recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Beverly Glenn-Copeland** (s. 1944) on yhdysvaltalainen laulaja ja laulunkirjoittaja. Hän syntyi Pennsylvaniassa, Philadelphiassa, mutta on kuitenkin viettänyt suurimman osan elämästään Kanadassa. 

Glenn-Copeland otti varhaiseen musiikkiinsa folk-, jazz- ja blues -vaikutteita. Hän julkaisi kaksi omaa nimeään kantavaa albumia vuosina 1970 ja 1971. Ohessa hän toimi kuitenkin myös Sesame Street -ohjelman käsikirjoittajana, ja näytteli säännöllisesti 25 vuoden ajan kanadalaisessa lastenohjelmassa Mr. Dressup.

Vuonna 1986 Glenn-Copeland julkaisi *...Keyboard Fantasies...* -nimisen albumin, jonka laulut olivat syntetisaattori- ja rumpukonepohjaisia. Albumi *Primal Prayer* (2004) noudatti samaa linjaa. *...Keyboard Fantasiesin...* myötä Glenn-Copelandin musiikki tuli lopulta laajempaan tietoisuuteen, kun japanilainen keräilijä löysi ja alkoi promotoida sitä vuonna 2015. Yli 70-vuotiaana Glenn-Copelandin musiikkiura alkoi tavallaan uudestaan, musiikkifestivaalikeikkojen ja hänen äänitteidensä uudelleenjulkaisemisen kautta.

Yksityiselämä
-------------

Glenn-Copeland korjasi sukupuolensa mieheksi 1990- ja 2000-luvun vaihteessa ja kertoi asiasta julkisuudessa ensimmäisen kerran vuonna 2002.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Beverly Copeland* (1970)
* *Beverly Glenn-Copeland* (1971)
* *At Last!* (1980, ep)
* *Keyboard Fantasies* (1986)
* *Primal Prayer* (2004) – julkaistu Phynix-nimellä
* *Transmissions* (2020, kokoelma)

### Muut albumit

* *Keyboard Fantasies Reimagined* (Transgressive, 2021) – eri esittäjien versioita albumin kappaleista

Lähteet
-------

1. ↑  Beverly Glenn-Copeland - Copeland Keyboard Fantasies · Album Review ⟋ RA *Resident Advisor*. Viitattu 8.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Beverly Glenn-Copeland *SÉANCE CENTRE*. Viitattu 8.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  Mikael Mattila: Parasta juuri nyt (11.11.2020): Beverly Glenn-Copeland, Mika Vainio, Hunajan maku, Maria Lax, Scorpions *Kulttuuritoimitus*.  11.11.2020. Viitattu 8.4.2023.
4. ↑  Condé Nast: Beverly Glenn-Copeland Is Ever New *Them*.  24.4.2021. Viitattu 8.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee sähkögeneraattoria. Sanan muita merkityksiä on erillisellä täsmennyssivulla.*
Perinteinen polkupyörissä käytetty dynamo
**Dynamo** on sähkögeneraattori, joka muuttaa mekaanisen pyöritysenergian sähköksi. Sähkötekniikan historiassa dynamoilla on tarkoitettu tasavirtaa tuottavia generaattoreita, kuten Grammen konetta tai magneettoa. Suomen kielessä on yleiseksi käytöksi tullut kutsua polkupyörän ajovalojen sähkön tuottamiseen käytettyjä generaattoreita dynamoiksi.

Polkupyörässä ajovalon sähköä tuottava dynamo toimii useimmin vaihtovirtageneraattorin periaatteella. Dynamon sisällä on kestomagneetti, joka pyörii käämin sisällä tuottaen sähköä sähkömagnetismin periaatteiden mukaan. 

Dynamon periaatteen esitteli Michael Faraday. Perinteisen mallinen dynamo pyörii kumirengasta vasten olevan rullan avulla. Tämä rakenne on kuitenkin alttiina kuralle ja jäälle, jotka saattavat renkaaseen ja rullaan kerääntyessään estää dynamon pyörimisen. Nykyaikaisissa polkupyörissä käytetään varmatoimisempaa napadynamoa, joka nimensä mukaisesti sijaitsee renkaan navassa.

Lähteet
-------

* edu.fi, Sähkövirran synnyttäminen (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Chaline, Eric: *50 konetta, jotka muuttivat maailmaa (50 Machines that Changed the Course of History)*, s. 45. Quid Publishing, (suom. versio Moreeni 2013), 2012. ISBN 978-952-254-160-4. Suomi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dynamoja** Wikimedia Commonsissa
**Pekka Helo** (s. 25. helmikuuta 1945, Kajaani) on suomalainen luontovalokuvaaja ja -kirjailija, koulutukseltaan kansakoulunopettaja. Hänen kirjansa *Kotka, lintujen kuningas*, valittiin vuoden luontokirjaksi 1981, ja vuonna 1985 hän sai Valtion tiedonjulkistamispalkinnon kirjastaan *Yön linnut*. Hän on toimittanut useita luontokirjoja, joilla on monta kirjoittajaa. Helo on kuulunut Vuoden luontokuva -kilpailun palkintotuomaristoon.

Teoksia
-------

* *Kotka, lintujen kuningas*, 1981
* *Yön linnut, kirja Suomen pöllöistä*, 1984
* *Pakkasyön jäinen syleily* (yhdessä Eine Syvävirran kanssa), 1987
* *Kainuun uhanalaisia kasveja* (yhdessä Tauno Ulvisen kanssa), 1992.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Jukataninkaklattaja** (*Ortalis vetula*) on keskiamerikkalainen kanalintu. Lajin nimesi ja kuvaili Johann Georg Wagler 1830. Lajin vanha nimi oli ruskosiipikaklattaja.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 46–60 cm ja paino noin 650 g. Höyhenpuku on pääosin ruskea, pitkähkö kaula ja pienehkö pää ovat ruskeat tai sinertävän tummat. Pitkä pyrstö on tumma ja siinä on kapea valkoinen kärki. Siivellä näkyy lennossa punertava kuvio. Koivet ovat pitkät. Kurkussa on paljas alue, joka soidinaikana muuttuu koiraalla puenertavaksi ja pullistuneeksi. Sukupuolet ovat muuten lähes samannäköiset. Lintu on arka ja liikkuu pääasiassa puiden latvustoissa, josta sen paljastaa aamuisin kuuluvat käheät huudot. Muita ääniä ovat korkeat vihellykset ja kaklatukset. Liikkuu parvissa, joissa on noin 15 yksilöä.

Kaklattajia on 12 lajia. Costa Ricassa elävä jukataninkaklattajapopulaatio on eristynyt ja jotkut tutkijat pitävät sitä eri lajina *O. leucogastra*.

Esiintyminen
------------

Meksikonlahden länsireunus Teksasin Rio Grandelta Jukatanin niemimaalle ja Costa Ricaan. Maailman populaation koko on 500 000–5 000 000 yksilöä. Laji on elinvoimainen. Se on paikkalintu.

Elinympäristö
-------------

Savannit ja pensaikot sekä puolikuivat metsät ja jokivarsien tiheiköt.

Lisääntyminen
-------------

Pesä on rakennettu risuista ja ruohoista ja se sijaitsee yleensä matalalla puussa, joskus maassa. Munia on 2–4. Vain naaras hautoo ja haudonta kestää noin 25 päivää. Poikaset ovat pesäpakoisia ja lähtevät pesästä jo vuorokauden ikäisinä. Naaras, joskus molemmat emot, huolehtivat poikueesta joitakin päiviä.

Ravinto
-------

Syö sekä puussa että maassa siemeniä, hedelmiä (muun muassa viikuna, palmut), tuoreita lehtiä ja kukkia.

Lähteet
-------

* Harrison, Colin & Greensmith, Alan 2002: Koko maailman linnut. – WSOY. Helsinki. ISBN 951-0-26896-8
* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8
* Alderton, David & Barrett, Peter 2006: Birds of the World. – Southwater. China.
* Kuva
* Animals.jrank

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Ortalis vetula* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 27.3.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q772929
* Wikispecies: Ortalis vetula
* ABA: placha
* ADW: Ortalis\_vetula
* Avibase: F4F49CCB
* BirdLife: 22678305
* CoL: 74XH8
* BOW: placha
* eBird: placha
* EPPO: OTLSVE
* Euring: 3220
* Fossilworks: 373575
* GBIF: 5229429
* GNAB: plain-chachalaca
* IBC: plain-chachalaca-ortalis-vetula
* iNaturalist: 2090
* IRMNG: 10190842
* ITIS: 175716
* IUCN: 22678305
* NatureServe: 2.103601
* NCBI: 8984
* Neotropical: placha
* Species+: 7506
* Xeno-canto: Ortalis-vetula

 |

 |
Mick Ronson
**Michael "Mick" Ronson** (26. toukokuuta 1946 – 29. huhtikuuta 1993) oli englantilainen kitaristi, lauluntekijä, multi-instrumentalisti, sovittaja ja tuottaja. Hän teki 1970-luvun alussa yhteistyötä David Bowien kanssa ja julkaisi myös sooloalbumeita.

Varhainen ura
-------------

Ronson syntyi Hullissa, Yorkshiressä ja suunnitteli lapsena sellistin uraa, mutta siirtyi kitaraan. Ronsonin ensimmäinen yhtye oli The Mariners, johon hän liittyi marraskuussa 1963. Hän toimi myös kokoonpanossa The Crestas ennen lähtemistään Lontooseen 1965. Lontoossa Ronson jatkoi uraansa mekaanikkona ja muusikkona. Ronson palasi myöhemmin Hulliin ja toimi muun muassa yhtyeessä The Rats.

Bowie
-----

Ronson suostui liittymään David Bowien taustayhtyeeseen vuonna 1970. Hän esiintyi saman vuoden 5. helmikuuta David Bowien kanssa John Peelin Sunday Show’ssa. 

Mick Ronsonin kitaransoittoa ja taustalaulua kuultiin ensimmäistä kertaa Bowien albumilla *The Man Who Sold the World* vuonna 1970. Hän esiintyi myös *Hunky Dorylla* (1971), *Ziggy Stardustilla* (1972), *Aladdin Sanella* (1973) ja *Pin Upsilla* (1973) ja teki levyille myös jousisovituksia. Tämän jälkeen Ronson lähti Bowien taustayhtyeestä, eikä hän esiintynyt enää albumilla *Diamond Dogs* (1974).

Myöhemmät vaiheet
-----------------

Ronson julkaisi Bowien taustayhtyeestä lähdettyään kolme sooloalbumia: *Slaughter On 10th Avenue* (1974), *Play Don't Worry* (1975) ja *Heaven and Hull* (postuumisti 1994). 

Ronsonia kuultiin edellisvuonna AIDSiin menehtyneen Freddie Mercuryn muistokonsertissa huhtikuussa 1992. Ronson esiintyi vuonna 1993 vierailevana artistina The Wildheartsin levyllä. Hän soitti kitarasoolon kappaleessa "My Baby Is A Headfuck". Vuonna 1990 hän esiintyi Ian Hunterin sooloalbumilla ja oli aikaisemmin tehnyt tämän kanssa yhteistyötä muun muassa Ellen Foleyn ja Iron City Houserockersin levytyksillä. Vuonna 1993 Ronson työskenteli jälleen Bowien kanssa.

Ronson kuoli maksasyöpään huhtikuussa 1993. Hän oli aiemmin kuulunut mormoneihin.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Meritatar** (*Polygonum oxyspermum*) on Itämeren hiekkarantojen yksivuotinen kasvi. Suomessa meritatar on hyvin uhanalainen ja erityisesti suojeltu laji, joka on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Meritatar muistuttaa suuresti pihatatarta (*P. aviculare*). Maanmyötäisesti suikertavat varret ovat helakan punaiset ja kasvavat 20–80 cm pitkiksi. Puhtaanvihreät lehdet ovat hyvin lyhytruotisia, kapeansoikeita ja 1,5–3,5 cm pitkiä. Kukat ovat punertavat, valkoreunaiset, halkaisijaltaan noin 3,5–5,4 mm. Meritatar kukkii Suomessa heinä-syyskuussa.

Levinneisyys
------------

Meritatarta tavataan Itämeren piirissä satunnaisesti Tanskan salmista Suomenlahdelle saakka. Laji on Itämeren alueella kotoperäinen. Meritatarta on myös tavattu Pohjois-Amerikasta, jossa se kuitenkin lienee tulokas.
Suomessa meritatarta on tavattu kaikkiaan yli 20 kasvupaikalta Ahvenanmaalta Kymenlaaksoon. Eniten esiintymiä tunnetaan Saaristomereltä. 1900-luvun loppupuolella laji väheni voimakkaasti ja nykyisin sitä tavataan enää Paraisten Jurmossa. Muualla Suomessa meritatar on tiettävästi esiintynyt viimeksi Pyhtään Kaunissaaressa 1990-luvulla.

Elinympäristö
-------------

Meritattaren kasvupaikat ovat lähes aina hiekkaisilla merenrannoilla, joille ajautuu maihin rakkolevää. Rakkolevät toimivat tärkeinä kasvualustan lannoittajina. Meritattaren pähkylät pystyvät kellumaan pitkiä aikoja merivedessä, mikä mahdollistaa yksivuotisen kasvin leviämisen uusille elinalueille. Meritatar harvinaistui voimakkaasti 1980-lukuun mennessä. Syynä tähän oli rakkolevän voimakas väheneminen Itämeressä ja perinteisen rantalaidunnuksen loppuminen. Laji on myös hävinnyt hiekkarannoilta, jotka ovat voimakkaassa virkistyskäytössä.

Lähteet
-------

* Laine, Unto: *Meritatar*. Teoksessa *Uhanalaiset kasvimme*. Toim. Ryttäri, Terhi & Kettunen, Taina. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 209–210.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
* ITIS taksonomian lähde

### Viitteet

1. ↑  Rauhoitetut lajit - ymparisto.fi Luonnonsuojeluasetuksen liitteet 2 ja 3 s. 6 Ympäristöministeriö.
2. ↑  Retkeilykasvio 1998, s. 138.
3. 1 2  Laine 1997, s. 210.
4. ↑  Metsähallituksen vastuulajien tila ja suojelutaso vuonna 2006 (pdf) Metsähallitus 2009. Viitattu 16.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2020: Meritattaren levinneisyys Suomessa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3744331
* Wikispecies: Polygonum oxyspermum
* CoL: 4L9RF
* EoL: 585379
* EPPO: POLOX
* EUNIS: 177660
* FNA: 250060746
* GBIF: 5334344
* iNaturalist: 204386
* IPNI: 696182-1
* IRMNG: 10197872
* ISC: 116452
* ITIS: 20910
* NBN: NHMSYS0000461871
* NCBI: 701404
* Open Tree of Life: 529693
* Plant List: kew-2575008
* PLANTS: POOX2
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:696182-1
* Tropicos: 26000875
* VASCAN: 8184
* WFO: wfo-0000489858
* WoRMS: 426061

 |

 |
**The Paris Review** on vuonna 1953 perustettu kirjallinen aikakauslehti, joka kuuluu alansa tunnetuimpiin. Lehden perustaivat Peter Matthiessen, Harold L. Humes ja George Plimpton. Lehti perustettiin Pariisissa, mutta se siirtyi New Yorkiin 1970-luvulla. Ensimmäisenä päätoimittajana oli Plimpton 1953–2003.

Lehti julkaisee sekä vakiintuneiden että vähemmän tunnettujen kirjailijoiden tuotantoa. Se vauhditti muun muassa Philip Rothin ja Jack Kerouacin uraa. Lehti on julkaissut merkittävien kirjailijoiden haastatteluja, joita on julkaistu *Writers at Work* -nimisenä sarjana. Lehti jakaa vuosittain kirjallisuuspalkintoja Hadada Award, Plimpton Prize for Fiction ja Terry Southern Prize for Humor. Aiempia palkintoja ovat Aga Khan Prize for Fiction ja Bernard F. Conners Prize For Poetry, jotka molemmat jaettiin viimeisen kerran 2004.

Lähteet
-------

1. ↑  Top 50 literary magazines, Every Writers Resource, viitattu 18.6.2021
2. 1 2  The Paris Review, Britannica, viitattu 18.6.2021 (englanniksi)
3. ↑  Prizes, The Paris Review, viitattu 18.6.2021 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The Paris Review’n verkkosivut (englanniksi)
Jumindan majakka

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Harjumaa, Viro |
| Vesistö | 
SuomenlahtiView and modify data on Wikidata  |
| Suojelualue | 
Lahemaan kansallispuistoView and modify data on Wikidata  |

Arkkitehtuuri| Korkeus | 
32 m  |
| Materiaali | 
teräsbetoniView and modify data on Wikidata  |

Historia| Valmistunut | 
1931(ensimmäinen)1937 (nykyinen, korotettu 2006) |

Varustus| Valon korkeus | 
40 m  |
| Valonkanto | 
22 km  |
| Valon ominaisuudet | 
LFl(2) W 15sView and modify data on Wikidata  |

Tunnisteet| ARLHS | 
EST022View and modify data on Wikidata  |
| Admiralty | 
C3860View and modify data on Wikidata  |
| NGA | 
116-12908View and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
59° 38′ 49″ P, 25° 30′ 35″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Jumindan majakka** on Viron pohjoisrannikolla Jumindan niemen pohjoisosassa sijaitseva majakka. Se rakennettiin vuonna 1937 noin 40 metriä merenpinnan yläpuolelle auttamaan laivoja Hara-lahdelle ja Loksan satamaan.

Historia
--------

Jumindan majakka sijaitsee Viron pohjoisella rannalla Jumindan niemimaan kärjessä, keskellä metsää. Ensimmäinen majakka rakennettiin rajavartioston valvontatornin kulmalle 1931, siinä oli valonlähteenä 10 metrin korkeudella oleva asetyleenilamppu, jonka valonkanto oli 8 merimailia ja se vilkkui 150 kertaa minuutissa.

Vuonna 1937 rakennettiin uusi majakka, joka oli 24 metriä korkea ja 2 metriä halkaisijaltaan oleva teräsbetonitorni, asetyleenilampun valonkanto oli 8 merimailia. Sen suunnitteli insinööri Armas Luige. Hän on suunnitellut Viron rannikolle myös 30 muuta majakkaa.

Kun metsä alkoi varjostaa majakkaa, siihen asennettiin teräksinen 8 metrin korotus vuonna 2006 ja siihen rakennettiin uusi parveke entisen lisäksi, sekä uusi valaisin.

Kuvia
-----

* Ennen pidennystä vuonna 2005.Ennen pidennystä vuonna 2005.
* Jälkeen pidennyksen vuonna 2007.Jälkeen pidennyksen vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  110 Juminda tuletorn *Eesti Tuletorni Selts MTÜ*. Viitattu 04.03.2018.
2. 1 2 3  Jumindan majakka *VisitEstonia*. Viitattu 04.03.2018.
3. 1 2  Juminda poolsaare turuplats *Juminda küla*.  Arkistoitu 4.3.2018. Viitattu 04.03.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jumindan majakka** Wikimedia Commonsissa

* Navigatsioonimärgi 110, Juminda tuletorn andmed
**Jori Matias Harju** (s. 20. lokakuuta 1964 Alajärvi) on suomalainen rannikkotykistöupseeri ja kontra-amiraali. Hän on toiminut Merivoimien komentajana vuoden 2019 alusta alkaen.  Hän seuraa tehtävässään vara-amiraali Veijo Taipalusta. Harjun valintaa komentajaksi pidettiin yllättävänä, sillä hän oli virkaiältään nuorempi kuin lippueamiraali Timo Hirvonen.

Harju suoritti varusmiespalveluksensa Vaasan rannikkopatteristossa 1984–1985 ja opiskeli Kadettikoulussa 1987–1990. Hän on toiminut kouluttajana Vaasan rannikkopatteristossa, opettajana Rannikkotykistökoulussa, operaatiopäällikkönä Kotkan rannikkoalueella 1999–2002, Pääesikunnan operaatiokeskuksen apulaispäällikkönä 2002–2005 ja suunnittelupäällikkönä Merivoimien esikunnassa 2006–2008. Myöhemmin Harju on toiminut Suomenlinnan rannikkorykmentin komentajana 2011–2013, Pääesikunnan operaatiokeskuksen päällikkönä 2013–2015 sekä Merivoimien operaatiopäällikkönä vuosina 2016–2018.

Harju on toiminut myös kansainvälisissä tehtävissä, muun muassa apulaiskomentajana Unifil-operaatiossa Libanonissa. Hän on suorittanut yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1999, ja hänet ylennettiin kommodoriksi vuonna 2015, lippueamiraaliksi 2018 ja kontra-amiraaliksi 2019. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lippueamiraali Jori Harju *Puolustusvoimat*. Viitattu 16.12.2020.
2. 1 2 3  Jori Harjusta Merivoimien komentaja *Puolustusministeriö*.  9.11.2018.  Arkistoitu 9.11.2018. Viitattu 9.11.2018.
3. ↑  Rasmus Helaniemi: Uudeksi merivoimien komentajaksi kommodori Jori Harju *Ruotuväki*.  12.11.2018. Viitattu 18.12.2018.
4. ↑  STT:n tiedot: KRP:n esiselvitys vaikuttaa Merivoimien komentajavalintaan – kommodori Jori Harju nousemassa lippueamiraali Timo Hirvosen ohi *Salon Seudun Sanomat*.  8.11.2018. Viitattu 1.1.2018.
5. ↑  Ylennykset itsenäisyyspäivänä 2019 *Puolustusvoimat*. Viitattu 6.12.2019.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Suomen merivoimat | Edeltäjä:**Veijo Taipalus** | **Suomen merivoimien komentaja**2019– | Seuraaja:**–** |
**Han Song-ryol** (kor. 한성렬; s. 17. kesäkuuta 1954 Pohjois-Pyeongan) on pohjoiskorealainen diplomaatti ja poliitikko.

Ura
---

Han valmistui Kim Il-sungin yliopistosta ja liittyi Pohjois-Korean ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1980. Hän toimi maansa vara-YK-edustajana vuosina 2002–2006. Tammikuussa 2003 Han tapasi Santa Fessä New Mexicon kuvernööri Bill Richardsonin, joka oli aiemmin ansioitunut vaativissa neuvotteluissa muiden muassa Fidel Castron ja Saddam Husseinin kanssa. Han on toiminut myös Pohjois-Korean varaulkoministerinä. Vuonna 2015 hänet nimitettiin ulkoministeriön Yhdysvaltain asioiden jaoksen pääjohtajaksi.

Robert Egan kuvasi vuonna 2010 kirjassaan *Eating with the Enemy* ystävällisiä välejään Han Song-ryoliin.

Nykyinen tilanne
----------------

Eteläkorealaisen hallituslähteen mukaan loppuvuodesta 2018 saatiin tieto merkittävistä muutoksista Han Song-ryolin asemassa. Lehti *Chosun Ilbo* väitti tammikuussa 2019, että Han ja viisi muuta pohjoiskorealaista virkamiestä oli lähetetty ideologiseen uudelleenkoulutukseen Komdokin kaivokselle Etelä-Hamgyeongiin. Etelä-Korean Yhdistymisministeriön virkamies kertoi, ettei hänellä ollut tietoa asiasta. Etelä-Koreaan loikannut diplomaatti Thae Yong-ho oli jo haastattelussa vuonna 2017 kertonut, että Han Song-ryolin vävy ja lapsenlapsi olivat joutuneet poliittisten vankien leirille. Han Song-ryolin vävyn isä oli kertoman mukaan joutunut myös puhdistuksen uhriksi, koska hänen välinsä teloitettuun Jang Song-thaekiin oli katsottu liian läheisiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  한성렬 Ministry of Unification, viitattu 17.12.2023 (koreaksi)
2. 1 2  N.K. official handing U.S. affairs removed from Seoul's info book amid punishment speculation Yonhap News Agency 30.1.2019, viitattu 17.12.2023 (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Kim Myong-song, N.Korean Vice FM Sacked Chosun Ilbo 30.1.2019, viitattu 17.12.2023 (englanniksi)
4. ↑  Glenn Kessler, N. Koreans Meet With Richardson The Washington Post 10.1.2003, viitattu 17.12.2023 (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Kim Chaek
**Kim Chaek** (hangul: 김책; hanja: 金策; uudistettu latinisaatio: *Gim Chaek*; 1903 Pohjois-Hamgyeong – tammikuu 1951) oli pohjoiskorealainen poliitikko ja komentaja.

Kim lähti Mantšuriaan ja liittyi Kiinan kommunisteihin vuonna 1925. Hän oli Kim Il-sungin merkittävä liittolainen sissisodankäynnissä japanilaisia miehittäjiä vastaan. Japanilaisten offensiivin takia hän joutui vuonna 1940 Kim Il-sungin tavoin siirtymään Neuvostoliiton Kaukoitään. Kim pysyi Neuvostoliitossa, kunnes palasi Korean niemimaalle elokuussa 1945. Lokakuussa 1945 hän sai nimityksen sotilasakatemian johtajaksi. Pohjois-Korea perustettiin virallisesti vuonna 1948, jolloin Kim Chaek valittiin sen teollisuusministeriksi ja varapääministeriksi.

Kim oli Korean työväenpuolueen sotilaskomitean jäsenenä vastuussa sodankäynnistä vuonna 1950 alkaneessa Korean sodassa. Syyskuussa 1950 hänestä tuli Korean kansanarmeijan komentaja. Hän vastasi myös sissijoukkojen järjestelystä kansanarmeijan joutuessa vetäytymään. Kim kuoli pommituksissa tammikuussa 1951. Hänen mukaansa on nimetty Gimchaekin kaupunki ja Teknologian Kim Chaek -yliopisto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kim, Chaek Wilson Center Digital Archive, viitattu 19.12.2023 (englanniksi)
**Figma** on käyttöliittymien suunnitteluun tarkoitettu ryhmätyösovellus.
Figma keskittyy käyttöliittymän ja käyttökokemuksen suunnitteluun, painottaen reaaliaikaista yhteistyötä ja käyttäen erilaisia vektorigrafiikan muokkaus- ja prototyypityökaluja. Ohjelmistolla on mahdollisuus suunnitella web- ja mobiilisovelluksia ja macOS- ja Windows-työpöytäsovelluksiin on erillinen tuki.

Dylan Field ja Evan Wallace aloittivat Figman kehittämisen ja perustivat 2012 saman nimisen yrityksen ohjelmistoa kehittämään.
Ohjelmisto julkaistiin suljettuun beta/preview-vaiheeseen 2015.

Figma on noussut kilpailijaksi Adobe XD:lle. Syyskuussa 2022 Adobe tarjosi Figmasta 20 miljardia dollaria ja sallisi Fieldin jäädä toimitusjohtajaksi.

Sekä Yhdysvaltain kauppakomissio että Euroopan komissio tutkivat tutkivat yrityskaupan vaikutusta kilpailuun.
Adobe peruutti ostotarjouksensa joulukuussa 2023 EU:n ja Britannian regulaattorien painostuksen vuoksi. Tämän johdosta Adobe joutuu maksamaan Figmalle miljardi dollaria sopimussakkoa käteisenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Jordan Crook: Figma gets $40 million Series C to put design tools in the cloud *TechCrunch*.  14.2.2019. Viitattu 22.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Josh Constine: 23-Year-Old’s Design Collaboration Tool Figma Launches With $14M To Fight Adobe *TechCrunch*.  3.12.2015. Viitattu 22.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  Annie Palmer: Adobe shares plunge on deal to acquire design platform Figma for $20 billion *CNBC*. Viitattu 22.4.2023. (englanniksi)
4. ↑  Tom Warren: Adobe to acquire Figma in a deal worth $20 billion *The Verge*.  15.9.2022. Viitattu 22.4.2023. (englanniksi)
5. ↑  DOJ takes aim at Adobe's $20 billion deal *POLITICO*. Viitattu 22.4.2023. (englanniksi)
6. ↑  EU regulators to assess Adobe's $20bn acquisition of Figma *NS Business*.  16.2.2023. Viitattu 22.4.2023. (englanniksi)
7. ↑
**África** oli Espanjan laivaston vuonna 1746 vesille laskettu África-luokan kaksikantinen 70-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: África-luokka*
Alus tilattiin Havannasta, missä köli laskettiin 8. elokuuta 1745. Alus laskettiin vesille 17. elokuuta 1746 ja otettiin palvelukseen 20. elokuuta 1747.

Palvelus
--------

Vuonna 1747 aluksen päällikkönä oli Juan Antonio de la Colina y Racines, kun se teki tutkimusmatkan Honda Bayhin ja sen ympäristöön. Lisäksi alus suojasi *Conquistadorin* kanssa saattueita Havannan, Veracruzin ja Cartagena de Indiasin reiteillä. Se palasi 14. elokuuta 1748 Havannaan etsittyään Andrés Reggion laivaston mukana, johon kuuluivat *Invencible*, *Conquistador*, *Real Familia*, *Nueva España* ja *Dragón* sekä fregatti *Galga*, tuloksetta Britannian kuninkaallisen laivaston amiraali Charles Knowlesin laivastoa.

Aluksen miehistö valtasi 11. syyskuuta 1748 brittiläisen kauppalaivan *Marian*. Alus lähti 2. lokakuuta Havannasta Reggion laivaston mukana ajamaan takaa Knowlesin laivastoa. Se vaurioitui 12. lokakuuta 1. Havannan taistelussa pahoin, jolloin miehistöstä sai surmansa 28 ja haavoittui 100. Alus sytytettiin 15. lokakuuta tuleen, jottei se joutuisi vallatuksi.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield et al 2023 s. 131-132

*África*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *África* - *Vencedor* - *Tigre* |
| Edeltäjä: *San Felipe* – Seuraaja: Princesa-luokka |
**Jouluyö murhayö osa 2** (engl. *Silent Night, Deadly Night Part 2*) on vuonna 1987 valmistunut yhdysvaltalainen jatko-osa vuoden 1984 slasher-elokuvalle *Jouluyö murhayö*. Elokuva sijoittuu muutaman vuoden alkuperäisen elokuvan tapahtumien jälkeen, ja sen pääosassa nähtävä Ricky Caldwell (Eric Freeman) on ensimmäisen elokuvan William "Billy" Chapmanin pikkuveli. Elokuvassa vankimielisairaalaan oikeudenkäyntiä odottamaan suljettu Ricky kertoo psykiatrille ajoistaan katolisessa lastenkodissa veljensä Billyn kanssa, elämästään Billyn kuoleman jälkeen uudessa sijaisperheessä sekä tilanteista, jotka ajoivat hänet väkivaltaiseen tappokierteeseen.

*Silent Night, Deadly Night 2* kuvattiin kymmenessä päivässä tammikuussa 1987 pienellä 100 000 dollarin budjetilla. Elokuva jäi tappiolle ja sai niin kriitikoilta kuin yleisöltä erittäin huonot arvostelut. Nykyään elokuva nauttii kulttimainetta, ja esimerkiksi Rickyn ammuskelukohtauksessa käyttämä huudahdus "Garbage day?!" on kohonnut jo internet-ilmiöksi.*lähde?*

Suomessa elokuvaa ei ole esitetty elokuvateattereissa, mutta se julkaistiin DVD:lle vuonna 2007.

Näyttelijöitä
-------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Eric Freeman  | … |  Ricky Caldwell
  |
|  Darrel Guilbeau  | … |  Ricky 15-vuotiaana
  |
|  Brian Michael Henley  | … |  Ricky 10-vuotiaana
  |
|  James Newman  | … |  Henry Bloom
  |
|  Elizabeth Kaitan  | … |  Jennifer Statson
  |
|  Jean Miller  | … |  abbedissa
  |
|  Corrine Gelfan  | … |  Martha Rosenberg
  |
|  Michael Combatti  | … |  Morty Rosenberg
  |
|  Jill K. Allen  | … |  Marthan ystävä
  |
|  Ken Weichert  | … |  Chip 
  |
|  Ron Moriarty  | … |  etsivä
  |
|  Frank Novak  | … |  Rocco
  |
|  Randall Boffman  | … |  Eddie
  |
|  Joanne White  | … |  Paula
  |
|  Nadya Wynd  | … |  sisar Mary
  |

Vastaanotto
-----------

Elokuva sai paljon negatiivistä palautetta koska 40 minuuttia elokuvasta on vain pätkiä ensimmäisen elokuvan tapahtumista, jonka aikana Ricky selittää Billyn murhista.
Goris tsikhe.
**Goris tsikhe** (georg. გორის ციხე, "Gorin linnoitus") on keskiaikainen linnoitus Georgiassa. Se kohoaa Gorin kaupungin yläpuolella kallioisella kukkulalla.

Nimi "Goris tsikhe" esiintyy ensimmäisen kerran 1200-luvun kirjoituksissa, mutta arkeologisten todisteiden mukaan paikka on ollut linnoitettuna jo viimeisillä vuosisadoilla ennen ajanlaskun alkua. Linnoitus vartioi sotilaallisesti ja taloudellisesti tärkeitä teitä, ja siinä pidettiin suurta varuskuntaa. 1500-luvulla osmanit valloittivat sen pelotellakseen Tbilisiä, minkä jälkeen se vaihtoi toistuvasti isäntää turkkilaisten, georgialaisten ja persialaisten kesken. Linnoitus sai nykyisen muotonsa kahden georgialaisen kuninkaan hallinnossa, Kartlin hallitsija Rostomin aikana 1630-luvulla ja Erekle II:n aikana vuonna 1774. Sen jälkeen kun Venäjän keisarikunta oli liittänyt Georgian itseensä vuonna 1801, linnoitukseen perustettiin venäläisen krenatööripataljoonan varuskunta. Linnoituksen merkitys kuitenkin vähitellen laski, eikä sille ollut enää käyttöä. Brittiläinen *Encyclopaedia Metropolitana* raportoi vuonna 1845:

> »Matalien hiekkakivikukkuloiden ketjun juurella seisovat Gorin kaupunki ja linnoitus (ehkäpä Strabonin *Gursenna*), Tiflisin jälkeen seuraavaksi suurin ja tärkein paikkakunta. Linna on pitkänomainen, 200 askelta pitkä ja 16 syltä sen kukkulan juurella virtaavan Liakhvi-joen yläpuolelle asetettu. Se on nykyään hylätty, ja kappeli sen koilliskulmassa on ainoa käytössä oleva osa.» 
> 
> 

Goris tsikhe vahingoittui huomattavasti maanjäristyksessä vuonna 1920. Parhaiten säilynyt rakennelma on Tskhra-kara ("yhdeksänporttinen"), joka on suunnattu länteen ja johon liittyy täydentäviä muureja etelässä ja idässä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Goris tsikhe**.
1. ↑  Ed. by E. Smedley, Hugh J. Rose and Henry J. Rose: *Georgia*, s. 532. Encyclopædia metropolitana; or, Universal dictionary of knowledge, 1845.
**Georgia** on osallistunut **Turkvision laulukilpailuun** kolme kertaa, vuonna 2013, 2014 ja 2015.

Historia
--------

### 2013

Georgia osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajiksi valittiin laulajat Eynar Balakişiyev ja Afik Novruzov kappaleella "Qelbini Saf Tut" (Qəlbini Saf Tut). Turkvision laulukilpailun semifinaalissa he eivät kuitenkaan päässeet jatkoon.

### 2014

Vuonna 2014 Georgia osallistui uudestaan Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin Kazanissa, Tatarstanissa. Edustajiksi valittiin laulaja Aysel Mammadova ja Ayla Şiriyeva kappaleella "Tenhayam". Kilpailun semifinaalissa he saivat 141 pistettä, sijoittuivat viimeisiksi, eivätkä päässeet näin finaaliin.

### 2015

Georgia osallistui myös vuoden 2015 kilpailuun, joka järjestettiin Istanbulissa, Turkissa. Edustajaksi valittiin Anar Askerov kappaleella "Tenha yürek". Finaalissa Askerov sai 138 pistettä ja sijoittui kuudenneksitoista.

Kilpailijat
-----------

Värien selitykset
  Voitto
  Toinen
  Kolmas
  Viimeinen

| Vuosi | Artisti(t) | Kieli | Kappale | Sija | Pisteet | Semif. | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Eynar Balakişiyev & Afik Novruzov | Azeri | "Qelbini Saf Tut" (Qəlbini Saf Tut) | Ei päässyt jatkoon |
| 2014 | Aysel Mammadova & Ayla Şiriyeva | Azeri | "Tenhayam" | Ei päässyt jatkoon | 25 | 141 |
| 2015 | Anar Askerov | Azeri | "Tenha yürek" | 16 | 138 | Ei semifinaalia |
| 2016 | Ei osallistunut kilpailuun |

Lähteet
-------

1. ↑  Granger, Anthony: Türkvizyon 2013: Participating Countries Revealed  19.10.2013. Eurovoix.com. Viitattu 6.12.2015. (englanniksi)
2. ↑  Granger, Anthony: TURKVIZYON’15: KYRGYZSTAN HAS WON THE THIRD TURKVIZYON SONG CONTEST *News*.  19.12.2015. Eurovoix.  Arkistoitu 22.12.2015. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
**Peter O’Toole** (2. elokuuta 1932 – 14. joulukuuta 2013) oli brittiläinen elokuva- ja teatterinäyttelijä.

Elämä ja ura
------------

Peter O’Toole kasvoi Leedsissä, Englannissa. Hänen isänsä oli irlantilainen ja äitinsä skotlantilainen. O’Toole keskeytti katolisen koulun jo hyvin nuorena ja ryhtyi toimittajaksi *Yorkshire Evening News* -lehteen.

Palveltuaan radiomiehenä laivastossa toisessa maailmansodassa O’Toole opiskeli Royal Academy of Dramatic Artissa ja työskenteli teatterissa. Vuonna 1954 hän teki ensiesiintymisensä televisiossa ja 1959 pienen roolin elokuvassa. Vuonna 1960 O’Toole meni naimisiin walesilaisen näyttelijän Siân Phillipsin kanssa. He saivat kaksi tytärtä, Katen ja Patin, joista Kate on myös näyttelijä. Erottuaan vuonna 1979 Peter O’Toole ei solminut uutta avioliittoa.

O’Toolen elokuvallinen läpimurto oli David Leanin ohjaama vuoden 1962 *Arabian Lawrence*, jossa O’Toole esitti pääosassa kuulua ensimmäisen maailmansodan legendaa T. E. Lawrencea. Rooli toi hänelle BAFTA-palkinnon.

### Oscar-palkinto

O’Toole oli ennätyksellisesti yhteensä kahdeksan kertaa Oscar-ehdokkaana, viimeksi Oscar-gaalassa 2007 elokuvasta *Venus*, saamatta palkintoa kertaakaan. Vuonna 2003 hänelle myönnettiin elämäntyö-Oscar. Aluksi hän ei aikonut ottaa palkintoa vastaan, sillä sen katsotaan olevan merkki uran päättymisestä tai vähintään selvästä hiipumisesta. O’Toole kirjoitti palkinnon myöntävälle akatemialle olevansa vielä mukana kisailemassa, mutta kun hänelle vastattiin, että palkinto myönnetään joka tapauksessa, hän lopulta vastaanotti sen vastentahtoisesti.

### Teatteri

O’Toole esiintyi uransa aikana myös teatterissa ja tulkitsi Shakespearen näytelmiä. Hän oli Royal Shakespeare Companyn jäsen.

Lähteet
-------

1. ↑  Peter O’Toole, star of Lawrence of Arabia, dies aged 81  15.12.2013. The Guardian. Viitattu 15.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  At age 74, Peter O’Toole is still in the Oscar game.  27.1.2007. Pittsburgh Tribune-Review.  Arkistoitu 9.2.2007. Viitattu 29.1.2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Muistot – Peter O'Toole *Helsingin Sanomat*.  17.12.2013. Viitattu 4.9.2020.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Emmy Awards
* Grammy Awards
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kymen läänin vaakuna vuosina 1962–1997.
**Kymen läänin vaakuna** oli Kymen läänin heraldinen tunnus. Sen heraldinen selitys kuului "halkoisen kilven oikeanpuolisessa punaisessa kentässä kaksi esiintyöntyvää, toisiaan vastaan iskevää käsivartta, joista oikea, haarniskoitu pitelee miekkaa ja vasen, rengaspanssarin peittämä paljaassa kädessä käyrää sapelia; kaikki hopeaa, paitsi aseiden kahvat kultaa; saatteena yläpuolella kultakruunu. Kilven vasemman, katkoisen puolen sinisessä yläkentässä nouseva, hyppäävä hopeinen lohi jonka varukset kultaa; hopeisessa alakentässä reunoihin ulottuva sininen verkko. Kilven päällä herttuakunnan kruunu."

Vaakunan historiaa
------------------

Kymen läänin epävirallinen vaakuna vuoteen 1962 saakka.Viipurin läänin Suomen puolelle jääneistä osista vuonna 1945 perustettu Kymen lääni käytti alkujaan tunnuksenaan Karjalan maakunnan vaakunaa. Vuonna 1939 annetus sinettiasetuksen mukaan läänien viranomaisten tuli käyttää sinettiensä tunnuksena niiden maakuntien vaakunoita, joiden alueilla lääni sijaitsi. Kun vuonna 1949 useita Kymijoen länsirannan kuntia siirrettiin Uudenmaan läänistä osaksi Kymen lääniä, katsottiin tarpeelliseksi päivittää sinettien aihetta. Karjalan vaakunan rinnalle otettiin Hämeen vaakuna, joka tuli halkoisen kentän vasempaan kenttään. Kyseistä vaakunaa ei koskaan virallisesti vahvistettu läänin tunnukseksi, mutta sitä käytettiin sinettien ohella muun muassa lääninrajojen tienvarsikylteissä.

Uusien läänien perustamisen myötä vuonna 1960 aloitettiin myös läänien vaakunoiden uudistaminen. Kymen läänin uuden vaakunan toteutti Suomen muiden silloisten lääninvaakunoiden tapaan heraldikko Ahti Hammar vuonna 1962, mutta sen alkuperäisen aiheen oli kuitenkin suunnitellut heraldikko Gustaf von Numers. Vaakunan halkoisen kilven heraldisesti oikeanpuolisessa kentässä oli Karjalan maakunnan vaakuna, viitaten läänin itäosiin nykyisen Etelä-Karjalan alueella. Vaakunan vasemmassa kentässä oli von Numersin vuonna 1951 suunnittelema Kymenlaakson maakuntaliiton vaakunan hyppäävä lohi ja verkko viittaamassa läänin länsiosiin. Vaakuna vahvistettiin virallisesti läänin tunnukseksi valtioneuvoston päätöksellä 18. tammikuuta 1962 ja se säilyi käytössä läänin lakkauttamiseen saakka vuonna 1997.

### Galleria

* Karjalan vaakunaKarjalan vaakuna
* Kymenlaakson vaakunaKymenlaakson vaakuna

Lähteet
-------

 
1. 1 2  Kymen läänin vaakuna *Europeana Heraldica*. Kansallisarkisto. Viitattu 13.08.2023.
2. 1 2  A. W. Rancken, Kauko Pirinen: *Suomen vaakunat ja kaupunkien sinetit*, s. 76. WSOY, 1949.
3. ↑  A. W. Rancken, Kauko Pirinen: *Suomen vaakunat ja kaupunkien sinetit*, s. 73. WSOY, 1949.
4. 1 2  Jussi Iltanen: *Suomen kuntavaakunat*, s. 195. Karttakeskus, 2013.
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Kymen läänin vaakuna *Europeana Heraldica*. Kansallisarkisto. Viitattu 13.08.2023.
**Triklooriasetonitriili** (C2NCl3) on nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää oraanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa triklooriasetonitriili on väritöntä nestettä. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin.

Triklooriasetonitriiliä valmistetaan triklooriasetamidin ja fosforipentoksidin reaktiolla.

Vaihtoehtoinen tapa on kloorata asetonitriiliä kloorin ja vetykloridin seoksella. Reaktiossa katalyyttinä voidaan käyttää esimerkiksi alumiinikloridia.

Triklooriasetonitriiliä käytetään etridiatsolin valmistamiseen. Yhdiste reagoi useiden nukleofiilien kanssa triklooriasetimidaateiksi, jotka ovat hyödyllisiä muun muassa amidien, happokloridien, glykosidien ja heterosyklisten yhdisteiden valmistuksessa. Triklooriasetonitriiliä on käytetty loisten hävittämiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 671. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. 1 2 3 4 5 6  Peter Pollak, Gérard Romeder, Ferdinand Hagedorn & Heinz-Peter Gelbke: *Nitriles, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Vol. 24, s.256
3. 1 2  Patrick G. McDougal & Alfonso Iadonisi: "Trichloroacetonitrile", teoksessa  *Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis* (e-EROS), John Wiley & Sons, New York, 2004. Teoksen verkkoversio Viitattu 31.7.2023. (englanniksi)
**Difosgeeni** (C2Cl4O2) eli **trikloorimetyylikloroformaatti** tai **trikloorimetyyliklooriformiaatti** on klooriformiaattiestereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä. Sitä käytettiin myös kemiallisena aseena ensimmäisessä maailmansodassa.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa difosgeeni on väritöntä nestettä. Yhdiste hydrolysoituu veden vaikutuksesta ja reagoi alkoholien kanssa karbonaateiksi tai klooriformiaateiksi ja amiinien kanssa karbamaateiksi tai isosyanaateiksi. Aine liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin. Kuumennettaessa difosgeeni hajoaa fosgeeniksi. Fosgeenin tavoin difosgeeni ärsyttää erittäin voimakkaasti hengitysteitä, silmiä ja ihoa. Yhdisteelle altistumisen oireita voivat olla muun muassa kurkkukipu, hengitysvaikeudet ja kyynelvuoto. Difosgeenin hengittäminen voi aiheuttaa kuoleman.

Difosgeenia valmistetaan metyyliformiaatin tai dimetyylikarbonaatin ja kloorin fotokemiallisella reaktiolla.

Difosgeenia käytetään fosgeenin sijaan useissa reaktioissa, koska se on nesteenä fosgeenia helpompaa käsitellä. Yhdistettä käytetään muun muassa karbonaattien, karbamaattien, klooriformiaattien, happokloridien, isosyanaattien ja heterosyklisten yhdisteiden valmistus. Saksa käytti difosgeenia taistelukaasuna ensimmäisen kerran toukokuussa 1916. Myöhemmin ensimmäisen maailmansodan aikana difosgeenia käytti myös Ranska.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Livius Cotarca, Christian Lange, Kurt Meurer & Jürgen Pauluhn: "Phosgene", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2019. (englanniksi)
2. 1 2  Keisuke Kurita: "Trichloromethyl Chloroformate", teoksessa  *Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis* (e-EROS), John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Difosgeenin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 17.8.2023.
4. ↑  Eric A. Croddy, James J. Wirtz, Jeffrey A. Larsen: *Weapons of Mass Destruction*, s. 119–120. Bloomsbury Publishing, 2005. ISBN 978-1-85109-495-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.8.2023). (englanniksi)
**Käenkosken harkkohytti** sijaitsi Ilomantsissä Käenkosken kylässä Pirttijärvestä Koitereeseen laskevan Syväysjoen (Pirttijoen) Käenkosken pohjoisrannalla. Harkkohytti oli toiminnassa vuosina 1839–1880.

Harkkohytin perustivat Elias Dahlström ja Tarasi Piironen jotka saivat sille privilegion 1839. Paikalla oli jo aiemmin ollut vesimylly ja vasarahuone. Harkkohytti käytti pääasiassa Koitereesta nostettua järvimalmia mutta veden vähyyden ja syrjäisen sijainnin vuoksi raudan tuotanto jäi vähäiseksi. Harkkohytti oli toiminnassa vuoteen 1880 saakka. 

Käenkosken harkkohytti vuonna 2020
Noin sadan metrin päässä Syväysjoen kosken alkupäässä ylittävästä Ilomantsista Naarvaan johtavan paikallistien sillasta ovat näkyvissä vielä ruukin padon hirsiarkkujen jäänteet. Padon alapuolella on noin kolmen metrin päässä joen rannasta noin metrin levyinen hirsirakenteinen voima- ja uittokanava jonka länsipuolella on jäänteitä suurehkon rakennuksen perustuksista. Rakennus on saattanut olla harkkohytti tai vasarapaja. Paikalta löytyy myös runsaasti raudanvalmistuksessa syntynyttä kuonaa. Entisestä ruukinpaikasta pohjoiseen sijaitsevan asuinrakennuksen perustukset saattavat olla peräisin ruukinkartanosta ja myös lähellä oleva varastorakennus voi olla ruukin ajoilta. Asuinrakennuksen ja ruukinpaikan välillä näkyy useiden pienten asuinrakennusten kivijalkoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Museovirasto kulttuuriympäristön rekisteriportaali : Ilomantsi, Käenkosken harkkohytti  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Nikola Vlašić** (s. 4. lokakuuta 1997 Split) on kroatialainen jalkapalloilija. Hän edustaa kaudella 2022–2023 Italian Serie A:ssa pelaavaa Torinoa lainalla englantilaisseura West Ham Unitedista. Vlašić on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Vlašić siirtyi Hajduk Splitin akatemiaan 12-vuotiaana ja teki debyyttinsä seuran edustusjoukkueessa 16-vuotiaana heinäkuussa 2014. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Evertonissa 12 Englannin Valioliigan ottelua. Elokuusta 2018 lähtien hän pelasi runsaan kolmen kauden aikana TsSKA Moskovan joukkueessa 86 ottelua Venäjän Valioliigassa ja teki niissä 28 maalia. Elokuun 2021 lopulla hän siirtyi West Ham Unitediin, jossa hän pelasi avauskaudellaan 19 valioliigaottelua ja teki maalin joulukuun lopulla Watfordia vastaan.

Vlašić on pelannut useissa Kroatian juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi kolme ottelua ja teki kaksi maalia alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Kroatian miesten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa toukokuussa 2017 Meksikoa vastaan. Hän on MM-kilpailujen 2022 loppuun mennessä pelannut 48 A-maaottelua, joissa 25 kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt maalin syksyllä 2019 EM-karsinnoissa Slovakiaa, Walesia ja uudelleen Slovakiaa vastaan, lokakuussa 2020 Kansojen liigassa Ruotsia ja Ranskaa vastaan, kesäkuussa 2021 EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Skotlantia vastaan sekä syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Sloveniaa vastaan.

Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa Vlašić tuli vaihdosta kentälle joukkueensa kahdessa ensimmäisessä ottelussa ja pelasi avauskokoonpanossa kahdessa muussa ottelussa. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi avauskokoonpanossa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Marokkoa vastaan ja tuli sen jälkeen vaihdosta kentälle viidessä Kroatian kuudesta ottelusta. Hän teki Kroatian ensimmäisenä laukojana rangaistuspotkukilpailussa maalin sekä neljännesvälierässä Japania että puolivälierässä Brasiliaa vastaan.

Vlašićin isosisko Blanka Vlašić on moninkertainen arvokisamitalisti korkeushypyssä ja yksi Kroatian kaikkien aikojen parhaista urheilijoista.

Lähteet
-------

1. 1 2   Viitattu 17.12.2022.
2. 1 2  Nikola Vlašić Transfermarkt-sivustolla (englanniksi) Viitattu 17.12.2022.

  

Kroatian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Livaković |
2 Vrsaljko |
3 Barišić |
4 Perišić |
5 Ćaleta-Car |
6 Lovren |
7 Brekalo |
8 Kovačić |
9 Kramarić |
10 Modrić |
11 Brozović |
12 Kalinić |
13 Vlašić |
14 Budimir |
15 Pašalić |
16 Škorić |
17 Rebić |
18 Oršić |
19 Badelj |
20 Petković |
21 Vida |
22 Juranović |
23 Sluga |
24 Bradarić |
25 Gvardiol |
26 Ivanušec |
Valmentaja Dalić

Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Livaković |
2 Stanišić |
3 Barišić |
4 Perišić |
5 Erlić |
6 Lovren |
7 Majer |
8 Kovačić |
9 Kramarić |
10 Modrić |
11 Brozović |
12 Grbić |
13 Vlašić |
14 Livaja |
15 Pašalić |
16 Petković |
17 Budimir |
18 Oršić |
19 Sosa |
20  Gvardiol |
21 Vida |
22 Juranović |
23 Ivušić |
24 Šutalo |
25 Sučić |
26 Jakić |
Valmentaja Dalić
**Red Bull Music Academy** (RBMA) on kansainvälinen yli genrerajojen ulottuva musiikkiakatemia, joka järjestetään vuosittain eri puolilla maailmaa sijaitsevissa kohteissa.

Akatemian tarkoituksena on tarjota lupaaville nuorehkoille musiikin tuottajille ja säveltäjille, DJ:lle, laulajille ja eri instrumenttien soittajille mahdollisuus oppia suoraan musiikkialan kokeneilta ammattilaisilta. RBMA-luennoitsijoina ja studiotiiminä ovat opastaneet muun muassa DJ Premier, M.I.A. Bob Moog, Questlove, Madlib, Leon Ware, Mizell Brothers, Georgia Anne Muldrow, Just Blaze, Black Milk, Legowelt, DJ Mehdi, Joe Bataan, Steve Spacek, Theo Parrish.

Edelliset Music Academy -tapahtumapaikat koostuvat seuraavista kaupungeista: Berliini (1998 ja 1999), Dublin (2000), New York / Lontoo (2001), São Paulo (2002), Kapkaupunki (2003), Rooma (2004), Seattle (2005), Melbourne (2006), Toronto (2007), Barcelona (2008) sekä Lontoo (2010).

Hakeminen
---------

RBMA:han valitaan vuosittain kansainvälisesti 60 "oppilasta", jotka lennätetään kyseisen vuoden tapahtumapaikalle kahdeksi viikoksi. Päivittäinen ohjelma sisältää luentoja, studiotyöskentelyä, live-keikkoja sekä klubi-iltoja. "Oppilaiden" valinta perustuu julkiseen hakuprosessiin, johon kuka tahansa voi osallistua.

Lähteet
-------

* myspace.com/rbmasuomi
* redbullmusicacademy.com

Aiheesta muualla
----------------

* Lisätietoa hakuprosessista redbullmusicacademy.com
* Aikaisemmin RBMA:ssa vierailleista suomalaista myspace.com/rbmasuomi.
Pavel Batitski
**Pavel Fjodorovitš Batitski** (ven. Па́вел Фёдорович Бати́цкий, ukr. Павло Федорович Батицький, *Pavlo Fedorovytš Batytskyi*; 27. kesäkuuta 1910 Harkova – 17. helmikuuta 1984) oli neuvostoliittolainen sotilaallinen johtaja, joka ylennettiin yhdeksi Neuvostoliiton marsalkoista.

Batitski liittyi Puna-armeijaan 17-vuotiaana ja komensi jalkaväkidivisioonaa toisen maailmansodan aikana. Hän sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen vuonna 1965 ja toimi vuodesta 1966 Neuvostoliiton ilmapuolustuksen johdossa. Batitski jäi eläkkeelle vuonna 1978. Helmikuussa 1988 *Izvestija*-lehdessä nimettiin ensimmäisen kerran Batitski Lavrenti Berijan vuonna 1953 ampumalla teloittaneeksi sotilaaksi. Berijan kerrottiin myös menneen nälkälakkoon ennen oikeudenkäyntiään yhdeksitoista päiväksi ja myöhemmin anelleen armoa teloittajaltaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Marshal Pavel Batitsky, 73; Former Soviet Commander The New York Times 19.2.1984, viitattu 1.1.2024 (englanniksi)
2. ↑  Izvestia Relates Last Moments of Stalin’s Police Chief : Beria Reportedly Begged Executioner for Mercy Los Angeles Times 29.2.1988, viitattu 1.1.2024 (englanniksi)