recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antonio Rossellino** (1427 Firenze – 1479) oli italialainen kuvanveistäjä ja arkkitehti.

Elämä ja ura
------------

Rossellino oli Matteo di Domenico Gamberellin poika, ja hänellä oli neljä veljeä, jotka kaikki harjoittivat kuvataidetta. Antonion elämästä ei tiedetä juuri mitään, mutta hän työskenteli enimmäkseen Firenzessä ja on ensi sijassa tullut tunnetuksi marmoriveistoksillaan, joissa Desiderio da Settignanon vaikutus on tuntuva. Monet hänen teoksistaan ovat täynnä uskonnollisia tunteita ja toteutettu äärimmäisen hienovaraisesti ja teknisesti taitavasti. Antonion ja hänen veljensä Bernardo Rossellinon tyyli on Donatellon ja Ghibertin tyylin jatkumoa. Siinä on nähtävillä aiempien mestareiden hienostuneisuus ilman yhtä suurta omaperäisyyttä.

Rossellinon pääteos on rakennustaiteellisesti aistikas, tuoretta naturalismia ja suurta kauneustajua ilmaiseva Portugalin kardinaali Juhanan hautamerkki niinikään Rossellinon tekemässä Basilica di San Miniato al Monten hautakappelissa Firenzessä. Kardinaalin makuuasennossa oleva kuva lepää komealla sarkofagilla, ja sen yläpuolella, kokonaisuutta kehystävän kaaren alla, on kaunis reliefi, joka esittää Madonnaa enkelin välissä. Hauta aloitettiin vuonna 1461 ja saatiin valmiiksi vuonna 1466. Mainittavia ovat myös Pyhän Sebastianuksen kuva Empolin tuomiokirkossa, joka on varhaisrenesanssin viehättävimpiä alastoman esityksiä, sekä monet madonnareliefit ynnä luonteikkaat, rintakuvat, kuten esimerkiksi Matteo Palmierin. Santa Maria di Montesanton kirkkoon Napolissa Rossellino teki myös joitakin reliefejä. Firenzen Bargellon palatsissa on säilynyt hieno Rossellinnon marmorinen medaljonkireliefi.

* Portugalin kardinaalin hautamerkkiPortugalin kardinaalin hautamerkki
* Matteo Palmierin rintakuvaMatteo Palmierin rintakuva
* Pyhä Sebastianus*Pyhä Sebastianus*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antonio Rossellino *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 22.10.2022.
2. 1 2 3  Antonio Rossellino *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 22.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antonio Rossellino** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Wilhelm Marx** (15. tammikuuta 1863 Köln – 5. elokuuta 1946 Bonn) oli saksalainen katolista Keskustapuoluetta (*Zentrum*) edustanut poliitikko, joka toimi kahdesti (1923–1925 ja 1926–1928) Saksan valtakunnankanslerina Weimarin tasavallan aikana.

Marx oli koulutukseltaan lakimies ja loi aluksi uransa oikeuslaitoksessa. Hän oli vuodesta 1894 tuomarinviroissa eri puolilla Saksaa. Hänet nimitettiin vuonna 1922 Berliinin kamarioikeuden puheenjohtajaksi. Marx liittyi jo nuorena Keskustapuolueeseen ja perusti vuonna 1911 Düsseldorfissa Katolisten koulujen järjestön. Hän oli edustajana Preussin maapäivillä vuosina 1899–1918 sekä Saksan valtiopäivillä 1910–1932. Vuosina 1921–1928 hän oli Keskustapuolueen ja sen parlamenttiryhmän puheenjohtaja. Marx oli valtakunnankanslerina ensimmäisen kerran marraskuusta 1923 joulukuuhun 1924. Hänen ensimmäinen hallituksena muun muassa hyväksyi Dawesin suunnitelman. Kanslerikauden jälkeen Marx toimi helmikuusta huhtikuuhun 1925 Preussin osavaltion ministeripresidenttinä ja oli puolueensa ehdokkaana vuoden 1925 presidentinvaaleissa, mutta hävisi Paul von Hindenburgille. Hän palasi valtakunnankansleriksi toukokuussa 1926, mutta erosi kaksi vuotta myöhemmin. Joulukuussa 1928 hän erosi myös Keskustapuolueen puheenjohtajan tehtävistä ja vetäytyi politiikasta.

Marx oli myös kansalaisjärjestö Volksverein für das katholische Deutschlandin puheenjohtaja vuodesta 1921.

Katso myös
----------

* Luettelo Saksan kanslereista

Lähteet
-------

1. 1 2  Wilhelm Marx (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 29.5.2013.
2. 1 2  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1925), s. 461 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 16.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wilhelm Marx** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Koskitila** on tila, johon kuuluu pelkkä koski tai koski ja rannalla oleva tontti. Vesialueen isojaossa koskitilaksi muodostettiin kylän tilojen yhteiseksi alueeksi muusta vesialueesta erotettu koski.

Yhteisalueena olevasta koskesta tai sen osasta on mahdollista lohkomalla muodostaa koskitila. Muodostamisen edellytys on, että sitä haluaville yhteisen kosken osakkaille kuuluu yhteisestä koskesta vähintään kolmannes. Koskitilan omistajiksi tulevat ne tilanomistajat, joilla on osuus yhteiseen koskeen, ja ne, joille tilanomistajat ovat luovuttaneet koskiosuutensa. Koskitilaa ei saa halkoa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusana koskitila. Helsinki: WSOY, 1951–1961.
2. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 4, palsta 1388, hakusana koskitila. Helsinki: Otava, 1963.
3. ↑  Kiinteistönmuodostamislaki 554/1995, 20 §.
4. ↑  Kiinteistönmuodostamislaki 554/1995, 23 §.
5. ↑  Kiinteistönmuodostamislaki 554/1995, 47 §.

Aiheesta muualla
----------------

* Koskitila Tieteen termipankissa
**Jyrki Tuomas Laakkonen** (6. heinäkuuta 1966 Joensuu – 12. elokuuta 2016 Joensuu) oli suomalainen liikemies. Hän oli Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oyj:n sekä Laakkonen-yhtiöihin kuuluvien autojen vähittäismyyntiketjujen Veljekset Laakkonen Oy:n ja Autotalo Laakkonen Oy:n hallituksen puheenjohtaja. 

Jyrki Laakkosen kuolinpesä omistaa Veljekset Laakkonen Oy:n ja Autotalo Laakkonen Oy:n yhdessä isänsä Yrjö Laakkosen ja siskonsa Reetta Laakkosen kanssa. Jyrki Laakkonen oli myös Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oyj:n ja Kytäjän kartanon omistajia.

Vuoden 2005 verotilastojen mukaan hänen omaisuutensa on 15,9 miljoonaa euroa. Hän oli Pohjois-Karjalan toiseksi rikkain henkilö.

Hänen harrastuksiinsa kuuluivat ravihevoset.

Laakkonen kuoli syöpään 12.8.2016 oltuaan viimeiset 9 kuukautta sairaalassa. Hän oli naimisissa yrittäjä Päivi Turtiainen-Laakkosen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 28.8.2016. s. C 26
2. ↑  Aino Sepponen: Autotalo Laakkosen omistajiin kuulunut Jyrki Laakkonen on kuollut *Iltalehti*.  12.8.2016. Viitattu 12.8.2016.
3. ↑  Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oyj:n pörssitiedote 20.3.2009
4. ↑  Vuoden 2005 verotilastot
5. ↑  Tainola, Rita & Särkkä, Heini: Autotalo Laakkosen omistajiin kuulunut Jyrki Laakkonen on kuollut *Iltasanomat*.  12.8.2016.  Arkistoitu 12.8.2016. Viitattu 12.8.2016.
**Ihmisoikeudet Laosissa** ovat kansainvälisten sopimusten määrittelemät jokaiselle ihmiskunnan jäsenelle yhtäläisesti kuuluvat oikeudet. Laos on sitoutunut turvaamaan nämä oikeudet ratifioimalla lukuisia sopimuksia. Amnesty Internationalin mukaan
Laosin ihmisoikeuksissa on ollut puutteita.

Mekong rannalla

Henkilökohtaiset vapausoikeudet
-------------------------------

Vapausoikeudet turvaavat yksilön vapautta julkisen vallan puuttumisilta. Tällaisia oikeuksia ovat muun muassa oikeus elämään, henkilökohtaiseen vapauteen ja koskemattomuuteen samoin kuin liikkumisvapaus, yksityiselämän suoja ja yhdistysvapaus sekä omaisuuden suoja.

Laosissa on käytössä kuolemanrangaistus, mutta vuosien 1989–2014 välillä ketään ei ole tiettävästi teloitettu.

Vankiloissa on ahdasta ja olot joissakin vankiloissa ovat erittäin huonot.

Mielivaltaiset pidätykset ovat periaatteessa kiellettyjä, mutta niitä kuitenkin esiintyy. Myös oikeudenkäyntijärjestelmässä on puutteita.

Poliittiset oikeudet ja vapaudet
--------------------------------

Poliittisia oikeuksia ja vapauksia ovat muun muassa äänioikeus, sananvapaus, kokoontumisvapaus sekä yhdistysvapaus.

Laos on yksipuoluemaa. Äänestäminen parlamenttivaaleissa on pakollista, mutta puolue valitsee kaikki ehdokkaat.

Tasa-arvo-oikeudet
------------------

Tasa-arvo-oikeuksiin kuuluvat muun muassa rodullinen, sukupuolellinen ja uskonnollinen yhdenvertaisuus.

Kristittyjä on vangittu Laosissa uskonnon harjoittamisen vuoksi. 

Vuonna 2008 ainakin 1700 hmong-kansan pakolaista palautettiin Thaimaasta Laosiin. Valtion lehden mukaan palaajia koulutettiin kommunistisen puolueen aatteeseen. Ulkopuolisia tarkkailijoita ei sallittu.

Taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet
-------------------------------------------------------

Perusoikeuksiin kuuluvat myös taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet eli niin kutsutut TSS-oikeudet. Tällaisia ovat esimerkiksi oikeus työhön, sosiaaliturvaan ja opetukseen. Julkisella vallalla on velvoite turvata ja edistää näiden oikeuksien toteutumista.

Padot
-----

Tuhansia ihmisiä, varsinkin etnisiä vähemmistöjä, pakkosiirrettiin seitsemän uuden padon ja muiden kehitysprojektien vuoksi vuonna 2008. Siirrot heikensivät ruokahuoltoa ja aiheuttivat lasten aliravitsemusta. lisäksi suunnitteilla on 12 uutta patoa ja 65 vesivoimaprojektia.

Katso myös
----------

* Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus
* Ihmisoikeudet alueittain ja maittain
* Korruptio Laosissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Amnesty International Report 2009 The State of the World's Human Rights, Amnesty International, s. 204-205
2. 1 2  Perusoikeudet *Eduskunnan oikeusasiamies*. Viitattu 13.1.2017.
3. ↑  Drugs and the death penalty in Southeast Asia  23.11.2015. The Interpreter. Viitattu 28.5.2015.
4. ↑  Harsh Punishments for Drug Use in Southeast Asia About Travel. Viitattu 28.5.2015.
5. 1 2 3  Laos 2016 *Country Reports on Human Rights Practices for 2016*. US Dept. of State, Bureau of Democracy, Human Rights and Labor.. Viitattu 13.1.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Laos *Human Rights Watch*
**Dead Man Inc.** tai **DMI** on vankilassa Yhdysvaltain Marylandissa syntynyt jengi, joka toimii vankiloissa ympäri maan.

Historia
--------

Jengin nimi tatuoituna jengin jäsenen selkään
DMI:n perusti amerikkalainen Perry Rourke 1990-luvun lopulla. Hän oli läheinen Black Guerrilla Familylle (BGF), mutta jäsenyys evättiin, koska Rourke oli valkoinen. Siispä hän päätti jäljitellä BGF:ää perustamalla samankaltaisen jengin, joka oli hallituksen vastainen.

Rourken ryhmä alkoi kasvaa, sillä valkoiset vangit olivat vähemmistönä Marylandissa. Myöhemmin DMI levisi myös muiden osavaltioiden vankiloihin kahden muun johtajan myötä. Rourken lisäksi James Sweeney ja Brian Jordan vietiin eri vankiloihin - Louisianaan, Texasiin ja Floridaan. Tästä syystä jengi laajeni, mutta samalla yhtenäisyys katosi. Jengiläiset alkoivat tapella keskenään.

Johtajat päättivät lopettaa DMI:n sisäiset riidat tarjoamalla sääntöjä noudattamattomien lähteä ilman rangaistusta ennen päivää 4-13-9. Ne jäsenet, jotka jäivät joutuivat elinikäisiksi jäseniksi.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
*
**Margit von Bonsdorff-Edgren** (10. kesäkuuta 1891 Tampere – 1. helmikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri, opettaja ja Suomen ruotsalaisen naisliiton Svenska Kvinnoförbundetin puheenjohtaja.

Margit von Bonsdorff-Edgrenin isä oli professori Carl von Bonsdorff. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913.

Margit von Bonsdorff oli opettajana eri kouluissa Turussa ja sitten Helsingissä. Hänestä tuli vuonna 1919 uuden ruotsalaisen tyttökoulun johtaja mutta hän luopui tästä toimesta mennessään 1923 naimisiin Anders Egrenin kanssa.

Margit von Bonsdorff-Edgren oli pohjoismaisten naisyhdistysten yhteisjärjestön suomalaisen komitean sihteerinä 1916–1937 ja vuodesta 1937 alkaen hän toimi komitean puheenjohtajana. Hän oli Suomen ruotsalaisen naisliiton keskushallituksen jäsen vuodesta 1929 ja liiton puheenjohtaja 1937–1939. 

Margit von Bonsdorff-Edgren kuoli pitkällisen sairauden jälkeen 47-vuotiaana helmikuun alussa 1939.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 03.02.1939, nro 32, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Johannes Victor (J. V. ) Peltonen** (4. syyskuuta 1868 Vesilahti – 25. helmikuuta 1941 Vesilahti) oli suomalainen oikeusneuvos, tilanomistaja ja kokoomuksen kansanedustaja 1920-luvulla.

Peltosen vanhemmat olivat tilanomistaja Johan August Peltonen ja Emma Susanna Hietaniemi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1889 sekä lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1893. Peltonen sai varatuomarin arvon 1895.

Peltonen oli senaatin oikeustoimiston ja talousosaston ylimääräisenä kopistina 1896–1902, senaatin oikeusosaston kanslistina 1902–1904 ja Viipurin hovioikeuden asessorina 1904–1906. Hän hoiti tuomarin tehtäviä Loimaan, Jämsän, Tammelan ja Jääsken tuomiokunnissa vuosina 1906–1909 ja oli senaatin oikeusosaston jäsenenä 1909–1912 sekä 1917–1918. 

Vuosina 1912–1917 Peltonen toimi asianajajana Tampereella ja hän oli korkeimman oikeuden jäsenenä (oikeusneuvoksena) 1918–1919. Vuodesta 1916 aina kuolemaansa saakka 1941 Peltonen hoiti omistamaansa Palhon kartanoa Vesilahdella. Hänellä oli myös veljiensä kanssa maatila Nurmijärvellä.

Peltonen oli kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1922–1927 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana 1926. Peltonen oli mukana kunnallispolitiikassa Vesilahden kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja hän oli myös jäsenenä kirkolliskokouksessa.

Johannes Peltosen veli oli teologian tohtori, kirkkoherra ja professori August Fridolf Peltonen.

Lähteet
-------

* .aspx Johannes Peltonen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

1. ↑  Aikalaiskirja 1934

Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1922–1924 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(35) | 
* Bergroth
* Erich
* Heikinheimo
* Hiidenheimo
* Hultin
* Ingman
* Jaskari
* Junnila
* Jussila
* Järvinen
* Kaila
* Kares
* Kilpeläinen
* Kylänpää
* Mannermaa
* Nikkanen
* Nuora
* Nyberg
* Peltonen
* Pennanen
* Pesonen
* Pojanluoma
* Pulkkinen
* Rannikko
* Renvall
* Setälä
* Simelius
* Tanttu
* Thuneberg
* A. Tulenheimo
* E. Tulenheimo
* Vanhala
* Viljanen
* Virkkunen

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1924–1927 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(38) | 
* Ainali
* Bergroth
* Eerola
* Gebhard
* Heikinheimo
* Heikkilä
* Hiidenheimo
* Härmä
* Ingman
* Jaskari
* Junnila
* Jussila
* Järvinen
* Kaila
* Kares
* Kilpeläinen
* Kinnunen
* Kylänpää (1925–1927)
* Mannermaa
* Neitiniemi
* Nikkanen
* Nukari
* Paavolainen
* Peltonen
* Pennanen
* Pohjala
* Pojanluoma
* Pulkkinen
* Rannikko
* Ruotzi
* Saastamoinen (1924–1926)
* Setälä
* Sjöstedt-Jussila (1924–1925)
* Somersalo
* Tavastähti
* Tulenheimo
* Turja
* Vanhala
* Virkkunen
* Zitting (1926–1927)

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Valo, Valtakunnallinen liikunta- ja urheiluorganisaatio ry** oli vuosina 2013–2016 toiminut Suomen Liikunnan ja Urheilun, Nuoren Suomen ja Suomen Kuntoliikuntaliiton vuonna 2012 perustama urheilujärjestö. Suuret liitot eivät aluksi liittyneet Valoon, koska muun muassa aluejärjestöjen asemasta ei päästy sopuun.

Yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Nuoren Suomen puheenjohtaja Petteri Kilpinen. Vuonna 2013 hänen seuraajakseen valittiin Kuntoliikuntaliiton Juha Rehula ja edelleen Timo Laitinen. Valon puheenjohtajaksi kaudelle 2014–2016 valittiin Risto Nieminen, joka toimi myös Olympiakomitean puheenjohtajana.

Valo ry:n varsinaisina jäseninä oli 88 jäsenjärjestöä. Näistä 57 oli valtakunnallista ja 15 alueellista jäsenjärjestöä sekä 16 kumppanuusjäsentä.

Huhtikuussa 2014 kerrottiin Valon ja Olympiakomitean yhdistävän operatiivisen toimintansa toimintansa ennen kesää 2014. Uuden organisaation johtoon tuli Valon pääsihteeri Teemu Japisson.

Valo sai vuonna 2015 liikuntajärjestöistä suurimman avustuksen veikkausvoittovaroista, yli 4,8 miljoonaa euroa.

Valo ja Olympiakomitea yhdistyivät uudeksi Olympiakomiteaksi, joka aloitti toimintansa 1.1.2017.

Valon puheenjohtajat
--------------------

* Petteri Kilpinen 2012
* Juha Rehula 2013
* Timo Laitinen 2013
* Risto Nieminen 2013–2016

Valon pääsihteeri
-----------------

* Teemu Japisson 2012–2016

Lähteet
-------

1. ↑  Valo, Valtakunnallinen liikunta- ja urheiluorganisaatio ry, Valo Finlands Idrott rf *Yhdistysnetti*.  29.1.2016. Helsinki:  Patentti- ja rekisterihallitus. Viitattu 31.1.2016.
2. ↑  Uuden urheilujärjestön nimeksi Valo  30.11.2012. Yle Urheilu. Viitattu 14.1.2013.
3. ↑  Viinikka, Pekka: Suuret liitot liittyvät Valo ry:n jäseniksi aikaisintaan syksyllä *yle.fi*. Viitattu 17.12.2018.
4. ↑  Risto Nieminen valittiin Valon puheenjohtajaksi *Yle Urheilu*.  30.11.2013. Viitattu 23.4.2014.
5. ↑  Jäsenjärjestöt *sport.fi*. Valo.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 23.4.2014.
6. ↑  Valo ja Olympiakomitea yhdistyvät – tiedossa rajuja henkilöstövähenyksiä *HS.fi*.  23.4.2014. Viitattu 23.4.2014. [vanhentunut linkki]
7. ↑  Ranta, Jarno: Puolueet harvinaisen yksimielisiä: Veikkausvoittovarat ilahduttavat eniten näissä kohteissa  5.4.2015. Yle Uutiset. Viitattu 8.4.2015.
8. ↑  Valo ja Olympiakomitea yhdistyivät *Sport.fi*.  Arkistoitu 24.4.2017. Viitattu 23.4.2017.
Trefoldighetskirken
Kirkon alttari. Jeesuksen kastetta esittävän alttaritaulun maalasi Adolph Tidemand.
**Trefoldighetskirken** (suom. *kolminaisuudenkirkko*) on kirkko Akersgatalla Hammersborgissa aivan Oslon keskustassa. Kirkko otettiin käyttöön vuonna 1858 piispa Jenz Lauritz Arupin*lähde?* vihkimänä. Uusgotiikkaa edustavassa kirkossa on kaksi kellotornia ja kahdeksankulmainen kupoli. Kirkon suunnitteli alkujaan arkkitehti Alexis De Chateauneuf, mutta työn saattoi loppuun hänen oppilaansa Wilhelm von Hanno. Hanno muutti kirkon piirustuksia ja muokkasi kirkon sisätiloja.

Sittemmin Trefolgighetskirken on saanut useita taideteoksia ja muita koristeita. Vuonna 1863 valmistuneen kastemaljan on tehnyt kongsbergiläinen kuvanveistäjä Julius Middelthun. Häntä pidetään Norjan suurimpana kuvanveistäjänä ennen Gustav Vigelandia ja hän on tehnyt muun muassa yliopistonaukiolla olevan Scweigaardin patsaan sekä muita Oslon patsaita.

Trefoldighetskirkenin viereen valmistui myöhemmin hallintokortteli, minkä takia se ei enää ole yhtä näkyvällä paikalla kuin valmistuessaan. Heinäkuun 2011 terrori-iskussa kirkko kärsi pieniä vaurioita, siitä hajosi muun muassa ikkunoita.

Kirkossa on vietetty monien kuuluisien norjalaisten hautajaisia. Heihin lukeutuvat esimerkiksi Magnus Brostrup Landstad, Henrik Ibsen, Bjørnstjerne Bjørnson, Johanne Dybwad, Erik Bye ja Anne-Cath Vestly.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Trefoldighetskirken *Oslo byleksikon*. Viitattu 9.7.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trefoldighetskirken** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Trefoldighetskirken
**Manttaalikunta** on itsehallintoyhteisö, jonka muodostavat kunkin kunnan manttaaliin pannun maan omistajat ja haltijat. Aikoinaan manttaalikunnilla oli keskeinen asema maalaispitäjien kunnalliselämässä. Näin sääti vielä vuoden 1865 asetus kunnallishallituksesta maalla (4/1865, 11 §). Vuoden 1898 maalaiskuntain kunnallishallintoasetus (21/1898, 11 §) määräsi, että manttaalikunnan asiat käsitellään manttaalikokouksessa. Kokouksessa saatiin käsitellä vain manttaaliin pantua maata ja laitoksia koskevia asioita. Manttaalikokouksen määrättävissä olevia rahastoja nimitettiin manttaalimiesten rahastoiksi. Manttaalikokouksessa voitiin myös päättää, että manttaalikunnalle kerättiin veroa, manttaalikunnan veroa. Kokouksessa käytetty äänioikeus riippui jäsenen manttaalin suuruudesta. Aiemmin manttaalikunnan hoidettaviksi kuuluivat yleiset rasitukset kuten yleisten teiden teko ja kunnossapito, kyytitoimi, käräjähuoneiston kunnossapito ja vankeinkuljetus.

Manttaalikunnille kuuluneet yleiset rasitukset siirtyivät 1910- ja 1920-luvuilla suurimmaksi osaksi valtion hoidettaviksi. Vuonna 1917 tapahtuneen kunnallisen äänioikeusuudistuksen ja valtuustojen pakolliseksi tulon jälkeen manttaalikunnan merkitys supistui lähinnä muodolliseksi.

Katso myös
----------

* Manttaali

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
2. 1 2  *Factum,* Weilin+Göös 2003–2005.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana manttaalikokous.
4. ↑   Kokouksesta sääti myös maalaiskuntain kunnallislaki, 108/1917, 88 §.
5. ↑  *Iso tietosanakirja,* Otava 1931–1939, hakusana manttaalimiesten rahastot.
6. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* hakusanat manttaalikunta ja kunnallisvero.
7. ↑  Siihen saakka äänimäärä riippui kunnalle maksetun veron suuruudesta.

Kirjallisuutta
--------------

* Y. W. Puhakka: *Manttaalikunta ja sen toiminta,* Maataloustuottajain keskusliitto 1939. Uusi täydennetty painos vuosina 1945, 1953, 1958, 1976.
Ilmakuva
Päärakennus
Uusi kasvihuone
Ruusutarha
**Tallinnan kasvitieteellinen puutarha** (vir. *Tallinna Botaanikaaed*) on kasvitieteellinen puutarha Tallinnassa Virossa. Se sijaitsee Piritanjoen oikealla rannalla Piritan kaupunginosassa Kloostrimetsan asuinalueella. Puutarhan pinta-ala on 123 hehtaaria, joten se on Viron suurin kasvitieteellinen puutarha.

Historia
--------

Ajatus kasvitieteellisen puutarhan perustamisesta Tallinnaan nousi esiin ensimmäisen kerran 1860-luvulla. Vei melkein sata vuotta ennen kuin se toteutui. Puutarha perustettiin 1. joulukuuta 1961 Viron SNT:n tiedeakatemian alaisuuteen ja sitä kehitettiin tulevina vuosina. Suuret kasvikokoelmat istutettiin seuraavien 20 vuoden aikana. Systemaattinen ulkoilmakokoelma avattiin vierailijoille vuonna 1970 ja kasvihuonekokoelma vuonna 1971.

Alun perin tutkittiin lähinnä vieraita kasvilajeja virolaisessa ympäristössä, kuten kasvien kasvuvaatimuksia ja akklimatisaatiota. 1970-luvulta lähtien tutkimus siirtyi kotoperäisten kasvilajien käyttöön maisemassa ja puutarhataloudessa. Vuodesta 1963 lähtien puutarhalla on ollut Audakun koeasema Viidumäen luonnonsuojelualueella Saarenmaalla ja arboretum Tallinnan Irussa vuosina 1973–1994.

Vuodesta 1992 lähtien Tallinnan kasvitieteellinen puutarha on ollut Baltian kasvitieteellisten puutarhojen yhdistyksen jäsen ja vuodesta 1994 Botanic Gardens Conservation Internationalin jäsen. Vuonna 1995 vastuu puutarhasta siirrettiin Tallinnan kaupungille.

Kasvitieteellisen puutarhan alueeseen kuuluu maata Viron ensimmäisen presidentin Konstantin Pätsin entisestä maatilasta.

### Johtajat

Kasvitieteellisen puutarhan johtajia ovat olleet:

* Arnold Pukk (1961–1978)
* Jüri Martin (1978–1988)
* Andres Tarand (1989–1990)
* Heiki Tamm (1991–1997)
* Jüri Ott (1997–2001)
* Veiko Lõhmus (2001–2005)
* Margus Kingisepp (2005–2009)
* Karmen Kähr (2009–2017)
* Urve Sinijärv (2018–)

Kokoelmat
---------

Kasvitieteelliseen puutarhaan kuuluu ulkona systemaattinen osasto ja sisällä kasvihuonekokoelmat. Ulkopuutarhassa on arboretum, ruusutarha ja kivipuutarha.

Katso myös
----------

* Tarton yliopiston kasvitieteellinen puutarha

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tallinnan kasvitieteellinen puutarha** Wikimedia Commonsissa

* Tallinna Botaanikaaed (viroksi) (englanniksi) (venäjäksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tallinn Botanic Garden
*Kraini Severin* vuonna 2008 hankittu offsetrotaatio lehden etusivulla vuonna 2023.
**Kraini Sever** (Крайний Север, "Peräpohjola") on Venäjällä Tšukotkan hallintokeskuksessa Anadyrissa ilmestyvä venäjänkielinen sanomalehti. Sillä on myös tšuktšinkielinen liite.

Lehti perustettiin NKP(b):n Tšukotkan piirikuntakomitean ja piirikunnan toimeenpanevan komitean äänenkannattajaksi vuonna 1933 nimellä *Sovetskaja Tšukotka* ("Neuvosto-Tšukotka"). Lehti ilmestyi aluksi kerran viidessä päivässä 500 kappaleen ja myöhemmin kerran viikossa 1 000 kappaleen panoksena. Se julkaisi toisinaan aineistoa myös tšuktšin ja eskimon kielillä aluksi latinalaisella ja vuoden 1936 jälkeen kyrillisellä kirjaimistolla.

Vuonna 1953 alkoi ilmestyä myös tšuktšinkielinen lehti *Sovetken Tšukotka*. Sen toimitus yhdistetiin *Sovetskaja Tšukotkan* toimitukseen vuonna 1956. *Sovetken Tšukotka* sisälsi etupäässä venäjästä käännettyä aineistoa, mutta julkaisi myös Juri Rytheun ja Antonina Kymytvalin kaltaisten tšuktšikirjailijoiden ja ensimmäisten eskimorunoilijoiden teoksia.

Kuudesti viikossa ilmestynyt *Sovetskaja Tšukotka* ja kolmipäiväinen *Sovetken Tšukotka* olivat neuvostoajan loppupuolella NKP:n piirikuntakomitean ja piirikuntaneuvoston äänenkannattajia. Venäjänkielisen nelisivuisen ja tabloidikokoisen lehden painosmäärä oli 1970-luvun puolivälissä yli 9 000 ja tšuktšinkielisen 6 500 kappaletta.

*Sovetken Tšukotka* muutettiin vuonna 1989 itsenäiseksi tšuktšin-, eskimon- ja eveninkieliseksi lehdeksi nimeltä *Murgin nutenut* ("Meidän seutumme"). Se yhdistettiin vuonna 1995 venäjänkieliseen lehteen, joka oli vuonna 1993 saanut nimen *Kraini Sever*. Tšuktšinkielinen liite ilmestyi aluksi nimellä *Tšytšetkin vetgav* ("Oma sana") ja myöhemmin nimillä *Yjaaken Eigyskyn* ("Peräpohjola") ja *Eigyskyn* ("Pohjola"). Vuonna 2008 tšuktšinkieliset sivut saivat nimen *Vetgav* ("Sana"), ja vuonna 2012 alettiin julkaista *Murgin nutenut* -nimistä kuukausiliitettä.

*Kraini Sever* ilmestyy kerran viikossa Tšukotkan autonomisen alueen hallituksen äänenkannattajana. Sitä julkaiseen samanniminen valtionyhtiö, joka vastaa myös alueen piirilehtien ilmestymisestä. 28-sivuisen tabloidikokoisen lehden painosmärä oli 3 900 kappaletta lokakuussa 2023. Sen Internet-sivusto avattiin vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ob izdanii *Kraini Sever*. Viitattu 21.1.2024.
2. ↑  Vnimanije! Idjot petšat.  *Kraini Sever*, 27.10.2023, s. 1, 4. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2  Rodnaja retš v gazetnyh strokah.  *Kraini Sver*, 20.10.2023, s. 22. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Jakimov, O.D.: *Petšat natsionalnyh regionov Sibiri i Dalnego Vostoka: Ot vozniknovenija do naših dnei*, s. 124–125. Novosibirsk: Nauka, 2000. ISBN 5-02-032291-1.
5. 1 2  Kuznetsov, I. V. & Fingerit, Je. M.: *Gazetnyi mir Sovetskogo Sojuza, 1917–1970 gg. Tom 2: Respublikanskije, krajevyje, oblastnyje i okružnyje gazety*, s. 158, 169. Moskva: Izdatelstvo Moskovskogo universiteta, 1976.
6. 1 2  Julkaisutiedot.  *Kraini Sever*, 27.10.2023, s. 28. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
**Tertin kartano** on Mikkelin Visulahdessa sijaitseva matkailuun erikoistunut kartano. Kartano sijaitsee noin seitsemän kilometriä Mikkelin keskustasta itään, entisen valtatie 5:n, nykyisen Kuopiontien pohjoispuolella. Kartanon palveluihin kuuluvat ravintola, kahvila, herkkumyymälä sekä mahdollisuus majoitukseen. Kartanoalueelta löytyy muun muassa: Arboretum, muuripuutarha, sekä yrttitarha. Kartanon ravintola on ollut useana vuonna Suomen parhaiden ravintoloiden listalla.  ja sille on myönnetty mm. Chaîne des Rôtisseurs kilpi.

Kartano sai postimerkin vuonna 2014. Merkki on myynnissä Mikkelin seudulla.

Historia
--------

Tertin historia alkaa jo 1540-luvulta, jolloin kartano tunnettiin Hintsalan Rusthollina. Nykyään kartanoa ylläpitää Pylkkäsen suku, jonka omistuksessa kartano on ollut vuodesta 1894. Vuonna 2023 kartanon mailta löydettiin viikinkiaikaisia hautapaikkoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen 50 Parasta Ravintolaa 2012 *eatandjoy.fi*. Viitattu 2.10.2013.
2. ↑  Arkistoitu kopioViisi Tähteä: Tässä ovat Suomen 50 parasta ravintolaa – jopa 24 ravintolaa muualla kuin Helsingissä (Uutinen Viisi tähteä -sivuston ravintolalistasta)  15.1.2018. mtv.fi.  Arkistoitu 16.2.2018. Viitattu 24.7.2018.
3. ↑  Tarja Nyyssönen: Tertin kartano ikuistettiin postimerkkiin *Ylen uutiset*. Viitattu 23.1.2014.
4. ↑  Tertin kartanon mailta löytyi muinaisaarteita – Hevosaihe päätyy aikanaan osaksi korua

Aiheesta muualla
----------------

* Tertin kartano
* Sairilan seudun historiaa perinnettä ja nykyaikaa Tertti: s.185
HK G27
**Tukiampujan kivääri** (engl. *Designated Marksman Rifle*) on nykyaikainen tarkka kivääri jalkaväen pidemmän matkan tukiammuntaan. Se on eräänlainen rynnäkkökiväärin ja tarkkuuskiväärin välimuoto. 

Tukiampujan kivääri on suunniteltu jalkaväkiryhmän tukiampujan aseeksi, nimensämukaisesti tukiammuntaan, eli sillä voi ampua kohteita tarkasti rynnäkkökivääriä kauemmaksi (yli 500 metriä, mutta alle 1000 metriä). Erotuksena rynnääkköivääreistä, tukiampujan kiväärit ovat tarkempia, tehokkaampia, pidempikantamaisia ja varustettu yleensä kiikaritähtäimellä sekä bipodi-tukijaloilla. Tarkkuuskivääreihin verrattuna ne ovat helpompikäyttöisiä, suurempikapasiteettisilla lippailla varustettuja ja puoliautomaattisuuden ansiosta tulinopeudeltaan parempia.

Esimerkkejä
-----------

* Kiina QBU-88
* Saksa HK417/G28
* Suomi M23
* Yhdysvallat M110 Semi-Automatic Sniper System
* Yhdysvallat SR-25
* Neuvostoliitto SVD

Lähteet
-------


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Designated marksman rifle
**Einar Ossian Schauman** (4. helmikuuta 1874 Helsinki – 9. elokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.

Schaumanin vanhemmat olivat yliopistonsihteeri, hovineuvos Fredrik Maximilian Schauman ja Alexandra Gustava Sneckenström. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1899 Helmi Boman. Schauman tuli ylioppilaaksi 1892 ja suoritti oikeustutkinnon 1897, varatuomarin arvon hän sai 1900. Schauman oli senaatin oikeusosaston virkamies vuodesta 1902, kanslisti vuodesta 1906, protokollasihteeri vuodesta 1912 ja esittelijäsihteeri vuodesta 1917. Korkeimman oikeuden vanhempi oikeussihteeri hän oli 1918–1932 ja kansliapäällikkö 1932–1939. Schauman edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Einar Ossian Schauman Viitattu 13.11.2020.
2. ↑  Päivästä päivään. *Helsingin Sanomat*, 4.2.1934, s. 12.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Opistoupseeri** on Päällystöopistosta tai Maanpuolustusopistosta valmistunut opistotasoisen tutkinnon suorittanut ammattisotilas. Opistoupseerin koulutus luokitellaan nykyään alimman korkea-asteen koulutukseksi (ISCED 5B). Opistoupseereiden palvelusarvot ovat vänrikki, luutnantti, yliluutnantti ja kapteeni. Reservissä opistoupseeri voidaan ylentää majuriksi. 

Vanha kanta-aliupseeri-nimike korvattiin 1974 toimiupseeri-nimikkeellä kun työsuhteet puolustusvoimissa muutettiin toimiksi. Vuosina 1989–1991 kaikki valtion toimet yhtenäistettiin viroiksi ja nimike muuttui opistoupseereiksi.

Nykytilanne
-----------

Opistoupseereita oli puolustusvoimissa vuonna 2017 vielä runsaasti, ja viimeiset opistoupseerit poistuvat reserviin puolustusvoimista vasta vuoden 2035 paikkeilla, sillä viimeinen opistoupseerikurssi valmistui vuonna 2003. Historian viimeinen opistoupseerien jatkokurssi päättyi maasotakoulussa vuonna 2012. Opistoupseereilta vapautuvat tehtävät jaetaan eri henkilöstöryhmille. 

Henkilöstön edunvalvonnasta huolehtii Päällystöliitto ry.

Perinteet
---------

Opistoupseeristo toimii puolustusvoimissa myös ali-, toimi- ja opistoupseeriston perinteiden vaalijana. Perinteiden vaalimiseen osallistuu myös Ali-, toimi- ja opistoupseerien perinneyhdistys ry, ATOP ry.

Palveluksesta poistuneiden evp-opistoupseereiden yhteisenä etujärjestönä toimii Päällystöliittoon kuuluva Päällystöliiton evp-yhdistys ry.

Päällystöliitolla on käytössään oma lippu ja kunniamarssi "Päivää päin". Marssin on säveltänyt Artturi Rope ja sanoittanut Heikki Väisänen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tilastokeskus - Luokitukset - Koulutusluokitus 2011 - 5816 Sotilasalan koulutus, alin korkea-aste *www.stat.fi*. Viitattu 13.3.2017.
2. ↑  Koulutusaste | Käsitteet | Tilastokeskus *www.stat.fi*. Viitattu 13.3.2017.
Louis Gallait
Louis Gallait: *Taide ja vapaus*, vuodelta 1849
**Louis Gallait** (1810–1887) oli belgialainen taidemaalari. Hän opiskeli synnyinkaupungissaan Tournaissa Hanneuinin johtamana ja sittemmin Antwerpenissa ja Pariisissa. Paul Delarochen tavoin Gallait maalasi Brysselissä loisteliaan koloristisia, tekotavaltaan realistisen tarkkoja historiakuvia. Hän edusti eklektistä historiamaalausta muun muassa teoksessaan *Kaarle V:n hallituksesta luopuminen* (1841, Bryssel). Sen ohella hänen pääteoksensa on *Brysselin ampujakunta viimeisellä kunniatervehdyksellä Egmontin ja Hoornin ruumisten ääressä*. Piloty seurasi häntä eklektisessä historiamaalauksessa.

Gallait oli myös ansiokas muotokuvamaalari.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja. Encyclopaedia Fennica. Osa 2, Celli – Gh*, s. 1614. Helsingissä: Otava, 1961.
2. 1 2  Tietosanakirja, osa 2 vuodelta 1910, palsta 1331.
3. ↑  Iso tietosanakirja, osa 3 vuodelta 1932, palstat 1105–1106.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK
* KulturNav
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Jyllinkosken Sähkö Oy** oli Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakunnissa vuosina 1912–1996 toiminut energiantuotantoyhtiö. Suurimmillaan, aikana jolloin valtakunnallista sähköverkkoa ei vielä ollut, se tuotti sähköä jopa 18 kuntaan lähinnä Suupohjan alueella ja työllisti liki 200 ihmistä. Esimerkiksi vuonna 1938 Jyllinkosken Sähkön piirissä olleet pohjoisimmat kunnat olivat Ilmajoki ja Pirttikylä, läntisimmät Kaskinen ja Närpiö ja eteläisimmät Karijoki ja Kauhajoki. Vuodesta 1932 yhtiön pääomistajana oli Kurikan kunta, sittemmin kauppala ja kaupunki.

Yhtiön suurin vesivoimala sijaitsi Kurikassa kanjonimaisessa Jyllinkoskessa paikassa, jossa Kauhajoki yhtyy Jalasjokeen ja se edelleen Kyrönjokeen. Voimala tuotti sähköä vuodesta 1913 aina vuoteen 1970, jolloin sen korvasi lähelle rakennettu Pitkämön voimalaitos ja Kyrönjoen kevättulvia estävä Pitkämö-niminen tekojärvi. Vanhassa voimalassa toimii vuonna 1987 perustettu Jyllinkosken Sähkömuseo, Suomen ensimmäinen sähkölaitosmuseo.

1990-luvun keskivaiheilla Helsingin Pörssin meklarilistalla noteeratun Jyllinkosken Sähkön omistus alkoi siirtyä pienosakkailta ja kunnilta Reima Kuislan omistaman Seinäjoen Pankkiiriliikkeen välittämänä suurille sähköyhtiöille, kuten Länsi-Suomen Sähkölle (LSS) ja ruotsalaiselle Vattenfallille, jotka kävivät oikeutta osakekaupoista ja osakkeiden hinnasta. Yhtiön nimi muutettiin joulukuussa 1995 Paimionjoki Oy:ksi, ja tämä yritys fuusioitiin Länsivoima Oy:hyn (entinen LSS). Samalla perustettiin uusi Jyllinkosken Sähkö Oy jatkamaan vanhan yhtiön liiketoimintaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jyllinkosken Sähkö (vanha), Pörssitieto-sivusto. Viitattu 25.9.2022.
2. ↑  Verkkokartta vuodelta 1938, Pörssitieto-sivusto. Viitattu 25.9.2022.
3. ↑  Jyllinkosken Sähköpuisto. Viitattu 25.9.2022.
4. ↑  Jyllinkosken Sähkön osakkeiden hinnasta rita.  *Helsingin Sanomat*, 29.6.1995, s. 20. Näköislehti (maksullinen).

Kirjallisuutta
--------------

* Turunen, H.: *Jyllinkosken Sähkö Oy 1912–1992*. Vaasa 1992.
**San Luis** oli Espanjan laivaston vuonna 1717 vesillelaskettu kaksikantinen 60-tykkinen Santa Isabel -luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Santa Isabel -luokka*
Alus tilattiin Oriosta, missä töistä vastasi Gerónimo de Echeveste Mutiozábal. Alus laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1717*selvennä*, minkä jälkeen se siirrettiin Pasajesiin viimeisteltäväksi ja takiloitavaksi. Alus otettiin 5. huhtikuuta 1717 palvelukseen päällikkönään Andrés Reggio y Branciforte.

Palvelus
--------

Alus lähti 7. huhtikuuta 1717 Pasajesista *San Pedron* ja *San Fernandon* kanssa Cádiziin päällikkönään Gaztañeta. Se saapui 22. toukokuuta laivueen mukana Cádiziin, koska matkalla oli pysähdytty Coruñassa. Heinäkuussa alus saapui Barcelonaan päällikkönään Marqués de Mari. Se lähti 24. heinäkuuta Barcelonasta Sardinian sotaretkelle. Alus täydensi varastojaan Alcudiassa ja Palmassa, mistä se lähti 6. elokuuta. Alukselta laskettiin 20. elokuuta joukkoja maihin Sardiniassa. Aluksen osallistuminen Sardinian sotaretkeen päättyi 18. marraskuuta, minkä jälkeen se lähti Algherosta Barcelonaan. Maaliskuussa 1718 alus saapui Cádiziin. Se lähti 19. heinäkuuta Barcelonasta Sisilian sotaretkelle.

Alus saapui 30. heinäkuuta Palermoon. Se osallistui 11. elokuuta 1718 Cape Passeron taisteluun. Alus kykeni irtautumaan taistelusta ja vetäytymään Maltalle. Alus saapui 18. elokuuta *San Juan Bautistan* ja fregattien *Hermione* ja *San Felipe* kanssa Maltalle ja edelleen Cádiziin, jonne ne saapuivat 23. marraskuuta Cádiziin. Alus siirrettiin 1719 telakalle kunnostettavaksi.

Alus lähti 21. huhtikuuta 1719 Cádizista *San Juan Bautistan*, fregatti *Usúrbilin* ja kahden kauppalaivan kanssa Veracruziin. Ne saapuivat 6. kesäkuuta Puerto Ricoon ja Veracruziin 6. heinäkuuta. Alus lähti 23. joulukuuta Veracruzista *San Juan Bautistan*, fregatti *Campanelan* (Nuestra Señora de Begoña) ja kauppalaivan kanssa Havannaan, missä se liitettiin Pensacolan sotaretkelle koottuun laivastoon. Alus ajautui 28. joulukuuta 1719 karille Isla del Carmenin rannikolla kovassa myrskyssä. Haverissa ei menetetty ihmishenkiä, mutta alus tuhoutui.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield et al 2023 s. 169-170

*Santa Isabel* -luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *Santa Isabel* - *San Pedro* - *San Juan Bautista* - *San Luis* - *San Fernando* - *San Carlos* |
| Edeltäjä: *Nuestra Señora de las Viñas y Santa Rosa* – Seuraaja: Cambi-luokka |
**Gregory Lewis Burson** (29. kesäkuuta 1949 – 22. heinäkuuta 2008) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka teki useita äänirooleja Hanna-Barberan tuottamiin piirrossarjoihin 1980- ja 1990-luvulla. Hänet tunnettiin Daws Butlerin seuraajana muun muassa Jogi-karhun ja Hakki-koiran äänirooleista. Burson oli myös 1990-luvulla yksi harvoista ääninäyttelijöistä, jotka jatkoivat alun perin Mel Blancin äänittämiä hahmoja, kuten Väiski Vemmelsääri, Kukko Koppava ja Elmeri.

Ura
---

Burson opiskeli ääninäyttelemistä Daws Butlerin opissa ja teki ensimmäisen ääniroolinsa Johnny Quest -animaatiosarjassa vuosina 1986−1987. Butlerin kuoltua vuonna 1988 Bursonista tuli hänen seuraajansa Hanna-Barberan animaatiohahmojen ääninäyttelijänä. Bursonin ensimmäinen päärooli oli heti vuoden 1988 animaatiosarjassa The New Yogi Bear Show, jossa hän ääninäytteli Jogi-karhua. Burson jatkoi vielä hahmon roolissa aina vuoteen 1999 asti, jonka aikana hän äänitti niin animaatiosarjoja kuin elokuvia, kuten Jogi-karhu, Yogi the Easter Bear ja Scooby-Doo in Arabian Nights.

Samalla 1990-luvulla Bursonista tuli yksi ääninäyttelijöistä, jotka saivat toimia Mel Blancin jatkajina Looney Tunes hahmojen ääninä. Ensimmäinen rooli oli Elmeri animaatiosarjassa Tiny Toons vuosina 1990−1993, jossa hän äänitti myös muutaman jakson verran Väiski Vemmelsäärtä, Repe Sorsaa ja Pepe LePewta. Lisäksi Burson oli Elmerin äänenä sarjaan pohjautuvassa animaatioelokuvassa Tiny Toons: Kesäloman raisut riemut vuonna 1992. Kaksi vuotta myöhemmin Bursonia kuultiin uudelleen Väiskin ja Repen äänenä Animaaniset animaatiosarjassa, jossa hän oli lisäksi myös Kukko Koppavan äänenä. Häntä kuultiin myös useiden televisio- ja radiomainosten äänenä.

Burson toimi Hanna Barberan ja Warner Bros. Animationin animaatiohahmojen ääninä aina 1990-luvun loppuun saakka, jonka jälkeen hän siirtyi tekemään äänirooleja videopeleihin. Hänen uransa kääntyi huonoon suuntaan kärsittyään alkoholiongelmista ja sai myöhemmin päätöksen jouduttuaan myöhemmin toukokuussa 2004 pidätetyksi kotonaan Tujungassa. Hän oli silminnäkijöiden mukaan ottanut humalassa erään naisen panttivangiksi kotiinsa ja uhkasi tätä aseella. Kuusi tuntia kotiinsa lukkiutuneena poliisi lähetti SWAT joukot selvittämään tilanteen. Bursonin takuut maksettiin muutamaa päivää myöhemmin tapahtumasta ja hän pääsi vapaaksi vankilasta.

Burson menehtyi 22. heinäkuuta 2008 diabetesin ja arterioskleroosin komplikaatioihin 59-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Greg Burson arrested (Arkistoitu – Internet Archive) *Cartoon Brew* 10.5.2004 Viitattu 7.9.2010 (englanniksi)
2. ↑  S.W.A.T.s up, doc? *The Sun* 13.5.2004 Viitattu 7.9.2010 (englanniksi)
3. ↑  Voice Artist Burson Dies *Animation Magazine* 7.8.2008 Viitattu 7.9.2010 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ilkka Antero Hyvärinen** (s. 6. toukokuuta 1948 Helsinki) on suomalainen entinen yritysjohtaja ja virkamies, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Hyvärinen syntyi pankinjohtaja, varatuomari Lasse Hyvärisen ja käsityönopettaja Lulu Sandbergin perheeseen. Hän avioitui 1975 Sirpa Ritva Hannele Laation kanssa. Hyvärinen tuli ylioppilaaksi Helsingin uudesta yhteiskoulusta 1967 ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta ekonomiksi 1972 ja kauppatieteiden kandidaatiksi ja maisteriksi 1973. Hän oli Omakoti Säätiön toimistoapulainen 1967, Oy Stockmann Ab:n organisaatio-osaston konttoristi 1970, Omakoti Säätiön palkanlaskija, kirjanpitäjä ja tilinpäätöksen tekijä 1970–1972 ja Pohjoismaiden Yhdyspankin pääkonttorin markkinaosaston tutkija 1972–1973.

Teollistamisrahaston yritystutkija Hyvärinen oli 1973–1975, Tukkukauppojen Oy:n yrityssuunnittelija 1975–1977, Metsovaara Oy:n talouspäällikkö 1977–1980 ja varatoimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1979–1980 ja Machineryn laskentapäällikkö 1980–1984, talousjohtaja ja johtoryhmän jäsen 1984–1986, rakennusryhmän johtaja 1986–1993, kehitysjohtaja 1994 ja urakointiryhmän tulosvastuullinen johtaja 1994–1996. Hyvärinen oli Oy Scan-Marine Ab:n hallituksen jäsen vuodesta 1986 ja toimitusjohtaja 1993–1994, ennen siirtymistään Helsingin yliopiston kvestoriksi 1997. Hyvärisellä on ollut myös useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Ilkka Hyvärinen (1948–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 13.2.2024.
Malli Mao-puvun takista
**Mao-puku**, tai myös **Zhongshan** (kiinaksi 中山装, *Zhōngshān zhuāng*), on kiinalainen miesten käyttämä puku. Se on saanut nimensä Kiinan johtajan Mao Zedongin mukaan.

Puvun alkuperä voidaan jäljittää 1920-luvulle Sun Yat-seniin ja tämän nationalistihallintoon. Tavoitteena oli luoda puku, joka olisi moderni, mutta kuitenkin kiinalainen. Mallia haettiin armeijan ja koulujen univormuista sekä länsimaisista puvuista.

Mao-puku koostuu väljistä housuista ja tunikaa muistuttavasta takista. Väriltään se on joko harmaa, oliivinvihreä tai tummansininen. Puvun tunnusomainen piirre ovat takissa olevat neljä isoa taskua.

Huolimatta historiastaan ennen Kiinan kansantasavallan syntymistä puku liitetään nykyään erittäin vahvasti juuri Maoon ja kommunismiin. Puku on säilyttänyt suosionsa myös kulttuurivallankumouksen jälkeen. Yksi syy tälle on se, että sen katsotaan symboloivan uutta, keisariajan jälkeistä, Kiinaa. Mao-puku on myös levinnyt muihin kommunistisiin maihin, kuten Vietnamiin, Kambodžaan ja Pohjois-Koreaan. 2010-luvulta alkaen, Xi Jinpingin noustua valtaan, puku on jopa noussut uuteen suosioon kiinalaisten virkamiesten keskuudessa.

Galleria
--------

* Kim Jong-il Mao-puvussa vuonna 2001 tavatessaan Vladimir Putinin.Kim Jong-il Mao-puvussa vuonna 2001 tavatessaan Vladimir Putinin.
* Deng Xiaoping neuvottelemassa Margaret Thatcherin kanssa Hongkongin luovutuksesta Pekingissä 1984.Deng Xiaoping neuvottelemassa Margaret Thatcherin kanssa Hongkongin luovutuksesta Pekingissä 1984.
* Mao pelaamassa pöytätennistäMao pelaamassa pöytätennistä
* Ho Tši Minhiä esittävä patsasHo Tši Minhiä esittävä patsas
* Xi Jinping Mao-puvussa Valkoisen talon päivällisellä vuonna 2015 Barack Obaman kanssa.Xi Jinping Mao-puvussa Valkoisen talon päivällisellä vuonna 2015 Barack Obaman kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Mao suit *depts.washington.edu*.  2021. Viitattu 30.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  The History Behind the Chinese Version of a Business Suit *ThoughtCo*.  3.7.2019. Viitattu 30.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  Clarissa Sebag Montefiore: From Red Guards to Bond villains: Why the Mao suit endures *www.bbc.com*. Viitattu 30.1.2021. (englanniksi)
4. ↑  Mark Schreiber: The 'Mao suit': One outfit for the people, but with many names *The Japan Times*.  28.5.2018. Viitattu 30.1.2021. (englanniksi)
5. ↑  Mao is now: why China's ambassador to Canada may be reviving an old fashion in suits | CBC News *CBC*. Viitattu 30.1.2021. (englanniksi)
6. ↑  Mao suits all round for Xi Jinping and entourage at gala dinner in Spain *South China Morning Post*.  30.11.2018. Viitattu 30.1.2021. (englanniksi)