recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
G.W. Sundmans
**G. W. Sundmans** oli Helsingin Etelärannassa toiminut ravintola, joka sulki ovensa vuonna 2015. Ravintola oli rakennettu vanhaan helsinkiläiseen porvaristaloon, ja se muodostui viidestä huoneesta, kahdesta kokoustilasta, auditoriosta sekä erilaisiin tilaisuuksiin ja maistiaisiin soveltuvasta viinikellarista. 

Ravintola sai nimensä kauppalaivan kapteeni, kauppias Gustaf Wilhelm Sundmanista (1777–1835), joka rakennutti talon vuosina 1817–1820. Talon piirustukset laati Helsingin historiallisen keskustan ilmeen luoja, maineikas Carl Ludvig Engel. Alakerta oli vanhan perinteen mukaan varattu kauppaliikkeille, yläkerta omistajan asuin- ja edustuskäyttöön.

Gustaf Wilhelm Sundman kohosi ajan mittaan Helsingin johtomiesten joukkoon ja osallistui vahvasti muun muassa sataman kehittämiseen. Hänen kuoltuaan talo oli pitkään Sundmanin perikunnan hallussa ja siirtyi vuonna 1861 hänen pojalleen, varakkaalle kauppaneuvos Carl Wilhelm Ignatius Sundmanille. Myöhemmin talo oli pitkään Victor Ekin ja tämän perikunnan omistuksessa ja toimi myös Oy Victor Ek Ab:n toimitiloina. Ravintolatoiminta alkoi rakennuksessa vuosina 1988–1989 tehdyn peruskorjauksen jälkeen. Ravintolan kunnostuksen suunnitteli sisustusarkkitehti Tuula Hägerström. Hän sanoi halunneensa ravintolaan "suomenruotsalaista rentouden ja hienouden yhdistelmää", jossa on hienoutta ja korrektia käytöstä yhdistettynä luontevuuteen.

G. W. Sundmans sai vuonna 2001 arvostetun Michelin-tähden mutta menetti sen vuonna 2008. Se sai kuitenkin vuonna 2013 Michelin-oppaassa *Rising Star* -kunniamaininnan. Lisäksi G. W. Sundmans sai vuonna 2001 Suomen Gastronomien seuran myöntämän Vuoden ravintolan tittelin.

Ravintolatoimintaa tiloissa pyöritti Royal Ravintolat, joka muutti ravintolan vuoden 2015 alussa tilausravintolaksi ja sulki ravintolan kokonaan vuoden lopulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Palvelumme: G.W.Sundmans (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Riitta Lindegren: *Royal Family*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013. ISBN 978-952-222-458-3.
3. ↑  Jouni K. Kemppainen: Michelin-tähti takaisin, kiitos Helsingin Sanomat 22.9.2011. Viitattu 25.7.2014.
4. ↑  G.W. Sundmans on nouseva tähti vuoden 2013 Michelin -oppaassa (Arkistoitu – Internet Archive) G.W. Sundmans.
5. ↑  Gastronomit valitsivat G.W.Sundmansin vuoden ravintolaksi (Arkistoitu – Internet Archive) Ruokatieto 20.11.2001. Viitattu 25.7.2014.
6. ↑  Huippuravintoloissa kova kato, taas yksi lopettaa *kauppalehti.fi*.  8.12.2014. Viitattu 3.12.2017.
7. ↑  Jari F. Lampén (teksti), Anneli Salo (kuvat): Sunttu sulkeutuu lopullisesti, Nuevo remonttiin *Aromi-lehti, aromilehti.fi*.  4.11.2015. Viitattu 3.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **G. W. Sundmans** Wikimedia Commonsissa

* G.W. Sundmans (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo 1960-luvulla ilmestyneestä lehdestä. Samanniminen lehti ilmestyi toukokuusta joulukuuhun 2008.*
Iskelmä-lehden numeron 8 / 1965 kannessa Kari Kuuva.
**Iskelmä** oli nuorisomusiikin erikoislehti, joka ilmestyi 1960–1967. Lehteä julkaisi Scandia-Musiikki Oy, tosin viralliseksi julkaisijaksi oli merkitty Rytmi-musiikki. Sen päätoimittaja oli Antti Einiö ja toimitussihteeri Erkki Pälli. Muita toimittajia tai avustajia olivat muun muassa Markku Veijalainen, Christina "Chrisse" Johansson, Kari Helopaltio ja Lontoossa Hilkka Kantelinen. Lehteä julkaisevan Scandia-Musiikin leima näkyi lehdessä siten, että sen artistit saivat sivuilla näkyvän osan.

Lehti myönsi vuoden suosituimmalle artistille kunnianosoituksena ylennysmerkin: Brita Koivunen oli vuoden 1960 suosituin kotimainen laulajatar, The Strangers vuoden 1962 suosituin yhtye, Anki Lindqvist sai kunnianosoituksen vuosina 1966 ja 1967 sekä Danny kerran. Lehti julkaisi myös levyjen myyntitilastoja.

Lehti lopetettiin kannattamattomana 1967.

Lähteet
-------

1. ↑  Nikkonen, Ahti: *Ravintolamuusikon nousu ja tuho*. Väitöskirja, Helsingin yliopisto, Sosiaalipolitiikka, 14.1.2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
Rooman seitsemän kukkulaa
**Esquilinus** (lat. ex = ulkopuolella, colere = asua, viljellä; ital. *Esquilino*) oli Roomasta Aniojoen laaksoon ulottuva ylätasanko. Nimi osoittaa selvästi, että Esquilinus oli varhaisimman kaupunkialueen ulkopuolella. Esquilinus oli Rooman seitsemästä kukkulasta alueeltaan laajin.

Esihistorian aikana aluetta käytettiin hautausmaana, etenkin sen jälkeen kun Forumin vanhempi rautakautinen hautausmaa oli 700-luvulla eaa. jäänyt pois käytöstä. Keisarikunnan aikana siellä asui pääasiassa käsityöläisiä ja köyhälistöä, joiden asuinpaikkoina olivat Esquilinuksen laaksot ja rinteet, kun taas aatelisto suosi alueen kukkuloiden huippuja. Alueella sijaitsi myös muutamia temppeleitä, ja se oli Rooman tiheimmin asuttuja alueita.

Ajanlaskun alun tienoilla Gaius Maecenas perusti alueelle laajan puutarhan. Se siirtyi perintönä keisari Augustukselle, mutta vuoden 64 tulipalo tuhosi koko kaupunginosan. Keisari Nero varasi alueen itselleen suurisuuntaista Domus Aurea -hankettaan varten. Satakunta vuotta myöhemmin keisari Trajanus rakennutti alueelle kylpylän. Domus Aurean ja Trajanuksen termien raunioita on säilynyt nykypäiviin asti. Seuraavalla vuosisadalla alueesta muodostui *Horti Liciniani* -niminen puutarha. Pretoriaaniprefekti Junius Annius Bassus rakennutti Esquilinukselle 300-luvun alkupuolella yksityisen basilikan, joka 400-luvulla muutettiin kirkoksi.

Esquilinus autioitui keskiajalla, vaikka sinne rakennettiinkin useita kirkkorakennuksia. Paavi Sixtus V palautti 1500-luvulla alueen elinvoiman, kun sen keskuskirkkoon Santa Maria Maggioreen johtavat tiet muutettiin hyväkuntoisiksi kaduiksi. Tarkoituksena oli helpottaa pyhiinvaeltajien liikkumista Rooman keskustan ja Maggiore-kirkon välillä. Seuraava suuri rakennushanke oli 1850-luvulla aloitettu Rooman päärautatieaseman Stazione Terminin rakentaminen. Vasta sen valmistuttua alettiin laatia alueen asemakaavaa: syntyivät yhtenäiset monikerroksiset asuinrakennukset, joiden okranväriset julkisivut hallitsevat vieläkin alueen yleiskuvaa. Nykyisin Esquilino on Rooman kaupunginosa 15 (Rione XV).

Lähteet
-------

* Honour, Fleming: Maailman taiteen historia, Otava 1992. ISBN 951-1-11486-7
* Castrén, Pietilä: Antiikin käsikirja, Otava 2002. ISBN 951-1-12387-4

### Viitteet

1. 1 2 3  Hintzen-Bohlen, Brigitte: "Esquilinus", *Taide & Arkkitehtuuri: Rooma*, s. 294–298. Suomentanut Riikka Ketonen & Maija Pellikka & Pirkko Roinila & Merja Turunen. Königswinter: Könemann, 2006. ISBN 978-3-8331-2309-2.
2. 1 2 3  Castrén, Paavo: *Uusi antiikin historia*, s. 298, 418–419, 564. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-21594-3.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Esquilinus**.
**Heikki Juhani Kyösola** (26. tammikuuta 1945 Turku – 4. tammikuuta 2012 Tampere) oli suomalainen yleisurheilija, joka menestyi parhaiten kymmenottelussa ja kolmiloikassa. Hän edusti urheilu-urallaan Rantasalmen Urheilijoita, Lahden Ahkeraa ja helsinkiläistä Viipurin Urheilijoita.

Kyösola edusti Suomea kymmenottelussa Rooman EM-kilpailuissa 1974, joissa hän sijoittui 14:nneksi pistein 7315. Hän voitti kymmenottelun Suomen mestaruuden vuosina 1973 ja 1974 ja saavutti kolmiloikassa SM-hopeaa 1971. Lisäksi hän voitti 4×400 metrin viestinjuoksun SM-pronssia vuonna 1973. Maaotteluissa Kyösola edusti Suomea kolmiloikassa neljästi ja kymmenottelussa kerran.

Kolmiloikassa Kyösolan ennätys oli Oulussa 25. heinäkuuta 1971 hypätty 15,92 metriä. Kymmenottelussa Kyösolan ennätys 7689 (7831) pistettä syntyi Kuusankoskella 1. heinäkuuta 1973. Tulos rikkoi Kyösolan Hannu-veljen lähes kaksi vuotta vanhan Suomen ennätyksen. Uusi ennätys kesti myös lähes kaksi vuotta.

Kyösola työskenteli liikunnan ja terveystiedon lehtorina. Hänen kaksoisveljensä Hannu Kyösola oli myös kymmenottelun arvokisaedustaja, SE-mies ja Suomen mestari. Kyösola kuoli 66-vuotiaana Tampereen yliopistollisessa sairaalassa 4. tammikuuta 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolinilmoitukset: Heikki Juhani Kyösola.  *Aamulehti*, 12.2.2012, s. A07.
2. 1 2 3  Heikki Kyösola Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑
4. ↑  Hannu Kyösola Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Gustaf Israel Lindström** (23. joulukuuta 1821 Turku – 17. heinäkuuta 1877 Hämeenlinna) oli suomalainen pappi ja lukion lehtori.

Lindströmin vanhemmat olivat turkulainen oikeusraatimies Karl Johan Lindström ja hänen toinen vaimonsa Anna Maria Plomqvist. Lindström kävi Turun triviaalikoulua ja Turun lukiota päästen ylioppilaaksi 1842. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1847, teologian kandidaatiksi 1853 sekä teologian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1857. Lindström vihittiin papiksi 1856.

Lindström toimi Turun yläalkeiskoulun vt. apulaiskollegana vuodesta 1853 ja vakinaisena kollegana 1854. Hän oli Hämeenlinnan lukion (alkeisoppilaitoksen) teologian lehtorina vuodesta 1857.

Lindström kirjoitti myös runoja ruotsin kielellä.

Lindström oli naimisissa vuodesta 1854 Fredrika Charlotta Timmin kanssa.

Teoksia
-------

* *Beskrifning öfver Eura socken*. Finska Litteratur–Sällskapet, Helsingfors 1850 (ilmestyi E. W. Petterssonin suomentamana nimellä *Kuvaus Euran pitäjästä*, Euran nuorisoseura, Helsinki 1944, Kertun kilta, Espoo 1987)
* *Armo–välikappaleet : Lutherin vähän katkismuksen kolmas, neljäs ja kuudes pääkappale* ; tekijän perillisten luvalla suom. S. Hirvonen. Hämäläinen, Hämeenlinna 1882

Lähteet
-------

* G. I. Lindström SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Gustaf Israel Lindström. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 27.6.2011.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
KuujjuarapikKuujjuarapikin sijainti Québecin kartalla

**Kuujjuarapik** (inuktitutiksi ᑰᔾᔪᐊᕋᐱᒃ ’pieni suuri joki’) on eteläisin inuitien asuttama kylä Nunavikin alueella pohjoisessa Québecissä, Kanadassa. Kylä sijaitsee Hudsoninlahteen laskevan Grande Rivière de la Baleine -joen varrella lähellä joen suuta. 

Kylän asukasluku oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 555. Lisäksi läheisessä Whapmagoostuin kylässä asuu noin 800 asukasta, jotka ovat sukujuuriltaan cree-intiaaneja.

Kuujjuarapikiin ei ole tie- tai laivayhteyttä, vaan ainoa liikenneyhteys on lentokone sekä kesäisin vene. Kylässä sijaitsee Kuujjuarapikin lentokenttä. Lähin toinen inuitien asuttama asutuskeskus on 160 kilometrin päässä pohjoiskoillisessa sijaitseva Umiujag.

Inuitit ja creet ovat asuneet yhdessä jokisuiston alueella vuodesta 1950. Tätä ennen inuitit asuivat enimmäkseen rannikkoalueilla, kun taas creet asuivat sisämaassa.

Historia
--------

1700-luvun puolessa välissä Hudson's Bay Company perusti Fort Richmond -nimisen kauppa-aseman Grande Rivière de la Baleine -joen varrelle. Kauppa-aseman ympärille kehittyi myöhemmin asutuskeskus, jonka ranskankielinen nimi oli Poste-de-la-Baleine. Englantilaiset kutsuivat paikkaa nimellä Great Whale River. Kylään perustettiin 1880-luvulla protestanttien lähetysasema.

Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimat perusti joen suulle sotilastukikohdan, joka työllisti paikallista väestöä. Vuonna 1955 paikkakunnalle perustettiin tutka-asema, joka oli osa Mid-Canada Line -tutkajärjestelmää. Tutka-asema suljettiin jo 1965, mutta sen olemassaolo takasi pysyvän asutuksen syntymisen.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkistoitu kopioKuujjuarapik. Meaning: Little great river. Population: 1517 nunavik-tourism.com.  Arkistoitu 21.10.2008. Viitattu 13.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Community Site (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kuukausiloma** eli *kuukausilupa* oli Suomen kouluissa 1960-luvulle saakka kouluvuoden aikana kerran kuukaudessa sunnuntaiden ja muiden pyhäpäivien lisäksi annettu lupa- eli vapaapäivä. Suomen kouluissa työskenneltiin vuoteen 1971 pää­sääntöisesti kuutena päivänä viikossa, maanantaista lauantaihin, mutta kerran kuu­kaudessa oli yksi arkipäivä vapaata. Lisäksi kesäloma oli nykyistä pidempi ja kesti kesäkuun alusta elokuun loppuun. Kansa- ja oppikouluissa työ- ja loma-ajat lisäksi poikkesivat jonkin verran toisistaan.

Oppikoulujen osalta kuu­kausi­lomasta oli säädetty vuoden 1872 Koulujärjestyksessä. Sen ajankohdasta päätti rehtori.. Kun vuonna 1933 otettiin käyttöön hiihtoloma, päätettiin kuitenkin, ettei maaliskuussa ollut annettava hiihto­loman lisäksi tavanomaista kuukausi­lomaa.  Kansa­koulujen osalta säädettiin vuonna 1958, että luku­vuodessa oli 200 työpäivää. Täten loma-aikojen lisäksi lukuvuoteen mahtui muutama lupapäivä, ja asetuksen mukaan ne oli sijoitettava välittömästi sunnuntain tai kirkollisen juhlapäivän edelle tai sen jälkeen, yleensä siis lauantaiksi tai maanantaiksi

Kun työelämässä 1960-luvulla vähitellen siirryttiin viisi­päiväiseen työ­viikkoon, tehtiin samoin vaiheittain myös kouluissa. Syyslukukauden alusta 1968 lähtien olivat syyskuussa lauantait lupa­päiviä, samoin toukokuussa paitsi silloin, kun samalle viikolle sattui jokin muu yleinen pyhä- tai vapaapäivä (vappu, helatorstai tai toinen helluntaipäivä). Muuna aikana luku­vuodesta oli vapaa­päiviä sunnuntaiden ja muiden pyhä­päivien sekä loma-aikojen lisäksi enää yhteensä vain neljä.. Koko vuodeksi viisi­päiväiseen työ­viikkoon siirryttiin kouluissa syysl­uku­kauden alusta 1971, jolloin samalla kesä­lomaa lyhennettiin, aluksi väliaikaisella säännöksellä, seuraavasta vuodesta lähtien vakinaisesti. Vapaiden lauantaiden lisäksi ei kouluissa enää tämän jälkeen annettu vanhan käytännön mukaisia kuukausilomia.

Lähteet
-------

1. ↑  Koulujärjestys (26/1872), 14 §
2. ↑  Asetus sisältävä väliaikaisia säännöksiä oppikoulujen luku- ja loma-ajoista (300/33)
3. ↑  Kansakoululaki (247/1957), 4 §
4. ↑  Kansakouluasetus (321/58), 5 §
5. 1 2  Asetus valtion oppikoulujen luku- ja loma-ajoista (222/1968)
6. ↑  Asetus kansakouluasetuksen muuttamisesta (223/1968)
7. ↑  Asetus väliaikaisesta poikkeuksesta eräisiin oppikoulua koskeviin säännöksiin ja määräyksiin (436/1971)
8. ↑  Asetus kansakouluasetuksen väliaikaisesta muuttamisesta (437/1971)
9. ↑  Asetus valtion oppikoulujen työajoista (327/1972)
10. ↑  Asetus kansakouluasetuksen muuttamisesta (378/1972)
Alppiruusupuisto kukinnan aikana.
**Haagan Alppiruusupuisto** (tunnetaan myös nimellä **Rodopuisto**; ruots. *Alprosparken i Haga*) on Helsingin Haagassa sijaitseva yleisölle avoin puisto, joka toimii myös yliopiston kasvinjalostuksen koealueena. Puiston pinta-ala on kahdeksan hehtaaria. Alue tunnetaan myös nimellä Laajasuon puisto. Alueesta vastaa Helsingin kaupungin rakennusvirasto.

Historiaa
---------

Puiston vanhimmat alppiruusut on istutettu luonnontilaiselle suolle vuonna 1975, jolloin alueelle on rakennettu myös käytäviä. Puiston pääreitit ovat esteettömät. Alun perin alueelle istutettiin 3 000 alppiruusuristeymää tutkimustarkoituksiin. Tavoitteena oli luoda Suomen ilmastoon sopeutunut, kasvutavaltaan ja kukkien väriltään monipuolinen lajikkeisto. Ikivihreät alppiruusut sijaitsevat puiston eteläosassa ja keltakukkaiset alppiruusut sekä atsaleat pohjoisosassa. Atsalea-alue on jatkoa puiston eteläpäässä sijaitseville alppiruusuistutuksille ja alueella kasvaa noin 1 500 vuonna 1996 istutettua atsalearisteymää, jotka saivat alkunsa atsalean jalostusohjelman käynnistymisestä vuonna 1988. Alppiruusujen ja atsaleojen kukinta ajoittuu kesäkuun alkuun. Kukinta on yleensä ohi jo juhannuksen jälkeen.

Atsalea-alueella aloitettiin metsäpuutarhan rakentaminen vuonna 2010. Metsäpuutarhan pensaiksi on valittu muun muassa atsaleoja, hortensioita ja muita kukkivia varjopensaita. Alppiruusupuiston koealueelta on kaupalliseen tuotantoon valittu kahdeksan alppiruusulajiketta; Haaga, Helsinki University, St. Michel, P.M.A. Tigersted, Axel Tigersted, Pekka, Eino ja Mauritz. Näiden lajikkeiden emopensaita kasvaa puistossa edelleen. Eri puolilla maata sijaitsevista alppiruusuristeymistä on valittu tuotantoon yhteensä toistakymmentä lajiketta, joita on ollut myynnissä vuodesta 1990 lähtien.

Lähteet
-------

* Alppiruusupuisto-infotaulu. Helsingin kaupungin rakennusvirasto. Alppiruusupuisto.
* 

### Viitteet

1. ↑  Thynell, Tuulia: Salainen puutarha keskellä kaupunkia: kuusimetristen alppiruusujen alla kuljetaan kuin kukkivassa tunnelissa *Yle Uutiset*.  16.6.2017. Viitattu 25.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Haagan Alppiruusupuisto** Wikimedia Commonsissa


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Haagan Alppiruusupuisto (Q41776707)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | puisto |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Haaga |
|  |
| koordinaatit | 60°13′19″N 24°53′35″E﻿ / ﻿60.222°N 24.893°E﻿ / 60.222; 24.893 |
|  |
|  |

 |
Guanabaranlahti
Guanabaranlahti Corcovadolta nähtynä.
**Guanabaranlahti** (port. *Baía de Guanabara*) on merenlahti Rio de Janeiron osavaltiossa Kaakkois-Brasiliassa. Rio de Janeiron ja Duque de Caxiasin kaupungit sijaitsevat lahden länsirannalla sekä Niterói ja São Gonçalo itärannalla. Vesistöön valuvat lahtea ympäröivien kaupunkien asukkaiden jätevedet. Osavaltiota on kritisoitu lahden puhdistuksen laiminlyönnistä.

Lahdella järjestettiin vuoden 2016 kesäolympialaisten purjehduskilpailut.

Lähteet
-------

1. ↑  Lipsanen, Heidi: Yle Riossa: Tyhjät lupaukset Guanabara-lahden puhdistuksesta raivostuttavat riolaisia *Yle Uutiset*.  22.7.2016. Viitattu 25.7.2016.
2. ↑  Manner, Maria: Törky vaivaa olympia­kaupunki Rioa: kalastaja löysi lahdesta kuolleen hevosen *Helsingin Sanomat*.  11.8.2014. Viitattu 25.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Guanabaranlahti** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Guanabara Bay
Juan Vicente Torrealba
**Juan Vicente Torrealba** (20. helmikuuta 1917 Caracas – 2. toukokuuta 2019 Caracas) oli venezuelalainen laulaja-lauluntekijä ja harpisti.

Torrealba otettiin hyvin nuorena vanhemmiltaan Santana Torrealba Silvalta ja María Esperanza Péreziltä Camaguániin, Guáricon osavaltioon, jossa hän omaksui kansanmusiikkivaikutteensa ja oppi soittamaan kitaraa, cuatroa sekä harppua. Torrealba perusti vuonna 1947 veljensä Arturo Torrealban ja tämän pojan Santana Torrealba Leónin kanssa Los Torrealberos -yhtyeen. Vuonna 1949 hän palasi Caracasiin, jossa saavutti mainetta kansanmuusikkona. 1960–1970-luvuilla hän kiersi esiintyjänä Amerikassa ja Euroopassa. Vuonna 1973 Torrealba matkusti Saksaan, jossa opiskeli elektronisen musiikin perusteet. Samana vuonna hän solmi levytyssopimuksen, jonka turvin levytti useita LP-levyjä, joiden sisältö koostui venezuelalaisesta, kolumbialaisesta, kuubalaisesta ja meksikolaisesta musiikista. Vuonna 1985 Torrealba aloitti esiintymisen solistina. Solistin urallaan hän teki merkittäviä esiintymisiä sinfonia- ja kamariorkesterien kanssa.

Torrealba sävelsi yli kolmesataa laulua, joiden joukossa ovat "Concierto en la llanura", "La potra Zaina", "Sólo con las estrellas", "Muchacha de ojazos negros", "Rosario", "Estero de Camaguán", "Sabaneando" ja "Sol llanero". Näitä Torrealban tekemiä lauluja levytettiin yli 130:lla albumilla. Torrealba oli Venezuelan sotilasakatemian kunniaprofessori. Hän sai opetusministeriöltä Andrés Bellon ritarikunnan arvon ensimmäisessä luokassa. Marraskuussa 1992 hän sai Venezuelan korkeimman kunnianosoituksen, Orden del Libertadorin arvon. Hänet myös valittiin yhdeksi sadasta suurimmasta persoonasta 1900-luvun Latinalaisesta Amerikasta. Vuonna 2014 Torrealba sai Latin Grammy -palkinnon. Xalapassa, Veracruzin osavaltiossa Meksikossa nimettiin hänen mukaansa katu, puisto ja aukio.

Torrealba kuoli 102-vuotiaana vuonna 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Juan Vicente Torrealba Venezuela Tuya
2. ↑  The teacher Juan Vicente Torrealba dies Últimas Noticias
3. 1 2 3 4  A los 102 años falleció el maestro Juan Vicente Torrealba El Universal


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Kartta guanchien luolista ja maalauksista La Palmalla.
**Guanchit** olivat Kanariansaarten ensimmäisiä tunnettuja asuttajia. Ensimmäisten eurooppalaisten saapuessa saarille keskiajalla guanchit elivät yhä kivikautta. Guanchien alkuperäinen kulttuuri on sittemmin kadonnut, vaikka siitä voidaan yhä löytää jälkiä. Nykyiset Kanariansaarten asukkaat ovat sekoitus guancheista ja Espanjasta tulleista siirtolaisista.

Alkuperä
--------

Geneettisten tutkimusten perusteella suuri osa guancheista on peräisin Pohjois-Afrikasta, mahdollisesti Saharan kuivumisen aikoihin noin 6000 eaa. muuttaneiden heimojen jälkeläisiä. Guanchien kielestä voidaan löytää yhtymäkohtia berberikieliin. Guanchit eivät berberien tavoin syöneet lainkaan kalaa, ja eurooppalaisten saapuessa he eivät osanneet pyydystää sitä.

Varhaisimmat espanjalaiset lähteet kuvailevat guancheja vaihtelevasti. Osaa heistä on kuvailtu pitkiksi, vaaleiksi ja sinisilmäisiksi, osaa keskipituisiksi ja tummiksi, ja osaa lyhyiksi. 1500-luvun lähteiden mukaan Teneriffan guanchit olivat pitkiä, ruskettuneita ja vahvarakenteisia, ja joillakin oli vaaleat hiukset ja siniset silmät. Guanchien on myös arveltu polveutuvan kelteistä tai germaaneista, mutta näille teorioille ei ole löytynyt todisteita. 

Ilmeisesti Kanariansaaria on asutettu historian aikana useista eri paikoista. Muun muassa numidialaiset, foinikialaiset ja karthagolaiset ovat tienneet saarista ja tehneet niille matkoja. Myös roomalaiset ovat vierailleet saarilla vuosien 100–400 välillä. Kuitenkin kaikki edellä mainitut kulttuurit olivat saarille tullessaan jo paljon kivikautta korkeammalla kehitysasteella. Plinius vanhemman mukaan saarille saapuneet karthagolaiset olivat havainneet saaret asumattomiksi, mutta nähneet siellä suurten rakennusten raunioita.

Katso myös
----------

* Güímarin pyramidit
* Silbo – guanchien vihellyskieli
* Haamilaiset
* Hanno Merenkulkija

Lähteet
-------

* *Encyclopædia Britannica, Eleventh Edition*
* Alfred W. Crosby: *Ecological Imperialism: The Biological Expansion of Europe, 900–1900.* 1993.
* John Mercer: *The Canary Islanders: Their History, Conquest & Survival*. 1980.

### Viitteet

1. ↑  Frederick J. Simoons: *Eat not this flesh: food avoidances from prehistory to the present*, s. 260. Univ of Wisconsin Press, 1994.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Guanchit** Wikimedia Commonsissa

* Guanchit - neoliittisen Euroopan viimeiset? (Arkistoitu – Internet Archive)
* Guanches (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Museo Canario (Canarian Museum) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**HMAS Yarra** (viirinumerot L77 ja U77) oli Australian laivaston vuonna 1935 palvelukseenotettu River-luokan sluuppi.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Grimsby-luokka*
*Fitting Out H.M.A.S. Yarra at Sydney* (1935) - Frank Norton 
Alus tilattiin Cockatoo Docks and Engineering Companyltä ja sen köli laskettiin 24. toukokuuta 1934. Alus laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1935 ja se valmistui vielä saman vuoden lopulla 19. joulukuuta.

Palvelus
--------

Alus osallistui elokuussa Punaisellamerellä joukkojen evakuointiin Somalimaasta, minkä jälkeen se suojasi alueella matkanneita saattueita.

Huhtikuussa 1941 alus liitettiin saattueeseen, joka kuljetti Intiasta joukkoja Basran valtaamiseksi. Basran satama vallattiin ilman vastarintaa 19. huhtikuuta. Alus osallistui tämän jälkeen 25. elokuuta operaatio Countenanceen, jossa miehitettiin Abadan ja muut siihen liittyvät satamat. Vaikka satamien valtausta pyrittiin estämään ne saatiin vallattua ilman merkittäviä vaurioita.

Somalimaan vapauduttua italialaisjoukoista alus siirtyi sisaraluksensa *HMAS Parramattan* kanssa Välimerelle. Alus kuljetti tarvikkeita ja täydennyksiä saarrettuun Tobrukiin. Aluksen toinen matka oli samalla viimeinen ennen kuin Britannian 8. armeija mursi saarron. Kuljetuksen aikana *HMS Flamingo* vaurioitui pahoin, mutta *Yarran* onnistui hinata vaurioitunut alus takaisin Aleksandriaan 7.-10. joulukuuta.

Japanilaisten liityttyä sotaan *Yarra* sai määräyksen siirtyä itään. Alus liittyi Hollannin Itä-Intiaa puolustaviin joukkoihin ja se suojasi alueelle täydennysjoukkoja kuljettavia saattueita. Liittoutuneiden puolustuksen murruttua alkoi evakuointi, joka ei ollut yhtään helpompaa. Pienistä aluksista koostunut *Yarran* suojaama pakolaissaattue joutui 4. maaliskuuta 1942 keisarillisen Japanin laivaston osaston yllättämäksi. Osastoon kuuluivat muun muassa raskaat risteilijät *Atago* ja *Takao*. Ilman mahdollisuuksia alus upposi palavana hylkynä pyrkiessään antamaan mahdollisuuden pakoon saattueen aluksille.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Hague, Arnold: *Sloops 1926-1946*. Kendal, Englanti: World Ship Society, 1993. ISBN 0-905617-67-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Hague, Arnold s. 55
2. 1 2 3 4  Hague, Arnold s. 59
3. ↑  Hague, Arnold s. 56

*Grimsby*-luokan sluupit

|  |  |
| --- | --- |
| Royal Navy | *HMS Grimsby* - *HMS Leith* - *HMS Lowestoft* - *HMS Wellington* - *HMS Londonderry* - *HMS Deptford* - *HMS Aberdeen* - *HMS Fleetwood* |
| Australian laivasto | *HMAS Yarra* - *HMAS Swan* - *HMAS Parramatta* - *HMAS Warrego* |
| Intian laivasto | *HMIS Indus* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Shoreham*-luokka – Seuraaja: *Bittern*-luokka |
**Ifiklos** oli kreikkalaisessa mytoloigassa Fylakoksen poika ja Deionin ja Klymenen pojanpoika – toisen tradition mukaan Kefaloksen ja Klymenen poika.[1] Hän meni naimisiin Diomedeian[2] tai Astyokhen kanssa, ja he saivat lapset Podarkes ja Protesilaos.[3][4]

Ifiklos oli yksi argonauteista ja omisti suuren joukon karjaa, jonka hän myöhemmin antoi Melampukselle tämän ennustettua hänelle, kuinka hänen poikansa saisi lapsia.[5][6][7]

Peliaan hautajaiskisoissa Ifiklos voitti juoksukilpailun.[8]

Katso myös
----------

* Ifikles

Lähteet
-------

1. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 10.29.6 (engl. käännös)
2. ↑  Hyginus: *Fabulae* ciii (engl. käännös).
3. ↑  Homeros: *Ilias* 2.695–710 (engl. käännös)
4. ↑  Homeros: *Ilias* 13.685–700 (engl. käännös)
5. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.9.12 (engl. käännös)
6. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 4.36.3 (engl. käännös)
7. ↑  Homeros: *Odysseia* 11.281–298 (engl. käännös)
8. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 5.17.10 (engl. käännös)
Juan Subercaseaux Errázuriz vuonna 1935.
**Juan Subercaseaux Errázuriz** (26. elokuuta 1896 Santiago de Chile – 9. elokuuta 1942) oli chileläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Santiago de Chilen arkkihiippakuntaan 3. huhtikuuta 1920 ja nimitettiin Linaresin hiippakunnan johtoon 23. helmikuuta 1935. Piispaksi konsekroinnin suoritti 28. huhtikuuta Ettore Felici, jota avustivat Gilberto Fuenzalida Guzmán ja Prudencio Contardo Ibarra. Subercaseaux Errázuriz asetettiin virkaansa 12. toukokuuta.

Subercaseaux Errázuriz sai 8. tammikuuta 1940 nimityksen La Serenan arkkipiispaksi, joksi hänet asetettiin 9. huhtikuuta 1940 ja jona hän toimi, kunnes kuoli 45-vuotiaana virassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Juan Subercaseaux Errázuriz


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Argentiina

 |

 |
**Ifikrates** (m.kreik. Ιφικράτης, *Ifikratēs*, lat. *Iphicrates*; kuoli noin 353 eaa.) oli ateenalainen kenraali.

Ifikrateen taustasta tiedetään sen verran että hänen isänsä oli suutari. Hänet tunnetaan parhaiten niistä uudistuksista jotka hän teki niin sanottujen kevytaseisten peltastien varustukseen. Ifikrates teki näiden joukkojen aseistuksesta entistä kevyemmät. Hän panosti myös kuriin ja harjoituksiin. Peltastit saattoivat näin liikkua nopeammin ja niistä tuli paljon hyödyllisempiä hyökkäyksissä. Ifikrateen uudistuksien arvo tuli hyvin esille Korintin sodan aikana. Hänen johtamansa peltasteista koostunut joukko kukisti yhden *moran* (noin 600 miestä) verran spartalaisia. Ensimmäisen kerran kevyesti aseistetut sotilaat kukistivat hopliiteistä koostuvan armeijan. 

Ifikrates joutui kuitenkin erimielisyyksiin Ateenan liittolaisen Argoksen kanssa ja hänet lähetettiin pois Korintin alueelta Hellespontokselle. Sen jälkeen kun Ateena ja Sparta solmivat Antalkidaan rauhan vuonna 387 eaa. Ifikrates avusti Traakian odrysialaisten kuningasta Seuthesta, joka soti erästä toista traakialaista kuningasta, Kotys I:tä vastaan. 

Vuonna 378 eaa. Ifikrates lähti auttamaan persialaisia valtaamaan Egyptin, mutta hän riitaantui Farnabazos II:n kanssa. Palattuaan Ateenaan Ifikrates lähetettiin Kerkyralle joka oli spartalaisten piirittämänä. Vuonna 371 eaa. Ifikrates palasi Traakiaan jossa hän liittoutui Kotys I:n kanssa ja alkoi sotia Ateenaa vastaan. Ateenalaiset kuitenkin antoivat hänelle tämän anteeksi ja hänet lähetettiin sotimaan Ateenan uudessa imperiumissa syttyneitä kapinoita vastaan. Khares syytti Ifikratesta ja hänen kahta kollegaansa siitä etteivät he olleet halunneet taistella myrskyisen sään vallitessa. Ifikrateelle tuomittiin suuret sakot ja hän eli Ateenassa aina kuolemaansa asti.
**HMCS CC-2** oli Kanadan laivaston vuonna 1914 palvelukseenottama sukellusvene.

Valmistus
---------

Chilen laivasto tilasi aluksen Seattle Construction and Drydock Companyltä nimellä *Antofagasta* ja sen köli laskettiin 31. joulukuuta 1913. Alus laskettiin vesille 4. elokuuta 1914. Chile ei kuitenkaan lunastanut tilaamaansa alusta ja Brittiläisen Kolumbian pääministeri Sir Richard MbBride lunasti aluksen. Dominion hallinto hyväksyi McBriden hankinnan ja Kanadan laivasto otti aluksen palvelukseen kaksi päivää myöhemmin.

Palvelus
--------

Oltuaan kolme vuotta koulutuksessa ja partiotehtävissä länsirannikolla alus määrättiin sisaraluksensa *HMCS CC-1*:n kanssa Eurooppaan. Sukellusveneet lähtivät 21. kesäkuuta 1917 Halifaxista emäaluksensa *HMCS Shearwaaterin* saattamana merelle. Alukset olivat ensimmäiset Britannian sotalipulla varustetut alukset, jotka läpäisivät Panaman kanavan. Alukset kuitenkin osoittautuivat sopimattomiksi ylittämään Atlantin ja ne jatkoivat palvelustaan Halifaxissa romuttamiseensa saakka vuonna 1920.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Macpherson, Ken & Burgess, John: *The Ships of Canada's Naval Forces 1910-1981 - A Complete pictorial history of Canadian warships*. Toronto, Kanada: Collins Publishers, 1981. ISBN 0-00-216856-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Macpherson, Ken & Burgess, John s. 14
**HMCS Agassiz** (viirinumero K129) oli Kanadan kuninkaallisen laivaston Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa. Alus otettiin palvelukseen 23. tammikuuta 1941 ja suojasi Atlantilla saattueita. Sodan päätyttyä alus poistettiin palveluksesta 15. kesäkuuta 1945 ja myytiin romutettavaksi.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Flower-luokka (korvetti)*
Alus tilattiin 14. helmikuuta 1940 Burrard Dry Dock Companyltä North Vancouverista Kanadasta, missä köli laskettiin 29. huhtikuuta 1940. Alus laskettiin vesille 15. elokuuta ja otettiin palvelukseen 23. tammikuuta 1941.

Palvelus
--------

Alus saapui 13. huhtikuuta Halifaxiin, mistä se lähti 23. toukokuuta St. John'siin uudelleen muodostettuun Newfoundlandin saattajaosastoon (engl. *Newfoundland Escort Force*). Kesäkuun alussa se suojasi saattueen Islantiin, minkä jälkeen se suojasi vuoden 1943 loppuun saattueita Pohjois-Atlantilla. Alus osallistui syyskuussa 1941 saattueen SC44:n suojaamiseen käyden taistelua sukellusveneitä vastaan. Taistelun aikana se pelasti torpedoidun sisaraluksensa *HMCS Lévisin* miehistön. Alus osallistui myös heinäkuussa 1942 saattueen ON115 suojaamiseen.

*Agazzisin* miehistö syömässä
Liverpoolissa alus siirrettiin 5. tammikuuta 1943 telakalle, mistä se vapautui maaliskuun puolivälissä. Huhtikuussa alus liitettiin vasta muodostettiin Kanadan 1. saattajaryhmään (engl. *Escort Group C-1*). Alus saapui 16. joulukuuta 1943 New Yorkiin uuteen huoltoon, jonka aikana aluksen etukantta pidennettiin. Muutostyöt saatiin päätökseen 4. maaliskuuta 1944. St. Margaretinlahdella vietetyn koulutusjakson jälkeen alus liittyi läntisen saattajaosaston saattajaryhmä W-2:een, mistä se siirrettiin elokuussa W-7:ään.

Sodan lopun alus oli W-7:ssä. Se poistettiin palveluksesta 14. kesäkuuta 1945 Sydneyssä ja romutettiin 1946.

Päälliköt
---------

Aluksenpäälliköinä olivat:

* Johnson, B. D. L. 23. tammikuuta 1941 - 14. maaliskuuta 1943
* More, E. M. 15. maaliskuuta 1943 - 13. maaliskuuta 1944
* Burrows, F. E. 14. maaliskuuta 1944 - 8. tammikuuta 1945
* Jarvis, J. P. 9. tammikuuta 1945 -

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Preston, Antony & Raven, Alan: *Flower Class Corvettes*. Lontoo, UK: Arms and Armour Press, 1982. ISBN 0-85368-559-2. (englanniksi)
* Friedman, Norman: *British Destroyers & Frigates - The Second World War and After*. Barnsley, Englanti: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-015-4. (englanniksi)
* Macpherson, Ken & Burgess, John: *The Ships of Canada's Naval Forces 1910-1981 - A Complete pictorial history of Canadian warships*. Toronto, Kanada: Collins Publishers, 1981. ISBN 0-00-216856-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Friedman, Norman s. 342
2. 1 2 3  Macpherson, Ken & Burgess, John s. 68
3. ↑  Macpherson, Ken & Burgess, John s. 190
Lilius enonsa Toivo Niskasen kanssa vuonna 1917.
**Margit Lilius** (1940-luvun lopulta alkaen *Mustapa*, 10. heinäkuuta 1899 Helsinki – 2. maaliskuuta 1991 Oitti) oli suomalainen balettitanssija, jota pidetään Suomen ensimmäisenä klassisena ballerinana.

Margit Lilius syntyi Suomen ensimmäiseen tanssijasukuun: hänen enonsa oli miesten tanssin uranuurtaja Toivo Niskanen ja tätinsä tanssipedagogi Hilma Liiman. Margit Lilius sai oppia molemmilta, pääsi enonsa avulla koskettamaan Anna Pavlovaa ja esitti klassista varvastanssia ensimmäisenä suomalaisena Toivo Niskasen järjestämässä näytännössä vuonna 1917. Niskanen sai tytölle oppilaspaikan Pietarin Mariinski-teatterin balettikouluun, mutta tyttö ei halunnut jättää perhettään.

Lilius oli alusta asti mukana Suomalaisen oopperan vuonna 1922 perustetussa baletissa ja sai jo seuraavana vuonna tehtäväkseen *Joutsenlammen* roolin Odette-Odile. Vuonna 1926 Margit Lilius pääsi Milanon La Scalan tunnetuimman pedagogin Enrico Cecchettin oppilaaksi, mutta joutui palaamaan Suomeen hoitamaan emännyyttä miehensä Lauri Järvisen suvun maatilalla Hausjärven Oitissa. Sen ohella hän opetti tanssia ja esiintyi taas oopperan baletissa, mutta lopetti vuonna 1935 kun koko baletti oli lopetusuhan alla. Margit Lilius lähti Olga Preobrazhenskajan oppiin Pariisiin, mutta vietti sotavuodet Oitissa. Hän muutti sotien jälkeen Yhdysvaltoihin sinne aiemmin muuttaneen poikansa luo ja antoi hyväntekeväisyysesityksiä Suomen jälleenrakentamisen hyväksi. 

Yhdysvalloissa Lilius solmi toisen avioliittonsa Antti Mustapään kanssa, mutta mies kuoli jo 1952. Margit Lilius käytti kuitenkin loppuelämänsä nimeä Margit Mustapa tai Lilius-Mustapa. Hän esiintyi viimeisen kerran Seattlessa vuonna 1952 pohjoismaisen festivaalin 25 000 hengen yleisölle. Hän asui yksin jäätyään Kalifornian Santa Barbarassa ja kiinnostui teosofiasta Happy Valley -kouluyhteisössä Ojaissa, jossa hän myös opetti. Yhä toimivan yhteisön perustajiin kuuluivat Annie Besant, Aldous Huxley ja Krishnamurti. Margit Mustapa vietti aikaa myös tyttärensä hoitamalla Oitin maatilalla, jossa hän kuoli 1991.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vienola-Lindfors, Irma: Kuolleita: Tanssijatar Margit Lilius.  *Helsingin Sanomat*, 7.3.1991. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2 3  Vienola-Lindfors, Irma: Pieni tanssija Suomesta.  *Helsingin Sanomat*, 11.9.1988, s. B8–B9. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Founders & Philosophy Besant Hill School of Happy Valley. Viitattu 25.7.2018. (englanniksi)
Williams (vas.) ja Israelin pääministeri David Ben Gurion vuonna 1959.
**Gerhard Mennen "Soapy" Williams** (23. helmikuuta 1911 Detroit – 2. helmikuuta 1988 Detroit) oli yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattipoliitikko, joka toimi Michiganin kuvernöörinä 1949–1961 ja Yhdysvaltojen apulaisulkoministerinä 1961–1966.

Williams syntyi yhteen Keskilännen vauraimmista liikemiessuvuista, joka tunnettiin Mennen-miestentuotesarjasta. Tästä Williams sai kansan suussa lempinimen "Soapy". Hän valmistui Princetonin yliopistosta 1933 ja Michiganin yliopiston lakitieteellisestä tiedekunnasta 1936. Hän menestyi lakimiehenä niin hyvin, että hänet nimitettiin 1939 kotiosavaltionsa Michiganin apulaisoikeuskansleriksi. Palveltuaan toisessa maailmansodassa USA:n laivastossa Williams palasi osavaltion johtotehtäviin ja valittiin kuvernööriksi 1949 demokraattina huolimatta republikaanisesta perhetaustastaan.

Yli kymmenen vuoden kuvernöörikauden jälkeen presidentti John F. Kennedy kutsui Williamsin apulaisulkoministerikseen 1961 ja antoi tälle tehtäväksi Yhdysvaltain Afrikan-politiikan kehittämisen maanosan maiden itsenäistymisen huippuvuosina. Williams hoiti tehtävää vuoteen 1966, jolloin hän pyrki tuloksetta senaattoriksi. Presidentti Lyndon B. Johnson nimitti Williamsin suurlähettilääksi Filippiineille vuosiksi 1968–1969, minkä jälkeen hän toimi Michiganin korkeimman oikeuden jäsenenä läpi 1970-luvun ja nimitettiin sen presidentiksi 72-vuotiaana 1982. Hän jäi eläkkeelle 1986 ja kuoli kaksi vuotta myöhemmin 1988.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  G. Mennen Williams (1911-1988), The Eleanor Roosevelt Papers 2006. Viitattu 8.11.2014.
2. 1 2  Arra, Esa: "Williams, G. Mennen (1911)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 208. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:G. Mennen Williams
**Maria Uppgård** eli **Maria Johansdotter Berg**, kirjailijanimi *Pali-Maija*, *Pali-Maj* tai *Pali-Maja* (10. joulukuuta 1784 Pirttikylä – 11. lokakuuta 1867 Rangsby, Närpiö) oli Pohjanmaalla elänyt ruotsinkielinen kansanrunoilija.

Pali-Maija toimi 18-vuotiaasta saakka kiertävän kyläkoulun opettajana ja hän hankki myös lisätuloja kirjoittamalla runoja muun muassa häätilaisuuksia varten. Pali-Maijan runot ja laulut saivat usein vaikutteita Raamatusta ja virsikirjasta. Pali-Maijan elinaikana hänen runojaan julkaistiin painettuina vain muutamia.

Teoksia
-------

* *Folkdikter af Maria Berg eller Pali-Maja*, efter hennes död samlade och utgivna av Isak Eriksson-Smeds och J. Oskar I. Rancken. Vasa 1882

Aiheesta muualla
----------------

* Pali-Maijan elämäkerta Kansallisbiografiassa

Lähteet
-------

* Maria Johansdotter Berg SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Svenskösterbottniska författare: Maria Berg (1784–1867)[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Marja-Liisa Siikonen** on johtava tutkija hissiliikenteen mallinnuksen alalla. Siikonen on yksi merkittävimpiä suomalaisia nykytiedenaisia. Hän on työskennellyt liikennevirtoja tutkivan tiimin johtajana Kone Oyj:ssä.
Siikosella oli nimissään tammikuussa 2017 yli 80 tieteellistä julkaisua sekä yli 200 hissijärjestelmien kehittämiseen liittyvää patenttia. Siikonen kuuluu Suomessa niiden naistutkijoiden joukkoon, joilla on eniten patentteja. Kaikki hänen patenttinsa liittyvät hissijärjestelmien kehittämiseen Kone-yhtiössä. Siikonen väitteli tohtoriksi vuonna 1997 Teknillisestä korkeakoulusta väitöstyöllään "Planning and control models for elevators in high-rise buildings". Siikonen työskenteli Koneessa vuosina 1984–2018 ja sen jälkeen MLS Lift Consulting -yhtiössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ida Roivainen: Naisten keksimät *Helsingin Sanomat*.  29.8.2015. Viitattu 8.3.2017.
2. 1 2 3  Marja-Liisa Siikonen valittu vuoden 2016 operaatiotutkijaksi *Aalto-yliopisto*.  27.1.2017.  Arkistoitu 9.3.2017. Viitattu 8.3.2017.
3. 1 2 3  Johtaja Marja-Liisa Siikonen Perustieteiden korkeakoulun vuoden alumniksi *Aalto-yliopisto*.  16.9.2015.  Arkistoitu 9.9.2017. Viitattu 8.3.2017.
**Vibia Sabina** (88–136) oli Rooman keisari Hadrianuksen puoliso. Hän syntyi Lucius Vibius Sabiniuksen ja Matidia I:n roomalaiseen aristokraattiseen perheeseen. Sabina nimettiin isänsä mukaan ja hänen nuorempi sisarensa Matidia II heidän äitinsä mukaan.

Sabina oli äitinsä puolelta sukua keisari Trajanukselle, joka järjesti Sabinan ja suojattinsa Hadrianuksen avioliiton noin vuonna 100. Avioliitto oli tärkeä linkki Trajanuksen ja Hadrianuksen välillä. Pariskunnan välit eivät olleet läheiset, vaikkakin Sabina kyllä piti asemastaan keisarinnana. Sabina oli lapsuudessaan tottunut olemaan huomion keskipisteenä ja joutui pettymään vähäiseen rooliinsa Hadrianuksen yksityiselämässä. Hänen tiedettiin olevan usein pahantuulinen miehensä seurassa. Hadrianuksen välinpitämättömyys vaimoaan kohtaan synnytti Sabinassa vihaa, joka lopulta jopa ylpeili sillä, että syy Hadrianin jäämiseen lapsettomaksi oli se, että Sabina kieltäytyi seksistä miehensä kanssaan. Yhtenä syynä Hadrianuksen välinpitämättömyydelle on epäilty olevan hänen mahdolliset homoseksuaaliset taipumuksensa. Julkisuudessa pariskunta näyttäytyi yhdessä ja Sabina matkustikin miehensä kanssa ympäri Rooman provinsseja. Rooman keisarin odotettiin olevan naimisissa, mikä teki Sabinan roolista merkityksellisen Hadrianuksen vallalle.

Sabina Augusta -kolikko
Sabina sai arvonimen Augusta vuonna 128 ja hänen kuvansa on monissa tuon ajan kolikoissa.

Kun Sabina vuonna 136 kuoli, Hadrianuksen epäiltiin myrkyttäneen vaimonsa tai ajaneen hänet itsemurhaan. Koska pari oli sietänyt toisiaan ja olleet naimisissa 36 vuotta, ei kuitenkaan ole erityistä syytä epäillä Hadrianuksen todella tehneen niin. Vaimon kuoltua keisari vielä julisti tämän jumalattareksi ja huolehti hänen tuhkiensa asettamisesta keisarin omaan mausoleumiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  William S. Greenwalt: Sabina (88–136 CE) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia. Encyclopedia.com*. Viitattu 18.4.2023.
2. 1 2 3  Sabina (88–136 CE) | Encyclopedia.com *www.encyclopedia.com*. Viitattu 21.4.2023.
3. ↑  Matidia I (d. 119 CE) | Encyclopedia.com *www.encyclopedia.com*. Viitattu 21.4.2023.
4. ↑  Vibia Sabina (C. 83/86-137AD) *wakefield.tripod.com*. Viitattu 21.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Reetta Korhonen** (s. 1986) on suomalainen laulaja, tanssija ja näyttelijä. Hänet tunnettaneen parhaiten laulukilpailuohjelmasta *The Voice of Finland* sekä vuoden 2013 Euroviisuista, joissa hän oli Suomen edustajan Krista Siegfridsin taustalaulajana.

Korhonen syntyi Kajaanissa ja kasvoi Hyvinkäällä. Opiskeltuaan Vierumäellä liikunnanohjaajaksi hän muutti Helsinkiin. 

Korhosen näyttämöura alkoi musikaalista *Saturday Night Fever*, sen jälkeen hän on esiintynyt musikaaleissa *High School Musical 1&2*, *Muskettisoturit* ja *Legally Blonde* sekä *Aladdinin* kaksikielisessä versiossa. Vuosina 2014-2015 Korhonen on kiinnitettynä Svenska Teaternin huipputuotannossa *Mamma Mia!*, sekä ensemblessa että Alin understudyna. Hän on esiintynyt myös mm. Elisan, Valintatalon ja Veikkauksen televisiomainoskampanjoissa sekä Lordin euroviisukappaleen "Hard Rock Hallelujah!"-musiikkivideolla.

Korhonen on myös taustalaulaja ja osa Leri Leskisen ja Jussi Chydeniuksen kokoamaa PopUp a capella-yhtyettä.

Laulu- ja näyttelijänuran lisäksi Korhonen toimii joogaopettajana. Hän tekee myös ääninäyttelijän töitä ja esiintyy mm. *Winx-klubi*-animaatiosarjan Bloom-keijuna ja *Littlest Pet Shop* animaatiosarjan Brittany ja Whittany Biskittinä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kristan viisuvalmistelut täydessä vauhdissa *Viisukuppila.fi*.  17.4.2013. Viitattu 20.2.2016.
2. ↑  http://popupsingers.com/jas (Arkistoitu – Internet Archive)
enet/reetta/ (Arkistoitu – Internet Archive)
**Reedley** on kaupunki Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltion keskiosassa, Fresnon piirikunnassa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa siellä oli 24 194 asukasta. Rusinanviljelystä ja hedelmätarhoistaan tunnetun Reedleyn asukkaista kolme neljäsosaa oli tuolloin etniseltä taustaltaan latinalaisamerikkalaisia (engl. *hispanic*). 1900-luvun alussa Reedleyyn muutti myös suomalaisia.

Suomalaisyhdyskunta
-------------------

Kaupungin pieni suomalaisyhdyskunta sai alkunsa agronomi Axel Wahrenin aloitteesta vuonna 1905. Ryhmä suomalaisia oli lähtenyt ensimmäisen sortokauden venäläistämistoimien takia siirtolaisiksi ja päätyneet aluksi metsätöihin läheiseen Sierra Nevadan vuoristoon. Varoja näin kartutettuaan he ostivat Reedleyn alueelta maapalstoja aluksi vehnänviljelyä harjoittaakseen, mutta ryhtyivät pian rusinarypäleiden ja hedelmien tuottajiksi. Reedleyssä asui 1930-luvulla satoja suomalaisia. 1940-luvun alussa kaupunkiin muutti yhteisön keskeiseksi henkilöksi noussut John Hauli, Kuusjärvellä 1883 syntynyt räätäli Juho Hakkarainen, joka oli lähtenyt Suomesta New Yorkiin jo vuonna 1906 ja asunut sitten pitkään Havaijilla. "Rusina-Jussiksi" kutsuttu Hauli toimi Reedleyssä rusinanviljelijänä kuolemaansa 1956 asti. Hänen rakentamansa Hauli Huvila on yhä Kalifornian amerikansuomalaisten kokoontumispaikkana.

Lähteet
-------

1. ↑  QuickFacts: Reedley city, California; Fresno County, California *US Census*. Viitattu 24.12.2019.
2. ↑  Eugene Van Cleef: The Finns of the Pacific Coast of the United States, and Consideration of the Problem of Scientific Land Settlement *genealogia.fi*.  1939.  Arkistoitu 18.9.2021. Viitattu 24.12.2019.
3. ↑  Hinkkanen, Tomi: Hauli Huvila: John Hauli’s Lasting Legacy *Finntimes*.  25.1.2012. Viitattu 24.12.2019.
4. ↑  "Rusina-Jussi" Kaliforniasta.  *Helsingin Sanomat*, 10.6.1952, s. 7. HS Aikakone (digitilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* History: John Hauli's Lasting Legacy, Hauli Huvila -sivusto
* *The Reedley, California Finns: A Verdant Haven in the Sun.* Finnish American Historical Society of the West, 1982.