recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tuula Marjaana Tenkanen** (s. 11. elokuuta 1990 Espoo) on suomalainen purjehtija, joka kilpailee Laser Radial -luokassa. Hän edustaa Esbo Segelföreningiä ja häntä valmentaa Diego Romero. Hän on voittanut luokassaan MM-hopeaa vuonna 2013 ja EM-pronssia vuosina 2015 ja 2016.

Tenkanen aloitti purjehdusharrastuksensa seitsenvuotiaana. Hän voitti Laser Radial -luokan nuorten maailmanmestaruuden vuonna 2007. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, EM-kisoissa, hän sijoittui samana vuonna 32:nneksi. 

Vuoden 2008 MM-kilpailuissa Tenkanen oli 18:s tullen valituksi Suomen joukkueeseen Pekingin olympialaisiin. Olympialaisissa hän sijoittui 22:nneksi. Samana kesänä hän sijoittui EM-kilpailuissa 39:nneksi. Vuonna 2009 Tenkanen oli MM-kilpailuissa 40:s ja EM-kilpailuissa 27:s. Vuoden 2010 EM-kilpailuissa Tenkanen sijoittui 13:nneksi aikuisten sarjassa ja sai hopeaa alle 21-vuotiaiden sarjassa. Vuoden 2010 MM-kilpailuissa hän oli kymmenes.

Vuoden 2013 MM-kisoissa Tenkanen purjehti hopeaa. Vuonna 2014 hän sijoittui EM-kilpailuissa kuudenneksi ja MM-kilpailuissa neljänneksi. Hän varmisti MM-sijoituksellaan Suomelle toisen olympiapaikan Rioon 2016. Vuoden 2015 EM-kisoissa 2015 Tenkanen purjehti pronssia, samoin vuoden 2016 EM-kilpailuissa. Keväällä 2016 Tenkanen otti sarjavoiton kovatasoisessa Palma de Mallorcan regatassa. Rion olympialaisissa 2016 hän sijoittui viidenneksi. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 hän sijoittui myös viidenneksi.

Tenkanen on harrastanut purjehduksen lisäksi trampoliinivoimistelua, alppihiihtoa ja muodostelmaluistelua.

Lähteet
-------

* Tenkanen Kansainvälisen Purjehtijaliiton sivuilla (englanniksi)
* Tuula Tenkanen *Olympedia*.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 2009*, s. 54. Minerva Kustannus Oy, 2009. ISBN 978-952-492-254-8.
2. ↑  Tuula Tenkaselle alle 21-vuotiaiden EM-hopeaa *MTV Sport*.  11.6.2010. Viitattu 9.8.2015.
3. ↑  Sari Multala uusi maailmanmestaruutensa *Yle Urheilu*.  14.7.2010. Viitattu 9.8.2015.
4. ↑  Tuula Tenkanen purjehti MM-hopeaa: "Olen erittäin tyytyväinen" *HS.fi*.  7.10.2013.  Arkistoitu 28.7.2015. Viitattu 9.8.2015.
5. ↑  Lund, Sakari: Tenkanen varmisti maapaikan Rion olympiakisoihin *Yle Urheilu*.  17.9.2014. Viitattu 9.8.2015.
6. ↑  Saarinen, Joska: Tuula Tenkaselle uran ensimmäinen EM-mitali: "Huono päivä, mutta riitti silti pronssiin" *HS.fi*.  24.7.2015.  Arkistoitu 28.7.2015. Viitattu 25.7.2015.
7. ↑  Tenkanen nousi päätöspäivänä EM-pronssille *Yle Urheilu*.  4.3.2016. Viitattu 1.2.2020.
8. ↑  Niemeläinen, Jonne: Tuula Tenkanen purjehti komean voiton – "En ole ennen voittanut näin kovatasoista kisaa" *Yle Urheilu*.  2.4.2016. Viitattu 1.2.2020.
9. ↑  Mitali meni, Tenkanen hymyili - "En ole täysin pettynyt viidenteen sijaan" *iltalehti.fi*. Viitattu 16.8.2016.
10. ↑  Upea päätös upealle uralle – Tuula Tenkanen toisen kerran urallaan olympiaviitonen *Suomen Olympiakomitea*.  1.8.2021. Viitattu 12.8.2021.
11. ↑  Suomen joukkue: Purjehdus *Peking-kisasivut*. Suomen Olympiakomitea. Viitattu 9.8.2015. [vanhentunut linkki]
**Johannes Lagus** (7. heinäkuuta 1846 Lammi – 21. toukokuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, rehtori ja valtiopäivämies ja maanviljelysneuvos. 

Johannes Laguksen vanhemmat olivat rovasti, asessori Johan Lorentz Lagus ja Amalia Karolina Augusta Tamelander ja puoliso vuodesta 1874 Sofia Maria Lovisa Brax. Hän oli Iisalmen tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1891, 1897 ja 1900. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Lagus sai 1884. Lagus oli *Salmetar*-lehden ja Olvi-olutpanimon perustajia. Hän perusti myös omistamalleen tilalle Peltosalmeen Iisalmen maalaiskuntaan 1875 meijerikoulun ja 1894 maanviljelyskoulun.

Metsäneuvoksen arvonimen saanut Veikko Hirvensalo ja maanviljelysneuvoksen arvonimen saanut Olli Hirvensalo olivat Johannes Laguksen poikia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Lagus Johannes Viitattu 7.11.2020.
2. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 155–156. Helsinki: Otava, 1926.
3. ↑  Lagukset kehittivät Iisalmea. (Arkistoitu – Internet Archive) *Salmetar*, 23.1.2004.
4. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, s. 175.
5. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 223. Viitattu 17.5.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Linnansilta** (ruots. *Slottsbron*) on Porin keskustassa Kokemäenjoen ylittävä silta. Se valmistui vuonna 1974 ja se rakennettiin Freivorbau-menetelmällä. Teräsbetonirakenteinen silta sijaitsee kaupungin ydinkeskustan ja Aittaluodon kaupunginosan välissä. Se on liikennemääriltään suurin joen pohjoispuolelle johtava silta Porissa. 

Sillan valmistuttua sille johdettiin keskustan halki Yrjönkatua ja Porinsiltaa pitkin kulkenut valtatie 8:n liikenne. Linnansilta sekä Vähälinnankatu olivat osa valtatietä aina vuoteen 1986 saakka, jolloin valmistui Porin läntinen ohitustie eli Länsitie.

Linnansilta sijaitsee kohdassa, jossa joen etelärannalla toimi vuosisatojen ajan Porin laivaveistämö. Se oli perustettu jo vuonna 1572 ja jatkoi toimintaansa 1900-luvun alkuun saakka. Sillan kupeessa joen eteläpuolella on myös vuonna 1863 valmistunut Keski-Porin kirkko puistoineen. Sillan pohjoispuolella puolestaan sijaitsee historiallisesti arvokas Porin konepajan vanha teollisuusmiljöö. Nimensä Linnansilta on saanut linnasta, jonka kaupungin perustaja Juhana Herttua suunnitteli rakentavansa nykyisen kirkon läheisyyteen. Linnan rakennustöitä ei kuitenkaan milloinkaan aloitettu.

Lähteet
-------

* Kokemäenjoen käyttötieto (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Puolensadan sillan Kokemäenjoki*, Satakunnan Kansa 11.8.2002.

1. ↑  Waldenström, Stellan: *Björneborgs svenska ortnamn*. Svenska kulturfonden i Björneborg, 2007. ISBN 978-952-92-2742-6. (ruotsiksi)
2. ↑  Lilja, Erkki: Rovaniemi rakentaa liikenneväylän päälle  2016 / 4. Tie & liikenne.  Arkistoitu 27.10.2016. Viitattu 26.10.2016.
3. ↑  Porin kaupunki – Teollisuustyön jäljillä.[vanhentunut linkki] Viitattu 24.1.2013.
**Valentin Vladimirovitš Nikolajev** (6. huhtikuuta 1924 Ukraina – 31. lokakuuta 2004 Donin Rostov, Venäjä) oli neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Nikolajev aloitti nyrkkeilyn vuonna 1945. Hän voitti 87 kilogramman painoluokassa kultamitalin 1955 MM-kilpailuissa Karlsruhessa ja vuotta myöhemmin Melbournen olympialaisissa. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti vuosina 1951 ja 1954.

Nikolajev valmistui sähköinsinööriksi Rostovin rautatieinsinöörien instituutista vuonna 1948. Seuratasolla hän edusti vuosina 1948–1954 Lokomotivia ja 1954 eteenpäin VS Rostovia. Aktiiviuransa jälkeen Nikolajev toimi Neuvostoliiton juniorimaajoukkueen valmentajana.

Lähteet
-------

* FILA:n tietokanta
* Большая олимпийская энциклопедия: НИКОЛАЕВ Валентин Владимирович[vanhentunut linkki] (venäjäksi)

### Viitteet

1. 1 2  Valentin Nikolajev *Olympedia*. Viitattu 21.1.2024. (englanniksi)
Said pašša Nadarin valokuvaamana vuonna 1855.
**Muhammad Said pašša** (1822 Kairo – 18. tammikuuta 1863 Aleksandria) oli Egyptiä vuosina 1854–1863 hallinnut käskynhaltija.

Elämäkerta
----------

Said oli sukudynastian perustaneen Muhammad Alin neljäs poika. Hän sai kansainvälisen kasvatuksen ja joutui jo lapsena läheisiin kosketuksiin erityisesti ranskalaisten kanssa. Isänsä valtakaudella hänestä tuli laivaston komentaja, minkä aseman hän säilytti myös veljenpoikansa Abbas I:n kaudella 1848–1854. Said tuli varakuninkaaksi Abbasin kuoltua 13. heinäkuuta 1854.

Said sääti useita lakeja, jotka muuttivat Egyptin perinteisiä maanomistusoloja. Vuonna 1855 säädetty laki antoi talonpoikien pojille perimysoikeuden isänsä maahan. Toinen laki vuodelta 1858 antoi vain muslimeille oikeuden periä maata, mutta määräsi samalla, että veroa maksavat talonpojat saisivat viiden vuoden jälkeen omistusoikeuden viljelemäänsä maahan. Samalla kyläpäälliköt menettivät perinteisen oikeutensa maiden uudelleenjakoon ja kylien kollektiivinen verotus korvattiin henkilökohtaisella verotuksella. Said yritti myös puuttua orjakauppaan kieltämällä orjien tuonnin Sudanista.

Said tutustui jo lapsena Ranskan konsulina Egyptissä toimineeseen insinööri Ferdinand de Lessepsiin. Ystävyys osoittautui myöhemmin merkittäväksi, kun Said 1856 myönsi Lessepsin johtamalle ranskalaiselle yhtiölle oikeuden Suezin kanavan rakentamiseen. Myöhemmin sekä Said että Turkin sulttaani kuitenkin kääntyivät vastustamaan kanavan rakentamista, joten hänen valtakautensa viimeisinä vuosina ranskalaiset jatkoivat rakennustöitä ilman lupia. Saidin kuoltua hänen seuraajakseen tuli hänen veljenpoikansa Ismail pašša.

Suezin kanavan Välimeren puoleisella suulla sijaitseva Port Saidin satamakaupunki on nimetty Saidin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1916), s. 357–358 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 25.1.2014.
2. 1 2 3 4  Saʿīd Pasha (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 25.1.2014.
3. ↑  Port Said (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 25.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Said pašša** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pohjois-Makedonian käsipallomaajoukkue** edustaa Pohjois-Makedoniaa miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Sitä hallinnoi Pohjois-Makedonian käsipalloliitto. 

Joukkue aloitti toimintansa vuonna 1993 Pohjois-Makedonian, tuolloisen Makedonian tasavallan, itsenäistyttyä Jugoslaviasta.

Pohjois-Makedonia on selviytynyt arvokisoihin yhteensä 12 kertaa vuoteen 2020 mennessä. Sen paras sijoitus on viides sija vuoden 2012 EM-kilpailuissa.

Arvokisasijoitukset
-------------------

### Kesäolympialaiset

* 1996–2016 – ei selviytynyt kisoihin

### MM-kilpailut

* 1993–1997 – ei selviytynyt kisoihin
* 1999 – 18.
* 2001–2007 – ei selviytynyt kisoihin
* 2009 – 11.
* 2011 – ei selviytynyt kisoihin
* 2013 – 14.
* 2015 – yhdeksäs
* 2017 – 15.
* 2019 – 15.

### EM-kilpailut

* 1994–1996 – ei selviytynyt kisoihin
* 1998 – 12.
* 2000–2010 – ei selviytynyt kisoihin
* 2012 – viides
* 2014 – kymmenes
* 2016 – 11.
* 2018 – 11.
* 2020 – 15.

Lähteet
-------

1. ↑  Tournament Summary (pdf) *26th Men's World Championship 2019*.  20.1.2019. International Handball Federation. Viitattu 21.1.2019. (englanniksi)
2. ↑  2020 Men's EHF Euro – Final Tournament European Handball Federation. Viitattu 27.1.2020. (englanniksi)

  

EHF:n maajoukkueet
Alankomaat | Albania | Armenia | Azerbaidžan | Belgia | Bosnia ja Hertsegovina | Bulgaria | Englanti | Espanja | Färsaaret | Georgia | Irlanti | Islanti | Israel | Italia | Itävalta | Kreikka | Kroatia | Kypros | Latvia | Liechtenstein | Liettua | Luxemburg | Makedonia | Malta | Moldova | Montenegro | Norja | Portugali | Puola | Ranska | Romania | Ruotsi | Saksa | Skotlanti | Serbia | Slovakia | Slovenia | Suomi | Sveitsi | Tanska | Tšekki | Turkki | Ukraina | Unkari | Valko-Venäjä | Venäjä | Viro | *Yhdistynyt kuningaskunta*

**Entisiä joukkueita:** DDR | IVY | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Serbia ja Montenegro | Tšekkoslovakia

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Amma Darko** (s. 1956 Koforidua, Ghana) on ghanalainen novellikirjailija, joka tutkii kirjoissaan erityisesti naisten elämää. Häntä pidetään yhtinä parhaimmista ghanalaisista kirjailijoista.

Darko varttui Accrassa, jossa vietettyjen vuosien jälkeen muutti lopulta Kumasiin. Sieltä hän valmistui teollisen muotoilun diplomi-insinööriksi vuonna 1980. Sen lisäksi hän on suorittanut sosiologian tutkinnon ja työskenteli Kumasin yliopistossa Teknologian konsulttikeskuksessa vuoden ajan.

Darko asui Saksassa 1981–1987, missä hän julkaisi myös debyyttinsä *Beyond the Horizonin*. Hän palasi takaisin Accraan vuonna 1987 opiskelemaan kirjanpitoa ja kirjoittamaan romaaneja.

Teoksia
-------

* *Beyond the Horizon* (1985)
* *The Housemaid* (1998)
* *Faceless* (2003)
* *Not Without Flowers* (2006)
* *Between Two Worlds* (2015)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Puleng Segalo, Theresah Patrine Ennin: Amma Darko uses fiction to portray the real plight of women and street children in Ghana *The Conversation*.  1.5.2023. Viitattu 17.9.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Euroalue.
  EU:n jäsenvaltio, ERM II-vaiheessa, oma kansallinen valuutta.
  EU:n jäsenvaltio, ei euroaluetta, oma kansallinen valuutta.
  EU:n ulkopuolinen euroa käyttävä valtio (myös violetilla alleviivatut pikkuvaltiot).
**Bulgarialaiset eurokolikot** ovat Bulgarialle lyötäviä eurokolikoita. Bulgaria suunnitteli alun perin ottavansa euron valuutakseen vuonna 2015. Bulgarian pitää kuitenkin ensin liittyä Schengen-alueeseen ja Euroopan vaihtokurssimekanismin (ERM) jäseneksi ja olla jäsenenä vähintään kaksi vuotta. Kesäkuussa 2018 Bulgarian talousministeri Vladislav Goranov ilmoitti Bulgarian suunnittelevan liittyvänsä ERM:n jäseneksi kuun lopussa, jolloin Bulgaria voisi ottaa euron valuutakseen vuonna 2020. Heinäkuussa 2018 Bulgaria hyväksyi suunnitelman liittyä ERM:n jäseneksi heinäkuussa 2019, jolloin Bulgaria voisi ottaa euron valuutakseen vuonna 2021. Bulgaria liittyi virallisesti ERM:n jäseneksi 10. heinäkuuta 2020 ja suunnittelee ottavansa euron valuutakseen 1. tammikuuta 2025. Bulgarian nykyinen valuutta on Bulgarian leva, joka on ollut maan valuuttana yli 140 vuoden ajan ennen euroon liittymistä.

Bulgarian suunnitelemat eurokolikot
-----------------------------------

Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kolikon kääntöpuolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Marraskuussa 2023 Bulgarian keskuspankki julkaisi tulevien eurokolikoidensa kuva-aiheen. Bulgarialaisissa 1 sentin - 50 sentin kolikoissa on kansallisella puolella Madaran ratsastaja, joka on keskiaikainen kiveen hakattu kallioveistos Bulgariassa Madaran kylässä lähellä Šumenin kaupunkia. 1 euron kolikossa on kuvattuna St. Ivan of Rila eli John of Rila, Bulgarialainen pyhimys ja 2 euron kolikossa on kuvattuna Paisii of Hilandar eli Paisius of Hilendar, Bulgarialainen uskonnollisen yhteisön edustaja.

Madaran ratsastaja

Katso myös
----------

* Kroatialaiset eurokolikot
* Romanialaiset eurokolikot
* Euroopan unioni

Lähteet
-------

1. ↑  Bulgaria puts off Eurozone membership for 2015. Bnr.bg (Web Archive 2014).
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Euro |
| --- |
|  |
| *Kursivoidut* maat eivät vielä käytä euroja, mutta suunnittelevat ottavansa käyttöön |
|  |
| Eurot maittain | 
* Alankomaat
* Andorra
* Belgia
* *Bulgaria*
* Espanja
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikka
* Kroatia
* Kypros
* Latvia
* Liettua
* Luxemburg
* Malta
* Monaco
* Portugali
* Ranska
* *Romania*
* Saksa
* San Marino
* Slovakia
* Slovenia
* Suomi
* Vatikaani
* Viro

 |  |
|  |
| Erikoisrahat ja juhlarahat | 
* 2 euron erikoisrahat

 |
|  |
| Euromaiden entiset rahayksiköt | 
* Alankomaiden guldeni
* Belgian frangi
* Espanjan peseta
* Irlannin punta
* Italian liira
* Itävallan šillinki
* Kreikan drakma
* Kroatian kuna
* Kyproksen punta
* Latvian lati
* Liettuan liti
* Luxemburgin frangi
* Maltan liira
* Portugalin escudo
* Ranskan frangi
* Saksan markka
* Slovakian koruna
* Slovenian tolar
* Suomen markka
* Viron kruunu

 |

 |
Suvun vaakuna
**Hohenzollern-Sigmaringen** on saksalaisen Hohenzollern-hallitsijasuvun eräs sukuhaara. Suku hallitsi Hohenzollern-Sigmaringenin ruhtinaskuntaa vuosina 1576–1849 ja Romaniaa vuosina 1866–1947 (alkuun ruhtinaina ja vuodesta 1881 kuninkaina).

Hohenzollern-Sigmaringenit kuuluvat Hohenzollernin suvun niin sanottuun svaabialaiseen haaraan, joka polveutuu 1200-luvun alussa eläneestä Zollernin kreivi Fredrik IV:stä. Hänen jälkeläisensä, Hohenzollernin kreivi Kaarle I sai vuonna 1534 keisarillisena läänityksenä Sigmaringenin ja Veringenin kreivikunnat. Kaarle I:n valtakunta jaettiin hänen kuoltuaan vuonna 1576 hänen kolmen poikansa kesken, jolloin nuorimmasta pojasta Kaarle II:sta tuli Hohenzollern-Sigmaringenin kreivi ja siten Hohenzollern-Sigmaringenin suvun varsinainen kantaisä. Suku sai vuonna 1623 ruhtinaan arvon. Suvun viimeinen hallitseva ruhtinas Kaarle Anton joutui vuoden 1848 vallankumouksen seurauksena luovuttamaan vuonna 1849 valtakuntansa Hohenzollernien frankkilaiseen haaraan kuuluneelle Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:lle, minkä jälkeen suvun jäsenet katsottiin kuuluviksi prinsseinä ja prinsessoina Preussin kuningassukuun. Hohenzollern-Hechingenin sukuhaaran sammuttua vuonna 1869 Hohenzollern-Sigmaringenit olivat viimeinen jäljellä ollut osa Hohenzollernien svaabialaisesta haarasta, joten Kaarle Antonille myönnettiin tuolloin erityinen Hohenzollernin ruhtinaan arvo. Hänen nuoremmasta pojastaan tuli vuonna 1866 Romanian ruhtinas Kaarle I, joka vuonna 1881 korotti Romanian kuningaskunnaksi. Kaarle Antonin vanhempi poika Leopold oli vuonna 1870 ehdolla Espanjan kuninkaaksi, mikä osittain johti Ranskan–Saksan sodan syttymiseen.

Kaarle Antonin jälkeläiset hallitsivat Romaniaa vuoteen 1947, jolloin kommunistihallinto pakotti kuningas Mikael I:n luopumaan kruunusta ja maa muutettiin tasavallaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hohenzollern dynasty (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 7.12.2017.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1909), s. 955–956 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 7.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hohenzollern-Sigmaringen (suku)** Wikimedia Commonsissa
**Oy Santasalo-Sohlberg Ab** oli suomalainen laboratoriovälineitä valmistanut yritys, joka perustettiin Helsinkiin 1932 ja myytiin 1992 American Sterilizer Companylle. Sen päätuotteita olivat 1950–1960-luvulla lääketieteellisten instrumenttien sterilointiin käytettävät autoklaavit ja 1970-luvulta alkaen Finn-Aqua-tislauskoneet, joita yhä valmistetaan amerikkalaisomisteisessa **Steris Finn-Aqua** -tehtaassa Tuusulassa.

Historiaa
---------

Yrityksen perustivat Niilo V. Santasalo (1900-1968) ja Toivo Sohlberg, jotka tapasivat työskennellessään ohutpeltiyritys G. W. Sohlberg Oy:ssä.

Oy Santasalo-Sohlberg Ab:n liikeideana oli valmistaa apteekeille, sairaaloille ja laboratorioille kuivaus- ja lämpökaappeja sekä muita laboratoriovälineitä ja instrumentteja korvaamaan tuontia ulkomailta. Yhtiö toimi aluksi Dagmarinkadulla Töölössä, kunnes muutti vuonna 1938 Sörnäisten Vilhonvuorenkadulle valmistuneeseen Yhtyneiden Hattutehtaiden rakennukseen.

Sota-aikana yhtiö palveli puolustusvoimien kenttäsairaaloiden tarpeita, ja vasta sotien jälkeen se alkoi saavuttaa asemia lääketeollisuuden ja sairaalatekniikan markkinoilla, kun vastaavien laitteiden tuonti Suomeen oli säänneltyä. 1950-luvun alusta yrityksessä olivat mukana myös Santasalon koneinsinööreiksi opiskelleet pojat Lauri ja Tapani.

Santasalo-Sohlberg valmisti 1950-luvulla jopa neljääsataa tuotetta, pienistä säilytysastioista suuriin autoklaaveihin. Yritys menestyi hyvin Suomeen tuolloin rakennetun keskussairaalaverkoston välinetoimittajana. Etenkin yrityksen tekemät autoklaavit opittiin tuntemaan luotettavina ja käytössä vuosikymmeniä kestävinä.

Niilo Santasalo luovutti 1960-luvulla yhtiön johdon pojalleen Lauri Santasalolle (1924–2004). 1970-luvulla yrityksen uudeksi tuoteryhmäksi muodostuivat tislauslaitteistot lääketeollisuudelle suonensisäisten injektioliuosten tuotantoon. Yrityksen kehittämät ja patentoimat Finn-Aqua-monivaihetislauskoneet käyttivät kilpailijoitaan vähemmän energiaa ja olivat niitä toimintavarmempia. Tislaustuoteryhmän avulla yhtiö kasvoi lääketeollisuuden kansainväliseksi laitetoimittajaksi.

1970-luvun lopulla Lauri Santasalo siirtyi tuotekehityksestä vastaavaksi johtajaksi ja toimitusjohtajaksi tuli hänen veljensä Tapani. Samoihin aikoihin yritys siirtyi isompiin tiloihin Konalaan ja sieltä Tuusulaan 1986.

Vuonna 1992 Oy Santasalo-Sohlberg Ab myytiin American Sterilizer Companylle, jonka tehdas Steris Finn-Aqua jatkaa tislaus- ja sterilointilaitteiden valmistusta ja tuotekehitystä Tuusulassa.

Yritykselle myönnettiin Tasavallan presidentin vientipalkinto vuonna 1985.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Niilo ja Lauri Santasalo (Arkistoitu – Internet Archive), Kaupallisten ja teknillisten tieteiden tukisäätiö Kaute. Viitattu 18.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Lauri Santasalon muistokirjoitus Helsingin Sanomien sivustolla
**Lewis-emäs** on Gilbert Newton Lewisin teorian mukaan molekyylit tai ionit, jonka korkeimmalla miehitetyllä orbitaalilla (HOMO) on lokalisoitunut elektronipari. Elektronipari vuorovaikuttaa toisen molekyylin tyhjän orbitaalin kanssa ja muodostuu kovalenttinen sidos.

Lewis-emäksinä voi toimia myös jotkin nukleofiiliset siirtymämetallit, metallit, sekä erilaiset karbeenit.

Lewis-teorian ja muiden teorioiden erot
---------------------------------------

Ensimmäinen teoria happojen ja emästen kemiallisesta määrittelemisestä on Arrheniuksen teoria vuodelta 1884. Sen mukaan emäksiä ovat aineet, jotka lisäävät OH- -ionien pitoisuutta vesiliuoksessa. Ioniyhdisteet, joissa on OH- -ioni, kuten natriumhydroksidi, NaOH, ovat Arrhenius-emäksiä, koska ne hajoavat vedessä, minkä seurauksena syntyy OH- -ioneja.

Brønsted–Lowryn teorian mukaan emäs ottaa vastaan vetyionin (H+), eli protonin. Lewisin teoria on laajempi kuin Bronsted-Lowryn tai Arrheniuksen teoriat ja Lewisin teoriassa emäksen määrittely ei perustu vain vetyioniin tai liuoksen OH- -ionien pitoisuuteen. 

Lewisin teoria määrittelee emäksen aineeksi, jolla on vapaa elektronipari, joka voidaan jakaa. Lewisin teorian avulla voidaan selittää myös niiden molekyylien toimintaa, joissa ei ole vetyionia. Molekyylien toiminta tarkoittaa esimerkiksi sitä, miten molekyyli reagoi tai muodostaa kemiallisia sidoksia toisten molekyylien kanssa. Usein vain niitä emäksiä, jotka ovat Lewisin teorian mukaisia, mutta eivät Bronsted-Lowryn tai Arrheniuksen teorian mukaisia, kutsutaan Lewisin emäksiksi. Esimerkiksi eetterit, kuten dietyylieetteri, on Lewisin emäs, koska sillä on kaksi vapaata elektroniparia keskellä sijaitsevassa hapessa, jotka se voi jakaa.

Orgaanisia Lewis-emäksiä
------------------------

Useat happea ja typpeä sisältävät orgaaniset yhdisteet ovat Lewisin emäksiä, koska niillä on vapaa elektronipari. Esimerkiksi alkoholit, eetterit, aldehydit, ketonit, esterit, amidi ja amiinit voivat toimia Lewis-emäksiä. Jos molekyylissä on useammalla atomilla vapaita elektronipareja, muodostuu vain se molekyyli, joka on vakain, eli jossa on vahvimmat sidokset.

Katso myös
----------

* Happo-emäsreaktio#Lewisin\_teoria

Lähteet
-------

1. 1 2  Salminen Roope: *Lewis-emäskatalysoidut pelkistysreaktiot*. pro gradu. Jyväskylän yliopisto, 2020.. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.5.2023).
2. 1 2  McMurry, John. Organic Chemistry. Ninth edition. Boston, MA, USA: Cengage Learning, 2016. Print. s.50-53" Viitattu 3.4.2023
3. ↑   Viitattu 7.5.2023
4. ↑ . Viitattu 3.4.2023
5. ↑   Viitattu 23.4.2023
6. ↑   Viitattu 3.5.2023
*Tämä artikkeli käsittelee elokuvaa. Valaistuksesta katso kaasuvalaistus*

**Kaasuvalo** (Gaslight) on vuonna 1944 ensi-iltansa saanut jännityselokuva, joka perustuu Patrick Hamiltonin näytelmään *Gas Light*, jota Yhdysvalloissa esitettiin nimellä *Angel Street*. Elokuvan ohjasi George Cukor ja siinä esiintyivät Ingrid Bergman, Charles Boyer ja Joseph Cotten. Angela Lansbury oli elokuvassa ensimmäisessä roolissaan kopeana palvelijattarena. Ingrid Bergman sai roolistaan Paula Alquistina parhaan naispääosan Oscarin. 

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Kaasuvalon* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

*Gas Light* -näytelmästä ja sen kahdesta elokuvasovituksesta (Yhdistynyt kuningaskunta 1940 ja USA 1944) on peräisin englannin kielen ilmaus *gaslighting*, joka kuvaa manipuloivaa käytöstä, joka horjuttaa uhrin todellisuudentajua.

Juoni
-----

Paulan ja Gregoryn välienselvittely elokuvan lopussa.
Paula Alquistin (Ingrid Bergman) täti, kuuluisa oopperalaulaja Alice Alquist, murhataan raa'asti ja murha jää selviämättä. Paula muuttaa Italiaan ja yrittää unohtaa menneisyyden. Vuosien päästä Paula on rakastunut Gregory-nimiseen (Charles Boyer) pianistiin, jonka kanssa hän menee naimisiin. Gregory ja Paula muuttavat Lontooseen Alice-tädin asuntoon. Asuntoon tulon jälkeen Gregory yrittää uskotella Paulalle kaikin tavoin tämän olevan menettämässä järkensä. 

Lopulta avuliaan poliisin (Joseph Cotten) avulla Gregory paljastuu Alice Alquistin murhaajaksi, joka yrittää saattaa vaimonsa mielisairaalaan ja löytää Alicen kuuluisat korut.

Lähteet
-------

1. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 5.7.2016. (englanniksi)
2. ↑  Gaslighting | Definition, Origins, & Facts | Britannica *www.britannica.com*.  4.1.2024. Viitattu 19.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  A cultural history of gaslighting *www.bbc.com*. Viitattu 19.1.2024.
4. ↑  Alissa Wilkinson: What is gaslighting? The 1944 film Gaslight is the best explainer. *Vox*.  21.1.2017. Viitattu 19.1.2024. (englanniksi)
5. ↑  What is gaslighting? *NBC News*.  13.7.2018. Viitattu 19.1.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaasuvalo** Wikimedia Commonsissa

* *Filmsite* Filmsite Movie Review – Gaslight (1944) (englanniksi)
**Anni Charlotta Kaslin**, o.s. *Hacklin* (10. joulukuuta 1858 Kuopio – 2. huhtikuuta 1938 Mikkeli) oli suomalainen teatterinäyttelijä, joka näytteli Suomalaisessa Teatterissa 1870- ja 1880-luvuilla.

Anni Hacklinin isä oli kaupunginviskaalina Kuopiossa. Koulun päätettyään hän liittyi Kaarlo Bergbomin johtamaan Suomalaiseen Teatteriin näyttelijäksi ja oli näyttelijänä kuuden vuoden ajan. Hacklin lauloi myös eräitä osia ensimmäisessä suomalaisessa oopperassa. Hacklin meni 1883 naimisiin Suomi-yhtiön toimitusjohtajan Edvin Kaslinin (1856–1905) kanssa, erosi teatterista ja siirtyi yksityiselämään. Edvin Kaslinin kuoltua 1905 Anni Kaslin asui poikansa pankinjohtaja Kaarlo Edvin Kaslinin (1887–1963) perheessä Mikkelissä. Mikkelissä Anni Kaslin oli lyhyen aikaa Mikkelin Näyttämön johtajana ja kuuden vuoden ajan vuoteen 1927 saakka Mikkelin sotilaskodin johtajana.

Huhtikuussa 1938 kuollut Anni Kaslin on haudattu Harjun hautausmaalle Mikkeliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Billion Graves : Anni Kaslinin hauta Harjun hautausmaalla Mikkelissä
2. 1 2  Rouva Anni Kaslin. 75-vuotias, Mikkelin Sanomat, 09.12.1933, nro 142, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑   A. Th. Böök : Suomalaisen teatterin tienraivaajia. "Uskokaa pois, viipurilaiset, meistä tulee jotakin!", Aamulehti, 22.01.1939, nro 20, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Tirehtöörinrouva Anni Kaslin, Mikkelin Sanomat, 05.04.1938, nro 40, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1905, matrikkelinumero 29542 Kaslin Kaarlo Edvin
6. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Kaslin Edvin Efraim
**A-klinikka** tuottaa päihde- ja mielenterveyspalveluja kunnille ja kuntayhtymille, työterveyshuoltoon, yrityksille ja yksityisasiakkaille. A-klinikka Oy:n palveluissa työskentelee 500 alan ammattilaista.

A-klinikka Oy on A-klinikkasäätiön omistama yritys, ja se on toiminut vuodesta 2016. A-klinikkasäätiön palvelutuotanto siirtyi yhtiöön vuoden 2018 alussa. Toiminnan tuotot palautuvat A-klinikkasäätiön tarkoituksen mukaisesti suomalaisen päihde- ja mielenterveystyön kehittämiseen.

Suomalaisen Työn Liitto myönsi A-klinikka Oy:lle Avainlippu-tunnuksen syyskuussa 2018  ja Yhteiskunnallinen yritys -merkin lokakuussa 2018 .

A-klinikalla on toimipisteitä Espoossa, Haminassa, Helsingissä, Hämeenlinnassa, Järvenpäässä, Kokemäellä, Kotkassa, Kouvolassa, Lahdessa, Salossa, Tampereella ja Turussa. Koko Suomea palvelevat Päihdesairaala, lastensuojelun sijaishuolto sekä verkkoterapia.

A-klinikan hoitopalvelut
------------------------

A-klinikka Oy:n A-klinikat ja muut palvelut ovat päihde- ja mielenterveysongelmissa auttavia hoitopaikkoja. Palveluihin voivat tulla myös läheiset.

Avopalveluihin kuuluvat A-klinikat, korvaushoitopalvelut, perhe- ja nuorten palvelut ja muut matalan kynnyksen palvelut, kuten terveysneuvontapisteet ja toimintakeskukset.

A-klinikka Oy tarjoaa myös verkkoterapiaa, joka on ajasta ja paikasta riippumatonta. Verkkoterapia on tarkoitettu alkoholinkäytön vähentämiseen ja lopettamiseen.

Ympärivuorokautista hoitoa tarjotaan A-klinikkayhteisöissä, vieroitushoitoyksiköissä, selviämisasemilla, lastensuojelun sijaishuollon palveluissa ja Päihdesairaalassa. A-klinikka Oy:llä on myös asumispalveluja.

Ongelmien taustalla voi olla alkoholi, huumeet, lääkkeet tai jokin toiminnallinen riippuvuus, kuten pelaaminen. Hoito on luottamuksellista ja yksilöllistä.

Social and Health Quality Service (SHQS) -laaduntunnustus kattaa kaikki A-klinikka Oy:n palvelut.

Katso myös
----------

* Päihdesairaala
* A-klinikkasäätiö

Lähteet
-------

1. 1 2  A-klinikka Oy *A-klinikka.fi*.  22.10.2018. Viitattu 19.12.2018.
2. ↑  A-klinikka Oy:lle on myönnetty Avainlippu *A-klinikka.fi*.  25.9.2018.  Arkistoitu 19.12.2018. Viitattu 19.12.2018.
3. ↑  Suomalaisen Työn Liitto on myöntänyt A-klinikka Oy:lle Yhteiskunnallinen yritys -merkin *A-klinikka.fi*.  23.10.2018.  Arkistoitu 19.12.2018. Viitattu 19.12.2018.
4. ↑  Etsi toimipiste *A-klinikka.fi*. Viitattu 19.12.2018.
5. 1 2  Palvelut *A-klinikka.fi*.  19.10.2018. Viitattu 19.12.2018.
6. 1 2  Kaikki palvelut *A-klinikka.fi*.  Arkistoitu 19.12.2018. Viitattu 19.12.2018.
7. ↑  Hoitoaverkossa.fi *Hoitoaverkossa.fi*. Viitattu 19.12.2018.
8. ↑  Laaduntunnustus *A-klinikka.fi*.  25.10.2018. Viitattu 19.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* A-klinikka Oy:lle siirrettiin A-klinikkasäätiön palvelutuotanto (Arkistoitu – Internet Archive) ePressi 24.4.2018.
**Świebodzinin piirikunta** (puol. *powiat świebodziński*) on Puolan piirikunta Lubuszin voivodikunnassa. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 55 790. Se jakautuu kuuteen maalaiskuntaan, jotka ovat Łagów, Lubrza, Skąpe, Świebodzin, Szczaniec sekä Zbąszynek. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Świebodzinin kaupunki.

Świebodzinin piirikunnan pinta-alasta 42,1 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.

Świebodzinin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 3,5 prosenttia.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Świebodzinin piirikunnassa oli 55 790 asukasta, joista 51 prosenttia naispuolisia ja 49 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 56 777 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 47 835 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 18,7 prosenttia, työikäisten 60,7 prosenttia ja eläkeikäisten 20,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,1 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 556 lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Powiat świebodziński w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 21.12.2020. (puolaksi)
2. ↑  Powiat Świebodziński Association of Polish Counties. Viitattu 21.12.2020. (puolaksi)
3. ↑  Territorial units (Territorial units layout -pudotusvalikosta valittaessa vaihtoehto "Administrative units", sitten alle avautuvasta luettelosta kohta "Lubuskie") Puolan tilastokeskus. Viitattu 21.12.2020. (puolaksi, englanniksi)
4. ↑  Powiat świebodziński (PDF) Zielona Góran tilastokeskus. Viitattu 21.12.2020. (puolaksi)
5. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö.  Arkistoitu 19.6.2021. Viitattu 21.12.2020. (puolaksi)

Lubuszin voivodikunnan vaakunaLubuszin voivodikunta
**Pääkaupungit: Gorzów Wielkopolski** ja **Zielona Góra**   

**Oman kuntansa muodostavat kaupungit:**  

Nowa Sól | Żary | Żagań | Kostrzyn nad Odrą | Gubin | Gozdnica | Łęknica | Otyń

**Maalaiskunnissa sijaitsevat kaupungit:**   

Świebodzin | Międzyrzecz | Sulechów | Słubice | Lubsko | Wschowa | Szprotawa | Krosno Odrzańskie | Drezdenko | Sulęcin | Strzelce Krajeńskie | Skwierzyna | Kożuchów | Witnica | Rzepin | Nowogród Bobrzański | Zbąszynek | Sława | Jasień | Bytom Odrzański | Czerwieńsk | Ośno Lubuskie | Babimost | Iłowa | Kargowa | Małomice | Dobiegniew | Nowe Miasteczko | Cybinka | Torzym | Trzciel | Lubniewice | Szlichtyngowa

**Piirikuntatason kaupungit:**   

Gorzów Wielkopolski | Zielona Góra

**Piirikunnat:**   

Gorzów | Krosno Odrzańskie | Międzyrzecz | Nowa Sól | Słubice | Strzelce-Drezdenko | Sulęcin | Świebodzin | Wschowa | Żagań | Żary | Zielona Góra
Elokuvan alkuruutu.
**Education for Death: The Making of the Nazi** on vuonna 1943 valmistunut piirretty sotapropagandaelokuva, jonka tuotti The Walt Disney Company ja julkaisi RKO Radio Pictures. Lyhytelokuvan ohjaajana toimi Clyde Geronimi ja animaattorina etupäässä Ward Kimball. *Education for Death* perustuu löyhästi Gregor Ziemerin kirjaan, jonka kansikuva näkyy elokuvan alussa.

Elokuva kertoo saksalaisesta Hans-pojasta, josta kasvaa natsikoulutuksen myötä säälimätön sotilas.

Elokuvassa esiintyvä dialogia on puhuttu saksaksi ilman tekstityksiä, mutta Art Smithin esittämä kertoja kääntää keskustelut pääpiirteissään. Elokuvassa kuullaan Adolf Hitlerinkin ääntä.

*Education for Death* ei ollut The Walt Disney Companyn ainoa natsivastainen elokuva, vaan esimerkiksi *Der Fuehrer’s Facessa* Aku Ankka työskentelee natsien ammus- ja pommitehtaalla.

Elokuvaa ei esitetty enää toisen maailmansodan jälkeen. Se palasi luvallisesti julkisuuteen vasta vuonna 2004 DVD-kokoelmassa *Walt Disney Treasures: Walt Disney on the Front Lines*.

Aiheesta muualla
----------------

* Ilmaiseksi katsottava Education for Death IFILMin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Viimeinen pari ulos** (engl. *Above Suspicion*) on Richard Thorpen ohjaama yhdysvaltalainen dramaattinen jännityselokuva vuodelta 1943. Vakoiludraaman pääosissa ovat Joan Crawford ja Fred MacMurray, jotka näyttelevät vastanaineita, jotka vakoilevat natseja Secret Intelligence Servicelle heidän häämatkansa aikana. Sivuosassa on muun muassa Basil Rathbone saksalaisena, joka tapasi vastanaineet Oxfordissa.

*Viimeinen pari ulos* perustuu Helen MacInnesin romaaniin *Above Suspicion* (1941), jonka pohjalta Keith Winter, Melville Baker ja Patricia Coleman laativat käsikirjoituksen. Elokuvan tuottivat Leon Gordon ja Victor Saville. *Viimeinen pari ulos* on Joan Crawfordin viimeinen elokuva Metro-Goldwyn-Mayerille ennen siirtymistään Warner Brothersille.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Joan Crawford  | … |  Frances Myles
  |
|  Fred MacMurray  | … |  Richard Myles
  |
|  Conrad Veidt  | … |  Hassert Seidel
  |
|  Basil Rathbone  | … |  Sig von Aschenhausen
  |
|  Reginald Owen  | … |  Tohtori Mespelbrunn
  |
|  Richard Ainley  | … |  Peter Galt
  |
|  Cecil Cunningham  | … |  Kreivitär
  |
|  Ann Shoemaker  | … |  Ellen-täti
  |
|  Sara Haden  | … |  Hattie-täti
  |
|  Felix Bressart  | … |  Herra A. Werner
  |
|  Bruce Lester  | … |  Thornley
  |
|  Johanna Hofer  | … |  Frau Kleist
  |
|  Lotte Palfi Andor  | … |  Ottilie
  |

Tuotanto
--------

*Viimeinen pari ulos* -elokuvan tuotanto alkoi 10. marraskuuta 1942. Elokuvaa kuvattiin tuotantoyhtiö Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä, Bishopissa ja Mount Wilsonilla. Elokuva saatiin valmiiksi 3. helmikuuta 1943.

*Viimeinen pari ulos* jäi Conrad Veidtin viimeiseksi elokuvaksi kuoltuaan vain 50-vuotiaana huhtikuussa 1943 ennen elokuvan ensi-iltaa.

Joan Crawford sanoi aina, että hän olisi toivonut Alfred Hitchcockin ohjaavan *Viimeinen pari ulos* -elokuvan. Elokuva sisältää kuitenkin monia hitchcockimaisia piirteitä.

Julkaisu ja vastaanotto
-----------------------

*Viimeinen pari ulos* sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 1. toukokuuta vuonna 1943. New Yorkin ensi-ilta oli 5. elokuuta. Suomessa elokuva sai ensi-illan 9. syyskuuta vuonna 1945. Metro-Goldwyn-Mayer toimi myös elokuvan jakelijana.

*Variety* kirjoitti "MacMurray ja neiti Crawford molemmat hoitavat hyvin heidän roolinsa käsikirjoituksen haitoista huolimatta." T. S. *New York Timesissa* kommentoi, että "Joan Crawford on erittäin vakuuttava sankaritar."

*Viimeinen pari ulos* julkaistiin DVD:lle 6. huhtikuuta vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2  Above Suspicion (1943) *elonet.fi*. Elonet.fi. Viitattu 27.3.2013. (suomeksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Viimeinen pari ulos (1943) *imdb.com*. IMDB.com. Viitattu 27.3.2013. (englanniksi)
3. ↑  Above Suspicion (1943) *rottentomatoes.com*. Rottentomatoes.com. Viitattu 27.3.2013. (englanniksi)
4. ↑  Quirk, Lawrence J.. *The Films of Joan Crawford*. The Citadel Press, 1968.
5. ↑  Above Suspicion (1943) *allmovie.com*. Allmovie.com. Viitattu 27.3.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Viimeinen pari ulos* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Viimeinen pari ulos* Elonet.
* *Viimeinen pari ulos* AllMoviessa. (englanniksi)
**Bahuzim** oli Algerian ja Tunisian juutalaisten käyttämä nimitys puolipaimentolaisista juutalaisista heimoista, jotka asuttivat Algerian Kabylian ja Constantinen alueita sekä Le Kefin aluetta Tunisiassa.

Bahuzim oli erityisesti paikallisten kaupungeissa asuneiden juutalaisten käyttämä nimitys kaupunkien ulkopuolella puolipaimentolaisina asuneista juutalaisista. Arabiaksi heitä kutsuttiin nimellä *Yahud al-Arab*, "arabijuutalaiset". Tunisiassa heidät tunnettiin maanviljelijöinä ja Algeriassa kulkukauppiaina ja kultaseppinä. Bahuzimit olivat pääasiassa lukutaidottomia. He noudattivat sapattia ja vannoivat Mooseksen (*Sidna Musa*) nimeen. Yhteisön poikalapset ympärileikattiin. Uskonnollisia menoja varten he vierailivat kaupunkien rabbien luona.

Bahuzimien alkuperästä on useampia teorioita. Pitkään vallalla olleen käsityksen mukaan he olivat juutalaisuuden omaksuneita berbereitä. Toisen käsityksen mukaan he olivat yksinkertaisesti kaupunkien juutalaisyhteisöjen ulkopuolella eläneitä juutalaisia. Jälkimmäistä käsitystä tukee se, että bahuzimit eivät puhuneet berberin kieltä. Bahuzimit alkoivat lopulta joko kääntyä islamiin tai sulautuivat muuhun juutalaisyhteisöön. Vielä vuonna 1852 Algeriassa oli noin 1 500 bahuzimia, ja Tunisiassa mainitaan olleen vuonna 1912 noin sata bahuzimien telttaa. Lopullisesti he katosivat omana yhteisönään ensimmäisen maailmansodan jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 03 Ba-Blo*, s. 64. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
**Sentica Partners** on suomalainen pääomasijoitusyhtiö, joka keskittyy pieniin ja keskisuuriin kotimaisiin yrityksiin (liikevaihto tyypillisesti 10–100 miljoonaa euroa). Sentica tekee enemmistösijoituksia. Yritys hallinnoi yli 300 miljoonan euron pääomia.*lähde?* Sijoittajina ovat pääasiassa suomalaiset institutionaaliset sijoittajat sekä eurooppalaiset rahastojen rahastot.

Sentica Partnersilla on toimistot Helsingissä ja Kuopiossa.  Yrityksen omistavat sen viisi partneria.

Historia
--------

Sentica on rakentunut 1980-luvulla perustettujen ensimmäisten alueellisten kehitysrahastojen, Pikespo Investin (Pirkanmaan alueen kehitysrahasto, perustettu 1984) ja Savon Teknian (Pohjois-Savon alueen kehitysrahasto, p. 1988) ympärille.

Vuosina 1996–97 perustettiin Sentio Invest –hallinnointiyhtiö, jonne siirrettiin Pikespo Investin työntekijät. Vuonna 1998 Sentio ja Savon Teknia siirtyivät Suomen itsenäisyyden juhlarahasto Sitran omistukseen. 2000-luvun alussa nämä yksityistettiin ja 2004 ne yhdistyivät Sentica Partnersiksi. Seuraavana vuonna Sentica päätti keskittyä kasvurahoitukseen ja omistusjärjestelyihin, jolloin myös kerättiin yrityksen ensimmäinen buyout-rahasto. Vuonna 2007 perustettiin terveysteknologiatiimi ja kerättiin terveysteknologiarahasto.

Vuonna 2009 Sentica luopui alueellisten rahastojen hallinnoinnista. Tämä liiketoiminta myytiin avainhenkilöiden perustamalle Canelco Capitalille. Sentican buyout- ja terveysteknologiatiimit yhdistettiin samalla ja yritys rajasi toimintansa keskisuuriin ja pieniin buyout-sijoituksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sentica Partners Oy *Fonecta Finder*. Viitattu 19.4.2010.
2. 1 2  Tiimi Sentica Partners. Viitattu 19.4.2010.
3. 1 2 3  Sentica Sentica Partners. Viitattu 11.1.2013.
4. 1 2  Etusivu Sentica Partners. Viitattu 19.4.2010.
5. ↑  Sijoitusstrategia Sentica Partners.  Arkistoitu 13.4.2010. Viitattu 19.4.2010.
6. 1 2 3 4 5  Historia Sentica Partners.  Arkistoitu 7.4.2010. Viitattu 19.4.2010.
7. ↑  Muukkonen, Henrik: Sentica Partners kutistuu hieman *Talouselämä*.  18.5.2009.  Arkistoitu 19.8.2010. Viitattu 19.4.2010.
8. ↑  Kärkkäinen, Vesa: Itä-Suomen rahastot yhteen nippuun *Savon Sanomat*.  18.5.2009. Viitattu 19.4.2010. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Sentica Partners
**Maria Natalia Geitel** (22. tammikuuta 1864 Jyväskylä – 10. joulukuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.

Geitelin vanhemmat olivat Alexander Otto Gabriel Geitel ja Natalia Shkljareffski. Hän kävi Jyväskylän tyttökoulun ja Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun jatkoluokat valmistuen opettajaksi 1882. Geitel suoritti sitten suomen- ja saksankielen sekä kasvatusopin tutkinnot Helsingin yliopistossa ja tuli vuonna 1886 saksankielen opettajaksi Jyväskylän tyttökouluun. Hän hoiti tätä tehtävää syksyyn 1918 saakka lukuunottamatta paria vuotta, jolloin hän oli väliaikaisesti Viipurin suomalaisen tyttökoulun opettajana. Sen jälkeen kun Jyväskylään perustettiin tyttökoulun jatkoluokat määrättiin Geitel jatkoluokkien johtajaksi ja saksankielen opettajaksi. Hän toimi myös Jyväskylän tyttökoulun v.t. johtajana parin vuoden ajan sekä ranskankielen tuntiopettajana. Geitel jäi eläkkeelle 1918. Hän teki opintomatkoja muun muassa Saksaan, Ranskaan ja Sveitsiin.

Geitelillä oli kotonaan kasvattilapsinaan toistakymmentä orvoksi jäänyttä lasta, joita hän kasvatti ja koulutti. Hän oli Jyväskylän köyhäinhoitohallituksen jäsenenä 1892-1895 ja 1912-1915. Geitel teki keväällä 1906 opintomatkan Ruotsiin tutustuen siellä lastenhuoltotyöhön eri paikkakunnilla. Geitel muutti 1918 Tampereelle ja oli siellä toimintansa aloittaneen lastensuojelutyön johdossa. Hän hankki useille Suomen sisällissodan vuoksi orvoksi jääneille lapsille uuden kodin eteläpohjalaisissa taloissa. Lastensuojelukeskuksen johtajana hän toimi vuoteen 1922 saakka.

Teoksia
-------

Nimellä *M. Geitel*:

* *Tosikertomuksia*. P. R. Viitanen, Parkano 1910

Suomennoksia
------------

* Modest von Korff : *Miten luet? : Modest von Korffin kokemuksia Raamattua lukiessa* ; suomensi M. G. P. R. Wiitanen, Parkano 1910

Lähteet
-------

* Maria Geitel SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Martti Strangin GeneaNet-tietokanta : Maria Natalia Geitel[vanhentunut linkki]

Viitteet
--------

1. 1 2 3  Johtajatar Maria Geitel 75-vuotias, Helsingin Sanomat, 22.01.1939, nro 20, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Cecilie Uttrup-Ludwig** (s. 23. elokuuta 1995 Frederiksbergin kunta, Tanska) on tanskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Rytgerissä vuosina 2014–2015, edusti Team BMS BIRNiä 2016, Bigla Pro Cycling Team / Cervélo-Bigla Pro Cycling -joukkuetta 2016–2018 ja on vuodesta 2019 ajanut FDJ Nouvelle-Aquitaine Futuroscope / FDJ-Suez-tallissa.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2012
MM-kilpailut, nuorten aika-ajossa hopeaa
2016
Gracia Orlova, mäkikirikilpailun voitto
Auensteiner - Radsporttage, nuorten kilpailun voitto
Aika-ajon Tanskan-mestaruus
Tour de Feminin-O cenu Českého Švýcarska, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun sekä 1. ja 5. etapin voitto
Ladies Tour of Norway, mäkikirikilpailun voitto
2017
Setmana Ciclista Valenciana, kokonaiskilpailun ja nuorten kilpailun voitto
Trofeo Alfredo Binda, kolmas
Aika-ajon Tanskan-mestaruus
Giro Rosa, nuorten kilpailun voitto
EM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa hopeaa
Giro della Toscana Femminile-Memorial Michela Fanini, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa pronssia, aika-ajossa kymmenes
2018
Aika-ajon Tanskan-mestaruus
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa kuudes
La Course by Le Tour de France, neljäs
Giro dell'Emilia, kolmas
2019
Strade Bianche, viides
Trofeo Alfredo Binda, kolmas
Flanderin ympäriajo, kolmas
Amstel Gold Race, kuudes
Grand Prix de Plumelec-Morbihan Dames, voitto
Giro Rosa, 3. etapilla kolmas
La Course by Le Tour de France, kolmas
Women's Tour of Scotland, mäkikirikilpailun voitto
2020
Giro dell'Emilia, voitto
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa neljäs, mäkikirikilpailun voitto, 3. etapilla toinen
MM-kilpailut, maantieajossa kahdeksas
La Flèche Wallonne, toinen
2021
Strade Bianche, viides
Trofeo Alfredo Binda, kolmas
Vuelta a Burgos Feminas, kokonaiskilpailussa kuudes, 3. etapin voitto
La Course by Le Tour de France, toinen
Olympialaiset, maantieajossa kymmenes
Ladies Tour of Norway, kokonaiskilpailussa viides
MM-kilpailut, maantieajossa kahdeksas
2022
Setmana Ciclista Valenciana, kokonaiskilpailussa toinen
Strade Bianche, viides
Flanderin ympäriajo, kuudes
Vuelta a Burgos Feminas, kokonaiskilpailussa viides
Maantieajon Tanskan-mestaruus
Giro Donne, kokonaiskilpailussa kuudes
Tour de France Femmes, kokonaiskilpailussa seitsemäs, 3. etapin voitto, 7. etapilla kolmas
Tour of Scandinavia, kokonaiskilpailun ja 5. etapin voitto
Challenge by La Vuelta, kokonaiskilpailussa viides
MM-kilpailut, maantieajossa viides
2023
Strade Bianche, kolmas
Giro Donne, kokonaiskilpailussa kuudes, 2. etapilla toinen
Tour de France Femmes, kokonaiskilpailussa seitsemäs
MM-kilpailut, maantieajossa pronssia
Tour of Scandinavia, kokonaiskilpailussa toinen, pistekilpailun sekä 2. ja 5. etapin voitto
Giro dell'Emilia, voitto
2024
Tour Down Under, 2. etapin voitto

Lähteet
-------

1. 1 2  Cecilie Uttrup Ludwig *procyclingstats.com*. Viitattu 13.1.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Cecilie Uttrup Ludwig *cyclingarchives.com*. Viitattu 9.1.2023. (englanniksi)