recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Viorica Ursuleac.
Viorica Ursuleacin kotitalo. Talon seinässä on muistolaatta.
**Viorica Ursuleac** (26. maaliskuuta 1894 Tšernivtsi – 23. lokakuuta 1985 Ehrwald, Itävalta) oli romanialainen sopraano. Richard Strauss arvosti häntä oopperarooliensa tulkitsijana. Ursuleac kasvoi musikaalisessa perheessä, ja hänet lähetettiin Wieniin, jossa hän opiskeli viisi vuotta. Hän sai sopimuksen Zagrebissa ja debytoi vuonna 1922 Charlotten roolissa oopperassa *Werther*. Bukarestissa pitämässään konsertissa kuningatar Maria huomasi Ursuleacin lahjakkuuden ja kuningatar alkoi tukea hänen kansainvälistä uraansa.

Felix Weingartnerin välityksellä Ursuleac sai sopimuksen Wienistä. Kuultuaan kapellimestari Clemens Kraussin aloittavan johtotehtävät Frankfurtissa vuonna 1924 Ursuleac pyrki sinne, mutta kapellimestari ei pitänyt balkanilaisista laulajista. Ursuleac kuitenkin tuli Kraussin kuulemaksi väärällä nimellä ja sai sopimuksen. Lopulta Ursuleac ja Krauss avioituivat. Ursuleac sai tarjouksia useista muistakin oopperataloista, ja läheinen suhde hänelle muodostui varsinkin Dresdeniin. Siellä hän loi ensimmäisen neljästä Straussin sankarittaresta esittämällä *Arabellan* nimiroolin vuonna 1933. Myöhemmin Ursuleac esiintyi myös *Friedenstagin* (omistettu hänelle ja Kraussille), *Capriccion* ja *Die Liebe der Danaen* kantaesityksissä.

Ursuleac muutti vuonna 1930 Wieniin, jossa hänestä tuli Lotte Lehmannin kilpailija. Hän muutti vuonna 1935 Berliiniin ja sitten vuonna 1937 Müncheniin. Hän lisäsi uusia Straussin rooleja ohjelmistoonsa. Hän kantaesitti myös muiden säveltäjien, kuten Ernst Krenekin ja Eugen d'Albertin teoksia. Hänen ohjelmistoonsa kuului lisäksi Wagneria ja italialaisia rooleja.

Ursuleac teki vuonna 1934 esiintymisiä Covent Gardenissa. Hän levytti vuonna 1935 Berliinissä Richard Straussin oopperan *Ariadne Naksoksessa* tanskalaisen Helge Rosvaengen ja saksalaisen Erna Bergerin kanssa. Hänellä oli vaivaton ylärekisteri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  AllMusic: Viorica Ursuleac

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viorica Ursuleac** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Vipsania Agrippina
**Vipsania Agrippina** (36 eaa. – 20 jaa.) oli keisari Tiberiuksen ensimmäinen vaimo. Agrippina oli Marcus Vipsanius Agrippan ja Caecilia Attican tytär, ja Augustus ja Agrippa naittoivat hänet Tiberiukselle jo nuorella iällä. Agrippan kuoltua Augustus kuitenkin pakotti Tiberiuksen ja Vipsanian eroamaan, jotta Tiberius voisi mennä naimisiin Augustuksen tyttären Julian kanssa. Tiberius erosi Vipsaniasta hyvin vastahakoisesti, sillä heidän avioliittonsa oli ollut onnellinen. 

Vipsania Agrippina meni sittemmin naimisiin senaattori Gaius Asinius Gallus Saloninuksen kanssa.

Lähteet
-------

* Paavo Castrén ja Leena Pietilä-Castrén: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. ↑  Castrén & Pietilä-Castrén 2000, s. 15


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Lassi Sakari Jaakkola** (s. 6. lokakuuta 1953 Eurajoki) on journalisti, joka toimi pitkään sanomalehti *Keskipohjanmaan* päätoimittajana.

Lassi Jaakkola syntyi maanviljelijä Teuvo Sakari Jaakkolan ja pankkivirkailija Eila Irmeli Kalliokarin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1983 on toimintaterapeutti Terttu Helena Kalmeenoja. Jaakkola tuli ylioppilaaksi 1972 ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta 1981. Hän toimi Suomen Keskustan suunnittelusihteerinä 1977–1983, vs. osastopäällikkönä 1983–1987 ja vaalipäällikkönä 1987–1988. *Suomenmaan* artikkelitoimittaja Jaakkola oli 1988–1989 ja *Keskipohjanmaan* 1989–1990. Lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1990. Hän jäi tästä tehtävästä eläkkeelle keväällä 2013. Jaakkolalla oli myös useita alansa ja yhteiskunnallisia luottamustehtäviä, kuten Julkisen sanan neuvoston jäsenyys 2003–2005.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 287-288. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Lassi Jaakkola: Kiitos! KP24.fi, 31.5.2013. (Viitattu 25.2.2018) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vertaileva oikeustiede** eli **oikeusvertailu** on oikeustieteen osa, joka tutkii kahden tai usean valtion oikeusjärjestyksiä rinnakkain. Se kuvaa ja käsittelee samanaikaisesti asioita eri oikeusjärjestysten perusteella. Se voi esimerkiksi selvittää, mitä vaikutteita jonkin maan oikeusjärjestelmä on saanut muiden maiden oikeudesta tai pyrkii saamaan selkoa, mistä johtuu eri valtioiden oikeussäännösten erot. Vertailevaa tutkimusta käytetään muun muassa valmisteltaessa uutta lainsäädäntöä tai pyrittäessä yhtenäistämään eri maiden lakeja. Sen avulla pystytään myös poistamaan kansainvälisessä yhteistoiminnassa ilmeneviä väärinkäsityksiä ja kehittämään yhteisymmärrystä. Vertailevalla oikeustieteellä on yhtymäkohtia kansainväliseen yksityisoikeuteen ja oikeushistoriaan, joka vertailee entistä ja nykyistä oikeutta. Koska useat eurooppalaiset oikeusjärjestelmät ovat saaneet vaikutteita roomalaisesta oikeudesta, on sillä monia kosketuksia myös roomalaiseen oikeuteen.[1][2]

Katso myös
----------

* Henry Maine

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana vertaileva oikeustiede.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana vertaileva oikeustiede.
**Willy Berking** (22. kesäkuuta 1910, Düsseldorf – 21. toukokuuta 1979, München) oli saksalainen kapellimestari, pasunisti ja säveltäjä. Hän perusti ensimmäisen big bandinsa Berliinissä vuonna 1928. 1930-luvulla hän soitti pasuunaa tanssi- ja viihdeorkestereissa. Toisen maailmansodan aikaan hän toimi saksalaisen propaganda big bandin *Charlie and His Orchestra* johtajana. Myöhemmin Berking toimi vuoden 1957 euroviisujen kapellimestarina, sekä johti Saksan kappaleet kilpailussa vuosina 1957, 1963, 1964 ja 1966. Vuonna 1957 hän toimi myös Sveitsin, Luxembourgin ja Belgian kapellimestarina.

Berking kuoli syöpään vuonna 1979.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Koulun Ehrensvärdintie 31-35:n kiinteistö kuvattuna 1975
Muistolaatta koulun entisen koulutalon seinässä Ehrensvärdintiellä.
**Tehtaanpuiston yhteiskoulu** oli Helsingissä vuosina 1934–1977 toiminut yksityinen oppikoulu.

Frans Laurisillan vuonna 1931 perustaman yksityisen Eiran yhteiskoulun toiminnassa ilmenneiden ongelmien vuoksi osa koulun oppilaiden vanhemmista perusti syksyllä 1934 8-luokkaisen Tehtaanpuiston yhteiskoulun. Koulu oli alun perin tarkoitus perustaa *Uusi yhteislyseo*-nimisenä, mutta kouluhallitus ei tähän suostunut koska lyseo-nimeä saattoivat käyttää valtion koulut.

Tehtaanpuiston yhteiskoulu toimi aluksi Simonkadun varrella entisessä Turun sotilaskasarmissa. Vuonna 1935 koulu siirtyi Ehrensvärdintie 31–33:een. Koulurakennusta laajennettiin 1940 ja vuonna 1961 koulu hankki omistukseensa Ehrensvärdintie 31–35:n kiinteistön. Uusi koulutalo valmistui syksyllä 1976 Vuosaaren kaupunginosaan Vuosaarentie 7:ään. Koulun rehtorina toimi vuosina 1934–1954 Hannes Anttila ja 1954–1977 Samuli Apajalahti.

Koulun toiminta yksityisenä oppikouluna päättyi kesällä 1977, kun Helsinki siirtyi peruskoulujärjestelmään. Koulun toimintaa jatkoivat Tehtaanpuiston yläaste ja Tehtaanpuiston lukio. Tehtaanpuiston lukio ja Vuosaaren lukio yhdistettiin vuonna 1993 uudeksi Vuosaaren lukioksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Suomen yksityisten oppikoulujen digitaalinen matrikkeli : Tehtaanpuiston yhteiskoulu (Helsinki) 1934-1977

Kirjallisuutta
--------------

* Kimmo Aula : *Tehtaanpuiston yhteiskoulu. Historiikkia ja muistelmia*. Helsinki 1987
* Kimmo Aula : *Tehtaanpuiston yhteiskoulu 65, Kuvia ja tarinoita 30-luvulta 70-luvulle*. Helsinki 1999

Aiheesta muualla
----------------

* Kimmo Aula : Tehtaanpuiston Yhteiskoulun perustamisesta 80 vuotta
**Vuorileppälintu** (*Phoenicurus erythrogastrus*) on Aasiassa ja Kaukasuksella esiintyvä varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 18 cm, siipien kärkiväli 28–30 cm ja paino tavallisimmin noin 24–28 g. Kooltaan vuorileppälintu on huomattavasti leppälintua suurempi. Juhlapukuisen koiraan selkäpuoli, naama ja kurkku ovat mustat, vatsapuoli ruosteenpunainen, päälaki ja niska valkoiset, ja sen siivellä on suuri valkoinen laikku. Naaras, peruspukuinen koiras ja nuori lintu ovat ruskehtavia, vatsapuolelta vaaleampia, ja yläperä sekä pyrstö ovat ruosteenruskeat.

Esiintyminen
------------

Vuorileppälintu elää Etelä-Siperian, Himalajan, Pamirin, Tienšanin ja Kaukasuksen vuorilla lumirajan tuntumassa, Tiibetissä jopa 5,5 kilometrin korkeudessa. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Euroopassa arvioidaan elävän 4 200–12 000 yksilöä. Laji on karaistunut paikkalintu, joka talveksi laskeutuu vuoriston alarinteille ja laaksoihin. Pieni populaatio muuttaa talveksi Pohjois-Kiinaan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji *erythrogastrus* elää Kaukasuksella ja *grandis* Aasiassa. Se on satunnaisesti tavattu myös Euroopassa. Suomessa se on tavattu kahdesti vuonna 1993.

Elinympäristö
-------------

Vuorileppälintu asuu vuorten rinteiden tasanteilla, jyrkänteillä, kivikkoisissa pensaikoissa, alppiniityillä ja vuoripurojen varsilla.

Lisääntyminen
-------------

Vuorileppälinnun pesä on yleensä maassa kivenkolossa tai kallion halkeamassa. Joskus se voi olla rakennuksessa tai linnunpöntössä. Naaras munii yleensä neljä munaa, joita se hautoo 12–16 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän kahden-kolmen viikon ikäisinä. Emot ruokkivat niitä vielä viikon pesästälähdön jälkeen.

Ravinto
-------

Vuorileppälinnut syövät kesäaikaan hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, syksyllä ja talvella marjoja, hedelmiä ja siemeniä.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa, V. – Oxford University Press. Hongkong. ISBN 0-19-857508-4

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Phoenicurus erythrogastrus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 14.2.2014. (englanniksi)
2. ↑  Rariteettikomitea (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q796484
* Wikispecies: Phoenicurus erythrogastrus
* Avibase: 3B01E1715D1738E2
* BirdLife: 22710072
* BOLD: 52634
* CoL: 4GKQR
* BOW: whwred2
* eBird: whwred2
* EUNIS: 316008
* Euring: 11280
* GBIF: 7340976
* iNaturalist: 73224
* ITIS: 916337
* IUCN: 22710072
* NBN: NHMSYS0021275426
* NCBI: 228322
* Xeno-canto: Phoenicurus-erythrogastrus

 |

 |
**Suomen Ammattinyrkkeilyliitto** (**SAN**) on vuonna 1935 perustettu ammattinyrkkeilyn järjestö. Se toimii ammattilaisnyrkkeilyn edistämiseksi ja valvoo ammattinyrkkeilykilpailujen ja -tilaisuuksien järjestelyjä. Se kuuluu jäsenenä erilaisiin kansainvälisiin ammattinyrkkeilyorganisaatioihin. Liiton pääsihteeri on Pertti Augustin. SAN toimi promoottorina ensimmäisessä Suomessa järjestetyssä ammattilaisnyrkkeilyottelussa 16.5.1935.

SAN:in lisenssin edellytyksenä on osallistuminen amatöörinä SM-kilpailuihin tai vähintään viisi ottelua, hyväksytty lääkärintarkastus, johon liittyy pakollinen pään magneettikuvaus. Lisenssi voidaan myöntää Suomen kansalaiselle tai Suomessa tai Norjassa pysyvästi asuvalle henkilölle.

SAN ei kuulu Kansainvälisen antidopingtoimiston WADA:n eikä Suomen antidopingtoimikunnan piiriin. SAN ei testaa nyrkkeilijöitä harjoituskaudella, ja sen antamat kilpailukiellot ovat normaalia lyhyempiä, koska se ei kuulu antidopingtoiminnan piiriin.

Marraskuussa 2019 julkisuuteen nousi SAN:in muista kansallisista ammattinyrkkeilyliitoista poikkeava toiminta, joka estää urheilijan kilpailemisen muissa kamppailulajeissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Steel Ring Promotions (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Antti Nieminen, Kärynneen Rosbergin lisenssi hyllylle vuodeksi, Helsingin Sanomat 2.2.2010 s. B 8
3. ↑  Henri, 26, kertoo saaneensa ikuisen ottelukiellon: "Liitto ilmoitti, ettei enää koskaan" – mistä nyrkkeilypiirejä puhuttavassa tapauksessa on kyse? *www.iltalehti.fi*. Viitattu 21.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

www.ammattinyrkkeily.net
Tytyrin kaivostorni liputtaa Snellmanin päivänä 12. toukokuuta 2015.
**Suomalaisuuden päivää** eli **J. V. Snellmanin päivää** vietetään Suomessa 12. toukokuuta. Päivä on suomen kielen asemaan merkittävästi vaikuttaneen J. V. Snellmanin syntymäpäivä ja vakiintunut liputuspäivä.

Snellmanin päivää suositeltiin liputuspäiväksi jo 1920-luvulla, mutta vasta vuonna 1952 päivä tuli almanakan liputuspäiväluetteloon. Suomalaisuuden päiväksi Snellmanin päivä nimettiin vuonna 1978.

Taustaa
-------

J. V. Snellmanin syntymän satavuotispäivän yhteydessä vuonna 1906 kirjailija Johannes Linnankoski kehotti suomalaistamaan vierasperäiset sukunimet. 12. toukokuuta 1906 julkaistussa Suomalaisen Virallisen Lehden lisälehdessä noin 24 800 henkilöä ilmoitti suomalaistaneensa nimensä. Samana päivänä perustettiin myös Suomalaisuuden liitto.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen liputuspäivistä

Lähteet
-------

1. ↑  B. Thilman: Suvuista ja sukunimistä (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomalaisuuden Liitto – Historia (Arkistoitu – Internet Archive)

Suomen liputuspäivät

|  |  |
| --- | --- |
| Viralliset | suomalaisen kulttuurin päivä ·  suomalaisen työn päivä ·  äitienpäivä ·  puolustusvoimain lippujuhlan päivä ·  Suomen lipun päivä ·  isänpäivä ·  itsenäisyyspäivä ·  vaalipäivä ·  tasavallan presidentin toimeenastumispäivä |
| Vakiintuneet | J. L. Runebergin päivä ·  tasa-arvon päivä ·  suomen kielen päivä ·  kansallinen veteraanipäivä ·  Eurooppa-päivä ·  suomalaisuuden päivä ·  kaatuneitten muistopäivä ·  runon ja suven päivä ·  suomalaisen kirjallisuuden päivä ·  Yhdistyneiden kansakuntien päivä ·  ruotsalaisuuden päivä ·  suomalaisen musiikin päivä |
**Lantaanikloridi** tai **lantaani(III)kloridi** (LaCl3) on lantaani- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muiden lantaaniyhdisteiden valmistukseen ja katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa lantaanikloridi on väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on heksagonaalinen ja sen rakenne muistuttaa uraani(III)kloridin rakennetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen heptahydraatti (LaCl3·7H2O). Lantaanikloridi liukenee veteen, mutta kuumat vesiliuokset hydrolysoituvat lantaanioksikloridiksi. Aine liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja pyridiiniin. Lantaanikloridi on Lewis-happo ja muodostaa kompleksiyhdisteitä esimerkiksi kloridien kanssa reagoidessaan heksaklorolantanaatti(III)-ionin ([LaCl6]3-). Lantaanikloridi voidaan pelkistää metalliseksi lantaaniksi kuumentamalla alkalimetallien kanssa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Lantaanikloridia valmistetaan kuumentamalla lantaanikarbonaatin ja hiilen seosta kloori-ilmakehässä, lantaanioksidin ja ammoniumkloridin välisellä reaktiolla tai lantaanikarbonaatin ja vetykloridin välisellä reaktiolla.

La2O3 + 6 NH4Cl → 2 LaCl3 + 6 NH3 + 2 H2O
La2(CO3)3 + 6 HCl → 2 LaCl3 + 3 CO2 + 3 H2O
Lantaanikarbonaattia käytetään valmistettaessa metallista lantaania tai lantaaniyhdisteitä kuten organolantaaniyhdisteitä. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä voidaan käyttää katalysoimaan pelkistyksiä, asetaalien valmistusta ja Friedländer-synteesejä.

Lähteet
-------

1. 1 2  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–69. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.12.2020). (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 585. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. ↑  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 520-521. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
4. ↑  Jean‐Claude G. Bünzli & Ian Mcgill: *Rare Earth Elements, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2018. (englanniksi)
5. 1 2 3  Pradyot Patnaik: *Handbook of inorganic chemicals*, s. 450-451. McGraw-Hill Professional, 2002. ISBN 9780070494398. (englanniksi)
6. 1 2 3  Jean‐Louis Luche: *Lanthanum(III) Chloride, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 22.12.2020.
7. ↑  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1322. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.12.2020). (englanniksi)
8. ↑  Tse-Lok Ho: *Fiesers' Reagents for Organic Synthesis*, s. 345. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 978-1-118-01522-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.12.2020). (englanniksi)
**Vähät valitan** on Timi Lexikonin esikoisalbumi, joka julkaistiin 2. kesäkuuta 2010 levymerkillä Karma Musiikki. Levyltä julkaistiin single "Reivaa", ja siitä kuvattiin musiikkivideo. Singlen tuotannosta vastaa Saurus -yhtyeestä tuttu Pik3. Myös kappaleesta "Huasteleppa levveemmin" on julkaistu musiikkivideo.

Taustatietoa
------------

Albumia varten tehtiin yli 40 kappaletta. 500 Facebook-fanin rajan rikkouduttua Timi Lexikon julkaisi ilmaiseksi ennen kuulemattoman kappaleen "Halusit tätä", jota ei löydy albumilta. Uusi ilmaiskappale julkaistaan aina jokaista 250 uutta fanisivulle liittynyttä jäsentä kohden. Timi Lexikonin kotisivuilla on myös ladattavissa "Reivaa" -kappaleen remix-paketti, joka antaa kenelle tahansa mahdollisuuden tehdä kappaleesta oma remix. Myös muista levyn kappaleista on tulossa remix-paketteja sivuille.

### Julkaistut bonuskappaleet

* Halusit tätä
* Reivaa (Ipa Remix)
* Ei yhtään liikaa
* Anna armoo (mukana Tuukka)
* Iisimmin
* Jäällä, jäässä ja jään alla

Kappaleet
---------

1. Intro – 1.40
2. Reivaa – 3.21
3. Hanskat ilmaan – 3.41
4. Vähät valitan – 3.19
5. Votkapullo – 3.18
6. Sukupolvi sanoo (skit) – 1.17
7. Käsis – 3.31
8. Rooli – 3.46
9. Haluanko tietää – 3.11
10. Seinät – 4.12 (feat. Joniveli)
11. Älä vaivu – 4.47
12. Huasteleppa levveemmin – 3.57

Kappale "Votkapullo" sisältää samplen Tallarin "Uuteen nousuun" -kappaleesta.

Tuottajat
---------

* Lalle: 1, 5, 6
* Pik3: 2, 12
* Lalle & Ipa: 3
* Ipa: 4, 7, 8, 9
* Joniveli: 10
* Prea1: 11

Lähteet
-------

1. ↑  Discogs: Timi Lexikon – Vähät valitan (CD, Album)
2. ↑
3. ↑  Spotify: Timi Lexikon: Vähät valitan *open.spotify.com*. Viitattu 2.3.2022.
**Rännänen** (*ruotsiksi* **Grennäs**) on Virolahden rannikkokylä, jonka naapurikyliä ovat Hanski ja Eerikkälä. Kylän, kuten muunkin kirkonseudun, väestö oli vielä keskiajalla ruotsinkielistä, mutta sota-aikojen mullistusten ja rauhan ajan kehityksen myötä se suomalaistui. Rännäsen talot sijaitsivat kylän pohjoisosassa Porolahden etelärannalla. Vuoden 1571 hopeaveroluettelossa kylään on merkitty 3 taloa.

1652 everstiluutnantti Henrik von Vicken sai läänityksiä useista Virolahden kylistä, mm. Rännäsistä. Hän osti rälssiautioidensa jatkoksi 1663 Rännäsistä Hannu Niilonpojan 2/3 veron suuruisen ratsutilan ja hankki sille rälssioikeuden luopumalla vastikkeeksi neljästä Muurolassa ja Vaalimaalla sijainneesta autiotilastaan. 1672 von Vickenille myönnettiin säterivapaudet Rännäsen tiloihin. 1681 von Vickenin läänitys peruutettiin ja hän luopui tämän jälkeen säteristään. Viimeistään 1688 tila siirtyi silloiselta omistajaltaan Salomon Shultzilta talonpoika Martti Yrjönpoika Kiiskelle.

1800-luvulla Erik Rännänen, joka suomensi nimensä Hietulaksi, ja hänen poikansa Taneli Hietula alkoivat rakentaa laivoja Rännäsen Korkeasaaressa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaukiainen, Yrjö: Virolahden historia I 1850-luvulle. Virolahden kunta 1970, s. 47, 103
2. ↑  Enqvist, Johanna: Virolahti Osa II Historiallisen ajan muinaisjäännösten inventointi
3. ↑  Kaukiainen, Yrjö: Virolahden historia I 1850-luvulle. Virolahden kunta 1970, s. 230, 239, 284, 286
4. ↑  Kaukiainen, Yrjö: Virolahden historia I 1850-luvulle. Virolahden kunta 1970, s. 636
5. ↑  Favorin, Martti: Virolahden historia 1800-luvun puolivälistä Suomen itsenäistymiseen. Virolahden kunta 1992, s. 102-105
**Kortinheitto** tai **kortin heittäminen** on pelikorttien, tai siihen tarkoitukseen valmistettujen korttien heittämistä haluttuun kohteeseen.

Oletettavasti tunnetuin kortinheittäjä on yhdysvaltalainen Rick Smith Jr. (synt. 5.3.1981) joka on saavuttanut kolme Guinnessin maailmanennätystä eri kategorioissa: pisin heitto, tarkin heitto ja korkein heitto. 
Kortinheiton kohteina toimivat käytännössä mitkä vain esineet tai soveltuvat taustat. Tärkeimmät ominaisuudet kortinheittotaustassa ovat, että kortit tarttuvat siihen helposti ja ettei tausta riko kortteja. Esimerkiksi harjoiteltaessa on järkevämpää heittää taustaan, kuin esimerkiksi kovaan seinään. Kortteja hajoaa taustasta ohi heitettäessä joka tapauksessa paljon varsinkin aluksi aloitettaessa harrastusta. Jo pieni vääntyminen tai kortin kulman katkeaminen aiheuttaa kortin lento-ominaisuuksiin muutoksen. Kaikkien korttien heittopakassa olisi syytä lentää samalla tavalla, ja mahdollisen osumatarkkuuden muutosten syy pitäisi olla vain itse heittäjässä. Edellä mainittu korttien samanlaisuus mahdollistaa heittämisessä kehittymisen ilman sekoittavaa tekijää heittäessä.

Kortin lentäminen tarkasti n. viiteen metriin vaatii paljon harjoittelua, jotta osuu edellä mainitun matkan päästä muutamalla yrityksellä pieneen kohteeseen. Kortinheitossa on karkeasti kaksi kategoriaa, jotka voi tällä hetkellä jakaa, lajin ollessa suhteellisen tuore: voimaheittämiseen, jossa tarkoitus on heittää lujaa, esimerkiksi tarkoituksena katkaista esine tai vaikkapa vihannes, kuten porkkana, tai vaikkapa hedelmä kuten banaani. Tämän lisäksi on olemassa tekniikoita, joissa kortti lentää pyörien paljon ja tarkasti, muttei niin kovalla vauhdilla. Näissä molemmissa gategorioissa on mahdollisuus kehittyä tarkaksi heittäjäksi. Tällä hetkellä on makuasia millä tyylillä kortteja heittää. Lajissa ei kuitenkaan kilpailla vielä niin, että se olisi millään tavalla virallista, eikä vakiintuneita sääntöjä ole olemassa.

Laji hakee vielä suuntaviivojaan, mutta on kovassa nousussa varsinkin Yhdysvalloissa.

Banshees heittokortit.Banshees heittokorttipakka.
Pelikortteja valmistetaan pääasiassa paperista ja muovista. Muovinen pelikortti, tai heittoon valmistettu heittokortti, jotka ovat tunnetuimmista merkeistä tällä hetkellä artikkelia kirjoittaessa aina muovia, toimivat parhaiten heittämisessä kortin ollessa painavampi kuin paperista valmistettu kortti. Kortin lentäminen kauemmas vaatii kortin pyörimisnopeuden kehittämisen heittäessä mahdollisimman suureksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Farthest throw of a playing card *Guinnes World Records*. Viitattu 29.6.2020.
**Lanunaukio** on kuvanveistäjä Olavi Lanun kunniaksi kävelykaduksi muutettu Vapaudenkadun ja Aleksanterinkadun välinen osa Lahden Rautatienkatua kaupungin ydinkeskustassa.

Aukiolla on suihkulähde Aleksanterinkadun puoleisessa päässä ja aukio pidetään sulana talvellakin lämmittämällä. Suihkulähde suljetaan talveksi puisella kannella.

Lanunaukion ja Lahden kauppatorin välissä on Kansallis-Osake-Pankin 1900-luvun alkupuolelta oleva klassista tyyliä oleva Leijonalinna-nimellä aiemmin kutsuttu harmaagraniittinen rakennus, josta poistettiin Rautatienkadun nykyksen Lanunaukion puoleiset itäiset osat 1960-luvulla, joiden tilalle rakennettiin samankorkuinen funktionalistinen uudempi jatko-osa Kansallis-Osake-Pankin toivomuksesta. 

Lanunaukion Rautatienkadun ja Lahden pääkadun, Aleksanterinkadun, risteyksessä oli *Mediakulmaksi'* nimitetty kokonaisuus, jossa sijaitsivat useiden medioiden katutoimitukset. Rautatienkadulta Aleksanterinkadulle johti sähköinen uutispalvelu, missä näkyivät päivän uutiset oikealta vasemmalla juoksevana tekstirivinä katutason ikkunoiden yläreunassa. Mediakulman paikalla on keväästä 2018 lähtien toiminut Olavi-niminen viinikahvila.

Rautatienkadun jatko Aleksanterinkadun risteyksestä Hämeenkadun risteykseen on myös muutettu pihakaduksi missä ainoastaan huoltoajo on sallittu. Rautatienkadun osuuden kautta huolletaan mm. Lahden Sokos-tavarataloa. Näin ollen kokonaisuutena kävelykatuajattelusta on se, että Vapaudenkadun ja Aleksanterinkadun välinen ajoyhteys on suljettu Lanunaukiolla samoin kuin sen aikaisempi jatke Aleksanterinkadun ja Hämeenkadun välistä. Tämä on vaikuttanut vähittäiskaupan sijoittumiseen. Toisesta kohtaa suora yhteys Aleksanterinkadulta Hämeenkadulle on poistettu Mariankadulla, jossa entiselle ajoväylälle on tehty yhtenäinen jalkakäytävä, sekä siirretty Hakkapeliittojen paluu -patsas entisen liittymän kohdalle keskelle Mariankatua, jolla toimivat ennen muun muassa A-halli, valokuvausliike Helios, Salpausselän Säästöpankki ja Päijät-Hämeen Osuuspankiksi muuttunut entinen Lahden seudun osuuspankki.

Lähteet
-------

1. ↑  Lanun aukio (PDF) Lahden kaupunki. Viitattu 3.7.2019.
Pergamenttikirje Liettuan Vilnan piispan kiinteistötodistuksesta 2. toukokuuta 1534.Pergamenttimestari.
**Rälssikirje** oli keskiaikainen kirje, jolla kuningas tai muu korkea-arvoinen henkilö ilmoitti saajalle ilmoitusasiasta. 

Rälssikirje kirjoitettiin pergamentille, joka varmistettiin lähettäjän yhdellä tai useammalla sinetillä, johon kirjoitettiin muun muassa oikeus rälssioikeudesta keskiajalla.

Rälssisäädyn historia
---------------------

Maallinen rälssi (toisin kuin kirkon hengellinen rälssi) määriteltiin ensimmäisen kerran Alsnön peruskirjassa vuonna 1280. Sen on julkaissut Ruotsin kuningas Maunu Ladonlukko (1240–1290), joka oli Ruotsin kuningas vuodesta 1275 aina kuolemaansa saakka. Veroista vapautettujen joukossa on niitä, jotka olivat valmiita palvelemaan kuningasta antamalla tälle hevosia tai jalkaväkeä ratsupalveluksena. 

Maallisia rälssikirjeitä annettiin 1300-luvun loppupuolella nimellä vapauskirje, jolla tarkoitetaan veroista vapautettua vapaa miestä (*sak. Frihals*). Vuonna 1420 Ruotsissa myönnettiin ensimmäiset rälssikirjeet kilvellä eli perinnöllisellä rälssioikeudella ja vaakunalla. 

### Suomessa vaikuttaneista rälssisukuja

Rälssisäädyn syntyhistoriasta on Suomessa ensimmäisiä merkintöjä Ruotsin vallan ajalta 1200–1300-luvulta. Kuningas Eerik Pommerilainen kirjoitutti 7. joulukuuta 1407 rälssikirjeitä. Pääasiassa rälssi koostui ruotsalaisista ja saksalaisista maahan muuttaneista suurtalonpoikaissuvuista.

Katso myös
----------

* Rälssimies

Lähteet
-------

* Kansalliskirjasto hakurekisteri Doria, Pergamenttikirjekokoelma. Viitattu 16.5.2022
* Eurooppalainen heraldinen hakurekisteri vaakunoista ja rälssikirjeistä. Viitattu 16.5.2022
* Adeln nu och då: Adelns historia, Riddarhuset. Viitattu 17.6.2022
**Rämekylmänperhonen** (*Oeneis jutta*) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Rämekylmänperhosen siipien kärkiväli on noin 45–58 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpinnan pohjaväri on harmaaruskea. Postdiskaalialassa naarailla on yleensä yhtenäinen keltainen juova, koirailla juova on jakautunut keltaisiksi täpliksi. Juovassa on terättömiä mustia silmätäpliä. Takasiiven alapuoli on tiheään harmaan ja tummanruskean kirjava, tumma keskijuova on yleensä epäselvä.

* Oeneis jutta jutta  ♂*Oeneis jutta jutta* ♂
* Oeneis jutta jutta ♂  △ *Oeneis jutta jutta* ♂ △

Levinneisyys
------------

Rämekylmänperhonen on levinnyt sirkumpolaarisesti Euraasian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosiin. Euroopassa se esiintyy eteläisimmillään Puolan koillisosissa ja Pohjois-Amerikassa Kalliovuorilla Coloradon osavaltiossa. Suomessa laji esiintyy koko maassa lukuun ottamatta Lapin pohjoisosia ja Ahvenanmaata.

Elinympäristö
-------------

Rämekylmänperhosen elinympäristöä ovat rämeet ja niiden mäntyjä kasvavat osat sekä kostea tundra. Pohjois-Amerikassa se esiintyy kontortamäntymetsissä.

Lentoaika ja elintavat
----------------------

Lentoaika on toukokuun lopulta elokuun alkupuolelle riippuen esiintymisalueesta. Suomessa lentoaika on yleensä maan eteläosissa kesäkuun alusta ja pohjoisosissa kesäkuun lopulta heinäkuun alkupuolelle. Laji talvehtii kahdesti toukkana, ensimmäinen talvehtiminen tapahtuu keskenkasvuisena ja toinen täysikasvuisena.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasveja ovat jokapaikansara (*Carex nigra*), harmaasara (*Carex canescens*), jänönsara (*Carex ovalis*), tupasvilla (*Eriophorum vaginatum*), siniheinä (*Molinia caerulea*) ja sorsimot (*Glyceria*).

Lähteet
-------

* Olli Marttila, Tari Haahtela, Hannu Aarnio, Pekka Ojalainen: *Suomen päiväperhoset*. Tekijät ja Kirjayhtymä Oy, 1990. ISBN 951-26-3471-6.
* Lionel G. Higgins, Norman D. Riley, suom. Olavi Sotavalta: *Euroopan päiväperhoset*. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1973. ISBN 951-30-2311-7.

### Viitteet

1. ↑  Butterflies and Moths of North America  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Luontoportti: Rämekylmänperhonen (*Oeneis jutta*)
* Suomen Perhoset: Rämekylmänperhonen
* Keskisuomalainen: Rämekylmänperhonen[vanhentunut linkki]
* Iltalehti: Rämekylmänperhonen (*Oeneis jutta*) (Arkistoitu – Internet Archive)
* UniProt, Taxonomy: Oeneis jutta (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q508213
* Wikispecies: Oeneis jutta
* BAMONA: Oeneis-jutta
* BioLib: 51801
* BugGuide: 12880
* CoL: 48XCH
* EoL: 136574
* EUNIS: 90822
* Fauna Europaea: 441466
* Fauna Europaea (new): d44c97c3-9abd-45d2-94db-66a001aa2cab
* GBIF: 5128357
* iNaturalist: 198811
* IRMNG: 10662103
* ITIS: 188557
* LepIndex: 143381
* MONA: 4611
* NatureServe: 2.111174
* NCBI: 328893

 |

 |
**Sabine Christine Everts** (s. 4. maaliskuuta 1961 Düsseldorf) on saksalainen seitsenottelija ja pituushyppääjä, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla 1980-luvulla. Hän edusti urallaan Länsi-Saksaa.

Everts voitti seitsenottelussa olympiapronssia lajin ollessa ensi kertaa kisojen ohjelmassa Los Angelesissa 1984. Lisäksi hän saavutti EM-pronssia ottelussa Ateenassa vuonna 1982. Sisäradoilta Evertsillä on Euroopan mestaruus pituushypyssä Milanosta 1982, ja pronssia kahta vuotta aiemmin Sindelfingenissä pidetyistä kotikisoista.

Evertsin henkilökohtainen ennätys ottelussa on 6 523 pistettä, ja pituushypyssä 6,75 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sabine Everts – Bio, Stats, and Results. *Olympics at Sports-Reference.com*.  Arkistoitu 10.3.2016. Viitattu 30.4.2016. (englanniksi)
2. ↑  Sabine Everts Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi) Viitattu 30.4.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Kortševan vaakuna vuodelta 1781.
**Kortševa** (ven. Корчева́) on Volgan rannalla nykyisen Tverin alueen Konakovon piirissä sijainnut kaupunki, joka jäi vuonna 1937 valmistuneen Ivankovon tekojärven alle.

Kortševan kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1540-luvulla. Vuonna 1781 siitä tuli kaupunki ja Tverin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa se oli kahden–kolmen tuhannen asukkaan pikkukaupunki.

Vuonna 1932 ryhdyttiin rakentamaan Ivankovon tekojärveä, josta saa alkunsa Volgan ja Moskvajoen yhdistävä Moskovan kanava. Kortševan kaupungin laskettiin jäävän tekojärven alle. Vuonna 1936 kaupungin rakennukset siirrettiin pois tai hävitettiin. Asukkaat muuttivat etupäässä Konakovon taajamaan.

Vastoin alkuperäisiä laskelmia kolmasosa kaupungin alueesta jäi vedenpinnan yläpuolelle. Nykyään ainoa säilynyt rakennus on entinen Roždestvenskin kauppiastalo, jota käytetään kalastajien yöpymispaikkana.

Kaupungin historiasta kertoo Konakovon museon näyttely.

Aiheesta muualla
----------------

* Kortševa – gorod, kotorogo net... (venäjäksi)
Sabirabadin piiri Azerbaidžanin kartalla.
**Sabirabadin piirikunta** (azer. *Sabirabad rayonu*, ven. Сабирабадский район, *Sabirabadski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1469 neliökilometriä. Asukkaita on 153 000 henkeä (vuonna 2010).

Sabirabadin piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Kürdəmirin ja Hacıqabulin piireihin, idässä Şirvanin kaupunkialueeseen ja Salyanin piiriin, etelässä Biləsuvarin sekä lännessä Saatlın ja İmişlin piireihin. Seudun halki virtaa Kurajoki.

Piirin keskus on Sabirabadin kaupunki, josta on 170 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 75 ja kyliä 74. Kaupunkiväestön osuus on 18,6 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 95,3 % on azereja ja 4,5 % turkkilaisia.

Piirin kautta kulkevat Bakusta Astaraan ja Nahitševaniin johtavat rautatiet. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon sekä viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn.

Nähtävyyksiin kuuluvat vuonna 1585 rakennettu Baba Samit Şıxlarin kylässä, Qalaqayınin ja Şamaxın moskeijat sekä Köhnə hamamin sauna.

Paikallislehtenä ilmestyy *Suqovuşan*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 3.3.2011. (azeriksi)
2. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 1999 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 3.3.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sabirabadin piirikunta**.
* Sabirabadin piirin sivusto (azeriksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
| "911 Is a Joke"Public Enemy |
| --- |
| Singlen "911 Is a Joke" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Fear of a Black Planet* |
|  Äänitetty  | 1989 |
|  Julkaistu | 22. maaliskuuta 1990 |
|  Tekijä(t) | Flavor Flav, Keith Shocklee, Eric "Vietnam" Sadler |
|  Tuottaja(t) | The Bomb Squad |
|  Tyylilaji | hip hop |
|  Kesto | 03.17 |
|  Levy-yhtiö | Def Jam |
| Public Enemyn muut singlet |
| "Brothers Gonna Work It Out"1990 | "911 Is a Joke"1990 | "Can't Do Nuttin' For Ya Man"1990 |

**911 Is a Joke** on yhdysvaltalaisen hip hop -yhtyeen Public Enemyn kappale vuodelta 1990. Se julkaistiin singlenä yhtyeen kolmannelta albumilta *Fear of a Black Planet*. Kappale kritisoi ambulanssimiehistöjen hidasta reagointia hätäpuheluihin tummaihoisten asuinalueella. Yhdysvalloissa hätänumero on 911.

Single nousi Yhdysvalloissa *Billboardin* Hot Rap Singles -listan kärkeen, Hot R&B/Hip-Hop Singles Tracks -listan sijalle 15 ja Hot Dance Music/Maxi-Singles Sales -listan sijalle 26.

Vuonna 2009 *Washington Post* kirjoitti artikkelin Public Enemyn vierailusta kodittomien nuorten keskukseen. Jutussa viitattiin kappaleeseen, mutta "911" kirjoitettiin virheellisesti muodossa "9/11", joka viittaa syyskuun 11. päivän iskuihin. Lehti julkaisi oikaisun viikon päästä.

Lähteet
-------

1. ↑  Public Enemy - Awards *All Music*. Viitattu 28.1.2016. (englanniksi)
2. ↑  Dickson, Akeya: Public Enemy reaches out to homeless youth in D.C. *Washington Post*.  26.11.2009. Viitattu 28.1.2016. (englanniksi)
3. ↑  Silverman, Craig: Don’t Need to Wait, Get the Record Straight *Columbia Journalism Review*.  11.12.2009. Viitattu 28.1.2016. (englanniksi)
**Yvonne Farrell** (s. 1951 Tullamore, Irlanti) on irlantilainen arkkitehti, joka on tehnyt 1970-luvulta asti yhteistyötä Shelley MacNamaran kanssa. He perustivat vuonna 1978 Grafton Architectsin ja saivat vuonna 2020 Pritzker-palkinnon.

Elämä ja ura
------------

Yvonne Farrell kasvoi Tullamoren kaupungissa, ja hän opiskeli arkkitehtuuria University College Dublinissa. Siellä hän tapasi vuotta nuoremman Shelley MacNamaran, jonka kanssa hän aloitti pitkän yhteisen uran. He opiskelivat Dublinissa rationalististen arkkitehtien alaisuudessa. He valmistuivat vuonna 1976 ja saivat molemmat mahdollisuuden jatkaa siellä opettajina.

Farrell ja McNamara perustivat vuonna 1978 kolmen muun henkilön kanssa Grafton Architectsin. Vain Farrell ja McNamara ovat jääneet jäljelle alkuperäisistä osakkaista. Heidän yhteistyöstään syntyi Irlantiin monia rakennuksia. Ensimmäisen kansainvälisen toimeksiannon Grafton Architects sai vuonna 2009, kun he suunnittelivat Luigi Bocconi -yliopiston Milanoon. Sen jälkeen he ovat suunnitelleet muun muassa Universidad de Ingeniería y Tecnologían kampuksen Limaan, Institut Mines-Télécomin rakennuksen Pariisiin ja Université Toulouse 1 Capitolen taloustieteen laitoksen Toulouseen. Näistä UTEC:n kampus Limassa on ertyisen tunnettu, ja se sai Royal Institute of British Architectsin ensimmäisen kansainvälisen palkinnon.

Farrell ja McNamara jakoivat vuonna 2020 arkkitehtuurin arvostetuimman palkinnon Pritzkerin. He voittivat myös Euroopan unionin Mies van der Rohe -arkkitehtuuripalkinnon (2022).

Lähteet
-------

1. 1 2  Yvonne Farrell and Shelley McNamara The Hyatt Foundation. Viitattu 6.3.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Wainwright, Oliver: Irish women win Pritzker prize, architecture's highest honour *The Guardian*.  3.3.2020. Guardian News & Media Limited. Viitattu 6.3.2020. (englanniksi)
3. ↑  European Union Prize for Contemporary Architecture – Mies van der Rohe Award 2022, Winners Announncement (pdf)  26.4.2022. Fundació Mies van der Rohe, miesbcn.com. Viitattu 15.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Grafton Architectsien kotisivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Korppu-Vihtorin* herkän humoristinen patsas viihdyttää Kallelankadun päiväkodin lapsia.
**Korppu-Vihtori** on vuonna 1985 paljastettu Viljo Mäkisen veistos Turun Mäntymäessä, osoitteessa Kallelankatu 3.

Mäkinen lahjoitti Turun kaupungille kipsisen veistoksen vuonna 1981, joka myöhemmin toteutettiin Loimaan Kiven kivenveistämössä punaisesta graniitista. Teos paljastettiin 24. syyskuuta 1985 Turun vanhimman toiminnassa olevan lastentarhan lasten iloksi päiväkodin pihalle.

Teoksen innoittajana toimi Frans Viktor "Vihtori" Galenius (1870–1930), joka kaupitteli vaatimattomaksi elannokseen korppuja. Kontti selässään Vihtori kierteli lähinnä Salon seudulla, mutta välillä poikkesi myös Turkuun. Kansa antoi hänelle lempinimeksi Korppu-Vihtori. Kallelankadun lastenkodin piha on patsaalle osuva valinta, sillä 1899 perustetun päiväkodin tarkoituksena oli kaupungin päätöksellä olla ensisijaisesti auttamassa "asujamistomme varattomampien kerrosten lapsia". Tähän varattomaan kansanosaan myös Korppu-Vihtori kuului.

Lähteet
-------

1. ↑  Viljo Mäkinen: Korppu-Vihtori Turun kaupunki. Viitattu 28.8.2021.
2. ↑  J.Liuke: Korppu-Vihtori Martinrantaseura.  Arkistoitu 19.6.2016. Viitattu 7.3.2018.
3. ↑  J. Liuke: Päivänpirtti Martinrantaseura.  Arkistoitu 18.6.2016. Viitattu 7.3.2018.
Luigi Zampa vuonna 1952.
**Luigi Zampa** (2. tammikuuta 1905 Rooma – 10. tai 16. elokuuta 1991 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Köyhään perheeseen syntynyt Zampa opiskeli arkkitehtuuria ja tekniikkaa, mutta ryhtyi sitten kirjoittamaan näytelmiä ja aloitti opinnot Kokeellisessa elokuvakeskuksessa vuonna 1935. Hän käsikirjoitti telefoni bianchi -elokuvia ja ohjasi ensimmäisen elokuvansa *L’attore scomparso* vuonna 1941.

Toisen maailmansodan jälkeen Zampa sai mainetta neorealistisilla elokuvillaan, joista suosituin oli *Rakas vihollinen* (*Vivere in pace*) vuonna 1946. Se sai Nastro d’argenton parhaasta tarinasta ja muun muassa New Yorkin elokuvakriitikkojen palkinnon parhaana ulkomaisena elokuvana. Toinen menestyselokuva oli Anna Magnanin tähdittämä *L’onorevole Angelina* (1947). Yhteistyössä sisilialaisen kirjailijan Vitaliano Brancatin kanssa Zampa teki satiiriset komediat *Erään saappaan varjossa* (*Anni difficili*, 1948), *Anni facili* (1953) ja *L’arte di arrangiarsi* (1954). Ohjaajan taiteellisesti onnistuneimpana elokuvana pidetään Napolin camorrasta kertovaa *Processo alla cittàa* (1952). Vuonna 1954 Zampa ohjasi myös Alberto Moravian romaaniin perustuvan elokuvan *Roomatar* (*La romana*).

Zampan seuraava menestyselokuva oli Italian terveydenhuoltojärjestelmää kuvaava satiiri *Il medico della mutua* (1968), jonka jälkeen hän teki joukon muita yhteiskuntakriittisiä elokuvia. Ohjaajan viimeinen elokuva oli eroottinen hurjastelu *Letti selvaggi* (1979). Myöhemmin Zampa julkaisi vielä useita romaaneja.

Lähteet
-------

* Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

### Viitteet

1. ↑  Enciclopedia del Cinema *treccani.it*. Viitattu 2.9.2019.
2. ↑  Enciclopedia Italia *treccani.it*. Viitattu 2.9.2019.
3. ↑  Moliterno, s. 341–342.
4. ↑  Moliterno, s. 342.
5. ↑  Moliterno, s. 342–343.

Aiheesta muualla
----------------

* Luigi Zampa Elonetissä.
* Luigi Zampa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Opar** on kuvitteellinen muinaiskaupunki Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjoissa.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Opar rakennettiin Atlantiksen aikakautena. Se jäi olemaan kun varsinainen valtakunta tuhoutui.

Asukkaita oli aluksi paljon, mutta he halveksivat mustia afrikkalaisia ja lisääntyivät vain keskenään. Tästä seurasi että sukusiitos alkoi rappeuttaa vähin erin väkeä, ja lopulta edessä oli väistämättä se että uutta verta oli pakko saada. Koska ihmiset oli karkotettu lähiseuduilta, ainoa vaihtoehto olivat apinat. Tästä seurasi että oparilaiset muuttuivat vähä vähältä yhä enemmän apinoiden näköisiksi. Muinainen kielikin on unohtunut ja tilalla on suurten apinoiden alkeellinen kurkkuääninen murahtelu. 

Oparissa on suuria rikkauksia, ja siksi monet himoitsevatkin niitä. Espanjalainen seikkailija Esteban Miranda onnistuukin ryöstämään suuren erän kultaa - joka kuitenkin monen mutkan jälkeen päätyy Tarzanin haltuun. Samoin kaksikin oparilaista jalokivipussia kokee kirjavia vaiheita eri käsissä ennen paluutaan oikealle omistajalleen eli Tarzanille. 

Mademoiselle Kithnou näytteli ylipapitar La:ta elokuvassa *Tarzan the Tiger* (1929)
Oparia hallitsee ylipapitar La. Hän on ylpeä ja kaunis nainen, joka on onnistunut pitämään sukuhaaransa puhtaana apinanverestä. Hän rakastuu Tarzaniin eikä missään välissä tahdo ymmärtää että tämä ei ole vapaa mies. Tästä seuraa omat mielenkiintoiset tilanteensa. 

Oparilaiset palvovat aurinkoa, *"Liekehtivää Jumalaa"*, ja uhraavat tälle ihmisiä. Uhriveitsi on tehty Atlantiksessa ja se onkin äärimmäisen pyhä. Kerran veitsi joutuu Tarzanin uhrialttarilta pelastaman miehen käteen ja oparilaiset pakenevat veistä kauhun vallassa. Myöhemmin ylipapitar kokoaa takaa-ajojoukon hakemaan veistä takaisin, mutta tämä yritys päättyy siihen että Tarzan pelastaa hänet lemmenkaipuun hulluksi tekemän urosnorsun hyökkäykseltä. 

Tarinoiden loppuun asti Opar on keskeinen: jopa itse Stalin lähettää ryöstöretkikunnan kaupunkiin mutta tulos on surkea: apinan näköiset oparilaiset saavat hyökkääjät pakenemaan taikauskoisen kauhun vallassa ja retkikunnan johtaja Pjotr Zveri kuolee. 

Zwerin kuolemaa kostamaan lähetetään kirjassa *Urhea Tarzan* koulutettu salamurhaaja - mutta tämä saa huomata että viidakko on liian kova vastustaja ja jää tehtävälleen. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

* The Secret History of Opar *ERBzine* No. 1937 (englanniksi)
**Numenia** (m.kreik. Νουμηνία, *Nūmenia* tai *Noumenia*) oli antiikin Ateenassa vietetty uudenkuun juhla. Sitä vietettiin attikalaisen kalenterin kunkin kuukauden ensimmäisenä päivänä, sillä kuu-aurinkokalenterina sen jokainen kuukausi alkoi uudestakuusta.

Numenia sijoittui päivään, jolloin tehtiin ensimmäinen havainto uudenkuun jälkeen kasvavasta kuusta. Päivälle ei koskaan osunut mitään muita juhlia, ja siksi Plutarkhos viittaa siihen "pyhimpänä kaikista päivistä". Numenia-päivänä muun muassa uhrattiin suitsuketta kotijumalten alttareilla. Numenia oli myös suosittu markkina- ja kaupantekopäivä.

Numenia-päivää edelsi edeltävän kuun viimeinen päivä, joka tunnettiin nimellä "vanha ja uusi päivä" (ἕνη καὶ νέα, *henē kai nea*) tai Hekaten deipnon (Ἑκάτης δεῖπνον, *Hekatēs deipnon*), jolloin kuu oli pimeimmillään, ja sitä seurasi kasvavan kuun toisena päivänä Agathos Daimonin ("Hyvän hengen") päivä. Nämä muodostivat yhdessä kolmen kotijumalille omistetun päivän ryhmän.

Lähteet
-------

1. 1 2  Roberts, J. W.: *City of Sokrates: An Introduction to Classical Athens*, s. 125. Routledge, 1998. ISBN 0203194799.
2. 1 2 3  Roy, Christian: *Traditional Festivals: A Multicultural Encyclopedia*, s. 340. Nide 1. ABC-CLIO, 2005. ISBN 1576070891. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Noumenia *Hellenion*. Viitattu 5.11.2018.
4. ↑  Plutarkhos: *Velanoton välttämisestä* (*De vitando aere alieno*), *Moralia* 828a.
5. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἕνος, η *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
6. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: Ἑκάτη, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)