**U. Castrénin hallitus** oli Suomen tasavallan 28. hallitus, jonka muodostivat SDP, Maalaisliitto, Edistyspuolue, Kokoomus ja RKP. Hallitus toimi 21. syyskuuta 1944 – 17. marraskuuta 1944 eli 58 päivän ajan ollen Suomen toiseksi lyhytikäisin hallitus. Välittömästi hallituksen astuttua toimeensa Suomeen saapui neuvostoliittolaisen kenraalieversti Andrei Ždanovin johtama valvontakomissio seuraamaan Moskovan välirauhansopimuksen ehtojen toimeenpanoa.

Hallituksen vaihdos oli tullut välttämättömäksi edellisen pääministerin Antti Hackzellin saatua liikarasituksen vuoksi halvauskohtauksen ja menetettyä sen vuoksi puhekykynsä kesken Moskovan rauhanneuvottelujen. Eduskunnan elokuussa tasavallan presidentiksi valitsema marsalkka Mannerheim antoi uuden hallituksen muodostamisen Korkeimman hallinto-oikeuden presidentin Urho Castrénin tehtäväksi. Hallituksen kokoonpano säilyi jokseenkin ennallaan; sosiaaliministeriksi tuli tästä tehtävästä joulukuussa 1943 eronnut SDP:n Karl-August Fagerholm. Hallitus ei antanut varsinaista ohjelmajulistusta.

Moskovan välirauhan toimeenpano
-------------------------------

Castrénin hallituksen tärkeimpänä tehtävänä oli juuri voimaan tulleen välirauhansopimuksen ehtojen toimeenpano. Sopimuksen 21. artikla velvoitti Suomen välittömästi lakkauttamaan fasistiset ja ylipäätään kaikki Neuvostoliiton vastaista kiihotusta harjoittaneet järjestöt sekä olemaan vastaisuudessa sallimatta sellaisten olemassaoloa. Tätä tulkittaessa hallitus määräsi jo 23. syyskuuta 1944 lakkautettaviksi noin 400 erilaista yhteisöä. Valtaosa näistä oli Isänmaallisen kansanliikkeen eritasoisia puoluejärjestöjä ja -yhdistyksiä; puolueen seitsemän kansanedustajaa saivat jäädä eduskuntaan luovuttuaan IKL:n nimestä. Lakkautettujen yhteisöjen joukossa oli myös vaikutusvaltainen Akateeminen Karjala-Seura rinnakkais- ja alajärjestöineen sekä muutamia kansallissosialistisia, mutta painoarvoltaan vähäisiä järjestöjä. Välirauhansopimuksen 20. artiklan nojalla hallitus antoi 25. syyskuuta asetuksen poliittisista syistä vangittujen henkilöiden vapauttamisesta, joka pantiin samoin välittömästi toimeen. Vapautettujen joukossa olivat muiden muassa jatkosodan aikana vangitut ns. kuutosryhmän kansanedustajat, jotka palasivat eduskuntaan marraskuussa. Tähän liittyi 1930-luvulla annettujen, vaalikelpoisuutta rajoittaneiden määräysten kumoaminen marraskuun alussa.

Vaikeaksi pulmaksi osoittautui suojeluskuntajärjestön kohtalo ja armeijan kotiuttaminen. Valvontakomission puheenjohtaja Andrei Ždanov kiinnitti heti Suomeen saavuttuaan 10. lokakuuta huomiota armeijan kotiuttamissuunnitelmaan, jonka mukaan pääosa kotiutettavista sotilaista olisi siirretty vahvuudeltaan määrittelemättömän suojeluskuntajärjestön käyttöön. Tämän Ždanov tulkitsi olevan ristiriidassa välirauhansopimuksen 4. artiklan kanssa. Lisäksi hän katsoi hallitukselle toimittamassaan kirjelmässä suojeluskuntien olevan luonteeltaan sopimuksen 21. artiklassa tarkoitettu "hitleriläis-(fascistis-)tyyppinen sotilaallinen ja poliittinen järjestö". Hallitus antoi eduskunnalle 30. lokakuuta lakiesityksen suojeluskuntajärjestön lakkauttamisesta, ja suojeluskunnat lakkautettiin 7. marraskuuta. Presidentti Mannerheim oli toivonut, että suojeluskuntajärjestö olisi saanut itse lopettaa toimintansa. Sen sijaan valvontakomission puheenjohtaja Ždanov oli jo ennen kirjallista lakkautusvaatimusta ilmoittanut suullisesti usealle henkilölle, ettei komissio pitänyt suojeluskuntien toiminnan jatkumista suotavana.

Myöhemmän kehityksen kannalta merkittäväksi episodiksi muodostui valvontakomission pääministeri Castrénille 19. lokakuuta toimittama ns. Lista 1 eli luettelo henkilöistä, joiden komissio katsoi syyllistyneen sotarikoksiin. Epävarmuutta tulevaisuudesta lisäsivät osaltaan sotavankien, heimosoturien, inkeriläisten ja virolaisten siviilien sekä muiden palauttaminen Neuvostoliiton alueelle, jotka aiheuttivat lukuisia inhimillisiä tragedioita.

Kulkulaitosministeri Eero Wuori ja sosiaaliministeri K.-A. Fagerholm pyysivät eroa tehtävistään 7. marraskuuta, minkä jälkeen pääministeri Urho Castrén jätti koko hallituksen eronpyynnön.

Kokoonpano
----------


| Ministeri | Tehtävissä | Puolue |
| --- | --- | --- |
| **Pääministeri**Urho Castrén | 21.9.1944 – 17.11.1944 | Kokoomus |
| **Ulkoasiainministeri**Carl Enckell | 21.9.1944 – 17.11.1944 | amm. |
| **Ministeri ulkoasiainministeriössä**Armas-Eino Martola | 21.9.1944 – 17.11.1944 | amm. |
| **Oikeusministeri**Ernst von Born | 21.9.1944 – 17.11.1944 | RKP |
| **Sisäasiainministeri**Kaarlo Hillilä | 21.9.1944 – 17.11.1944 | Maalaisliitto |
| **Ministeri sisäasiainministeriössä**Eemil Luukka | 21.9.1944 – 17.11.1944 | Maalaisliitto |
| **Puolustusministeri**Karl Rudolf Walden | 21.9.1944 – 17.11.1944 | amm. |
| **Valtiovarainministeri**Onni Hiltunen | 21.9.1944 – 17.11.1944 | SDP |
| **Opetusministeri**Kalle Kauppi | 21.9.1944 – 17.11.1944 | Edistyspuolue |
| **Maatalousministeri**Viljami Kalliokoski | 21.9.1944 – 17.11.1944 | Maalaisliitto |
| **Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri**Väinö Salovaara | 21.9.1944 – 17.11.1944 | SDP |
| **Ministeri kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriössä**Eero Wuori | 21.9.1944 – 17.11.1944 | SDP |
| **Kauppa- ja teollisuusministeri**Uuno Takki | 21.9.1944 – 17.11.1944 | SDP |
| **Sosiaaliministeri**Karl-August Fagerholm | 21.9.1944 – 17.11.1944 | SDP |
| **Kansanhuoltoministeri**Kaarle Ellilä | 21.9.1944 – 17.11.1944 | Maalaisliitto |
| **Ministeri kansanhuoltoministeriössä**Jalo Aura | 21.9.1944 – 17.11.1944 | SDP |

Lähteet
-------

1. ↑  Aimo Massinen: Aimo Annos: Kuka lyhytaikaisin pääministerimme?  3.1.2004. Turun Sanomat.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 9. maaliskuuta 2007.
2. ↑   Heikki Eskelinen: *Itsenäisyytemme vuosikymmenet 1917–66*, s. 170. Helsinki: Yhtyneet Kuvalehdet, 1966.
3. ↑   Seppo Zetterberg (toim.): *Suomen historian Pikkujättiläinen*, s. 752. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1987. ISBN 951-0-14253-0.
4. ↑   Zetterberg (toim.), s. 744–745.
5. ↑  Zetterberg (toim.), s. 743–744.
6. ↑  *Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1988*, s. 187–188. Helsinki: Otava, 1987. ISBN 951-1-09685-0.
7. ↑   Zetterberg (toim.), s. 745.
8. ↑   Jukka Tarkka ja Allan Tiitta: *Itsenäinen Suomi: seitsemän vuosikymmentä kansakunnan elämästä*, s. 168. Helsinki: Otava, 1987.
9. ↑  U. Castrénin hallitus *valtioneuvosto.fi*. Valtioneuvosto.  Arkistoitu 2.4.2012. Viitattu 24.5.2010.

Kirjallisuutta
--------------

Fagerholm, K-A.: Puhemiehen ääni. S. 176-205. Tammi, 1977. ISBN 951-30-3980-3.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Hackzellin hallitus** | **Suomen hallitus**21. syyskuuta 1944 – 17. marraskuuta 1944 | Seuraaja:**Paasikiven II hallitus** |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomi Suomen hallitukset |
| --- |
|  |
| 
1. Svinhufvud I (1917–1918)
2. Paasikivi I (1918)
3. Ingman I (1918–1919)
4. Kaarlo Castrén (1919)
5. Vennola I (1919–1920)
6. Erich (1920–1921)
7. Vennola II (1921–1922)
8. Cajander I (1922)
9. Kallio I (1922–1924)
10. Cajander II (1924)
11. Ingman II (1924–1925)
12. Tulenheimo (1925)
13. Kallio II (1925–1926)
14. Tanner (1926–1927)
15. Sunila I (1927–1928)
16. Mantere (1928–1929)
17. Kallio III (1929–1930)
18. Svinhufvud II (1930–1931)
19. Sunila II (1931–1932)
20. Kivimäki (1932–1936)
21. Kallio IV (1936–1937)
22. Cajander III (1937–1939)
23. Ryti I (1939–1940)
24. Ryti II (1940–1941)
25. Rangell (1941–1943)
26. Linkomies (1943–1944)
27. Hackzell (1944)
28. Urho Castrén (1944)
29. Paasikivi II (1944–1945)
30. Paasikivi III (1945–1946)
31. Pekkala (1946–1948)
32. Fagerholm I (1948–1950)
33. Kekkonen I (1950–1951)
34. Kekkonen II (1951)
35. Kekkonen III (1951–1953)
36. Kekkonen IV (1953)
37. Tuomioja (1953–1954)
38. Törngren (1954)
39. Kekkonen V (1954–1956)
40. Fagerholm II (1956–1957)
41. Sukselainen I (1957)
42. Von Fieandt (1957–1958)
43. Kuuskoski (1958)
44. Fagerholm III (1958–1959)
45. Sukselainen II (1959–1961)
46. Miettunen I (1961–1962)
47. Karjalainen I (1962–1963)
48. Lehto (1963–1964)
49. Virolainen (1964–1966)
50. Paasio I (1966–1968)
51. Koivisto I (1968–1970)
52. Aura I (1970)
53. Karjalainen II (1970–1971)
54. Aura II (1971–1972)
55. Paasio II (1972)
56. Sorsa I (1972–1975)
57. Liinamaa (1975)
58. Miettunen II (1975–1976)
59. Miettunen III (1976–1977)
60. Sorsa II (1977–1979)
61. Koivisto II (1979–1982)
62. Sorsa III (1982–1983)
63. Sorsa IV (1983–1987)
64. Holkeri (1987–1991)
65. Aho (1991–1995)
66. Lipponen I (1995–1999)
67. Lipponen II (1999–2003)
68. Jäätteenmäki (2003)
69. Vanhanen I (2003–2007)
70. Vanhanen II (2007–2010)
71. Kiviniemi (2010–2011)
72. Katainen (2011–2014)
73. Stubb (2014–2015)
74. Sipilä (2015–2019)
75. Rinne (2019)
76. Marin (2019–2023)
77. Orpo (2023–)

 |  |

 |