recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**HögforsGST Oy** on suomalainen lämmitys- ja jäähdytysjärjestelmätoimittaja. HögforsGST on erikoistunut kaukolämpö- ja kaukokylmälaitteiden suunnitteluun ja valmistukseen. HögforsGST:n HybridiLTO-järjestelmä on laaja kokonaisjärjestelmä kerrostalojen poistoilman lämmöntalteenottoon. Sen pientaloihin tarkoitetut UNIS -tuoteperheen lämmönjakokeskuksia myydään LVI-tukkuliikkeiden ja LVI-urakointiliikkeiden kautta. Suomessa jo lähes joka toinen kaukolämpöön liitetyn talon uusi lämmönjakokeskus on HögforsGST:n valmistama.

HögforsGST:llä on tuotantolaitos Leppävirralla ja sen lisäksi sillä on koko maan kattava myyntiorganisaatio sekä Suomessa että Ruotsissa. Yrityksellä on tytäryhtiö myös Norjassa. Noin puolet HögforsGST:n liikevaihdosta tulee viennistä. 

Yhtiö ilmoitti keväällä 2019 investoivansa yli viisi miljoonaa euroa uuteen tehtaaseen. Uusi, noin 3 000 neliömetrin kokoinen tehdas rakentuu vanhemman n. 4 000 neliömetrin kokoisen tuotantolaitoksen viereen. Uusi valmistuva laitos keskittyy niin sanottujen älykkäiden, verkkoon kytkettyjen lämmitysratkaisujen valmistamiseen, jotka säästävät lämmityskustannuksissa ja vähentävät päästöjä. 

Keväällä 2022 suomalaisesta pääomasijoitusyhtiö Intera Partnersista tuli HögforsGST:n omistajakumppani. Omistusjärjestelyn tavoitteena on tarjota HögforsGST:lle mahdollisuuksia lisätä investointeja tuotekehitykseen sekä auttaa yhtiötä kehittymään seuraavalle tasolle niin Suomessa kuin kansainvälisesti. HögforsGST:n muina omistajina jatkavat yrityksen avainhenkilöt.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jääskeläinen, Aulikki: "Leppävirtalaisille lämpökeskuksille haetaan markkinoita Venäjältä"..  *Warkauden Lehti*, 23.5.2008.
2. ↑  Malinen, Markku: "Högforsilta miljoonien investointi Leppävirralle – rakentaa tontilleen uuden tehtaan ja tuotekehityslaboratorionä"..  *Yle*, 17.4.2019.
3. ↑  Intera sijoittaa suomalaiseen lämmitys- ja jäähdytysjärjestelmätoimittajaan HögforsGST:hen  29.3.2022. Intera Partners.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen verkkosivusto
**Moreeni** on Lauri Viidan esikoisromaani, joka ilmestyi vuonna 1950. Se on esikoisteoksen, vuonna 1947 ilmestyneen *Betonimyllärin* ohella Viidan pääteos.

Viita aloitti *Moreenin* kirjoittamisen jo 1940-luvun alussa rintamalla. Ensimmäisen version hän kuitenkin poltti dramaattisesti Aila Meriluodon opiskelija-asunnon uunissa. Viimeistelyvaiheen aikana Viita sairastui skitsofreniaan.

Osa teoksesta kertoo Suomen sisällissodasta. Se poikkeaa aiemmista aiheen kuvauksista siten, että se katsoo pispalalaisia työläisiä sisältäpäin, heidän keskuudestaan. Viita vierasti aiempia kansankuvauksia siksi, että niissä kansanihmiset on perinteisesti kuvattu heikkotahtoisiksi ja tyhmiksi. Kun Viita kuvasi *Moreenissa* työväestön keskivertoedustajia, esimerkillisiä työntekijöitä ja kunnon kansalaisia, joita yhteiskunnallinen muutos ei juuri jaksanut kiinnostaa, vasemmistolaiset kriitikot arvostelivat häntä luokkatietoisuuden puutteesta. Kerronnaltaan voimakkaalla ja vapaalla ja kielellisesti virtuoosimaisella romaanilla Viita aloitti sodanjälkeisen työläisepiikan nousun. Teos sai runsaasti kriitikkojen huomiota.

*Moreeni* kuvaa seitsenlapsista Niemisen perhettä. Isä on kirvesmies Iisakki Nieminen, tämän vaimo on Joosefiina. Perheen lapsista nousevat esiin esikoinen Paavali sekä nuorin, mietteliäs ja maailmanarvoituksia ratkova Erkki, joka on oman seitsenlapsisen perheensä kuopuksen Lauri Viidan omakuva. Tapahtumapaikkana on Pispala, jossa Viita itsekin kasvoi.

Teos on kuvaus Niemisen perheestä, mutta se on myös kotiseutukuvaus Pispalasta ja Erkin kehitysromaani. Samalla se on historiallinen ja yhteiskunnallinen kuvaus työväenluokan taipaleesta kansalaissodasta 1930-luvun lamaan. Perheen äiti on elämänuskoinen hahmo, jossa on myös huumoria ja rakkautta. Hänen kauttaan Viita tuo ilmi keskeisen ajatuksensa arjen, jokapäiväisen elämän arvosta. Elämänuskon rinnalla kulkee kuitenkin jo romaanin alusta synkempi juonne, kuoleman ja kärsimyksen teema: kolme lasta on kuollut ja tytär murtuu henkisesti. Myös taloudellinen keinottelu ja toisten hyväksikäyttö saavat realistisen kuvan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Liukkonen, Petri: Lauri Viita. Authorscalendar.info.
2. ↑  "Betonimylläri."[vanhentunut linkki] Lauri Viita. Yle.fi.
3. ↑  Varpio, Veijo: Luova hulluus – Lauri Viidan runous. (Arkistoitu – Internet Archive) *Tieteessä tapahtuu* 8/2002. (PDF)
4. ↑  Nurmio, Kirsi Kansalaissota kaunokirjallisuudessa.
5. ↑  Compuline.fi. (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  150 vuotta, 150 kirjaa.[vanhentunut linkki] Porin kaupunginkirjasto.

Kirjallisuutta
--------------

* Niinimäki, Anneli: *Moniääninen Moreeni: Referointi ja moniäänisyys Lauri Viidan Moreenissa*. Diss. Acta Universitatis Tamperensis, 2041. Tampere: Tampere University Press, 2015. ISSN 1455-1616. ISBN 978-951-44-9765-0. Teoksen verkkoversio. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Ahlvik, Teija: Koomisuus ja huumori Lauri Viidan teoksessa *Moreeni*.

Lauri Viidan teokset

* Betonimylläri (1947)
* Kukunor (1949)
* Moreeni (1950)
* Käppyräinen (1954)
* Suutarikin, suuri viisas (1961)
* Entäs sitten, Leevi (1965)
* Kootut runot (1966)
* Ne runot, jotka jäivät (2016)
**Maanmittaustoimitus** on kiinteistönmuodostamislain (KML, 12.4.1995/554) mukainen kiinteistötoimitus tai muun lainsäädännön mukainen toimitus, kuten lunastus-, yksityistie- tai maantietoimitus, jossa määritetään rekisteriyksikkö tai käyttöoikeusyksikkö siten, että sen ulottuvuus on kiinteistörekisterin mukaan määritettävissä.

Maanmittaustoimituksilla ylläpidetään kiinteistöjärjestelmää kiinteistöjaotuksen muuttuessa tai sitä kehitettäessä tai selvitettäessä. Valtion vastuulla olevien alueiden osalta maanmittaustoimitusta haetaan Maanmittauslaitoksesta. Asemakaava-alueilla erityisesti suuremmissa kaupungeissa ja kunnissa toimituksista huolehtivat kaupunkien mittausosastot.

**Maanmittaustoimitukset jaotellaan seuraavasti:**

1. Kiinteistötoimitukset
a. Kiinteistönmuodostamistoimitukset
i. Lohkominen
ii. Halkominen
iii. Erillisen vesijätön tai muun erillisen alueen muodostaminen tilaksi tai kiinteistöön liittäminen
b. Kiinteistöjärjestelytoimitukset
i. Uusjako
ii. Rakennusmaan järjestely
iii. Yhteisten alueiden jaot
iv. Tilusvaihto
v. Alueen siirtämiset (vesijätön lunastus; muun yhteisen maa-alueen lunastus; tontinosan lunastus; ulkopalstan lunastus)
vi. Yhteisen alueen muodostaminen tai alueen liittäminen yhteiseen alueeseen
vii. Muut kiinteistöjärjestelyt (osuuden siirto tai haamukiinteistön muodostaminen; yhteismetsän muodostaminen; rasitetoimitus)
c. Kiinteistönmääritystoimitukset
i. Rajankäynti
ii. Muu kiinteistönmääritys (KML 101,1 §)
iii. Kiinteistönmääritys yleisiin tarpeisiin erotetun alueen omistuksen ratkaisemiseksi ja tilaksi muodostamiseksi tai tilaan liittämiseksi
iv. Kiinteistönmääritys rasitetta koskevan epäselvyyden selvittämiseksi
2. Muut maanmittaustoimitukset
a. Rekisteriyksikön muodostamistoimitukset
i. Lunastustoimitus
ii. Maantietoimitus
b. Järjestelytoimitukset
i. Yhteismetsän jako
ii. Vesitilusjärjestely
iii. Yksityistietoimitus
iv. Kaivospiiritoimitus
v. Ulkoilureittitoimitus
c. Deklaratiiviset maanmittaustoimitukset
i. Deklaratiivinen yksityistietoimitus
ii. Vesipiirirajankäynti
iii. Sisä- ja ulkosaariston välisen rajan määrääminen
iv. Kalaväylän rajojen määrääminen
v. Lohi- ja siikappitoisessa joessa ja joen suussa olevan kalastusrajoitusalueen määrääminen
vi. Kalatien rajojen määrääminen

Lähteet
-------

1. 1 2   Majamaa, V.- Markkula, M: "Kiinteistönmuodostamislaki" 2001.

Aiheesta muualla
----------------

Maanmittaustoimituksista Maanmittauslaitoksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Intian tiibetiläiset** ovat Intiaan pääasiassa pakolaisina tulleita tiibetiläisiä. Heitä saapui etenkin Kiinan liitettyä aiemmin de facto itsenäisen Tiibetin itseensä. Intiassa toimii nykyisin muun muassa Tiibetin pakolaishallitus.

Väkiluku ja asuinalue
---------------------

Intiassa on 37 tiibetiläisten asutuskeskusta, joissa on yhteensä noin 70 000 tiibetiläistä. 22 niistä sijaitsee Pohjois-Intiassa, 7 Itä-Intiassa ja Sikkimissä, 3 Keski-Intiassa ja 5 Etelä-Intiassa. Tiibetiläisiä on muuttanut myös näiden keskusten ulkopuolelle, jossa heitä on noin 33 000. Koko Intian niemimaalla on yhteensä arviolta 121 000 tiibetiläistä, mutta tarkkoja lukumääriä ei kuitenkaan tiedetä väestönlaskentojen puutteessa.

Historia
--------

Dalai lama Tenzin Gyatso Dharamsalassa.
Tiibet oli 1900-luvun alussa käytännössä itsenäinen valtio. Kommunistien noustua valtaan Kiinassa sisällissodan jälkeen vuonna 1949 he alkoivat suunnitella Tiibetin liittämistä kiinteämmin Kiinaan. Kiinan virallinen kanta tosin on, että Tiibet on aina ollut osa Kiina. Kiinan armeijan joukot saapuivat Tiibetiin Kiinan–Tiibetin sodan yhteydessä vuonna 1950. Yhdeksää vuotta myöhemmin syttyi kansannousu, jonka yhteydessä 14. dalai lama Tenzin Gyatso pakeni Intian puolelle. Seuraavien kuukausien aikana rajan yli pakeni myös eri arvioiden mukaan 60 000–85 000 tavallista tiibetiläistä. He saivat Intiassa pakolaisstatuksen, mutteivät kansalaisuutta. Seuraavien 20 vuoden aikana Kiinan ja Intian raja oli vahvasti vartioitu ja linnoitettu, eikä edestakaisin kulkevaa liikennettä juuri ollut. Vasta 1980-luvulla osan pakolaisista annettiin palata Tiibetin puolelle. Harva kuitenkin muutti kokonaan takaisin. Sitä vastoin Tiibetistä alkoi jälleen tulla pakolaisia Intian puolelle. 1990-luvulta eteenpäin heitä on tullut 2 500-4 000 vuosittain. Intia lopetti henkilöpapereiden jaon tiibetiläisille pakolaisille vuonna 1994, minkä takia uudet tulijat ovat jatkaneet Intiasta muualle maailmaan.

Kulttuuri
---------

Miss Tiibet vuodelta 2009, kilpailu pidetään Intian Dharamsalassa.
Noin 80 % tiibetiläisten jälkikasvusta käy tiibetiläisissä kouluissa loppujen osallistuessa tavallisten koulujen toimintaan. Tiibetiläisten saapuessa Intiaan he asuivat lähellä rajaa väliaikaisissa teltta-asumuksissa, mutta sittemmin Intia loi heille taloudellisesti itsenäiseksi suunniteltuja asutuskeskuksia. Tiibetin kiellä julkaistaan esimerkiksi Rangzen-lehteä, joka ilmestyy myös ympäri maailmaa. Tiibetiläisjärjestöt julkaisevat lehtiä myös englanniksi, kiinaksi ja hindiksi. Tiibetin pakolaishallituksen kuukausittain ilmestyvä englanninkielinen julkaisu on *Tibetan Bulletin*.

Tiibetiläiset harjoittavat mahajana-buddhalaisuuden neljää eri suuntausta. Pakolaisyhteisön keskuudessa toimii noin 200 luostaria joissa asuu noin 18 000 henkilöä. Monet hiljattain Tiibetistä paenneet ovat munkkeja ja uskonnollisten yhteisöjen määrä onkin moninkertaistunut viime vuosien aikana. 1950-luvulla tulleiden pakolaisten joukossa oli myös tiibetiläisiä muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Encyclopedia of Diasporas - Volume II*, s. 1119-1129. Springer, 2005. ISBN 0306483211. (englanniksi)
**Morean despotaatti** (kreik. Δεσποτάτο του Μοριά/Μυστρά, *Despotáto tou Moriá/Mystrá*) oli bysanttilainen provinssi, joka oli olemassa 1300-luvun puolivälistä 1400-luvun puoliväliin. Sen koko vaihteli sen satavuotisen historiansa aikana, mutta suurimmillaan se käsitti lähes koko Peloponnesoksen niemimaan, joka tunnettiin tuohon aikaan nimellä Morea.

Despotaattia hallitsi yleensä Bysantin kruununperillinen, joka käytti titteliä despootti (ei tule sekoittaa tässä yhteydessä despotismiin). Morean pääkaupunki oli Mystraksen linnoituskaupunki, josta tuli merkittävä bysanttilaisen kulttuurin ja vallan keskus. Hallinnon keskus oli kaupungissa sijainnut Despoottien palatsi.

Historia
--------

Despoottien palatsi Mystraksessa.
Morean despotaatin alueella sijaitsi aiemmin Akhaian ruhtinaskunta, joka oli perustettu Bysantin entiselle alueelle neljännen ristiretken jälkeen. Akhaian hallitsija Vilhelm II Villehardouin hävisi Pelagonian taistelun vuonna 1259 ja joutui luovuttamaan alueensa linnoituksineen vapauttaakseen itsensä. Tästä alueesta tuli Morean despotaatin ydinosa.

Keisari Johannes VI Kantakuzenos järjesteli provinssin uudelleen 1300-luvun puolivälissä antaakseen sen pojalleen Manuel Kantakuzenokselle apanageksi. Kilpaileva Palaiologos-dynastia kaappasi Morean Manuelin kuoltua vuonna 1380 ja Theodoros I Palaiologoksesta tuli Morean uusi despootti. Teodor hallitsi vuoteen 1407 ja vahvisti bysanttilaista valtaa sekä pääsi sopimukseen vahvempien naapureidensa, etenkin Osmanien valtakunnan, kanssa vasallivaltiosuhteesta. Teodor elvytti myös taloutta kutsumalla albaaneja asumaan alueelle.

1400-luvulla Morean despotaatti saavutti suurimman laajuutensa. Kuitenkin vuonna 1446 osmanien sulttaani Murad II tuhosi Bysantin puolustuksen Korintinkannaksella. Hyökkäys avasi osmaneille tien koko Peloponnesoksen valtaamiseen. Murad ehti kuolla ennen kuin onnistui hyödyntämään tilanteen. Mehmed II valloitti Bysantin pääkaupungin Konstantinopolin vuonna 1453 ja Morean despotaatin viimeisenä palasena Bysantin valtakunnasta Euroopassa seitsemän vuotta myöhemmin.

Despootit
---------

* Manuel Kantakuzenos (1349–?)
* Mikael Asan ?
	+ Andreas Asan (?–1354)
* Manuel Kantakuzenos (palautettu valtaan; 1354–1380)
* Matthaios Kantakuzenos (1380–1383)
* Demetrios I Kantakuzenos (1383)
* Theodoros I Palaiologos (1383–1407)
* Theodoros II Palaiologos (1407–1443)
* Konstantinos XI Palaiologos (1428–1449), keisariksitulon 1449 jälkeen despootteina toimivat yhdessä hänen veljensä:
	+ Tuomas (Thomas) Palaiologos (1428–1460)
	+ Demetrios II Palaiologos (1449–1460)

Lähteet
-------

1. 1 2  Despotate of Morea Encyclopedia Britannica. Viitattu 29.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Morean despotaatti** Wikimedia Commonsissa
**Alaskirjaus** eli **arvon alennus** tarkoittaa omaisuuserän tasearvon pienentämistä. Alaskirjaus voidaan tehdä osittaisena arvonalentumisena tai arvonalentumisena, jossa tasearvo nollautuu. Alaskirjaukset joudutaan tekemään tilinpäätöksen yhteydessä tilikauden lopussa, jos tase-eriä joudutaan arvostamaan uudelleen tilinpäätösajankohdan tilanteen mukaisesti. Tilinpäätöksessä saamisten arvo on selvitettävä saamiskohtaisesti. Yleisiä alaskirjattavia eriä ovat erilaiset saamiset, erityisesti kun ne arvioidaan sellaisiksi, että niitä ei saada. Yrityksillä yleisiä tällaisia ovat myyntisaamiset ja pankeilla luotot. Alaskirjauksia voidaan tehdä myös esimerkiksi varastosta ja liikearvosta.

Alaskirjaus vaikuttaa tuloslaskelmassa negatiivisesti ja pienentää tulosta. Alaskirjatut myyntisaamiset vähennetään tuloslaskelmassa erässä "Liiketoiminnan muut kulut". Rahalainoista aiheutuneet luottotappiot vähennetään tuloslaskelman ryhmässä "Rahoitustuotot ja -kulut". Alaskirjaukset johtavat tappioihin, mutta nämä tappiot "ovat vain paperilla". Yritys voi pyrkiä tekemään alaskirjaukset siten, että niiden avulla kyetään pienentämään näytettävää tulosta ja minimoimaan veroja. Yritys voi pyrkiä tekemään alaskirjaukset kerralla tilikauden lopussa tai yhtenä kvartaalina, jolloin seuraavana tilikautena tai kvartaalina ei enää tulisi alaskirjauksia.

Alaskirjauksilla voidaan myös kasvattaa seuraavien tilikausien tulosta, nimittäin kun tasearvo pienenee, pienenevät myös tasearvosta laskettavat tulevaisuuden poistot. Poistot vähennetään tuloksesta, ja poistoja pienentämällä tulos paranee vastaavalla summalla. Esimerkiksi UPM-Kymmene ja Stora Enso ovat tehneet näin.

Katso myös
----------

* Luottotappio

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Intian presidentinvaali 1997** oli valitsijamiesvaali, jossa Intian parlamentin jäsenet sekä osavaltioiden lainsäätäjät valitsivat Intialle uuden presidentin. Vaalit voitti entinen varapresidentti ja diplomaatti K. R. Narayanan, josta tuli Intian ensimmäinen kastiton presidentti. Häntä vastassa oli bramiinikastiin kuulunut Intian vaalikomission entinen johtaja T. N. Seshan.

Ainoa puolue, joka tuki Seshania avoimesti oli Shiv Sena, jonka lisäksi häntä äänestivät muutamat sitoutumattomat lainsäätäjät. Narayananin voitto ei ollut kovinkaan yllättävä, koska hänen takanaan oli puoluekentän muut puolueet.

Äänioikeutettuja lainsäätäjiä oli 4848, joista 4231 äänesti Narayania presidentiksi ja 240 Seshania. 171 ääntä hylättiin. Intian presidentinvaaleissa eri osavaltioiden lainsäätäjien äänillä on erilainen painoarvo, joka perustuu osavaltion väkilukuun. K. R. Narayanan saamien äänien arvo oli 956 290 ja Seshanin äänien 50 631.

Vaikka Intian presidentin virka onkin enimmäkseen symbolinen, analyytikot näkivät sen alhaiskastisten intialaisten voittona. Kriitikoiden mukaan Narayanan voitti ainoastaan, koska hän oli kastiton. Myös presidentti Narayanan veljenpoika yhtyi kritiikkiin paikallisessa mediassa kutsumalla setäänsä kastittomaksi bramiiniksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bedi, Rahul: 'Untouchable' elected 10th president of India *The Irish Times*.  18.7.1997. Viitattu 25.6.2019.
2. 1 2  Burns, John F.: Lowest-Caste Hindu Takes Office as India's President *New York Times*.  26.7.1997. Viitattu 25.6.2019.
3. 1 2 3 4  K R Narayanan is India's new President *Rediff*.  17.7.1997. Viitattu 25.6.2019.
"**More Than You Know**" (vap. suom. *Enemmän kuin tiedätkään*) on Vincent Youmansin säveltämä musiikkikappale vuoden 1929 Broadway-musikaalista *Great Day*. Kappaleen sanoittivat Edward Eliscu ja Billy Rose ja sen lauloi musikaalissa Mayo Methot.

*Great Day* -näytelmä ei menestynyt Broadwaylla, mutta "More Than You Know’sta" tuli suosittu näytelmän vaisusta vastaanotosta huolimatta. Ruth Etting nosti sen Yhdysvalloissa listoille vuonna 1930. Billie Holidayn ja Benny Carterin jazz-äänitykset vuonna 1939 nostivat sävellyksen uudelleen pinnalle ja kappale on muodostunut suosituksi jazzstandardiksi. Sen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Sonny Rollins, Coleman Hawkins, George Shearing, Sarah Vaughan, Dexter Gordon ja Teddy Wilson.

Elokuva
-------

"More Than You Know’ta" on käytetty useiden elokuvien musiikkiraidalla.

* *Laivasto huvittelee* (1930)
* *Meripojat ankkurissa* (1955, esittäjä Tony Martin)
* *Yökerhokuningatar* (1958)
* *Funny Lady* (1975, esittäjä Barbra Streisand)
* *Loistavat Bakerin pojat* (1989, esittäjä Michelle Pfeiffer)
* *Ilta on meidän?* (1993, esittäjä Dr. John)

Lähteet
-------

1. 1 2  Wilson, Jeremy: More Than You Know *JazzStandards.com*. Viitattu 19.10.2013. (englanniksi)
**Pirkko Mirjam Valtonen** (4. elokuuta 1931 Pori – 26. kesäkuuta 2014 Pori) oli suomalainen merkonomi ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1978–1983 ja 1985–1987.

Elämä ja ura
------------

Valtonen suoritti keskikoulun Porin tyttölyseossa ja valmistui merkonomiksi Porin kauppaoppilaitoksesta vuonna 1951. Hän teki työuransa eri tehtävissä Kansaneläkelaitoksen Porin toimistossa vuosina 1952–1994 muun muassa jaostopäällikkönä ja vakuutuspäällikkönä.

Valtonen oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1965–1992. Vuonna 1978 hän nousi kansanedustajaksi Rauman kaupunginjohtajaksi valitun Uljas Mäkelän tilalle. Valtonen valittiin eduskuntaan vuoden 1979 vaaleissa, mutta neljä vuotta myöhemmin hän jäi ensimmäiselle varasijalle. Syyskuussa 1985 Valtonen nousi toisen kerran eduskuntaan varasijalta Pirkko Työläjärven siirryttyä Turun ja Porin läänin maaherraksi. Hän oli ehdolla vielä vuosien 1987 ja 1991 eduskuntavaaleissa, muttei tullut valituksi. Presidentin valitsijamiehenä Valtonen oli vuonna 1982.

Vuosina 1981–1986 Valtonen toimi Sosialidemokraattisten Naisten varapuheenjohtajana ja toisena varapuheenjohtajana, sekä 1987–1990 ensimmäisenä varapuheenjohtajana. Vuonna 1981 hän oli ehdolla SDP:n puoluesihteeriksi, mutta hävisi äänestyksessä Erkki Liikaselle.

Sosiaalineuvoksen arvonimi Valtoselle myönnettiin vuonna 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  .aspx Pirkko Valtonen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 17.3.2011.
2. ↑  Turun pohjoinen vaalipiiri.  *Helsingin Sanomat*, 18.3.1987, s. 49. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 11.11.2020.
3. ↑  Hyvärinen, Irja: Maanviljelijät keskittivät äänensä mieskolmikolle (vain tilaajille)  19.3.1991. Helsingin Sanomat. Viitattu 11.11.2020.
4. ↑  Lapintie, Pyry: Demarien naisliikkeellä on yhä parannettavaa.  *Helsingin Sanomat*, 4.8.1981, s. 10. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 11.11.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Intian presidentinvaali 2012** oli valitsijamiesvaali, jossa Intian parlamentin molempien kamarien edustajat sekä osavaltioiden lainsäätäjät valitsivat maahan uuden presidentin. Vaalit voitti entinen talousministeri Pranab Mukherjee, josta tuli Intian kolmastoista presidentti.

Intian vaalitavasta johtuen eri osavaltioiden edustajien äänillä on eri painoarvo, joka riippuu osavaltion väkiluvusta. Äänioikeutettuja oli yhteensä 4896, joista 776 oli parlamentin jäseniä ja 4120 osavaltion lainsäätäjiä.

Ehdokkaina olivat entinen talousministeri Pranab Mukherjee ja parlamentin alahuoneen edustaja, P. A. Sangma, joka oli mukana perustamassa Nationalist Congress Party -puoluetta. Sangma jätti perustamansa puolueen voidakseen osallistua presidentinvaaleihin. Sangmaa kannattivat vaaleissa pääasiassa Kansallisen demokraattisen allianssin (NDA) -puolueet, joista merkittävin oli Intian kansanpuolue. Mukherjee edusti Yhdistynyttä edistyksellistä allianssia (UPA), jonka merkittävin puolue oli Intian kongressipuolue, mutta sai sen lisäksi tukea NDA:n perinteisiltä liittolaisilta Shiv Sena ja Janata Dal (United) -puolueilta.

Lähteet
-------

1. ↑  India to hold presidential election in July *BBC*.  13.6.2012. Viitattu 9.6.2019.
2. ↑  Intia sai uuden presidentin *Helsingin Sanomat*.  22.7.2012. Viitattu 9.6.2019.
3. 1 2  Pranab Mukherjee elected India`s 13th President *Zee News*.  23.7.2012. Viitattu 9.6.2019.
4. 1 2  Mohan, Vishwa: Pranab Mukherjee elected India's 13th President *The Times of India*.  22.7.2012. Viitattu 9.6.2019.
5. ↑  Pranab flaunts more allies, Sangma lags behind *Hindustan Times (arkistoitu)*.  28.6.2012.  Arkistoitu 29.6.2012. Viitattu 9.6.2019.
**Lieksan työväentalo Kulma** on Lieksan keskustassa sijaitseva työväentalo. Nykyinen talo on kolmas samalla paikalla sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Pielisjärven työväenyhdistys (nykyisin Lieksan työväenyhdistys) perustettiin vuonna 1901. Vuonna 1905 yhdistys liittyi Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen. Vuoteen 1927 mennessä nimeksi oli vaihdettu Lieksan työväenyhdistys. 
Yhdistyksen ja samalla Lieksan ensimmäinen työväentalo valmistui vuonna 1905. Talo irtaimistoineen takavarikoitiin sisällissodan aikaan ja palautettiin yhdistykselle vuonna 1919. Talo tuhoutui tulipalossa joulukuussa 1920. Uusi talo valmistui syksyllä 1922 ja tuhoutui tulipalossa toukokuussa 1934. Nykyinen talo, Kulma, valmistui vuonna 1939 ja sen laajennus vuonna 1957.

Rakennus
--------

Vuonna 1939 valmistunut kivirakennus Kulma.
Ensimmäisessä talossa oli juhlasali, näyttämö ja ravintola. Salin koko oli 8 x 10 metriä ja näyttämön 5 x 8 metriä. Vuosien 1908–1909 aikana paikkakunnalle muutti runsaasti uutta työväestöä, ja taloa laajennettiin. Salin kooksi tuli 10 x 16 metriä ja näyttämön 6 x 10 metriä. Vanhaa rakennuksen puolta käytettiin ravintolana ja vahtimestarin asuntona.  Vuonna 1922 valmistuneen toisen talon oli suunnitellut arkkitehti Hämäläinen, ja se oli tuolloin Lieksan suurimpia rakennuksia. Samassa toukokuun 1934 tulipalossa, jossa tämä talo tuhoutui, tuhoutui myös koko tuolloinen Lieksan kylän keskusta, 23 asuin- ja liikehuoneistoa sekä ulkorakennukset. 

Seuraava talo päätettiin rakentaa kivestä. Rakennustyöt tehtiin vaiheittain: suurimmaksi osaksi talo valmistui juuri ennen talvisodan syttymistä vuonna 1939. Vuonna 1957 lisättiin vielä hotellikerros. Heti valmistuttuaan talo oli luovutettava puolustusvoimien käyttöön sodan syttymisen vuoksi. Talo nimitettiin sotavuosien aikana Kulmaksi.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Ensimmäisellä talolla harjoittelivat ainakin torvisoittokunta, voimisteluseura Into sekä näytelmäseura. Lisäksi järjestettiin iltamia ynnä muuta huvitoimintaa. Talolla toimi myös kirjasto, josta suojeluskunta tuhosi suuren osan sisällissodan aikaisen takavarikon aikana. Loput kirjastosta ja muu irtaimisto paloivat seuraavana vuonna. Toisessa, vuonna 1922 valmistuneessa talossa toimi edellä mainittujen lisäksi elokuvateatteri ja puoliammattimainen Lieksan näytelmäseura. Lisäksi talossa oli Pielisjärven Yleisen Osuusliikkeen myymälä, Lieksan Työväen Kahvila sekä sanomalehti Kansan Voiman konttori. Kolmannessa talossa, Kulmassa, toimi vuodesta 1957 työväenyhdistyksen ja työväenjärjestöjen lisäksi hotelli Kulma. Vuonna 2017 Lieksan työväenyhdistys myi rakennuksen yksityiselle yrittäjälle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Palokas, Unto: *Voimakas kansanliike*. Lieksan sosialidemokraattinen kunnallisjärjestö r.y. 2002. ISBN 952-91-4784-8.
2. ↑  Kansan Voima 20.6.1931, no 66 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 7.9.2022.
3. ↑  Karjalainen 15.9.2017 *karjalainen.fi*. Viitattu 7.9.2022.
**Pirnesjärvi** on suurelta osin huvila- ja maaseutuasutuksen reunustama järvi Haapaveden luoteisosassa Pohjois-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on 4,6 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 83 kilometriä etelään. Järven luoteisrannalla sijaitsee Pirnesperä-niminen asutus ja itäpuolella levittäytyy Porerimpi-niminen luonnonsuojelualue.

Maantiede
---------

Pirnesjärvi muodostuu saarettomasta ja melko tasalevyisestä järvenselästä, jonka pituus kaakosta luoteeseen on 4,65 kilometriä. Leveimmät kohdat koillisesta lounaaseen ovat noin 1,2 kilometriä. Niemimaat (Kiviniemi, Pöytäniemi, Katosniemi) ovat leveitä. Eteläisimmästä osastaan Pirnesjärvi kapenee Etelälahdeksi. Ainoa pääaltaasta erkaneva järvenosa on pohjoiskolkan Mustalahti.

Pirnesjärven länsipuolitse kulkee yhdystie 18323. Järven koillista rantaa reunustavan Porerimmin kohdalla 130 metrin korkeuskäyrä kulkee yli kilometrin päässä rantaviivasta. Pirnesperän luoteispuolella sijaitsee soidensuojelualue. Pirnesjärven pohjoisrannalta alkaa Pirnesoja, jota pitkin järvi laskee länteen Pyhäjokeen.

Pirnesjärvi (54.031.1.001) kuuluu Pirnesjärven valuma-alueeseen (54.025), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Pyhäjoen vesistössä (54). Toinen jakovaihe on Pyhäjoen keskiosan alue (54.02). Pirnesjärven valuma-alueeseen kuuluu Pirnesjärven ohella Haralampi (54.025.1.002), jota ympäröi Hararäme.

Noin kaksi kilometriä Pirnesjärveltä kaakkoon sijaitsee Ainali ja viitisen kilometriä itään sijaitsee Osmanki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pirnesjärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 18.1.2023.
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 18.1.2023.
3. ↑  Pirnesjärvi (54.025.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 18.1.2023.
4. ↑  Pirnesjärven valuma-alue (54.025) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 18.1.2023.
**Pirkko Marketta Taimisto** (s. 21. maaliskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1970-luvulla SM-mitaleja aita- ja pikajuoksuissa. Hän edusti Suomea maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti vuoteen 1976 Pakilan Vetoa ja sen jälkeen Viipurin Urheilijoita.

Taimisto saavutti Kalevan kisoissa pronssia 100 metrin aitajuoksussa vuosina 1974 ja 1976 sekä 200 metrin aitajuoksussa vuonna 1974, jolloin laji oli viimeisen kerran Kalevan kisojen ohjelmassa. Hän sijoittui Kalevan kisoissa 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi vuonna 1976 ja seitsemänneksi vuonna 1977 sekä 400 metrin juoksussa seitsemänneksi vuonna 1971. Hän saavutti sisäratojen SM-kilpailuissa hopeaa 400 metrin juoksussa vuonna 1974 ja 60 metrin aitajuoksussa vuonna 1976. Hän saavutti viestijuoksun SM-kilpailuissa 4 × 400 metrillä hopeaa Viipurin Urheilijoiden joukkueessa vuonna 1978. Taimisto kilpaili maaotteluissa viesteissä, 100 metrin aitajuoksussa sekä vuoden 1976 Ruotsi-maaottelussa 400 metrin aitajuoksussa.

Taimiston ennätyksiä ovat 100 metrin aitajuoksussa 14,7 s vuodelta 1974, 200 metrin aitajuoksussa 28,7 s vuodelta 1974, 400 metrin aitajuoksussa 62,51 s vuodelta 1977 ja 400 metrin juoksussa 57,2 s vuodelta 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Pirkko Taimisto Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. 1 2  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 503. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 271. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
4. 1 2  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 273. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
5. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 260. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
6. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 470, 479. , 1987.
7. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 489. , 1987.
8. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 244–245, 249–250, 253. , 1987.
9. ↑  Hannus, Matti & Laitinen, Esa: *Maailman paras maaottelu*, s. 218. Suomen Urheiluliitto, 2000. ISBN 951-96491-3-1.
**Hymyilevä Apollo** on Eino Leinon runoelma vuodelta 1898. Se on viimeinen osa kolmiosaisesta runoelmasta Hymni, joka julkaistiin kokoelmassa *Sata ja yksi laulua*. Hymyilevä Apollo julkaistiin erillisenä teoksena vuonna 2003. Se sisältää 33 runomittaan kirjoitettua kahdeksan säkeen mittaista runoa.

Suvaitsevaisuutta ja lähimmäisenrakkautta ylistävä runoelma ilmentää nuoren Leinon optimistista ihmisyysuskoa.

Yleisradiolla on perinteenä lukea Hymyilevää Apolloa ääneen radiossa uudenvuoden yönä.

Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani julkaisivat vuonna 2014 Leinon runoon perustuvan kappaleen "Hymyilevä Apollo", joka on Käpälikkö-albumin aloitusraita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Leino: Hymyilevä Apollo *Yle Elävä arkisto*.  2008. Viitattu 2.9.2015.
2. ↑  Juha Siro: Kesäklassikko: Kuka taitavi lempeä vastustaa? *Kiiltomato*.  2003. Viitattu 2.9.2015.
3. ↑  Peltonen, Aarre M.: Eino Leinon varhaiskehitys ja -tuotanto. Monistesarja: Tampereen yliopisto. Kotimainen kirjallisuus n: o 4. Tampere: Tampereen yliopisto, 1975. s. 73-88

Aiheesta muualla
----------------

* Hymyilevä Apollo, Kainuun Eino Leino -seura
**Intian varakuningas ja kenraalikuvernööri** johti Brittiläisen Intian hallintoa vuosina 1774–1950. Varakuningas edusti Britannian kruunua Intiassa ja toimi sen itsenäistymisen (1947) jälkeen maan valtionpäämiehenä kenraalikuvernöörin arvolla. Tämä Intian korkeimman brittiläisen hallintoviranomaisen asema perustettiin vuonna 1773 Kalkutan satamaa hallinneen Fort Williamin linnoituksen kenraalikuvernöörin virkana. Aluksi kenraalikuvernööri hallinnoi suoraan vain linnoituksen aluetta ja valvoi Britannian Itä-Intian kauppakomppanian virkamiesten toimintaa. Vuonna 1833 kuvernöörin valta laajennettiin kattamaan koko Brittiläinen Intia.

Vuonna 1858 Itä-Intian kauppakomppania lakkautettiin ja sen hallinnoimmat alistettiin brittihallitukselle, joka muodosti alueelle kruunua edustaneen varakuninkaan johtaman Intian varakuningaskunnan (*British Raj*). Varakuninkaan johtama keskushallinto hallinnoi vain Intian brittiläisiä provinsseja (ml. Punjab, Bombay, Madras, Yhdistyneet provinssit) jättäen loput alueista itsehallinnollisiksi maharadžojen hallitsemiksi ruhtinaskunniksi, jotka eivät olleet brittihallinnon alaisuudessa, vaan eräänlaisessa feodaalisuhteessa monarkkiin eli varakuninkaaseen.

Kun Intia itsenäistyi vuonna 1947, varakuninkuus lopetettiin ja maa jäi Intian dominion asemassa uuden kenraalikuvernöörin hallinnon alaisuuteen. Intian dominion kenraalikuvernöörin virka lopetettiin vuonna 1950, kun Intiasta tuli tasavalta.

Katso myös
----------

* Pakistanin kenraalikuvernööri
* Luettelo Intian kenraalikuvernööreistä ja varakuninkaista
Lieksan kulttuurikeskus sijaitsee Pielisentien ja Moisionkadun kulmassa.
**Lieksan kulttuurikeskus** on Lieksan keskustassa (Pielisentie 9–11) sijaitseva julkisia ja liiketiloja sisältävä rakennus. Siinä on 400-paikkainen konserttisali Brahesali, 100-paikkainen monitoimisali, viisi kokoustilaa, nuorisokahvila sekä aulatiloja, joissa järjestetään taidenäyttelyitä. Kulttuurikeskuksessa järjestetään myös teatteriesityksiä, elokuvaesityksiä sekä erilaisia juhlatilaisuuksia. Se on yksi Lieksan Vaskiviikkojen konserttipaikoista.

Suunnittelutoimisto Tapio Korpisaari Oy:n suunnittelema rakennus on valmistunut vuonna 1985 ja peruskorjattu 2000-vuosikymmenen lopulla. Rakennuksen projektista vastaavat pääsuunnittelijat Suunnittelutoimisto Tapio Korpisaari Oy:ssä olivat arkkitehdit Kimmo Karjalainen ja Erja Pesola. Kiinteistön pääomistajia ovat Pielisen Osuuspankki ja Lieksan kaupunki.

Kulttuurikeskuksen edustalla on taidemaalari Mikko Oinosen muistomerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Konserttipaikat  2018. Lieksa Brass.  Arkistoitu 14.1.2018. Viitattu 13.1.2018.
2. ↑  Kulttuurikeskus Lieksan kaupunki. Viitattu 7.1.2018.
3. ↑  Oksman, Eeva: Lieksan kulttuurikeskus tarjoaa elämyksiä *Matkailu kotimaassa*.  5-2015. Viitattu 7.1.2018.
4. ↑  Kuvia Lieksasta Lieksan omakotiyhdistys.  Arkistoitu 8.1.2018. Viitattu 7.1.2018.
**Intian presidentinvaali 2007** oli valitsijamiesvaali, jossa parlamentin ala- ja ylähuoneen edustajat sekä osavaltioiden lainsäätäjät valitsivat Intian uuden presidentin. Vastakkain olivat Rajasthanin osavaltion kuvernööri ja asianajaja Pratibha Patil sekä varapresidentti Bhairon Singh Shekhawat. Pratibha Patil edusti yhdistynyt edistyksellinen allianssi (UPA) -vaalikoalitiota ja sai tukea myös vasemmistopuolueilta, Shekhawat edusti kansallista demokraattista allianssia (NDA). Vaalien lopputuloksena Intia sai Pratibha Patilin ensimmäiseksi naispresidentikseen.

Patilista tuli presidenttiehdokkas alun perin yllättäen, kun vasemmistopuolueet ilmoittivat tukevansa mieluummin naisehdokasta kuin kongressipuolueen alun perin ehdottamia miehiä.

Vaalien aikana Patilia syytettiin lukuisista eri asioista kuten veljensä suojelemisesta murhatutkimuksen aikana sekä korruptiosta. Vastustajat myös kaivoivat esille Patilin vanhoja loukkaavia kommentteja perinnöllisesti sairaista ja muslimeista. Intian kansanpuolueen poliitikko Arun Jaitley perusti verkkosivun "knowpratibhapatil" (tunne Pratibha Patil), jonka tarkoitus oli tuoda esille Pratibha Patilia käsitteleviä epäedustavia uutisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  First female president for India *BBC*.  21.7.2007. Viitattu 11.6.2019.
2. 1 2 3  Prez poll: Pratibha Patil is UPA-Left nominee *Rediff*.  14.6.2007. Viitattu 11.6.2019.
3. 1 2 3  Intia sai naispresidentin *Yle uutiset*.  21.7.2007. Viitattu 11.6.2019.
4. ↑  Joshua, Anita: Prathibha patil elected President *The Hindu*.  22.7.2007. Viitattu 11.6.2019.
5. ↑  India elects first woman president *CNN*.  21.7.2007. Viitattu 11.6.2019.
6. ↑  Know Patil better: BJP puts up website *The Times of India*.  10.7.2007. Viitattu 11.6.2019.
**Pirre Päivikki Alanen** (ent. **Leino**, o.s. **Pasanen**) (s. 31. joulukuuta 1965 Helsinki) on Pirjo ja Spede Pasasen tytär.

Alanen on esiintynyt isänsä elokuvissa: kahvilan toisena myyjänä elokuvassa *Uuno Turhapuron poika*, Maaperän tyttärenä elokuvassa *Viu-hah hah-taja* ja keinuvana pikkutyttönä elokuvassa *Leikkikalugangsteri*. Hän esiintyi myös *Spede Show'n* vuoden 1982 kahdeksannessa jaksossa ja isästään kertovan *Koomikon kuva – Spede Pasanen 1930–2001* -dokumentin ensimmäisessä osassa vuonna 2002. Spede Pasasen kuoltua vuonna 2001 Alanen järjesti *Speden Spelien* juontajaksi Saija Hakolan. Alanen toimi myös *Speden Spelien* yhtenä numerot arpovana pallotyttönä. Isänsä kuoleman aikoihin Alanen toimi parisen vuotta helsinkiläisravintola Sea Horsen ravintoloitsijana.

Tammikuussa 2008 Alanen (silloinen Leino) tuomittiin Turun hovioikeudessa ryöstöstä, ampuma-aserikoksesta, törkeästä kotirauhan rikkomisesta, pahoinpitelystä ja laittomasta uhkauksesta kymmeneksi kuukaudeksi ehdolliseen vankeuteen. Lisäksi hän joutui maksamaan henkisestä kärsimyksestä 17 500 euroa ja muita kuluja lähes 8 000 euroa. Syynä oli laittomasti hoidettu velanperintä.

Vuosina 2010–2014 oikeudessa puitiin Pirre Alanen rakennusprojektia Espoossa vuosina 2003–2006. Keväällä 2013 kaksi rakennusprojektia hoitanutta miestä tuomittiin vankeuteen törkeästä petoksesta heidän aiheutettuaan oikeuden mukaan Alaselle 300 000 euron vahingot käyttämällä rakentamiseen tarkoitettuja lainoja muihin tarkoituksiin. Alanen syytti myös lahtelaista pankkia ja pankinjohtajaa muun muassa väärennöksistä, mutta syytteet hylättiin. Keväällä 2014 Itä-Suomen hovioikeus kumosi miesten tuomiot ja korvausvelvollisuuden, eikä korkein oikeus myöntänyt Alaselle valituslupaa.

Alanen oli naimisissa näyttelijäsukuun kuuluneen Juha Unhon (1957–2018) kanssa. Liitosta on poika, mainoselokuvaajana työskentelevä Roy Unho (s. 1989).

Lähteet
-------

1. ↑  Ex-pankinjohtajan toimista rikostutkinta *Yle Uutiset*.  31.8.2010. Viitattu 11.4.2014.
2. ↑  Pirre Pasanen Elonet. Viitattu 11.4.2014.
3. ↑  Pirre Pasanen IMDb. Viitattu 31.3.2008. (englanniksi)
4. ↑  Pirre Leinon tuomio lyheni *Turun Sanomat*.  30.1.2008. Viitattu 29.3.2008.
5. ↑  Pirre Pasasen epäilty velanperintä-reissu poiki kovat syytteet *Turun Sanomat*.  1.6.2006. Viitattu 29.3.2008.
6. ↑  Ex-pankinjohtajan toimista rikostutkinta *Yle Uutiset*.  31.8.2010.
7. ↑  Erikoisessa petosjutussa ehdotonta vankeutta *Yle Uutiset*.  16.5.2013. Viitattu 12.11.2014.
8. ↑  Spede Pasasen tytär ei saa korvauksia asuntojupakassa *Yle Uutiset*.  25.4.2014. Viitattu 12.11.2014.
9. ↑  Luoma, Katariina: Spede Pasasen tytär jää korvauksetta erikoisessa petosjutussa *Yle Uutiset*.  12.11.2014. Viitattu 12.11.2014.
10. ↑  Tuomas Marjamäki: Speden tyttärenpoika Roy Unho pestasi 9-vuotiaana isoisänsä mainosvideon ohjaajaksi: "Meissä on sama elokuvan tekemisen kipinä" *Apu*.  27.10.2022. Viitattu 18.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Pirre Pasanen Elonetissä.
* Pirre Pasanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Marville** on kunta Pohjois-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Othainjoen varrella, noin 39 kilometriä Verdunin kaupungista pohjoiseen.

Marville on renessanssiajan ja 1700-luvun arkkitehtoninen kokonaisuus. Se kuului sekä Barin että Luxemburgin herttuakuntaan, jonka toiseksi tärkein kaupunki se oli 1500-luvulla. Marvilleen asettui aatelisia, varakkaita kauppiaita ja suuria uskonnollisia yhteisöjä. Parhaat arkkitehdit ja lahjakkaat kivenhakkaajat rakensivat ylellisiä asuntoja, joista monet ovat edelleen olemassa. Saint-Nicolasin goottilainen kirkko on peräisin 1200-luvulta. Se on listattu historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1920.

Marville-Montmédyn lentoasema on rakennettu vuonna 1953 Naton lentotukikohdaksi. Sitä pitivät tukikohtanaan Kanadan kuninkaalliset ilmavoimat. Vuonna 1966 kenraali De Gaulle ilmoitti Ranskan vetäytyvänsä integroidusta NATO-komennosta, muutti laivue tukikohtansa Länsi-Saksaan Lahrin lentoasemalle vuonna 1967.

  

* Kaupungin renessanssitalojaKaupungin renessanssitaloja
* Saint-Nicolasin kirkkoSaint-Nicolasin kirkko
* Marville-Montmédyn lentoasemaMarville-Montmédyn lentoasema

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 7.7.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Découverte de Marville Marville Terres Communes. Viitattu 7.7.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Binche > Longwy Tour de France 2022. Viitattu 7.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marville** Wikimedia Commonsissa
**Marvin Pentz Gay Sr.** (1. lokakuuta 1914 – 10. lokakuuta 1998) oli yhdysvaltalainen pastori sekä kuuluisan soul- ja R&B-laulaja, -lauluntekijä, -tuottaja, Marvin Pentz Gay Jr:n eli Marvin Gayen isä ja murhaaja.

Gay syntyi Lexingtonissa, Kentuckyssa yhtenä perheen 18 lapsesta. Gay meni naimisiin vuonna 1935.  Gay Sr:n suhde poikaansa oli mutkikas ja usein riitaisa. Gay Sr. ei pitänyt poikansa musiikkityylistä ja elämäntavoista, ja Gay Jr. ei pitänyt isänsä viehtymyksestä pukeutua toisinaan naisten vaatteisiin.

Gay Sr. ampui riidan jälkeen poikaansa kaksi kertaa tämän 45. syntymäpäivän aattona 1. huhtikuuta 1984 kotonaan Los Angelesissa. Häntä syytettiin aluksi kolmannen asteen murhasta, mutta rangaistusta kevennettiin viideksi vuodeksi ehdollista vankeutta, johtuen hänen iästään ja havaitusta aivokasvaimesta. Marvin Pentz Gay Sr. kuoli 84-vuotiaana keuhkokuumeeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  "Gaye, Frankie & Basten, Fred (2003) Marvin Gaye, My Brother. San Francisco: Backbeat Books. ISBN 0-87930-742-0". s.4-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Find a death (Arkistoitu – Internet Archive)
* BBC Obituary
**Jäätyneet aivot** on Suomessa tunnettu kaupunkitarina. Siinä henkilö kuolee oltuaan alttiina kovalle pakkaselle ilman päähinettä. Henkilö valittaa huonovointisuutta tai toteaa olonsa huonoksi ja kuolee pian päästyään lääkäriin, sisätiloihin tms. Syyksi todetaan aivojen pakkasvaurio tai jäätyminen.

Tarinasta on variaatioita pakkaselle altistumisen paikasta ja tavasta, mutta sen runko – pakkanen, päähineittä oleminen ja kuolema ovat samat. Tarinaa on käytetty varoituksena lapsille. Tarinalle ei ole lääketieteellisiä perusteita.

Yksi toisen kaupunkitarinan versioista kertoo myymälävarkaasta, joka yrittää piilottaa pakastebroilerin hattunsa alle. Tyypillisesti varas pyörtyy tai jopa kaatuu kuolleena maahan kävellessään myymälästä ulos, koska pakaste on jäädyttänyt hänen aivonsa. Tämä versio on saattanut saada alkunsa Mark Twainin Huckleberry Finnin seikkailujen luvusta 40, jossa Tom Sawyer yrittää varastaa voikimpaleen, mutta jää kiinni kun voi alkaa sulaa hänen tätinsä silmien edessä. Tälle tarinalle ovat sukua tarinat hattua rikosvälineenä käyttävästä varkaasta, jotka jäävät kiinni kun kylmässä säilytettävä elintarvike reagoi lämpöön tai varas elintarvikkeen kylmyyteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Jäätyvätkö aivot pakkasella? Lääkäri vastaa! *MTV Uutiset*.  8.10.2012. Viitattu 24.3.2019.
2. ↑  Mikkelson, David: ‘Frozen Brain’ Shoplifter *Snopes*.  18.2.2001. Viitattu 24.3.2019.
*Tämä artikkeli kertoo jäätiköstä.* Jäävirta *on myös Clive ja Dirk Cusslerin romaani.*
Jääputous putoaa hitaasti ylhäältä vuorilta Lambertin jäävirtaan Etelämantereella.
**Jäävirta** on mereen virtaava jäätikkö, jollaisia on muun muassa Grönlannissa ja Antarktiksella. Jäävirrat liikkuvat jäätiköiksi suhteellisen nopeasti, jopa 1 000 metriä vuodessa.
Ne tuovat monestikin mieleen vuoristoissa virtaavat laaksojäätiköt.
Etelämantereen kuuluisin jäävirta on mantereen itäosissa sijaitseva Lambertin jäävirta, joka on
jopa 100 km leveä, yli 400 km pitkä ja noin 2 500 m syvä. Euroopan pisin virtamainen jäätikkö Aletschgletscher on 27 kilometriä pitkä ja se sijaitsee Sveitsissä, Bernin Alpeilla.

Katso myös
----------

* jäätikkö
* mannerjäätikkö
* laaksojäätikkö
* jäätiköiden liike

Lähteet
-------

1. ↑  Dr. Robert R. Coenraads, John I. Koivula, Dr. Armstrong Osborne, Diane Robinson, Phil Rodwell, Barry Stone, Robyn Stutchbury: *Geologica*, s. 240-243. Ullmann, 2009. ISBN 978-3-8331-4381-6.
Paul-Löbe-Haus ja Marie-Elisabeth-Lüders-Haus, keskellä Spreejokea.
Berliinin hallintokorttelin ympäristöä ilmasta nähtynä. Vasemmalla alhaalla Bundeskanzleramt, oikealla Paul-Löbe-Haus ja niiden välissä Sveitsin suurlähetystö. Joen toisella puolella uusi päärautatieasema.
**Band des Bundes** (suom. *Liiton side*) on rakennuskokonaisuus Berliinin uudessa hallintokorttelissa, joka rakennettiin Saksan valtiopäivätalon pohjoispuolisen Spreejoen mutkan alueelle sen jälkeen, kun Berliini palasi yhdistyneen Saksan pääkaupungiksi 1990-luvulla.[1] Hallintokorttelia reunustaa etelästä Platz der Republik -aukio.

Kokonaisuus perustuu Axel Schultesin ja Charlotte Frankin vuonna 1991 laatimaan yleissuunnitelmaan. Kokonaisuus käsittää toimistorakennusten jonon, joka ulottuu molemmista päistään Spreejoen yli. Rakennuksia yhdistävät Spreen ylittävät kävelysillat symboloivat Itä- ja Länsi-Saksan yhdistymistä. Näyttävin rakennuksista on ketjun länsipäässä sijaitseva liittokanslerinvirasto eli Bundeskanzleramt (2001), josta kulkee silta Spreen länsipuolella sijaitsevaan kanslerin puutarhaan eli Kanzlergarteniin. Kaksi muuta merkittävää rakennusta ovat liittopäivien käytössä olevat, arkkitehti Stephan Braunfelsin suunnittelemat Paul-Löbe-Haus ja Marie-Elisabeth-Lüders-Haus (2003), joita yhdistää myös Spreen yli kulkeva silta. Symboliikkaa lisää se, että silta yhdistää rakennukset kohdalla, jolla Berliinin muuri aiemmin erotti vastarannat toisistaan. Länsipuolella on sosiaalidemokraattisen poliitikon Paul Löben mukaan nimetty Paul-Löbe-Haus, jossa on liittopäiväedustajien työhuoneita ja valiokuntien kokoustiloja. Liberaaleja edustaneen Marie Elisabeth Lüdersin mukaan nimetyssä Marie-Elisabeth-Lüders-Hausissa ketjun itäpäässä toimii liittopäivien kirjasto. Lähellä sijaitsee myös liittopäivien suurin uudisrakennus, kristillisdemokraattisen Jakob Kaiserin mukaan nimetty Jakob-Kaiser-Haus.[1]

Berliinin hallintokortteli on rakennettu alueelle, jossa ennen toista maailmansotaa oli Alsenviertelinä tunnettu lähetystöalue. Alueen vanhoista rakennuksista on säilynyt ainoastaan vuonna 1871 valmistunut Sveitsin suurlähetystön talo, joka on edelleen alkuperäisessä käytössään.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 104–105 ja sisäkannen kartta. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin.
**Alaskanmurmeli** (*Marmota broweri*) on Yhdysvaltojen Alaskassa tavattava murmeli. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen elinvoimaiseksi lajiksi.

Taksonomia
----------

Valokuvassa.
Alaskanmurmelia *Marmota broweri* on pidetty aikaisemmin harmaamurmelin *M. caligata* alalajina tai synonyyminä. Nykyisin sitä pidetään omana lajinaan. Lajiluokittelu perustuu geenien molekyylianalyysiin ja sen kromosomien poikkeavaan määrään.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Alaskanmurmelien urokset ovat naaraita kookkaampia. Niiden ruumiin pituus on 580–650 mm, hännän pituus 150–180 mm ja paino 3 000–4 000 g. Naaraiden vastaavat lukemat ovat 540–600 mm, 130–160 mm ja 2 500–3 500 g. Turkin väritys on pääosin tumma. Selkäpuoli on harmaa tai hiilenvärinen. Turkissa ja etenkin lonkkien seudulla on seassa myös kanelinruskeaa väritystä. Vatsapuoli on harmaa tai hiilenvärinen. Häntä on harmaa tai ruskea. Pää on tummanruskea tai hiilenvärinen.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Alaskanmurmelia tavataan Yhdysvaltojen Alaskassa Brooksin vuoriston alueella. Levinneisyysalue ulottuu Cape Lisburnesta lännessä ainakin Petersjärvelle idässä. Lajin levinneisyysalueen itärajaa ei tunneta täysin tarkasti. Sisämaahan päin se ulottuu Ray Mountain- ja Kokrines Hills-vuorille. Todennäköisesti lajia tavataan myös Kanadan puolella Yukonin territoriossa.

Alaskanmurmelin elinympäristö käsittää arktista tundraa etenkin kallioilla, louhikoilla tai kivikoilla.

Elintavat
---------

Alaskanmurmelin horrostavat talvella pesäkoloissaan 6–8 kuukautta. Naaraat synnyttvät myöhään keväällä tai alkukesästä. Tiineys kestää viidestä kuuteen viikkoa ja poikasia on kerrallaan 4–5. Naaraista tulee sukukypsiä kolmevuotiaina.

Alaskanmurmelit ovat kaikkiruokaisia, mutta tärkeimmät ravinnonlähteet ovat heinät ja sarakasvit. Alaskanmurmelin huomattavin petoeläin on harmaakarhu (*Ursus arctos horribilis*). Harmaakarhut voivat kaivaa murmeleja pesäkoloistaan. Karhujen takia se vaatiikin elinympäristöstään hyvin tukevia paikkoja koloilleen.

Uhat ja suojelu
---------------

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt alaskanmurmelin elinvoimaseksi lajiksi. Sen levinneisyysalue on suhteellisen suuri ja kannan uskotaan olevan vakaa. Lajilla ei uskota olevan erityisiä yksittäisiä uhkia. Harvoin sitä saatetaan metsästää lihoiksi tai turkin takia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Cassola, F.: *Marmota broweri* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2020.3*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 5.1.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Richard W. Thorington, Jr. John L. Koprowski, Michael A. Steele ja James F. Whatton: *Squirrels of the World*, s. 274. Johns Hopkins University Press, 2012. ISBN 978-1-4214-0469-1. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q285018
* Wikispecies: Marmota broweri
* ADW: Marmota\_broweri
* EoL: 327980
* Fossilworks: 133142
* GBIF: 2437373
* iNaturalist: 46092
* IRMNG: 11303104
* ITIS: 180138
* IUCN: 42455
* MSW: 12400931
* NatureServe: 2.103604
* NCBI: 93159

 |

 |