recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pohjois-Korean ilmavoimien J-6/F-6
**Shenyang J-6/F-6** (*Jian-6*, Nato-raportointinimi *Farmer*) oli Kiinassa lisenssivalmistettu Mikojan-Gurevitš MiG-19, jolla lennettiin ensi kerran vuoden 1959 lopulla. Tutkalla varustettu lentokone kykenee vaakalennossa yliääniseen nopeuteen (max.nop. 1 540 km/h eli Mach 1.3 - Mach 1.45 - korkeudesta riippuen).  Se oli Kiinan ensimmäinen hypersooninen lentokone, jonka laajempi tuotanto ja palveluskäyttöön hyväksyntä aloitettiin 1961. Kone esiteltiin 1963. Suurin käytännöllinen toimintakorkeus on arviolta 17 900 metriä. Kantama tällä konetyypillä on 2 200 km.

Konetyypin J-6 sekä JJ-6 (koulutusversio) tunnistuskuvat.
Koneen perusversioon oli mahdollista asentaa enintään noin 1 000 kg:n aselasti, johon voi sisältyä pommeja, ohjuksia (kuten PL-2 ja PL-5 (Vympel K-13)) sekä raketteja. Tykkiaseistuksena oli kolme 30 mm konetykkiä: tai yksi 37 mm ja kaksi 23 mm konetykkiä.
Mallista valmistettiin myös tiedustelu- sekä koulutusversiot. Yhteensä koneita valmistettiin 1958 - 1986 yli 4 500 kappaletta. Koneita toimitettiin paljon Afrikan ja Aasian maihin. Se lienee vielä 2020-luvulla yhä laajalti Pohjois-Korean ilmavoimien käytössä (arviolta 97 konetta).

Lähteet
-------

1. 1 2   Viitattu 30.10.2021.
2. ↑   Viitattu 30.10.2021.
3. ↑   Viitattu 30.10.2021.
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 30.10.2021.
5. 1 2   Viitattu 30.10.2021.
6. ↑   Viitattu 30.10.2021.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Kunnallinen liikelaitos** on jonkin kunnan tai kuntien omistama liiketoimintaa harjoittava organisaatio. Toiminta rahoitetaan maksutuloilla ja investoinnit tulorahoituksella sekä kunnallisverolla. Toimintaa säätelee kuntalaki.

Liikelaitosten tarkoitus on tuottaa kunnallisia palveluita. Tyypillisiä kunnallisia liikelaitoksia ovat esimerkiksi vesihuoltolaitokset ja satamat. Liikelaitosten avulla tuotetaan myös kuntien lakisääteisiä palveluita.

Kunnallisia liikelaitoksia on kolmea tyyppiä:

* kunnan liikelaitos
* kuntayhtymän liikelaitos
* liikelaitoskuntayhtymä

Kunnan liikelaitos on osa kunnan organisaatiota, kuntayhtymän liikelaitos vastaavasti osa kuntayhtymän organisaatiota. Ne eivät ole itsenäisiä oikeushenkilöitä eivätkä myöskään kirjanpitovelvollisia. Niiden kirjanpito on kuitenkin eriytettävä kunnan tai kuntayhtymän kirjanpidossa.

Liikelaitoskuntayhtymä on itsenäinen oikeushenkilö. Se on myös kirjanpitovelvollinen, jolle tulee laatia oma tilinpäätös.

Liikelaitokset ovat konkurssikelvottomia.

Kunnalliset liikelaitokset on vapautettu eräistä veroista. Ne eivät maksa varainsiirtoveroa, eivät kiinteistöveroa oman kunnan alueella eivätkä tuloveroa elinkeinotoiminnasta oman kunnan alueella. Jos toimintaa harjoitetaan kunnan alueen ulkopuolella, tuloveroprosentti on 6,1828. Euroopan komission kilpailuneutraliteettipäätöksien johdosta markkinoilla toimivat kunnalliset liikelaitokset tulee yhtiöittää vuoden 2014 loppuun mennessä uuden kuntalain mukaisesti.

Vuonna 2011 Suomessa oli yhteensä 172 kunnallista liikelaitosta. Liikelaitoksia oli 71 kunnalla ja liikelaitokset toimivat 27 eri toimialalla. Suurin yksittäinen toimiala oli vesihuolto, jolla toimi 48 liikelaitosta. Energiahuollossa toimi 11 liikelaitosta ja satama-alalla 11 liikelaitosta.

Katso myös
----------

* Valtion liikelaitos
* Yhtiömuoto

Lähteet
-------

1. ↑  Kunnat.net: Kunnallinen liikelaitos Viitattu 31.1.2014
2. 1 2 3  Kunnat.net: Mikä on kunnallinen liikelaitos? Viitattu 31.1.2014
3. ↑  Kuntalaki (17.3.1995/365) 87 h §
4. ↑  Kunnallisen liikelaitostoiminnan suhde yksityisiin markkinoihin
5. ↑  Talouselämä 29.4.2009: Helsingin Energian voitot verolle (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Kuntien energialaitokset ja satamat askeleen lähempänä yhtiöittämistä  4.4.2013. Yle. Viitattu 12.6.2013.
7. ↑
**Maria Guyomar de Pinha** (1664–1730, joskus myös **Maria Gimard** tai **Maria Guimard**) oli 1600-luvulla nykyisen Thaimaan Ayutthayan kuningaskunnan hallitsija Narain hovin keittiössä palvellut japanilais-bengalilais-portugalilaistaustainen orja, joka tunnetaan etenkin eurooppalaisvaikutteisten jälkiruokien tuojana thaimaalaiseen keittiöön.

Elämä
-----

Maria Guyomar de Pinha syntyi vuonna 1664. Hänen äitinsä oli katolinen japanilainen, minkä lisäksi hänellä oli portugalilaista ja bengalilaista taustaa. Äiti oli paennut Japanista uskonnollisten vainojen takia. Guyomarin puoliso oli puolestaan kreikkalainen nykyisen Thaimaan Ayutthayan kuningaskunnan hallitsija Narain (1656–1688) neuvonantaja Κonstantínos Gerákis.

Guyomarin aviopuoliso päätyi lopulta teloitetuksi petoksesta, kun taas Guyomarista tehtiin tällöin orja. Hän työskenteli kuninkaan keittiössä saaden ajan myötä mainetta taidoistaan. Guyomarin oli perinyt taitonsa äidiltään, joka oli puolestaan oppinut ruuanlaittoa katolisilta lähetyssaarnaajilta. Guyomar kehitti seuranneiden vuosikymmenten aikana useita jälkiruokia, jotka ovat edelleen tunnettuja thaimaalaisessa keittiössä. Guyomar kuoli vuonna 1730.

Jälkiruuat
----------

*Phoi thong*.
Moniin Guyomarin luomuksiin vaikutti portugalilainen keittiö. Thaimaalaiseen keittiöön levisi eurooppalaisia tapoja, joita maassa vielä aiemmin ollut. Esimerkiksi makeisia ei ennen ollut tapana tarjoilla jälkiruokana. Monen Guyomarin jälkiruuan perusaineosia olivat kananmuna ja jalostettu sokeri, joista jälkimmäisestä oli tuolloin Thaimaassa vasta hiljattain alkanut tulla yleistä eurooppalaisten myötä. Joitakin tunnetuimpia Guyomarin Thaimaahan tuomia makeisia ovat *phoi thong* (portugalilainen *fios de ovos*), *thong yip*, *thong yod* ja *med khanun*. Näitä kullan värisiä makeisia pidettiin vaurauden symbolina. Muita luomuksia olivat esimerkiksi höyrytetty torttu *sangkhya* ja portugalilainen *pudim fla*.

Guyomarin luomusten saavuttaessa suosiota osa keittiön muusta henkilöstöstä alkoi valmistaa niitä hovin ulkopuolella kotonaan siitäkin huolimatta, että tämä oli periaatteessa kiellettyä. Juhlien yhteydessä etenkin makeisia valmistettiin suurempia uhrauksia varten ja seremonioiden jälkeen niitä jaettiin osallistujille. Seuraavan vuosisadan puolella alkoi ilmestyä jo makeisia myyviä torikauppiaita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Phaulkon (Constance) Centre de recherche du château de Versailles. Viitattu 26.10.2019. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4 5  Darra Goldstein: *The Oxford companion to sugar and sweets*, s. 735-736. Oxford University Press, 2015. ISBN 978-0-19-931339-6. (englanniksi)
**Gungunyana** (1850–1906, tunnettu myös nimillä **Gungunyane** ja **Ngungunyana**) oli nykyisessä Mosambikissa sijainneen Gazan kuningaskunnan viimeinen ngunihallitsija. Gungunyana johti sotaa Portugalia vastaan, joka liitti lopulta Gazan omaan siirtomaaimperiumiinsa. 

Gungunyana nousi Gazan valtaistuimelle isänsä Mzilan kuoltua vuonna 1884. Gazan kuningaskunnan oli perustanut Zulumaalta tullut Gungunyanan isoisä Soshangane 1830-luvulla. Useista eri etnisistä ryhmistä koostunutta valtakuntaa uhkasi Portugali, joka tavoitteli alueen liittämistä omiin siirtomaihinsa. Portugalilaisten uhan takia Gungunyana solmi brittien kanssa sopimuksen, joka antoi British South Africa Companylle (BSAC) kaivos- ja kauppaoikeuksia kuningaskunnan alueella, ja vastavuoroisesti britit suostuivat suojelemaan kuningaskuntaa portugalilaisilta. BSAC päätyi kuitenkin lopulta tunnustamaan Portugalin vaatimukset alueen suhteen, ja Portugali aloitti sodan alueen valtaamiseksi. Gaza teki Gungunyanan johdolla vastarintaa, mutta tuli lopulta kukistetuksi Marracuenen taistelussa vuonna 1895. Sen jälkeen Gungunyana karkotettiin Azoreille, jossa hän kuoli vuonna 1906. Gungunyanan kukistumisen myötä loppui myös Gazan kuningaskunta.

Lähteet
-------

1. ↑  Willie F. Page, R. Hunt Davis: *Encyclopedia of African history and culture*, s. 171. Volume 4. Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5199-2. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Inika McPherson**Inika McPherson**
**Inika McPherson** (s. 29. syyskuuta 1986) on yhdysvaltalainen korkeushyppääjä.

McPherson voitti maansa sisäratojen mestaruuden vuosina 2013 ja 2014 tuloksilla 189 ja 191 senttimetriä. Vuonna 2014 hän voitti ulkoratojen Yhdysvaltain-mestaruuden kahden metrin hypyllä, mutta hän antoi kisoissa dopingnäytteen, jossa oli merkkejä kokaiinin käytöstä ja hänen suorituksensa hylättiin ja hän sai 21 kuukauden kilpailukiellon. Vuoden 2022 kesäkuussa hän antoi jälleen positiivisen dopingnäytteen ja hänet tuomittiin furosemidin käytöstä 16 kuukauden kilpailukieltoon 22. heinäkuuta 2022 lähtien.

McPherson edusti Yhdysvaltoja yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2011 ja 2013 mutta ei selvinnyt kummallakaan kerralla karsinnasta loppukilpailuun. Hän karsiutui loppukilpailusta myös sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 ja 2014. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 193 ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017 yhdeksänneksi ylitettyään 192. Hän oli seitsemäs Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018. Hän karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa 2019.

McPherson on ainoastaan 163 senttimetriä pitkä, minkä vuoksi hän kohtasi nuoruudessaan merkittävää painostusta lajinvaihtoon. McPherson onkin kertonut hyödyntävänsä muun muassa balettia ja joogaa harjoittelussaan, jotta se soveltuisi mahdollisimman hyvin hänen omalle keholleen. Toisaalta punttiharjoittelua hän ei harrasta lainkaan.

McPhersonin ulkoiseen olemukseen kuuluvat olennaisesti lukuisat tatuoinnit, joissa esiintyvät muun muassa kolibri, Betty Boop, tiikeri ja luuranko. Hänellä on myös joitakin lävistyksiä kasvoissaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Athlete profile for Inika McPherson *IAAF.org*.  2014. International Association of Athletics Federations. Viitattu 5.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  USA Indoor Track & Field Champions *USATF.org*.  2014. USA Track & Field, Inc.  Arkistoitu 3.8.2017. Viitattu 5.7.2014. (englanniksi)
3. 1 2  Korte, Annimari: Baletilla ja joogalla korkeushypyn huipputasolle – 37 senttiä yli oman korkeuden *Yle.fi*.  4.7.2014. Yle. Viitattu 5.7.2014.
4. 1 2  Rosen, Karen: McPherson Reaches New Heights In The High Jump *TeamUSA.org*.  29.6.2014. United States Olympic Committee. Viitattu 5.7.2014. (englanniksi)
5. ↑  US Track & Field Athlete, McPherson, Accepts Sanction For Rule Violation  19.12.2014. U.S. Anti-Doping Agency (USADA). Viitattu 28.1.2015. (englanniksi)
6. ↑  Olympiaurheilija sai dopingpannan kokaiinikäryn jälkeen – Uskomaton mummoselitys *www.iltalehti.fi*. Viitattu 16.4.2023.
7. ↑  High Jump – W Qualification *Daegu2011.iaaf.org*.  2011. IAAF.  Arkistoitu 23.2.2014. Viitattu 5.7.2014. (englanniksi)
8. 1 2  Bloor, Steven: Sport picture of the day: a high-jumping rhapsody in blue *Theguardian.com*.  15.8.2013. Guardian News and Media Limited. Viitattu 5.7.2014. (englanniksi)
9. ↑  Inika McPherson Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Olduvain rotko helmikuussa 2011
**Olduvain rotko** eli **Oldupairotko** on jyrkkäseinämäinen laakso Itä-Afrikan hautavajoamassa pohjoisessa Tansaniassa Serengetin tasangon itäosassa Ngorongoron suojelualueella. Se on 90 metriä syvä kaksihaarainen rotko, joka on kokonaispituudeltaan 50 kilometriä. Rotko on saanut nimensä siellä kasvavan villin sisal-kasvin maasainkielisestä nimestä *oldupai*.

Olduvain rotko on yksi merkittävimmistä esihistoriallisista kaivauskohteista. Kaivaukset aloitti brittiläinen arkeologi Louis Leakey, ja niitä ovat jatkaneet hänen perheenjäsenensä Mary Leakey ja Richard Leakey.

Rotkosta on löytynyt homininien kuten *Paranthropus boisein*, *Homo habilisin* ja *Homo erectusin* jäänteitä. Paikalta on löydetty kaikkiaan yli 60 homininin fossiilit. Olduvain rotko tarjoaa koko maailman katkeamattomimman tiedon ihmisen evoluutiosta kahden miljoonan vuoden ajalta sekä pisimmän arkeologisen tiedon kivityökalujen käytön historiasta.

Rotkon seinämän kerrostumat I–IV.
Rotkossa on seitsemän stratigrafista muodostumaa (suluissa ikä miljoonissa tai tuhansissa vuosissa): Kerrostuma I (2,1−1,7 mvs.), Kerrostuma II (1,7−1,15 mvs.), Kerrostuma III (1,15−0,8 mvs.), Kerrostuma IV (800−600 tvs.), Masek-kerrostumat (600−400 tvs.), Ndutu-kerrostumat (400−32 tvs.) ja Naisiusiu-kerrostumat (22−15 tvs.). Paksuin on Kerrostuma I, enimmillään 60 metriä paksu. Siltä on löydetty jäänteitä Olduvain kulttuurista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olduvai Gorge, Encyclopædia Britannica
2. ↑  Oldupai Gorge (Arkistoitu – Internet Archive), Base Camp Tanzania
3. ↑  Leakey.com

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olduvain rotko** Wikimedia Commonsissa
Kroll-ooppera vuoden 1850 tienoilla, L. E. Lütken maalaus.
Kroll-ooppera vuonna 1933.
Adolf Hitler pitämässä puhetta valtiopäivien istunnossa 11. joulukuuta 1941.
**Kroll-ooppera** oli oopperatalo Berliinin Tiergartenin puistossa, silloisen Königsplatz-aukion (nykyisen Platz der Republikin) länsilaidalla. Se toimi natsi-Saksan aikana Saksan valtiopäivien väliaikaisena istuntopaikkana.

Kroll-oopperan rakennutti liikemies Joseph Kroll hienoksi ravintolaksi vuosina 1843–1844. Suunnitteluun osallistuivat arkkitehdit Carl Ferdinand Langhans, Ludwig Persius ja Eduard Knoblauch. Linnaa muistuttaneessa rakennuksessa oli useita juhlasaleja, joista suurimpaan eli königssaaliin ("kuninkaan saliin") mahtui 5 000 vierasta. Ravintolan yhteydessä aloitti vuonna 1850 toimintansa kesäteatteri. Se muutettiin vuosina 1895–1898 "uudeksi kuninkaalliseksi oopperataloksi" (*Neue Königliche Opernhaus*).

Koska oopperan pitäminen ei kannattanut, rakennus päätettiin vuonna 1914 purkaa, mutta työt keskeytettiin ensimmäisen maailmansodan puhjettua. Sen jälkeen rakennusta käytettiin sairaalana ja vaatevarastona. Kroll-ooppera muutettiin Oskar Kaufmannin johdolla takaisin oopperataloksi vuosina 1922–1923, ja se avasi ovensa uudelleen 1. tammikuuta 1924. Se palautettiin valtionoopperan alaisuuteen kolme vuotta myöhemmin, mutta Preussin maapäivät määräsivät sen suljettavaksi vuonna 1931.

Valtiopäivätalon tuhopolton jälkeen Kroll-ooppera kunnostettiin maaliskuussa 1933 valtiopäivien tilapäiseksi istuntopaikaksi. Siellä hyväksyttiin 23. maaliskuuta valtalaki, joka mahdollisti Adolf Hitlerin hallitukselle yksinvallan. Valtiopäivät kokoontuivat Kroll-oopperassa aina huhtikuussa 1942 pidettyyn viimeiseen istuntoonsa saakka. Rakennus vaurioitui pahoin marraskuun 1943 pommituksissa ja se purettiin sodan jälkeen vuonna 1951. Lopullisesti sen jäännökset hävitettiin vuonna 1957.

Kroll-oopperan paikka on nykyään rakentamatonta nurmikkoa Bundeskanzleramtin eteläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Krolloper (saksaksi) Berliner Bezirkslexikon Mitte. Viitattu 15.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kroll-ooppera** Wikimedia Commonsissa

* Kroll-Oper (tietoa talon käytöstä valtiopäivien istuntopaikkana) (saksaksi) Saksan liittopäivät
Koristeellinen initiaali (Q-kirjain ) 1400-luvun käsikirjoituksesta.
**Initiaali** (lat. *initialis* "alkua koskeva") on tekstiosuuden alkukirjain. Initiaali poikkeaa kooltaan, muodoltaan tai väritykseltään tekstin muista kirjaimista, ja sen tehtävänä on osoittaa tietyn kokonaisuuden alkua sekä tekstin sisäistä hierarkiaa ja jaksotusta.
Koristeellisia initiaaleja käytettiin etenkin keskiaikaisissa käsikirjoituksissa ja inkunaabeleissa lukujen ja kappaleiden alussa. Bysanttilaiset varustivat initiaalit ihmis- ja eläinkuvin ja asettivat niitä myös rivien alkuun tai jopa keskelle sanaa. Myöhäiskeskiajan kirjoissa initiaali saattoi täyttää kokonaisen sivun. Kirjapainotekniikan keksimisen jälkeen 1400-luvulla initiaalit maalattiin jo valmiiksi painettuun tekstiin käsin. Sittemmin ne valmistettiin puupiirroksina ja väritettiin jälkeenpäin. Myös uudenaikaisten kirjojen koristelussa initiaaleja on harrastettu runsaasti noin 1920-luvulle asti.

Katso myös
----------

* Anfangi

Lähteet
-------

* Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

### Viitteet

1. ↑  Aikio & Vornanen 1993, s. 287
2. ↑  Nimitys:initiaali *Tieteen termipankki*. Viitattu 23.3.2021.
3. ↑  Kirjallisuudentutkimus:initiaali *Tieteen termipankki*. Viitattu 23.3.2021.
Yllä: odotetut tulokset Thomsonin rusinapullamallin mukaisesti.   
 Alla: havaitut tulokset.
**Rutherfordin koe** (myös: **kultalevykoe** tai **Geigerin–Marsdenin koe**) oli Hans Geigerin ja Ernest Marsdenin vuonna 1909 Ernest Rutherfordin johdolla Manchesterin yliopiston fysiikan laboratoriossa tekemä koe, joka johti JJ Thomsonin rusinapullamallin hylkäämiseen. Kokeessa ohutta kultaliuskaa pommitettiin alfahiukkasilla. Thomsonin atomimallin mukaan kaikkien alfahiukkasten olisi pitänyt läpäistä liuska, mutta tässä kokeessa huomattiin, että osa hiukkasista heijastuikin takaisinpäin. Rutherford kuvasi vuonna 1936, miltä hänestä tuntui, kun hän kuuli kokeen tuloksista:

*Se oli melkein yhtä uskomatonta, kuin että pommitettaessa silkkipaperia 15 tuuman ammuksilla ne singahtaisivat takaisin ja osuvat ampujaan!* 
Rutherford julkaisi kokeensa perusteella tuloksen, jonka mukaan melkein koko atomin massa on keskittynyt sen ytimeen. Rutherfordin atomimallia paranteli myöhemmin Niels Bohr, joka julkaisi Bohrin mallin

Katso myös
----------

* Rusinapullamalli
* Rutherfordin atomimalli
* Bohrin malli

Lähteet
-------

* Helge Kragh. *Kvanttisukupolvet: 1900-luvun fysiikka*. s. 74 Suomentanut Kimmo Pietiläinen ISBN 952-5202-53-4

### Viitteet

1. ↑  Young & Freedman: "38.4", *University Physics with Modern Physics, 11. painos*, s. 1460. Pearson, 2004. ISBN 0-321-20469-7. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rutherfordin koe** Wikimedia Commonsissa

Kirjallisuutta
--------------

* Romer, Alfred: *Rauhaton atomi*. Luontoa tieteen valossa 6. Suom. Reino Tuokko. WSOY, 1961.
*Tämä artikkeli käsittelee pilalehteä. Eläimestä katso krokotiili, huumausaineesta katso desomorfiini.*
Krokodilin kansilehti vuodelta 1965.
**Krokodil** (ven. Крокодил, 'krokotiili') oli neuvostoliittolainen pilalehti. Se perustettiin 1922. Siihen aikaan Neuvostoliitossa ilmestyi runsaasti pilalehtiä, kuten *Zanoza* ja *Prožektor*, mutta lähes kaikki ovat lakanneet ilmestymästä.

Vaikka poliittinen satiiri oli lähes koko neuvostoajan vaarallista, Krokodililla oli huomattavan paljon vapautta herjata poliitikkoja ja politiikkaa. Tyypillisiä turvallisia satiirin kohteita neuvostoaikana olivat virkamiesten saamattomuus ja mielikuvituksen puute ja työläisten harrastama työpaikkajuopottelu. *Krokodil* pilkkasi myös sellaisia kapitalistisia maita ja hyökkäsi poliittisia, etnisiä ja uskonnollisia ryhmiä kohtaan, joiden väitettiin vastustavan neuvostojärjestelmää. Vastaavia lehtiä ilmestyi myös muissa neuvostotasavalloissa ja Itä-Euroopan sosialistisissa valtioissa.

Lehteä avustivat monet huomattavat henkilöt, kuten Vladimir Majakovski, Kukriniksi ja Juli Ganf. Dmitri Šostakovitš tunnettiin satiirikkona, ja hän sävelsi *5 romanssia Krokodilin teksteihin* (op. 121, 1965), joka on satiiri neuvostosatiirista.

Neuvostoliiton hajottua lehti lakkasi ilmestymästä mutta alkoi ilmestyä taas 2005. Sen toimitus on Moskovassa, ja nelihenkistä toimitusta johtaa päätoimittaja Sergei Mostovštšikov. Viikoittain ilmestyvä lehti painetaan edelleen neuvostotyyliselle paperille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Petersburgcity.com, (Pietarin kaupungin kulttuuriuutisia) *petersburgcity.com*. Viitattu 25.10.2008. (englanniksi)
2. ↑  Ben Lewis: Hammer&tickle *Prospect Magazine*.  2006. Viitattu 25.10.2008. (englanniksi)
3. ↑  Neuvostoajan sarjakuvia, joista useimmat peräisin *Krokodilista* (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* (venäjäksi) Archive 1924-1991
*Tämä artikkeli käsittelee termin merkitystä matematiikassa. Injektio tarkoittaa lääketieteessä myös ihonsisäistä tai -alaista ruisketta.*
Injektio
Matematiikassa **injektio** on kuvaus, jossa mitkään kaksi lähtöjoukon alkiota eivät kuvaudu samalle maalijoukon alkiolle.

Määritelmä
----------

Kuvaus f:\, X \to Y on injektio, jos kaikilla {\displaystyle a,b\in X}, {\displaystyle a\neq b} on voimassa {\displaystyle f(a)\neq f(b)}.

Symbolisesti, ehto voidaan lausua:

{\displaystyle \forall a,b\in X,\;\;a\neq b\Rightarrow f(a)\neq f(b)}
Loogisesti, kontraposition kautta sama voidaan lausua:

{\displaystyle \forall a,b\in X,\;\;f(a)=f(b)\Rightarrow a=b}

Esimerkkejä
-----------

Funktio f: **R** → **R**, f(x) = 2x + 1, 
on injektio.

Kun taas funktio g: **R** → **R**, g(x) = x2, ei ole injektio, koska g(1) = 1 = g(−1).

Jos x rajoitetaan positiivisiin reaalilukuihin, myös g on injektio.

Jos joukko A on joukon B osajoukko, on olemassa kuvaus f: A → B, jossa f(*x*) = x kaikilla x\in A. Tätä sanotaan kanoniseksi injektioksi.

Katso myös
----------

* Bijektio
* Surjektio

Lähteet
-------

1. ↑  Häsä, Jokke & Rämö, Johanna: *Johdatus abstraktiin algebraan*, s. 23. Helsinki: Gaudeamus, 2015. ISBN 978-952-495-361-0.
2. ↑  The Concept of a Mapping,

Kirjallisuutta
--------------

* Häsä, Jokke & Rämö, Johanna: *Johdatus abstraktiin algebraan*. Helsinki: Gaudeamus, 2015. ISBN 978-952-495-361-0.
* Merikoski, Jorma; Virtanen, Ari; Koivisto, Pertti: *Diskreetti matematiikka I*. Tampere: Tampereen yliopisto, 2001 (1993). ISBN 951-44-3604-0.
Gundamundin lyöttämä hopeakolikko.
**Gundamund** tai **Gunthamund** (n. 450–496) oli vandaalien kuningas vuosina 484–496.

Kun epäsuosittu kuningas Hunerik kuoli vuonna 484, oli Gundamund vanhin yhä elossa oleva vandaalien kuningaskunnan perustajan Geiserikin lähisukulainen, joten hänet julistettiin kuninkaaksi isosisänsä säätämän perimysjärjestyksen perusteella.

Vandaalien mahti oli hiipunut Geiserikin ajoista, mutta Gundamundilla oli koko valtakautensa ajan etua siitä, että vandaalien pahimmat kilpailijat, visigootit, ostrogootit ja Bysantti, olivat kaikki sotimassa toisaalla. Gundamundin kuninkuus oli siten rauhan aikaa. Gundamund lievensi katolisten vainoja, joita Hunerik oli ajanut aktiivisesti, sekä vakautti valtakunnan heikon talouden.

Gundamundin kausi jäi kuitenkin lyhyehköksi, sillä hän kuoli jo 46-vuotiaana. Gundamundia seurasi valtaistuimella hänen veljensä Trasamund.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vandals – Gunthamund *German Tribes.org*. Viitattu 9.9.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Hunerik** | **Vandaalien kuningas**484–496 | Seuraaja:**Trasamund** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
**Laidunmaa** on suomalaisen kuvanveistäjä Hanna Vihriälän suunnittelema kolmiosainen taideteos Helsingin Malminkartanossa. Teos on paljastettu joulukuussa 2011.

Malminkartano oli Helsingin maalaiskunnan Kaarelan kylän suurin talo 1600-luvulla, myöhemmin läänitys ja kruunun säteritila. 1700-luvulla siitä tuli ratsuväen upseerin puustelli ja 1800-luvulla päärakennuksesta tuli valtion vuokratalo. 1900-luvulla tila muutettiin vankityövoimalla Helsingin yliopiston maatalous-metsätietellisen tiedekunnan koe- ja opetustilaksi. Yliopisto hallitsi vuodesta 1942 lähtien tilaa, jonka toiminta loppui vuonna 1979. Kaarelan kylä liitettiin vuoden 1946 alussa toteutetussa suuressa alueliitoksessa Helsinkiin. Malminkartanon maisemaan ovat pitkään kuuluneet pellot, lehmät ja laitumet. Vihriälän taideteos *Laidunmaa* palauttaa näiden jo hävinneiden elementtien muiston nyky-Malminkartanoon.

Teos
----

Teoksen ensimmäinen osa on Puustellinaukiolla. Se on halkaistu kivi, joka on kätkenyt sisäänsä lehmän muodon. Teoksen toinen osa on Puustellipolun varrella olevan kerrostalon porrastornien seinissä olevat pronssiset perhosen varjokuvat. Puustellinpolku johtaa Malminkartanonaukiolle, jossa on teoksen kolmas osa, pronssinen veistos, joka kuvaa kiviaidan heittämää varjoa.

Valokuvia *Laidunmaan* osista
-----------------------------

* Lehmän muodon paljastava halkaistu kivi Puustellinaukiolla.Lehmän muodon paljastava halkaistu kivi Puustellinaukiolla.
* Kiviaidan varjo Malminkartanonaukiolla. Teos kuvattuna sivulta.Kiviaidan varjo Malminkartanonaukiolla. Teos kuvattuna sivulta.
* Perhosen varjokuva Puustellinpolun asuintalon seinässä.Perhosen varjokuva Puustellinpolun asuintalon seinässä.
* Yleiskuva porrastoneista, joissa pronssisia perhosten varjoja.Yleiskuva porrastoneista, joissa pronssisia perhosten varjoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laidunmaa Helsingin taidemuseo.  Arkistoitu 19.10.2019. Viitattu 24.10.2019.
2. ↑  Hellman, Päivi & Orrenmaa, Pia-Liisa: *Malminkartano – Rakennusten ja lähiympäristön korjaustapaohjeet*, s. 10. Helsinki: Helsingin rakennusvalvontavirasto ja Helsingin kaupunkisuunnitteluvirasto, 2011. ISBN 978-952-272-038-2. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 24.10.2019).
3. ↑  Malminkartanon Historiaa Malminkartanon Asukasyhdistys ry. Viitattu 24.10.2019.
4. 1 2  Saloranta, Pauli (toim.): Malminkartanon kotikaupunkipolut (Johdanto, kohteet 1 ja 4)  5.5.2014. Helsinki:  Malminkartanon asukasyhdistys ry. Viitattu 24.10.2019.
Maria Jacobini vuonna 1918.
**Maria Jacobini** (17. helmikuuta 1892 Rooma – 20. marraskuuta 1944 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.

Ylempään keskiluokkaan syntynyt Jacobini teki ensimmäiset elokuvansa torinolaiselle Savoia Filmille vuonna 1910. Hänen suurimpia menestyksiään olivat Gennaro Righellin ohjaama *Come le foglie* ("Kuin lehdet", 1916) ja Augusto Geninan *Addio giovinezza* ("Hyvästi, nuoruus", 1918). Mykkäelokuvan muihin diivoihiin verrattuna Jacobinin näyttelijäntyö oli varsin hillittyä.

1920-luvulla Jacobini työskenteli miehensä Gennaro Righellin kanssa muun muassa Saksassa ja Ranskassa. Äänielokuvan tultua hän näytteli vain muutamissa elokuvissa. 1930-luvun lopulla hän toimi opettajana Rooman Kokeellisessa elokuvakeskuksessa. Jacobinin sisar Diomira oli myös näyttelijä.

Elokuvia
--------

* *Il focolare domestico*, 1914

Lähteet
-------

1. 1 2  Dalle Vacche, Angela: *Diva: Defiance and Passion in Early Italian Cinema*, s. 261–262. Austin: University of Texas Press, 2008. ISBN 978-0-292-71661-2.
2. 1 2  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 494. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Maria Jacobini (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Danvers** on kunta Massachusettsissa Yhdysvalloissa osavaltion itäosissa Bostonin koillispuolella. Siellä asui vuoden 2019 arvion mukaan 27 549 ihmistä, ja sen maapinta-ala on 34,3 neliökilometriä.

Danvers asutettiin 1630-luvulla, jolloin se tunnettiin vielä Salem Villagena ja se oli hallinnollisesti osa Salemia. Salemin noitaoikeudenkäyntien taustalla oli nimenomaan tapaus, joka sattui Salem Villagessa tammikuussa 1692. Pastori Samuel Parrisin tytär Betty ja tämän serkku Abigail Williams alkoivat käyttäytyä oudosti, ja he saivat kouristuksia ja alkoivat ääntelehtiä oudosti. Paikallisen lääkärin William Griggsin mukaan tytöt oli noiduttu. Tätä seurasi yhdeksän kuukautta kestänyt hysteria koko Essexin piirikunnan alueella. 20 ihmistä tuomittiin kuolemaan.

Salem Village nimettiin vuonna 1752 Danversiksi Danvers Osbornin mukaan. Oman kunnallishallinnon se sai vuonna 1757. Danvers oli alkujaan isompi, mutta South Danvers erosi siitä vuonna 1855 ja muodosti Peabodyn kunnan.

Danversin teollisuus alkoi kehittyä jalkineiden, mattojen ja tiilien valmistukseen. Sittemmin palvelualat ovat nousseet talouden keskeisimmäksi haaraksi. Kunnassa on kuitenkin valmistetaan edelleen elektroniikalaitteita, lamppuja ja viestintävälineitä. Kunnassa on vuonna 1965 perustettu North Shore Community College ja vapaussodan kenraalin Isreal Putnamin synnyinkoti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Danvers *Encyclopedia Britannica*.  15.7.2013. Viitattu 27.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  Danvers town, Essex County, Massachusetts *QuickFacts*. United States Census Bureau. Viitattu 27.1.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Welcome to Danvers Salem Witch Museum. Viitattu 27.1.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Danvers (Massachusetts)** Wikimedia Commonsissa
**Max Dreyer** (25. syyskuuta 1862 – 27. marraskuuta 1946) oli saksalainen kirjailija.

Dreyer oli vuosina 1885–1888 oppikoulunopettaja mutta siirtyi sitten vapaaksi kirjailijaksi. Dreyer aloitti naturalistisena näytelmäkirjailijana Gerhart Hauptmannin tyyliin. Hän saavutti probleemanäytelmillään suuren menestyksen. Hänen teoksiaan ovat *Drei* (1892), *Winterschlaf* (1895), *Hans* (1898), *Der Probekandidat* (1899, esitetty suomeksi *Koeopettaja*), *Das Tal des Lebens* (1903), *Die Siebzehnjährigen* (1904, esitetty suomeksi *Seitsentoistavuotiaat*) sekä *Der Unbestechliche* (1918). Dreyer kirjoitti myös realistisia novelleja ja romaaneja, kuten *Lautes und Leises* (1893), *Auf einiger Erde* (1911), *Die Siedler von Hohenmoor* (1922), sekä *Das Gymnasium von Sankt Jürgen* (1925). Hän kirjoitti myös kertomuksia ja lyriikkaa alasaksan murteella.

Lähteet
-------

* *Svensk uppslagsbok*. Malmö 1931.

### Viitteet

1. ↑  Otavan Iso Tietosanakirja, osa 2 vuodelta 1961, palsta 561
2. ↑  Otavan Iso Tietosanakirja, osa 2 vuodelta 1961, palsta 562


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ruthless Records** on yhdysvaltalainen levy-yhtiö, jonka rap-artisti Eazy-E, N.W.A-yhtye ja Jerry Heller perustivat yhdessä. Yhtiö perustettiin vuonna 1986 Comptonissa, Kaliforniassa. Ruthless Recordsin pääasiallinen genre on gangsta rap.

Historia
--------

Ruthless Records perustettiin lähinnä auttamaan Eazy-E:tä ja N.W.A:ta heidän uriensa ollessa alussa. Yhtiön ensimmäinen single oli Eazy-E:n "Boyz-n-the-Hood", jonka jälkeen tulivat N.W.A:n singlet "Dopeman" ja "8-Ball". Ensimmäinen Ruthless Recordsin julkaisema täyspitkä albumi oli N.W.A:n *Straight Outta Compton*. Tämän jälkeen tuli Eazy-E:n ensimmäinen sooloalbumi, *Eazy-Duz-It*.

N.W.A:n hajoamisen jälkeen rap-artistit The D.O.C ja Suge Knight yrittivät saada Dr. Dren eroamaan Ruthless Recordsista, ja Dre päätyi perustamaan Death Row Recordsin. Tämän jälkeen Eazy-E ryhtyi hankkimaan Ruthless Recordsiin artisteja, eritoten sellaisia, joilla oli ollut riitaa Dr. Dren kanssa. Tähän joukkoon kuuluivat muun muassa Gangsta Dresta, B.G. Knocc Out, DJ Yella ja tuottajan Rhythm D. Tähän aikaan Ruthlessiin kuului myös hip hop -ryhmä Atban Klann, jonka jäseniä olivat muun muassa will.i.am (silloin Will 1X) ja apl.de.ap, joista myöhemmin tuli Black Eyed Peasin jäseniä.

Ruthless Recordsin nykyiset artistit
------------------------------------

* Agina
* Erin "EB" Wright (Eazy-E:n tytär)
* Na’shay
* Stevie Stone
* Street Runna’z Click
* Lil Eazy-E (Eazy-E:n poika)

Lähteet
-------

1. ↑  How a 22-Year-Old ‘Straight Outta Compton’ Built a $10 Million a Month Startup *NextShark*. Viitattu 4.10.2018. (englanniksi)
**OGAS** (ven. Общегосударственная автоматизированная система учёта и обработки информации) eli vapaasti suomennettuna valtakunnallinen kirjanpidon ja tietojenkäsittelyn automatisoitu järjestelmä (VKTAJ) oli neuvostoliittolainen hanke tehdä valtakunnallinen tietoverkko. Projekti alkoi 1962 ja sen arkkitehtina toimi Viktor Glushkov. Hanketta suunniteltiin, mutta sitä ei saatu toteutettua.

OGAS ei ollut ensimmäinen hanke valtakunnallisesta tietoverkosta vaan Anatolii Kitov oli suunnitellut samankaltaista projektia 1959. Ogasin epäonnistettua Glushkov aloitti toisen hankkeen EGSVTs 1963. Hanketta suunniteltiin, muttei toteutunut. Projekti oli myös alirahoitettu.

Ogasin epäonnistuttua seuraavana yrittäjänä oli 1964 Nikolai Fedorenko, joka pyrki tekemään tietoverkkoa (SOFE), jota voitaisiin käyttää taloussuunnittelussa Neuvostoliiton suunnitelmataloudessa. Projekti onnistui mikrotasolla, muttei levinnyt laajaan käyttöön. Neuvostoliiton tietoverkkohankkeet epäonnistuivat siinä missä yhdysvaltalainen ARPANET ja jossain määrin myös ranskalainen Minitel onnistuivat. Projektien epäonnistumisesta on toisinaan pidetty niiden keskitettyä rakennetta, mutta vastaavasti Minitel oli keskitettyyn ratkaisuun pohjautuva ja onnistui ajan olot huomioon ottaen hyvin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Benjamin Peters: Why the Soviet Internet Failed.  *MiT 6 Conference*, 26.4.2009. Cambridge, Massachusetts: Artikkeli (PDF). Viitattu 3.1.2016.  (englanniksi)
2. ↑  Gerovitch, Slava: InterNyet: why the Soviet Union did not build a nationwide computer network. (History and Technology) *Routledge Taylor & Francis Group*, Joulukuu 2008, 24. vsk, nro 4, s. 335–350. tandfonline.com: doi:10.1080/07341510802044736. ISSN 0734-1512. Artikkeli (PDF). Viitattu 3.1.2016.  (englanniksi)
3. ↑  Peters, Benjamin: *How Not to Network a Nation: The Uneasy History of the Soviet Internet*. The MIT Press, 2016. ISBN 9780262034180. (englanniksi)
4. ↑  Peters, Benjamin: The Soviet InterNyet: How the Soviets invented the internet and why it didn't work *Aeon digital magazine*.  17.10.2016. Viitattu 20.11.2016. (englanniksi)
**Marko Ritola** on kotkalainen muusikko ja lauluntekijä, joka tunnetaan Sydänmaa-yhtyeen laulaja-kitaristina ja lauluntekijänä. 2000-luvulta lähtien Ritola on ollut soolouralla, jolloin häneltä ilmestyi debyyttialbumi *Löytöretki*. Albumilla on uusien kappaleiden lisäksi myös joitakin Sydänmaa-yhtyeen kappaleita.

Ritola tekee nykyään keikkoja trubaduurina sekä duo- ja triokokoonpanojen kanssa. Usein keikat tapahtumat erilaisissa pubeissa, joissa on Ritolan mukaan tapahtunut paljon muutoksia.

Ritola on myös tehnyt yhteistyötä Isto Hiltusen kanssa ja yhteistyön tuloksena on syntynyt kappaleita muun muassa Salla Krokille ja Tanja ja Mino -lauluduolle. Lisäksi hän on tehnyt myös käännöstekstejä Isto Hiltusen soolotuotantoon. Pertti Haverisen kanssa on myös syntynyt joitakin kappaleita muutamille artisteille. Ritola on tehnyt sävellyksiä sekä Sydänmaalle, omalle soolotuotannolle että joillekin artisteille. Jani Taipaleelle Ritola on sanoittanut kappaleen "Mustasiipisen tie", jonka Taipale on säveltänyt itse.

Soolotuotanto
-------------

* *Löytöretki* (Tosiviihde, 2005)
* *Lentoon* (omakustanne, 2008)
* *Luuvalo* (omakustanne, 2009)
* *Kaikki on hyvin* (omakustanne, 2012)
* *Kultaiset kouluvuodet* (kokoelma, omakustanne, 2014)
* *Kiitos kun kuuntelit* (omakustanne, 2016)
* *Merta, hikeä ja kyyneleitä* (MR-sanatuotanto, 2018)
* *Routamaan taika* (omakustanne, 2022)

Lähteet
-------

1. ↑  Top Viihde - Marko Ritola Duo *topviihde.net*.  Arkistoitu 29.1.2016. Viitattu 8.2.2022.
2. ↑  Vanha syrjään, kun uutta virtaa *Kymensanomat.fi*.  18.12.2012.  Arkistoitu 28.1.2016. Viitattu 8.2.2022.
3. ↑  Lähibaarit tarjoavat perheyhteisön ja olohuoneen *Kymensanomat.fi*.  28.6.2015.  Arkistoitu 2.7.2015. Viitattu 8.2.2022.
4. ↑  Marko Ritola lauluntekijänä *Fono.fi*. Viitattu 23.1.2016.
Max Brooks vuonna 2008.
**Maximillian Michael "Max" Brooks** (s. 22. toukokuuta 1972) on yhdysvaltalainen kirjailija ja käsikirjoittaja.

Ura
---

Brooks toimi vuosina 2001–2003 käsikirjoittajana *Saturday Night Livessä*. Hän on julkaissut kaksi kirjaa, joista molemmat käsittelevät zombeja. Ensimmäinen, vuonna 2003 julkaistu *Zombi – Taistelijan opas*, on kevytmielinen kirja, jossa lukijalle opetetaan selviytymistaitoja taistelussa zombeja vastaan. *Sukupolvi Z – Zombisodan aikakirjat* on post-apokalyptinen teos, jossa haastatellaan lukuisia zombisodasta selvinneitä henkilöitä ympäri maailmaa. Kirjan pohjalta on filmatisoitu World War Z -elokuva.

Yksityiselämä
-------------

Brooks on naimisissa ja hänellä on vuonna 2005 syntynyt lapsi. Max on ohjaaja Mel Brooksin ja näyttelijä Anne Bancroftin ainoa lapsi.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Zombi: Taistelijan opas*. (The Zombie Survival Guide, 2003.) Suom. Helmi Keränen. Helsinki: Johnny Kniga, 2009. ISBN 978-951-0-34110-0.
* *Sukupolvi Z: Zombisodan aikakirjat*. (World War Z: An Oral History of the Zombie War, 2006.) Suom. Helmi Keränen. Johnny Kniga, 2011. ISBN 978-951-0-35311-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Max Brooks Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Katariina Norontaus: Zombisodan suullinen historia. Turun sanomat 22.5.2011.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Juha Mäkikokko (2008)
**Juha Mäkikokko** (s. 15. kesäkuuta 1976 Muonio) on suomalainen lentopalloilija. Hän on edustanut urallaan Napapiirin Pallokettuja, Oulun Ettaa, Perungan Poikia, Salon Piivolleyta ja Raision Loimua. Hän on pelannut SM-liigassa syksystä 1996 lähtien ja voittanut urallaan yhden Suomen mestaruuden, yhden Suomen cupin sekä muita SM-mitaleja. Pituutta hänellä on 198 cm, ja pelipaikaltaan hän on keskitorjuja.

Ura
---

Mäkikokko aloitti peliuransa pääsarjatasolla Napapiirin Palloketuissa kaudella 1996–1997. Hän voitti SM-pronssia kettujen riveissä kaudella 1999. Tämän jälkeen Mäkikko siirtyi pelaamaan vuodeksi Oulun Ettaan, josta hän palasi takaisin Rovaniemelle, mutta tällä kertaa SM-liigaan nousseeseen Perungan Poikiin. PerPo:ssa Mäkikokko taisteli kaudella 2001–2002 SM-hopeaa, jonka hän kirkasti kaudella 2003 uransa ensimmäiseksi suomenmestaruudeksi. Suomenmestaruuden jälkeen Mäkikokko muutti etelämmäksi ja siirtyi Salon Piivolleyhin.

Salon Piivolleyssa Mäkikokko voitti Suomen Cupin kaudella 2003. Lisäksi hän saavutti joukkueessa kolme kertaa peräkkäin SM-hopeaa kausilta 2004, 2005 ja 2006. Kaudelta 2007 tuloksena oli SM-pronssi. Lisäksi hän saavutti Piivolleyssa kolme kertaa Suomen Cupin hopeaa kausilta 2004, 2006 ja 2007.

Mäkikokko vaihtoi seuraa kaudeksi 2008 ja siirtyi Raision Loimuun. Syyskuussa 2009 Loimu purki sopimuksen ja Mäkikokko palasi Piivolleyhin.

Mäkikokon tasaiselle luonteelle olisi ollut käyttöä myös maajoukkueessa, johon miestä on tuloksetta houkuteltu. Syynä kieltäytymiseen ovat olleet loukkaantumiset. Talvella 2006 Mäkikokko sanoi maajoukkuevalmentaja Mauro Berrutolle "ei" perheen takia, minkä jälkeen maajoukkueluotsit ovat päättäneet jättää hänet rauhaan. Mäkikokko sai täyteen 400 SM-liigaottelua 11. marraskuuta 2007.

Parinsa Heikki Kiiskisen kanssa hän on menestynyt myös Suomen beachvolleykentillä.

Saavutukset
-----------

### Henkilökohtaiset

* SM-liigan tähtiseitsikossa 2005
* SM-liigan torjuntatilaston voitto 2005, 2006

### SM-liigassa

* Suomenmestaruus 2003
* SM-hopeaa 2002, 2004, 2005, 2006
* SM-pronssia 1999, 2007

### Suomen Cupissa

* Suomen Cupin kultaa 2003
* Suomen Cupin hopeaa 2004, 2006, 2007

Joukkueet
---------

* 1996–1999 Napapiirin Palloketut
* 1999–2000 Oulun Etta
* 2000–2001 Napapiirin Palloketut
* 2001–2003 Perungan Pojat
* 2003–2008 Salon Piivolley
* 2008–2009 Raision Loimu
* 2009–2011 Salon Piivolley

Lähteet
-------

* Juha Mäkikokko Salon Piivolleyn sivuilla

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5
2. ↑
3. 1 2
4. ↑
5. ↑
**Althias** (eli 500-luvulla) oli itäroomalainen sotilaskomentaja. Vuonna 533 hän osallistui vandaalisotaan Pohjois-Afrikassa ja oli yksi Rooman armeijan foederati-joukkojen yhdeksästä komentajasta. Trikamaronin taistelussa joulukuussa 533 hän oli yksi Rooman armeijan vasemman siiven komentajista. Tätä ennen hän osallistui luultavasti myös Ad Decimumin taisteluun 13. syyskuuta 533.

Sodan loppuessa vuonna 534 Althias jäi Pohjois-Afrikkaan. Vuonna 535 hän toimi sotilaskomentajana Centuriaessa Numidiassa ja oli vastuussa paikallisista linnakkeista. Centuriaen tarkkaa sijaintia ei tiedetä, mutta se oli lähellä Tigisiksen kaupunkia. Kun mauripäällikkö Iaudas ryösteli Numidiaa vuonna 535, Althiaasta tuli kuuluisa, kun hän karkotti Iaudaan joukot ja sai takaisin maurien keräämän ryöstösaaliin.

Althiaalla oli komennossaan vain 70 hunnia, joten hän ei pystynyt kohtaamaan Iaudaan joukkoja avoimessa taistelussa. Sen sijaan hän otti haltuunsa läheisen helposti puolustettavissa olevan lähteen, ainoan koko alueella. Aikalaishistorioitsija Prokopioksen mukaan hän haastoi Iaudaan kaksintaisteluun. Jos Althias voittaisi, maurit luovuttaisivat ryöstösaaliinsa ja vankinsa hänelle, mutta jos Iaudas voittaisi, maurit pääsisivät juomaan lähteelle. Iaudas oli voimakas mies ja kokenut taistelija ja Althiaan pienikokoisuudesta ja hoikkuudesta rohkaistuneena hän hyväksyi haasteen.

Molemmat miehet nousivat ratsaille. Iaudas kannusti hevostaan eteenpäin ja heitti keihäänsä Althiasta kohti, mutta Prokopioksen mukaan taitava Althias nappasi keihään kiinni oikealla kädellään, mikä tyrmistytti Iaudasta ja hänen miehiään. Tämän jälkeen molempikätinen Althias veti jousensa esiin vasemmalla kädellään ja ampui Iaudaan hevosen kuoliaaksi. Maurit toivat komentajalleen uuden hevosen, jonka selkään hypättyään Iaudas pakeni mauriarmeijan seuratessa häntä täydessä sekasorrossa, ja he jättivät jälkeensä ryöstösaaliinsa ja vankinsa. Prokopioksen mukaan Althias sai teostaan paljon mainetta ja kunniaa, mutta häntä ei mainita historiallisissa lähteissä enää tämän jälkeen.

Lähteet
-------

* Martindale, John Robert & Jones, Arnold Hugh Martin & Morris, John: *The Prosopography of the Later Roman Empire: A. D. 527-641*. Cambridge University Press, 1992. ISBN 9780521201605. (englanniksi)
* Cowan, Ross: Champions and tradition: Single combat in the age of Belisarius.  *Ancient Warfare: Justinian's fireman: Belisarius and the Byzantine empire*, 2010, 4. vsk, nro 3.  Karwansaray Publishers. ISSN 1874-7019.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Martindale, s. 49–50
2. 1 2  Cowan, s. 22
**Siirtohinnoittelu** tarkoittaa hinnoittelua samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden välisissä liiketoimissa. Tällaisia liiketoimia voivat olla esimerkiksi tavaroiden ja palvelujen kauppa, korvaus aineettomien oikeuksien hyödyntämisestä sekä rahoitus. Jos yritys ei noudata markkinaehtoisuuden periaatetta vaan pyrkii välttämään verojen maksamista, verottaja voi oikaista hinnoittelua määräämällä jälkiveroja ja tarvittaessa veronkorotuksia.

Eri maiden veroviranomaisille siirtohinnoittelu on erityinen kiinnostuksen kohde, sillä siirtohinnoittelun avulla voidaan harjoittaa veronkiertoa. Esimerkiksi Nokia oli Intian veroviranomaisen hampaissa. Suomalaisten yritysten kokemusten mukaan siirtohinnoittelun ongelmat kiteytyvät oikeusvarmuuden puutteeseen. Verottajan linjauksista ei aina ole tietoa.
Lisäksi verottajan toimintatavat koetaan aggressiivisiksi maailmanlaajuisesti nimenomaan siirtohinnoittelua koskien.

Jos emoyhtiö antaa lainaa tytäryhtiölleen eri ehdoilla kuin ulkopuoliselle yritykselle, kyse voi olla kielletystä siirtohinnoittelusta.

Öljy-yhtiö Jukos hyödynsi siirtohinnoittelua Venäjällä verorasituksen pienentämiseksi.

ATTACin mukaan kehitysmaat menettävät 100 miljardia dollaria verotuloja vuodessa laittoman siirtohinnoittelun vuoksi.

Suomelta jää saamatta vuosittain n. 1,6 miljardin euron edestä verotuloja vilpillisen siirtohinnoittelun takia. Siirtohinnoittelua harjoittavat yleensä suuret yritykset, joilla on kansainvälistä toimintaa. Yritykset käyttävät vilpilliseen siirtohinnoitteluun myös veroparatiiseissa, eli alhaisemman verotuksen maissa sijaitsevia tytäryhtiöitään. Eräs menetelmä on ottaa lainaa esimerkiksi Luxemburgiin sijoitetulta emoyhtiöltä ylisuurella korolla. Kun lainaa ottanut yhtiön Suomen-osasto maksaa lainaa takaisin emoyhtiölle, nousee sen liiketulos korkeaksi. Koska laina oli korkeakorkoista, saadaan täten keinotekoisesti Suomen yksikön tulos tappiolliseksi, joten veroja ei joudu maksamaan Suomessa vaan niitä maksetaan vain halvan verotuksen maassa toimivassa yrityksen "menestyneessä" haarassa.

Katso myös
----------

* Verosuunnittelu
* Konserniavustus

Lähteet
-------

1. ↑  Mitä on siirtohinnoittelu? (Arkistoitu – Internet Archive) Verohallinto
2. 1 2  KHO: Verottajan tulkinta siirtohinnoittelusta laiton (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin Sanomat
3. ↑  Lauri Finér: Siirtohinnoittelu suomalaisessa käytännössä
4. ↑
5. ↑  Russian Tycoon Sentenced; System of Justice Indicted Los Angeles Times, 2005
6. ↑  Kehitysmaat menettävät 100 miljardia dollaria verotuloja vuodessa laittoman siirtohinnoittelun vuoksi ATTAC, 2010
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Verohallinto: Mitä on siirtohinnoittelu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Abas** (m.kreik. Ἄβας) oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuninkaan Lynkeuksen ja viimeisen danaidin Hypermnestran poika. Abaan nimi on johdettu seemiläisestä 'isää' tarkoittavasta sanasta, ja hänestä tuli Argoksen kahdestoista kuningas. 

Vaimonsa Aglaian tai joidenkin lähteiden mukaan *Okaleian* kanssa Abas sai kaksoispojat Akrisioksen ja Proitoksen sekä tyttären Eidomeneen. Abaan kilpi, jonka hän oli saanut isältään, oli pyhitetty Heralle ja lumottu rauhoittamaan raivostuneet kansanjoukot. Troijan sodan aikana kilpi oli Aineiaan hallussa.

Abas oli menestyksekäs valloittaja. Hän perusti fokislaisen Abain kaupungin, joka oli tunnettu Apollonin temppelistä ja sen oraakkelista, sekä Argos Pelasgikonin Thessaliaan. Eusebios Kesarealaisen mukaan Argosta hallitsi Abaan jälkeen Proitos. Veljesten keskinäiset taistelut johtivat lopulta siihen, että Akrisos ajoi Proitoksen pois Argoksesta ja tämä pakeni Tirynsin kaupunkiin ja ryhtyi sen hallitsijaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Strabon, *Geografia* ix.5.5 (engl. käännös).



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Lynkeus** | **Argoksen kuningas**1300-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Proitos** |
**OK** tai **O.K.** oli suomenkielinen nuorille suunnattu musiikkilehti, jonka Tom Pyynönen, entinen *Help!*-lehden päätoimittaja, perusti vuonna 1981 *Suosikin* kilpailijaksi. Alkuvaiheessa lehteä kustansi Kolmiokirja. Lehden kohderyhmänä oli *Suosikin* tapaan 10–18-vuotiaat, ilmestymistiheys samoin kerran kuussa, ja sisältökin mukaili kilpailijaa: popmusiikin lisäksi juttuja muodista, terveydestä, nuorten elämästä, elokuvista ja sarjakuvista.. *OK* ei ilmestynyt pitkään: se siirtyi ensin Yhtyneiden Kuvalehtien omistukseen, ja vuonna 1984 *Suosikin* kustantaja Lehtimiehet osti sen.

Vuoden 1982 alussa *OK*-lehteä syytettiin vilpillisistä haastattelumenetelmistä. Sen freelance-toimittaja Markus Selin oli saanut haastatteluja keikalla olevilta Pelle Miljoonalta ja Hassisen koneelta sanomalla olevansa paikallislehdestä tai tekevänsä jutun moneen eri lehteen.

Lähteet
-------

1. ↑  O.K. vastaan Suosikki.  *Helsingin Sanomat*, 20.8.1981, s. 15. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Jukka Lindfors: 1980-luvun musiikkijournalisteja  20.12.2010. Yle. Viitattu 15.5.2019.
3. ↑  Yhtyneillä Kuvalehdillä oli surkea vuosi.  *Helsingin Sanomat*, 14.6.1985, s. 33. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  Pelle Miljoona ja Hassisen Kone kuumana. Nuortenlehdessä luvattomia haastatteluja.  *Helsingin Sanomat*, 23.1.1982, s. 17. Näköislehden aukeama (tilaajille).