recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Orleja** (ven. Орлея) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 5,5 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 4,87 neliökilometriä eli 487 hehtaaria. Järvi on ilmoitettua kapeampi, sillä se taittuu lounaispäästään L-kirjaimen muotoon ja sen sakara on 1,3 kilometriä pitkä. Järvi on kuitenkin kapeimmillaan vain 300 metriä leveä. Sillä on yksi pieni saari, joka sijaitsee sen keskivaiheilla. Järvi on kahdeksan metriä syvä, vaikka sen keskisyvyys on vain kolme metriä. Se on metsä- ja suomaiden ympäröimä, mutta metsämaat ovat kuitenkin niittyjen ja peltomaiden pirstomat. Järven lähesyydessä sijaitsevat pienet kylät Jakimovo (ven. Якимово), Šamolovo (ven. Шамолово) ja Tortšilovo (ven. Торчилово). Alueen suurin taajama Šalahovo (ven. Шалахово) sijaitsee viereisen Vološnojärven rannassa.

Luontoarvoja
------------

Orlejan rannat ja -pohja ovat hiekkamaata, joka kivikkoisena on peittynyt mutaan. Siinä on runsaasti eri kalalajeja: hauki, ahven, lahna, kuha, säyne, suutari, made, pasuri, karppi, rantanuoliainen, mutakala, törö, salakka, pasuri ja ruutana, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kalalajeja. Järvessä elää myös rapu.

Vesistösuhteita
---------------

Orleja sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.

Orlejan itärannan tuntumassa on neljä pikkulampea. Sen laskuoja laskee kolmen kilometrin päässä sijaitsevaan Nevedroon, joka on Nevedrjankan lähdejärvi. Siitä oli kaivettu yhdysoja viereiseen Vološnojärveen, joka laskee myös Nevedroon. Järven valuma-alueen koko on 42,3 neliökilometriä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Internetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
3. 1 2 3  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Орлея (озеро), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pihkovan alueen kartta: sivu 35 (Arkistoitu – Internet Archive) ja sivu 41 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 28.12.2019
2. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Orleja (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 28.12.2019. (venäjäksi)
4. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Орлея\_(озеро)
Immanuel Nobel nuorempi
**Immanuel Nobel nuorempi** (24. maaliskuuta 1801 – 3. syyskuuta 1872) oli ruotsalainen insinööri, arkkitehti, keksijä ja teollisuusmies. Hän oli vanerin valmistuksessa käytettävän vanerisorvin keksijä. Arkkitehtinä Nobel suunnitteli muun muassa Turussa sijainneen Nobelin talon.

Immanuel Nobelin lapsia olivat Robert Nobel, Ludvig Nobel ja Alfred Nobel. Yksi hänen pojistaan Emil Oskar Nobel kuoli nitroglyseriinillä tehtyjen kokeiden yhteydessä sattuneessa räjähdyksessä isänsä tehtaassa Heleneborgissa Tukholmassa vuonna 1864.

Immanuel Nobel muutti perheineen Ruotsista Venäjälle vuonna 1838 myydäkseen siellä keksintöjään muun muassa veden alla räjähtävää merimiinaa joka kiinnostikin Venäjän keisari Nikolai I:stä. Nobel perusti vuonna 1842 Pietariin *Fonderies et Ateliers Mécaniques Nobel Fils* nimellä toimineen mekaanisen verstaan ja valimon. Nobelin tehdas sai Krimin sodan aikana 1853–1856 runsaasti tilauksia Venäjän hallitukselta ja tehtaassa työskenteli parhaimmillaan 1 000 työntekijää. Sodan päätyttyä tilaukset loppuivat kun uusi keisari Aleksanteri II supisti sotilasbudjettia ja Immanuel Nobel joutui vuonna 1859 luovuttamaan tehtaan velkojilleen muuttaen sitten perheineen takaisin Ruotsiin. Hänen pojistaan Robert ja Ludvig jäivät kuitenkin Venäjälle.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Immanuel Nobel 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
Sadegh Ghotbzadeh vuonna 1980.
**Sadegh Ghotbzadeh** (persiaksi: صادق قطبزاده) (vuonna 1936 – 15. syyskuuta 1982) oli iranilainen poliitikko. Hän toimi maansa ulkoministerinä (30. marraskuuta 1979 alkaen elokuuhun 1980. Tälle ajalle osui Iranin panttivankikriisi.

Ghotbzadeh kannatti Iranin Kansallista rintamaa ja oli ajatolla Khomeinin läheinen avustaja tämän ollessa maanpaossa Ranskassa. Hän esiintyi Khomeinin seurassa, kun tama palasi Iraniin 1. helmikuuta 1979. Heti Iranin vallankumouksen jälkeen Ghotbzadeh nimitettiin maan yleisradioyhtiön toimitusjohtajaksi. Hän pyrki saattamaan sen sopusointuun islamin opetusten kanssa. Tätä arvosteli sekä ryhmä iranilaisia intellektuelleja että maan väliaikainen hallitus. Hänet nimitettiin ulkoministeriksi virkaa tekevän ulkoministerin Abolhassan Banisadrin erottua tehtävästään, kun kiista yhdysvaltalaisten panttivankien kohtalosta oli yltynyt. Hän erosi tehtävästä myöhemmin, kun hänen yrityksensä kriisin laukaisemiseksi diplomaattisesti olivat ajautuneet umpikujaan.

Huhtikuussa 1982, Iran-Contra-skandaalin paljastuttua pidätettiin Ghotbzadeh sekä useita armeijan upseereita ja uskonnollisia opettajia. Näiden joukossa oli uskonnollisen johtajan, ajatolla Kazem Šariatmadarin vävy. Heitä kaikkia syytettiin hankkeesta Khomeinin salamurhaamiseksi ja islamilaisen tasavallan kumoamiseksi. Ghotbzadeh piti syytteitä perusteettomina, mutta myönsi hankkeen presidentti Ali Khamenein hallinnon syrjäyttämiseksi. Ghotbzadeh teloitettiin hänen vankeusaikanaan tehdyn äänitteen perusteella. Siinä hän tunnusti maksaneensa rahaa ja välittäneensä Ranskassa oleskelleiden liittolaistensa yhteystietoja vapauttamistaan vastaan.

Ghotbzadeh opiskeli Georgetownin yliopistossa, Yhdysvalloissa vuosina 1959–1963. Ennen valmistumistaan hänet kuitenkin erotettiin tiedekunnastaan hänen jätettyään väliin osan kurssinsa opinnoista ja tutkinnoista johtaakseen Mohammad Reza Pahlavin vastaista protestiliikehdintää.

Lähteet
-------

* Time-lehden artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sadegh Ghotbzadeh
Ust-Kubinskojen piiri Vologdan alueen kartalla.
**Ust-Kubinskojen piiri** (ven. Усть-Ку́бинский райо́н, *Ust-Kubinski raion*) on kunnallishallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 400 neliökilometriä. Asukkaita on 8 800 henkeä (vuonna 2010).

Ust-Kubinskojen piiri rajoittuu pohjoisessa Vožegan, koillisessa Harovskin, kaakossa Sokolin, etelässä Vologdan ja lännessä Kirillovin piireihin. Seudulla sijaitsee Kubenskojejärvi, johon virtaavia jokia ovat Kubena ja Uftjuga.

Piirin kuuluu kuusi maalaiskuntaa: Bogorodskoje, Nikolskoje, Troitskoje (keskuspaikka Berežnoje), Ustje, Vysokoje ja Zadneje. Sen hallinnollinen keskus on Ustjen kylä, josta on maanteitse 70 kilometriä Vologdaan.

Seudun elinkeinoja ovat puunhankinta sekä maidon ja lihan tuotantoon erikoistunut maatalous. Nähtävyyksiä ovat Kamennyi-saarella sijainneen Kristuksen kirkastumisen luostarin rauniot ja Nikolskojen kartanon puistoalue.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Vologodskaja entsiklopedija*, s. 486. Vologda: VGPU, Rus, 2006. ISBN 5-87822-305-8. Teoksen verkkoversio (viitattu 10.12.2011). (venäjäksi)
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 20.12.2011. Viitattu 10.12.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ust-Kubinskojen piirin sivusto (venäjäksi)

Vologdan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Babajevo •
Babuškin •
Belozersk •
Grjazovets •
Harovsk •
Kadui •
Kirillov •
Kitšmengski Gorodok •
Mežduretšje •
Nikolsk •
Njuksenitsa •
Šeksna •
Sjamža •
Sokol •
Tarnogski Gorodok •
Totma •
Tšagodoštša •
Tšerepovets •
*Tšerepovets* •
Ustjužna •
Ust-Kubinskoje •
Vašk •
Veliki Ustjug •
Verhovažje •
Vologda •
*Vologda* •
Vožega •
Vytegra
Ustjurtia Uzbekistanista.
**Ustjurt** tai **Ustjurtin laakio** (kaz. Үстірт, *Üstirt*, uzb. *Ustyurt*, ven. Устюрт) on laakioalue Kazakstanissa ja Uzbekistanissa.

Ustjurtia rajoittaa idässä entisen Araljärven alue ja Amudarjan suisto. Lännessä puolestaan ovat rajana Mangyšlakin niemimaa ja Kaspianmereen kuuluva Garabogazkölin lahti. Ustjurtin pinta-ala on noin 200 000 neliökilometriä, ja sen keskikorkeus on noin 150 metriä. Lounaisosassa se kohoaa 365 metriin. Araljärveä ympäröivään tasankoon Ustjurt madaltuu varsin jyrkästi. Ustjurtin maiseman erityispiirteitä ovat rapautuneet kukkulat, matalat laaksot ja monet jyrkänteet, mutta virtaavia vesiä tai järviä siellä ei ole.

Ustjurt on pääosin varsin yksipuolista aavikkomaastoa, missä on vain niukasti laidunnettavaa kameleille ja lampaille. Tästä huolimatta alueella on elänyt pitkään karjankasvattajia, joiden perinteinen kulttuuri selviytyi Neuvostoliiton ajan yhteisviljelystä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakulinen & Paikkala: Ustjurt *Eksonyymit. Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet ja niiden vieraskieliset vastineet*.  17.11.2020. Helsinki:  Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 28.11.2020.
2. 1 2 3  Ustyurt Plateau  13.5.2011. Encyclopædia Britannica. Viitattu 28.11.2020. (englanniksi)
3. 1 2  The Ustyurt Plateu (PDF) USAID. Viitattu 28.11.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ustjurt** Wikimedia Commonsissa
Ustjužnan piiri Vologdan alueen kartalla.
Kartta piirin kuntarajoista.
**Ustjužnan piiri** (ven. У́стюженский райо́н, *Ustjuženski raion*) on kunnallishallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 3 600 neliökilometriä. Asukkaita on 19 700 henkeä (vuonna 2010).

Ustjužnan piiri sijaitsee Vologdan alueen lounaisosassa. Se rajoittuu lännessä Tšagodoštšan, pohjoisessa Babajevon ja Kaduin ja idässä Tšerepovetsin piireihin sekä kaakossa Tverin ja lounaassa Novgorodin alueisiin. Seudun halki virtaa Rybinskin tekojärveen laskeva Mologajoki.

Piirin hallinnollinen keskus on Ustjužnan kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluu 9 maalaiskuntaa: Lentjevo, Mezga (keskuspaikka Dolotskoje), Modno, Nikiforovo (Danilovskoje), Nikola, Posjolok imeni Željabova, Sošnevo (Sobolevo), Ustjužnan maalaiskunta (Ustjužna) ja Zalesje (Maloje Vosnoje). Kaupunkiväestön osuus on 49,1 %.

Seudun kautta kulkee Uuden Laatokan ja Vologdan välinen maantie. Piirissä on elintarvike- ja metsäteollisuutta sekä maatalousyrityksiä. Nähtävyyksiin kuuluvat Batjuškovin kartano Danilovskojen kylässä ja Kazanin kirkko Ustjužnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Vologodskaja entsiklopedija*, s. 486. Vologda: VGPU, Rus, 2006. ISBN 5-87822-305-8. Teoksen verkkoversio (viitattu 11.12.2011). (venäjäksi)
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 20.12.2011. Viitattu 11.12.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ustjužnan piiri**.
* Ustjužnan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Ustjužnan piiri Vologdan alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Vologdan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Babajevo •
Babuškin •
Belozersk •
Grjazovets •
Harovsk •
Kadui •
Kirillov •
Kitšmengski Gorodok •
Mežduretšje •
Nikolsk •
Njuksenitsa •
Šeksna •
Sjamža •
Sokol •
Tarnogski Gorodok •
Totma •
Tšagodoštša •
Tšerepovets •
*Tšerepovets* •
Ustjužna •
Ust-Kubinskoje •
Vašk •
Veliki Ustjug •
Verhovažje •
Vologda •
*Vologda* •
Vožega •
Vytegra
**Ust-Vymin piiri** (ven. Усть-Вымский район, *Ust-Vymski raion*, komiksi Емдiн район, *Jemdin raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 4 800 neliökilometriä. Asukkaita on 31 200 henkeä (vuonna 2009).

Ust-Vymin piiri sijaitsee Komin tasavallan länsiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Udoran, koillisessa Knjažpogostin ja kaakossa Syktyvdinin piireihin sekä etelässä ja lännessä Arkangelin alueeseen. Pinta-alasta 86,4 % on metsää ja 3,4 % maatalousmaata. Tärkeimmät joet ovat Vytšegda ja sen sivujoet Vym ja Jarenga.

Piiriin kuuluu Mikunin kaupunki, Žešartin kaupunkimainen taajama sekä 10 maalaiskuntaa: Aikino, Donajol, Gam, Ilja-Šor, Kožmudor, Madmas, Mežeg, Studenets, Ust-Vym ja Vežaika. Hallinnollinen keskus on Aikinon kylä, josta on 96 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 56,0 % venäläisiä, 29,5 % komeja, 5,8 % ukrainalaisia, 1,5 % valkovenäläisiä ja 1,2 % saksalaisia. Kaupunkiväestön osuus on 64,8 %.

Piirin kautta kulkee Moskovan ja Vorkutan välinen rautatie, josta Mikunissa haarautuvat radat Syktyvkariin ja Koslaniin. Mikunin kautta kulkee myös öljy- ja kaasujohto. Taloudellisesti merkittävintä on puunjalostus (vanerin, lastu- ja kuitulevyn tuotanto).

Paikallislehtenä ilmestyy venäjänkielinen *Vperjod* ("Eteenpäin").

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Respublike Komi – 85 let: Istoriko-statistitšeski sbornik*, s. 251. Syktyvkar: Territorialny organ Federalnoi služby gosudarstvennoi statistiki po Respublike Komi, 2006. ISBN 5-903273-01-7.
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 29.1.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Ust-Vymski raion: Geografitšeskoje položenije *ustvym.ru*.  Arkistoitu 29.12.2010. Viitattu 29.1.2010. (venäjäksi)
4. ↑  *Respublike Komi – 85 let: Istoriko-statistitšeski sbornik*, s. 33. Syktyvkar: Territorialny organ Federalnoi služby gosudarstvennoi statistiki po Respublike Komi, 2006. ISBN 5-903273-01-7.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ust-Vymin piiri**.
* Ust-Vymin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Komin piirit ja *kaupunkipiirit*
*Inta* •
Ižma •
Knjažpogost •
Koigorodok •
Kortkeros •
Petšora •
Priluzje •
Sosnogorsk •
Syktyvdin •
*Syktyvkar* •
Sysola •
Troitsko-Petšorsk •
Udora •
*Uhta* •
*Usinsk* •
Ust-Kulom •
Ust-Tsilm •
Ust-Vym •
*Vorkuta* •
Vuktyl
**Kuivaisten (Kuivaisin) suomalainen kansallinen piiri** (ven. Куйвозовский финский национальный район, *Kuivozovski finski natsionalnyi raion*), myöhemmin **Toksovan piiri**, oli Leningradin alueeseen vuosina 1927–1939 kuulunut paikallishallintoalue. Sen pinta ala oli 1 315 neliökilometriä (vuoden 1928 rajoissa) ja väestö 20 700 henkeä (vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan).

Piiri muodostettiin samaan aikaan Leningradin alueen kanssa 1. elokuuta 1927. Se koostui entisestä Leningradin kihlakunnan Kuivaisten kunnasta. Aluksi piiri kuului Leningradin piirikuntaan, joka lakkautettiin vuonna 1930.

Perustamishetkellä piirissä oli 20 kyläneuvostoa. Seuraavana vuonna niiden määrä väheni seitsemääntoista:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Harpala
* Himakkala
* Hipelinmäki
* Kirjasalo
* Koivukylä
* Korkiomäki
 | * Kuivaisi
* Lempaala
* Lehtoinkylä
* Lieskula
* Maaselki
* Miikkulainen
 | * Nakara
* Suojala
* Toksova
* Troitsemäki
* Vuolejärvi
 |
|

Vuonna 1930 Kuivaisten piiriin liitettiin lakkautettuun Parkalan piiriin kuuluneet Kaukolan, Kopittalan, Luuppolan, Mistolan, Ohalatvan, Petäjänmäen ja Vartiamäen kyläneuvostot. Samana vuonna piirin hallinnollinen keskus siirrettiin Kuivaisten kylästä Toksovan huvilataajamaan. Vuonna 1935 Kuivaisten piiriin liitettiin Leningradin Esikaupunkipiiriin kuuluneet Kankaankylän ja Valkeasaaren kyläneuvostot, mutta seuraavana vuonna ne siirrettiin uudelleen perustettuun Parkalan piiriin.

Kuivaisten piirin väestö koostui etupäässä inkerinsuomalaisista. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 79,1 % oli suomalaisia ja 20,0 % venäläisiä. Vuonna 1933 piirissä oli 58 ensimmäisen asteen koulua, joista 54 oli suomenkielisiä ja 4 venäjänkielisiä. Kolhoosinuorisokouluja oli 8, joista 7 oli suomenkielisiä. Piirilehtenä ilmestyi suomenkielinen *Kuivaisten kollektivisti*.

Suurin osa piirin suomalaisväestöstä karkotettiin kotiseudultaan vuosien 1935–1936 aikana. Syksyyn 1936 mennessä tyhjennettiin noin 50 kylää rajaseudulla sijainneilta Lempaalan, Miikkulaisin, Valkeasaaren ja Vuoleen kyläneuvostoalueilta. Vuosikymmenen loppupuolella suomalaista väestöä oli vain 28 Pohjois-Inkerin kylässä. Karkotetut sijoitettiin lähinnä Tihvinän piiriin, nykyiselle Vologdan sekä Arkangelin alueille. Vuonna 1936 piirin nimeksi tuli *Toksovan piiri*. Myöhemmin lakkautettiin osa tyhjilleen jääneistä kyläneuvostoalueista.

Toksovan piiri lakkautettiin 22. helmikuuta 1939 ja sen alue liitettiin Parkalan piriin. Nykyisin entisen piirin alue kuuluu kokonaisuudessaan Leningradin alueen Seuloskoin piiriin.

Lähteet
-------

1. ↑  Musajev, V.I.: *Politišeskaja istorija Ingermanlandii v kontse XIX–XX veke*, s. 167. Kišinjov, Sankt-Peterburg: Nestor-Historia, 2001. ISBN 9975-9606-4-2.
2. ↑  Musajev, V.I.: *Politišeskaja istorija Ingermanlandii v kontse XIX–XX veke*, s. 232–235. Kišinjov, Sankt-Peterburg: Nestor-Historia, 2001. ISBN 9975-9606-4-2.
Saniaisen alkeisvarsikko
**Alkeisvarsikko** eli **protallio** on sanikkaisilla esiintyvä suvullisen polven yksilö, joka tuottaa uuden suvuttoman polven yksilön hedelmöityksen kautta. Toisin kuin suvuttoman polven yksilöt, jollaisina sanikkaisten ryhmään kuuluvat edustajat tavallisesti nähdään, ovat alkeisvarsikot muutamien millimetrien kokoisia ja hyvin vaikeasti havaittavia.

Saniaisilla alkeisvarsikko on yhden solukerroksen paksuinen, herttamaisenmuotoinen lehtivihreällinen levy, joka kiinnittyy alustaansa juurtumahapsillaan. Se on pehmeä ja verrattain lyhytikäinen. Siittiö- ja munapesäkkeet sijaitsevat alkeisvarsikon alapinnalla. Kosteuden turvin siimalliset siittiöt uivat pesäkkeistään munapesäkkeiden luokse ja lopulta niiden kaulamaisen putken sisään, jonka pohjalla olevan munasolun yksi niistä hedelmöittää. Hedelmöittyneestä munasolusta alkaa kasvaa suvuttoman polven yksilö, varsinainen saniainen, ja tarpeettomaksi jäänyt alkeisvarsikko lakastuu pian pois.

Kortteiden myös lyhytikäiset alkeisvarsikot koostuvat useasta liuskasta. Lieoilla sukupolvenvuorotteluun liittyvä lisääntyminen on varsin hidasta, sillä itiöiden itäminen alkeisvarsikoiksi kestää useita vuosia ja itse alkeisvarsikon kehittyminen sukukypsäksi jopa 15 vuotta, jonka aikana kasvin arvellaan olevan riippuvainen sienirihmojen tarjoamasta ravinnosta. Siksi liekojen leviäminen tapahtuu pääasiassa maata pitkin suikertamalla. Mähkillä itiöt ovat eriytyneet iso- ja pikkuitiöiksi, joista edellisistä kasvavat naaraspuoliset ja jälkimmäisistä koiraspuoliset alkeisvarsikot. Ne ovat kuitenkin surkastuneet siinä määrin, että jäävät kokonaan itiön sisään.

Lähteet
-------

* *Jahns: Sanikkaiset, Sammalet, Jäkälät; Otava 2001*
**Troungoumbé** (myös *Trougoumbé*) on kaupunkikunta ja sen keskustaajama Kayesin alueen Nioron piirissä Malissa. Se sijaitsee 45 kilometriä Niorosta itään. Kunnassa on 12 500 ja taajamassa 9 300 asukasta (vuonna 2009).

Troungoumbén kunta rajoittuu pohjoisessa Nioron piirin Diarran, idässä Baniéré Koré sekä etelässä ja lännessä Diabiguén kuntiin. Maisemaa leimaavat hiekan peittämät ylängöt. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on pensassavannia.

Kuntaan kuuluu neljä taajamaa. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja, maureja ja fulbeja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maapähkinä, lehmänpapu, hirssi ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Troungoumbéssa pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 16.12.2018.
2. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 16.12.2018.
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune urbaine de Trougoumbé 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 16.12.2018.
**Troy Kenneth Aikman** (s. 21. marraskuuta 1966, West Covina, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän edusti koko ammattilaisuransa ajan NFL-liigassa pelaavaa Dallas Cowboysia.

Aikman oli vuoden 1989 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäinen varaus. Hän voitti urallaan Cowboysin kanssa kolmesti Super Bowlin, ja oli tärkeä osa yhtä aikakautensa parhaista joukkueista yhdessä muun muassa Emmitt Smithin sekä Michael Irvinin kanssa.

Aikman valittiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 2006. Hän on peliuransa jälkeen työskennellyt asiantuntija-kommentaattorina FOX -televisiokanavan NFL-lähetyksissä.

Katso myös
----------

* Luettelo NFL:n ykkösvarauksista

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Troy Aikman *Pro-football-reference.com*. Sports Reference LLC. Viitattu 15.7.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Troy Bodie** (s. 25. tammikuuta 1985 Portage la Prairie, Manitoba, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi NHL:ssä yhteensä 159 ottelua. Edmonton Oilers varasi Bodien vuonna 2003. Bodie toimii nykyisin NHL-seura Toronto Maple Leafsin kykyjenetsijänä.

Ura
---

Edmonton Oilers varasi Bodien NHL:ään numerolla 278 vuoden 2003 varaustilaisuudessa. Bodie pelasi ECHL-joukkue Stockton Thunderissa sekä AHL-joukkueissa Hamilton Bulldogs ja Springfield Falcons ennen kuin teki yhden vuoden sopimuksen Anaheim Ducksin kanssa 22. heinäkuuta 2008.

Bodie pelasi suurimman osan kaudesta 2008–2009 AHL:ssä Iowa Chopsissa, mutta pelasi myös neljä peliä Anaheimissa. 30. kesäkuuta 2009 Bodie teki Anaheimin kanssa jatkosopimuksen, jonka kesto oli kaksi vuotta. 

16. marraskuuta 2010 Anaheim asetti Bodien waiver -listalle, josta Carolina Hurricanes hänet poimi. Carolinassa pelatessaan Bodie tappeli 12 kertaa ja teki kuusi maalia, joista yksi oli voittomaali jatkoajalla Buffalo Sabresia vastaan. 

12. lokakuuta 2011 Bodie palasi kaksisuuntaisella sopimuksella Anaheim Ducksiin. Hän pelasi koko kauden 2011–2012 Anaheimin farmijoukkue Syracuse Crunchissa. 

Kaudella 2012–2013 Bodie jatkoi Anaheimin uudessa farmijoukkue Norfolk Admiralsissa. 16. tammikuuta 2013 Bodie teki jatkosopimuksen Anaheimin kanssa.

10. heinäkuuta 2013 Bodie siirtyi vuoden kaksisuuntaisella sopimuksella Toronto Maple Leafsiin. Bodie pelasi kolme kuukautta Toronton kokoonpanossa ennen siirtymistään farmijoukkue Toronto Marliesiin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Troy Bodie
**Akira Narahashi** (jap. 名良橋 晃; s. 26. marraskuuta 1971 Chiba, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Akira Narahashi edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1994-2003. Hän on osallistunut mm. Maailmanmestaruuskilpailuihin 1998 ja Maanosaliittojen cupissa 2003.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1994 | 1 | 0 |
| 1995 | 9 | 0 |
| 1996 | 0 | 0 |
| 1997 | 13 | 0 |
| 1998 | 9 | 0 |
| 1999 | 0 | 0 |
| 2000 | 0 | 0 |
| 2001 | 0 | 0 |
| 2002 | 2 | 0 |
| 2003 | 4 | 0 |
| Yhteensä | 38 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Kojima |
2 Narahashi |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Itō |
8 Nakata |
9 Nakayama |
10 Nanami |
11 Ono |
12 Lopes |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saitō |
17 Akita |
18 Jō |
19 Nakanishi |
20 Kawaguchi |
21 Narazaki |
22 Hirano |
Valmentaja Okada

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2003
1 Narazaki |
2 Narahashi |
3 Akita |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Ōkubo |
10 Nakamura |
11 Matsui |
12 Doi |
13 Oku |
14 Santos |
15 Myōjin |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Nagai |
19 Endō |
20 Takahara |
21 Tsuboi |
22 Yamada |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**Ratsuponi** on ponityyppi, joka alun perin kehitettiin Isossa-Britanniassa ja jota nykyään jalostetaan eri puolilla maailmaa, muun muassa Yhdysvalloissa, Ranskassa, Saksassa ja Australiassa. Tavoitteena on hyväluonteinen, hyvärakenteinen ja kaunis poni, joka menestyy ratsastuskilpailuissa. Tähän pyritään risteyttämällä keskenään paitsi eri ponirotujen edustajia myös poneja ja hevosia (erityisesti täysiverisiä). Jalostus on hyvin tavoitteellista, harkittua ja säänneltyäkin, sillä ratsuponeilla on omat kantakirjansa ja hyväksytyllä ratsuponilla edellytetään muun muassa olevan tietty osuus poniverta suvussaan. Ratsuponi näyttää yleensä enemmän pienikokoiselta ja sirolta hevoselta kuin tyypilliseltä ponilta.

*Suomalainen ratsuponi* on Suomessa jalostettava ratsuponirotu. Rotua jalostetaan Suomen Hippoksen hyväksymän jalostusohjesäännön mukaan. Ratsuponijalostukseen hyväksyttävillä oreilla ei ole säkäkorkeusrajaa, ja yli 148 cm korkeat tammat voidaan esikantakirjata.

Ratsuponijalostukseen hyväksytyt rodut:

* täysiveriset
* puoliveriset
* newforestinponi
* connemaranponi
* welsh-poni
* gotlanninruss
* ulkomaiset ratsuponit

Ratsuponiohjelman mukaisessa jalostuksessa ensimmäisen polven risteytyksessä yhdistetään jalostusohjesäännön mukainen poni ja hevonen. Toisen polven risteytyksessä käytetään edellä mainittua risteytystä ja rotuponia, hevosta tai ratsuponia. Kolmannen polven risteytyksessä on oltava vähintään 25 prosenttia poniverta.

Ratsuponien värejä ei rajoiteta, eikä niille ole määrätty tarkkaa mittarajaa, mieluiten niiden tulisi kuitenkin olla säkäkorkeudeltaan lähelle 148 cm eli juuri hevos- ja ponikoon väliltä.

Ratsuponien tulee olla rakenteeltaan jaloja, sopusuhtaisia ja ryhdikkäitä. Askelten tulisi olla tarmokkaat, tahdikkaat, irtonaiset ja kevyet. Ratsuponit ovat luonteeltaan helposti käsiteltäviä, luotettavia ja yhteistyöhaluisia. Suorituskykyyn kiinnitetään jalostuksessa erityistä huomiota.

Katso myös
----------

* Saksalainen ratsuponi
* Risteytysponi

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalainen ratsuponi Suomen Hippos ry:n verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ratsuponeista Hevosmaailma.netissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Paul Henreid (vasemmalla) Humphrey Bogartin kanssa elokuvassa *Casablanca*.
**Paul Georg Julius Hernried Freiherr von Wassel-Waldingau** (10. tammikuuta 1908 Trieste, Itävalta-Unkari (nyk. Italia) – 29. maaliskuuta 1992 Santa Monica, Kalifornia), tunnettu ammattinimellään **Paul Henreid**, oli itävaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.

Ura
---

Hän aloitti uransa Wienin teattereissa. Hänen elokuvauransa alkoi 1930-luvun alun saksalaisissa elokuvissa. Vuonna 1935 hän kuitenkin muutti Itävallasta Britanniaan. Sodan alettua hän oli joutua pidätetyksi vihollismaan kansalaisena, mutta onnistui näyttelijäystävänsä avulla välttämään sen. Hän teki debyyttinsä Hollywoodissa pienessä roolissa elokuvassa *Hyvästi, Mr. Chips* (*Goodbye, Mr. Chips*, 1939). Kolme vuotta myöhemmin ilmestyivät hänen kaksi kuuluisinta roolisuoritustaan: miespääosa elokuvassa *Uusien tähtien alla* (*Now, Voyager*), jossa hänen vastanäyttelijänään oli Bette Davis, sekä Victor Laszlon rooli elokuvassa *Casablanca*, jossa vastanäyttelijöinä olivat Humphrey Bogart ja Ingrid Bergman. Tämän jälkeen hän ohjasi runsaasti niin elokuvia kuin televisiotuotantojakin. Hän on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvista ja toisen televisiosta.

Yksityiselämä
-------------

Paul Henreidista tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1946. Hän oli naimisissa Elizabeth Gluckin kanssa vuodesta 1936 aina kuolemaansa saakka. Pariskunnalla oli kaksi lasta. Henreid kuoli keuhkokuumeeseen 87-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Paul Henreid Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Paul Henreid NNDB:ssä

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paul Henreid**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Paul (Paavo) Hendunen** (6. joulukuuta 1824 Utra – 12. heinäkuuta 1904 Tohmajärvi) oli suomalainen tehtaanhoitaja, maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Hendusen vanhemmat olivat Paavo Hendunen ja Kristina Varis ja puolisot Hilda Maria Hendunen ja Maria Helena Jaakontytär Simonen. Hendusen isä oli sahanhoitaja Utrassa. Hendunen kävi Kuopiossa triviaalikoulua, mutta ryhtyi jo nuorena Nils Ludvig Arppen palvelukseen. Värtsilän ruukkiin hän tuli töihin 1849 ja toimi rautatehtaan hoitajana. Vuonna 1857 Hendunen muutti Joensuuhun sahaliikkeen toimeen, vuonna 1860 Ämmän ruukkiin Suomussalmelle ja vuonna 1862 takaisin Värtsilään, jossa hänestä tuli 1870 taas tehtaanhoitaja, sekä edelleen Läskelään ja 1870 Joroisten Huutokoskelle. Hendunen osti sittemmin Pälkjärveltä maatilan ja ryhtyi 1875 sitä päätoimisesti hoitamaan. Pälkjärvellä hän oli 1876–1898 kunnallislautakunnan esimies ja samalla kunnan rahastonhoitaja ja hänellä oli myös muita kunnallisia luottamustoimia. Hendunen oli talonpoikaissäädyssä Ilomatsin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872, joilla hän kuului sekä pankki- että lisättyyn valtiovarainvaliokuntaan. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Pälkjärven edustajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni: Paavo Paavonpoika Hendunen Viitattu 30.1.2021.
2. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 78. Helsinki: Otava, 1926.
3. 1 2  Joensuusta ja likitienoolta. Kuollut. *Pohjois-Karjala*, 14.7.1904, no. 79, s. 2.
4. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 310. WSOY, 1999.
**Retrovirukset** ovat kuorellisia viruksia, joiden genomi koostuu kahdesta yksijuosteisesta RNA-molekyylistä. Kun retrovirus infektoi isäntäsolun, viruksen oma käänteiskopioijaentsyymi valmistaa solussa viruksen RNA-koodia vastaavaa DNA:ta, joka kiinnittyy isäntäsolun perimään muuttuen provirukseksi.

Retroviruksien nimi (lat. *retro* ’takaperin’) johtuu juuri niiden omalaatuisesta kyvystä muodostaa DNA:ta RNA:n perusteella, kun yleisemmin eliökunnassa RNA syntyy transkriptiossa DNA-koodin perusteella. Käänteiskopioijaentsyymin löytämisestä myönnettiin Nobelin lääketieteen palkinto vuonna 1975. 

Käänteiseen transkriptioon ei sisälly samaa oikaisulukua kuin normaaliin transkriptioon. Siksi retroviruksiin syntyy usein mutaatioita, minkä takia niitä vastaan on vaikeaa kehittää rokotteita. Esimerkiksi HIV on retrovirus.

Retrovirukset ovat eläinkunnassa varsin kauan tunnettuja ja laajalle levinneitä viruksia, jotka aiheuttavat monissa eläimissä kasvaimia. Kanoissa ja kissoissa niiden on todettu aiheuttavan leukemiaa, hiirissä rintasyöpää. 

Ihmisiin tarttuvia retroviruksia ovat mm. kaksi eri leukemioihin liittyvää tyyppiä, HTLV-1 ja -2, sekä HIV.

Endogeenisten retrovirusten (ERV) perusteella voidaan nykyään päätellä eliöiden sukulaisuussuhteita. Simpanssilla ja ihmisellä on useita samoja endogeenisia retroviruksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Demographic histories of ERV-K in humans, chimpanzees and rhesus monkeys *PubMed*.  englanti

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Retroviridae
* Finto: Retrovirukset
* ViralZone: Retroviridae (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q189308
* Wikispecies: Retroviridae
* CoL: FM2
* EoL: 8053
* GBIF: 1940
* IRMNG: 113829
* NCBI: 11632
* WoRMS: 600050

 |

 |
Vanhaa Umbaa Umbajoen länsirannalla
Umban kaupunkikunta punaisella, siitä itään Varzuga
**Umba** (ven. У́мба), suom. **Umpi** on kaupunkityyppinen taajama ja kaupunkikunta Murmanskin alueen Turjan piirissä Venäjällä, Vienanmeren Kantalahden pohjoisrannalla.

Taajama
-------

Umban taajama on Turjan piirin hallintokeskus. Se sijaitsee noin sata kilometriä Kantalahden kaupungista itään, Umbajoen suulla. Vanhastaan Umbaa ovat asuttavat lähinnä slaavilaiset pomorit, joiden kantavanhemmat muuttivat alueelle venäjänkieliseltä Novgorodin seudulta jo yli tuhat vuotta sitten. Paikalla on myös jonkin verran vienankarjalaista väkeä sekä turjansaamelaisten jälkeläisiä. Nykyään on tapahtunut jonkin verran kansojen sekoittumista ja venäläistymistä.

Taajama on jakautunut kahteen osaan. Suurin osa noin 6 200 asukkaasta asuu uudessa osassa, joen itäpuolella sijaitsevalla kerrostaloalueella. Länsirannalla taas sijaitsee vanhan Umban perinteinen pomoriasutus. Taajaman läpi johtava maantie jatkuu Umbasta vielä parisataa kilometriä itään Varzugan kylään. 

Umban edustalla on joka kesä regatta ja itse taajamassa joka kolmas vuosi pomorien kulttuurifestivaalit, joissa on esityksiä myös seudun muilta arktisilta kansoilta, kaukaisimmat Ruotsista ja Norjasta.

Umban kunta
-----------

Umban vaakuna
Umban kaupunkikuntaan kuuluvat asutuskeskukset:

* Umba (kaupunkityyppinen taajama)
* Vostotšnoje Munozero (Восточное Мунозеро) (Munajärvi)
* Indel (Индель)
* Petrajoki - Olenitsa (Оленица).

Umban taajamassa on sähköt, mutta sähkölinja ei vie pitemmälle itään. Turjan piirin lasten koulutus on keskitetty Umbaan, jonne heidät tuodaan asuntolaan kotikylistään yleensä helikopterilla. Umban lisäksi Turjan piirissä on oma peruskoulu vain Varzugassa. 

Umbassa on jonkin verran metsätaloutta, enemmänkin ammattimaista kalastusta. Meren ohella joki on hyvin kalaisa ja pitkälti rakentamaton.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 263. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Городское поселение Умба Терского района (Arkistoitu – Internet Archive) Umba Murmanskin aluehallinnon sivuilla (mm. kartta) (venäjäksi)
* Умба районный центр Мурманской области Turjan rannikon sivusto (venäjäksi)
* Администрация Терского района Turjan piirihallinnon sivut (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Murmanskin alue |
| --- |
|  |
| Hallinnollinen keskus: Murmansk |
|  |
| Piirit | 
* Kantalahti
* Koutero
* Kuola
* Lovozero
* Petsamo
* Turja

 | Murmanskin alueen vaakuna |
|  |
| Suljetut alueet | 
* Aleksandrovsk
* Ostrovnoi
* Severomorsk
* Vidjajevo
* Zaozjorsk

 |
|  |
| Kaupungit | 
* Apatiitti
* Gadžijevo
* Kantalahti
* Kirovsk
* Koutero
* Kuola
* Montšegorsk
* Murmansk
* Olenegorsk
* Ostrovnoi
* Poljarnyi
* Poljarnyje Zori
* Severomorsk
* Snežnogorsk
* Zaozjorsk
* Zapoljarnyi

 |
|  |
| Kaupunkityyppiset taajamat | 
* Kildinstroi
* Molotšnyi
* Murmaši
* Nikkeli
* Parkkina
* Revda
* Safonovo
* Tumannyi
* Umba
* Ylä-Tuuloma
* Zelenoborski

 |

 |
Rusalka Dnistrovaja 1837.
**Rusalka Dnistrovaja** ('Dnestrin nymfi'), alaotsikko *Ruthenische Volks-Lieder*, oli ensimmäinen ukrainalainen kirjallinen kalenteri. Se julkaistiin Galitsiassa.

Kalenterin kokosivat Ruteenikolmikon jäsenet Markijan Šaškevytš, Jakiv Holovatskyi ja Ivan Vahylevytš. Se painettiin 1836 Unkarin Budassa uudistetulla, hraždanka-kirjaimistolla tuhannen kappaleen painoksena. Kalenterissa on eri puolilta Galitsiaa kerättyjä kansalauluja ja kolmikon omia runoja ja proosaa sekä serbialaisten kansanrunojen käännöksiä ja katkelmia Václav Hankan *Králové Dvůr -käsikirjoituksesta*. Lisäksi mukana on keskiaikaista lyriikkaa ja sankarirunoutta, Holovatskyin kommentti Lvivin Pyhän Vasilin luostarin kirjaston slaavilaisista käsikirjoituksista sekä Šaškevytšin katsaus vuonna 1835 ilmestyneestä Josyp Lozynskyn teoksesta *Ruskoje wesile*, joka käsittelee ukrainalaisia häätapoja.

Šaškevytš tähdentää alkusanoissa ukrainan kansankielen, suullisen kansarunouden ja -proosan kauneutta. Mukana on luettelo tärkeimmästä Venäjän vallan aikaisesta kirjallisuudesta ja kansanrunoudesta. Poliisi takavarikoi Lvivissä kalenterin alkuperäisestä tuhannen kappaleen painoksesta 800, ja Galitsiassa julkaisun levittämisen kielsi paikallinen sensori Venedykt Levytsky, syynä kieli ja ortografia. Levityskielto ei koskenut Itävallan keisarikunnan muita osia, ja kielto kumottiin 1848. Myhailo Pavlyk on kuitenkin esittänyt, että sensuuritoimellaan Levytsky suojeli kolmikkoa vankeustuomiolta. Julkaisulla oli kuitenkin merkittävä vaikutus Länsi-Ukrainassa kansallisen tietoisuuden ja kirjallisuuden heräämiseen. Kalenteri julkaistiin uudestaan Ternopilissä 1910 ja myöhemmin faksimilepainoksina Kiovassa 1950 ja 1972 sekä Yhdysvalloissa Philadelphiassa 1961.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Roman Senkus: Rusalka Dnistrovaia *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 27.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Lozynsky, Yosyp *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 27.3.2022. (englanniksi) (viite koskee kirjan nimeä)
3. ↑  Anna Procyk, Giuseppe Mazzini’s Young Europe and the Birth of Modern Nationalism in the Slavic World, s. 120

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rusalka Dnistrovaja** Wikimedia Commonsissa

* Lisää luettavaa aiheesta **Rusalka Dnistrovaja** on Wikiaineistossa (ukrainaksi)
Salamanperän luonnonpuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
KivijärviSuomi |
| Pinta-ala | 
12,7 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
LuonnonpuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1956View and modify data on Wikidata  |
| Hallinto | 
MetsähallitusView and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Salamanperän luonnonpuisto**  on luonnonpuisto Kivijärven kunnassa Keski-Suomen maakunnan pohjoisosassa. Puiston pinta-ala on 12,71 km² ja se on perustettu vuonna 1956. Puiston alue rajoittuu Salamajärven kansallispuistoon.

Luonnonpuiston pohjoisosissa vallitsevina ovat kivikkoiset ja karut mäntykankaat, eteläosassa on myös sekametsiä. Alueen puusto on varhaisen suojelun ansiosta luonnontilaista, ja puustossa on jälkiä alueella 1800-luvulla sattuneista metsäpaloista. Luonnonpuiston suot ovat metsäsaarekkeiden kanssa vuorottelevia pienialaisia rämeita ja korpia. Salamajärven kansallispuistoon verrattuna suuret avosuot puuttuvat lähes kokonaan.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) Nationally designated areas (CDDA)View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Salamajärven suojelualue-kokonaisuuden hoito- ja käyttösuunnitelma 2006–2015 (pdf) *Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja*. Viitattu 5.11.2011.

Suomen luonnonpuistot

* Häädetkeidas
* Karkali
* Kevo
* Koivusuo
* Malla
* Maltio
* Olvassuo
* Paljakka
* Pelso
* Pisavaara
* Runkaus
* Salamanperä
* Sompio
* Sukerijärvi
* Sinivuori
* Ulvinsalo
* Vaskijärvi
* Vesijako
* Värriö
**Velvoite** on velkasuhteessa olevan velallisen velvollisuus tehdä velkojalle tietty suoritus. Suoritus voi olla esimerkiksi rahasumman maksaminen, esineen luovuttaminen toisen omistukseen tai palvelun toteuttaminen.

Velkojalla on suoritukseen saamisoikeus. Suorituksen jäädessä täyttämättä velallinen on oikeudellisessa vastuussa velkojaa kohtaan. Tämä vastuu ilmenee muun muassa velvollisuutena korvata velkojalle aiheutunut vahinko.

Velvoitteita ovat *rahavelvoite* ja *luontoisvelvoite*. Rahavelvoite tarkoittaa, että velvoitteen sisältö on rahan maksaminen. Luontoisvelvoitteen (lat. *obligatio naturalis*) sisältö on muun kuin rahasuorituksen tekeminen. Tällainen velvoite voi olla esimerkiksi esineen luovuttaminen tai palvelusuorituksen tekeminen. Luontoisvelvoite voi käytännössä muuttua rahavelvoitteeksi, mutta rahavelvoite ei yleensä muutu luontoisvelvoitteeksi.

Luontoissuoritukseen ei voi pakottaa, jos se vaatisi henkilökohtaista työtä. Jos esimerkiksi arkkitehti kieltäytyy laatimasta häneltä tilattuja piirustuksia, häntä ei voi siihen ulosottotoimin pakottaa, vaan velkojan vaadeoikeus muuttuu oikeudeksi vaatia vahingonkorvausta.

Velvoiteoikeus
--------------

*Pääartikkelit:  ja Velvoiteoikeus*
Velvoiteoikeus on yksityisoikeuteen kuuluva oikeudenala, joka käsittelee sidonnaisuuksia ja suhteita velvoitetun ja oikeutetun välillä. Velvoiteoikeudellinen sidonnaisuus alkaa velvoitteen syntyessä ja lakkaa täytettäessä velvoite tai velvoitteen voimassaolon päättyessä esimerkiksi vanhentumisen vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Norros, Olli: *Johdatus velvoiteoikeuteen*. Helsinki: Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 2010.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
3. ↑  *Iso tietosanakirja,* WSOY 1995–1997.
4. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 999–1000.
**Venanzio Ortis** (s. 29. tammikuuta 1955 Paluzza, Udinen maakunta) on italialainen kestävyysjuoksun Euroopan-mestari. Hän edusti aktiiviurallaan padovalaista Fiamme Oro -seuraa. Hän on maastohiihtäjien Manuela ja Giorgio di Centan serkku.

Ortis karsiutui 1 500 metrin alkuerissä Duisburgin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1973. Hän saavutti seuraavana vuonna hopeaa Monzan maastojuoksun MM-kilpailujen alle 20-vuotiaiden sarjassa. Hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä Montrealin olympialaisissa 1976.

Ortis sijoittui Milanon EM-hallikilpailuissa 1978 kahdeksanneksi 3 000 metrin juoksussa. Hän saavutti saman vuoden Prahan EM-kilpailuissa kultaa 5 000 metrillä ajalla 13.28,52 ja hopeaa 10 000 metrillä ennätyksellään 27.31,48. Rooman maailmancupissa 1981 hän oli 10 000 metrillä neljäs.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **3 000 m** | 7.51,11 | Caorle | 24. elokuuta 1980 |
| **5 000 m** | 13.19,19 | Rieti | 9. syyskuuta 1981 |
| **10 000 m** | 27.31,48 | Praha | 29. elokuuta 1978 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Venanzio Ortis *sports-reference.com*.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 13.11.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Venanzio Ortis ITA *tilastopaja.net*. Viitattu 13.11.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Toini Esteri Kyllikki Anttila** (o.s. Ahonen, 19. syyskuuta 1897 Tampere – 29. heinäkuuta 1969) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän työskenteli muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa ja Viipurin Kaupunginteatterissa.

Ura
---

Toini Anttilan vanhemmat olivat huonekalutehtailija Arvi Ahonen ja Hilma Selenius. Hänen ensimmäinen näyttelijäkiinnityksensä oli Tampereen Työväen Teatteriin vuosina 1915–1919. Ura jatkui hänen aikakaudelleen tyypillisesti melko tiuhaan vaihtuvin kiinnityksin: Oulun Työväen Teatteri 1921–1922, Voikkaan Työväen Näyttämö 1922–1925, Rovaniemen Työväen Näyttämö 1925–1926, Lappeenrannan Teatteri 1929–1931, Salon Näyttämö 1931–1933, Lahden Työväen Näyttämö 1939–1941 ja Viipurin Kaupunginteatteri 1941–1946. Vuodesta 1946 vuoteen 1961 Anttila työskenteli Imatran Teatterin ohjaajana ja järjestäjänä.

Anttilan näyttämötehtäviä olivat muun muassa Kaisa kansannäytelmässä *Pohjalaisia*, Pohjolan tytär näytelmässä *Lemmin poika* ja Karin Timelius näytelmässä *Neljä naista*. Hän näytteli myös muun muassa Elinan roolin balladissa *Elinan surma* ja Viivin roolin komediassa *Ruma Elsa*.

Anttila ohjasi lavalle muun muassa näytelmät *Anne Frankin päiväkirja*, *Neljä naista*, *Opri ja Oleksi* ja *Tukkijoella*.

Muuta
-----

Toini Ahonen avioitui teatterinjohtaja Väinö Anttilan kanssa 1924. Liitto päättyi puolison kuolemaan 1952. Pariskunta teki taiteellisen uransa pääosin samoissa teattereissa.

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.
* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.
* Martin, Timo; Niemi, Pertti; Tainio, Ilona: *Suomen teatterit ja teatterintekijät - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu n:o 28, 1974. ISBN 951-30-2505-5.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Teatterin maailma 1950, s. 144
2. ↑  Suomen teatterit 1974, s. 534
3. 1 2 3 4 5  Teatterin maailma 1965, s. 133

Aiheesta muualla
----------------

* Kysymuseolta.fi: LÖYTYYKÖ LAPPEENRANNAN TEATTERIN GYURKOVICSIN TYTTÄRET -ESITYKSEN ROOLILUETTELOA?