recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Essi Luttinen** (s. 28. syyskuuta 1978) on suomalainen mezzosopraano.

Luttinen opiskeli Turun konservatoriossa 1996–1998 ja Sibelius-Akatemiassa 1998–2005. Hän valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksen osastolta vuonna 2005 ja on työskennellyt sen jälkeen freelancerina. Luttinen on opiskellut myös Lontoossa Royal College of Musicissa 2002–2003 ja Benjamin Britten International Opera Schoolissa 2003–2004.

Vuonna 2005 Luttinen sai Karita Mattila -palkinnon ja voitti Merikanto-laulukilpailun. Vuonna 2006 hän oli toinen Lappeenrannan laulukilpailussa.

Vuonna 2015 Luttinen osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun Opera Skaalan laulajana.

Vuonna 2016 Luttinen osallistui Tähdet, tähdet -ohjelman kolmannelle tuotantokaudelle. Luttinen putosi kilpailusta ensimmäisenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ulmanen, Kaija: Klasari menee ihan uusiksi. (Lehtiartikkeli Ooppera Skaalan sivuilla) *Länsi-Suomi*, 23.2.2015. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 29.9.2015.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Essi Luttisen kotisivut *essiluttinen.com*. Viitattu 29.9.2015. (englanniksi)
3. 1 2  UMK 2015: Opera Skaala *Yle.fi*. Viitattu 29.9.2015.
4. ↑  Tässä he ovat! Uudet Tähdet, tähdet -artistit julki *MTV*.  Arkistoitu 21.12.2016. Viitattu 8.12.2016.
5. ↑  Ensimmäiselle artistille lähtöpassit Tähdet, tähdet -kisasta *MTV*.  Arkistoitu 21.12.2016. Viitattu 8.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Essi Luttisen kotisivut

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Metsälukki** (*Mitopus morio*) on suurikokoinen ja pitkäjalkainen lukkien lahkoon kuuluva hämähäkkieläin.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Metsälukin väri vaihtelee voimakkaasti, mutta yleensä selän keskellä erottuu leveä, tumma satulakuvio. Koiraiden kylkien pohjaväri on usein hyvin vaaleanruskea ja satulakuvio tummanruskea tai joskus lähes musta. Naaraat ovat pohjaväriltään tummempia ja satulakuvio on toisinaan epäselvä. Metsälukin selkäpuolella on usein myös pieniä, vaaleita nystyjä. Pyyntileuan eli pedipalpin polven kärki on sisäsivulta leventynyt. Metsälukin katse suuntautuu sivuille ja aavistuksen yläviistoon. Terävänystyinen silmäkumpu on suunnilleen yhtä pitkä kuin leveäkin. Silmäkummun ympärillä on vaihteleva määrä pieniä piikkejä.

Naaraiden ruumiin pituus on 6,4–8,2 mm ja koiraiden 4,2–5,3 mm. Metsälukin jalkojen väritys vaihtelee kellertävänruskeasta tummahkon ruskeaan ja niissä saattaa olla lähes mustanruskeaa kuviointia. Jalkojen reidet ovat okaiset. Jalkojen pituus ja paksuus voivat vaihdella melko paljon eri yksilöiden välillä. Pisimmän eli toisen raajaparin pituus on 30–40 mm.

Metsälukki muistuttaa varsinkin nuorena seinälukkia (*Phalangium opilio*).

Elintavat
---------

Metsälukki elää hyvin monipuolisissa ympäristöissä, mutta suosii etenkin metsäisiä elinympäristöjä. Sitä voi tavata myös puistoista, puutarhoista, soilta, rannoilta ja puuttomilta tunturipaljakoilta. Päivisin metsälukki lepäilee yleensä kasveilla, puunrungoilla ja toisinaan myös talojen seinillä. Puutarhassa metsälukki on hyödyllinen hyönteisten saalistaja.

Suomessa metsälukkia tavataan huhti-toukokuusta aina syys-lokakuulle saakka. Metsälukit ovat yksivuotisia. Syksyllä munitut munat talvehtivat.

Levinneisyys
------------

Metsälukki on levinnyt Euroopassa laajalle ja se on siellä yleinen laji. Myös Suomessa se on yleinen ja sitä tavataan ainoana lukkilajina koko maassa. Pohjoisin havainto lajista on Nuorgamista. Metsälukkia tavataan myös Pohjois-Amerikassa, Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa.

Lähteet
-------

* Olsen, Lars-Henrik: *Pikkuötököitä talossa ja puutarhassa*. Gummerus, 2012. ISBN 978-951-20-8012-0.
* Uddström, Annika & Rinne, Veikko: *Suomen lukit ja valeskorpionit*. Hyönteistarvike Triable Oy, Helsinki 2016.
* Ötökkätieto: Metsälukki

### Viitteet

1. ↑  Pedro Cardoso: Metsälukki – *Mitopus morio* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. 1 2 3 4  Uddström & Rinne 2016, s. 82.
3. ↑  Olsen 2012, s. 115.
4. 1 2 3  Uddström & Rinne 2016, s. 83.
5. ↑  Ötökkätieto: Metsälukki Viitattu 6.9.2016.
6. ↑  Uddström & Rinne 2016, s. 24.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Metsälukki (*Mitopus morio*)
* ITIS: Mitopus morio (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2123386
* Wikispecies: Mitopus morio
* BioLib: 75771
* BOLD: 348472
* BugGuide: 909032
* CoL: 7VVSH
* EUNIS: 292910
* Fauna Europaea: 278751
* Fauna Europaea (new): 6f1f06f3-13b7-47f1-9d28-c268ebeeb418
* GBIF: 4553358
* iNaturalist: 324310
* IRMNG: 11620327
* ITIS: 1014093
* NatureServe: 2.1028645
* NBN: NHMSYS0001590870
* NCBI: 1267525

 |

 |
**Geoffrey Dawson** (25. lokakuuta 1874 – 7. marraskuuta 1944) oli brittiläinen toimittaja, joka oli *The Timesin* päätoimittaja vuosina 1912–1919 ja 1923–1941.

Dawson opiskeli Oxfordissa ja pääsi All Souls Collegeen vuonna 1898. Hän joutui sanomalehtialalle puolivahingossa toimiessaan Etelä-Afrikassa Alfred Milnerin henkilökohtaisena avustajana. Milner halusi edistää poliittisia pyrkimyksiään sijoittamalla Dawsonin johannesburgilaisen lehden toimitukseen. Vuodesta 1906 Dawson oli myös *The Timesin* Johannesburgin kirjeenvaihtaja.

Dawson palasi Lontooseen 1911 ja aloitti kokopäivätyöt *The Timesissä*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geoffrey Dawson Julkaisija = Encyclopedia Britannica *britannica.com*. Viitattu 30.10.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Dawson formerly Robinson, (George) Geoffrey *Oxford Dictionary of National Biography*.  2004-2014. Oxford University Press. Viitattu 30.10.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Feta** (kreik. φέτα, *féta*, "viipale") on kreikkalainen suolaveteen säilötty valkoinen juusto, joka valmistetaan lampaan- ja vuohenmaidosta. Se on suosittu juusto ympäri maailman, ja sitä käytetään runsaasti muun muassa pöytäjuustona, leivonnassa ja salaateissa. Nykyisen kaltaista fetajuustoa on valmistettu Kreikassa jo antiikin ajalla viimeistään 700-luvulla eaa.

Fetaviipale kreikkalaisessa salaatissa.
Feta on valkoista, kuoretonta, halkeilevaa ja murenevaa. Se on normaalisti täysrasvaista, mutta myös vähärasvaisia muunnoksia on nykyisin saatavilla. Nykyisin fetaa saa myös laktoosittomana. Fetaa kypsytetään pari viikkoa ja säilötään suolattuina viipaleina tai kuutioina puutynnyrissä yleensä herassa tai suolavedessä. Se kypsyy kuukauden ajan.

Feta on kreikkalaisessa keittiössä oleellinen osa kreikkalaista salaattia, johon kuuluu salaatin päälle aseteltu suuri fetaviipale. Se on myös tyypillinen meze eli alkupala yhdessä muiden mezejen kanssa. Kummassakin tapauksessa feta maustetaan oreganolla ja neitsytoliiviöljyllä. Fetaa käytetään myös monissa muissa kreikkalaisen keittiön resepteissä, kuten saganaki ja spanakopita.

Euroopan unioni on myöntänyt kreikkalaiselle fetalle nimisuojan vuonna 2005. Lain mukaan vain Kreikassa valmistetusta vuohen- ja lampaanmaitojuustosta saa käyttää nimeä feta. Saksa ja Tanska vastustivat tätä, sillä myös niissä valmistettiin fetan kaltaisia juustoja, joita oli pitkään kutsuttu nimellä feta. Muissa maissa valmistettuja vastaavia juustoja myydään nykyisin esimerkiksi nimityksillä "salaattijuusto" tai "valkoinen juusto". Monissa Balkanin maissa fetaa vastaa sirene-juusto ja turkissa beyaz peynir -juusto. Myös Kreikassa valmistetaan useita paikallisia fetankaltaisia juustoja, joilla on joku muu nimi; näihin kuuluu muun muassa manouri.

Lähteet
-------

1. ↑  *Tieteen kuvalehti Historia* 11/2014, s. 72–73.
2. ↑  Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*, s. 136. Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.
3. ↑  Barrett, Matt: Greek Cheese *greecetravel.com*. Viitattu 18.6.2018.
4. ↑  The Court of Justice upholds the name 'feta' as a protected designation of origin for Greece *Euroopan yhteisöjen tuomioistuin*.  25.10.2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Feta** Wikimedia Commonsissa

* Feta registered as Protected Designation of Origin
* Fetamania - Feta's history, production and conservation methods, and recipes
* A feta cheese recipe (Arkistoitu – Internet Archive) by David B. Fankhauser, PhD - University of Cincinnati Clermont College
* Truth, Lies and Feta by Ellen Gooch, editor-in-chief, Epikouria Magazine
**Metsämittari** (*Ematurga atomaria*) on metsäisten seutujen erittäin yleinen mittariperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Metsämittarin sukupuolet eroavat ulkonäöltään jonkin verran. Koiraiden pääväri on tummanruskea ja sekä etu- että takasiivissä tummien poikkivöiden välisillä alueilla on nähtävissä runsaasti kellertäviä pilkkuja, jotka saattavat muodostaa siiville jopa kellertäviä alueita. Tuntosarvet ovat huomiota herättävän sulkamaiset. Naaraat ovat yleisvaikutelmaltaan selvästi koiraita harmaampia, ja niiden siivissä tummanruskeaa väriä rikkoo yleensä lähes valkoinen kuviointi. Tuntosarvet ovat rihmamaiset. Joskus tavataan lähes yksivärisiä yksilöitä. Metsämittarin siipiväli on 22–30 mm, naaraat ovat koiraita pienempiä.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Lajia tavataan Euroopasta Siperian poikki Itä-Aasiaan. Suomessa lajia tavataan koko maassa. Lentoaika on toukokuun lopulta kesäkuun loppuun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Yöperhosmaisesta ulkonäöstään huolimatta metsämittari on aktiivinen vain valoisaan aikaan. Se on erittäin yleinen laji, joka viihtyy avoimissa metsissä, soilla ja tienvarsilla.

Ravintokasvi
------------

Toukat syövät laajaa kirjoa eri kasvilajeja, mm. kanervaa, mustikkaa, juolukkaa, suopursua, koivuja sekä saroja.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1594285
* ADW: Ematurga\_atomaria
* BioLib: 52135
* BOLD: 110166
* CoL: 39FFT
* EoL: 315665
* EPPO: HEMUAT
* Fauna Europaea: 445691
* Fauna Europaea (new): 266c4d1d-1484-4e39-a354-2deb57655a22
* GBIF: 1956440
* iNaturalist: 354801
* IRMNG: 11211324
* LepIndex: 234656
* LoB: 6193
* NBN: NBNSYS0000006044
* NCBI: 722661

 |

 |
**Itäinen gymnasion** on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta gymnasionista Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Gymnasion rakennettiin Rooman keisarikaudella noin 100-luvun jaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Se sijaitsi kaupungin muurein ympäröidyn alueen itäosassa heti Magnesian portin pohjoispuolella, mistä se on saanut nykyisen, tutkimuksessa käytetyn nimensä.

Gymnasion oli suurikokoinen, ja sen koko oli noin 130 × 107 metriä. Kadun puolella oli stoa eli pylväshalli. Sen jälkeen seurasi palaistra, jonka itäpuolella oli auditorium eli luentosali ja länsipuolella niin kutsuttu keisarillinen sali. Rakennuksen keskellä olivat suurikokoiset termit eli kylpylätilat, joita reunustivat kolmelta sivulta suuret holvatut salit muun muassa ruumiinharjoituksille. Rakennuksen raunioista on löydetty muun muassa Afroditen, Asklepioksen, Dionysoksen, Hygieian ja Panin patsaat.

Myöhäisellä roomalaisella kaudella 300-luvun lopulla tai 400-luvun alussa gymnasionin yhteyteen rakennettiin kirkko, joka toimi hautausmaan kirkkona. Noin 500-luvulla se muutettiin kolmilaivaiseksi basilikaksi, jonka koko oli noin 35 × 17 metriä. Se hylättiin tulipalon jälkeen 600-luvulla.

Rakennuskokonaisuuden arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1930.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Scherrer, Peter (toim.): *Ephesus. New Guide*, s. 70–71. Authorised by Österreiches Archäologisches Institut and Efes Müzesi Selçuk. Graphis Ltd, 2000. ISBN 975-807-036-3.
2. 1 2 3  East Gymnasium *Ephesus*.  Arkistoitu 5.7.2019. Viitattu 4.11.2019.
**Metsälö** on taloudellinen ja hallinnollinen käsite, jota käytetään saman omistajan hallussa olevien metsien tai muiden metsätalousmaiden muodostamista kokonaisuuksista, erityisesti maatilojen ja muiden yksityisten omistamien metsien yhteydessä. Sillä ei ole vaikutusta, harjoittaako omistaja metsätaloutta päätoimisesti vai sivutoimenaan. Valtion, yhtiöiden ja muiden suuromistajien metsistä käytetään yleensä nimitystä metsäomaisuus.

Metsälö voi koostua yhdestä tai useammasta kiinteistörekisteriin merkitystä tilasta. Tilastoissa metsälöiden vähimmäispinta-ala on yleensä kaksi hehtaaria ja metsien pitää sijaita yhden kunnan alueella. Metsälöä vastaava käsite maataloudessa on viljelmä, joka tarkoittaa saman omistajan pelloista ja muusta maatalousmaasta muodostuvaa kokonaisuutta.

Vuoden 2003 alussa Suomessa oli 445 300 yli kahden hehtaarin suuruista yksityismetsälöä. Suomen metsämaa- ja kitumaa-alasta omistivat

* 58 prosenttia yksityiset henkilöt, henkilöyhtymät, perikunnat ja toiminimet
* 29 prosenttia valtio sekä sen virastot ja laitokset
* 8 prosenttia osakeyhtiöt ja niiden eläkesäätiöt
* 5 prosenttia muut (kunnat, seurakunnat, osuuskunnat, yhteismetsät, säätiöt ym.)

Lähteet
-------

* Hannelius, Simo et al.: *Metsäkirja – Metsänomistajan käsikirja*. WSOY, 1989. ISBN 951-0-14677-3.

### Viitteet

1. ↑  *Metsätilastollinen vuosikirja 2004*, s. 54. Metsäntutkimuslaitos, 2004. Ote teoksesta verkossa (PDF) (viitattu 10.3.2013).
2. ↑   [vanhentunut linkki]
***Rosa obtusifolia*** on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, ruusujen (*Rosa*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on tunnistettavissa selvästi liuskoittuneiden ja rakkulareunaisten verholehtiensä, toissahalaitaisten lehtiensä, nystykarvaisten keskisuoniensa sekä kynsimäisesti taipuneiden okiensa perusteella. Muista ruusulajeista *Rosa obtusifolia* muistuttaa eniten koiranruusua (*Rosa canina*), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan verholehtien liuskoittumisen, lehtilaitojen ulkonäön sekä erittävien rakkuloiden sijainnin perusteella.

*Rosa obtusifolia* on hyvin runsashaarainen pensas, joka voi kasvaa noin kaksi metriä korkeaksi. Varsissa olevat okaat ovat selvästi kynsimäisesti taipuneita. Lehtien yläpinnat ovat kiiltäviä sekä lähes kaljuja ja alapinnoilla on keskisuonien kohdilla sekä tavallisia karvoja että erittäviä nystykarvoja. Lehdet ovat kerrannaislehtiä, ja lehdyköiden laidat ovat toissahaisia. Lisäksi lehdyköiden reunoilla on erittäviä rakkuloita. Lehdet eivät tuoksu joidenkin ruusulajien tapaan omenalle, vaan lehtien tuoksu on neutraali. *Rosa obtusifolia* -lajin kukkien väri vaihtelee valkoisesta vaaleanpunaiseen ja kukat ovat yleensä muutaman kukan ryhminä. Kukkien verholehdet ovat selvästi liuskoittuneita ja niiden reunoilla on erittäviä nystykarvoja. Emien luotit ovat harvakarvaisia sekä kimppumaisesti yhdessä. *Rosa obtusifolia* kukkii kesä–heinäkuussa. Lajin kiulukat ovat punaisia, kaljuja, lähes pyöreitä sekä peräänsä lyhyempiä.

*Rosa obtusifolia* kasvaa hakamailla, pensaikoissa ja metsiköissä.

Lajin tieteellisen nimen lajinimi (*obtusifolia*) tulee latinan kielen sanoista *obtusus* (suom. tylppäkärkinen) sekä *folium* (suom. lehti) ja viittaa tylppäkärkisiin lehtiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Den virtuella floran: Flikros (*Rosa obtusifolia*) *Den virtuella floran*.  1999. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 8.3.2019. (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3442126
* APDB: 152869
* CoL: 798G3
* EoL: 631263
* EPPO: ROSOB
* EUNIS: 179327
* GBIF: 3005909
* iNaturalist: 362833
* IPNI: 733511-1
* NBN: NBNSYS0000003404
* NCBI: 1155355
* Open Tree of Life: 566812
* Plant List: rjp-969
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:733511-1
* Tropicos: 27805336
* WFO: wfo-0001018829

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Italian Spoletossa järjestettävää festivaalia.* 
Yhdysvalloissa järjestettävästä festivaalista kerrotaan artikkelissa Spoleton festivaali
Santa Maria dell'Assuntan katedraali Spoletossa
**Festival dei Due Mondi** ('Kahden maailman festivaali') on vuotuinen kesäisin Spoletossa Italiassa kesä-heinäkuun vaihteessa järjestettävä musiikki- ja oopperafestivaali. Festivaalin perusti säveltäjä Gian Carlo Menotti vuonna 1958. Festivaalilla esitetään musiikkia, oopperaa, tanssia, näytelmiä ja visuaalista taidetta sekä järjestetään luonnontieteitä käsitteleviä keskustelutilaisuuksia.

Koska Spoleto oli pieni kaupunki, jossa kiinteistöt ja palvelut olivat siihen aikaan edullisia ja koska paikkakunnalla on kaksi katettua teatteria, amfiteatteri ja muita esiintymistiloja, Menotti valitsi sen taidetapahtuman pitopaikaksi. Spoleto on melko lähellä Roomaa, ja sinne on hyvät rautatieyhteydet.

Tapahtumasta on kehittynyt yksi Italian merkittävimmistä kulttuuri-ilmiöistä. Kolmen viikon mittaisen tapahtuman aikana tarjolla on musiikkia, teatteria ja tanssiesityksiä. Jossakin vaiheessa sitä pidettiin merkittävänä siellä pidettyjen nykyveistotaiteen näyttelyiden ansiosta, mistä kertovat muun muassa siellä olevat Alexander Calderin teokset. Varojen puutteen vuoksi ja siksi että vastaavia festivaaleja järjestetään nykyisin ympäri Italiaa, Spoletossa pidettävä festivaali on menettänyt kansainvälistä merkitystään. Se on kuitenkin yhtä merkittävä kulttuuritapahtuma.

Sanat "Kaksi maailma" festivaalin nimessä tarkoittava, että se liittyy Charlestonissa Etelä-Carolinassa Yhdysvalloissa vuosittain touko-kesäkuussa järjestettävään sisarhankkeeseen Spoleton festivaaliin. Menottin suvun kanssa käytyjen kiistojen jälkeen yhdysvaltalainen Spoleton festivaali on nykyisin itsenäinen. Myös Australiassa järjestettiin lyhyen aikaa vastaava kolmas festivaali.

Aiheesta muualla
----------------

* *Festival dei Due mondi* virallinen sivusto (englanniksi)
**21 oppituntia maailman tilasta** on israelilaisen historioitsijan Yuval Noah Hararin kirja, joka julkaistiin vuonna 2018. Esseistä koostettu kirja käsittelee nykyajan tärkeitä yhteiskunnallisia kysymyksiä.

Sisältö
-------

Kirjassa Harari antaa viitekehyksen, jonka avulla voi hahmottaa ja suhteuttaa nykyajan tärkeimpiä yhteiskunnallisia kysymyksiä, haasteita ja pelkoja kuten terrorismia, ilmastonmuutosta, tekoälyn nousua, yksityisyyteen kajoamisia ja kansainvälisen yhteistyön hiipumista. Kirjan 21 lukua käsittelevät kukin omaa aihettaan, kuten työelämää, sotaa, nationalismia, uskontoa, maahanmuuttoa ja koulutusta. Harari pyrkii määrittelemään kunkin aiheen terminologian keskustelua varten ja tarjoamaan niihin historiallisen ja filosofisen näkökulman. Kirja käsittelee myös yksilötason asioita kuten sinnikkyyttä, nöyryyttä ja meditaatiota.

Harari esittää meditaatiota nykyajan ongelmien ratkaisuksi, sillä hänen mukaansa itsetuntemus on välttämätön taito 2000-luvun maailmassa. Hararin kahden aiemman kirjan tapaan myös *21 oppituntia* pohtii ihmiselämän merkityksen ja sisällön löytämistä tulevaisuudessa, jolloin ihmisten ei enää ole pakko tehdä työtä selvitäkseen.

Vastaanotto
-----------

*The Guardianin* Helen Lewisin mukaan *21 oppituntia maailman tilasta* on esseemäisestä rakenteestaan johtuen hajanainen ja kärsii kirjailijan pyrkimyksestä olla kaikkien asioiden tuntija. Monet kirjan huomiot ovat Lewisin mukaan kierrätettyjä. Kirjan useiden yleistävien toteamusten joukossa on kuitenkin mieltä laajentavia huomioita, ja kirjan rakenne antaa Hararille mahdollisuuden yhdistellä odottamattomia ajatuksia ja häikäiseviä havaintoja tavalla, joka on tehnyt hänestä menestyskirjailijan.

*The New York Timesissa* kirjoittaneen Bill Gatesin mukaan *21 oppituntia* on kiehtova teos, vaikka joistakin sen väitteistä ja aiheiden käsittelyn syvyydestä voikin olla eri mieltä.

Silvia Hosseini kirjoitti *Suomen Kuvalehdessä* teoksen olevan viihdyttävä ja parhaimmillaan terävä, mutta liian yksinkertaistava. Hosseinin mukaan Hararin ymmärrys on monista asioista pinnallista. Meditoinnin aseman maailman ongelmien ratkaisemisessa Hosseini kyseenalaistaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gates, Bill: What Are the Biggest Problems Facing Us in the 21st Century? *The New York Times*.  4.9.2018. Viitattu 14.9.2018. (englanniksi)
2. ↑  Flood, Alison: Yuval Noah Harari's new book to cover global warming, God and nationalism *The Guardian*.  6.10.2017. Viitattu 10.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Lewis, Helen: 21 Lessons for the 21st Century by Yuval Noah Harari review – a guru for our times *The Guardian*.  15.8.2018. Viitattu 14.9.2018. (englanniksi)
4. ↑  Hosseini, Silvia: Mistä tässä kaikessa on kysymys.  *Suomen Kuvalehti*, 14.9.2018, s. 56–57. Artikkelin verkkoversio (tilaajille. Viitattu 20.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirja Bazar Kustannuksen sivulla.
**Bignona** on kunta ja samannimisen departementin keskus Ziguinchorin alueella Senegalissa. Se sijaitsee Casamancen soistuneen sivujoen varrella 30 kilometriä Ziguinchorista pohjoiseen. Kunnassa on arviolta 32 500 asukasta (vuonna 2018).

Diolakylästä alkunsa saaneeseen Bignonaan perustettiin vuonna 1894 ranskalainen varuskunta. Siitä kehittyi siirtomaa-aikana tärkeä kauppapaikka ja hallintopiirin keskus. Alueella tuotettiin maapähkinää, palmunytimiä, mehiläisvahaa, riisiä ja hedelmiä. Kaupunki on sittemmin menettänyt merkitystään, mutta se on edelleen tärkeä liikenneristeys.

Asukkaista 57,8 % on dioloita, 11,1 % mandinkoja ja 10,5 % fulbeja. Lisäksi on wolofeja, mandjakoja, balanteja, sererejä ja mankanjoja. 78 % on muslimeja ja 18 % kristittyjä. Animisteja on melko vähän.

Bignonan kautta kulkevat maantiet RN4 ja RN5. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi ja maapähkinä. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat ja aasit. Teollisuutta edustaa pienimuotoinen maataloustuotteiden jalostus. Palveluihin kuuluvat ala- ja yläkoulut, lukio, ammattikoulu ja terveyskeskus. Kunnassa on vesi- ja sähköverkot, mutta ei jätehuoltoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Plan de développement communal de Bignona *Agence régionale de développement Ziguinchor*.  2018. Viitattu 13.6.2021.
2. ↑  *French West Africa. Volume II: the Colonies*, s. 428, 343. Naval Intelligence Division, 1944. Teoksen verkkoversio.
**Rosalind Groenewoud** (s. 10. joulukuuta 1989 Calgary, Alberta) on kanadalainen freestylehiihtäjä, joka kilpailee half-pipessa.

Groenewoud voitti Park City Mountain Resortin MM-kilpailuissa 2011 kultaa half-pipessa. Vuonna 2012 hän saavutti superpipen kultaa X Gameseissa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui seitsemänneksi.

Groenewoud kilpaili freestylehiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Les Contamines'ssa tammikuussa 2006 sijoittuen half-pipessa seitsemänneksi. Hän on saavuttanut maailmancupissa kaksi voittoa; Kreischbergissa tammikuussa 2011 sekä Sierra Nevadassa maaliskuussa 2013. Näiden lisäksi hänellä on kuusi sijoitusta kolmen parhaan joukossa. Hän sijoittui half-pipen maailmancupin pisteissä toiseksi kausilla 2010–2011, 2011–2012 ja 2012–2013. Freestylehiihdon maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas kaudella 2012–2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rosalind Groenewoud Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Rosalind Groenewoud espn.go.com. Viitattu 1.11.2013. (englanniksi)
**Retvizan** (ven. Ретвизан) oli Yhdysvalloissa vuonna 1902 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston pre-dreadnought-taistelulaiva. Japani valtasi aluksen Venäjän–Japanin sodassa liittäen sen laivastoonsa nimellä *Hizen*. Palveltuaan ensimmäisessä maailmansodassa alus upotettiin maalilaivana 1924.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 2. toukokuuta 1898 William Cramp and Sonsilta Philadelphiasta, missä köli laskettiin 29. heinäkuuta 1899 telakkanumerolla 300. Alus laskettiin vesille 23. lokakuuta 1900 ja valmistui 23. maaliskuuta 1902.

Aluksen aseistus toimitettiin Obuhovin tehtaalta Pietarista Yhdysvaltoihin asennettavaksi.

Palvelus
--------

Alus sijoitettiin palvelukseen otettaessa Port Arthuriin Venäjän Tyynenmeren laivastoon, jonka mukana se osallistui 1904–1905 Venäjän–Japanin sotaan vuosina. Alukseen osui 9. helmikuuta 1904 torpedo satamaan tehdyssä yllätyshyökkäyksessä, ja se jouduttiin ajamaan matalikolle uppoamisen estämiseksi. Alus korjattiin kesäkuun puoleenväliin mennessä.

Keltaisenmeren taistelussa 10. elokuuta alus joutui vetäytymään takaisin satamaan, jossa japanilaisten haupitsit upottivat sen satama-altaaseen. Port Arthurin antauduttua tammikuussa 1905 japanilaisille, japanilaiset nostivat ja kunnostivat aluksen. Se liitettiin vuonna 1908 keisarillisen Japanin laivastoon nimellä *Hizen* (jap. 肥前).

### Hizen

Japani liittyi 1914 ensimmäiseen maailmansotaan julistamalla sodan Saksalle. *Hizen* oli tuolloin Sasebossa. Alus lähetettiin heikkojen brittiosastojen tueksi Brittiläiseen Kolumbiaan, mutta se määrättiin kesken matkan Havaijille saatuaan tiedon Saksan keisarikunnan laivaston tykkiveneen liikkeistä alueella. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alus osallistui japanilaisjoukkojen siirtoihin Siperiaan.

Alus riisuttiin aseista vuoden 1922 Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti. Alus upotettiin maalilaivana vuonna 1924.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Knjaz Potjomkin-Tavritšeski*** | **Venäjän keisarikunnan laivaston taistelulaivat** | Seuraaja:***Tsesarevitš*** |

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* McLaughlin, Stephen: The Retvizan: An American Battleship for the Tsar.  *Warship*, 2000–2001, XXIII. vsk, s. 48–66. Lontoo:  Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-791-0.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  McLaughlin 2000–2001, s. 55.
**Reuben, Reuben** on Robert Ellis Millerin ohjaama yhdysvaltalainen musta komediaelokuva vuodelta 1983. Julius J. Epstein sovitti sen käsikirjoituksen Herman Shumlinin näytelmästä *Spofford*, joka puolestaan perustuu Peter De Vriesin romaaniin *Reuben, Reuben*.

Juoni
-----

Viinaan ja naisiin menevä, runosuonensa ehdyttänyt skotlantilainen runoilijarenttu Gowan McGland (Tom Conti) viettää aikaa Yhdysvaltojen vauraassa Connecticutissa. Hän esiintyy varakkaiden naisten kirjallisuuskerhoissa.ja yläluokan päivällisillä etsien niistä tilapäistä ja vaihtuvaa seuraa itselleen. Muuan hammaslääkäri käyttää ammattitaitoaan kostaakseen McGlandille saatuaan tietää tämän muhinoineen vaimonsa kanssa. Lähijunassa matkalla New Yorkista mies joutuu pulaan lipuntarkastajan kanssa, kunnes nuori naisopiskelija Geneva Spofford (Kelly McGillis esikoisroolissaan) tunnistaa hänet ja lupaa maksaa hänen matkalippunsa. He rakastuvat, ja tytöllä on suhteessa vain hävittävää.

Vastaanotto
-----------

*Reuben, Reuben* tuotti Oscar-ehdokkuudet käsikirjoituksestaan ja Tom Contin miespääosasta. Se sai myös Golden Globe -ehdokkuudet vastaavissa sarjoissa sekä parhaan draamaelokuvan sarjassa. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Asko Alanen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä".

Lähteet
-------

1. 1 2  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.  (suomeksi)
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 13.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* *Reuben, Reuben* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Reuben, Reuben* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Reuben, Reuben
**Kurt Tank** (24. helmikuuta 1898 – 5. kesäkuuta 1983) oli saksalainen lentokoneinsinööri, joka johti Focke-Wulf-lentokonetehtaan suunnittelutoimistoa 1931–1945. Hän toimi myös koelentäjänä. Kuuluisin hänen suunnittelemistaan lentokoneistaan on toisen maailmansodan aikainen Luftwaffen hävittäjä Focke-Wulf Fw 190.

Ennen Focke-Wulfia Tank työskenteli Albatros Flugzeugwerkessä, joka meni konkurssiin 1929. Sen jälkeen tuon tehtaan suunnittelijat päätyivät pääosin joko Focke-Wulfille tai Aradolle 1931.

Tank aloitti Focke-Wulf Fw 44 Stieglitzin suunnittelun. Siitä tuli Focke-Wulfin ensimmäinen kaupallisesti menestynyt lentokone, jonka myynti alkoi 1934. Se johti yhtiön jatkuvaan kasvuun Saksan varustautuessa sotaan.

Tankin suunnittelemasta Fw 190:stä, jota valmistettiin 1939–1945, tuli Messerschmitt Bf 109:n ohella Luftwaffen perushävittäjä. Tank sai kiitokseksi työstään kunniaprofessorin aseman Braunschweigin yliopistossa tammikuussa 1943. 

Sodan jälkeen Tank muutti 1947 Argentiinaan, jonka hallitus antoi hänelle viran Córdoban Instituto Aerotécnicosta. Siitä tuli Argentiinan lentokonetehdas (Fábrica Militar de Aviones), missä Tanka suunnitteli FMA I.A.e 33 Pulqui II -koneen, joka perustui Focke-Wulf Ta 183 -suunnitelmaan vuodelta 1945. Projekti keskeytyi 1953 Argentiinan talouskriisiin. Kun Argentiinan presidentti Juan Perónia vastaan tehtiin 1955 vallankaappaus, Focke-Wulfin vanhat työntekijät siirtyivät tehtaalta eri suuntiin, monet muuttivat Yhdysvaltoihin.

Tank muutti Intiaan, missä hän työskenteli Hindustan Aeronautics -yhtiössä. Hän suunnitteli Hindustan Aeronautics HF-24 Marut -hävittäjäpommittajan, joka oli ensimmäinen Intiassa suunniteltu sotilaslentokone. Sen prototyyppi lensi vuonna 1961. Sitä valmistettiin 80 kappaletta vuosina 1975–1982 ja poistettiin käytöstä 1991.

Tank palasi Berliiniin 1970-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  John Zukowsky: Kurt Tank  1.6.2019. Encyclopaedia Britannica. Viitattu 30.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kurt Tank** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Sosigenes Peripateetikko** (m.kreik. Σωσιγένης; 100-luvun loppu) oli antiikin kreikkalainen filosofi, joka oli Aleksanteri Afrodisiaslaisen opettaja. Tämän vuoksi häntä on pidetty peripateettiseen koulukuntaan kuuluneena filosofina, vaikka hän oli todennäköisemmin stoalainen.

Sosigenes kirjoitti teoksen *Pyörivistä taivaankehistä* (*Peri tōn anelittousōn*), josta on säilynyt katkelmia Simplikioksen kommentaarissa Aristoteleen teoksesta *Taivaasta*. Sosigenes arvosteli sekä Aristotelesta että Eudoksos Knidoslaista, ja erityisesti näiden teoriaa taivaankehistä ja episykleistä, koska katsoi teorian olevan epäyhteensopiva Aristoteleen tekemien filosofisten oletusten kanssa. Hän huomautti myös, että planeettojen kirkkaus vaihtelee huomattavasti ja että auringonpimennykset ovat joskus täydellisiä ja joskus rengasmaisia, mikä viittaisi siihen, että Auringon, Kuun ja Maan väliset etäisyydet eivät ole aina samat.

Sosigenes on yhdistetty peripateettiseen koulukuntaan todennäköisesti lähinnä siksi, että hänellä on kytkös peripateetikko Aleksanteriin. Tämän opettajana mainitaan kaksi peripateetikkoa, Herminos ja Sosigenes, mutta vaikuttaa siltä, että nämä kaksi on erotettu samaan aikaan vaikuttaneista stoalaisista Herminos ja Sosigenes vain mainitun kytköksen vuoksi. On kuitenkin todennäköisempää, että kyseessä olivat samat kaksi stoalaista filosofia.

Sosigenes sekoitetaan usein egyptiläis-roomalaiseen tähtitieteilijään Sosigenes Aleksandrialaiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  
*Encyclopaedia Britannica 11th ed.* (1911), hakusana "Sosigenes". Encyclopaedia Britannica Company, Cambridge, Englanti.
2. ↑  Irby-Massie, Georgia L. & Keyser, Paul Turquand: *Greek Science of the Hellenistic Era: A Sourcebook*, s. 80–81. Routledge, 2002. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Zhmud, Leonid: *The Origin of the History of Science in Classical Antiquity*, s. 231. Käännös Alexander Chernoglazov. Walter de Gruyter, 2006. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Cohen, Morris Raphael & Drabkin, Israel Edward: *A source book in Greek science*, s. 102. Source books in the history of the sciences. Harvard University Press, 1966.
5. ↑  Lynch, John Patrick: *Aristotle's School: A Study of a Greek Educational Institution*, s. 215. Berkeley: University of California Press, 1972. Teoksen verkkoversio.
**Antti Aitamurto** (19. heinäkuuta 1878 – 1925) oli suomalainen maanviljelijä, kauppias ja maastohiihtäjä. Hän oli yksi kolmesta Utajärven Murronkylästä kotoisin olleista Aitamurron hiihtäjäveljeksistä, hänen vanhempia veljiään olivat Juho Aitamurto ja Aapo Aitamurto.

Antti Aitamurron kilpailu-ura kesti kahdeksan vuotta vuodesta 1898 vuoteen 1905. Hän osallistui Oulun hiihtoihin ensimmäisen kerran 20-vuotiaana vuonna 1898 ja pääsi heti palkintosijoille hänen veljensä Aapon voittaessa kilpailun. Antti Aitamurto voitti itse samana talvena kovassa räntäsateessa pidetyn Kajaanin hiihdon. Antti Aitamurron kerrottiin käyttäneen kilpailussa Blixt-nimistä suksivoidetta, jota hänen veljensä Aapo oli suositellut sanomalehdissä.

Huomattavimman voittonsa Antti Aitamurto sai vuonna 1904 kun hän voitti Oulun hiihdoissa 30 kilometrin hiihdon Aappo Luomajoen pojan Antti Luomajoen tullessa toiseksi. Samana talvena pidetyssä Kajaanin hiihdossa Aitamurto sijoittui kolmanneksi. Hän meni naimisiin keväällä 1904 ja osallistui sitten enää vuoden 1905 Oulun hiihtoihin tullen silloin kahdeksanneksi.

Antti Aitamurto teki nuorena maa- ja metsätöitä veljiensä tavoin. Hän perusti 1900-luvun alussa kyläkaupan Utajärven Murronkylälle ja hankki kaupanpidolla rahaa oman maatilan ostoon. Hän osti Muhokselta Mankila-nimisen tilan ja laajensi sitä ostamalla lisää maata ja raivaamalla peltoa. Aitamurto piti edelleen myös kauppapuotia. 1920-luvulla hän piti navetassaan jo toistakymmentä lehmää.

Lähteet
-------

1. ↑  Aitamurron hiihtäjäveljekset, Kirjastovirman henkilögalleria (Web Archive)
2. 1 2 3 4  Väinö Vähäsarja : Utajärven suurhiihtäjäveljeksistä nuorin: Antti Aitamurto, Liitto 5.1.1982 (Nivala-Seuran sivut)
3. ↑  Pekka Oilinki : Juho Aitamurto ja hänen hiihtäjäveljensä

Aiheesta muualla
----------------

* Samuli Paulaharju : Ensimmäisiä hiihtomestareitamme, Suomen Urheilulehti, 04.12.1919, nro 48-50, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Oulun hiihdon 50-vuotisjuhlapäivä tänään, Aamulehti, 12.03.1939, nro 69, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Veljo** (ven. Вельё) on järvi Novgorodin alueen Demjanskin ja Valdain piireissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain kansallispuiston alueella Seligerjärven pohjoispuolella.

Rannoiltaan rikkonaisen ja runsassaarisen järven pituus pohjoisesta etelään on yli 25 kilometriä. Sen pinta-ala on noin 35 neliökilometriä. Suurin mitattu syvyys on 42 metriä ja keskisyvyys 9–10 metriä. Järvi jäätyy marras-joulukuun vaihteessa ja vapautuu jäistä huhti-toukokuussa. Rannat ovat etupäässä hiekkaisia.

Järveen laskee useita pieniä jokia. Laskujoki Javon on padottu, mikä on nostanut järven pintaa muutamalla metrillä. Osa Veljon vesistä johdetaan kanavan kautta Vyšni Volotšokin vesijärjestelmään Libja- ja Šlinajokien sekä Šlinojärven kautta.

Harvaan asutulla seudulla on vain vähän maataloutta eikä lainkaan teollisuutta. Veljo on puhdas järvi, jonka vesi kelpaa juotavaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aqua Expert: Vodojomy Rossii *aquaexpert.ru*. Viitattu 5.2.2013. (venäjäksi)
2. ↑  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 5.2.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Veljo Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Bill Frenzel
**William Eldridge "Bill" Frenzel** (31. heinäkuuta 1928 St. Paul, Minnesota – 17. marraskuuta 2014 McLean, Virginia) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui Minnesotan edustajainhuoneessa 1962–1970 ja lopulta Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Minnesotan kolmannesta vaalipiiristä vuosina 1971–1991.

Frenzel syntyi St. Paulissa, Minnesotassa, ja valmistui Dartmouth Collegesta. Hän palveli laivaston reservin luutnanttina Korean sodassa vuosina 1951–1954.

Frenzel jatkoi uraansa kongressikausiensa jälkeenkin mm. Ripon Societyn puheenjohtajana, jona hän toimi aina vuoteen 2004. Japani myönsi hänelle vuonna 2000 Nousevan auringon ritarikunnan jäsenyyden ja Hamlinen yliopisto vuonna 2002 lain kunniatohtorin arvon.

Frenzel kuoli syöpään kotonaan Virginian McLeanissa 86-vuotiaana 17. marraskuuta 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  Calmes, Jackie: Bill Frenzel, Key Voice on Economics in House, Dies at 86 *The New York Times*.  17.11.2014. Viitattu 18.11.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
***Rosa* ’Lykkefund’** on *Rosa* Helenae-ryhmään eli tarhahelenanruusuihin kuuluva ruusulajike. Se on voimakaskasvuinen, pitkäversoinen köynnösruusu, jolle tunnusomaista ovat pienikokoiset, puolikerratut, kermanvalkoiset kukat suurissa tertuissa. ’Lykkefund’-ruusua kutsutaan myös **hunajaruusuksi**. Ruusu menestyy Suomessa lounaisrannikolla.

Alkuperä
--------

Ruusun kehitti tanskalainen Aksel Olsen vuonna 1930. Sen kantalajina on helenanruusu (*Rosa helenae*). Ruusussa arvellaan lisäksi olevan *Rosa* ’Zéphirine Drouhinin’ perimää.

Helenanruusu on kotoisin Keski-Kiinasta. Ruusun löysi löytöretkeilijä Ernest Wilson vuonna 1907 ja toi sen länsimaihin, jossa siitä on kehitetty kerrannaiskukkaisia lajikkeita. Sekä alkuperäislajia, että lajikkeita arvostetaan niiden runsaan kukinnan vuoksi. Nimensä ruusu on saanut Ernest Wilsonin vaimon Helenan mukaan.

Kuvaus
------

*Rosa* 'Lykkefund'
'Lykkefund'-ruusu kasvattaa 4–5 metriä pitkiä, lähes piikittömiä, vahvoja versoja. Pitkät versot tarvitsevat esimerkiksi puiden, aitojen, ruususäleikön tai -telineen tukea. Vapaasti kasvaessaan versot ovat kaarevat, maata kohti taipuvat. Lehdet ovat tummanvihreät, kiiltävät, varsin pitkät, suippokärkiset. Ruusu kukkii puolikerratuin, kermanvalkoisin kukin keskikesällä noin kuukauden ajan, toisen vuoden versoilla, suurissa ryppäissä. Kukissa on 9–16 terälehteä ja ne ovat halkaisijaltaan 4–5 cm. Heteet ovat suurikokoiset, väriltään keltaruskeat. Kukissa on hunajan tuoksu. Nuput ovat punertavat. Vanhetessaan kukat muuttuvat valkoisiksi, heteiden värit haalistuvat ja ponnet muuttuvat ruskeiksi. Ruusu muodostaa oranssinpunaisia kiulukoita. Viihtyy aurinkoisella, suojaisella, lämpimällä kasvupaikalla, tuoreessa, runsasravinteisessa, vettä läpäisevässä maaperässä. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeellä I.

Lähteet
-------

1. ↑  Rosa ’Lykkefund’ *Finto.fi Suomalainen asiasanasto ja ontologiapalvelu*. Viitattu 9.11.2020.
2. ↑  Rosa Helenae-ryhmä ’Lykkefund’ Puutarha Tahvoset. Viitattu 9.11.2020.
3. 1 2  Köynnösruusu ’Lykkefund’ Mustila Puutarha. Viitattu 7.11.2020.
4. ↑  Zéphirine Drouhin *David Austin Roses*. Viitattu 9.11.2020.
5. ↑  ’Lykkefund’ Rosa Description *HelpMeFind.com*. Viitattu 9.11.2020.
6. ↑  *Rosa helenae*, helenanruusu Simolan rosario. Viitattu 9.11.2020.
7. ↑  Gudrun Manell & Bertil K. Johansson: Ruusut - Suomen oloihin soveltaen suomentanut Hannele Vainio - Otava 1998 - Sivu 46
8. ↑  ’Rosa helenae Rehder & E.H.Wilson' – Rose Description *HelpMeFind.com*. Viitattu 9.11.2020.
9. ↑  Helenae-ros ’Lykkefund’ Blumster Landet. Viitattu 9.11.2020.
10. ↑  Tarhahelenanruusu ’Lykkefund’ – Rosa Helenae-ryhmä Viherlassila. Viitattu 9.11.2020. [vanhentunut linkki]
11. ↑  Lykkefund David Austin Roses. Viitattu 9.11.2020.
**Jonas Adolf Niska** (22. tammikuuta 1771 Oulu – 4. tammikuuta 1828 Oulu) oli suomalainen laivanvarustaja, kauppias ja sahanomistaja.

Suvun kantaisä Henrik Niska oli tullut Ouluun porvariksi pian kaupungin perustamisen jälkeen vuonna 1612. Jonas Niskan aikana 1700– ja 1800–lukujen vaihteessa Niskat olivat yksi vaikutusvaltaisimmista ja varakkaimmista porvarisuvuista Oulussa.

Jonas Niska sai porvarinoikeudet 1797. Yhdessä veljensä Isak Niskan ja kauppias Zachris Wacklinin perusti *Bolaget Niska & Wacklin* -laivanvarustamon 1799. Yritys omisti lukuisia laivoja ja myös rakennutti niitä. Jonas Niskan vastuulla yrityksessä oli laivojen rakennuttaminen. Laivanvarustuksen ohella yritys omisti myös Koitelin sahan Kiimingissä ja puolet Sinetän sahasta Rovaniemellä.

Jonas Niskalle myönnettiin kauppaneuvoksen arvo 1819.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Turunen, Harri: Kauppaneuvos Jonas Adolf Niska (1771–1828). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 6.12.2010
**Soslan Ljudvikovitš Ramonov** (ven. Сослан Людвикович Рамонов, s. 1. tammikuuta 1991) on venäläinen vapaapainin olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän edustaa Moskovan TsSKA:a, ja häntä valmentavat Anatoli Margiev ja S. F. Ramonov.

Ramonov voitti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kultaa 65 kg:n painoluokassa voitettuaan loppuottelussa azerbaidžanilaisen Toğrul Əsgərovin. Hän voitti saman sarjan maailmanmestaruuden Taškentissa 2014 kukistettuaan loppuottelussa iranilaisen Ahmad Mohammadin. Hän sai samassa painoluokassa MM-pronssia Las Vegasissa 2015. Hän voitti kadetti-ikäisten Euroopan-mestaruuden 54 kg:n painoluokassa 2007 ja 58-kiloisissa 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Рамонов Сослан Людвикович *wrestrus.ru*.  Arkistoitu 22.12.2010. Viitattu 19.6.2015. (venäjäksi)
2. 1 2  Ramonov, Soslan (RUS) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 25.8.2016. (englanniksi)
3. ↑  World Championship Freestyle Seniors 2014-09-08 Tashkent (UZB) 65.0 kg Ramonov, Soslan (RUS) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 19.6.2015. (englanniksi)
Bahtijaariperhe
Perinteistä bahtijaarien hääseremoniaa
**Bahtijaarit** ovat Iranin lounaisosassa asuva persiaa ja lounaisiranilaisia murteita puhuva etninen ryhmä. Osa heistä puhuu kaškaimurretta muistuttavaa turkkilaista kieltä. Uskonnoltaan bahtijaarit ovat šiialaisia.

Bahtijaareja arvioidaan olevan noin 800 000 henkeä. Heidän tärkein asuinalueensa on Luristanin historiallinen maakunta. Osa bahtijaareista asuu Teheranin ja Qomin seuduilla sekä Khorasanin historiallisessa maakunnassa.

Lähimpiä sukukansoja ovat lurit ja kurdit. Bahtijaarien heimoliiton oletetaan syntyneen 1100–1200-luvuilla. He liittyivät Iranin valtakuntaan lopullisesti 1700-luvulla. Myöhemmin bahtijaareilla on ollut huomattava vaikutus maan poliittiseen elämään.

Perinteinen elinkeino on paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Nykyään paimentolaisia on noin kolmasosa kansasta. Loput viljelevät maata tai asuvat kaupungeissa. Monet työskentelevät Iranin öljyteollisuuden palveluksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 92. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
2. ↑  *Jazyki mira: Iranskije jazyki. I. Jugo-zapadnyje iranskije jazyki*, s. 166–167. Moskva: Indrik, 1997. ISBN 5-85759-048-5.
3. 1 2 3  Stokes, Jamie (ed.): *Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East*, s. 93. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7158-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bahtijaarit** Wikimedia Commonsissa
**William "Bill" Hader** (s. 7. kesäkuuta 1978 Tulsa, Oklahoma) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko, tuottaja ja käsikirjoittaja.

Hader nousi julkisuuteen *Saturday Night Live* -televisio-ohjelman kautta, jonka näyttelijäkaartiin hän kuului vuosina 2005–2013.

Muita Haderin tunnettuja rooleja ovat muun muassa äänirooli animaatioelokuvassa *Poutapilviä ja lihapullakuuroja* sekä sivuosa komediassa *Superbad*.

Hader on ollut ehdolla Emmy-palkintoon näyttelijänä kahdesti *Saturday Night Liven* suorituksistaan, ja tuottajana kolmesti *South Park* -animaatiosarjan kautta, voittaen vuonna 2009.

Hader näyttelee myös Richie Tozieria vuoden 2019 kauhuelokuvassa *Se: Toinen luku* sekä toimii ääninäyttelijänä *Angry Birds -elokuvassa* ja sen jatko-osassa possukuningas Leonardin äänenä.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 15.5.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Runoja pennin kappale** (engl. *Pomes Penyeach*) on James Joycen runokokoelma, joka käsittää kolmetoista runoa. Teoksen on vuonna 1927 julkaissut Sylvia Beachin kirjakauppa Shakespeare & Company. Runoteos sisältää muodoltaan perinteisiä, herkkiä ja lyyrisiä runoja.

Joyce julkaisi teoksen *Finnegans Waken* kirjoitustyön ohessa. Vuonna 1927 Joyce tarjosi *Ulysseksen* kustantaneelle Sylvia Beachille kolmetoista runoa kustannettavaksi. Ehtona oli, että runokokoelman myyntihinta olisi yksi šillinki, sillä Joyce halusi, että hänen "todellisilla lukijoillaan" olisi varmasti varaa teokseen. Samoin šillinki oli summa, jolla saattoi ostaa omenoita Liffeyjoen sillalta Dublinista.

Jo runokokoelman nimi on sanaleikki, sillä se viittaa paitsi halpoihin runoihin ("runoja pennyn kappale"), myös ranskan kielen omenoita tarkoittavaan sanaan *pommes*. Joycen vaatimukset kirjansa kustantamisesta liittyivät kirjan nimeen: ensinnäkin runokokoelmaa tuli myydä šillingin kappalehintaan, ja toiseksi kirjan kansien tuli olla *Calville*-omenoiden värisävyä eli hyvin hennonvihertävää.

*Pomes Penyeach* ilmestyi aikanaan *Ulysseksen* ja *Finnegans Waken* välissä. Joyce näytti runojaan modernistirunoilija Ezra Poundille, joka kehotti Joycea jättämään kokoelman julkaisematta. Pound totesi runokokoelmasta, että "tällainen runous on paras pitää perheraamatun välissä".

Oxford University Press julkaisi vuonna 1932 kolmentoista säveltäjän sävellykset *Pomes Penyeachin* runoihin. Julkaisu oli kunnianosoitus Joycelle, jonka kerrotaan ilahtuneen asiasta suuresti.

Lähteet
-------

* Beach, Sylvia: *Shakespeare and Company*. Tammi, 2003. ISBN 951-31-2286-7.
* Joyce, James: *Runoja pennin kappale*. (Pomes Penyeach, 1927.) Suomentanut Ville-Juhani Sutinen. Turku: Savukeidas, 2012. ISBN 978-952-268-057-0.
* Norris, David ja Flint, Carl: *Joyce vasta-alkaville ja edistyville*. Kustannus Oy Jalava, 1994. ISBN 951-887-075-6.

### Viitteet

1. 1 2  Norris ja Flint, s. 143
2. ↑  Beach, s. 197–198.
3. 1 2 3 4  Beach, s. 197.
4. 1 2  Beach, s. 199.
Bahía Blancan sijainti Buenos Airesin maakunnassa
**Bahía Blanca** on satamakaupunki Buenos Airesin maakunnassa Argentiinan itäosassa. Sen nimi tarkoittaa valkoista rantaa, ja kaupunki sijaitsee samannimisen lahden pohjukassa, missä Naposta-joki laskee Atlantin valtamereen. Vuonna 2001 kaupungissa oli 274 509 asukasta.

Bahía Blanca on perustettu 1828 suojelemaan espanjalaisperäisten argentiinalaisten karjaa alkuasukkaiden hyökkäyksiltä, ja toisaalta suojelemaan rannikkoa Brasilian laivaston maihinnousulta. Alkuasukkaat hyökkäsivät linnoitukseen useita kertoja, kuuluisin on vuoden 1859 isku johon osallistui kolmetuhatta calfucura-taistelijaa. Kaupungin taloudellinen merkitys kasvoi 1885 kun rautatie yhdisti sen sisämaan viljanviljelyalueille.

Bahía Blanca on edelleen merkittävä rahtisatama, jonka kautta kulkee etenkin villaa, viljaa, öljyä ja hedelmiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Buenos Aires Citypopulation.de
2. ↑  Bahia Blanca Study in Argentina

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bahía Blanca** Wikimedia Commonsissa