recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Anjoun herttua Ludvig I ja vastapaavi Klemens VII Avignonissa, kuva 1400-luvulta.
**Klemens VII**, syntymänimeltään **Robert de Genève** (1342 Geneve – 16. syyskuuta 1394 Avignon), oli ensimmäinen vastapaavi katolisen kirkon suuren skisman aikana.

Robert de Genève toimi Thérouannen piispana vuodesta 1361, ja vuonna 1368 hänestä tuli Cambrain arkkipiispa ja kardinaali vuonna 1371. Hän toimi paavin legaattina Pohjois-Italiassa vuosina 1376–1378 ja ryösti vuonna 1377 Cesenaa, jossa tapettiin Firenzen vastaisessa sodassa 4 000 paavia vastustanutta kapinallista.

Robert de Genève johti niitä kardinaaleja, jotka julistivat epäsuositun paavi Urbanus VI:n valinnan epäpäteväksi. Robert de Genève valittiin vastapaavi Klemens VII:ksi Kirkkovaltioon kuuluneessa Fondissa 20. syyskuuta 1378. Hänen valintansa käynnisti katolisen kirkon suuren skisman, joka kesti vuoteen 1417. Vuoden 1378 loppuun mennessä Ranska päätyi tukemaan Klemensiä, kun taas Englanti kannatti Urbanusta. Sen jälkeen kaikki Euroopan maat jakautuivat kannattamaan eri paaveja. Idän kirkko oli pääasiassa Klemensin puolella. Klemens VII toivoi voivansa karkottaa Urbanus VI:n Vatikaanista käyttämällä ranskalaisia palkkasotureita, jotka olivat miehittäneet Castel Sant’Angelon linnoituksen Roomassa. Piirittäjät kuitenkin valloittivat linnoituksen, ja Klemens VII vetäytyi Napoliin, jossa Napolin kuningatar Johanna I tunnusti hänet paaviksi. Napolilaiset kannattivat kuitenkin paavi Urbanusta, ja Klemens vetäytyikin pian Avignoniin, jonne hän asettui pysyvästi.

Kahden samanaikaisen paavin olemassaolo aiheutti kirkossa suurta sekaannusta alueilla, joissa oltiin epävarmoja, kumpaa paavia tulisi totella, ja esimerkiksi Englannin ja Ranskan väliset erimielisyydet paavista pidensivät satavuotista sotaa. Samalla Ranskalle tarjoutui otollinen tilaisuus puuttua Italian sisäisiin asioihin. Ranskan kuningas Kaarle V Viisas ei ainoastaan tunnustanut Klemens VII:ta paaviksi, vaan julisti Klemensin tämän kuolinpäivänä "kirkon todelliseksi paimeneksi". Klemens VII kuolikin täysin vakuuttuneena oikeutuksestaan paavin asemaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Britannica, The Editors of Encyclopaedia: Clement (VII) *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 23.6.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Grob-Werke Verwaltungs GmbH** on saksalainen vuonna 1926 perustettu ilmailualan teollisuusyhtiö. Se valmistaa työstökoneita ja lentokoneita.

Ilmailu ja avaruustekniikka
---------------------------

Grob G 120A
Grob G 109B
Grob on ollut merkittävä purjelentokoneiden valmistaja, mutta nykyisin se painottuu yleisilmailukoneisiin kuten *G 140TP* ja G 115 sekä G 120.
*Grob SPn Utility Jet* on kehitteillä oleva 8-paikkainen suihkuliikelentokone.

Grob-Werken perusti vuonna 1926 tri Ernst Grob Münchenissä. Tuotanto oli aluksi polttomoottoreita ja konepajan työstökoneita.

Lentokoneet
-----------

* Grob G 102 *Astir* (purjelentokone)
* Grob G 103 *Twin Astir* (purjelentokone)
* Grob G 104 Speed-Astir *II / IIb* (purjelentokone)
* D 500 (LAPAS-lentokone)
* G 109 A und B
* G 115C
* G 115E/EG
* G 120A
* G 140TP
* G 160 *Ranger*
* G 200
* G 520 *Strato 1 / E*
* G 520T
* Strato 2C
* Grob SPn

Aiheesta muualla
----------------

* Grobin sivusto
* Grobin ilmailu- ja avaruustekniikka
* Grob SP Utility Jets[vanhentunut linkki]
Francisco de Goya: *Saturnus syö poikansa* (1820–1823).
**Saturnus syö poikansa** (esp. *Saturno devorando a un hijo*) on espanjalaisen taitelijan Francisco de Goyan maalaus. Yleisen käsityksen mukaan teos esittää Kronosta, yhtä antiikin Kreikan jumalista, jota vastaa roomalaisten Saturnus. Maalauksessa Saturnus kuvataan syömässä yhtä lapsistaan.

*Saturnus syö poikansa* kuuluu Goyan niin sanottujen mustien maalausten sarjaan. Goya maalasi teokset suoraan Quinta del Sordo -nimisen kesäasuntonsa huoneiden seinille vuosina 1820–1823. Nimitys "mustat maalaukset" johtuu sekä maalaussarjan synkästä aihepiiristä että niissä käytetystä runsaasta mustasta väristä. Maalaukset olivat myöhemmin Goyan perheen omistuksessa, eikä niitä juuri tunnettu julkisuudessa. Vuonna 1873 ranskalainen liikemies Émile d’Erlanger osti Quinta del Sordon talon, ja samalla hänestä tuli myös mustien maalausten uusi omistaja. Maalaukset siirrettiin sen jälkeen kankaalle, ja tämän prosessin aikana ne saivat vaurioita. Taideteokset olivat näytteillä Pariisissa vuonna 1878. Maalaukset lahjoitettiin Espanjan valtiolle 1881. Vuodesta 1889 ne ovat olleet näytteillä Madridin Museo del Pradossa. *Saturnus syö poikansa* -maalauksen sanotaan olevan yksi sarjan ilmaisuvoimaisimmista teoksista.

Maalauksen alkuperäistä nimeä ei tiedetä, sillä Goya ei nimennyt sarjan teoksia eikä jättänyt jälkeensä edes mitään selityksiä niihin liittyen. Goyan kuoleman jälkeen taidemaalari Antonio Brugada luetteloi Goyan pojan omistukseen päätyneet taideteokset joskus 1800-luvun puolivälissä. Brugada käytti maalauksesta pelkästään nimeä *Saturnus*. Ranskalainen Charles Yriarte oli ensimmäinen, joka julkaisi kuvauksen "mustista maalauksista" vuonna 1867. Yriarte taas käytti tästä työstä monikkomuotoista nimeä *Saturnus syö poikansa*. Prado-museon vuoden 1900 luettelossa nimi kuitenkin korjattiin yksikkömuotoon.

Maalus on vertauskuvallinen: se kertoo valtansa menettämistä pelkäävän ihmisen ahdistuksesta. Vertauskuvallisuuteen kuitenkin kuuluu se, ettei tämä tulkinta suinkaan ole ainoa mahdollinen. Ei esimerkiksi ole varmaa, että maalauksessa kuvattu Saturnuksen uhri on nimenomaan miespuolisen ihmisen hahmo.

Maalauksen leveys on 81,4 senttimetriä ja korkeus 143,5 senttimetriä.

Myös Peter Paul Rubensilla (1577–1640) on maalaus nimeltä Saturnus – työn aihekin on sama.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  On-line gallery (englanniksi) Museo Nacional del Prado. Viitattu 21.7.2014.
2. ↑  *Pinx. Maalaustaiteen mestareita: osa 3, Todellisuus ylittää ihanteet*, s. 26. WSOY 2004.
3. 1 2  Galería online (espanjaksi) Museo Nacional del Prado. Viitattu 21.7.2014.
4. ↑  Ciofalo, John J.: *The self-portraits of Francisco Goya*. Cambridge University Press, 2001. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saturnus syö poikansa** Wikimedia Commonsissa
**Kaltag** on kaupunki Alaskassa. Se sijaitsee Yukonjoen länsirannalla 120 kilometriä länteen Galenasta, 10 metriä korkealla jyrkänteellä Nulato Hillsin juurella. Kaupunki on länteen Innoko National Wildlife Refuge -luonnonsuojelualueesta.

Vuoden 2000 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 230. Näistä etnisesti 84,35% kuului Amerikan alkuperäiskansoihin.

Historia
--------

Kaltag oli alue, jota ympäröivien kylien athabascoihin kuuluva koyokon-heimo käytti hautausmaanaan. Se sijaitsi vanhan kuljetusreitin varrella. Reitti johti lähteen vuorten halki Unalakleetiin. Athabaskeilla oli vuosittain alueella tilapäisiä leirejä, joita he käyttivät kunnes villiriista vaelsi muualle. 

Venäläiset antoi kylälle nimen Kaltag samannimisen koyokon-intiaanin mukaan.

Vuonna 1839 isorokkoepidemia tappoi suuren osan alueen asukkaista. 

Alaskan ostamisen jälkeen Yukonjoen pohjoisrantaa pitkin vedettiin Yhdysvaltain armeijan lennätinlinja. Kauppa-asema avattiin noin 1880, juuri ennen vuosien 1884-1885 kultaryntäystä. Höyrylaivat operoivat pitkin Yukonjokea kuljettaen tarvikkeita kullankaivajille, huippuvuosi oli 1900, jolloin joella kulki 46 laivaa. Vuonna 1900 tuhkarokko ja ruokapula vähensivät väkilukua kolmanneksella. Kaltagin kylä perustettiin epidemian jälkeen kun kolmen läheisen kylän asukkaat muuttivat alueelle.

1880-luvulla alueella oli pieni kultaryntäys. Vuonna 1906 kullanetsijät muuttivat Fairbanksiin ja Nomeen. Galenan lyijykaivokset alkoivat toimia vuonna 1919. Kaltag oli kaivoksista alajuoksuun ja sen merkitys kaivajien kuljetusreittinä kasvoi. 1940-luvulla kaivostoiminta alkoi ehtyä, samoin Kaltagin merkitys.

Vanha hautausmaa sortui jokeen noin 1937. Lentokenttä ja terveysasema avattiin 1960-luvulla.

Nykyään Kaltagin tärkein tapahtuma on viikon kestävä Stick Dance Festival (keppitanssifestivaali). Kaltagin talous perustuu paljolti metsästykseen ja kalastukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  American FactFinder (Community facts -haulla *kaupungin nimi, piirikunta*) *US Census Bureau*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kaltag internetin karttapalveluissa[vanhentunut linkki]
* Kaltag Google Localissa
Cocktan logo
Cockta-pullo
**Cockta** on slovenialainen virvoitusjuoma. Sen kehitti Emerik Zelinka, ja ensimmäistä kertaa juomaa tuotiin saataville mäkihyppykilpailussa Planicassa 8. maaliskuuta 1953. Cocktasta tuli ensimmäinen Sloveniassa tuotemerkkinä rekisteröity alkoholiton juoma. Juoma ei sisällä kofeiinia eikä fosforihappoa.

Ensimmäisen vuoden aikana Cocktaa tuotettiin arviolta miljoona litraa. Ensimmäisten 14 vuoden aikana sen myynti kasvoi 25 % vuosittain. 1980-luvun alussa juoma saavutti ennätykselliset 37 miljoonan vuosittaisen litran myyntiluvut. Tällöin Cocktaa markkinoitiin aikalaisten nuoruuden juomana. Aikoinaan juomaa myytiin nimellä Yugo Cockta ja sen tuottajana toimi Slovenijavino.

Vuonna 2000 juoman tuottaminen otettiin Kolinska-yhtiön tehtäväksi. Vuonna 2005 Droga ja Kolinska yhdistyivät, ja syntyi Droga Kolinska -yhtiö, jonka vuonna 2010 osti Atlantic Grupa d.d.. Juoman markkina-aluetta ovat Bosnia-Hertsegovina, Serbia, Montenegro, Kroatia, Slovenia ja Pohjois-Makedonia.

Vuonna 2022 Cocktaa myytiin neljässä erilaisessa pakkauksessa: 1,5 litran ja 0,5 litran muovipulloissa, 0,275 litran lasipulloissa sekä 0,33 litran tölkeissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cockta, the drink from our younger days. The heritage of Slovene brands Slovenski etnografski muzej
2. 1 2 3 4  Is Cockta really our Coca-Cola? (Arkistoitu – Internet Archive) The Slovenia Times
3. 1 2 3  Cockta (Arkistoitu – Internet Archive) Atlantic Grupa d.d.
4. ↑  Cockta Delicious Sparkling Temperance Drinks
5. ↑  ATLANTIC GRUPA FORMALLY TAKES OVER DROGA KOLINSKA (Arkistoitu – Internet Archive) Atlantic Grupa d.d.
6. ↑  About the legend Cockta
**Toploún luostari** (kreik. Μονή Τοπλού, *Moní Toploú*) on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Siteían kunnassa saaren koillisosassa lähellä Diónysoksen kylää, noin 85 kilometriä itään Ágios Nikólaoksesta.

Toploún luostari.
Luostari on perustettu 1400-luvun puolessa välissä ja se on yksi Kreetan merkittävimmistä. Se tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 1612 ja rakennettiin uudelleen venetsialaisten avustuksella. Osmanit tuhosivat luostarin uudelleen 1600-luvulla. Luostari tunnettiin aiemmin myös nimellä Panagía Akrotirianín luostari ("Niemen Neitsyt Marian luostari"). Nykyinen nimi viittaa tykinkuuliin ja tykkiin, jota luostari käytti puolustautumiseen. Luostari on omistettu Neitsyt Marialle ja Johannes Teologille. Hallinnoltaan luostari on stauropegiaalinen vuodesta 1654. Vuonna 2011 luostarissa oli kahdeksan asukasta.

Linnoitusmainen luostari sijaitsee lähes aavikkoa muistuttavassa ympäristössä. Luostari omistaa paljon maita alueella, joten siksi sen luonto on säilynyt lähes koskemattomana. Luostaria ympäröi noin 10 metriä korkea muuri ja sen kirkossa on 33 metriä korkea kellotorni. Luostarin museossa on suuri määrä ikoneita, joista vanhimmat ovat 1400-luvulta, sekä erilaista kirkollista ja historiallista esineistöä, kuten sulttaanin antamia määräyksiä sekä Kreetan kansannousuun liittyvää aineistoa.

Noin kuusi kilometriä luostarista koilliseen sijaitsee Váin palmuranta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Toplou Monastery *Explore Crete*. Viitattu 31.3.2015.
3. 1 2  Toplou Monastery *Greeka*. Viitattu 31.3.2015.
4. ↑  Toplou Monastery Sitia.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 31.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toploún luostari** Wikimedia Commonsissa
Laurits Tuxen
**Lauritz Regner Tuxen** (9. joulukuuta 1853 Kööpenhamina – 21. marraskuuta 1927 Kööpenhamina) oli tanskalainen taidemaalari. Hän oli toinen kahdesta merkittävästä maansa naturalismin alkuunpanijoista (toinen oli P. S. Krøyer). Hän opiskeli L. Bonnatin opetuksessa. Vuosina 1909–1916 hän oli Kööpenhaminan taideakatemian professorina. Hänen maalauksiensa aiheet liittyvät ensisijaisesti rannikkoon ja kalastajain elämään. Tuxen oli kuitenkin lisäksi yksi ajan tärkeimmistä kuninkaallisaiheisten teosten taidemaalareista. Tuxen teki vuonna 1883 kattomaalauksia Frederiksborgin linnaan. Tuxenin muistelmateos ilmestyi 1928.

Kuvia teoksista
---------------

* Istuva kalastajapoika, ajoittamaton*Istuva kalastajapoika*, ajoittamaton

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja, osa 9*, s. 245. Helsinki: Otava, 1965.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laurits Tuxen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Aino Lyydia Kallio** eli **Moskovan Tiltu** (s. 1903 Hämeenlinna) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen radiokuuluttaja, joka levitti talvi- ja jatkosodassa sotapropagandaa suomalaisille sotilaille. Hänestä tuli Suomessa kyseenalainen kuuluisuus.

Elämä
-----

Kirjassaan *Suomi Neuvostoliiton radiossa* (1942) toimittaja Yrjö Kilpeläinen kuvasi Aino Kalliota. Kilpeläisen tietojen mukaan Kallio osallistui 1920-luvulla Suomen Kommunistisen Puolueen maanalaiseen toimintaan Viipurissa ja Hyvinkäällä. Viipurissa Kallio oli yhteistoiminnassa Saimi Virtasen eli myöhemmän "Petroskoin Tiltun" kanssa. Vuonna 1929 Kallio pidätettiin ja tuomittiin maanpetoksellisesta toiminnasta yhden vuoden ja kolmen kuukauden vankeuteen. Kallio vapautui tammikuussa 1931 ja siirtyi Neuvostoliittoon vuoden 1932 alussa. Moskovassa Kallio suoritti Lenin-koulun kurssin vuosina 1932–1933.

Suvussa kulkeneiden tietojen mukaan Aino Kallio solmi avioliiton Lenin-koulussa opettajana toimineen tamperelaislähtöisen Lauri Gustafssonin kanssa ja sai kaksi tytärtä, jotka valmistuivat aikuistuttuaan lääkäreiksi. Aino Kallion serkku Meeri Kallio avioitui taidemaalari Yrjö Saarisen kanssa. Hänen toinen serkkunsa oli Hyvinkäällä vaikuttanut lehtimies ja kirjailija T. W. Paavonkallio.

Eräiden tietojen mukaan Aino Kallio kävi vaivihkaa Suomessa yhden kerran sotien jälkeen.

"Tiltu"
-------

Pirjo Hämäläisen ja Simo Juntusen mukaan "Tiltu" oli yhteinen vähättelevä kutsumanimi Neuvostoliitosta sota-aikana kuultujen suomenkielisten propagandalähetysten naisäänille. "Moskovan Tiltun" ja "Petroskoin Tiltun" lisäksi radioaalloilla esiintyi myös "Leningradin Tiltu" eli Inkeri Lehtinen. Nimitys juontaa juurensa Pietarin radan rakentamisen aikaan 1870-luvulla Iitissä eläneestä, radan rakentajille seuraa pitäneestä naisesta. "Iitin Tiltusta" kertovan kansanlaulun levytti Hiski Salomaa Yhdysvalloissa 1920-luvun lopulla huomattavasti alkuperäisestä siistityin sanoin.

Venäläisiä rintamasotilaita uhkailtiin vakavilla rangaistuksilla suomalaisten propagandaradioiden kuuntelemisesta. Suomalaiset saivat kuitenkin kuunnella venäläisiä propagandaradioita, joista Moskovan Tiltu on ehkä kuuluisin. Suomalaiset usein pilailivat Tiltun kustannuksella, koska propaganda oli useasti hyvinkin ilmiselvää.

Kirjallisuutta
--------------

* Virtanen, Raili: *Tiltun tarina : eräs suomalainen elämänkohtalo*. Hämeenlinna: Karisto, 1996. ISBN 951-26406-1-9.

Katso myös
----------

* Lontoon Jenny
* 7. osasto
* Venäjän Ääni
* Suomen vapausradio

Lähteet
-------

1. ↑  Aho, Erkki: Tiltun tarina *Suomen historiaa -blogi*.  9.1.2009. Blogspot.com. Viitattu Viitattu 9.6.2014.
2. 1 2  Simppa: *Jahvetti : legenda jo eläessään*, s. 81. Porvoo ; Helsinki: WSOY, 1976. ISBN 951-00728-3-4.
3. 1 2 3  Hämäläinen, Pirjo: Moskovan ja Iitin Tiltu  10.1.2011. Kansan Uutiset. Viitattu 8.2.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* "Moskovan Tiltu" puhuu Yle Elävä arkisto
* "Moskovan Tiltun" ääninäyte Histdoc.fi
Kaksi Shaolin Kungfu -suurmestaria.
**Kungfu** (kiin. 功夫, *gōngfu*) on yhteisnimitys Kiinasta lähtöisin oleville taistelulajeille. Sana tarkoittaa taitoa ja työtä. Tämä viittaa kungfun vaatimaan vuosien pitkäjännitteiseen ja kärsivälliseen harjoittelemiseen. Periaatteessa kungfua voi olla siis jokin muukin kuin taistelutaitojen harjoittelu. Sanaa käytetään samalla tavoin yläkäsitteenä kuin japanilaisia taistelulajeja tarkoittava *budō* tai korealaisia lajeja tarkoittava *mudo*.

Kiinassa on monia temppeleitä, joissa opetetaan kungfua. Jotkut buddhalaiset munkit ovat omaksuneet useita alun perin soturien käyttämiä harjoitteita parantaakseen terveyttään ja keskittymiskykyään ja sitä kautta henkisten harjoituksiensa laatua. Tunnetuin kungfutemppeli on Shaolinin temppeli Kiinassa, jonka soturimunkeista kerrotaan lukuisia tarinoita. Suurin osa kungfun tyylisuunnista on kuitenkin kehittynyt temppelien ulkopuolella. Tyylejä onkin Kiinassa erittäin monia.

Kungfu on levinnyt nykypäivänä jo moniin maihin; myös Suomessa on lajin harjoittajia. Länsimaihin kungfu tuli vasta 1900-luvulla. Jotkin kungfu-tyylit ovat elpyneet juuri länsimaisten oppilaiden ansiosta.

Parhaiten kungfu tunnetaan hongkongilaisista, esimerkiksi Bruce Leen, Jackie Chanin ja Donnie Yenin tähdittämistä toimintaelokuvista.

Kungfu-tyylit ja harjoittelu
----------------------------

Tyylejä on useita; ne saattavat poiketa toisistaan hyvinkin suuresti. Jotkin tyylit sisältävät paljon akrobatiaa; toisissa aseilla harjoittelu aloitetaan varhain ja joissakin vasta vuosien harjoittelun jälkeen. Jotkin suuntaukset keskittyvät yksinkertaisiin käsitekniikoihin, toiset taas monimutkaisiin liikesarjoihin. Suomessa harrastettavia tyylejä ovat muun muassa Tai Shin Mun, Wing Chun, Shaolin Kungfu, qigong, choyleefut, tanglang ja taijiquan. Osa tyyleistä on nimetty eläinten mukaan kuten lohikäärme, kotka, tiikeri, kurki, apina, leopardi, käärme ja rukoilijasirkka. Eläintyyleissä pyritään hyödyntämään kyseisen eläimen liikeratoja ja hyökkäystekniikoita.

Perinteisesti joissakin tyylisuunnissa kiinalaiset kungfu-mestarit ovat olleet myös lääkäreitä. Näissä tyyleissä käsitelläänkin jonkin verran anatomiaa ja kiinalaista lääketiedettä, mutta erot eri opettajien ja tyylien välillä ovat suuria: toisissa korostetaan teknisen muodon puhtautta, kun taas toisissa keskitytään epämuodollisemman kamppailuvalmiuden omaksumiseen.

Katso myös
----------

* Kungfu-teeseremonia
* Viisi oppia

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kungfu** Wikimedia Commonsissa
Ferrari Testarossa vuosimallia 1986. On huomattava, että auton omistaja on saattanut uusia sivupeiliratkaisun vuoden 1986 standardimallista poikkeavaksi. Vuoteen 1986 asti Ferrari Testarossaa tarjottiin erikoisella peiliratkaisulla, jossa peili oli käytännön syistä asetettu tuulilasin sivupilarin puoliväliin. Tämä mahdollisti paremman näkyvyyden. Peili oli olemassa tuolloin vain kuljettajan puolella. Auton vanteet ovat selkeästi vuoden 1986 mallia, samoin musta Ferrarin hevoslogo on perua tuolta ajalta.
Testarossan V12 moottori.
**Ferrari Testarossa** on Ferrarin automalli, joka oli tuotannossa vuosina 1984–1996. Nimi Testarossa tarkoittaa *punapäätä* italiaksi ja viittaa auton moottorin punaisiksi maalattuihin venttiilikansiin. Autoa ei tule
sekoittaa 1950-luvun Testa Rossiin - GT-autoihin, joilla ajettiin urheiluautojen maailmanmestaruussarjaa.

Testarossa (1984–1990)
----------------------

Vuosina 1984–1991 valmistettua autoa kutsuttiin nimellä **Testarossa**. Auto perustui suurelta osin 512 BBi -malliin ja se oli Pininfarinan muotoilema. Moottorina on 390 hv (287 kW) tehoinen 180-asteinen V12-moottori. Tämän moottoriratkaisun avulla saavutettiin matala painopiste.

Testarossaa, 512TR:ää ja 512M:ää valmistettiin yhteensä noin 10 000 kpl.

### Moottori

* **4.9** - 4942 cm³ V12 180° DOHC 48V, 287 kW (390 hv) @6300 r/min, 490 Nm @4500 r/min

### Mitat

* Akseliväli: 2550 mm
* Pituus: 4485 mm
* Leveys: 1976 mm
* Korkeus: 1130 mm
* Raideleveys e/t: 1518/1660 mm
* Omamassa: 1506 kg

### Suorituskyky

* Huippunopeus: 290 km/h
* 0–100 km/h: 5,6 s

512 TR (1991–1994)
------------------

*Pääartikkeli: Ferrari 512 TR*
Ferrari Testarossa 512 TR vuosimallia 1994.
Vuosina 1991–1995 autoa kutsuttiin nimellä **512 TR**. Tehot kasvoivat 431 hevosvoimaan (317 kW), jarruja suurennettiin ja vanteet muuttuivat 18-tuumaisiksi. Sisustaa uusittiin myös mutta siitä puuttui yhä kaikenlainen viihde-elektroniikka. Pininfarina päivitti autoa ulkopuolelta.

### Moottori

* **4.9** - 4942 cm³ V12 180° DOHC 48V, 431 hv (317 kW) @6750 r/min, 488 Nm @5500 r/min

### Mitat

* Akseliväli: 2550 mm
* Pituus: 4481 mm
* Leveys: 1976 mm
* Korkeus: 1135 mm
* Omamassa: 1471 kg

### Suorituskyky

* Huippunopeus: 314 km/h
* 0–100 km/h: 4.9 s

F512 M (1994–1996)
------------------

Vuosien 1995–1996 väliseksi ajaksi nimi muuttui taas, tällä kertaa **F512 M**:ksi. Modificata F512M -mallissa tehot kasvoivat 446 hevosvoimaan (328 kW). 512M oli yhtiön viimeinen keskimoottorinen V12 (lukuun ottamatta F50 ja Enzo -malleja). Malli korvattiin vuonna 1996 etumoottorisella 550 Maranello Coupella.

### Moottori

* **4.9** - 4942 cm³ V12 180° DOHC 48V, 446 hv (328 kW) @6750 r/min, 499 Nm @5500 r/min

### Mitat

* Akseliväli: 2550 mm
* Pituus: 4480 mm
* Leveys: 1976 mm
* Korkeus: 1118 mm
* Omamassa: 1455 kg

### Suorituskyky

* Huippunopeus: 320,3 km/h
* 0–100 km/h: 4,2 s

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ferrari Testarossa**.
 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
Jevgeni Preobraženski
**Jevgeni Aleksejevitš Preobraženski** (ven. Евге́ний Алексе́евич Преображе́нский; 1886–1937) oli neuvostovenäläinen taloustieteilijä, jonka mukaan Neuvostoliiton teollistumisen esteenä oli saksikriisi eli se, että maaseutu otti osansa parantuneesta taloudellisesta tilanteesta eikä välttämättä kaupungeissa vielä kehittymässä oleva teollisuus ollut tuotantokustannustensa puolesta vielä tehokasta, minkä vuoksi teollistumista voitaisiin jouduttaa pitämällä maaseudun tulot pieninä.

Preobrazhenski korosti erityisesti "sosialistisen kasautumisen" mahdollisuutta, jolla voitaisiin korvata kapitalistinen vaihe laajentamalla teollisuutta talonpoikaisväestön kustannuksella. Tämä olisi kuitenkin toteutettava hintojen avulla, ei pakkokeinoilla.

Jevgeni Preobraženski julkaisi asiasta kirjan, mikä osaltaan oli luomassa perustaa sille, että Neuvostoliitossa päätettiin nopeuttaa teollistumista teollistamalla valtion voimin raskaaseen teollisuuteen, aloittamalla viisivuotissuunnittelu ja maatalouden pakkokollektivisointi.

Preobraženskin kanssa eri mieltä talouspolitiikasta oli Lev Kamenev, joka piti politiikkaa niin maaseudunvastaisena, että se hänen mukaansa rikkoi työläisten ja talonpoikien liiton, mihin neuvostovalta oli ideologisesti vedonnut.

Preobraženskin teoriat olivat myös Nikolai Buharinin kannattaman NEP:in eli uuden talouspolitiikan vastainen, ja Preobrazhenski lähetettiin Siperiaan. Preobrazhenskistä tuli vielä joksikin aikaa Josif Stalinin suosikki, ja hän palasi takaisin julkiseen elämään vuonna 1930. Preobrazhenskin ennustus Stalinin teollistamissuunnitelmien aiheuttamasta kriisistä johti kuitenkin siihen, että hänet pidätettiin vuonna 1936 ja ammuttiin vuonna 1937.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yevgeni Preobazhensky *The History of Economic thought*. Viitattu 20.3.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sulkavan kirkonkylä** on Sulkavan kunnan kirkonkylä ja keskustaajama, joka sijaitsee Suur-Saimaan Pihlajaveden länsirannalla Etelä-Savossa. Lähimmän kaupungin Savonlinnan keskustaan on maanteitse noin 38 kilometriä.

Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Sulkavan kirkonkylän pinta-ala oli 3,47 neliökilometriä ja väkiluku 1 040. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnanosien rajauksesta.

Sulkavan seutu kuului 1500-luvun alussa Sääminkiin Iitlahden neljänneskuntana (*Jdelax fierdungh* 1565, *Jdelachden Nälieskundast* 1597). Sulkavasta tuli Säämingin kappeliseurakunta ja sai oman kirkkoherran vuonna 1630. Kirjallisissa lähteissä paikkakunta on esiintynyt muodossa *Sulkawaby* (1666).

Sulkavan kirkonkylä Saimaalta nähtynä (1936): Kirkkorantaa. (Museovirasto, Pietisen kokoelma).
Sulkavan kirkonkylä Saimaalta nähtynä (1936). (Museovirasto, Pietisen kokoelma).
Sulkava oli myös kylän nimi Säämingissä (*Sulkava* 1692). Kalannimen sulkava sisältyvän kylännimen on esitetty pohjautuvan joko lammen tai kosken nimeen. Lampi oli ilmeisesti Sulkavan kirkon länsipuolella sijaitseva Myllylampi, jonka nimi on ollut Sulkavan paikallishistoriasta kirjoittaneen Paavo Seppäsen (1999) mukaan Sulkavaisenjärvi (\*Sulkavajärvi > \*Sulkavainen > Sulkavaisenjärvi). Esimerkiksi nykyinen Tiittalan talo sijaitsee paikalla, joka vielä 1600-luvulla tunnettiin Sulkavaisenmäkenä. Mäen ja nykyisen hautausmaan välillä oli Sulkavaisenpelto (Sulkauan). Seppäsen mukaan Tiittalankosken vanha nimi olisi ollut Sulkavankoski. Useat muutkin seudun paikannimet ovat hänen mukaansa olleet Sulkavan-alkuisia, mutta nimen siirtymisen viittaavaa sukunimeä Sulkavainen ei ole seudulta löytynyt. Pekka Lappalainen (1970) onkin olettanut, että kylännimen pohjana on viereisen kosken nimi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taajamat väkiluvun ja väestöntiheyden mukaan 31.12.2019 (valitaan väkiluku 31.12. (2019) ja taajamaksi Sulkavan kk.) *Tilastokeskuksen PxWeb-tietokannat*. Tilastokeskus. Viitattu 7.8.2021. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Sirkka Paikkala (SP): Sulkava (s. 426) *Suomalainen paikannimikirja*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 7.8.2021.
3. ↑  Sulkava (myös MML:n Nimistön tietokortti: Sulkava) *Asutusnimihakemisto*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 7.8.2021.
4. ↑  Sulkavan kk Kansalaisen karttapaikka, asiointi.maanmittauslaitos.fi. Viitattu 7.8.2021.
5. ↑  Pihlajavesi (Saimaa) (04.121.1.001) *Järviwiki*. Viitattu 7.8.2021.

Etelä-Savon maakunnan kuntien hallinnolliset keskukset

|  |
| --- |
| Enonkosken kirkonkylä • Hirvensalmen kirkonkylä • Juvan kirkonkylä • Kangasniemen kirkonkylä • Mikkelin keskustaajama • Mäntyharjun asemanseutu • Pertunmaan kirkonkylä • Pieksämäen keskustaajama • Puumalan kirkonkylä • Rantasalmen kirkonkylä • Savonlinnan keskustaajama • Sulkavan kirkonkylä |
| Katso myös: Luettelo Suomen taajamista • Luettelo Suomen kunnista |
**Hannes Kotka** (23. joulukuuta 1897 Kokkola – 5. heinäkuuta 1934 Pöytyä) oli suomalainen filosofian maisteri, kanteletaiteilija, säveltäjä ja näytelmäkirjailija.

Hannes Kotka kävi Rovaniemen keskikoulun ja pääsi ylioppilaaksi Oulun yhteiskoulusta. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1922.

Hannes Kotka toimi musiikkiaineiden opettajana Lahden ja Oriveden kansanopistoissa, toimittajana muun muassa pilalehti Tuulispäässä sekä Työväen Musiikkiliiton sihteerinä ja Työväen Musiikkilehden toimittajana. Hän tuli tunnetuksi kanteleensoittajana ja hän kiersi konserttimatkoilla Suomen lisäksi myös muun muassa Saksassa ja Italiassa. Kotka sävelsi myös itse jonkin verran, kirjoitti raittiusnäytelmiä ja toimi sanomalehtien kirjeenvaihtajana. Hänen näytelmistään tunnetuimpia olivat *Amerikan kultaa* ja *Väärä sulhanen*.

Hannes Kotka kuoli 36-vuotiaana Pöytyän sairaalassa heinäkuussa 1934.

Näytelmiä
---------

* *Aallotar* : satunäytelmä.
* *Amerikan kultaa : kaksinäytöksinen raittiusnäytelmä*. Raittiuden ystävien näytelmäsarja 1. Helsinki 1933
* *Väärä sulhanen: kaksinäytöksinen raittiusnäytelmä*. Raittiuden ystävien näytelmäsarja 2. Helsinki 1933

Sävellysiä
----------

* *Menuetto: pianolle*. Westerlund, Helsingfors 1923
* *Orientale: pianolle*. Fazerin musiikkikauppa, Helsinki 1924

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maisteri Hannes Kotka, Rovaniemi, 07.07.1934, nro 74, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Hannes Kotka, Kansanopistokaikuja : Lahden kansanopiston toveriliiton lehti, 01.09.1934, nro 8-9, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Hannes Kotka kuollut, Suomen Sosialidemokraatti, 09.07.1934, nro 181, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Hannes Kotka: Orientale; Menuetto, pianistina Phillip Sear (Youtube)
Jorge Donn
**Jorge Donn** (25. helmikuuta 1947 San Juan, Argentiina – 30. marraskuuta 1992 Lausanne, Sveitsi) oli argentiinalainen balettitanssija, jonka ura oli lähes kokonaisuudessaan sidoksissa Maurice Béjart’n tuottamiin baletteihin. Häntä on luonnehditty yhdeksi nykyajan huomattavimmista tanssijapersoonallisuuksista.

Suoritettuaan perustavat balettiopintonsa Buenos Airesin Teatro Colónin balettikoulussa Jorge Donn liittyi vain 16-vuotiaana vuonna 1963 Brysselissä toimivan Maurice Béjart’n XX. vuosisadan Balettiin. Hänestä tuli nopeasti seurueen keskeisiä solistitanssijoita ja hän sai suorittaakseen useita päärooleja muun muassa baleteissa *Yhdeksäs sinfonia* (*Neuvième symphonie*) 1964, *Romeo ja Julia* 1966, *Messe pour le temps présent* 1967, *Nijinsky, clown de Dieu* 1971, *Notre Faust* 1975 ja *Boléro* 1979.

Vuonna 1980 Jorge Donn sai XX. vuosisadan Baletin taiteellisen johtajan tehtävät, ja Béjart'n jätettyä riitojen vuoksi Brysselin ja lähdettyä Lausanneen Donn perusti oman balettiseurueensa Europe Balletin, joka toimi kuitenkin vain muutaman kuukauden ajan. Hän päätti seurata Béjart’n toimintaa ja muutti myös Lausanneen. SIellä hän loi vuonna 1990 uudelleen suuren menestyksensä *Nijinsky*-baletin, joka kertoo balettitanssija Vatslav Nižinskistä. Pari vuotta tämän suurtyön jälkeen Donn kuoli AIDSiin. 

Jorge Donn on ollut luomassa Rudolf Nurejevin henkilöä balettielokuvassa *Les Uns et les Autres*, jonka ohjasi Claude Lelouche. Elokuvassa hän tanssiin Maurice Ravelin kuuluisan *Boleron*.

Lähteet
-------

1. ↑  Keijo VIrtamo (KVo); Jorge Donn. Otavan iso musiikkitietosanakirja. T. 2. Helsinki 1977. s.78.
2. ↑  Lähes täydellinen luettelo Jorge Donnin tekemistä balettirooleista löyttyy sivuilta .

Aiheesta muualla
----------------

* Jorge Donnille omistettu sivusto
* Yksityishenkilön Jorge Donnille omistama sivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef
* Theaterlexikon

 |

 |
Bethelin raamattukoulu Topekassa, Kansasissa vuonna 1900.

|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Helluntaiherätys |
|  |
| Tausta
* Kristinusko
* Protestantismi
* Uskonpuhdistus
* Metodismi
* Restorationismi
* Pyhitysliike
* Keswick-liike
 |
| Historia
* Bethelin raamattukoulu
* Walesin herätys
* Azusa-kadun herätys
* Charles Fox Parham
* William J. Seymour
 |
| Kirkot ja organisaatiot
* Apostolinen kirkko
* Assemblies of God
* Church of God in Christ
* Church of God
* The Foursquare Church
* International Pentecostal Holiness Church
* United Pentecostal Church International
* Maailman helluntaiyhteisö
* Euroopan helluntaiyhteisö
* Pingst FFS
* Suomen Helluntaikirkko
* Finlands svenska pingstsamfund
 |
| Maittain
* Norja
* Ruotsi
* Suomi
* Tanska
* Venäjä
* Viro
 |
| Henkilöt
* Allen
* Ávila
* Barratt
* Babalola
* Branham
* Cho
* Coe
* Court
* Farrow
* Frey
* Gee
* Hinn
* Humbard
* Jeffreys
* Kuhlman
* Mangun
* Mason
* McPherson
* Nordquelle
* Parham
* Pethrus
* Plessis
* Roberts
* P. Robertson
* I. Robinson
* Seymour
* Tomlinson
* Wigglesworth
* Woodworth-Etter
* Yli-Vainio

 |
| Lisää aiheesta
* Karismaattinen liike
* Evankelikalismi
* Uuskarismaattisuus

 |
| * n
* k
* m
 |

**Bethelin raamattukoulu** (engl. *Bethel Bible College*) oli Charles Fox Parhamin perustama raamattukoulu Topekan kaupungissa, Kansasin osavaltiossa. Raamattukoulu perustettiin lokakuussa 1900. Koulurakennuksena toimi *Stone's Folly* -nimellä tunnettu keskeneräinen loistohuvila. Koulun ainoa oppikirja oli Raamattu, jota koulussa tutkittiin järjestelmällisesti. Raamattukoulun toiminta päättyi keväällä 1901, kun *Stone's Follyn* omistajat myivät kiinteistön.

Helluntaiherätyksen alku
------------------------

Koulussa opiskeli neljäkymmentä opiskeijaa. Parhamin johdolla opiskelijat tutustuivat Apostolien tekoihin. Koulussa tutkittiin erityisesti Pyhän Hengen kastetta ja todisteita sen saamisesta. Apostolien tekojen tutkimisesta syntyi tapahtumasarja, joka synnytti uuden herätysliikkeen.

Parhamille itselle syntyi käsitys, että Jumala antaisi lähetystehtävän suorittamista varten kyvyn puhua jotakin tunnettua vierasta kieltä, ensimmäisen helluntaipäivän esimerkin mukaisesti. Myöhemmin opiskelijat tulivat itsenäisesti, toisistaan tietämättä, samankaltaiseen johtopäätökseen. Raamattukoulussa opiskellut Agnes Ozman oli ensimmäinen opiskelija, joka puhui kielillä. Myöhemmin lähes kaikki raamattukoululaiset kokivat Pyhän hengen vuodatuksen ja Topekan tapahtumat tulivat kuuluisiksi sanomalehtikirjoitusten välityksellä.

Raamattukoulun myymisen jälkeen Parham julisti evankeliumia monilla paikkakunnilla ja piti raamattukoulua mm. Kansas Cityssä, Galenassa, Baxter Springsissä, Joplinissa, Orchardissa ja Houstonissa. Vuoteen 1906 mennessä *Parhamin herätyksen* vaikutuspiiriin oli tullu arviolta noin 25 000 henkilöä. Houstonissa William J. Seymour tutustui Parhamin opetukseen ja vei tämän opetuksen Los Angelesiin, jossa hän aloitti Azusa-kadun herätyksen.

Lähteet
-------

* Ahonen, Lauri K.: *Suomen helluntaiherätyksen historia*. Vapaan teologisen seuran julkaisuja. Hämeenlinna: Päivä, 1994. ISBN 951-622-603-5.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Ahonen 1994, s. 15-20
**Aksel Fredrik Enberg** (9. heinäkuuta 1873 Tampere – 4. huhtikuuta 1936 Tampere) oli suomalainen puutarhuri ja Tampereella toimineen Reinolan kauppapuutarhan perustaja.

Aksel Enbergin isä Johan Enberg oli Frenckellin paperitehtaan puutarhuri. Enbergistä tuli 17-vuotiaana Kauniaisten kartanon puutarhuri. Hän muutti kolmen vuoden päästä Nokialle ja vuoden kuluttua takaisin Tampereelle. Enberg perusti ensimmäisen kauppapuutarhan Tampereelle ollessaan kauppaneuvos Hakulinin puutarhurina Onkiniemessä ja vuonna 1897 hän hankki Tampereen ensimmäiset siemen- ja kukkakauppaoikeudet. Vuonna 1902 Enbergillä oli jo myymälä Kauppakadulla ja toinen myymälä Tampereen kauppahallissa.

Vuonna 1900 Enberg vuokrasi Hyhkyssä Pyhäjärven rannalla sijainneita maita Hatanpään kartanolta ja perusti sinne Reinolan kauppapuutarhan, josta kehittyi Tampereen ja keskisen Suomen suurin kauppapuutarha. Puutarha sai nimensä Enbergin vanhimman pojan Reinon mukaan. 1930-luvun alussa puutarhaan kuului 18 kasvihuonetta ja 18,5 hehtaaria puutarhamaata. Vuonna 1929 puutarhasta muodostettiin osakeyhtiö Reinola Oy ja kaikki Enbergin yhdeksän lasta ottivat sukunimekseen Reinola. Puutarha joutui konkurssiin 1930-luvun alun pulavuosina ja se myytiin. Puutarhuri Aku Niittymies jatkoi puutarhan toimintaa aina vuoteen 1967 jolloin puutarhan maat myytiin Tampereen kaupungille asuntorakentamista varten.

Aksel Enberg toimi vuonna 1896 perustetun Tampereen Puutarhaseuran puheenjohtajana, sihteerinä ja kirjastonhoitajana. Hänen yhdeksästä lapsestaan kuusi jatkoi puutarha-alalla. Vanhin poika Reino Reinola valmistui vuonna 1919 puutarhateknikoksi Lepaan puutarhaopistosta ja hän avasi vuonna 1938 siemenkaupan Laukontorin varrella. Liike siirtyi 1940-luvulle Keskustorin varrelle ja toimi siellä aina 1990-luvulle saakka.

Aksel Enberg kuoli 62-vuotiaana huhtikuussa 1936.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paja.ahlman.fi : Aksel Enberg
2. 1 2 3  60 vuotta, Aamulehti, 09.07.1933, nro 179, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Kauppapuutarhuri A. F. Enberg, Aamulehti, 07.04.1936, nro 95, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Paja.ahlman.fi : Puutarhakauppa
**Rusalka** (Rusalkka, Russalka) oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1867 vesillelaskettu höyrykäyttöinen teräksinen Tšarodeika-luokan monitori.

Suunnittelu
-----------

Aluksen rungon veden yläpuoliset osat oli panssaroitu. Kyljissä oli 4,5 tuumaa rautaa ja torneissa 6 tuumaa. Joidenkin englantilaisten lähteiden mukaan aluksen kannen panssari olisi ollut tuuman. Aluksen pääaseina olleet 9 tuuman tykit oli sijoitettu torneihin. Apuaseina aluksella oli neljä 3,4 tuuman tykkiä. Näiden lisäksi asennettiin myöhemmin kaksi kolminaulaista ja kaksi yhden naulan revolveritykkiä. Aluksen voimanlähteenä oli kaksi nelikulmaista kattilaa, joiden tuottama höyry pyöritti kahta akselia.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Mitchelliltä Pietarista, missä köli laskettiin 1866. Alus laskettiin vesille 1867 ja otettiin palvelukseen 1868.

Palvelus
--------

*Rusalka* upposi Suomenlahdella 19. syyskuuta 1893 (gregoriaaninen kalenteri, juliaanisen mukaan 7. syyskuuta) matkallaan Tallinnasta Helsinkiin. Onnettomuudessa kuoli 162 laivan miehistöön kuulunutta. Hylkytavaraa ajautui Suomenlinnan ja Villingin rannoille sekä Pihlajasaareen ja Isosaareen.

Hylky
-----

Heinäkuussa 2003 hylky löydettiin kaikuluotaimella 25 kilometriä Helsingistä etelään 74 metrin syvyydestä. Se on uponnut pystysuoraan mutaan noin puolelta pituudeltaan. Perän päällä on vettä noin 40 metriä. Tykkitornit ovat irronneet ja pudonneet pohjaan, niitä ei ole toistaiseksi löydetty eli ne saattavat olla mudan sisällä. 

Onnettomuuden muistoksi pystytettiin Tallinnaan 1902 Russalkan muistomerkki, jonka on suunnitellut kuvanveistäjä Amandus Adamson.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BATTLESHIP OF EDUCATIONAL GROUP *www.rusalka.ee-sivusto*.  Arkistoitu 8.3.2009. Viitattu 3.6.2009.
2. ↑  Conway's 1860-1905 s. 176
3. ↑  Russian Battleship of 19th Century Discovered in Gulf of Finland *pravda.ru-sivusto*.
4. 1 2  Tuukridööde OÜ - commercial diving *Tuukritööde OÜ-sukellusyrityksen sivusto*.  Arkistoitu 18.2.2012. Viitattu 20.1.2009.
5. ↑  Hylyt.net : Rusalka
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rusalka (1867)**.
* Panssarilaiva hukkunut Helsingin edustalla *Historiallinen sanomalehtiarkisto*.  24.9.1893. Aamulehti.
* Rusalka *hylyt.net – haaksirikkojen ja hylkylöytöjen tietopankki*.
* Rusalkan tuho v. 1893, Hakkapeliitta, 22.08.1933, nro 34, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Suomenlahden salaisuus, Suomen Kuvalehti, 16.09.1933, nro 38, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Alex de Angelis** (s. 26. helmikuuta 1984 Rimini) on sanmarinolainen uransa päättänyt ratamoottoripyöräilijä, joka ajoi viimeksi MotoE-luokan Energica-tallissa kaudella 2019–2020.

Ura
---

Hän ajoi ensimmäisen kilpailunsa nykyisen Moto3-luokan edeltäjässä 125-kuutioisissa jo vuonna 1999. Vuodet 1999-2003 de Angelis ajoi 125-kuutioisissa ilman voittoja, kunnes siirtyi kaudeksi 2004 nykyisen Moto2-luokan edeltäjään 250-kuutioisiin. 250-kuutioisissa de Angelis ajoi neljä kautta ja voitti ensimmäisen kilpailunsa vuonna 2006 Valenciassa. Paras sijoitus sarjassa oli kolmas, joka tuli kausina 2006 ja 2007.

Kaudeksi 2008 de Angelis siirtyi pääluokkaan. Ensimmäisellä kaudellaan hän oli sarjan neljästoista eikä selviytynyt kertaakaan palkintokorokkeelle. Seuraavalla kaudella tuli jo yksi kakkossija ja sarjan kahdeksas tila. 

Seuraavaksi kaudeksi de Angelis palasi kuitenkin Moto2-luokkaan. Hän ajoi kauden aikana myös kolme kilpailua pääluokassa. Moto2-luokassa hän voitti yhden kilpailun ja oli sarjan yhdestoista. De Angelis oli kauden aikana osallisena kolarissa, joka vaati japanilaiskuljettaja Shoya Tomizawan hengen de Angelisin kotikilpailussa Misanossa. Kaudella 2011 de Angelis jatkoi Moto2:sessa. Hän oli sarjan neljäs voitettuaan yhden kilpailun ja oltuaan kahdesti palkintokorokkeella. 2012 de Angelis jatkoi jälleen Moto2-sarjassa. Hän vaihtoi kesken kauden tallia Suterilta FTR:lle. Vaihdettuaan tallia de Angelis onnistui voittamaan yhden kilpailun ja oli sarjan kahdestoista. 

Seuraavan kauden eli kauden 2013 de Angelis aloitti jälleen Moto2-luokassa, mutta ajoi Yhdysvaltain GP:n pääluokassa. Kausi Moto2:sessa ei tuottanut menestystä ja de Angelis oli sarjan neljästoista. Kausi 2014 alkoi jälleen Moto2:sessa, mutta Intian GP:n jälkeen de Angelis siirtyi Forward Racingin tiimiin MotoGP:hen. De Angelis on 179 senttimetriä pitkä ja painaa 70 kilogrammaa.

Lähteet
-------

* MotoGP: Alex de Angelis (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Alex de Angelis *Moto GP Racers*. Crash.net. Viitattu 27.3.2022. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Tamara Rojo** (s. 17. toukokuuta 1974 Montreal, Kanada) on espanjalainen balettitanssija. Hän on Englannin Kansallisbaletin taiteellinen johtaja. 

Tamara Rojo syntyi 17. toukokuuta 1974 Montrealissa, Kanadassa espanjalaisille vanhemmille. He muuttivat takaisin Espanjaan kun Tamara oli neljän kuukauden ikäinen. 5-vuotiaana Rojo otti tanssitunteja paikallisessa tanssikoulussa. 11-vuotiaana Rojo pääsi Madrid Royal -konservatorioon opettajinaan Victor Ullate ja Karemia Moreno. Rojo aloitti uransa Ballet de la Comunidad de Madridissa ja sai vuonna 1996 kutsun Galina Samsovalta Skotlannin Kansallisbalettiin. Vuonna 1997 Rojo aloitti Englannin Kansallisbaletissa ja vuonna 2000 hänet kutsuttiin solistiksi Royal Ballet'hin. Vuodesta 2012 Rojo on toiminut Englannin Kansallisbaletin taiteellisena johtajana.

Rojo on vieraillut Suomen Kansallisbaletissa kahdesti. Vuonna 2011 hän vieraili *Manon*-baletin nimiroolissa ja vuonna 2014 hän tanssi Frans Valkaman kanssa *Don Quijoten* pas de deux'n *Kenneth & Friends* -gaalassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Devant, Jack: Tamara Rojo and Frans Valkama in Don Quixote pdd *jackdevant.com*.  8.6.2014. Viitattu 4.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Tamara Rojo's ballet roles: in pictures *The Telegraph*. Viitattu 4.7.2014. (englanniksi)
3. ↑  Aistillinen rakkaustarina Manon Kansallisbaletissa *Suomen Kansallisooppera*.  1.3.2011.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 4.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (englanniksi)
* Tamara Rojo Twitterissä (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Potilas saamassa transkraniaalista magneettistimulaatiota
**Transkraniaalinen magneettistimulaatio** (**TMS**) on aivojen hermosolujen aktivointia pääkallon ulkopuolelta magneettikentän avulla. Tämä tapahtuu käytännössä niin, että potilaan pään päälle asetetaan kuparilangasta valmistettu kela, johon johdetaan sykäyksittäin sähkövirtaa. Näin syntyy sykkivä magneettikenttä, joka vaikuttaa ihon, pääkallon ja aivonesteen läpi aivokuoren hermosoluihin indusoimalla kudokseen heikkoja sähkövirtoja. Solun pinnan sähkövarauksen muutos vaikuttaa naapurisoluihin ja seurausvaikutus ulottuu lopulta aivosolujen aktiivisuuteen sekä niiden keskinäiseen viestintään. Tuottamalla magneettistimulaatiolla hermoimpulsseja eri alueille aivoissa ja seuraamalla niiden etenemistä voidaan kartoittaa eri aivoalueiden tehtäviä ja mahdollisten vaurioiden laajuutta. Aivojen magneettistimulaatio on tehokas hoito masennukseen ja siitä tavoitellaan uutta hoitovaihtoehtoa krooniseen kipuun ja useisiin muihin hermoston sairauksiin.

TMS:ää käytetään myös neurotieteessä perustutkimukseen.

Lähteet
-------

* Wilhelm, Klaus: Magneetti elvyttää aivosoluja. *Tieteen Kuvalehti* 2008. Bonniers Publications.

### Viitteet

1. ↑  Masennuksen käypähoitosuositus *kaypahoito.fi*.
2. ↑  Uskoa jumalaan ja maahanmuuton vastaisuutta voi lieventää aivoja ärsyttämällä - Suomenkuvalehti.fi *Suomenkuvalehti.fi*. Viitattu 30.12.2015. fi-FI

Katso myös
----------

* Aivojen tasavirtastimulaatio

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Transkraniaalinen magneettistimulaatio** Wikimedia Commonsissa

* Magneettistimulaatio antaa uutta apua moniin sairauksiin (27 min äänitallenne, 2013). Kantti.net.
*Arlesin Venus* eli *Arlesin Afrodite*, Rooman keisariajan marmoriveistos 1. vuosisadalta jaa. Veistos saattaa olla Praksiteleen *Thespiain Afroditen* kopio.
**Venus** oli tärkeä roomalainen jumalatar, joka yhdistettiin rakkauteen ja kauneuteen. Alun perin Venus oli kuitenkin kasvillisuuden jumalatar sekä viinitarhojen ja puutarhojen suojelija. Myöhemmin hänestä tuli kreikkalaisen kulttuurin vaikutuksesta roomalainen vastine Afroditelle, ja Venukseen liitettiin Afroditen piirteitä. Venus myös esitettiin kuvataiteissa samoin kuin Afrodite.

Venusta pidettiin Rooman legendaarisen perustajan Aineiaan (lat. Aeneas) kautta roomalaisten esiäitinä ja hän oli merkittävässä roolissa monissa Rooman uskonnollisissa juhlissa ja myyteissä. Julius Caesar piti Venusta sukunsa kantaäitinä nimellä *Venus Genetrix*, ja rakennutti jumalattarelle temppelin Caesarin forumille. Venuksen mukaan on nimetty planeetta Venus.

Eräs Venuksen palvonnan keskeinen temppeli sijaitsi Eryksissä Sisiliassa. Nyt samassa paikassa säilytetään *Bella de' sette veli* (Seitsenhuntuinen kaunotar) -nimistä madonnankuvaa, jolle vietetään juhlaa 15. päivä elokuuta. Juhlan aikana hunnut riisutaan ja madonnankuva eli Neitsyt Marian kuva nostetaan nähtäväksi yleisölle.

Sandro Botticellin maalaus *Venuksen syntymä* vuodelta 1485.

Venus ja Adonis
---------------

*Pääartikkeli: Adonis*
Taru Adoniksesta liitetään usein Venukseen ennemmmin kuin Afroditeen, koska sen kertoo Ovidius teoksessaan *Muodonmuutoksia*. Tarusta tuli eurooppalaisessa kulttuurissa erittäin merkityksellinen. Esimerkiksi William Shakespeare teki samasta aiheesta myöhemmin runon.

Tarun mukaan Venus (Afrodite) leikki eräänä päivänä poikansa Cupidon (Eroksen) kanssa ja sai haavan rintaansa yhdestä tämän nuolista. Samalla hän näki Adoniksen ja rakastui tähän heti. Adonis rakasti metsästystä, ja Venus kehotti häntä varomaan vaarallisia eläimiä. Adonis oli kuitenkin liian uhkarohkea noudattaakseen sellaisia ​​neuvoja. Metsästäessään hän haavoitti villisikaa kylkeen. Peto ryntäsi Adoniksen perään ja upotti hampaat tämän kylkeen ja kaatoi tämän kuolleena maahan. Venus kuuli rakkaansa huokauksen. Kun hän näki Adoniksen ruumiin kylpevän veressä, hän nousi ja kumartui sen yli, löi rintaansa ja repi hiuksiaan. Hän pirskotti nektaria veren päälle ja kun ne sekoittuivat, pian siltä kohtaa nousi verisen sävyinen kukka, kuten granaattiomenan kukka. Sitä kutsutaan *anemoneksi* tai tuulenkukaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Lindemans, Micha F.: Venus *Encyclopedia Mythica Online*. Encyclopedia Mythica.  Arkistoitu 16.6.2010. Viitattu 10.8.2010. englanti
2. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*, s. 621. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Tallqvist, Knut: *Madonnan esihistoria*, s. 42–43. Helsinki: Otava, 1920.
4. 1 2  Bulfinch, Thomas: *Bulfinch's Mythology*. Lee & Shepard, 1867. Teoksen verkkoversio (viitattu 17.10.2023). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Venus** Wikimedia Commonsissa