recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vostotšnyin kosmodromin ensimmäinen laukaisu (Sojuz-2.1a) tapahtui 28. huhtikuuta 2016
Vostotšnyin kosmodromin ensimmäinen laukaisu (Sojuz-2.1a) tapahtui 28. huhtikuuta 2016
Amurin alue
**Vostotšnyin kosmodromi** (ven. Космодром «Восточный», *Kosmodrom "Vostotšnyi"*, "Itäinen kosmodromi") on Venäjän rakenteilla oleva kantorakettien laukaisukeskus Venäjän kaukoidässä Amurin alueella. Sen on tarkoitus valmistuttuaan vuonna 2018 korvata Kazakstanissa sijaitseva Baikonurin kosmodromi.*lähde?* Keskuksen koko on noin 550 km2 ja se tulee sijaitsemaan Uglegorskin kaupungin lähistöllä.

Keskuksen rakennustyöt alkoivat vuonna 2011. Ensimmäinen laukaisu suoritettiin huhtikuussa 2016 Sojuz-2 raketilla, joka laukaisee 3 satelliittia.

Keskukseen suunnitellaan 7 laukaisutornia, joista kaksi olisi miehitettyjä lentoja varten ja kaksi avaruusaseman rahtilaukaisuja varten. Kaksi alustaa on miehitetyille Sojuzsille ja kaksi miehittämättömille Sojuzsille. Rakennustöiden on suunniteltu maksavan 25 miljardia ruplaa. Keskuksen on tarkoitus työllistää aikanaan 25 000 ihmistä, joka kuvaa samalla Kazakstanin kansantaloudellista menetystä Venäjän aikanaan sulkiessa Baikonurin kosmodromin. Venäjän tarkoitus on tehdä 45% rakettilaukaisuistaan Aasiasta vuoteen 2020 mennessä.  Aasian ja eurooppalaisen Plesetskin kosmodromin laukaisujen suhde riippuu paljolti avaruuteen kuljetettavien satelliittien ratojen inklinaatiosta.

Katso myös
----------

* Svobodnyin kosmodromi

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Venäjän uusi avaruuskeskus valmistuu – ensimmäinen raketti rullattiin alustalleen | Tiedetuubi *www.tiedetuubi.fi*.  Arkistoitu 3.4.2016. Viitattu 28.3.2016.
2. ↑  S.P. Korolev RSC Energia - News *energia.ru*.  Arkistoitu 30.5.2016. Viitattu 28.4.2016.
3. ↑  Russia to start construction of new space center in 2011RIA Novosti 14.9.2009
4. ↑  Putin Pledges Investment in New Spaceport (BBC) Space News 20.7.2010
5. ↑  Russia\_To\_Conduct\_Half\_Of\_Carrier\_Rocket\_Launches\_From\_Far\_East\_By\_2020 Space Travel 15.11.2010

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vostotšnyin kosmodromi**.
* Sijantikartta


Avaruusalusten laukaisukeskukset (sijainnin mukaan)

|  |  |
| --- | --- |
| Afrikka | Kenia – ASI: San Marco |
| Aasia | Kiina – CNSA: Jiuquan • Taiyuan • Xichang • Wenchang • Base 603 
Intia – ISRO: SDSC
Israel – ISA: Palmachim 
Japani – JAXA: Tanegashima • Uchinoura Kazakhstan - RKA: Baikonur 
Pakistan – SUPARCO: Sonmiani • 
Venäjä – RKA: Dombarovski • Svobodnyi • Vostotšnyi 
Etelä-Korea – KARI: Naro |
| Eurooppa | Venäjä – RKA: Kapustin Jar • Plesetsk 
Ruotsi – SSC: Esrange |
| Pohjois-Amerikka | Kanada – CAF, CSA: Fort Churchill 
USA – Nasa: KSC • Wallops ♦ DoD: Cape Canaveral • Vandenberg ♦ Yksityiset: Corn Ranch • Kodiak Launch Complex • Mid-Atlantic Regional Spaceport • Mojave Airport & Spaceport • Oklahoma Spaceport • Spaceport America |
| Etelä-Amerikka | Brasilia – FAB, AEB: Alcântaran avaruuskeskus 
Ranska - ESA, CNES: Guayanan avaruuskeskus |
| Muualla | Marshall Islands – DoD: Reagan Test Site Tyynimeri - Yksityiset: Ocean Odyssey |

.
**Itseohjautuvuusteoria** (self-determination theory, suomennettu myös nimillä itsemääräämisteoria ja itsemääräytymisteoria) on Richard M. Ryanin ja Edward L. Decin luoma teoria ihmisen motivaatiosta, hyvinvoinnista ja psykologisista perustarpeista. Teorian ytimessä on ajatus ihmisestä aktiivisena toimijana, joka pyrkii toteuttamaan itseään ja itse valitsemiaan päämääriä. Teoria rakentuu sisäisen ja ulkoisen motivaation dikotomian ympärille. 

Itseohjautuvuusteorian eli itsemääräämisteorian mukaan ihmisellä on kolme psykologista perustarvetta, joiden läsnäolo on välttämätön optimaaliselle kehitykselle ja hyvinvoinnille. Ne ovat siis hyvinvoinnin välttämättömiä edellytyksiä ja tutkimukset osoittavatkin, että yhdessä ne selittävät suuren osan ihmisen kokemasta elämäntyytyväisyydestä ja myönteisistä tunteista. Teorian tunnustamat kolme perustarvetta ovat seuraavat:

1. **Omaehtoisuus**. Tämä tarkoittaa kokemusta siitä, että ihminen on vapaa päättämään omista tekemisistään ja tekemisen motivaatio kumpuaa ihmisen sisältä, ei ulkoisista pakotteista.
2. **Kyky**. Tämä tarkoittaa henkilön kokemusta siitä, että hän osaa hommansa, selviää haasteista ja saa asioita aikaan.
3. **Yhteisöllisyys**. Tämä tarkoittaa ihmisen perustavaa tarvetta olla yhteydessä toisiin ihmisiin. Me välitämme toisista ihmisistä ja haluamme kokea, että meistä välitetään.

Lähteet
-------

1. ↑  Deci, Edward L. & Ryan, Richard M.: The "What" and "Why" of Goal Pursuits: Human Needs and the Self-Determination of Behavior.  *Psychological Inquiry*, 2000, nro Vol. 11, No. 4, s. 227–268.  Lawrence Erlbaum Associates, Inc. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 4.1.2014.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Missä on kielellinen kyvykkyytenne? Teppo Sillantaus. HS Kuukausiliite 5/2022, s. 10.
Merenkulkuhallituksen vuonna 1976 myöntämä huviveneen kuljettajankirja, jossa on leimamerkki keskellä
**Leimamerkki** oli verojen perinnässä käytetty yleensä postimerkin kaltainen merkki. Paperinen leimamerkki kiinnitettiin liimalla asiakirjaan ja mitätöitiin leimaamalla. Termiä *leimamerkki* käytetään yleisnimenä laajalle joukolle erilaisia merkkejä, joista on käytetty itse julkaisuissa nimiä karttamerkki, leimamerkki, osakeantimerkki, veromerkki, autoveromerkki yms. Suomessa leimamerkit tulivat käyttöön vuonna 1865 ja viimeiset leimamerkit poistuivat käytöstä 1994. Ahvenanmaan maakunta julkaisi omia leimamerkkejään vuosina 1928–1978. Merkit poistuivat käytöstä 1990-luvulla.

Ennen leimamerkkejä leimaveron perinnässä käytettiin paperiarkkeja, joihin veron määrä oli ennalta leimattu. Näistä käytetään nimitystä "leimapaperi". Nämä tulivat Ruotsissa väliaikaisesti käyttöön 1661–1664 ja uudelleen vuodesta 1687 alkaen. Suomessa käytettiin ruotsalaisia leimapapereita vuoteen 1808, jonka jälkeen käyttöön tulivat rupla- ja kopeekkamääräiset suomalaiset leimapaperit. Vuodesta 1865 käytettiin markka- ja pennimääräisiä leimapapereita. Nämä poistuivat käytöstä 1920-luvulla.

Leimaverotuksen perinnässä on käytetty myös postimerkeistä eroavia muotoja, jotka luetaan leimamerkeiksi. Näitä ovat pääsylippumalliset huviveroliput (1922–1981), elokuvaveroliput (1948–1994) ja matkustajaverolippu (1968). Myös peli­kortit olivat leimaverotuksen alaisia. Jokaisen korttipakan ruutuässä oli varustettava veroleimalla vuodesta 1842 alkaen. Vero kumottiin vasta 1. marraskuuta 1983. Tämän lisäksi avaamattoman pakan ympärille kiinnitettiin veronauha.

Leimamerkeiksi luetaan myös tupakan valmisteveron perinnässä käytetyt veronauhat. Vuoteen 1919 tupakkaa verotettiin tuontitulleilla, mutta vuodesta 1919 eteenpäin valmisteverolla. Veron perintä osoitettiin myyntipakkauksiin kiinnitetyillä veronauhoilla.

Leimamerkkien keräily luetaan osaksi filateliaa.

Katso myös
----------

* Leimavero

Lähteet
-------

* B. E. Saarinen: *Suomen ja Ahvenanmaan leimamerkit ja leimapaperit. Erikoisluettelo.* 1998.
* Lape: *Suomi-erikoisluettelo*. 2007.
Yinghuo-1:n suunniteltu reitti Marsiin.
**Yinghuo-1** (萤火|t=螢火) eli Tulikärpänen oli Kiinan mikrosatelliitin kokoinen Mars-luotain, jonka tarkoitus oli siirtyä Marsin kiertoradalle venäläisen Phobos-Grunt-luotaimen kyydissä. Aluksen nimi liittyi Marsin muinaiseen kiinalaiseen nimeen 荧惑|t=熒惑. Se oli Kiinan ensimmäinen Mars-luotain.  Phobos-Grunt ja Yinghuo-1 saapuivat Baikonuriin 17. lokakuuta 2011. Phobos-Gruntin epäonnistuessa lähteä Maan kiertoradalta kohti Marsia, luotain tuhoutui Maan ilmakehässä Phobos-Gruntin mukana tammikuussa 2012.

Aluksen massa oli 110 kg, sen sähköteho oli 90–180 W. Sen radioantennin halkaisija oli 950 mm ja se toimi S-kaistalla 12 W lähetysteholla. Alus oli kolmiakselistabiloitu. Sen oli määrä käyttää ESAn ja Venäjän suuria radioantenneja. 

Aluksen suunniteltiin saapuvan Marsin luo lokakuussa 2012. Yinghuo-1 olisi jäänyt kiertämään Marsia radalle, jonka koko olisi ollut 800 × 80,000 km ja inklinaatio 5°. Alus toimisi yhden Marsin vuoden eli kaksi maan vuotta. 

Aluksen tarkoituksena oli tutkia Marsin kaasukehää, plasmaa ja magneettikenttää.  Aluksessa oli viisi tiedeinstrumenttia, mm. kaksi kameraa.

Lähteet
-------

1. ↑   Phobos-grunt mission
2. ↑
3. ↑  Phobos-Grunt: Failed probe 'falls over Pacific' BBC. Viitattu 27.9.2018. (englanniksi)
4. ↑   China, Russia to send probes to Mars next year December 4, 2008
5. ↑   China and Russia join hands to explore Mars People's Daily Online May 30, 2007
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Chapman Conference on the Solar Wind Interaction with Mars

Aiheesta muualla
----------------

* 
* Launch of Mars probe set for 2009  (Arkistoitu – Internet Archive)
* "Yinghuo-1"-- Martian Space Environment Exploration Orbiter
* Magnetiittikenttäinstrumentti Yinghuo-1:ssa
* Lyhyt kuvaus Yinghuo-1:stä
**Itsetiivistyvällä betonilla** (it-betoni, IT-betoni, ITB) on kyky täyttää muotit ja ympäröidä raudoitus ilman mekaanista tiivistystä. Iitsetiivistyvä betoni poikkeaa nimenomaan muokkautuvuudellaan tavanomaisesta betonista. Itsetiivistyvä betoni on yleisnimitys vastaavasti kuin täryttämällä tiivistetävä betoni.

It-betonin koostumus eroaa tavanomaisesta betonista tietyiltä osin kuten hienoainesmäärän ja käytettävän tehokkaan niin kutsutun kolmannen sukupolven notkistimen osalta. Tällä perusteella ITB:n ominaisuuksista voidaan puhua yleisellä tasolla. Kuitenkaan ei it-betonia voida luokitella kaikilta ominaisuuksiltaan tietylle rajatulle alueelle. Sen kaikki ominaisuudet ovat suhteessa koostumukseen vastaavasti kuin tavanomaisenkin betonin ominaisuudet.

Itsetiivistyvässä betonissa käytettävä lisähienoaines voi olla reaktiivista, kuten sementti ja lentotuhka tai reagoimatonta jauhemateriaalia. It-betonimassan viskositeettiominaisuuksia voidaan muuttaa myös erityisellä lisäaineella, niin kutsutulla stabilaattorilla.

Kirjallisuutta
--------------

* Itsetiivistyvän betonin käyttö paikallavalurakenteissa, 2004. Betonikeskus ry. Helsinki
* ITB itsetiivistyvä betoni, 2004. Betonikeskus ry. Helsinki

Aiheesta muualla
----------------

* Rudus: Itsetiivistyvä betoni, ITB (PDF)
**Norman Taurog** (23. helmikuuta 1899 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 7. huhtikuuta 1981) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Taurogista tuli 32-vuotiaana nuorin parhaimman ohjauksen Oscar-palkinnon saaja elokuvalla *Papan poika seikkailemassa* (*Skippy*, 1931).

1920–1950
---------

Taurog aloitti ohjaajana aluksi mykkäelokuvien parissa. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä, *The Sportsman*, valmistui vuonna 1920. 

1930-luvulla Taurog nousi kertaheitolla ohjaajien eliittiin *Papan poika seikkailemassa* -teoksellaan vuonna 1931. Koko perheen elokuvan päärooleja esittivät Jackie Cooper (jonka setä Taurog oli) ja Robert Coogan; elokuva saikin neljä Oscar-ehdokkuutta (paras miespääosa, paras ohjaus, paras käsikirjoitus ja paras elokuva), joista se voitti parhaan ohjauksen palkinnon.

Seuraava "suuri ohjaustyö" oli Mark Twainin suosittuun kirjaan perustuva *Huckleberry Finn* vuodelta 1931. Elokuva ei arvostelujen perusteella menestynyt odotusten mukaisesti, mutta tästä lannistumatta jatkoi Taurog erityisesti komediaelokuvien ohjaajana.

1960-luku ja Elvis
------------------

Taurog teki yhden uransa tärkeimmän päätöksensä, kun lähti ohjaamaan Elvis Presleyn varaan rakennettua *Café Europa* -elokuvaa vuonna 1960. Elvis oli tuolloin juuri palaamassa armeijasta (kuvaukset aloitettiin vielä Elviksen ollessa armeijassa), ja hänen managerinsa Tom Parker oli pitänyt Elviksen nimeä kuumana näiden 17 armeijassa vietetyn kuukauden aikana, joten elokuvan menestys oli taattua, sillä olivathan jo Elviksen aikaisemmatkin elokuvat keränneet ihmisiä teattereihin enemmän kuin monet muut elokuvat.

Taurog ohjasi siis *G.I. Blues* -elokuvan, jota levitettiin Euroopassa tekijänoikeussyistä *Café Europa* -nimellä. Tämän jälkeen mestariohjaaja teki vielä kahdeksan Elvis-elokuvaa, joista tärkeimpänä mainittakoon teatterilevityksessä eniten Elviksen 31 elokuvasta tuottanut *Sininen Havaiji* (*Blue Hawaii*) vuodelta 1961.

Uran loppuminen
---------------

Taurogin viimeiseksi ohjaustyöksi jäi Elviksen *Tytöstä tyttöön* vuodelta 1968. Kaikkiaan hänen ohjaamia elokuvia on 151.

Taurog toimi myös käsikirjoittajana 14 elokuvassa vuosivälillä 1920–1928.

Lähteet
-------

1. ↑  Skippy *Oscars*. The Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Viitattu 21.8.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Norman Taurog** Wikimedia Commonsissa

* Norman Taurog Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Norman Joseph Woodland** (6. syyskuuta 1921 Atlantic City – 9. joulukuuta 2012 Edgewater) oli yhdysvaltalainen insinööri. Hän tuli tunnetuksi viivakoodin ideoijana ja toisena sen kehittäjistä. 

Woodland valmistui konetekniikan insinööriksi Drexelin yliopistosta vuonna 1947. Toisen maailmansodan aikana hän oli mukana avustajana Manhattan-projektissa. 

Viivakoodia Woodland ryhtyi kehittämään vuonna 1948 kuultuaan opiskelutoveriltaan Bernard Silveriltä, että sen kaltaiselle järjestelmälle olisi tarvetta kaupan alalla. Hän jätti opettajan virkansa Drexelissä ja matkusti isoisänsä luokse Miamiin suunnittelemaan uutta kassajärjestelmää. 

Idean viivakoodista Woodland sai kertomansa mukaan ollessaan uimarannalla. Hän oli oppinut sähkötyksen ollessaan partiossa ja keksi siihen pohjautuvan järjestelmän piirtelemällä viivoja rantahiekalle. Woodland jatkoi ajatuksensa kehittelyä yhdessä Silverin kanssa. Lokakuussa 1949 he hakivat keksimälleen viivakoodijärjestelmälle patenttia, joka myönnettiin kolme vuotta myöhemmin. 

Vuonna 1951 Woodland siirtyi IBM:n palvelukseen, jossa viivakoodia kehitettiin edelleen. Siitä ei kuitenkaan saatu taloudellisesti kannattavaa ja niinpä Woodland ja Silver myivät patentin vuonna 1952 Philco-yhtiölle 15 000 dollarin hinnasta. Philco puolestaan kauppasi sen heti samana vuonna RCA:lle.

RCA kehitti järjestelmää koko 1960-luvun, kunnes sen patentti raukesi vuonna 1969. Kaksi vuotta myöhemmin IBM kiinnostui jälleen työntekijänsä vanhasta keksinnöstä ja Woodland siirrettiin yhtiön tutkimuskeskukseen Raleighin kaupunkiin Pohjois-Carolinaan työskentelemään viivakoodin parissa. Lopputuloksena syntyi 12-numeroinen UPC-koodi. Ensimmäistä kertaa sitä käytettiin 67 sentin hintaisessa purukumipaketissa Ohion Troyssa vuonna 1974. 

Woodland itse ei hyötynyt enää myöhemmin taloudellisesti keksinnöstään. Hänen ainoaksi palkkiokseen jäi 15 000 dollarin myyntihinta patentista vuonna 1952.  Alzheimerin tautia sairastanut Woodland kuoli 91-vuotiaana joulukuussa 2012 Edgewaterin kaupungissa New Jerseyssä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Viivakoodin keksijä kuoli  14.12.2012. Kaleva. Viitattu 14.12.2012.
2. 1 2 3 4 5  Barcode inventor Norman Joseph Woodland dies  14.12.2012. The Guardian. Viitattu 14.12.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* N. Joseph Woodlandin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* Museum of Modern Art

 |

 |
**Nöjesfältet** oli Tukholman Djurgårdenissa sijainnut huvipuisto Ruotsissa. Huvipuisto vihittiin käyttöön vuonna 1923, ja se suljettiin vuonna 1957. Se sijaitsi Gröna Lundia vastapäätä Allmannä gränd -nimisen kujan pohjoispuolella. Teemapuiston vetäjänä toimi Johan Lindgren, joka oli jo aiemmin työskennellyt viihdemaailmassa*selvennä*.

Nöjesfältet oli alueellisesti Gröna Lundia suurempi ja se oli ainut huvipuisto josta oli vapaa näkymä merelle, kunnes Gröna Lund sai mahdollisuuden laajentua. Siellä oli myös Tukholman ensimmäinen vuoristorata.

Vuonna 1940 Johan Lindgren kuoli ja hänen poikansa John Lindgren otti huvipuiston haltuunsa. Hän avioitui Gröna Lundin perillisen Ninni Nilssonin kanssa vuonna 1942 ja he työskentelivät Nöjesfältetissä sen sulkemiseen asti vuoteen 1957. Sen jälkeen pariskunta päätyi kujan toiselle puolelle ja Lindgrenistä tuli Gröna Lundin toimitusjohtaja. Sulkemisen jälkeen Nöjesfältet purettiin ja nykyään alue on pääosin pysäköintialuetta, sekä vuoristoradan paikalla sijaitsee Aquaria-vesimuseo. 

John Lindgrenin ja Ninni Nilssonin tarinasta on tehty vuonna 2019 julkaistu elokuva nimeltä Eld & Lågor (eng. Swoon).
**Maailman kuntoliikuntajärjestö TAFISA** (engl. *Trim and Fitness International Sport for All Association*) on vuonna 1991 perustettu kansainvälinen liikuntajärjestöjen kattojärjestö, joka pyrkii edistämään kuntoliikuntaa koko maailmassa.

TAFISAn jäseneksi voivat hakea kaikki kansalliset tai kansainväliset kuntoliikuntajärjestöt. Tällä hetkellä*milloin?* TAFISAan kuuluu 153 urheilujärjestöä yli sadasta maasta. Mukana on järjestöjä jokaisesta maanosasta.

TAFISAlla on paikallisjärjestöjä Aasiassa ja Oseaniassa (*Asiania Sport for All Association* ASFAA) sekä Euroopassa (*European Sport for All*
*Network* ESFAN). Myös kuntoliikunnan Pan American –aluejärjestö on perustettu.

TAFISAn tapahtumia ovat muun muassa lokakuussa pidettävä Maailman Kävelypäivä (*World Walking Day*) sekä toukokuussa järjestettävä *International Challenge Day*.

TAFISAn hallitus valitaan viideksi vuodeksi kerrallaan. Hallituksessa on kaudella 2005-2009 jäsen myös Suomesta, Suomen Kuntoliikuntaliiton toiminnanjohtaja Jorma Savola.

Tafisan hallituksen kokoonpano
------------------------------

Hallitus (2005-2009) 

* Shang-Hi Rhee (puheenjohtaja)

* Oscar Azuero-Ruiz (varapuheenjohtaja)

* Comfort Nwankwo (varapuheenjohtaja)

* Joël Raynaud (varapuheenjohtaja)

* Thomas Ta-Chou-Huang (varapuheenjohtaja)

* Brian Dixon (rahastonhoitaja)

* Wolfgang Baumann (pääsihteeri)

* Wim Florjin

* Herzel Hagay

* Mitra Rouhi Dehkordi

* Jorma Savola

* Ewa Suska

* Ju-Ho Chang (neuvonantaja)

* B. Sarjit Singh (toiminnanjohtaja

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   Viitattu 24.2.2009
3. ↑   Viitattu 24.2.2009

Aiheesta muualla
----------------

Tafisan kotisivu
WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Burlingame Treaty*** (englanniksi)

**Burlingamen sopimus** oli Yhdysvaltojen ja Kiinan välillä heinäkuussa 1868 solmittu sopimus. Sopimuksessa maat antoivat yhdysvaltalaisille ja kiinalaisille oikeuden muuttaa vapaasti toistensa maihin, minkä lisäksi Yhdysvallat tunnusti sopimuksen myötä Kiinan alueellisen koskemattomuuden.

Burlingamen sopimus on nimetty pääarkkitehtinsa Anson Burlingamen mukaan. Burlingame oli ensin Yhdysvaltain diplomaatti Kiinassa, jonka Kiina myöhemmin palkkasi oman kansainvälisen delegaationsa johtajaksi. Kiinalaisen delegaation johdossa Burlingame sai tehtäväkseen mennä Yhdysvaltoihin neuvottelemaan vuonna 1858 voimaan tullut Tientsinin sopimus uudelleen. Neuvottelujen tuloksena syntyi Burlingamen sopimus.

Burlingamen sopimus kaatui lopulta kiinalaisten siirtolaisten massamuuton takia. Yhdysvaltoihin oli Kalifornian kultaryntäyksen alkamisen jälkeen muuttanut valtava määrä kiinalaisia siirtolaisia, jotka suostuivat työskentelemään yhdysvaltalaisia pienemmillä palkoilla. Varsinkin vuoden 1873 paniikin ja sitä seuranneen pitkän laman jälkeen tämä herätti suuttumusta yhdysvaltalaisissa, jotka kokivat kiinalaisten vievän heidän työpaikkansa. Tiukentuneet asenteet johtivat lopulta siihen, että Kalifornia päätti rajoittaa merkittävästi kiinalaisten maahantuloa ja elämää Kaliforniassa. Kalifornian päätös oli ristiriidassa Yhdysvaltain perustuslain ja Burlingamen sopimuksen kanssa, minkä takia silloinen presidentti Rutherford B. Hayes esti lakimuutosten käytäntöönpanon. Kalifornialaisten painostuksen takia Hayes päätti kuitenkin neuvotella Kiinan kanssa Burlingamen sopimuksen sisällön uudelleen. Uusi sopimus, joka tunnetaan nimellä Angellin sopimus, solmittiin vuonna 1880 ja kumosi Burlingamen sopimuksen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  "Burlingame, Anson." Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica, 2015.
2. 1 2  Burlingame Treaty (1868): Key issues *Harpweek*. Viitattu 3.1.2016. (englanniksi)
3. ↑  Rutherford B. Hayes: Foreign Affairs *Millercenter*. Viitattu 2.1.2016. (englanniksi)
4. ↑  The Chinese-American Experience: An Introduction *Harpweek*. Viitattu 3.1.2016. (englanniksi)
**TAM Transportes Aéreos Regionaisin lento 402** oli TAM Transportes Aéreos Regionaisin Brasilian sisäinen reittilento São Paulosta Rio de Janeiroon. Lennolla 31. lokakuuta 1996 käytetyn Fokker 100:n toisen moottorin suihkujarru aktivoitui koneen noustessa São Paulon Congonhasin kansainväliseltä lentoasemalta. Epäsymmetrinen työntövoima sai koneen kallistumaan, sakkaamaan ja syöksymään Jabaquaran asuinalueelle noin 25 sekuntia lentoonlähdön jälkeen. Kaikki lennolla olleet 89 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä kuolivat onnettomuudessa. Heidän lisäkseen myös neljä alueen asukasta kuoli.

Tapahtumat
----------

Koneen laskuteline asuinrakennuksessa onnettomuuden jälkeen.
Lento 402 sai lähtöluvan São Paulon lennonjohdolta kello 8.25 paikallista aikaa, ja miehistö aloitti lähtökiidon 8.26. Sen aikana he kuulivat automaattikaasun viasta varoittavan äänen, johon he reagoivat ja säätivät moottorit oikealle teholle manuaalisesti. Kone nousi ilmaan kello 8.26.36.

Oikeanpuoleisen moottorin suihkujarru aktivoitui juuri koneen noustessa ilmaan. Miehistö ei saanut tästä varoitusta, vaan ainoa merkki ongelmasta oli moottorin tehovivun liike. Suihkujarrun aktivoitumisen varalta koneessa oli turvajärjestelmä, joka liikutti moottorin tehovivun tyhjäkäyntiasentoon jarrun aktivoituessa lennon aikana. Miehistö luuli tehovivun liikkeen johtuvan automaattikaasun viasta ja pakotti moottorin takaisin täydelle teholle. Suihkujarru kytkeytyi hetkeksi pois päältä, mutta aktivoitui sitten uudestaan, jolloin tehovipu liikkui jälleen tyhjäkäyntiasentoon. Miehistö pakotti sen jälleen täydelle teholle, josta se palautui tyhjäkäynnille. Miehistön pakottaessa tehovipua kolmannen kerran turvajärjestelmän vaijeri katkesi. Koska suihkujarru oli edelleen kytkeytyneenä päälle, moottori jarrutti tällöin täydellä teholla.

Epäsymmetrisen työntövoiman seurauksena kone alkoi kallistua oikealle ja sen nopeus alkoi hidastua. Kone sakkasi ja syöksyi maahan kallistuneena lähes 110 astetta oikealle noin 25 sekuntia lentoonlähdön jälkeen. Maahansyöksyssä kuolivat kaikki 95 lennolla 402 ollutta. Alue, jolla kone syöksyi maahan, on tiheästi asuttua, ja alueen asukkaista neljä kuoli onnettomuudessa.

Onnettomuuden syyt
------------------

Onnettomuuden välitön aiheuttaja oli tekninen vika, joka sai oikeanpuoleisen moottorin suihkujarrun aktivoitumaan lentoonlähdön aikana. Sen mahdollisti tekninen vika turvajärjestelmässä, jonka tarkoitus oli estää suihkujarrun toiminta, kun koneen pyörät eivät koske maahan. Tämän turvajärjestelmän ansiosta suihkujarrun aktivoituminen heti lentoonlähdön jälkeen piti olla mahdotonta, eikä lentäjiä siksi koulutettu tunnistamaan kyseistä tilannetta tai reagoimaan siihen.

Lähteet
-------

* Final Report  11.12.1997. Brasília:  Ministério da Aeronáutica. Viitattu 8.7.2021. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Accident description Aviation Safety Network. Viitattu 8.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Leia abaixo a síntese do relatório da Aeronáutica sobre a queda do vôo 402  12.12.1997. São Paulo:  Folha de S.Paulo. Viitattu 8.7.2021. (portugaliksi)
3. ↑  Final Report 1997, s. 15
4. ↑  Final Report 1997, s. 36–37
Pedro Meier, postitaidekuori, 1999.
Guy Bleus, *Tuoksuva hansikas* , 1980.
**Postitaide** (engl *Mail Art*) on taidemuoto, jossa pienikokoisia teoksia lähetetään postitse. Postitaide voi ilmetä postikorttien, pakkausten, faksien tai sähköpostien muodossa.

Postitaide sai alkunsa 1960-luvulla, kun taiteilijat lähettivät piirustuksia ja runoja postikorttien tapaan sen sijaan, että ne olisi asetettu näytteille tai myyntiin. Postitaiteen taustalla voidaan nähdä italialaisten futuristien, Marcel Duchampin ja Kurt Schwittersin tuomat vaikutteet. Suoremmin postitaiteen syntyyn vaikutti kuitenkin newyorkilainen Ray Johnson, joka 1950-luvun puolivälissä lähetti postitse pieniä kollaaseja, vedoksia, piirustuksia ja runoja taidealan vaikuttajille. Myös fluxus-taiteilijat olivat aktiivisia alkuvaiheessa. 

Sanaa postitaide käyttivät japanilaiset Gutai-ryhmän jäsenet jo 1950-luvun alussa. Suomeen postitaide saapui 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Postitaiteen pioneereja olivat J.O. Mallander, Arto Kytöhonka ja Ilkka Juhani Takalo-Eskola.

Perinteinen tapa järjestää postitaidenäyttely on pyytää lähettämään teoksia eri puolilta maailmaa. Postitaiteen on kuljettava postin kautta, eikä teos yleensä ole arvokkaampi kuin oma pakkauksensa tai kirjekuorensa - jotka usein ovat itse teos. Postitaiteeseen voi osallistua kuka tahansa. Näyttelyissä kaikki työt laitetaan näytteille. Postitaiteessa ei ole osanottajamaksuja, mutta teoksia ei myöskään myydä. Näyttelyn jälkeen työt saa hävittää, mutta ei myydä.

* Ray Johnsonin kutsu osallistua postitaidenäyttelyyn, 1970.Ray Johnsonin kutsu osallistua postitaidenäyttelyyn, 1970.
* H. R. Fricker, 1990.H. R. Fricker, 1990.
* Guy Bleus, kollaasikirje, 1992.Guy Bleus, kollaasikirje, 1992.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mail art. Tate museum. Viitattu 5.6.2023.
2. 1 2  Postimuseossa ja huutokaupassa postitaidetta. Helsingin sanomat 11.12.1996. Viitattu 5.6.2023.]

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Postitaide**.
**Burkina Fason terrori-isku 2016** tapahtui maan pääkaupungissa Ouagadougoussa 15. tammikuuta 2016, kun terroristit hyökkäsivät turistihotelliin ja ottivat kymmeniä ihmisiä panttivangeiksi. Uutislähteiden mukaan hyökkääjiä oli kolme. Burkina Fason turvallisuusjoukot yhdessä Ranskan erikoisjoukkojen kanssa onnistuivat vapauttamaan 63 panttivankia. Hotellia vastapäätä olevaan kahvilaan tehtiin myös terrori-isku. Islamilaisen Maghrebin al-Qaida otti vastuun iskuista.

Tapahtumat
----------

Iskuista selvinneiden mukaan hyökkääjät iskivät Ouagadougoun keskustan Hotel Splendidiin ja lähellä olleeseen Café Cappuccinoon noin puoli yhdeksän aikaan illalla ampuen ilmaan ja huutaen "*Allahu Akbar*". Terroristit alkoivat sitten surmata ihmisä lähietäisyydeltä. Selvinneiden mukaan hyökkääjät ottivat kohteekseen etenkin länsimaalaiset. Tämän jälkeen hyökkääjät ottivat kohteekseen kadun toisella puolella sijaitsevan Hotel Splendidin, joka on suosittu länsimaalaisten avustustyöntekijöiden keskuudessa ja jonne on myös sijoitettu ranskalaissotilaita. Terroristit ampuivat rakennusta ja sytyttivät sen sekä useita alueelle pysäköityjä autoja tuleen. Burkina Fason mukaan hyökkäyksessä kuoli yhteensä 28 henkilöä ja haavoittui 56. Myös neljä hyökkääjää sai surmansa. Burkina Fason sisäministeri Simon Compaoren mukaan uhreja oli yhteensä 18:sta eri maasta.

Tekijät
-------

Paikalla olleiden mukaan hyökkääjät olivat pukeutuneet turbaaneihin ja vaikuttivat ulkonäöltään tuaregeilta, joita asuu pääasiassa Malissa ja Nigerissä. Eräs iskusta selviytynyt kuvaili hyökkääjiä lapsiksi sanoen näillä olleen vaikeuksia ampua rynnäkkökivääreillään pienen kokonsa takia. Burkina Fason presidentin mukaan kaksi hyökkääjistä oli naisia, mutta väite on ristiriidassa Ranskan viranomaisten kanssa. Ranskalla on Burkina Fasossa sotilastukikohta.

Islamilaisen Maghrebin al-Qaida otti vastuun iskuista sanoen niiden olevan kosto "Ranskaa ja vääräuskoista länttä" vastaan. Yhdysvaltalaisen terroristijärjestöjä tarkkailevan SITE:n mukaan hyökkääjät kuuluivat al-Murabitoun-järjestöön, joka on ilmeisesti toiminut yhteistyössä al-Qaidan kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Leppänen, Mikko & Pöllänen, Raisa: Splendid Hotelin terrori-isku ohi Burkina Fasossa – ainakin 23 kuollut, yli sata panttivankia vapautettu *YLE Uutiset*.  16.1.2016. Yleisradio. Viitattu 22.1.2016.
2. 1 2 3 4  Foster, Peter: Burkina Faso attacks: Four Al-Qaeda terrorists - 'including two women' - killed after special forces free 126 hostages in hotel siege *The Telegraph*.  16.1.2016. Viitattu 17.1.2016. (englanniksi)
3. ↑  Burkina Faso attack: Foreigners killed at luxury hotel *BBC News*.  16.1.2016. BBC. Viitattu 17.1.2016. (englanniksi)
Carly Rose Sonenclar vuonna 2012.
**Carly Rose Sonenclar** (s. 20. huhtikuuta 1999 New York, New York) on yhdysvaltalainen laulaja ja lapsinäyttelijä.

Sonenclar teki Broadway-debyyttinsä *Les Misérables* -musikaalissa vuonna 2006. Vuonna 2011 hän esiintyi *Wonderland* -musikaalissa. Hän on näytellyt myös elokuvissa *Nanny Diaries* ja *Neljä tyttöä ja maagiset farkut 2*. Hän on toiminut myös kansallislaulun laulajana ennen urheilutapahtumien alkamista.

Vuonna 2012 Sonenclar osallistui *X Factor USA:n* toiselle kaudelle. Hän sijoittui ohjelmassa toiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Carly Rose Sonenclar hollywoodlife.com. Viitattu 25.12.2012. (englanniksi)
2. ↑  Carly Rose Sonenclar masterworksbroadway.com. Viitattu 31.10.2012. (englanniksi)
3. ↑  Carly Rose Sonenclar Among X FACTOR's 'Sweet 16' Finalists broadwayworld.com. Viitattu 31.10.2012. (englanniksi)
4. ↑  'The X Factor' season finale recap: Country strong cnn.com. Viitattu 25.12.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Carly Rose Sonenclarin kotisivut
* Carly Rose Sonenclar Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Carmarthen** (kymriksi *Caerfyrddin*) on kaupunki Etelä-Walesissa. Kaupunki on Carmarthenshiren kreivikunnan hallinnollinen keskus. Se on Tywi-joen varrella noin kahdeksan kilometriä sen suistosta pohjoiseen.

Historia
--------

Carmarthenin alueella on ollut asutusta jo esihistoriallisina aikona. Se on ilmeisesti yksi vanhimpia kaupunkeja Walesissa. Ptolemaiosksen mukaan se oli 2. vuosisadalla eaa. Demetae-heimon pääkaupunki jonka nimi oli tuollon Moridumum.

Siellä on ollut roomalaisajalla linnoitus jonka läheltä on löytynyt amfiteatteri, jollaisia on Britanniasta löytynyt vain toinen, Isca Augusta (kymriksi *Caerllion*), tämän lisäksi. Amfiteatterilla on tehty perusteellisia kaivauksia 1960, ja se on vuodelta 75. Areena on 46 x 27 metriä ja karsomo kokonaisuudessaan 92 x 67 metriä. Teatterissa on kiviset seinät.

Vuonna 1546 vanha- ja uusi- Carmarthen yhdistyivät yhdeksi kaupungiksi. Se oli 1600- ja 1800-lukujen välillä tiheimmin asutettuja alueita ja Walesin tärkeimpiä kaupunkeja. 1900-luvulla on alue taantunut ja väestö on vähentynyt koska hiiliteollisuuden katoaminen on vienyt työpaikat, ja ihmiset ovat muuttaneet pois.

Kuvia
-----

* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  *Suomalainen maailmankartasto*, s. 46. Karttakeskus, 2021. ISBN 978-952-266-649-9.
2. ↑  Moridvnvm [demetarvm] *Roman Britain*.  27.1.2016. Viitattu 26.12.2017.
3. 1 2 3  Crown: Welcome to Carmarthen in South Wales *carmarthen-wales.com*.  2013. Viitattu 26.12.2017.
4. ↑  Roman Amphitheatre - Carmarthen, Wales, Great Britain. *waymarking.com*.  2017. Viitattu 26.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carmarthen**.
* Carmarthen (Caerfyrddin), Carmarthenshire 1
* Carmarthen (Caerfyrddin), Carmarthenshire 2
* Carmarthen Roman Amphitheatre
* Roman sites: Carmarthen (Moridunum) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Postkolonialismi** tai **jälkikolonialismi** on tutkimusperinne ja käsite, joka periaatteessa viittaa siirtomaajärjestelmän ja kolonialismin purkautumiseen ja sen jälkeiseen aikaan. Pohjimmiltaan kyseessä on valtasuhteita käsittelevä tutkimussuuntaus, ja kyseessä on enemmän virtaus kuin varsinainen tutkimustraditio. Suomessa postkolonialismiin liittyviä näkökulmia ja käsitteitä on sovellettu muun muassa etnisyyttä, rasismia, muuttoliikkeitä, feminismiä ja kirjallisuutta tutkittaessa.

Postmodernismin piirissä alkoi 1900-luvulla kehittyä postkolonialistinen teoriasuuntaus perustajanaan Edward Said. Tämän pääteos *Orientalism* (1978) nojautui vahvasti Foucaultiin. Tavoitteeksi muodostui dekonstruoida läntinen kertomus idästä, jotta ääneen voisivat päästä kolonialismista kärsineet ihmiset. Pluckrose ja Lindsay katsovat kirjassa Cynical Theories, että postkolonialismin teoreetikot sivuuttavat yhteiskunnalliset ja taloudelliset olot keskittyessään vain puhetapoihin. Niitä eritellessään he syyllistyvät ennakkoluuloiseen essentialismiin luodessaan kielteistä kuvaa läntisestä "orientalismista".

Katso myös
----------

* Postkolonialistinen kirjallisuus

Lähteet
-------

1. ↑  Martikainen, Tuomas: Postkoloniaalinen Suomi: totta vai tarua? *Agricola*.  8.10.2007. Viitattu 24.5.2023.
2. ↑  Said, 2011
3. ↑  Pluckrose ja Lindsay, 2020, s. 52
4. ↑  Pluckrose ja Lindsay, 2020, s. 74–76

Kirjallisuutta
--------------

* Kuortti, Joel & Lehtonen, Mikko & Löytty, Olli (toim.): *Kolonialismin jäljet: Keskustat, periferiat ja Suomi*. Helsinki: Gaudeamus, 2007. ISBN 978-952-495-014-5.
**Saksan kenraali Suomen päämajassa vuonna 1941 – Suomalais-saksalainen yhteistyö Waldemar Erfurthin päiväkirjan valossa** on tohtori, eversti Pekka Visurin toimittama teos, joka sisältää jalkaväenkenraali Waldemar Erfurthin päiväkirjan vuodelta 1941, jonka Visuri on suomentanut, sekä Visurin taustoituksen päiväkirjalle. Kirjan on julkaissut Docendo vuonna 2017.

Taustoituksessa Visuri kertoo Saksan ja Suomen yhteistyön alkamisesta. Toista sataa sivua käsittävän osuutensa aluksi hän käsittelee ajopuuteoriana tunnettua ajatusta Suomen päätymisestä jatkosotaan ja yhteistyön muodostumista. Lyhyesti hän kuvaa myös Erfurthin elämänvaiheet.

Suomeksi on aiemmin julkaistu Erfurthin *Sotapäiväkirja vuodelta 1944*. Sen ensimmäinen laitos ilmestyi 1954 (WSOY), ja uudella johdannolla varustettuna se ilmestyi 2014 (Docendo). Päiväkirjan vuonna 1954 ilmestyessä Erfurth pahoitteli, ettei alkuosaa voinut tuolloin julkaista. Visurin mukaan WSOY:n päätökseen oli syynä aineiston arkaluonteisuus. Erfurthin koko laajan, 1070-sivuisen päiväkirjan käsikirjoitusta säilytetään Suomen kansallisarkistossa ja toista kappaletta Saksan sota-arkistossa (Bundesarchiv-Militärarchiv) Freiburgissa.

Visuri kertoo esipuheessa, että koska näistä vaiheista on olemassa paljon virheellisiä tietoja ja yksipuolisia tulkintoja, hän halusi kirjoittaa taustaosuuden selventämään päiväkirjan sisältöä ja kehyksiksi sille.

Erfurth pääsi hyvin tiiviisti Mannerheimin sisäpiiriin ja sai tietoonsa kaikki valtiosalaisuudet. Hän ymmärsi suomalaisia siinä määriin, että joutui hankaluuksiin oman päämajansa kanssa. Päiväkirja sisältää Mannerheimista ja kenraalien tavoista lukuisia kuvauksia, joita Unto Hämäläisen mukaan on herkullista lukea.

Arviot
------

Unto Hämäläinen sanoo arviossaan (Helsingin Sanomat) kirjan tarjoavan lukijalle mahdollisuuden etsiä vastauksia moniin kiusallisiin kysymyksiin jatkosodan alkuvaiheista. Hän ottaa esille itselleen muodostuneita käsityksiä, kuten Suomen ja Saksan yhteistyön luonteen: vaikka se ei oikeudellisesti ollut sotilasliitto, käytännössä se kuitenkin oli sitä. Kyse ei ollut Suomen kannalta erillissodasta, vaikka tavoitteet Saksalla ja Suomella olivat erilaiset, mistä aiheutui ongelmia. Siinä vaiheessa, kun uskottiin sodan päättyvän nopeasti, tunnelma oli korkealla, mutta Mannerheimille oli valjennut hyvin varhaisessa vaiheessa, ettei Saksan voitto ole varma.

Lähteet
-------

1. 1 2  Visuri s. 7
2. ↑  Kai Byman, Mannerheim uumoili natsi-Saksan itärintamalle vaikeuksia jo loppukesällä 1941, Yle, viitattu 4.10.2017
3. ↑  Kai Byman, Käsikirjoitus: Mannerheimin kotinatsi, MOT, Yle (ohjelman käsikirjoitus) viitattu 4.10.2017
4. 1 2  Unto Hämäläinen:   *Helsingin Sanomat*, 28.9.2017, s. B 4. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* *Saksan kenraali* Docendon sivulla
* Kai Byman, Käsikirjoitus: Mannerheimin kotinatsi, MOT, Yle (ohjelman käsikirjoitus)
* Kai Byman, Mannerheim uumoili natsi-Saksan itärintamalle vaikeuksia jo loppukesällä 1941, Yle (ohjelman esittely)
* Kai Byman, Kertomus erillissodasta pelkkä myytti, Yle (teoksen esittely)
**Lemmenjoki** (saam. *Leammijohka, Leammijokka*) on joki Ylä-Lapissa. Joki saa alkunsa Lemmenjoen kansallispuiston eteläosasta Nautajängän tienoilta ja laskee Paatariin ja sieltä lopulta pitkin taimenjokena tunnettua Juutuanjokea Inarijärveen. Joen valuma-alue rajautuu lännessä Vaskojoen valuma-alueeseen ja etelässä Repojoen (Ivalojoen) valuma-alueeseen. Lemmenjoen merkittävin sivujoki on kultalöydöistään tunnettu Morgamoja.

Keskivaiheiltaan Lemmenjoki on leveä. Morgam-Viibus-tunturin kupeesta, Kultasatamaksi nimetystä paikasta, yläjuoksulle päin se on huomattavasti kapeampi. Joen itärantaa reunustavat paikoin hyvin jyrkät kallioseinämät, länsiranta on helppokulkuisempaa. Kesäisin joella on säännöllinen veneyhteys Njurgalahdelta Kultasatamaan. Njurgalahdella sijaitsee leirintäalue ja ravintola. Sieltä on tieyhteys Inarin ja Kittilän väliselle maantielle.

Lähteet
-------

1. ↑  "Lemmenjoki", *Otavan Iso Tietosanakirja 5*, s. 468. Helsinki: Otava, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Lemmenjoen vesi samentuu vuosi toisensa jälkeen – Kuka kantaa vastuun? Yle, 2017
**Francis-Marie Martinez de Picabia** (22. tammikuuta 1879 Pariisi, Ranska – 30. marraskuuta 1953 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen avantgardetaidemaalari. Hänet tunnetaan erityisesti yhtenä dadan keskeisenä taiteilijana.

Ura
---

Uransa alkuaikoina hän maalasi sekä impressionismia että pointillismia. Tämän jälkeen hänen taidesuuntansa oli kubismi. 1920-luvulla hänestä tuli yksi dadan keskeisistä taiteilijoista, minkä jälkeen hän kokeili jonkin aikaa surrealismia.

Lähteet
-------

1. ↑  DadArt: Francis Picabia
2. ↑  MoMA: Francis Picabia

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Francis Picabia**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* South Australia
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Victoria
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Haron Keitany** (s. 17. joulukuuta 1983) on kenialainen keskimatkojen juoksija.

Keitany voitti 1 500 metrin juoksun Afrikan-mestaruuden Addis Abebassa 2008 ajalla 3.43,47. Kenian olympiakarsinnoissa hän jäi samalla matkalla neljänneksi, eikä selviytynyt Pekingin olympialaisiin. Myöhemmin samalla kaudella hän voitti 1 500 metriä Kultaisen liigan kilpailussa Zürichissä ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän selviytyi 1 500 metrillä alkueristä jatkoon, mutta ei osallistunut välieräjuoksuun.

Keitany sai Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 pronssia 1 500 metrillä ajalla 3.42,32.

Ennätykset
----------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 1.49,86 | Ostrava | 27. toukokuuta 2010 |
| 1 500 m | 3.30,20 | Berliini | 14. kesäkuuta 2009 |
| Maili | 3.48,78 | Eugene | 7. kesäkuuta 2009 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 000 m | 2.16,76 | Moskova | 1. helmikuuta 2009 |
| 1 500 m | 3.33,96 | Gent | 8. helmikuuta 2009 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Haron Keitany *tilastopaja.org*.  Arkistoitu 21.10.2014. Viitattu 22.6.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3  Haron Keitany Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Harpalyke** (m.kreik. Ἁρπαλύκη, *Harpalykē*, lat. *Harpalyce*) oli kreikkalaisessa mytologiassa useamman eri naishahmon nimi.

Klymenoksen tytär
-----------------

Harpalyke oli Argoksen tai Arkadian kuninkaan Klymenoksen tytär, jota pidettiin aikansa kauneimpana naisena. Hänen isänsä ihastui tyttäreensä ja pakotti tämän suhteeseen kanssaan. Harpalyken vartuttua Klymenos antoi tyttärensä Alastorille puolisoksi, mutta tuli pian katumapäälle ja haki tyttärensä takaisin itselleen. Klymenos eli häpeilemättä pitäen tytärtään kuin vaimoa. Kostaakseen isänsä rikoksen Harpalyke tappoi joko nuoremman veljensä tai isänsä kanssa saamansa pojan ja valmisti tästä ruoan isälleen. Hänen isänsä nautittua aterian Klymene pyysi jumalia päästämään hänet pois ihmiskunnasta ja hänet muutettiin linnuksi. Klymenos puolestaan surmasi itsensä ymmärrettyään perhekuntansa kohtalon.

Harpalykoksen tytär
-------------------

Harpalyke, traakialaisen kuningas Harpalykoksen tytär, menetti äitinsä heti syntymässään, jolloin hänen isänsä ruokki häntä tammojen ja hiehojen maidolla. Hänen isänsä opetti hänelle taistelutaitoja toivoen tyttärensä seuraavan häntä valtaistuimelle. Harpalyke vastasikin toiveisiin ja pelasti isänsä Neoptolemoksen hyökkäykseltä.

Sen jälkeen kun hänen isänsä oli saanut surmansa kansanjoukkojen käsissä, hän muutti metsiin, jossa hän elätti itsensä ryöstämällä karjaa. Paimenet saivat hänet kuitenkin kiinni ja tappoivat hänet.

Lähteet
-------

1. ↑  Parthenios: *Erotika Pathemata* 13 (engl. käännös).
2. ↑  Hyginus: *Fabulae* ccxlvi (engl. käännös).
3. ↑  Nonnos: *Dionysiaka* 12.70–89 (engl. käännös).
4. ↑  Hyginus: *Fabulae* cxciii (engl. käännös).
5. ↑  Maurus Servius Honoratus: *ad Aeneid* i.317 (lat.)
**Abdoulaye Sékou Sow** (1931 – 27. toukokuuta 2013 Bamako) oli malilainen juristi ja poliitikko. Hän toimi maan pääministerinä vuosina 1993–1994.

Sow opiskeli Terrasson de Fougères -lyseossa ja julkisten töiden teknikkokoulussa ja suoritti oikeustieteen tutkinnon Pariisissa vuonna 1961. Hän työskenteli Malin matkailutoimiston ja virkamieskorkeakoulun johtajana ja suoritti myöhemmin julkisoikeuden jatkotutkinnon ja asianajajatutkinnon. Sow vangittiin Moussa Traorén aikana ja hän vietti viisi vuotta työttömänä.

Sow oli yksi Adéma-PASJ -puolueen perustajista. Hän toimi Malin puolustusministerinä siirtymäkauden hallituksessa vuosina 1991–1992 ja Younoussi Tourén hallituksessa vuosina 1992–1993. Sow siirsi Traoréa tukeneet upseerit eläkkeelle ja osallistui uuden perustuslain laatimiseen.

Presidentti Alpha Oumar Konaré nimitti Sown Malin pääministeriksi huhtikuussa 1993. Hän erosi tehtävästä helmikuussa 1994 Adéma-PASJ:n radikaalisiiven painostuksesta.

Sow oli naimisissa Malin ensimmäisen naistoimittajan Hawa Marikon kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Abdoulaye Sékou Sow, l’ex premier ministre a tiré sa révérence à l’âge de 83 ans *Bamada.net*.  Arkistoitu 24.9.2013. Viitattu 30.11.2019.
2. ↑  Me Abdoulaye Sékou Sow n’est plus: Pluie d’hommages sur «un homme d’état hors du commun» *aBamako*. Viitattu 30.11.2019.
3. ↑  La primature du Mali de 1960 à nos jours: 20 premiers ministres dont 6 sous IBK *Maliweb*. Viitattu 30.11.2019.
4. 1 2  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 279–280. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
5. ↑  Ba Konaré, Adame: *Dictionnaire des femmes célèbres du Mali*, s. 206. Bamako: Jamana, 1993.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Azorienpaimenkoira** on portugalilainen koirarotu. FCI ei ole tunnustanut sitä, mutta Portugalin Kennelliitto CPC hyväksyi sen 10:nä portugalilaisena koirarotuna. Myös Ranskan Kennelliitto SCC on tunnustanut rodun nimellä *bouvier portugais* eli "portugalinkarjakoira". Terceiralaisen populaation koko on tällä hetkellä noin 200 yksilöä, ja rotu oli vuonna 2019 kotimaassaan kymmenenneksi suosituin (eli toiseksi viimeinen) portugalilainen rotu.

Ulkonäkö
--------

Azorienpaimenkoira on maatiaismainen, voimakas ja lihaksikas. Sen karva on pitkää, runsasta ja aaltoilevaa. Väritys on joko musta, sudenharmaa, harmaa, keltainen tai fawn, ja niissä kaikissa hyväksytään sekä vaalea että tumma sävy. Valkoiset merkit niskassa, rintakehässä, alalinjassa, raajoissa ja hännänpäässä sallitaan. Urosten säkäkorkeus on 52-58 cm ja paino 25–30 kg, narttujen 48–54 cm ja 21–26 kg. Rotu muistuttaa erehdyttävän paljon toista portugalilaista rotua nimeltä serra de airesinpaimenkoira. 

* erittäin vaalean keltainenerittäin vaalean keltainen
* fawnfawn
* harmaaharmaa
* brown & tanbrown & tan

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Azorienpaimenkoira on uskollinen, älykäs, tottelevainen, iloinen ja omapäinen. Sillä on miellyttävä luonne ja se on helppo kouluttaa. Se on erinomainen karjakoira: se on erittäin ketterä ja dynaaminen, minkä vuoksi sitä käytetään myös villikarjan paimentamiseen. Siitä saa erinomaisen vahtikoiran, mutta se sopii luonteensa vuoksi myös hyvin seurakoiraksi.

Alkuperä
--------

Azorienpaimenkoira polveutuu todennäköisesti koirista joita uudisasukkaat toivat mukanaan 15. vuosisadalla ja joita käytettiin karjan kokoamiseen.

Lähteet
-------

* Rotumääritelmä (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  "Registos 2019". Clube Português de Canicultura. Viitattu 29.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* cão Barbado da Ilha Terceira, Açores.com (Arkistoitu – Internet Archive)
* Barbado da Terceira, Carla Cruz, Animalia[vanhentunut linkki]

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: pt:Barbado da Ilha Terceira 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Portugalilaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Alentejonkoira
* Castro laboreironkoira
* Estrelanvuoristokoira
* Portugalinpodengo
* Portugalinseisoja
* Portugalinvesikoira
* São miguelinfila
* Serra de airesinpaimenkoira
* Transmontanonmastiffi

 |
|  |
| Muut CPC:n hyväksymät | 
* Algarvenkoira
* Azorienpaimenkoira

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Azorienpodengo
* Madeiranajokoira
* Terceirandoggi

 |
|  |
| Sukupuuttoon kuolleet | 
* Podengo barbaça
* Podengo galguenho

 |

 |
**Abdoulaye Diallo** (marraskuu 1916 Konsondougou, Dabola – 10. syyskuuta 1998 Conakry) oli guinealainen ammattiyhdistysaktiivi ja poliitikko, joka työskenteli myös Malissa.

Fulbeperheeseen syntynyt Diallo kävi William Ponty -koulun ja työskenteli Bamakossa postivirkailijana. Hän toimi 1940-luvun puolivälistä lähtien Ranskan Sudanin ammattiliittojen pääsihteerinä. Tammikuussa 1957 hänet valittiin mustan Afrikan ammattiliittojen keskusjärjestön UGTAN:in pääsihteeriksi.

Diallo oli Ranskan Sudanin ensimmäisen hallituksen työ- ja sosiaaliministeri vuosina 1957–1958. Hän erosi ja palasi Guineaan sen jälkeen kun Ranskan Sudan oli kansanäänestyksessä hyväksynyt ja Guinea hylännyt vuoden 1958 perustuslain. Diallo oli Sékou Tourén ensimmäisen hallituksen posti- ja lennätinlaitoksesta vastannut ministerivaltiosihteeri. Hän työskenteli sittemmin maaseudun kehitys- ja käsityöministerinä, työministerinä, kansainvälisestä teknisestä yhteistyöstä vastaavana ministerivaltuutettuna sekä Guinean suurlähettiläänä. Diallo vetäytyi politiikasta Sékou Tourén kuoltua vuonna 1984.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Composition du 1er gouvernement du Soudan français: Parcours des membres du 1er gouvernement du Soudan-Français *Maliweb.net*. Viitattu 12.2.2021.
2. ↑  Camara, Mohamed Saliuou & al.: *Historical Dictionary Of Guinea, 5th edition*, s. 109. Lanham: Scarecrow Press, 2014. ISBN 978-0-8108-7823-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |