recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Myrne** (ukr. Мирне; ven. Мирное, *Mirnoje*) on kaupunkityyppinen taajama Hersonin alueen Skadovskin piirissä Ukrainan eteläosassa. Taajaman asukasluvuksi arvioitiin 1 800 (2022). Taajamassa on rautatieasema. Myrnestä on maanteitse 68 kilometriä piirikeskus Skadovskiin lännessä ja 109 kilometriä aluekeskus H’ersoniin luoteessa. Noin 5 kilometriä Myrnen eteläpuolitse kulkee eurooppatie **E 97**, joka yhdistää (Venäjän 2014 miehittämän) Ukrainan Krimin autonomisen tasavallan H’ersoniin. Eurooppatien rinnalla seuraa Pohjois-Krimin kastelukanava, joka pohjoisessa jatkuu Dnepriin padottuun Kah’ovkan tekojärveen.

Heinäkuun 2020 alueuudistukseen saakka Myrne kuului Kalantšakin piiriin. Uudistuksessa taajamasta tuli osa laajentunutta Skadovskin piiriä.

Osana Venäjän hyökkäystä Ukrainaan, Venäjän armeijan sotilasosastot miehittivät Myrnen maaliskuussa 2022. Sittemmin havaittiin, että venäläiset miehittäjäjoukot käyttivät Myrnen rautatieasemaa tärkeänä solmupisteenään tuodessan sotilaita, kulkuvälineitä ja tarvikkeita Krimin kautta pohjoisemmille miehitysalueilleen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Je. L. Makarevitš (redaktor): *Atlas avtomobilnyh dorog. Zapadnaja Jevropa. Strany Baltii, Rossija, Belarus, Ukraina, Moldova* 1:700 000. 165, 166, 172.  Minsk, Valko-Venäjä: Izdatelstvo Jansejan, 2005.  ISBN 985-6501-12-1.  (venäjäksi)
2. 1 2  Novi raiony: karty + sklad  17.7.2020. minregion.gov.ua. Viitattu 20.6.2023. (ukrainaksi)
3. 1 2  Marija Timoninoji & Olena Vyšnevska (editors): Tšyselnist najavnoho naselennja Ukrajiny na 1 sitšnja 2022 - Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2022 (pdf) (Ukrainan paikkakuntien viralliset väkilukuarviot 1.1.2022)  2022. Kiova:  Deržavna služba statystyky Ukrajiny, Devstat Ukrajiny / Statistics Ukraine (Ukrainan tilastokeskus), ukrcensus.gov.ua.  Arkistoitu 6.10.2022. Viitattu 20.6.2023. (ukrainaksi), (englanniksi)
4. ↑  David Axe: Russia’s Southern Supply Hub Is Now In Range Of Ukraine’s Rockets. Expect Explosions. *Forbes, forbes.com*.  14.11.2022. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)

  

Hersonin alueen vaakunaHersonin alue
Piirit:Beryslav | Henitšesk | Herson | Kah’ovka | Skadovsk
  

Kaupungit (keskus **lihavoitu**): Beryslav | **H’erson** | Henitšesk | Hola Prystan | Kah’ovka | Nova Kah’ovka | Olešky | Tavrijsk | Skadovsk
  

Taajamat: Antonivka | Arh’anhelske | Askanija-Nova | Bila Krynytsja | Bilozerka | Brylivka | Dniprjany | Hornostajivka | Ivanivka | Kalantšak | Kalynivske | Karjerne | Komyšany | Kozatske | Lazurne | Ljubymivka | Myrne | Naddniprjanske | Nova Majatška | Novooleksijivka | Novotrojitske | Novovorontsovka | Nyžni Sirohozy | Rykove | Syvaske | Tšaplynka | Velyka Lepetyh’a | Velyka Oleksandrivka | Verh’ni Rohatšyk | Vysokopillja | Zelenivka
**Saksan keskustapuolue** (saks. *Deutsche Zentrumspartei*) on saksalainen poliittinen puolue. Puolue tunnetaan historiankirjoituksessa myös nimellä **Katolinen keskustapuolue**. Puolue perustettiin vuonna 1870, ja se oli vuoteen 1933 saakka katolilaisen Saksan edustajana Saksan keisarikunnan ja Weimarin tasavallan tärkeimpiä puolueita.

Keskustapuolue oli natsipuolueen kiivaimpia vastustajia. Puolue menetti katolisen kirkon tuen Pyhän istuimen ja Saksan vuonna 1933 solmiman valtakunnankonkordaatin seurauksena. Toisen maailmansodan jälkeen Zentrum menetti äänestäjiään ja jäseniään kristillisdemokraattiselle CDU:lle ja kuihtui pienpuolueeksi. Nykyinen Zentrum kantaa lisänimeä *Älteste Partei Deutschlands – gegründet 1870* (suom. *Saksan vanhin puolue – perustettu 1870*).

Historia
--------

Vuoden 1874 vaaleista lähtien keskustapuolue sai kansanäänestyksissä usein lähes 30 prosenttia äänistä ja 90–100 edustajaa Saksan valtiopäiville. Saksan keskustapuolueesta muodostui pian olennainen osa Saksan poliittista elämää.

Keskustapuolue piti vuonna 1922 itseään kristinuskon perusarvoja toteuttavana kansanpuolueena. Saksan valtakunnan päättyessä keskustapuolue pyrki oikeuttamaan demokraattis-tasavaltalaisen yhteiskunnan kristillisen luonnonlain ajatuksella. Keskustapuolue vaati kansan suvereniteettia, kansalaisoikeuksia ja poliittisten mielipiteiden vapautta. Sotien välisenä aikana eurooppalaiset kristilliset ja kristillisdemokraatit pyrkivät rakentamaan vahvoja valtioita, jotka kykenisivät tarjoamaan samanlaista vakautta kuin maailmansotaa edeltävänä aikana.

Weimarin perustuslakiin sitoutunut keskustapuolue ilmaisi täyden tukensa parlamentaariselle demokratialle ja vaati sosiaalisen hyvinvointivaltion edistämistä. Parlamentaarisen demokratian kannattajien ja vastustajien välisellä konfliktilla oli vakavia vaikutuksia Saksan vakauteen. Parlamentaarisen demokratian kannattajien ja vastustajien välisissä konflikteissa keskustapuolue asettui demokraattisten puolueiden puolelle. Joseph Goebbels kehotti keskustapuoluetta lopettamaan toimintansa puolueen ajamien yhteiskuntauudistusten vuoksi. Keskustapuolue lakkautettiin 1933 samaan aikaan kuin muut demokraattiset puolueet ja ammattiliitot.

Lähteet
-------

* *Christian Democracy: Principles and Policy-Making: Handbook for the European and International Cooperation of the Konrad-Adenauer-Stiftung*. Sankt Augustin / Berlin: Konrad-Adenauer-Stiftung, 2011. ISBN 978-3-942775-30-4. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Rome and the Reich: Vatican's other dirty secret *Independent*.  21.5.2006.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Christian Democracy 2011, s. 16–17

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Keskustapuolue (Saksa)** Wikimedia Commonsissa

* Keskustapuolueen kotisivu (saksaksi)
**Joutsenen veljekset** eli **Karl Fredrik Joutsen** (vuoteen 1883 **Johnson**, 19. heinäkuuta 1865 Kaarina – 6. joulukuuta 1948) ja **Anton Fabian Johnsson** (13. tammikuuta 1868 – 3. helmikuuta 1942 Helsinki) olivat suomalaisia Klondikessa menestyneitä kullankaivajia. 
Veljekset kuuluivat Johnsson-sukuun, joka oli lähtöisin Inkerinmaalta. Useimmat sukuun kuuluvat elivät 1700-luvun puolivälistä lähtien Varsinais-Suomessa ja Satakunnassa. 
Moni heistä vaikutti pappina, kanttorina, opettajana ja hallintomiehenä.

Veljesten lahjoituksen muistoksi kiinnitetty kyltti yliopiston kirjaston seinällä.
Karl ja Anton olivat Turun Nummenpakalta kotoisin olevia sepän poikia. He myös sattuivat molemmat olemaan kultaryntäyksen aikaan Yhdysvalloissa. Siellä he tapasivat lokakuussa 1897 ja päättivät lähteä yhdessä vuolemaan kultaa Klondikeen, missä he muodostivat perustan omaisuudelleen, jota myöhemmin veljesten palattua synnyinmaahansa elokuussa 1905 laajennettiin entisestään erinäisillä sijoituksilla. 

Suurimman osan tästä omaisuudesta naimattomat veljekset lahjoittivat myöhemmin Turun yliopistolle, joka rakennutti niillä yliopistolle uuden kirjastotalon ja fysiikan-kemian laitosrakennuksen. Kirjastotalon seinällä olevasta Turun Suomalaisen Yliopistoseuran vuonna 1970 lahjoittamasta muistolaatasta löytyy teksti,jossa virheellisesti väitetään kirjastorakennuksen rakennetun Alaskan kullalla, vaikka kulta oli peräisin Klondikesta, Yukonin alueelta Kanadasta:

> »Tämä kirjastorakennus on rakennettu Alaskan kullalla, jonka K.F. Joutsen on kaivanut yhdessä veljensä kanssa ja lahjoittanut Turun yliopistolle 1948". Veljekset lahjoittivat yliopistolle myös Alaskasta tuomansa 247 grammaa painavan kultahipun.»   
> ()
> 
> 

Turussa vuonna 1940 löydetty pikkuplaneetta 3166 Klondike on nimetty veljesten kunniaksi.

Lähteet
-------

* Kärkkäinen, Esko: Yliopisto esittelee kulta-aarteensa *Turun Sanomat*.  2.2.2000.  [vanhentunut linkki]
* Oja, Heikki: *Sibeliuksesta Tuonelaan. Aurinkokuntamme kiehtova nimistö*. Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2003. ISBN 952-5329-25-9.
* Orkamo, Ilma & Raevuori, Yrjö: *Satakunnan Jonsson-suku*, Helsinki 1935.
* Raevuori, Yrjö: *Klondiken veljekset, Alaskan kultakentiltä Turun Yliopistonmäelle*, Tapiola 1975.

### Viitteet

1. 1 2  Hietaniemen hautausmaa, kortteli H 33, rivi 8, hauta 198
2. ↑  Auvo Kostiainen: / Joutsen, Karl Fredrik (1865 - 1948) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  13.10.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Orkamo & Raevuori 1935.
4. ↑  Raevuori 1975.
5. ↑  Oja 2003, s. 63, 76, 102.

Aiheesta muualla
----------------

* Turun yliopiston historia (Arkistoitu – Internet Archive)
**Dmitri Iosifovitš Gulia** (ven. Дми́трий Ио́сифович Гу́лиа, abhaasiksi Дырмит Иасыф-иҧа Гәлиа tai Гач Урыс-иҧа Гәлиа; 21. helmikuuta 1874 nykyisen Abhasian Gulrypšin piirin Uartšan kylä – 7. huhtikuuta 1960 Agudzerin kylä, Abhasia) oli abhasialainen kirjailija ja kulttuurivaikuttaja.

Dmitri Gulia syntyi köyhään maanviljelijäperheeseen. Hän opiskeli Gorin opettajaseminaarissa ja työskenteli sen jälkeen opettajana. Vuonna 1892 hän laati K. D. Matšavarianin kanssa kirjaimiston abhaasin kieltä varten. Vuonna 1921 hän perusti ensimmäisen abhasialaisen teatteriryhmän. Hän toimi myös ensimmäisen abhaasinkielisen lehden *Aphsny* ("Abhasia") toimittajana.

Gulian ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1912. Vuonna 1919 hän kirjoitti ensimmäisen abhaasinkielisen novellin "Vieraan taivaan alla". Neuvostoaikana hän tuotti paljon kansalaislyriikkaa. Romaanissa *Kamatšitš* (1940) hän kuvaa abhaasien elämää tsaarin vallan aikana. Gulia on laatinut myös oppikirjoja sekä abhaasien historiaa, kieltä ja kulttuuria käsitteleviä tutkimuksia. Hän liittyi NKP:hen vuonna 1955, toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana ja sai Leninin kunniamerkin. Abhasian kansanrunoilijan arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1937. Kirjailija on haudattu Suhumin keskustaan.

Lähteet
-------

* *Bolšaja Sovetskaja Entsklopedija, tom 7*, s. 442. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1972.
* *Neuvostoliitto*, s. 151. Helsinki: Otava, 1967.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola
	+ 2

 |

 |
**Viipurin Reipas** on vuonna 1891 perustettu viipurilainen urheiluseura. Reippaassa harrastettiin monia urheilulajeja, joista voimistelu oli seuran alkuperäinen laji. 1910-luvulle tultaessa seurassa kasvoi myös palloilulajien harrastus. Kesäisin Reippaassa pelattiin jalkapalloa ja talvisin jääpalloa. Kummassakaan lajissa Reipas ei yltänyt Suomen terävimpään kärkeen ja vuonna 1928 Reippaassa kokeiltiin myös Suomeen rantautunutta uutta lajia, jääkiekkoa.

Reipas oli yksi niistä kuudesta seurasta, jotka osallistuivat ensimmäisiin Jääkiekon Suomenmestaruuskilpailuihin vuonna 1928.

Ensimmäisessä ottelussaan Reipas voitti Helsingin Jalkapalloklubin maalein 4-3. Toisessa ottelussa Reipas voitti Tampereen Palloilijat maalein 2-1, ja voitollaan Reipas eteni loppuotteluun Kronohagens IF:ää vastaan. Loppuottelussa Reipas oli parempi maalein 5-1, ja viipurilaiset voittivat näin ensimmäisen jääkiekon SM-kilpailun. Reippaan mestarijoukkue koostui jääpalloilijoista, joista monet edustivat Viipurin Palloseuran jääpallomiehistöä.

Vuoden 1928 SM-kulta jäi Viipurin Reippaan viimeiseksi mitaliksi. Seuraavana kautena vuonna 1929 se putosi ensimmäisellä kierroksella hävittyään paikalliskilpailija ViPS:lle, johon olivat siirtyneet myös monet edellisen kauden mestarijoukkueen pelaajista. Vuoden 1929 jälkeen Reipas ei enää osallistunut jääkiekon SM-kilpailuihin. Vuoden 1932 kilpailuihin se ilmoittautui, mutta luovutti ottelunsa.

Reippaan kultamitali on myös ainoa viipurilaisseurojen voittama jääkiekon SM-mitali. Sodan jälkeen Viipurin Reippaan seurayhteisö evakuoitui Lahteen, missä se jatkoi toimintaansa Lahden Reippaan nimellä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arponen, Antti O.: *Luovutetun Karjalan urheilu*. Helsinki: Suomen urheilumuseosäätiö, 1995. ISBN 951-95861-7-2.
2. ↑  Viipuri suomalaisena jalkapallokaupunkina jukkajoutsi.com.  Arkistoitu 19.3.2014. Viitattu 29.9.2014.
3. 1 2 3  Anttinen, Pekka: *Karjalan narukerä kierii - viipurilaisen jääpallon historia*. Cosmoprint, 2010.
4. 1 2  Historia Suomen jääkiekkoliitto. Viitattu 29.9.2014.
5. 1 2  Championnat de Finlande 1927/28 HockeyArchives. Viitattu 29.9.2014. (ranskaksi)
6. ↑  Tuhkunen, Yrjö: *Helsingin Jalkapalloklubi 1907–1957*. Helsinki: Laatupaino Oy, 1957.
7. ↑  Anttinen, Pekka & Hoppu, Tuomas: *Vuosisata jääpalloa*. Multiprint Oulu, 2011.
8. ↑  Jääkiekkotilastojen kummajaiskausi 1929 Suomen Urheilutietäjät ry. Viitattu 29.9.2014.
9. ↑  Championnat de Finlande 1931/32 HockeyArchives. Viitattu 29.9.2014. (ranskaksi)
10. ↑  Suomen jääkiekkoliiton ja SM-liigan virallinen kausijulkaisu: *Jääkiekkokirja 1994-1995*. Helsinki: Semic Sport, 1995.
11. ↑  Heinonen, Jouko: *Reippaat sata vuotta*. Lahti: Esa Kirjapaino Oy, 1995.
Kentuckylainen burgoo perunasoseen kera.
**Burgoo** voi tarkoittaa ainakin kahta eri ruokalajia.

Pohjois-Amerikka
----------------

Burgoo on tulinen muhennos, verrattavissa irlantilaiseen tai Mulliganin muhennokseen. Sitä tarjotaan yleensä maissileivän tai maissimuffinien kera.

Burgoon tekemiseen käytettiin perinteisesti mitä tahansa käsillä olevaa lihaa ja vihanneksia, yleensä hirven-, oravan-, opossumin-, pesukarhun- tai riistalinnunlihaa, josta syntyi kutsumanimi *roadkill soup* eli "auton alle jäänyt eläin -keitto". Nykyään burgoota tavataan Yhdysvaltain Kentuckyssa ja sitä ympäröivissä osavaltioissa, joissa sitä tehdään muun muassa koulujen varainkeruutapahtumia varten. Kentuckyssa burgoota tarjotaan tapahtumissa, joissa jokainen osallistuja tuo omia ruoka-aineita ruoanlaittoa varten. "Burgoon pääkaupungiksi" julistautuneessa Kentuckyn Owensboron kaupungissa burgoota tarjotaan yhä laajasti, ja vaikka se liitetään usein vain erikoisiin tapahtumiin, kuten eväsretkeihin ja grillikisoihin, sitä myydään paikallisissa grilliravintoloissa ympäri vuoden.

Yksittäistä standardisoitua reseptiä ei ole, mutta burgoo on yhdistelmä ainakin kolmea eri ainesta: lihaa (esimerkiksi naudan-, sian-, porsaan- tai lampaanlihaa, usein hikkorilla savustettua), vihanneksia (esimerkiksi voipavut, maissi, okra ja perunat ovat aina olleet suosittuja) ja sakeuttamisainetta (useimmat reseptit vaativat nykyään vain maissijauhoja, jauhettuja papuja, täysjyvävehnäjauhoja tai perunajauhoja, mutta perinteisesti seokseen lisättiin myös keittoluita).

Ison-Britannian merivoimat
--------------------------

Napoleonin sotien aikana Ison-Britannian merivoimien sotilaat söivät burgoota aamupalaksi. Se koostui karkeasta kaurapuurosta ja vedestä.

Ensimmäisen maailmansodan viimeinen elävä veteraani, brittiläissyntyinen Claude Choules, kuoli 5. toukokuuta 2011. Hän palveli merivoimissa sodan aikana. Haastattelussa hän muisteli burgoon kuuluneen nuoruuteensa:

> »Hänellä (isoisällä) oli tapana herättää meidät talvella kuudelta aamulla juoksemaan edestakaisin rantaa pitkin. Aina kun tulimme kotiin, mummo oli laittanut liedelle ison padan, jossa oli puuroa, tai, kuten hän sitä kutsui, burgoota.» 
> 
>

Lähteet
-------

1. ↑  Last male WWI veteran dies *ABC News*.  5.5.2011. Viitattu 17.10.11 Kieli = (englanniksi).
**Palazzo pubblico** ("julkinen palatsi") on hallintorakennus, joka sijaitsee San Marinon pääkaupungissa.

Ennen Palazzo pubblicon rakentamista samalla paikalla sijaitsi Domus Magna Comunis, joka toimi maan silloisen parlamentin kokoontumispaikkana. Vuonna 1836 kuitenkin päätettiin purkaa vanha rakennus ja rakentaa tilalle aivan uusi parlamenttirakennus..

Rakennuksen on suunnitellut Francesco Azzurri, joka toimi myös Rooman Accademia di San Lucan johtajana. Kivet rakennukseen on louhittu Monte Titanon kaivoksista, ja peruskiven muurasi paikalleen sanmarinolainen kivenhakkaaja Giuseppe Reffi 17. toukokuuta 1884..

Rakennustyöt kestivät kymmenen vuotta ja Palazzo pubblico vihittiin käyttöön 30. syyskuuta 1894. Rakennus remontoitiin vastaamaan nykyajan tarpeita 1996.

Nykyisin Palazzo pubblicon käyttäjiä ovat virallisesti San Marinon suur- ja yleisneuvosto (parlamentti), kapteenivaltionhoitajat sekä maan hallitus. Lisäksi rakennuksen yhteydessä toimii taidenäyttelyitä ja museoita. Turisteja otetaan vastaan muutamia yleisiä vapaapäiviä lukuun ottamatta joka päivä klo 18:30 saakka..

Galleria
--------

* Tornin kelloTornin kello
* San Marinon suur- ja yleisneuvoston istuntosali.San Marinon suur- ja yleisneuvoston istuntosali.
* Domus Magna ComunisDomus Magna Comunis
* Palazzo pubblico vartioita univormuissaan.Palazzo pubblico vartioita univormuissaan.
* Palazzo pubblicon edessä sijaitseva Vapauden patsas.Palazzo pubblicon edessä sijaitseva Vapauden patsas.

Lähteet
-------

1. 1 2  Storia - Consiglio Grande e Generale *www.consigliograndeegenerale.sm*. Viitattu 25.8.2020.
2. ↑  Public Palace San Marino *San Marino Site Turismo*.  10.10.2014. Viitattu 25.8.2020. (italiaksi)
3. 1 2  Palazzo Pubblico *www.museidistato.sm*. Viitattu 25.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palazzo pubblico (San Marino)** Wikimedia Commonsissa
**Elisabet Kristiina** (saks. *Elisabeth Christine*; 28. elokuuta 1691 – 21. joulukuuta 1750) oli saksalaisen Braunschweig-Wolfenbüttelin ruhtinaskunnan prinsessa, josta tuli Kaarle VI:n puolisona Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna, Unkarin, Böömin, Kroatian ja Serbian kuningatar ja Itävallan arkkiherttuatar. He saivat neljä lasta, joista kaksi kuoli jo lapsina.

Avioliittoa oli valmisteltu jo vuosia, koska Wolfenbüttelit halusivat solmia siteitä Habsburgien mahtisukuun. Elisabet Kristiina kääntyi katoliseksi, ja hänet vihittiin 1708 Itävallan arkkiherttuan ja Espanjan kuninkaan Kaarlen kanssa. He asuivat onnellisina Barcelonassa. Kaarlen veljen Joosef I kuoltua ilman miespuolista perijää Kaarle joutui lähtemään Wieniin ottaakseen keisarin tehtävän vastaan ja Elisabet Kristiina jäi Barcelonaan osoittamaan Habsburgien sitoutumista Espanjan hallitsemiseen. Suunnitelma ei onnistunut, ja Elisabet Kristiina muutti miehensä luo Wieniin. Ainoa poika kuoli alle vuoden ikäisenä, joten keisarin valtaistuimelle nousi isänsä kuoltua heidän vanhin tyttärensä Maria Teresia.

Lähteet
-------

1. ↑  Elizabeth Christina Of Brunswick-Wolfenbuttel (1691–1750) *Dictionary of Women Worldwide: 25,000 Women Through the Ages.*. Viitattu 13.4.2023.
2. ↑  Elisabeth Christine (1691-1750) Kaiserin, Herzogin v. Braunschweig-Wolfenbüttel (lähde: Die Habsburger - Ein biografisches Lexikon) *Frauen der Welfen*. Viitattu 13.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Istuntosali vuonna 2019
**Fidžin parlamentti** (engl. *Parliament of Fiji*) on Fidžin lainsäädännöllinen elin. Se koostuu 51 edustajasta, jotka valitaan vaaleilla neljän vuoden välein.

Parlamentaarista työtä tehdään kuudessa pysyvässä valiokunnassa.

Parlamentin istuntoja voi seurata suorina lähetyksinä.

Vuonna 1874 Fidži erotettiin omaksi siirtokunnakseen Isosta-Britanniasta, minkä johdosta sille perustettiin parlamentti ja kuvernöörin virka. Ensimmäiset vaalit itsenäistymisen jälkeen pidettiin vuonna 1972. Vuonna 1987 sotilasvallankaappaus lakkautti demokratian vuoteen 1992 asti. Sama toistui vuosina 2000–2001 ja 2006–2014..

Viimeisimmät vaalit
-------------------

Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2022, joissa FijiFirst sai eniten paikkoja, mutta ei tarpeeksi muodstaakseen hallitusta yksi, kuten aikaisemmin. Vaalien suurin häviäjä SODELPA päätyi avainasemaan, koska sen tuki ratkaisisi tulevan hallituksen kokoonpanon. Lopulta SODELPA:sta irtautunut kansan allianssi (PA) pääty muodostamaan hallituksen yhdessä NFP:n ja SODELPA:n kanssa, ja uusi pääministeri Sitiveni Rabuka vannoi virkavalansa 24. joulukuussa.

Lähteet
-------

1. ↑  IFES Election Guide | Elections: Fiji Parliament 2018 *www.electionguide.org*. Viitattu 2.9.2020.
2. ↑  Committees *Parliament of the Republic of Fiji*. Viitattu 2.9.2020. (englanniksi)
3. ↑  Fiji Parliament *www.parliamentlive.gov.fj*. Viitattu 2.9.2020.
4. ↑  Our Story *Parliament of the Republic of Fiji*. Viitattu 2.9.2020. (englanniksi)
5. ↑  Sitiveni Rabuka is Fiji's new prime minister *RNZ*.  24.12.2022. Viitattu 2.1.2023. (englanniksi)
**Greenville** on kaupunki Mississippin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungissa asui 29 085 asukasta vuonna 2019, joista 55 % on naisia ja joista 37,3 % asuu köyhyydessä. Prosentti kaupungin asukkaista on syntynyt Yhdysvaltojen ulkopuolella. Kaupunkia on siirretty hieman alkuperäisestä sijainnistaan.

Väestö
------

Greenvillessä asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 34 400 asukasta, ja vuoden 2019 arvion mukaan vain 29 085 asukasta, eli asukasmäärä olisi laskenut 15,5 prosentilla näiden välillä. Alle 18-vuotiaita kaupungin väestöstä on 26,2 % ja yli 65-vuotiaita 15,5 %. Kaupungissa on 12 142 kotitaloutta, joista yhdessä asuu keskimäärin 2,48 asukasta. Veteraaneja kaupungissa asuu 1 239.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  U.S. Census Bureau QuickFacts: Greenville city, Mississippi *www.census.gov*. Viitattu 27.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Census profile: Greenville, MS *Census Reporter*. Viitattu 27.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  Greenville and Washington County Tourism *visitgreenville.org*. Viitattu 27.12.2020.
**Vaasan nuorisovaltuusto** on vuonna 2008 perustettu Vaasan kaupungin vaikuttamistoimielin, joka tuo nuorten äänen kuuluviin, ottaa kantaa ajankohtaisiin asioihin, tekee aloitteita ja kannanottoja. Nuorisovaltuusto on kuntalain 26 § edellytämä nuorten vaikuttajaryhmä.

Nuorisovaltuustolla on yksi varsinainen edustaja sekä varaedustaja kuudessa kaupungin lautakunnassa. Edustajilla on läsnä ja puheoikeus kokouksissa.

Nuorisovaaltuustolla on 22 varsinaista edustajaa ja 10 varaedustajaa, jotka valitaan kahden vuoden pituiselle toimikaudeksi. vaali- ja äänikelpoiset ovat Vaasassa asuvat 13-20 vuotiaat nuoret. Nuorisovaltuuston hallituksessa on seitsemän jäsentä.

Nuorisovaltuuston edustajat lautakunnissa kaudelle 2021-2022| Lautakunnat | Edustaja | Varaedustaja |
| --- | --- | --- |
| Kulttuuri- ja liikuntalautakunta | Emmi Schlöbcke | Taleen Saeed |
| Kasvatus- ja opetuslautakunta | Yara Abdul Menem | Simon Hellbom |
| Koulutuslautakunta | Seela Pasanen | Simon Hellbom |
| Kaupunkiympäristölautakunta | Joona Vainio | Mustafa Salih |
| Vähänkyrön aluelautakunta | Jaakko Hirvonen | Sauli Syri |

Lähteet
-------

1. ↑  Toimitus: Vaasan nuorisovaltuusto facebookissa *Vaasalaisia.info*.  7.5.2010. Viitattu 28.3.2021.
2. ↑  Vaasan nuorisovaltuusto *Vaasa*. Viitattu 28.3.2021.
3. ↑  Vaasan nuorisovaltuuston 21.1.2021 kokouksen pöytäkirja *vaasa.fi*. Viitattu 28.3.2021.
**Vesterlid** on Houtskarin nuorisoseuran Houtskärs Ungdomsförening r.f:n nuorisoseurantalo. Vuosien 1919-1922 aikana rakennettu talo sijaitsee Turun saaristossa entisessä Houtskarin kunnassa. Etelänpuoleinen julkisivu purettiin rakennuksesta 1970-luvulla, jolloin rakennukseen saatiin muun muassa sisä WC-tilat, keittiö, sekä juhlasali 120 hengelle esiintymislavalla. Rakennusta vuokrataan muun muassa juhliin ja siellä järjestetään myös erilaisia kursseja ja tapahtumia. Kiertävä elokuvateatteri Bio Sydväst järjestää rakennuksessa myös elokuvanäytöksiä.

Historia
--------

Houtskarin nuorisoseura osti nuorisoseurantalon tontin Näsbyn Ravalsin tilalta vuonna 1903. Tontilla oli aikaisemmin toinen rakennus, jossa sijaitsi muun muassa kauppa, leipomo ja suutari. Tämä rakennus kuitenkin purettiin myöhemmin, sillä se ei soveltunut nuorisoseuran käyttöön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vesterlid *Visit Houtskar*. Viitattu 12.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Start - Houtskärs Uf r.f. *houtskarsufrf.auf.webbhuset.fi*. Viitattu 12.7.2021.
3. 1 2  Houtskärs Ungdomsförening r.f *Facebook*. Viitattu 12.7.2021. (englanniksi)
4. ↑  Vesterlid -infokyltti nuorisoseurantalon ulkopuolella Houtskarissa.
**Kapellbacken** on Siuntiossa, Uudellamaalla sijaitseva mäki ja vanha kirkon paikka. Paikalla on sijainnut 1300-luvulla rakennettu katolinen kappeli, joka todennäköisesti toimi Sjundbyn linnan kappelina. Tämä pieni kivinen kappeli oli myös tiettävästi Siuntion ensimmäinen kirkkorakennus. Kirkkorakennus on myöhemmin tuhoutunut ja siitä on jäljellä enää vain kivijalka sekä muistoristi.

Kapellbackenilla sijaitsi myös Suomen ensimmäinen giljotiini.

Kapellbackenin kirkko
---------------------

Kapellbackenin kirkko oli pieni kivistä muurattu kappeli, jota todennäköisesti ympäröi pieni hautausmaa. Kirkko oli kooltaan noin 10,5 x 5,5 metriä. Kivet kirkon rakentamista varten haettiin Kingelibergetiltä*.*

Vuonna 1935 hiekanoton yhteydessä alueelta löytyi pääkalloja ja ihmisluita. Luut sekä kappelin kivijalka löytyivät Museoviraston arkeologisissa tutkimuksissa 1936. Luita pidetään 1700-luvulla ruttoon kuolleiden ihmisten luina.

Perimätiedon mukaan kirkon viimeinen katolinen pappi hirttäytyi Kapellbackenin mäellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kulttuuriympäristön palveluikkuna *www.kyppi.fi*. Viitattu 14.6.2021.
2. 1 2 3  Sjundbyn historiaa :: Inkoon-pitaja *www.inkoo.info*. Viitattu 14.6.2021.
3. ↑  Medeltiden *Sjundeå svenska församling*. Viitattu 14.6.2021. (ruotsiksi)
4. ↑  Kultur- och historiautfärder *Porkkalan Parenteesi*. Viitattu 14.6.2021. (ruotsiksi)
**Lux Musicae** on vuosittain toistuva musiikkifestivaali Siuntiossa, Uudellamaalla. Festivaali järjestetään yleensä marraskuussa ja siihen yhdistyy tärkeänä osana musiikin lisäksi valot. Festivaalin konserttipaikkoina ovat toimineet muun muassa Siuntion Pyhän Pietarin kirkko, Sjundbyn linna, Suitian linna ja Siuntion kunnankirjasto. Musiikkiesityksissä yhdistellään usein vanhaa ja uutta musiikkia. Festivaali on teemoitettu vuosittain ja vuonna 2021 Lux Musicaen teemana oli "Uusin sävelin - Mot nya toner".

Lux Musicaen järjestää Siuntio Soi - Musik i Sjundeå -yhdistys. Festivaalia on tukenut esimerkiksi Konstsamfundet, Siuntion kunta, Varuboden-Osla ja Taiteen edistämiskeskus. Yhteistyökumppaneina festivaalissa on usein myös siuntiolaisia järjestöjä, kuten Siuntion seurakuntayhtymä ja Lions Clun Siuntio-Sjundeå.

* Siuntion kirkkoSiuntion kirkko
* Suitian linnaSuitian linna
* Sjundbyn linnaSjundbyn linna

Lähteet
-------

1. 1 2  Tietoa meistä *Lux Musicae Nov 19th - Nov 21st, 2021*.  23.8.2017. Viitattu 10.8.2021.
**Merenkulkukoulutus Ahvenanmaan ammattikoululla** (aiemmin *Ålands sjömansskola*) on osa Ahvenanmaan ammattikoulua Maarianhaminassa Ahvenanmaalla. Koulutus tarjoaa neljä suuntausta: korjaaja, vahtiperämies, vahtikonemestari ja laivasähköasentaja. Opetuksen kieli on ruotsi. Opetus on käytännönläheinen ja sisältää harjoittelua koululaivalla M/S Michael Sars.

Ammatilliset tutkinnot
----------------------

Oppilaita koulutuslaivalla M/S Michael Sars
Merenkulkualan tutkinnot koululla ovat: 

* Korjaaja (merenkulkualalla)
* Vahtiperämies
* Vahtikonemestari
* Laivasähköasentaja

Historia
--------

Ilmakuva koulurakennuksesta
Koulutus sai alun perin alkuunsa nimellä *Ålands sjömansskola* (Ahvenanmaan merenkulkijakoulu) vuonna 1961. Vuonna 2011 koulu tuli osaksi Ahvenanmaan ammattikorkeakoulua (ruots. *Högskolan på Åland*) jonka jälkeen se siirtyi osaksi Ahvenanmaan ammattikoulua (ruots. *Ålands yrkesgymnasium*). Vuodesta 2020 koulutus on myös ollut osa Alandica Shipping Academya johon sisältyy kaikki merenkulkukoulutukset Ahvenanmaalla.

Aiheesta muualla
----------------

* Sjöfartsprogrammen vid Ålands yrkesgymnasium
* Alandica Shipping Academy

Lähteet
-------

1. 1 2  Sjöfart | Ålands Gymnasium *www.gymnasium.ax*. Viitattu 22.11.2021.
2. ↑  Göte Sundberg: *Ålands sjömansskola 50 år*. Mariehamn Tryckeri AB, 2011. ISBN 978-952-5064-38-4.
3. ↑  Nysatsning på åländsk sjöfartsutbildning | Ålands landskapsregering *www.regeringen.ax*. Viitattu 22.11.2021.
4. ↑  ASA | Alandica Shipping Academy *ASA*. Viitattu 22.11.2021. (ruotsiksi)
**Harjula** on vuonna 1929 rakennettu entinen seurojentalo Lohjalla, Uudellamaalla. Rakennusmestari H. Siikosen suunnuttelema Harjula edustaa 1920-luvun klassismia. Harjula sijaitsee Lohjan keskustassa Lohjanharjun kupeessa.

Nykyisin rakennus on Lohjan kaupungin nuorisotoimen käytössä.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Alun perin rakennuksen piti tulla Lohjannummen suomenkielisten seurojen seurojentaloksi ja juhlarakennukseksi. Varojen puutteen vuoksi rakennus jouduttiin kuitenkin myymään pian lohjalaisille teollisuuslaitoksille seuraintaloksi.

1930-luvulla Harjulaa laajennettiin ja siihen lisättiin näyttämöosa. 2000-luvun alussa rakennusta peruskorjattiin ja rakennuksen saleihin, aulaan, portaikkoihin ja salin parveen palautettiin klassismin piirteitä. Rakennuksessa on myös säilynyt vanhoja alkuperäisiä sisäovia, mosaiikkibetonilattioita ja portaikkojen koristeellisia kaiteita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Katariina Ockenström: Lohjan rakennetun ympäristön inventointiluettelo  2007. Lohjan kaupunkisuunnittelukeskus ja Lohjan Museo. Viitattu 29.12.2021.
**Villa Haikari,** joka tunnetaan myös nimellä **Villa Harbonäs** on Lohjalla, Uudellamaalla sijaitseva vuonna 1905 rakennettu huvila. Huvila sijaitsee aivan Lohjanjärven rannalla ja nykyisin siellä toimii kesäravintola.

Villa Haikari on inventoitu osaksi Lohjan kaupungin rakennetun kulttuuriperinnön luetteloa. Huvilan omistaneen Laguksen suvun kesken huvilaa on kuitenkin kutsuttu nimellä Lilla Ojamo.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

1870-luvulla Ojamon kartanosta erotettiin Haikarinniemi ja sen pohjoispuolinen alue Vähä-Ojamon huvilatilaksi. Tilan omistajiksi tuli Laguksen suku. Valtioneuvos Wilhelm Laguksen poika filosofian tohtori Hugo Lagus rakennutti tilalle uuden puurakenteisen ja jugend-tyylisen huvilan vuonna 1905. Tilalla sijaitsi jo ennestään vanhempi päärakennus. Vuonna 1938 Hugo Lagus myi Villa Haikarin Lohjan kauppalalle ja siitä asti huvila on toiminut muun muassa retkeilymajana ja kesäkahvilana.

Villa Haikarissa tehtiin väliseinämuutoksia vuonna 1981. Rakennuksen perustuksia nostettiin 1990- ja 2000-lukujen vaihteessa, jolloin myös rakennetiin kuisti. Pohjoispuolella Villa Haikaria on puinen terassi. Rakennus sijaitsee Haikarinniemen kärjessä puistomaisessa ympäristössä. Villa Haikarin tunnusomaisia piirteitä ovat ullakkokerroksen suuret ovaalin muotoiset ikkunat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Villa Haikarin historia | Villa Haikari *villahaikari.fi*.  17.4.2021. Viitattu 29.12.2021.
2. 1 2 3 4 5  Katariina Ockenström: Lohjan rakennetun ympäristön inventointiluettelo  2007. Lohjan kaupunkisuunnittelukeskus ja Lohjan Museo. Viitattu 29.12.2021.
3. ↑  Villa Haikari *Visit Lohja*. Viitattu 29.12.2021.
4. ↑  Haikarin huvila *www.saunalahti.fi*.  Arkistoitu 29.12.2021. Viitattu 29.12.2021.
**Villa Luther** on 1880-luvulla rakennettu huvila Lohjalla, Uudellamaalla. Huvilan rakennutti Lohjan silloisen kirkkoherran poika, hovineuvos Gustaf Adolf Helsingius. Alkuperäiseltä nimeltään huvila on Helsingtorp. Huvilaa on kuitenkin myös kutsuttu nimellä Villa Linnainen. Tyylisuunnaltaan huvila on uusrenessanssityylinen säätyläishuvila.

Nykyisin rakennuksessa toimii Lohjan Työterveys ry.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Villa Lutherin eli Helsingtorpin rakennutti 1880-luvulla hovineuvos Gustaf Adolf Helsingius. Tontti, jonka nimi on Solbacka, oli erotettu Kiviniemen tilasta. Helsinkiläinen, saksalaissyntyinen kauppiaan leski Marie Pauline Henriette Luther muutti Lohjalle lapsiensa ja palveluskuntansa kanssa vuonna 1892 ja osti Villa Lutherin itselleen. Luther teki rakennukseen peruskorjauksen samana vuonna ja laajensi huvilan nykyiseen muotoonsa. Lutherit muuttivat takaisin Helsinkiin vuonna 1903. Vuodelta 1905 on säilynyt ilmoituksia, joissa kerrotaan leskirouva Lutherin vuokraavan huoneita huvilasta matkailijoille.

Kamarijunkkari Hjalmar Linder, joka omisti Lohjan selluloosatehtaan osti Villa Lutherin 17. huhtikuuta 1907. Linder käytti huvilaa työläisten kulttuuritalona ja huvilaan sisustettiin muun muassa lukusali. Linder muutti ulkomaille 1918 ja tehdas siirtyi osakeyhtiölle, joka muutti Villa Lutherin asunnoiksi.

Villa Luther oli kolmen perheen asuinkäytössä vuonna 1979. Tuona vuonna rakennus peruskorjattiin ja maalattiin. Peruskorjauksen yhteydessä remontoitiin putkistot, ikkunat uusittiin ja palautettiin alkuperäiseen asuunsa ja yläkertaan tehtiin majoitustilat vieraille. Alakerran sisätilat remontoitiin vuonna 1981 Lohjan Työterveys ry:n käyttöä varten. Seitsemän vuoden päästä myös yläkerran tilat muutettiin Lohjan Työterveys ry:n käyttöön soveltuviksi.

Osa Villa Lutherin hirsirungosta on remonttien yhteydessä vaihdettu. Nykyinen ruskea ulkomaalaus kerman värisine yksityiskohtineen on ollut lähes samanlainen koko sotien jälkeisen ajan. Myös Villa Lutherin kuistit ja parvekkeet on paikoin uusittu. Viimeinen vakituinen asukas huvilasta muutti pois vuonna 2000 jättäen rakennuksen ainoastaan työterveysaseman käyttöön.

Villa Luther sijaitsee pienellä kukkulalla, jolle oli vuonna 1892 istutettu laaja puutarha. Puutarhasta ei ole enää nykyisin jäljellä paljoakaan sillä tontin ympärille on kasvanut paljon kerrostalo- ja omakotitaloasutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Katariina Ockenström: Lohjan rakennetun ympäristön inventointiluettelo  2007. Lohjan kaupunkisuunnittelukeskus ja Lohjan Museo. Viitattu 29.12.2021.
2. ↑  Lohjannummi 1916 *www.sci.fi*.  Arkistoitu 3.2.2021. Viitattu 29.12.2021.
*Katso myös: Yhdenvertaisuuslaki*
**Yhdenvertaisuuslaki** on Suomessa toteutettu Euroopan unionin rasismi- ja työsyrjintädirektiivi, jonka tarkoituksena on edistää ja turvata kansalaisten yhdenvertaisten palvelujen toteutumista sekä tehostaa syrjinnän kohteeksi joutuneen oikeussuojaa. 

Lain mukaan viranomaisten, koulu­tuksen järjestäjien ja työnantajien täytyy "arvioida ja edistää yhdenvertaisuutta omassa toiminnassaan". Arvioinnissa otetaan huomioon ihmisten alkuperä, ikä, vammaisuus, seksuaalinen suuntautuminen, uskonto ja muut erotteluperusteet, jotka on kielletty yhdenvertaisuus­laissa. Lailla halutaan taata kaikille yhdenvertaiset mahdollisuudet käyt­tää eri viranomaisten palveluita, kouluttautua ja ede­tä työuralla.

Historia
--------

Lain ensimmäinen versio tuli voimaan 20. tammikuuta 2004 ja korvautui uudella versiolla yhdenvertaisuuslaista 1. tammikuuta 2015. Viranomaisten velvollisuus oli kaikessa toiminnassaan noudattaa yhdenvertaisuutta ja tarvittaessa poistaa yhdenvertaisuuden esteet. Laki kielsi sekä välittömän että välillisen syrjinnän ja syrjintään yllyttämisen. Syrjintä iän, etnisen tai kansallisen alkuperän, kansalaisuuden, kielen, uskonnon, vakaumuksen, mielipiteen, terveydentilan, vammaisuuden, sukupuolisen suuntautumisen tai muun henkilöön liittyvän syyn perusteella oli kielletty. Lain mukaan viranomaiset laativat työministeriön ohjeiden mukaisen yhdenvertaisuussuunnitelman.

Jos työpaikalla on säännöllisesti vähintään 30 työntekijää, työpaikan on tehtävä yhdenvertaisuussuunnitelma. Sille ei määritelty tiettyä mallia, mutta suunnitelman tulee olla todennettavissa ja tarkastettavissa.

Valvonta
--------

Työpaikoilla noudatettavaa yhdenvertaisuutta valvoo Suomessa työsuojeluviranomainen. Esimerkiksi vuonna 2018 se teki noin 1250 tarkastusta, joilla valvottiin yhdenvertaisuutta ja syrjinnän kieltoa. Näistä tapauksista noin kolmessasadassa kävi ilmi, että työnantajat olivat laiminlyöneet yhdenvertaisuuslakia.

Katso myös
----------

* Syrjintälautakunta
* Tasa-arvolaki
* Tasa-arvovaltuutettu
* Vähemmistövaltuutettu

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdenvertaisuussuunnittelu *Yhdenvertaisuus*. Viitattu 2.1.2022.
2. ↑  Yhdenvertaisuuslaki 20.1.2004/21
3. ↑
4. ↑  Yhdenvertaisuuslaki työkalupakki syrjintää vastaan
5. ↑  Yhdenvertaisuus työpaikalla - Työturvallisuuskeskus *ttk.fi*.  Arkistoitu 2.1.2022. Viitattu 2.1.2022.
6. ↑  Terveydentilaa epäillään yleisimmin työsyrjinnän syyksi – joka neljännessä tarkastuksessa löydettiin puutteita *Yle Uutiset*.  25.6.2019. Viitattu 2.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Oppaita yhdenvertaisuussuunnitteluun
**Solhem** on Lohjalla, Uudellamaalla sijaitseva vuonna 1885 rakennettu huvila. Huvilan rakennutti Helsingin yliopiston kasvitieteen professori Sextus Otto Lindberg ja rakennus edustaa tyylisuunnaltaan ajalleen tyypillistä uusrenessanssia runsaine koristeluineen ja yksityiskohtineen.

Solhem sijaitsee Karstuntien varrella mäen päällä. Rakennus on säilynyt ulkoasultaan melko hyvin alkuperäisenä.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Solhemin rakennutti professori Lindberg kesäasunnokseen vuonna 1885. Perhe muutti huvilaan vakituisesti S. O. Lindbergin kuoleman jälkeen vuonna 1890. Tuolloin huvilan eteläpäätyyn lisättiin myös matala lisäsiipi, jossa sijaitsi kaksi huonetta piioille. Solhemin ikkunat ovat T-puitteiset ja niiden päällä on voimakkaasti korostetut otsikot. Rakennukseen tehtiin peruskorjaus 1990-luvulla jolloin muun muassa ikkunoita uusittiin, lisättiin sähkölämmitys ja terassin kaiteita uusittiin. Myös yläkerta otettiin kokonaan asuinkäyttöön. Länsisivulle lisättiin terassi. Huvilassa on säilynyt jäljellä yksi alkuperäinen kaakeliuuni.

### Lohjan Taimistot Oy

Professori S. O. Lindbergin poika, pomologi Brjön Lindberg, perusti vastapäätä Solhemiä yhden Suomen ensimmäisistä taimitarhoista vuonna 1889. Taimistoa varten ostettiin 1,5 hehtaaria maata, jolla jo ensimmäisenä toimintavuotena varrennettiin 1000 hedelmäpuuta. Taimiston aluetta laajennettiin vuosina 1891, 1900 ja 1939. Vuonna 1909 taimitarha siirtyi Eric von Rettigin omistukseen. Von Rettigin aloitteesta siitä muodostettiin osakeyhtiö *Lohjan Taimistot Oy - Lojo Trädskolor Ab* vuonna 1912. 1950-luvun vaihteessa taimiston pinta-ala oli 12,5 hehtaaria. Vuoteen 1966 asti toimineen taimiston tuotteita olivat muun muassa hedelmäpuut, marjapensaat, koristepuut ja -pensaat sekä perennat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Katariina Ockenström: Lohjan rakennettu kulttuuriympäristö  2007. Lohjan kaupunkisuunnittelukeskus ja Lohjan Museo. Viitattu 21.1.2022.
**Marthabo** on juhla- ja kurssitila, joka sijaitsee Siuntiossa, Uudellamaalla aivan Siuntion kirkonkylän tuntumassa. Marthabon tontin lahjoitti Siuntion Martoille maanomistaja Vilhelm Salovius vuonna 1930. Tälle tontille rakennettiin samana vuonna Marthabo, joka vihittiin käyttöön 6. marraskuuta 1930.

Rakennuksessa toimi vuodesta 1933 *Mellersta Sjundeå Marthakrets*, joka järjesti rakennuksessa muun muassa käsityökursseja. Mellersta Sjundeå Marthakrets lopetti toiminnan rakennuksessa vuonna 2022. Marttajärjestö luovutti rakennuksen tuolloin uudelle *Marthabo r.f.* -järjestölle, jonka tavoitteena on pitää Marthabo kunnossa ja elävänä. Marthabota vuokrataan myös erilaisiin juhliin ja tilaisuuksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kokous- ja juhlatilat *www.siuntio.fi*. Viitattu 22.5.2022.
2. 1 2  Brenner, Alf: *Sjundeå Sockens Historia I*, s. 415-416. Hembygdens Vänner i Sjundeå r.f. 1953. ruotsi
3. ↑  Lina Enlund: Nu slutar marthorna väva och Marthabo tas över av nya krafter, så här vårdar frivilliga kulturarvet i föreningshusen i Sjundeå *www.vastranyland.fi*. Viitattu 22.5.2022. (ruotsiksi)
**Sivistyskampus Siuntion Sydän - Bildningscampuset Sjundeå Hjärta** on Siuntiossa, Uudellamaalla sijaitseva kaksikielinen sivistys- ja hyvinvointikampus. Vuonna 2022 valmistuneessa kampuksessa on tilat kunnan suomenkieliselle ja ruotsinkieliselle esiopetukselle, Aleksis Kiven koululle ja Sjundeå svenska skolanille. Lisäksi kampuksen tiloista löytyy myös Siuntion kirjasto ja nuorisotilat. Sivistyskampus Siuntion Sydän sijaitsee Siuntion keskustaajamassa Siuntion asemalla.

Arkkitehtuuri
-------------

Siuntion Sydämen on rakentanut SRV-yhtiöt ja rakentamisessa on tähdätty sisäilmalta terveellisiin ja helposti huollettaviin rakenteisiin ja materiaaleihin sekä energiatehokkuuteen. Kampuksen käyttämä lämmitys- ja jäähdytysenergia tuotetaan maalämmöllä ja sähköenergiasta noin 25% aurinkopaneeleilla. Sivistys- ja hyvinvointikampus kuuluu A-energialuokkaan.

Ennen sivistyskampuksen valmistumista uutisoitiin, että Siuntion Sydämestä on rakennettu liian pieni. Kaikki esikoululaiset eivät mahdu kampukseen, sillä rakentamisessa ei otettu huomioon, että esikoululaisten määrä kasvoi, kun Siuntion kunta aloitti kokeilemaan kaksivuotista esikoulua.

Siuntion kunta järjesti kilpailun sivistys- ja hyvinvointikampuksen julkisivulle toteutettavasta taideteoksesta. Kilpailun voitti kuvataiteilijat Jaakko Niemelä ja Helena Hietanen teoksellaan *Postikortteja Siuntiosta - Vykort från Sjundeå*. Teos kustansi noin 86 000 euroa. Myös rakennuksen nimi oli kunnan järjestämän nimikilpailun tulos. Nimikilpailussa kuntalaiset saivat ehdottaa nimeä uudelle sivistys- ja hyvinvointikampukselle.

Lähteet
-------

1. ↑  Helena Soinio: Nimikilpailu ratkaisi: Siuntion sivistys- ja hyvinvointikampuksen nimeksi tulee Siuntion sydän, kampus valmistuu toukokuun lopussa *Länsi-Uusimaa*.  26.4.2022. Viitattu 19.6.2022.
2. ↑  SRV:n toteuttama Sivistyskampus Siuntion sydän valmistui elinkaarihankkeena - SRV.fi *www.srv.fi*. Viitattu 19.6.2022.
3. ↑  Barn i Sjundeå föreslås gå i förskola i ett affärscenter *svenska.yle.fi*. Viitattu 19.6.2022. (ruotsiksi)
4. ↑  Sjundeås nya skolcentrum får stålkonst på ytterväggarna – syns också i mörker *svenska.yle.fi*. Viitattu 19.6.2022. (ruotsiksi)
5. ↑  Postikortteja Siuntiosta voitti Siuntion sivistys- ja hyvinvointikampuksen taidekilpailun *www.siuntio.fi*.  Arkistoitu 28.6.2022. Viitattu 19.6.2022.
6. ↑  hellevi.raita: Sivistyskampus on Siuntion sydän! *www.siuntio.fi*. Viitattu 19.6.2022. [vanhentunut linkki]
**Rhode Islandin kansalliskaarti** (engl. *Rhode Island National Guard*) on Rhode Islandin osavaltion alainen kansalliskaarti.

Ensimmäiset kansalliskaartia muistuttavat joukot perustettiin jo vuonna 1638 Rhode Islandin siirtokunnan asukkaiden suojelemiseksi. Kaarti koostui vapaista miehistä. Yhdysvaltain itsenäisyyssodan alkaessa Rhode Islandin kansalliskaartin katsotaan tehneen ensimmäinen julkinen sotilaallinen teko, kun kaartilaiset hyökkäsivät brittiläisiä kuunareita vastaan19. heinäkuuta 1769.

Kansalliskaartin komentajana toimii muiden osavaltioiden tavoin paikallinen kuvernööri. Rhode Islandin kuvernöörille kuuluu tätä kautta myös titteli kenraalikapteeni (engl. *captain general*). Kansalliskaarti koostuu nykyisin maa- ja ilmavoimista.

Koronaviruspandemian aikana osaa kaartilaisista on mobilisoitu esim. avustamaan asukkaiden rokottamisessa.

Lähteet
-------

1. ↑  History  2022. Rhode Island National Guard. Viitattu 23.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  Article IX: of the Executive Power *rilegislature.gov*.  2022. Viitattu 23.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  Units  2022. Rhode Island National Guard. Viitattu 23.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  Governor McKee mobilizes RI National Guard to handle COVID-19 surge *The Providence Journal*.  4.1.2022. Viitattu 23.10.2022. (englanniksi)
**Villa Skogshyddan** on Kauniaisissa, Uudellamaalla sijaitseva historiallinen puuhuvila. Huvila on valmistunut vuonna 1907 arkkitehti Harald Smedbergin ja rakennusmestari Vilho Lekmanin suunnittelemana. Villa Skogdshyddan on kulttuurihistoriallisesti ja ympäristön kannalta arvokas rakennus ja siten suojeltu Kauniaisten asemakaavassa. Huvilaa tai sen osaa ei saa purkaa eikä siinä saa tehdä rakennuksen historiallisia arvoja heikentäviä korjaus-, muutos- tai lisärakentamistöitä.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Villa Skogshyddanin tontin osti 1900-luvun alussa ruotsalainen konttoripäällikkö Gustaf Borin, joka rakennutti tontille jämtlantilaistyylisen kesämökin. Hirsinen pieni mökki valmistui vuonna 1907. Vuonna 1917 mökin tontteineen osti Fridolf Fredrik Ekberg. Samana vuonna hän laajensi mökin suuremmaksi huvilaksi. Villa Skogshyddan toimi kesähuvilana vuoteen 1942. Talvisin Ekbergit asuivat Helsingissä Bulevardilla samassa rakennuksessa, jossa perheyritys Ekbergin leipomo sijaitsi.

Villa Skogdshyddan edustaa tyylisuunnaltaan kansallisromanttista tyyliä. Huvilan pääsisäänkäynti rakennettiin luultavimmin uudelleen 1920-luvulla, jolloin huvila sai myös kansallistyylisen katon ja joonialaiset pylväät. Huvilan eteläpuolelle rakennettiin lasikuisti, jolta oli näkymä läheiselle järvelle. Villa Skogshyddania ympäriöi aikoinaan myös laaja hedelmäpuutarha, josta nykyisin on jäljellä vain suuri omenapuu keittiön sisäänkäynnin lähellä sekä muutamia vanhoja marjapensaita. Huvilan puutarhan on suunnitteli Paul Olsson ja siellä on sijainnut muun muassa myös kolme kaivoa.

Villa SKogdshyddan toimi päiväkotina 1989-2013. Sen jälkeen huvila oli tyhjillää vuoteen 2016, jolloin sen osti perhe Lindqvist.

Vuonna 2018 Villa Skogshyddanin restauroitiin arkkitehtitoimisto Saatsi Arkkitehdit Oy:n toimesta. Ennen päiväkotina toimineeseen huvilaan remontoitiin kolme asuntoa, joilla on omat sisäänkäyntinsä. Huvilan hirsirunko kunnostettiin ja pinnat sekä lämpöeristeet vaihdettiin hengittäviin materiaaleihin. Vanhat ilmanvaihtokoneet ja kanavat päiväkotiajoilta purettiin ja ilmanvaihto toeutettiin huvilan alkuperäisen suunnitelman mukaisesti painovoimaisena. Myös Villa Skogshyddanissa säilyneet alkuperäiset kalkuuniuunit ja ikkunat kunnostettiin ja julkisivut maalattiin pellavaöljymaalilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Villa Skogshyddan – Saatsi Arkkitehdit *www.saatsi.fi*. Viitattu 21.3.2023.
2. 1 2  Villa Skogshyddan *The Write Kelley*. Viitattu 21.3.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3  Villa Skogshyddan, Kauniainen *Trähus*. Viitattu 21.3.2023.
**Hongiston kansakoulu** on Lohjalla, Uudellamaalla sijaitseva entinen kansakoulu. Nykyisin koululla järjestetään erilaista kylätoimintaa Hongiston alueen kyläyhsitys ry:n toimesta.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Hirsinen koulurakennus on valmistunut Hongiston kylään vuonna 1918 ja se edustaa tyylisuunnaltaan lähinnä myöhäistä jugendia. Jugendhenki tulee ilmi muun muassa rakennuksen moniruutuisissa ikkunoissa, sekä päädyn koristelaudoituksessa. Koulu käsitti alun perin kaksi luokkahuonetta (63,2 m² ja 47,5 m² ), eteisen (18 m²), sekä opettajan asunnon (60 m²). Vesijohdot ja viemäröinti asennettiin 1959.

Koulutoiminta Hongiston kansakoulussa loppui vuonna 1966.

Vuonna 1986 rakennukseen tehtiin sisätilamuutoksia, jolloin muun muassa koulun eteisestä suljettiin opettajan asuntoon johtava ovi ja purettiin yksi pystyuuni. Tiilikatto korvattiin tumman harmaalla saumapeltikatteella vuonna 1994. Koulun pihapiiriin kuuluu pelikenttä, jonka reunassa sijaitsee vanha saunarakennus. Koulurakennuksen alla on pieni kylmäkellari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ockenström, Katariina: Lohjan rakennetun ympäristön inventointiluettelo  2007. Lohjan kaupunkisuunnittelukeskus, Lohjan Museo. Viitattu 20.5.2023.
2. 1 2  Hongiston alueen kyläyhdistys ry *hongistonkoulu.net*.  24.6.2012. Viitattu 20.5.2023.
**Havaijin kirkko** oli Havaijin kuningaskunnan valtionkirkko vuosina 1863–1893.

Perustaminen ja toiminta
------------------------

Lähetyssaarnaajat olivat toimineet Havaijilla jo ensimmäisistä Eurooppa-kontakteista lähtien. Saarten ensimmäinen pappi oli anglikaaninen pastori John Howel, joka jäi asumaan Kealakekuan alueelle.

Idea oman kirkon perustamisesta alkoi syntyä 1860-luvulla. Kuningas Kamehameha IV oli ollut syntymästään saakka anglikaani ja vuonna 1862 hän lähetti kutsun Englannin anglikaaniselle kirkolle pyytäen sitä lähettämään papistoa Havaijille perustamaan uutta valtionkirkkoa. Taka-ajatuksena oli vähentää amerikkalaisten alati kasvavaa vaikutusvaltaa.

Lakkauttaminen
--------------

Vallankaappauksen jälkeen entisen kuningattaren Lili‘uokalanin kerrotaan hakeneen lohtua episkopaalisesta kirkosta.

Vuonna 1969 entisen kuningaskunnan valtionkirkosta tuli Yhdysvaltain episkopaalisen kirkon hiippakunta, jonka toiminta rajoittuu nykyään Havaijin osavaltion alueelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Forest Muir, Andrew: The Church In Hawaii, 1778-1862.  *Historical Magazine of the Protestant Episcopal Church*, 1949, 18. vsk, nro 1, s. 31–65.  Historical Society of the Episcopal Church.   (englanniksi)
2. ↑  Kamehameha IV | king of Hawaii *Encyclopædia Britannica*.  2023. Viitattu 28.6.2023. (englanniksi)
3. 1 2  History *The Episcopal Church of Hawai'i*.  Arkistoitu 2007. Viitattu 28.6.2023.