recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sándor Rozsnyói** (24. marraskuuta 1930 Zalaegerszeg, Unkari – 2. syyskuuta 2014 Sydney, Australia) oli unkarilainen estejuoksija.

Rozsnyói voitti Bernin EM-kilpailuissa 1954 kultaa 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 8.49,6. Kansainvälinen yleisurheiluliitto alkoi vasta tuolloin noteerata estejuoksun virallisia maailmanennätyksiä ja Rozsnyóin aika merkittiin ensimmäiseksi viralliseksi maailmanennätykseksi vaikka joidenkin maiden kansalliset ennätykset olivat kyseistä aikaa parempia – esimerkiksi suomalainen Olavi Rinteenpää, joka Bernissä sijoittui hopealle, oli vuonna 1953 juossut ajan 8.44,4. Rozsnyói menetti välillä maailmanennätyksen mutta otti sen jälleen nimiinsä Budapestissa 16. syyskuuta 1956 juostessaan ajan 8.35,6, joka jäi hänen uransa parhaaksi ajaksi. Melbournen 1956 olympialaisissa hän saavutti hopeaa ajalla 8.43,6. Hänen edellään maaliin tullut Chris Brasher hylättiin aluksi kolmantena maaliin tulleen Ernst Larsenin tönimisestä, mutta kun sekä Rozsnyói että Larsen puhuivat Brasherin puolesta, sai tämä pitää kultamitalinsa.

Lähteet
-------

* Quercetani, Robert L: *Kilpakenttien kuninkaat, 4. painos*, s. 223–224, 405. , 1966.

### Viitteet

1. ↑  Sándor Rozsnyói Bio, Stats, and Results *Olympics at Sports-Reference.com*.  Arkistoitu 28.8.2011. Viitattu 11.4.2015. (englanniksi)
Taiwanin presidentti Tsai Ing-wen saa Medigenin rokotteen elokuussa 2021.
**Medigenin COVID-19-rokote**, virallisesti **MVC-COV1901**, on Taiwanissa kehitetty rokote COVID-19 -tautia vastaan. Rokotteen ovat kehittäneet taiwanilainen Medigen Vaccine Biologics Corporation ja yhdysvaltalainen Dynavax Technologies sekä Yhdysvaltain terveysvirasto. Kyseessä on ensimmäinen Taiwanissa kehitetty rokote virusta vastaan.

Rokotteen toiminta perustuu proteiinin alayksikölle, eli se sisältää eristettyjä ja puhdistettuja viruksen proteiinin osia (engl. *subunit*). Rokotteen antigeeninä toimii S-2P-proteiinin rekombinaatio, joka on saatu Yhdysvaltain terveysvirastolta. Rokote annetaan injektiona lihakseen. Täyden suojan saamiseksi vaaditaan kaksi annosta, joista toinen voidaan antaa valmistajan mukaan aikaisintaan 28 vuorokauden kuluttua ensimmäisestä. Rokote on tarkoitettu yli 20-vuotiaille.

Rokote sai hätäluvan heinäkuussa 2021 Taiwanin terveysministeriöltä. Tämä herätti poliittista kritiikkiä oppositiossa, ja pääoppositiopuolue Kuomintang teki lakialoitteen hätäluvan perumiseksi.

Ensimmäisen vaiheen testirokotuksia suoritettiin vain Taiwanissa, toisen vaiheen taas sekä Taiwanissa että Vietnamissa. Toisen vaiheen otanta oli huomattavasti suurempi kuin normaalisti (yhteensä 3800 koehenkilöä, kun normaalikäytäntö on joitakin satoja) ja tämän datan perusteella 99,8 prosentille muodostui immuunivaste virusta vastaan kahden annoksen jälkeen. Kolmannen vaiheen testirokotukset saatiin valmiiksi joulukuun 2021 alussa. Ne toteutettiin Paraguayssa, jossa tuhannesta koehenkilöstä 500 sai Medigenin rokotteen ja 500 AstraZenecan rokotteen.

Joulukuun 2021 lopulla Taiwan ilmoitti lahjoittavansa 150 000 annosta Medigen-rokotetta Somalimaahan. Medigenin rokotteen ovat ottaneet Taiwanin presidentti Tsai Ing-wen ja varapresidentti William Lai. Toistaiseksi vain Taiwan on sallinut rokotteen käytön hätäluvan nojalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taiwan's president receives shot of first domestically developed Covid-19 vaccine *CNBC*.  23.8.2021. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Medigen: MVC-COV1901  2021. COVID19 Vaccine Tracker. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
3. ↑  MVC COVID-19 Vaccine  2022. Medigen Vaccine Biologics Corp.. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
4. ↑  Medigen Vaccine Biologics Announces Launch of Its COVID-19 Vaccine MVC-COV1901 Adjuvanted with Dynavax's CpG 1018 Adjuvant  23.8.2021. Dynavax Technologies Corporation. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
5. ↑  Taiwan approves Medigen's COVID-19 vaccine candidate *Reuters*.  19.7.2021. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
6. ↑  Westcott, Ben & Cheung, Eric: Taiwan's President gets dose of first domestically produced Covid-19 vaccine *CNN*.  23.8.2021. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
7. ↑  Medigen vaccine Phase 3 clinical trial inoculations completed *Focus Taiwan*.  6.12.2021. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
8. ↑  Taiwan to donate domestic COVID-19 vaccines to Somaliland *Focus Taiwan*.  28.12.2021. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
9. ↑  Tsai, Lai receive second doses of Medigen vaccine *Taipei Times*.  1.10.2021. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
Sigizmund Levanevsky
**Sigizmund Aleksandrovitš Levanevski** (s. 15. toukokuuta 1902 – katosi 13. elokuuta 1937) oli neuvostoliittolainen puolalaista syntyperää oleva lentäjä ja Neuvostoliiton sankari (1934).
Sigizmund Levanevski syntyi puolalaisen perheen lapsena Pietarissa, hänen veljensä Józef Lewoniewski (1899–1933) oli puolalainen urheilulentäjä. Sigizmund osallistui lokakuun vallankumoukseen bolševikkien puolella ja osallistui myöhemmin Venäjän sisällissotaan palvellen puna-armeijassa vuodesta 1918 alkaen. 1925 hän valmistui Sevastopolin lentosotakoulusta ja tuli sotilaslentäjäksi. Vuonna 1930 hän jäi reserviläiseksi.

13. heinäkuuta 1933 hän pelasti yhdysvaltalaisen lentäjän James Matternin, jonka oli ollut pakko laskeutua Anadyriin yrittäessään lentää maailman ympäri.
Huhtikuussa 1934 Levanevski osallistui arktiseen pelastusoperaatioon pelastamalla ihmisiä uppoavalta Tšeljuskin-laivalta. Tämän johdosta hänelle myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvo. 

Vuonna 1936 hän lensi Los Angelesista Moskovaan. 

12. elokuuta 1937 Levanevskin johtama kuusihenkinen lentomiehistö aloitti lennon Moskovasta Yhdysvaltoihin Pohjoisnavan kautta.
Radioyhteydet koneeseen katkesivat seuraavana päivänä kello 17.58 Moskovan aikaa kun lennon miehistö oli kertonut huonontuvasta säästä.
Etsinnöistä huolimatta koneen miehistöä ei koskaan löydetty ja heidät julistettiin kuolleeksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Check-Six.com—Missing!—Sigizmund Levanevsky (englanniksi)
* The Search for Russia’s Lindbergh (Arkistoitu – Internet Archive) Alaska Science Forum (englanniksi)
* Vladimir Vojir: The Mystery of Levanevsky’s Aircraft (englanniksi)
* Vladimir Vojir: Záhada letounu Levaněvského (tšekiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sigizmund Levanevsky
Charles Alois Ramsay: *Tacheographia*, 1678
**Charles Alois Ramsay** (myös **Carl Aloys Ramsay** tai **Karl Alois Ramsay**) oli skotlantilais- tai englantilaissyntyinen henkilö, joka laati 1600-luvulla englantilaisesta Sheltonin pikakirjoitusjärjestelmästä käännöksiä useille eri kielille. Ramsayn syntymä- tai kuolinaika ei ole tiedossa, eikä hänen elämästään tiedetä kuin että hän matkusteli eri maissa ja julkaisi pikakirjoitusjärjestelmän oppikirjoja eri kielille.

Ramsay julkaisi Sheltonin järjestelmästä käännöksen latinan kielelle vuonna 1678, saksan kielelle hiukan myöhemmin samana vuonna ja ranskan kielelle vuonna 1681. Hän teki myös italiankielisen version, mutta sitä ei tiettävästi julkaistu.

Lähteet
-------

* Johnen, Christian: *Allgemeine Geschichte der Kurzschrift*. 4. painos. Berliini: H. Apitz, 1940.
* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia*. 1. osa. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1927.
* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia*. 2. osa. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1929.

### Viitteet

1. ↑  Melin 1927, s. 344
2. 1 2  Melin 1929, s. 15
3. ↑  Melin 1929, s. 14
4. ↑  Melin 1927, s. 343
5. ↑  Johnen, s. 45
**Karpaattienkoira** (*ciobănesc românesc carpatin*) on kookas romanialainen koirarotu, joka on kotoisin Karpaateilta. Se paimentaa ja vartioi lampaita, suojellen niitä pedoilta.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Hyvin omistautunut, hyvätapainen, rohkea karpaattienkoira taistelee tarpeen tullen jopa karhuja vastaan yrittäessään suojella lammaslaumoja tai isäntäänsä.

Alkuperä
--------

Karpaattienkoira romanialaisessa postimerkissä.
Karpaattienkoira romanialaisessa postimerkissä.
Karpaattienkoira romanialaisessa postimerkissä.
On teoria jonka mukaan moni Karpaattien paimenkoirarotu, kuten muutkin laumanvartijat, polveutuu koirista jotka kehittyivät 9000 vuotta sitten Mesopotamiassa seuraten saman alueen lampaiden ja vuohien kesyyntymistä. Alfred Edmund Brehm (1829–1885) kirjoitti *Brehms Tierleben* -teoksessa näistä koirista. Ensimmäinen kirjallinen tieto karpaattienpaimenkoirasta oli *Veterinary Science Magazine*-lehdessä vuodelta XV, numerossa 2.

Maaliskuussa 1998 ryhmä karpaattienkoiran harrastajia perusti rotujärjestön nimeltä *Karpaattienkoirien Klubi*. Se nimettiin myöhemmin uudelleen *Kansallinen Karpaattienkoira-Kasvattajien Klubi* (CNCCRCRC), joka toimii Romanian Bistrițassa. Klubi selvitti että Rucărissa, Argeșin piirikunnassa oli paljon paimenkoiria joita pidetään nykyisen karpaattienkoiran esi-isinä. Maaliskuussa 2003 Bistrițassa pidettiin tärkeä konferenssi romanialaisia rotuja koskien. 6. heinäkuuta 2005 FCI hyväksyi Buenos Airesissa karpaattienkoiran tilapäisen virallistamisen rotuna.

Terveys
-------

Rodun oletetaan elävän noin 12–14-vuotiaaksi.

Katso myös
----------

* Alentejonkoira
* Bukovinankoira
* Espanjanmastiffi
* Estrelanvuoristokoira
* Gampr
* Karstinpaimenkoira
* Kaukasiankoira
* Keskiaasiankoira
* Pohjoiskaukasianpaimenkoira
* Romanianpaimenkoira
* Sarplaninac
* Tornjak
* Transmontanonmastiffi

Lähteet
-------

1. ↑  Karpaattienkoira. Royal Canin. Haettu 14.8.2021.
2. ↑  Molosserworld: Karpaattienkoira
3. ↑  DogBreedInfo: Karpaattienkoira

Aiheesta muualla
----------------

* Romanian Carpathian Shepherd Dog
* Romanian Carpathian Shepherd Dog (romaniaksi)
* Romanian Carpathian Shepherd Dog (romaniaksi)
* National Club of Romanian Carpathian Shepherd Dog breeders (romaniaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Carpathian Shepherd Dog 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Romanialaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Bukovinankoira
* Karpaattienkoira
* Romanianpaimenkoira
* Unkarinajokoira (Transilvania ja Unkari)

 |
|  |
| Muut ACR:n hyväksymät | 
* Musta romanianvuoristokoira

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Romanianpaimenpystykorva

 |

 |
**Itäkeskuksen kirjasto** on Helsingin kaupunginkirjaston toimipiste Helsingin Itäkeskuksessa, Stoan kulttuurikeskuksessa. Lähellä sijaitsevat kauppakeskus Itis, ostoskeskus Puhos, Matteuksenkirkko ja Itäkeskuksen uimahalli. Helsingin kaupunginkirjasto on osa pääkaupunkiseudun kirjastokimppaa, Helmet-kirjastoa.

Palvelut
--------

Itäkeskuksen kirjasto tarjoaa asiakkaiden käyttöön noin 120 000 nidettä kirjoja, musiikkia, elokuvia, kielikursseja sekä muun muassa kuusi ukuleleä ja rytmikassin. Asiakkaiden käytössä on tietokoneita nettiasiointiin tai tekstinmuokkaukseen, printteri-skanneri ja tulostin. Kirjastossa on panostettu maahanmuuttajille kohdennettuihin palveluihin. Kirjastossa on järjestetty Helmet-verkkokirjaston opastuksia esimerkiksi venäjän- ja somalinkielellä.

Rakennus
--------

Kulttuurikeskus Stoan ovat suunnitellut Arkitektbyrån Björn Krogius Oy eli arkkitehdit Björn Krogius ja Veli-Pekka Tuominen, joiden ehdotus voitti Itäkeskuksen monitoimitalon suunnittelusta järjestetyn arkkitehtikilpailun vuonna 1977. Stoan peruskivi muurattiin laskiaistiistaina 1983. Monitoimitalo valmistui lokakuussa 1984. Pääsisäänkäynnin edustalla aukiolla on vuonna 1981 järjestetyn veistoskilpailun voittaneen Hannu Sirénin sähkönsininen betoniveistos.

Stoa on Helsingin kaupungin ensimmäinen alueellinen kulttuurikeskus - muut ovat Malmitalo, Kanneltalo ja Vuotalo.

Historia
--------

Itäkeskuksen krijasto on perustettu vuonna 1984. Kirjasto käsitti Stoan kulttuurikeskuksesta aluksi vain yhden kerroksen ja tilaa oli 1 100 m². Vuonna 1998 suoritettiin perusparannus- ja laajennustyöt, jolloin kirjasto muuttui kaksikerroksiseksi. Nykyinen kirjaston pinta-ala 2 143 m². Vuoden 2005 alussa Itäkeskuksen kirjasto uudistui ja automatisoitui radikaalisti, jonka jälkeen itsepalveluna tapahtuu noin 90 % aineiston palautuksista ja noin 75 % lainauksista.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhteystiedot Helmet-kirjastot. Viitattu 2.7.2021.
2. 1 2 3  Itäkeskuksen kirjasto kirjastot.fi. Viitattu 2.7.2021.
3. 1 2  Itäkeskuksen kirjasto Helsingin kaupunki, hel.fi.  Arkistoitu 9.7.2021. Viitattu 2.7.2021.
4. ↑  Itäkeskuksen kirjasto Helmet-kirjastot. Viitattu 2.7.2021.
5. ↑  Hakemisto: Kirjastot - Kimpoittain *Kirjastohakemisto*. kirjastot.fi. Viitattu 2.7.2021.
6. ↑  Itäkeskuksen kirjasto panostaa maahanmuuttajien palveluihin  12.10.2009. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 2.7.2021.
7. 1 2 3  Historia Itä-Helsingin kulttuurikeskus Stoa, stoa.fi. Viitattu 2.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Helmet.fi: Itäkeskuksen kirjasto
* Maaretta (22.9.2015) Mitt bibliotek – Minun kirjastoni (Kirjastoelämää Itäkeskuksen kirjastossa -blogin kirjoitus)
Karakalpakkeja
**Karakalpakit** (karakalpakiksi *qaraqalpaqlar*) ovat Uzbekistaniin kuuluvassa Karakalpakiassa asuva turkkilaista karakalpakin kieltä puhuva kansa.

Karakalpakian lisäksi karakalpakkeja asuu Uzbekistanin Ferganan ja Horezmin alueilla, Turkmenistanissa, Kazakstanissa ja Afganistanissa. Vuonna 1989 Neuvostoliitossa oli 423 500 karakalpakkia, joista 389 100 asui Karakalpakiassa. Afganistanissa karakalpakkeja arvioidaan olevan noin 5 000 henkeä. Karakalpakin lisäksi he puhuvat uzbekkia, venäjää ja Afganistanissa daria. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.

Karakalpakkien varhaisimpia esi-isiä ovat Araljärven eteläpuolella 600–100-luvuilla eaa. asuneet sakat, joihin 500–700-luvuilla sekoittui turkkilaisia heimoja. Kansan muodostumiseen osallistuivat 700–900-luvuilla petšenegit ja oguusit, myöhemmin kiptšakit ja 1300–1400-luvuilla nogait. Karakalpakit mainitaan keskiaasialaisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1500-luvun lopussa. 1700-luvun puoliväliin saakka he asuivat Syrdarjan keski- ja alajuoksulla. Myöhemmin suurin osa siirtyi Syrdarjan läntisen laskujoen Žanadarjan varrelle. Vuonna 1811 karakalpakit liitettiin Hivan kaanikuntaan ja heidät siirrettiin Amudarjan suistoon. Vuodesta 1873 lähtien Amudarjan länsipuolinen alue kuului Venäjään. Yhteiskuntajärjestys perustui feodalismiin sekä patriarkaalisiin heimo- ja sukuyhteisöihin. Vuonna 1925 perustettiin Karakalpakian autonominen alue, josta vuonna 1932 tuli Uzbekistaniin kuuluva autonominen tasavalta.

Perinteisiä elinkeinoja ovat puolipaimentolaisuuteen perustuva karjanhoito, keinokasteluviljely ja kalastus. Asumuksina toimivat jurtta ja savitiilitalot. Miehet pitivät mustia lammaslakkeja, joihin kansan nimitys pohjautuu. Ruokavalion perustana olivat jauhot ja suurimot, maitotuotteet ja paistettu kala. Rikas suullinen kansanperinne käsittää eeppisiä sankarirunoja, lyyrisiä ja riittilauluja, satuja ja legendoja.

Lähteet
-------

1. ↑  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 182. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
2. 1 2 3  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 202. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
3. ↑  Fasmer, Maks: *Etimologitšeski slovar russkogo jazyka, tom 2*, s. 191. Moskva: Progress, 1986.
4. ↑  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 203. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karakalpakit** Wikimedia Commonsissa
**Heikki Päiviö Hosia** (29. marraskuuta 1907 Punkalaidun – 23. maaliskuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, kansliapäällikkö ja kansansivistysmies, joka toimi opetusministerinä V. J. Sukselaisen toisessa hallituksessa 1959–1961 sekä Martti Miettusen ykköshallituksessa 1961–1962. Puoluekannaltaan Hosia oli maalaisliittolainen.

Elämä
-----

Heikki Hosia oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän toimi Etelä-Pohjanmaan kansanopiston sekä Oriveden Opiston johtajana vuodesta 1943 vuoteen 1964, jolloin hänet nimitettiin opetusministeriön kansliapäälliköksi. Tässä virassa hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä 1972 saakka. Hän toimi aiemmin kouluhallituksen kansanopetusosaston vt. kouluneuvoksena kolmeen otteeseen 1940- ja 1950-luvulla.

Ansioistaan kansansivistyksen alalla Hosia palkittiin Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinnolla 1993. Hän toimi myös Helsingin Suomi–Puola-yhdistyksen sekä valtakunnallisen Suomi–Puola-yhdistysten liiton puheenjohtajana.

Perhe
-----

Heikki Hosian puoliso oli kirjailija Saimi Hosia. Kunnallisneuvos Armi Hosia oli Heikki Hosian käly.

Lähteet
-------

1. ↑  *Tyrvään Yhteiskoulu – Vammalan lukio 1904–1979: matrikkeli*, s. 181. Vammala: Vammalan lukio, 1979.

Aiheesta muualla
----------------

* Heikki Hosia *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.
* Heikki Hosia : Ryssän rajalla juhannusta viettämässä, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 14.07.1929, nro 28, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Kaarlo Kajatsalo** | **Suomen opetusministeri**1959−1962 | Seuraaja:**Armi Hosia** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Valtioneuvosto
* Biografiasampo

 |

 |
**Maria Sallé** (1707 – 27. heinäkuuta 1756 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen balettitanssija ja koreografi. Hänen suosituin balettinsa oli vuoden 1734 *Pygmalion*, jossa hän käytti huomattavasti normaalimpaa kevyempiä tanssivaatteita ja -kampausta. Sallé tunnettiin erityisen ilmekkäänä esiintyjänä.

Elämä
-----

Vuonna 1707 syntynyt Maria Sallé oli lapsinero ja oli saanut jo nuorena suosiota Lontoossa. Siellä hän oli opiskellut pantomiimiä tunnetuimmalta englantilaiseslta harlekiinilta John Richiltä. Ranskassa häntä opetti Françoise Prévost, joka sponsoroi Sallén vuoden 1721 debyytin Pariisin oopperassa.

Georg Friedrich Händelin johtamassa Covent Gardenissa Lontoossa Sallé esiintyi vuonna 1734 baletissa *Pygmalion*, jonka Sallé oli itse myös sovittanut. Sallé pukeutui esityksessä kevyempiin vaatteisiin raskaiden pönkkähameiden sijaan ja piti hiuksiaan auki sen sijaan, että olisi tehnyt hiuksistaan korkean kampauksen. *Pygmalion* oli todella suosittu, ja sitä seurasi toinen suosittu baletti, *Bacchus and Ariadne*. Palattuaan Pariisiin Sallé esiintyi *Les Indes galantesissa*.

Merkitys ja tyyli
-----------------

Baletti oli 1700-luvun alussa kehittynyt jo niin paljon, että monet ammattitanssijat saivat suosiota saavutuksistaan. Sallén ja Marie-Anne de Cupis de Camargon välinen kilpailu vaikutti osaltaan uuden *ballerina*-käsitteen kehittymiseen.

Camargo ja Sallé olivat tanssijoina kuitenkin erilaisia. Sallé tunnettiin erityisesti taidoistaan näytellä. Hänen miimikon taitonsa näkyivät siinä, että hän tanssi ilmeikkäämmin kuin kukaan aikaisempi tanssija. Sallé pyrki puvustuksessaankin mahdollistamaan eläytymisen ja jätti jopa usein käytetyt naamiot pois.

Lähteet
-------

* Clarke, Mary & Crisp, Clement: *Ballet: An Illustrated History*. London: Hamish Hamilton, 1992. ISBN 0-241-13068-9.
* Lee, Carol: *Ballet in Western Culture*. London: Routledge, 2002. ISBN 0-415-94257-8.

### Viitteet

1. ↑  Lee, s. 95.
2. ↑  Marie Sallé *Encyclopædia Britannica*.  2014. Encyclopædia Britannica Online. Viitattu 30.6.2014. (englanniksi)
3. 1 2  Clarke & Crisp, s. 25.
4. ↑  Lee, s. 100.
5. 1 2  Lee, s. 96.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marie Sallé** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ilona irti** on Timo-Juhani Kyllösen säveltämä monologiooppera, jonka libreton on kirjoittanut kirjailija Leena Lehtolainen. Kyllönen on säveltänyt oopperan tyttärensä Aurora Marthensin laulettavaksi. Oopperan kantaesitys oli 18. elokuuta 2022 Espoon tuomiokirkossa Urkutyö & aaria -festivaalilla. Ooppera valmistui 2020, mutta koronapandemian takia sen ensiesitystä lykättiin kaksi vuotta.

Oopperassa on yksitoista kohtausta, joissa kuvataan naisen asemaa nyky-yhteiskunnassa synkkänä. Nainen joutuu toksisen maskuliinisuuden ja alistamisen uhriksi, ja sitä kuvataan seksuaalisen ahdistelun ja raiskauvaaran kohteeksi joutumisen kautta. Ooppera huipentuu yhdeksännessä osassa "Vimmassa", jossa ahdistelun kohteeksi joutunut nainen lyö miestä.

Vaikka libretossa on myös keveyttä ja leikkisyyttä, kapellimestarina kantaesityksessä toiminut Kyllönen käytti kriitikko Hannu-Ilari Lampilan mukaan aiheen vuoksi raskaita ja rajuja työkaluja. Syyttelyn lisäksi nainen käy välillä sisäistä dialogia itsensä kanssa ja syyttää silloin itseäänkin. Hän kaipaa rakkautta ja kosketusta, mutta kosketus on kähmimistä.

Lampila arvioi Marthensin ääntä vaikuttavan dramaattiseksi, mutta lyyriset sävyt puuttuvat vielä. Hän vertaa esitystä vihan ja taisteluhalun osalta nuorten naisten punkyhteisiin. Lopun naurukohtauksen Lampila kuulee raivonpurkauksena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hannu-Ilari Lampila: Raju ja vihainen monologiooppera.  *Helsingin Sanomat*, 20.8.2022, s. B 4. verkossa Viitattu = 20.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* T-J. Kyllönen – "Ilona irti" -Monologiooppera Op. 100 Urkuyö & aaria -festivaali
* ilona irti -oopperan teksti on dekkaristin käsialaa. Haastattelu Ylen Aamu-tv
Irakli Tsereteli
**Irakli Georgijevitš Tsereteli**, toisinaan: *Tseretelli* (ven. Ира́клий Гео́ргиевич Церете́ли, georg. ირაკლი წერეთელი, 20. marraskuuta 1881 Kutaisi, Georgia – 21. toukokuuta 1959 New York, Yhdysvallat) oli huomattava gruusialaissyntyinen Venäjän vallankumouksiin vaikuttanut poliitikko.

Elämäkerta
----------

Tseretelin isä Georgi Tsereteli oli merkittävä gruusialainen kirjailija ja aatelisruhtinas. Vuonna 1900 Irakli pääsi Moskovan yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Siellä hän osallistui opiskelijoiden liikehdintään johtotasolla. Hänet karkotettiin Siperiaan vuonna 1901, josta hän vapautui 1903. Hän organisoi siten Venäjän sosialidemokraattisen puolueen Tbilisin komiteaa. Puolueensa toisesta edustajakokouksesta lähtien hän lukeutui menševikkeihin ja toimi *Kvali*-lehden päätoimittajana.

Vuonna 1904 Tsereteli pääsi Berliinin yliopistoon. Huolimatta sairastamastaan tuberkuloosista hän päätti palata Venäjälle 1905 vallankumousyrityksen yhteydessä. Vuonna 1907 hänet valittiin toiseen Venäjän duumaan, jossa hän toimi sosialidemokraattien ryhmäjohtajana ja maatalouskomission jäsenenä. Tsaari Nikolai II:n lakkautettua duuman jo samana vuonna Tsereteli tuomittiin pakkotyöhön viideksi vuodeksi. Sairauden vuoksi tuomio muutettiin kuudeksi vuodeksi vankeutta ja karkotukseksi Siperiaan.

Helmikuun vallankumouksen 1917 jälkeen Tsereteli osallistui työläisten neuvostojen organisointiin Irkutskissa sekä Pietarissa. Tähän aikaan hän oli Venäjän näkyvimpiä menševikkejä. Hänet lähetettiin keväällä 1917 ottamaan selvää tilanteesta sotarintamalla. Hän päätyi suosittelemaan demokratian puolustajille rintamien vahvistamista ja joukkojen lisämobilisointia. Tässä hän joutui jyrkkään vastarintaan bolševikkijohtaja Leninin kanssa, jonka huhtikuun teesit edellyttivät rauhantekoa ilman aluevaatimuksia. Toukokuussa 1917 Tseretelistä tuli väliaikaisen hallituksen posti- ja lennätinministeri. Hän vahvisti yhteistyötä porvarillisen Kadettipuolueen kanssa. 

Bolševikkien suorittaman lokakuun vallankumouksen jälkeen Tsereteli siirtyi Gruusiaan valmistelemaan maan itsenäistymistä vuonna 1919. Puna-armeija voitti sielläkin 1921, jolloin Tsereteli emigroitui Ranskaan. Vuodesta 1940 alkaen hän asui New Yorkissa Yhdysvalloissa.

Irakli Tsereteli osallistui Neuvostoliiton jo synnyttyä emigranttina toisen internationaalin toimeenpanevan komitean työskentelyyn Gruusian edustajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Tseretelli, Heraklios (Iraklij Georgievitš). Tietosanakirja osa 11. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1922

Aiheesta muualla
----------------

* Spartacus Schoolnetin artikkeli englanniksi
* The Moscow Times Context, kuvallinen artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Talvisodan kansallinen muistomerkki** eli **Valon tuoja** on Helsingin Kasarmitorilla sijaitseva teräspatsas, joka valmistui vuonna 2017. Muistomerkki on kuvanveistäjä Pekka Kauhasen suunnittelema noin 10 metriä korkea sotilas. Se on Suomen suurin teräspatsas. Kauhanen voitti kulttuuriministeriön järjestämän suunnittelukilpailun vuonna 2013.

Kuvaus
------

Veistos koostuu pallolla seisovasta sotilaasta. Pallon sisällä on 105 valokuvaa, jotka edustavat 105 päivää kestänyttä sotaa. Teos on 10,6 metriä korkea, ja painaa 6 000 kiloa. Muistomerkki symboloi talvisodan tapahtumia ja sen vaikutuksia kulttuuriin. Sotilaan univormu on täynnä reikiä, esittääkseen sekä vahvuutta että voimattomuutta.

Valmistus ja avajaiset
----------------------

Patsaan valmistus kesti viisi vuotta ja maksoi noin 1,5 miljoonaa euroa. Alun perin työn piti olla valmis vuonna 2015 talvisodan päättymisen 75-vuotisjuhlaan, mutta työ valmistui vasta vuonna 2017. Sotaveteraaneja sekä presidentit Tarja Halonen ja Sauli Niinistö osallistui avajaisiin 30. marraskuuta 2017. Muistomerkin suojelija presidentti Martti Ahtisaari sytytti valot patsaaseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tällainen on Talvisodan muistomerkki - teräspallon päällä seisova 1000-kiloinen sotilashahmo *Iltalehti*. Viitattu 27.1.2018.
2. ↑  Talvisodan ylväs muistomerkki paljastettiin Helsingissä – Valon tuoja on kymmenmetrinen sotilas *KSML*. Viitattu 27.1.2018.
3. 1 2  Suomen suurin teräsmuistomerkki nousee talvisodan muistoksi - "Valon tuoja" loppusuoralla *Tekniikka & Talous*. Viitattu 24.5.2018.
4. ↑  Talvisodan kansallinen muistomerkki *Talvisotayhdistys ry*.  Arkistoitu 24.5.2018. Viitattu 24.5.2018.
5. 1 2  Tällainen on talvisodan muistomerkki – katso video *Yle Uutiset*. Viitattu 24.5.2018.
6. 1 2  Minnesmärke över vinterkriget avtäcks i Helsingfors *Yle Nyheter*. Viitattu 24.5.2018. (ruotsiksi)
Pelinrakentaja (numero 2) vastaanottaa sentterin (numero 69) antaman aloitussyötön.
**Sentteri** (engl. *Center*, lyhennetään *C*) on amerikkalaisessa jalkapallossa hyökkäyksen linjan keskimmäinen pelipaikka. Sentterin kolme päätehtävää amerikkalaisessa jalkapallossa ovat koko hyökkäyksen linjan blokkauskuvioiden kutsuminen aloituslinjassa ennen liikkeelle lähtöä, aloitussyötön (engl. *snap*) antaminen pelinrakentajalle sekä blokkaaminen eli pelinrakentajan tai palloa kantavan keskushyökkääjän suojeleminen puolustajien taklausyrityksiltä.

Sentterillä on keskeinen rooli hyökkäyksen linjassa, ja hän toimii pelinrakentajan tärkeimpänä suojelijana aloitussyötön jälkeen. Sentteriä kutsutaan toisinaan myös "kentän fiksuimmaksi pelaajaksi pelinrakentajan jälkeen". Varsinkin ammattilaispeleissä sentterit ovat pelinrakentajien tavoin vastuussa puolustuksen tarkkailusta ja blokkaustehtävien vaihtamisesta aloituslinjassa ennen pelin alkua. Tätä varten on olemassa hyökkäyksen linjan omat ns. pelinvaihtokutsut (engl. *audible*). 

Joissakin joukkueissa pelinrakentajalla on vastuu myös blokkaussuunnitelmien vaihtamisesta ennen aloitussyöttöä. Esimerkiksi NFL-joukkue Denver Broncosin Peyton Manning on tunnettu koko hyökkäyksen pelikuvioita hallitsevana pelaajana. Silti tyypillisimmin juuri sentterit huolehtivat erikseen muiden hyökkäyksen linjamiesten käskyttämisestä.

Nykyään ammattilaisliigoissa sentteri on yleensä hyökkäyksen linjan pienikokoisin pelaaja. Tämä ei tosin tarkoita "pientä" sanan varsinaisessa merkityksessä, sillä esimerkiksi kauden 2007 NFL Draftiin kutsuttujen senttereiden keskimitat ovat noin 191 senttimetriä ja 136 kilogrammaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pro Football Weekly: Combine workout results: Centers  6. huhtikuuta 2007. profootballweekly.com. Viitattu 13.4.2007. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sentteri (amerikkalainen jalkapallo)** Wikimedia Commonsissa
Lapinjärven kirkko
**Lappträsk svenska församling** oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Porvoon hiippakunnan ruotsinkielinen seurakunta. Siihen kuului 790 kirkon jäsentä (elokuussa 2018) itäuusmaalaisesta Lapinjärven kunnasta; suomenkieliset lapinjärveläiset kuuluivat Helsingin hiippakunnan alaiseen Lapinjärven suomalaiseen seurakuntaan. Seurakunnat kuuluivat Loviisanseudun seurakuntayhtymään. 

Seurakunnan kotikirkko oli Lapinjärven kirkko.

Seurakunta lakkautettiin vuoden 2019 alussa, jolloin sen jäsenet liitettiin Agricola svenska församlingiin.

Seurakunnan viimeinen kirkkoherra oli Stina Lindgård. Kirkkoherra oli yhteinen Liljendalin seurakunnan kanssa.

Papisto
-------

Seuraavat henkilöt toimivat Lapinjärven ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherroina:

* 2014–2018: Stina Lindgård

Lähteet
-------

1. ↑  Jäsentilasto 2018 aikasarja - Kirkon tilastopalvelu Suomen ev.lut. kirkko. Viitattu 20.10.2018.
2. ↑  Kahden seurakunnan malli käyttöön 1.1.2019 *Loviisan Sanomat*.  19.9.2017.  Arkistoitu 6.9.2018. Viitattu 22.10.2018.
3. ↑  Notis den 15 oktober 2014 - Borgå Stift Borgå stift.  Arkistoitu 4.9.2018. Viitattu 22.10.2018. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Seurakunnan sivut internetin arkistossa
**Jouko Viljo Rämö** (2. heinäkuuta 1911 Muolaa – 17. heinäkuuta 1990 Imatra) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Rämön vanhemmat olivat seppä, metallimies Ville Rämö ja emäntä Matilda Juhontytär Jyvonen ja puoliso vuodesta 1934 Helmi Ovaska. Rämö perusti vuonna 1935 veljiensä kanssa konepajan Äyräpään Vuosalmeen, erityisesti maatalous- ja huopatehdaskoneiden valmistusta ja korjausta varten. Talvi- ja jatkosodan aikana yritys korjasi armeijan tarpeisiin aseita ja autoja, vaikka Rämö olikin itse rintamapalveluksessa. Talvisodan jälkeen Kausalaan siirtynyt yritys rakensi välirauhan aikana uudet tilat Äyräpäähän, mutta joutui siirtymään sieltä Noormarkun kautta Imatralle. Yhteistyö Ovakon terästehtaan kanssa osoittautui tärkeäksi, joskin yrityksen liiketoiminta laajeni sekä sisaryritysten että monien asiakkuuksien kautta muutenkin nopeasti. Yritys valmisti muun muassa betoniteräsverkkoja, rautatielaitteita ja muita metalliteollisuustuotteita sekä tarjosi kunnossapito- ja huoltopalveluita. Vienti Neuvostoliittoon avautui Svetogorskin ja Kostamuksen alihankintatöillä. Rämö, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1979, osallistui yrityksen toimintaan kuolemaansa saakka. Hän oli aktiivinen myös alansa järjestö- ja yhteistyössä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jouko Rämö *Biografiasampo*. Viitattu 26.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Rämö Oy

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Tanbo** on Kobujutsussa käytettävä puinen pamppu, suora, muotoilematon, poikkileikkaukseltaan pyöreä keppi. Se on noin 50 cm pitkä ja sitä käytetään yksittäin (yleisempi) tai kahta tanbota kerralla, yksi kumpaankin käteen. Tanboharjoittelu valmistaa myös puukon käyttämiseen taistelussa, sillä liikeradat ovat pääosin samat. Tanbo on tehty yleensä puusta ja sitä käytetään mm. useissa karateseuroissa tukemaan aseetonta harjoittelua. Tanbon voi ostaa alan liikkeestä tai valmistaa itse joko puusta tai muusta sopivasta materiaalista (hiilikuitu, muovi). Tanboharjoittelu koostuu pariharjoituksista, katasta (liikesarja) ja kihonharjoittelusta (riveissä tehtävä perusharjoittelu kuviteltua vastustajaa vastaan).

Tanbon alkuperäksi on ehdotettu okinawalaisia rumpukapuloita.

Lähteet
-------

1. ↑  Jutras, Martin: 14 Deadly (Sometimes Unusual) Karate Weapons *www.thekaratelifestyle.com*. Viitattu 29.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Ryukyute Kobujutsu Hozon Budo Kyokai "Ryukodo" *Weapons Connection Society*.  2020. Viitattu 29.12.2020. (englanniksi)

Kobujutsun aseet

* bō
* eiku
* hanbō
* jō
* kama
* nunchaku
* surujin
* sai
* tanbo
* tantō
* tekkō
* tinbe ja rochin
* tonfa
**Sven Göran Stendahl** (5. maaliskuuta 1911 Vaasa – 9. toukokuuta 2002 Turku) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Stendahlin vanhemmat olivat johtaja Gunnar Gideon Stendahl ja Siri Maria Svahn ja puoliso 1937–1986 Sylvia Axberg. Stendahl tuli ylioppilaaksi Vaasassa 1929 ja valmistui diplomiekonomiksi 1932 ja kauppatieteen kandidaatiksi 1937 Åbo Akademin kauppakorkeakoulusta. Hän toimi viini- ja likööritehdas Nordforsin teknillisenä johtajana 1932–1935 Turussa ja siirtyi kauppatieteen kandidaatiksi valmistuttuaan Käkisalmeen, kirjanpitäjäksi Waldhofin palvelukseen. Vuonna 1939 hän palasi Turkuun, Kutomo & Punomo -yhtiön toimitusjohtajaksi. Hänen johdollaan yhtiöstä kehittyi omalla alallaan pohjoismaiden suurin, osin myös yrityskauppojen seurauksena. Niiden myötä myös yhtiön nimi vaihtui, siitä tuli Inka. Yrityksellä oli 1970-luvun puolivälissä noin viisisataa työntekijää ja se oli tuolloin liikevaihdoltaan Suomen 374. suurin teollisuusyritys. Yhtiön palveluksessa liki 40 vuotta ollut Stenbdahl jäi eläkkeelle keväällä 1976, teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai saman vuoden marraskuussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sven Stendahl *Biografiasampo*. Viitattu 7.11.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
Kultainennoutaja flyball-radalla
**Flyball** on Yhdysvalloissa 1970-luvun alussa kehitetty koirien näytös- ja kilpailulaji. Laji sopii kaikille koiraroduille. Flyballissa kaksi joukkuetta kilpailee toisiaan vastaan ja nopeimman hyväksytyn suorituksen tehnyt joukkue pääsee jatkoon. Joukkue koostuu neljästä koiran ja ihmisen muodostamasta kilpailuparista. Samassa joukkueessa voi olla sekä mini- että maksikokoisia koiria.

Joukkueeseen voi kuulua myös kaksi varalla olevaa kilpailuparia. Jokaisessa joukkueessa on myös laatikon lataaja, jonka tehtävänä on ladata laatikko pallolla seuraavaa koiraa varten.

Kilpailun kulku
---------------

Koira lähtee ohjaajansa luota lähtölinjalta. Koira hyppää neljän esteen yli, minkä jälkeen se painaa tassullaan flyball-laatikkoa. Tassun painallus laukaisee tennispallon ulos laatikosta. Koira ottaa pallosta kopin ja palaa hyppyjen kautta ohjaajansa luokse. Kun koira on ylittänyt maalilinjan, saa joukkueen seuraava koira luvan lähteä.

Kilpailussa on rinnakkain kaksi rataa. Ratojen etäisyys toisistaan on vähintään 3 metriä ja enintään 6 metriä. Lähtö- ja maalilinjan etäisyys ensimmäisestä esteestä on 1,8 metriä. Esteiden välit ovat 3 metriä ja viimeisen esteen etäisyys flyball-laatikosta on 4,5 metriä.

Virallisia mittoja
------------------

Pallo
Yleisimmin käytetään tennispalloja, mutta myös muut pallot ovat hyväksyttyjä. Pienet koirat saavat käyttää pieniä palloja. Pallot eivät saa vinkua.

Boxi
* Leveys maks. 61 cm
* Korkeus maks. 46 cm
* Syvyys maks. 75 cm

Hyppy
* Sisäleveys 61 cm
* Sisäkorkeus minimi 20 cm – maksimi 40 cm
* Sivun korkeus 61 cm – 91 cm
* Säädettävyys 2,5 cm välein

Suomen Flyball-liiton perustamiskokous pidettiin 6. maaliskuuta 1999 Kankaanpäässä. Liiton rekisteröinti keskeytettiin sekä toiminta lakkasi 31. joulukuuta 2000. Suomen ensimmäinen Flyball-näytöskilpailu pidettiin vuonna 1992 Turussa. *lähde?*

Suomalainen joukkue osallistui Euroopan mestaruuskilpailuihin ensimmäistä kertaa vuonna 2018. Kyseessä oli Hakunilan Seudun Koiraharrastajia edustava Flying Finns Flyball Team. He kilpailivat divisionassa 8 ja voittivat sarjansa. *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Perhoskoirat.fi
2. ↑  Golden Ring (Arkistoitu – Internet Archive)
Stephan Pastis Helsingin sarjakuvafestivaaleilla vuonna 2011.
**Stephan Pastis** (s. 16. tammikuuta 1968 San Marino, Kalifornia) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan strippisarjakuvastaan *Helmiä sioille* (*Pearls Before Swine*). Hän esiintyy usein myös itse hahmona omassa sarjakuvassaan.

Pastis on amerikankreikkalaisesta suvusta. Hän on opiskellut valtiotieteitä Berkeleyn yliopistossa, josta valmistui vuonna 1989. Sen jälkeen hän hankki itselleen myös lakimiehen koulutuksen ja työskenteli vuosina 1993–2002 vakuutusasioihin erikoistuneena asianajajana San Franciscon alueella. Samaan aikaan Pastis kuitenkin tähtäsi sarjakuvapiirtäjäksi ja lähetti sarjakuvasyndikaateille useita sarjakuvaideoita, jotka tulivat hylätyiksi. Hassuista eläinhahmoista kertova *Helmiä sioille* syntyi vuonna 1997. United Features -syndikaatti otti sen levitykseensä vuonna 1999, aluksi vain nettisarjakuvana, mutta joulukuusta 2001 alkaen se alkoi ilmestyä myös lehdissä. Sarja on levinnyt noin 750 lehteen. Syyskuusta 2011 se siirtyi Universal Uclick -syndikaatin levitettäväksi.

Pastis on saanut National Cartoonists Societyn myöntämän Reuben-palkinnon vuonna 2019 sekä parhaan sanomalehtisarjakuvan palkinnon vuosina 2003, 2006 ja 2014. Hän oli yhdeksän kertaa ehdolla Reubenin saajaksi ennen palkinnon voittamista. Pastis on nimennyt tärkeimmiksi innoittajikseen Charles M. Schulzin (*Tenavat*), Scott Adamsin (*Dilbert*) ja Bill Wattersonin (*Lassi ja Leevi*). Kesäkuussa 2014 Watterson teki Pastisin kanssa yhteistyötä muutaman *Helmiä sioille* -stripin piirtämisessä. Pastis on avustanut myös *Tenavien* lisensoimista koskevaa päätöksentekoa Schulzin kuoleman jälkeen ja käsikirjoittanut vuonna 2011 valmistuneen *Tenavat*-animaation *Onni on lämmin riepu, Jaska Jokunen*.

Vuodesta 2013 Pastis on julkaissut myös *Timmy Failure* -nimistä lastenkirjasarjaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stephan Pastis (englanniksi) Lambiek Comiclopedia. Viitattu 26.1.2015.
2. ↑  Stephan Pastis Wins Reuben Award for 2018 Cartoonist of the Year! (englanniksi) National Cartoonists Society 21.5.2019. Viitattu 17.6.2019.
3. ↑  2017 Cartoonist of the Year Nominees Announced! (englanniksi) National Cartoonists Society 30.5.2018. Viitattu 17.6.2019.
4. ↑  Reuben Awards Winners 2015 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) National Cartoonists Society 23.5.2015. Viitattu 14.7.2015.
5. ↑  Jeff Baker: 'Pearls Before Swine' creator Stephan Pastis in Portland to talk about book (englanniksi) The Oregonian 26.20.2011. Viitattu 26.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Jukka Laine: Sanomalehtisarjakuvan 2000-luvun piristysruiske[vanhentunut linkki] Kvaak.fi 8.5.2007
* Stephan Pastisin blogi (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Reino Mikko Pirhonen** (30. toukokuuta 1920 Tohmajärvi – 9. huhtikuuta 2009) oli suomalainen maanviljelijä ja järjestövaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen ja kunnallisneuvoksen arvonimet.

Pirhosen vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Pirhonen ja Iida Björn ja puoliso vuodesta 1944 Aili Kinnunen. Pirhonen oli maanviljelijä omistamallaan tilalla Tohmajärvellä vuodesta 1939 ja toisen tilan omistaja Risteen kylässä vuodesta 1952. Hän oli Tohmajärven kunnanvaltuuston jäsen 1948–1953 ja 1957–1976 ja toimi valtuuston puheenjohtajana 1969–1976. Tohmajärven kunnanhallituksen jäsen Pirhonen oli 1957–1968. Hänellä oli myös useita seudullisia ja osuuskunnallisia luottamustehtäviä, kuten jäsenyys Osuusliike Yhteishyvän johtokunnassa 1956–1978, Osuusteurastamo Lihakunnan edustajistossa vuodesta 1957 ja hallintoneuvostossa vuodesta 1964, jonka puheenjohtaja hän oli 1970–1983, sekä Hankkijan hallintoneuvostossa 1975–1984 ja Tuottajain Lihakeskuskunnan hallintoneuvostossa 1977–1986. Maataloustuottajain Keskusliiton johtokuntaan Pirhonen kuului 1974–1985. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1976 ja maanviljelysneuvoksen arvonimen 1981. Taiteilijat Seppo Könönen ja Matti Vainikainen maalasivat hänestä muotokuvat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mönkkönen, Mauri: Maanviljelysneuvos Reino Pirhonen (1920–2009). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 5.2.2023.
2. 1 2  Kuolleita. Talonpoikaisvaikuttaja Reino Pirhonen.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 4.5.2009, nro 51, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 5.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Mauri Mönkkönen: Reino Pirhonen *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
| "The Wreck of the Edmund Fitzgerald"Gordon Lightfoot |
| --- |
| Singlen "The Wreck of the Edmund Fitzgerald" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Summertime Dream* |
|  Julkaistu | elokuu 1976 |
|  Tuottaja(t) | Lenny Waronker ja Gordon Lightfoot |
|  Tyylilaji | folk |
|  Kesto | 06.32 |
|  Levy-yhtiö | Reprise |
| Gordon Lightfootin muut singlet |
| "Rainy Day People"1975 | "The Wreck of the Edmund Fitzgerald"1976 | "Race Among The Ruins"1976 |

"**The Wreck of the Edmund Fitzgerald**" on kanadalaisen folkmuusikko Gordon Lightfootin sanoittama ja esittämä kappale, joka on omistettu 10. marraskuuta 1975 Pohjois-Amerikan Yläjärvellä tapahtuneessa höyrylaiva SS Edmund Fitzgeraldin haaksirikossa menehtyneiden 29 merimiehen muistolle. Kappale julkaistiin vuonna 1976 Lightfootin albumilla *Summertime Dream* ja myöhemmin myös singlenä. Se on yksi Lightfootin tunnetuimpia singlejä. Kappale nousi marraskuussa 1976 Billboard-listan kakkossijalle, mikä on Lightfootin toiseksi korkein listasijoitus vuoden 1974 "Sundownin" ykkössijoituksen jälkeen. Kappale myös teki *ss* *Edmund Fitzgeraldin* haaksirikosta Suurten järvien tunnetuimman yksittäisen onnettomuuden, ja se kuuluu edelleen Lightfootin vakiokappaleisiin.

Kappaleen sanoituksessa laivan kerrotaan olevan täyteen lastattuna matkalla Clevelandiin, kun alus tosiasiassa oli matkalla Detroitiin.

Christy Moore lainasi kappaleen sävelmän vuonna 1984 lauluunsa "I Wish I Were Back Home in Derry", joka puolestaan on mukaelma Bobby Sandsin runosta "The Voyage". Myös Tony Rice esitti kappaleen albumillaan *Chuch Street Blues*.

Myös The Dandy Warhols esitti kappaleen kahteen otteeseen albumeillaan *Come On Feel The Dandy Warhols* sekä *The Black Album*. *Come On Feelillä* esitetty versio on tyyliltään samanlainen kuin Lightfootin alkuperäisesitys, kun taas *The Blackillä* lyhyemmin "The Wreckiksi" nimetty versio on paljon kovempi.*selvennä*

Camille West on tehnyt kappaleesta parodiaversion "The Nervous Wreck of Edna Fitzgerald", joka on julkaistu Four Bitchin' Babesin albumilla *Gabby Road*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kappaleen sanat
* Sanat ja nuotit
**Reino Olavi Olkku** (1. toukokuuta 1906 Viipuri – 23. kesäkuuta 1989 Kouvola) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Olkun vanhemmat olivat talousvahtimestari Elias Olkku ja Amanda Jukarainen ja puoliso vuodesta 1939 Aino Kerttu Vilhelmiina Ahola. Olkku kävi kansakoulun 1922 ja Viipurin kaupungin kauppakoulun 1926. Hän suoritti Lontoossa Export and Import Trade -diplomin 1935–1936, samoin kuin Timber Trade -sertifikaatin ja ruotsinkielisen kaupallisen kurssin 1936. Olkku oli P. J. Pesonen Oy:n asiapoika 1922–1924, Kauppa Oy J. Hallenbergin puutavaramyyjä 1927, P. J. Pesonen Oy:n konttoristi 1928–1929, Toukolan Setlementin nuorisotyönjohtaja 1930–1935, Puutarhatuotteiden Jalostaja Oy:n toimitusjohtaja Turussa 1936–1942 ja johtokunnan jäsen 1941–1942, Makeis- ja Mehu Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja 1942–1986 ja Papulan Leipomo Oy:n perustaja. Olkku oli Kouvolan kauppalanvaltuuston, vuodesta 1960 Kouvolan kaupunginvaltuusto, jäsen 1948–1976 ja kauppalan- ja kaupunginhallituksen jäsen 1949–1976. Hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Olkku oli reservin alikersantti (1927). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2  Reino Olkku *Biografiasampo*. Viitattu 23.9.2022.
2. ↑  Kauppaneuvos Reino Olkku 60-vuotias.  *Länsi-Savo*, 1.5.1966, nro 117, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.9.2022.
Muslimiliiton johtajia vuonna 1940, Muhammad Ali Jinnah eturivissä keskellä.
**Muslimiliitto**, alkuperäiseltä nimeltään **Yleisintialainen muslimiliitto** (engl. *All India Muslim League*) oli Brittiläisessä Intiassa toiminut merkittävä puolue, joka Intian itsenäistyessä ajoi erillisen muslimivaltion perustamista. Tavoite toteutui vuonna 1947, kun Pakistanin valtio perustettiin. Puolueen tunnetuin johtaja oli Muhammad Ali Jinnah. Muslimiliiton pääkilpailija oli Intian kongressipuolue.

Puolue perustettiin vuonna 1906 turvaamaan Intian muslimien oikeuksia. Brittihallinto tuki sen perustamista, ja aluksi puolue ei kyseenalaistanut brittien valtaa Intiassa, mutta 1913 se päätti kuitenkin ottaa tavoitteekseen itsehallinnon saamisen Intialle. Myöhemmin puolueen tavoitteena säilyi pitkään itsenäinen ja yhtenäinen Intia, joka edellyttäisi hindujen ja muslimien yhteistä rintamaa. Vuonna 1940 Muslimiliitto kuitenkin ilmoitti kannattavansa erillisen muslimivaltion perustamista, sillä sen piirissä alettiin pelätä hindujen saavan itsenäisessä Intiassa ylivallan. Muslimiliitto johti sitten kamppailua Intian jakamisen puolesta ja toimi joukkovoimansa ansiosta merkittävänä painostusryhmänä. Sen tavoite toteutui vuonna 1947, jolloin siirtomaavallan päättyessä perustettiin erilliset Intian ja Pakistanin valtiot.

Muslimiliitosta tuli hallitseva puolue Pakistanissa, jossa se nimettiin uudelleen Yleispakistanilaiseksi Muslimiliitoksi (*All Pakistan Muslim League*). Sen kannatus alkoi kuitenkin pian heiketä, ja se menetti vaalitappioiden seurauksena valtansa ensin Itä-Pakistanissa vuonna 1954 ja pian myös maan muussa osassa. Puolue hajosi 1960-luvun aikana useiksi ryhmiksi ja lakkasi olemasta 1970-luvulla.

Katso myös
----------

* Minar-e-Pakistan

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Muslim League (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 21.9.2013.
Asal Bargh on suomalainen malli**Asal Bargh** on suomalainen malli
**Asal Bargh** on suomalainen malli, joka nousi julkisuuteen *Suomen Huippumissi* -kilpailun kautta vuonna 2013. Hän edusti samana vuonna Suomea *Miss Supranational* -kilpailussa Valko-Venäjällä. Kyseisenä vuotena kilpailu kuului kauneuskilpailuiden big four *-sarjaan.*

Asal on tähdittänyt myös Myytinpuurtajat-nimistä netti-TV-sarjaa, jonka toisella tuotantokaudella sarjan vieraana oli Jari-Matti Latvala. Asal on nähty vieraana myös muissa tositelevisiosarjoissa ja mainoskampanjoissa.

*Playboy*n paperilehden lakkauttamisen jälkeen se siirsi mallit *Playboy.com* -sivuston alle teemana "The New Era of Bunnies" ja kutsui sivuilla esiteltyjä malleja bunny-nimellä. Asal Bargh oli ensimmäinen suomalainen uuden ajan puputyttö, bunny.

Lähteet
-------

1. ↑  Onko hän kuumista kuumin missi? *www.iltalehti.fi*. Viitattu 5.11.2023.
2. ↑  Miss Supranational 2013 Contestants | Angelopedia *www.angelopedia.com*. Viitattu 5.11.2023. (englanniksi)
3. ↑  kotimaa Teksti: Seiskan toimitus | Kuvat: Superuhkea povipommi meni hämilleen Jari-Matti Latvalan edessä: "Vatkataan vähän sinne reikään" | Seiska *Seiska.fi*.  3.12.2020. Viitattu 5.11.2023.
4. ↑  Asal Bargh's exclusive content on Playboy *Centerfold by Playboy*. Viitattu 5.11.2023. (englanniksi)