recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Cracon aavekaupunki Italiassa
**Aavekaupungeiksi** kutsutaan kaupunkeja, jotka tavalla tai toisella ovat tyhjentyneet tai jotka on evakuoitu määräajaksi tai lopullisesti. Määräajaksi tyhjennetyissä aavekaupungeissa tarvitaan järjestyksenvalvontaa, jotteivät rikollisuus tai anarkia pääse valloilleen.

Termiä käytetään erityisesti puhuttaessa Yhdysvaltain villin lännen hylätyistä kaivoskaupungeista. Tällaiset kaupungit perustettiin yleensä jonkin rikkaan arvomineraaliesiintymän (kulta, hopea) lähelle, ja ne autioituivat esiintymän ehtyessä.

Aavekaupunkeja
--------------

### Suomessa

* Jussarö
* Viipuri (väliaikaisesti vuosina 1940 ja 1944)

### Muualla

Bodien aavekaupunki Kaliforniassa
* Bodie, Kalifornia, Yhdysvallat
* Centralia, Pennsylvania, Yhdysvallat
* Council, Alaska, Yhdysvallat
* Craco, Italia
* Hashima, Japani
* Irbene, Latvia
* New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat (väliaikaisesti vuonna 2005)
* Oradour-sur-Glane, Ranska
* Port Essington, Kanada
* Port Nelson, Kanada
* Prypjat, Ukraina
* Schokland, Alankomaat
* Tšernobyl, Ukraina
* Varosha, Kypros
* York Factory, Kanada

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aavekaupunki**.
* Ghost Town Gallery, kuvia Yhdysvaltain aavekaupungeista ja historiallisista paikoista (englanniksi)
Carl Gustaf Sanmark (1880-l). Kuvaaja Daniel Nyblin.
**Carl Gustaf Sanmark** (20. kesäkuuta 1837 Joroinen – 28. huhtikuuta 1901 Milano, Italia) oli suomalainen upseeri, insinööri ja valtiopäivämies. Hän oli teollisuushallituksen yli-intendentti 1890–1901.

Sanmarkin isä oli postihallituksen kamreeri Carl Anton Sanmark. Carl Gustaf Sanmark valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna 1856, ja hänet määrättiin vänrikiksi henkikaartin Semjonovin rykmenttiin Pietariin. Vuotta myöhemmin hän siirtyi takaisin Suomeen tie- ja vesikulkulaitosten insinöörikunnan insinööriksi. Hänet ylennettiin vuonna 1878 toisen luokan insinööriksi. Sanmark valvoi insinöörinä muun muassa Lempäälän kanavan, Porvoon-Keravan rautatien ja Hangon radan rakennustöitä.

Sanmark erosi tie- ja vesirakennusylihallituksesta vuonna 1886 ja toimi sitten liikemiehenä. Vuonna 1890 hänet nimitettiin teollisuushallituksen yli-intendentiksi. Yli-intendenttinä hän muun muassa työskenteli vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn Suomen paviljongin puolesta.

Sanmark osallistui porvarissäädyssä Kemin edustajana valtiopäiville 1877–1878, Hangon edustajana1882 ja Savonlinnan edustajana 1885 ja 1888. Aatelissäädyssä Sanmark oli valtiopäiväedustaja 1897, 1899 ja 1900. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuustossa kolmekymmentä vuotta. Lisäksi Sanmark oli Suomen Taideyhdistyksen rahastonhoitaja. Sanmark korotettiin aateliin vuonna 1896.

Carl Gustaf Sanmarkin ja hänen puolisonsa Maria Katarina Borgin poika oli pankki-, liike- ja valtiopäivämies Arvid Sanmark.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4    *Suomalainen Wirallinen Lehti*, 30.04.1901, nro 99, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 03.08.2020.
2. 1 2 3    *Suomen Teollisuuslehti*, 01.01.1902, nro 1, s. 6–7. Kansalliskirjasto. Viitattu 03.08.2020.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 294–296. Helsinki: Otava, 1921.
4. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1897 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1897. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1897, ss. 1699-1707.
5. ↑  Förteckning öfver Finlands till urtima landtdagen i Helsingfors år 1899 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Urtima Landtdagen 1899. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1899, ss. 207-215.
6. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1900 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1900. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1900, ss. 1117-1125.
7. ↑  Ätter och vapen Riddarhuset. Viitattu 03.08.2020. (ruotsiksi)[vanhentunut linkki]
8. ↑  *Släktbok. 2, 2 / Atle Wilskman.*, s. 107. TAB 8. V. Arvid Sanmark. Svenska litteratursällskapet i Finland, 1920. Kansalliskirjasto (viitattu 20.05.2021).
**Sergei Duvanov** (s. 1953) on kazakstanilainen journalisti.

Duvanov toimitti ihmisoikeuksia käsittelevää tiedotuslehteä ja julkaisi Internetissä artikkelin, jossa kirjoitti presidentti Nursultan Nazarbajevin ja öljy- ja kaasuministeri Nurlan Balgimbajevin saaneen 78 miljoonaa dollaria lahjuksia yhdysvaltalaiselta liikemieheltä James Giffenilta vastineeksi Mobil Corporationin (nyk. ExxonMobil) öljykenttien oikeuksista 1990-luvulla.

Duvanovia syytettiin heinäkuussa 2002 presidentin kunnian ja arvovallan loukkaamisesta. Hän joutui sairaalahoitoon 28. elokuuta 2002 kolmen tunnistamattoman miehen hyökättyä hänen kimppuunsa. Duvanov pidätettiin syytettynä alaikäiseen kohdistuvasta seksuaalirikoksesta 28. lokakuuta 2002, eli päivää ennen kuin hänen oli määrä lähteä Yhdysvaltoihin puhumaan Kazakstanin lehdistönvapaudesta. Hänet tuomittiin kolmeksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen.

Lähteet
-------

1. ↑  KAZAKH PRESIDENT DENIES LINK TO US OIL BRIBERY CASE (Arkistoitu – Internet Archive), CAUCASUS ANALYST, 14.5.2004, luettu 19.8.2007
2. ↑  Kazakhstan: Official Vows Not To Interfere In 'Kazakhgate' Trial RFE/RL. Viitattu 19.08.2007.
3. ↑  Ihmisoikeudet Kazakstanissa ja Keski-Aasiassa (P5\_TA(2003)0064) Euroopan parlamentti. Viitattu 19.08.2007.
*Tämä artikkeli käsittelee Hao–Fountainin oireyhtymää. Fountainin oireyhtymä on eri oireisto.*
**Hao–Fountainin oireyhtymä** on kromosomissa 16 sijaitsevan USP7-geenin mutaatioiden tai mikrodeleetion aiheuttama synnynnäinen oireyhtymä. Sen aiheuttavan geenivirheen kuvasivat potilailla ensimmäisinä Yi-Heng Hao ja Michael D. Fountain vuonna 2015. Online Mendelian Inheritance in Man (OMIM) nimesi oirekokonaisuuden elokuussa 2020 Hao–Fountainin oireyhtymäksi. Tammikuuhun 2022 mennessä oireyhtymä oli kuvattu noin 70:llä henkilöllä eri puolilta maailmaa.

Hao–Fountainin oireyhtymä on hermostollinen kehityshäiriö, joka tuottaa yksilöllisesti vaihtelevan oirekuvan. Siitä kärsivillä lapsilla ilmenee psykomotorinen kehitysviive, joka koskee erityisesti puheentuottoa. Kaikki potilaat eivät lainkaan opi puhumaan. Lisäksi motorinen kehitysviive saattaa johtaa kävelytaidon heikkoon kehittymiseen ja kävelyn epävakauteen. Hao–Fountainin oireyhtymään liittyy noin 60 %:ssa tapauksista hypotonia. Osalla potilaista ilmenee kontraktuuria lihaksissa ja nivelissä. Mahdollisiin oireyhtymään kuuluviin luustomuutoksiin lukeutuvat skolioosi, kyfoosi ja kyfoskolioosi. Käsien ja jalkojen pienikokoisuutta on esiintynyt. Noin 60 %:lla potilaista on todettu näköongelmia, kuten karsastus, likinäköisyys tai silmävärve. Oireyhtymään liittyy aivojen valkean aineen vähyyttä, joka voi näkyä esimerkiksi aivokurkiaisen ohentumisena. Oireyhtymään liittyy vaikeusasteeltaan yksilöllisesti vaihteleva kehitysvammaisuus. Noin puolilla potilaista on esiintynyt myös autismin kirjon häiriötä. Käytöksen erityispiirteisiin ovat kuuluneet pakonomaiset toiminnot, impulsiivisuus, taipumus tunnekuohuihin, aggressiivisuus, ADHD, voimakastahtoisuus (itsepäisyys) ja manipuloivuus. Kasvonpiirteissä on osalla esiintynyt lieviä poikkeavuuksia, jotka kuitenkin ovat vaihdelleet potilaskohtaisesti. Sukupuolirauhasten vajaatoiminta ja sukupuolielinten rakennepoikkeamat ovat mahdollisia. Pojilla saattaa olla tavallista pienempi siitin ja piilokiveksisyyttä, tytöillä poikkeuksellisen pienikokoiset häpyhuulet. Muita Hao–Fountainin oireyhtymään liittyviä ongelmia ovat olleet epilepsia, unihäiriöt, astma, syömisongelmat, refluksitauti, ummetus ja ripuli. Lapsen paino saattaa kehittyä poikkeuksellisen heikosti tai sen nousu voi olla tavallista voimakkaampaa.

Hao–Fountainin oireyhtymän voi aiheuttaa USP7-geenin mutaatio tai mikrodeleetio, joka saattaa kattaa muitakin geenejä samalla geenialueella. Potilaiden oirekuvaan ei näytä vaikuttaneen mutaation laatu tai häviämän laajuus. Oireyhtymällä on autosomaalinen ja vallitseva periytymistapa, mutta yleensä oireyhtymä on johtunut sporadisesta uudesta mutaatiosta. Hao–Fountainin oireyhtymää on esiintynyt tasapuolisesti sukupuolesta riippumatta. Sen oirekuvassa on samankaltaisuuksia Prader–Willin ja Schaaf–Yangin oireyhtymien kanssa. Hao–Fountainin oireyhtymän hoito on oireenmukainen. Potilaiden elinajanodotteesta ei ole tarkkaa tietoa, mutta sen on arvioitu lähenevän normaalia keskimääräistä elinikää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johanna Rintahaka, Hao-Fountainin oireyhtymä Tukiliitto 10.1.2022, viitattu 16.7.2023
**Sachie Ishizu** (s. 3. syyskuuta 1992 Tokio) on japanilainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalla 162 helmikuussa 2014. Hän on voittanut urallaan kahdeksan ITF-turnausta kaksinpelissä.

Tennisura
---------

Ishizu saavutti ensimmäisen ITF-turnausvoittonsa Saitamassa elokuussa 2008. Vuonna 2010 Ishizu pääsi tyttöjen kaksinpelin loppuotteluun Wimbledonissa, jossa hän hävisi kuitenkin Kristýna Plíškoválle. Nuorten kesäolympialaisissa 2010 Ishizu voitti kultaa päihittämällä loppuottelussa Anna-Lena Friedsamin. Ishizu teki debyyttinsä WTA-turnauksen pääsarjassa Carlsbadissa heinäkuussa 2013. Hän pääsi turnaukseen karsintojen kautta, mutta hävisi pääsarjan ensimmäisellä kierroksella Carla Suárez Navarrolle. Ishizu aloitti kauden 2014 ASB Classic -turnauksella voittaen ensimmäisellä kierroksella Anett Kontaveitin ja toisella kierroksella Julia Görgesin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sachie Ishizu WTA:n sivuilla (englanniksi)
2. ↑  Sachie Ishizu ITF:n sivuilla (englanniksi)
3. ↑  Sachie Ishizu itftennis.com.  Arkistoitu 2.1.2014. Viitattu 1.1.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sachie Ishizun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sachie Ishizu WTA:n sivuilla (englanniksi)
* Sachie Ishizu ITF:n sivuilla (englanniksi)
**Kristian Lumijärvi** (sukunimi vuoteen 1907 **Laxfeldt**, 13. marraskuuta 1880 Kylmäkoski – 15. helmikuuta 1957 Sippola) oli suomalainen työkalumestari ja sosialidemokraattien kansanedustaja 1930-luvulla.

Palvelija Vilhelmiina Laxfeldtin poikana syntynyt Lumijärvi työskenteli maa-, metsä- ja puutyöläisenä. Ennen vuotta 1919 hän asui myös ulkomailla Saksassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja viimeksi kuuden vuoden ajan Englannissa. Palattuaan Suomeen Lumijärvi oli Uudenmaan sosialidemokraattisen piirin toimitsijana noin 10 vuotta sekä Viipurin läänin itäisen ja läntisen vaalipiirin sosialidemokraattien piirisihteerinä. Sotien jälkeen hän oli Työtehoseuran palveluksessa työkalumestarina opastaen metsätyömiehiä työkalujen kunnostuksessa.

Lumijärvi oli sosialidemokraattien kansanedustajana vuosina 1933–1936 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa ja oli myös Espoon kunnanvaltuuston jäsenenä.

Lumijärvi oli naimisissa vuodesta 1912 Alma Matilda Vuoren kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Kristian Lumijärvi *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Carl Gustaf Granfelt** (28. heinäkuuta 1683 Isokylä, Naantali – 24. joulukuuta 1767 Pirkkala) oli suomalainen Porin läänin jalkaväkirykmentin kapteeni, joka joutui vangiksi Suuren Pohjan sodan aikana ja vietti 13 vuotta sotavankeudessa Venäjällä.

Granfeltin vanhemmat olivat kapteeni Gabriel Samuelsson Granfelt (1648–1705) ja Märta Jordan (k. 1693). Hän liittyi vapaaehtoisena Porn läänin jalkaväkirykmenttiin vuonna 1700. Granfelt ylennettiin kenttävääpeliksi 1702 ja vänrikiksi 1703. Hän palveli vänrikkinä Skytten jalkaväkirykmentissä 1705–1708 ja Porin läänin jalkaväkirykmentissä aliluutnanttina 1708–1709 ja luutnanttina vuodesta 1709. Granfelt haavoittui Lesnajan taistelussa 1708 vasempaan käsivarteen ja oikeaan reiteen. Pultavan piirityksen aikana hän sai vaikean vamman päähänsä. Häntä luultiin jo kuolleeksi ja hänet kannettiin joukkohautaan, jossa hän kuitenkin virkosi. Granfelt jäi sotavangiksi Perevolotjassa Ukrainassa 1. heinäkuuta 1709 kun Ruotsin armeija antautui siellä kolme päivää aikaisemmin käydyn Pultavan taistelun jälkeen ja hänet siirrettiin sieltä Penzan kuvernementin Saranskiin. Granfelt vapautui vankeudesta 13 vuoden jälkeen. Hän sai kapteenin valtakirjan 1722 ja palveli Ruotsin armeijassa vuoteen 1751 saakka. Granfelt oli Miekkaritariston ritari ja hänet aateloitiin vuonna 1756. Hän omisti avioliiton kautta Valkkilan rusthollin Pirkkalassa 1753–1767. 

Granfelt oli naimisissa Magdalena Gertrud von Pfalerin (1683-1779) kanssa. Granfeltin muistopatsas paljastettiin Pirkkalan hautausmaalla 28. heinäkuuta 1933.

Kirjallisuutta
--------------

* Bernhard Estlander : *En finländsk karolin, Carl Gustaf Granfelt: levnadsteckning*. Helsingfors 1927

### Lähteet

1. 1 2 3  Adelsvapen-Wiki : Adliga ätten Granfelt nr 1974, tabell 1
2. ↑  Karoliinikapteeni Granfeltin muistopatsas paljastettiin eilen Etelä-Pirkkalan kirkkotarhassa, Aamulehti, 29.07.1933, nro 199, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Kristian Sundqvist** (s. 1973) on suomalainen aiemmin muun muassa Englannissa toiminut vapaa toimittaja sekä jalkapalloseura Pietarsaaren Jaron entinen toiminnanjohtaja. Sundqvist on opiskellut historiaa Oulun yliopistossa ja ollut Oulun ylioppilaslehden päätoimittaja vuonna 2003. 

Sundqvist valittiin Jaron toiminnanjohtajaksi 29-vuotiaana vuonna 2003. Hänen isänsä oli pelannut seuran edustusjoukkueessa ja Sundqvist itse juniorijoukkueissa. 16. heinäkuuta 2004 Sundqvist antoi potkut joukkueen silloiselle valmentajalle Sixten Boströmille.

Sundqvistin artikkeleita ja kolumneja ovat julkaisseet mm. Helsingin Sanomat sekä useat maakuntalehdet. Vuonna 2009 Sundqvist ryhtyi pitämään Helsingin Sanomien internet-sivuilla *Brittifutista Sundqvistin mitalla* -nimistä blogia, jossa hän kirjoittaa brittiläisestä jalkapallosta sivuten myös muita kulttuurin osa-alueita.

Teokset
-------

* Kulju, Mika & Sundqvist, Kristian: *Salibandykirja*. Helsinki: Gummerus Kustannus, 2002. ISBN 951-20-6107-4.
* *Kesäyön pimeys ja muita kertomuksia*. Pietarsaari: Pietarsaaren Sanomat, 2008. ISBN 978-952-92-4590-1.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kansojen Eurooppa my ass Asialinja.com.
2. ↑  Tekijät Viestintätoimisto Oulumedia. Viitattu 1.3.2010.
3. 1 2 3  Kristian Sundqvist uusi Jaropomo  02.09.2003. Jaro. Viitattu 1.3.2010.
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* HS.fi blogit: Brittifutista Sundqvistin mitalla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Hawker Hart** oli brittiläinen 1930-luvun alun kaksipaikkainen ja kaksitasoinen kevyt pommikone.

Sen prototyyppi lensi vuonna 1928. Koneita valmistettiin 2 600 kappaletta, joka oli suuri tuotantomäärä suuren laman aikana. Koneesta valmistettiin koulukone- ja jopa hävittäjäversioita.

Palveluskäyttö
--------------

RAFin Hawker Hart
### Ruotsi

Hawker Hart Keski-Ruotsin ilmailumuseossa Linköpingissä.
Ruotsin ilmavoimat hankki 1934 kolme Hawker Hartia ja niitä valmistettiin mm. ASJA-tehtaassa lisenssillä 42 kappaletta.

### Suomi

Talvisodan aikana ruotsalaisvapaaehtoisten yksikkö Flygflottilj 19 toimi Suomen Lapin ilmapuolustuksessa ja tuki näin Suomen ilmavoimia. Flygflottilj 19 käytti muun muassa neljää Hartia Sallassa Nora- ja Kemijärvellä Nora 2 -lentotukikohdissa. Kaksi niistä tuhoutui 12. tammikuuta 1940 pommituslennolla Neuvostoliitossa törmättyään toisiinsa. Yksi ammuttiin alas. Toisin sanoen yksi sotalento tuhosi 3/4 F 19-yksikön Hart-koneista. Yksikkö sai yhden korvaavan Hartin Ruotsin ilmavoimilta helmikuussa 1940. Yksikön käyttämä Suomen ilmavoimien tunnuksilla varustettu kone on näytteillä Keski-Ruotsin Linköpingissä Flygvapenmuseumissa.

Muunnokset
----------

### Audax

Hawker Audax oli Hartista valmistettu maavoimien yhteyskone.

#### Hartebees

Hartebees I oli Audaxista valmistettu kaksipaikkainen yleiskäyttöinen maataistelukone Etelä-Afrikan ilmavoimissa.

### Demon

Hawker Demon oli Hartista valmistettu hävittäjä.

### Hardy

Hawker Hardy oli Hartista valmistettu trooppisille alueille muokattu yleiskone. Koneen suunnittelu perustui Ilmailuministeriön määräykseen G23/33.

Spesifikaatio G23/33 määritteli 1933 Irakissa Kuninkaallisten ilmavoimien 30 laivueen käyttämän Westland Wapitin korvaavan lentokoneen, jota käytettiin ilmavalvontatehtävissä. Hawker esitti Hart mallista valmistettua Hardya spesifikaation täyttävänä koneena.

### Hind

Hawker Hind oli Hartista parannettu versio, minkä oli tarkoitus korvata Hart.

### Osprey

*Pääartikkeli: Hawker Osprey*
Hawker Osprey oli Hartin laivastoversio, jonka oli tarkoitus palvella hävittäjä- ja tiedustelukoneena. Koneita tilattiin 134 kappaletta ja valmistettiin yhteensä 133 kappaletta.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* *lähde?*

**Yleiset ominaisuudet**

* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&08.05600008,56 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&011.035000011,35 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&02.08000002,8 m
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&02300.&&&&002 300 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Nohab Mercury My VIIA (Bristol Pegasus-lisenssiversio) -tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0433.&&&&00433 kW (&&&&&&&&&&&&0580.&&&&00580 hv)

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0260.&&&&00260 km/h
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&06000.&&&&006 000 m

Lähteet
-------

* Mason, Francis K.: *Hawker Aircraft since 1920*. UK: Naval Institute Press, 1991. ISBN 1-55750-351-6. (englanniksi)
* Heinonen, Timo: *Thulinista Hornetiin*. Keski-Suomen ilmailumuseo, 1992. ISBN 951-95688-2-4.

### Viitteet

1. ↑  Mason, Francis K s. 240
**Löbau** on kaupunki Saksin osavaltiossa, itäisessä Saksassa. Se sijaitsee Lausitzin alueella. Kaupunki kuuluu Dresdenin hallintopiiriin ja Löbau-Zittaun piirikuntaan. Vuoden 2006 lopussa Löbaun asukasluku oli 17 695. Sen pinta-ala on 78,74 neliökilometriä.

Historia
--------

Varhaisin tunnettu maininta Löbausta on peräisin Meißenin piispa Bruno II:n asiakirjasta vuodelta 1221. Tuolloin sen sorbilaista alkuperää oleva nimi kulki muodossa *Lubaw*. Vuoden 1200 tienoilla Löbau siirtyi böömiläisten hallittavaksi. Kaupungin ympärille rakennettiin kaupunginmuuri. Varhaisin maininta Löbaun fransiskaaniluostarista on vuodelta 1336. 

Löbau koki varhaisella uudella ajalla useita vastoinkäymisiä. Se vaurioitui pahasti hussilaissodissa 1430-luvulla ja kolmikymmenvuotisessa sodassa 1600-luvun ensimmäisellä puoliskolla sekä kuudessa kaupunginpalossa. 1800-luvulla teollistumisen myötä Löbau yhdistettiin teitse Görlitziin (1822), Bautzeniin (1824) ja Zittauhun. 1800-luvulla kaupungin elinkeinoelämän suurinta roolia näytteli tekstiiliteollisuus.

Vuonna 1912 Löbausta muodostui kasarmikaupunki. Kasarmit säilyivät kaupungissa vuoteen 1992 asti. Ensimmäisen maailmansodan aikana kaupungissa toimi sotilassairaala. Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin väkiluku ja talous kasvoi. Saksan jälleenyhdistyttyä kaupunki on kokenut vaikeita rakenneongelmia niin talouden kuin väestönkin saralla.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Löbau**.
* Viralliset sivut

Gründerzeit-arkkitehtuuria Wettiner Platzilla Löbaussa
**Teko** oli suomalainen Valtion tietokonekeskuksen (VTKK) ja Kielikoneen kehittämä ja julkaisema tekstinkäsittelyohjelma.

Teko oli 1980-luvun lopulla laajassa käytössä Suomen julkishallinnossa, kouluissa ja yliopistoissa.

Historia
--------

Ohjelmasta oli tehty prototyyppejä jo 1970-luvun lopussa, mutta ensimmäiset varsinaiset toimivat versiot Tekosta kehitettiin 1980-luvun alussa Televa TDS-8- ja Mikko 3 -pientietokoneille, VTKK:n tavukoodiksi käännettävällä FAS-ohjelmointikielellä FASOS-käyttöjärjestelmälle, joskin näitä Tekon versioita ei varsinaisesti myyty erikseen, vaan ne kuuluivat järjestelmätoimituksiin. Teko II sovitettiin MS-DOS-käyttöjärjestelmälle IBM-yhteensopiviin mikrotietokoneisiin, ja oli suunniteltu tuotteistettavaksi. Teko III (3.0) oli viimeinen versio, joka oli kirjoitettu FAS-kielellä. Teko 3.1, joka julkaistiin 1986, oli koodattu uudelleen x86-Assembler-kielellä. Samana vuonna Teko 3.1 yhdistettiin Kielikoneen Morfo-oikolukuohjelmiston kanssa, ja näitä osia myytiin yhdessä nimellä TekoPlus. Teko 4.0 pohjautui VAX/VMS-ympäristöön tehtyyn sovitukseen, joka oli kirjoitettu C-kielellä. Suomen oikeuslaitos käytti Tekoa vielä 2000-luvulla.

Tekon ominaisuuksia
-------------------

* Tekstieditori
* Suomenkielinen käyttöliittymä
* Suomen kielen tavutus
* Suomen kielen oikoluku: TekoPlus-versiossa erillisenä ohjelmana, Teko 4.0:ssa sisäänrakennettuna.
* Asiakirjahallinta käyttäen pitkiä nimiä (siis ei DOS-käyttöjärjestelmän 8.3-nimiä). Tästä ominaisuudesta luovuttiin Teko 4.0:ssa, jossa käytettiin käyttöjärjestelmän omia tiedostonnimiä.
* Taittaminen (sivutus)
* Tekstin visuaaliset tyylikeinot: lihavointi, kursiivi ja alleviivaus
* Siilo (leikepöytäominaisuus – huom. DOS-käyttöjärjestelmä ei sisällä sellaista, joten sovellusohjelman piti toteuttaa se itse)
* Palstoitus (vain Teko 4.0.ssa)

Julkaistuja versioita
---------------------

* Teko II
* Teko 3.0
* Teko 3.1
* TekoPlus
* Teko 4.0

Tiedostomuoto
-------------

Tiedostot voi Tekossa tallettaa Tekon omassa muodossa tai kahdessa eri tekstimuodossa (kovilla tai pehmeillä rivinvaihdoilla, IBM-skandit).*lähde?*

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ståhlnacke, Tuomo (1993). "Tekosta Tekoplussaan", *Mikrotietokone Suomessa 1973—1993*. Helsinki: Yritysmikrot Oy, 140—146. ISBN 952-9508-14-X.

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Yliopistolainen ARTIKKELIT 10/99 Maarit Puttonen "Bittejä taivaaseen"
Martti Aiha: *Rumba*, 1992, Helsinki.
**Rumba** on kuvanveistäjä Martti Aihan suunnittelema veistos, joka sijaitsee Porkkalankadulla, Salmisaaressa, Helsingissä. Martti Aiha pitää veistosta yhtenä parhaimmista teoksistaan. *Rumba* on valmistettu mustamaalatusta alumiinista ja se on 15 metriä korkea. Veistos kuuluu Helsingin taidemuseon kokoelmiin.

*Rumba* voitti vuonna 1994 palkinnon vuoden ympäristötaideteoksesta. Palkinto myönnettiin kokonaisuudesta, jonka se luo Veli-Pekka Tuomisen suunnitteleman asuinrakennuksen kanssa.

Tausta
------

Valmistautuessaan 60-vuotisjuhliinsa Alko päätti vuonna 1990 järjestää juhlien kunniaksi taideteoskilpailun. Valittu taideteos lahjoitettaisiin Helsingin kaupungille ja sijoitettaisiin Alkon konttorin lähistölle Salmisaareen. Martti Aiha voitti kilpailun. 

Martti Aiha ajatteli montaa asiaa suunnitellessaan teosta. Hän tiesi, että teoksen ohi kulkisi paljon liikennettä, joten hän halusi, että teoksen voisi kokea kokonaisuudessaan, vaikka menisi nopeasti sen ohi esimerkiksi linja-autolla. Hänen valitsi veistoksen väriksi mustan, sillä hän piti sitä ainoana värinä, joka sopisi ympäristöön. Rumban nimi perustuu tanssiin ja liikenteeseen, joka "rumbaa" veistoksen ohi.

*Rumba* paljastettiin 5. huhtikuuta 1992. Teoksen otti vastaan ylipormestari Kari Rahkamo, ja paljastuspuheen piti Alkon hallintoneuvoston puheenjohtaja Ilkka Suominen.

Varastointi vuonna 2020
-----------------------

*Rumba* siirrettiin väliaikaisesti varastoon elokuun 2020 aikana. Siirto liittyy rakennusyhtiö NCC:n We Land -nimisen toimistotalon rakentamiseen. Siirtoa varten veistos puretttiin ensin osiin. Teos palautetaan myöhemmin takaisin paikoilleen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rumba Helsingin taidemuseo.  Arkistoitu 1.11.2015. Viitattu 20.9.2020.
2. ↑  Rumba ja talo Ympäristötaiteen säätiö.  Arkistoitu 16.2.2018. Viitattu 20.9.2020.
3. ↑  Valorinta, Riitta: Martti Aiha  19.8.2008. Suomen Taideyhdistys.  Arkistoitu 21.9.2020. Viitattu 20.9.2020.
4. ↑  Liukkonen, Jouko: *Naapurina Ruoholahti*, s. 47. Helsinki: Tietoluotsi, 2002. ISBN 9529905904.
5. ↑  Vehkasalo, Jussi: Samassa paikassa liki 30 vuotta nököttänyt vinkeä veistos puretaan ja viedään varastoon Helsingissä *Helsingin Uutiset*.  19.8.2020. Viitattu 20.9.2020.
Sakettiin pukeutunut herrasmies vuoden 1910 piirustuksessa.
**Herrasmies** tarkoittaa nykyisin hieno- ja tahdikaskäytöksistä (usein myös hyvin pukeutunutta) miestä. Herrasmiehen piirteitä ovat hienostuneet käytös-, seurustelu- ja pöytätavat, kohteliaisuus ja ylimyksellinen eleganssi.

Alun perin käsite on sääty-yhteiskunnan aikainen nimitys ylimpien luokkien miehistä, 1600-luvulle saakka pelkästään aatelistoon kuuluvista. Myöhemmin sana laajeni tarkoittamaan myös korkeita virkamiehiä, puoliaatelisia, suurmaanomistajia ja porvareita. Molemmat sukupuolet käsittävä ilmaisu oli *herrasväki*.

Muiden kielten herrasmiestä tarkoittava sana periytyy latinan *gentilis*-sanasta, joka tarkoittaa sukuun (lat. *gens*) kuuluvaa. Sanalla on viitattu erityisesti hyvän perheen miespuoliseen jäseneen, jolla on suvun maine suojeltavanaan. Sana kehittyi myöhemmin synonyymiksi aatelille. Silti sillä saatettiin myös viitata papistoon ja varakkaisiin porvareihin.*lähde?*

Katso myös
----------

* Kalos kagathos

Lähteet
-------

1. ↑  *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 132. Internet-versio MOT Kielitoimiston sanakirja 1.0. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2004. ISBN 952-5446-11-5.
2. 1 2  Halmesvirta, Anssi ym.: *Historian sanakirja*, s. 56. Jyväskylä: Gummerus, 1997. ISBN 978-951-20-5089-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Sitaatteja aiheesta **Herrasmies** Wikisitaateissa
**Meier** on saksalaisperäinen noppapeli. Se tunnetaan myös nimillä Mäxchen, Mäxle, Lügenmax, Schummelmax, Mexican, Meterpeter ja Einundzwanzig (*21*), joka tulee korkeimmasta numeroyhdistelmästä. Peliä pelataan noppaparilla ja pikarilla. Pelissä huomioon otettavat numeroyhdistelmät ovat alhaalta ylöspäin: 31, 32, 41, 42, 43, 51, 52, 53, 54, 61, 62, 63, 64, 65, 11, 22, 33, 44, 55, 66 ja 21.

Pelin kulku
-----------

Pelin voittaja on viimeiseksi jäljelle jäänyt pelaaja. Pelaajat putoavat ennalta sovitun virhemäärän (esimerkiksi 3) jälkeen. Pelin kulku etenee vuoropohjaisesti siten, että aloittaja heittää pikarilla kahta noppaa. Katsottuaan oman tuloksensa heittäjä siirtää pikarin pöytää pitkin seuraavalle ja lausuu heittämänsä luvun. Seuraava pelaaja toimii jollakin seuraavista tavoista:

* *uskoo* ja heittää suuremman
* muunnelmasta riippuen joko uskoo edellisen puhuneen totta ja katsomatta tulosta siirtää pikarin samalla luvulla seuraavalle. *Meier*ille näin voi tehdä aina.
* *epäilee* edellistä pelaajaa ja katsoo nopat

Jos pelaaja epäonnistuu suuremman heittämisessä tai jos epäily osoittautuu aiheettomaksi tai jos seuraava pelaaja paljastaa hämäyksen, merkitään pelaajalle virhe. Kun ennalta sovittu virheiden määrä tulee täyteen, pelaaja putoaa pelistä. 

Tilanteessa, jossa pikari on heiton jälkeen kiertänyt kaikki pelaajat katsomatta ja se palautuu heittäjälle merkitään virhe:

* heittäjää edeltäneelle pelaajalle, jos kyseessä oli hämäys
* kaikille heittäjää lukuun ottamatta, jos luku saapui sellaisenaan heittäjälle

### Vuoron vaihto

Liian nopea pikarin liikuttaminen ja pöydän mahdolliset epätasaisuudet saattavat vaikuttaa noppien asentoon ja siksi vuoronvaihto tapahtuu siten, että vastuu luvusta on aina viimeisellä liikuttajalla. Siksi heittäjä siirtää pikarin seuraavalle, jonka ennen siihen koskemistaan on päätettävä mitä tekee.

Muunnelmat
----------

* Virheiden sijaan nautitaan juoma vastaavassa tilanteessa
* Voidaan pelata myös kolmella nopalla
**Haya Harareet** (hepr. ‏חיה הררית‎, *Ḥaya Haratit*; 20. syyskuuta 1931 Haifa, Palestiinan brittiläinen mandaatti – 3. helmikuuta 2021 Marlow, Englanti) oli israelilainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli on elo­kuvassa *Ben-Hur*.

Elämäkerta
----------

Haya Harareet aloitti teatteri­uransa 18-vuotiaana ohjaajan apulaisena, mutta siirtyi pian tämän jälkeen näyttelijäksi. Hänet valittiin vuonna 1955 brittiläis-israelilaiseen elo­kuvaan *Kukkula 24 ei vastaa*, joka kilpaili myös Cannesin elo­kuva­juhlilla.

Harareet muutti vuonna 1956 Roomaan, missä hän muun muassa näytteli Francesco Masellin elo­kuvassa *Häväisty nainen*. Roomasta Harareetin ura jatkui Holly­woodiin, kun hänet valittiin näyttelemään *Ben-Huriin*. Harareet oli Cannesissa tavannut *Ben-Hurin* ohjaajan William Wylerin, joka halusi tämän elo­kuvaansa. MGM etsi Harareetin ja kutsui tämän koe-esiintymiseen Rooman Cinecittàlle. Koe-esiintyminen johti neljä­vuotiseen sopimukseen.

Harareet näytteli *Ben-Hurissa* Charlton Hestonin näyttelemän pää­henkilön Judah Ben-Hurin rakkauden kohdetta Estheriä. *Ben-Hur* oli valtaisia menestys: historian toiseksi tuottoisin elo­kuva, joka myös voitti 11 Oscar-palkintoa. Harareetin kansain­välinen ura sai suotuisan lähdön, mutta hänen seuraavat elo­kuvat eivät päässeet lähellekään samaa menestystä. Harareet näytteli muun muassa elo­kuvissa *Salainen kumppani* (1961), *Antinea, l’amante della città sepolta* (1961), *Hurja yö* (1962) ja *La leggenda di Fra Diavolo* (1962).

Harareet lopetti uransa jo 1960-luvulla ja muutti Englantiin toisen miehensä ohjaaja Jack Claytonin kanssa. He asuivat yhdessä Claytonin kuolemaan, vuoteen 1995 saakka. Englannissa Harareet kirjoitti yhdessä miehensä kanssa tämän ohjaaman elo­kuvan *Salaisuus* (1967) ja opiskeli politiikan tutkimusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nirit Anderman: ’Ben-Hur’ Star, Israeli Actress Haya Harareet, Dies *Haaretz*.  3.2.2021. Tel Aviv:  Haaretz Daily News­paper Ltd. Viitattu 4.2.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Haya Harareet** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Harve Presnell** (14. syyskuuta 1933 – 30. kesäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näyttelijä-laulaja. Hän aloitti uransa 1950-luvun puolivälissä klassisena baritonina, laulaen orkesteri- ja oopperaryhmissä ympäri Yhdysvaltoja. Hänen uransa siirtyi klassisesta musiikista musikaaliteatteriin vuonna 1960, kun Meredith Willson antoi hänelle miespääroolin Broadway -musikaalissa *The Unsinkable Molly Brown*. Hänen esityksensä "Leadville Johnnyn" roolissa oli menestys ja hän esiintyi roolissa myös musikaalin elokuvaversiossa vuonna 1964, voittaen roolista Golden Globen.

Presnell esiintyi 1960-luvulla vielä muutamassa elokuvassa, mutta 1970-luvun alkuun mennessä se puoli uraa oli loppumassa. Vuosina 1970–1995 hän työskenteli enimmäkseen musikaaliteatterissa Broadwaylla, West Endissä sekä kiertelevissä produktioissa New Yorkin seudulla. Uransa loppupuolella hän esiintyi vielä elokuvissa *Fargo* (1996), *Face/Off – kahdet kasvot* (1997), *Pelastakaa sotamies Ryan* (1998), ja *Isiemme liput* (2006). Hän myös esiintyi televisiossa Herra Parkerin roolissa televisiosarja *Kameleontissa* ja Lew Staziakin roolissa *Andy Barker, P.I.* -sarjassa. Lisäksi hän esiintyi televisiosarjoissa *Teräsmieheni* sekä *Dawson's Creek*.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Harve Presnell
**Mylly-Majalampi** on noin 24 hehtaarin laajuinen järvi Espoon ja Vihdin rajalla. Se sijaitsee Nuuksion järviylängön reunalla. Suurin osa järvestä on Vihdin puolella, järven kaakkoisosa sijaitsee Pohjois-Espoon Lakiston kaupunginosassa. Mylly-Majalammen lähin naapurijärvi on Majalampi idässä. Järvien välisellä kapealla kannaksella sijaitsee muun muassa Majalammen leirikeskus. Mylly-Majalammen eteläpuolella sijaitsevat muun muassa Vähä Majalampi, Vaakkoi, Tuhkuri ja Saarijärvi.

Mylly-Majalammen ympäristö on kalliometsää. Järven eteläpuolella on Rinnekodin luonnonsuojelualue. Mylly-Majalammen ja Majalammen välillä on puro; Majalammen pinta on 0,2 metriä Mylly-Majalammen pintaa alempana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 14.8.2019.
2. 1 2  Mylly-Majalampi *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 14.8.2019.
3. 1 2 3  Mylly-Majalampi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry / Västra Nylands vatten och miljö rf.  Arkistoitu 5.8.2019. Viitattu 14.8.2019.
4. ↑  Mylly-Majalampi Vihdin karttapalvelussa
5. ↑  Mylly-Majalampi Espoon karttapalvelussa
**Eva Bindere** (s. 1974 Riika) on latvialainen viulisti.

Bindere opiskeli ensin Emīls Dārziņš -musiikkikoulussa ja sitten Anete Zvaigznen, Uldis Sprūdžsin sekä Andris Baumaniksen johdolla Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemiassa. Vuonna 1997 hän pääsi stipendillä opiskelemaan vuodeksi Dallasiin Eduard Schmiederin johdolla. Päätettyään opintonsa Riiassa hän jatkoi niitä Baselin kaupungin musiikkiakatemiassa, Sveitsissä, jossa oli viulisti Raphaël Olegin oppilas ja opiskeli myös kamarimusiikkia Walter Levinin sekä Hatto Beyerlen johdolla. Näistä opinnoista Bindere valmistui vuonna 2003.

Bindere on toiminut muun muassa Kremerata Baltican ensiviulistina vuosina 1997–2012, monesti myös sen solistina ja Gidon Kremerin duoparina. CD-levy *After Mozart*, jolla Bindere toimi solistina, sai Grammy-palkinnon. Bindere on esiintynyt myös lähes kaikkien muiden latvialaisorkestereiden sekä monien ulkomaalaisten orkestereiden solistina. Kaudella 2013/2014 hän toimi solistina Magnus Lindbergin ja Kurt Weillin viulukonserttojen Latvian-ensiesityksissä Riiassa. Latvian kansallisen sinfoniaorkesterin kanssa hän myös piti Latvian-ensiesityksen John Tavenerin teoksesta *The Ikon of Eros*.

Bindere oli vuonna 2004 mukana perustamassa *Euphonia*-jousikvartettia, joka sai Latvian suuren musiikkipalkinnon vuonna 2006. Kamarimuusikkona hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Pierre Amoyal, Renaud Capuçon, Lukas Hagen, Boris Garlitski, Maksim Rysanov, Antoine Tamestit, Wolfram Christ, Veronika Hagen, Gérard Caussé, Vladimir Mendelssohn, Yo-Yo Ma, Clemens Hagen, Gautier Capuçon, Mario Brunello, Boris Pergamenštšikov, Katia Skanavi, Martin Stadtfeld, Martin Helmchen, Katrine Gislinge, Leif Ove Andsnes ja Aleksandr Melnikov.

Vuonna 2008 Bindere liittyi Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemian henkilökuntaan. Hän on pitänyt mestarikursseja Latviassa, Virossa ja Saksassa. Vuonna 2016 hän toimi Kansainvälisen Andrea Postacchini -viulukilpailun tuomariston jäsenenä Italian Fermossa. Maaliskuussa 2017 hänelle myönnettiin Latvian suuri musiikkipalkinto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Eva Bindere (Arkistoitu – Internet Archive) Pärnu Music Festival
**Silkkiniitty** (ruots. *Silkesängen*) on noin seitsemän hehtaarin laajuinen maisemapuisto Tapiolan pohjoisosassa kaakkoisessa Espoossa. Se on säilynyt varsin hyvin alkuperäisessä, 1960-luvun asussaan.

Silkkiniitty rakennettiin vanhan kartanoniityn alueelle. Pohjatyön oli tehnyt puutarha-arkkitehti Nils Orénto inventoimalla alueen maisemakokonaisuudet. Hänen suunnittelutyötään jatkoi puutarha-arkkitehti Jussi Jännes apunaan muun muassa Maj-Lis Rosenbröijer. Jännes piti tärkeänä puiston suurta pinta-alaa, jolloin siihen kohdistuva rasitus jakaantuu laajalle alalle. Mitoituksissa oltiin suurpiirteisiä ja puisto muotoutui vähitellen rakennusvaiheen aikana.

Silkkiniityn johtoideana on avara nurmialue, joka on muotoiltu siten, että puistoa halkovat kävelytiet eivät juuri erotu katsekorkeudelta. Puistoalueen reunoilla on kukkivia ja syysvärikkäitä lajeja sekä kirsikkapuita. Silkkiniityn itäosassa sijaitsee Aarnilammikko. Silkkiniittyä reunustaa pientalovaltainen rakennuskanta. Alueen eteläpuolella sijaitsee Tapiolan lukio ja pohjoispuolella Aarnivalkean koulu. Luoteessa Silkkiniitty päättyy Hiidenkivenmetsään, josta pääsee Kalevalanportin alikulkutunnelin kautta Pohjois-Tapiolan puolella sijaitsevaan Pohjankulman asukaspuistoon.

Kuvia
-----

* AarnilammikkoAarnilammikko
* Silkkiniitty lännestä päinSilkkiniitty lännestä päin
* Silkkiniityn itäosaaSilkkiniityn itäosaa
* Silkkiniityn luoteinen osaSilkkiniityn luoteinen osa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  MAISEMA-ARKKITEHTUURI *mfa.fi*. Viitattu 20.7.2023.
2. 1 2 3  Tapiolan Silkkiniitty - kartanoniitystä kaupunkipuistoksi *puutarha.net*. Viitattu 20.7.2023.
3. 1 2 3  Espoon karttapalvelu : Silkkiniitty *kartat.espoo.fi*. Viitattu 20.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tapiola Garden City: Silkkiniitty - Tapiolan keuhkot
* Länsiväylä: Tapiolan kulttuuriympäristön ytimestä purettiin vanha omakotitalo, tilalle nousee kaksi uutta – "Ilme ei ole aivan Tapiolan hengen mukainen"
**Kentiapalmut** (*Howea*) on palmukasvien heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu ainoastaan kaksi lajia. Italialainen Odoardo Beccari kuvasi kentiapalmut tieteelle vuonna 1877.

Tuntomerkit
-----------

Pikkukentiapalmu (*Howea forsteriana*)
Kentiapalmut kasvavat 10–20 metriä korkeiksi.

Levinneisyys
------------

Kentiapalmuja tavataan luonnonvaraisena vain subtrooppisella Lord Howen saarella, joka sijaitsee 600 kilometriä itään Australian rannikolta kohti Uuden-Seelannin pohjoiskärkeä. Saarella ne muodostavat palmumetsiä alavilta mailta 300 metrin korkeudelle saakka. Viljeltynä kentiapalmuja tavataan myös muualta subtropiikista.

Lajit
-----

Kentiapalmulmuihin kuuluu kaksi lajia, sirokentiapalmu (*H. belmorena*) ja pikkukentiapalmu (*H. forsteriana*). Molemmat lajit on luokiteltu vaarantuneiksi.

Käyttö
------

Kentiapalmuista tuli nopeasti niiden löytämisen jälkeen suosittuja huonekasveja. Nykyään laittoman palmukaupan hillitsemiseksi kentiapalmujen kauppa on tarkoin säädeltyä. Luonnonvaraisista palmuista kerätään siemeniä idätettäviksi myyntiin. Lord Howen saarelta viedään vuosittain miljoonia palmuntaimia.

Lähteet
-------

* Väre, Henry: *Kentiapalmut*. Teoksessa *Luonnossa. Kasvit III*. Toim. Piirainen, Mikko. Weilin + Göös, Helsinki 2009, s. 241–242.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Väre 2009, s. 241.
2. 1 2 3  Väre 2009, s. 242.

Aiheesta muualla
----------------

* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: *Howea*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1739062
* Wikispecies: Howea
* APNI: 120401
* CoL: 8VYCW
* EoL: 11494
* EPPO: 1HOWG
* GBIF: 3593060
* GRIN: 5819
* iNaturalist: 135454
* IPNI: 31276-1
* IRMNG: 1286846
* ITIS: 817193
* NCBI: 145690
* NZOR: a69f53bb-e53b-457e-8caa-9b10fcc715a6
* Open Tree of Life: 843114
* PLANTS: HOWEI
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:31276-1
* Tropicos: 40027947
* uBio: 4199032
* WFO: wfo-4000018350

 |

 |
**Evy (Eva) Maria Heikinheimo** (ent. **Heikel**, 4. elokuuta 1879 Rovaniemi – 22. helmikuuta 1955 Oulu) oli suomalainen seminaarin johtaja ja kansanedustaja. Heikinheimo toimi Jyväskylän ja Raahen seminaarien johtajana. Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana Heikinheimo oli 1925–1927.

Eva Heikinheimo syntyi metsänhoitaja Johan Henrik Heikelin ja Lina Harlinin tyttäreksi. Ylioppilaaksi hän valmistui 1899, opettajaksi Raahen seminaarista 1900 ja filosofian kandidaatiksi 1904. Heikinheimo toimi useiden tyttökoulujen opettajana, kunnes yleni Jyväskylän seminaarin johtajaksi 1914. Raahen seminaarin johtajaksi hän siirtyi 1936 ja jäi tästä toimesta eläkkeelle 1946.

Kansanedustajaksi Heikinheimo nousi 1925 varasijalta Aaro Jaskarin kuoltua. Kansanedustaja hän oli vaalikauden loppuun. Hän toimi myös Jyväskylän kaupunginvaltuutettuna.

Lähteet
-------

* .aspx Eva Heikinheimo *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1924–1927 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(17) | 
* Auer
* Brander
* Hannula
* Heikinheimo (1925–1927)
* Hirvensalo
* Jaskari (1924–1925†)
* Jyske
* Kivimäki
* Linna
* Luostarinen
* Mantere
* Pullinen
* Särkkä
* Tuomioja
* Valkama
* Vennola
* Viljanen
* Wuokoski

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Eva Jare** (s. 6. heinäkuuta 1947) on suomalainen entinen jalkapalloilija.

Naisjalkapalloilun kilpailutoiminta alkoi Suomessa 1971 ja seuraavana vuonna Jare aloitti jalkapalloilun Lahti-69:n riveissä. Ennen jalkapallouraa hän oli SM-tason hiihtäjä. Myöhemmin urallaan Jare pelasi Tampereen Ilveksessä, Kuusysissä ja Lahden Sammossa, jossa oli samalla myös valmentaja. Jare oli mukana Suomen kaikkien aikojen ensimmäisessä naisten maaottelussa elokuussa 1973 ja hän teki voittomaalin maajoukkueen historian ensimmäisessä voittoon päättyneessä ottelussa Ruotsia vastaan 12. kesäkuuta 1976. Jare pelasi kaikkiaan 15 maaottelua.

Eva Jare valittiin 2014 ensimmäisten joukossa Helmet Klubiin, perusteena oli merkittävä peliura maajoukkueessa. Lisäksi Jare on palkittu Kaija Salopuron nimeä kantavalla
Kaijan kannu -palkinnolla 2009; kunnianosoitus on merkittävästä tyttö- ja naisjalkapallon eteen tehdystä työstä. Jarelle on myönnetty Suomen Palloliiton kultainen ansiomerkki maajoukkue- ja valmentajatoiminnoista. Eva Jare suoritti ensimmäisenä naisena SPL A- valmentaja kurssin vuonna 1982. Lisäksi hän oli SPL Naisvaliokunnan yhtenä jäsenenä 1981-1985. Hänelle on myönnetty Kuusysin legenda numero 12 ja kultainen ansiomerkki 2004.

Lähteet
-------

* Yrjö Lautela & Göran Wallén: *Rakas jalkapallo*, s. 230, 239, 245, 418. Hämeenlinna: Teos, 2007. ISBN 978-951-851-068-3.
* Soininen, Heidi (toim.): *Jalkapallokirja 2009*, s. 166. Suomen Palloliitto, 2009. ISSN-0787-7188.
**Lintujen viisaus – Lintutieteen kuvitettu historia** on Tim Birkheadin teos, jossa hän kertoo lintujen elämästä aina hedelmöitymisestä ja munasta reviirin luomiseen, lauluun, lisääntymiseen ja muuttomatkoihin saakka.

Britannian johtaviin lintutieteilijöihin kuuluva Tim Birkhead työskentelee professorina Sheffieldin yliopistossa. Hän opettaa eläinten käyttäytymistä ja tieteen historiaa. Hän on Royal Societyn jäsen ja kirjoittanut aiemmin useita palkittuja lintuja käsitteleviä teoksia. Brittiläinen luonnontieteilijä Mark Cocker luonnehtii Birkheadin kirjoittajankykyä: "Hänen luontainen
tarinankertojanvaistonsa lintutieteen alalla ja kykynsä tehdä tästä tieteestä
helppotajuista ja yksinkertaista ovat todella harvinaisia lahjoja."

Ornitologian historiaan kuuluu, että linnut olivat eläimistä se ryhmä, johon kohdistui eniten taikauskoa. Birkhead kuvaa historian salaisuuksien paljastumista, mutta toteaa myös, että paljon selvitettävää on edelleen. Kirjan tietomäärä on runsas, mutta se on lintujenharrastajille samalla helppolukuista ja viihdyttävää lukemista.

Kirjan lopussa on sanasto, jossa Birkhead avaa ornitologisia termejä.

Katso myös
----------

* Luettelo lintukirjoista

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Teoksen esittely, Readme.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Pekka Walhstedt, Värikkäästi visertäjistä[vanhentunut linkki], Tiede.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Tim Birkhead: The Early Birdwatchers, video jolla Birkhead kertoo lintujentarkkailun historiasta (englanniksi)
**Herralan työväentalo** oli Hollolan kunnan Herralan kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Herralan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo valmistui vuonna 1907, ja sen vihkiäisiä vietettiin 7.7.1907. Orimattilan soittokunta esiintyi, ja lisäksi ohjelmassa oli puheita, runonlausuntaa sekä iltama. Vuonna 1929 taloa laajennettiin, ja tuolloin yhdistys myös eli nousukautta: kevään aikana se sai lyhyessä ajassa 15 uutta jäsentä. Vuonna 1931 yhdistyksen jäsenluku oli noin 40.

Vuoteen 1966 mennessä yhdistys ilmeisesti oli joutunut luopumaan talostaan, sillä sen 60-vuotisjuhlat järjestettiin Herralan seurojentalolla.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin esimerkiksi iltamia, vaalijuhlia ja opastuskursseja. Kesällä 1931 yhdistys vietti 25-vuotisjuhlaansa päivä- ja iltajuhlilla. Ohjelmassa oli muun muassa näytelmiä, puheita, kuorolaulua, juhlaruno sekä tanssia. Työväentalon pihalla oli mahdollista kilpailla "kansankilpailuissa".

Vuonna 1934 talolla järjestettiin Hollolan sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön kesäjuhlat. Päiväjuhlassa paikalla oli toistasataa henkilöä, mutta iltajuhlassa vähemmän. Syyksi arveltiin sitä, että "porvarit" olivat järjestäneet samaan aikaan tanssit seuratalollaan kilpaillakseen työväentalon ohjelman kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. ↑  Lahden Lehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  5.7.1907, no 101. Viitattu 15.12.2022.
3. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  3.5.1929, no 84. Viitattu 15.12.2022.
4. ↑  Suomen Sosialidemokraatti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  3.11.1966, no 298. Viitattu 15.12.2022.
5. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  20.7.1926, no 78. Viitattu 15.12.2022.
6. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  19.5.1927, no 56. Viitattu 15.12.2022.
7. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  4.8.1938, no 92. Viitattu 15.12.2022.
8. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  30.6.1931, no 117. Viitattu 15.12.2022.
9. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  16.8.1934, no 98. Viitattu 15.12.2022.
"Flaskfodret" eli "Hôtel de Rucket", Signe Branderin valokuva vuodelta 1907. Taustalla nykyinen Fabiania-rakennus.
**Hotel de Ruckel** (tunnettiin myös nimillä *Hotelli Hökkeli*, *Flaskfodret* ja *Pullokopsa*) oli Helsingissä Fabianinkatu 22:n pihalla sijainnut kaksikerroksinen 1700-luvulta peräisin ollut puutalo. Rakennus säilyi aina 1900-luvun puoliväliin saakka.

Alun perin professori Gustaf Hällströmin ja myöhemmin Helsingin yliopiston omistamalla tontilla sijainnut talo oli vielä 1800-luvun puolivälissä mansardikattoinen. Kertoman mukaan talossa toimi aikanaan ylioppilaiden suosima ravintola, josta hotelli-nimitys rakennukselle oli peräisin. Talon kerrottiin aikanaan olleen myös pappilana ennen Nikolainkirkon rakentamista kun Ulrika Eleonoran kirkko oli vielä olemassa. Talon rapun vieressä oli kivi, johon oli hakattu vuosiluku 1804.

Nykyisin Fabianinkatu 22:n tontilla sijaitsee 1957 valmistunut Helsingin yliopiston Porthania-laitosrakennus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vanhaa Helsinkiä takapihojen idyllissä, Suomen Kuvalehti, 04.06.1932, nro 23, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Magnus von Wrightin maalaus Kuutamoinen piha vuodelta 1841 esittää Fabianinkatu 3:n (nykyinen Fabianinkatu 24) piha-aluetta. Piharakennusten kattojen takaa näkyy Hällströmin pihalla sijainneen Hotel de Ruckelina tunnetun rakennuksen mansardikattoa, Helsingin kaupunginmuseo (Finna)

Aiheesta muualla
----------------

* Fabianinkatu 22, piha. Rakennuksessa sijainnut ylioppilaiden kuuluisa kapakka "Flaskfodret" eli "Hôtel de Ruckel", Signe Branderin valokuva vuodelta 1907, Helsingin kaupunginmuseo (Finna)
* Vanhimmat vanhojen joukossa. Fabianinkatu 22, Helsingin vanhin puutalo, Ilta-Sanomat, 29.07.1933, nro 171, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Karkotettujen muistomerkin ulkoseinä.
**Mémorial des Martyrs de la Déportation** ("Karkotuksen marttyyrien muistomerkki") on Pariisin keskustassa sijaitseva muistomerkki, joka on omistettu Vichyn hallituksen toisen maailmansodan aikana Saksan keskitysleireille karkottamien ja siellä kuolleiden ihmisten muistolle. Se sijaitsee aivan Île de la Citén saaren itäisessä kärjessä, Notre Damen katedraalin takana.

Muistomerkki on omistettu 200 000:lle karkotetulle ihmiselle. Sen suunnitteli arkkitehti Georges-Henri Pingusson ja vihki Ranskan presidentti Charles de Gaulle 12. huhtikuuta 1962. Muistomerkki käsittää kuusikulmionmuotoisen maanalaisen kryptan, jonka on tarkoitus luoda kävijöille keskitysleiriä muistuttava tunnelma. Kryptan pääsaliin on sijoitettu Natzweiler-Struthofin keskitysleriltä tuodut tuntemattoman keskitysleirivangin tuhkat. Kahdessa muussa salissa on muilta keskitysleireiltä tuotua maata ja tuhkia polttouuneista seiniin upotetuissa kolmionmuotoisissa uurnissa. Lisäksi sisäseinille on kaiverrettu keskitysleirien nimiä ja runonsäkeitä. Muistomerkki on tehty betonista.

Muistomerkkiin on vapaa sisäänpääsy.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mémorial des Martyrs de la Déportation (englanniksi) Ranskan puolustusministeriö. Viitattu 20.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mémorial des Martyrs de la Déportation** Wikimedia Commonsissa