recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Portatiivi**, **kantourut**, **portatiiviurut** eli **syliurut** (engl. *portative, portative organ*, saks. *Portativ* ja ital. *organetto, organino, organo portativo*) on puhallus- ja kosketinsoitin, joka oli käytössä erityisesti 1100-luvulta 1500-luvulle.

Toimintaperiaate
----------------

Portatiivissa on yhdestä kolmeen oktaavia huulipillejä. Ne eivät välttämättä kuitenkaan muodosta kromaattista asteikkoa. Pillit on joskus aseteltu riveihin tilan säästämiseksi.

Portatiivin soittaja pitää instrumenttia polvellaan ja mahdollisesti paikoillaan olkahihnalla tai hihnalla, joka menee soittajan niskan takaa. Koskettimistoa, joka koostuu usein pyöreistä nappuloista, soitetaan tyypillisimmin oikealla kädellä vasemman käden pumpatessa soittimen takaseinässä olevaa kiilapaljetta.

Historia
--------

Soitinta käytettiin erityisesti keskiajalta 1500-luvulle. Se on kuvattuna monissa 1300–1500-lukujen maalauksissa. Sitä käytettiin enimmäkseen maallisessa musiikissa. Soittimella soitettiin enimmäkseen yksiäänisiä melodioita, harvemmin pitkiä jatkuvia ääniä melodian taustalla.

Portatiivia pidetään eräissä lähteissä yhtenä mahdollisena pohjaideana harmonikan kehittämiselle.

Portatiiveja on alettu rakentaa uudelleen esimerkiksi keskiaikaista musiikkia soittavia kokoonpanoja varten.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  portative organ *Encyclopædia Britannica Online*. Encyclopædia Britannica. Viitattu 21. maaliskuuta 2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  *Suuri musiikkitietosanakirja 5: O-See*, s. 100. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1991. ISBN 951-35-4729-9.
3. ↑  The Accordion and Its History *www.accordions.com*. Viitattu 20. maaliskuuta 2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* E. A. Bowles: "A preliminary checklist of fifteenth-century representations of organs in paintings and manuscript illuminations". *Organ yearbook*, xiii (1982). Sivut 5–30.
* Hans Hickmann: *Das Portativ*. Kassel: Bärenreiter-Verlag, 1936.
* Jean Perrot: *L'orgue de ses origines hellenistiques à la fin du XIIIe siècle*. Paris: A. et J. Picard, 1965.
* Peter Williams: *The organ in Western culture, 750–1250* (= *Cambridge studies in medieval and Renaissance music*). Cambridge; New York, NY: Cambridge University Press, 1993. ISBN 0-521-41843-7 (sidottu). ISBN 0-521-61707-3 (nidottu)
* Peter Williams: "Portative". *Grove music online* .
**Tuhkakeltasiipi** (*Eilema griseolum*) on siilikkäisiin kuuluva yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Tuhkakeltasiiven siivet ovat selvästi muita keltasiipilajeja leveämmät ja pyöreämmät. Siipien pohjaväri on ruskeanharmaa, ja etusiiven tyvestä siiven etureunaa pitkin on lyhyt, likaisenkeltainen raita. Siipien alapinnalla ei ole tummaa kehnää. Takasiivet ovat etusiipiä vaaleamman harmaat. Pää ja takaruumiin kärki ovat kellertävät, mutta muuten ruumis on harmaa. Tuntosarvet ovat tummanruskeat. Siipiväli on 30–34 mm. Lajista tunnetaan kellanharmaa värimuoto *f. stramineola*.

Toukka on täysikasvuisena 25–28 mm pitkä. Se on väriltään musta ja selkäpuolella on pareittain oransseja täpliä.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Tuhkakeltasiipeä tavataan Pohjois-Espanjasta Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja edelleen Venäjän läpi aina Japaniin saakka. Suomessa tuhkakeltasiipi on eteläinen laji, jota tavataan lounaisrannikolta Pohjois-Savoon ulottuvalla alueella. Perhoset lentävät heinä-elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Lajia tavataan paikoittaisesti kosteissa lehti- ja sekametsissä. Perhonen on yöaktiivinen ja lähtee liikkeelle yleensä vasta lähellä keskiyötä. Molemmat sukupuolet lentävät kirkkaiden valojen luokse. Päivällä perhosia voi joskus tavata kukilta.

Naaras munii 100 munaa parin kymmenen munan ryhmissä kasveille tai kaarnanrakoihin. Toukka talvehtii keskenkasvuisena ja on täysikasvuinen kesäkuun alkupuoliskolla. Kotelo on kotelokopan ympäröimä ja sijaitsee kaarnalla tai jäkälikössä.

Ravintokasvi
------------

Toukka käyttää ravinnokseen jäkäliä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. 1 2  Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae. ISBN 978-91-88506-58-0 s. 348–350


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q217544
* Wikispecies: Eilema griseola
* BioLib: 54812
* BOLD: 197898
* EUNIS: 309255
* Fauna Europaea: 446915
* Fauna Europaea (new): 4cf8bbf5-f3cb-459c-8031-0b8c57088049
* GBIF: 5116941
* iNaturalist: 205120
* IRMNG: 10627104
* LepIndex: 37466
* LoB: 6138
* NBN: NHMSYS0021144417

 |

 |
**Portendick** (*Marsa Jreida*) oli eurooppalainen kauppa-asema ja linnoitus Mauritanian rannikolla 30 kilometriä Nouakchottista pohjoiseen.

Portugalilaiset ja hollantilaiset kutsuivat Trarzan emiraattiin kuulunutta satamaa sen kaarimaisen muodon perusteella nimellä *Porto d’Arco*. Se oli tärkeä arabikumin kauppapaikka, jonka useat eurooppalaiset valtiot yrittivät saada haltuunsa.

Brandenburgin ruhtinaskunta pystytti vuonna 1688 Portendickiin linnoituksen, joka hylättiin vuonna 1691. Hollantilaiset rakensivat vuosina 1721–1724 kaksi linnoitusta, jotka ranskalaiset tuhosivat. Ranska ja Britannia kilpailivat alueella vuoteen 1857, jolloin Portendick vaihdettiin Gambiajoella sijainneeseen Albrédan kauppa-asemaan. Juomaveden puute ja rannikon lisääntynyt kuivuus lopetti arabikumin kaupan 1800-luvun puolivälissä, ja Portendick jäi autioksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vernet, Robert & Naffé, Baouba ould Mohamed: *Dictionnaire archéologique de la Mauritanie*, s. 145. Nouakchott: CRIAA Université de Nouakchott, 2003. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Webb, James L. A.: The Trade in Gum Arabic: Prelude to French Conquest in Senegal.  *The Journal of African History*, 2–3/1985, s. 149–168.
3. ↑  *French West Africa. Volume II: The Colonies*, s. 310, 313. Oxford: Naval Intelligence Division, 1944. Teoksen verkkoversio.
Tuhkalasitettu japanilainen sake-pullo (*tokkuri*) 1700-luvulta
**Tuhkalasitteet** ovat keraamisia lasitteita, jotka nimensä mukaisesti sisältävät puu- tai muuta kasvituhkaa. Ne ovat historiallisesti olleet merkittäviä Kiinan, Korean ja Japanin keramiikassa.

Historia
--------

Tuhkalasitteet saivat alkunsa, kun keramiikkaa poltettiin alavetoisissa puu-uuneissa. Ilmavirta nosti tuhkaa tulipesästä keramiikan päälle, missä se suli ja reagoi saven sisältämän kvartsin kanssa, synnyttäen kiiltävän lasitteen.

Lasite
------

Lasite valmistetaan sekoittamalla tuhkaa, savea ja mahdollisia muita ainesosia veteen. Tyypillisesti siinä on tuhkaa 20-70 paino-%, maasälpää 20-70 p-%, liitua 5-20 p-%, kvartsia 15-25 p-%, ja kaoliinia tai punasavea 5-20 p-%. Käyttämällä punasavea kaoliinin sijaan lasitteesta tulee helpommin sulava ja korkeamman rautapitoisuuden takia tummempi.

Tuhkan koostumus vaikuttaa lasitteen käyttäytymiseen, ja riippuu poltetusta aineesta. Ruoho-, olki- tai kaislatuhka sisältää paljon piidioksidia ja on huonommin sulavaa, "kovempaa", kuin puutuhka. "Pehmeimpiä" ovat runsaasti kalsiumia sisältävät tuhkat, esim. omenapuun tuhka. Poltettaessa keramiikkaa korkeissa lämpötiloissa lasitteeseen käytetty tuhka on pestävä, eli huuhdottava vedellä, jotta siitä saadaan poistettua liiat alkalisuolat. Muuten lasite sulaa hallitsemattomasti eikä muodosta tasaista pintaa.

Tuhkalasitteiden käyttäytymistä poltettaessa on vaikea hallita, joten se soveltuu lähinnä pientuotantoon.

Ulkonäkö
--------

Runsaasti puutuhkaa sisältävät lasitteet ovat yleensä ruskeita tai tummanvihreitä. Tuhkan osuuden pienentyessä värimahdollisuuksien määrä kasvaa, ja pelkistävää niukkahappista polttoa käyttäen voidaan saada hyvinkin erilaisia sävyjä, esim. kiinalainen *chun*-lasitus, joka tuottaa vaalean siniharmaan opaalimaisen pinnan, ja japanilainen musta tai ruskeanmusta *tenmoku*, jonka pinnassa on hienovaraisia värivaihteluja.

Tenmoku-lasitettu teeastia, jossa ns. jäniksenkarvakuvio.

Lähteet
-------

1. ↑  Harold Osborne (toim.): *The Oxford Companion to the Decorative Arts*, s. 179, 503. Oxford University Press, 1985. ISBN 0198661134. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Airi Hortling: *LASITE JA LASITTAMINEN*, s. 23. Taideteollinen korkeakoulu. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 17.8.2021).
**Nar Bahadur Bhandari** (5. lokakuuta 1940 – 16. heinäkuuta 2017) oli intialainen poliitikko, joka toimi Sikkimin pääministerinä kolme kautta vuosina 1979–1984 ja 1985–1994. Hän oli myös perustamansa Sikkim Sangram Parishad -puolueen puheenjohtaja kuolemaansa asti.

Bhandarin poliittinen ura alkoi vuonna 1967 Darjeelingissa, missä hän osallistui Tarun Sangha -puolueen toimintaan. Palattuaan kotiseuduilleen, Sikkimin Sorengiin, hän työskenteli opettajana. Hän osallistui Sikkimin demokratialiikkeeseen ja perusti oman puolueensa vuonna 1974. Kolme vuotta myöhemmin hän perusti toisen puolueen nimeltä Sikkim Janata Parishad, jonka vaalimenestyksen turvin hänet valittiin Sikkimin pääministeriksi 1979. Hänen vaalikampanjansa perustui ajatukseen, että Sikkim kuului sikkimiläisille vaikka se liittyikin osaksi Intiaa. India Today -lehden haastattelussa hän ilmoitti pyrkivänsä estämään rahanvirtaamisen ulos Sikkimistä ja haluavansa estää muuttoliikkeen muista osavaltioista. Hän vastusti Sikkimin liittymistä Intiaan alun perin ja ilmoitti kannattaneensa vain monarkiasta luopumista. Osavaltiopääministerinä hän kertoi haluavansa pitää Sikkimin osana Intiaa, kunhan sen edut turvataan.

Sikkim Janata Parishad oli olemassa vain Bhandarin ensimmäisen kauden ajan. Hän lopetti sen vuonna 1984 ja perusti Sikkim Sangram Parishadin, jonka ehdokkaana hänet äänestettiin toiselle kaudelle. Toisen kautensa aikana hän ajoi nepalin kielen aseman tunnustamista perustuslaissa ja kiintiöpaikkoja nepaleille Sikkimin osavaltioparlamenttiin. Vuonna 1989 hänen puolueensa voitti kaikki paikat Sikkimin osavaltioparlamentissa, minkä seurauksena hänet valittiin kolmannelle kaudelleen.

Sikkim Sangram Parishad yhdistyi kongressipuolueen kanssa vuonna 2003. Hän perusteli liitosta sillä, että osana kongressipuoluetta hän saisi edistettyä Sikkimin asiaa hallituspuolueen turvin. Vuonna 2013 hän palasi Sikkim Sangram Parishadin puheenjohtajaksi ja lopetti yhteistyön kongressipuolueen kanssa.

Bhandarin syntymäpäivä 5. lokakuuta on vuodesta 2019 alkaen ollut Sikkimissä juhlapäivä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sikkim ex-CM Nar Bahadur Bhandari dies at Delhi hospital *New Indian Express*.  16.7.2017. Viitattu 7.6.2020.
2. ↑  Chawla, Prabhu: We want only Sikkimese to be recruited to the Government services: Nar Bahadur Bhandari *India Today*.  15.12.1979. Viitattu 7.6.2020.
3. ↑  Gupta, Shekhar: We are not seeking to break away from India: Nar Bahadur Bhandari *India Today*.  30.6.1986. Viitattu 7.6.2020.
4. ↑  Nar Bhadur Bhandari reinstated as SSP president *The Hindu*.  24.5.2013. Viitattu 7.6.2020.
5. ↑  Sikkim: 5th Oct declared as state holiday to honor former CM Atal Bhandari *The Northeast Today*.  17.7.2019.  Arkistoitu 7.6.2020. Viitattu 7.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Nar Bahadur Bhandari Lok Sabhan verkkosivuilta

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Paweł Łukaszewski
**Paweł Łukaszewski** (s. 19. syyskuuta 1968 Tšekkoslovakia) on puolalainen kuoromusiikkiin erikoistunut säveltäjä. Tutkija Adrian Thomasin mukaan tyyllisesti "Paweł Łukaszewski [on] ennen kaikkea tunnettu määrätietoisen antimodernista sakraalista koraalimusiikistaan."

Łukaszewski on myös aktiivinen orkesterin ja kuoron johtaja Varsovan Musica Sacra -kuorossa. Hänen töitään on äänitetty yli viidellekymmenelle albumille. Łukaszewski toimi säveltäjänä Varsovan filharmoniselle orkesterille kautena 2011–2012. Hän on sävellyksen professori Frederic Chopin -yliopistossa ja Szczecin taideakatemiassa.

Kolme hänen sävellyksiään sisältävistä CD-levyistä on voittanut Fryderyk-palkinnon vuosina 1999, 2008 ja 2011. Hän voitti Fryderyk-palkinnon kaksi kertaa vuosina 2005 ja 2011 myös Musica Sacran johtajana.

Łukaszewskin isä Wojciech Łukaszewski sekä hänen veljensä Marcin Łukaszewski ovat niin ikään säveltäjiä.

Lähteet
-------

1. ↑  BBC Music - Review of Pawel Lukaszewski Via Crucis
2. ↑  Adrian Thomas. Polish Music since Szymanowski, page 318. Cambridge University Press. 2005.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Reichswehr** (suomeksi käytetty myös nimitystä Saksan valtakunnanpuolustus) oli Saksan asevoimien nimi vuodesta 1921 vuoteen 1935, jolloin kansallissosialistinen hallitus nimesi sen uudelleen Wehrmachtiksi (*Puolustusvoima*). Versailles’n rauhansopimus rajoitti armeijan koon 100 000 mieheen, mikä oli huomattava lasku vuodesta 1913, jolloin se koostui 780 000 sotilaasta. Tämä vaikutti miehistön laatuun positiivisesti: vain parhailla miehillä oli mahdollisuus jäädä armeijaan. Yhteensä noin 400 000 sotilasta palveli *Reichsheerissä* sen olemassa olon aikana.

Taustaa
-------

Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Saksan keisarikunnan joukot hajaantuivat ja niiden miehistö palasi kotiin yksin tai pienissä ryhmissä. Monet liittyivät vapaaehtoisista koottuihin puolisotilaallisiin vapaajoukkoihin (Freikorps), joiden tehtävänä oli turvata yhteiskuntarauhaa vallankumouksellisessa Saksassa sekä turvata valtakunnan raja-alueita 1918–1923.

Perustaminen
------------

Nuoreen Weimarin tasavaltaan perustettiin 6. maaliskuuta 1919 *Vorläufige Reichswehr* ("väliaikainen valtakunnanpuolustus"), joka koostui *Vorläufige Reichsheerista* ("väliaikainen valtakunnanarmeija") ja *Vorläufige Reichsmarinesta* ("väliaikainen valtakunnanlaivasto"). Saksalla ei saanut olla ilmavoimia Versailles’n rauhan rajoitusten mukaisesti. Maavoimiin kuului aluksi 43 prikaatia.

30. syyskuuta armeija uudelleenjärjesteltiin *Übergangsheeriksi* ("väliaikainen armeija"). Joukkojen määrä laskettiin 20 prikaatiin. Maavoimissa palveli noin 400 000 miestä, mikä väheni edelleen toukokuuhun 1920 mennessä puoleen. Samalla organisaatio muutettiin käsittämään seitsemän jalkaväki ja kolme ratsuväkidivisioonaa. Prikaatit korvattiin rykmenteillä 1. lokakuuta ja miesmäärä laski rauhansopimuksen mukaiseen 100 000:een. Tämä vaihe kesti 1. tammikuuta 1921 asti, jolloin Reichswehr perustettiin virallisesti.

Organisaatio
Berliinissä sijainnut yleisesikunta 1 johti neljää jalkaväkidivisioonaa ja kahta ratsuväkidivisioonaa. Kasseliin sijoitettu yleisesikunta 2 johti kolmea jalkaväkidivisioonaa ja ratsuväkidivisioonaa.

Vuosina 1933 ja 1934, Hitlerin tultua valtakunnankansleriksi Reichswehr aloitti salaisen laajennusohjelman, josta tuli julkinen Wehrmachtin perustamisen myötä 1935.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Reichswehr**.

|  |  |
| --- | --- |
| Kaasunaamarein ja raskain konekiväärein varustetut Reichswehrin sotilaat ylittävät esteitä urheilujuhlassa Berlin-Lankwitzissa 1. toukokuuta 1932 | Reichswehrin sotilaita sotaharjoituksissa 1926. Toinen oikealta Wehrmachtin tuleva kenraalieversti Alfred Jodl. |
**OBD-mittauksessa** (engl. *On-board diagnostic measurement*) tutkitaan auton toimintaa sen oman ajoneuvotietokoneen tallentamien tietojen pohjalta.

Suomessa 1. tammikuuta 2001 ja sen jälkeen rekisteröidyissä ottomoottorilla varustetuissa henkilö- ja pakettiautoissa OBD-mittaus on säädetty pakolliseksi katsastukseen liittyväksi toimenpiteeksi 1. tammikuuta 2004 alkaen. Mittauksessa selvitetään ajoneuvon ajonaikaiset virhetilanteet. OBD (*On-Board Diagnostics*) eli ajoneuvon sisäinen valvontajärjestelmä valvoo auton moottorin ohjausyksikön komentoja ja niiden vasteita.

Ajoneuvolaki vaatii, että OBD-mittauksen yhteydessä suoritetaan myös pakokaasumittaus korotetulla käyntinopeudella.

OBD
---

Edullisen OBD-II -lukijan näyttämä esimerkki vikatilanteesta. Koodi P0420 kertoo katalysaattorin tehon olevan alle raja-arvon.
OBD (On-Board Diagnostics) on autotekniikan alalla käytettävä termi, jolla tarkoitetaan ajoneuvon itsediagnostiikka- ja raportointikykyjä. OBD-järjestelmä tarjoaa ajoneuvon omistajalle, huoltajalle tai korjaajalle pääsyn sen oman ajoneuvotietokoneen tallentamiin tietoihin useiden eri osajärjestelmien osalta. Järjestelmän avulla saatavilla olevat diagnostiikkatiedot ovat huomattavasti monipuolistuneet sitten 1980-luvun ensimmäisten autokäyttöön sopivien tietokoneiden markkinoille tulon. Nämä tietokoneet tekivät aikanaan mahdolliseksi OBD-protokollan. 

Ensimmäiset OBD-järjestelmät kykenivät ilmaisemaan vain indikaattorin valon toimimattomuuden tai MIL-signaalin ongelman tultua havaituksi. Vian syytä ei kuitenkaan voitu selvittää. Modernit OBD-toteutukset käyttävät nopeaa digitaalista tiedonsiirtoporttia ja standardoituja DTC-vikakoodeja välittämään yksityiskohtaisia tietoja ajoneuvon toiminnasta. Niiden avulla ajoneuvossa esiintynyt vika voidaan nopeasti paikantaa ja korjata.

OBD-standardin käyttöliittymiä ovat OBD-I, OBD 1.5, OBD-II, EOBD ja EOBD2.

Historia
--------

* 1975: Datsun 280Z autotietokoneita alkoi ilmestyä kuluttajien ajoneuvoihin. Niiden käyttötarkoituksena oli polttoaineen syöttöjärjestelmän reaaliaikainen säätö. Yksinkertaisia OBD-toteutuksia ilmestyi, vaikka ei ollut yhtään yleistä standardia, mitä tietoja seurataan tai kuinka niistä raportoidaan.
* 1996: OBD-II spesifikaatio tuli pakolliseksi kaikkiin Yhdysvalloissa myytäviin autoihin.

Katso myös
----------

* OBD-II PID ("Parameter IDs") OBD virhekoodit

Lähteet
-------

* 
* 
* 

### Viitteet

1. ↑  Generic/Manufacturer OBD2 Codes and Their Meanings totalcardiagnostics.com. Viitattu 19.8.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **OBD-mittaus**.
* Asetus liikenteessä käytettävien ajoneuvojen liikennekelpoisuuden valvonnasta, FINLEX
Muramasan miekanterä 1500-luvulta.
**Muramasa** (jap. 村正) oli japanilainen miekantekokoulukunta, joka toimi Isen provinssissa. Varhaisin tunnettu Muramasa-työ on vuodelta 1501. Muramasa-koulu jatkoi toimintaansa 1500-luvun loppuun. Koulun perustajan Sengo Muramasan uskotaan olleen Heianjō Nagayoshin oppilas. Heianjō Nagayoshi oli tunnettu keihäistään ja kaiverruksistaan.

Muramasan miekkojen suosio Japanin hallituksessa loppui, kun Tokugawa Ieyasusta tuli shōgun vuonna 1603. Sanotaan, että Tokugawa Ieyasu oli menettänyt monia ystäviään ja viiltänyt itsensä Muramasan teriin, joten hän kielsi samuraitaan käyttämästä Muramasan aseita. Tämä luonnollisesti vain kasvatti Muramasan myyttiä ja johti moniin japanilaisiin näytelmiin ja kirjoihin, jotka käsittelevät aihetta. Koska Muramasan miekoissa oli merkki, useista miekoista poistettiin se. Kun Tokugawa-shōgunien vastustajat alkoivat tavoitella Muramasa-miekkoja, niistä alettiin tehdä väärennöksiä.

Legendat kertoivat, että Muramasan miekantakomistaito, vaikka olikin mahtava, oli myös mielipuolinen. Legendan mukaan Muramasan miekka pystyi paikallaan katkaisemaan siihen putoavan lehden. Tämän jälkeen lehden puolikkaiden sanottiin jäävän pyörimään miekan terän ympärille kuin demoninen aura. Samat legendat kertovat myös, että kerran huotrastaan vedetyn miekan täytyi päästä vuodattamaan verta ennen kuin sen pystyi laittamaan takaisin. Tarinan mukaan verenjanoinen terä saattoi pakottaa kantajansa tekemään itsemurhan. Miekkojen kerrottiin myös aiheuttavan demonisella kirouksellaan kantajalleen halun tappaa.

Muramasan miekkoja verrataan usein Masamunen, toisen miekantekijän, miekkoihin. Nykypäivänä Muramasan nimi on käytössä monissa paikoissa, lähinnä videopeleissä, mutta myös yritysten tuotenimissä ja mainoksissa.
**OF-40** on italialaisten OTO Melaran ja Fiatin yksinomaan vientimarkkinoille suuntaama 1970-luvulla suunniteltu taistelupanssarivaunu. Vaunu on käytössä Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa.

Suunnittelu
-----------

Vaunun suunnittelu alkoi vuonna 1977. Oto Malera oli vastuussa vaunun yleispiirteistä, kun taas Fiat suunnitteli sen voimanlähteen. OF-40 tuleekin näiden kahden yhtiön alkukirjaimista, kun taas 40 viittaa sen painoon tonneissa. Ulkonäöltään OF-40 muistuttaa saksalaista Leopard 1A4 -vaunua ja siinä käytetäänkin joitakin samoja osia Leopardin kanssa. Vaunun ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1980. Yhdistyneet arabiemiirikunnat tilasi 18 OF-40-vaunua mallia Mk 1 vuonna 1981. Sittemmin maa osti vielä toiset 18 vaunua mallia Mk 2 ja kolme hinausvaunua. Maa myös päivitti vanhemmat Mk 1 -vaununsa Mk 2 -versioiksi. Vaunua testattiin Thaimaassa ja Egyptissä, ja sitä myös tarjottiin tuotettavaksi Espanjalle ja Kreikalle. Yhdistyneet arabiemiirikunnat jäi kuitenkin lopulta vaunun ainoaksi ostajaksi ja vaunun markkinointi on loppunut.

Piirteet
--------

Rakenteellisesti vaunu on jaettu kolmeen osaan. Ajaja on vaunun etuosassa, komentaja, ampuja ja lataaja keskellä ja moottori takana. Vaunun pääaseena toimii Oto Maleran suunnittelema 105 mm:n rihlattu panssarivaunukanuuna. Vaunuun mahtuu 57 ammusta, joista 15 on tykkitornissa valmiina käytettäviksi ja 42 ajajan vasemmalla puolella. Vaunussa on myös 7,62 mm:n tai 12,7 mm:n koaksiaalinen konekivääri, sekä toinen samanlainen tykkitornin katolla ilmatojuntaa varten. Tornin ulkopuolella on neljä savunheitintä. Vaunun voimanlähteenä toimii 10-sylinterinen MTU-monipolttoainemoottori, joka tuottaa 830 hevosvoimaa. Kaksi tuhannen litran polttoainesäiliötä on sijoitettu moottoritilan molemmille puolille.

Versiot
-------

* OF-40 Mk 2, olennaisena erona Galileo Avionica OG14L2A tulenhallintajärjestelmä.
* Hinauspanssarivaunu.
* Ilmatorjuntapanssarivaunu, varustettu 35 mm ilmatorjuntatykeillä, samankaltainen kuin Flakpanzer Gepard.
* Palmaria, 155 mm telatykki, perustuu OF-40:n alustalle.

Käyttäjämaat
------------

* Yhdistyneet arabiemiirikunnat, 36 OF-40 Mk 2 vaunua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Christopher F. Foss: *Jane's Armour and Artillery 2005-2006*, s. 62–64. Jane's publishing. ISBN 9780710626868. (englanniksi)
2. ↑  *The Military Balance 2013*, s. 407. International Institute for Strategic Studies. IISS. (englanniksi)
Lev Kerbelin veistämä kommunistipoliitikko Ernst Thälmannin muistomerkki Ernst-Thälmann-Parkissa.
**Ernst-Thälmann-Park** on puisto Berliinin Prenzlauer Bergin kaupunginosassa, Greifswalder Strassen ja Danziger Strassen varrella. Sen laajuus on noin 16 hehtaaria.

Puiston paikalla sijaitsi yli sadan vuoden ajan Pankowin kaasulaitos, jonka suuri kaasusäiliö oli yksi Berliinin maamerkeistä. Alueelle rakennettiin vuosina 1983–1986 puisto ja 4 000 asukkaan asuinalue. Puiston keskuksena on tekolampi ja aukio, jossa on Lev Kerbelin veistämä 13 metriä korkea ja 16 metriä leveä Ernst Thälmannin muistomerkki. Koko puisto on nimetty hänen mukaansa. Puiston alueella on myös teatteri, galleria ja Zeissin suurplanetaario. Kaasulaitoksesta jäljelle jäänyt hallintorakennus toimii nykyisin kulttuurikeskuksena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ernst-Thälmann-Park (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Pankow, Berlin.de. Viitattu 4.8.2014.
2. ↑  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 332. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ernst-Thälmann-Park** Wikimedia Commonsissa
**Ernst Albrecht Joseph Sederholm** (22. heinäkuuta 1821 tai 4. heinäkuuta 1822 Moskova – 4. tammikuuta 1878 Tbilisi) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Sederholmin vanhemmat olivat pastori, filosofian tohtori Karl Sederholm ja Henriette Johanna Christine Fürstenau ja puoliso vuodesta 1858 Aleksandra Mihailovna Pogodinova. Sederholm valmistui upseeriksi 1840, jolloin hänet määrättiin palvelukseen Tanginskin jalkaväkirykmenttiin Kaukasukselle. Vuoteen 1857 mennessä hän oli ylennyt everstiluutnantiksi, seuraavana vuonna hänet määrättiin Tbilisin kaupungin paikallismajuriksi. Vuonna 1860 Sederholm ylennettiin everstiksi ja määrättiin 30. Kaukasuksen linjapataljoonan komentajaksi, vuonna 1863 hänet siirrettiin 157. Imeretian jalkaväkirykmentin komentajaksi Kutaisin kuvernementtiin. Sederholm siirrettiin 1872 palvelukseen 40. jalkaväkidivisioonaan. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja määrättiin samalla 40. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi. Vuosina 1874–1877 hän toimi Kaukasian krenatööridivisioonan 2. prikaatin komentajana. Turkin sodan puhjettua 1877 Sederholm määrättiin Kaukasian alueella toimineen sotilassairaanhoidosta vastaavan tarkastajan käyttöön. Vuoden lopulla hänestä tuli Tbilisin sotasairaalan päällikkö, mitä tehtävää hoitaessaan hän kuoli jo tammikuun alussa 1878.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ernst Albrecht Joseph Sederholm *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 19.4.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
**Representation of the People Act** (myös **Reform Act 1884**, **Third Reform Act**) oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1884 toteutettu parlamentin alahuoneen vaalilakiuudistus, joka laajensi entuudestaan äänioikeutettujen joukkoa. Siihen liittyi myös vuonna 1885 hyväksytty **Redistribution Act**, joka merkitsi siirtymistä yhden edustajan vaalipiireihin. William Ewart Gladstonen johtaman liberaalihallituksen toteuttama uudistus oli jatkoa vuosien 1832 ja 1867 vaaliuudistuksille.

Pääministeri William Ewart Gladstone.
Lain lähtökohtana oli liberaalien tyytymättömyys vuoden 1867 uudistukseen, joka oli laajentanut äänioikeutta kaupungeissa, mutta jättänyt maaseudun vaalipiirien asukkaat eriarvoiseen asemaan. Konservatiivien johtaja lordi Salisbury sen sijaan vastusti jyrkästi äänioikeutettujen määrän lisäämistä. Vuonna 1884 Gladstonen hallitus antoi lakiesityksen, joka olisi antanut maaseudun asukkaille äänioikeuden samoilla ehdoilla kuin kaupunkilaisilla jo oli. Esitys hyväksyttiin alahuoneessa, mutta konservatiivien hallitsema ylähuone hylkäsi sen. Gladstone uusi lakiesityksen, ja toisella kerralla ylähuone hyväksyi sen sillä ehdolla, että sitä seuraisi esitys parlamenttipaikkojen uudelleenjaosta vaalipiirien kesken. Tätä koskeva laki (*Redistribution Act*) annettiin seuraavana vuonna.

Vuoden 1884 uudistuksen seurauksena myös maaseudulla äänioikeuden saivat kaikki talonomistajat ja vähintään 10 puntaa vuodessa maksavat vuokralaiset. Äänioikeutettujen määrä kasvoi kahdesta kahdeksaan miljoonaan, ja käsitti tämän jälkeen noin 60 prosenttia aikuisesta miesväestöstä. Vaikka äänioikeutettujen joukko painottui edelleen keskiluokkaan, joukossa oli jo suuri osa työväenluokastakin. Esimerkiksi osa maatyöläisistä ja kaivostyöläisistä sai äänioikeuden.

Vuoden 1885 Redistribution Actin tarkoituksena oli tasata äänestysalueiden koko ja siirtyä yhden edustajan vaalipiireihin. Alle 15 000 asukkaan kaupungit (yhteensä 79) menettivät edustajansa parlamentissa, 15 000 – 50 000 asukkaan kaupungit (36) muutettiin yhden edustajan vaalipiireiksi ja 50 000 – 165 000 asukkaan suuruiset kahden edustajan vaalipiireiksi. Sitä suuremmat äänestysalueet pilkottiin useiksi yhden edustajan vaalipiireiksi. Jäljelle jäi vielä 23 kahden edustajan vaalipiiriä, jotka jaettiin vuonna 1910.

Vuonna 1918 toteutettu neljäs vaaliuudistus antoi lopulta äänioikeuden käytännössä kaikille miehille ja pääosalle naisista.

Lähteet
-------

1. 1 2  John Simkin: 1884 Reform Act (englanniksi) Spartacus Educational. Viitattu 14.10.2013.
2. 1 2 3  Third Reform Act 1884 (englanniksi) Britannian parlamentti. Viitattu 14.10.2013.
3. ↑  Risto Kari: *Historian ABC: Kaikkien aikojen valtiot 2*, s. 220. Tammi. Helsinki 2001.
4. ↑  John Simkin: 1885 Reform Act (englanniksi) Spartacus Educational. Viitattu 14.10.2013.
**Drosiá** (kreik. Δροσιά) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Chalkídan kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Aiemmin kaupunki kuului Anthidónan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chalkídan kunnan Anthidónan kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 5 020 (vuonna 2011).

Drosián pieni kaupunki sijaitsee linnuntietä noin viisi kilometriä länsiluoteeseen Chalkídan kaupungin keskustasta. Drosiá muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Δροσιάς, *Dimotikí Koinótita Drosiás*), johon kuuluvat varsinaisen Drosián kaupungin lisäksi kylät Krónia, Profítis Ilías ja Xiróvrysi sekä Ktyponísin saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 5 950.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
Pääportti ja vartiotupa
**Reichsjägerhof Rominten** oli Hermann Göringin metsästysmaja vuosina 1936–1944 Romintenin Nummilla (ven. Romintenskaja puštša; Роминтенская пуща; puol. *Puszcza Romincka*) Itä-Preussissa. Metsästysmajan ja bunkkerin rauniot ovat nykyisellä Kaliningradin alueella.

Historia
--------

Mannerheim ja Göring metsästysmajassa vuonna 1942.
Romintenin nummet olivat Saksan keisari Vilhelm II:n metsästysmaina vuosina 1890–1913. Keisarilla oli metsästysmaja, jota kutsuttiin nimellä *Jagdschloss Rominten*.

Adolf Hitlerin noustua valtaan 30. tammikuuta 1933 Hermann Göringistä tuli Hitlerin valtakunnanhallituksen salkuton ministeri ja vuonna 1934 hänet nimitettiin valtakunnan jahti- ja metsänhoitomestariksi. Maanpaossa asunut keisari Vilhelm II ei sallinut Göringin käyttää tai asua Jagdschloss Romintenissa.

Vuonna 1935 Göring rakennutti oman metsästysmajansa Reichsjägerhof Romintenin muutamia kilometrejä pohjoiseen keisarin metsästysmajasta.

Suomen Marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim oli Hermann Göringin vieraana 27.–28. kesäkuuta 1942 Reichsjägerhofíssa Saksaan tekemänsä vastavierailun yhteydessä .

Venäläisten hyökkäyksen lähestyessä Itä-Preussin aluetta metsästysmajassa toimi hetken aikaa Göringin esikunta.

Opastaulu ja uudelleenrakennussuunnitelma
-----------------------------------------

Reichsjägerhof Rominten sijaitsee Kaliningradin alueen kaakkoisosassa Venäjän ja Puolan välisellä rajavyöhykkeellä. Lähin venäläinen kaupunki on Gusev (ven. Gusev; Гyсев) ; saks. *Gumbinnen*). 

Romintenin metsässä on kaksi opastaulua, joissa on mm. seuraavaa tekstiä: Valtakunnanmarsalkka Hermann Göring rakennutti metsästysmajansa alle bunkkerin vuonna 1940. Reichsjägerhof'issa vierailivat Iso-Britannian suurlähettiläs Sir Nevile Hendersson, Puolan suurlähettiläs Jozef Lipski, Suomen Marsalkka Carl Gustav Mannerheim, Reichsführer-SS Heinrich Himmler, ulkoministeri Joachim von Ribbentrop ja Itä-Preussin gauleiter Erich Koch. Todisteita on myös Neuvostoliiton NKVDn turvallisuusjohtaja Lavrenti Berijan neuvottelusta majassa vuonna 1940.

Lokakuun 16. päivänä 1944 Göring oli viimeistä kertaa metsäsästämässä. Lokakuun 20. päivänä 1944 Puna-armeijan hyökättyä Gumbinnenin alueelle, taloa vartioinut metsänvartijaa poltti muut Romintenin alueen rakennukset paitsi oman talonsa. 

Lokakuussa 2015 julkaistun saksalaisen Königsberger Express-lehden mukaan aluetta suunnitellaan rakennettavaksi uudelleen

Kuvia
-----

* JuhlatilaJuhlatila
* PäärakennusPäärakennus
* Pääsisäänkäynti v 1940Pääsisäänkäynti v 1940
* Pääsisäänkäynti v 2015Pääsisäänkäynti v 2015
* Päärakennuksen pommisuoja v 2015Päärakennuksen pommisuoja v 2015
* Opastaulu Romintenin metsässä v 2015Opastaulu Romintenin metsässä v 2015
* Itäseinustan pommisuojan ovi v 2015Itäseinustan pommisuojan ovi v 2015

Lähteet
-------

1. ↑   (2007) *Görings Revier – Jagd und Politik in der Rominter Heide*. Ch. Links. ISBN 9-783-86153457-0.
2. ↑  Partanen Jukka: *Mannerheim ja Hitler*, s. 90. Latvia: Gummerus Kustannus Oy, 2012. ISBN 978-951-20-8722-8.
3. ↑  Wo die braunen Hirsche röhrten Der Spiegel.
4. ↑  Reichsjägerhof vor Wiederaufbau?  lokakuu 2015. Königsberger Express.  (saksaksi)
Kuvitusta Klaus Störtebekerin teloituksen 300-vuotispävältä 1701
Vuonna 1878 löydettu kallo, jonka uskotaan kuuluneen Klaus Störtebekerille
**Klaus Störtebecker** (1360 – 20. lokakuuta 1401) oli alkujaan aatelismies **Klaus von Alkum**, josta tuli Itämerellä toiminut kaappari ja merirosvo. Störtebecker sai kaapparinoikeudet Albrekt Mecklenburgilaiselta. Störtebeckerin kaapparinoikeudet mitätöityivät Mecklenburgilaisen hävittyä Ruotsissa käydyn valtataistelun kuningatar Margaretalle. Koska Störtebecker ei mennyt kuningatar Margaretan palvelukseen vaan jatkoi ryöstelyä, hänestä tuli virallisesti merirosvo. Hänet teloitettiin Hampurissa merirosvouksesta.

Vitaaliveljet
-------------

Störtebecker yhdistetään vitaaliaaneihin ensimmäisen kerran vuonna 1393. Tällöin hän hyökkäsi Hannes-kaapparikapteenin johdolla Bergeniin. Vuonna 1394 Störtebecker kaappasi kaksi elbingiläistä kauppalaivaa. Störtebecker harjoitti kaapparitoimintaansa Itämeren lisäksi myös Pohjanmerellä häiriten Hampurin ja Bremenin kauppamerenkulkua ja Elben suiston merenkulkua. Störtebeckeriä pidetään kovana juomarina ja hänen lisänimensä tarkoittaakin "tuopin turmaa".

Störtebeckerin kiinniotto ja mestaus
------------------------------------

Hansakauppiaat kyllästyivät vitaliaanien rosvoukseen. Hansapäivät päättivätkin helmikuussa 1400 lähettää laivaston ja miltei tuhat miestä kaapparijahtiin. Syksyllä 1400 seitsemänkymmentä vitaliaania jäi vangiksi neljänkymmenen menettäessä taistelussa henkensä. Tämä osoitti, että hansakauppiaat olivat tosissaan. Vuonna 1401 Simon von Utrechtin komentama sotalaiva vangitsi Störtebeckerin ja tämän lisäksi toistasataa vitaliaania. Störtebecker mestattiin miekalla miehistönsä ja Hampurin raadin edessä 20. lokakuuta 1401.

Lähteet
-------

* Gosse Philip: *The History of Piracy*. Mineola, New York: Dover publications, inc, 2007 (org. 1932). ISBN 978-0-486-46183-0.
* Ruusuvuori Juha: *Itämeren merirosvot - piraattitarinoita pohjoisesta*. Helsinki: Teos, 2004 2.p. ISBN 951-851-005-9.  s. 40–61.

### Viitteet

1. 1 2 3  Ruusuvuori Juha, 2004 *Itämeren merirosvot - piraattitarinoita pohjoisesta* s. 40–61.
2. ↑  The History of Piracy, Philip Gosse, 2007 (1932) s. 90–92.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Klaus Störtebecker** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Mogador** oli Ranskan laivaston 1935 valmistunut Mogador-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Mogador-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 9. kesäkuuta 1937 ja valmistui 8. huhtikuu 1939.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 6. hävittäjäviirikköön, joka yhdessä 8. ja 10. viirikön kanssa muodosti Brestiin sijoitetun Force de Raidin 2. kevyen laivueen. Alus oli talven 1939-1940 viirikkönsä mukana Atlantilla etsien Saksan laivaston saarronmurtajia. Heinäkuussa 1940 Ranskan antauduttua alus siirrettiin Mers-el-Kebiriin, jossa se oli Britannian kuninkaallisen laivaston hyökätessä satamaan.

*Mogador* Mers-el-Kebirissä 3. heinäkuuta 1940
Alukseen osui takakannelle 15 tuuman kranaatti, joka räjäytti syvyyspommit. Tulipalosta ja pahoista vaurioista huolimatta se ei uponnut. Tunteja myöhemmin tulipalo oli sammutettu ja alus hinattu takaisin satamaan. Tilapäiskorjausten jälkeen alus hinattiin Touloniin telakalle. Vaurioita korjattaessa aluksen X-torni korvattiin kahdella kaksiputkisella 37 millimetrin M1933 -ilmatorjuntatykillä ja lisäksi kaksi 37 millimetrin M1927 -tykkiä korvattiin vastaavilla kaksiputkisilla.

Alus oli juuri palannut palvelukseen, kun sen miehistö upotti aluksensa 27. marraskuuta 1942 Toulonin satama-altaaseen. Hylky nostettiin 5. huhtikuuta 1943, mutta sitä ei palautettu palvelukseen.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 44
2. 1 2 3  Whitley, M. J. s. 45
Tomas Venclova
**Tomas Venclova** (s. 1937 Klaipėda) on liettualainen runoilija, kielenkääntäjä ja kirjallisuudentutkija.

Venclova sai diplomin filologiassa Vilnan yliopistosta vuonna 1960 ja opiskeli vuosina 1966–1971 semiotiikkaa sekä venäjänkielistä kirjallisuutta Tarton yliopistossa. Vuonna 1985 hän sai Yalen yliopistossa filosofian tohtorin arvon slaavilaisissa kielissä ja kirjallisuudessa. Vuosina 1961–1965 Venclova asui Moskovassa ja vuosina 1969–1972 Leningradissa. Näinä aikoina hän ystävystyi muiden muassa Anna Ahmatovan, Aleksandr Ginzburgin ja Joseph Brodskyn kanssa. Liettuaan palattuaan Venclova pääsi kirjallisuuden historian ja semiotiikan luennoitsijaksi Vilnan yliopistoon. Hän aktivoitui myös toisinajattelijoiden piireissä ja osallistui vuonna 1976 ihmisoikeuksien puolesta kampanjoineen Vilnan Helsinki-ryhmän perustamiseen.

Vuonna 1977 Venclova loikkasi Yhdysvaltoihin. Hän sai sieltä poliittisen turvapaikan, ryhtyi Kalifornian yliopiston, Berkeleyn vierailevaksi professoriksi ja menetti Neuvostoliiton kansalaisuutensa. Vuosina 1980–2012 Venclova opetti Yalen yliopistossa slaavilaista kirjallisuutta, vuodesta 1993 professorina. Koska hänen runonsa ja esseensä joutuivat kommunismin ajan Liettuassa sensuurin kohteiksi, suurin osa hänen tuotannostaan on peräisin länteen loikkaamisen jälkeiseltä ajalta. Venclovan runokokoelmia on käännetty esimerkiksi englanniksi, saksaksi, italiaksi, ruotsiksi, venäjäksi, puolaksi, unkariksi ja kiinaksi. Kääntäjien joukossa on ollut Durs Grünbein. Venclova on itse kääntänyt lukuisten runoilijoiden kuten T. S. Eliotin, W. H. Audenin, Charles Baudelairen, Saint-John Persen, Boris Pasternakin, Anna Ahmatovan, Joseph Brodskyn, Czesław Miłoszin ja Wisława Szymborskan töitä liettuan kielelle.

Venclova sai vuonna 2000 Liettuan kansallisen kulttuuri- ja taidepalkinnon. Hänellä on myöhemmällä iällään ollut asuinpaikat sekä Connecticutin New Havenissa että Vilnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tomas Venclova British Council Literature
2. 1 2 3 4  Tomas Venclova (Arkistoitu – Internet Archive) Internationales Literaturfestival Berlin
3. ↑  Tomas Venclova The American Academy in Berlin
4. ↑  Tomas Venclova Yale University: Slavic Languages and Literatures


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Maa ja vapaus** on Ken Loachin ohjaama elokuva vuodelta 1995. "Tierra y Libertad", suomeksi "maa ja vapaus", on tunnus, jonka Espanjan sisällissodan aikaiset miliisit omaksuivat itselleen. Elokuva *Maa ja vapaus* kuvaa tätä sotaa tai pikemminkin sen alkuvaiheita. 

Espanjan sisällissodan alussa kommunisteilla oli suhteellisen pieni merkitys. Esimerkiksi trotskilaisella POUM-järjestöllä oli tasavallan riveissä vähintään yhtä suuri vaikutus. Niinpä sisällissotaan lähtevä nuori englantilainen David Carr päätyy taistelemaan kansainvälisissä joukoissa POUMin riveissä vaikka on kommunistisen puolueen jäsen. 

Vähitellen elokuvassa käy ilmi sisällissodan vastakkainasettelu: kommunistit ovat enemmän kiinnostuneita POUMin ja anarkistisen CNT/FAI:n tuhoamisesta kuin fasismin vastaisesta sodasta. Tämän saa Carr verisesti nähdä. Hän pettyy ja repii kommunistisen puolueen jäsenkirjan. Carr selviytyy kuitenkin nykyajan Englantiin asti, ja hänen hautajaisissaan toverit nostavat nyrkit pystyyn kommunistitervehdykseksi. Carr ei koskaan unohtanut ihanteitaan edes pahimmalla hetkellään. 

Elokuvan tarina muistuttaa suuresti George Orwellin kirjaa *Katalonia, Katalonia*. Sekä Orwellin kirja että tämä elokuva ovat todisteita siitä, etteivät kaikki vasemmistolaisesti ajatelleet ihmiset Espanjan sisällissodassa olleet stalinisteja, kuten myöhempi historiankirjoitus joskus väittää pyrkiessään esittämään Espanjan sisällissodan länsimaisen sivistyksen ja stalinistien barbarian väliseksi. Tällaisena historiankirjoituksen puheenvuorona elokuva täyttää paikkansa. 

Samalla elokuva kuvaa aatteellista maailmaa, joka on mahdollisimman kaukana nykyajan "historian lopun" aatteettomuudesta. Se kuvaa, kuinka tavalliset espanjalaiset ihmiset halusivat rakentaa sosialismia kukin omalla tavallaan. Tarvitaan "sosiologista mielikuvitusta", jotta voitaisiin ymmärtää maailmaa, jossa politiikka on jatkuvan väittelyn kohteena ja jossa tämän väittelyn tulokset olivat kuolemanvakavia asioita. Elokuva on hyvä lähtökohta niille jota haluavat tutustua työväenliikkeen historiaan. Elokuvassa kerrotaan, mistä Espanjan sisällissodassa ja siihen liittyneessä vasemmistolaisessa vallankumouksellisessa liikkeessä oli kyse.

Pääosissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Ian Hart  | … |  David Carr
  |
|  Rosana Pastor  | … |  Blanca
  |
|  Frederic Pierrot  | … |  Bernard
  |
|  Tom Gilroy  | … |  Lawrence
  |
|  Iciar Bollain  | … |  Maite
  |
**FS Montcalm** oli 1900-luvun alussa valmistettu Ranskan laivaston Gueydon-luokan panssariristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Gueydon-luokka*
Alus tilattiin Forges et Chantiers de la Méditerranéelta, missä köli laskettiin 27. syyskuuta 1899. Alus laskettiin vesille 27. maaliskuuta 1900 ja otettiin palvelukseen 24. maaliskuuta 1902.

Palvelus
--------

Jo ennen koeajojen päättymistä alus kuljetti presidentti Émile Loubetin Neuvostoliittoon. Alus saapui Kronstadtiin 20. toukokuuta 1902 ja aluksen kannella tarjottiin 23. toukokuuta lounas tsaari Nikolai II:lle.

Ensimmäisen maailmansodan alettua alus osallistui Rabaulin valtaukseen syyskuussa 1914 yhdessä Australian kanssa. Myöhemmin alus purjehti Kiinanmerellä. Alus kuljetti marraskuussa 1921 marsalkka Joseph Joffrea.

Alus poistettiin palveluksesta 28. lokakuuta 1928 ja se siirrettiin 1934 koululaivaksi nimellä *Trementin*. Alus oli edelleen Brestissä Ranskan antautuessa 1940 ja se tuhoutui miehityksen aikana 1943.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:French cruiser Montcalm

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 305

*Gueydon*-luokan panssariristeilijät

|  |
| --- |
| *Gueydon* – *Montcalm* – *Dupetit-Thouars* |
| Edeltäjä: *Jeanne d’Arc* – Seuraaja: Dupleix-luokka |
**Maa-analyysi** on maaperän, erityisesti kasvien kasvualustana käytetyn maan ainesten laatua ja määrää selvittävä tutkimus. Tavallisesti siinä keskitytään sellaisiin ominaisuuksiin, joilla on merkitystä kasvien menestymiseen. Fysikaalisella eli mekaanisella maa-analyysillä selvitetään maanäytteen maalajitteiden prosentuaaliset osuudet. Karkeammat hiukkaset (kivet, sora, hiekka ja hieta) seulotaan seulasarjalla ja hienoaines lietetään (lieteanalyysi).[1][2]

Kemiallisella maa-analyysillä tutkitaan kasveille käyttökelpoisten ravinteiden määrä ja myös mahdollisesti kasveille haitalliset aineet. Se voi olla kaikkien näytteessä olevien aineiden kokonaisanalyysi tai liuotusanalyysi, joka selvittää kasveille sopivassa muodossa olevien aineiden laatua ja määrää. Viljavuustutkimuksessa määritetään kalium, kalsium ja fosfori sekä hivenravinteita. Viljavuustutkimuksen avulla saadaan selville viljelysmaan kalkitus- ja lannoitustarve.[1][2]

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana maa-analyysi.
2. 1 2  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana maa-analyysi.
**Klaus Wunderlich** (18. kesäkuuta 1931 Chemnitz – 28. lokakuuta 1997 Engen) oli saksalainen muusikko.
Wunderlich syntyi Chemnitzissä ja kuoli Engenissä sydänkohtaukseen.

Wunderlich soitti Hammond-urkuja ensimmäiset puolet urastaan, lyhyesti Moog-syntettisaattoreita, jonka jälkeen siirtyi Wersi-urkuihin, joilla hän kehitti oman uniikiin elektronisen äänen. Hän oli avoin eri musiikkityyleille ja soitti klassista, operettia, Broadway-musikaaleja, kuten myös populaarimusiikkia.

Hän myi yli 20 miljoonaa nauhoitetta ympäri maailman ja keräsi 13 kultaista albumia ja yhden kultaisen kasetin. Hänen työtään on laitettu esimerkiksi neuvostoliittolaiseen piirettyyn *Nu pogodi!* (kappaleet Besame Mucho, Cornflakes, Lotto-Zahlen, Hummelflug ja A Banda).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Gochujangia.
**Gochujang** on korealainen käyttämällä soijapavuista ja chilijauheesta valmistettava tulinen tahna, jota käytetään etenkin tulisten ruokalajien maustamisessa.

Historia
--------

Gochujangia soulilaisessa ruokakaupassa.
Chili (*gochu*) saapui Koreaan 1500-luvun loppupuolella. Ensimmäinen gochujangin mainitseva historiallinen lähde oli Korean kuninkaan hovissa työskennelleen lääkäri Si-pil Yin kirjoitus hovin ruokalajeista. Teoksessa mainitaan *Sunchang gochjang*-resepti, jonka nimi on puolestaan viittaus Sunchangin alueeseen. Sunchangin alue tunnetaan edelleen chilitahnastaan. Gochujangia pidettiin lääkinnällisenä ja sen uskottiin olevan hyvä vatsalle. 1800-luvun lopulle tultaessa siitä oli tullut hyvin tavallinen tuote korealaisessa keittiössä yleisesti.

Monet ulkomaille matkustavat korealaiset vievät gochujangia mukanaan ulkomaille. Eri korealaiset yhtiöt ovat sittemmin alkaneet viedä go
chujangia ulkomaille kaupallisesti. Länsimaihin suuntautuvassa kaupassa gochujangista tehdään usein tavanomaista miedompaa. Vuonna 2018 Etelä-Korean gochujangin viennin arvo oli yhteensä 36,81 miljoonaa dollaria.

Valmistaminen ja käyttö
-----------------------

Juksunhoe valmistetaan bambusta ja gochujangista.
Gochujang valmistetaan käymällä. Valmistusta varten murskataan keitettyjä soijapapuja. Murska muotoilaan lohkoiksi (*meju*), jotka käyvät ja kuivuvat 40 päivää. Käymisen aikana kasvaa sieni- ja bakteerikantoja. Lopputulokseen sekoitetaan aurinkokuivatuista chilipaprikoista valmistettua jauhetta (*gochugaru*). Lopulta voidaan sekoittaa myös muita ainesosia, kuten eri kasviksia, jauhoja tai suolaa.

Murska asetetaan lopuksi käymisruukkuun. Perinteisiä käymisruukkuja kutsutaan nimellä *onggi*. Ruukut olivat aikanaan tavallisia joka taloudessa, mutta nykyisin suositumpaa on ostaa gochujangia suoraan kaupasta. Gochujang on valmis noin vuoden kuluttua, mutta tavallista on jättää se ruukkuun muutamaksi vuodeksi.

Gochujang on yksi tyypillisimmistä korealaisen keittiön tulisten ruokalajien perusraaka-aineista. Gochujangia sisältäviä ruokalajeja ovat esimerkiksi bibimbap, budae-jjigae, yangnyeom ja tteokbokki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Erin Craig: Gochujang: The trendy Korean food that burns *BBC Travel*. BBC. Viitattu 20.8.2020. (englanniksi)