recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eero Tapio Pyötsiä** (s. 16. elokuuta 1961 Kouvola) on suomalainen kenraaliluutnantti evp. Hän toimi urallaan viimeiseksi Pääesikunnan päällikkönä 1. elokuuta 2019 – 30. kesäkuuta 2022.

Pyötsiä palveli urallaan muun muassa vanhempana osastoesiupseerina Pääesikunnan operatiivisella osastolla, Pääesikunnan suunnitteluosaston sektorinjohtajana 2007–2008 ja Porin prikaatin komentajana 2008–2011. 1. kesäkuuta 2011 hän siirtyi puolustusministeriön vanhemman osastoesiupseerin virkaan kolmen vuoden määräajaksi. Pyötsiä toimi puolustusvoimien suunnittelupäällikkönä vuoden 2015 marraskuuhun. 1. tammikuuta 2016 hän aloitti puolustusvoimien operaatiopäällikkönä ja 1. elokuuta 2019 Pääesikunnan päällikkönä. 

Pyötsiä ylennettiin everstiksi 2006, kenraalimajuriksi itsenäisyyspäivänä 2015 ja kenraaliluutnantiksi 4. kesäkuuta 2017.

Pyötsiä valmistui kadettikurssilta vuonna 1984 ja suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1993. Hänen isänsä on eversti evp. Pertti Pyötsiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eero Pyötsiä *puolustusvoimat.fi*. Viitattu 1.7.2022.
2. 1 2 3  Eversti Pyykönen Porin Prikaatin komentajaksi  3.5.2011. Kouvolan Sanomat. Viitattu 4.6.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Veijo Taipalus aloittaa Merivoimien komentajana ensi vuonna *Keskisuomalainen*.  24.4.2015.  Arkistoitu 11.2.2016. Viitattu 26.4.2015.
4. 1 2  Ylennyksiä kenraalikunnassa 4.6.2017 ja 1.8.2017  4.6.2017. Valtioneuvosto. Viitattu 4.6.2017.
5. ↑  Pilke, Antti: Tasavallan presidentti ylensi joukon kenraaleja *Yle uutiset*.  6.12.2015. Viitattu 4.6.2017.
Karstun koulu lakkautettiin vuonna 2018.
**Karstu** on kylä Lohjan kaupungin pohjoisosassa, entisen Lohjan kunnan alueella Lohjanjärven pohjoisrannalla.

Karstun koulu lakkautettiin 2018. Karstun kylätalona on Karjalohjalta vuonna 1909 siirretty hirsirakennus, joka kunnostettiin seurantaloksi 1980-luvun alussa.

Karstu–Karkali-seura on kyläyhdistys, jonka toiminta-alueeseen kuuluvat Karstun lisäksi Talpela, Kaijola, Outamo, Varola, Skraatila, Torhola, Karkali ja Suurniemi sekä osa Paloniemen kylästä. 

Karstu valittiin vuonna 1989 Vuoden uusmaalaiseksi kyläksi.

Kylä on vuosikymmeniä tunnettu elokuisista Karstun elojuhlistaan, jossa on usein esiintynyt Eero Raittinen ystävineen.

Kylä sijaitsi aikoinaan hyvin lähellä Sammatin ja Nummi-Pusulan rajaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Valtuusto päätti lakkauttaa Karstun koulun *Ykkös-Lohja*.  21.5.2018. Viitattu 30.4.2019.
2. ↑  Järvimaisema kylätalon koristukseksi.  *Helsingin Sanomat*, 7.10.1983, s. 20. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Karstu-Karkali Seura Karstu-Karkali Seura. Viitattu 30.4.2019.
4. ↑  Karstusta vuoden uusmaalainen kylä.  *Helsingin Sanomat*, 28.11.1989, s. 5. Näköislehden aukeama (tilaajille).
5. ↑  Rokkihumppaa ja huutokauppoja.  *Helsingin Sanomat*, 11.8.1985, s. 10. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Virkasuhde** on julkisoikeudellinen palvelussuhde, jossa valtio tai kunta on työnantajana ja virkamies tai viranhaltija työn suorittajana.

Virkasuhteeseen on lain mukaan palkattava kaikki ne henkilöt, jotka käyttävät työssään merkittävää julkista valtaa. Kuten työsuhde, myös virkasuhde voi olla luonteeltaan määräaikainen tai osa-aikainen. Virkasuhteeseen voi sisältyä koeaika, jonka aikana virkasuhde voidaan purkaa ilman erityistä syytä. Määräaikaisuus voi kestää enintään viisi vuotta. Tätä pidemmät määräaikaisuudet katsotaan toistaiseksi voimassa oleviksi. Työsuhteesta poiketen määräaikaisen virkasuhteen voi irtisanoa kumpi tahansa osapuoli milloin vain, mikäli tähän on laillinen syy. Määräaikaisuuksien ketjuttaminen on kielletty samaan tapaan kuin työsuhteissakin.

Virkasuhteen oikeusvaikutukset ovat pääasiassa samat kuin työsuhteenkin. Merkittävin ero on, että virkamies on aina rikoslain virkarikossäännösten alainen ja että hänet voidaan pidättää virantoimituksesta rikostutkinnan ajaksi. Virkasuhteen lomauttamisen, irtisanomisen ja purkamisen edellytykset ovat pääosin samat. Virkamies valittaa kuitenkin laittomasta irtisanomisesta tai virkasuhteen purusta hallinto-oikeuteen yleisen alioikeuden sijasta. Mikäli irtisanominen tai virkasuhteen purku on aiheeton, virkamiehellä on oikeus päästä takaisin entisiin tehtäviinsä.

Aiheesta muualla
----------------

* Valtion virkamieslaki *Finlex*.  (19.8.1994/750).
* Laki kunnallisesta viranhaltijasta *Finlex*.  (11.4.2003/304).
**Marshallinsaarten historia** kertoo Marshallsaarten historiaan kuuluvista seikoista. Nykyisten Marshallsaarten alueelle tuli ihmisasutusta noin 2000 ekr. Marshallsaaret laskettiin ennen kuuluviksi Mikronesiaan, jonka mukana nykyiset Marshallsaaret siirtyivät Espanjan hallintoon 1529. Nämä saaret eivät kiinnostaneet espanjalaisia paljoa ja täten he eivät perustaneet sinne siirtokuntia. Brittiläinen kapteeni ja merivoimien upseeri John William Marshall kävi saarilla 1788, jonka jälkeen saaret nimettiin hänen mukaansa. Marshallsaaret siirtyivät Saksan hallintaan 1885, jonka jälkeen saksalaiset perustivat kauppapaikkoja Jalwojiin ja Epooniin. Ensimmäisessä maailmansodassa Japani valtasi Marshallsaaret. Ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana Jalwojissa oli Japanin pääkonttori. 1944-47 Marshallsaaret siirrettiin Yhdysvaltojen ja YK:n sopimuksella Tyynenmeren saarten huoltohallintoalueeseen. 1979 Marshallsaarista tuli itsehallinnollinen alue. Marshallsaaret itsenäistyi 1986, jonka jälkeen Yhdysvallat jatkoi Kwajaleinin atollilla ohjuskokeita 30 vuoden ajan.

Lähteet
-------

1. ↑  Detlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkunen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
2. ↑  Marshall Islands *Education resources*.  2023. Pacioos. Viitattu 20.7.2023.
*Hakusana "Virittäminen" ohjaa tänne. Autojen ja mopojen tms. virittämisestä katso Tuning.*
**Viritys** musiikissa tarkoittaa soittimen säätämistä oikeaan vireeseen. Soittimien vireellä viitataan tuottamien äänien värähtelytaajuuteen. Yleensä musiikkia soitetaan länsimaisen järjestelmän mukaisesti, jolloin sävelille on ennalta määritelty tarkat värähtelytaajuudet. Jos soitin poikkeaa tästä vakiovirityksestä, on se epävireessä. Joillekin soittimille, kuten kitaralle, on olemassa myös useampia vaihtoehtoisia virityksiä. Sävelten suhteellisen virityksen lisäksi tärkeää on sävelten absoluuttinen vire. Esimerkiksi usein a1-sävel on taajuudeltaan 440 Hz tai 442 Hz, ja muut sävelet suhteutetaan tähän.

Eri soittimien suhteen on suuria eroja siinä, kuinka nopeasti ne menevät epävireeseen. Monia puhallinsoittimia ei tarvitse virittää, kun taas esimerkiksi harppua pitää virittää jatkuvasti. Myös pilliurut pysyvät vireessä, ja vanhoja urkuja tutkimalla onkin voitu selvittää, kuinka korkeassa tai matalassa vireessä aiemmilla vuosisadoilla soitettiin. Tutkimuksissa on todettu, että urkujen, ja näin ollen myös muiden soittimien, vireet vaihtelivat huomattavasti paikkakunnittain.*lähde?*

Viritys orkestereissa
---------------------

Monet orkesterien soittimet tarvitsevat jatkuvaa viritystä, joten ennen harjoittelua tai esiintymistä soittimet viritetään. Usein oboisti antaa viritysäänen. Jousiorkesterissa vireestä vastaava ykkösviulisti yleensä "noutaa" tämän viritysäänen, virittää oman soittimensa sen mukaan ja antaa sen jälkeen äänen eri jousisoitinryhmille. Sen jälkeen oboisti antaa viritysääneen muille soitinryhmille. Virittäminen tapahtuu kurinalaisesti, jotta kaikki saavat kuulla viritysäänen mahdollisimman häiriöttömästi. Sinfoniaorkesterin viritysjärjestys on yleensä sellot ja kontrabassot ja sitten viulut ja alttoviulut, ja näiden jälkeen muut soitinryhmät.

Katso myös
----------

* Pianonviritys
* Viritysjärjestelmä

Aiheesta muualla
----------------

* Viritys/Ylen Orkesterikone
**Koudoumásin Neitsyt Marian luostari** (kreik. Μονή Παναγίας Κουδουμά, *Moní Panagías Koudoumá*), usein vain *Koudoumásin luostari* (Μονή Κουδουμά, *Moní Koudoumá*), on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Górtynan kunnassa lähellä Stérnesin kylää. Luostari on munkkiluostari ja omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle.

Koudoumásin luostarin kirkko.
Koudoumásin luostari on saattanut olla olemassa jo 1200-luvulla. Tämä tekee siitä yhden Kreetan vanhimmista. Luostarin nimen arvellaan tulevan sen Koudoumás-sukunimisestä perustajasta, mutta sen on ehdotettu tulevan myös tietynlaisesta orapihlajasta (*koudoumaliá*). Luostari raunioitui ja kunnostettiin uudelleen käyttöön vuonna 1870.

Luostari on rakennettu Asteroúsia-vuorten etelärinteeseen saaren etelärannikolle eli Libyanmeren rannalle, ja sijaitsee noin 80 kilometriä etelään Iraklionin kaupungista. Sijainti tekee luostarista yhden Kreetan eristyneimmistä, sillä sinne pääsee vain mutkaista 24 kilometriä pitkää hiekkatietä yli vuorten. Luostarin lähellä sijaitsee Koudoumásin ranta. Luostarin kirkko on pohjakaavaltaan ristinmuotoinen, alun perin yksilaivainen ja luolaan rakennettu. Luostarin lähellä on useita kappeleiksi muutettuja luolia.

Vuoden 2011 väestönlaskennassa luostarille kirjattiin kuusi asukasta. Luostari juhlii vuosittain 15. elokuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Μονή Παναγίας Κουδουμά *Cretan Beaches*. Viitattu 1.9.2021.
2. ↑  Μονή Κουδουμά *Explore Crete*. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Στέρνες *Original Crete*. Viitattu 1.9.2021.
4. ↑  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koudoumásin luostari** Wikimedia Commonsissa

* Ιερά Μονή Κουδουμά. Luostarin verkkosivut. (kreikaksi)
**Virkamieshallitus** eli erään lajin toimitusministeristö voidaan nimittää väliaikaiseksi toimeenpanoelimeksi tilanteessa, jolloin poliittista hallitusta ei ole saatu muodostettua. Virkamieshallitus ei yleensä tee mitään pitkän aikavälin suunnitelmia, vaan hoitaa ainoastaan juoksevat päiväkohtaiset asiat. Suomen virkamieshallitukset ovat istuneet yleensä vain muutaman kuukauden; pitkäikäisin virkamieshallitus on ollut vuosina 1963–1964 lähes yhdeksän kuukautta istunut Reino Lehdon johtama hallitus.

Virkamieshallitus on yksi presidentinhallituksen muoto: valtionpäämies nimittää käytettävissään olevia asiantuntijoita ja virkamiehiä tällaiseksi *toimitusministeristöksi* toimitettavien asioihin hoitamiseksi, siksi kunnes poliittinen ongelmatilanne laukeaa. Esimerkiksi hallitusneuvottelujen perusteella voidaan nimittää uusi hallitus tai eduskuntavaalit pidetään, ja poliittinen pattitilanne laukeaa voimasuhteiden ja kansansuosion selvittyä.

Virkamieshallituksella ei ole varmaa kansanedustuslaitoksen parlamentaarista luottamusta.

Virkamieshallituksenkaan ei yleensä odoteta tekevän uusia poliittisia ratkaisuja tai aloitteita, vaan pysyvän passiivisena niiden suhteen siihen saakka, että uusi hallitus saadaan muodostettua. Tosin Suomen poliittisessa historiassa on tapauksia, joissa presidentti on nimittänyt virkamieshallituksen nimenomaan hoitamaan jonkin asian, joka on ollut poliittiselle prosessille liian vaikea. Tällaisessa tilanteessa on siis ollut kyse enemmänkin presidentin tekemästä poliittisesta ratkaisusta, kuin että juuri virkamieshallitus olisi tehnyt kyseisen poliittisen päätöksen. Esimerkiksi presidentti Kekkonen nimitti 1975 Keijo Liinamaan virkamieshallituksen, kun Suomi oli juuri järjestämässä ETYK-huippukokouksen. Voidaan ajatella, että Kekkonen ei halunnut antaa kokouksen isännöintiä poliitikoille.

Valtuuksistaan huolimatta virkamieshallituksen ministerinkään ei odoteta tekevän suuria poliittisia ratkaisuja ministeriönsä päällikkönä, vaan asiat jäävät odottamaan parlamentaarista hallitusta ja parlamentin luottamusta nauttivaa henkilöä.

Suomen virkamieshallitukset
---------------------------

* Cajanderin I hallitus (2.6.1922–14.11.1922)
* Cajanderin II hallitus (18.1.1924–31.5.1924)
* Tuomiojan hallitus (17.11.1953–5.5.1954)
* Von Fieandtin hallitus (29.11.1957–26.4.1958)
* Kuuskosken hallitus (26.4.1958–29.8.1958)
* Lehdon hallitus (18.12.1963–12.9.1964)
* Auran I hallitus (14.5.1970–15.7.1970)
* Auran II hallitus (29.10.1971–23.2.1972)
* Liinamaan hallitus (13.6.1975–30.11.1975)

Lähteet
-------

* Pennanen, Erkki: Virkamieshallituksista "ylileveisiin".  *Helsingin Sanomat*, 20.3.2002.
* Kosunen, Riina (toim.): *Valtioneuvostosanasto = Statsrådsordlistan = Finnish Government Glossary = Finsk statsrådsglossar*. Helsinki: Valtioneuvoston kanslia : Edita, 2004. ISBN 951-37-4069-2.
*Tämä artikkeli käsittelee kemiallista sidosta. Sosiaalipsykologian teoriasta katso artikkeli Kaksoissidos (sosiaalipsykologia).*
**Kaksoissidos** on kovalenttinen sidos, jossa kaksi atomia jakaa kaksi elektroniparia. Kaksoissidos kuvataan yleisesti Lewis-rakenteella, esimerkiksi:

Hiili-hiili-kaksoissidos
------------------------

Hiilten välinen kaksoissidos. Sitova π-orbitaali estää kiertymisen internuklisen akselin suhteen.
Hiilten välinen kaksoissidos selitetään usein molekyyliorbitaaliteorian käsittein. Siten kaksoissidos koostuu limittyneiden sp2-orbitaalien σ-sidoksesta ja sivuttaislimittyneiden, internuklisen akselin suhteen kohtisuorien p-orbitaalien π-sidoksesta. Sitova σ-orbitaali on internuklisen akselin suhteen lieriömäinen. Sitovalla π-orbitaalilla on solmutaso ja se on antisymmetrinen sidoksen kiertymiselle internuklisen akselin suhteen. Hajottava π-orbitaali on symmetrinen kiertymiselle ja sillä on solmutaso internuklisen akselin sijasta sidosorbitaalien välissä. Hajottava orbitaali on korkeaenergiaisempi kuin sitova. Lokalisoituneessa π-sidoksessa elektronit ovat sitovalla orbitaalilla. Esimerkiksi neutraalin eteenin π-sidos on lokalisoitunut. Kuitenkin elektronit voivat esimerkiksi UV-säteilyn vaikutuksesta virittyä hajottavalle orbitaalille. 

Eteenin kaksoissidos on 133 pm pitkä ja energialtaan 611 kJ/mol. Etaanin yksinkertainen sidos on vastaavasti 154 pm pitkä ja energialtaan 376 kJ/mol. Kaksoissidos on siis lyhyempi ja energialtaan suurempi kuin yksinkertainen sidos. Kaksoissidos ei silti energialtaan vastaa kahta yksinkertaista sidosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Orchin, Macomber, Pinhas, Wilson: *The Vocabulary and Concepts of Organic Chemistry (2nd edition)*. John Wiley & Sons, 2005. ISBN 0-471-68028-1. (englanniksi)
2. 1 2  Ronald J. Gillespie, Paul L. A. Popelier: *Chemical Bonding and Molecular Geometry – From Lewis to Electron Densities*. Oxford University Press, 2001. ISBN 0-19-510496-X. (englanniksi)
3. ↑  John McMurry: *Organic Chemistry (5th edition)*. Brooks/Cole, 2000. ISBN 0-534-37366-6. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaksoissidos** Wikimedia Commonsissa
**FGM-148 Javelin** on yhdysvaltalainen kolmannen sukupolven "ammu ja unohda" -tyyppinen panssarintorjuntaohjus, joka voidaan laukaista kannettavasta ampumalaitteesta. Laukaisulaite on kaksiosainen. Laitteen kertakäyttöinen laukaisuputki sisältää ohjuksen, ja uudelleenkäytettävä komentoyksikkö (Command Launch Unit, CLU) sisältää elektroniikan ja infrapunatähtäimen. Yksikön paino on 28 kg. Kantomatka on 2 000–2 500 metriä.

Yhdysvalloista ja muista länsimaista lähetettiin lukuisasti Javelin -ohjuksia osana aseapua Ukrainan tueksi Venäjän 24. helmikuuta 2022 aloittaman hyökkäyksen jälkeen.

Historia
--------

Yhdysvaltain asevoimat toi esille vuoden 1978 raportissaan havaitsemiaan puutteita M47 Dragon -ohjuksessa. Myös M72 LAW -singolle oltiin kehittämässä korvaajaa, mutta General Dynamicsin FGR-17 Viper -kehityshanke peruutettiin 1983.

Joulukuussa 1983 Yhdysvaltain armeija julkaisi vaatimuslistan jalkaväen AAWS-M-panssarintorjuntaohjukselle (*Advanced Anti-Tank Weapon System – Medium*) ja elokuussa 1986 järjesti tarjouskilpailun kolmen kilpailijan välillä. Kehitysprojektin saivat hoitaakseen Texas Instruments ja Martin Marietta (nykyisin Raytheon ja Lockheed Martin).

Ohjus laukaistiin ensimmäinen kerran onnistuneesti huhtikuussa 1991. Maaliskuussa 1993 tapahtui ensimmäinen laukaisu siirrettävästä ampumalaitteesta. Javelinien tuotanto käynnistyi kesäkuussa 1994. Panssarintorjuntaohjus otettiin käyttöön Yhdysvaltain armeijassa 1996.

Käyttäjämaat
------------

* Yhdysvallat (Yhdysvaltain asevoimat)
* Georgia (Georgian asevoimat)
* Indonesia (Indonesian asevoimat)
* Irlanti (Irlannin asevoimat)
* Itävalta (Itävallan asevoimat)
* Jordania (Jordanian asevoimat)
* Kiinan tasavalta (Taiwan)
* Korean tasavalta (Korean tasavallan asevoimat)
* Liettua (Liettuan puolustusvoimat)
* Norja (Norjan puolustusvoimat)
* Oman (Omanin asevoimat)
* Qatar (Qatarin asevoimat)
* Ranska (Ranskan asevoimat)
* Tšekki Tšekin asevoimat
* Turkki
* Ukraina
* Uusi-Seelanti
* Viro
* Yhdistyneet arabiemiirikunnat
* Yhdistynyt kuningaskunta

Lähteet
-------

1. ↑  Javelin Antitank Missile fas.org.  (englanniksi)
2. ↑  How this U.S.-made, $176,000 anti-tank weapon could change the war in Ukraine *CNBC*. Viitattu 29.5.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Raytheon/Lockheed Martin (Hughes/Martin Marietta) FGM-148 Javelin *designation-systems.net*.  (englanniksi)
4. ↑  General Dynamics FGR-17 Viper *designation-systems.net*.  (englanniksi)
5. ↑  The International Institute for Strategic Studies: *The Military Balance 2022*. Routledge, 2022. ISBN 978-1-032-27900-8. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FGM-148 Javelin** Wikimedia Commonsissa
**Rinaldo** on Georg Friedrich Händelin säveltämä italialaistyylinen opera seria, jonka libreton kirjoitti Giacomo Rossi. Teoksen libretto perustui jaksoihin Torquato Tasson runosta *Gerusalemme liberata* (suom. *Vapautettu Jerusalem*) ja sijoittuu ensimmäisen ristiretken tapahtumiin. *Rinaldo* oli Händelin ensimmäinen Lontoossa esitetty ooppera ja samalla ensimmäinen Lontoossa esitettäväksi sävelletty italialaistyylinen ooppera. Ooppera sai ensi-iltansa Hänen majesteettinsa teatterissa Haymarketissa 24. helmikuuta 1711. Oopperan suureen menestykseen vaikutti myös kaksi siinä esiintynyttä kuuluisaa kastraattilaulajaa Nicolo Grimaldi eli Nicolini ja Valentino Urbani.

Teos vaipui alkumenestyksen jälkeen unohduksiin lähes kahdeksisadaksi vuodeksi, mutta erityisesti 1970-luvulta alkaen sitä on alettu esittää yleisemmin, ja se on tullut osaksi oopperatalojen perusohjelmistoa. Oopperan kastraattilaulajien roolit esittävät nykyisin kontratenorit.

Lähteet
-------

* culturevulture.net: Rinaldo (Arkistoitu – Internet Archive)
* Academy of Ancient Music: Rinaldo (Arkistoitu – Internet Archive)
Cecilie Ore vuonna 2014.
**Cecilie Ore** (s.19. heinäkuuta 1954 Oslo) on norjalainen säveltäjä.

Ore opiskeli ensin pianonsoittoa Oslossa ja Pariisissa sekä vuosina 1981–86 sävellystä Amsterdamissa ja Utrechtissa Alankomaissa. Hän toimi uransa alussa konserttipianistina ja opetti soittamista ja musiikinteoriaa, kunnes alkoi säveltää päätoimisesti Norjan valtion taiteilijapalkan turvin.

Oren musiikissa keskeistä on ajan ja äänenvärin tutkiminen. Hän on säveltänyt instrumentaali-, vokaali- ja elektroakustisia teoksia. Vuonna 1988 hänen kokonaan ihmisäänen nauhoituksista koostuva teoksensa *Etapper* jakoi ensipalkinnon International Rostrum of Electroacoustic Music -tapahtumassa, ja vuonna 2004 hänelle myönnettiin Arne Nordheimin säveltäjäpalkinto.

Teoksia
-------

* *Helices* (1984)
* *Im-Mobile* (1984)
* *Ex Oculis*, vokaalikvartetto (1985)
* *Porphyre* (1986)
* *Etapper* (1988)
* *Praesens Subitus* (1988-89)
* *Erat Erit Est* (1991)
* *Futurum Exactum* (1992)
* *Lex Temporis* (1992-93)
* *Nunc et Nunc* (1993-94)
* *Ictus* (1997)
* *Nunquam Non* (1999)
* *A – Ein skuggeopera* (2003)

Lähteet
-------

1. 1 2  Pirkko Moisala ja Riitta Valkeila: *Musiikin toinen sukupuoli, Naissäveltäjiä keskiajalta nykyaikaan*, s. 201. Helsinki: Kirjayhtymä, 1994. ISBN 951-26-3937-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Cecilie Oren verkkosivusto[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Dom Carlos I** oli Portugalin laivaston vuonna 1898 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.

Valmistus
---------

Portugali lähetti Armstrongille tammikuussa 1896 tarjouspyynnön *Yoshinon* kaltaisen risteilijän valmistamisesta. Aluksen tuli kuitenkin olla kuparoitu ja pienempi uppoumaltaan. Heinäkuussa tarjouspyyntö peruutettiin ja syyskuussa toimitettiin uusi. Tammikuussa 1897 Armstrong vastaanotti tilauksen kuparoidusta 4 100 tonnin risteilijästä, jonka aseistuksena tuli olla kuuden ja 4,7 tuuman tykit.

Phillip Wattsin suunnitteleman aluksen köli laskettiin 3. joulukuuta 1896 Elswickin telakalla telakkanumerolla 669. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1898 ja koeajot päättyivät 19. huhtikuuta 1899.

Palvelus
--------

Alus saapui Lissaboniin heinäkuussa 1899. Alus palasi 1906 Elswickin telakalle, jossa sen kattilat uudelleen pillitettiin ja höyrykoneet kunnostettiin. Työt telakalla saatiin päätökseen syyskuussa 1907. Alus tulitti kolmipäiväisen Lissabonin kapinan aikana lokakuussa 1910 risteilijöiden *Adamastorin* ja *São Rafaelin* kanssa Lissabonissa olleita kuningasmielisiä joukkoja.

Aluksen nimi vaihdettiin tasavallaksi julistamisen jälkeen *NRP Almirante Reisiksi*. Vuodesta 1918 alkaen alus makasi ankkurissa odottaen modernisointia, mutta valtion talouden heikon tilan vuoksi töitä ei voitu aloittaa. Alus poistettiin lopulta alusluettelosta vuonna 1923.

Lähteet
-------

* Brook, Peter: *Warships for Export Armstrong WarShips 1867–1927*. Kent, Englanti: World Ship Society, 1999. ISBN 0-905617-89-4. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Brook, Peter s. 95
2. ↑  Gardiner, Robert 1906-1921 s. 372


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**São Gabriel -luokka** | **Portugalin laivaston risteilijät** | Seuraaja:***Rainha Dona Amélia*** |
**Sérgio Paulo Barbosa Valente** eli **Duda** (s. 27. kesäkuuta 1980 Porto, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitalinkki.

Ura
---

Duda pelasi uransa alussa Vitória Guimarãesin juniorijoukkueessa, mutta ei ole toistaiseksi ikinä pelannut seuran edustusjoukkueessa. Vitóriasta hänet myytiin espanjalaiseen Cádiziin, joka pelasin silloin maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Vuonna 2001, Duda siirtyi pääsarjassa pelanneeseen Málagaan. Kaudeksi 2002–2003 hänet lainattiin Levanteen. Kahtena seuraavana kautena Málaga sijoittui pääsarjassa sijalle 10.

Kauden 2005–2006 jälkeen Málagan pudottua pääsarjasta Duda siirtyi Sevillaan. Kahden Sevillassa pelatun kauden jälkeen, Dudan jäätyä vähälle peliajalle, hän siirtyi vuoden lainasopimuksella takaisin pääsarjaan nousseeseen Málagaan.

### Maajoukkue

Vuonna 2007 Duda teki ensiesiintymisensä Portugalin maajoukkueessa. 20. elokuuta 2008 Färsaaria vastaan käydyssä ystävyysottelussa Duda teki ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa.

Saavutukset
-----------

* UEFA Intertoto Cup: 2002
* UEFA Super Cup: 2006
* UEFA Cup: 2007
* Copa del Rey: 2007
* Supercopa de España: 2007

Lähteet
-------

1. ↑  Duda, cedido al Málaga por una temporada sin opción de compra Sevilla FC. Viitattu 30.3.2009.  (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dudan tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Ferreira |
4 Rolando |
5 Duda |
6 Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Mendes |
9 Liédson |
10 Danny |
11 Simão |
12 Beto |
13 Miguel |
14 Veloso |
15 Pepe |
16 Meireles |
17 Amorim |
18 Almeida |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Costa |
22 Fernandes |
23 Coentrão |
Valmentaja Queiroz
Wolfgang von Kempelenin omakuva.
**Johann Wofgang Ritter Kempelen de Pázmánd**, tunnettu myös unkarinkielisellä nimellään *Kempelen Farkas* (23. tammikuuta 1734 Bratislava – 26. maaliskuuta 1804 Wien) oli unkarilainen keksijä.

Kempelen kehitteli mekaanista käsikäyttöistä puhekonetta, joka oli merkittävä ja aito kehitysaskel fonetiikan alalla. Mekaaninen puhekone tuotti ensimmäisenä koneena maailmassa kokonaisia sanoja ja lauseita. Saavutuksiaan hän esitteli vuonna 1791 ilmestyneessä kirjassaan *Mechanismus der mensclichen Sprache nebst Beschreibung einer sprechenden Maschine*. Mekaaninen puhekone on esillä Deutsches Museumissa, Münchenissä.

Kempelenin tunnetuin keksintö on kuitenkin mekaaninen shakkiautomaatti Turkkilainen, joka hämmästytti sekä mekaniikallaan että pelitaidoillaan niin Euroopassa kuin Amerikassakin. Turkkilainen oli kuitenkin huijausta. Sen sisällä oli pienikokoinen ihminen, joka hoiti pelaamisen, ja koneisto oli tarkoitettu pelkästään yleisön hämäämiseen. Huijaus esitettiin yleisölle ensimmäistä kertaa vuonna 1769 Schönbrunnin linnassa Itävallan keisarinna Maria Teresian hovissa. Kun Turkkilainen oli 1800-luvulla Yhdysvalloissa, Edgar Allan Poe kirjoitti vuonna 1850 koneen nähtyään kertomuksen *Von Kempelen and his Discovery*.

Vuonna 2004 Budapestissa pidettiin fonetiikan kongressi, joka oli omistettu von Kempelenin muistolle.

Lähteet
-------

1. ↑  lindahall.org: Wolfgang von Kempelen
2. ↑  Raeste, Eero: Kone siirtää jo itse omat nappulansa.  *Helsingin Sanomat*, 9.4.1984, s. 16. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wolfgang von Kempelen** Wikimedia Commonsissa

* Wolfgang von Kempelen on the Web[vanhentunut linkki]
* Löhr, Robert: *Šakkiautomaatti*. Suomentanut Riitta Virkkunen. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-31822-1.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* EUTA
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Cedric Hardwicke** (19. helmikuuta 1893 Stourbridge, Worcester Englanti – 6. elokuuta 1964 New York, New York, Yhdysvallat) oli brittiläinen näyttelijä.

Hän opiskeli näyttelemistä Royal Academy of Dramatic Artissa. Hardwicke näytteli pääasiassa teatterissa ja ystävystyi näytelmäkirjailija George Bernard Shaw'n kanssa, jonka useissa näytelmissä hän esiintyi 1920- ja 1930-luvuilla. Hardwicke lyötiin ansioistaan näyttelijänä ritariksi 1934. Tilaisuudessa huonokuuloinen kuningas Yrjö V käytti Hardwickestä nimeä *Sir Samuel Pickwick*, koska oli kuullut tämän nimen väärin.

Hardwicken ensimmäinen elokuva Yhdysvalloissa oli vuonna 1935 valmistunut *Elämän uhkapeli*. Yhdysvalloissa hän näytteli sekä suurtuotannoissa ja erityisesti loppuaikoinaan taloudellisten syiden pakottamana myös satunnaisissa rooleissa pienemmissä elokuvissa. Broadwaylla Hardwicke näytteli muun muassa vuonna 1960 näytelmässä *A Majority of One*.

Hardwicke on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle. Hän kirjoitti kaksi omaelämäkertateosta, joista jälkimmäinen, *A Victorian in Orbit*, ilmestyi 1961.

Valikoitu filmografia
---------------------

* *Elämän uhkapeli* (*Becky Sharp*, 1935)
* *Notre Damen kellonsoittaja* (*Hunchback of Notre Dame*, 1939)
* *Wilson* (1944)
* *Dorian Grayn muotokuva* (*The Picture of Dorian Gray*, 1945)
* *Köysi* (*Rope*, 1948)
* *Maailmojen sota* (*The War of the Worlds*, 1953)
* *Maailman ympäri 80 päivässä* (*Around the World in 80 Days*, 1956)
* *Kymmenen käskyä* (*The Ten Commandments*, 1956)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sir Cedric Hardwicke  7.8.1964. Los Angeles Times. Viitattu 17.5.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3  Erickson, Hal: Cedric Hardwicke allmovie. Viitattu 17.5.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cedric Hardwicke**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Cabras** (sardiksi *Cràbas*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 9 174 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 102,26 neliökilometriä. Se sijaitsee 6 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cabras** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
**Claudia Hildegard Zaczkiewicz** (o.s. **Reidick**, s. 4. heinäkuuta 1962 Oberhausen, Länsi-Saksa) on saksalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 100 metrin aitajuoksu. Hän saavutti Länsi-Saksan edustajana olympiapronssia.

Zaczkiewiczin uran huippuvuodet osuivat 1980-luvun lopulle. Hän oli 100 metrin aitajuoksussa Länsi-Saksan mestari vuosina 1987–1989. Vuonna 1987 hän sijoittui Euroopan cupin finaalissa kolmanneksi ja Rooman MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Soulin olympialaisissa 1988 hän juoksi välierissä ennätyksensä 12,75 ja ylsi loppukilpailussa samaan aikaan, mikä riitti pronssimitaliin. Vuoden 1989 Euroopan cupissa hän sijoittui toiseksi ja maailmancupissa viidenneksi. Saman vuoden universiadeissa hän saavutti pronssia ajalla 12,78. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Zaczkiewicz ei saavuttanut loppukilpailupaikkoja, kuten ei myöskään sisäratojen arvokilpailuissa.

Zaczkiewicz otti vuonna 1996 perheensä kanssa käyttöön tyttönimensä Reidick.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Claudia Zaczkiewicz *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Claudia Zaczkiewicz Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 173. IAAF, 2005. (englanniksi)
4. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 266. IAAF, 2005. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Caboc** on skotlantilainen lehmänmaidosta valmistettava kermajuusto.

Roomalaiset olivat vaikuttaneet juustonvalmistuksen kehitykseen Englannissa, mutta Skotlannissa juustoja alettiin valmistaa vasta viikinkien vaikutuksesta. Tarinan mukaan Cabocin kehitti Mariota de Ile, joka oli 1400-luvulla paennut pakkoavioliittoa Irlantiin ja palatessaan Skotlantiin hän toi mukanaan Cabocin reseptin. Juuston valmistuksen perinne oli aikanaan loppua kokonaan, mutta Susannah Stone elvytti tavan vuonna 1962. Nykyisin juustoa valmistaa Highland Fine Cheese Caithnessissa.

Caboc muistuttaa skotlantilaista crowdiejuustoa, mutta cabocista poiketen crowdie valmistetaan kuoritusta maidosta. Cabociin puolestaan lisätään kermaa. Kerma valutetaan vateihin, jolloin siihen lisätään hapate. Sekoittamisen jälkeen seos jätetään sikseen kolmen kuukauden ajaksi. Syntynyt juustomassa puristetaan ja muotoillaan tahkoiksi. Lopulta juusto pyöritellään siemenrouheessa.

Valmiiden juustotahkojen paino on noin 110 gramaa ja pituus noin 8 cm. Juustoa voidaan käyttää pöytäjuustona tai esimerkiksi salaatin valmistuksessa tai haggisin kanssa grillattuna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juliet Harbutt: *World Cheese Book*, s. 210-211. DK Publishing, 2009. ISBN 978-0-7566-5442-9. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Highland Fine Cheese
**Kirsikkasukarapu** (*Neocaridina heteropoda*  var. "red") on punertava harjarapujen heimoon kuuluva makean veden katkarapulaji. Harjarapujen eturaajoissa ei ole saksia, kuten varsinaisilla katkaravuilla, vaan pienehköt sukaskimput.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Kirsikkasukarapu kasvaa noin 4 cm pitkäksi. Se on pohjaväriltään kellertävän läpikuultava, ja vartaloa peittävät pienet punaiset täplät. Luonnonmuoto on vaaleampi, akvaarioissa suositaan punaisempaa muotoa (var. Red). Värin syvyys riippuu ravun hyvinvoinnista, ruokavaliosta ja olosuhteista. Naaras muuttuu erityisen voimakkaan punaiseksi, kun sen ruumissa kehittyy munia. Koiras on pienempi kuin naaras, ja varsinkin sen pyrstöosa on kapeampi.

Levinneisyys
------------

Kirsikkasukaravun kantamuoto elää Kaakkois-Aasiassa. Punainen muoto on jalostettu Saksassa tai Taiwanissa.

Ravinto
-------

Kirsikkasukarapu syö luonnossa kasvispitoista sekaruokaa. Akvaariossa sille kelpaavat yleiset kuivaruoat.

Käyttäytyminen
--------------

Kirsikkasukarapu on rauhallinen eläin, joka viihtyy kasvien joukossa. Se lisääntyy melko helposti vankeudessa. Naaras kantaa munia 15–20 päivää. Keltaiset munat erottuvat sen pyrstön alla.

Säikähtäessään kirsikkasukarapu hyppää taaksepäin pyrstönsä alla olevalla raajalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Markku Varjo ja Sami Kuivalainen: Harjarapujen uudet suomenkieliset nimet (Aponogeton 4/2006)  2006. Aqua-Web. Viitattu 27.8.2011.
2. 1 2  Pet Shrimp (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  The Shrimp Farm
4. ↑  Aquatic Community


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Neocaridina heteropoda | 
* Wikidata: Q608808
* BioLib: 821626
* BOLD: 934420
* CoL: 8VKXC
* EoL: 8637114
* GBIF: 4309727
* iNaturalist: 435183
* IRMNG: 11851869
* IUCN: 197835
* NCBI: 1789729
* WoRMS: 395480

 |
|  |
| Caridina davidi | 
* Wikidata: Q40332496
* CoL: 8VK6B
* GBIF: 6455232
* IRMNG: 11884235
* WoRMS: 586597

 |

 |
**Claudio Böckli** (s. 20. kesäkuuta 1984 Wetzikon) on sveitsiläinen ampumahiihtäjä.

Antholz-Anterselvan MM-kilpailuissa 2007 Böckli sijoittui Sveitsin viestijoukkueessa 16:nneksi, normaalimatkalla 58:nneksi ja pikakilpailussa 67:nneksi. Östersundin MM-kilpailuissa 2008 hän oli pikakilpailussa 62:s. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 Böckli sijoittui normaalimatkalla sijalle 62. Ruhpoldingissa 2012 hän oli viestijoukkueen mukana seitsemäs. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 Böckli sijoittui viestissä 18:nneksi ja henkilökohtaisissa kilpailuissa hänen paras sijoituksensa oli normaalimatkan 38:s sija.

Böckli teki debyyttinsä ampumahiihdon maailmancupissa kaudella 2006–2007 Kontiolahdella sijoittuen 51:nneksi normaalimatkalla. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa on 16:s sija sekä Ruhpoldingin pikakilpailusta kaudelta 2009–2010 että Östersundin normaalimatkalta kaudelta 2011–2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Claudio Böckli services.biathlonresults.com. Viitattu 2.11.2013. (englanniksi)
**Kirsi Pukkila** (s. 14. marraskuuta 1976 Nurmijärvi) on suomalainen ringettepelaaja, joka edustaa Luvian Kiekkoa.

Pelaajaura
----------

Pukkila aloitti uransa pääkaupunkiseudulla Nurmijärven Kurrassa ja Jävenpään Haukoissa. Vuonna 1996 hän siirtyi Lapinlahdelle, voittaen ringeten SM-kultaa vuosina 2002 ja 2003 LL-89:n riveissä. Vuodesta 2005 lähtien Pukkila on edustanut Luvian Kiekkoa, jossa hän on voittanut myös kaksi Suomen mestaruutta. Pukkila on ringeten SM-sarjan kaikkien aikojen pistetilaston neljäntenä. Kauden 2021–2022 loppuun mennessä hän on 730 ottelussa kerännyt tehopisteet 1380 + 1280 = 2660. Hän toimii pelaamisen ohella myös Luvian Kiekon apuvalmentajana.

Suomen ringettemaajoukkueessa Pukkila esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2000. Maailmanmestaruuden hän on voittanut neljästi. Vuoden 2010 kisoissa hän teki Suomen voittomaalin ensimmäisen finaaliottelun jatkoajalla. Seurajoukkueiden MM-kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2008 ja pronssia 2011 Luvian Kiekon joukkueessa. Tammikuusta 2011 lähtien Pukkila on ollut mukana nuorten maajoukkueen valmennusryhmässä.

Jalkapallo
----------

Kirsi Pukkila on myös pelannut jalkapalloa pääsarjatasolla. Hän on edustanut Naisten Liigassa pelaavia Kuopion MimmiFutista sekä NiceFutista aina vuoteen 2009 saakka. Vuonna 2006 Pukkila valittiin Palloliiton Satakunnan piirin parhaaksi naisjalkapalloilijaksi.

Saavutukset
-----------

* Ringeten maailmanmestaruus 2000, 2004, 2010, 2013
* MM-hopeaa 2002
* Seurajoukkueiden MM-hopeaa 2008
* Seurajoukkueiden MM-pronssia 2011
* Ringeten Suomen mestaruus 2002, 2003, 2005, 2007
* SM-hopeaa 2006, 2008, 2013
* SM-pronssia 2009, 2010, 2011, 2012

Lähteet
-------

1. ↑  Sjöblom, Petri: KUKA?: Kirsi Pukkila *Helsingin Sanomat*.  10.11.2003. Viitattu 20.3.2017.
2. ↑  Ringeten kausiopas 2015–2016[vanhentunut linkki] Suomen Ringetteliitto (pdf). Viitattu 2.2.2016
3. ↑  Kaikkien aikojen tilasto (pdf)  11.5.2022. Suomen Ringetteliitto.  Arkistoitu 12.10.2022. Viitattu 12.10.2022.
4. ↑  Ratkaisija-Pukkila: Mestaruus tulee tutuilla opeilla  4.11.2010. YLE Urheilu. Viitattu 23.12.2011.
5. ↑  Kirsi Pukkila valmentajaksi nuorten maajoukkueeseen  21.1.2011. Suomen ringetteliitto ry. Viitattu 23.12.2011.
6. ↑  Satakunnan naisjalkapalloilijat 1984–2006 (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 23.12.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Pelaajaesittely Ringetteliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jalkapallon pelaajaesittely UrheiluSuomen sivuilla
**Lauri Kaarle Olavi Helve** (4. helmikuuta 1943 Helsinki – 19. maaliskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen taloustoimittaja ja lehdenkustantaja. Hän toimi *Kaup­pa­leh­den* vas­taa­va­na pää­toi­mit­ta­ja­na ja kustantajana 1989–2003. Hän sai lehdistöneuvoksen arvon 2001 ja Valtion journalistipalkinnon vuonna 2002.

Helve kir­joit­ti yli­op­pi­laak­si Munkkiniemen yhteiskoulusta Helsingissä ja suo­rit­ti sa­no­ma­leh­ti­tut­kin­non Tampereen yliopistossa 1968. Hän toimi ensin *Aa­mu­leh­den* toi­mit­ta­ja­na 1966–1967 ja sitten 17 vuotta *Hel­sin­gin Sa­no­mien* ta­lous­toi­mi­tuk­ses­sa 1967–1984. Saman konsernin *Il­ta-Sa­no­mien* pää­toi­mit­ta­ja­na hän oli 1985–1989, kunnes palasi talousjournalismiin tultuaan nimitetyksi *Kaup­pa­leh­den* vas­taa­va­ksi pää­toi­mit­ta­ja­ksi 1989 ja kus­tan­ta­ja­ksi 1990. Hän toimi myös *Kaup­pa­leh­den* hal­li­tuk­ses­sa 1998–2003 sekä omistajayhtiö Alma Median joh­to­kun­nas­sa 1999–2002 ja hal­li­tuk­ses­sa 2002–2011.

Valtion journalistipalkinnon perusteluissa Helpeestä todetaan:

> "Nasevan ajankohtaiskirjoittamisensa ansiosta Helve on merkittävä yhteiskunnallisen keskustelun käynnistäjä ja aktiivinen suomalaisen talouselämän kehittäjä. – – Kauppalehden nykyinen johtava asema on pitkälti päätoimittaja Helven ansiota. – – Pitkän journalistin uransa aikana Helve on tehnyt systemaattista työtä, jotta talouden ja yrityselämän ilmiöiden seuranta olisi lukijoille helpommin ymmärrettävää."
> 
>

Lähteet
-------

1. ↑  Lehdistöneuvos Lauri Helve on kuollut. *Kauppalehti* 19.3.2018. Viitattu 19.3.2018.
2. ↑  *Kuka kukin on 2003*, s. 211. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X
3. 1 2  Kuka: Lauri Helve.[vanhentunut linkki] *Helsingin Sanomat* 4.2.2013. Viitattu 20.3.2018.
4. ↑  Neljälle journalistipalkinnot. (Arkistoitu – Internet Archive) Opetusministeriö 28.5.2002. Viitattu 5.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Lauri Helven muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kultaranta VII** on Suomen tasavallan presidentin entinen virkavene, joka valmistui vuonna 1983. Se korvasi vuonna 1974 käyttöön otetun Kultaranta VI:n, ja sen korvasi vuonna 2008 Kultaranta VIII. 

Kultaranta VII on 12,5 metriä pitkä ja 4,5 metriä leveä. Siinä on 2 kpl 375-hevosvoimaista dieselmoottoria ja sen huippunopeus on 20 solmua. Veneeseen mahtuu kaksihenkisen miehistön lisäksi 12 matkustajaa.

Tarja Halonen on kertonut, että ennen Putinin vierailua Suomessa käynyt etukäteisvalmistelukunta kommentoi Kultaranta VII:ää sanoin: "Onpa kivannäköinen yhteysalus, mutta missä se jahti on?"

Katso myös
----------

* Kultaranta-nimiset presidentin veneet

Lähteet
-------

1. ↑  Martti Vuorenjuuri: *Järeää tavaraa – Presidentin uusi vene Kultaranta VII.* Tekniikan Maailma 9/1985 s. 32
2. ↑  Tasavallan presidentin uusi Kultaranta VIII –alus valmistui *Tasavallan presidentin kanslia (arkistoitu)*.  16.6.2008.  Arkistoitu 29.9.2009. Viitattu 29.4.2021.
3. ↑  : [vanhentunut linkki]
4. ↑   [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen presidenttien Kultaranta-veneet kautta aikojen
**Lauri Jafet Helske**, sukunimi vuoteen 1912 *Helenius* (3. helmikuuta 1893 Orimattila – 27. maaliskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kelloseppämestari, joka rakensi 1930-luvulla raekelloksi kutsutun yhden maailman tarkimmista mekaanisista kelloista.

Lauri Helskeen vanhemmat olivat seppä Leander Helenius ja Karoliina Lindroos. Hän kävi kansakoulun ja opiskeli kahden vuoden ajan piirustusta Viipurin Taiteenystäväin piirustuskoulussa.

Helske oli pari vuotta sähkösanomien jakajana Viipurin lennättimessä ja konelatojana Suomettaren kirjapainossa Helsingissä kolmen kuukauden ajan. Vuosina 1912–1917 hän työskenteli sorvarina muun muassa Pietarissa Lesnerin konepajassa, Siltatehtaalla Helsingissä ja konepajassa Pitkärannan kaivosalueella. Vuonna 1917 Helske siirtyi veturinlämmittäjäksi Riihimäelle. Hän osallistui Suomen sisällissotaan saksalaisen joukko-osaston riveissä ja oli mukana 1919 Viron vapaussodassa Pohjan Poikien rykmentissä sekä Aunuksen retkikunnassa.

Lauri Helske työskenteli 1920–1932 veljensä Iivari Helskeen kellosepänliikkeessä Turussa, jossa hänen oppi-isänään oli kelloseppä Frans Hjalmar Ahlström. Ensimmäisen kellonsa - graham-käyntisen sekuntiheilurikellon - Helske rakensi 1921. Vuonna 1931 hän sai valmiiksi riefler-käynnillä varustetun heilurikellon ja hän sai samana vuonna kelloseppämestarin arvon. Helske oli sitten vuodesta 1932 alkaen Valter Hasselgrenin ja *Auran Kultaseppä Oy*:n palveluksessa Turussa. Helskeen rakentama riefler-käyntinen heilurikello ostettiin 1937 Helsingin yliopiston seismologisen aseman pääkelloksi ja se oli tässä käytössä vuoteen 1962 saakka. Kellon käyntitarkkuus on noin 0,2 sekuntia vuorokaudessa.

Vuosina 1934–1936 Helske rakensi raekelloksi kutsutun mekaanisen tarkkuuskellon käyttäen työhön 4 000 tuntia. Kellon käyntitarkkuus oli 0,0033 sekuntia vuorokaudessa eli yhden minuutin verran 50 vuodessa. Kellossa oli kuusi kiloa painava invarmetallinen heiluri. Tyhjiökupuun sijoitettu kello painoi 120 kiloa. Tyhjiökupuun pumpattiin alipaine ja kello veti itsensä sähkömoottorin avulla. Helske sai kellosta kultamitalin ja kunniadiplomin Pariisin maailmannäyttelyssä 1937 sekä mitalin ja kunniakirjan Berliinin kansainvälisessä käsityö- ja teollisuusnäyttelyssä 1938. Suomen kelloseppäliitto osti raekellon ja Helskeen rakentaman valokennokellon vuonna 1955. 

Helske toimi 1948–1951 teknisenä asiantuntijana Ready-merkkisiä kelloja valmistaneessa *Vihna Oy*:ssä. Hän valmisti myös työkaluja ja oli kiinnostunut seismografeista ja muista tarkkuuskojeista. Helske kuoli 1968 75-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Raekello - maailman tarkin mekaaninen kello? Kellomuseon erikoisnäyttely 6.6. - 1.9.2002

Aiheesta muualla
----------------

* Kytölän kello ja Helskeen kello, Suomen Kuvalehti, 15.08.1936, nro 33, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Haapaveden työväentalo** oli Haapaveden keskustassa sijainnut työväentalo.

Historia
--------

Haapaveden Työväenseura perustettiin vuonna 1903. Perustamisensa jälkeen Työväenseura osti konkurssihuutokaupasta Laaksola-nimisen tilan toimipaikakseen. Talo kävi nopeasti pieneksi, ja vuonna 1906 hankittiin uusi tontti, jolle rakennettiin Haapaveden työväentalo. Tätäkin taloa laajennettiin jo vuonna 1909 rakentamalla juhlasali. Suurlakon jälkeen yhdistyksen nimi muutettiin Haapaveden Sos.-dem Työväenyhdistys ry:ksi.

Sisällissodan aikana talo takavarikoitiin, mutta se saatiin takaisin vuoden 1919 lopulla. Suuntariidat häiritsivät toimintaa, ja vuonna 1924 perustettiin uusi yhdistys nimellä Haapaveden kunnan työväenyhdistys. Haapaveden työväentalo oli yhdistyksellä vuoteen 1932, jolloin se ensin takavarikoitiin ja lopulta kihlakunnan oikeuden päätöksellä lakkautettiin. Talo pakkomyytiin ja sen osti Haapaveden suojeluskunta.

Uusi yhdistys perustettiin vasta sotien jälkeen vuonna 1945, jolloin perustettiin Haapaveden Sosialidemokraattinen työväenyhdistys, ja vuonna 1947 yhdistys sai työväentalon takaisin haltuunsa. Aluksi toiminta oli vilkasta mutta hiipui sittemmin. Talossa ei enää kyetty tekemään tarvittavia kunnostustöitä, ja lopulta talo myytiin Haapaveden kunnalle vuonna 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Simonen, Heikki: *Sosialidemokraattinen työväenliike Kala- ja Pyhäjokilaaksossa vuosina 1900–1975*. Oulu: Kala- ja Pyhä-jokilaaksojen sos.dem. työväenyhdistysten historiatoimikunta, 1975. ISBN 951-99054-9-0.
2. ↑  Kalajokilaakso *digi.kansalliskirjasto.fi*.  25.2.1932 nro 22. Viitattu 23.2.2023.
**Lauri Veikko Iisakkila** (10. joulukuuta 1925 Hollola – 13. marraskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Iisakkilan vanhemmat olivat maanviljelijä Jalmari Iisakkila ja emäntä Helmi Kaarela ja puoliso vuodesta 1953 maisema-arkkitehti, puutarhaneuvos Sirkka-Leena Kokkonen. Iisakkila tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1946 ja valmistui agronomiksi 1951. Hän oli Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan neuvontaosaston palveluksessa 1952, Keskon Lahden konttorin maatalousosaston palveluksessa 1952–1953 ja Turun konttorin maatalousosaston hoitaja 1953–1958 ja Valtion Rikkihappo- ja Superfosfaattitehtaat Oy:n, vuodesta 1961 Rikkihappo Oy ja vuodesta 1972 Kemira Oy, lannoiteosaston myyntipäällikkö 1958–1966, lannoite- ja kasvinsuojeluosaston sekä kaupallisen osaston myyntipäällikkö 1967–1969, markkinointiosaston apulaisjohtaja 1969–1972, markkinointiosaston markkinointipäällikkö 1972–1975, myyntijohtaja 1975–1977, lannoiteryhmän markkinointijohtaja 1978–1989 ja ryhmän johtajan varamies 1980–1989. Suomen lähialueyhteistyön Adavere-projektin vastaavana konsulttina hän toimi 1990–1997, Kemirasta eläköidyttyään. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä, kuten Suomen ja SEV:in yhteistyökomission kemian työryhmän puheenjohtajuus 1974–1989. Sotilasarvoltaan Iisakkila oli reservin kersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kotilainen, Sofia: Kauppaneuvos Lauri Iisakkila (1925–2004). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.12.2022.
2. 1 2  Lauri Iisakkila *Biografiasampo*. Viitattu 4.12.2022.
3. ↑  Muistot. Lauri Iisakkila. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  13.11.2004. Viitattu 4.12.2022.