recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Osasto 291 – Detroit** (*Blue Collar*) on Paul Schraderin ohjaama ja yhdessä Leonard Schraderin kanssa käsikirjoittama ammattiliittoaiheinen jännityselokuva vuodelta 1978. Sen pääosia näyttelevät Richard Pryor, Harvey Keitel ja Yaphet Kotto.

Juoni
-----

Detroitilaisen autotehtaan työläiskolmikko Zeke, Jerry ja Smokey päättävät rahapulassaan varastaa oman ammattiyhdistyksensä kassan ja jakaa rahat keskenään.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus
--------------------------------

*Helsingin Sanomien* Markku Luoto vertasi Schraderin ohjausta vähän aiemmin Suomen teattereihin tulleeseen toiseen ay-tarinaan, Martin Rittin elokuvaan *Norma Rae*. Hänestä Schrader ei suhtaudu ammattiyhdistysliikkeeseen Rittin tavoin myönteisesti, vaan kuvaa ay-liikkeen olevan lähellä mafian toimintatapoja. Tekijöiden into aiheeseen vaikuttaa elokuvaan enimmäkseen positiivisesti, mutta joitakin ylilyöntejä Luoto löysi.

*Osasto 291 – Detroit* sai Suomessa teattereihin 1 638 katsojaa Suomen tv-kanavilla se on esitetty 1987, 1998 ja 2008.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Luoto, Markku: Lainelautasankareita ja ay-jännäri.  *Helsingin Sanomat*, 25.8.1979, s. 12. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Suomen katsotuimmat elokuvat vuonna 1979 *Elokuvauutiset*. Viitattu 19.7.2021.
3. ↑  *Osasto 291 – Detroit* Elonetissä. Esitystiedot.
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 31.8.2021. (englanniksi)
**Eddie "Fingers" Ojeda** (s. 5. elokuuta 1955) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hän kasvoi New Yorkissa isänsä, äitinsä ja pikkuveljensä kanssa. Tällä hetkellä hänet tunnetaan parhaiten yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Twisted Sisterin kakkoskitaristina. 70-luvun alussa hän perusti SPX-nimisen yhtyeen, jonka kanssa teki comebackin lähdettyään Twisted Sisteristä vuonna 1987. SPX lopetti vuonna 1993, jolloin hän siirtyi oman sooloyhtyeensä keulakuvaksi. Vuonna 1997 Ojeda siirtyi takaisin Twisted Sisteriin. Vuonna 2005 hän julkaisi debyyttilevynsä soolouralla. 80-luvulla hän esiintyi myös *"Hear 'n' Aid"*-projektissa.

Elämäkerta
----------

Eddie syntyi tavalliseen perheeseen, joka asui alun perin Denverissä. Myöhemmin Eddien perhe muutti New Yorkiin, jossa Eddie perusti SPX-nimisen yhtyeen. SPX julkaisi kolme singleä, jonka jälkeen Eddie liittyi Twisted Sisteriin ja SPX hajosi. Yhtye levytti ensimmäisen kerran vuonna 1982, ja sai EP-levy nimen *Ruff Cuts*. Samana vuonna julkaistiin yhtyeen ensimmäinen studioalbumi *Under The Blade*. Seuraavien vuosien aikana Eddie oli mukana levyillä *You Can't Stop Rock 'N' Roll* (1983), *Stay Hungry* (1984), *Come Out And Play* (1985) ja *Love Is For Suckers*. Tämän jälkeen yhtye hajosi, ja Eddie nosti SPX-yhtyeen tuhkasta. Tällä kertaa yhtye levytti demon, joka ei kuitenkaan koskaan päätynyt levitykseen. Eddie omistaa ainoan kappaleen. Vuonna 1993 hän perusti oman sooloyhtyeensä, joka keikkaili ahkerasti. Vuonna 1997 hän aloitti Twisted Sister-yhtyeen kasaamisen uudelleen Dee Sniderin kanssa. Vuonna 1999 uudelleenperustettu yhtye ei enää ylettänyt samaan suursuosioon, josta oli 80-luvulla nauttinut. 2000-luvun alussa suosio alkoi vähitellen nousta, ja vuonna 2004 julkaistiin uudelleenänitys vuoden 1984 klassikkoalbumista *Stay Hungry*. Levyn nimeksi tuli *Still Hungry*, ja myös ääniefektejä on paranneltu.
Seuraavana vuonna Eddie julkaisi debyyttilevynsä soolouralla. Levyn nimeksi tuli *Axes 2 Axes*.
Vuonna 2006 yhtye julkaisi studiolevyn nimeltä *Twisted Christmas*, jossa yhtye esittää tunnettuja joululauluja.
Yhtye hajosi levyn jälkeen, mutta palasi esiintymislavoille 2007. 
Tällä hetkellä Eddie asuu perheensä kanssa New Yorkissa.

### Eddie Ojeda

* *Axes 2 Axes* (2005)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Edward Leilani "Eddie" Kamae** (4. elokuuta 1927 Honolulu – 7. tammikuuta 2017 Honolulu) oli yhdysvaltalainen ukulelensoittaja, lauluntekijä ja dokumentaristi. Hän oli yksi 1900-luvun jälkipuoliskon vaikutusvaltaisimmista havaijilaismuusikoista. Kamae muistetaan parhaiten Sons of Hawaii -kokoonpanon perustajajäsenenä. Hän oli yhtyeen kanssa mukana käynnistämässä "havaijilaista renessanssia" 1960–1970-luvuilla.

Kamae syntyi yhtenä Samuel Hoapili Kamaen ja Alice Ululani Opunuin kymmenestä lapsesta. Hän aloitti teini-ikäisenä ukulelensoiton ja tutustui Shoi Ikemiin, jonka kanssa perusti Ukulele Rascals -duon. Duo ryhtyi yhteistyöhön Ray Kinneyn kanssa manner-Yhdysvalloissa vuonna 1949 tehtyä kiertuetta varten. Tässä vaiheessa Kamae ei vielä keskittynyt havaijilaiseen musiikkiin vaan soitti ennemmin jazzstandardeja, latinomusiikkia ja klassiseen ohjelmistoon kuuluvia kappaleita.

Sons of Hawaii -yhtye perustettiin vuonna 1960. Sen ensimmäinen albumi oli *Gabby Pahinui and the Sons of Hawaii*; Kamae käytti tässä vaiheessa muusikonuraansa pseudonyymiä Johnny Maunawili, koska hänellä oli jo sopimus toisen levy-yhtiön kanssa. Yhtyeen myöhempiin albumeihin kuuluivat *Music of Old Hawaii* (1962) ja *The Folk Music of Hawaii* (1971). Gabby Pahinuin lähdettyä soolouralle Kamae ryhtyi johtamaan yhtyettä, jonka kanssa esiintymään otettiin myös muiden muassa kitaristit Leland Isaacs ja Dennis Kamakahi. Kamae teki useita lauluja, joista tuli havaijilaisstandardeja. Näihin kuului Larry Kimuran kanssa tehty *E Ku'u Morning Dew*.

Ensimmäinen Kamaen vaimonsa Myrna Kamaen kanssa tekemä täyspitkä dokumentti oli *Li'a: The Legacy of a Hawaiian Man* (1988). Myöhemmin julkaistiin esimerkiksi *Sons of Hawaii: A Sound, a Band, a Legend* (2000). Kamae sai Hawai'i Academy of Recording Artsin palkinnon elinikäisistä saavutuksista ja vuonna 2007 National Endowment for the Artsin National Heritage Fellowshipin. Hän kuoli 89-vuotiaana kotonaan, jolloin leskeksi jäi hänen kanssaan 50 vuoden ajan naimisissa ollut vaimo Myrna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Eddie Kamae, an Innovator and a Historian on Four Strings, Dies at 89 The New York Times


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Köyliön kylää. Nimen muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*
Yhdystie 2101 Vuorenmaalla syyskuussa 2013.
**Vuorenmaa** on Satakunnassa, Säkylässä entisen Köyliön kunnan alueella sijaitseva noin 400 asukkaan kylä.*lähde?*

Yleistä
-------

Vuorenmaa valittiin Satakunnan vuoden kyläksi teemalla Kylä elinkeinojen kehittäjänä vuonna 1996. Vuorenmaa on aikoinaan perustettu soiden päälle ja tänäkin päivänä turvetuotanto on merkittävä työllistäjä.*lähde?*

Vuorenmaassa toimi kaksiopettajainen kyläkoulu, jossa oli noin 30 oppilasta. Koulun yhteydessä toimi myös esikoulu. Koulu lakkautettiin vuonna 2011.

Tapahtumia
----------

Elokuun viimeisenä sunnuntaina pidettävä Tuotetori ja muutaman vuoden välein järjestettävä suosählyturnaus, turvenuijaturnaus.

Lähteet
-------

* www.koylio.fi
* Satakylät ry:n historiikki 1999–2008 Satakylät ry.  Arkistoitu 27.6.2013. Viitattu 4.9.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Vuorenmaan kylän kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Köyliön kylät

* Huhdinkylä
* Kankaanpää
* Karhia
* Kepola
* Korvenkylä
* Pajula
* Puolimatka
* Ristola
* Tuiskula
* Tuohiniemi
* Uusimaa
* Vellinkylä
* Voitoinen
* Vuorenmaa
* Yttilä
**Yhdyssanamuoto** eli *kompositiivi* on suomen kielen sananmuoto, jota käytetään yhdyssanan alku- eli määriteosana mutta ei koskaan itsenäisenä sanana. 

Kaikilla *-nen*-loppuisilla sanoilla paitsi lukusanalla *kymmenen* on *s*-loppuinen yhdyssanamuoto, esimerkiksi *Kauppis*-Heikki, *leivosparvi*. Myös eräillä muilla sanoilla on s-loppuinen yhdyssanamuoto, esimerkiksi *herras*kartano, *rouvas*väki, *saarnas*tuoli. Viimeksi mainitussa sanassa *s* on kuitenkin peräisin *tuoli*-sanan vanhasta muodosta *stuoli*. *Tuoli* on germaanilaina, esimerkiksi ruotsin *stol* (äännetään [stu:l]) ja saksan *Stuhl*. Sanan alussa oli *s* aluksi myös suomen kielessä, mutta se putosi pois, koska suomessa ei normaalisti ole sanan alussa useita konsonantteja.

Erityistä yhdyssana­muotoa käytetään myös muutamista luku­sanoista, kuten *kolme* > *kolmi-*, *neljä* > *neli-*, *seitsemän* > *seitsen-* ja *kymmenen* > *kymmen-*. Näiden ohella käytetään myös yhdys­sanojen alkuosina luku­sanojen perus­muotoa. 

Myös joillakin *a*:han ja *ä*:hän päättyvillä substantiiveilla on eri vokaaliin päättyvä yhdys­sana­muoto, mutta niiden käyttö rajoittuu muutamiin hyvin vakiintuneisiin yhdys­sanoihin, esimerkiksi *sika* > *sikolätti* ja *sikotauti*, *jalka* > *jalkopää*, *lehmä* > *lehmikarja* ja *ikä* > *iki­vanha*.

Lähteet
-------

* Ikola, Osmo: *Kielen elämää ja käyttöä.* (Artikkeli Rouvasväki ja saarnastuoli.) WSOY, Helsinki 1990. ISBN 951-0-16378-3
* Korpela, Jukka K.: Suomen kielen yhdyssanamuodot (kompositiivit) *jkorpela.fi*.  2009. Viitattu 30.6.2010.
**Yhdyskuntaseuraamus** on rangaistusmuoto, jossa tuomittu henkilö suorittaa rangaistuksensa vapaudessa joutumatta vankilaan. Tällaiseen seuraamukseen sisältyy usein sekä tuomitun valvontaa että hänen sosiaalista tukemistaan ja siihen liittyy tavallisesti myös yksilöllisesti määrättyjä ehtoja. Yhdyskuntaseuraamuksella pyritään auttamaan tuomittua pysymään erossa rikollisesta elämäntavasta ja pitämään hänet yleisesti hyväksytyn toiminnan parissa. Suomessa yhdyskuntaseuraamuksia ovat tai niihin rinnastetaan

* yhdyskuntapalvelu
* nuorisorangaistus
* ehdonalaiseen vapauteen päässeiden valvonta
* ehdollisesti rangaistujen nuorten ja aikuisten valvonta
* valvottu koevapaus
* valvontarangaistus

Vuonna 2009 Kriminaalihuoltolaitos hoiti keskimäärin 4 345 yhdyskuntaseuraamuksen suorittamista päivää kohden. Yhdyskuntaseuraamuksen lähikäsite on laitosseuraamus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hallituksen esitys 17/2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Arkistoitu kopioYhdyskuntaseuraamusten toimeenpano Rikosseuraamuslaitos (RISE), rikosseuraamus.fi.  Arkistoitu 31.5.2016. Viitattu 27.5.2016.
**Öölanninhanhikki** (*Potentilla aspegrenii*, syn. *Potentilla sordida*) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, sormihanhikkien (*Potentilla*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka lisääntyy apomiktisesti ja on ulkonäöltään muunteleva.

Öölanninhanhikki on matalakasvuinen ja voi kasvaa noin 20 cm korkeaksi. Sen varret ovat kasvutavaltaan kohenevia ja varsien tyvillä on lehtiruusukkeita. Lehdet ovat sormilehdykkäisiä ja niissä on viidestä seitsemään lehdykkää. Lehdykät ovat hammaslaitaisia ja kiilatyvisiä. Lehtien yläpinnat ovat tummanvihreitä sekä kaljuja tai harvakarvaisia ja alapinnoiltaan harvakarvaisia. Korvakkeet ovat lehtiruotien kanssa yhteen kasvaneita. Öölanninhanhikin kukintona on harvakukkainen viuhko. Kukkien terälehdet ovat kirkkaankeltaisia sekä hieman verhiötä pidempiä.

Öölanninhanhikki kasvaa hiekkaisilla, mutta runsasravinteisilla turveniityillä ja -penkereillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Den virtuella floran: Backfingerört (*Potentilla sordida*) *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 4.6.2021. (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q42890876
* CoL: 939KP
* GBIF: 5366621
* iNaturalist: 791124
* IPNI: 20012675-1
* IRMNG: 10189387
* Open Tree of Life: 3904793
* Plant List: rjp-37969
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:20012675-1
* WFO: wfo-0001005505

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Montepulciano-viinirypäleestä. Montepulciano on myös kaupunki Italiassa.*
Montepulciano-rypäletarha.
**Montepulciano** on viinin valmistukseen käytettävä tumma rypälelajike. Se on italialainen alkuperäislajike, jota viljellään nykyisin myös muualla Euroopassa, Etelä-Amerikassa, Afrikassa ja Aasiassa. Rypäleestä on useita muunnoksia, joilla on useita eri nimiä.

Montepulciano Italiassa
-----------------------

Montepulciano on Italian kolmanneksi viljellyin rypälelajike. Sitä viljellään yhteensä 348 neliökilometrin alueella Keski- ja Etelä-Italiassa, erityisesti Abruzzon ja Apulian alueilla.

Rypälettä käytetään kymmenissä italialaisissa laatuviineissä, lähinnä punaviineissä mutta myös kuohuviineissä, useimmiten sekoitettuna muihin rypäleisiin. Valtaosin tai pelkästään Montepulcianoa sisältäviä laatuluokiteltuja punaviinejä ovat muun muassa Montepulciano d’Abruzzo ja *Colline Teramane Montepulciano d’Abruzzo* .

Lähteet
-------

1. ↑  Passport data (Saksalaisen viljelykasvi-instituutin rypäletiedot) Julius Kühn-Institut - Federal Research Centre for Cultivated Plants (JKI). Viitattu 7.10.2017. (englanniksi)
2. ↑  Top Ten Most Planted Grape Varieties in Italy (Tilasto Italiassa viljellyistä rypälelajikkeista)  2010. Italian Wine Central. Viitattu 7.10.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Montepulciano (Rypäleen perustietoja) Italian Wine Central. Viitattu 10.9.2017. (englanniksi)
4. ↑  Montepulciano d’Abruzzo DOC (Viinin perustietoja)  22.12.2014. Italian Wine Central. Viitattu 10.9.2017. (englanniksi)
5. ↑  Colline Teramane Montepulciano d’Abruzzo DOCG (Viinin perustietoja)  26.7.2016. Italian Wine Central. Viitattu 10.9.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Montepulciano (rypäle)** Wikimedia Commonsissa
**Montenegron romanit** ovat Montenegrossa asuva romanivähemmistö. Vuoden 1991 väestönlaskennassa 3 282 henkilöä ilmoitti etniseksi taustakseen romanin, mutta todellisuudessa heitä arvioidaan olevan jopa 20 000. Montenegron romanit puhuvat romania, sekä serbiaa ja albaniaa.

Historia
--------

Kartta suurimmista etnisistä ryhmistä alueittain vuoden 2003 väestönlaskennan mukaan. Romanit kartalla ruskealla.
Montenegron historiallista romaniväestöä koskevia lähteitä on vähän. Niin sanotun vanhan Montenegron alueella eli ehkä vain 500 romania, mutta heidän määränsä valtion alueella lisääntyi Montenegron laajennettua vuodesta 1878 eteenpäin. Vanhan Montenegron romanit olivat ortodokseja ja he olivat hyvin sopeutuneita ympäröineeseen yhteiskuntaan. Vanha romaniväestö sulautui pitkälle muuhun väestöön 1900-luvun aikana, mutta esimerkiksi Barissa on edelleen heistä polveutuvia vanhojen tapojen mukaan eläviä romaneja. Suurin osa Montenegron nykyisestä romaniväestöstä on kuitenkin suhteellisen hiljattain muista Balkanin osista maahan tulleita. Viimeisin suuri aalto heitä tuli Kosovon sodan yhteydessä pakolaisina. Monet romanit tulevat lisäksi Montenegroon vain jatkaakseen sieltä muualle Eurooppaan. Kosovon sodan yhteydessä maahan tuli myös ashkaleja, jotka puhuvat äidinkielenään albaniaa. Heidän yhteytensä romaneihin ei ole selvä, mutta heidät luokitellaan usein yhteen.

Montenegrossa on esiintynyt romanien vastaista mielialaa. Ehkä vakavin tapaus sattui vuonna 1995 Danilovgradissa. Tuolloin paikalliset raivostuivat 14-vuotiaan tytön raiskaustapauksesta, jonka epäiltynä oli kaksi romanimiestä. Romanit pakenivat Danilovgradista ja heidän asumuksensa poltettiin. Nykyisin lähes 40 % romaneista on työttömiä ja monet heistä asuvat paikoissa, joissa ei ole esimerkiksi puhdasta vettä. Maailmanpankin mukaan noin puolet romaneista on myös köyhyysrajan alapuolella. Erityisen huono tilanne on epävirallisissa asumuksissa asuvilla yleensä Kosovosta kotoisin olevilla romaneilla.

Kulttuuri
---------

Montenegron Yhdysvaltain suurlähetystön työntekijän ottama kuva romanilapsista.
Romanit ovat jääneet varsin vähälle huomiolle Montenegrossa. Heillä on oma järjestönsä, mutta sen toiminta on ollut rajoittunutta. Romaninkielisiä kouluja tai sen tuntiopetusta ei ole. Alle 10 % romanilapsista käy koulua ja koulua käyvätkin eristyvät usein muista yhteisen kielen puuttuessa. Suurin osa Montenegrossa nykyisin asuvista romaneista on uskonnoltaan muslimeja .

Lähteet
-------

* Florian Bieber: *Montenegro in Transition - Problems of Identity and Statehood*. Nomos Verlagsgesellschaft Baden-Baden, 2003. ISBN 3-8329-0072-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Bieber 2003, s. 176
2. 1 2 3 4  Bieber 2003, s. 177
3. 1 2 3  Roma *Minority Rights Group International*. Viitattu 5.3.2012. (englanniksi)
**Montenero di Bisaccia** on kunta Keski-Italiassa Molisen hallintoalueella olevassa Campobasson maakunnassa. Kunnan keskusta sijaitsee kukkulan laella. Adrianmeren rannalla sijaitsee kunnan kylistä *Marina di Montenero*, missä on huvivenesataman lisäksi uimarantoja ja hotelleja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  Giro d’Italia 2017

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Montenero di Bisaccia** Wikimedia Commonsissa

Campobasson maakunta
Acquaviva Collecroce | Baranello | Bojano | Bonefro | Busso | Campobasso | Campochiaro | Campodipietra | Campolieto | Campomarino | Casacalenda | Casalciprano | Castelbottaccio | Castellino del Biferno | Castelmauro | Castropignano | Cercemaggiore | Cercepiccola | Civitacampomarano | Colle d’Anchise | Colletorto | Duronia | Ferrazzano | Fossalto | Gambatesa | Gildone | Guardialfiera | Guardiaregia | Guglionesi | Jelsi | Larino | Limosano | Lucito | Lupara | Macchia Valfortore | Mafalda | Matrice | Mirabello Sannitico | Molise | Monacilioni | Montagano | Montecilfone | Montefalcone nel Sannio | Montelongo | Montemitro | Montenero di Bisaccia | Montorio nei Frentani | Morrone del Sannio | Oratino | Palata | Petacciato | Petrella Tifernina | Pietracatella | Pietracupa | Portocannone | Provvidenti | Riccia | Ripabottoni | Ripalimosani | Roccavivara | Rotello | Salcito | San Biase | San Felice del Molise | San Giacomo degli Schiavoni | San Giovanni in Galdo | San Giuliano del Sannio | San Giuliano di Puglia | San Martino in Pensilis | San Massimo | San Polo Matese | Sant’Angelo Limosano | Sant’Elia a Pianisi | Santa Croce di Magliano | Sepino | Spinete | Tavenna | Termoli | Torella del Sannio | Toro | Trivento | Tufara | Ururi | Vinchiaturo
**Antti Zitting** (s. 19. helmikuuta 1956 Kajaani) on suomalainen pääsarjauransa lopettanut koripalloilija. Vuodesta 2013 lähtien hän on toiminut Koripalloliiton puheenjohtajana. Hänen poikansa Heikki Zitting on myös koripalloilija.

Zitting valittiin toukokuussa 2014 ensimmäisenä suomalaisena FIBA Europen hallitukseen ja elokuussa 2019 ensimmäisenä suomalaisena kansainvälisen koripalloliiton hallitukseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Zitting on Kajaanin Pallokerhon kasvatti, mutta hän aloitti pääsarjauransa kaudella 1976–1977 Panttereiden joukkueessa. Ensimmäisenä pääsarjakautenaan hän teki keskimäärin 8,7 pistettä ottelua kohden. Zitting saavutti Panttereiden kanssa SM-pronssia kausina 1977–1978 sekä 1978–1979. Jälkimmäisenä pronssikautena hän teki keskimäärin 17,9 pistettä ottelua kohden, mikä oli hänen uransa korkein pistekeskiarvo.

Zitting voitti Panttereiden kanssa uransa ainoan Suomen-mestaruuden kaudella 1979–1980. Suomen cupissa hän saavutti hopeaa vuonna 1980, mutta voitti uransa ainoan cup-mestaruuden heti seuraavana vuonna. Kausina 1981–1982 sekä 1982–1983 Zitting saavutti SM-hopeaa ja vuosina 1983–1984 hän saavutti kahdesti cup-hopeaa.

### Maajoukkueura

Maajoukkueuransa aikana Zitting pelasi kaksikymmentä ottelua Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän debytoi miesten maajoukkueessa syksyllä 1975 ottelussa Liettua vastaan ja teki neljä pistettä. Zitting edusti Suomea vuoden 1977 EM-kilpailuissa. Hän teki turnauksessa keskimäärin 4,3 pistettä ottelua kohden ja teki eniten pisteitä (11) ottelussa Espanjaa vastaan. Viimeisen kerran Zitting edusti Suomea syksyllä 1984 ottelussa Belgiaa vastaan. Hän teki ottelussa kahdeksan pistettä.

Kunnianosoitukset
-----------------

Zitting valittiin marraskuussa 2021 Suomen koripallon kunniagalleriaan.

Katso myös
----------

* Luettelo 2 000 levypalloa saavuttaneista Korisliiga-pelaajista

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Antti Zitting (Korisliiga) Korisliiga.  Arkistoitu 15.4.2014. Viitattu 14.4.2014.
2. 1 2  Maajoukkuelegendasta Koripalloliiton uusi puheenjohtaja  2.11.2013. yle.fi. Viitattu 14.4.2014.
3. ↑  Tarkkuusvalaminen pysyy yhä tiukasti Suomessa  5.5.2008. kauppalehti.fi.  Arkistoitu 15.4.2014. Viitattu 14.4.2014.
4. ↑  Antti Zitting Euroopan koripalloliiton hallitukseen *yle.fi*. Viitattu 27.9.2019.
5. ↑  Antti Zitting valittiin ensimmäisenä suomalaisena kansainvälisen koripalloliiton hallitukseen *yle.fi*. Viitattu 27.9.2019.
6. 1 2  Antti Zitting (Maajoukkue) basket.fi.  Arkistoitu 15.4.2014. Viitattu 14.4.2014.
7. ↑  Antti Zitting (Finland) FIBA Europe. Viitattu 14.4.2014. (englanniksi)
8. ↑  Juhlavassa Gaalassa Hall of Fame täydentyi kuudella lajilegendalla *Basket.fi*.  13.11.2021. Suomen Koripalloliitto. Viitattu 15.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Korisliigan pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1977
4 Sarkalahti |
5 Kasko |
6 Sten |
7 Taponen |
8 Zitting |
9 Lignell |
10 Mäntynen |
11 Rauramo |
12 Koskinen |
13 Mahlamäki |
14 Laitinen |
15 Saaristo |
Valmentaja Petersen
**Jevgeni Pavlovitš Spangenberg** (ven. Евге́ний Па́влович Спа́нгенберг; 1898 Taka-Baikalia – 1968) oli neuvostoliittolainen lintutieteilijä ja luontokirjailija.

Spangenberg oli syntyisin aatelisesta von Spangenberg-suvusta. Valmistuttuaan kymnaasista hän joutui puna-armeijaan ja kotiutettiin 1921. Hän opiskeli Moskovan yliopistossa ja valmistui 1930. Tämän jälkeen hän työskenteli Riista- ja turkiseläintuotannon tutkimuslaitoksessa ja osallistui useille tutkimusmatkoille, joilla hän keräsi huomattavat kokoelmat, ja jotka hän lahjoitti Moskovan yliopiston eläintieteelliselle museolle, jonne hän pääsi töihin 1946. Hän toimi lintutieteen osaston vanhempana tutkijana vuodesta 1950 alkaen ja osallistui *Ptitsy Sovetskogo Sojuza*-teoksen (1951–1954) toimittamiseen. Spangenberg oli ensimmäinen munakokoelmien keräilijä Venäjällä.

Lähteet
-------

* Zoological Museum of Moscow University (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jevgeni Onegin** (ven. Евге́ний Оне́гин) on Pjotr Tšaikovskin säveltämä kolminäytöksinen ooppera, joka perustuu Aleksandr Puškinin samannimiseen runoteokseen. Sitä pidetään säveltäjän merkittävimpänä oopperateoksena.*kenen mukaan?* Teoksen kantaesitys oli Moskovassa 1879.*lähde?*

Suomessa ooppera esitettiin ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 1906, suomeksi vuonna 1909.

Päähenkilöt
-----------

* *Larina*, leskeksi jäänyt rikas maatilanomistaja – sopraano
* *Tatjana*, Larinan tytär – sopraano
* *Olga*, Larinan tytär – altto tai mezzosopraano
* *Njanja*, Larinan lastenhoitaja – altto
* *Lenski*, runoilija, Olgan sulhanen – tenori
* *Onegin*, maailmanmatkailija, Lenskin ystävä – baritoni
* *Gremin*, ruhtinas – basso

Synopsis
--------

Tapahtumapaikka ja -aika Venäjä 1800-luvulla. Larina ja hänen tyttärensä Tatjana ja Olga elävät maaseutukartanossa. Tatjana lukee kirjoja ja haaveilee rakkaudesta, ja kun Olgan sulhanen Lenski tuo vierailulle maailmanmies Jevgeni Oneginin, Tatjana rakastuu. 

Tatjana kirjoittaa Oneginille kirjeen, mutta Onegin torjuu hänet. Tatjanan nimipäiväkutsuilla syntyy riita, jonka seurauksena Lenski haastaa Oneginin kaksintaisteluun. Lenskin kohtalona on kuolla. 

Vuosien kuluttua Onegin tapaa tanssiaisissa Tatjanan, joka nyt on ruhtinas Greminin vaimo. Onegin rakastuu ja lähettää Tatjanalle kirjeen, mutta nyt on Tatjanan vuoro torjua Onegin.

Lähteet
-------

1. ↑    *Kaikuja Hämeestä : Hämäläis-osakunnan albumi*, 1. 1.1901, nro 6, s. 193. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.7.2018.
2. ↑  Keijo Virtamo (toim.): *Otavan musiikkitieto* (2. painos), s. 297. Helsinki: Otava, 1997.
**Biologisia näytteitä** kerätään erilaisista virtavesi- ja järviympäristöistä sekä rannikkovesistä. Pääosa näytteenotosta palvelee kansalliseen lainsäädäntöön tai kansainvälisiin sopimuksiin perustuvia vesistöjen tilan pitkäaikais-seurantoja ja vesipolitiikan puitedirektiivin edellyttämää jokien ja järvien sekä Itämeren biologista seurantaa. Suuri osa näytteenotosta palvelee myös muun muassa jätevesien, vesistörakentamisen tai vesistöjen käytön vaikutusten velvoitetarkkailuun liittyvää vesien tilan seurantaa. 

Näytteenottopaikan valinta vaikuttaa merkittävästi näytteiden edustavuuteen. Näytteenoton suunnittelussa tulee ottaa huomioon standardin ja ympäristöhallinnon antamat ohjeet näytteenottopaikkojen, -syvyyksien ja -välineiden valinnasta. Pätevä näytteenottohenkilökunta takaa näytteenoton laadun ja luotettavuuden. Työntekijät pätevöityvät tehtäväänsä koulutuksen ja kokemuksen kautta. Kenttälomakkeiden huolellinen täyttö ja kirjaaminen sisäiseen järjestelmään ovat erittäin tärkeitä näytteiden jäljitettävyyden takaamiseksi.

Lähteet
-------

* FINASin opas ympäristönäytteenoton akkreditointivaatimusten soveltamiseksi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Työsuojelu sähkökalastuksessa, OH8/2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ohjeita järvien ja jokien pohjaeläimistöseurannan näytteenottoon ja raportointiin, YO87
**Biolingvistiikka** on kielitieteen haara, joka yhdistää käytäntöjä niin kielitieteestä kuin biologiastakin. Tutkimuskohteina ovat muun muassa kielen biologiset taustat sekä kielen evoluutio.

Varhaisin maininta biolingvistiikasta on vuodelta 1950, jolloin julkaistiin *Handbook of Biolinguistics* -kirja, joka pyrki tutkimaan kieltä luonnonilmiönä ja osana biologisia prosesseja. Termi biolingvistiikka tuli uudelleen käyttöön vuonna 1974 pidetyssä konferenssissa, joka kantoi nimitystä Biolinguistics. Termin kehittäjäksi mainitaan Noam Chomsky, jonka mukaan kieli on luonnollinen aivoissa syntynyt ilmiö. Biolingvistiikalla on tarkoitus vastustaa muun muassa John Locken ja Alfred Wallacen väitteitä, joiden mukaan kieltä ei voitaisi selittää vain evoluution tuloksena, vaan siihen olisi vaikuttanut jokin ulkopuolinen hengellinen voima.. 

Yksi tieteenalalla toimiva vertaisarvioitu julkaisu on *Biolinguistics*-lehti, jonka artikkelit käsittelevät myös psykolingvistiikkaa ja neurolingvistiikkaa. Suomessa biolingvististä tutkimusta on tehty muun muassa Helsingin ja Jyväskylän yliopistoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Boeckx, Cedric & Grohmann, Kleanthes K.: The Biolinguistics Manifesto.  *Biolinguistics*, 2007, nro 1, s. 1–8. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  What is biolinguistics? *eNotes*. Viitattu 12.6.2020. (englanniksi)
3. ↑  About the Journal | BIOLINGUISTICS *www.biolinguistics.eu*.  Arkistoitu 12.7.2020. Viitattu 12.6.2020.
4. ↑  Biolingvistiikka *Gaudeamus*. Viitattu 3.6.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Biolinguistics-lehden kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Biologiset kilpirauhasvalmisteet** ovat sian kilpirauhaskudoksesta valmistettuja desinfioituja kilpirauhashormoniuutteita, joita käytetään levotyroksiinin sijaan silloin, kun levotyroksiini ei poista oireita.

Vuonna 2021 julkaistussa pienimuotoisessa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin, että uupumus oli suurin syy biologisen kilpirauhasvalmisteen käyttöön. Seuraavilla sijoilla olivat lihominen, aivosumu ja hiustenlähtö.

Teho ja haittavaikutukset
-------------------------

Vuonna 2021 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin, että suurin osa levotyroksiinin biologiseen kilpirauhasvalmisteeseen vaihtaneista voi paremmin lääkevaihdon jälkeen. Esimerkiksi uupumuksen ja lihavuuden esiintyvyys väheni 13 prosentista 23:een TSH-arvon ollessa normaali.

Yhdeksän prosenttia biologiseen valmisteeseen siirtyneistä palasi vanhaan lääkitykseen kuuden kuukauden sisällä. Syynä oli esimerkiksi se, ettei lääkevaihdosta ollut hyötyä (19 %), lääkkeen korkea hinta (8 %) tai uuden lääkityksen aiheuttamat haittavaikutukset, kuten sydämentykytys (21 %), ahdistus (13 %) ja ruokahaluttomuus (8 %). Levotyroksiinihoidon aloittaneiden keskeytysprosentti oli neljä ja keskeytyksen syynä oli yleensä sydämentykytys, hiustenlähtö tai gluteeniyliherkkyyden puhkeaminen.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  [ Journal Article
A Tale of Two Therapies- A Comparison of Armour Thyroid and Levothyroxine] *academic.oup.com*. Viitattu 9.10.2022.
**Biologinen reumalääke** tarkoittaa tulehduksellisissa reumataudeissa tulehduksen leviämiseen liittyvän välittäjäaineen vasta-ainetta.

Biologinen lääke tarkoittaa valmistetta, jonka elävät solut ovat tuottaneet. Biologisiin lääkkeisiin sisältyy monia lääketieteellisiä tuotteita, esimerkiksi rokotukset. Ne ovat uuden bioteknologian tuotteita. Tavanomaisia lääkkeitä valmistetaan yhdistelemällä erilaisia kemikaaleja, kun taas biologisia lääkkeitä tuotetaan luonnollisista valkuaisaineista. Lääkkeiden kehitys on siis siirtynyt takaisin käyttämään eliöiden tuottamia lääkkeitä. 

Elimistön tärkeimpiä tulehduksen välittäjäaineita nivelreumassa ja vastaavissa tulehduksellisissa reumataudeissa ovat nykykäsityksen mukaan TNF (kasvainnekroositekijä) ja IL-1 (interleukiini-1). Uusien teknologioiden avulla on kyetty valmistamaan vasta-aineita ja liukoisia reseptoreita TNF:ää kohtaan sekä myös niin sanottua reseptoriantagonisti IL-1:ä kohtaan. Näitä kutsutaan biologisiksi reumalääkkeiksi. Nämä uudet biologiset lääkkeet vaikuttavat reumatulehdusta rauhoittavasti. Lääkkeitä voidaan antaa joko tiputuksena suoraan suoneen tai ihonalaisina pistoksina valmisteesta riippuen. 

Biologiset lääkkeet voidaan yhdistää samanaikaisesti käytettäväksi jonkin toisen reumalääkkeen kanssa. Yleensä se on solunsalpaajiin kuuluva metotreksaatti. Biologisia lääkkeitä käytetään myös muiden autoimmuunisairauksien, kuten nivelpsoriasiksen, selkärankareuman sekä tulehduksellisten suolistosairauksien hoitoon.

Suomessa biologisista reumalääkkeistä ovat kliinisessä käytössä adalimumabi, etanersepti ja infliksimabi (tuumorinekroositekijän esto), anakinra (interleukiini 1:n esto), rituksimabi (B-imusolujen esto) ja abatasepti (T-imusolujen kostimulaation esto).

Lähteet
-------

1. ↑  Käypä hoito: Nivelreuma

Aiheesta muualla
----------------

* Biologiset reumalääkkeet sivustolla Tohtori.fi
* Helsingin Reumakeskus: Biologisista reumalääkkeistä
* Terve.fi: Biologiset reumalääkkeet
**Fritz Hartjenstein** (3. heinäkuuta 1905 Peine, Saksan keisarikunta - 20. lokakuuta 1954 Pariisi, Ranska) oli saksalainen SS-eversti, joka toimi Birkenaun ja Natzweiler-Struthofin keskitysleirien komentajana. Hän kuoli vankilassa odotellessaan kuolemantuomionsa täytäntöönpanoa.

Sotilasura
----------

Hartjenstein siirtyi vuonna 1938 vapaaehtoisesti Wehrmachtista SS-Totenkopfverbändeen. Hän toimi tämän jälkeen jonkun aikaa Sachsenhausenin keskitysleirin vartiojoukon komentajana.

Hartjensteinista tuli 1940 Theodor Eicken SS-divisioona Totenkopfin upseeri ja palveli rintamalla vuoteen 1942. Hänet vapautettiin rintamavastuista epäpätevyyten takia ja siirrettiin Auschwitzin, jossa hän palveli vartijoiden erillisosaston komentajana.

Auschwitzin hallinnollisten uudistusten jälkeen Birkenaun ja Monowitzin leirit erotettiin siitä marraskuussa 1943. Hartjenstein toimi Birkenaun ensimmäisenä komentajana maaliskuuhun 1944 asti. Maaliskuusta 1944 tammikuulle 1945 hän komensi Natzweiler-Struthofin keskitysleiriä. Sieltä hänet siirrettiin vielä Flossenbürgin keskitysleirin komentajaksi.

Tuomio
------

Brittiläinen sotatuomioistuin, joka kokoontui Wuppertalissa tuomitsi hänet 1. kesäkuuta 1946 elinkautiseen neljän vastarintamiehen teloituksesta. Myöhemmin hänet tuomittiin ammuttavaksi kuoliaaksi sotavangin hirttämisestä. Hänet siirrettiin Ranskaan, jossa hänet tuomittiin Natzweilerin julmuuksista kuolemaan. Hartjenstein kuoli sydänkohtaukseen 1954 tuomion täytäntöönpanoa odotellessaan.

Lähteet
-------

* Stein, George H.: *The Waffen SS: Hitler's Elite Guard at War, 1939–1945*. Ithaca and London: Cornell University Press, 1984. ISBN 0-8014-9275-0. Google-kirjat (viitattu 18.7.2017).

### Viitteet

1. 1 2 3  Stein, s. 262.
2. ↑  Auschwitz *Holocaust Encyclopedia*. United States Holocaust Memorial Museum. Viitattu 18.7.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Harmaasirkku** (*Emberiza calandra*) on sirkkujen heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin vanha tieteellinen nimi oli *Miliaria calandra*.

Harmaasirkku.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 16–19 cm, paino 40–55 g ja siipien kärkiväli 26–32 cm. Muistuttaa nuorta keltasirkkua, mutta on isompi, kiurun kokoluokkaa, sekä tukevatekoisempi ja paksunokkaisempi. Siivillä ja yläperässä ei ole punaruskeaa sävyä. Pyrstössä ei ole valkoista. Istuu usein pystyasennossa tolpan päässä. Sukupuolet ovat samanväriset.

Lajista tunnetaan 3 alalajia: läntinen *calandra* ja itäinen *buturlini* ja Britteinsaarilla esiintyvä *clanceyi*.

Sekä vanhoilla että nuorilla harmaasirkuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä elo–lokakuussa, joten eri ikäluokkia ei voi sen jälkeen tunnistaa.

Euroopan vanhin rengastettu harmaasirkku on ollut 9 vuotta 10 kuukautta vanha espanjalainen lintu.

Esiintyminen
------------

Keski– ja Etelä–Eurooppa, Pohjois–Afrikka sekä Lähi–Itä Afganistaniin ja läntiseen Kiinaan saakka. Euroopassa pesii 3–7 miljoonaa paria. Pääosin paikkalintu, mutta tavataan Suomessa lähes vuosittain. Rariteettikomitea on hyväksynyt Suomesta 48 havaintoa, ja vanhoja havaintoja on 20. Laji on taantunut voimakkaasti Keski–Euroopassa. Israelissa se on yleinen pesimälintu koko maassa.

Elinympäristö
-------------

Kulttuurilintu, jota tavataan pelloilla, laitumilla, rantapensaikoissa ja kylissä.

Lisääntyminen
-------------

Harmaasirkun munia.
Koiras on moniavioinen, ja sillä voi olla 2 tai 3 naarasta, poikkeuksellisesti jopa 7. Pesä on maassa kasvillisuuden tai mättään suojassa. Munia on 4–6. Naaras hautoo 12–14 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä 10–12 päivän ikäisinä.

Ravinto
-------

Siemenet, kesällä myös selkärangattomat. Ruokailee maassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Miliaria calandra* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 15.2.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q27220
* Wikispecies: Emberiza calandra
* ADW: Emberiza\_calandra
* Avibase: 9A87EBB0B75C410B
* BirdLife: 22721020
* BOLD: 101148
* BTO: bob18820
* CoL: 39FSR
* BOW: corbun1
* eBird: corbun1
* EPPO: EMBRCA
* EUNIS: 1019
* Fauna Europaea: 97541
* Fauna Europaea (new): 8ec8c33d-ce52-499a-a143-7138a0d5524f
* Fossilworks: 369344
* GBIF: 7634625
* iNaturalist: 145291
* ITIS: 729218
* IUCN: 22721020
* NBN: NHMSYS0001688304
* NCBI: 460200
* TSA: 6431
* Xeno-canto: Emberiza-calandra
* ZooBank: 783D2331-27DF-4870-86B6-4C02C2912B93

 |

 |
Gunnar Staalesen
**Gunnar Staalesen** (s. 19. lokakuuta 1947 Bergen) on norjalainen kirjailija. Koulutukseltaan hän on filologian kandidaatti, ja hän ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi vuonna 1987. Kirjailijana Staalesen on monipuolinen. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, rikosromaaneja, näytelmiä ja kuunnelmia, nuortenkirjoja, tietokirjoja. Parhaiten Staalesen tunnetaan kuitenkin rikosromaaneistaan. Hänen teoksiaan on julkaistu 15 maassa, ja Norjassa ne ovat aina myyntimenestyksiä. Staalesen on palkittu teoksistaan useasti, ja hän on saanut mm. norjalaisen dekkaripalkinnon Rivertonprisenin kaksi kertaa.

Gunnar Staalesenin tunnetuin dekkarihahmo on yksityisetsivä Varg Veum (varg i veum = yksinäinen susi, henkipatto). Varg Veum on seikkaillut Staalesenin dekkareissa jo vuodesta 1977 lähtien. Varg Veum on ulkoa päin karun oloinen kaveri, mutta sisältä hän on lämminsydäminen. Veumilla on myös erittäin kehittynyt sosiaalinen omatunto, vaikka hän vaikuttaa kyyniseltä. Veum on myös naisiin ja viinaan menevä sekä vaikuttaa ulospäin hyvinkin nukkavierulta. Varg Veumista on tehty myös elokuvasarja, sarjakuvia ja kuunnelmia.

Lähteet
-------

1. ↑  Norsk biografisk leksikon.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Minolaisia käärmejumalatarpatsaita noin vuodelta 1600 eaa. Iraklionin arkeologinen museo.
**Käärmejumalatar** oli mahdollisesti eräs minolaisen uskonnon jumalatar. Hahmo tunnetaan pienistä patsaista, jotka esittävät minolaiseen pukuun pukeutuneita naisia, joilla on käsissään tai vartalollaan käärmeet. Tällaisia patsaita on löydetty lukuisista minolaisaikaista arkeologisista kohteista ja ne ajoittuvat noin vuosille 1600–1100 eaa.

Kyseistä hahmoa on ehdotettu myös papittareksi tai jumalatarta palvovaksi ihmiseksi, mutta tutkijoiden mukaan erityisesti käärmeet ja erään patsaan pään päällä oleva pantteri viittaavat nimenomaan jumaluuteen. Jumalatarhahmo esiintyy kotipyhäköistä löydetyissä pienoispatsaissa, mutta ei koskaan esimerkiksi seinämaalauksissa. Näin jumalatar on mahdollisesti liittynyt juuri kotipyhäkkökulttiin. On myös mahdollista, että niin kutsuttu Käärmejumalatar olisi yhden Suuren jumalattaren tai Äitijumalattaren ilmentymä. Näin se on voinut liittyä hedelmällisyyskulttiin. Käärmeet on mahdollista tulkita niin, että ne ilmentävät ktoonista jumaluutta. Käärmejumalatarta on pidetty yhtenä viitteenä, joka tukisi ajatusta minolaisen uskonnon matriarkaalisuudesta.

Tunnetuimmat käärmejumalatarpatsaat löysi Arthur Evans Knossoksesta vuonna 1903. Ne ajoittuvat noin vuoteen 1600 eaa. ja ovat nykyisin Iraklionin arkeologisessa museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Burkert, Walter: *Greek Religion*, s. 23, 41–42. (Griechische Religion der archaischen und klassischen Epoche, 1977.) Käännös John Raffan. Cambridge: Harvard University Press, 1985. ISBN 0-674-36281-0. (englanniksi)
2. ↑  Trckova-Flamee, Alena: Minoan Snake Goddess *Encyclopedia Mythica*.  Arkistoitu 28.11.2015. Viitattu 9.12.2015.
3. ↑  Witcombe, Christopher L. C. E.: The Snake Goddess in Minoan Culture *Art History Resources*. Viitattu 9.12.2015.
4. ↑  Witcombe, Christopher L. C. E.: Snake Goddesses on Crete *Art History Resources*. Viitattu 9.12.2015.
5. ↑  Witcombe, Christopher L. C. E.: Discovery *Art History Resources*. Viitattu 9.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Käärmejumalatar** Wikimedia Commonsissa
Eri aikakausien rakennuksia Karl-Liebknecht-Strassen varrella. Edessä vasemmalla tuomiokirkko 1900-luvun alusta, taaempana oikealla keskiaikainen Mariankirkko ja 1960-luvulla rakennettu televisiotorni.
**Karl-Liebknecht-Strasse** on katu Berliinin historiallisessa keskustassa. Se alkaa Unter den Lindenin jatkeena Schlossbrücke-sillalta, kulkee Spreeinselin saaren poikki ja jatkuu Alexanderplatzin ohi. Torstrassen risteyksestä eteenpäin kadun nimi on Prenzlauer Allee. Kadun varrella sijaitsevat muun muassa Berliinin tuomiokirkko, keskiaikainen St. Marienkirche sekä Berliinin televisiotorni.

Paikalle rakennettiin vuosina 1887–1888 Kaiser-Wilhelm-Strasse-niminen katu, joka korvasi eräitä Berliinin keskustan vanhoja katuja. Se sai nimensä Saksan keisari Vilhelm I:n mukaan. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1947 kadun nimi muutettiin Liebknechtstrasseksi Saksan kommunistisen puolueen perustajiin kuuluneen Karl Liebknechtin mukaan.[1] Itä-Berliinin keskustan katujärjestelyjä muutettiin vuonna 1969, jolloin kadun nimeksi tuli Karl-Liebknecht-Strasse ja siihen yhdistettiin Alexanderplatzin ohi historialliselle Prenzlaun tulliportille kulkenut Prenzlauer Strasse. Kadun vanha loppupää jäi sivuun uudesta linjauksesta ja se nimettiin tässä yhteydessä Rosa-Luxemburg-Strasseksi Rosa Luxemburgin mukaan.[1][2][3] Kumpikin katu on saanut pitää nimensä myös Saksan yhdistymisen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaiser-Wilhelm-Straße (saksaksi) Lexikon von A-Z zur Berlingeschichte und Gegenwart. Viitattu 5.8.2014.
2. ↑  Liebknecht Straße (saksaksi) Lexikon von A-Z zur Berlingeschichte und Gegenwart. Viitattu 5.8.2014.
3. ↑  Prenzlauer Straße (saksaksi) Lexikon von A-Z zur Berlingeschichte und Gegenwart. Viitattu 5.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karl-Liebknecht-Strasse** Wikimedia Commonsissa
**Karl-Jan Paul Gustav Govenius** (23. syyskuuta 1916 Tornio – 30. marraskuuta 2004 Lahti) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Goveniuksen vanhemmat olivat varakonsuli Charles Bernhard Govenius ja Rachel Lock ja puoliso vuodesta 1942 Hilkka Tellervo Mäkelä.
Hän valmistui diplomi-insinööriksi Åbo Akademista 1948 ja meni valmistuttuaan Pietarsaareen Tekonahka-yhtiön tekniseksi johtajaksi. Hän oli 1950-luvulla myös toimitusjohtaja yhtiön Suomen Puuvilla -nimisessä tytäryrityksessä ja tekninen johtaja muoviputkia valmistaneessa Walter Nars -yhtiössä. Govenius perusti sitten kumppaninsa kanssa Forss & Govenius -yhtiön joka valmisti kalanterituotteita, ja kun yhtiö myytiin 1957 Wiik & Höglund -yhtiölle, hän siirtyi sen tekniseksi johtajaksi Vaasaan.

Kun Govenius meni Upo-yhtiön palvelukseen Nastolaan, hän pääsi rakentamaan Uponorin edeltäjänä ollutta uutta muovitehdasta, jonka tekninen johtaja hän oli vuodesta 1964 ja tehtaanjohtaja vuodesta 1968 aina vuoden 1976 loppuun, jolloin hän jäi eläkkeelle. Upon johtokunnan jäsen Govenius oli vuodesta 1965. Goveniuksen aikana tehdas erikoistui PVC-perustaisiin putkiin ja putkien liitoksiin, mutta laajensi tuotantoaan myös kulutustavaroihin ja muovisiin pakkaus- ja kuljetustuotteisiin sekä joksikin aikaa myös muovisiin maitopusseihin ja design-huonekaluihin. Upon muovitehdas satsasi Goveniuksen johdolla näkyvästi tutkimukseen ja tuotekehitykseen, jo 1974 tehtaan yhteyteen perustettiin moderni tutkimuslaboratorio. Myös Goveniuksella itsellään oli hallussaan alan patentteja. Talvisotaan, jatkosotaan ja Lapin sotaan osallistunut "Muovi-Kallena" tunnettu Govenius sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Biografia-sampo: Karl-Jan Govenius Viitattu 3.11.2021.
2. ↑  Muistot. Karl-Jan Govenius. *Helsingin Sanomat*, 30.11.2004. (Tilaajille). Viitattu 3.11.2021.
**Kutilan Liikenne Oy** on rovaniemeläinen linja-autoyhtiö. Mikko Kutila perusti yrityksen vuonna 1950. Yritys perustettiin palvelemaan matkustajia välille Rovaniemi – Ranua. Myöhemmin toimintaa laajennettiin myös linjoilla Ouluun ja Pudasjärvelle. Nämä linjat ovat vieläkin yrityksen runkolinjoja. Vuosien myötä mukaan on tullut vahvasti myös tilausliikenne. Kutilan Liikenne oli mukana aloittamassa jouluturistitoimintaa vuonna 1984 yhdessä hotelli Pohjanhovin ja Lapin Safareiden kanssa. Kun Rovaniemelle saapui ensimmäinen Concorde-lento, siitä lähti liikkeelle myös Lapin joulumatkailu.
Mikko Kutilan jälkeen yrityksen ottivat haltuun hänen poikansa Pertti ja Jorma Kutila. Viimeiset vuodet yrityksen operatiivisessa johdossa ovat toimineet tj. Pertti Kutila, hänen poikansa Antti Kutila sekä Jorman poika Matti Kutila. Vuonna 2014 yritys työllistää johdon lisäksi 26 henkilöä. Liikevaihto oli noin 2,5 miljoonaa euroa. Yrityksen tuotteet ovat: henkilökuljetus (vakiovuorot, paikallisliikenne, palveluliikenne, koululaiskuljetukset ja tilausliikenne) sekä kotiruoka- ja rahtikuljetukset.

Aiheesta muualla
----------------

* Kutilan.fi
* Ammattiautot.fi
* Kuvia kalustosta eri ajoilta
* Vuosaari-lehti s. 11
**XVI talviolympialaisissa** Albertvillessa vuonna 1992 järjestettiin **ohjaskelkkailussa** kolme kilpailutapahtumaa: miesten ja naisten yksinkelkkailu sekä miesten parikelkkailu. Kilpailut järjestettiin La Plagnen hiihtokeskuksessa.

Miehet
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksa | Georg Hackl | 3.02,363 |
| 2 | Itävalta | Markus Prock | 3.02,669 |
| 3 | Itävalta | Markus Schmidt | 3.02,942 |

  

  

### Parikelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksa | Stefan KraußeJan Behrendt | 1.32,053 |
| 2 | Saksa | Yves MankelThomas Rudolph | 1.32,239 |
| 3 | Italia | Hansjörg RafflNorbert Huber | 1.32,298 |

Naiset
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Itävalta | Doris Neuner | 3.06,696 |
| 2 | Itävalta | Angelika Neuner | 3.06,769 |
| 3 | Saksa | Susi Erdmann | 3.07,115 |

Lähteet
-------

* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Winter Olympics, 2002 Edition*, s. 174, 178, 181. Aurum Press, 2001. ISBN 1-85410-807-7.

### Viitteet

1. ↑  Tour de France 2018

Ohjaskelkkailu olympialaisissa
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 |
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022


Talviolympialaisten 1992 lajit
Alppihiihto |
Ampumahiihto |
Freestylehiihto |
Jääkiekko |
Kaukalopikaluistelu |
Maastohiihto | 
Mäkihyppy | 
Ohjaskelkkailu |
Pikaluistelu |
Rattikelkkailu |
Taitoluistelu |
Yhdistetty  
 Näytöslajit: Curling | Nopeuslasku
Ohjaajien olohuone on Suomen Nuorisoseurat ry:n rekisteröimä koulutusmuoto.

Yleisesti
---------

Ohjaajien olohuone on ohjaajahuollon malli, jonka tarkoituksena on tarjota ohjaajille mahdollisuus vertaistukeen, virkistäytymiseen ja uusiin virikkeisiin ohjaamista varten. Ohjaajien olohuoneissa ohjaajat tai ohjaamisesta kiinnostuneet kokoontuvat jakamaan kokemuksiaan sekä saamaan että viemään eteenpäin tietoa ja virikkeitä. Ohjaajien olohuoneet voivat sisältää muun muassa ajankohtaisista asioista keskustelua, omien ohjaajakykyjen tiedostamista ja niiden parantamista, kevyeen liikkumiseen liittyviä ohjelmanumeroita sekä yhteistä rentoutumista. Ohjaajien olohuoneella ei ole yhtä valmista mallia vaan jokainen tapaaminen voidaan suunnitella oman näköisekseen. Yhdistävänä tekijänä ja kantavana pohja‐ajatuksena on ohjaajien kohtaaminen.

Kohderyhmä
----------

Ohjaajien olohuoneen kohderyhmään kuuluvat nuorisoseuroissa toimivien projektien, kerhojen, ryhmien ja tapahtumien ohjaajat ja vetäjät, joilla on halua ja motivaatiota kehittää sekä itseään ohjaajana että ohjaamaansa toimintaa. Näin ollen kohderyhmä ei ole sidottu ikään tai sukupuoleen, vaan omaan haluun ja kiinnostukseen. Mukaan ovat tervetulleita myös ohjaajana aiemmin toimineet tai ohjaamisesta kiinnostuneet nuoret ja aikuiset.

Palvelun tarve
--------------

Ohjaajien kohtaaminen ja ohjaajahuolto virkistäytymisen ja uusien virikkeiden parissa edistää ohjaajan jaksamista ja motivaatiota. Siksi on tärkeää, että ohjaajahuolto tuodaan sinne, missä itse ohjaajakin on. Ohjaajien Olohuoneen tarkoituksena onkin, että tapaamisia järjestetään ohjaajien omalla paikkakunnalla tai lähialueella sekä tapahtumissa, jonne ohjaajat tulevat yksin tai ryhmänsä kanssa.

Järjestäminen
-------------

Ohjaajien olohuone‐toimintaa voidaan järjestää toiminta‐alueen tarjoamat mahdollisuudet ja tarjonta huomioon ottaen. Ohjaajien olohuone -toimintaa järjestetään nuorisoseurajärjestön valtakunnallisissa tapahtumissa.