recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kausatiivi** eli aiheutusverbi on suomen kielessä verbijohdannainen, joka osoittaa kantasanan ilmaiseman toiminnan aiheuttamista. Esimerkiksi heilahtaa-verbin, elpyä-verbin, ja nukkua-verbin kausatiiviverbit ovat: heilauttaa, elvyttää, ja nukuttaa.

Nykysuomen Sanakirjan mukaan juosta-verbin kausatiiviverbi on juoksuttaa, toisin sanoen saattaa juoksemaan joku. Toisaalta juoksetuttaa, eli panna joku juoksemaan, on kuratiiviverbi eli teettoverbi, joka on kausatiiviverbin alalaji..

Kausaviitijohdosten kantasanana on usein verbi, mutta myös joitakin adjektiivi- (jalostaa, kaunistaa) ja substantiivikantaisia (marjastaa, keihästää) verbejä voidaan kutsua kausatiivisiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kielitiede: kausatiivi *Tieteen termipankki*. Viitattu 16.11.2021.
2. ↑  Nykysuomen sanakirja, osa I, 3.painos, WSOY 1970, Porvoo, s. 272
3. ↑
4. ↑  Verbijohdosten merkitysryhmiä *Verkkokielioppi*. Finnlectura. Viitattu 16.11.2021.
5. ↑  Kielitiede: kausatiivinen *Tieteen termipankki*. Viitattu 16.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kausatiivisuus semanttisena ominaisuutena Iso suomen kielioppi (verkkoversio). Kotimaisten kielten keskus.

Sijamuodot
abessiivi • ablatiivi • absolutiivi • adessiivi • adverbiaali • akkusatiivi • allatiivi • benefaktiivi • datiivi • delatiivi • distributiivi • eksessiivi • ekvatiivi • elatiivi • ergatiivi • essiivi • finaali • formaali • genetiivi • illatiivi • inessiivi • instruktiivi • instrumentaali • kausaali • kausatiivi • komitatiivi • komparatiivi • latiivi • lokatiivi • modaali • multiplikatiivi • nominatiivi • oppositiivi • partitiivi • prepositionaali • prolatiivi • separatiivi • situatiivi • sosiatiivi • sublatiivi • superessiivi • superlatiivi • temporaali • temporaalinen distributiivi • terminatiivi • translatiivi • vokatiivi
**Alo Põldmäe** (s. 22. toukokuuta 1945 Tartto) on virolainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä. Hänen tuotannossaan keskeisessä asemassa on kamarimusiikki, jota hän on säveltänyt erityisesti puhallinsoittimille. Hänen sävellystensä joukossa on myös näyttämö- ja orkesteriteoksia sekä lapsille sävellettyä musiikkia. Hän on usein hyödyntänyt ajalleen epätyypillisiä soitinvalintoja; hän esimerkiksi kuului ensimmäisiin kitaralle säveltäneisiin virolaisiin. Hän myös sävelsi maansa ensimmäiset konsertot oboelle ja lyömäsoittimille. Hänen varhaiset teoksensa ovat saaneet vaikutteensa avantgardesta, mutta myöhemmässä tuotannossa kompleksisuus on vähentynyt. Merkittävässä asemassa Põldmäen tuotannossa ovat olleet luontoaiheet ja virolaisuus. Jälkimmäistä teemaa säveltäjä on tuonut esiin maan kansanmusiikkisävelmien, historian ja runouden muodossa.

Põldmäe opiskeli kotikaupungissaan oboensoittoa Jaan Hargelin johdolla ja pääsi sitten Tallinnan valtionkonservatorioon, josta valmistui vuonna 1970 oltuaan Heino Ellerin sävellysluokalla. Hänestä tuli Viron säveltäjäliiton jäsen vuonna 1971 ja hän toimi sen pääsihteerinä sekä varapuheenjohtajana vuosina 1993–2009. Põldmäe perusti vuonna 2009 Viron kansallisen pianomuseon (vir. *Eesti Rahvuslik Klaverimuuseum*). Hän on laatinut artikkeleita, koonnut laulukirjoja, katalogeja ja albumeita sekä opettanut lukuisia säveltäjiä, joihin ovat kuuluneet Tõnu Kõrvits, Helena Tulve, Mari Vihmand, Kristjan Kõrver, Ülo Krigul, Aare Kruusimäe ja Liis Jürgens. Hän on työskennellyt radiossa, Tallinnfilm-studiossa, orkesterin oboistina, kuorolaulajana ja vuosina 1993–2009 Viron teatteri- ja musiikkimuseon musiikkiosaston johtajana.

Useat Põldmäen teokset ovat yhteistyössä esiintyjien, kuten Heiki Mätlikin, Mati Kärmasin, Jaan Õunin, Lemmo Erendyn, Kalle Randalun, Boris Björn Baggerin, Heli Läätsin, Villu Valdmaan, Tiiu Levaldin ja Tallinnan pianoduon kanssa luotuja. Baletissa säveltäjä on tehnyt yhteistyötä Ülo Vilimaan sekä kamarioopperoiden parissa Arne Mikkin, Toomas Hussarin ja Hardi Volmerin kanssa. Põldmäen teoksista on järjestetty merkittäviä ulkomaisia esityksiä Suomessa, Tanskassa ja Saksassa.

Põldmäe sai Heino Eller -musiikkipalkinnon (2007). Hänestä tuli Viron musiikkitieteellisen seuran jäsen vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Estonian Music Information Centre: Alo Põldmäe


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kausikaktukset** (*Hatiora*) on brasilialainen muutamalajinen kaktuskasvisuku, joka on läheistä sukua korallikaktuksille (*Rhipsalis*). Suvut eroavat toisistaan varren nivelten kasvun, varsipäätteisten ja värikkäiden kukkien sekä emin vartalon tyvirakenteen ja hedelmien muodon perusteella. Tieteellinen nimi on anagrammi Thomas Harriotin, 1500-luvulla eläneen kasvitieteilijän, sukunimestä.

Tuntomerkit
-----------

Kausikaktukset ovat päällyskasveja, jotka kasvavat puiden oksilla (epifyytit) tai kivillä ja kallioilla (litofyytit). Kasvutavaltaan ne ovat pensasmaisia, hyvin haarovia, aluksi pystyjä, myöhemmin lamoavia ja usein riippuvia. Varsien nivelet ovat enintään viiden senttimetrin pituisia, lieriömäisiä, siivellisiä, kulmikkaita tai litteitä sekä kasvavat yksittäin tai ryhminä edellisen nivelen päässä olevasta areolista. Areolit ovat enimmäkseen pieniä ja niissä on pehmeän harjasmaisia piikkejä tai ne puuttuvat. Kukat kehittyvät varren kärkeen, kukkivat päivällä ja ovat säteittäisiä, kellomaisia ja väriltään keltaisia, vaaleanpunaisia tai punaisia. Pohjusmalja on lyhyt. Hedelmä on pieni, pyöreä ja paljas, siemenet ruskeita tai mustia.

Levinneisyys
------------

Kausikaktukset ovat kotoisin Brasilian kaakkoisosista.

Lajit
-----

Kausikaktusten sukuun katsotaan kuuluvaksi kuusi lajia. Yksi lajeista on risteymä, jota ei ole luonnossa vaan se on syntynyt viljelyssä. Lajit ryhmitellään tavallisesti kahdeksi alasuvuksi: *Hatiora* ja *Rhipsalidopsis*. Edellisen lajeilla on liereät ja uurteettomat varsinivelet ja kukassa on poikkileikkaukseltaan pyöreä vartalon tyvirakenne (perikarpelli). Jälkimmäisen lajeilla on litteät varsinivelet ja perikarpelli on kulmikas tai siivellinen.

* *Hatiora epiphylloides*
* *Hatiora gaertneri* (*Rhipsalidopsis gaertneri*) – pääsiäiskaktus
* *Hatiora* × *graeseri* – kevätkaktus
* *Hatiora herminiae*
* *Hatiora rosea* (*Rhipsalidopsis rosea*) – helluntaikaktus
* *Hatiora salicornioides* – hatiora

Lähteet
-------

* Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. – Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9.
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: *Hatiora*.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Anderson 2001: 375.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q133297
* Wikispecies: Hatiora
* BioLib: 105596
* CoL: 62TSX
* EoL: 5189731
* EPPO: 1HTJG
* GBIF: 7280905
* GRIN: 14771
* iNaturalist: 327676
* IPNI: 5359-1
* IRMNG: 1059618
* ITIS: 906980
* NCBI: 154427
* Open Tree of Life: 964548
* PLANTS: HATIO
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:5359-1
* Tropicos: 40021686
* WFO: wfo-4000017015

 |

 |
**Almyrída** (kreik. Αλμυρίδα; myös *Almirída*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Apokóronaksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Almyrída on osa Plákan kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 170 (vuonna 2011).

Almyrída sijaitsee Kreetan pohjoisrannikolla Drápanoksen niemellä Soúdanlahden suulla noin 25 kilometriä itään Chaniásta. Kylä on alun perin kalastajakylä ja nykyisin turistikohde. Kylässä on useita rantoja. Soúdanlahdessa kylän edustalla sijaitsee pieni Kárgan saari. Historiallisiin nähtävyyksiin kuuluvat varhaiskristillisen basilikakirkon rauniot 400-luvulta.

Aiemmin kylä kuului Vámoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Apokóronaksen kunnan Vámoksen kunnallisyksikköön.

Almyrídan kylää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Almyrida *Completely Crete*.  Arkistoitu 7.9.2017. Viitattu 4.9.2017.
3. ↑  Almirida *Crete Home*. Viitattu 4.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Almyrída** Wikimedia Commonsissa
**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1982** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Milanossa 1982.

Suomen joukkue koostui vain neljästä urheilijasta. Edellisissä Milanossa pidetyissä kisoissa 1978 mestaruuden voittanut Antti Loikkanen saavutti tällä kertaa 1 500 metrillä pronssia. Vuoden 1978 kisoissa kaatunut  Arto Bryggare ei tälläkään kertaa onnistunut Milanossa, vaan jäi välieriin. Helinä Laihorinne saavutti uransa toisen loppukilpailupaikan 60 metrin juoksussa.

Mitalistit
----------

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| **Pronssia** | Antti Loikkanen | 1 500 metrin juoksu |

Joukkue
-------

### Miehet

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| **1 500 metriä** | Antti Loikkanen | loppukilpailussa kolmas (3.39,62) |
| **60 metrin aidat** | Arto Bryggare | välierässään neljäs (7,89) |
| **seiväshyppy** | Rauli Pudas | ilman tulosta |

### Naiset

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| **60 metriä** | Helinä Laihorinne | loppukilpailussa kuudes (7,36) |

Lähteet
-------

* Martiskainen, Seppo (toim.): *Suomi voittoon – kansa liikkumaan. Suomen yleisurheilun 100 vuotta*, s. 430. Yleisurheilun tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.

### Viitteet

1. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti & Pulakka, Martti: *Urheilumme kasvot, Osa 10*, s. s.197. Jyväskylä: Oy Scandia Kirjat Ab, 1979.

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa
1967 • 
1969 • 
1970 • 
1971 • 
1972 • 
1973 • 
1974 • 
1975 • 
1976 • 
1977 • 
1978 • 
1979 • 
1980 • 
1981 • 
1982 • 
1983 • 
1984 • 
1985 • 
1986 • 
1987 • 
1988 • 
1989 • 
1990 • 
1992 • 
1994 • 
1996 • 
1998 • 
2000 • 
2002 • 
2005 • 
2007 • 
2009 • 
2011 • 
2013 • 
2015 • 
2017 •
2019
**Hedelmällisyystietokone** on laite, joka näyttää milloin nainen on hedelmällinen ja milloin hedelmätön. Laitteen toiminta perustuu kehon aamulämpötilan mittaukseen. Hedelmällisyystietokonetta voidaan käyttää hormonittomana ehkäisymenetelmänä tai perhesuunnittelun tukena.

Nainen on hedelmällinen vain muutamana päivänä kuukautiskierron aikana ja nämä päivät hedelmällisyystietokone oppii tunnistamaan. Hedelmällisten päivien aikana voi pidättäytyä yhdynnästä, käyttää kondomia tai muuta vaihtoehtoista ehkäisyä. Hedelmättömien päivien aikana ei tarvita muuta ehkäisyä, koska päivät ovat luotettavia.

Tieteellinen perusta
--------------------

Kuukautiskierron kesto on keskimäärin 28 päivää, mutta se voi vaihdella hieman yksilöllisesti. Ovulaatio tapahtuu yleensä 12–16 päivää ennen seuraavaa kiertoa. Nainen on hedelmällinen vain ovulaation yhteydessä. Siittiöiden maksimielinikä voi olla viisi vuorokautta, mikä tarkoittaa, että nainen voi tulla raskaaksi kuutena päivänä kierrosta. Hormonitasot vaihtelevat kierron aikana, mikä vaikuttaa ruumiin lämpötilaan kehon ollessa levossa. Jokaisen naisen kiertoa seuraa omanlaisensa lämpötilakäyrä. Ennen ovulaatiota lämpötilat ovat matalammalla tasolla ja sen jälkeen ovulaation yhteydessä ne nousevat korkeammalle tasolle, jolloin lämpötila saattaa nousta jopa 0,5 astetta. Lämpötila pysyy korkealla tasolla kuukautisten alkuun saakka. Mittaustuloksen hedelmällisyystietokone esittää valoilla. Vihreä valo hedelmätön ja punainen valo hedelmällinen. Vihreät päivät ovat luonnollisesti suojattu.

Tutkimukset
-----------

Hedelmällisyystietokoneiden ehkäisyvarmuutta tutkittiin Düsseldorfin yliopistollisessa sairaalassa kahden vuoden ajan. Tutkimuksiin osallistui 685 naista kolmesta eri maasta: Saksasta, Sveitsistä ja Meksikosta. Tutkimus valmistui vuonna 1998 ja tulokset osoittivat laitteiden Pearl-indeksiksi 0,7, mikä tarkoittaa, että niiden luotettavuus on 99,3 %.*lähde?*

Valmistajat
-----------

Hedelmällisyystietokonemerkkejä ovat esimerkiksi Pearl, LadyComp ja Daysy, joka toimii älypuhelimilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hedelmällisyystietokone Hormoniton.fi.  Arkistoitu 9.3.2017. Viitattu 8.3.2017.
**Suomen Biathlon Oy** (tunnetaan myös nimellä *Biathlon Target System Kurvinen*) on suomalainen ampumahiihdon taululaitteistoja ja ampumaratavarusteita valmistava yritys. Sen valmistamat, painovoimaan perustuvat, taululaitteistot mullistivat 1980-luvulla ampumahiihdon helppokäyttöisyydellään ja toimintavarmuudellaan. Aiemmin ampumahiihdossa oli ammuttu pahvisiin tai lasisiin tauluihin. Nämä niin kutsutut *Kurvisen taulut* ovat toiset kahdesta Kansainvälisen ampumahiihtoliiton (IBU) nykyään hyväksymistä taululaitteistoista. Toiset hyväksytyt taululaitteet ovat saksalaiset, elektroniset HoRan taulut. Kurvisen taulut saavat nimensä kehittäjänsä, Ilmo Kurvisen, mukaan.

Tuotteet
--------

Suomen Biathlon Oy valmistaa varsinaisten taululaitteistojen lisäksi myös muita ampumaratavarusteita, kuten katoksia, kylttejä, ampumapaikkamattoja, tuuliviirejä, paperisia kohdistustauluja jne. Myös para-ampumahiihdon Eko-Aims-taululaitteistot kuuluvat yrityksen tuotteisiin. Samaan tekniikkaan perustuvia optisia Kurvisen taululaitteita käytettiin Lontoon olympialaisten nykyaikaisessa viisiottelussa. Itse varsinainen taululaitteisto perustuu painovoimaan. Taulu kaatuu taaksepäin luodin osuessa vähintään puoliksi tauluun.
Samalla valkoinen taulu nousee kaatuvan taulun paikalle laitteiston etupuolelta. Tietokone tunnistaa osumat sekä laitteistoon osuneet ohilaukaukset ja kirjaa ne tulospalveluun. Taululaitteistot ovat kauko-ohjattavia.

Kurvisen tauluja on viety yli kolmeenkymmeneen maahan. Niitä käytetään pääasiassa pohjoismaissa, Venäjällä, Kauko-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Keski-Euroopassa sen sijaan käytetään lähinnä HoRa:n tauluja.

Suomen Biathlon Oy valmistaa tuotteensa omalla konepajallaan Liperin Ylämyllyllä. Samalla konepajalla valmistetaan myös mm. Abloyn tuotteita.

Lähteet
-------

* Suomen Biathlon Oy:n kotisivut
* Yle: Ampumahiihtäjät tähtäävät Kurvisen tauluihin (10.2.2012)
**Suomen Eurooppaliike ry** (engl. *The European Movement for Finland*) on suomalainen kansalaisliike, jonka tarkoituksena on tukea eri tavoin Suomen jäsenyyttä Euroopan unionissa. Se perustettiin vuonna 1995, vuoden 1994 EU-kansanäänestyksen jälkeen. Liikkeen perustivat samat henkilöt, jotka olivat keskeisissä tehtävissä kansanäänestystä varten perustetussa Kyllä Euroopalle ry:ssä. Suomen Eurooppaliikkeen tarkoitus on tukea eri tavoin Suomen jäsenyyttä EU:ssa. Päätoimintamuotona ovat Eurometri -nimisen laajalevikkisen tabloid-lehden julkaiseminen sekä EU-aiheinen internet-sivusto. Eurometri -lehti perustettiin vuonna 1995, myöhemmin se alkoi ilmestyä myös internetissä sekä englanninkielisenä painettuna versiona. Suomen Eurooppaliikkeen puheenjohtajana on toiminut perustamisesta alkaen Timo Erikäinen ja pääsihteerinä Pauli Kivipensas. Eurometrin päätoimittajan tehtäviä hoiti 1995-2005 Matti Niiranen. Vuodesta 2006 alkaen päätoimittajana on toiminut Pauli Kivipensas ja toimitussihteerinä Joni Rannanpää.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Eurooppaliikkeen viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Eurometri- lehti (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tatra V 799** oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama maastoauton prototyyppi vuodelta 1937. Auto suunniteltiin Tšekkoslovakian puolustusministeriön V 750 -mallista antaman palautteen pohjalta.

Teknisiä tietoja
----------------

Autossa oli voimanlähteenä nelisylinterinen, nelitahtinen ilmajäähdytteinen rivimoottori, joka oli varustettu kannen yläpuolisella nokka-akselilla.

Voimansiirrossa oli nelivaihteinen vaihteisto ja kaksiportainen alennusvaihde, joka tuplasi vaihteiden määrän. Sekä etu- että taka-akseli olivat vetäviä. Kantavana rakenteena oli Tatralle tunnusomaisesti keskusputkirunko.

Autossa hyödynnettiin runsaasti muiden Tatra-mallien komponentteja. Moottorissa oli käytetty T92-mallin ja akselistoissa T87-mallin osia.

V 799 suunniteltiin viidelle hengelle ja avomallisessa teräskorissa oli puinen kehikko. Ovia ei ollut. Päällä oli irrotettava kangaskatto. Sivuilla oli varapyörät, jotka oli asetettu suunnilleen etu- ja taka-akselien puoliväliin. Auto oli tarkoitettu vetämään yksiakselista V 407 -mallista perävaunua, jonka kantavuus oli 140 kg. Huippunopeus perävaunun kanssa oli 82 km/h, ilman perävaunua 90 km/h.

Prototyypit
-----------

Prototyypeistä ensimmäinen valmistettiin Tšekkoslovakian asevoimille ja se luovutettiin vuoden 1937 loppupuoliskolla. Sen tuotantomallinimeksi tuli **T79**. Auto kävi läpi perinpohjaiset testit, joissa tutkittiin sen maastokelpoisuutta. Lokakuussa asevoimilta tuli tilaus 50 ajoneuvosta. Seuraavana vuonna Tšekkoslovakian sudeettialueet, mukaan lukien Tatran tehtaat Kopřivnicessa, siirtyivät kansallissosialistisen Saksan haltuun, joten tilaus peruttiin. Prototyyppi kuitenkin onnistuttiin siirtämään turvaan ennen saksalaisten saapumista. Toinen prototyyppi, joka oli tehty Romanian asevoimia varten, jäi Tatran tehtaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Zavadil, Radomír: *Vojenské automobily Tatra v letech 1918 až 1945 – Tatra Military Vehicles from 1918 to 1945; vol. 2*, s. 39–41. Nevojice: Jakab, 2007. ISBN 978-80-87161-00-5. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tatra-mallit |
| --- |
|  |
| Henkilöautot | 
* 10
* 11
* 12
* 17
* 20
* 26
* 30
* 31
* 52
* 54
* 57
* 70
* 75
* 77
* 80
* 87
* 87-603
* 97
* 600 Tatraplan
* 603
* 613
* 623
* 700

 |
|  |
| Kuorma-autot ja hyötyajoneuvot | 
* 13
* 22
* 23
* 24
* 25
* 26
* 27
* 28
* 43
* 49
* 50
* 51
* 72
* 74
* 81
* 84
* 86
* 92
* 111
* 114
* 115
* 116
* 128
* 130
* 138
* 141
* 147
* 148
* 157
* 163 JAMAL
* 400
* 401
* 500
* 700
* 805
* 813
* 815
* Beta

 |
|  |
| Sotilasajoneuvot | 
* 57K
* 72
* 76
* 79
* 82
* 85
* 9393
* 111
* 805
* 809
* 810
* 813
* 815
* 816
* DANA
* OT-62
* OT-64
* OT-810
* RM-70
* V 750
* V 799
* V 809

 |
|  |
| Kilpa-autot ja prototyypit | 
* 11 Targa Florio
* 15
* 18
* 90
* 137
* 107
* 201
* 602 Tatraplan Sport
* 603 A
* 603-2 B5
* 603-2 B6
* 603 MB
* 603 NP
* 603 X
* 604
* 605
* 607
* 625
* Baghira
* Delfin
* JK 2500
* Mikrobus
* MTX V8
* Prezident
* V 570
* V 855

 |

 |
**Kero Blaster** (jap. ケロブラスター) on japanilaisen Studio Pixelin kehittämä sammakkoaiheinen tasohyppelypeli. Sen julkaisupäivä oli 11. toukokuuta 2014 ja se julkaistiin PC:lle sekä iOS:lle. Pelin jakelija PC:lle on japanilainen PLAYISM, jonka kautta on myös ladattavissa pelin prologi ja kokeiluversio PINK HOUR. App Storesta voi ladata pelin kosketusnäytölle kehitetyn version iOS:lle.

Juoni
-----

Pelin päähenkilö on sammakko, joka työskentelee Cat & Frog Inc. yhtiössä, joka kehittää teleporttiteknologiaa. Hänen tehtävänään on puhdistaa yhtiön tukkeutuneet teleportit mustista olennoista, joita kutsutaan nimellä "negativus legatia".

Pelaaminen
----------

Kero Blaster on tasohyppelypeli ja se muistuttaa Pixelin aikaisempaa peliä, Cave Storya. Pelin grafiikat ovat pikseligrafiikkaa ja se tekee pelaamisesta retrohenkistä. Peli etenee tasoissa, joihin "Kero" lähetetään vuoroperään teleportin välityksellä. Pelissä on aseiden kehittämismahdollisuus ja tuhoamalla pomoja pelaaja saa uusia aseita sekä apuvälineitä.

Aiheesta muualla
----------------

* Pelin kehittäjän kotisivu (japaniksi)
* PLAYISM (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Kuun etupuoli** tai **lähipuoli** on se puoli Kuusta, joka näkyy Maahan. Se on Kuun pyörähdysajasta johtuen aina sama puoli, joskin Maahan näkyy eri aikoina kaiken kaikkiaan 59 prosenttia Kuun pinnasta. Käytäntönä on esittää kartoissa Kuun pohjoispuoli Maan pohjoisen pallonpuoliskon näkökulmasta, jolloin Maan päiväntasaajan eteläpuolella Kuu näkyy käänteisenä.

Kuun etupuolen pohjoisosa koostuu pääosin niin sanotuista Kuun meristä, jotka ovat basaltin täyttämiä törmäyskraattereita, sekä merien lahdista. Niitä täplittävät nuoret kraatterit ja kaarevat vuoristot. Erityisen hyvin näkyvä muodostelma on lounaasta koilliseen kulkeva törmäyskraattereiden rivi, johon kuuluvat Kopernikus, Eratosthenes, Arkhimedes, Cassini ja Aristoteles.

Eteläpuolta hallitsee kirkas kuuylänkö, jossa on vaihtelevan kokoisia kraattereita. Erityisen hyvin erottuu Tycho-kraatteri säteineen. Nollameridiaanin lähellä pohjois-eteläsuunnassa on suuria kraattereita kuten Ptolemaeus, Alphonsus, Arzachel ja Purbach. Hyvin erottuu myös Rupes Recta -murtumavyöhyke.

Alla Kuun etupuolen kartta, jossa näkyvät selkeimmin erottuvat kohteet latinankielisine nimineen ja niiden englanninkielisine käännöksineen. Sinisellä tekstillä meret, keltaisella kraatterit.

Katso myös
----------

* Kuun Maahan näkymätön puoli

Lähteet
-------

1. ↑  Öhman, T.: Pimeästä takapuolesta. Kraatterin reunalta Ursa, 28.2.2022
2. 1 2 3  Montgomery, Scott: *Kuu: Maan kiehtova seuralainen*, s. 232–235. (The Moon and the Western imagination, 1999). Suomentanut Jorma Keskitalo. Helsinki: Tammi, 2009. ISBN 978-951-31-4666-5.
**Kuunari Maj** (entinen *Richard W. Clark*) oli suomalainen Porvoosta kotoisin ollut, mutta Maarianhaminaan rekisteröity kuunari, joka syttyi palamaan 16. tammikuuta 1949 Selkämerellä Rauman korkeudella ja ajelehti sitten etelään kunnes upposi 26. tammikuuta 1949 Ahvenanmaan pohjoispuolella noin 10 meripeninkulmaa luoteeseen Saltvikin Pattskärenista. Laiva oli matkalla Mäntyluodosta Kööpenhaminaan, kun sen peräsin vioittui ja laiva syttyi tuleen konehuoneessa tapahtuneen räjähdyksen jälkeen. Onnettomuudessa kuoli seitsemän miehistön jäsentä. Laivan päällikkö ja neljä miestä poistui alukselta 16. tammikuuta laivan ainoalla pelastusveneellä, toinen pelastusvene oli karannut laskuyrityksen yhteydessä. 

Kuunari Maj tunnetaan myös nimellä M/S Maj. Pentti Lehtonen on kirjoittanut kirjan nimeltään M/S Maj`n haaksirikko, joka julkaistiin vuonna 2020. M/S Maj`n haaksirikko teos käsittelee laajasti syyt ja seuraukset M/S Maj:n haaksirikossa vuonna 1949.

Haaksirikon uhrit
-----------------

16.1.1949 aviopari Anton Orädd ja Rauha Orädd os. Lehtonen hukkuivat Maarianhaminan saaristomerellä haaksirikossa, kun M/S Maj haaksirikkoutui reitillä Isokari-Ahvenmaa matkalla Raumalta Kööpenhaminaan.

Lähteet
-------

1. ↑  ,Maj | Hylyt.net .
2. ↑  ,18.01.1949 Sisämaa-Laatokka no 12 - Digitaaliset aineistot - Kansalliskirjasto .
3. ↑  , M/s Maj'n haaksirikko - Pentti Lehtonen 9789529441648 - Kansallinen Kirjakauppa
4. ↑  , Anton Edward Orädd Orädd (1906 - 1949) - Genealogy (geni.com).
5. ↑  , Rauha Auroora Orädd Lehtonen (1906 - 1949) - Genealogy (geni.com).
**Tiina Marjaana Hakanen** (s. 1. huhtikuuta 1985 Tampere) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on pituushyppy. Aikaisemmin hänen päälajinsa oli korkeushyppy. Hakanen edustaa Tampereen Pyrintöä ja häntä ovat valmentaneet Leena Aura ja vuodesta 2008 Tiia Hautala sekä vuosina 2012–2013 Matti Mettala.

Hakanen kilpaili aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran 2004. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maaottelun korkeuskilpailussa neljänneksi Göteborgissa 2005 ja Helsingissä 2008. Kalevan kisoissa hän on saanut korkeushypyssä hopeaa 2009 ja pronssia 2008 sekä 2005. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa 4 × 100 metrin viestissä 2009. Sisäratojen SM-kilpailuissa 2010 hän oli korkeushypyssä kolmas.

Korkeushypyssä Hakasen ennätys ulkoradoilla on Porissa 15. heinäkuuta 2005 hypätty 181 cm ja hallissa Tampereella 12. helmikuuta 2005 hypätty 178 cm. Pituutta hän on hypännyt ulkoradoilla 589 cm Jämsässä 28. kesäkuuta 2014 ja hallissa 590 cm Tampereella 9. helmikuuta 2014.

Hakasen isä on urheilujohtajana ansioitunut Pyrinnön pitkäaikainen toiminnanjohtaja Jarmo Hakanen ja isosisko myös urheilujohtotehtävissä toiminut Elisa Hakanen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tiina Hakanen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Marvin Ogunjimi** (s. 12. lokakuuta 1987 Mechelen, Belgia) on belgialainen jalkapalloilija. Hän on pelannut urallaan kotimaansa lisäksi useissa eri maissa, muun muassa Espanjassa ja Norjassa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Belgian maajoukkueessa seitsemän maaottelua.

Seurajoukkueura
---------------

Ogunjimi edusti Genkiä yhteensä kuuden kauden ajan, joista yhden välissä lainasopimuksella Waalwijkissa. Hän pelasi lainakautensa aikana 27 ottelua ja teki niissä 10 maalia. Palattuaan takaisin omistajaseuraansa kaudeksi 2008–2009 Ogunjimi nousi yhdeksi joukkueen luottopelaajista. Kauden 2010–2011 Genk päätti maan pääsarjamestaruuteen.

Maajoukkueura
-------------

Ogunjimi teki ensiesiintymisensä Belgian maajoukkueessa 8. lokakuuta 2010 vuoden 2012 EM-karsintaottelussa Kazakstania vastaan. Samaisessa ottelussa hän avasi myös maalitilinsä maajoukkueessa tehden joukkueensa molemmat osumat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marvin Ogunjimi *UEFA.com*.  29.5.2012. UEFA. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Marvin Ogunjimin tilastot National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
**Carl Schoultz** [ʃults] (10. marraskuuta 1872 – 24. toukokuuta 1932) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Vaasan kaupunginarkkitehtina vuosina 1916–1932. 

Vaasan kaupunginkirjasto vuoden 1936 asussa.
Schoultzin töitä luonnehditaan hillityn eleganttia 1920-luvun klassismia edustaviksi. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Vaasan Sähkön entinen pääkonttori Kirkkopuistikon ja Museokadun kulmassa (1930), Vaasan keskussairaalan S-rakennus eli entinen tartuntasairaala sekä Hietalahden vanha omakotitaloalue Asemakadun, Hietalahdenkadun ja Malmönkadun rajaamassa korttelissa. Viimeisenä työnään hän suunnitteli Vaasan kaupunginkirjastoa, jonka viimeistelivät hänen kuoltuaan Einar Flinckenberg ja Ingvald Serenius.

Lähteet
-------

1. ↑  Carl Schoultz *Find a Grave -sivusto*.  11.2.2014. Viitattu 7.10.2017.
2. ↑  Öst, Susanne: *Vaasan modernin arkkitehtuurin inventointi*, s. 52. Vaasa: Pohjanmaan museo, 2010. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Viljanen Rossi, Ruusa: "3.3.2. Arkkitehti Carl Schoultz", *Vaasan keskussairaala-alueen kulttuuriympäristöselvitys*. Pohjanmaan museo, 2014. Teoksen verkkoversio (viitattu 6.10.2017).  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Ingvald Serenius Arkkitehtuurimuseo.  Arkistoitu 7.10.2017. Viitattu 6.10.2017.
5. ↑  *Keskussairaalan ja Hietalahden Villan sekä Bragen alue*, s. 10, 42. asemakaava ja asemakaavan muutos. Vaasan kaupunki, kaavoitus, 2015.
**Marvin Bracy-Williams** (s. 15. joulukuuta 1993 Orlando) on yhdysvaltalainen pikajuoksun MM-mitalisti.

Bracy juoksi alkuerissä Yhdysvaltojen joukkueessa, joka voitti 4 × 100 metrin viestin alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Monctonissa 2010. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuden 100 metrillä ja 4 × 100 metrin viestissä 2011. Hän saavutti Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 hopeaa 60 metrillä ajalla 6,51. Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän oli samassa lajissa seitsemäs. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 100 metrin välierissä. Hän juoksi alkuerissä Yhdysvaltojen joukkueessa, joka voitti 4 × 100 metrin viestissä kultaa IAAF World Relays -kilpailuissa 2017.

Bracy saavutti Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 pronssia 60 metrillä ennätysajallaan 6,44. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän sai 100 metrillä hopeaa ajalla 9,88. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden Yhdysvaltojen hopeajoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä.

Bracy on voittanut Yhdysvaltojen-mestaruuden hallissa 60 metrillä 2014, 2015, 2016, 2020. 100 metrin ennätyksensä 9,85 hän on juossut Miramarissa kesäkuussa 2021 ja Eugenessa kesäkuussa 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Marvin Bracy *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Marvin Bracy Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Marvin Bracy Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Libanonissa olevasta joesta. Litani-niminen joki on myös Ranskan Guyanassa.*

**Litani** (arab. نهر الليطاني‎; *Nahr al-Lytany*) on joki Etelä-Libanonissa. Se alkaa Baalbekista Bekaan laaksosta ja laskee Välimereen Tyroksen pohjoispuolella. 140 kilometrin pituisena se on pisin kokonaan Libanonissa oleva joki.

Vuonna 1959 valmistunut Litanin pato Bekaanlaakossa luo keinotekoisen Qaraunjärven ja tuottaa 185 MW sähköä.

Litani korostettuna punaisella
Virrattuaan Syyrian rajan suuntaisesti Litani vaihtaa suuntaansa Israelin rajaa ja Golanin kukkuloita lähestyessään länteen. Lähellä tätä mutkaa Litani tulee viiden kilometrin päähän Hasbanijoesta ja neljän kilometrin päähän Israelin rajasta. Länteen virtaavaa osaa nimitetään nimellä Qasimiyeh. Qasimiyeh erottaa historialliset Ylä-Galilean ja pohjoispuoliseen Libanonvuoriston.

Qasmieh-Ras-el-Aïn Qasimiyehin ympäristössä on yksi laajimmin keinokasteltuja alueita Libanonissa ja tärkeä sitrus- ja banaanintuotantoalue.

Aluekiistoja
------------

Eräiden siionistien mukaan koko Galilea olisi liitettävä Israeliin. Joen veden ohjaamista etelään ehdotettiin jo 1905 Palestiinan tulevien tarpeiden täyttämiseksi.*lähde?* Litania ehdotettiin 1919 liitettäväksi juutalaisten kansallisen valtion yhteyteen, mutta Kansainliitto hylkäsi ehdotuksen. Myöhemmin David Ben-Gurion ja Moshe Dayan vaativat etelä-Libanonin miehittämistä ja Litanin liittämistä Israeliin.

Israelin hyökkäys Libanoniin 1978 ja maan miehitys Qasimiyehia myöten, lukuun ottamatta Tyrosta, tunnettiin nimellä Operaatio Litani.

Lähteitä
--------

* ICE Cases: Litani River Dispute

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Litani** Wikimedia Commonsissa
Lehden etusivu vuodelta 2017.
**Udmurt duńńe** (udmurtiksi Удмурт дунне, "Udmurttimaailma") on Iževskissä Udmurtian tasavallassa ilmestyvä udmurtinkielinen sanomalehti.

Ensimmäinen udmurtinkielinen sanomalehti *Voinayś ivor* ("Sotatietoja") alkoi ilmestyä vuonna 1915. Historiansa aikana lehdellä on ollut monta nimeä: *Udmort* ("Udmurtti", 1917), *Viĺ śiń* ("Uusi silmä", 1918) ja *Gudyri* ("Ukkonen", vuodesta 1918 lähtien), *Udmurt Kommuna* ("Udmurttikommuuni", vuodesta 1930) ja *Sovetskoi Udmurtija* ("Neuvosto-Udmurtia", vuodesta 1943). Vuonna 1975 se ilmestyi viisi kertaa viikossa 24 500 kappaleen painoksena. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1992. 

Lehden aiheita ovat tasavallan yhteiskuntaelämä, kulttuuri ja koulutus, sosiaalipolitiikka, maatalous ja kansallisuuskysymykset. Kerran viikossa julkaistaan huumorisivua *Šokyč* ("Herhiläinen"), omat palstansa on omistettu naisille, terveydelle, lapsille, kirjallisuudelle, suomalais-ugrilaisille kansoille, udmurttien perinteille, ortodoksiselle uskonnolle ym.

Nykyään lehti ilmestyy kolme kertaa viikossa. Sen julkaisijoina toimivat Udmurtian valtioneuvosto ja hallitus. Päätoimittaja on Aleksei Škljaev. Vuoden 2007 alussa painosmäärä oli 20 000 kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Udmurt duńńe: gaźet śaryś *udmdunne.ru*. Viitattu 23.2.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija: Sovetskoi Udmurtija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 23.2.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Udmurt duńńen sivusto (udmurtiksi)
**MASA-oireyhtymä** on X-kromosomissa sijaitsevan L1CAM-geenin mutaatiosta johtuva eli L1-oireyhtymiin kuuluva synnynnäinen oireyhtymä. Sen nimi tulee englannin kielen sanojen *mental retardation, afasia, shuffling gait, adducted thumbs* lyhenteestä. Nämä sanat viittaavat oireyhtymän pääpiirteisiin eli kehitysvammaan, afasiaan, laahustavaan kävelyyn ja peukalon taittumiseen kämmentä vasten. Oirekuva kuitenkin vaihtelee yksilöllisesti.

MASA-oireyhtymästä kärsivillä voi olla hydrokefalus, joka voidaan havaita jo raskauden aikaisissa tutkimuksissa. Lisäksi aivokammiot voivat olla lievästi tai kohtalaisesti laajentuneet. Peukaloiden kämmentä vasten taittumisen syyksi on katsottu eräiden lihasten kehittymättömyys. MASA-oireyhtymästä kärsivillä esiintyy sekä puheen että motoristen taitojen kehitysviiveitä. Oireyhtymään liittyvä kehitysvamma on usein vaikeusasteeltaan lievä tai kohtalainen. Myös epilepsiakohtauksia on esiintynyt osalla sairastuneista. Puheen ja motoristen taitojen heikentynyt omaksuminen voi liittyä hypotoniaan, joka muuttuu ajan mittaan spastisuudeksi. Oireyhtymälle ominainen laahustava kävelytyyli johtuukin alaraajojen vähentyneestä lihasvoimasta. Lisäksi oireyhtymän yhteydessä on esiintynyt aivokurkiaisen puuttumista, pienikokoisuutta ja vaikeaa lordoosia.

MASA-oireyhtymä ilmenee lähinnä miespuolisilla. Sen aiheuttavaa mutaatiota kantavista naisista noin viidellä prosentilla ilmenee oireita, yleensä lievinä. MASA-oireyhtymä periytyy X-kromosomissa, mutta sen taustalla voi myös olla *de novo* -mutaatio. MASA-oireyhtymän esiintyvyydeksi on arvioitu 1/25 000 – 1/60 000. Erotusdiagnostisesti huomionarvoisia tiloja ovat muut L1-oireyhtymäkirjon tilat eli HSAS-oireyhtymä ja X-kromosomiin kytkeytynyt aivokurkiaisen synnynnäinen puuttuminen. Lisäksi erotusdiagnostiikassa saatetaan tarkastella Renpenningin oireyhtymää, Fragile-X-oireyhtymää, Allan–Herndon–Dudleyn oireyhtymää, Sutherland–Haanin oireyhtymää, Juberg–Marsidin oireyhtymää ja Angelmanin oireyhtymää. MASA-oireyhtymä vaatii moniammatillista hoitoa. Ennuste riippuu mutaation laadusta. Jos mutaatiosta seuraa geenituotteen toimimattomuus tai täydellinen puutos hermosoluissa, oirekuva on vaikea. Tällaisen mutaation aiheuttamasta MASA-oireyhtymästä kärsivistä lapsista arviolta puolet kuolee kolmen vuoden ikään mennessä. Jos geenituotteen toiminta on vain lievästi heikentynyt, arvioidaan miltei 90 %:n oireyhtymästä kärsivistä lapsista saavuttavan kolmen vuoden iän. Lievän oirekuvan kanssa on mahdollista saavuttaa aikuisikä. Josette W. Bianchine ja Royce C. Lewis kuvasivat vuonna 1974 MASA-oireyhtymän, josta on aiemmin käytetty myös nimeä CRASH-oireyhtymä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johanna Rintahaka, MASA-oireyhtymä Tukiliitto 24.5.2023, viitattu 10.7.2023
Lehden nimiötä koristavat Aleksandr Puškinin ja Maksim Gorkin kuvat.
**Literaturnaja gazeta** (ven. Литерату́рная газе́та, "Kirjallisuuslehti") on Moskovassa Venäjällä ilmestyvä kaunokirjallinen ja yhteiskuntapoliittinen sanomalehti.

Lehti on perustettu huhtikuussa 1929. Aluksi se toimi eri kirjallisuusryhmien yhteisenä äänenkannattajana, mutta vuonna 1930 määräävän aseman sai Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistys RAPP.

Vuodesta 1934 lehti oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen äänenkannattaja. Vuosina 1942–1944 sen tilalla ilmestyi kirjailijaliiton sekä Neuvostoliiton kansankomisaarien neuvoston taide- ja elokuvakomiteoiden yhteinen lehti *Literatura i iskusstvo* ("Kirjallisuus ja taide").

Päätoimittajina työskentelivät Aleksandr Fadejev, Aleksei Surkov (1944–1946), Vladimir Jermilov (1946–1950), Konstantin Simonov (1950–1953), Boris Rjurikov (1953–1955), Vsevolod Kotšetov (1955–1959), Sergei Smirnov (1959–1960), Valeri Kosolapov (1960–1962) ja Aleksandr Tšakovski (1962–1989).

1960–1980-luvuilla Literaturnaja gazeta oli erityisesti sivistyneistön suosima lehti, jossa julkaistiin myös neuvostoyhteiskuntaa kriittisesti käsitteleviä kirjoituksia. Vuonna 1973 sen painosmäärä oli 1,5 miljoonaa, 1980-luvun alussa 3 miljoonaa ja vuosikymmenen lopussa jo yli 6 miljoonaa.

Nykyään Literaturnaja gazeta ilmestyy kerran viikossa A2-kokoisena ja 16-sivuisena. Lehden painosmäärä on 136 000 kappaletta. Päätoimittajana työskentelee vuodesta 2001 lähtien Juri Poljakov. Lehti tunnetaan konservatiivisten ja kansallismielisten ainesten äänitorvena.

Venäjällä on ilmestynyt myös kaksi muuta Literaturnaja gazeta -nimistä lehteä. Pietarissa vuosina 1830–1831 julkaistun kirjallisuuslehden toimittamiseen osallistuivat Aleksandr Puškin ja Pjotr Vjazemski. Toinen samanniminen lehti ilmestyi Pietarissa vuosina 1840–1849.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 434. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
2. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 9*, s. 383. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1972.
3. 1 2 3  Literaturnaja gazeta: Istoritšeskaja spravka *lgz.ru*. Viitattu 1.7.2010. (venäjäksi)
4. ↑  Literaturnaja gazeta: O gazete *lgz.ru*. Viitattu 1.7.2010. (venäjäksi)
5. ↑  Literaturnaja gazeta: Glavnyi redaktor *lgz.ru*. Viitattu 1.7.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Literaturnaja gazetan sivusto (venäjäksi)
Mykeneläinen jalustinkannu, n. 1200–1100 eaa. Metropolitan Museum of Art.
**Jalustinkannu** (lineaari-B *ka-ra-re-we* = m.kreik. κλάρεϝες, *klarewes*(?), κλαρέϝει(ς), *klarewei(s)*(?), tai κλαρεύς, *klareus*(?)) on Egeanmeren pronssikautisissa kulttuureissa käytetty keraaminen kannu. Se tunnetaan vaasien muotona muun muassa minolaisesta ja mykeneläisestä keramiikasta.

Historia ja käyttö
------------------

Jalustinkannua käytettiin astiana oliiviöljylle ja viinille. Pienikokoisia muotoja voitiin käyttää hajusteastioina ja suurikokoisia kannuja kuljetusastioina. Muodon alkuperä vaikuttaa olevan keskisen minolaisen kauden Kreetalla. Manner-Kreikan mykeneläiseen kulttuuriin se tuli 1400-luvun eaa. alkupuolella. Tyyppi on mykeneläisissä arkeologisissa löydöksissä yleinen. Sitä vietiin myös laajalti muualle eri puolille itäisen Välimeren aluetta.

Vaasityypin nykyinen nimitys on peräisin Heinrich Schliemannin käyttämästä saksankielisestä nimityksestä *Bügelkanne*, joka oli peräisin siitä, että hänen mielestään ensimmäisinä löytyneiden tyypin vaasien kädensijat näyttivät jalustimilta. Vaasimuodon mykeneläisaikainen nimi tunnetaan lineaari-B-kirjoituksista.

Muoto
-----

Jalustinkannu on pyöreähkö ja siinä on suhteellisen kapea kaula ja pieni suu. Osassa kannuista on valenokka. Kaulan kummallakin puolella on kaareva kädensija, joka saa alkunsa vaasin hartiasta ja päättyy sen huuleen tai ainakin kaulan yläosaan. Pienen suunsa ansiosta jalustinkannu oli helposti suljettavissa kuljetusta varten.

* Minolainen jalustin­kannu, Rousolákos, n. 1370–1200 eaa.Minolainen jalustin­kannu, Rousolákos, n. 1370–1200 eaa.
* Minolainen jalustin­kannu, LM IIIB, n. 1300 eaa.Minolainen jalustin­kannu, LM IIIB, n. 1300 eaa.
* Minolainen kuljetus-jalustin­kannu, LM IIIB, n. 1300–1200 eaa.Minolainen kuljetus-jalustin­kannu, LM IIIB, n. 1300–1200 eaa.
* Myöhäiskyproslainen jalustin­kannu, LC (= Late Cypriot) III, n. 1200–1100 eaa.Myöhäiskyproslainen jalustin­kannu, LC (= Late Cypriot) III, n. 1200–1100 eaa.
* Myöhäiskyproslainen jalustin­kannu, LC III B, n. 1000-luku eaa.Myöhäiskyproslainen jalustin­kannu, LC III B, n. 1000-luku eaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tselentis, Chris: Linear B: Mycenæan Greek Lexicon *hieronymus.us.com*. Viitattu 20.1.2020.
2. 1 2 3 4  Connor, Peter & Jackson, Heather: *A Catalogue of Greek Vases in the Collection of the University of Melbourne at the Ian Potter Museum of Art*, s. 20. University Melbourne, Ian Potter Museum of Art Melbourne, Series 1. Macmillan Education AU, 2000. ISBN 187683207X. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Cartwright, Mark: A Visual Glossary of Greek Pottery *Ancient History Encyclopedia*. Viitattu 20.1.2020.
4. ↑  Tolman, Herbert Cushing & Scoggin, Gilbert Campbell: *Mycenaean Troy: Based on Dörpfeld's Excavations in the Sixth of the Nine Buried Cities at Hissarlik*, s. 39. The Vanderbilt Oriental series, nide 5. American Book Company, 1903. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **jalustinkannut** Wikimedia Commonsissa
**Elannon Näyttämö** on Helsingissä toimiva vuonna 1921 perustettu harrastajateatteri. Teatterin esityspaikkana on nykyisin Kirjatyöntekijäinyhdistys ry:n juhlasali Kruununhaassa sijaitsevalla Kirjan talolla Kirjatyöntekijänkatu 10:ssä ja ensi-iltoja on kaksi kertaa vuodessa. Teatteri toimii vapaaehtoisvoimin eikä sillä ole vakituista palkattua henkilökuntaa. 

Teatteri perustettiin vuonna 1921 osuusliike Elannon henkilökunnan näytelmäseuran nimellä. Esityspaikkana oli aluksi Heimolan talo ja vuodesta 1922 teatteri toimi Sompasaaressa. Syksyllä 1928 teatteri sai käyttöönsä suuren juhlasalin näyttämöineen uudesta Kaikukadun ja Hämeentien kulmaan valmistuneesta Elannon pääkonttorista. Samalla teatteri sai nykyisen nimensä Elannon Näyttämö. Teatteri toimi täällä vuoteen 2009 saakka, jolloin se siirtyi ensin väliaikaiseen harjoitus- ja esitystilaan Paasitornin Juho Rissanen -saliin ja sitten vuonna 2012 Kirjan talolle.

Teatterin ohjelmistossa on ollut kokoillan näytelmiä, pienoisnäytelmiä, operetteja ja laulunäytelmiä. Teatteri on esiintynyt myös maakunnissa Helsingin ulkopuolella. Teatterin tunnetuin ohjaaja oli Verna Piponius, joka ohjasi vuosina 1930–1967 64 kokoillan näytelmää ja lisäksi 40 lyhytnäytelmää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Elannon Näyttämön historiaa
2. ↑  Elannon Näyttämö muuttaa Kruununhakaan, Helsingin Uutiset 13.8.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Elannon Näyttämön sivut
**David Richard Berkowitz** (syntyjään **Richard David Falco** s. 1. kesäkuuta 1953) on pahamaineinen sarjamurhaaja, joka tunnetaan paremmin nimellä **Samin poika** (**Son of Sam**). Hän tappoi New Yorkissa 1970-luvulla kuusi ihmistä ja haavoitti useita muita. Hänen ristimänimensä oli **Richard** **David Falco** — Berkowitz oli hänen adoptiovanhempiensa nimi. Hänet adoptoitiin kolmen päivän ikäisenä. Davidin ollessa 14-vuotias hänen adoptioäitinsä kuoli. Berkowitzin äiti oli juutalainen, ja myös Berkowitz itse identifioi itsensä juutalaiseksi.

Berkowitz tapasi biologisen äitinsä vuonna 1975. Oikeudenkäynnin yhteydessä häntä tutkineen psykologin mukaan tappaminen oli kosto naissukupuolelle ja etenkin äidille. Berkowitzillä oli vaikeuksia hyväksyä olevansa adoptoitu, ja ettei hänen äitinsä ollut halunnut häntä.

Murhat alkoivat kolmivuotisen armeijauran jälkeen. Ensimmäiset tapahtuivat 29. heinäkuuta 1976, kun hän ampui autoa, jossa istui kaksi tyttöä. Jody Valentini haavoittui ja Donna Lauria kuoli.

Nimi "Samin poika" oli peräisin Sam Carr -nimiseltä naapurilta, joka oli myös vuokraisäntä. Berkowitz väitti Carrin olevan demoni, jonka paha labradorinnoutaja käski häntä tappamaan. Viranomaiset huomasivat tammikuussa 1977 tapahtuneen 4. hyökkäyksen jälkeen Berkowitzin uhrien olevan joko pareja tai teinityttöjä, joilla oli pitkä, tumma tukka. Berkowitz pidätettiin 10. elokuuta. Hän oli saanut pysäköintisakon viimeisimmän rikospaikan läheisyydessä, mikä johdatti etsivät hänen luokseen. Berkowitz tunnusti heti. Hänet tuomittiin 12. kesäkuuta 1978 kuuteen elinkautiseen vankeuteen (vähintään 365 vuotta).

Son of Samin laki
-----------------

*Son of Samin laki* ajettiin läpi murhien jälkeen estämään rikollisia hyötymästä taloudellisesti teoistaan, kuten elämäkerran kirjoittamisella. Laki velvoittaa tiedottamaan rikosten uhreille jos tuomittu henkilö saa 10 000 dollaria tai enemmän mistä tahansa lähteestä.

Berkowitz elokuvissa
--------------------

Spike Lee ohjasi Berkowitzista elokuvan *Summer of Sam* (1999), jossa Berkowitzia esittää Michael Badalucco.

Dokumentissa *Samin poika* (*Son of Sam: The Hunt for a Killer*, 2017) käydään läpi vuonna 1976 alkanutta murhasarjaa.

Lähteet
-------

1. ↑  'Son of Sam' David Berkowitz speaks to the Daily News, decries violence as 'senseless' and prays for his victims in notorious 1976-77 killing spree  2012. Daily News. Viitattu 23.8.2014.
2. 1 2  The Devil in David Berkowitz  2006. NY Magazine. Viitattu 23.8.2014.
3. ↑  The Devil in David Berkowitz *NYMag.com*. Viitattu 3.8.2016.
4. ↑  N.Y. Executive Law § 632-a (McKinney 2005)
5. ↑  N.Y. Corrections Law § 500-c (McKinney 2006)
6. ↑  *Summer of Sam (1999)* Elonetissä.
7. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **David Berkowitz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
David Bergelson poikansa kanssa.
**David Bergelson** (ven. Дави́д Рафаи́лович Бергельсо́н, *David Rafailovitš Bergelson*; 12. elokuuta 1884 Kiovan läänin Lipovetsin kihlakunnan Ohrimovo – 12. elokuuta 1952 Moskova) oli jiddišiksi kirjoittanut venäjänjuutalainen kirjailija.

Bergelson syntyi varakkaaseen venäjänjuutalaiseen perheeseen. Hänen ensimmäinen pienoisromaaninsa *Arum wogsal* ("Aseman ympärillä") ilmestyi vuonna 1909. Vuonna 1913 julkaistiin juutalaista porvaristoa ja sivistyneistöä kuvaava romaani *Noch alemen* ("Kaiken jälkeen"). Vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumia kuvaa romaani *Opgang* ("Lähtö", 1920).

Vuonna 1921 Bergelson matkusti Berliiniin, jossa hän työskenteli lehtimiehenä. Venäjän kansalaissotaa kuvaa romaani *Midas hadin* ("Ankaruus", 1926–1927) ja kertomuskokoelma *In sturm täg* ("Myrskyn päiviä", 1927). Vuonna 1929 Bergelson palasi Neuvostoliittoon, jossa hänestä tuli yksi jiddišinkielisen kirjallisuuden johtohahmoista. Kirjailijan tärkeimpiä teoksia on 1900-luvun alun kansanelämästä kertova laaja romaani *Baym Dnjepr* ("Dneprillä", 1932–1940). 1940-luvulla ilmestyivät muun muassa toista maailmansotaa käsittelevä kertomuskokoelma *Naye Darstejlungen* ("Uusia kertomuksia", 1947) ja historiallinen näytelmä *Printz Reubeini* (1946).

Bergelson pidätettiin tammikuussa 1949 ja ammuttiin maanpetturina niin sanotun Juutalaisten antifasistisen komitean jutun yhteydessä. Hänen maineensa puhdistettiin vuonna 1955.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 23.5.2010. (venäjäksi)
2. ↑  Žertvy polititšeskogo terrora v SSSR *lists.memo.ru*. Viitattu 23.5.2010. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |