recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Berliner Ensemblen esitys näytelmästä vuodelta 1971.
**Galileo Galilein elämä** on Bertolt Brechtin kirjoittama näytelmä vuodelta 1940. Se kertoo Galileo Galilein myöhäisvuosista keskittyen kiistaan katolisen kirkon kanssa. Näytelmästä on ilmestynyt vuonna 1975 Joseph Losey'n ohjaama *Galileo*-niminen elokuvasovitus.

Versiot
-------

Brecht aloitti näytelmän teon jo 1930-luvulla ollessaan vielä Saksassa. Muutettuaan Yhdysvaltoihin kolmannen valtakunnan aikaan hän käänsi ja uudelleen työsti näytelmän yhdessä näyttelijä Charles Laughton'in kanssa. Tuloksena oli näytelmän 'amerikkalainen versio', joka nimettiin yksinkertaisesti Galileoksi. Joseph Losey'n ohjaama ensi-ilta oli Los Angelesissa Coronet Theatre -teatterissa heinäkuussa 1947. Tämä versio oli pohjana myös Losey'n filmatisoinnissa vuonna 1975.

Palattuaan Itä-Saksaan Brecht jatkoi työtään näytelmän parissa ja uudelleen saksan kielellä. Lopullisen saksankielisen version ensi-ilta oli Kölnissä huhtikuussa 1955.

Juoni
-----

Galilei on rahan puutteessa ja saa kuulla uuden keksinnön, kaukoputken, olevan myynnissä Amsterdamissa. Galilei kopioi sen ja kauppaa Venetsian tasavallalle omana keksintönään. 

Galilei käyttää kaukoputkea vahvistaakseen Kopernikuksen aurinkokeskisen mallin Aurinkokunnasta, mikä on vastoin yleistä uskomusta ja kirkon doktriinia.

Galilei viedään kuulusteltavaksi Vatikaaniin, missä hän kidutuksella uhattuna kieltää opetuksensa. Hänen oppilaansa järkyttyvät saadessaan tietää hänen taipuneen kirkon auktoriteettien painostuksesta.

Galilei asuu vanhana ja raihnaisena arestissa, kun hänen entinen oppilas Andrea tulee vierailulle. Galilei antaa Andrealle kirjan, jossa on kaikki hänen tieteelliset löydökset ja pyytää tätä salakuljettamaan sen Italian ulkopuolelle levitettäväksi. Andrea uskoo nyt Galilein toimien olleen sankarillisia ja että hän kielsi opetuksensa vain huijatakseen hölmöjä kirkollisia auktoriteetteja. Galilei itse kuitenkin väittää toimineensa vain oman etunsa mukaisesti ilman minkäänlaista sankarillisuutta.

Kirjallisuutta
--------------

* Brecht, Bertolt (1966). *Galileo: English version by Charles Laughton. Edited and with an introd. by Eric Bentley*. New York: Grove Press.
* Bertolt Brecht, *Life of Galileo*, Translated by John Willett, *Bertolt Brecht: Plays, Poetry and Prose,* The Collected Plays, *Volume Five, Part One,* Edited by John Willett and Ralph Manheim (Methuen, London, 1980).
Bella Darvi
**Bella Darvi** (s. Bayla Wegier, 23. lokakuuta 1928 Sosnowiec, Slaskie, Puola – 11. syyskuuta 1971 Monte Carlo, Monaco) oli puolalais-ranskalainen tanssija ja näyttelijä. Natsit vangitsivat hänet toisen maailmansodan aikana. Hän vapautui vuonna 1943.

Tuottaja Darryl F. Zanuck ja hänen puolisonsa Virginia Fox löysivät Wegierin kasinoilta Monte Carlosta, missä hän oli yrittänyt ammattipelurin uraa huonolla menestyksellä. He näkivät hänessä potentiaalisen elokuvatähden. Zanuck maksoi Wegierin pelivelat, teki hänen kanssaan sopimuksen ja toi hänet Hollywoodiin. Taiteilijanimi Bella Darvin etunimi oli yksinkertaisesti amerikkalaisversio alkuperäisestä, sukunimi on yhdistelmä mentorien etunimistä Darryl ja Virginia.

Elokuvaneuvos Kari Uusitalo sanoo, että Zanuckilla ja Darvilla oli suhde ja siksi tuottaja yritti tehdä naisesta tähden inhoamansa Marilyn Monroen tilalle, mutta yleisö ei ollut yhteistyöhaluista. Hänen mainittavia roolejaan olivat muun muassa kurtisaani Neferneferneferin osa elokuvassa *Sinuhe, egyptiläinen* ja naispääosa Samuel Fullerin ohjaamassa elokuvassa *Merten paholaiset*.

Uusitalon mukaan Darvin pahin vika näyttelijänä oli puhevika jota ei yritettykään parantaa koska Zanuck piti sitä kyseisen näyttelijän kiehtovimpana ominaisuutena - eikä ollut kuulevinaankaan kun kriitikot ja yleisö olivat aivan eri mieltä. 

Darvin elokuva- ja televisioura päättyi lyhyeen, koska kriitikot teilasivat hänet näyttelijänä, eritoten *Sinuhessa*. Rooli olikin alun alkaen suunniteltu Monroelle, mutta Zanuck halusi siihen väkisin uuden suojattinsa. Tuottajan suojelukaan ei pitkälle kantanut, koska suuret tähdet, kärjessä Marlon Brando, eivät voineet sietää Darvia. Uusitalon mukaan vain Richard Widmark tuli hänen kanssaan toimeen. 

Ura tuli päätökseensä kun Fox sai tietää miehensä ja Darvin suhteesta tyttärensä välityksellä. Avioeroa Zanuckeille ei tullut, lopullinen asumusero kylläkin ja Darville lähtö Hollywoodista. Darvi yritti vielä Euroopassakin huonolla tuloksella, päätyi takaisin Monte Carloon ammattipeluriksi alkoholisoituen yhä pahemmin. Enää ei löytynyt uutta suojelijaa ja Darvi kuoli 42-vuotiaana oman käden kautta.

Lähteet
-------

* Uusitalo, Kari & Toiviainen, Sakari: *Valkokankaan Waltariana – Mika Waltarin elokuvat*. Helsinki: WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-36442-0.
* Bella Darvi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑   Uusitalo 2010, s. 210

Aiheesta muualla
----------------

* Bella Darvi Elonetissä.
* Brennan, Sandra: Bella Darvi *AllMovie*.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Wyn Hoop** (oik. **Winfried Lüssenhop**, s. 29. toukokuuta 1936 Hannover) on saksalainen laulaja. 1950-luvulla Hoop esiintyi jazzyhtyeessä *Die Capitellos*. Yhtye hajosi vuonna 1958, minkä jälkeen Hoop aloitti musiikin tekemisen taiteilijanimellä **Fred Lyssen**, mutta vaihtoi pian taiteilijanimekseen Wyn Hoop.

Hoop voitti saksalaisen *Schlagerparade*-laulukilpailun vuonna 1960 kappaleella *Bonne nuit ma chérie* ja valikoitui näin Saksan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä kilpailussa Hoop sijoittui 13 kilpailijan joukosta jaetulle neljännelle sijalle. Menestyksen myötä Hoopin suosio Saksassa kasvoi, ja hän levytti erityisesti saksankielisiä versioita kansainvälisistä menestyskappaleista. Hoop esiintyi säännöllisesti yhdessä Pirkko Mannolan kanssa, ja he osallistuivat yhdessä Saksan euroviisukarsintoihin vuonna 1962 kappaleella *Mama will dich seh'n*, joka sijoittui karsinnassa neljänneksi.

Hoop meni vuonna 1961 naimisiin itävaltalaisen laulaja Andrea Hornin kanssa. Vuonna 1964 aviopari aloitti esiintymisen yhdessä nimellä Wyn und Andrea. Pariskunta vetäytyi showbisneksestä vuonna 1978, minkä jälkeen he ovat julkaisseet lukuisia matkustusaiheisia kirjoja.

Lähteet
-------

* Saksa 1960: Wyn Hoop – Bonne nuit, ma chérie *viisukuppila.fi*. Viitattu 21.3.2022.

### Viitteet

1. ↑  Germany: Schlagerparade *eurovisionworld.com*. Viitattu 21.3.2022.
2. ↑  Wyn Hoop *eurovision.tv*. Viitattu 21.3.2022.
3. ↑  Germany: Deutsche Schlager-Festspiele 1962 *eurovisionworld.com*. Viitattu 21.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Italialainen partisaani Firenzessä vuonna 1944.
**Bella ciao** on italialainen kansanlaulu.

Kappaleen säveltäjää ja alkuperäisen sanoituksen tekijää ei tiedetä. Alun perin se oli Italian riisipelloilla työskennelleiden naisten protestilaulu huonoja työoloja vastaan. Toisen maailmansodan aikana siitä tuli uudelleen sanoitettuna Benito Mussolinin fasistihallitusta vastustaneiden vastarintataistelijoiden tunnuslaulu. Tämän ansiosta kappaleella on yhä vahva antifasistinen leima.

Espanjassa laulun esittäminen oli kielletty Francisco Francon valtakaudella. Italiassa laulun on sanottu yhä 2000-luvulla herättävän voimakkaita tunteita etenkin vanhemmissa ihmisissä, ja joissakin paikoissa sen esittämistä ei vieläkään katsota hyvällä. Italiassa ja Espanjassa sitä on esitetty yhteislauluna fasismin kukistamiseen liittyvinä merkkipäivinä. Yhdysvalloissa laulua ovat 2010- ja 2020-luvulla laulaneet Donald Trumpin vastustajat.

Suomeksi laulu on sanoitettu useaan kertaan, muun muassa Juha Vainio ja Pentti Saaritsa ovat tehneet toisistaan selvästi poikkeavat versiot. Sen ovat levyttäneet muun muassa Kai Hyttinen (1969), Arja Saijonmaa (1972), Pioneerikuoro (1984) sekä Pyhät Nuket (1984). Suomalainen rapyhtye Kapasiteettiyksikkö teki laulusta oman versionsa nimellä "Bella Zau" keväällä 2018. Kotkalainen folkyhtye Molo Hasardi on versioinut "Bella ciaoa" nimellä "Bella Posso" ja siitä on tullut jalkapallojoukkue KTP:n kannatuslaulu.

Kappale on soinut espanjalaisessa *Rahapaja*-televisiosarjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kostiainen, Pasi: Taas soi Bella Ciao! Ydin-lehti.
2. ↑  äänitearkiston tietokanta vuosilta 1901–1999
3. ↑  Discogs
4. ↑  Davies, Alex: Money Heist season 3: What does Bella Ciao mean in La Casa de Papel? *express.co.uk*. Viitattu 16.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bella ciao** Wikimedia Commonsissa
Vakhtang Ananjan armenialaisessa postimerkissä.
**Vakhtang Ananjan** (arm. Վախթանգ Անանեան, ven. Вахта́нг Степа́нович Ананя́н, *Vahtang Stepanovitš Ananjan*; 8. elokuuta 1905 Šamakhjan – 4. maaliskuuta 1980 Jerevan) oli armenialainen neuvostokirjailija.

Toimittajana työskennelleen Ananjanin kirjailijanura alkoi 1930-luvulla. Toisen maailmansodan aikana hän oli sotakirjeenvaihtajana. Ananjan tuli tunnetuksi 1950-luvulla seikkailukertomuksista *Sevanin rannalla* (*Sevani apin*, 1951) ja *Hovazadzori gerinerë* ("Hovazadzorin vangit", 1956). 1960-luvulla hän julkaisi moniosaisen kirjasarjan Armenian eläinkunnasta. Ananjan sai Armenian SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1970.

Suomennettu teos
----------------

* *Sevanin rannalla: kertomus nuorista luonnontutkiijoista*. Suom. Matti Vesvalo. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ananjan *Bolšaja rossijskaja entsiklopedija*.  Arkistoitu 25.2.2021. Viitattu 24.3.2021.
2. ↑  Ananjan *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 24.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vakavaraisuus** (*soliditeetti*) tarkoittaa yrityksen rahoitusrakenteen terveyttä siten, ettei vieraan pääoman osuus ole hallitseva. Vakavaraisuudessa on kyse yrityksen mahdollisuuksista selviytyä taloudellisista velvoitteistaan pitkällä aikavälillä. Vakavaraisuuteen kuuluu yrityksen tappiosietokyky ja mahdollisuus lisävelanottoon.

Vakavaraisuutta voidaan mitata alla esitetyillä tavoilla.

Staattinen vakavaraisuus
------------------------

*Staattisia* vakavaraisuuden mittareita ovat omavaraisuusaste ja nettovelkaantumisaste. Kumpikin mittaa yrityksen pääomarakennetta eli velan määrää suhteessa muuhun pääomaan. Staattiset mittarit lasketaan tietyn hetken taseesta.

Omavaraisuusaste tarkoittaa oman pääoman osuutta koko pääomasta. Se mittaa sitä, mikä osa yrityksen omaisuudesta on rahoitettu omalla pääomalla. Omavaraisuusaste on Suomessa tavallisimmin käytetty vakavaraisuuden tunnusluku.

Nettovelkaantumisaste (*gearing*) tarkoittaa *korollisen nettovelan* suhdetta omaan pääomaan. Nettovelkaantumisaste mittaa velkaisuutta.

Dynaaminen vakavaraisuus
------------------------

Suhteellinen velkaantuneisuus on *dynaaminen* vakavaraisuuden mittari. Se tarkoittaa velan määrää suhteessa liikevaihtoon. Arvioinnin kohteena on yrityksen tuottojen riittävyys luottojen hoitoon.

Suhteellinen velkaantuneisuus sopii mittariksi myös yrityksille, joilla omaa pääomaa ei ole tai sitä on hyvin vähän. Tälloin staattiset mittarit eivät anna järkeviä arvoja.

Takaisinmaksukyky
-----------------

Takaisinmaksukyky tarkoittaa yrityksen kykyä selviytyä vieraan pääoman maksuvelvoitteista tulorahoituksen avulla. Jos yritys selviytyy helposti vieraan pääoman maksuvelvoitteista, sen maksukyvyttömyysriski ja konkurssiuhka ovat pieniä niin kauan kuin tulorahoitus pysyy hyvänä. Riski ja uhka kasvavat olennaisesti, jos tulorahoituksessa on paljon vaihtelua.

Tulorahoituksen riittävyyttä voi arvioida myös käyttämällä kassavirtaa. Positiivinen kassavirta ei kuitenkaan ole takuu siitä, ettei yritys olisi lähellä maksukyvyttömyyttä.

Katso myös
----------

* Maksukyky
* Pääomarakenne
* Tilinpäätösanalyysi
* Velkavipu

Lähteet
-------

* *Yritystutkimuksen tilinpäätösanalyysi*. Helsinki: Yritystutkimus ry ja Gaudeamus Helsinki University Press, 2017. ISBN ISBN 978-952-495-427-3.
* Laitinen, Teija ja Laitinen, Erkki K.: *Yrityksen maksukyky, arviointi ja ennakointi*. Helsinki: KHT-Media Oy, 2014. ISBN 978-952-218-209-8.

### Viitteet

1. ↑  Laitinen & Laitinen, s. 119
2. 1 2 3 4 5  Salmi, Ilari: *Mitä tilinpäätös kertoo?*. Edita Publishing Oy, 2010. ISBN 978-951-37-5734-2.
**Virginia De Martin Topranin** (s. 20. elokuuta 1987 San Candido) on italialainen maastohiihtäjä.

Maailmancupissa De Martin Topranin kilpaili ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Tour de Skillä 2010–2011, jossa hän sijoittui kokonaiskilpailussa 24:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa kahdeksanneksi Canmoren 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2012. Tour de Skihin 2016 kuuluneessa Val di Fiemmen 10 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa hän oli seitsemäs.

Oslon MM-kilpailuissa 2011 De Martin Topranin sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 34:nneksi ja 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 35:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa 19:nneksi ja 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 20:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli yhdistelmäkilpailussa 44:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 30 kilometrillä 24:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 25:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Virginia De Martin Topranin Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virginia De Martin Topraninin kotisivut
Bella Davidovich
**Bella Davidovich** (s. 16. heinäkuuta 1928 Baku) on neuvostoliittolaissyntyinen, yhdysvaltalaistunut pianisti.

Davidovich aloitti pianotunneilla käymisen 6-vuotiaana ja esitti vuonna 1937 Nikolai Anosovin johdolla Ludwig van Beethovenin C-duuripianokonserton. Myöhemmin hän opiskeli Moskovan konservatoriossa ensin Konstantin Igumnovin ja tämän kuoltua (1948) Yakov Flierin luokalla. Hän valmistui vuonna 1951 ja työskenteli sitten vuoteen 1954 Flierin avustajana konservatoriossa. Vuonna 1949 Davidovich voitti ensimmäisen palkinnon neljännessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa jaetusti Halina Czerny-Stefańskan kanssa. Davidovich oli naimisissa viulisti Julian Sitkovetskin (k. 1958) kanssa.

Davidovich pääsi vuonna 1962 Moskovan konservatorion pianonsoiton professoriksi. Hän loikkasi poikansa, viulisti Dmitri Sitkovetskin jälkeen vuonna 1978. Vuonna 1984 hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden. Lokakuussa 1979 Davidovich teki Yhdysvaltain-debyyttinsä Carnegie Hallissa. Hän on sittemmin esiintynyt laajalti kansainvälisesti. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneitä kapellimestareita ovat olleet muiden muassa Sergiu Comissiona, James Conlon, Christoph von Dohnányi, Charles Dutoit, Christoph Eschenbach, Kirill Kondrašin, Raymond Leppard, Neville Marriner, Riccardo Muti, Eugene Ormandy, Mstislav Rostropovitš, Leonard Slatkin ja Edo de Waart. Vuonna 1988 Davidovich pääsi tekemään ensimmäisen esiintymisensä Moskovassa kymmeneen vuoteen. Hän aloitti opettamisen Juilliard Schoolissa vuonna 1982 ja mestarikurssien pitämisen Bakussa vuonna 1999. Davidovich on myös istunut tuomaristojen jäsenenä Chopin-pianokilpailussa, Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa ja Clara Haskil -pianokilpailussa.

Davidovich on tullut tunnetuksi romanttisen ohjelmiston tulkinnoillaan. Hänen useille levymerkeille levyttämiensä teosten joukossa on ollut sävellyksiä Frédéric Chopinilta, Camille Saint-Saënsilta, Sergei Rahmaninovin, Johannes Brahmsilta, Edvard Griegiltä ja Maurice Ravelilta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Bella Davidovich AllMusic
2. 1 2 3 4  Bella Davidovich The Fryderyk Chopin Institute
3. ↑  Bella Davidovich Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Ekumeenisetkirkolliskokoukset |
| A Renaissance print depicting the Council of TrentKuva Trenton kirkolliskokouksesta. |
| 
300-400-luku |
| 
* Nikea I (325)
* Konstantinopoli I (381)
* Efesos (431)
* Khalkedon (451)

 |
| 
500-800-luku |
| 
* Konstantinopoli II (553)
* Konstantinopoli III (680-681)
* Nikea II (797)
* Konstantinopoli IV (869-870)

 |
| 
1100-1300-luku |
| 
* Lateraani I (1123)
* Lateraani II (1139)
* Lateraani III (1179)
* Lateraani IV (1215)
* Lyon I (1245)
* Lyon II (1274)
* Vienne (1311-1312)

 |
| 
1800-1900-luku |
| 
* Vatikaani I (1869-1870)
* Vatikaani II (1962-1965)

 |
| * n
* k
* m
 |

**Neljästoista ekumeeninen** eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen **kirkolliskokous** pidettiin vuonna 1274 Lyonissa. Sitä kutsutaan myös nimellä *Lyonin toinen kirkolliskokous*.

Paavi Gregorius X:n aikana pidettyyn kirkolliskokoukseen osallistuivat paavin lisäksi Antiokian patriarkka, Konstantinopolin patriarkka, 15 kardinaalia, 500 piispaa ja yli tuhat muuta edustajaa.

Ortodoksinen kirkko ei tunnusta tätä kirkolliskokousta todelliseksi ekumeeniseksi kirkolliskokoukseksi.
|  |
| --- |
| Virginiamysiini |
| Virginiamysiini |
| Virginiamysiini |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
|  ? |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 11006-76-1 |
| ATC-koodi | D06AX10 |
| PubChem |  ? |
| DrugBank | DB11476 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava |  ? |
| Moolimassa |  ? |
| **Fysikaaliset tiedot** |
| Sulamispiste | 138–140 °C (hajoaa) |
| Liukoisuus veteen | huonosti veteen |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika |  ? |
| Ekskreetio | virtsan mukana |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa |  ? |

**Virginiamysiini** on seos makrolidi- ja peptidijohdannaisiin kuuluvia orgaanisia yhdisteitä. Sitä käytetään lähinnä eläinlääketieteessä antibioottina.

Ominaisuudet ja käyttö
----------------------

Virginiamysiiniä tuottavat aktinobakteereihin kuuluva laji *Streptomyces virginiae* ja sen lähisukulaiset. Se eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1955. Virginiamysiini koostuu peptidimakrolidista virginiamysiini S1:stä ja monityydyttymättömästä makrolidista virginiamysiini M1:stä (pristinamysiini IIA), joka on myös pristinamysiinin komponentti. Huoneenlämpötilassa seos on valkoista jauhetta, joka liukenee niukasti veteen ja paremmin emäksiin ja useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin ja kloroformiin. Virginiamysiini on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky etanoliliuoksessa on -124.

Virginiamysiinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomiin. Seoksen kaikki komponentit estävät proteiinisynteesiä. Lääkeaine tehoaa pääasiallisesti grampositiivisiin bakteereihin ja muutamiin gramnegatiivisin bakteereihin. Virginiamysiini on nykyään lähinnä eläinten antibiootti, mutta sitä voidaan käyttää myös ihmisillä ulkoisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1709–1710. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
2. 1 2  Edmund M. Wise Jr.: *Peptides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
3. 1 2  Richard Sams: *Veterinary Drugs, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
4. 1 2  Mark G. Papich: *Saunders Handbook of Veterinary Drugs*, s. 971. Elsevier, 2010. ISBN 9781437701920. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 2.4.2020). (englanniksi)
5. ↑  Roger G. Finch, David Greenwood, Richard J. Whitley, S. Ragnar Norrby: *Antibiotic and Chemotherapy*, s. 336. Elsevier, 2010. ISBN 978-0-7020-4765-7 (eBook). Kirja Googlen teoshaussa (Hardcover ISBN 9th ed.) (viitattu 2.4.2020). (englanniksi)
**Mäntyharjun kunnankirjasto** on Mäntyharjulla toimiva, vuonna 1859 perustettu kunnankirjasto. Se palvelee erityisesti kunnan keskustaajamassa sijaitsevan kirjastorakennuksen ja verkkokirjaston välityksellä. Mäntyharjun kirjasto on osa seudullista Lumme-kirjastokimppaa. Kirjastoautotoiminta päättyi 31.12.2005.*lähde?*

Vuonna 2018 Mäntyharjun kirjaston kokoelmiin kuului noin 54 600 nidettä. Lainauksia tehtiin noin 91 800 ja fyysisiä käyntejä noin 58 700.

Mäntyharjun kirjasto perustettiin vuonna 1859. Toiminta alkoi laajentua 1800-luvun lopulla, kun kansakouluille perustettiin kansankirjastoja. Kirjasto siirtyi kunnan omaisuudeksi 1922. Vuonna 1974 kaikki sivukirjastot lakkautettiin ja tilalle tuli kirjastoauto. Mäntyharjun nykyinen kirjastotalo otettiin käyttöön 1983. Vanha kirjastoauto korvattiin uudemmalla 1988. Kirjastoautotoiminta päättyi vuoden 2005 lopulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tilastohaku *kirjastot.fi*. Viitattu 6.11.2019.
2. ↑  Mäntyharjun kunnankirjasto (Kirjastohakemisto) kirjastot.fi. Viitattu 6.11.2019.
3. ↑  Kirjastopalvelut Mäntyharjun kunta, mantyharju.fi.  Arkistoitu 8.12.2019. Viitattu 6.11.2019.
4. ↑  Mäntyharjun kunnankirjasto Lumme-kirjastot, lumme.finna.fi. Viitattu 6.11.2019.
5. ↑  Kirjaston historiaa Mäntyharjun kunta.  Arkistoitu 6.11.2019. Viitattu 6.11.2019.
**Mäntyharjun Reissupolku** on Mäntyharjulla toimiva, vuonna 1999 rekisteröity Suomen Ladun jäsenyhdistys, jonka tarkoituksena on sääntöjensä mukaan "vakiinnuttaa ensisijaisesti kaiken ikäisille tarkoitettu luonnossa tapahtuva kunto- ja virkistysliikunta sekä retkeily yleiseksi tavaksi sekä edistää ulkoilukulttuuria ja ulkoilun hyviä tapoja". 

Yhdistys tarjoaa tietoa Mäntyharjun pyöräily-, retkeily-, hiihto-, kävely- ja vesillä liikkumisen mahdollisuuksista ja tapahtumista kotisivuillaan. Tavoitteena kannustaa ja tukea omaehtoiseenkin kokonaisvaltaiseen terveysliikuntaan, jossa keho ja mieli saavat liikuntaa.

Yhdistys järjestää erilaisia liikunnallisia tapahtumia, muun muassa sauvakävelyretkiä, perheliikuntaa, hämyhiihtoa ja Siirlahden soihtuhiihdon. Vuodesta 1998 lähtien yhdistys on järjestänyt vuosittaisen Tour De Mäntyharju (TDM)-nimisen pyöräilytapahtuman, jonka pituudeksi on vakiintunut 160-175 kilometriä Repoveden kansallispuiston ympäri. Vuoden 2008 valtakunnallinen laturetki järjestettiin Mäntyharjulla.

Aiheesta muualla
----------------

* Mäntyharjun Reissupolku ry:n kotisivut
* Suomen Latu ry:n kotisivut
* Mäntyharjun E 10 on osa Euroopan kaukovaellusreitistöä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Virkistys ja retkeilymahdollisuuksia Mäntyharjulla
* Karttoja talvi- ja kesäliikuntaan Mäntyharjulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Repovesi
**Virginian and Ohio** (**V&O**) on W. Allen McClellandin luoman kuvitteellisen rautatieyhtiön sekä hänen rakentamansa kyseiseen kuvitteelliseen yhtiöön perustuvan pienoisrautatien nimi. Sekä kuvitteellinen yhtiö että pienoisrautatie ovat tunnettuja käsitteitä pienoisrautatieharrastajapiireissä ympäri maailman, sillä yleisen käsityksen mukaan Virginian and Ohio oli ensimmäinen pienoisrautatie, jonka liikenne oli alusta alkaen suunniteltu operoitavaksi todellista rautatieliikennettä mukaillen. Pienoisrautatietä on esitelty useaan otteeseen muun muassa alan harrastelehdessä, TRAINS Magazinessa, ja sitä on käytetty esikuvana myös alan harrastekirjallisuudessa ja oppaissa.

Pienoisrautatie
---------------

Virginian and Ohio -pienoisrautatie rakennettiin vuonna 1962 ja se sijoittui ajallisesti 1950-luvulle. Maantieteellisesti rautatie sijoittui Virginian Aftonin ja Elm Groven välille. Vuonna 1980 McClelland laajensi rautatietä Elm Grovesta Kingswood Junctioniin, ja samalla sijoitti aikakauden vuoteen 1968. Kolmas laajennusosa toteutui 1990-luvulla ja samalla esitetty aikakausi muuttui vuodeksi 1975.

Vuonna 2001 McClelland muutti uuteen asuntoon, ja pienoisrautatie jouduttiin hävittämään. Radan Clintwoodin ratapihaa kuvaava osuus on nykyisin näytteillä National Model Railroad Museumissa Chattanoogassa, Tennesseessä. McClelland on aloittanut Virginian and Ohio -radan uudelleenrakentamisen uuden asuntonsa kellariin.
Akseli Gallen-Kallela: *Mäntykoski* (1894).
**Mäntykoski** on suomalaisen taiteilijan Akseli Gallen-Kallelan maalaus vuodelta 1894.

Maalaus syntyi tuloksena matkasta, jonka Gallen-Kallela teki Kuusamon Paanajärvelle vuonna 1892 puolisonsa Mary Gallen-Kallelan ja perheen tyttären Marjatan kanssa.

Maalauksen aiheena on Kuusamon Paanajärveen laskevassa Mäntyjoessa oleva, luonnonnähtävyytenä tunnettu Mäntykoski. Taiteilijan tuotannossa maalaus on liitetty vaiheeseen, jossa taiteilija oli siirtymässä naturalismista ja realismista kohti symbolismia. Tätä ilmentävät realistiseen maalaukseen liittyvät, kuvan yli piirretyt soittimen kielet.

Muita samalla matkalla alkunsa saaneita tunnettuja Gallen-Kallelan maalauksia ovat *Palokärki* ja *Paimenpoika Paanajärveltä*.

Toisen maailmansodan jälkeen Paanajärvi ympäristöineen tuli osaksi Suomen Neuvostoliitolle luovuttamaa Sallan–Kuusamon aluetta. Vuonna 1992 alueelle perustettiin Paanajärven kansallispuisto.

Lähteet
-------

* Koutaniemi, Leo: *Pitkin poikin Kuusamoa*. Kuusamo: [Kiviniemi], 2018. ISBN 978-952-94-1275-4.

### Viitteet

1. 1 2  Pitkänen, Weijo: Akseli Gallen-Kallela - Eurooppalainen mestari.  *Klubilehti*, 2012, nro 1, s. 24–29.  Helsingin Suomalainen Klubi. Lehden verkkoversio (pdf). Viitattu 19.11.2019. [vanhentunut linkki]
2. 1 2  Akseli Gallen-Kallela Kuusamon Paanajärvellä 1892 Kirjastovirma.  Arkistoitu 13.8.2020. Viitattu 19.11.2019.
3. ↑  Koutaniemi 2018:97–103
4. ↑  Honka, Tuomas: Paanajärvi -Kyläyhteisöstä kansallispuistoksi (pdf) Leinosten sukuseura. Viitattu 18.11.2019. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Koutaniemi 2018: 69–80.
6. ↑  Koutaniemi 2018:55–60, 97–103

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mäntykoski** Wikimedia Commonsissa
**Anna Veronica Mautner** (1935 – 30. tammikuuta 2019) oli brasilialainen psykoanalyytikko, kirjailija ja professori São Paulon yliopistossa.

Elämä
-----

Mautner syntyi vuonna 1935 Pestin piirikunnassa Unkarissa ja muutti Brasiliaan kolmen vuoden ikäisenä. Hänen äitinsä Rosa oli juutalainen kommunisti, joka saapui Brasiliaan toisen maailmansodan alkamisen jälkeen vuonna 1939. Mautner kasvatettiin Lapassa, São Paulossa, missä hänen perheensä piti kampaamoyritystä.

Mautner oli sionisti ja feministi. Hänestä tuli sosiaalipsykologian professori São Paulon yliopistossa, jossa hän oli opiskellut yhteiskuntatieteitä. Hänestä tuli psykoanalyytikko vasta 1980-luvulla, mutta hän teki pitkän uran.

Vuonna 2000 Mautnerista tuli Folha de São Paulo -lehden kolumnisti.

Mautnerin viimeisenä elinvuonna Regina Favre julkisti Mautnerin menestystä selittävän antologian. Mautner kuoli São Paulossa useiden elinten vajaatoimintaan 30. tammikuuta 2019.

Yksityiselämä
-------------

Mautnerilla oli kuolemansa aikaan kolme lasta ja viisi lastenlasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  anna veronica mautner (1935 - 2019) - Mortes: Mulher moderna, formou gerações de terapeutas *Folha de S.Paulo*.  30.1.2019.  (portugaliksi)
2. ↑  Point of View, Psicologia USP, 2004, 15(3), 245-247
3. ↑  Mautner: *Fragmentos de uma vida*. Editora Agora, 2018-04-09. ISBN 978-85-7183-214-5. Teoksen verkkoversio. (portugaliksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Anna Veronica Mautner
**Turun Tähden** on Aurajoen Nuorkauppakamarin vuodesta 1996 jakama tunnustus. Kyseinen tunnustus myönnetään turkulaisuutta taiteen, viihteen, urheilun ja elinkeinoelämän saralla positiivisella tavalla tunnetuksi tehneelle henkilölle tai ryhmälle. Turun Tähden -palkinnon ehdokkaat valitsee nimekäs raati ja lopulliset palkinnon saajat valitaan avoimella julkisella äänestyksellä.

Hankkeen nimissä on vuoteen 2022 mennessä myönnetty 26 kappaletta tunnustuksia tähtien muodossa. Tähtiä on myönnetty 3 vuoden välein mutta vuodesta 2014 hanke oli pitkään tauolla. Turun Tähden palaa vuonna 2022, tuoden mukanaan Turun Veistämönaukiolle 5 uutta tähteä, joista yksi on huhtikuussa 2022 menehtyneelle Ilkka Kanervalle myönnetty postuumi kunniatähti. 

Turun Veistämönaukiolta löytyvä tähtiaukio

Tunnustuksen saaneet
--------------------

* 1996: Tamara Lund, Helena Kara, Pentti Viherluoto, Saku Koivu, Tommi Läntinen, Vilperin Perikunta, Matti & Teppo

* 1999: Matti Salminen, Pepe Willberg, Anni Polva, Jarkko Laine

* 2002: Karita Mattila, Reijo Mäki

* 2005: Tuija Piepponen, Jussi "Juba" Tuomola, Ruisrock-festivaali

* 2008: Darude, Leena Lander, Aiju von Schöneman, Finlanders

* 2011: Michael Monroe, Mikko Koivu, Mikko Kouki

* 2014: Ismo Kallio, Ressu Redford, Robin

* 2022: Ilkka Kanerva (postuumisti myönnetty kunniatähti), Kaj Stenvall, Mira Luoti, Pekka Hyysalo, Ilkka Paananen & Mikko Kodisoja

Lähteet
-------

1. ↑  Turun Tähden 2022 | *turuntahden.fi*. Viitattu 8.6.2022.
**Oravaisten työväentalo**  oli Vöyrin kunnassa entisen Oravaisten kunnan alueella sijainnut työväentalo. Talo sijaitsi Oravaisten tehtaan alueella.

Historiaa
---------

Oravaisten työväentalo rakennettiin talkoilla vuonna 1922. Varat talon rakentamiseen oli saatu keräyksin ja huvitoiminnan tuotoilla. Työväentalon pinta-ala oli 140 m², ja se sijaitsi 5 000 m²:n tontilla. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, keittiö ja eteinen. Oravaisten työväenyhdistyksen toiminta lakkautettiin vuonna 1934, ja talo myytiin pakkohuutokaupalla Oravaisten Verkatehtaalle. Taloa käytettiin muun muassa elokuvateatterina. Oravais Folkdemokratiska förening sai talon takaisin vuonna 1948. Talo oli vuokrattuna Voimistelu- ja urheiluseura Gnistanille 1980-luvun alussa.

Lähteet
-------

1. ↑   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982. ISBN 951-46-6592-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Oravaisten työväentalo (Q117289714)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | työväentalo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Vöyri |
|  |
|  |

 |
**Turun Taidegraafikot ry.** on Turun seudun taidegraafikkojen ammattiyhdistys. Se sai alkunsa Grafica-ryhmän vuonna 1932 pitämästä näyttelystä, jossa mukana olleet graafikot perustivat vuonna 1933 Turun Graafillisen Taiteen Yhdistyksen – Förening för Grafisk Konst i Åbo (TGTY). Vuodesta 1967 yhdistyksen nimi on ollut Turun Taidegraafikot ry.

Historia
--------

Vuonna 1933 seitsemän turkulaista taiteilijaa piti grafiikan ryhmänäyttelyn nimellä Grafica-ryhmä 1932 Turun Sanomien uuden liiketalon aulassa. Mukana olivat seuraavat graafikot: Ester Borg, Ander Holmqvist, Viljo Lehmussaari, Josef Manulkin (Manuel), Aili Olofsson, Laila Säilä ja Edith Wiklund. Näyttelyn jälkeen he perustivat Turun Graafillisen Taiteen Yhdistyksen – Förening för Grafisk Konst i Åbo (TGTY). Perustava kokous pidettiin Lehtisen kahvilassa 17. maaliskuuta 1933. Valtakunnallinen Suomen taidegraafikkojen liitto oli perustettu kaksi vuotta aikaisemmin 1931.

Ensimmäinen puheenjohtaja oli Teodor Schalin. Seuraava puheenjohtaja oli Viljo Lehmussaari vuoteen 1962 asti. Heidän jälkeensä puheenjohtajina ovat olleet Reijo Koskela, Raimo Kanerva, Alku Avanto, Vieno Orre, Jouni Boucht, Juhani Vikainen, Veikko Lehtovaara, Tanja Ubaleht, Hannu Hämäläinen, Hanna Tammi ja Juha Joro.

Lähteet
-------

* Turun Taidegraafikkojen kotisivu
* Margareta Willner-Rönnholm, Taidekoulun arkea ja unelmia, Turun Piirustuskoulu 1830–1981, s. 144, Turun maakuntamuseo – Turun Taidemuseo 1996. ISBN 951-595-025-2

### Viitteet

1. 1 2 3  Turun Taidegraafikkojen kotisivu
2. ↑  Willner-Rönnholm, s. 144
**Edvard Eberhard Standertskjöld** (30. syyskuuta 1823 Heinola – 8. toukokuuta 1878 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra.[1]

Standertskjöldin vanhemmat olivat kapteeni Carl August Standertskjöld ja Maria Charlotta Kalmberg. Myös hänen veljensä Carl August Standertskjöld ja Carl Arvid Mauritz Standertskjöld olivat kenraaleita. Edvard Eberhard Standertskjöld tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1836 ja määrättiin sieltä 1844 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen rakuunarykmenttiin Pietariin. Hän suoritti 1844–1846 Pietarin tykistökoulun upseeriluokat, jonka jälkeen hänet ylennettiin luutnantiksi. Seuraavana vuonna Standertskjöld määrättiin opetusupseeriksi Aatelisrykmenttiin Pietariin. Alikapteeniksi hän yleni 1848 ja kapteeniksi 1852. Vuonna 1855 hänet määrättiin luokantarkastajan apulaiseksi Konstantinin kadettikouluun Pietariin. Vuonna 1858 Standertskjöld ylennettiin everstiksi ja nimitettiin luokantarkastajaksi Konstantinin kadettikoulussa. Vuonna 1865 hänet siirrettiin erityistehtäviin Venäjän sotilasopetuslaitosten ylihallitukseen, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina kesäkuussa 1867.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Edvard Eberhard Standertskjöld *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 26.4.2020)
**Sergei Viktorovitš Pokrovski** (ven. Сергей Викторович Покровский, 20. kesäkuuta 1874 Moskova – 5. heinäkuuta 1945 Moskova) oli venäläinen luonnontieteilijä ja kirjailija.

Sergei Pokrovski opiskeli luonnontieteitä Moskovan yliopistossa ja työskenteli opettajana. Hän matkusteli eri puolilla Venäjää ja laati populaaritieteellisiä kirjasia maantieteestä ja luonnosta. Pokrovski kirjoitti myös luontoaiheisia kertomuksia ja kiinnostui myöhempinä vuosinaan kivikauden ihmisten elämästä. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat seikkailukertomukset *Mammutin metsästäjiä* (*Ohotniki na mamontov*, 1937) ja *Posjolok na ozere* ("Asutus järvellä", 1940).

Suomennettu teos
----------------

* *Mammutin metsästäjiä* (*Ohotniki na mamontov*). Suom. Toivo Ahava. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1958.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sergei Pokrovski *Laboratorija fantastiki*. Viitattu 27.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Puola

 |

 |
**Sergei Portugalov** (ven. Сергей Португалов, s. 17. marraskuuta 1950) on venäläinen lääkäri ja Venäjän yleisurheilun dopingohjelman pääsuunnittelija.

Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS asetti Portugalovin elinikäiseen toimintakieltoon maaliskuussa 2017. Portugalov toimi Venäjän yleisurheiluliiton konsulttina. Maailman antidopingtoimisto WADA totesi vuonna 2015 julkaistussa raportissaan Portugalovin toimittaneen dopingia venäläisille yleisurheilijoille.

Brittilehti *The Times* päätyi omissa tutkimuksissaan johtopäätökseen, että Portugalov oli luonut järjestelmällisen dopingohjelman Venäjän uintiin vuodesta 2009 lähtien.

Suomessa Portugalov vaikutti 1990-luvun puolivälissä maastohiihdossa. Hän oli yksi henkilöistä, jotka olivat luomassa Suomeen immunologista projektia ja farmakologista ohjelmaa, mikä myöhemmin osoittautui dopingohjelmaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Кто такой Сергей Португалов, пожизненно дисквалифицированный из-за допинга? *aif.ru*.  13.3.2017. Viitattu 13.3.2017. (venäjäksi)
2. ↑  Niemeläinen, Jonne: Venäjän dopingohjelman pääarkkitehdille elinikäinen panna, vaikuttanut myös Suomessa  13.3.2017. Yle Urheilu. Viitattu 13.3.2017.
3. ↑  Parkkinen, Jaakko: Brittilehti: Myös Venäjän uinnissa laaja dopingohjelma - sama arkkitehti kuin yleisurheilussa  23.3.2016. Yle Urheilu. Viitattu 13.3.2017.
4. ↑  Viinikka, Pekka: Viron ADT:n asiantuntija: Venäjän dopingskandaalin päätekijän nimi ei ollut yllätys  20.11.2015. Yle Urheilu. Viitattu 13.3.2017.
**Yhdysvaltain 5. laivasto** (engl. *United States Fifth Fleet*) on USCENTCOMin alainen merivoimien yksikkö, jonka toiminta-aluetta ovat Persianlahti, Punainenmeri ja Arabianmeri.

Historia
--------

Numeroidut laivastot perustettiin 15. maaliskuuta 1943, jolloin Tyynenmeren laivasto jaettiin eteläisestä Tyynestämerestä vastaavaan 3. laivastoon ja keski-Tyynenmeren alueen 5. laivastoon. Keskisen Tyynenmeren operaatioiden alkaessa kesällä 1943 komentajaksi tuli vara-amiraali Raymond Spruance. Eteläisen Tyynenmeren operaatioiden laantuessa 3. ja 5. laivasto sulautettiin yhdeksi organisaatioksi, josta käytettiin eri nimiä riippuen siitä komensiko sitä Spruance vai 3. laivaston komentaja vara-amiraali William F. Halsey. Toisen amiraalin komentaessa laivastoa toinen oli maalla suunnittelemassa tulevia operaatioita.

5. laivaston merkittävimmät operaatiot olivat Okinawan valtaus, Mariaanien operaatio, Filippiinienmeren taistelu ja Iwo Jiman operaatiot. 26. maaliskuuta 1945 7. laivasto otti haltuunsa 5. laivaston kaluston ja vastuualueen. Spruance jätti komentajan asemansa 8. marraskuuta 1945. Laivasto lakkautettiin tammikuussa 1947.

Ennen ensimmäistä Persianlahden sotaa 1990–1991 Persianlahden alue oli USCENTCOMin Lähi-idän komentajan vastuulla (COMMIDEASTFOR). Sotaa varten Japanissa sijaitsevan 7. laivaston vastuualuetta laajennettiin käsittämään myös Persianlahti. Heinäkuussa 1995 päätettiin perustaa USCENTCOMin alaisuuteen oma laivasto-osasto ja 5. laivasto aktivoitiin täyttämään tämä tehtävä. Sen päämajaksi tuli Manama Bahrainissa.

Alussa 5. laivaston vahvuuteen kuului lentotukialusryhmä ja maihinnousualusryhmä, pinta-aluksia, sukellusveneitä ja partiokoneita. Sen vahvuus oli suurimmillaan 2003, jolloin 5. laivastoon kuului viisi lentotukialusryhmää, kuusi maihinnousualusta ja niiden ilmaelementit ja 30 Kuninkaallisen laivaston alusta.

Yksiköt
-------

* Task Force 50 Lentotukialussaattue
* Task Force 51 Maihinnousuosasto
* Task Force 53 Logistiikkaosasto

Lähteet
-------

1. 1 2  Fifth Fleet GlobalSecurity. Viitattu 17.4.2009.
Ibresin piiri Tšuvassian kartalla.
**Ibresin piiri** (ven. Ибре́синский райо́н, *Ibresinski raion*, tšuvassiksi Йĕпреç районě, *Jĕpreç raionĕ*) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 1 201 neliökilometriä ja asukkaita on 28 500 henkeä (vuonna 2009).

Piiri sijaitsee Tšuvassian keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Vurnaryn ja Kanašin piireihin, idässä Komsomolskojen piiriin, etelässä Batyrevon ja Alatyrin piireihin sekä lännessä Poretskojen ja Šumerljan piireihin. Hallinnollinen keskus on Ibresin taajama. Sen lisäksi piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa.

Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Järvet ja joet ovat pieniä. Pinta-alasta 63 % on metsää.

Piirin kautta kulkee Kanašin ja Saranskin välinen rautatie. Ibresistä on maantieyhteys Kanašiin ja Tšeboksaryyn.

Väestöstä 83 % on tšuvasseja.

Piirissä on puunjalostus-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Suurin osa yrityksistä on keskittynyt Ibresiin ja Buinskiin. Maatalous on erikoistunut viljan, perunan ja vihannesten viljelyy, lihan ja maidon tuotantoon sekä mehiläistenhoitoon.

Piirilehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen *Çenterüšĕn*.

Aiheesta muualla
----------------

* Ibresin piiri Tšuvassian tasavallan sivustolla (venäjäksi)

Tšuvassian piirit ja *kaupunkipiirit*
*Alatyr* •
Alatyr •
Alikovo •
Batyrevo •
Ibresi •
Jadrin •
Jaltšiki •
Jantikovo •
*Kanaš* •
Kanaš •
Komsomolskoje •
Kozlovka •
Krasnoarmeiskoje •
Krasnyje Tšetai •
Mariinski Posad •
Morgauši •
*Novotšeboksarsk* •
Poretskoje •
Šemurša •
*Šumerlja* •
Šumerlja •
*Tšeboksary* •
Tšeboksary •
Tsivilsk •
Urmary •
Vurnary
*Tämä artikkeli kuvaa keisarillisen Japanin laivaston Ibuki-luokan risteilijää. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**Ibuki** (jap. 伊吹) oli keisarillisen Japanin laivaston Ibuki-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa. Ennen aluksen valmistumista se muutettiin kevyeksi lentotukialukseksi, joka kykenisi kuljettamaan 27 lentokonetta. Muutostyöt viivästyivät ja lopulta ne keskeytettiin maaliskuussa 1945, kun telakat keskittyivät pienten sukellusveneiden valmistamiseen. Edelleen kesken eräinen alus romutettiin Sasebon laivastontelakalla alkuvuodesta 1946.

Valmistus
---------

Alus tilattiin marraskuussa 1941 Kuren laivastoarsenaalilta osana vuoden 1941 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 24. huhtikuuta 1942. Alkuperäisen suunnitelman mukaan aluksen piti olla kokonaispituudeltaan 200,6 metriä, sen leveyden piti olla 20,2 ja syväyksen 6,04 metriä. Sen uppouman piti suunnitelman mukaan olla 12 220 tonnia standardi ja 14 828 tonnia kuormattuna.

Aluksen voimanlähteenä oli neljä turbiinimoottoria, joihin oli kytketty kuhunkin kaksi Kampon-kattilaa ja kukin pyöritti omaa akselia. Voimanlähde tuotti akseleihin 152 000 hevosvoimaa, jolla saavutettiin 33 solmun huippunopeus. Aluksella oli 2 163 tonnia polttoainetta, joka takasi 8 150 merimailin toimintamatkan 18 solmun nopeudella.

Muutostyöt
----------

Rakennustyöt keskeytyivät kuukaudeksi 30. kesäkuuta 1942, jonka jälkeen rakennustöitä jatkettiin. Alus nimettiin *Ibukiksi* 5. huhtikuuta 1943 ja se kastettiin 21. toukokuuta. Heinäkuussa 1943 rakennustyöt keskeytettiin laivaston miettiessä aluksen käyttötarkoitusta. Myöhemmin alus päätettiin muuttaa kevyeksi lentotukialukseksi 25. elokuuta. Alus hinattiin Saseboon 19.-21. joulukuuta 1943 välisenä aikana. Alusta rakennettiin 16. maaliskuuta 1945 asti, kunnes rakennustyöt lopetettiin aluksen ollessa 80 % valmis. Alus luovutettiin liittoutuneiden valvontaan 2. syyskuuta 1945 ja se romutettiin 22. marraskuuta 1946 - 1. elokuuta 1947 välisenä aikana.

Lähteet
-------

* Jentschura, Hansgeorg; Jung, Dieter & Mickel, Peter: *Warships of the Imperial Japanese Navy, 1869-1945*. Lontoo: Arms & Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-151-1. (englanniksi)
* Lengerer, Hans: The Light Aircraft Carrier *Ibuki*.  *Warship*, 2017, XXXIX. vsk, s. 92-106. Lontoo:  Conway. ISBN 978-1-84486-472-0.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Jentschura, Hansgeorg; Jung, Dieter & Mickel, Peter s. 87

Aiheesta muualla
----------------

* *Ibuki* on Navypedia.org
* *Ibuki* on WW2 Database
Alue Perun kartalla
**Ican alue** on yksi Perun hallinnollisista alueista. Se sijaitsee maan keskiosassa, Tyynen valtameren rannalla.

Alueen pääkaupunki on Ica. Sen pinta-ala on 21 328 neliökilometriä. Vuonna 2015 asukasluku oli 787 200.

Lähteet
-------

1. ↑  Peru: Regions, Agglomerations & Cities Citypopulation

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ican alue**.
* PeruInfo (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Perun lippuPerun alueet ja niiden pääkaupungit
**Amazonas:** Chachapoyas
**Ancash:** Huaraz
**Apurímac:** Abancay
**Arequipa:** Arequipa
**Ayacucho:** Ayacucho
**Cajamarca:** Cajamarca
**Callao:** Callao
**Cusco:** Cusco
**Huancavelica:** Huancavelica
**Huánuco:** Huánuco
**Ica:** Ica
**Junín:** Huancayo
**La Libertad:** Trujillo
**Lambayeque:** Chiclayo
**Lima:** Huacho
**Liman metropolialue:** Lima
**Loreto:** Iquitos
**Madre de Dios:** Puerto Maldonado
**Moquegua:** Moquegua
**Pasco:** Cerro de Pasco
**Piura:** Piura
**Puno:** Puno
**San Martín:** Moyobamba
**Tacna:** Tacna
**Tumbes:** Tumbes
**Ucayali:** Pucallpa
Samuele Papi
**Samuele Papi** (s. 20. toukokuuta 1973) on italialainen lentopalloilija. Hän on pelannut vuodesta 1998 lähtien Sisley Volleyn joukkueessa ja voittanut useita Italian-mestaruuksia. Hän on pituudeltaan 191-senttinen.

Samuel Papi asui lapsena Anconan lähellä sijaitsevassa pikkukaupungissa. Hän pääsi Italian maajoukkueeseen ensimmäisen kerran vuonna 1992 ja nousi pari vuotta myöhemmin maajoukkueen vakiopelaajaksi. Alun perin lempinimellä "Samu" tunnettu Papi sai uudeksi lempinimekseen "O’fenomeno", jolla tunnettiin aiemmin italialais-brasilialainen, Parmassa pelannut, Papin tavoin suhteellisen lyhyt Renan Dal Zotto.

Vakiinnutettuaan paikkansa maajoukkueessa Papi jätti Italian A2-liigassa pelanneen Falconaran joukkueen. Hän siirtyi Cuneon joukkueeseen, jossa häntä vaivasivat pitkäkestoiset loukkaantumiset. Sittemmin hän on menestynyt Italian A1-liigassa Sisley Volleyn riveissä.

Joukkueet
---------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Joukkue** | **Maa** | **Vuodesta** | **Vuoteen** |
| Falconara | Italia | 1990–1991 | 1993–1994 |
| Cuneo | Italia | 1994–1995 | 1997–1998 |
| Sisley Volley | Italia | 1998–1999 | ... |

Henkilökohtaiset saavutukset
----------------------------

* 4. sija Italian A1-liigan kaikkien aikojen vastaanottotilastossa
* 11 Italian A1-liigan kaikkien aikojen ässäsyöttötilastossa
* Paras hyökkääjä Maailmanliigassa 2004

Saavutukset seurajoukkueessa
----------------------------

* 6 Italian A1-liigan mestaruutta
* 5 Italian Cupin mestaruutta
* 7 Italian Super Cupin mestaruutta
* 3 Mestareiden Liigan voitto
* 2 CEV Cupin voittoa
* 3 Euroopan Supercupin voittoa
* 2 Cup-voittajien mestaruutta
* 1 Junioriliigan voitto

Saavutukset Italian maajoukkueessa
----------------------------------

EM-finaali 2005
* 2 Olympiahopeaa
* 2 Olympiapronssia
* 2 Maailmanmestaruutta
* 5 Maailmanliigan voittoa
* 3 Euroopanmestaruutta
* Maailmancupin voitto
* Maailman SuperFourin voitto

Lähteet
-------

1. ↑