recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Edward "Ed" Maki** oli amerikansuomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edusti Yhdysvaltoja jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1939. Maki saavutti turnauksesta joukkueineen hopeaa. Hänen päästettyjen maalien keskiarvonsa turnauksessa oli kaksi maalia ottelua kohden.

Yksityiselämä
-------------

Maki muutti nuorena perheineen Rudyardista Hancockiin. Hänen perheeseensä kuuluivat myös kaksi veljeä Alfred ja Albert. Maki oli lahjakas urheilija, joka sisäisti eri lajit vaivatta. Toisessa maailmansodassa Maki palveli Yhdysvaltain laivastossa. Sodan jälkeen hän toimi urheiluvalmentajana muun muassa jääkiekon ja amerikkalaisen jalkapallon parissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Artikkeli | Yhdysvaltain jääkiekkoseurat, maajoukkueet ja niiden amerikansuomalaiset – SJHS *sjhs.fi*.  Arkistoitu 15.1.2022. Viitattu 2.2.2022.
2. ↑  Edward Maki at eliteprospects.com *www.eliteprospects.com*. Viitattu 2.2.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Maki did little bit of everything *mininggazette.com*. Viitattu 2.2.2022. (englanniksi)
**Bain kieli** on Kiinan Yunnanin maakunnassa asuvien baiden puhuma sinotiibetiläinen kieli.

Kielen puhujia on yli miljoona henkeä. Suurin osa heistä asuu Yunnanin luoteisosassa Dali Bain autonomisessa prefektuurissa ja sen lähialueilla. Monet bait osaavat myös kiinaa, lisua, jiä tai nasia.

Bai kuuluu sinotiibetiläisten kielten tiibetiläis-burmalaisen haaran lolo-burmalaiseen ryhmään. Kielessä on runsaasti vanhaa kiinalaista vaikutusta, minkä takia sitä on pidetty myös siniittisenä.

Kirjakielenään bait ovat käyttäneet vanhastaan kiinaa. 1950-luvulta lähtien kehitetty latinalainen kirjoitusjärjestelmä on toistaiseksi vakiintumaton.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anhava, Jaakko: *Maailman kielet ja kielikunnat (3. painos)*, s. 160. Tampere: Gaudeamus, 2005. ISBN 951-662-734-X.
2. ↑  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 82. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
3. ↑  Graham Thurgood & Randy J. LaPolla (eds.): *The Sino-Tibetan Languages*, s. 651. London & New York: Routledge, 2003. ISBN 0-7007-1129-5.
4. ↑  Graham Thurgood & Randy J. LaPolla (eds.): *The Sino-Tibetan Languages*, s. 652. London & New York: Routledge, 2003. ISBN 0-7007-1129-5.
5. ↑  Graham Thurgood & Randy J. LaPolla (eds.): *The Sino-Tibetan Languages*, s. 653–654. London & New York: Routledge, 2003. ISBN 0-7007-1129-5.
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Kuopio Tidning** oli Kuopiossa vuosina 1851–1856 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

Lehti syntyi vuonna 1851 perustetun Kuopion hiippakunnan tiedottajaksi. Sen mallina toimi porvoolainen *Borgå Tidning*. Aluksi *Kuopio Tidning* muistutti lähinnä lukemistoa, mutta myöhemmin siitä kehittyi ajankohtainen maakunnallinen uutislehti. Taloudellisten vaikeuksien takia lakanneen lehden tilalle perustettiin vuonna 1857 *Kuopion Sanomat*.

Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikki oli vuonna 1854 vain 200 kappaletta.

Päätoimittajat
--------------

* Magnus Hongelin (1851–1852),

* Anders Helander (1853)

* Petter Adolf Aschan (1854)

* Zakris Joachim Cleve (1855–1856).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 30. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 192. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-220-0.
3. 1 2  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 31. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuopio Tidning Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
**Wäinö Kalevi Korhonen** (21. joulukuuta 1926 Jääski – 13. joulukuuta 2018 Lohja) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiamitalisti.

Korhonen aloitti viisiottelun vuonna 1949 ja saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa kaksi vuotta myöhemmin. Hän osallistui lajissa olympialaisiin Melbournessa 1956, kuusiin MM-kilpailuihin sekä 16 kertaa SM-kilpailuihin. Hän voitti Melbournessa pronssia sekä henkilökohtaisesta että joukkuekilpailusta. MM-kilpailuissa Korhonen sijoittui henkilökohtaisissa kilpailuissa parhaimmillaan neljänneksi ja voitti joukkuekilpailussa kahdesti hopeaa ja kerran pronssia. SM-mitaleita hän voitti kymmenen, viimeisen vuonna 1967. Uransa jälkeen Korhonen toimi aktiivisesti lajin parissa muun muassa valmentamalla Veikko Salmista.

Korhonen edusti Suomea Melbournen olympialaisissa myös miekkailussa kalvassa. Hän voitti SM-mitaleita viisiottelun ja miekkailun lisäksi uinnissa ja vesipallossa. Lisäksi hän kilpaili jääpallossa, keilailussa, koripallossa, pesäpallossa sekä ralliautoilussa.

Korhonen toimi myös elokuva- ja panimoaloilla, kaupan eri alueilla, metsurina ja pesuloitsijana. Hän toimi miekkailuliiton hallituksessa, autourheilujärjestö AKK:n pääsihteerinä 1960–1964 ja Trans-Meri Oy:n myyntijohtajana 1973–1990, minkä jälkeen jäi eläkkeelle. Hän oli aktiivinen myös elokuvamaailmassa ja oli mukana kuudessa elokuvassa ja yli 50 radiokuunnelmassa.

Wäinö Korhonen sai Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2008.

Saavutuksia
-----------

* Kaksi olympiapronssia Melbourne 1956 (nykyaikainen viisiottelu henkilökohtainen ja joukkuekilpailu)
* MM-hopeaa Tukholma 1957 ja Hershey 1959 (joukkuekilpailu)
* MM-pronssia Aldershot 1958 (joukkuekilpailu)
* MM-kisoissa henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs 1957 ja yhdeksäs 1962 (11. 1954, 19. 1955, 23. 1958 ja 10. 1959)
* SM-kisoissa kultaa 1954, 1955, 1962, hopeaa 1957, 1962 ja pronssia 1951, 1959, 1961, 1964, 1967
* Vuoden viisiottelija Suomessa 1954, 1957 ja 1962
* Pro Urheilu -tunnustuspalkinto 2008

Lähteet
-------

1. ↑  Santanen, Pekka; Kockberg, Taru: Wäinö Kalevi Korhonen In Memoriam  20.12.2018. Suomen Miekkailu- ja 5-otteluliitto. Viitattu 21.12.2018.
2. 1 2 3 4  Viisiottelun olympiamitalisti. (Korhosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa) *Helsingin Sanomat*, 13.1.2019, s. C21.
3. 1 2 3  Karapalo, Antero: Viisiottelija ylitti rajoja.  *Helsingin Sanomat*, 21.12.1996.  Helsingin Sanomat. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille).
4. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1956*, s. 350. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* Wäinö Korhosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
**Baital** (myös **Vetala**) on kuolleista noussut hindujen mytologiassa ja tavallisesti määritellään asiantuntevaksi paranormaaliksi kokonaisuudeksi. Olennon sanotaan asuvan maanpäällisessä luukammiossa. Baital on verrattavissa länsimaisen mytologian vampyyreihin. Baitalit käyttävät liikkumisvälineinään elvytettyjä ruumiita. Ruumis ei voi hajota, kun olento on siinä. Baital voi ottaa haltuunsa ja jättää ruumiin.

Kuvaus
------

Hindujen kansanperinteessä baital on paha henki, joka kummittelee hautausmailla ja ottaa ruumiita haltuunsa demonisesti. He ilmaisevat tyytymättömyytensä huolestuttamalla ihmisiä. Ne voivat saada ihmiset hulluksi, tappaa lapsia ja aiheuttaa keskenmenoja, mutta myös vartioida kyliä.

Baitalit ovat vihamielisiä kuolleiden henkiä, jotka ovat jääneet vangeiksi "hämärävyöhykkeelle" elämän ja kuoleman välille. Nämä olennot voidaan torjua mantrojen laulamisella. Heidät voi vapauttaa aavemaisesta olemassaolostaan ​​suorittamalla hautausrituaaleja. Koska he eivät vaikuta avaruuden ja ajan lakeihin, heillä on hämmästyttävä tieto menneisyydestä, nykyisyydestä ja tulevaisuudesta sekä syvä käsitys ihmisluonnosta. Tämän takia monet velhot pyrkivät vangitsemaan heidät ja muuttamaan heidät orjiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Brenda Rosen: *The mythical creatures bible : the definitive guide to legendary beings*. New York: Sterling, 2009. 244063992. ISBN 978-1-4027-6536-0, 1-4027-6536-3. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.9.2021).
**Isamu Tamotsu** (29. marraskuuta 1919 – 31. toukokuuta 2000) oli japanilainen karateka. Hän kehitti karaten tyylisuunnan Shōrinji-ryū Renshinkan.

Elämäkerta
----------

Tamotsu syntyi Amaminsaarilla, Japanissa kaksilapsiseen perheeseen. Hänen isänsä hukkui myrskyssä Tamotsun ollessa vielä hyvin nuori. Hänen äitinsä elätti kahta poikaansa kutojana, ja perhe usein muutti paikasta toiseen työn perässä.

Tamotsu aloitti kamppailulajien harjoittelemisen hyvin nuorella iällä. Hän aloitti harrastamisen judolla, jossa hän saavutti Tadao Nakaharan ohjaamana 3. danin arvon. Nuoruusvuosina Tamotsu joutui tappeluihin ja sai huomata, ettei pärjännyt pelkästään judolla kuin yksittäisiä henkilöitä vastaan. Sitä vastoin useamman hyökkääjän käydessä päälle selviytyminen oli hankalampaa. Tämän johdosta 13-vuotiaana Tamotsu alkoi harjoitella taiwanilaista kenpoa Roshi Shin opettamana.

Toisen maailmansodan aikana Tamotsu oli kaksi vuotta pioneerina Kiinan Mantšuriassa. Tuona aikana hän kiinnostui kiinalaisesta kenposta, jossa Tamotsun opettajana toimi O Shi Hei. Sodan jälkeen Tamotsu palasi Kagoshimaan, jossa hän harjoitteli Daito-ryu- ja Hakko-ryu-jujutsua sekä kenjutsua. 1950-luvun alkupuolella hän sai idean karaten tyylisuunnan perustamisesta. Tamotsu halusi tyylisuuntaansa katat, joilla olisi mahdollisimman pitkä historia ja perinne. Hän matkusti harjoittelemaan shōrin-ryūta Okinawan saarelle Zenryō Shimabukuron luokse, jonka opetuksessa hän harjoitteli puoli vuotta. Tamotsu palasi Kagoshimaan, jossa hän aloitti tyylisuunnan opettamisen. Katoja hän opetteli Okinawa karaten eri ohjaajien parissa. Ananku ja Chinto katat Tamotsu opetteli Shimabukuron opissa, joka kehotti opettelemaan Joyen Nagazaton ohjaamana Chinto ja Tokumine no kon bo-katat*selvennä*. Sittemmin Tamotsu opetteli Kusanku-katan Yonaha-nimiseltä henkilöltä. Loput tyylisuuntansa katat (wanshu, seisan, gojushiho ja bassai) Tamotsu opetteli Nagazatolta.

Perustettuaan tyylisuuntansa 1955 Kagoshimassa Tamotsulla oli aluksi viisi oppilasta. Tuolloin yksi hänen oppilaistaan oli hänen kuusivuotias poikansa Iwao Tamotsu. Perhe keräsi rahaa ruokaan harjoitusten jälkeen pesemällä astioita ravintoloissa. Tamotsun saatua enemmän mainetta karateohjaana hänen tyylisuuntansa harrastajien määrä kasvoi Japanissa. Tamotsusta tuli samalla ensimmäinen karateohjaaja, jonka Kiinan opetusministeriö kutsui vuonna 1965 esittelemään ja opettamaan Shōrinji-ryū Renshinkan karatea.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Style and History (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 9.6.2014
2. ↑  Lisää seibukan historiaa *fssk.org* Viitattu 2.4.2012
3. ↑  Tyylisuunta ja historia *renshinkan.fi* Viitattu 1.4.2012 (englanniksi)
4. ↑  History (Arkistoitu – Internet Archive) *renshinkan.org* Viitattu 9.6.2014 (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
Vuoden 1984 festivaalijuliste, valokuvaaja Ilmari Kostiainen, suunnittelu Erkki Ruuhinen.
**Kuopio tanssii ja soi** on Pohjoismaiden vanhin ja laajin kansainvälinen tanssifestivaali. Viikon mittaisessa ohjelmassa on tanssi- ja musiikkiesityksiä sekä koulutusta.

Historia
--------

Idean tapahtuman järjestämisestä sai vuonna 1967 Kuopion kaupungin silloinen orkesterinjohtaja Lauri Siimes, palattuaan opintomatkaltaan Yhdysvalloista. Tapahtuman ideointiin osallistui Siimeksen lisäksi Kuopion silloinen kaupunginjohtaja Eino Luukkonen, teatterijohtaja Aimo Hiltunen sekä Kuopion balettikoulun silloinen johtaja Elsa Sylvestersson. Festivaalia on järjestetty vuodesta 1970 lähtien, jolloin festivaali oli nimeltään Kuopio tanssii. Vuonna 1971 tapahtuman nimi muutettiin nykyiseksi, *Kuopio Tanssii ja Soi*.

Tapahtuma nykyään
-----------------

Kuopio tanssii ja soi -tapahtuman taiteellisena johtajana toimii Riku Lehtopolku (2020–) ja toiminnanjohtajana syyskuusta 2022 lähtien Salima Peippo. Vuosina 2002–2019 taiteellisena johtajana toimi Jorma Uotinen. Vuosina 1996–2021 toiminnanjohtajana toimi Anna Pitkänen ja hänen jälkeensä vuoden verran Johanna Rajamäki.

Festivaalin ohjelmisto koostuu noin kahdestakymmenestä nykytanssin, klassisen baletin ja folkloren (mm. flamenco, breakdance) tanssiesityksestä, noin neljästäkymmenestä tanssin ammattilaisille, harrastajille ja aloittelijoille tarkoitetusta tanssikurssista, sekä kattavasta tori-, klubi- ym. ilmaisohjelmatarjonnasta. Vuosittain festivaalin eri tapahtumissa vierailee kymmeniätuhansia ihmisiä.

Finland Festivals nimesi Kuopio tanssii ja soi -tapahtuman vuoden 2006 festivaaliksi. Vuonna 2009 järjestettiin 40. Kuopio tanssii ja soi (11.–17.6.2009), joka ylitti tavoitteensa. Esitykset keräsivät yli 8 000 katsojaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuopion tapahtumia [vanhentunut linkki]
2. ↑  Liikekieli.com – Taidetanssi-instituutiot Suomessa, osa 3: Kuopio Tanssii ja Soi (luettu 2.8.2007)
3. 1 2  Koskiniemi, Merja: Taiteellinen johtaja vaihtuu Kuopiossa 18 vuoden jälkeen – Riku Lehtopolku perii "hyvinvoivan festivaalin" *Kulttuuritoimitus*.  17.6.2019. Viitattu 1.9.2022.
4. 1 2  Kuopio Tanssii ja Soille on valittu uusi toiminnanjohtaja *epressi.com*.  1.6.2022. Viitattu 1.9.2022.
5. ↑  Heikkinen, Katja: Kuopiossa on hurmosta, joka kestää. (Anna Pitkäsen haastattelu) *Viikkosavo*, 31.5.2008, nro 43, s. 8.
6. ↑  Kuopio tanssii ja soi -festivaalin uusi toiminnanjohtaja Johanna Rajamäki haluaa eroon nykytanssin pölyisyydestä ja tuoda tanssin lähelle ihmisten arkea *Yle Uutiset*. Viitattu 1.9.2022.
7. ↑  Lankolainen, Eeva: Tanssifestivaali keräsi yli 8 000 maksanutta katsojaa *Savon Sanomat*. Viitattu 25.6.2009. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Tapahtuman kotisivut
* Tanka – Suomalaisen tanssin tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
**Isak Ross** eli **Isac Hermanninpoika Ross**, myös **Isaacus Ross**, (noin 1. marraskuuta 1706 Turku – 5. joulukuuta 1783 Monnoinen, Lemu) oli Turun Akatemiassa ensin pyhien kielten professorina, sitten teologian professorina sekä Akatemian rehtori 1766–1767. Hänen vanhempansa olivat filosofian maisteri, rovasti ja Turun Akatemian teologian professori Herman Hermanninpoika Ross ja Margaretha Pihlman. Alun perin Rossit tulivat Suomeen 1600-luvun alkupuoliskolla Skotlannista.

Rossilla oli vaimonsa Birgitta Miödhin kanssa kahdeksan lasta, joista neljä kuoli todennäköisesti hyvin pieninä. Lapsista kirjallisesti lahjakkaina mainitaan Isak Isakinpoika Ross ja Catharina Charlotta Ross, jotka molemmat kuolivat naimattomina. Hänen poikansa Herman Isakinpoika Ross oli Pohjanmaalla laamannina.

Ross oli ehdolla Turun piispan virkaan, kun tehtävä vapautui 1775 Karl Fredrik Mennanderin tultua valituksi Uppsalan arkkipiispaksi. Rossia pidettiin kuitenkin jo vanhana, ja hän olisi väitteiden mukaan jo "muutamaa vuotta aiemmin menettänyt muistinsa". Valituksi tuli Jakob Haartman.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Isak Ross. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
2. 1 2  Karl Hedman: Suomen Sukututkimusseuran Vuosikirja V (1921)
3. ↑  Kansallisbiografia
4. ↑  Harri Ahonen, Pitäjän hyödyllisin mies? (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Veikko Erkki Antero Ahtola** (17. heinäkuuta 1918 Nakkila – 7. elokuuta 1993 Helsinki) oli Paperiliiton pitkäaikainen puheenjohtaja ja vahva vaikuttaja SAK:ssa 1950-luvulta 1970-luvun lopulle.

Hän työskenteli aluksi osuuskaupassa myymäläapulaisena, mutta seurasi pian isänsä jälkiä ja aloitti "prässipoikana" eli sylinterin apumiehenä Rosenlewin Porin tehtaalla 1937. Käytyään armeijan hän joutui suoraan talvisotaan. Jatkosodan jälkeen hän pääsi opiskelemaan paperikoneen hoitajaksi.*lähde?*

Vuonna 1948 hänestä tuli Paperiliiton Porin osaston puheenjohtaja ja seuraavana vuonna liiton valtuuston jäsen. Kun Paperiliiton puheenjohtaja Vihtori Rantanen siirtyi 1954 SAK:hon, hän halusi seuraajakseen Ahtolan. Valinta vahvistettiin tosin vasta vuoden 1956 yleislakon jälkeen. Ahtola hoiti puheenjohtajan tehtävää vuoteen 1978, jolloin hän jäi eläkkeelle.*lähde?*

Hän vakiinnutti asemansa yhtenä vaikutusvaltaisista liittojohtajista. Häntä pyydettiin jatkuvasti SAK:n puheenjohtajaksi, mutta hän halusi pysyä Paperiliitossa. Hän kuitenkin suostui SAK:n kolmanneksi puheenjohtajaksi 1974 tukeakseen Pekka Oiviota, joka oli asettanut Ahtolan mukanaolon ehdoksi suostumukselleen SAK:n puheenjohtajaksi Niilo Hämäläisen jälkeen.*lähde?*

SAK hajosi 1960, ja eronnut osapuoli muodosti kilpailevan Suomen Ammattijärjestön (SAJ). Ahtola piti tarkasti huolta siitä, ettei paperiliitosta siirtynyt väkeä SAJ:n riveihin, ja jyrkkänä kommunismin vastustajana hän onnistui myös taltuttamaan liittonsa kommunistit. Noihin aikoihin paperiteollisuuden merkitys Suomen viennissä kasvoi, mikä nosti Paperiliiton arvostusta SAK:ssa. Tämä vaikutti myös alan palkkauksen kasvuun verrattuna muihin teollisuustyöntekijöihin.*lähde?*

Ahtolan ensimmäinen neuvottelukumppani työnantajapuolella oli vuorineuvos Juuso Walden, ja hänen jälkeensä Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) toimitusjohtaja Päiviö Hetemäki.*lähde?*

SAK:n puheenjohtajaksi valittiin 1966 Niilo Hämäläinen. Hän ryhtyi eheyttämään SAK:ta ja kasvattamaan sen vaikutusvaltaa. Ahtolan ja Hetemäen keskinäiset välit raskaan sarjan sopimuspäättäjinä auttoivat Hämäläistä näissä pyrkimyksissä.*lähde?*

Ahtolalla oli lukuisia luottamustehtäviä, joista mainittakoon Työtuomioistuimen varajäsenyys, Eläketurvakeskuksen hallituksen, Metsäalan työeläkekassan hallituksen ja Eläke-Varman hallituksen jäsenyydet.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Veikko Ahtola, Kansallisbiografia


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Albrecht Mayer
**Albrecht Mayer** (s. 3. kesäkuuta 1965 Erlangen) on saksalainen oboisti.

Mayer aloitti musiikillisen toimintansa katedraalikuorossa kotikaupungissaan Bambergissa. Hän sai piano-, nokkahuilu- ja lauluopetusta ennen oboensoiton aloittamista 10-vuotiaana. Hänen opettajiaan olivat Gerhard Scheuer, Georg Meerwein, Maurice Bourgue ja Ingo Goritzki. Mayer aloitti ammattiuransa vuonna 1990 Bambergin sinfoniaorkesterin ensimmäisenä oboistina. Vuonna 1992 hän siirtyi samaan toimenkuvaan Berliinin filharmonikkoihin. Mayer on tullut tunnetuksi solistina; hän on soittanut muiden muassa Claudio Abbadon, Simon Rattlen, Nikolaus Harnoncourtin ja Jakub Hrůšan johdolla. Hän on myös johtanut itse orkestereita soittaessaan. Mayer teki Carnegie Hall -debyyttinsä vuonna 2007 Orpheus Chamber Orchestran kanssa. Kamarimusiikissa hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet Thomas Quasthoff, Hélène Grimaud, Leif Ove Andsnes, Lars Vogt ja Vital Julian Frey. Mayer on perustanut myös oman kokoonpanonsa, Ensemble New Seasonsin.

Mayer on soittanut oboen lisäksi oboe d'amorea ja englannintorvea. Hän on alkuperäisen oboelle suunnatun ohjelmiston lisäksi soittanut ja levyttänyt muille soittimille ja laulajille sävellettyjä teoksia oboelle sovitettuina. Hän on levytyksillään saavuttanut menestystä sekä klassisen musiikin että popin listoilla.

Joulukuussa 2006 Mayer sai Bambergin kaupungin E.-T.-A.-Hoffmann-Preisin. Hän sai Echo Klassik -palkinnon "vuoden instrumentalistina" 2004 ja 2010 sekä "vuoden musiikki-DVD-äänityksestä" 2008. Vuonna 2013 Mayer pääsi Gramophone Hall of Fameen.

Mayer perusti lokakuussa 2011 Albrecht-Mayer-Stiftungin verkkokalvon ja näköhermon sairauksien tutkimuksen ja hoidon tukemiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Albrecht Mayer AllMusic
2. ↑  Albrecht Mayer: Ein Erlanger erfindet die Oboe neu Nordbayern
3. 1 2 3 4  Albrecht Mayer Deutsche Grammophon
4. 1 2 3 4 5  Albrecht Mayer (Arkistoitu – Internet Archive) Berliner Philharmoniker
5. ↑  Albrecht Mayer The Orchestra of the Americas


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Anekdoottinen todiste** (joskus "tarinatodiste") tarkoittaa tarinaa tai tietoa, joka ei yksin ole riittävä todiste. Ilmaus "anekdoottinen todiste" voi tarkoittaa kahta eri asiaa:

1. Anekdootti tai kuulopuhe, josta ei varmuudella tiedetä, onko se totta.

2. Todiste, joka on itsessään kelvollinen mutta jota käytetään "todistamaan" liian yleistä väitettä - sellaista, jonka todistaminen vaatisi huomattavasti laajempaa todistusaineistoa. Tämä jälkimmäinen merkitys on suunnilleen sama asia kuin virheellinen yleistys. Esimerkki: "*Isoisäni poltti runsaasti tupakkaa ja eli satavuotiaaksi, joten tupakka ei ole vaarallista*" on väärin päätelty - siitä voisi sen sijaan päätellä "tupakka ei tapa kaikkia nuorena".

Joskus kuitenkin anekdoottiset todisteet saattavat johtaa tutkijan tekemään oivaltavan hypoteesin (oletuksen), jota hän sitten voi yrittää todistaa oikeaksi tai vääräksi tieteellisellä menetelmällä.

Jotta yksittäistapauksista voisi päätellä yleisen säännön, pitää yksittäistapauksia olla riittävästi, niiden täytyy olla satunnaisesti valittuja, niistä pitää saada luotettavaa tietoa ja tämän tiedon täytyy tukea juuri esitettyä sääntöä. Tällöinkin on mahdollista, että ilmiölle on jokin toinen selitys.

Psykologien mukaan ihmiset huomaavat helpommin erottuvia tapauksia kuin tyypillisiä esimerkkejä, mikä helposti johtaa vääriin yleistyksiin.[1]

Katso myös
----------

* Virheellinen yleistys
* Post hoc ergo propter hoc

Lähteet
-------

1. ↑  Gibson, Rhonda and Zillman, Dolf. (1994). *Exaggerated Versus Representative Exemplification in News Reports: Perception of Issues and Personal Consequences*. Communication Research, 21(5), s. 603–624.
**Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1967** pelattiin Tokiossa, Japanissa 25.–29. tammikuuta. Nämä olivat viidennet naisten maailmanmestaruuskilpailut. Turnaus oli alun perin tarkoitus pelata vuonna 1966 Perussa, joka kuitenkin vetäytyi kisajärjestelyistä. Uusi järjestäjämaa Japani kieltäytyi näyttämästä Itä-Saksan ja Pohjois-Korean lippuja ja soittamasta niiden kansallislauluja, minkä seurauksena itäblokin maat boikotoivat kisoja. Neljä jäljelle jäänyttä joukkuetta pelasivat yksinkertaisen sarjan. Mestaruuden voitti hallitseva mestari Japani, joka ei hävinnyt yhtään erää, hopealle sijoittui Yhdysvallat ja pronssia sai Etelä-Korea.

Lopulliset sijoitukset
----------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  |  Japani |
|  |  Yhdysvallat |
|  |  Etelä-Korea |
| 4. |  Peru |

Japanin maailmanmestarijoukkue
------------------------------

Toyoko Iwahara, Wakako Kumasaka, Katsumi Matsumura, Sumie Oinuma, Aiko Onozawa, Setsuko Sasaki, Eiko Haga, Yōko Shinozaki, Kunie Shishikura, Suzue Takayama, Teruko Yamada, Setsuko Yoshida; valmentaja Sigeo Yamada.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Krastev, Todor: Women Volleyball V World Championship 1967 Tokyo (JPN) 21-29.01 - Winner Japan *todor66.com*.  15.10.2022. Viitattu 23.4.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 203. Otava, 1970.
**Lentopallon seurajoukkueiden Pohjoismaiden-mestaruusturnaus** on Pohjoismaiden seurajoukkueiden välillä käytävä lentopalloturnaus, joka järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2008. Pohjoismaiden-mestaruusturnauksen tavoitteena on saada joukkueille lisää kansainvälisen tason pelejä sekä kehittää pohjoismaisen lentopallon tasoa ja yhteistyötä maiden ja seurojen välillä.

Vuoden 2008 turnaus
-------------------

Vuonna 2008 sekä naisten että miesten lopputurnaukset järjestettiin Suomessa.

Miesten pelipaikkana toimii 25.–27. tammikuuta 2008 Kerttulan liikuntahalli Raisiossa. Miesten lopputurnaukseen karsintojen kautta tiensä selvittivät ruotsalainen Falkenberg sekä norjalainen Førde. Isäntäjoukkue Raision Loimu pääsi suoraan lopputurnaukseen. Suomalaisille joukkueille olisi ollut tarjolla toinenkin suora lopputurnauspaikka, mutta mikään liigajoukkue ei ilmaissut kiinnostustaan mitellä Pohjoismaiden-mestaruudesta.

Naisten lopputurnaus järjestettiin Salossa 26.–27. tammikuuta. Suomesta olivat mukana Salon Viesti ja Someron Pallo. Ruotsista mukaan tuli Elverket ja Norjasta Koll.

Mitalistit
----------

### Miehet

| Vuosi | Paikka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Raisio, Suomi | Suomi Raision Loimu | Ruotsi Falkenberg | Norja Førde |

### Naiset

| Vuosi | Paikka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Salo, Suomi | Suomi Salon Viesti | Suomi Someron Pallo | Norja Koll |
Bundesverwaltungsgerichtin rakennus Leipzigissa
**Bundesverwaltungsgericht** (BVerwG) on Saksan liittovaltion ylin tuomioistuin julkisoikeudellisissa, ei-valtiosääntöoikeudellisissa riita-asioissa. Se on Bundesarbeitsgerichtin, Bundesgerichtshofin, Bundesfinanzhofin ja Bundessozialgerichtin ohella yksi liittovaltion viidestä korkeimmasta tuomistuimesta. Se sijaitsee Leipzigissa entisen valtakunnanoikeuden (saks. *Reichsgericht*) rakennuksessa.

Bundesverwaltungsgericht perustettiin vuonna 1952. Se sijaitsi alun perin Berliinissä ja toimi Preussin Oberverwaltungsgerichtin entisissä tiloissa. Sijainti Berliinissä aiheutti eripuraa Saksan miehittäjävaltojen välillä. Saksan saatua jälleen asevoimat tuomioistuimen asepalvelussenaatti jouduttiin siirtämään Berliinistä Müncheniin. 21. marraskuuta 1997 tuomioistuimen uudeksi sijaintipaikaksi vahvistettiin lailla Leipzig. Vuonna 2002 koko Bundesverwaltungsgericht siirtyi Leipzigiin nykyisiin tiloihinsa.

Bundesverwaltungsgerich toimii pääasiassa muutoksenhakuasteena hallinto-oikeudellisissa asioissa. Muutoksenhaku alemman oikeusasteen Oberverwaltungsgerichtin tai Verwaltungsgerichtin päätöksiin rajoittuu pääasiassa vain oikeuskysymyksiin.

Aiheesta muualla
----------------

* Bundesverwaltungsgerichtin Internet-sivusto
**Lentotuhka** on kivihiiltä poltettaessa palamistuotteena syntyvää hyvin pienistä hiukkasista koostuvaa tuhkaa. Hyvin kevyt lentotuhka poistuu hiilivoimalaitoksen palamistilasta savukaasujen mukana. Palamistilan pohjalle putoavaa karkeajakoisempaa tuhkaa kutsutaan pohjatuhkaksi.

Lentotuhka erotetaan savukaasuista yleensä sähkösuodattimilla tai muilla suodattimilla ennen kuin savukaasut ehtivät savupiippuun. Lentotuhka kerätään suodattimista voimalaitoksen varastosiiloihin hyötykäyttöä varten. Lentotuhkaa voidaan varastoida myös kasoissa, jolloin se poikkeaa teknisiltä ominaisuuksiltaan siilovarastoidusta tuhkasta.

Koostumus
---------

Lentotuhka koostuu poltettavan hiilen koostumuksesta riippuen seuraavista mineraaleista:

* kvartsi, SiO2, 45-55%
* korundi, Al2O3, 20-30%
* hematiitti, Fe2O3, 8-11%
* kalsiumoksidi, CaO, 4-7%
* magnesiumoksidi, MgO, 3-5%
* kaliumoksidi, K2O, 1-2%
* natriumoksidi, Na2O, 0-2%.

Lisäksi lentotuhka sisältää vaihtelevia määriä raskasmetalleja, joista merkittävimmät ovat molybdeeni, kromi, arseeni, lyijy ja seleeni.

Lentotuhka päästettiin aiemmin yleisesti ilmakehään, mutta ilmansuojelusäädökset määräävät nykyään erottamaan lentotuhkan savukaasuista suodattimilla.

Käyttö
------

Lentotuhkaa voidaan käyttää esimerkiksi betonin seosaineena, asfaltin täyteaineena, tai maanrakentamisessa pihojen alusrakennekerroksissa sekä teiden, kevyen liikenteen väylien ja katujen jakavassa kerroksessa.

* LentotuhkaaLentotuhkaa
* Hiukkasia mikroskooppikuvassa epoksiin sekoitetun lentotuhkan poikkileikkauksestaHiukkasia mikroskooppikuvassa epoksiin sekoitetun lentotuhkan poikkileikkauksesta
* Lentotuhkaa käyttäen valmistettuja tiiliäLentotuhkaa käyttäen valmistettuja tiiliä

Lähteet
-------

1. ↑  lentotuhka *Tieteen termipankki*. Viitattu 25.4.2017.
2. 1 2 3 4  Yleistietoa lentotuhkasta Oy Finn Ash-Power Ltd.  Arkistoitu 7.2.2016. Viitattu 25.4.2017.
3. 1 2  Käyttökohteet Oy Finn Ash-Power Ltd.  Arkistoitu 7.2.2016. Viitattu 25.4.2017.
4. ↑  Lentotuhkaohje (pdf)  2008. Rudus Oy.  Arkistoitu 25.4.2017. Viitattu 25.4.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lentotuhka** Wikimedia Commonsissa
Senegalin alue 1800-luvun puolivälissä. Bundu keskellä alhaalla.
**Bundu** (*Boundou*, myös *Bondu, Bondou*) on historiallinen alue Senegalin itäosassa.

Idässä Faléméjokeen ja etelässä Bambukiin rajoittuva Bundu on kuivaa savannia. Sen asukkaat ovat fulbeja, soninkeja ja mandeja. Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit.

Malik Dauda Syn johtamat Futa Toron fulbet saivat 1690-luvulla Gajaagan hallitsijalta luvan asettua Bunduun. He perustivat hallitsijasuvun, jonka haarat aloittivat sisällissodan vuonna 1851. Umar Tall käytti tilannetta hyväkseen ja miehitti alueen. Senegalin kuvernööri liittoutui Bokar Saada Syn kanssa ja nimitti hänet Bundun hallitsijaksi vuonna 1858. Hän laajensi aluettaan liittäen siihen osia Gambian yläjuoksusta, Ferlosta ja Bambukista. Bokar Saadan kuoltua vuonna 1885 Bundun miehitti Mamadou Lamine Dramé, joka sai surmansa vuonna 1887. Ranskalaiset palauttivat Syn hallitsijasuvun valtaan, mutta lakkauttivat protektoraattinsa vuonna 1905. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Bundusta tuli Senegalin ja Gambian maapähkinäalueen työvoimareservi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Clark, A. Francis & Phillips, Lucie Colvin: *Historical Dictionary of Senegal*, s. 80–81. Metuchen & London: Scarecrow Press, 1994. ISBN 0-8108-2747-6.
**Arne Harald Lindgren** (30. huhtikuuta 1922 Herrljunga, Älsvborgin lääni, Ruotsi – 12. lokakuuta 1991 Lund) oli ruotsalainen kirjailija ja virsirunoilija.

Elämänvaiheet ja työ
--------------------

Lindgen oli Ruotsin kirkon lähetysliiton (Svenska Missionsförnundet) pastorin poika. Hän opiskelu alkuaan lääketiedettä 1941-1946, mutta jatkoi opintojaan Göteborgin Suuren teatterin operettikoulussa ja valmistui lopulta kansakoulunopettajaksi. 1960-luvun puolivälistä alkaen hän toimi kirjailijana, luennoitsijana ja saarnaajana. 

Tunnetuimpia hänen kirjojaan on *Svart dagbok* (1972), *Kullestensgatan* (1973) sekä *Vägen till Kamien-Pomorski* (1974) sekä runoteokset *Då slutade talgoxen sjunga, Det blå rummet* ja *Bilder från bönhuset*. Teoksissaan hän on kuvannut myös omaa kokemustaan, mitä pimeys ja ahdistuneisuus voivat merkitä, mutta myös sitä, kristillinen usko voi siinä tilanteessa merkitä. Hän itsekin on kokenut elämässään pimeitä kausia.

Hän on kirjoittanut kirkkonäytelmiä yhteistyössä Lundin hiippakunnan kirkkonäytelmäryhmän kanssa. Hän sai varmuutta kirjoittaa virsiä osallistuttuaan Båstadissa 1978 järjestettyyn virsiseminaariin. Siellä hän tutustui säveltäjä Roland Forsbergiin, joka sävelsi Lindgrenin virsiä. Neljä virttään on Ruotsin kirkon virsikirjassa vuodelta 1986.

**Lindgrenin virret Ruotsin kirkon virsikirjassa**

* 96 Öppna mig för din kärlek / Tahtoisin avoin olla 1978 (Suom. Anna-Mari Kaskinen 1996, säv. Roland Forsberg 1978)
* 208 Det tändes ett ljus / i sorgens mörka gömma Nyt nähdä voin: on valo yllä pääni 1978 (Suom. Anna-Mari Kaskinen 1998,. säv. Roland Forsberg 1978)
* 358 Han gick in i din säv kamp / Hän on kanssasi taistelussa 1978 (Suom. Pekka Turunen, Niilo Rauhala 1994, säv. Per Harling 1979)
* 523 Kom nära. Gud. Kom vila / Jää lähelleni, Herra 1978 (Suom. Anna-Maija Raittila 1997, säv. Åke Kullnes 1988)

Ruotsinsuomalainen näyttelijä Tomas Laustiola on Lindgrenin poika.

Lähteet
-------

1. ↑  Lindgren, Arne H. *alex.se*. Viitattu 24.3.2020. (ruotsiksi)
2. 1 2  Olle Nivenius: *Psalmer och människor*, s. 86-87. Verbum ISBN 91-526-1827-7, 1991. (ruotsiksi)
3. ↑  Inger Selander: "Arne H. Lindgren som psalmdiktkare", *När tron blir sång Om psalm i text och ton*, s. 39-40. Artos&Norma bokfölag ISBN 978-91-7580-412-5, 2008. (ruotsiksi)
4. ↑  Huikko, Riitta: Tomas Laustiola: Ei ole koskaan liian myöhäistä oikaista elämäänsä *Sveriges Radio Sisuradio*.  2.7.2014. Viitattu 8.5.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |

 |
**Sambian avaruusohjelma** oli nimitys sambialaisen opettajan Edward Makuka Nkoloson yritykselle tehdä avaruuslento ja perustaa siirtokunta Marsiin. On epäselvää, kuinka tosissaan Nkoloso oli ja kuinka paljon Sambian vastikään itsenäistynyt valtio tuki hänen projektiaan.

Vuonna 1964 *Time* raportoi Sambian itsenäisyysjuhlista ja mainitsi ohimennen, että Nkoloso ei juhlinut, koska itsenäisyysjuhlat jarruttivat hänen avaruusohjelmaansa. Useat lehdet tarttuivat tähän, ja tarina Sambian avaruusohjelmasta sai alkunsa.

Vuonna 1960 Nkoloso perusti Sambian kansallisen tieteen, avaruustutkimuksen ja filosofian akatemian (englanniksi *National Academy of Science, Space Research and Philosophy*) ja alkoi kouluttaa kymmentä nuorta miestä ja yhtä teini-ikäistä tyttöä, Matha Mwambaa. Koulutuksessaan tulevat afronautit mm. vierivät mäkeä alas öljytynnyreissä, totuttelivat painottomuuteen keinuissa ja opiskelivat Nkoloson johdolla avaruuslennon fysiikkaa. Nkoloso suunnitteli myös avaruusaluksia, ja hänen mukaansa niiden ainoa ongelma oli se, että hän ei löytänyt niihin sopivaa voimanlähdettä. Ensimmäisen julkaisemansa avaruusraketin hän nimesi Sambian presidentin, David Kuandan, mukaan *D-Kalu 1*:ksi. Nkoloso haki myös rahoitusta projektilleen ulkomailta (esim. Israel, USA ja Neuvostoliitto) sekä kansainvälisiltä järjestöiltä (YK ja Unesco).

Nkoloson tavoite oli lähettää Marsiin 17-vuotias tyttö, kaksi kissaa ja lähetyssaarnaaja. Avaruusmatkaajien titteliksi hän kehitteli termin "afronautti". Lähetyssaarnaajan tehtävä oli Nkoloson mukaan levittää kristinuskoa alkukantaisten marsilaisten keskuudessa, mutta ei suinkaan käännyttää näitä pakolla.

Avaruusohjelma kaatui lopulta ennen kaikkea varojen puutteeseen. Myös Mwamban raskaus, jonka johdosta hän joutui palaamaan kotiin, vaikeutti projektin etenemistä. Myös muut afronauttikokelaat lähtivät pian tämän jälkeen, joten Nkolosolla ei ollut enää miehistöä. Tämän jälkeen Nkoloso siirtyi politiikkaan ja hän sai töitä Liberation Centre -keskuksesta, joka keskittyi lähialueen dekolonialisaatioon. Vuonna 1983, ollessaan 59-vuotias, Nkoloso valmistui oikeustieteen maisteriksi Sambian yliopistosta.

Vaikka Nkoloso ja Sambian avaruusohjelma olivat lähinnä pilkan kohde jo omana aikanaan, pidetään Nkolosoa inspiraationa Afrikan nykyisille avaruustekniikan alalla toimiville yrittäjille, mutta myös aivan tavallisille sambialaisille. Sambian avaruusohjelmasta on tehty lyhytelokuva *Afronauts* (2014).

Lähteet
-------

1. 1 2  The Time When Zambia Tried To Go To Mars  8.11.2018. SideNote. Viitattu 13.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  The Zambian Space Programme *Royal Museums Greenwich*.  30.9.2019. Viitattu 13.2.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  Faces Of Africa - Mukuka Nkoloso: The Afronaut  27.1.2019. CGTN. Viitattu 13.2.2021. (englanniksi)
4. ↑  Meet 'The Afronauts': An Introduction to Zambia's Forgotten 1960s Space Program  4.3.2020. Open Culture. Viitattu 13.2.2021. (englanniksi)
5. ↑  Afronauts  2021. IMDb. Viitattu 13.2.2021. (englanniksi)
**FC Kuusysi (naiset)** on jalkapalloseura FC Kuusysin naisjoukkue, joka pelaa nykyisin Naisten Kakkosessa.

Historia
--------

Kuusysin naisten joukkue perustettiin syksyllä 1971. Seuraavana kautena joukkue osallistui jo SM-karsintoihin. Vuonna 1974 seuran miesten edustusjoukkue putosi pääsarjasta, jolloin Kuusysin taloudenpitoa jouduttiin kiristämään. Tämän johdosta naisjoukkueen toiminta siirtyi Lahden Sammon alaisuuteen. Myöhemmin toiminta aloitettiin uudestaan ja vuonna 1987 Kuusysi karsi paikasta naisten SM-sarjaan. Joukkue onnistui nousemaan kaudeksi 1988 pääsarjaan, mutta putosi karsintojen kautta heti toiselle sarjatasolle. Kaudeksi 1991 joukkue nousi uudelleen pääsarjaan. Kuusysi onnistui säilyttämään sarjapaikkansa kolmen kauden ajan, kunnes putosi kauden 1993 jälkeen. Seuraavina vuosina Kuusysi pääsi usein SM-karsintoihin, muttei onnistunut sarjanousussa. Kaudeksi 1998 joukkue selviytyi SM-sarjaan, mutta putosi tällöinkin heti karsintojen kautta. Kaudella 2008 joukkue teki paluun pääsarjaan ja sijoittui kuudenneksi, joka oli joukkueen siihenastisen historian paras sijoitus. Samana kautena joukkue selviytyi Suomen cupissa loppuotteluun, mutta hävisi sen HJK:lle. Kausi 2009 päättyi Kuusysiltä putoamiseen pääsarjasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Airo, Jukka: *Eteenpäin, ylöspäin – FC Kuusysin tarina 1934–2009*, s. 196–197. Lahti: FC Kuusysi, 2009. ISBN 978-952-92-5332-6.
2. ↑  Pietarinen, Heikki: Finland - List of Women League First Level Tables RSSSF. Viitattu 30.12.2010. (englanniksi)
3. ↑  Airo, Jukka: *Eteenpäin, ylöspäin – FC Kuusysin tarina 1934–2009*, s. 94–95. Lahti: FC Kuusysi, 2009. ISBN 978-952-92-5332-6.
4. ↑  Kuusysi päätti tappioon ja matkaa Ykköseen  18.10.2009. Naisten Liiga. Viitattu 30.12.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu
Chalgrinin tekemä riemukaaren julkisivupiirustus.
**Jean Chalgrin**, koko nimeltään **Jean-François-Thérèse Chalgrin**, (1739 Pariisi – 20. tammikuuta 1811 Pariisi) oli ranskalainen arkkitehti, joka tunnetaan parhaiten Pariisin riemukaaren suunnittelijana.

Chalgrin opiskeli arkkitehtuuria Étienne-Louis Boulléen johdolla, ja työskenteli sen jälkeen arkkitehti Giovanni Niccolò Servandonin apulaisena. Chalgrin voitti Prix de Rome -palkinnon 19-vuotiaana vuonna 1758 ja matkusti saamallaan apurahalla Roomaan seuraavana vuonna. Hän palasi Ranskaan vuonna 1763.Chalgrin toimi vuodesta 1763 Pariisin rakennustöiden tarkastajana. Chalgrin suunnitteli St-Philippe-du-Roule -kirkon Pariisiin noudattaen ankaraa klassistista tyyliä. Sen päälaivassa on joonialaiset pylväät ja tynnyriholvi, ja pylväikkö kiertää myös apsista. Sisäänkäyntiä kehystävät puolestaan toskanalaiset pylväät. Chalgrin suunnitteli myös Versaillesiin Pavillon de Musiquen. Chalgrin viimeisteli Servandonin suunnitteleman St-Sulpice -kirkon, ja hän suunnitteli myös useita puutarhoja. Hänen päätyönsä on Pariisin Arc de Triomphe, riemukaari, joka rakennustyöt aloitettiin vuonna 1806. Jean Chalgrin kuoli vuonna 1811, eikä hän ehtinyt koskaan nähdä riemukaarta valmiina. Blouet viimeisteli riemukaaren vuonna 1836.

Lähteet
-------

* Curl, James Stevens: Dictionary of architecture. Oxford University Press 1999. ISBN 0-19-210006-8

### Viitteet

1. 1 2 3  Curl 1999. s. 137–138
2. 1 2 3  Britannica, The Editors of Encyclopaedia: Jean-François-Thérèse Chalgrin *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 27.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* EUTA
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hidetoki Takahashi** (jap. 高橋 英辰, *Takahashi Hidetoki*; 11. huhtikuuta 1916 Fukushima – 5. helmikuuta 2000) oli japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Ura
---

Vuonna 1957 Takahashista tuli Japanin maajoukkueen päävalmentaja.

Aiheesta muualla
----------------

* Japanin jalkapalloliitto

JapaniJapanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Sasaki (1921) • Nishida (1923) • Yamada (1925) • Suzuki (1930) • Takenokoshi (1934) • Suzuki (1936) • Takenokoshi (1938–40) • Kudō (1942) • Ninomiya (1951) • Takenokoshi (1951–56) • Takahashi (1957) • Kawamoto (1958) • Takenokoshi (1958–59) • Takahashi (1960–62) • Naganuma (1962–69) • Okano (1970–71) • Naganuma (1972–76) • Ninomiya (1976–78) • Shimomura (1979–80) • Watanabe (1980) • Kawabuchi (1980–81) • Mori (1981–85) • Ishii (1986–87) • Yokoyama (1988–91) • Ooft (1992–93) • Falcão (1994) • Kamo (1994–97) • Okada (1997–98) • Troussier (1998–02) • Zico (2002–06) • Osim (2006–07) • Okada (2007–10) • Hara (2010) • Zaccheroni (2010–14) • Aguirre (2014–15) • Halilhodžić (2015–18) • Nishino (2018) • Moriyasu (2018–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**Archie James Beale** (s. 22. marraskuuta 1997) on brittiläinen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt Netflix-sarjassa *Varjo ja riipus*. Renaux esiintyi myös BBC One -minisarjassa *Gold Digger*.

Ura
---

Renaux aloitti uransa mallina erilaisilla keikoilla, kuten Topman, Nasir Mazhar, Moss Bros, Gay Times Magazine ja Men's Fashion Week. Vuonna 2017 Renaux sai roolin dystooppisessa elokuvassa Zero. Hän teki televisiodebyyttinsä vierailemalla Amazon Prime -sarjassa Hanna ja sai ensimmäisen suuren televisioroolinsa vuonna 2018 Leo Dayn pääroolissa vuoden 2019 BBC One -minisarjassa Gold Digger. Renaux näytteli Alexia vuoden 2021 elokuvassa Voyagers, ja hänen on määrä esiintyä Bobbyna Marvelin Morbiuksessa.
Lokakuussa 2019 ilmoitettiin, että Renaux näyttelee Malyen "Mal" Oretsevaa vuoden 2021 Netflix-sarjassa Varjo ja riipus, joka on tehty Leigh Bardugon kirjojen pohjalta.

Nuoruus ja koulutus
-------------------

Renaux on kotoisin Tolworthista Kingston upon Thamesista. Hänen äitinsä perhe on anglointialainen. Hänellä on kaksi siskoa ja veli. Renaux kävi Richard Challonerin koulua ennen kuin meni Unseenin, draamakouluun Lontooseen. Hän lopetti työnsä ryhtyäkseen näyttelijäksi.

Yksityiselämä
-------------

Renaux ilmoitti Instagramissa kesäkuussa 2020, että hän ja hänen tyttöystävänsä Annie odottavat lasta. Heidän tyttärensä, Iris syntyi lokakuussa 2020.

Filmografia
-----------

### Elokuva

| Vuosi | Nimi | Rooli | Muu |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | *Market Road* | Eddie | Lyhytelokuva |
| 2018 | *Feline* | David |  |
| *Strange Days* | Eli | Lyhytelokuva |
| 2020 | *Body of Water* | Jamie |  |
| 2021 | *Voyagers* | Alex |  |
| 2022 | *Morbius* | Bobby |  |
| TBA | *Catherine, Called Birdy* Malline:Dagger |  | Tekeillä |
| *The Greatest Beer Run Ever* Malline:Dagger | Bobby Pappas | Kuvataan |
| *Helvellyn Edge* Malline:Dagger | Ortega |  |
|

### Televisio

| Vuosi | Nimi | Rooli | Muu |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | *Hanna* | Feliciano | Jakso: "Ystävä" |
| *Gold Digger* | Leo Day | Minisarja; päärooli |
| 2021 | *Varjo ja riipus* | Malyen "Mal" Oretsev | Päärooli |
|

### Musiikkivideo

| Kappale | Vuosi | Artisti | Muu |
| --- | --- | --- | --- |
| "Mayflies" | 2016 | Benjamin Francis Leftwich |  |
| "Searching" | 2017 | Liv Dawson |  |
|

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Archie Renaux
**Abd al-Halim Abu Ghazala** (15. tammikuuta 1930 – 6. syyskuuta 2008) oli Egyptin puolustusministeri ja maan armeijan komentaja. Sotilasarvoltaan hän oli kenttämarsalkka.

Elämäkerta
----------

Abu Ghazala syntyi Al-Zohourissa vuonna 1930 ja liittyi Egyptin armeijaan vuonna 1948. Vuonna 1952 hän otti osaa tuolloisen Egyptin kuningas Farukin syrjäyttäneeseen vallankaappaukseen, sekä vuosina 1967 ja 1973 Israelin vastaisiin sotiin. Vuonna 1981 Abu Ghazalasta tuli Egyptin puolustusministeri ja maan armeijan komentaja. Nimitystään seuranneena päivänä hänet ylennettiin kenttämarsalkaksi. Presidentti Anwar Sadatin murhan jälkeen vuonna 1981 hän käytti asemaansa pitääkseen yllä Israelin kanssa vuonna 1979 solmittua haurasta rauhansopimusta. Vuonna 1987 Abu Ghazala erotettiin sen jälkeen, kun hänen väitettiin ottaneen osaa juoneen hankkia laittomasti ohjusteknologiaa Yhdysvalloista. Hän jäi pois julkisuudesta vuonna 1993 ja kuoli Kairossa 6. syyskuuta 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia Britannica book of the year 2009*, s. 113. Encyclopædia Britannica, 2009. ISBN 978-1-59339-232-1. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Hideto Suzuki** (jap. 鈴木 秀人; s. 7. lokakuuta 1974 Hamamatsu, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Hideto Suzuki edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1997. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 1996 ja Copa América 1999.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1997 | 1 | 0 |
| Yhteensä | 1 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1996
1 Kawaguchi |
2 Shirai |
3 Suzuki |
4 Hironaga |
5 Tanaka |
6 Hattori |
7 Maezono |
8 Itō |
9 Jō |
10 Endō |
11 Morioka |
12 Uemura |
13 Matsuda |
14 Nakata |
15 Akiba |
16 Matsubara |
17 Michiki |
18 Shimoda |
Valmentaja Nishino

Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier
**Lylyn työväentalo** on Juupajoen kunnan Lylyn kylässä sijaitseva entinen työväentalo.

Historiaa
---------

Lylyn työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Saman vuoden kesällä yhdistyksen jäsenluku oli jo 90. Työväentalo valmistui vuonna 1908 talkootyönä; rahoitusta hankittiin keräyksillä ja lainaamalla. Vuodet 1919–1925 talo oli takavarikossa. Pitkä takavarikkoaika johtui ilmeisesti siitä, että Juupajoen kunta vaati yhdistykseltä korvauksia punakaartilaisten aiheuttamista vahingoista, ja asiaa käsiteltiin korkeinta oikeutta myöten talon pysyessä käsittelyn ajan suljettuna. Kun talo saatiin takaisin, se oli huonossa kunnossa, ja muun muassa katto ja ikkunoita piti korjata.

Talo oli vuoteen 2013 Lylyn työväenyhdistyksen omistuksessa ja siirtyi sitten yksityisomistukseen vapaa-ajan asunnoksi. Tällöin Juupajoen sosialidemokraatit päättivät liittyä Korkeakosken työväenyhdistykseen, ja yhdistyksen nimeksi tuli Juupajoen Demarit ry. Vuonna 2023 talo on myynnissä.

Rakennus
--------

Talo on yksikerroksinen, hirsirunkoinen, vuoraamaton ja punaiseksi maalattu. Siihen kuului alun perin juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja yhden huoneen ja keittiön asunto. Taloa laajennettiin ja remontoitiin vuonna 1949. Talon pinta-ala on 220 m², mistä salin osuus on noin 170 m². Keittiö on remontoitu täysin vuonna 2022, ja talo on peruskorjattu salia lukuun ottamatta. Taloon on myös asennettu vesijohto ja viemäröinti. Taloon kuuluu myös kylmä, rakentamaton vintti.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Syksyllä 1933 talolla järjestettiin luento- ja opastuskursseja, joilla osallistujia oli yhteensä 22. Kursseilla harjoiteltiin järjestötoimintaa, asiakirjojen laadintaa ynnä muuta. Luentoja pidettiin ainakin talous- ja yhteiskuntapolitiikasta. Kurssien päättäjäisjuhlassa esitettiin muun muassa joukko- ja yksinlausuntaa, kisällilaulua ja näytelmä, ja lopuksi tanssittiin. 1980-luvun alussa talo oli Lylyn työväenyhdistyksen omassa käytössä, ja siellä pidettiin kokouksia, tansseja ja juhlia.

Lähteet
-------

1. ↑  Sinisalo, Hannu: *Orivesi. Maalaispitäjästä kehittyväksi kaupungiksi*. Oriveden kaupunki, 1990. ISBN 951-95863-0-X.
2. ↑  Kansan Lehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  12.7.1906, no 155. Viitattu 15.2.2023.
3. 1 2 3   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
4. ↑  Suomen Sosialidemokraatti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  20.4.1925, no 89. Viitattu 15.2.2023.
5. 1 2 3  Myytävät loma-asunnot, Juupajoki *asunnot.oikotie.fi*. Viitattu 15.2.2023. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Kansan Lehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  11.10.1933, no 235. Viitattu 15.2.2023.