaalaan sijoitettiin kroonisesti sairaita ja helppohoitoisia potilaita. Yleisin diagnoosi potilailla oli skitsofrenia. Matkaa sairaala-alueelta Kajaaniin oli noin 12 kilometriä. Sairaalasta suunniteltiin aluksi noin 60 potilaan hoitolaitosta. Työntekijöitä oli alkuvaiheessa 55. Salmijärven potilaspaikkojen määrä kasvoi ensin 142:een ja lopulta hoitopaikkoja oli 297. Vuonna 1979 työntekijöitä oli jo 133. Sairaala-alueen ympärillä oli peltoja, joilla potilaat työskentelivät. Sairaala-alueella sijaitsi myös työntekijöiden asuntoja. Sairaala saneerattiin 1980-luvulla vastaamaan paremmin ajanmukaista hoitoa. Samalla Salmijärven potilaspaikat vähenivät 167:ään, koska potilaita ei tarvinnut sijoittaa hoitolaitokseen, vaan heitä voitiin hoitaa avohoidossa. Viimeiset psykiatriset potilaat siirrettiin Kajaaniin Kainuun keskussairaalaan elokuun lopussa vuonna 1995. Salmijärven sairaala jäi lähes tyhjilleen. 

Salmijärven sairaalassa toimi myöhemmin Kajaanin kaupungin ylläpitämä pakolaisten vastaanottokeskus. Alueella toimii nyt Kainuun SOTE:n turvakoti , hoitokoti Toppila  sekä mie­len­ter­veys- ja päih­de­kun­tou­tu­jien ym­pä­ri­vuo­ro­kau­ti­nen asu­mis­pal­ve­luyk­sik­kö Kajaanin kuntoutuskoti Salmijärvi .

Lähteet
-------

1. ↑  Mielisairaalan ympärillä eli tiivis yhteisö: Salmijärvellä potilaat ja hoitajien perheet olivat samassa pihapiirissä *Yle Uutiset*. Viitattu 25.3.2021.
2. ↑  Salmijärven sairaalaan pakolaiskeskus *Yle Uutiset*. Viitattu 25.3.2021.
3. ↑  Turvakoti | Kainuun sote *sote.kainuu.fi*. Viitattu 25.3.2021.
4. ↑  Hoitokoti Toppila - Salmijärvi | Kainuun sote *sote.kainuu.fi*.  Arkistoitu 6.3.2021. Viitattu 25.3.2021.
5. ↑  Kajaanin kuntoutuskoti Salmijärvi | Kainuun sote *sote.kainuu.fi*. Viitattu 25.3.2021.
Kastista ladottuja kirjasimia latomahaassa
**Kohopainotekniikka** on painomenetelmistä perinteisin. Sen kehitti Johann Gensfleisch zum Gutenberg 1400-luvulla Saksassa. Kohopainotekniikassa väriä luovuttava pinta on muita osia korkeammalla. Kohollaan olevat painopinnat telataan painovärillä ja puristetaan paperille.

Tekstin painopinta tehdään joko metallisista irtokirjakkeista käsin latomalla tai latomakoneella, joka luo tekstin riveinä. Kuvat tehdään kuvalaattoina syövyttämällä tai kaivertamalla. Kuvat, tekstit ja ladelman muut osat yhdistetään kehilöksi, joka kiinnitetään painokoneeseen. Painopinta on yleensä metallia, mutta myös puuta on käytetty varsinkin isoissa otsikkokirjasimissa. Nykyisin voidaan käyttää myös muovista tehtyä painopintaa.

Offsetpainotekniikka on syrjäyttänyt kohopainotekniikan lähes täysin. Kohopainoa käytetään nykyään lähes pelkästään joissakin erikoistöissä, kuten preeglauksissa, numeroinneissa, sokeapainatuksissa ja kultauksissa. Kohopainotekniikkaa käytettiin Gutenbergin ajoista 1400-luvulta 1970-luvulle asti, jolloin sanomalehdet siirtyivät laajasti käyttämään offsetpainomenetelmää.

Lähteet
-------

* Hendell-Vuorio: *Kirja ja kirjapainotaito*, Otava 1957, 3. painos

Painaminen

|  |  |
| --- | --- |
| Painotekniikat | 
* Kohopaino
* Offsetpaino
* Rotaatiopaino
* Syväpaino
* Flexopaino
* Silkkipaino
* Digipaino
* Tarvepainatus

 |
**Kohtaaminen Roomassa** (*Una giornata particolare*) on Ettore Scolan ohjaama italialais-kanadalainen draamaelokuva vuodelta 1977. Elokuvan tapahtumat sijoittuivat yhteen päivään 6. toukokuuta 1938 jolloin Adolf Hitler oli valtiovierailulla Benito Mussolinin luona Roomassa. Elokuvan pääosissa olivat Marcello Mastroianni, Sophia Loren ja John Vernon. Pienessä sivuosassa, fasistisen perheen tyttärenä, näytteli silloin 14-vuotias Alessandra Mussolini, Benito Mussolinin pojantytär.

Juoni
-----

Elokuvan tapahtumapaikkana oli roomalainen asuintalo joka on tyhjentynyt lähes kokonaan asukkaiden lähdettyä seuraamaan Hitlerin vierailuun liittyvää paraatia ja vastaanottoa. Taloon ovat jääneet vain ylirasittunut kuuden lapsen äiti Antonietta (Sophia Loren) ja hänen naapurinsa radiotoimittaja Gabriele (Marcello Mastroianni) jota uhkaa karkotus Sardinian saarelle antifasististen mielipiteiden ja homoseksuaalisuuden vuoksi. He viettävät yhdessä iltapäivää tyhjässä talossa ja heidän välilleen syntyy lyhyt suhde mutta taustalla kuuluu koko ajan kovaäänisistä tuleva propagandaselostus Hitlerin vierailusta. Samana iltana poliisi tulee pidättämään Gabrielen ja kun Antoniettan aviomies palaa kotiin yöllä hän julistaa aikovansa siittää seitsemännen lapsen jolle nimeksi tulee Adolfo.

Pääosissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Sophia Loren  | … |  Antonietta
  |
|  Marcello Mastroianni  | … |  Gabriele
  |
|  John Vernon  | … |  Emanuele, Antoniettan aviomies
  |
|  Françoise Berd  | … |  Talonmies Pauletta
  |

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kohtaaminen Roomassa (1977). *Kansallinen audiovisuaalinen instituutti – KAVI*.  Arkistoitu 7.5.2018. Viitattu 6.5.2018.
2. ↑  Itäkannas, Lauri: Kohtaaminen Roomassa *Yle Teema*.  1.4.2016. Viitattu 16.2.2022.
3. ↑  Kohtaaminen Roomassa *IMDb*. Viitattu 19.12.2018. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee mytologiaa. Suomalaisesta pörssiyhtiöstä kertoo artikkeli Heeros (yritys).*
**Heeros** (m.kreik. ἥρως, *hērōs*) tarkoitti antiikin Kreikassa sankaria, jota usein saatettiin pitää puolijumalana. Heerokset olivat joko sotataidoillaan tai muilla uroteoilla ansainneet ihmisten kunnioituksen, ja he saattoivat olla jo syntyjään osaksi jumalaista alkuperää. Todellisia henkilöitä saatettiin korottaa heerokseksi, mutta useat heerosmyytit ovat niin vanhoja, ettei voida enää tietää, mistä ne ovat saaneet alkunsa.

Antiikin Kreikassa tunnettuja heeroksia olivat muun muassa Herakles, Kastor ja Polydeukes, Peleus, Pelops, Kadmos, Akhilleus, Aineias, Sarpedon ja Theseus, Roomassa puolestaan esimerkiksi Rooman kaupungin myyttiset perustajat Romulus ja Remus. Jollekin heerokselle omistettua pyhäkköä kutsutaan herooniksi.

Termillä **eponyymi heeros** tarkoitetaan jollekin paikalle tai muulle asialle nimensä antanutta heerosta. Esimerkiksi najadi Euboian katsottiin antaneen nimensä Euboian saarelle. Attikassa eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneella alueella eponyymeillä heeroksilla viitattiin fyleille eli "heimoille" nimensä antaneisiin heeroksiin. Esimerkiksi Erekhtheis-fylen eponyymi heeros oli Ateenan myyttinen kuningas Erekhtheus.

Termillä **kulttuuriheeros** tarkoitetaan usein luojajumalan rinnalla esiintyvää ja ikään kuin hänen työtään jatkavaa olentoa, joka keksii monet kulttuurin yksityiskohdat. Suomalaisessa muinaisuskossa kulttuuriheeroksia ovat esimerkiksi Väinämöinen, joka valmistaa kanteleen, sekä Ilmarinen, joka takoo Sammon. Kulttuuriheerokseen liittyy usein myös ajatus heeroksen kerran tapahtuvasta paluusta kansansa keskuuteen. Kulttuuriheerosta ei useinkaan palvota, koska myytit säilyttävät muiston hänen teoistaan. Jeesus ja pyhimykset esiintyvät usein kulttuuriheeroksen asemassa nimenomaan kansanomaisessa uskonnollisessa elämässä, mikä osoittaa tämän jumalatyypin produktiivisuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἥρως *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Euboia Khalkis *Theoi Greek Mythology*. Viitattu 21.8.2017.
3. ↑  The Tribes and Eponymous Heroes of the Ancient Athenians *The Ancient City of Athens (Stoa.org)*.  Arkistoitu 3.3.2019. Viitattu 21.8.2017.
**Vesa-Matti Olavi Peltola** (s. 27. helmikuuta 1967 Orimattila) on Suomen tunnetuimpia urheilutietäjiä. Hän on hallinnut tietokilpailuja, joissa on testattu Suomen parhaiden asiantuntijoiden tietoja olympiakisoista, yleisurheilusta ja urheilusta yleensä. Peltola hallitsee kaikki urheilumuodot moottoriurheilusta pallopeleihin, ja hän on erityisen vahvoilla urheilun historiaan liittyvissä asioissa. Peltola on toimittanut Suomen urheilutietäjien yhdistyksen lehteä vuodesta 1997 ja on toiminut yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 2018. Hän oli vuosina 1997–2010 yhdistyksen varapuheenjohtaja sekä syksystä 2009 kevääseen 2010 va. puheenjohtaja.

Orimattilassa asuva Peltola valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1991 ekonomiksi. 

Peltola hämmästytti vuonna 1992 sijoittumalla urheilutiedon SM-kilpailussa toiseksi. Hän oli tuolloin vasta 24-vuotias. Seuraavana vuonna hän kukisti kilpailua vuosikaudet hallinneen Erkki Maunun ja nousi mestariksi. Maunu otti tittelin takaisin 1994 (Peltola oli toinen), mutta vuosina 1995 ja 1996 Peltola vei Suomen mestaruuden. Vuonna 1996 hän voitti myös TV2:n järjestämän Olympianero-kilpailun, jossa testattiin olympiatietoutta.

Peltola voitti myös ensimmäiset kilpailut Suomen parhaasta yleisurheilutietäjästä vuosina 1994 ja 1995. Tämän jälkeen hän siirtyi kilpailuissa kysymysten tekijäksi ja tuomariksi. Hän palasi urheilutiedon SM-kilpailuun kilpailijaksi vuosiksi 2003 ja 2004 ja pääsi jälleen ykköseksi, mutta siirtyi sitten taas laatimaan kysymyksiä ja tuomarin rooliin. Yleisurheilutietäjien kilpailussa hän otti voiton 2002, 2003 sekä 2007 ja kärsi kilpailussa ensimmäisen tappionsa vasta vuonna 2008 Jyrki Repolalle. Peltola laati kysymykset myös Suomen ja Viron väliseen ensimmäiseen urheilutiedon maaotteluun 2007 ja on sen jälkeenkin ollut maaottelussa niin kilpailijana kuin kysyjänäkin.

Hän on myös julkaissut urheilun tietokilpailukysymyksiä sisältäviä kirjoja ja ollut yhtenä tekijänä viime sodissa menehtyneistä mestariurheilijoista kertovassa kirjassa *He antoivat kaikkensa*.

Julkaisut
---------

* Arponen, Antti O. & Peltola, Vesa-Matti (toim.): *999 urheilukysymystä*. Kysymykset: Suomen urheilutietäjät -yhdistys. Helsinki: Suomen urheilumuseosäätiö, 1996. ISBN 951-95861-9-9.
* *Yleisurheilun tietopuntari* (1998)
* *Parhaita ja pahimpia urheilukysymyksiä* (2002), ISBN 951-97773-9-3
* *Yleisurheilupähkinä* (2005), ISBN 951-96491-9-0
* *Kesäolympiahistorian kertausharjoitus* (2008), ISBN 978-952-67063-0-6
* Arponen, Antti O. & Kasila, Markku & Peltola, Vesa-Matti: *He antoivat kaikkensa*. Auditorium Oy (2014). ISBN 978-952-7043-03-5.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kilpailuarkisto Suomen urheilutietäjät ry.. Viitattu 17.11.2017.
Kohokirjoittimella tehty etiketti.
Dymo-kohokirjoitin, jossa nauharulla on kädensijan sisällä ja työntyy kirjoittamisen edetessä vähitellen esiin kirjasinkiekon keskeltä.
**Kohokirjoitin** on käsikäyttöinen laite, jolla tehdään koholla olevista kirjaimista muodostuvia etikettejä tarrataustaiselle muovinauhalle. Tunnetuin kohokirjoittimien tuotemerkki on Dymo. Laite perustuu korkopuristukseen ja kaksi värikerrosta sisältävään muovinauhaan: kirjainkuvion puristaminen tuo nauhan päällimmäisen värikerroksen alta esiin toisen värin kirjainten kohdalle, jolloin tekstistä tulee helposti luettavaa. 

Kohokirjoittimen keksi 1950-luvun lopulla yhdysvaltalainen Rudolph Hurwich (1921–2014), joka perusti keksintönsä pohjalle Dymo-nimisen pörssiyhtiön. Dymon sai vuonna 1978 omistukseensa ruotsalainen Esselte, joka myi sen amerikkalaiselle Newell Rubbermaid -yhtiölle vuonna 2005.

Kohokirjoittimet ovat 1990-luvulta alkaen korvautuneet sähköisesti toimivilla tarrakirjoittimilla. Kohokirjoittimella tehty etiketti saattaa kuitenkin säilyttää luettavuutensa tarrakirjoitinetikettiä paremmin: jos värit haalistuvat tai etiketin pinta likaantuu, kohokuvio voi silti olla luettavissa. Käsikäyttöinen kohokirjoitin ei myöskään ole riippuvainen paristoista tai verkkovirrasta tarrakirjoitinten tapaan.

Kirjoittimen toimintaperiaate
-----------------------------

Kohokirjoitin on muodoltaan pistoolia muistuttava käsityökalu, jonka näkyvin osa on kahdesta päällekkäisestä levystä muodostuva kirjasinkiekko. Kiekon ylälevyn sisäpinnassa on kirjoitusmerkkien muotoisia painaumia ja alalevyn sisäpinnassa vastaavia kohoumia. Muovinauha kulkee kiekon levyjen välitse, ja kädensijasta puristamalla kiekon ylä- ja alalevy puristuvat yhteen ja taivuttavat muovinauhaan kirjainmerkin muotoisen kuvion. Taivutus tuo muovinauhasta esiin alemman värikerroksen kirjainten kohdalta, jolloin tekstiin saadaan eri väri kuin etikettinauhan pohjaväri. Kirjoitusmerkit ovat kiekossa aakkos- ja numerojärjestyksessä, ja kulloinkin tarvittava merkki valitaan kiekkoa käsin pyörittämällä. Kohokirjoittimilla kirjoittaminen on näin paljon hitaampaa kuin ne syrjäyttäneillä tarrakirjoittimilla, joissa yleensä on QWERTY-näppäimistöä muistuttava tai aakkosjärjestyksessä oleva näppäimistö.

Kohokirjoitinteksti populaarikulttuurissa
-----------------------------------------

Kohokirjoitinten kulmikkaat ja karkeat suuraakkoset ja niille selkeän kehyksen muodostava teippipinta olivat suosittu typografinen tyylikeino erityisesti 1980- ja 1990-luvulla suositussa grunge-tyylin graafisessa suunnittelussa. Kirjainten pohjalta suunniteltiin muun muassa kirjaintyypit nimeltä *Punch-label* ja *Plastique*.

Lähteet
-------

1. ↑  Entrepreneur-Humanitarian Rudolph Hurwich Dies at 92, Berkeley Daily Planet 11.9.2014. Viitattu 16.4.2016.
2. 1 2  The Dymo Label Maker, Obsolete Mag -blogi 31.5.2010. Viitattu 16.4.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Embossing tape
Muurahaiskeko
**Muurahaiskeko** on muurahaisten pesän yläpuolinen keko. Keon rakennusaineina käytetään Suomessa yleisimmin neulasia ja vanhoja lehtiä sekä muuta maasta löytyvää orgaanista ainetta.

Muurahaiskeko Ruotsissa
Suomessa esiintyvistä muurahaisista kekoja rakentavat *Formica*-suvun lajit: kaikki kekomuurahaislajit, kaikki loviniskamuurahaislajit, mustapäämuurahainen ja verimuurahainen. Yksi havainto on myös kiiltomuurahaisen kekopesästä.

Pesän perustaminen
------------------

Kun nuori kuningatarmuurahainen on paritellut muutaman kuhnurin kanssa neitsytlennollaan, se suuntaa lentonsa kohti maata ja nykii siipensä irti. Sen jälkeen kuningatar kaivaa pesän ja munii sinne. Pian syntyvät ensimmäiset työläiset alkavat rakentaa kekoa kuningattaren kaivaman kuopan päälle. Keon kasvaminen nopeutuu uusien työläisten syntyessä ja lopulta se saattaa olla useita metrejä korkea.

Tietyt muurahaislajit, esimerkiksi Euroopassa ja osissa Aasiaa tavattava verimuurahainen (*Formica sanguinea*), eivät perusta lainkaan omaa pesää, vaan niiden hedelmöittyneet kuningattaret tunkeutuvat jonkin pienemmän muurahaislajin pesään ja syrjäyttävät sen vanhan kuningattaren. Isäntälajin työläiset hoitavat vieraan kuningattaren jälkeläisiä kuin omiaan, ja ennen pitkää kaikki isäntälajin työläiset ovat kadonneet ja pesä siirtynyt toisen lajin hallintaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Punttila, Pekka, Kilpeläinen, Jouni: Distribution of mound-building ant species (Formica spp. Hymenoptera) in Finland: preliminary results of a national survey.  *Annales Zoologici Fennici*, 2009, 46. vsk, nro 1, s. 1-15.  Finnish Zoological and Botanical Publishing Board. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.4.2018.  (englanniksi)

  

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Muurahaiskeko**.
**Kohtaamispaikaksi** kutsutaan kaikille kansalaisille avointa, mahdollisesti jollekin ihmisryhmälle suunnattua, tilaa, jonka pääasiallisena tarkoituksena on tarjota kansalaisille mahdollisuus vapaamuotoiseen kohtaamiseen. Kohtaamispaikkoja ylläpitävät usein järjestöt, kunnat ja/tai seurakunnat.

Osa kohtaamispaikoista on tarkoitettu yleisesti kaikille kansalaisille ja osa taas on suunnattu palvelemaan joidenkin erityisryhmien, esimerkiksi mielenterveyskuntoutujien, työttömien tai vammaisten henkilöiden tarpeita. Ihmiset hakeutuvat kohtaamispaikkoihin paitsi tapaamaan muita ihmisiä myös saamaan konkreettista apua ja tukea tai auttamaan muita.

Kohtaamispaikkojen tarkkaa lukumäärää Suomessa ei tiedetä. Jonkinlaisia viitteitä antaa Kansalaisareenan ylläpitämä rekisteri, jossa on tällä hetkellä yli 200 kohtaamispaikan tiedot.

Kohtaamispaikkojen edustajat, sekä työntekijät että vapaaehtoiset, kokoontuvat vuosittain valtakunnalliseen kohtaamispaikkojen seminaariin. Vuonna 2017 seminaari järjestetään Savonlinnassa.

Lähteet
-------

* http://kansalaisareena.fi
* www.kumppanuuskeskus.fi
* EHYT ry:n Elokolot ja kohtaamispaikkaverkosto (Arkistoitu – Internet Archive)