recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Toivakan paloasema sijaitsee osoitteessa Toivakantie 49, Toivakka. Paloasemalla toimii Puolivakinainen Palokunta, Toivakan PVPK. 
Keski-Suomen pelastuslaitoksen **Toivakan paloasema** sijaitsee Toivakassa osoitteessa Toivakantie 49.  Paloasema on Toivakan kunnan omistuksessa ja siellä tehtiin vuosina 2019-2020 peruskorjaus.  Tässä yhteydessä korjattin mm. sosiaalitilat, paineilmahengityslaitehuoltotilat, kompressoritila ja kalustohallissa sijaitseva varustetaso. Kalustohalliin asennettiin ajoneuvojenpakokaasujen poistojärjestelmä. 

Toivakassa toimii Toivakan puolivakinainen palokunta, Toivakan PVPK.

Lähteet
-------

1. ↑  heinonja: Keski-Suomen pelastuslaitos Joutsan paloasemaryhmä *www.keskisuomenpelastuslaitos.fi*.  8.11.2019.  Arkistoitu 11.7.2021. Viitattu 12.7.2021.
2. ↑  Toivakan kunta: Tilinpäätös 2019 *30.5.2020*. Viitattu 12.7.2021.
3. ↑  Toivakan kunta: Toivakan kunnanvaltuusto Pöytäkirja 21.09.2020 / Pykälä 56 Toivakan kunta.  Arkistoitu 13.7.2021. Viitattu 13.7.2021.
4. ↑  Palokuntahaku *24365.fi*. Viitattu 12.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Keski-Suomen pelastuslaitos, verkkosivut
* Toivakan paloasema Jyväskylän kaupungin karttapalvelussa, verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Beata Sofia Gyldén** o.s. *Wrede af Elimä* (5. joulukuuta 1804 Anjala – 5. kesäkuuta 1864 Jena, Saksa) oli ruotsiksi kirjoittanut suomalainen runoilija.

Gyldénin vanhemmat olivat vapaaherra, everstiluutnantti Gustaf Wrede af Elimä ja Fredrika Lovisa Georg-Fredrikintytär Tigerstedt. Hän meni 1837 naimisiin Nils Abraham Gyldénin kanssa josta tuli 1847 Helsingin yliopiston kreikan kirjallisuuden professori. Heidän poikansa Johan August Hugo Gyldén (1841–1896) oli Ruotsin tiedeakatemian astronomi ja Tukholman observatorion johtaja. 

Gyldén julkaisi runojaan vuonna 1853 ilmestyneessä albumissa *Insjövågen* jossa kirjoittajat esiintyivät yhteisen *Fruntimmer* nimimerkin takana. Muita albumiin kirjoittajia olivat ainakin Sara Karolina Gadolin (o.s. Ekman, 1800–1875) ja oululainen Lucina Constantia Ingeborg Wallenius (1832–1913). Albumi sai nuivan vastaanoton Helsingin lehtien palstoilla ja tekijöitä syytettiin jopa itsekritiikin puutteesta.

Lähteet
-------

* Beata Sofia Gyldén SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Saran sisaret – Naiskirjallisuuden perinnettä Suomessa 1800-luvulta 1900-luvun alkuun : Varhaisia kalenterikirjailijoita (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Stefan Rettenegger** (s. 3. helmikuuta 2002) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä.

Planican MM-kilpailuissa 2023 Rettenegger saavutti ensimmäistä kertaa arvokilpailuohjelmassa olleessa sekajoukkuekilpailussa pronssia. Lisäksi hän saavutti joukkuekilpailussa niin ikään pronssia sekä sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa viidenneksi ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa seitsemänneksi.

Yhdistetyn maailmancupissa Rettenegger kilpaili ensimmäisen kerran Seefeldissä tammikuussa 2020. Ensimmäistä kertaa maailmancupin pisteille hän ylsi saman vuoden joulukuussa Ramsaussa oltuaan 20:s. Ensimmäistä kertaa kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui Rukalla marraskuussa 2022 oltuaan viides. Rettenegger sijoittui maailmancupin osakilpailussa viidenneksi myös Seefeldissä tammikuussa ja Oberstdorfissa helmikuussa 2023. Rettenegger saavutti ensimmäisen maailmancupin palkintopallisijansa sijoittumalla kolmanneksi Rukalla marraskuussa 2023. Hän sijoittui kolmanneksi Ramsaun toisessa kilpailussa joulukuussa 2023. Hän sijoittui kolmanneksi Oberstdorfin ensimmäisessä kilpailussa ja toiseksi Oberstdorfin jälkimmäisessä kilpailussa tammikuussa 2024. Hän sijoittui toiseksi Schonachin ensimmäisessä kilpailussa ja jälkimmäisessä kilpailussa kolmanneksi tammikuussa 2024. Hän sijoittui kolmanneksi Seefeldin kolmannessa kilpailussa helmikuussa 2024. Hän sijoittui toiseksi Otepään kolmannessa kilpailussa helmikuussa 2024. Hän sijoittui toiseksi Lahden kilpailussa. Hän sijoittui kolmanneksi Oslon ensimmäisessä kilpailussa. Hän sijoittui toiseksi Trondheimin kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen.

Nuorten MM-kilpailuissa Rettenegger saavutti joukkuekilpailun kultaa Oberwiesenthalissa 2020. Lahden kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia normaalimäen Gundersen-kilpailussa. Zakopanen kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa normaalimäen Gundersen-kilpailussa ja saavutti pronssia sekä joukkue- että sekajoukkuekilpailussa.

Stefanin isoveli Thomas on myös yhdistetyn hiihtäjä.

Lähteet
-------

Stefan Rettenegger Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Vinyylideenifluoridi** (C2H2F2) on fluorattuihin alkeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään kemiateollisuudessa polymeerien valmistamiseen.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa vinyylideenifluoridi on väritöntä kaasua, joka voidaan paineistaa ja nesteyttää. Vinyylideenifluoridi on veteen niukkaliukoista, mutta liukenee hyvin orgaanisiin liuottimiin. Yhdiste polymeroituu helposti yli 30 °C:n lämpötiloissa ja polymeroitumisreaktio on voimakkaasti eksoterminen. 

Vinyylideenifluoridi luokitellaan Suomessa syöpävaaraa aiheuttavaksi yhdisteeksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Vinyylideenifluoridia voidaan valmistaa useilla eri tavoilla. Kaupallisesti käytettyjä ovat muun muassa 1-kloori-1,1-difluorietaanin dehydrokloorausreaktio vesihöyryn läsnä ollessa 500–650 °C:n lämpötilassa, kloorinpoistoreaktiolla 1,2-dikloori-1,1-difluorietaanista nikkelin toimiessa katalyyttinä ja fluorin eliminointi kuumentamalla 1,1,1-trifluorietaania.

Vinyylideenifluoridista valmistetaan useissa sovellutuksissa hyödynnettävää elastomeeria polyvinyylideenifluoridia. Reaktiossa käytetään peroksideja. Tärkeitä ovat myös vinyylideenifluoridin kopolymeerit, joissa toisena monomeerina voi olla esimerkiksi eteeni, tetrafluorieteeni, klooritrifluorieteeni tai heksafluoripropeeni. Yhdistettä voidaan käyttää myös kylmäaineena.

Lähteet
-------

1. ↑  Vinylidene fluoride – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 26.10.2015.
2. 1 2 3 4 5  Julius E. Dohany: *Fluorine-Containing Polymers, Poly(Vinylidene Fluoride), Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 26.10.2015
3. 1 2 3  Günter Siegemund, Werner Schwertfeger, Andrew Feiring, Bruce Smart, Fred Behr, Herward Vogel & Blaine McKusick: *Fluorine Compounds, Organic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 26.10.2015
4. 1 2  Vinylideenifluoridin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 26.10.2015
5. 1 2  George W. A. Milne: *Gardner's commercially important chemicals*, s. 214. John Wiley and Sons, 2005. ISBN 978-0-471-73518-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.10.2015). (englanniksi)
Germeringin sijainti Fürstenfeldbruckiin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Baijerin osavaltiossa.
**Germering** on kaupunki Baijerin osavaltiossa Saksassa. Se kuuluu Münchenin esikaupunkialueeseen ja on Münchenin paikallisliikenteen piirissä. Germering ja siihen vuonna 1978 liitetty Unterpfaffenhofen ovat kasvaneet kaupunkirakenteellisesti yhteen.

Maantiede
---------

Germering sijaitsee ylänkömaalla Baijerin eteläosassa noin 15 kilometriä Münchenistä länteen.

Historia
--------

Germeringin alueella on asuttu jo muinoin. Arkeologit ovat löytäneet todisteita neoliittisen kauden asutuksesta ja merkkejä huomattavasti varhaisemmastakin asutuksesta. Ensimmäiset luotettavat kirjalliset maininnat Germeringistä ovat 900-luvun puolestavälistä muodossa Kermaringun. Unterpfaffenhofenista on epävarmoja mainintoja samalta ajalta. Germering tuhottiin vuonna 1422 käydyssä Allingin taistelussa. Sekä Unterpfaffenhofen että Germering saivat itsenäisen kunnan aseman 1818.

Germeringin kehitys sai potkua rautatien München–Herrsching avaamisesta 1902. Kunnan koillisosaan rakennettiin Neugermeringin asuinalue ja Harthausiin perustettiin osuuskuntapohjainen asuinalue. Vuosien 1945 ja 1946 siirtolaisaalto kasvatti Germeringiä huomattavasti. 1950- ja 1960-luvuilla Germeringiin rakennettiin sosiaalista asuntotuotantoa, mikä oli tuolloin varsin epätavanomaista pienille paikkakunnille. 1970-luvun lopussa Germeringin kasvu laantui, kunnes se alkoi uudelleen 2010-luvulla.

Germering ja Unterpfaffenhofen yhdistettiin toisiinsa 1978. Kaupungiksi Germering kohotettiin 1991.

Talous ja liikenne
------------------

Germeringin suurin työnantaja on nestekromatografiaan erikoistunut Dionex. Muita suuria työllistäjiä ovat IT-alan Advantech Service-IoT GmbH ja työkalujen osien valmistukseen erikoistunut Pöschl Präzisionsteile GmbH. Germeringin rautatieasema, Bahnhof Germering-Unterpfaffenhofen, sijaitsee Unterpfaffenhofenin alueella. Harthausissa on rautatiepysäkki. Münchenin kehämoottoritie BAB 99 kulkee Germeringin itäpuolitse ja BAB 96 halkoo kaupungin eteläosaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Entfernung von Germering, Deutschland nach München, Deutschland *Entfernungsrechenenkm.com*. Viitattu 25.3.2024. (saksaksi)
2. 1 2 3  Stadtgeschichte *Germering.de*. Stadt Germering. Viitattu 25.3.2024. (saksaksi)
3. ↑  Standortprofil Germering: Wirtschaft und die größten Unternehmen *Die-deutsche-wirtschaft.de*. Die Deutsche Wirtschaft. Viitattu 25.3.2024. (saksaksi)
4. ↑  Beste Lage in der Metropolregion München *Germering.de*. Stadt Germering. Viitattu 25.3.2024. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Germering, Baijeri, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Germering**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Germering)
Mihkel Veske
**Mihkel Veske** (28. tammikuuta 1843 – 16. toukokuuta 1890) oli virolainen kielitieteilijä.

Veske oli opettajana Kazanissa vuodesta 1886 suomalais-ugrilaisessa kieliopissa. Hän julkaisi virolaisia kansanlauluja, kielen fonetiikkaa ynnä muuta. Hänen tutkimuksensa suuntautui suomalais-ugrilaisten kielten kontakteihin slaavilaisiin kieliin.

Veske erosi 1806 Tarton lukion kolmannelta luokalta ja lähti Leipzigiin valmistuakseen lähetyssaarnaajaksi mutta suorittikin 1867 tutkinnon päästäkseen Leipzigin yliopistoon, jossa hän opiskeli kielitiedettä ja suoritti vertailevan kielitieteen tohtorin tutkinnon 1872. Veske palasi 1873 kotimaahan, jossa hänet seuraavana vuonna nimitettiin Tarton yliopistoon viron kielen lehtoriksi. Hän teki 1885–1887 opintomatkan Unkariin, ja sen jälkeen hänet nimitettiin 1887 Kazanin yliopistoon suomalais-ugrilaisten kielten opettajaksi. Veske toimitti 1884–1885 yleistajuista kuukausilehteä *Oma Maa*, johon hän myös kirjoitti. Hän kirjoitti myös laulutekstejä.

Suomennettu tuotanto
--------------------

* Kaunis olet, synnyinmaa! (Ilus oled, isamaa!) suom. sanat Tuntematon. Muun muassa teoksessa *Kultaiset koululaulut vanhoilta ajoilta*, Helsinki : Tammi, 1999 ISBN 978-951-31-4407-4 (säveltäjä Karl August Hermann)

Lähteet
-------

1. ↑  Veske, Mihkel Eesti biograafiline andmebaas ISIK, viitattu 29.3.2024 (Archive.org) (viroksi)
2. ↑  *Facta* 10 (1971)
3. ↑  Weske, Muhkal Tietosanakirja. Osa 10, palsta 1073. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1919

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Sitaatteja aiheesta **Mihkel Veske** Wikisitaateissa (viroksi)
* Mihkel Veske Estonian Writers' Online Dictinary (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
	+ 2
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kreikka

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
	+ 2

 |

 |
**Heikki Olavi Salonen** (12. toukokuuta 1933 Joroinen – 6. toukokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja, koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hän oli Amer-yhtymän toimitusjohtaja vuosina 1972–1991 sekä hallituksen puheenjohtaja (pääjohtaja) 1986–1991. Tämän jälkeen hän jatkoi Amerissa erikoistehtävissä. Ennen Amer-yhtymän toimitusjohtajuutta hän oli Vientikoulutussäätiön toimitusjohtaja ja Saastamoinen-yhtymän varatoimitusjohtaja.

Heikki O. Salonen tunnettiin rentona ja nopealiikkeisenä johtajana, joka esiintyi paljon julkisuudessa ja otti vaikutteita johtamiseensa alan kirjojen lisäksi kaunokirjallisuudesta ja muista taiteista. Kova työtahti, alkoholinkäyttö ja tupakanpoltto verottivat hänen terveyttään. Hänen johdollaan ja monien yrityskauppojen kautta Amer-Tupakka muuttui savukevalmistajasta monialayritykseksi, joka toi maahan autoja (Korpivaara), harjoitti kauppapuutarhatoimintaa (Kukkameri), tekstiiliteollisuutta (Marimekko) ja graafista teollisuutta (Weilin+Göös, Amerpap, Kiviranta, Finnreklama) sekä teki urheiluvarusteita (Koho, Wilson), joihin yhtiö sittemmin keskittyi Amer Sportsiksi muuttuneena. Salonen itse laski olleensa tekemässä lähes 70 yritysostoa ja 20 yritysmyyntiä. Hänen aikanaan Amer muuttui insinööri- ja ekonomijärjestöjen omistamasta yhtiöstä pörssiyhtiöksi, joka listautui 1977 Helsingin ja 1984 Lontoon pörssiin.

Salosella oli useita luottamustoimia liike-elämän ulkopuolella mm. Maanpuolustuksen tuki ry:ssä, Mannerheimin Lastensuojeluliitossa, Maailman luonnon säätiössä ja Sydäntutkimussäätiössä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arola, Heikki: Tupakkafirman maine kiusaa yhä Ameria. (Salosen 50-vuotishaastattelu.) *Helsingin Sanomat*, 12.5.1984, s. 14. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  *Kuka kukin on 1998*. Helsinki: Otava, 1998. ISBN 951-1-14344-1.
3. 1 2  *Kuka kukin on 1994*. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
4. ↑  Pietiläinen, Tuomo: Kirja: Suomalaisen suuryhtiön alkoholisoitunut johtaja salakuunteli muita johtajia.  *Helsingin Sanomat*, 12.10.2022. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 12.10.2022.
5. ↑  Iivonen, Jyrki: Hullua elämää Amerin puolesta. (Salosen 60-vuotishaastattelu.) *Helsingin Sanomat*, 12.5.1994, s. 4. Näköislehti (maksullinen).
6. ↑  Simola, Marja-Leena: Elämäntyönä Amer-yhtymä. (Salosen muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 28.5.1998. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 24.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Nimellä Kit’s Coty House tunnettu dolmen Blue Bell Hillillä.
Näkymä Blue Bell Hillin näköalapaikalta lounaan suuntaan.
**Blue Bell Hill** on North Downsiin kuuluva kukkula ja samanniminen kylä Kentin kreivikunnassa kaakkois-Englannissa. Se sijaitsee Maidstonen ja Rochesterin välissä. High Speed 1 -rata kulkee tunnelissa Blue Bell Hillin ali. Kukkulan huippu on 160 metrin korkeudella merenpinnasta.

Blue Bell Hillin lounainen rinne on Site of Special Scientific Interest sillä kasvavien harvinaisten kasvilajien vuoksi. Kukkulalla on myös kivikautisia arkeologisia kohteita. 1700- ja 1800-luvuilla kukkulasta louhittiin liitukiveä.

Useat henkilöt ovat kertoneet nähneensä Blue Bell Hillillä aaveen. Tapauksen kokeneet kertovat tapahtumien edenneen yleensä seuraavasti: Kun he ovat olleet ajamassa autolla kukkulan ohi, on tienvarressa ollut nuori tyttö liftaamassa. Kun auto on pysäytetty, tyttö on pyytänyt kyytiä läheiseen Maidstonen kylään, jossa hänen on määrä mennä naimisiin seuraavana päivänä. Ennen kylää naisen on kuitenkin huomattu kadonneen auton kyydistä (samalla kun auto on liikkunut). Tytön ilmoittamassa osoitteessa asuu aviopari, jonka tytär kuoli liikenneonnettomuudessa 19. marraskuuta 1965, päivää ennen omia häitään. Vuonna 1994 kaikkiaan neljä autoilijaa kertoi ottaneensa tytön kyytiin samaiselta paikalta. Kaikki tunnistivat tytön, kun heille näytettiin vuonna 1965 kuolleen tytön kuvaa. Katoavasta liftarista kertovia tarinoita tunnetaan eri puolilta maailmaa.

Lähteet
-------

* Tieteen kuvalehti 14/1998

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Blue Bell Hillin kylä** Wikimedia Commonsissa

* The ghost of Blue Bell Hill (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Greencycle** (lyh. GC) oli suomalainen, Kajaanissa pääkonttoriaan pitävä sähköpyöriin, polkupyörän sähköistämiseen ja muihin kevyisiin sähkötoimisiin henkilökuljettimiin erikoistunut yritys. Päätoimialana Greencyclellä oli sähköistyssarjojen kehittäminen, maahantuonti, jälleenmyynti sekä polkupyörän sähköistyspalvelu.

Historia
--------

Greencycle perustettiin toiminimenä vuonna 2011. Yritys sai alkunsa pienen harrastajajoukon päätöksestä ryhtyä tuomaan maahan polkupyörän sähköistyssarjoja, sillä vuonna 2011 sähköistyssarjat olivat Suomessa kohtalaisen tuntemattomia eikä Suomesta saanut kunnollisia muunnossarjoja. Silloiset sarjat olivat joko hyvin heikkolaatuisia ja epäluotettavia tai hinnoittelultaan tavallisen pyöräilijän saavuttamattomissa.

Vuonna 2014 Greencycle kehitti ensimmäisen oman, Suomen olosuhteisiin suunnitellun muunnossarjansa.

Vuonna 2015 Greencycle muuttui osakeyhtiöksi, koska toiminimi asetti rajoitteita yrityksen kasvaneelle toiminnalle. Vuonna 2015 Greencyclen muunnossarjat hyväksyttiin viralliseksi tuotemerkiksi. Samana vuonna lanseerattiin joukko muita Greencycle-tuotteita polkupyörän sähköistämiseen.

Greencycle oli myös mukana liikenneviraston (Trafi) ja Demos Helsingin järjestämässä "sähköavusteisten polkupyörien tiekartta" -hankkeessa 2015.

Tuotteet
--------

Sähköistyssarjojen, litiumakkujen sekä muiden sähköpyörätuotteiden lisäksi Greencycle myi ja toi maahan muitakin sähköisiä kevyitä henkilökohtaisia liikkumis- ja liikuntavälineitä sekä laitteita. Greencycle toi maahan muun muassa kokoontaitettavia sähköpyörätuoleja, tasapainoskoottereita, Segway-tyylisiä henkilökuljettimia, valmiita sähköistettyjä polkupyöriä sekä muiden polttoainekäyttöisten laitteiden sähköistyssarjoja.

Vuonna 2016 Greencycle aloitti vähittäismyynnin lisäksi tukkumyynnin.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Tietoa yrityksestä Greencycle Greencycle.  Arkistoitu 12.8.2016. Viitattu 19.8.2016.
2. ↑  Sähköavusteisten polkupyörien tiekartta *Liikenneviraston tutkimuksia ja selvityksiä*.  2015.  Arkistoitu 3.12.2016. Viitattu 19.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kirsten Zickfeld** (s. 1971) on saksalaissyntyinen ilmastotutkija, joka työskentelee Kanadassa Simon Fraserin yliopistossa, missä hänellä on vuodesta 2020 alkaen ilmastotieteen henkilökohtainen professuuri.

Zickfeld väitteli tohtoriksi Potsdamin yliopistossa vuonna 2004. Hänen tutkimustyönsä keskittyy ihmisen toiminnasta aiheutuvien kasvihuonekaasu- ja aerosolipäästöjen vaikutuksiin ilmastoon usean sadan vuoden aikaskaalassa. Tavoitteena on ymmärtää paremmin ilmastojärjestelmän reagoiminen pakotteisiin ja ilmastojärjestelmän komponenttien (ilmakehä, valtameri, maanpinta, biosfääri ja kryosfääri) välisiä vuorovaikutuksia tulevaisuuden ennusteiden parantamiseksi. työssään hän käyttää erilaisia ilmastomalleja yksinkertaisista käsitteellisistä malleista monimutkaisiin Earth System -malleihin.

Zickfeld toimi IPCC:n "1.5 asteen raportin" johtavana kirjoittajana ja osallistui kuudennen arviointiraportin koostamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirsten Zickfeld *Simon Fraser University*. Viitattu 3.4.2024.
2. ↑  Kirsten Zickfeld *Council of Canadian Academies*. Viitattu 3.4.2024.
**Antonios Diogenes** (m.kreik. Αντώνιος Διογένης, *Antōnios Diogenēs*; lat. *Antonius Diogenes*; ensimmäinen vuosisata jaa.) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka tunnetaan romaanista *Thulen takaiset ihmeet* (*Ta hyper Thūlen apista*).

Antonioksesta ei tiedetä muuta kuin se, mitä hänen nimensä Antonios tai latinaksi Antonius kertoo: tekijä vaikuttaa ottaneen jostain syystä nomen gentilen roomalaiselta Antoniusten suvulta. Antonios eli mahdollisesti ensimmäisellä vuosisadalla jaa. mutta hänet on ajoitettu myös 100- ja 200-luvuille. Hänen ajoituksensa oli tuntematon myös Fotiokselle, jolta on säilynyt yhteenveto hänen teoksestaan.

Antonioksen teos oli matkakertomus, joka kertoi nimensä mukaisesti ihmeellisistä matkoilla kohdatuista asioista Thulen tuolla puolen. Se ei ole säilynyt nykyaikaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Holzberg, Niklas: *The ancient novel: an introduction*, s. 57. Routledge, 1995. ISBN 0415107520. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Fotios: *Bibliotheke*, cod. 166.
3. ↑  Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 1020. Osa I. Boston: Little, Brown and Company, 1859. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
**Mustan ja Valkoisen Teatteri-yhdistys ry** on vuonna 2003 perustettu imatralainen yhdistys, joka on järjestänyt Imatralla kansainvälistä Mustan ja Valkoisen Teatterifestivaalia / Black & White Theatre Festival vuodesta 2004.
Teatteritapahtuma tuo Suomeen ja Etelä-Karjalaan korkeatasoista kansainvälistä teatteria. Imatralla on vieraillut tähän mennessä teatteriryhmiä yli 50:stä eri maasta ympäri maailmaa mm kovan luokan maailmantähtiä. 

Mustan ja Valkoisen Kansainvälinen Teatterifestivaali, Black & White Theatre Festival, on tällä hetkellä Etelä-Karjalan ja Kaakkois-Suomen kansainvälisin kulttuuritapahtuma, ja on monien maiden teatteripiireissä jo hyvin tunnettu tapahtuma

Festivaalin ohjelmistossa esitetään uutta, modernia, kokeileva teatteria, elokuvia ja musiikkia. Tarkoituksena on ollut alusta alkaen tarjota katsojille kansainvälistä visuaalista teatteria ja tuoda esille kaikkia teatterin tyylilajeja, laajasti ympäri maailman. Järjestämme siis festivaalia, mutta olemme tuottaneet yhteistyössä muiden kansainvälisten teattereiden kanssa tähän mennessä noin 20 näytelmää ja yhden elokuvan. Festivaalin taiteellinen johtaja on elokuva- ja teatteriohjaaja Kamran Shahmardan

**FESTIVAALIN VAHVUUDET:**

-Laajat kansainväliset verkostot
-

-Vahva sisällöntuottamisen taito
-

-Sitkeys ja periksiantamattomuus
-

-Halu kehittää Etelä-Karjalan ja koko Järvi-Suomen kulttuurimatkailua

**Talkootyöllä** on festivaalin onnistumisen kannalta suuri merkitys. Vuosittain tapahtumalle haetaan talkootyöntekijöitä. 

Tapahtuman järjestäjänä toimii Mustan ja Valkoisen Teatteri-yhdistys ry. 

Kansainvälinen 20. Black & White Theatre Festival järjestetään Imatralla 26.7.-3.8.2024

**AIHEESTA MUUALLA:**

Mustan ja Valkoisen Teatterin verkkosivut

'
Aleksandrovon kurgaanista löydetty seinämaalaus, joka saattaa esittää Zalmoxista.
**Zalmoxis** oli Traakian getalaisten ja daakialaisten ylijumala. Tiedot Zalmoxiksesta perustuvat lähinnä Herodotoksen kirjoituksiin. Antiikin kreikkalaiset tulkitsivat Zalmoxiksen uskonnon perustajaksi. Hän olisi ollut alun perin tavallinen ihminen, jota hänen kuolemansa jälkeen olisi ryhdytty palvomaan jumalana. Nykytutkimus pitää kuitenkin Zalmoxista maan jumalana, taivaan jumalana tai kuolleiden valtiaana. Erään myytin mukaan Zalmoxis otti ihmisen hahmon ja eli häntä palvovan kansan parissa. Sitten hän katosi kolmeksi vuodeksi ja häntä surtiin vainajana. Mutta neljäntenä vuonna Zalmoxis nousi alamaailmasta takaisin ihmisten pariin.

Lähteet
-------

* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. 1 2  Lurker 1987, s. 207
2. ↑  Nordisk familjebok Uggleupplagan. 33. Väderlek - Äänekoski Project Runeberg. Viitattu 10.3.2023. (ruotsiksi)
**Tauno Adolf Järveläinen** (11. helmikuuta 1901 Tampere – 4. tammikuuta 1965 Kuopio) oli suomalainen metsänhoitaja ja yksityismetsätalouden asiantuntija, joka sai ylimetsänhoitajan ja metsäneuvoksen arvonimet.

Henkilöhistoria
---------------

Järveläisen vanhemmat olivat kauppias Kustaa Wilhelm Järveläinen ja Elin Aleksandra Erling ja puoliso vuodesta 1931 talousopettaja Eeva Ilona Peltonen. Järveläinen tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1920 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1924. Hän oli Aitolahden kunnan palveluksessa metsätaloudellisissa tehtävissä 1924, Yrjö Tapiovaaran metsätoimiston palveluksessa Lahdessa 1924–1925 ja 1927, Pohjolan Puutavaran Vienti Oy:n palveluksessa Oulussa ja Kemissä 1927–1928, Jämsän kansanopiston maatalousaineiden opettaja 1929–1931, Metsäsanakirjan toimittaja 1932, harjoittelijametsänhoitaja Tuomarniemen normaalimetsäkoulussa Ähtärissä 1932–1933, Keskusmetsäseura Tapion palveluksessa *Metsälehden* toimittaja 1933–1935 ja Pohjois-Savon metsänhoitolautakunnan apulaismetsänhoitaja Kuopiossa 1935–1943 ja metsänhoitaja 1943–1964.

Järveläinen oli myös maatalousministeriön raakapuun hankintatehtävissä 1942–1943, kansanhuoltoministeriö osastosihteeri 1943 ja Pohjois-Savon hankintapiirin päällikkö 1943–1945. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä, Kuopion kaupunginvaltuuston varajäsen hän oli 1953–1955 ja jäsen 1955–1956. Ylimetsänhoitajan arvonimen Järveläinen sai 1954 ja metsäneuvoksen arvonimen 1961. Metsäalan tietokirjan ja asiantuntijajulkaisuja kirjoittanut Järveläinen oli myös pakinoitsija, *Savon Sanomiin* hän pakinoi nimimerkillä "Käpykankaan Jussi".

Julkaisuja
----------

* *Yksityismetsätalouden edistämistoiminta Pohjois-Savossa 1899–1938*, 1940
* *Metsänomistajan tietokirja*, 1949
* *20 vuotta työtä Pohjois-Savon metsätalouden hyväksi: Pohjois-Savon metsänhoitolautakunnan toiminta 1929–48*, 1949
* *Arkimetsänhoidon avaimet*, 1952

Viitteet
--------

1. 1 2 3  Rautiainen Matti, Niiranen Susanna: Metsäneuvos Tauno Järveläinen (1901–1965). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 21.3.2023.
2. 1 2  Kuka kukin on 1954, s. 296. Viitattu 21.3.2023.
3. ↑  Kuolleita. Metsäneuvos Tauno Järveläinen.  *Uusi Suomi*, 5.1.1965, nro 4, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Matti Rautiainen ja Susanna Niiranen: Tauno Järveläinen *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Matti Aukusti Valtasaari** (23. tammikuuta 1907 Tampere – 13. tammikuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.

Valtasaaren vanhemmat olivat veturinkuljettaja August Frithiof Valtasaari ja Matilda Marianna Helander. Valtasaari valmistui ylioppilaaksi 1926 ja filosofian kandidaatiksi 1936. Hän oli vuosina 1930–1938 Suomen Veturimiesyhdistyksen palveluksessa, muun muassa sen sihteerinä ja *Veturimies*-lehden päätoimittajana, ja 1937–1939 Suomen Kulttuurirahaston virkailijana. Sotavuodet Valtasaari oli valtion tiedotus- ja sensuuritoiminnan palveluksessa: Hän tuli vuonna 1939 vastaperustetun Valtioneuvoston tiedoituskeskuksen palvelukseen, eteni seuraavana vuonna sen sihteeriksi ja oli vuosina 1941–1944 sen seuraajaksi perustetun Valtion tiedoituslaitoksen yleisten asiain jaoston sekä sittemmin tiedoitusjaoston päällikkönä ja joulukuussa 1944 lyhyen aikaa koko tiedoituslaitoksen päällikkönä. Vuoden 1945 alussa hän siirtyi sisäasiainministeriön tiedoitustoiminnan tarkastusosaston eli sensuurin päälliköksi. Myöhemmin Valtasaari oli Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton tiedotussihteerinä 1948–1954, lisenssiviraston neuvottelevana virkamiehenä 1954–1958 ja Suomen Paperin- ja Kartonginjalostajien Yhdistyksen palveluksessa 1958–1972.

Valtasaari oli presidentti Urho Kekkosen ystävä ja Tamminiemen saunapiirin jäsen. Vuoden 1962 presidentinvaalien alla Valtasaari oli Kekkosen uudelleenvalintaa kannattaneiden ei-maalaisliittolaisten yhteisen vaalitoimikunnan puheenjohtaja ja keräsi sille rahaa puunjalostusteollisuudelta. Hän oli myös itse presidentin valitsijamiehenä samoissa vaaleissa. Valtasaari oli Paasikivi-seuran perustajajäsen ja puheenjohtaja vuosina 1966–1975.

Valtasaaren puolisona oli vuodesta 1938 kemisti Lea Valtasaari, o.s. Hämäläinen, jonka isä oli professori Martti Hämäläinen. Heidän lapsiaan ovat diplomaatti Jukka Valtasaari ja toimittaja Mikko Valtasaari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kuka kukin on 1954*, s. 938 Runeberg.org. Viitattu 5.4.2023.
2. 1 2 3 4 5  Kuolleita (tilaajille) Helsingin Sanomat 20.1.1981, s. 15, HS Aikakone. Viitattu 5.4.2023.
3. ↑  Ministeri Asko Ivalo valtion tiedoituskeskuksen päälliköksi. (tilaajille) Helsingin Sanomat 30.12.1944, s. 5, HS Aikakone. Viitattu 5.4.2023.
4. 1 2 3  *Kuka kukin 1974*, s. 1033. Otava, Helsinki 1974.
5. ↑  Unto Hämäläinen: Vanha linkki republikaaneihin (tilaajille) Helsingin Sanomat 10.6.2001. Viitattu 5.4.2023.
6. ↑  Teuvo Arolainen: Noottivaalien tilinpäätös (tilaajille) Helsingin Sanomat 15.3.1992. Viitattu 5.4.2023.
7. ↑  Paasikivi-seura on tehnyt hyvää työtä (tilaajille) Helsingin Sanomat 23.1.1977, s. 11, HS Aikakone. Viitattu 5.4.2023.
**Väinö Georg Gustav Edvin Lagerstedt** (29. huhtikuuta 1886 Helsinki – 3. lokakuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Lagerstedtin vanhemmat olivat kapteeni Knut Edvin Lagerstedt ja Hilda Gustava Engblom ja puoliso vuodesta 1919 Birgit Pontán. Lagerstedt kävi Haminan kadettikoulua vuodesta 1899 vuoteen 1903, jolloin koulu lakkautettiin. Hän tuli ylioppilaaksi Åbo svenska reallyceumista 1905 ja valmistui Keisarillisesta Aleksanterin-Yliopistosta metsänhoitajaksi 1910. Valmistuttuaan hän oli Metsähallituksen Kemin ja Lapin piirin metsäkonduktööri 1910–1911 ja yliopiston metsänarvioimistieteen assistentti 1911–1913, kunnes siirtyi metsäteollisuuden palvelukseen.

Lagerestedt oli Ab Kaukas Fabrikin, vuodesta 1934 Kaukaan tehdas -osakeyhtiö, palveluksessa yli 40 vuotta. Yhtiön metsänhoitajana hän toimi 1913–1916 ja metsäpäällikkönä 1916–1954. Hän oli myös Ab T. & J. Salvesen Oy:n, Kaltimon Puuhiomo Oy:n ja Oy Gustaf Cederberg & Co:n tarkastaja vuodesta 1916. *Suomen metsänhoitoyhdistyksen julkaisuja* -sarjan toimittaja Lagerstedt oli 1912–1913, Päämajan toimistoupseeri 1939–1940 ja erikoistehtävissä Itä-Savon sotilasläänin esikunnassa 1941–1944. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Lagerstedt sai 1948. Puulajeista kiinnostunut Lagerstedt perusti Valkinhovin alueella Ruokolahdella omistamalleen tilalle sekä koti- että ulkomaisia lajeja käsittäneen yksityisen arboretumin ja puutarhan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Auvinen, Sakari: Metsäneuvos Väinö Lagerstedt (1886–1970). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 26.2.2023.
2. 1 2  Kuka kukin on 1954, s. 433. Viitattu 26.2.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Sakari Auvinen: Väinö Lagerstedt *Biografiasampo*.
VX
**Hermokaasut** ovat taistelukaasuja, jotka lamaannuttavat hermostoa. 

Kemialliselta rakenteeltaan hermokaasut ovat organofosfaatteja. Ne vaikuttavat inaktivoimalla pysyvästi asetyylikoliinia hajottavan asetyylikoliiniesteraasientsyymin, jolloin asetyylikoliinia kertyy elimistöön ja seuraa kolinerginen kriisi. Huoneenlämmössä hermokaasut ovat nesteitä. Hermokaasut jaetaan yleensä G- ja V-tyypin hermokaasuihin ja ne voidaan luokitella pysyvyyden mukaan myös ilma- tai maastokaasuiksi. G-aineet ovat ilmakaasuja, jotka vaikuttavat lähinnä hengityksen kautta. V-kaasut ovat puolestaan maastokaasuja, jotka vaikuttavat sekä hengityksen että ihon kautta. Tunnetuimpia G-tyypin hermokaasuista ovat tabuuni, somaani, sariini ja V-tyypin hermokaasuista VX. Niitä voidaan levittää maastoon tai aerosolina ilmaan.

Hermokaasut on luokiteltu joukkotuhoaseiksi YK:n päätöslauselmassa 687 ja niiden valmistus ja varastointi on kielletty kemiallisten aseiden kieltosopimuksessa 1993. Kielto tuli voimaan 29. huhtikuuta 1997.

Myrkytyksen oireita ovat muun muassa hikoilu, kouristukset, pupillien supistuminen, syljeneritys, virtsaaminen ja hallitsematon ulostus. Kuolema seuraa tukehtumisesta hengityslihasten lamaantuessa. Hermokaasut kulkeutuvat elimistöön hengityksen kautta, ruoansulatuskanavasta tai ihon läpi. Niiltä suojautumiseen tarvitaan koko vartalon peittävä puku – kaasunaamari ei riitä.

Myrkytyksen vasta-aine on atropiini, jota tarvitaan useita päiviä jatkuvasti.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hermokaasu**.
* A Short History of the Development of Nerve Gases (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ojakylän maisemaa. 
**Ojakylä** on Tyrnävän kunnassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee noin seitsemän kilometrin päästä Tyrnävän kirkonkylältä koilliseen, laajan peltoaukean reunalla. Kylän läpi kulkee Kempeleeseen johtava Murrontie (paikallistie 18637), joka Kempeleen kunnan puolella vaihtuu Ketolanperäntieksi. Alkuperäistä Ketolanperäntietä alettiin rakentamaan vuonna 1927, joka lähti Ojankylältä niin sanotun Patelan torin kohdalta. Kylän vanhimmat tilat on rakennettu 1600-luvulla.

Kylässä on entiselle hiekkakuopalle tehty Tractor pulling -rata, jossa on järjestetty traktorivetokisoja vuodesta 1988 lähtien. Tapahtuma vetää paikalle vuosittain useita tuhansia katsojia. Radan läheisyydessä on myös hevosharrastajien hiittisuora.

Lähteet
-------

1. ↑  Paakki, Timo: "Ketolanperäntie", *Lakeuden äärellä, kaupungin naapurina*, s. 55. Oulu: Kempeleen kunta, 2008. ISBN 978-952-67120-0-0. Julkaisun verkkoversio.
2. ↑  Tyrnävän Murron ja Ojakylän osayleiskaava (pdf) *Tyrnävän kunta*.  26.8.2008. Viitattu 15.10.2022.
3. ↑  Kettukangas, Ari: Lakeuden Traktoriurheilijoissa on vetoa Tyrnävällä *Radio Pooki*.  16.5.2019. Viitattu 15.10.2022.
4. ↑  Tyrnävän Hevosjalostus yhdistys ry *thjy.webnode.fi*. Viitattu 15.10.2022.
**Petkele** on vaativalle yleisölle esiintyvä kansantanssi- ja musiikkiryhmä. Tyypillistä ryhmälle ovat voimakkaat tunnelmat, huumorin käyttö, improvisaatio sekä lajin uudistaminen. 

Sokkotreffeillä karikatyyriset hahmot etsivät sitä oikeaa. Petkele.Petkele karikatyyrisinä hahmoina.
Musiikkiryhmä tunnetaan myös nimellä **Maatana**, jonka musiikillisena johtajana toimii Niina Tenhio. 

Petkeleen esitys Vanhalla ylioppilastalolla. Kuvassa kärrynpyöriä.Petkele esittää sottiisia.
Petkele-ryhmä on vuosien varrella voittanut mm. ripaskan ja polkan SM-palkintoja. Koreografeina ovat toimineet mm. Viola Malmi (Kindahan kylän hölmöläiset), Matti Paloniemi (Käypäläiset), Salla Korja-Paloniemi (Illatsut), Jouni Prittinen (Vihattula) ja Reetta-Kaisa Iles (Sokkotreffit). Muita tunnettuja teoksia ovat Karvaiset kasakat ja punaiset pussihousut sekä erilaiset näkkikuvaelmat jotka liittyvät suomenruotsalaiseen juhannusperinteeseen.

Kansantanssin ja -musiikin lisäksi ryhmä nojaa vahvaan teatteriosaamiseen, muiden maiden kansantansseihin sekä nykytanssiin. Petkele-ryhmä perustettiin opiskelijakansantanssijoiden ryhmänä vuonna 1997, ja koostuu edelleen nuorista aikuisista.

Petkeleen teoksia
-----------------

* Kindahan kylän Hölmöläiset. Koreografia ja ohjaus Viola Malmi, sovitus Niina Tenhio.
* Käypäläiset. Koreografia Matti Paloniemi, sävellys ja sovitus Niina Tenhio.
* Maan laulu. Koreografia Hilppa Herd, sävellys ja sovitus Niina Tenhio.
* Illatsut. Koreografia Salla Korja-Paloniemi, sovitus Niina Tenhio.

* Sokkotreffit. Koreografia Reetta-Kaisa Iles ja Eero Heinonen, sovitus Niina Tenhio.
* Vihattula. Koreografia Jouni Prittinen, sävellys ja sovitys Niina Tenhio , ääniefektit Heikki "Hessu" Hannikainen.

* Unkarilaisia kansantansseja. Koreografia Petkele, sovitus Niina Tenhio.
* Karvaiset kasakat ja punaiset pussihousut. Koreografia ja ohjaus Petkele, sävellys ja sovitus Niina Tenhio.
* Mahtava peräsin ja pulleat purjeet. Koreografia ja ohjaus Kimmo Luukkonen.
* Tukkimiehen nuuska. Koreografia Petkele, sävellys ja sovitus Tomi Nurmi ja Antti Havia.
* Seppeleen sidonta ja kukkien symboliikka. Videoteos Helsingan pitäjän keskiaikapäiville. Ohjaus ja kuvaus Petkele, musiikki Ville Sorsa.

Petkele esittää Vihattulaa.Petkele esityksessä *Vihattula - kylä joka katosi*. Jouni Prittisen ohjaus ja koreografia.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansantanssi- ja musiikkiryhmä Petkeleen kotisivu
* Kansantanssi- ja musiikkiryhmä Petkele Kansanmusiikki- ja tanssiryhmien katalogissa

Katso myös
----------

* Suomalainen kansantanssi
**Filosofien ja sofistien elämä** (m.kreik. Βίοι φιλοσόφων καὶ σοφιστῶν, *Bioi filosofon kai sofiston*; lat. *Vitae philosophorum et sophistarum*) on Eunapioksen kirjoittama elämäkertateos, joka sisältää 200–300-luvuilla eläneiden kreikkalaisten filosofien ja sofistien elämäkertoja.

Historia
--------

Eunapios kirjoitti 300-luvun lopulla ja 400-luvun alussa. Teoksensa *Filosofien ja sofistien elämä* hän teki Khrysanthioksen pyynnöstä; myös tämän elämäkerta on mukana teoksessa viimeisenä. Suurin osa teoksen muidenkin elämäkertojen kohteista on Eunapioksen aikalaisia tai oli ainakin elänyt vain vähän ennen häntä. Elämäkerrat ovat tärkeä lähde kuvaamaansa filosofian historian ajanjaksoon, myöhäisantiikkiin, joka muutoin tunnettaisiin paljon huonommin.

Teoksen *editio princeps* oli Hadrianus Juniuksen toimittama (Antwerpen, 1568, 8vo.). Se piti sisällään myös latinankielisen käännöksen ja Eunapioksen elämäkerran. Myöhempiä editioita olivat muun muassa Hieronymus Commelinuksen laitos (Frankfurt, 1596, 8vo.), Paul Stephensin laitos (Geneve, 1616, 8vo.) sekä J. F. Boissonaden laitos (Amsterdam, 1822, 2 osaa, 8vo.), joka piti sisällään kommentaarin.

Sisältö
-------

Teos alkaa johdannolla, jossa Eunapios käsittelee aiempia filosofien ja sofistien elämästä kirjoittaneita, mukaan lukien Filostratos ja hänen *Sofistien elämänsä*. Tätä seuraavat elämäkerrat, joita on 23. Ne ovat suhteellisen lyhyitä, mutta ne on kirjoitettu melko mahtipontisella tyylillä. Eunapios osoittaa olevansa uusplatonilaisen koulukunnan ihailija ja kristinuskon katkera vastustaja.

Teos sisältää seuraavien filosofien ja sofistien elämäkerrat:

 
* Plotinos
* Porfyrios
* Iamblikhos
* Alypios
* Aidesios Kappadokialainen
* Sopatros
* Ablabios (Flavius Ablabius)
* Eustathios Kappadokialainen
* Maksimos
* Priskos
* Iulianos Kappadokialainen
* Prohairesios
* Epifanios
* Diofantos
* Sopolis
* Himerios
* Parnasios
* Libanios
* Akakios
* Nymfidianos
* Zenon Kyproslainen
* Magnos
* Oreibasios
* Ionikos
* Khrysanthios

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Eunapius", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Eunapius: *Lives of the Philosophers and Sophists*. Teoksessa Philostratus: *Lives of the Sophists*. Eunapius: *Lives of the Philosophers and Sophists*. Translated by Wilmer C. Wright. Loeb Classical Library 134. Cambridge, MA: Harvard University Press, 1921.

Aiheesta muualla
----------------

* Eunapius: *Lives of the Philosophers and Sophists*. The Tertullian Project. (englanniksi)
* Eunapius: *Lives of the Philosophers and Sophists*. ToposText. (englanniksi)
Chris Wallace helmikuussa 2010,
**Christopher Wallace** on yhdysvaltalainen toimittaja ja juontaja. Wallace on työskennellyt Fox News -kanavalla, jolla hän toimi pitkään uutisankkurina ja juontajana. Hänen haastattelujaan pidetään yleisesti ottaen kriittisinä ja tiukkoina, ja hän on haastanut niin poliitikkoja kuin muitakin julkisuuden henkilöitä.

Teininä Wallace toimi apulaisena Walter Cronkiten kanssa vuoden 1964 republikaanien kansallisessa puoluekokouksessa. Valmistuttuaan Harvardin yliopistosta hän työskenteli reportterina *The Boston Globe* -lehdessä.  Vuodesta 1972 hän keskittyi työskentelemään televisiouralla, ensin NBC:llä ja myöhemmin ABC:llä.  Vuosina 2003–2021 Wallace juonsi Fox News Sunday -ohjelmaa. 

Wallace valittiin moderoimaan vuoden 2016 Yhdysvaltain presidentinvaalien viimeistä vaaliväittelyä Donald Trumpin ja Hillary Clintonin välillä. Hänet valittiin uudelleen juontamaan vuoden 2020 ensimmäistä vaaliväittelyä. Vuonna 2022 hän aloitti uuden haastattelusarjan *Who's Talking to Chris Wallace?* CNN:llä. Hän on saanut kolme Emmy-palkintoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Chris Wallace - Winner of the 2017 ICFJ Founders Award for Excellence in Journalism *ICFJ40*. Viitattu 16.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Chris Wallace *CNN*. Viitattu 16.2.2024. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Chris Wallace
*Tämä artikkeli kertoo Moskovassa olevasta riemukaaresta. Samanniminen riemukaari löytyy Pietarin kaupungista.*
Moskovan riemukaari
**Moskovan riemukaari** (ven. Триумфальные ворота) on riemukaari, joka sijaitsee Moskovan kaupungin voiton aukiolla Venäjällä. Riemukaaren rakentaminen aloitettiin vuonna 1829 ja riemukaari valmistui vuonna 1834. Riemukaari on rakennettu muistoksi Venäjän voitettua Napoleonin 1812 vuoden sodassa. Riemukaaren veistokset ja pylväät on valmistettu valuraudasta ja riemukaari on valmistettu tiiliskivistä, jotka on päällystetty kalkilla. 

Vuonna 1936 riemukaari purettiin Stalinin määräyksestä ja riemukaaren veistokset siirrettiin museoihin. Vuosina 1966-68 riemukaari rakennettiin uudestaan Moskovan voiton aukiolle.

Lähteet
-------

1. ↑  Moskovan riemukaari (Sivu venäjäksi).  Arkistoitu 26.4.2012.
2. ↑  Moskovan riemukaaren uudestaan rakennus (Sivu venäjäksi) .

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moskovan riemukaari (Moskova)** Wikimedia Commonsissa

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:http://ru.wikipedia.org/wiki/Триумфальные\_ворота\_(Москва)
**Ahmednagarin sulttaanikunta** oli myöhäiskeskiaikainen nykyisen Intian alueella sijainnut sulttaanikunta. Se sijaitsi luoteisessa Deccanissa Gujaratin ja Bijapurin sulttaanikuntien välissä. Malik Ahmad, Bahmanin sulttaanikunnan kuvernööri perusti 28. toukokuuta 1490 Nizam Shahin dynastian, joka korvasi Ahmednagarin vanhan sulttaanikunnan. Pääkaupungiksi tuli Junnar, mutta hallinto siirrettiin Ahmednagariin 1494. Vuonna 1636 Suurmogulien valtakunta valloitti Nizam Shahin.

Historia
--------

Chand Bibi, 1700-luvun maalaus
Malik Ahmad oli Nizam-ul-Mulk Malik Hasan Bahrin poika. Isänsä kuoleman jälkeen hän aloitti Nizam Shahin dynastian, jonka pääkaupunki siirrettiin pian Ahmadnagariin, Sinajoen lähelle. Malik Ahmad kuoli 1510, ja hänen lapsensa Burhan Shah I pääsi valtaan. Hänen valtansa aikoina todellinen valta oli virkamies Mukammal Khanilla. Bahran Shahin kuudesta pojasta seuraavaksi valtaan tuli Hussain Shah. Hänen jälkeensä vallassa oli Murtaza Shah, jonka aikana Ahmednagar valloitti Berarin.

Murtaza Shahin lapsi Miran Hussain ehti olla vallassa vain hieman yli 10 kuukautta, kunnes hänet myrkytettiin. Ahmednagarin viimeinen johtaja oli 14. sulttaani Murtaza Shah III, joka oli vallassa vuodet 1633–1636.

Katso myös
----------

* Ahmednagar

Lähteet
-------

1. ↑  
Nizam-Shahi-dynasty *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 20.7.2013. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Ojoinen** on Hämeenlinnan 11. kaupunginosa. Se sijaitsee kaupungin keskustasta pohjoiseen kolmostien molemmilla puolilla. Kaupunginosan pohjoinen raja kulkee Pikku-Parolantietä pitkin ja eteläinen raja Käyräkadun pohjoispuolella.

Kaupunginosassa palveluja tarjoaa Ojoisten ostoskeskus (mm. K-ryhmän kauppa, pizzeria, pubi). Kaupunginosan keskeisimmän osan muodostaa 1960-luvulla rakennettu Ojoisten lähiö, jossa sijaitsee ostoskeskus sekä suurin osa alueen kerrostaloista. Muilta osin Ojoisten rakennuskanta koostuu pääosin pientaloista. Kaupunginosan tärkein katu on sen poikki itä-länsisuunnassa kulkeva Härkätie. Ojoisten lounaisosassa kolmostien länsipuolella sijaitsevalla asuinalueella toimii kaksi yksityistä palvelutaloa.

Ojoinen on antanut nimensä kaupunginosajaossa niukasti Puistonmäen puolella sijaitsevalle Ojoisten lastentalolle (Mäyräntie 3), jonka paikalla sijainnut Ojoisten koulu purettiin vuonna 2012. Myös Ojoisten terveysasema (Veteraanipolku 1) on Puistonmäen puolella.

Historia
--------

Ojoisten alueella on ollut asutusta jo keskiajalla ennen kuin Hämeen linna rakennettiin. Myöhemmin **Ojoisten kartano** oli yksi kolmesta linnaan kuuluvasta latokartanosta. 1600-luvulla sekä vuosina 1810–1848 kartano oli Hämeen läänin maaherran virkatalona.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hämeenlinnan kaupungin karttapalvelu Hämeenlinnan kaupunki. Viitattu 12.7.2017, kohdistettu 14.7.2018.
2. ↑  Ojoisten terveysasema Hämeenlinnan kaupunki, hameenlinna.fi. Viitattu 14.7.2018.
3. ↑  Yhteystiedot Ilveskoti, ilveskoti.fi. Viitattu 14.7.2018.
4. ↑  Ojoinen - Historia. Hämeenlinnan kaupunki.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 10.7.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Ojoinen Hämeenlinnan kaupungin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Myllymaa, Wete. *Ojoinen story : Hämeenlinnan kaupunginosa historia.* Hämeenlinna: Veijo Myllymaa, 2016. ISBN 978-952-93-7702-2.
**Olavi "Olli" Huuska** (21. kesäkuuta 1916 Sakkola - 16. elokuuta 1991 Espoo) oli suomalainen hanuristi ja säveltäjä.

Sakkolan Viiksanlahden kylässä syntynyt Huuska aloitti 12-vuotiaana Kiviniemen varuskunnan soittokunnan oppilaana, jonka ohella hän opiskeli myös Sibelius-Akatemiassa. 1930-luvulla Huuskalla oli Kiviniemessä Hottipojat-niminen yhtye, jossa varusmiesaikanaan soittivat myös muun muassa Varma K. Turunen ja Onni Laihanen. Sotavuosien jälkeen Huuska erosi armeijan soittokunnasta vääpelinä.

1940-luvun lopusta lähtien Huuska esiintyi oman yhtyeensä kanssa ja levytti useita kappaleita. Hän toimi myös useiden artistien säestäjänä. Olavi Huuskan yhtyeen tunnettuja levytyksiä ovat muun muassa "Kalajoen Kaisa", "Pisaroita", "Capriccio" ja "Kaikkihan se jenkantahti valloittaa" sekä Reino Helismaan kanssa tehty lastenlaulu "Pikku maalari". Huuskan sävellyksiä ovat levyttäneet muun muassa Olavi Virta, Eugen Malmsten, Henry Theel, Veikko Tuomi, Eero Väre, Reino Helismaa, Jorma Ikävalko, Sulo Sala, Lasse Kuusela, Reijo Kallio ja Rauli Badding Somerjoki. Huuska lopetti muusikon uransa jo 1970-luvun lopussa saatuaan valtion taitelijaeläkkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Suokas, Raimo: Muusikko, säveltäjä Olavi Huuska 29.6.1916–16.8.1991.  *Suvannon Seutu*, 1991, nro 7, s. 6. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 21.3.2024.
2. ↑  Huuska, Olavi: Oon soittoniekka huoleton...  *Suvannon Seutu*, 1990, nro 7, s. 11–12. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 21.3.2024.