recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
John Evan
**John Evan** (synt. John Spencer Evans 28. maaliskuuta 1948 Blackpool, Iso-Britannia) on Jethro Tull -yhtyeen entinen kosketinsoittaja. 

Evan aloitti pianonsoiton lapsena kotonaan äitinsä opettamana. Teini-iässä hän perusti yhdessä koulukavereittensa (ja tulevien Jethro Tull -muusikoiden) Ian Andersonin ja Jeffrey Hammondin kanssa The Blades -yhtyeen. Tässä kokoonpanossa Evan soitti rumpuja. Nimi vaihtui 1960-luvun puolivälissä The John Evan Bandiksi (myös The John Evan's Smash oli käytössä jonkin aikaa), lähinnä Evanin äidin mieliksi, koska tämä oli sponsoroinut yhtyettä ostamalla heille pakettiauton ja Hammond-urut joita John alkoi nyt soittaa. Evan tipautti myös "s"-kirjaimen sukunimestään, sillä "Evan" kuulosti paremmalta bändin nimessä. Tässä vaiheessa seitsenmiehisessä soul-musiikkia soittavassa yhtyeessä oli pari muutakin tulevaa Tull-muusikkoa, rumpali Barriemore Barlow ja basisti Glenn Cornick. Yhtye hajosi kuitenkin piakkoin ja John Evan lähti opiskelemaan lääketiedettä yliopistoon. John Evan Bandin jäännöksistä Ian Andersonin johdolla syntyi Jethro Tull.

Vuonna 1970 Anderson pyysi Evania soittamaan Tullin *Benefit*-albumin piano- ja urkuosuudet. Tämän jälkeen Evania pyydettiin liittymään vakituiseksi jäseneksi yhtyeeseen. Pitkän taivuttelun jälkeen hän suostui ja aikoi olla mukana enintään vuoden opiskelujensa takia, mutta menestys, rock-tähteys ja lavean elämäntyylin mahdollisuus pitivät hänet mukana kymmenen vuoden ajan. John Evan nousi näkyväksi hahmoksi Tullin konserteissa ja julkisuuskuvassa tavaramerkkinään valkoinen puku ja pinkinkeltainen solmio.

1980 Ian Anderson alkoi levyttää sooloalbumia, mukanaan Tull-miehet Dave Pegg ja Martin Barre sekä kosketinsoittaja Eddie Jobson ja rumpali Mark Craney. Levy-yhtiön päätöksestä albumi *A* julkaistiin kuitenkin Jethro Tullin nimen alla ja samalla lehdistölle lähetettiin virheellinen lausunto jonka mukaan John Evan ja kaksi muuta Tullin jäsentä olisi erotettu yhtyeestä. Miehet närkästyivät tästä ja vaikka Anderson pahoitteli tapahtunutta, Evan ei palannut enää Jethro Tulliin. 

Tullin jälkeen Evan perusti yhdessä toisen ex-Tull-miehen David Palmerin kanssa lyhytikäisen Tallis-nimisen, klassista musiikkia hyödyntävän pop-yhtyeen. Tämän jälkeen John Evan jätti musiikkimaailman ja siirtyi rakennusurakoitsijaksi ostettuaan rakennusfirman. Silloin tällöin Evan on osallistunut erilaisiin Jethro Tull -fanikokoontumisiin.

Lähteet
-------

* Biografia Jethro Tullin kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Benefit*- ja *A*-albumien remasteroitujen versioiden tekstiliitteet

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Kalkkituhatjalkainen** (*Julus scanicus*) on vaaleanharmahtava kaksoisjalkainen. Suomessa se on vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa arvioitu vaarantuneeksi (VU).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Melko pienikokoinen tuhatjalkainen. Koiraan pituus on 16–18 mm ja leveys 1,4–1,6 mm, kun naaraat voivat saavuttaa 20 mm pituuden ja 1,9–2,1 mm leveyden. Ruumis on muodostuu koiraalla 42–44 ja naaraalla 43–45 jaokkeesta. Väriltään eläin on selkäpuolelta harmaanruskea ja väri vaalenee kyljillä vatsapuolta kohti, mutta satunnaisesti tavataan myös tummempia yksilöitä. Lisäksi keskellä selkää on tumma pitkittäisviiru ja kyljissä näkyy tummien rauhasten muodostama pisterivi. Raajapareja on koiraalla 73–79 ja naaraalla 75–83 kappaletta. Tarkka lajinmääritys vaatii etummaisten raajaparien ja takaruumiin kärkiosan yksityiskohtien tarkastelua.

Levinneisyys
------------

Kalkkituhatjalkaista tavataan itäisessä Keski-Euroopassa, Tanskassa sekä aivan eteläisimmässä Ruotsissa. Suomessa lajilla on ainoastaan yksi tunnettu esiintymispaikka entisessä kalkkilouhoksessa Kemiönsaaressa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Kalkkituhatjalkaisen tyypillinen elinympäristö on kostea- tai jopa märkäpohjainen lehtimetsä, usein lammen tai suon reunalla. Joskus sitä tavataan kuitenkin myös kuivemmilla metsänreunoilla. Yleensä laji vaikuttaa välttelevän kulttuuriympäristöjä. Eläimet viihtyvät karikkeen joukossa tai lahojen kantojen alla.

Lähteet
-------

1. ↑  Varpu Vahtera: Kalkkituhatjalkainen – *Julus scanicus* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. 1 2  Ilpo Mannerkoski, Juhani Terhivuo & Pekka T. Lehtinen 2010. Tuhatjalkaiset. Julk.: Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. s. 372–375
3. 1 2 3  Nationalnyckeln till Sveriges Flora och Fauna. Mångfotingar – Myriapoda ISBN 978-91-88506-53-5 s. 259–260
4. ↑
5. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q4282435
* BioLib: 323369
* CoL: 6NFFC
* EoL: 992923
* EUNIS: 200800
* Fauna Europaea: 328160
* Fauna Europaea (new): c640d19d-080e-4dd7-845f-2685fd452227
* GBIF: 4985924
* WoRMS: 1024176

 |

 |
**Poikkimessinkiyökkönen** (*Diachrysia tutti*) on yleinen, metallinhohtoinen yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Poikkimessinkiyökkönen on keskikokoinen, leveäsiipinen yökkönen. Etusiivet ovat pohjaväriltään ruskeat, ja siipisuonet erottuvat hyvin. Siiven tyviosassa ja kärkiosassa siiven poikki kulkee leveä, metallinhohtoisen vihreä ja kiiltäväpintainen vyö, jotka yhtyvät siiven keskiosassa ja muodostavat yhtenäisen H-kirjaimen muotoisen alueen. Munuaistäplä ja rengastäplä erottuvat reunoiltaan tummemman ruskeina siiven etuosaan jäävällä ruskealla laikulla. Siiven kärkiosa on hieman vaaleamman ruskea. Takasiivet ovat harmaat. Keskiruumiin päällä on korkea, tupsumainen karvakaulus. Pää on oranssi. Siipiväli on 32–38 mm.

Samannäköinen laji on vyömessinkiyökkönen (*Diachrysia chrysitis*).

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Poikkimessinkiyökkösen levinneisyysalue ulottuu Länsi-Euroopasta Aasian poikki Tyynenmeren rannikolle saakka. Levinneisyysalueen rajoja ei varsinkaan idässä tunneta kovin tarkoin samankaltaisten lähilajien vuoksi. Suomessa lajia tavataan etelärannikolta ainakin Etelä-Lappiin saakka. Perhoset lentävät kesäkuun loppupuoliskolta elokuun puoleen väliin. Joinakin vuosina lajilla on vähälukuisempi toinen sukupolvi syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Lajia on pitkään pidetty vyömessinkiyökkösen värimuotona, ja vanhemmassa kirjallisuudessa lajeja on pidetty yhtenä. Siipien värityksen lisäksi lajeilla on pienehköt erot koirasgenitaaleissa ja naaraan takaruumiin kahdeksannen jaokkeen vatsakilven muodossa. Ekologiselta kannalta on näyttöä lajien lentoaikojen eroavaisuudesta sekä eroista elinympäristömieltymyksissä. Nykyisin lajien erillisyyttä tukee myös molekyylibiologinen tutkimus.

Poikkimessinkiyökkönen viihtyy kosteammilla ja lämpimämmillä elinpaikoilla kuin vyömessinkiyökkönen. Perhonen lentää öisin ja tulee valolle. Se myös vierailee mielellään imemässä mettä kukista, muttei tule syötille. Laji on yleinen, mutta ainakin Suomessa yksilömäärässä mitattuna vyömessinkiyökköstä vähälukuisempi. Toukka rakentaa kotelokopan kasvillisuuden joukkoon ja koteloituu sen sisään. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi
------------

Toukka on erilaisia ruohovartisia kasveja syövä polyfagi.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Poikkimessinkiyökkönen – *Diachrysia stenochrysis* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑
3. ↑
4. 1 2
5. 1 2
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑
8. ↑  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1

Aiheesta muualla
----------------

* lepiforum.de (nimellä *D. stenochrysis*)[vanhentunut linkki] (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q5270234
* BioLib: 53373
* CoL: 6CP85
* EoL: 547463
* EUNIS: 309357
* Fauna Europaea: 449551
* Fauna Europaea (new): 241bc726-7067-4029-bbd9-cf4c5991965f
* GBIF: 1785895
* iNaturalist: 362097
* IRMNG: 10317633
* LepIndex: 280787
* NBN: NHMSYS0020758208
* NCBI: 254378

 |

 |
Happotoiminen aikasytytytin.
**Aikasytytin** on räjäytin joka toimii ennalta asetetun aikamäärän (aikautuksen) jälkeen. Aikasytyttimiä on monenlaisia. Tunnetuimpia ovat kellokytkimen avulla toimivat: räjähteen yhteyteen on asetettu erillinen kellokoneisto, joka erikseen asetetun ajan jälkeen kytkee virran tai vapauttaa jousiviritteisen iskurin joka räjäyttää aloitepanoksen ja siten räjähteen itsensä.

Ilmatorjunnassa käytettiin aiemmin ruutikanavasytytintä, joka oli eri vahvuisiin kanaviin asennettu, kiinteästä ruudista tehty eräänlainen sytytyslanka joka syttyi asetta laukaistaessa. Kulloinkin tarvittua aikaa varten valittiin tarvittavan mallinen kanava. 

Happotoimisia aikasytyttimiä käytetään yleensä aikapommien yhteydessä. Tällaisessa sytyttimessä on lasiampulliin suljettua voimakasta happoa. Ampulli on sijoitettu joustavaan kuoreen, ja sen alla on metallinen säppi, joka pitelee jousiviritettyä iskuria paikallaan. Kun ampulli särkyy, happo syövyttää säpin poikki ja iskuri vapautuu räjäyttäen aloitepanoksen. Aika säädetään vaihtelemalla metallisäpin vahvuutta. Tällaista sytytintä käytti mm. eversti Claus von Stauffenberg yrittäessään surmata Adolf Hitlerin 20. heinäkuuta 1944. 

Aikasytytin voidaan tehdä oikeastaan melkein mistä tahansa: esimerkiksi jopa vuotavasta astiasta. Astian pohjalle asetetaan metallilevy johon on kiinnitetty nalliin johtava sähköjohto, ja paristosta tuleva johto on kytketty kellukkeeseen. Kun astia vuotaa tyhjäksi, virta kytkeytyy ja nalli räjähtää. Samoin eri kemikaaliseoksia voidaan käyttää samaan tarkoitukseen.
**Aikakauslehtipaperi** on paperilaatu, jota käytetään aikakauslehtien painamiseen lehtipainoissa. Teknisesti aikakauslehtipaperit ovat yleensä superkalanteroitua paperia (SC), konepäällystettyä paperia (MFC) tai kevyesti päällystettyä paperia (LWC). Yleisesti kun puhutaan aikakauslehtipaperista ja sen menekkivaikeuksista sekä selluloosasta tarkoitetaan kevyesti päällystettyä paperia, missä mekaanisen paperin lisäksi on myös selluloosaa, jolloin se on puuvapaan paperin ja mekaanisen paperin, sanomalehtipaperin välimuoto.

Konepäällystetty paperi
-----------------------

Halvin keskisuuriin painoksiin käytettävä paperi on konepäällystettyä paperia. Siinä suoraan paperinvalmistuksen linjassa paperiin lisätään päällysteaine, joka parantaa mekaanisen pohjapaperin painoteknisiä ominaisuuksia, mm. vaaleutta ja opasiteettia. Konepäällystetty paperi ei ole kuitenkaan korkeatasoisissa aikakauslehdissä, kuten muotilehdissä yhtä hyvää värientoistoltaan kuin esimerkiksi kevyesti päällystetty paperi. Tyypillisimmillään MFC:lle painettu lehti voi olla jokin ilmoitustuloiltaan vähäinen järjestölehti, jolla on vakaa tilaajakunta esimerkiksi jäsenyyden perusteella ja jossa tyydyttävä värikuvan laatu riittää asiasisällön täydennykseksi.

Superkalanteroitu paperi
------------------------

Superkalanteroidut paperit ovat mekaanisia papereita, jotka ovat erittäin voimakkaasti kalanteroituja, usein vasta varsinaisen paperinvalmistuksen jälkeen off-line-prosessissa erikseen. Niitä käytetään offsetpainojen asemesta syväpainoissa, minkä vuoksi ne sopivat erittäin suuripainoksisille aikakauslehdille (Suomessa > 80 000) ja mainospainotuotteille. Suomessa superkalanteroidulle paperille painetaan mm. Otavan Espoon Kivenlahden syväpainossa Yhtyneiden Kuvalehtien Suomen Kuvalehti ja Tekniikan Maailma. Mikkelissä painetaan myös A-lehtien Apu superkalanteroidulle paperille.

Kevyesti päällystetty paperi
----------------------------

Kevyesti päällystetyt paperit (LWC eli engl. *Lightweight Coated*) ovat tyypillisiä pienten ja keskisuurten painosten papereita, joita konepäällystetyn paperin tapaan käytetään heatset web offset- ja arkkipainokoneissa. Tyypillisimmillään LWC:lle painettu lehti on erikseen tilattava ja myös irtonumeroina ostettava aikakauslehti, jolle mainostulot ovat merkittävä osa tuloja ja jossa värikuvien hyvä laatu on erittäin tärkeää.

Lähteet
-------

1. ↑  Paperilajit *Metsäyhdistys*. Viitattu 15.9.2015. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Sanasto *Tilaajan opas*. Trinket. Viitattu 15.9.2015.
Charles Ferdinal Wimarin maalaus vuodelta 1854 siouxeista ja heidän vangitsemastaan sotaratsusta.
**Charles Ferdinand Wimar** (1828–1862) oli Saksassa Siegenburgissa syntynyt taidemaalari, joka erikoistui villiä länttä ja eritoten tasankointiaanien kulttuuria kuvaaviin maalauksiin. Hän muutti 15-vuotiaana perheensä mukana St Louisiin Yhdysvaltoihin.

Ranskalaissyntyisen Leon de Pomareden oppipoikana Wimar sai kosketuksen taiteeseen, ja pääsi avustamaan mestaria suurten panoraamakuvien teossa. Pomareden antama oppi ja turkiskaupan keskuksena toimineen St. Louisin kiivas syke vaikuttivat voimakkaasti nuoreen Wimariin ja edistivät hänen päätöstään löytää taiteensa oikea suunta. 1850-luvulla Wimar matkusti Saksaan opiskelemaan Düsseldorfin taideakatemiassa. Düsseldorf oli tuon ajan tärkeimpiä amerikkalaisten taiteilijoiden suosimia taidekeskuksia Euroopassa. Palattuaan vuonna 1856 takaisin St. Louisiin hän matkasi Yellowstoneen ja suurille tasangoille tutustumaan siihen alkuperäiseen amerikkalaiseen kulttuuriin, jota oli kuvannut maalauksissaan vuosien ajan. 

Wimarin näkyvimmiksi ja samalla myös viimeisiksi töiksi jäivät hänen tekemänsä useat seinämaalaukset St. Louisin kaupungintalossa. Vuonna 1862 hän kuoli tuberkuloosiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Biography and Works: Charles Ferdinand Wimar *Museo Thyssen-Bornemisca*.  (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Charles Ferdinand Wimar**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Charles Durning toukokuussa 2008.
**Charles Durning** (28. helmikuuta 1923 – 24. joulukuuta 2012 Highland Falls, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.

Ennen näyttelemistä Durning opiskeli klassista tanssia ja toimi tanssinopettajana. Toisessa maailmansodassa hän palveli Yhdysvaltain 1. jalkaväkidivisioonassa (joka tunnetaan myös nimellä *The Big Red One*) ja osallistui muun muassa Normandian maihinnousuun 6. kesäkuuta 1944. Hän haavoittui sodan aikana kolmesti ja hänet palkittiin useilla mitaleilla.

Näyttelijänuransa Durning aloitti teatterissa. Hän näytteli yli 30 näytelmässä ja voitti Tonyn Broadway-tuotannosta *Kissa kuumalla katolla* vuonna 1990.

Hän aloitti uransa televisiossa 1963. Durning näytteli pääsääntöisesti sivurooleja lähes 200 elokuvassa ja televisiosarjassa. Mel Brooksin elokuvassa *Ollako vai eikö olla – siinä leffa!* (1983) hän näyttelee eversti "Keskitysleiri" Erhardtia. Hänet nimettiin muun muassa tästä roolista Oscar-ehdokkaaksi. Viime vuosinaan hän näytteli päähenkilö Tommy Gavinin isää televisiosarjassa *Asema 62*. 2000-luvun elokuvarooleista tunnetuin lienee korruptoitunut ja pahansisuinen kuvernööri Pappy O’Daniel Coenin veljesten elokuvassa *Voi veljet, missä lienet?* (2001). Toinen miltei samanlainen rooli oli elokuvassa *Texasin paras pikku porttola*, josta hän kohosi toisen kerran Oscar-ehdokkaaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Charles Durning, King Of Character Actors, Dies

Aiheesta muualla
----------------

* Charles Durning Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Charles Durning Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Charles Edward Hubbard** (1900–1980) oli englantilainen kasvitieteilijä.

Hubbard syntyi Norfolkissa Englannissa. Hän työskenteli ensin kuninkaallisella puutarhalla Sandringhamin kartanolla, mutta siirtyi sitten vuonna 1920 Kew Gardensiin aloittaen siellä työt herbaariossa vuonna 1923. Hubbard oli aktiivinen ja lahjakas nuori mies, joka alkoi opiskella heinäkasveja.

Hubbard oli kasvitieteilijävaihdossa Queenslandissa Australiassa 1930–1931, minkä aikana William Douglas Francis oli vuoden Kew Gardensilla. Hubbard keräsi Australiassa noin 15000 kasvinäytettä ja helmikuussa 1931 hän keräsi näytteitä Queenslandin keskiosista läheltä Rockhamptonia ja Fitzroy-jokea. Queenslandissa viettämänsä vuoden aikana Hubbard tutki kaikki Queenslandin herbaarion heinänäytteet ja sai samalla myös Stan Blaken kiinnostumaan heinistä ja saroista.

Vuonna 1957 Hubbard nousi Kew Gardensilla herbaarion- ja kirjastonhoitajaksi ja myöhemmin hänet nimitettiin Kew Gardensin apulaisjohtajaksi. Hubbard jäi eläkkeelle vuonna 1965.

Hubbardille on myönnetty Linnean Societyn kultamitali hänen työstään heinäkasvien taksonomian parissa. Muut kasvitieteilijät ovat myös nimenneet kasvilajeja Hubbardin mukaan – esimerkiksi *Acacia hubbardiana* -akaasialaji sekä *Digitaria hubbardii* -verihirssilaji.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hubbard, Charles Edward *Council of Heads of Australasian Herbaria: Biographical Notes*. Council of Heads of Australasian Herbaria (CHAH). Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Don Lemon** (s. 1. maaliskuuta 1966 Baton Rouge, Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen toimittaja. Hän toimi CNN-kanavan uutisankkurina 2006-2023. Hän on raportoinut kanavalle monia merkittäviä uutistapahtumia, kuten Sandy Hookin kouluammuskelun ja mustan teinipojan Michael Brownin kuoleman, joka nostatti Yhdysvalloissa laajoja mellakoita. Lemon erotettiin CNN:n palveluksesta 17 vuoden työsuhteen jälkeen huhtikuussa 2023 hänen sanottuaan CNN:n aamuohjelmassa presidentin ikää koskevassa keskustelussa, että 51-vuotias republikaanipoliitikko Nikki Haley on "ohi parhaasta iästään" .

Lemon julkaisi vuonna 2011 muistelmateoksensa *Transparent*, jossa hän kertoo urastaan ja yksityiselämästään. Hän avautui kirjassa ensimmäistä kertaa homoseksuaalisuudestaan. Lisäksi hän kertoi lapsena kohtaamastaan seksuaalisesta hyväksikäytöstä.

Lähteet
-------

1. ↑  Don Lemon *CNN.com*. Viitattu 4.5.2016. (englanniksi)
2. ↑  CNN:n tähtijuontaja kertoo saaneensa potkut *Ilta-Sanomat*. Viitattu 24.4.2023.
3. ↑  Livelihood 'On The Line,' Anchorman Reveals He's Gay *NPR.org*.  16.5.2011. Viitattu 4.5.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Don Lemon** Wikimedia Commonsissa

* Don Lemon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Don Lemon Twitterissä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Himno Nacional de Chile**, joka tunnetaan myös nimillä **Canción Nacional** ("kansallislaulu"), **Puro, Chile, es tu cielo azulado** ("Chile, sinun syvän sininen taivaasi on puhdas") ja **Dulce Patria, recibe los votos** on Chilen kansallislaulu. Laulu on tyypillinen esimerkki latinalaisamerikkalaisesta oopperatyylisestä kansallislaulusta. Laulussa on kaiken kaikkiaan kuusi säkeistöä, mutta vain sen viidettä säkeistöä ja kuoron laulamaa kertosäettä pidetään virallisena kansallislauluna.

Kansallislaulun historia on monivaiheinen, sillä on sekä kaksi säveltäjää että kaksi sanoittajaa eri aikoina, ja heidän luomanaan on syntynyt kaiken kaikkiaan kolme erilaista kansallislaulua. Laulun historia periytyy aina vuoteen 1819, jolloin Chilen hallitus määräsi maalle laadittavaksi kansallislaulun. Tämän Chilen ensimmäisen kansallishymnin sävelsi Manuel Robles ja sanoitti Bernardo de Vera y Pintado. Laulu esitettiin ensi kerran samana vuonna. 1820-luvun loppupuolella laulusta tuli kuitenkin epäsuosittu, ja Chilen hallitus pyysi säveltäjä Ramón Carnicer y Battlea laatimaan Bernardo de Veran tekstiin uuden sävelen. Tämä valmistuikin vuonna 1828. Bernardo de Veran sanoitusta laulettiin Ramón Carnicerin sävelmällä aina vuoteen 1847, jolloin Chilen hallitus pyysi nuorta chileläistä runoilijaa Eusebio Lillo Roblesia kirjoittamaan Carnicerin sävelmään uudet sanat. Näiden oli tarkoitus korvata de Veran alkuperäiset sanat, joita pidettiin loukkaavina niiden voimakkaiden Espanjan vastaisten hyökkäyksien vuoksi. Lillo kirjoittikin lauluun uudet sanat, mutta piti ennallaan de Veran kirjoittaman kuoro-osuuden. Nykyään Chilen kansallislauluna lauletaan siis Lillon kirjoittaman runon viides säkeistö ja de Veran kirjoittama kertosäe Carnicerin melodialla.

Kenraali Augusto Pinochetin kaapattua Chilessä vallan 1973 sotilasjuntta määräsi, että maan kansallislauluna tuli laulaa Lillon runon viidennen säkeistön lisäksi myös sen kolmas säkeistö, joka ylisti Chilen armeijaa. Sotilashallinnon vastustajien yleinen tapa oli kuitenkin osoittaa vastarintaansa pysymällä hiljaa laulun kolmannen säkeistön aikana. Kun maahan saatiin jälleen siviilihallinto vuonna 1990, hallitus ilmoitti, että kansallislaulu esitetään vastedes sen vallankaappausta edeltävässä muodossa, eli siitä lauletaan vain viides säkeistö. Kuitenkin kenraali Pinochetin kannattajat laulavat usein nykyäänkin myös laulun kolmannen säkeistön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Chile National Anthems.info. Viitattu 23.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Chile *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 23.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  CHILE : Chile National Anthem Canción Nacional de Chile *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 23.1.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laulun sanat espanjankielisessä Wikiaineistossa
**Georg Peter Falck** (15. tammikuuta 1862 Pietari – 31. heinäkuuta 1919 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.

Georg Peter Falckin vanhemmat olivat vara-amiraali Peter Georg Falck ja Anna Louise Baum ja puoliso Alexandra Vladimirovna Bogomolova. Falck suoritti Pietarin merikadettikoulun 1875–1882 ja yleni koulun aikana 1881 gardemariniksi. Valmistuttuaan hänet ylennettiin midshipsmaniksi ja määrättiin Henkivartioväen meriekipaasiin Pietariin kesäkuussa 1882. Vuosina 1886–1889 hän osallistui maailmanympäripurjehdukseen risteilijä Ryndalla 1. luokan kapteeni, myöhemmin amiraali Teodor Avellanin johdolla. Vuonna 1889 Falck ylennettiin luutnantiksi ja vuonna 1894 hänet määrättiin keisarillisen huvijahti Aleksandrian reviisoriksi. Kesällä 1902 Falck oli komennettuna torpedovene Bditelnyin päälliköksi. Joulukuussa 1902 hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi ja määrättiin helmikuussa 1903 huvijahti Strelan vanhimmaksi upseeriksi. Maaliskuusta joulukuuhun 1904 hän toimi keisarillisen huvijahti Poljarnaja Zvezdan vanhimpana upseerina, toukokuussa 1905 hänet määrättiin miinaristeilijä Voiskovoin päälliköksi. Falck ylennettiin 1. luokan kapteeniksi joulukuussa 1907. Vuonna 1908 hänet määrättiin keisarillisen huvijahti Tsarevnan päälliköksi toukokuussa ja Aleksandrian päälliköksi joulukuussa. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi joulukuussa 1913. Bolševikit surmasivat Falckin Pietarissa heinäkuussa 1919.

Lähteet
-------

1. 1 2  Falck, Georg Peter *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
**Chari** (myös *Shari*) on Tšadjärveen laskeva joki Keski-Afrikan tasavallassa, Tšadissa ja Kamerunin rajalla. Sen pituus on 826 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 600 000 neliökilometriä.

Joki saa alkunsa Bamingui- ja Gribinguijokien yhtymäkohdasta. Se virtaa luoteeseen ja laskee Tšadjärveen laajan suistoalueen kautta. Tärkeimmät sivujoet ovat Ouham (Bahr Sara) ja Logone. Osa valuma-alueesta kuuluu Sudaniin.

Charin keskimääräinen virtaus on 1 059 kuutiometriä sekunnissa. Se vaihtelee suuresti vuodenaikojen mukaan ja on enimmillään syys-marraskuussa. Joki muodostaa noin 92 % Tšadjärven saamasta vesimäärästä.

Chari on liikennöintikelpoinen koko pituudeltaan. Sen varsilla harjoitetaan kalastusta. Lähellä joen suuta sijaitsee Tšadin pääkaupunki N’Djamena.

Lähteet
-------

* *Monographie du fleuve Chari*. Paris: Orstom, 1974. ISBN 2-7099-0329-6. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. 1 2  Bassin, s. 7.
2. ↑  Bassin, s. 90.
3. ↑  Bassin, s. 3.
4. ↑  Bassin, s. 8.
5. 1 2  Bassin, s. 1.
6. ↑  UNH/GRDC: Ndjamena (Fort Lamy) *grdc.sr.unh.edu*. Viitattu 16.3.2018.
7. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 562. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
**Chargiino** on hiukkasfysiikassa hypoteettinen hiukkanen, joka esiintyy supersymmetrisissa teorioissa. Se on sekoitus higgsiinoista ja gaugiinoista ollen siten fermioni. Chargiinojen spin on ½.

Yleisemmin chargiinoiksi nimitetään supersymmetristen fermionien sekoituksesta muodostuneita massaominaistiloja. Minimaalisessa supersymmetrisessa standardimallissa (MSSM) chargiinot muodostuvat varattujen gaugiinojen sekä varattujen higgsiinojen lineaarikombinaatioina. 
Sähköheikon symmetriarikon jälkeen varatuilla higgsiinoilla ({\displaystyle \scriptstyle {\tilde {H}}\_{1}^{-},{\tilde {H}}\_{2}^{+}}) on samat kvanttiluvut kuin varatuilla heikkoa isospiniä vastaavilla gaugiinoilla (varatut winot: {\displaystyle \scriptstyle {\tilde {W}}^{-},{\tilde {W}}^{+}}). Tästä syystä nämä mittaominaistilat sekoittuvat keskenään muodostaen lineaarikombinaationa massaominaistilat, joita nimitetään chargiinoiksi. Koska mittaominaistiloja on neljä, on myös massaominaistiloja neljä. Koska negatiiviset ja positiiviset mittaominaistilat esiintyvät lineaarikombinaatiossa symmetrisesti, on varsinaisia massoja kuitenkin vain kaksi. Usein ajatellaankin, että chargiinoja on kaksi, joista kumpikin voi olla sekä negatiivisesti että positiiviseti varautunut.

Katso myös
----------

* Hiukkasfysiikan standardimalli

Lähteet
-------

1. ↑  Martin, Stephen P.: A Supersymmetry primer (PDF) (luku 7.2) *ArXiv*. Viitattu 18.8.2008. (englanniksi)

Hiukkaset fysiikassa

| Alkeishiukkaset
Hiukkasfysiikan standardimallin mukaan alkeishiukkasia ovat kvarkit, leptonit ja bosonitHiukkasfysiikan standardimallin mukaan alkeishiukkasia ovat kvarkit, leptonit ja bosonit |
| --- |
| Fermionit | 

|  |  |
| --- | --- |
| Kvarkit | - ylöskvarkki (u)
- ylös-antikvarkki (u)
- alaskvarkki (d)
- alas-antikvarkki (d)
- lumokvarkki (c)
- lumo-antikvarkki (c)
- outokvarkki (s)
- outo-antikvarkki (s)
- huippukvarkki (t)
- huippu-antikvarkki (t)
- pohjakvarkki (b)
- pohja-antikvarkki (b) |
| Leptonit | e− ·  e+ ·  μ− ·  μ+ ·  τ− ·  τ+ ·  ve  ·  ve ·  vμ  ·  vμ ·  vτ  ·  vτ |

 |
| Bosonit | 

|  |  |
| --- | --- |
| Mittabosonit | γ ·  g ·  W± ·  Z |
| Skalaaribosonit | H0 |

 |
| Hypoteettiset | 

|  |  |
| --- | --- |
| Superpartnerit | Aksiino ·  Chargiino ·  Fotiino ·  Gluiino ·  Gravitiino ·  Higgsiino ·  Neutraliino ·  Sfermionit |
| Muut | A0 ·  Dilatoni ·  G ·  m ·  Majoroni ·  Takyoni ·  W'  ·  Z' ·  X ·  Y ·  Steriili neutriino ·  Preoni |

 |
| Yhdistelmähiukkaset |
| Hadronit | 

|  |  |
| --- | --- |
| Baryonit | N (p ·  n) Δ ·  Λ ·  Σ ·  Ξ ·  Ω |
| Mesonit | π ·  ρ ·  η ·  η′ ·  φ ·  ω ·  J/ψ ·  ϒ ·  θ ·  K ·  B ·  D ·  T |

 |
| Muut | Atomi ·  Atomiydin ·  Dikvarkki ·  Eksoottinen atomi (Positronium ·  Myonium ·  Tauonium) ·  Molekyyli ·  Pentakvarkki ·  Tetrakvarkki |
| Hiukkaslöytöjen aikajana |
Charing Cross Road Leicester Squaren metroaseman lähellä.
**Charing Cross Road** on katu Keski-Lontoossa. Se alkaa Charing Crossin rautatieaseman läheltä ja jatkuu pohjoiseen Oxford Streetille. Kadun pituus on noin yksi kilometri. Katu on tunnettu kirjakaupoistaan ja antikvariaateistaan, joiden määrä tosin on 2000-luvulla vähentynyt. Entisen Astoria-klubin naapurustossa Denmark Streetin risteyksen alueella on musiikkikauppoja ja soitinliikkeitä.

Charing Cross Road kirjallisuudessa ja elokuvissa
-------------------------------------------------

*Rakas vanha kirja* (engl. *84, Charing Cross Road*) on Helene Hanffin kirjoittama kirjeromaani vuodelta 1970. Siihen perustuva elokuva *84 Charing Cross Road* sai ensi-iltansa vuonna 1987. Elokuvan pääosissa näyttelevät Anthony Hopkins ja Anne Bancroft.

*Harry Potter* -tarinoissa esiintyvä majatalo Vuotava noidankattila sijaitsee Charing Cross Roadilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Potter In London *The-magician.co.uk*. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Charing Cross Road** Wikimedia Commonsissa
**Kuolleena ja elävänä** (engl. *Dead and Alive*), on Hammond Innesin vuonna 1946 julkaistu jännitysromaani.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Entiset upseerit, David Cunnigham ja Stuart MacRae, jotka alun perin tapasivat Salernon maihinnousun aikana pikapikaa, tutustuvat uudelleen Corwallin rannikolle ajautuneessa LCT-maihinnousualuksessa; he saavat aluksen kovalla urakalla vesille ja kunnostavat sen. He antavat aluksen nimeksi m/s *Trevedra*. 

Alus kiinnitetään ja katsastetaan rahtilaivaksi; he ostavat viisi kuorma-autoa, suuren määrän varaosia ja kaikkiin autoihin täyden savukelastin. 

He vievät ne Italiaan ja myyvät siellä saaden maksun viininä. 

Lisäksi he perustavat viinien tuontiliikkeen kolmannen Fosdyk-nimisen miehen kanssa. 

Kaksi entistä laivaston miestä, konemestari Jack Dugan ja konemies Eric Boyd lähtevät mukaan hankkeeseen.

Cape Vincentin ulkopuolella tavataan ilman valoja kulkenut italialainen kuunari *Pampas* jonka kapteeniin törmätään loppuvaiheessa uudelleen. 

Alus pääsee Italiaan suunnitelmien mukaan.

Eräs mafiagangsteri nimeltä Guido del Ricci tekee myös aluksesta ostotarjousen; McCrae iskee hänet maahan ja kieltäytyy ehdottomasti: hän ei halua olla tekemisissä tuollaisen maan kurjuudesta elävän rikollisen kanssa. 

Kun lasti on purettu ja uusi tulossa, on toinen tehtävä; eräs leskirouva, joka kuulee, että he ovat menossa Italiaan kirjoittaa heille ja pyytää miehiä tiedustelemaan tyttärestään Moniquesta, joka oli sodan syttyessä Italiassa erään naimisissa olevan ystävättärensä luona.

Cunningham lupaa rouvalle tutkia asiaa. 

Kun laiva-asiat ovat kunnossa, Cunningham ja Boyd lähtevät jäljittämään Moniqueta, jonka he löytävät lopulta maatilalta Toskanasta. Monique kertoo ystävättärensä kuolleen ja ystävättären miehen kuolleen sodassa. Monique lähtee kaksikon mukaan Napoliin, jossa Trevedran piti odottaa. Del Ricci on kuitenkin varastanut aluksen. 

Monique tuntee erään salanimisen taiteilijan, joka väärentää hänelle Ison-Britannian passin.

Mies kertoo myös tietävänsä *Trevedra*n kohtalon. 

Kun britit lupaavat viedä Englantiin jäähyväiskirjeen hänen iäkkäälle äidilleen ja vannovat käsi Raamatulla, mies järjestää asiat: hän tietää missä gangsteri on ja tuntee myös toisen nimeltä *Il piccolo polipo* (Pikku Mustekala), joka jahtaa tätä. 

Kysymys on siis alamaailman sisäisestä sodasta.

Britit tapaavat tämän miehen ja kalastajakuunarin avulla hyökkäävät Giglion satamassa olevalle *Trevedra*lle. 

Del Ricci kaapataan matkalla ja surmataan. 

Hänen miehistään kuljetusaluksella surmataan yksi, ja kolmen muun kohtalo jää avoimeksi.

Surmansa saanut osoittautuu kuunari *Pampas*in kapteeniksi. 

MacRae ja Dugan löytyvät kettinkilokerosta toipumiskuntoisina. 

Cunnigham ja Boyd ohjaavat aluksen merelle ja kohti Isoa-Britanniaa; avomerelle päästyä Monique tulee sillalle, ja nyt hänen ja kapteenin väliset tunteet ovat jo aivan selviä: tyttö seisoo kapteenin sylissä ruorin ja miehen välissä. 

On kohtalaisen varmaa että perillä odottaa avioliitto.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
Dante Alighierin kuolinnaamio.
Napoleonin pronssinen kuolinnaamio, valettu 1833.
**Kuolinnaamio** on kuolleen henkilön kasvoista otettuun muottiin jostain helposti muokattavasta materiaalista, kuten kipsistä tai vahasta tehty valos, jonka tarkoituksena on säilyttää hänen kasvonpiirteensä.

Kuolinnaamioita on tehty eri kulttuureissa kautta historian. Usein vainajan kasvoille asetettu naamio oli veistetty tai valettu jonkin toisen mallin mukaan, mutta Egyptistä on löydetty yksi vainajan itsensä kasvoista tehty muinainen kuolinnaamio. Antiikin roomalaisilla kuolinnaamion valaminen vainajan kasvoista saattoi olla jo yleisempää. Keskiaasialaiset jeniseit tekivät kipsistä kuolinnaamioita jo viimeistään 1 500 vuotta sitten.

Keskiajan Euroopassa kuolinnaamiot tehtiin sivelemällä vainajan kasvoille, korville ja kaulaan ensin öljyä ja sitten kipsiä. Kun muotti kuivui ja kovettui, siihen kaadettiin kipsiä, mikä tuotti kolmiulotteisen kuolinnaamion. Näitä kuolinnaamioita pidettiin esillä hautajaisissa, mutta niitä ei pantu hautaan vainajan mukana, ja niitä saatettiin käyttää myöhemmin muotokuvien mallina.

Jos kuolinnaamion muotti säilytetään, siihen voidaan valaa uudelleen. Monesta kuuluisuudesta, kuten Beethovenista, Napoleonista ja Abraham Lincolnista, onkin olemassa useita kuolinnaamioita.

Tussaudin vahakabinettiin tehtiin aikoinaan vahanukkeja Ranskan suuressa vallankumouksessa mestattujen kuolinnaamioiden pohjalta. 1800-luvulla fysiognomit ja frenologit etsivät rikollisten kuolinnaamioista rikollisia piirteitä. Kuolinnaamioilla on myös tunnistettu vainajia ennen valokuvauksen yleistymistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  DeMello, Margo: "Death Masks", *Faces Around the World*. ABC-Clio, 2012. ISBN 978-1-59884-617-1.
**Christian Hendhersson (Henrikinpoika) Wilbrandt** (k. viimeistään 26. marraskuuta 1677 Oulu, haudattu 16. joulukuuta 1677 Vaasa) oli todennäköisesti ruotsalais- tai saksalaissyntyinen kirkkomaalari, joka vaikutti Suomessa viimeistään vuodesta 1639 alkaen.
Hän oli johtava kirkkomaalari Pohjanmaalla 1600-luvun puolessavälissä.

Wilbrandt teki maalauksia muun muassa Oulun (1639 ja 1658), Kokkolan pitäjän (1640), Saloisten (1641), Hailuodon (1659) ja Pyhämaan (1667) kirkkoihin. Näistä sekä Oulun, Saloisten että Hailuodon kirkot ovat tuhoutuneet tulipaloissa, joten Pyhämaan kirkko on ainoa, jossa maalaukset ovat säilyneet. Wilbrandtin maalausten osia on löydetty myös Uudenkaarlepyyn, Vähänkyrön, Laihian ja Haukiputaan kirkoista. Haukiputaan kirkossa maalauksista on ullakolla fragmentteja, koska vesikaton lautoina on käytetty edellisen, Wilbrandtin maalaaman kirkon sisäseinälautoja. Myös Lohtajan edellisen kirkon seinälautoja on käytetty nykyisen kirkon rakenteissa, ja niissä on Wilbrandtin maalaamia enkeleitä.

Kirjallisuutta
--------------

* *Mestareiden jäljillä - pohjalaisia 1600-luvun käsityöläismaalareita*, Pohjanmaan museo 2011*selvennä*

Lähteet
-------

1. ↑  Voimistuva kirkko (Suomen vaiheet esihistoriasta autonomian aikaan) *Etälukion verkkomateriaalit*.  2009. Opetushallitus.  Arkistoitu 20.3.2007. Viitattu 21.6.2011.
2. 1 2  von Bonsdorff, Bengt et al.: *Suomen taiteen historia*, s. 89-90. Helsinki: Schildts Kustannus Oy, 1998. ISBN 951-50-0920-0.
3. 1 2  Haukiputaan kirkko Haukipudas:  Haukiputaan seurakunta. Viitattu 13.3.2012. [vanhentunut linkki]
4. 1 2  Lars Pettersson: *Hailuodon palanut puukirkko ja sen maalaukset* (= *Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja; 73*). Helsinki: [Suomen muinaismuistoyhdistys], 1971
5. ↑  Lohtajan kirkon historia *Lohtajan seurakunta*. Viitattu 13.3.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Christian Schwarz-Schilling vuonna 1993.
**Christian Schwarz-Schilling** (s. 19. marraskuuta 1930 Innsbruck, Itävalta) on saksalainen poliitikko (CDU).

Schwarz-Schilling on opiskellut sinologiaa Ludwig-Maximilians-Universität Münchenissä. Hänen väitöskirjansa *Der Friede von Shan-Yüan 1005 n. Chr. und seine Auswirkungen auf die Beziehungen zwischen dem Chinesischen Reich und dem Liao-Reich der Kitan* vuodelta 1956 käsitteli Kiinan ja Kitanin Liao-keisarikunnan suhteita.

Schwarz-Schilling liittyi CDU:hun 1960, ja hänet valittiin 1966 Hessenin maapäiville ja 1976 Bundestagiin, jossa hän oli vuoteen 2002 asti. Vuosina 1982–1992 hän oli posti- ja viestintäministerinä. Hän erosi protestina hallituksesta 1992 liittokansleri Helmut Kohlin sanottua ettei Saksan perustuslaki sallinut puuttumista Jugoslavian tapahtumiin.

Schwarz-Schilling oli 1995–2005 välittäjänä Bosnia-Hertsegovinassa, ja 31. tammikuuta 2006 hänet nimitettiin korkeaksi edustajaksi ja Euroopan unionin erityisedustajaksi Bosnia ja Hertsegovinaan. Schwarz-Schilling pyrki toimimaan enemmän neuvonantajan asemassa, päinvastoin kuin edeltäjänsä Lordi Ashdown, jota oli arvosteltu vallankäytöstä. Schwarz-Schillingin piti olla maassa viimeinen kansainvälisen yhteisön edustaja, mutta vielä hänen jälkeensä nimitettiin slovakkidiplomaatti Miroslav Lajčák.

Lähteitä
--------

* Curriculum vitae of Mr Christian Schwarz-Schilling EU Special Representative in Bosnia and Herzegovina[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Emil Alarik Autere**, sukunimi aik. *Byskata* (30. elokuuta 1890 Helsinki – 12. maaliskuuta 1944 Kiljavannummen parantola) oli suomalainen näyttelijä ja Suomen Kansallisteatterin taloudenhoitaja.

Puusepän perheeseen syntynyt Autere oli nuorena harjoittelijana rautateiden liikenneosastolla ja oli samaan aikaan mukana raittiusyhdistys Väinölän näytelmäseurassa. Hän opiskeli näyttämötaidetta opettajinaan Kaarola Avellan, Olga Poppius ja Pekka Alpo. Hän kävi myös opintomatkalla ulkomailla ja tutki "teattereiden taloudellisia ja käytännöllisiä menetelmiä" ulkomailla 22 teatterissa.

Autere oli näyttelijänä Tampereen Teatterissa 1909–1919 ja Suomen Kansallisteatterissa 1919–1927. Hänen näyttämöroolejaan olivat muun muassa Huotari Teuvo Pakkalan näytelmässä *Tukkijoella*, Olavi Klaunpoika Josef Julius Wecksellin näytelmässä *Daniel Hjort*, Harrin, Antin ja vallesmannin roolit Artturi Järviluoman näytelmässä *Pohjalaisia* sekä postimestarin rooli Nikolai Gogolin *Reviisorissa*. Ulkomaisen opintomatkansa ansiosta hänet nimitettiin 1927 Kansallisteatterin taloudenhoitajaksi ja johtokunnan sihteeriksi. Myöhemmin Autere toimi myös johtotehtävissä lukuisissa teatterialan järjestöissä. Autere kuoli 53-vuotiaana keväällä 1944 Kiljavannummen parantolassa.

Elokuvarooleja
--------------

Autere näytteli kolmessa Teuvo Puron ohjaamassa mykkäelokuvassa:

* *Ollin oppivuodet* (1920), kasvatuslaitoksen katsastaja
* *Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa* (1921), ylioppilas Martti Vaara
* *Anna-Liisa* (1922), Kivimaan Johannes

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kalevi Koukkusen henkilöesittely Emil Autereesta EloNetissä


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Geo** on kansainvälinen aikakauslehti. Suomessa lehteä kustansi vuodesta 2008 elokuuhun 2015 Sanoma ja syyskuusta 2015 toukokuuhun 2020 Fokus Media. Suomen Geo-lehti ilmestyi 10 kertaa vuodessa. Lehden päätoimittaja oli Anu Piippo. Geo-lehti ilmestyi Suomessa viimeisen kerran 20.5.2020.

Geo kertoo ihmisistä ja ilmiöistä eri puolilla maailmaa. Reportaasien aiheina ovat luonto, ympäristö, matkat, historia, tieteen ja teknologian saavutukset sekä kansat ja kulttuurit. 

Geo-lehti panostaa laajojen artikkeleidensa asiasisällön lisäksi valokuviin. Lehti kootaan Suomessa, ja myös osa sen sisällöstä tehdään Suomessa. 

Geo perustettiin Saksassa vuonna 1976. Sen jälkeen se on ilmestynyt yli 20 maassa, muun muassa Saksassa, Ranskassa ja Espanjassa. Suomessa lehti lanseerattiin maaliskuussa 2008. Lehti viettää vuonna 2018 Suomessa kymmenvuotisjuhlaa uudistaen ulkoasuaan ja sisältöään. 

Vuonna 2012 lehden levikki oli 20 039 ja sillä oli 81 000 lukijaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Geo siirtyy Sanomalta Fokus Media Finlandille - Sanoma Media Finland *sanoma.fi*.  22.6.2015. Viitattu 13.6.2020.
2. ↑  Fokus Media - Geo-lehden viimeinen numero ilmestyy 20.5.2020 *fokusmedia.fi*. Viitattu 13.6.2020.
3. ↑  Levikkitilasto 2012 (pdf) Levikintarkastus Oy. Viitattu 24.7.2013.
4. ↑  Kansallinen Mediatutkimus KMT 2012 (pdf) Levikintarkastus Oy. Viitattu 24.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* GEOn verkkosivusto
* GEO Fokus Median sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Koumaíika** (kreik. Κουμαίικα; myös transl. *Kouméika*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Dytikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 323 (vuonna 2011).

Koumaíikan kylä.
Koumaíikan kylä sijaitsee Sámoksen eteläosissa linnuntietä noin 4,5 kilometriä itään Órmos Marathokámpousta ja noin 2,4 kilometriä sisämaahan saaren etelärannikosta ja Egeanmeren rannasta. Se on rakennettu noin 160 metrin korkeudelle merenpinnasta laskettuna. Kylän nimen sanotaan tulevan sukunimestä *Koúmas*, joka on yleinen Spatharaíoissa, josta ensimmäiset asukkaat tulivat. Toisen selityksen mukaan nimi olisi kuitenkin peräisin siitä, että kylän ensimmäiset asukkaat olisivat tulleet Euboian Kýmistä.

Koumaíika muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κουμαιίκων, *Topikí Koinótita Koumaiíkon*), johon kuuluvat varsinaisen Koumaíikan yläkylän lisäksi merenrannalla sijaitsevat kylät Órmos Koumaiíkon ja Velanidiá. Koko yhdyskunnan väkiluku on 376.

Ennen vuotta 2011 kylä kuului Marathókampoksen kuntaan ja vuosina 2011–2019 Sámoksen kuntaan ja sen Marathókampoksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Κουμαίικα *Samos In*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koumaíika** Wikimedia Commonsissa
**Koundian** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Bafoulabén piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin eteläosassa 110 kilometriä Bafoulabésta etelään. Kunnassa on 13 900 ja kylässä 800 asukasta (vuonna 2009).

Koundianin kunta rajoittuu pohjoisessa Bafoulabén piirin Gounfanin, Mahinan ja Diokélin, idässä Bamafélén, etelässä Kéniéban piirin Kroukoton ja lännessä Bayen ja Kassaman kuntiin. Alueen läpi virtaa Bafingjoki. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 25 kylää. Niistä suurin on 1 100 asukkaan Nanifara. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on jahankoja ja fulbeja.

Koundianin kautta kulkee Kitan ja Kéniéban välinen kuivana aikana liikennöitävä tie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, riisi, fonio, maissi, bataatti, pavut ja vihannekset. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Koundianissa pidetään viikoittaiset markkinat.

Kunnassa toimii 13 alakoulua, yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) ja kolme terveyskeskusta. Vesihuollon tila on riittämätön.

Paikallisia nähtävyyksiä ovat Umar Tallin rakennuttama linnoitus eli *tata*, moskeija, Dabon pyhä kivi Kama Bambouckissa ja Soulounin metsänsuojelualue villieläimineen.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 10.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.2.2018.
3. 1 2 3 4 5  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Koundian 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 10.2.2018. [vanhentunut linkki]
Georg Meri NKVD:n asiakirjassa vuonna 1941.
**Georg-Peeter Meri** (8. lokakuuta 1900 Koltšanovo, Uuden-Laatokan kihlakunta, Pietarin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 10. kesäkuuta 1983 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) oli virolainen diplomaatti, kirjallisuustieteilijä ja kääntäjä.

Elämä ja ura
------------

Georg Meri syntyi Pietarin lähistöllä, ja perhe muutti Tallinnaan vuonna 1905. Meri kävi koulunsa Tallinnassa ja opiskeli Moskovassa mutta joutui bolševikkien vangiksi vuonna 1918. Palattuaan Viroon hän osallistui vapaussotaan. Hän jatkoi opintojaan Tarton yliopistossa (1920–1923) ja Pariisin yliopistossa (1931–1933).

Meri työskenteli Viron tiedeakatemiassa vuosina 1919–1926 ja sitten vuoteen 1940 Viron ulkoasiainministeriössä ulkomaankaupan osastopäällikkönä. Neuvostoliiton miehitettyä Viron hänet pidätettiin ja lähetettiin Siperiaan vuosiksi 1941–1945. Palattuaan Neuvosto-Viroon hän työskenteli toimittajana ja kääntäjänä; hän oli poliittisista syistä vangittuna 1950–1953.

Meri tunnetaan erityisesti Shakespeare-käännöksistään. Hän käänsi Shakespearen näytelmistä suuren osan viroksi sekä julkaisi näytelmistä tutkielmia. Lisäksi hän käänsi venäläisten kirjailijoiden teoksia (mm. Nikolai Dobroljubov, Nikolai Tšernyševski).

Georg Meri avioitui vuonna 1923 Alice-Brigitta Engmannin (1909–1986) kanssa. Heille syntyi kaksi lasta: kirjailija, presidentti Lennart Meri ja valtionvirkamies Hindrek Meri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Eesti Entsüklopeedia 14*, s. 288. Tallinn 2000. ISBN 9985-70-064-3

Aiheesta muualla
----------------

* Meri, Georg. (Arkistoitu – Internet Archive) Eesti biograafiline andmebaas ISIK.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Buff-värinen amerikancrest-marsu
**Amerikancrest** on lyhytkarvainen marsurotu. Sen silmiinpistävin piirre on marsun otsalla oleva pyörre, eli crest, joka eroaa marsun muusta värityksestä. Yleisin crestin väri on valkoinen. 

American Rabbit Breeders Association tunnusti amerikancrestin viralliseksi marsuroduksi vuonna 1974. 

Suomessa amerikancrest jaetaan kahteen eri kategoriaan; yksivärisiin ja kuvioituihin. Yhdysvalloissa amerikancrestin otsapyörteen tulee aina olla valkoinen, mutta esimerkiksi Suomessa ja Isossa-Britanniassa pyörteen väri voi olla jokin muu kuin valkoinen. Amerikancrestin turkki on lyhyt, noin 2 cm. Karva on sileä ja kiiltävä. Crest sijoittuu korvien ja silmien väliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Animal-World: White Crested Guinea Pig *Animal World*. Viitattu 11.5.2020. (englanniksi)
2. ↑  Rodut ja standardit | *marsuyhdistys.net*. Viitattu 11.5.2020.
3. ↑  ACBA - American Cavy Breeders Association *www.acbaonline.com*.  Arkistoitu 21.5.2020. Viitattu 11.5.2020.
4. ↑  British Cavy Council - American Crested Breed Standard *www.britishcavycouncil.org.uk*. Viitattu 11.5.2020.
5. ↑  Marsuyhdistys: Näyttelystandardi *marsuyhdistys.net*. Viitattu 11.5.2020.