recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vapauden vanki – Ryti, Risto nro 236/46** on suomalainen kamariooppera, joka kertoo presidentti Risto Rytin elämästä. Oopperan on säveltänyt Ilkka Kuusisto, ja libreton on kirjoittanut Markus Nummi. Ooppera alkaa vankilasta Rytin ollessa tuomittuna kuritushuoneeseen sotasyyllisyydestä. Hänen elämäänsä Gerda Rytin (o.s. Serlachius) kanssa sekä hänen sisäisiä taistelujaan käydään läpi takautumina.

Kantaesitys
-----------

Vapauden vangin ovat tuottaneet Suomalainen Kamariooppera ja Risto Hirvonen. Oopperan kantaesitys oli Risto Rytin synnyinpaikkakunnalla, Huittisissa, Risto Ryti -salissa 1.7.2007 ja pian sen jälkeen Helsingin Aleksanterinteatterissa. Nimiroolissa oli Jorma Hynninen, ja Gerda Rytin roolin tanssi Tiina Lindfors. Suomalaisen Kamarioopperan solistiensemblen kapellimestarina toimi Kristian Attila. Oopperan ohjasi Kalle Holmberg. Lavastuksen ja puvustuksen suunnitteli Markku Piri. Suomalainen Kamariooppera vei Vapauden vangin myös Saarenmaalle kesällä 2009.

Myynti-DVD
----------

Suomalainen Kamariooppera ja Helsinki City-ooppera tuottivat Vapauden vangista myös myyntivideon. Sen toteutti Sunny Notes Oy ja ohjasi Erkki Pohjanheimo. Video kuvattiin Kansallisoopperan Almi-salissa 2009. Videollakin pääosia esittävät Jorma Hynninen ja Tiina Lindfors, ja kapellimestarina on Kristan Attila. Henkilöohjauksesta vastaa Kalle Holmberg, ja valaistuksen on suunnitellut ja toteuttanut Ilkka Volanen. 
Orkesterin muusikot videolla ovat:

* Aale Lindgren – oboe/englannintorvi,
* Ollitapio Lehtinen – viulu
* Matti Hirvikangas – alttoviulu
* Eeva Rysä – sello
* Laura Hynninen – harppu
* Kristian Attila – piano.

Myynti-DVD:n jakelusta vastaa Fuga Oy.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilta-Sanomat 10.1.2009, s.28
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Helsingin Sanomat 23.5.2009
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑
John Gabriel Stedmanin piirros arawakki-naisesta.
**Arawakit** ovat kansa ja kieliryhmä Etelä-Amerikassa ja Karibialla. Alun perin nimitys kuului yhdelle voimakkaalle kansalle Guyanassa ja Surinamessa. Tämä kansa liittoutui espanjalaisten valloittajien kanssa, koska karibit olivat heidän perinteisiä vihollisiaan.

Arawakit elivät teokraattisissa kuningaskunnissa. He harjoittivat kaskiviljelyä ja saivat vuodessa kaksi satoa maniokkia, maissia, perunoita, maapähkinöitä, papuja ja arrowjuurta. Metsästys ja kalastus olivat tärkeitä elinkeinoja. Heillä oli suuria ja taidokkaasti tehtyjä kanootteja, joissa mahtui kulkemaan kymmeniä ihmisiä. Eurooppalaisten saapumisen jälkeen arawakit katosivat nopeasti, osittain Euroopasta tuotuihin tauteihin. Sotaisammat karibit sinnittelivät pidempään ja heidän jälkeläisiään elää edelleen alueella.

Termiä arawak on käytetty kuvaamaan myös koko kieliryhmää, joka kuuluu arawakkikielten perheeseen. Kansanryhmänä sillä on tarkoitettu lähinnä rauhanomaisia kansoja, jotka asuivat Karibialla ennen karibien valloituksia: tainot, ignerit, lucayanit, nepojat ja suppoyot.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sinikka Hiltunen: Etninen sanasto: Englannin-, suomen-, ranskan-, saksan- ja venäjänkieliset etniset termit selitettyinä suomeksi (pdf) (s.19-20) Tampere University Press. Viitattu 2.1.2022.
2. ↑  The Pre-European Population Caribbean Islands: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress, 1987.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arawakit** Wikimedia Commonsissa
**Aina Wilhelmina Brummer** (22. lokakuuta 1859 Uurainen – 1. joulukuuta 1884) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja. Hän käytti nimimerkkiä *A–o*.

Brummer vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Joutsassa jossa hänen isänsä oli kirkkoherrana. Hän kävi Helsingin Suomalaisen tyttökoulun ja Helsingin Jatko-opiston ja toimi sitten opettajana Suomalaisessa tyttökoulussa. Brummer suomensi novelleja ja yhden lastenkirjan. Hän toimi myös 1884 lastenlehti *Tilhen* päätoimittajana.

Brummer kuoli joulukuun alussa 1884 sairastamaansa lavantautiin.

Suomennoksia
------------

* Alexander Friedrich Franz Hoffman : *Pimeydestä valoon* : kertomus. Weilin & Göös, Helsinki 1882
* Charles ja Mary Lamb : *Shakespearen satuja*. Edlund, Helsinki 1884
* Just Wright Flood : *Mereltä ja rannikolta* : kokoelma kertomuksia  ; norjankielestä suom. A–o. WSOY 1884

Lähteet
-------

* Aina Wilhelmina Brummer SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Uutinen Brummerin kuolemasta : Uusi Suometar no 286 06.12.1884 (Historiallinen sanomalehtiarkisto)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Mbanza Kongo**, joka tunnettiin välillä portugalilaisella nimellä **São Salvador**, on kaupunki ja kunta Pohjois-Angolassa. Se on luoteisen Zairen maakunnan pääkaupunki. Asukkaita kaupungissa oli vuoden 2019 arvion mukaan 211 907.

Mbanza Kongo oli entisen Kongon kuningaskunnan pääkaupunki ja se on yksi Unescon maailmanperintökohteista.

Historia
--------

Mbanza Kongon perusti Kongon kuningaskunnan ensimmäinen kuningas Ntinu Nimi ya Lukeni noin vuonna 1380. Se toimi kuningaskunnan pääkaupunkina ainakin vuoteen 1665 saakka, jolloin Portugali kukisti Kongon kuningaskunnan.

Kun ensimmäiset portugalilaiset tutkimusmatkailijat saapuivat alueelle 1480-luvulla, Mbanza Kongo oli jo kukoistava pääkaupunki ja väestömäärällään se veti vertoja tuon ajan Eurooppalaisille suurkaupungeille. Vielä 1500-luvun lopulla siellä asui noin 100 000 ihmistä.

Portugali kukisti vuonna 1665 Kongon kuningaskunnan ja sen kuningas sai surmansa. Tilannetta seurasi pari vuosikymmentä kestänyt vallanperimyskiista, jossa kilpailevat kuninkaat perustivat hovinsa muihin kaupunkeihin, Nkondoon, Lembaan ja Kibanguun. Mbanza Kongo hävitettiin vuonna 1678 ja väestö hylkäsi sen.

Vuonna 1705 hurmioitunut hengellinen johtaja nimeltä Ndona Kimpa Vita johti seuraajansa autioituneeseen pääkaupunkiin ja palautti katedraalin jälleen käyttöön. Vuonna 1709 kilpailijansa kukistanut kuningas Pedro IV palautti pääkaupungin takaisin Mbanza Kongoon, mutta se ei enää koskaan palannut entiselleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mbanza Congo *citypopulation.de*. Viitattu 19.11.2019. (englanniksi)
2. ↑  Angola: Administrative units GeoHive.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 29.10.2009. (englanniksi)
3. ↑  Three sites in Angola, Eritrea and South Africa added to UNESCO’s World Heritage List  8.7.2017. UNESCO. Viitattu 23.11.2019. (englanniksi)
Manoir d'Ango
**Jean Ango** (1480–1551) oli ranskalainen laivanvarustaja ja liikemies Dieppestä, joka oli aikansa tärkeimpiä satamakaupunkeja. Sieltä käsin hän hoiti kauppalaivastoaan, joka kulki Afrikkaan ja Aasiaan kilpaillen espanjalaisten ja portugalilaisten kanssa.

Manoir d'Angon kyyhkyslakka
Ango oli Ranskan kuninkaan Frans I:n läheinen ystävä. Kuningas vieraili usein Angon vuonna 1530 rakennuttamassa Varengeville-sur-Merin kesäasunnossa Manoir d’Angossa, joka oli koristeltu aikansa suosituimpien italialaisten taiteilijoiden tekemillä veistoksilla ja freskoilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Normandia*. Suomentanut Ilkka Rekiaro, Päivi Rekiaro, Helena Rantasuo ja Katri Mäkinen. Tammi, 2008. ISBN 978-951-31-4102-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Bubien etninen lippu.
**Bubit** ovat bantukieltä puhuva kansa Päiväntasaajan Guineassa. He ovat Biokon saaren kantaväestöä. Bubeja arvioidaan olevan noin 25 000 henkeä.

Bubit ovat muuttaneet Biokolle ilmeisesti nykyisen Kamerunin alueelta useita vuosisatoja sitten. 1800-luvun tautiepidemiat vähensivät heidän lukumääränsä huomattavasti. Bubit vastustivat espanjalaisten siirtomaaisäntien määräämää pakkotyötä ja nousivat kapinaan vuonna 1907. Espanjalaiset toivat plantaaseilleen työntekijöitä Afrikan mantereelta, minkä seurauksena bubit muodostavat enää alle 10 prosenttia Biokon väestöstä (toisen tiedon mukaan noin 15 %). Francisco Macías Ngueman hirmuhallinnon aikana bubit joutuivat vainon kohteeksi. He kapinoivat jälleen vuonna 1998.

Kansan perinteisiä elinkeinoja ovat trooppiseen kaskiviljelyn perustuva maatalous, öljypalmun hedelmien keräily, metsästys ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssi, banaani, hirssi, riisi, kahvi ja kaakao. Käsitöistä kehittynein on puunleikkaus.

Bubit asuvat nelikulmaisista puisista majoista koostuvissa tiiviissä kylissä. Perinteinen vaatetus on vaihtunut eurooppalaiseen. Ruokavalio koostuu etupäässä kasvisruoista.

Yhteiskuntajärjestyksen perustana ovat suurperheet, matrilineaariset suvut, kyläyhteisöt ja salaseurat. Bubit jakautuvat useisiin paikallisryhmiin. Valtaosa kansasta on katolisia ja loput protestantteja tai perinteisten uskomusten harjoittajia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olson, James S.: *The Peoples of Africa: An Ethnohistorical Dictionary*, s. 113. Westport: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-27918-7.
2. ↑  *New Encyclopedia of Africa, volume 5*, s. 375. Farmington Hills: Thomson Gale, 2008. ISBN 978-0-684-31459-4.
3. ↑  *Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East*, s. 125. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7158-6.
4. ↑  *Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East*, s. 125–126. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7158-6.
5. ↑  *Worldmark Encyclopedia of the Nations, twelfth edition, volume 2: Africa*, s. 236. Farmington Hills: Thomson Gale, 2007. ISBN 1-4144-1091-3.
6. ↑  *Worldmark Encyclopedia of the Nations, twelfth edition, volume 2: Africa*, s. 238. Farmington Hills: Thomson Gale, 2007. ISBN 1-4144-1091-3.
7. 1 2 3  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 113. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
**Krisztina Tóth** (29. toukokuuta 1974 Miskolc) on unkarilainen entinen pöytätennispelaaja ja Euroopan-mestari. Tóth kilpaili urallaan kuusissa olympialaisissa.

Tóth osallistui ensimmäisen kerran olympialaisiin Atlantan olympialaisissa 1996, jolloin hän osallistui sekä kaksin- että nelinpeliin. Kaksinpelissä hän voitti alkulohkossaan yhden ottelun ja hävisi kaksi eikä päässyt pudotuspeleihin. Nelinpelissä hän pelasi Csilla Bátorfin parina. He voittivat alkulohkossaan kaksi ottelua kolmesta, mutta eivät päässeet pudotuspeleihin. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa Tóth osallistui jälleen kaksin- ja nelinpeliin. Kaksinpelissä hän voitti ensimmäisen kierroksen ottelunsa venäläistä Irina Palinaa vastaan, mutta hävisi toisella kierroksella Kiinan Taipein Chen Jingille. Nelinpeliin hän osallistui jälleen Bátorfin kanssa. He voittivat ensimmäisellä kierroksella Saksan joukkueen ja puolivälierissä Etelä-Korean kakkosjoukkueen. Välierissä he hävisivät Kiinan kakkosjoukkueelle 3–1. Pronssiottelussa Etelä-Korean ykköspari voitti Unkarin parin 3–2. Ateenan olympialaisissa 2004 hän osallistui jälleen kaksin- ja nelinpeliin. Kaksinpelissä hän voitti ensimmäisessä ottelussaan nigerialaisen Funke Oshonaiken, mutta seuraavassa ottelussa hongkongilainen Tie Ya Na voitti Tóthin 4–1. Nelinpelissä unkarilaispari Tóth–Bátorfi hävisi ensimmäisen pelin kroatialaiselle parille. Pekingin olympialaisissa Tóth voitti ensimmäisessä ottelussa Rūta Paškauskienėn, mutta hävisi seuraavan ottelun yhdysvaltalaiselle Wang Chenille. Viimeisen kerran Tóth osallistui olympialaisiin Lontoossa 2012, kun hän pelasi kaksinpelissä. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella venezuelalaisen Fabiola Ramos, mutta hävisi toisella kierroksella Kiinan Taipein Chen Szu-Yulle.

Tóth saavutti urallaan yhden MM-mitalin, kun hän oli vuoden 1995 MM-kilpailuissa nelinpelissä kolmas Csilla Bátorfin kanssa. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän saavutti urallaan 24 mitalia, joista seitsemän oli kultaisia ja yhdeksän hopeisia. Kaksinpelissä hän saavutti kaksi EM-hopeaa (1996 ja 2002) ja kaksi EM-pronssia (1998 ja 2008). Naisten nelinpelissä hän voitti kolme EM-kultaa (1994, 2000 ja 2008), neljä EM-hopeaa (2003, 2005, 2007 ja 2012) ja kaksi EM-pronssia (2010 ja 2011). Sekanelinpelissä hänellä on EM-kultaa vuosilta 1996 ja 2003 sekä EM-pronssia 2005 ja 2007. Naisten joukkuekilpailussa hän on ollut mukana voittamassa EM-kultaa vuosina 2000 ja 2007. Hänellä myös joukkuekilpailusta EM-hopeaa vuosilta 1996, 1998 ja 2008 sekä EM-pronssia 1994 ja 2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Krisztina Tóth Sports Reference.  Arkistoitu 18.4.2020. Viitattu 9.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Krisztina Tóth IOC. Viitattu 9.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Toth Krisztina Table Tennis Guide. Viitattu 9.4.2020. (englanniksi)
**Matti Ikonen** (1. tammikuuta 1852 Kangasniemi – 1. heinäkuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, kauppias ja valtiopäivämies.

Matti Ikosen vanhemmat olivat Vilppu Erikinpoika Ikonen ja Fredrika Läsä ja puoliso Hilma Elisabeth Ikonen. Ikonen oli maanviljelijä ja vuodesta 1874 myös kauppias, jolla oli useita kauppaliikkeitä, sekä sahanomistaja, puutavaranmyyjä ja sisävesien matkustaja- ja rahtilaivojen omistaja. Hän oli kunnallismies, joka oli mukana vuoden 1899 suuressa lähetystössä Kangasniemen edustajana. Helsinkiin Ikonen muutti 1913 ja omisti siellä useita kiinteistöjä. Hän sai ansioistaan kunnallisneuvoksen arvonimen. Ikonen oli talonpoikaissäädyssä Mikkelin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni: Matti Ikonen Viitattu 2.2.2021.
2. 1 2  Kangasniemi: Kuollut kunnallisneuvos Matti Ikonen.  *Suursavolainen*, 5.7.1928, nro 75, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.2.2021.
3. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 99–100. Helsinki: Otava, 1926.
4. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 304. WSOY, 1999.
Saab 37 Viggen Aeroseumissa
**Aeroseum** on Ruotsin Göteborgin lähelle Göteborg City Airport -lentokentän alueella toimiva maanalainen ilmailumuseo. Se sijaitsee Ruotsin ilmavoimien Säven varikon alueella ollen osa Ruotsin puolustusvoimien museoiden ketjua.

Kehitys
-------

Aeroseum-säätiö on perustettu vuonna 1999, ja vuosia kestäneen suunnittelutyön ja lobbauksen jälkeen Ruotsin puolustusministeriö luovutti bunkkerin säätiön hallintaan vuonna 2003. Muutamassa vuodessa museon kokoelmat ovat karttuneet merkittävästi, ja esillä onkin varsin kiinnostava kokoelma niin sotilas- kuin siviilikäytössäkin ollutta lentokalustoa. Viralliset avajaiset olivat vuonna 2007 tai 2009, mutta museo ei ole edelleenkään jatkuvasti auki.

Museo
-----

Aeroseumissa on tällä hetkellä keskikokoinen ilmailumuseo, joka on sijoitettu Ruotsin ilmavoimien F9-laivueen (mm. Lanseneita) käytöstä poistettuun maanalaiseen bunkkeriin. Bunkkereista ensimmäiset tehtiin toisen maailmansodan aikana. Museobunkkeri on peräisin 1950-luvun puolivälistä ja väitetysti atomipommin kestävä, yhden laivueen (noin 14 konetta) maanalainen valmiusasema. Ruotsin panosti paljon maanalaisiin tukikohtiin kaikissa aselajeissa 1950-luvulla, mutta lentotukikohdan kohdalla ongelma olisi ollut se, kuinka lentokoneet olisivat pystyneet nousemaan tukikohdasta ilmaan, jos kenttäalueelle olisi osunut atomiase; kiitoteitä ei olisi tuolloin ollut käytettävissä. 

Näytteillä oli kesällä 2009 

* Drakeneita
* Viggeneitä
* Ruotsin ilmavoimien käyttämiä helikoptereita, kuten Bell- ja Agusta-Westland-helikopterit
* Focke-Wulf Fw 44 Stieglitz
* Eräs museon erikoisuuksista on entisöintitoiminta, jota tehdään yleisön nähtävillä näyttelytiloissa. Tähän kalustoon kuuluu mm. vanhin olemassa oleva Saab Safir.
* kaikkiaan näytteillä on parikymmentä lentokonetta
* museossa on kaksi lentokonesimulaattoria

Tulevaisuudensuunnitelmia
-------------------------

Muita teemapuiston aktiviteetteja on suunniteltu rakennettaviksi bunkkerin yläpuolelle maan päälle. Vaikka museon kokoelmia esitellään jo yleisölle tilauksesta tai aikataulun mukaisten esittelykierrosten aikana, laajemman Aeroseumin suunnittelutyöt ovat edelleen kesken. Kuten monesti muuallakin, myös Aeroseumin toteutumista hidastaa rahoituksen puute.

Museossa on myös lentokentän varalennonjohto, joka on edelleen toimintakunnossa.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aeroseum**.
* Aeroseum
**Kuularuiskulaulu** on Heikki Ollilan sovittama ja Reino Palmrothin pseudonyymillä M.Turma sanoittama kansansävelmä. Se kertoo puukkojunkkari Antti Isotalon pojanpojasta jääkäri Antti Isotalosta ja hänen toimistaan bolševikkeja (polsuja) vastaan sisällissodassa sekä Aunuksen retkellä vuonna 1919. Laulun ovat sittemmin äänittäneet Jussi Raittinen, Åttopojat, Reino Volanen (nimellä Ilmari Sitari) ja A. Aimo yhtyeineen.

Sanat
-----

*Tuli Isontalon Antti Härmästä päin*  

*Kera joukkojen rynnistäväin.*  

*Olot Suomess’ oli muuttua katalaks’,*  

*Mutta Antti pani kapinoitsijat matalaks’.*  

*Ja pullot ne pani kontissa "klunk",*  

*Pani Antilla kurkussa "klunk-klunk-klunk-klunk".*  

*Kuului rajalta uhkaava huuto,*  

*Tuli Antille kortteerin muutto.*

*Läksi Isontalon Antti Karjalahan,*  

*Pani vastustajat vapajamahan,*  

*Ja kun polsut ne pakohon loikki,*  

*Antti karjaasi "Nyt välit on poikki!"*  

*Ja kuulat ne pani piipussa "klunk",*  

*Pani polsujen kintuissa "klunk-klunk-klunk-klunk".*  

*Kuularuiskut pani "tärärättättää",*  

*Piti polsujen asemansa jätätättättää.*

*Tuli polsuja Venäjän maan*  

*Valkoupseereita kunnioittamaan.*  

*Mutta Antti kun karjaisi "huomion",*  

*Niin polsut sai kuolemantuomion.*  

*Ja kuulat ne pani piipussa "klunks",*  

*Pani polsujen kintuissa "klunk-klunk-klunk-klunk".*  

*Kuularuiskut pani "tärärättättää" -*  

*Piti polsujen asemansa jätätättättää.*

Katso myös
----------

* Isontalon Antti ja Rannanjärvi

Lähteet
-------

1. ↑  Fono.fi - Äänitetietokanta *www.fono.fi*. Viitattu 20.3.2021.
Takako Doi
**Takako Doi** (jap. 土井 たか子; 30. marraskuuta 1928 – 20. syyskuuta 2014) oli japanilainen poliitikko. Hän johti vuosina 1986–1991 ja 1996–2003 maansa sosiaalidemokraattista puoluetta, joka vuoteen 1991 tunnettiin sosialistipuolueen nimellä.

Takako Doi tuli valituksi Japanin parlamentin*selvennä* jäseneksi ensi kertaa vuonna 1969. Hän sai varhaisella urallaan kuuluisuutta sukupuolten välisen tasa-arvon puolestapuhujana.*lähde?*

Vuoden 2003 vaaleissa sosiaalidemokraattinen puolue menetti huomattavasti kannatustaan, sillä sen edustajat alun perin kiistivät Japanin kansalaisia kaapatun Pohjois-Koreaan. Puolue oli jo aiemmin pitänyt tärkeinä suhteitaan Pohjois-Koreaan. Myös Doi itse menetti parlamenttipaikkansa puolueen kannatuksen heikennyttyä. Erottuaan puolueen johtajan töistä hän sai seuraajakseen Mizuho Fukushiman.

Doi kuoli keuhkokuumeeseen 85-vuotiaana 20. syyskuuta 2014 sairaalassa Hyōgon prefektuurissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Former SDP chief Doi dies at 85 *Nikkei Asian Review*.  28.9.2014.  Arkistoitu 28.9.2014. Viitattu 28.9.2014. (englanniksi)
2. ↑  Takako Doi’s Social Democratic Party Suffers Crushing Defeat in General Election (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Matti Jalmari Pulkka** (8. marraskuuta 1903 Iisalmen maalaiskunta – 23. joulukuuta 1993) oli suomalainen 
rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai talousneuvoksen ja teollisuusneuvoksen arvonimet.

Pulkan vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Pulkka ja Anna-Kaisa Lappalainen ja puoliso vuodesta 1948 opettaja Siiri Helena Pitkänen. Pulkka kävi kansakoulun ja Pohjois-Savon kansanopiston ja työskenteli sitten kotitilallaan. Käytyään Viipurissa Suomen Sahateollisuuskoulun uitto- ja metsälinjan hän valmistui metsäteknikoksi vuonna 1935 ja toimi sen jälkeen työnjohtajana useilla tie- ja siltarakennustyömailla. Suoritettuaan vielä Tampereen teollisuuskoulun vuonna 1938 hän jatkoi työskentelyään tietyömailla, mutta kouluttautui vielä kerran Kuopion teollisuuskoulussa, valmistuen rakennusmestariksi vuonna 1939. Hänestä tuli ensin Kajaanin kaupungin rakennusmestari ja sitten Valkeakosken kauppalan rakennusmestari ja rakennustarkastaja, vuoteen 1941 saakka.

Talvisotaan linnoitustöissä osallistunut Pulkka toimi jatkosodan aikana valtiovarainministeriön sotavahinkoarvioimisosaston palveluksessa. Sotien jälkeen 1944–1947 hän oli Kuopion maanviljelysseuran asutustoimikunnan tehtävissä, toimien muun muassa kenttämestarina ja rakennusneuvojana. Pulkka perusti vuonna 1947 oman rakennustoimiston, joka suunnitteli ja urakoi useita asuin-, liike-, tuotanto-, koulu- ja muita julkisia rakennuksia sekä myöhemmin pientaloja. Vuonna 1964 hän perusti toimiston yhteyteen kiinteistö- ja välitysliikkeen. Rakennus- ja kiinteistöalojen järjestötoiminnassa sekä alueellisessa yhteistyössä mukana ollut, Iisalmen kaupunginvaltuuston jäsenenä toiminut Pulkka sai talousneuvoksen arvonimen vuonna 1963 ja teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matti J. Pulkka *Biografiasampo*. Viitattu 2.3.2022.
**Chris Noel** (s. 2. heinäkuuta 1941) on yhdysvaltalainen entinen näyttelijä ja radiopersoona. Noel näytteli 1960-luvulla useissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa. Vuonna 1965 hän liittyi Yhdysvaltain asevoimien Armed Forces Network -radioon ja tuli tunnetuksi sodassa palvelleille amerikkalaisille tehdyistä lähetyksistä omassa ohjelmassaan *A Date with Chris*. Sodan jälkeen hän on toiminut eri veteraanijärjestöissä.

Elämäkerta
----------

Chris Noel syntyi Yhdysvaltojen Floridan osavaltion West Palm Beachissä 2. heinäkuuta 1941. Kouluaikoinaan hän oli cheerleader. Noel tunnettiin kauniista ulkonäöstään ja vaaleista hiuksistaan. High schoolista valmistuttuaan hän aloittikin työt mallina, ja pian hän sai työtarjouksia Hollywoodin elokuvateollisuudesta. Hänen ensimmäinen roolinsa täyspitkässä elokuvassa oli *Soldier in the Rain* vuodelta 1963. Elokuvan päätähtiä olivat Steve McQueen ja Jackie Gleason. Noel näytteli useissa eri elokuvissa. Vuoden 1965 elokuvassa *Tyttöjen Elvis* esiintyi myös Elvis Presley. Elokuvien ohella Noel esiintyi 1960-luvulla useissa televisiosarjoissa. Hän oli tullut suhteellisen tunnetuksi myös pin-up-tyylistä.

Esiinnyttyään Bob Hopen televisiospesiaalissa Noel kiinnostui Vietnamin sodasta ja yhdysvaltalaisten sotilaiden tukemisesta. Vuonna 1965 hän haki töihin Yhdysvaltain armeijan Armed Forces Network -radioon eli AFN:ään. AFN antoi Noelille oman radio-ohjelman *A Date with Chris*, jota lähetettiin Yhdysvalloista Etelä-Vietnamissa palvelleille sotilaille. Ohjelmaa lähetettiin vuodesta 1966 vuoteen 1971. Noelilla oli hyvin radioon sopiva luonnollinen ääni, mutta ohjelmaa mainostettiin myös julisteilla, joissa hän esiintyi vähäpukeisena. Noel kävi usein myös itse paikan päällä Vietnamissa, ja ajoittain lähetyksiä tehtiin vaarallisinakin pidetyiltä alueilta, mikä lisäsi hänen suosiotaan sotilaiden keskuudessa.

Radiotyö oli kuitenkin hyvin raskasta. Kaiken lisäksi Noelin aviomies teki itsemurhan vuonna 1969. Pari oli tavannut Etelä-Vietnamissa. Mies oli entinen erikoisjoukkojen sotilas ja kärsi traumaperäisestä stressihäiriöstä. Noel jätti AFN:n talvella vuonna 1971. Hän ei pystynyt palaamaan aikaisemmalle uralleen näyttelijänä, vaikka sai muutamia rooleja. Noel kärsi myös itse stressihäiriöstä. Vuonna 1985 hän oli mukana Vietnamin sodan veteraanien sodanjälkeistä elämää kuvailleessa elokuvassa *Cease Fire*, ja vuonna 1993 hän julkaisi omaelämäkerrallisen teoksen *Matter of Survival: Hollywood Actress Working for the Pentagon*. Myöhemmin Noel on myös toiminut erilaisissa veteraanien hyväksi toimivissa järjestöissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Spencer C. Tucker: *The Encyclopedia of the Vietnam War*, s. 850-851. Toinen painos. ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-1-85109-960-3. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Chris Massoglia** (s. 29. maaliskuuta 1992 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli pääosaa elokuvassa *Friikkisirkus: Vampyyrin oppipoika* ja Elliot Plummia elokuvassa *A Plumm Summer*. Hänet tunnetaan myös nimillä Chris J. Kelly ja Chris Kelly.

Tausta
------

Chris Massoglia syntyi Minneapolisissa, Minnesotassa. Hänen vanhempansa ovat Christopher ja Karen Massoglia. Hänen isänsä on kiropraktikko ja äiti kotiäiti. Hänen vanhempansa ovat kristittyjä republikaaneja. Massoglia oli kotiopetuksessa äitinsä johdolla. Hän harrasti samalla myös jujutsua, pianon soittoa, hip hop -tanssia, ratsastusta ja baseballia.

Vuonna 2009 Massoglian perhe kieltäytyi muuttamasta Hollywoodiin, sillä heidän mielestään oli parempi asua Minneapoliksessa, vaikka hänen ammattinsa vaatikin paljon matkustelua.

Elokuvaura
----------

Massoglia aloitti osallistumalla akatemian tanssikouluun kotikaupungissaan Minneapoliksessa ja pääsi televisiomainokseen lähettämällä koe-esiintymiseen kotitekoisen nauhan. Hänen ensimmäisiä työpaikkojaan olivat Target, Marshall Field's, Pepsi Co. ja Best Buy.

Massoglia aloitti näyttelemisen vuonna 2003 nimellä Chris Kelly (joskus esiintyy nimellä Chris J. Kelly) televisiosarjassa *Kova laki: Rikollinen mieli*. Samana vuonna häntä pyydettiin näyttelemään kymmenvuotiasta poikaa Sean ja Nicole Kidmanin kanssa elokuvassa *Birth*, mutta perhe kielsi häntä esiintymästä alastoman naisen kanssa. Hän koe-esiintyi myös elokuviin *Spider-Man 2* ja *Bad News Bears*. Massoglia esiintyi kahden jakson verran ohjelmassa *Medical Investigation* vuonna 2004 ja neljän jakson verran TNT:n poliisidraamasarjassa *Wanted* vuonna 2005. Hän alkoi käyttää perheensä nimeä Massoglia vuonna 2008.

Massoglia teki debyyttinsä valkokankaalla vuonna 2007 elokuvassa *A Plumm Summer*, mutta hänen toistaiseksi merkittävin roolinsa lienee silti Darren Shan vuonna 2009 tehdyssä elokuvassa *Friikkisirkus: Vampyyrin oppipoika*.

Filmografia
-----------

* 1. Kova laki: Rikollinen mieli (2003)...Sam Connors
* 2. Medical Investigation (2004)...Jack Connor
* 3. Wanted (2005)...Tony Rose
* 4. Boys Life (2006)...Tom Porter
* 5. A Plumm Summer (2007)...Elliot Plumm
* 6. The Hole (2009)...Dane Thompson
* 7. Friikkisirkus: Vampyyrin oppipoika (2009)...Darren Shan
* 8. Charlie St. Cloud (2010)...Sam St. Cloud

Aiheesta muualla
----------------

* Chris Massoglia Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Takako Nishizaki** (jap. 西崎崇子; s. 14. huhtikuuta 1944) on japanilainen viulisti.

Nishizaki suoritti viulunsoiton opintoja ensimmäisenä henkilönä Suzuki-metodilla; hänen isänsä Shinji Nishizaki teki kyseisen oppimistavan kehittämisessä yhteistyötä Shinichi Suzukin kanssa. Debyyttinsä Takako Nishizaki teki 9-vuotiaana. Hänen opettajanaan oli Broadus Erle ensin Japanissa ja sittemmin Yalen yliopistossa. Nishizaki viimeisteli viulunsoiton opintonsa Juilliard Schoolissa Joseph Fuchsin johdolla ja voitti vuonna 1967 toisen palkinnon kansainvälisessä Leventritt-kilpailussa, jonka voitti Pinchas Zukerman.

Vuonna 1974 Nishizaki asui Hongkongissa, ja hän ansioitui esiintymisillään Kiinassa. Hän meni naimisiin liikemies Klaus Heymannin kanssa. Hän on levyttänyt Marco Polo - ja Naxos-levymerkeille. Hänen levytystensä joukossa on viulukirjallisuuden merkkiteoksia, mutta hän on myös levyttänyt sellaisia viuluteoksia, jotka levytysten sijaan tunnetaan paremmin konserteista ja opetuskäytöstä. Tästä esimerkkeinä voidaan mainita Chevalier de St-Georges'n, Charles August de Bériot'n, Louis Spohrin ja Joseph Joachimin teosten levytykset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  AllMusic: Takako Nishizaki


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Comédie-Française (2005)
**Comédie-Française** eli **Théâtre-Français** on ainoa Ranskan valtion omistama teatteri ja yksi harvoista laitoksista, joilla on vakituisilla sopimuksilla palkattu henkilökunta. Teatteri sijaitsee Pariisin 1. kaupunginosassa Palais Royalen rakennuskompleksissa. 

Teatterin kuuluisin dramaturgi on ollut Molière. Häntä pidetään nykyäänkin eräänlaisena teatterin suojelijana. Hän kuoli kuitenkin seitsemän vuotta ennen kuin teatteri, Maison de Molière, syntyi.

Alkuperä
--------

Comédie-Française 1700-luvulla
Teatterin sali 1700-luvulla
Comédie-Française perustettiin Ludvig XIV:n kirjeellä 21. lokakuuta 1680, ja siinä yhdistettiin kaksi Pariisissa toiminutta erillistä teatteriseuruetta: Guénégaudin ja Burgundin palatsien seurueet. 25. elokuuta näyttelijät olivat jo kokoontuneet yhteen antaakseen yhteisesityksenä näytelmän *Phèdre*, jonka Jean Racine oli kirjoittanut, sekä Jean de La Chapellen näytelmän *Orléansin vaunut* (*Carosses d'Orléans*). Comédiens-Français kokosi yhteen nämä kaksi seuruetta 5. tammikuuta 1681. Teatterin ohjelma koostui tuolloin Molièren ja Jean Racinen näytelmistä, mutta joukossa oli myös joitakin Pierre Corneillen, Paul Scarronin ja Jean Rotroun teoksia.

Teatterin näyttelijät sijoittuivat 1782 tilapäisesti Théâtre de l'Odéoniin. Teatteriryhmä hajosi kuitenkin Ranskan vallankumouksen tiimellyksessä, ja teatterista tuli yksityinen yritys.

Vallankumouksen aikana 3. syyskuuta 1793 Comédie-Française oli suljettuna Kansallisen pelastuksen komitean (Comité de salut public) määräyksestä, ja näyttelijät vangittiin. Uusi hallitus antoi 31. toukokuuta 1799 teatterin käyttöön Richelieu-salin, jossa esitettiin Racinen *Talma*, ja tarkoituksena oli tämän avulla saada muodostetuksi uusi teatteriryhmä.

Comédie-Françaisella on nykyisin lähes 3 000 näytelmän ohjelmisto kolmessa Pariisissa sijaitsevassa salissaan: Richelieu-sali (Palais Royal -rakennuksessa), Théâtre du Vieux-Colombier sekä Studio-Théâtre.

Teatterin sisustus
------------------

Comédie-Françaisen sisätiloja uudistusta ovat 1900-luvulla toteuttaneet useat tunnetut maalarit. He ovat Marie Laurencin, Valentine Hugo, Christian Bérard, Jean Carzou, Cassandre, Raoul Dufy, Richard Peduzzi sekä ohjaaja ja kuvanveistäjä Bob Wilson. Sisustuksen valmistumisesta on vastannut yhteensä parikymmentä taiteilijaa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Comédie-Française**.
* Teatterin kotisuvut (ranskaksi)
* Kansallisen audivisuaalisen keskuksen (INA) teatterille omistetut sivut
* Kaikki teatterin esityksen vuodesta 1774 vuoteen 1800 César-keskuksen sivuilla
* Teatteri, joka on samalla museo. Comédie Française - Ranskan Kansallisteatteri, Kuva, 04.01.1939, nro 1, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nuottijulkaisun kansilehti vuodelta 1905.
"My Old Kentucky Home" on kirjoitettu Kentuckyn 50 centin osavaltiokolikon selkäpuolelle. Kolikon alaosassa on lisäksi Yhdysvaltojen entinen tunnuslause *e pluribus unum*.
"**My Old Kentucky Home**" (vap. suom. *Vanha kotini Kentuckyssa*) on Stephen Fosterin säveltämä ja sanoittama minstrel-laulu, joka julkaistiin vuonna 1853.

Fosterin muistiinpanojen mukaan sanoituksessa mainittu "Kentuckyn koti" viittaa *Setä Tuomon tupaan*. "Setä Tuomo" (engl. *Uncle Tom*) mainittiin laulun alkuperäisessä sanoituksessa nimeltä, mutta Foster poisti suorat viittaukset kappaleen lopullisesta versiosta. Foster käytti sanoituksessa englannin kirjakieltä ajan minstrel-lauluille tyypillisen, etelävaltioiden mustien puhetapaa karikatyyrimäisesti matkivan kielen sijaan.

Kappale otettiin Kentuckyn osavaltion viralliseksi lauluksi vuonna 1986. Kentuckyn yleiskokous muutti vuonna 1988 sanoitusta niin, että alkuperäisen sanoituksen sana *darkies* ("mustat") korvattiin sanalla *people* ("ihmiset"). Osavaltiolla on virallisen osavaltiolaulun lisäksi myös virallinen bluegrass-laulu "Blue Moon of Kentucky".

Kappaleesta on käännetty useita versioita suomeksi. Sitä on esitetty muun muassa suomenkielisillä nimillä "Vanha kotini Kentuckyssa" (san. Kullervo), "Kotini Kentuckyssä", "Siispä laulakaa", "Neljä tuulta" ja "Maa tuntureiden" (san. Lasse Hoikka).

Katso myös
----------

* Luettelo Yhdysvaltain osavaltioiden lauluista

Lähteet
-------

1. ↑  Stevenson, Joseph: My Old Kentucky Home, for voice & piano *Allmusic*. Viitattu 25. elokuuta 2014. (englanniksi)
2. ↑  2.100 State song -- Bluegrass song *Kentucky Legislature*.  15. heinäkuuta 1988.  Arkistoitu 25.8.2013. Viitattu 25. elokuuta 2013. (englanniksi)
3. ↑  Hakutulos kappaleelle My old kentucky home *Suomen Äänitearkisto ry*. Viitattu 25. elokuuta 2013. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Lisää luettavaa aiheesta **My Old Kentucky Home** on Wikiaineistossa (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **My Old Kentucky Home** Wikimedia Commonsissa
De Bono tammikuussa 1929.
**Emilio De Bono** (19. maaliskuuta 1866 Cassano d’Adda – 11. tammikuuta 1944 Verona) oli italialainen marsalkka ja fasistien tukija.

De Bono liittyi Italian armeijaan vuonna 1884 vänrikkinä. Italian–Turkin sodan aikana vuonna 1911 hän toimi yleisesikunnassa ja ensimmäisessä maailmansodassa hän sai mainetta johtamalla hyökkäyksiä itävaltalaisia vastaan Goriziassa 1916 ja Grappassa 1918. Hän jätti palveluksen 1920 kenraalimajurin arvoisena. Sen jälkeen De Bono auttoi Kansallisen fasistipuolueen järjestämisessä ja osallistui vuoden 1922 Rooman marssiin, jonka seurauksena Benito Mussolini nousi Italian johtoon. Vuonna 1924 De Bonoa syytettiin osallisuudesta sosialistipoliitikko Giacomo Matteottin murhaan, mutta hänet vapautettiin.

Fasistien noustua valtaan De Bono toimi aluksi Italian poliisiylipäällikkönä ja miliisin komentajana, kunnes hänet nimitettiin Tripolitanian kuvernööriksi. Italian hyökätessä Etiopiaan vuonna 1935 De Bono nimettiin sodan ylipäälliköksi, mutta hänet korvattiin pian pätevämmäksi havaitulla Pietro Badogliolla. Tästä huolimatta De Bono ylennettiin Italian marsalkaksi. Syrjäyttämisensä jälkeen hänet siirrettiin merentakaisten joukkojen tarkastajaksi. Hän vastusti Italian osallistumista toiseen maailmansotaan.

De Bono nimitettiin ministeriksi vuonna 1942. Fasistien suuren neuvoston kuuluisassa kokouksessa 24.–25. heinäkuuta 1943 hän äänesti enemmistön mukana Mussolinin erottamisen puolesta. Palattuaan vielä tilapäisesti valtaan Pohjois-Italiassa (ks. Italian sosiaalinen tasavalta) Mussolini pidätytti De Bonon, joka tuomittiin maanpetoksesta kuolemaan ja teloitettiin ampumalla. Samassa yhteydessä teloitettiin myös muita Mussolinin syrjäyttämiseen osallistuneita, muun muassa Galeazzo Ciano.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Emilio De Bono *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 25.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Emilio De Bono** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Takalasin ritilän toimivuus tulee parhaiten esille viistoperäisissä autoissa, kuten DeLorean DMC-12.
**Takalasin ritilä** (toisinaan myös **takaikkunan ritilä**) on tavallisimmin henkilöauton takaikkunan päälle kiinnitettävä ritilä tai säleikkö, joka mahdollistaa auton kuljettajan lähes esteettömän näkymän taakse, mutta estää suoran auringonpaisteen takaviistosta auton sisään. Takaikkunan ulkopuolelle sijoitettuun ritilään osunut auringonvalo lämmittää ritilää ja lämpö siirtyy ritilästä suoraan ulkoilmaan eikä auton sisälle. Takalasin ritilä on hyödyllisimmillään urheilulliseksi mielletyn viistoperäisen (ns. Fastback) korimallin tapauksessa, jossa takaikkunan suuri koko ja kallistuksen loiva kulma altistavat auton sisätilat runsaalle auringonvalolle. Joissain takamoottorisissa autoissa ritilää käytetään myös moottoritilan ilmakierron tehostamiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Takalasin ritilä Takavetosedaniin (Kaupallinen tiedote) *ManseMotors*. Viitattu 24.10.2019.
2. ↑  Padgett, Sam: What Are Window Louvers? *CJ Pony Parts*.  15.10.2019. Viitattu 24.10.2019. (englanniksi) Lainaus: "Just like any set of blinds that you may find in your own home, window louvers are meant to block out the sun. Because of their arrangement, you can see out while the sun can’t get in."
3. ↑  Sunshade Louvre *DeLorean Motor Company*. Viitattu 24.10.2019. (englanniksi) Lainaus: "Aesthetically, a striking feature of the design of the DeLorean - and functionally, it does help heat exit the engine compartment, reduce engine noise in the passenger compartment and of course, as a "sunshade", helps block the sun from coming in the back window."
Emilie Ulrich
**Emilie Ulrich** (21. joulukuuta 1866 Juellinge – 18. heinäkuuta 1926 Kööpenhamina) oli tanskalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.

Ulrichin äidinisä oli tenori Christian Faaborg. Ulrich aloitti 15-vuotiaana opiskelun Sophie Kellerin johdolla ja opiskeli myös Leipzigissa. Hän teki debyyttinsä Cæciliaforeningenin konsertissa. Tanskan kuninkaallisessa teatterissa Ulrich sai draamakoulutusta Emil Poulsenilta ja Peter Jerndorffilta. Hän esiintyi siellä ensimmäisen kerran vuonna 1894 Margrethen roolissa Arrigo Boiton oopperassa *Mefistofele*. Seuraavat 24 vuotta hän lauloi Kuninkaallisessa teatterissa. Ulrichin ohjelmistoon kuului muun muassa Richard Wagnerin rooleja. Tanskalaisesta ohjelmistosta hän tulkitsi esimerkiksi Aasen roolin Peter Heisen teoksessa *Drot og marsk* ja Mikalin roolin Carl Nielsenin teoksessa *Saul og David*.

Ulrich muodosti 1900-luvun alussa Vilhelm Heroldin ja Helge Nissenin kanssa suositun kolmikon, joka tuotti menestystä Tanskan kuninkaalliselle teatterille. Hän oli ensimmäinen Mimin roolin (*La bohème*, Giacomo Puccini) tulkinnut tanskalainen. Ulrich teki gramofoniäänityksiä muun muassa duetoista Vilhelm Heroldin kanssa. Hän sai kuninkaallisen kamarilaulajan arvon vuonna 1906 ja Ingenio et arti -mitalin vuonna 1917.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Emilie Ulrich (1872 - 1952) Dansk kvindebiografisk leksikon


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Arkadia Emilie Björkstén** (23. heinäkuuta 1823 Kangasniemi – 15. tammikuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut runoilija joka käytti nimimerkkiä *e\*\*\**. Hänen isänsä oli Hauhon kirkkoherra, rovasti Johan Jakob Björkstén.

Björkstén julkaisi neljä runokokoelmaa sekä *Några minnen* -nimisen muistelmateoksen. Hän käänsi myös englanninkielistä kirjallisuutta ja kirjoitti nimimerkillä "Tant Emmy" satuja Zachris Topeliuksen Trollsländan-lastenlehteen.

Björksténillä oli 1840-luvun lopulla salainen rakkaussuhde runoilija Johan Ludvig Runebergiin. He jatkoivat kirjeenvaihtoa ja seurustelua aina vuoteen 1863 jolloin Runeberg halvaantui saatuaan aivoverenvuodon. Björkstén ei mennyt koskaan naimisiin eikä hänellä ollut mitään varsinaista ammattia vaan hän asui sukulaistensa luona eri puolilla Suomea.

Albert Edelfeltin sisar Berta julkaisi vuonna 1922 muokatun ja toimitetun version Emilie Björksténin päiväkirjoista. Alkuperäiset päiväkirjat oli poltettu Björksténin toivomuksesta. Gunnar Castren julkaisi vuonna 1940 Runebergin Emilielle kirjottamat kirjeet. Emilie Björksten on haudattu Porvooseen Näsinmäen hautausmaalle lähelle Runebergin hautaa.

Runebergin ja Emilie Björksténin suhde oli aiheena T. J. Särkän vuonna 1940 ohjaamassa elokuvassa *Runon kuningas ja muuttolintu*.

Teoksia
-------

* *Sandperlor*, af e... runokokoelma. Theodor Sederholm, Helsingfors 1864
* *Drottningarna : Hennes Maj:t Sveriges och Norges enkedrottning Josephina ödmjukt och vördnads fullt tillegnade af E...*, runokokoelma. Eklund, Stockholm 1867
* *Några minnen*, muistelmateos. G. W. Edlund, Helsingfors 1871
* *Mosaiker, samlade af e\*\*\**, runokokoelma. Edlund, Helsingfors 1874
* *Ännu en gång*, runokokoelma. Frenckell & Son, Helsingfors 1877
* *Minne från Björkudden. Sju fotografier i kabinettformat tagne sommaren 1884 af D. Nyblin*, runovihko valokuvasalkussa. G. W. Edlund, Helsingfors 1884
* *De sista*, runokokoelma. Werner Söderström, Borgå 1886
* *Vanhan päiväkirjan lehtiä* toim. ja alkusanat Berta Edelfelt. Johdanto Werner Söderhjelm Teos vapaasti Runeberg.orgissa (alkuteos: *Ur en gammal dagbok : en episod i J. L. Runebergs liv*)

Lähteet
-------

* Emilie Björkstén SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki) (Arkistoitu artikkeli)
* Kirjasampo.fi: Emilie Björkstén
* Runoilijan elämä : Runeberg ja hänen ystävänsä (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Runeberg, Johan Ludvisg, Runebergs brev till Emilie Björkstén / utgivna av Gunnar Castrén. Schildt, 1940

Aiheesta muualla
----------------

* Saran sisaret: Runebergin varjossa, Ouka.fi (Archive.org)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Alaston singulariteetti** on astrofysiikassa termi, jolla tarkoitetaan singulariteettia ilman tapahtumahorisonttia. Normaalisti mustalla aukolla on yksi tai kaksi tapahtumahorisonttia. Ensimmäinen, sisempi tapahtumahorisontti, on raja, jonka sisäpuolella pakonopeus ylittää valon nopeuden. Ulompi tapahtumahorisontti on niin sanottu stationäärisyysraja, jonka sisäpuolella kaikki aine on jatkuvassa pyörimisliikkeessä. Tapahtumahorisonttien väliin jäävää aluetta kutsutaan ergosfääriksi.

"Schwarzschildin aukolla" on vain tapahtumahorisontti ja singulariteetti. Schwarzschildin aukko on pyörimätön. Mutta jos musta aukko pyörii tai sillä on sähkövaraus, syntyy myös sisempi tapahtumahorisontti. Jos sähkövaraus tai pyörimisnopeus on tarpeeksi suuri, tapahtumahorisontit siirtyvät toisiaan kohti. Teoriassa voi siis olla mahdollista, että tapahtumahorisontit kohtaavat, jolloin mustan aukon näkymätön "vaippa" katoaa ja singulariteetti tulee näkyviin. Todennäköisesti mustan aukon sähkövaraus ei voi olla näin suuri, mutta riittävän kova pyörimisnopeus on mahdollinen.

Yhtään alastonta singulariteettia ei ole havaittu.

Lähteet
-------

1. ↑  Fasse, Alessandro: Naked Singularities *researchgate.net*.  20.1.2015. Viitattu 20.7.2022.
2. ↑  ergosphere *Oxford Reference*. Viitattu 20.7.2022. (englanniksi)
3. ↑  Syöksytään mustaan aukkoon – Mitä ihmiselle tapahtuisi avaruuden ahmatissa? *Tiede*.  1.1.2004. Viitattu 20.7.2022.
4. ↑  Avaneesh Pandey: Do Naked Singularities Exist? Quantum Effects May Be Shielding The Universe From Uncloaked Infinities *International Business Times*.  12.4.2017. Viitattu 20.7.2022.

Katso myös
----------

* Musta aukko
* Singulariteetti
**Toein Asakusa-linja** (jap. 都営地下鉄浅草線, *Toei-chikatetsu Asakusa-sen*) on Tokion metropolin liikennelaitoksen operoimaan Toei-metroon kuuluva metrolinja Tokiossa, Japanissa. Se kulkee Ōtan erillisalueen Nishi-Magomesta Sumidan erillisalueen Oshiageen. Linjalla on 20 asemaa.

Asakusa-linja oli Japanin ensimmäinen metrolinja, jolla aloitettiin yksityisten rautatieyhtiöiden läpiajoliikenne. Sen kautta on enemmän läpiajettavia yhteyksiä muille rautatielinjoille kuin muilla Tokion metron linjoilla. Linjaa käyttävät Keikyū-rautatiet ja Keisei-rautatiet; Keikyū tarjoaa Asakusa-linjan kautta yhteyksiä muun muassa Jokohamaan ja Hanedan lentoasemalle, Keisei Chiban prefektuuriin ja Naritan lentoasemalle. 

Vuosina 2016–2017 linjalla oli keskimäärin 718 855 käyttäjää päivässä. Vuonna 2016 sen täyttöaste oli aamun ruuhka-aikana 131 prosenttia kapasiteetista.

Junat
-----

Asakusa-linjaa ajaa 6 yhtiötä: Toei, Keikyū, Keisei, Hokuso, Chiba New Town Railway ja Shibayama Railway. Kaikki junat ovat kahdeksanvaunuisia.

### Toei

5300: vuodesta 1991

5500: vuodesta 2018

### Keisei

3000: vuodesta 2002

3050: vuodesta 2010

3400: vuodesta 1993

3600: vuodesta 1982

3700: vuodesta 1991

### Keikyū

600: vuodesta 1994

N1000: vuodesta 2002

1500: vuodesta 1985

### Hokuso

7300: vuodesta 1992

7500: vuodesta 2006

### Chiba New Town Railway

9100: vuodesta 1994

9200: vuodesta 2013

9800: vuodesta 2017

### Shibayama Railway

3600

Lähteet
-------

1. ↑  都営浅草線停車駅 Bureau of Transportation. Tokyo Metropolitan Government. Viitattu 20.5.2018.
2. ↑  浅草線 相互直通運転 Bureau of Transportation. Tokyo Metropolitan Government. Viitattu 20.5.2018.
3. ↑  各駅乗降人員一覧 Bureau of Transportation. Tokyo Metropolitan Government. Viitattu 20.5.2018.
4. ↑  混雑率データ（平成28年度） 国土交通省.  Arkistoitu 27.7.2017. Viitattu 20.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toein Asakusa-linja** Wikimedia Commonsissa
Tapani Rahkola (vas.) ja Peter Elg Lenita Airiston muotishow’ssa huhtikuussa 1970.
**Tapani Rahkola** on suomalainen entinen valokuvamalli, josta tuli 1960-luvun lopulla Suomessa ensimmäinen omalla nimellään tunnettu miesmalli ja sitä myötä naistenlehdissä esitelty julkisuuden henkilö. Hän työskenteli lähes kaikkien suomalaisten muotivalokuvaajien kanssa sekä yhteensä vuoden verran Lontoossa John Adamsin mallitoimistossa. Hän oli mukana muun muassa David Baileyn ja Helmut Newtonin kuvaussessioissa.

1940-luvun puolivälissä syntynyt Rahkola opiskeli Helsingin yliopistossa valtiotieteitä ja toimi opintojen ohessa hotelli Marskin vastaanotossa. Sieltä hänet keksi vuonna 1967 parturi Bror Bäckström, joka etsi mallia tulossa olevaan kuvaukseen. Rahkola tunnettiin miehekkäästä olemuksestaan runsaine rintakarvoineen, kun ajan muut suositut miesmallit kuten Erik Uddström edustivat poikamaisempaa hippityyliä. Ura "könsikkäänä", kuten miesmalleja tuolloin usein kutsuttiin, kesti seitsemisen vuotta vuoteen 1974, jolloin Rahkola siirtyi kuljetusalan johtotehtäviin.

Rahkola oli mukana perustamassa alan etujärjestöä Mallit ry:tä ja toimi jonkin aikaa sen puheenjohtajana.

Lähteet
-------

* Salo, Merja: *Muodin ikuistajat. Muotivalokuvaus Suomessa*, s. 151–152. Taideteollinen korkeakoulu, 2005. ISBN 951-558-170-2.