recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Koston rakastaja** (engl. *Lover Avenged*) on *Mustan tikarin veljeskunta* -kirjasarjan seitsemäs osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta nimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2009 ja se suomennettiin vuonna 2012.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Rehvenge, puoliksi vampyyri, puoliksi symphath tapaa Haversin klinikalla kauniin Ehlenan hakiessaan lisää dopamiinia symphath-puolensa aisoissa pitämiseen. Hän yrittää saada kauniin vampyyrinaaraan kanssaan illalliselle, mutta Ehlena ei lämpene ajatukselle. Kaksikko kuitenkin lähentyy ja Ehlena saa potkut klinikalta pihistäessään Rehvengelle antibiootteja ilman reseptiä. Potkut ovat Ehlenalle paha paikka, koska hänen on yritettävä elättää itsensä lisäksi sairas isänsä. Samaan aikaan Wrathilla ja Bethillä on ryppyjä rakkaudessa. Wrath on taistellut salaa ja se ei miellytä Bethiä. Lopulta Wrath sokeutuu kokonaan. Ylhäisöön kuuluva Montrag pyytää Rehvengeä tappamaan Sokean kuninkaan, mutta Rehvenge päättää kieltäytyä herkullisesta tarjouksesta ja pestaa Xhexin tappamaan miehen. Samaan aikaan Lash yrittää menestyä huumebisneksessä ja Rehvenge on hänen listallaan seuraavana. Kun Rehvengen äiti kuolee ja hän tajuaa tuntevansa Ehlenaa kohtaan enemmän kuin uskalsi kuvitellakaan, käynnit symphath-prinsessan luona raastavat häntä entistä enemmän. John ja Xhex pääsevät puolestaan intiimeihin väleihin keskenään, mutta sitten Xhex kohtelee vampyyria kehnosti ja saa Johnin poissa tolaltaan. Kun tilanne kärjistyy, Rehvenge lavastaa kuolemansa. Ehlena aistii miehen olevan elossa ja yhdessä Xhexin ja veljeskunnan kanssa he alkavat suunnitella pelastusoperaatiota symphathien siirtokunnasta. Taistelun tuoksinnassa Lash sieppaa Xhexin ja katoaa. Ehlena ja Rehvenge saavat toisensa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
Pietro Pomponazzi
**Pietro Pomponazzi** (16. syyskuuta 1462 – 18. toukokuuta 1525) oli italialainen filosofi, lääketieteilijä ja psykologi, joka tunnetaan myös latinalaisella nimellään **Petrus Pomionatius**.

Pomponazzi syntyi Mantovassa ja aloitti siellä opintonsa. Hän jatkoi opintojaan Padovassa, jossa valmistui lääketieteen tohtoriksi 1487. Hän pääsi saman tien filosofian ylimääräiseksi professoriksi, ja luennoi ensin Padovassa, myöhemmin Ferrarassa kunnes hänet kutsuttiin 1512 Bolognaan. Siellä hän vietti loppuelämänsä ja kirjoitti kaikki merkittävät teoksensa.

Jo Ferrarassa, ja vielä enemmän Bolognassa, hän siirtyi lääketieteestä pohtimaan psykologisia ja teologisia asioita. Vuonna 1516 ilmestyi hänen tutkielmansa *Sielun kuolemattomuudesta*, *De immortalitate animi*, joka sai aikaan vakavia uskonriitoja. Tutkielma poltettiin Venetsiassa, ja Pomponazzi itse oli kuolemanvaarassa katolisten keskellä. Kaksi myöhempää tutkielmaa julkaistiin vasta Pomponazzin kuoleman jälkeen Baselissa, Sveitsissä.

Pomponazzi on kiinnostava ennen kaikkea lähestyvän renessanssin airuena. Hän syntyi aikana jolloin Aristoteleen kirjoitukset ja Tuomas Akvinolaisen tulkinnat niistä olivat sanasta sanaan noudatettavia dogmeja, joista keskusteleminenkin oli harhaoppisuuden rajalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Pietro Pomponazzi Stanford Encyclopedia of Philosophy

Renessanssifilosofia

* Francesco Petrarca
* Georgios Gemistos Plethon
* Leonardo Bruni
* Georgios Trapezuntios
* Nicolaus Cusanus
* Johannes Bessarion
* Lorenzo Valla
* Johannes Argyropulos
* Marsilio Ficino
* Pietro Pomponazzi
* Giovanni Pico della Mirandola
* Gianfrancesco Pico della Mirandola
* Erasmus Rotterdamilainen
* Niccolò Machiavelli
* Thomas Cajetanus
* Nikolaus Kopernikus
* Thomas More
* Martti Luther
* Juan Luis Vives
* Paracelsus
* Agostino Steuco
* Bernardino Telesio
* Petrus Ramus
* Francesco Patrizi da Cherso
* Jacopo Zabarella
* Michel de Montaigne
* Hieronymus Fabricius
* Justus Lipsius
* Giordano Bruno
* Francisco Suárez
* Francisco Sánchez
* Cesare Cremonini
* Francis Bacon
* Galileo Galilei
* Tommaso Campanella


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kotajärvi** on Yli-Kitkaan laskeva matala ylänköjärvi Posiolla Lapin maakunnan kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 69 hehtaaria. Etäisyys Rovaniemeltä on 116 kilometriä itäkaakkoon.

Maantiede
---------

Kotajärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,1 kilometriä ja leveys lounaasta koilliseen 900 metriä. Järven itäosa on länsiosaa syvempi. Syvin piste sijaitsee järven koillisosassa. Rannat ovat metsämaata.

Kotajärveen virtaa mutkainen tulouoma lännestä. Luoteesta Pieneltä Ärjenlammelta (245,1 metriä mpy) virtaa pienempi tulouoma. Kotajärvi laskee noin sata metriä pitkän salmen kautta itään Yli-Kitkaan (240,4 metriä mpy). Kotajärven ja Yli-Kitkan välisellä kannaksella on pientaloja ja sen kautta kulkee seututie 863.

Kotajärven vesitilavuus on 1 805 000 kuutiometriä.

Kotajärvi (73.027.1.017) kuuluu Kotajärven valuma-alueeseen (73.027), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koutajoen vesistössä (73). Toinen jakovaihe on Kitkajärven alue (73.02). Kotajärven valuma-alueella on 40 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Kotajärvi on laajin. Sitä seuraa Konttijärvi ja Laivajärvi.

Suomessa on 62 vähintään hehtaarin laajuista Kotajärveä. Suurin niistä on Lemin noin 3,5-neliökilometrinen Kotajärvi. Posiolla sijaitsee myös toinen Kotajärvi (65.397.1.036).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotajärvi, vakavesi, Posio
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 24.10.2022.
3. ↑  Kotajärvi. Järviwiki. Viitattu 24.10.2022.
4. ↑  Kotajärven valuma-alue (73.027). Järviwiki. Viitattu 24.10.2022.
5. ↑  Kotajärvi. Järviwiki. Viitattu 24.10.2022.
**Johan (Juho) Henrik Maininki** (10. tammikuuta 1879 Turku – 20. heinäkuuta 1955) oli suomalainen näyttelijä ja näyttämönjohtaja. Hän työskenteli lukuisilla näyttämöillä vuodesta 1903 alkaen ja näytteli sadoittain rooleja.

Ura
---

Juho Mainingin vanhemmat olivat viilari Josef Skogman ja Tilda Helin. Ennen taiteellista uraansa hän toimi kirjaltajana ja räätälinä. Maininki toimi johtajana ja näytteli Lohjan Työväen Näyttämöllä 1903–1910 ja vuosina 1910–1928 seuraavilla työväen näyttämöillä: Tervajoki, Lieksa, Enso, Iisalmi, Kemi, Kuusankoski, Lauritsala, Rauma, Eura, Mänttä ja Voikkaa. Näistä pisin jakso oli Mäntässä 1924–1928. Vuoden 1928 jälkeen Maininki toimi Launoisissa, Köyliössä, Vampulassa, ja Kankaanpäässä. Viimeksi mainitusta hän siirtyi vuonna 1948 Kyröskosken tehtaan näyttämön johtajaksi.

Mainingin näyttämötehtäviä olivat muun muassa *Daniel Hjortin*, *Lallin* ja *Kullervon* nimiosat sekä *Nummisuutareiden* Esko, *Pohjalaisten* Harrin Jussi ja *Elinan surman* Klaus Kurki.

Maininki työskenteli myös torvisoittokunnan johtajana, laulunopettajana ja näyttämöpukujen valmistajana.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin 1930, s. 196
2. ↑  Suomen Sukututkimusseura: Johan Henrik Maininki, hautakivitietokanta: Huittinen, Vampulan hautausmaa *sukuhaku.genealogia.fi*. Viitattu 29.11.2022.
3. 1 2  Juho Maininki 70-vuotias, Kankaanpään Sanomat, 1949, No 2, sivu 1, julkaistu 13.1.1949
**Juho Maununpoika** (myös **Jöns Månsson**, *Månsinpoika*) oli sotapäällikkö, Kivennavan linnanvouti ja Viipurin linnoittaja, joka mainitaan asiakirjoissa vuosina 1554–1564. Hän kuoli noin vuonna 1570. Vaikka Juho Maununpojasta ei tiedetä paljon mitään, hän saavutti sotahistoriassa pysyvän aseman Joutselän taistelussa, jossa hän voitti lukumäärältään ylivoimaisen venäläisjoukon taitavalla taktisella johtamisellaan.

Juho Maunupojan on arveltu olleen suomalainen rälssimies, lähellä Kivennavan rajalinnoitusta sijainneen Kelkkalan tilan herra. Kustaa Vaasa nimitti hänet Kivennavan linnan linnanvoudiksi vuonna 1554 sodan Venäjän kanssa ollessa syttymäisillään. Kun venäläisten sotajoukko tuli maaliskuussa 1555 rajan yli, Juho Maununpoika löi heidät takaisin noin 500 miehen joukollaan Joutselässä käyttäen taitavasti hyväkseen olosuhteita, yllätystä ja suksimiesten liikkuvuutta. Tällaista tarkasti suunniteltua taktiikkaa ei tuohon aikaan käytetty, joten kyse oli Juho Maununpojan omasta kehitelmästä. 

Joutselän jälkeen Juho Maununpoika toimi Viipurin linnoitustöiden johtajana ja kaupungin hallinnollisena päämiehenä.

Lähteet
-------

* Syrjö, Veli-Matti: *Juho Maununpoika*. Suomen kansallisbiografia 4. SKS, 2004.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Killiahven** (*Cyprichromis leptosoma*) on Tanganjikajärvessä elävä endeeminen kirjoahven, joka on myös suosittu akvaariokala. Lajista on useita erilaisia värimuunnoksia.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Killiahvenkoiras kasvaa noin 11 cm pitkäksi ja naaras jää hieman pienikokoisemmaksi. Koska killiahven on levinnyt Tanganjikajärvessä hyvin laajalle, siitä tunnetaan viisi erilaista värimuotoa. Lisäksi jokaisesta muodosta tunnetaan sekä sini- että keltapyrstöisiä yksilöitä. Kaikille muodoille on tyypillistä virtaviivainen ruumis. Kigoman läheisyydessä elävien killiahventen pää on keltainen ja selkäevä sininen, Karilanin saaren läheisyydessä tavattavat yksilöt ovat ruumiiltaan oransseja ja niiden evät ovat siniset keltaisin täplin, Ikolan seudun muodon evät ovat väritykseltään keltaiset, Utinta Bayn lähellä evät ovat väriltään siniset ja Mpulungun seudulla killiahvenen selkäevä on vaaleansininen tummin pistein.

Käyttäytyminen
--------------

Killiahvenet eivät ole erityisen aggressiivisia, mikä on yksi syy siihen, että ne ovat varsin suosittuja akvaariokaloja. Luonnossa ne elävät yleensä parvissa ja akvaariossakin ne tulevat parhaiten esille yli 12 yksilön ryhminä. Kuten useat muutkin kirjoahvenet, myös killiahvennaaraat hautovat mätiään suussaan.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Killiahvenet viihtyvät parhaiten vedessä, jonka lämpötila on 23–25 °C ja pH noin 8,0–9,0. Ravintonaan ne käyttävät pääasiassa eläinplanktonia. Laji hankkii ravintonsa yleensä napsimalla sitä veden pinnasta.

Katso myös
----------

* Tanganjikajärven biotooppiakvaario

Lähteet
-------

1. ↑  Bigirimana, C.: *Cyprichromis leptosoma* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2006. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 07.08.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3  *Cyprichromis leptosoma* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi) Luettu 4.11.2008
3. 1 2 3  Cyprichromis leptosoma Cichlid-forum.com. Viitattu 4. marraskuuta 2008.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Cyprichromis leptosoma | 
* Wikidata: Q134256
* Wikispecies: Cyprichromis leptosoma
* BOLD: 155456
* CoL: 33HC5
* EoL: 205290
* FishBase: 8573
* GBIF: 2372100
* iNaturalist: 98888
* IRMNG: 10761018
* ITIS: 169910
* IUCN: 60488
* NCBI: 51791
* WoRMS: 1019204

 |
|  |
| Paratilapia leptosoma | 
* Wikidata: Q109538490
* CoL: 4DFTH
* GBIF: 2372102
* ITIS: 169911

 |

 |
**Pietro Longhi** (1702 Venetsia – 8. toukokuuta 1785 Venetsia) oli italialainen (venetsialainen) rokokoo-ajan taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Hopeasepän poika Longhi oli Antonio Palestran ja Giuseppe Maria Crespin oppilas Bolognassa ja omistautui 1700-luvun Venetsian jokapäiväisen seurapiirielämän kuvaamiseen. Hänen teoksiinsa kuuluu kevyt sosiaalinen komedia - elämä kahvilassa, kampaamossa, tanssikoulussa ja puvustamossa. Traaginen tai edes vakava sävy ei juuri esiinny hänen töissään, jotka väriltään erottuvat yleensä pehmeän sävynsä ansiosta. Maalaukset ovat yleensä pienimuotoisia ja erittäin huolellisesti sommiteltuja, ja niitä on säilynyt runsaasti. Hän maalasi myös maisemia ja satunnaisia muotokuvia. Longhi oli Venetsian taideakatemian perustajajäsen vuonna 1756.

* Venetsialainen perhe*Venetsialainen perhe*
* Sarvikuononäyttely*Sarvikuononäyttely*
* Tanssitunti*Tanssitunti*

Lähteet
-------

1. 1 2  Pietro Longhi *National Gallery of Art*.  2022. Viitattu 06.10.2022.
2. 1 2  Pietro Longhi *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 06.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pietro Longhi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
	+ 2
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Pietro Nardini
**Pietro Nardini** (12. huhtikuuta 1722 Livorno – 7. toukokuuta 1793 Firenze) oli italialainen viulisti ja säveltäjä. Hän kuului 1700-luvun merkittävimpiin viulisteihin.

Elämä ja ura
------------

Nardini oli 12-vuotiaasta saakka Padovassa Giuseppe Tartinin oppilaana ja työskenteli hovin viulistina Stuttgartissa vuosina 1753–67. Stuttgartin-vuosina Nardinin kuulijoiden joukossa oli Leopold Mozart. Stuttgartista Nardini palasi Livornoon. Hän huolehti Tartinin asioista tämän vakavan sairauden aikana, kunnes tämä kuoli helmikuussa 1770. Tämän jälkeen Nardini sai paikan musiikillisena johtajana herttuan hovissa Firenzessä; tässä asemassa hän pysyi kuolemaansa edeltäneeseen vuoteen saakka.

Nardinia kommentoivat tämän eläessä Johann Schobert, Charles Burney ja Adalbert Gyrowetz. Burney kuuli sekä Nardinin että Niccolò Paganinin soittoa ja piti Nardinia näistä kahdesta suurempana.

Nardini oli kysytty opettaja.

Tuotanto
--------

Nardinin viulusävellykset eivät ole runsaslukuisia, mutta niitä pidetään arvossa soittotekniikan harjoittelussa. Häneltä aiemmin kateissa olleen, mutta sittemmin löydetyn konserton saattoi julkaisukuntoon viulisti Zvi Zeitlin. Teoksen kustantaja oli G. Schirmer.

Nardini käytti teoksissaan samaa sonaatin muotoa kuin Tartini. Nardini sävelsi myös jousikvartettoja ja cembalomusiikkia, vaikka suurin osa hänen tuotannostaan onkin viululle sävellettyä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Britannica: Pietro Nardini
2. 1 2 3 4 5 6  AllMusic.com: Pietro Nardini
3. ↑  Eastman School of Music: Zvi Zeitlin (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: Pietro Nardini: nuotteja (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pesupähkinät** ovat trooppisilla alueilla kasvavien saippuamarjojen (*Sapindus*) hedelmiä. Nimestään huolimatta ne eivät ole pähkinöitä, vaan luumarjoja. Ne ovat syömäkelvottomia, mutta niitä on käytetty vuosituhansia luonnonmukaisessa lääkinnässä ja pesuaineena Intiassa.

Pesuteho perustuu hedelmien kuorissa olevaan saponiiniin, joka liukenee yli 30-asteisessa vedessä ja toimii luontaisena pesuaineena.

Käyttö
------

Noin neljä puolikasta kuorta laitetaan pyykin mukana pesukoneen rumpuun esimerkiksi kangaspussissa. Määrää voi lisätä pyykin likaisuuden mukaan. Kuoret voi käyttää muutaman kerran uudestaan kuivumisen jälkeen. Lopulta ne hävitetään esimerkiksi biojätteen mukana.

Huuhteluainetta ei tarvitse käyttää lainkaan, sillä pähkinät jättävät pyykin pehmeäksi. Ne soveltuvat myös villavaatteiden ja silkin pesuun sekä käsipyykkiin. Valkopyykkiin voi laittaa hieman valkaisuainetta mukaan. Vaikeisiin tahroihin suositellaan käytettäväksi tahranpoistoainetta, esimerkiksi sappisaippuaa.

Suomessa viljeltävistä kasveista samaan käyttöön sopivat hyvänheikinsavikan siemenet. Se tekee kolme siemensatoa vuodessa, ja siemeniä voi lisäksi käyttää kvinoan tapaan yön yli liotuksen jälkeen.

Yleisradion *Kuningaskuluttaja*-ohjelman vuonna 2009 tehdyn testin mukaan pesuteho on niin sanotuilla ekoaineilla yleisesti ottaen melko huono. Pesupähkinöillä pestäessä tahrat olivat vain haalistuneet, ja lika oli levinnyt entistä laajemmalle. Toisaalta saman tahon tekemä vastaava koe varsinaisilla kaupan tahranpoistoaineilla toi samansuuntaisen tuloksen eli teollisiin tahranpoistoaineisiin verrattuna pesutulos oli hyvin samankaltainen

Viljely
-------

Saippuamarjojen hedelmät kerätään käsin ja kuivataan auringossa myyntiä varten.*lähde?*

Muut saponiinia sisältävät kasvit
---------------------------------

* Rohtosuopayrtti (*Saponaria officinalis* L.) ja kivikkosuopayrtti (*Saponaria ocymoides*), juuri voi sisältää jopa 20 % saponiineja
* Kevätesikko, juuri 5-10 %
* Senega, juuri 8-10 %
* Muratti, lehdet 5 %
* Hevoskastanja, siemen 3-6 %
* Suopapuu, kuori 10 %
* Rautamyrtti, jopa 6 % kuivapainosta
* Tyräruoho, maanpääliset osat 3-9 % (prosentti *H. herbasta*)
* Kultapiisku 2,4 %

Katso myös
----------

* Saippuamarjat

Lähteet
-------

* Raimo Hiltunen: *Farmakognosia - Farmaseuttinen biologia*. .

### Viitteet

1. ↑  Väisänen, Virpi: Ekopesuaineissa on eroja *Yle.fi*.  27.2.2009. Viitattu 8.5.2014.
2. ↑  Väisänen, Virpi: Tahranpoistoaineet eivät tehonneet pinttyneeseen likaan *Yle.fi*.  6.9.2007. Viitattu 8.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Leppälä, Mikko: Pesupähkinä puhdistaa ja työllistää – mutta ei ole pähkinä (Arkistoitu – Internet Archive) Maailmankauppalehti 2/07
* ITIS: Sapindus (englanniksi)
* United States Department of Agriculture (USDA): Sapindus (englanniksi)
* Flora of China: Sapindus  (englanniksi)
Joutsenon työväentalo 25.11.1963
**Joutsenon työväentalo** sijaitsee Lappeenrannan kaupungissa Joutsenon taajamassa.

Historia
--------

Työväentalo on rakennettu talkoilla ja urakalla. Alkuperäinen työväentalo oli rakennettu vuonna 1909. Sen oli rakentanut läheisen sahan mukaan Honkalahti-nimisenä perustettu Joutsenon ensimmäinen työväenyhdistys. Se jäi kommunisteille 1920-luvulla. Kommunistisen puolueen lakkauttamisen yhteydessä puolue myi talon Suomen Sosialidemokraattiselle puolueelle. Sosialidemokraattinen puolue luovutti kiinteistön Joutsenon Sos.dem. työväenyhdistykselle 1930-luvun lopussa. Vuosina 1948–1949 Joutsenon Sos.dem. työväenyhdistys rakensi vanhan talon paikalle nykyisen talon.

Rakennus
--------

Talo on rankarakenteinen ja vuorattu laudoilla. Talo on maalattu harmaaksi. Katteena on huopa. Sisäkatto on paneloitu. Sisäseinissä on tapetti ja puupaneeli. 1980-luvun puolivälissä taloon on tehty iso saneeraus. Talossa on öljykeskuslämmitys ja kolme ilmalämpöpumppua. Talossa on vesijohto, viemäri ja wc. Talon ovet on uusittu vuonna 1977.

Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, kahden huoneen ja keittiön asunto. Talon alakerrassa on voimailutilat, ja yläkerrassa on betoninen elokuvakonehuone.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia.(1982)

Viime vuosina taloa ovat käyttäneet lähinnä voimailijat ja eläkkeensaajat. Taloa vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
2. 1 2 3 4  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
3. ↑  Sanna Ryynänen: 7:/ Joutseno - Saimaan Teatteri/ Saimaan teatteri *saimaanteatteri.fi*. Viitattu 31.1.2023. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Kaakkois-Suomen Sosialidemokraatit/ *kaakkoissuomi.sdp.fi*.  Arkistoitu 19.1.2023. Viitattu 13.2.2023.
5. ↑  Joutsenon Työväentalo *facebook.com*. Viitattu 13.2.2023.
**Sacrament** on yhdysvaltalaisen metalliyhtyeen Lamb of Godin neljäs studioalbumi, vuodelta 2006. Albumi julkaistiin Epic Recordsin levymerkillä. Tyylisuunnaltaan albumi jäljittelee edeltäjäalbumiensa suuntaviivoja, ollen miksaukseltaan ja soitoltaan hyvin laadukasta ja tarkkaa. Sacrament on yhtyeen ensimmäinen albumi, jolla laulaja Randy Blythe laulaa kappaleiden osia myös jokseenkin puhtaasti, entisen pelkän "örinälinjan" sijaan. Yhtyeelle tyypillinen mutkikas riffittely ja Chris Adlerin omintakeinen rumputyöskentely erottuvat albumilta hyvin. Kitarasoolojen määrä albumilla on lisääntynyt selvästi aiempiin yhtyeen tuotoksiin nähden, ja soolot ovat edellisiistä albumeista poiketen kokonaan yhtyeen omien kitaristien soittamia. Mark Morton soittaa kaikki albumin kitarasoolot lukuun ottamatta *Forgotten (Lost Angels)* -sooloa, jonka soittaa Willie Adler. Aiemmilla albumeilla yhtye on käyttänyt paljon vierailevia kitaristeja soolojen soittoon.

*Sacrament* on menestynyt kaupallisesti edeltäjiään paremmin, ja saavutti korkeita listasijoituksia myös Yhdysvaltain albumilistoilla, muun muassa debytoiden sijalla #8 Billboardin albumilistalla. Albumin tyyli onkin muihin yhtyeen albumeihin nähden lähinnä valtavirtaa, mutta pitää yhtyeen kuitenkin tiukasti metallimusiikin linjassa, ja myös uskollisena yhtyeen omalle tyylille. Lisäksi useat metallilehdet, kuten Kerrang! ja Metal Hammer ovat pitäneet albumia 2000-luvun modernin metallimusiikin kulmakivenä.

Albumilta julkaistiin musiikkivideo kappaleesta *Redneck*. Kappale sai myös Grammy-ehdokkuuden parhaasta metalliesityksestä 49:ssä vuotuisessa Grammy-gaalassa. Redneck on myös Saints row 2 videopelin soundtrackilla.

Kappaleet
---------

1. Walk with Me in Hell – 5.11
2. Again We Rise – 4.30
3. Redneck – 3.40
4. Pathetic – 4.30
5. Foot to the Throat – 3.13
6. Descending – 3.34
7. Blacken the Cursed Sun – 5.27
8. Forgotten (Lost Angels) – 3.05
9. Requiem – 4.10
10. More Time to Kill – 3.36
11. Beating on Death's Door – 5.06

Kokoonpano
----------

* Randy Blythe – laulu
* Mark Morton – kitarat
* Willie Adler – kitarat
* John Campbell – basso
* Chris Adler – rummut

Arvostelut
----------

* About.com: 4.5/5 tähteä
* Allmusic: 3.5/5 tähteä
* Blabbermouth: 8/10
* Rolling Stone: 3/5 tähteä
* Imperiumi: 9/10
* Kaaoszine: 9½/10
* Soundi: 4/5 tähteä

Lähteet
-------

1. ↑  Billboard
2. ↑  About.com
3. ↑  Allmusic review
4. ↑  Blabbermouth
5. ↑  Rolling Stone
6. ↑  Lamb of God: Sacrament Viitattu 28.12.2022.
7. ↑  Lamb of God - Sacrament Viitattu 28.12.2022.
8. ↑  Soundi

Aiheesta muualla
----------------

* Sacrament Discogsissa.  (englanniksi)
* Albumi *Sacrament* Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| "Sacrifice"Bebe Rexha |
| --- |
| Singlen "Sacrifice" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Better Mistakes* |
|  Julkaistu | 5. maaliskuuta 2021 |
|  Formaatti | digitaalinen lataus |
|  Tuottaja(t) | Burns |
|  Tyylilaji | Tanssipop |
|  Kesto | 02.40 |
|  Levy-yhtiö | Warner Records |
| Bebe Rexhan muut singlet |
| "Baby, I’m Jealous"2020 | "Sacrifice"2021 | "Sabotage"2021 |

**Sacrifice** on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bebe Rexhan musiikkikappale. Sen julkaisi Warner Records hänen Better Mistakes-studioalbumin toisena singlenä 5. maaliskuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Rexha, Pablo Bowman, Peter Rycroft ja Burns, joista viimeisin myös tuotti sen. Rexha on kertonut "Sacrificen" olevan albumin ainoa dancekappale.

Kappaleen musiikkivideon ohjasi Christian Breslauer ja se julkaistiin singlen julkaisupäivänä. Bredslauer sai inspiraation videoon lukuisista 1990-luvun elokuvista kuten Bladestä sekä The Matrixistä ja siinä nähdään Rexha vamppyyrinaisena. "Sacrifice" oli kaupallisesti heikko menestys, sen päästyä singlelistan kymmenen parhaan joukkoon ainoastaan Belgian Flanderissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sacrifice - Single by Bebe Rexha *music.apple.com*.
2. ↑  Bebe Rexha Talks Overcoming Insecurities — and Teases New, Britney Spears-Inspired Music *people.com*.
3. 1 2  Bebe Rexha Is a Vampire Who Won't 'Sacrifice' in New Video *rollingstone.com*.
4. ↑  Watch Bebe Rexha lead a vampire posse in "Sacrifice" MV *lab.fm*.  Arkistoitu 16.4.2021. Viitattu 19.11.2021.
5. ↑  Bebe Rexha – Sacrifice *ultratop.be*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sacrifice (Bebe Rexha song)
Seasick Steve 2008.
**Seasick Steve**, oikea nimi: **Steven Gene Wold**, ent. sukunimi **Leach**, on yhdysvaltalainen blueslaulaja. 

Seasick Steve on kertonut taustastaan tarinaa että hän on elänyt kiertolaisena ja ollut katusoittajana Pariisissa. Matthew Wright paljastaa kuitenkin kirjoittamassaan elämäkerrassa *Ramblin' Man*, että Seasick Steve on rakennettu hahmo ja että Wold on ilmoittamaansa kymmenen vuotta nuorempi ammattimuusikko, joka 1970-luvulla soitti intialaisvaikutteisessa Shanti-yhtyeessä ja diskosoulyhtyeessä Crystal Grass. Vuonna 1985 hän tuotti silloin jo Wold-nimisenä Modest Mousen ensimmäisen albumin. 2000-luvun vaihteessa hän siirtyi Norjaan ja työskenteli tuottajana. Sen jälkeen hän omaksui köyhän kulkurin Seasick Steven roolin. Esimerkiksi Soundissa Ville Pirinen sanoi että hän on "sataprosenttisen kulkuriuskottava blueskäppänä".

Seasick Steve esiintyi vuonna 2009 Provinssirockissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilkka Mattila: Kulkuri olikin vilunkimies, Helsingin Sanomat
2. ↑  Ville Pirinen: Seasick Steve: You Can’t Teach An Old Dog New Tricks (levyarvostelu), Soundi 5/2011
3. ↑  Saunakuuma Provinssirock keräsi 52000 juhlijaa, Promotion.fi


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Mati Kuulberg** (9. heinäkuuta 1947 Tallinna, Viron sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto – 14. kesäkuuta 2001 Tallinna, Viro) oli virolainen säveltäjä. Kuulberg oli tuottelias nykysäveltäjä, jonka musiikissa nykyaikainen ilmaisu ja kansanmusiikki esiintyvät rinnan klassisten muotoperiaatteiden kanssa.

Koulutus
--------

Kuulberg opiskeli viulunsoittoa Tallinnan musiikkikeskikoulussa ja sävellystä Tallinnan konservatoriossa Anatoli Garšnekin johdolla 1966–71.

Ura
---

Kuulberg oli viulistina Viron valtiollisessa sinfoniaorkesterissa 1966–74. Hän on myös opettanut sävellystä ja teoreettisia aineita Tallinnan eri musiikkikouluissa sekä toimi Viron säveltäjäliiton palveluksessa.

Kuulbergin sävellystuotantoa on kuvattu soinnillisesti omaperäiseksi ja häntä pidetään taitavana orkesterin käyttäjänä. Osa hänen sävellyksiään on tehty myös erikoisille kokoonpanoille. Kuulbergille myönnettiin useita virallisia tunnustuksia ja palkintoja työstään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suuri Musiikkitietosanakirja 4 Kuul-N*, s. 6. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1991. ISBN 951-35-4728-0.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Wilfred Backhouse Alexander** (4. helmikuuta 1885 Croydon, Surrey – 8. joulukuuta 1965) oli englantilainen lintutieteilijä ja hyönteistieteilijä.

Alexander opiskeli luonnontieteitä Cambridgen yliopistossa ja valmistui 1909. Vuosina 1910–1911 hän toimi Cambridgen Eläinmuseon yli-intendenttinä. Hän muutti Australiaan 1912 ja työskenteli Perthin Western Australian Museumissa vuoteen 1920 asti, jolloin hän muutti biologiksi Brisbaneen Commonwealth Prickly Pear Boardiin. Työnsä takia Alexander joutui käymään useasti Etelä-Amerikassa, ja hän käytti aikansa valtamerilintujen tarkkailuun. 1928 hän julkaisi tutkimuksistaan kirjan *Birds of the Ocean*, joka oli myöhempien aikojen kenttäoppaiden edelläkävijä. Vuosina 1924–1925 hän toimitti *The Emu*-nimistä lintutieteellistä julkaisua.

1926 Alexander siirtyi työskentelemään American Museum of Natural Historyyn. 1929 hän palasi Englantiin työskentelemään Teesjoen suistotutkimuksiin. 1930 hänet nimitettiin Oxford Bird Census (myöhemmin Edward Grey Institute of Field Ornithology) tutkimuslaitoksen johtoon, jossa virassa hän toimi vuoteen 1945 saakka, jolloin jäi eläkkeelle, mutta jatkaen instituutin kirjastonhoitajana vuoteen 1955 asti. Hänen lahjoittamansa lintukirjakokoelma muodostaa instituutin kirjaston ytimen, ja kirjasto nimettiin hänen mukaansa Alexander Libraryksi 1947.

Vuonna 1921 Alexander valittiin American Ornithologists' Unionin kirjeenvaihtajajäseneksi, ja 1939 Royal Australasian Ornithologists Unionin jäseneksi. 1955 British Trust for Ornithology palkitsi hänet Tucker Medalilla ja 1959 British Ornithologists' Union Union Medalilla.

Hänen veljensä Horace Alexander oli myös lintutieteilijä.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (*Encyclopedia of Australian Science*) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Liturgia svecanae ecclesiae catholicae et orthodoxae conformis** eli **Punainen kirja** oli Ruotsin kuningas Juhana III:n vuonna 1576 tai 1577 julkaisema uusi jumalanpalvelusjärjestys, jossa luterilaiseen jumalanpalvelukseen pyrittiin yhdistämään piirteitä katolisesta messusta.

Puolalaisen prinsessan Katariina Jagellonican kanssa naimisissa ollut Juhana ihaili katolisen kirkon ulkoisia menoja ja seremonioita, joiden suuntaan hän halusi muuttaa Ruotsin kirkon toimintaa. Punaisessa kirjassa jumalanpalvelukseen olisi liitetty osia katolisesta messusta, mutta jätetty pois luterilaisuuden kannalta ongelmallisia kohtia, kuten ristinmerkkien teko ja kumarrukset. Punaista kirjaa kannatti muun muassa arkkipiispa Laurentius Petri Gothus, mutta enemmän se herätti vastustusta. Nimekkäisiin vastustajiin kuului muun muassa Kaarle-herttua. Kuninkaan kiinnostus katolisuuteen laimeni kuningattaren kuoltua ja punaisen kirjan noudattamisesta luovuttiin Juhanan kuoltua 1592. Lopullisesti punainen kirja päätettiin hylätä vuoden 1593 Uppsalan kokouksessa.

Suomessa punaiseen kirjaan suhtauduttiin maltillisesti eikä se herättänyt samanlaista vastustusta kuin Ruotsissa. Turun piispa Eerik Sorolainen otti sen käyttöön, mistä hän joutui myöhemmin esittämään Uppsalan kokouksessa julkisen anteeksipyynnön.

Katso myös
----------

* Vastauskonpuhdistus Ruotsissa

Lähteet
-------

1. 1 2  Jorma Keränen: "Kustaa Vaasa ja uskonpuhdistuksen aika", s. 159 teoksessa *Suomen historian pikkujättiläinen*. WSOY 1987.
2. ↑  Kaisu-Maija Nenonen ja Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 407. WSOY 1998.
3. 1 2  Upsalan kokouksen päätös Suomen evankelis-luterilainen kirkko. Viitattu 20.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Punaisen kirjan liturgia kolmella kielellä Eric Esskildsen Yelvertonin teoksessa *The Mass in Sweden : its development from the Latin rite from 1531 to 1917*, Lontoo 1920.
**Vasili Aleksandrovitš Smirnov** (ven. Васи́лий Алекса́ндрович Смирно́в, 13. tammikuuta 1905 Jaroslavlin läänin Sinitsynon kylä – 19. lokakuuta 1979 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Vasili Smirnov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Rybinskin neuvostopuoluekoulusta vuonna 1924, liittyi kommunistiseen puolueeseen ja työskenteli nuorisoliitto- ja puoluetehtävissä.

Smirnovin romaani *Veljekset* (*Synovja*) ilmestyi vuonna 1940. Se kuvaa venäläisen maalaisnaisen kohtaloa Venäjän kansalaissodasta toisen viisivuotiskauden alkuun. Kirjailijan pääteos oli neliosainen romaani *Otkrytije mira* ("Maailman löytäminen"), jonka julkaisu kesti vuodesta 1947 vuoteen 1973. Smirnov työskenteli Neuvostoliiton kirjailijaliiton johtotehtävissä vuodesta 1954 ja *Družba narodov* -kirjallisuuslehden päätoimittajana vuosina 1959–1965.

Suomennettu teos
----------------

* *Veljekset*. Suom. Elias Siippainen. Helsinki: Smia, 1945.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 708. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Haratinityttö Marokosta.
**Haratinit** on Saharan mustaihoisista asukkaista Algeriassa, Marokossa ja Mauritaniassa käytetty nimitys. Sillä tarkoitetaan keitaiden berberiä tai arabiaa puhuvia maanviljelijöitä tai Mauritaniassa orjia ja heidän jälkeläisiään.

Haratinien alkuperästä on esitetty erilaisia käsityksiä. He ovat joko Saharan eteläpuolelta tuotujen mustaihoisten orjien tai alueella vanhastaan eläneen mustan alkuperäisväestön jälkeläisiä. Haratinit poikkeavat antropologisesti sekä mustista afrikkalaisista että heidän sekoittuneista jälkeläisistään. Sosiaalisesti he ovat muodostaneet eräänlaisen alistetun kastiryhmän, jonka ammattina on ollut maanviljely keitaiden vuokraviljelmillä. Mauritaniassa haratinit ovat toimineet myös paimenina. Nykyään he hakeutuvat kaupunkeihin palkkatyöhön ja toimivat usein öljyteollisuudessa tai hallintotehtävissä.

Algerian ja Marokon haratinit ovat kansallisuudeltaan arabeja tai berbereitä, eikä heillä ole omaa kulttuuria. Mauritanian haratinit puhuvat hassaniyyaa, mutta ovat säilyttäneet myös omaa kulttuuriperinnettä. He ovat aktivoituneet myös poliittisesti. Orjuus lakkautettiin Mauritaniassa virallisesti vuonna 1980. Haratinit ovat maassa yhä syrjitty väestöryhmä, vaikka heitä on enemmän kuin "valkoisia" maureja tai mustia afrikkalaisia.

Katso myös
----------

* bellat
* rimaibet

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Encyclopédie berbère, XXII*, s. 3414–3420. Aix-en-Provence: Édisud, 2000. ISBN 2-7449-0127-X.
2. ↑  *The Encyclopaedia of Islam, volume III*, s. 230–231. Leiden: E. J. Brill, 1986. ISBN 90-04-08118-6.
3. ↑  Shoup, John A.: *Ethnic groups of Africa and the Middle East: An Encylopedia*, s. 114–116. Santa Barbara–Denver–Oxford: ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-1-59884-362-0.
4. ↑  Pazzanita, Anthony G.: *Historical Dictionary of Mauritania, 3rd edition*, s. 240–242. Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5596-0.
*Tämä artikkeli käsittelee jääkiekkovalmentajaa, muista merkityksistä katso täsmennyssivu.*

**Vasili Viktorovitš Tihonov** (ven. Василий Викторович Тихонов; 13. toukokuuta 1958 Moskova, Neuvostoliitto − 7. elokuuta 2013 Moskova, Venäjä) oli venäläinen jääkiekkovalmentaja.

Valmennusura
------------

Oman valmennusuransa Tihonov aloitti silloisessa kotikaupungissaan Riiassa vuonna 1985.*lähde?* Kesällä 1990 hän saapui Suomeen Porin Ässien A-juniorijoukkueen valmentajaksi. Tihonov nimitettiin jo joulukuussa liigajoukkueen päävalmentajaksi tehtävästä erotetun Matti Keinosen tilalle. Tihonov jatkoi Ässien valmentajana aina kevääseen 1993 saakka, ja hän johdatti joukkueensa kahdesti SM-liigan välieriin. 

Porista Tihonov siirtyi NHL-liigaan San Jose Sharksin apuvalmentajaksi, jossa tehtävässä hän toimi 1990-luvulla kahteen otteeseen. Tihonov valmensi SM-liigassa myös Rauman Lukkoa vuosina 1999–2001. Lisäksi hän toimi päävalmentajana sveitsiläisessä SCL Langnaussa ja yhdysvaltalaisessa Kansas City Bladesissa.

Yksityiselämä
-------------

Vasili Tihonovin isä on Viktor Tihonov, joka valmensi Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkuetta 1970–1990-luvuilla. Vasili Tihonovin poika Viktor Tihonov jr. pelaa jääkiekkoa KHL-liigassa SKA Pietarin joukkueessa.

Vasili Tihonov kuoli pudottuaan kerrostalon neljännessä kerroksessa sijainneesta asunnostaan elokuussa 2013.

Lähteet
-------

* AK Bars Kazanin kotisivut[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Vasily Tikhonov, Son of Legendary Soviet Hockey Coach, Dead at 56  7.8.2013. RIA Novosti. Viitattu 7.8.2013.
2. ↑  Täältä Tihonov syöksyi kuolemaan - katso kuvat  7.8.2013. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 9.8.2013. Viitattu 7.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Vasili Tihonov *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Matti Keinonen** | **Ässien päävalmentaja**1990–1993 | Seuraaja:**Veli-Pekka Ketola** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Timo Tuomi** | **Lukon päävalmentaja**1998–2001 | Seuraaja:**Ismo Lehkonen** |
**Taínaro** (kreik. Ταίναρο eli Ακρωτήριο Ταίναρο, *Akrotírio Taínaro*) eli **Matapás** (Κάβο Ματαπάς/Ματαπά, *Kávo Matapás/Matapá*; myös *Matapanin niemi*), antiikin **Tainaron** (m.kreik. Ταίναρον; lat. *Taenarum*), on niemi Peloponnesoksen etelärannikolla Kreikassa. Se on Mánin niemimaan eteläisin kärki, Manner-Kreikan eteläisin piste ja koko Manner-Euroopan toiseksi eteläisin piste. Hallinnollisesti niemi kuuluu Anatolikí Mánin kuntaan Lakonian alueyksikössä.

Taínaron niemeä.
Antiikin aikana niemellä sijaitsi Tainaronin kaupunki. Sen lähellä sijaitsi (ja sijaitsee edelleen) luola, jota kreikkalaiset pitivät Haadeen sisäänkäyntinä. Herakleen kerrottiin raahanneen Kerberoksen ulos manalasta sen kautta. Pausaniaan mukaan niemellä oli useita temppeleitä, mukaan lukien Poseidonille omistettu temppeli. Bysanttilaisella ajalla Poseidonin temppelin paikalle rakennettiin kirkko.

Roomalaisella kaudella niemimaalle syntyi Kainepoliin (*Caenepolis*) eli Tainaroksen kaupunki, jota ei tule sekoittaa varhaisempaan Tainaronin kaupunkiin.

Toisen maailmansodan aikaan vuonna 1941 niemen edustalla käytiin Matapanin taistelu.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Tainaron (Cape Matapan), Peloponnesos, Lakonia, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Smith, William: "Taenarum or Taenarus", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Taenarum *Perseus Encyclopedia*. Viitattu 30.5.2016.
4. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 576. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
5. ↑  Battle of Cape Matapan *WW2 People's War*. BBC. Viitattu 30.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taínaro** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo Englannin kuninkaallisen laivaston kaljuunasta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**Swiftsure** oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1573 vesillelaskettu kaljuuna.

Valmistus
---------

Alus valmistettiin Deptfordin telakalla, missä rakennustöistä vastasi Peter Pett. Se laskettiin vesille 1573.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 1588 päällikkönään Edward Fenner. Seuraavana vuonna aluksen päällikkönä oli Walter Gore. Vuonna 1590 aluksen päällikkönä oli Edward Wilkinson. Alus kuului Hawkinsin ja Frobisherin laivastoihin. Alus rakennettiin uudelleen 1592, minkä jälkeen se palasi palvelukseen 1596 päällikkönään Sir Robert Crosse. Alus osallistui Cadiziin tehtyyn hyökkäykseen. Vuonna 1597 aluksen päällikkönä oli Sir Gelly Meyrick, jonka alaisuudessa se osallistui Azoreille tehtyyn hyökkäykseen. Vuonna 1599 päällikkönä oli Matthew Bradgate ja alus kuului läntiseen laivueeseen.

George Somers oli 1601 aluksen päällikkönä, kun se oli sijoitettu Irlannin vesille. Seuraavana vuonna päällikkönä oli Sir Amyas Preston aluksen viipyessä Irlannin vesillä. Syyskuusta lokakuuhun aluksen päällikkönä oli Sir William Monson ja joulukuusta alkaen J. Marbury.

Alus rakennettiin toisen kerran uudelleen Deptfordissa, mistä se laskettiin vesille 1607 *Speedwelliksi* nimettynä. Samalla aluksen luokittelu muutettiin Middling Shipiksi. Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1824 päällikkönään John Chudleigh. Se haaksirikkoutui lähellä Vlissingeniä 1. marraskuuta 1624.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1603–1714 – Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2009. ISBN 978-1-84832-040-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield, Rif s. 41
**Sven Viking Sevelius** (3. helmikuuta 1897 Sipoo – 13. kesäkuuta 1919 Polovina, Itä-Karjala) oli suomalainen ylioppilas ja puna-armeijan pataljoonankomentaja. Hän edusti urheilijana IFK Helsingforsia ja Helsingin Jyryä.

Seveliuksen isä toimi kirkkoherrana Ahvenanmaalla Vårdössä. Suomen sisällissodan alkaessa Sevelius liittyi punaisiin yhdessä luokkatoverinsa Eyolf Mattssonin kanssa ja toimi sihteerinä kansanvaltuuskunnan raha-asiain toimikunnassa. Sodan loppuvaiheissa Sevelius pakeni Venäjälle.

Sevelius liittyi puna-armeijaan ja yleni pataljoonankomentajaksi. Sevelius toimi vuoden 1919 alusta Itä-Karjalan aluetta puolustaneen *164. suomalaisen jalkaväkirykmentin* 1. pataljoonan komentajana. Eyolf Mattsson komensi rykmentin 2. pataljoonaa ja Tuure Lehen oli rykmentin vuoristotykkipatterin komentajana. Rykmentin 1. pataljoona oli aluksi puolustusasemissa Petroskoin edustalla ja siirtyi sitten toukokuun 1919 alussa Polovinaan.

Sevelius haavoittui vaikeasti 13. kesäkuuta 1919 Polovinassa Prääsän vähän aiemmin vallanneiden suomalaisten Aunuksen retkikunnan joukkojen hyökättyä kylään. Hän jäi vangiksi ja joutui teloitetuksi.

Lähteet
-------

* Suomen sotasurmat 1914–1922. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Geust, Carl-Fredrik: Venäjän sisällissodassa surmansa saaneet suomalaiset punakaartilaiset. (Arkistoitu – Internet Archive) Teoksessa Lars Westerlund (toim.): *Suomalaiset ensimmäisessä maailmansodassa: Venäjän, Saksan, Ison-Britannian, Yhdysvaltain, Kanadan, Ranskan, Australian, Uuden Seelannin, Etelä-Afrikan ja Neuvosto-Venäjän armeijoissa menehtyneet suomalaiset sekä sotaoloissa surmansa saaneet merimiehet.* Valtioneuvoston kanslian julkaisusarja 6/2004, s. 133, 138. ISBN 952-5354-48-2
* Från Södragatsgänget till Röda armén.[vanhentunut linkki] (Erkki Kivalon ja Raoul Mittlerin kirjan *Ahvenanmaalaisen Eyolf Mattson-Ignaeuksen elämänura: Teekkarista Pun-armeijan prikaatikenraaliksi 1918–1965* arvostelu.)
* Työväen Urheilulehti, 17.01.1918, nro 3, s. 3 Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

### Viitteet

1. ↑  Salomaa, Markku: "Suomalaisrykmentit Venäjän kansalaissodassa", *Sotahistoriallinen aikakauskirja 12*, s. 18. Helsinki: Suomen Sotahistoriallinen Seura, 1993. ISSN 0357-816X. Teoksen verkkoversio.
"**Swinging on a Star**" on Jimmy Van Heusenin säveltämä ja Johnny Burken sanoittama musiikkikappale vuoden 1944 elokuvasta *Kulje tietäni*.

Van Heusen sai idean kappaleeseen ollessaan illastamassa Bing Crosbyn kotona. Crosby sanoi illallisen aikana lapsilleen "Jos et käy koulua, saatat tulla isona muuliksi. Haluatko että niin käy?". Lausahdus päätyi kappaleen sanoitukseen, ja Crosbyn esittämä pappi lauloi sen elokuvassa kurittomille lapsille. Sanat kehottavat kuulijaa pyrkimään aina tekemään parhaansa, jotta tämä ei päätyisi muuliksi, siaksi tai kalaksi.

Crosbyn nauhoitus nousi vuonna 1944 listaykköseksi ja pysyi listoilla neljän kuukauden ajan. Yhteensä sitä myytiin yli miljoona kappaletta. Kappale voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon ja Crosbyn single hyväksyttiin historiallisena äänilevynä Grammy Hall of Fameen vuonna 2002.

Kappaleen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Oscar Peterson, Julie Andrews ja Tony Bennett. Suomeksi kappaletta on esitetty nimillä "Kurkota kuuhun" (san. Sauvo Puhtila, 1964) ja "Pellit auki" (san. Jorma Toiviainen, 1981).

Lähteet
-------

1. 1 2  Dan Coates: *Decade by Decade 1940s: Ten years of popular hits arranged for easy piano*, s. 115. Alfred Music Publishing, 2008. ISBN 978-0-7390-5176-4. (englanniksi)
2. 1 2  William H. Young ja Nancy K. Young: *Music of the World War II Era*, s. 45. Greenwood Publishing Group, 2008. ISBN 978-0-313-33891-5. (englanniksi)
3. 1 2 3  Eugene X. Perticone: *The Art of Being Better: An approach to personal growth*, s. 13. Charles C Thomas Publisher, 2007. ISBN 978-0-398-07772-3. (englanniksi)
4. ↑  Grammy Hall of Fame *Grammy.org*.  Arkistoitu 19.2.2011. Viitattu 20.5.2011. (englanniksi)
5. ↑  Hakutulos kappaleelle Swinging on a star *Suomen äänitearkisto ry*. Viitattu 20.5.2011. [vanhentunut linkki]
**Vikingen** oli Helsingissä vuosina 1870–1874 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Ruotsinkieliselle sivistyneistölle suunnattu lehti oli svekomaanien jyrkän linjan äänitorvi, ja sen tärkeänä taustavaikuttajana ja aatteellisena isänä oli professori A. O. Freudenthal. Ensimmäinen päätoimittaja oli Carl Federley vuoteen 1872 ja hänen jälkeensä tilalle tuli ylioppilas Hugo Rafael Schauman. Vikingenin perustajiin kuului myös ylioppilas Axel Lille, joka toimi sen viimeisenä päätoimittajana vuonna 1874. Tiukan ruotsalais-kansallinen *Vikingen* vastusti paitsi fennomaaneja myös liberaaleja, mikä rajasi sen kannatuspohjan liian kapeaksi. Taloudellisesti kannattamattomana lehti jouduttiin lopettamaan neljän vuoden kuluttua. Vielä pitkään *Vikingenin* lakkaamisen jälkeen svekomaaneja kutsuttiin erityisesti suomenkielisessä lehdistössä "viikingeiksi".

Lähteet
-------

* *Suomen lehdistön historia 7*. Kustannuskiila Oy, Kuopio 1988.

### Viitteet

1. ↑  Sanomalehdet - Vikingen *digi.kansalliskirjasto.fi*. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.7.2016.

Ruotsinkieliset sanomalehdet Suomessa

|  |  |
| --- | --- |
| Yhä ilmestyvät lehdet | 
* Hufvudstadsbladet
* Nya Östis
* Syd-Österbotten
* Vasabladet
* Västra Nyland
* Åbo Underrättelser
* Österbottens Tidning
* Östnyland

 |
| Lopetetut lehdet | 
* Björneborgs Tidning
* Borgåbladet
* Helsingfors Dagblad
* Helsingfors Morgonblad
* Jakobstads Tidning
* Nya Pressen
* Tammerfors Aftonblad
* Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo
* Vikingen
* Österbottningen
* Östra Nyland

 |
| Ahvenanmaalla ilmestyvät lehdet | 
* Nya Åland
* Åland

 |