recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tindouf** (arab. تيندوف‎‎) on kaupunki ja Tindoufin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa lähellä Marokon ja Mauritanian rajaa. Kaupungissa on 46 000 asukasta (vuonna 2008).

Tajakant-heimoon kuuluvat berberit perustivat Tindoufin Saharan keitaalle vuonna 1852. Reguibatin sahrawiheimo karkotti tajakantit vuonna 1895. Sen jälkeen paikka oli autiona, kunnes ranskalaiset joukot saapuivat alueelle vuonna 1932. Strategisesti tärkeällä rajaseudulla sijaitseva kaupunki on rakennettu Algerian itsenäistymisen jälkeen. 

Tindoufin alueella on useita Algerian armeijan varuskuntia. Se toimii myös Länsi-Saharan itsenäisyyttä ajavan Polisarion tukikohtana. Kaupungissa on lentokenttä. Sen lähellä sijaitsee vuosina 1975–1976 perustettuja länsisaharalaisten pakolaisleirejä.

Lähteet
-------

1. ↑  World Gazetteer: Algeria: largest cities and towns and statistics of their population *world-gazetteer.com*.  Arkistoitu 5.1.2013. Viitattu 11.7.2012. (englanniksi)
**Juhana Eljas Idänpään-Heikkilä** (1. heinäkuuta 1937 Pihtipudas – 10. lokakuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja lääketieteen professori. Hän toimi urallaan muun muassa lääkintöhallituksen farmakologian ylilääkärinä sekä Maailman terveysjärjestön WHO:n lääkehallinnon ja lääkeohjelmien johtajana.

Idänpään-Heikkilä kirjoitti ylioppilaaksi 1958, suoritti lääketieteen kandidaatin tutkinnon 1961, lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1966 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1968. Hän toimi Helsingin yliopiston farmakologian laitoksen assistenttina ja apulaisopettajana 1963–1966 ja saman laitoksen dosenttina 1973–2002. Idänpään-Heikkilä oli Texasin yliopiston vieraileva professori 1968–1969, Oulun yliopiston farmakologian virkaa tekevä apulaisprofessori 1970–1971 ja lääkintöhallituksen farmakologian ylilääkäri 1971–1990. Vierailevana tutkijana Yhdysvaltojen Food and Drug Demonstrativenesses (FDA) hän toimi vuosina 1982–1983 ja vanhempana neuvonantajana lääkekysymyksissä hän toimi YK:n Wienin päämajassa vuosina 1988–1989. Hän toimi WHO:n lääkehallinnon varajohtajana Sveitsissä 1990–1995 ja johtajana 1995–1999 sekä oli pääsihteeri Lääketieteellisten tiedejärjestöjen kansainvälisessä neuvostossa (CIOMS) vuodesta 2000.

Idänpään-Heikkilän puoliso vuosina 1963–1975 oli Pirkko Idänpään-Heikkilä (nyk. Pirkko Turpeinen-Saari). Vuodesta 1977 hänen puolisonsa oli lääketieteen tohtori Ulla Marja Idänpään-Heikkilä, ent. Lehmola, o.s. Möttölä (1940–2016).

Idänpään-Heikkilä kuoli Helsingissä vaikeaan sairauteen 78-vuotiaana syksyllä 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Juhana E. Idänpään-Heikkilän muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.
2. ↑  *Kuka kukin on 2007*. Otava 2006.
3. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 3.4.2016, s. C 26.
**Colin Hanks** (s. 24. marraskuuta 1977 Sacramento, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan elokuvassa *Orange County* sekä rooleistaan televisiosarjoissa *Roswell*, *Taistelutoverit* ja *Dexter*. Gus Grimlyn roolistaan televisiosarjassa *Fargo* Hanks sai ensimmäisen Emmy-ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta minisarjassa tai televisioelokuvassa.

Hän on näyttelijä Tom Hanksin vanhin lapsi.

Aiheesta muualla
----------------

Colin Hanks Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Breitling Navitimer* -rannekello nahkarannekkeella,
**Breitling SA** on itsenäinen sveitsiläinen luksus- ja arvokellojen valmistaja. Sen pääkonttori sijaitsee Grenchenissä, Solothurnin kantonissa. Kaikki Breitlingin kellot on valmistettu Sveitsissä sveitsiläisistä osista. Breitling tilaa koneistojen raakaversiot ETA SA:lta ja Valjouxlta ja modifioi ne omassa *Breitling Chronometrie Workshopsissa* ennen kronometritestausta.

Léon Breitling perusti vuonna 1884 kelloja valmistavan yrityksen St. Imieriin, Sveitsiin, tarkoituksenaan valmistaa korkealuokkaisia kronografeja ja -metrejä. 

Ensimmäisen maailmansodan alettua Breitling valmisti kronografeja ja -metrejä lentokoneisiin. 1942 Breitling esitteli kuuluisan *Chronomat*-mallin. Tämän jälkeen Breitlingin kelloista tuli lentäjien eniten suosima merkki, esimerkiksi Aircraft Owners and Pilots Association valitsi *Chronomatin* viralliseksi kellokseen.  1952 Breitling toi *Chronomatin* uudemman version, *Navitimerin* markkinoille.

Breitlingin maine kasvoi edelleen kun astronautti Scott Carpenter käytti omaa *Breitling Navitimeriaan* avaruuslennolla. Tämän johdosta kyseiselle mallille annettiin nimi; *Navitimer Cosmonaute*.

Vuonna 1979 Ernest Schneider otti yrityksen haltuunsa ja mainoskampanjoiden avulla loi Breitlingille statussymbolin aseman.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Breitling**.
* Breitlingin kotisivut

Lähteet
-------

1. ↑  Breitling Navitimer - a history, 5.9.2018[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Brittons watches - Breitling History
3. 1 2 3 4 5  Thw Watch Quote - Breitiling history
Tinet Elmgren Berliinissä vuonna 2009.
**Tinet Elmgren** (s. 19. huhtikuuta 1981 Gislaved) on suomalaistaustainen ruotsalainen sarjakuvataiteilija, joka on vuodesta 2007 lähtien asunut ja työskennellyt Berliinissä.

Elämä ja ura
------------

Tinet Elmgren on syntynyt Ruotsissa, mutta hän vietti osan lapsuudestaan myös Suomessa sekä Saksassa. Elmgrenin isä on entinen jääkiekkoilija Deniz Bavautdin. Hänen kaksi vuotta vanhempi sisarensa Ainur Elmgren on Suomessa vaikuttava historioitsija, joka on myös julkaissut omia sarjakuvia.

Vuosina 2000–2012 hän julkaisi omakustanteena 10-osaista *Tunguska*-sarjakuvalehteä. Niiden materiaalista on toimitettu kaksi albumia, jotka ruotsalainen Epix-kustantamo julkaisi vuosina 2009 ja 2012. Lisäksi Elmgrenin tuotantoa on ollut mukana useissa sarjakuvakokoelmissa.

Teokset
-------

* *Eva: Asbesthjärtan* (2009) ISBN 978-91-7089-093-2
* *Drivgods* (2012) ISBN 978-91-7089-522-7

Lähteet
-------

* Tinet Elmgrenin kotisivut

### Viitteet

1. ↑  Historijoitsija Ainur Elmgren tutkii suomalaisten stereotypioita naapurikansastaan  2.5.2004. Turun Sanomat.  Arkistoitu 12.2.2015. Viitattu 11.3.2013.
2. ↑  Elmgren, Ainur. Helsingin yliopiston tietokanta TUHAT  11.3.2013. Helsingin yliopisto.  Arkistoitu 12.2.2015. Viitattu 11.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Tinet Elmgren Seriewikin-sivustolla

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
Lamunkari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
64°52.842′N, 025°15.989′E, LumijokiPohjois-PohjanmaaSuomi |
| Vesialue | 
Liminganlahti |
| Merialue | 
Perämeri |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lamunkari** on pieni asumaton saari Liminganlahdella Lumijoen kunnan alueella. Saari sijaitsee Liminganlahden sivulahden Sannanlahden edustalla ja on Liminganlahden ainoa varsinainen saari. Lamunkari on lintujen suosima ruokailu- ja pesimäalue. Saarta ympäröi Lamunkarinmatala-niminen matalikkoalue.

Lamunkari on pesimäalueena eritoten pikkutiirojen suosima. Saarelta tavataan myös merihanhia sekä sorsalintuja kuten taveja ja jouhisorsia. Muuttolinnuista sirrit käyttävät saarta levähdyspaikkana.

Lähteet
-------

1. ↑  Lumijoki, Sannanlahti  21.6.2006. Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus. Viitattu 20.5.2007.

Lumijoki

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät ja kulmakunnat | 
* Ukuranperä
* Varjakka
* Ylipää

 |
| Luonto | 
* Lamunkari
* Lumijoki
* Rokonkari

 |
| Muut | 
* HL Hailuoto
* Kirjasto
* Kirkko
* Kunnantalo

 |
Tinia, terrakottaveistos, 300-250 eaa. Staatliche Antikensammlungen, München
**Tinia** (myös **Tin** tai **Tina**) on etruskien taivaan, salamoiden ja myrskyn jumala. Tinia oli etruskien pääjumala. Hänet kuvataan joskus parrakkaana, joskus parrattomana, mutta aina ympärillään rykelmä salamoita. Muita häneen liitettyjä tunnusmerkkejä ovat keihäs tai valtikka. Roomalaiset samaistivat Tinin Juppiteriin.

Tinia muodosti yhdessä puolisonsa Unin ja Menervan kanssa etruskien jumalten ylimmän kolmikon.

Lähteet
-------

* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. ↑  Lurker 1987, s. 185
2. 1 2  Tinia *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 7.9.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Karula järv** (myös *Uue-Võidu järv*) on Virossa Viljandin kunnassa pari kilometriä Viljandista Viljandimaalla sijaitseva luonnollinen järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 22 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvi sijaitsee pari kilometriä Viljandin taajama-alueesta pohjoiseen. Alue järven ympäriltä on peltomaata, mutta järven rantojen rinteet ovat metsämaata tai niittyä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 70,0 m mpy. Järven läpi virtaa Uueveski oja, joka alkaa Võistre järvestä ja joka yhtyy Tänassilma jõgeen Viljandin taajama-alueen itäpuolella. Järveen laskee vain muutama lyhyt pelto-oja, mutta Uueveski oja takia sen Järven valuma-alueen laajuus on 32,2 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 4,8 metriä ja suurin syvyys 15 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0011 kuutiokilometriä eli 1,1 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä ja sen rannalle on rakennettu neljä asuntoa ja rineteeseen pienei asuinalue. Järven itäpuolella sijaitsee Karulan kylä ja sen länsipuolella kulkee pohjoiseen maantie 50.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (vir. *keskmise karedusega kihistunud veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline*, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 23.8.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Karula järv (vee2074800) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 23.8.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
Sir Colin Davis.
**Colin Rex Davis** (25. syyskuuta 1927 Surrey, Englanti – 14. huhtikuuta 2013) oli brittiläinen kapellimestari.

Ura
---

Davis opiskeli klarinetinsoittoa Royal College of Musicissa Lontoossa, jossa häneltä evättiin kapellimestaritunnit, koska hän ei ollut riittävän hyvä pianonsoittaja. Tästä huolimatta hän perusti opiskelijakollegoidensa kanssa Kalmar Orchestran ja toimi usein sen johtajana.

Vuonna 1952 Davisista tuli balettimusiikin johtaja Royal Festival Hallissa ja hän oli assistenttikapellimestarina BBC Scottish Orchestrassa vuosina 1957–1959. Hän nousi ensi kertaa kuuluisuuteen vuonna 1959 johtaessaan lyhyellä varoitusajalla Wolfgang Amadeus Mozartin oopperan *Don Giovanni* Otto Klempererin sairastuttua. Vuotta myöhemmin samankaltainen tilanne toistui, kun hän korvasi Thomas Beechamin johtaessaan Mozartin *Taikahuilun* Glyndebournessa.

1960-luvulla Davis työskenteli Sadler’s Wells Operassa, Lontoon sinfoniaorkesterissa ja BBC Symphony Orchestrassa. Vuonna 1971 hän siirtyi pääkapellimestariksi Royal Opera Houseen Georg Soltin seuraajaksi ja toimi siellä aina vuoteen 1986 asti. Hän tuli tunnetuksi Michael Tippettin teoksien kantaesittäjänä: *The Knot Garden* (1970), *The Ice Break* (1977) ja *The Mask of Time* (1984). Vuonna 1977 hän johti *Tannhäuserin* Wagnerin musiikille omistetuilla Bayreuth-festivaaleilla ja tuli siten ensimmäiseksi kyseisillä festivaaleilla johtaneeksi englantilaiseksi kapellimestariksi.

Davis työskenteli Baijerin radion sinfoniaorkesterin ja Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa ennen kuin aloitti Lontoon sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina vuonna 1995.

Paitsi Tippettin ja Mozartin musiikin tulkitsijana, Davis tunnettiin erityisesti Jean Sibeliuksen ja Hector Berlioz’n musiikin tuntijana.

Huomionosoitukset
-----------------

Davis aateloitiin vuonna 1980.

Lähteet
-------

1. ↑  Sirén, Vesa: Musiikkimaailma suree kapellimestari Sir Colin Davisia *Helsingin Sanomat*.  15.4.2013.  Arkistoitu 17.4.2013. Viitattu 15.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Sir Colin Davisin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Hakusana "Tinasotilas" ohjaa tänne. Musiikkialbumista kerrotaan artikkelissa Tinasotilas (albumi).*
Tinasotilaiden valamista 1900-luvun alun muoteilla.
**Tinasotilaat** (myös *lelusotilaat* tai *pikkusotilaat*) ovat tinasta tehtyjä lelusotilaita. Nykyisin samanlaisia hahmoja valmistetaan muovista leluiksi.

Historia
--------

Vanhin tunnettu tinasotilas on roomalainen legioonalainen vuodelta 200 jaa. Sitä edeltäneet ja monet myöhemmät tinakuviot ovat uskonnollisia votiiviesineitä, pyhiinvaeltajien matkamuistoja tai koristeita.

Tinanvalaja Johann Gottfried Hilpert (1732–1801) Nürnbergistä alkoi vuonna 1760 valaa tinasta litteitä esineitä, sotilaita, eläimiä ja kukkia. Keksintö levisi nopeasti, ja Fredrik Suuren ansiosta tinasotilaista tuli hyvin suosittuja poikien leikkikaluja.

Kirjallisuutta
--------------

* Gripenberg, Ole: *Tennsoldater som leksaker, samlarfigurer och undervisningsmaterial*. Helsinki: Holger Schildts Förlag, 1973. ISBN 951-50-0032-7.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tinasotilaat**.
* Collection Hilpert (Arkistoitu – Internet Archive)
**Karun** (pers. ‏کارون‎, *Rūd-e Kārūn*, aiemmin myös *Ulai*, tai *Eulaeuson*) on 829 kilometriä (toisen lähteen mukaan 860–890 km) pitkä joki Iranin lounaisosassa, Tšahar Mahaal ja Bakhtiarin sekä Khūzestānin provinseissa. Joki saa alkunsa Zagrosvuorten Zard Kuh-e Baḵtiārista Esfahanin länsipuolelta. Se on Iranin ainoa alajuoksultaan navigoitavissa oleva joki. Se virtaa muun muassa Ahvāzin kaupungin halki ja laskee Šatt al-Arabin suistoon.

Joen valuma-alue on 57 059 neliökilometriä. Valuma-alueesta suurin osa on vuoristoista. Joen uoma voidaan jakaa kolmeen erityyppiseen osaan. Ensimmäisen osan muodostaa uoma alkulähteeltä Gatvandiin, jossa vuoristo-osuus päättyy. Joen yläjuoksulla joki kasvaa voimakkaammaksi virraksi sivujokien liittyessä siihen. Virtausnopeus on suuri. Toinen osuu kulkee Šuštarin kautta Band Qīriin, jossa tärkein sivuhaara Dez yhtyy pääuomaan. Kolmas osuus on Band Qīristä Ahvāzin kautta lounaaseen Šatt al-Arabiin. Band Qīrin jälkeen joki on navigoitavissa joensuulle saakka muutoin paitsi Ahvāzin luona kolmen kilometrin virtaosuudella. Erityisesti kuivaan vuodenaikaan joessa voi olla näillä paikoin liian vähän vettä vesiliikenteeseen. Matalin vedenkorkeus on tyypillisesti lokakuussa ja korkeimmilleen vesi kohoaa huhtikuussa sateiden ja sulamisvesien yhteisvaikutuksesta.

Alajuoksulla joki on historian aikana vaihtanut uomaa ainakin kolmesti. Nykyään alajuoksulla on keinotekoinen kanava (Haffārin kanava), joka kaivettiin ilmeisesti vuonna 986 jaa. mahdollistamaan vesiliikennettä Basran ja Ahvāzin välillä. Sittemmin vuonna 1847 Erzhumin sopimuksessa Iran sai oikeuden käyttää Šatt al-Arabin itälaitaa vesitienään. Karun avattiin kansainväliselle liikenteelle Ahvāziin saakka vuonna 1888, myöhemmin Band Qīriin saakka. Etenkin Karunin alajuoksusta on tullut tärkeä kulkuväylä öljynporaus- ja jalostamotoiminnan läheisyyden vuoksi. Jokeen on rakennettu pato ja tunneli vuonna 1971 Esfahanin vedentarpeen turvaamiseksi.

Muuta
-----

Karunia on arveltu Eedenin puutarhan pohjoispuolella sijainneeksi Gihon-joeksi.

* Karun3-pato.Karun3-pato.

Lähteet
-------

1. 1 2  Karun River i. Geography and Hydrology, ii *Encyclopædia Iranica, ISSN 2330-4804*. Viitattu 23.7.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Kārūn River. River, Iran *Encyclopædia Britannica*. britannica.com. Viitattu 23.7.2015. (englanniksi)
**Karukin kieli** (*Araráhih* tai *Ararahih'uripih*) on hokan-kieliin kuuluva uhanalainen kieli ja Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa asuvan karuk-kansan perinteinen kieli. UNESCO on luokitellut karukin vakavasti uhanalaiseksi kieleksi, ja vuonna 2011 vain noin 12 ihmistä puhui sitä sujuvasti äidinkielenään. Lisäksi tuntematon määrä heimolaisia ymmärsi tai puhui kieltä epätäydellisesti. Samana vuonna noin kolmekymmentä ihmistä oli opiskellut kieltä toisena kielenään.

Kielen nimi
-----------

Karukin kielellä ei ole omakielistä nimeä. Sitä kutsutaan yleensä nimellä *araráhih* tai *ararachúupha*, jotka molemmat tarkoittavat yleisesti "ihmisen kieltä". Kontekstista riippuen samoja termejä voidaan käyttää myös muista intiaanikielistä.

Paikallisten valkoisten keskuudessa yleiset nimitykset kar**o**kit ja kar**o**kin kieli, jotka ovat peräisin karukinkielisestä sanasta *káruk* ("ylävirta"), otti ensimmäisenä tieteelliseen käyttöön Stephen Powers. Alfred Kroeber jatkoi Powersin oikeinkirjoituksen käyttöä, ja 1900-luvulla kansan ja kielen nimet kirjoitettiin pääasiassa o:lla. Vain John Peabody Harrington käytti foneettisesti oikeaa kirjainta u. Karukit itse suosivat nimessään u-kirjainta, ja sen käyttö on yleistynyt 2000-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Karuk at Ethnologue (18th ed. 2015) *ethnologue.com*. Viitattu 23.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  UNESCO Atlas of the World's Languages in danger *unesco.org*.
3. ↑  Golla, *California*. lk 86.
4. ↑  Karuki sõnaraamatu võrguversioon.
5. ↑  Powers, Stephen. 1877. *Tribes of California*. Contributions to North American Ethnology 3. Department of the Interior, U.S. Geographical and Geological Survey of the Rocky Mountain Region, J. W. Powell in Charge. Washington, DC: Government Printing Office. lk 19.
6. ↑  Golla, *California*. lk 87.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: et:Karuki keel & en:Karuk language
| "Donna per amore"Al Bano & Romina Power |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Fotografia di un momento* |
|  A-puoli | "Donna per amore" |
|  Julkaistu | 1990 |
|  Tyylilaji | pop |
|  Kesto | 03.36 |
|  Levy-yhtiö | WEA |
| muut singlet |
|  | "Donna per amore" |  |

**Donna per amore** on italialaisen popduo Al Bano & Romina Powerin single vuodelta 1990. Sen sävelsivät ja sanoittivat Albano Carrisi, Alexander Seidl, Joachim Horn-Bernges ja Romina Power. Singlen b-puolena on Carrisin ja Powerin teos "Non piangere". Sekä a- että b-puoli sisällytettiin duon studioalbumille *Fotografia di un momento*. "Donna per amore" on julkaistu myös 12-tuumaisena maxisinglenä ja digitaalisena CD-singlenä. Kummankin julkaisun kolmantena kappaleena on uusi versio balladista *Libertà*. Al Bano & Romina Power levyttivät kappaleesta "Donna per amore" myös espanjankielisen version "Mujer por amor".

"Donna per amore" nousi Itävallan singlelistan sijalle 21.

"Donna per amore" on tekijöidensä näkemys asioista, joita nainen tekee rakkauden tähden. Kappale alkaa taustakuoron laulamalla introlla, jossa kertojaminä luettelee yksitoista asiaa, jotka ovat ainoastaan hänen tapansa sanoa "rakastan sinua". Duo laulaa säkeistöjä vuorotellen, kertosäkeeseen kohottavan sillan yhdessä ja kertosäkeistöt lauletaan Al Bano -vetoisesti, mikä on tyypillistä duolle.

> »So che se parlo, se piango, se rido, se prego, se canto, se sogno, se penso, se ballo, se soffro, se vivo, se grido, è solo un modo per dirti ---»   
> (Ote sanoituksesta)
> 
>

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Al Bano & Romina Power – Donna Per Amore *Discogs.com*. Viitattu 17.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  Al Bano & Romina Power – Fotografia Di Un Momento *Discogs.com*. Viitattu 17.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Al Bano & Romina Power – Mujer Por Amor *Discogs.com*. Viitattu 17.5.2023. (englanniksi)
4. ↑  Donna per amore *Chartsurfer.de*. Viitattu 17.5.2023. (saksaksi)
5. ↑  Donna per amore Songtext *Songtexte.com*. Viitattu 17.5.2023. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Chordu.com: Chords for Al Bano & Romina Power Donna Per Amore Italiano
* Lyricstranslate.com: Mujer por amor (Donna per amore)
Esimerkki Reimer–Tiemann-reaktiosta
**Reimer–Tiemann-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa fenolijohdannainen tai eräät typpeä sisältävät heterosykliset yhdisteet reagoivat emäksisissä olosuhteissa kloroformin kanssa muodostaen tuotteena aromaattisen aldehydin. Reaktion raportoivat ensimmäisen kerran saksalaiset Karl Reimer ja Ferdinand Tiemann vuonna 1876 ja se on nimetty heidän mukaansa.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Reimer–Tiemann-reaktio on tyypiltään elektrofiilinen aromaattinen substituutio. Nukleofiileinä reaktiossa toimivat fenolit ja eräät heterosykliset yhdisteet kuten indolit ja pyrrolit. Nämä voivat kuitenkin reagoida samoissa reaktio-olosuhteissa myös Ciamician–Dennstedt-toisiintumisella klooripyrimidiineiksi. Elektrofiilina reaktiossa toimii halokarbeeni, tyypillisesti joko dikloorikarbeeni, dibromikarbeeni tai dijodikarbeeni. Karbeeni muodostuu vahvasti emäksisissä olosuhteissa esimerkiksi natriumhydroksidin vaikutuksesta kloroformista, bromoformista, jodoformista tai trikloorietikkahaposta. Elektrofiilinen dihalokarbeeni reagoi fenolijohdannaisen kanssa pääasiassa o-asemaan tai mikäli molemmissa o-asemassa on substituentti, tapahtuu reaktio p-asemaan. Reaktiossa muodostuu välivaiheena bentsaalikloridijohdannainen, joka hydrolysoituu happamissa olosuhteissa aldehydiryhmäksi muodostaen aromaattisen hydroksialdehydin. Reimer–Tiemann-reaktio tapahtuu heikommin, mikäli fenolissa on elektroneja puoleensa vetäviä substituentteja. Reaktio on hyvin eksoterminen, ja sen huonona puolena ovat yleensä suhteellisen huonot saannot sekä sivutuotteena muodostuvat huomattavat natriumkloridimäärät.

Lähteet
-------

1. 1 2  Christian Maliverney & Michel Mulhauser: *Hydroxybenzaldehydes, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.3.2016
2. 1 2  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 627–628. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
3. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-76. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 943. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
**Reima Juhani Karppinen** (s. 27. tammikuuta 1958 Vehmaa) on entinen suomalainen kilpasoutaja.

Karppinen kilpaili soutu-urallaan kolmissa olympialaisissa pariairokaksikossa. Los Angelesissa 1984 hän sijoittui Aarne Lindroosin kanssa kahdeksanneksi, Soulissa 1988 Jorma Lehtelän kanssa 12:nneksi ja Barcelonassa 1992 Esko Hillebrandtin parina 13:nneksi.

Uransa ainoan arvokisamitalin Karppinen voitti MM-kilpailuissa Münchenissä 1981 saadessaan veljensä Pertti Karppisen kanssa hopeaa. Veljesten muut esiintymiset MM-kisojen pariairokaksikossa tuottivat viidennen sijan Luzernissa 1982, neljännen sijan Duisburgissa 1983 sekä kahdeksannen sijan Wienissä 1991. Jorma Lehtelän parina tuli seitsemäs sija Nottinghamista 1986 ja 12. sija Kööpenhaminasta 1987.

Pohjoismaiden mestaruuden Reima Karppinen voitti Pertti Karppisen kanssa pariairokaksikossa vuonna 1981. Suomen mestaruuksia hän voitti eri veneluokissa yli kaksikymmentä.

Reima Karppisen valmentajina toimivat Matti Heikkilä ja hänen veljensä Erkka Karppinen. Hänen vaimonsa Tuula Karppinen (o.s. Kivi) on voittanut Suomen mestaruuksia kuulantyönnössä ja soudussa sekä tyttärensä Suvi Karppinen ja poikansa Olli-Pekka Karppinen soudussa.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 115. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. ↑  Nesteen Soutajille lauantain tuplapotti *Hämeen Sanomat*.  18.6.2005.  Arkistoitu 23.12.2017. Viitattu 23.12.2017.
2. ↑  Jussila, Joonas: Sinnikäs soutaja selätti vaikeudet.  *Turun Sanomat*, 31.5.2019, s. 23.
3. ↑  Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 40*, s. 293. Urheilumuseo, 2019. ISBN 978-952-6644-14-1.
**FNFL Algérien** (runkonumero DE-107, T52 ja F701) oli Vapaan Ranskan laivaston Algérien-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Algérien-luokka*
Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen Wilmingtonista Delawaresta Dravo Corporationilta nimellä *USS Cronin* ja runkonumerolla DE-107. Köli laskettiin 13. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 27. marraskuuta ja luovutettiin 2. tammikuuta 1944 lend lease -sopimuksen nojalla Ranskan pakolaishallitukselle, joka liitti sen Vapaan Ranskan laivastoon nimellä *Algérien*. Alus otettiin palvelukseen 23. tammikuuta 1944.

Palvelus
--------

Alus palautettiin sodan jälkeen Yhdysvaltain laivastolle, joka siirsi sen pysyvästi Ranskalle MDAP-ohjelmassa 21. huhtikuuta 1952.

Alus luokiteltiin 1952 fregatiksi, jolloin se sai Naton mukaisen runkonumeron F-701. Se nimettiin elokuussa 1962 uudelleen *Oiseksi*. Alus palautettiin toukokuussa 1964 Yhdysvaltain laivastolle, joka myi sen romutettavaksi marraskuussa 1965.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 55
2. ↑  DANFS - USS Cronin
3. ↑  Gardiner, Robert s. 99
**Voikkaan palo 1933** syttyi 9. heinäkuuta 1933. Palossa tuhoutui koko silloinen Voikkaan taajaman keskusta-alue.

Palo sai alkunsa helteisenä sunnuntain keskipäivänä kello 12.25 aikaan kun leipuri Ikäheimosen talon savupiipusta lentänyt kipinä sytytti naapurissa olleen V. Sillgrenin talon ulkorakennuksen katon. Kolme tuntia kestänyt palo tuhosi 103 rakennusta, joista 41 oli liikerakennuksia. Yli 300 ihmistä menetti asuntonsa mutta kuolonuhreja ei tullut. Paloa sammuttamassa oli yli 1 000 miestä.

Palon seurauksena suuri osa Voikkaan keskustan vanhemmasta rakennuskannasta on peräisin vuosien 1933 ja 1939 väliltä.

Lähteet
-------

* Kouvolan museoaarteita - Museoesineitä Poikilo-museoiden kokoelmista ja tarinoita Kouvolasta 9.7.2013 : Voikkaan tulipalosta 80 vuotta
* Savupiipusta lentänyt kipinä poltti Voikkaan 80 vuotta sitten. *Kouvolan Sanomat*.  30.6.2013.  Arkistoitu 29.4.2014. Viitattu 6.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kauhunpäivä Voikaala. Neljättäkymmentä taloa paloi siellä eilen, ulkorakennuksineen n. 100 rakennusta, Helsingin Sanomat, 10.07.1933, nro 180, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Barduunat on merkitty numerolla 8.
**Barduuna** on köysi tai vaijeri, joka tukee keulaharusta osatakiloidussa purjeveneessä. Mastonhuipputakilan etuna on, että niitä ei tarvita. Barduunat kulkevat peräosan sivukulmista mastoon sille tasolle, missä etuharus alkaa osatakilassa. Yhdessä muun takiloinnin kanssa se tukee mastoa. Koska barduunat on kiinnitetty matalalle mastossa, ne voivat aiheuttaa merkittävän ongelman vahinkojiipissä, kun puomi osuu barduunaan, jolloin puomi, masto tai molemmat voivat rikkoutua. 

Kryssillä tai slöörillä barduuna on tuulenpuolella jännitteessä. Suojan puolella oleva on löysä. Kun vene vendaa, roolit vaihtuvat. Toinen barduunoiden tehtävä on säätää etuharuksen kireys purjehduskulman ja meriolosuhteiden mukaan. Yleensä tiukan kryssin aikana, kun vene purjehtii hyvin lähellä tuulta, barduunaa kiristetään etuharuksen jännittämiseksi. Genoa on säädetty sisään. Näissä olosuhteissa genoan voima ohjautuu eteenpäin ja vähentää vastusta. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Running backstay
**Goupiaceae** on koppisiemenisten Malpighiales-lahkoon kuuluva pieni trooppisen Amerikan heimo, jossa on vain *Goupia*-suku.

Tuntomerkit
-----------

*Goupia*-lajit ovat puita, joihin kerääntyy alumiinia ja joilla on paksuseinäisiä karvoja. Varren ydin on poikkileikkaukseltaan kulmikas. Lehdet sijaitsevat kahtena rivinä ja ovat hammaslaitaisia; korvakkeet ovat pitkänomaisia ja sisäänpäin kaartuvia. Lehden suonitus on luonteenomainen; sivusuonet kohoavat kärkeä kohti ja pikkusuonet yhdistävät niitä tikapuumaisesti. Kukinto on sarjamainen ja sijaitsee lehden hangassa. Terälehdet ovat pitkiä, kapeakärkisiä ja kärjestä värikkäitä. Mesiäinen on rengasmainen. Heteenponnessa on tukeva, hieman pidentynyt ja pitkäkarvainen lokeroside eli konnektiivi. Sikiäin muodostuu viidestä yhteen kasvaneesta emilehdestä, ja siinä on muutamia siemenaiheita aksile-tyyppisessä istukassa. Vartaloita on useita sikiäimen ulkolaitaan kiinnittyneinä, ja ne muodostavat katoksen sikiäimen ylle. Hedelmä on marja, joka sisältää verkkokuvioisia siemeniä.

Levinneisyys
------------

*Goupia* kasvaa Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. *G. glabra* on yleinen ja runsas Amazonian alueen puu.

Luokittelu
----------

*Goupia*-suvussa on kaksi lajia. Lähin sukulaisheimo on orvokkikasvit (Violaceae). Aiemmin suku on luettu kelaskasveihin (Celastraceae) tai niiden yhteyteen (Cronquist 1981 ja Takhtajan 1997).

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens 2001 –, viittaus 10.2.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Levinneisyyskartta:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q13636291
* Wikispecies: Goupiaceae
* CoL: 623NS
* EPPO: 1GOUF
* Fossilworks: 183012
* GBIF: 3760957
* GRIN: 492
* iNaturalist: 71523
* IRMNG: 100661
* ITIS: 896779
* NCBI: 216853
* Open Tree of Life: 745085
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126625-1
* Tropicos: 50324560
* Watson & Dallwitz: goupiace
* WFO: wfo-7000000256

 |

 |
Gourman fulbepaimentolaisia Gaon eteläpuolella.
**Gourma** on tasankomainen luonnonalue Malissa, Burkina Fasossa ja Nigerissä. Se käsittää Nigerjoen mutkan eteläpuolisen alueen ulottuen etelässä Burkina-Fason pohjoisosaan ja Nigeriin. Gaon eteläpuolella Gourma ylittää Nigerjoen jatkuen Dallol Bosson muinaiseen jokilaaksoon saakka. Lännessä sen rajana ovat Nigerjoen tulva-alue sekä Hombori- ja Gandamiavuoret.

Alue kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Sen pohjoisosa on aroa ja eteläosa avointa savannia. 1970-luvun alusta jatkuneen kuivuuden aikana sademäärä on laskenut keskimäärin 150–300 millimetriin vuodessa, ja suuri osa savannista on muuttunut aroksi.

Gourman alueella harjoitetaan paimentolaisuuteen ja puolipaimentolaisuuteen perustuvaa karjanhoitoa sekä paikoin maanviljelyä. Eteläisimmässä osassa laidunnetaan karjaa sekä viljellään hirssiä ja durraa. Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja, fulbeja ja songhaita. Maatalouden laajentuminen on entisestään köyhdyttänyt alueen kasvillisuutta.

Lähteet
-------

* Schema regional d’amenagement du territoire de Mopti 2010–2035 *giz-pact.org*.  2011.  Arkistoitu 6.10.2014. Viitattu 16.11.2014. (ranskaksi)

### Viitteet

1. ↑  Schema, s. 60.
2. ↑  Schema, s. 60–62.
3. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski spravotšnik, tom 2*, s. 131. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
4. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski spravotšnik, tom 1, liitekartta Narody*. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
5. ↑  Schema, s. 62.
**Condorcet** oli Ranskan merivoimien Danton-luokan taistelulaiva ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Danton-luokka*
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta St. Nazairesta, missä köli laskettiin 23. elokuuta 1907. Se laskettiin vesille 20. elokuuta 1909 ja otettiin palvelukseen 25. heinäkuuta 1911.

Palvelus
--------

Palvelukseenottoa varten alus liitettiin Ranskan Välimeren laivaston 1. laivueen 1. divisioonaan. Alus osallistui touko-kesäkuussa 1913 laivaston sotaharjoitukseen Provencen ja Tunisian välisellä merialueella ja harjoituksen päättäneeseen laivastokatselmukseen 7. kesäkuuta. Alus oli laivueen mukana lokakuusta joulukuuhun tehdyllä Välimeren purjehduksella samoin kuin toukokuussa 1914 pidetyssä sotaharjoituksessa Välimerellä.

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus etsi sisaraluksensa *Vergniaudin* ja dreadnought-taistelulaiva *Courbetin* kanssa tuloksetta Saksan keisarikunnan laivaston taisteluristeilijä *SMS Goebeniä* ja kevyt risteilijä *SMS Breslauta* Baleaareilta. *Condorcet* oli 9. elokuuta Sisiliansalmessa estääkseen Saksan laivaston alusten pääsyn itään. Amiraali Auguste Boué de Lapeyrèren johtama brittiläis-ranskalainen laivasto, johon *Condorcet* oli liitetty, etsi saksalaisaluksia Adrianmereltä. Laivasto-osasto kohtasi Montenegron rannikon sulkua valvoneet Itävalta-Unkarin laivaston panssarikansiristeilijä *SMS Zentan* ja sitä saattaneen hävittäjä *SMS Ulanin*. Seuranneessa Antivarin taistelussa *Zenta* upotettiin *Ulanin* paetessa.

Joulukuusta 1914 vuoteen 1916 alus osallistui Otrantonsalmen sulkuun, jolla Itävalta-Unkarin laivasto suljettiin Adrianmerelle. Aluksen tukikohtana oli Korfu.

Sodan jälkeen alus muutettiin 1925 koululaivaksi. Toisessa maailmansodassa alus oli Toulonin satamassa saksalaisten vallatessa Vichyn Ranskan 27. marraskuuta 1942. Alus vaurioitui pahoin liittoutuneiden ilmapommituksessa elokuussa 1944 ja myöhemmin saksalaiset upottivat aluksen. Hylky nostettiin ja romutettiin vuonna 1949.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Hore, Peter: *Battleships of World War I*. Lontoo, Englanti: Anness Publishing Ltd, 2006. ISBN 1-84476-377-3. (englanniksi)
* Jordan, John: The 'Semi-Dreadnoughts' of the Danton Class.  *Conway's Warship*, 2013, XXXV. vsk, s. 46-66. Lontoo:  Conway Publishing. ISBN 978-1-84486-205-4.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1906-1921 s. 196

*Danton*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *Condorcet* – *Danton* - *Diderot* - *Mirabeau* - *Vergniaud* - *Voltaire* |
| Edeltäjä: *Liberté*-luokka – Seuraaja: *Courbet*-luokka |
**Gouméra** on kaupunkikunta ja sen ainoa taajama Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Se sijaitsee 26 kilometriä Kayesista koilliseen. Kunnassa on 3 800 asukasta (vuonna 2009).

Gouméran kunta rajoittuu koillisessa Kayesin piirin Séro Diamanoun ja Maréna Diombougoun, etelässä Colimbinén ja Khouloumin sekä luoteessa Gory Gopélan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Luoteessa kohoaa Brédjin ja lännessä etelään jatkuva Guidilémmén kukkula. Vesistöjä ovat sateiden jälkeen kuivuva Télékoujoki sekä Karanguilén, Bololi-Bakoun ja Khili-Kharén tulva-altaat. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Asukkaat ovat etupäässä soninkeja. Lisäksi on maureja, fulbeja ja bambaroita. Vallitseva uskonto on islam.

Gouméran kautta kulkee Kayesista Yélimanéen johtava maantie. Seudun pääelinkeino on maatalous. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Gouméra on vanha vilja- ja karjakaupan keskus.

Kunnassa toimii lastentarha, alakoulu, yläkoulu, koraanikoulu ja koulutus- ja kehittämiskeskus. Terveyskeskuksessa työskentelee sairaanhoitaja, kätilö ja apuhoitaja. Vesihuolto käsittää 20 kaivoa ja kolme porakaivoa.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 17.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 17.2.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Gouméra 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 17.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Gorbatšovin ajan Neuvostoliitossa puhkesi monia kansallisuuskiistoja** maan puoliksi vapautuneen poliittisen ilmapiirin takia. Eri etnisyyksien välillä oli taisteluja, ja toiset vaativat eroa Neuvostoliitosta. Ne veivät lopulta Neuvostoliiton hajoamiseen.

Ensimmäiset julkisuuteen tulleet yhteenotot tapahtuivat Kazakstanissa joulukuussa 1986 paikallisten venäläisten ja kazakkien välillä.
Baltian maat Liettua, Latvia ja Viro alkoivat kapinoida 1986–1987. Vuonna 1988 Virossa oli laulava vallankumous, Liettuassa kirjailijoiden ja älykköjen kansallismielinen Sąjūdis-liike ja Latviassa perustettiin neuvostovastainen Kansanrintama.

Tammikuussa 1988 Nagorno-Karabahissa eli Vuoristo-Karabahissa islamilaiseen Azerbaidžaniin kuuluvalla kristityllä armenialaisten asuma-alueella armenialaiset aloittivat väkivaltaisuuksia azereita kohtaan, jonka azerit kostivat murhaamalla armenialaisia azerikaupungissa Sumqayıtissa. Tästä syttyi sota armenialaisten ja azerien välille. Neuvostojohto salaili yhteenottoja.

Vuonna 1989 hallituksen joukot surmasivat Tbilisissä 20 mielenosoittajaa.

Syyskuussa 1991 kansankongressi äänesti Neuvostoliiton purkamisesta. Joulukuussa Venäjä, Valkovenäjä ja Ukraina sopivat perustavansa uuden liiton, Itsenäisten valtioiden yhteisön. Siihen liittyivät useimmat entiset neuvostotasavallat Baltian maita lukuun ottamatta.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikki Kirkinen: Venäjän historia. Otava 2000, ISBN 951-1-15799-X, s. 511.
2. ↑  Timeline Estonia BBC
3. ↑  Timeline Lithuania BBC
4. ↑  Timeline Latvia BBC
5. ↑  Anne Sailas, Ilmari Susiluoto, Martti Valkonen: Venäjä, jättiläinen tuuliajolla. Edita Helsinki 1996. ISBN 951-37-1863-8, s. 94.
6. ↑  The Gorbachev years BBC
7. ↑  Timeline Soviet Union BBC
**Pilviherttu** (*Cisticola textrix*), vanhalta nimeltään pilviheinäkerttu, on herttujen heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pilviherttu on 9–10 cm pitkä ja painaa noin 9 g. Sen höyhenpuku on päältä ruskean ja mustan kirjava, alapuolelta vaalea tummin viiruin. Pyrstö on lyhyt ja valkeakärkinen. Lajista tunnetaan viisi alalajia, joiden väritys vaihtelee. Koiras esittää laululennon, jonka aikana se kohoaa korkealle ilmaan, joskus jopa kadoten näkyvistä, mistä johtuu lajin suomenkielinen nimi.

Esiintyminen
------------

Pilviherttu elää eteläisessä Afrikassa Angolassa, Lesothossa, Mosambikissa, Etelä-Afrikassa, Swazimaassa ja Sambiassa. Sen esiintymisalueen laajuus on noin 620 000 neliökilometriä.

Elinympäristö
-------------

Pilvihertun elinympäristöä ovat marskimaat ja paljaslaikkuiset matalaheinäiset ruohoaavikot.

Lisääntyminen
-------------

Lajin pallomainen pesä on rakennettu heinistä ja sijaitsee heinätuppaassa tai tuppaan tyvessä. Naaras munii yleensä neljä munaa.

Ravinto
-------

Pilvihertut syövät enimmäkseen heinäsirkkoja ja muita maanpinnan lähellä liikkuvia hyönteisiä ja pieniä selkärangattomia.

Lähteet
-------

* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: *Otavan lintutieto – Maailman linnut*. Otava. ISBN 951-1-12001-8
* Esiintyminen Etelä-Afrikassa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Cisticola textrix* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 6.12.2013. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3315833
* Wikispecies: Cisticola textrix
* BirdLife: 22713519
* CoL: VLFD
* BOW: clocis1
* eBird: clocis1
* GBIF: 2492815
* iNaturalist: 7700
* IRMNG: 10211536
* ITIS: 559352
* IUCN: 22713519
* Xeno-canto: Cisticola-textrix

 |

 |
**Gora** on maantieteellinen alue Etelä-Kosovossa, Koillis-Albaniassa ja Luoteis-Makedoniassa. Goraa asuttavat albaanit, makedonialaiset, bosniakit, bulgarialaiset, goranit, serbit ja turkkilaiset. Vuosien 1992 ja 1999 Goran Kosovolle kuuluva osa oli kunta ja sen väkiluku oli 17 574. Nykyään se kuuluu Dragašin kuntaan. Albanialle kuuluva osa kuuluu Shistavecin ja Zapodin kuntiin. Pohjois-Makedonialle kuuluva osa kuuluu Bogovinjen kuntaan. 

Goran länsiosassa on Lumën alue, joka on jaettu Kosovon ja Albanian kesken.

Maantieteellinen jako
---------------------

### Albania

Albanialle kuuluva Goran osa kymmenestä perinteisesti goranien asuttamasta kylästä, jotka ovat Zapod, Pakisht, Orçikël, Kosharisht, Cernalevë, Orgjost, Orshekë, Borje, Novosej ja Shishtavec.

Vuoden 2011 kiistellyn väestönlaskennan mukaan vain kaksi kolmasosaa Shishtavecin väestöstä ilmoitti olevansa albaaneja ja loput ilmoittivat olevansa makedonialaisia. Zaposin kunnassa 79% ilmoitti olevansa albaaneja ja 11.7% ilmoitti olevansa makedonialaisia. 

### Kosovo

Kosovolle kuuluva Goran osa koostu yhdeksästätoista perinteisesti goranien asuttamasta kylästä, jotka ovat Baćka, Brod, Vranište, Globočnica, Gornja Rapča, Gornji Krstac, Dikance, Donja Rapča, Donji Krstac, Dragaš, Zli Potok, Kruševo, Kukuljane, Lještane, Ljubošte, Mlike, Orčuša, Radeša ja Restelica. 

Kosovon goranit ovat sanoneet haluavansa entisen Goran kunnan liittyvän serbi kuntien yhteisöön. 3 marraskuuta 2013 70% äänesti Goran kunnan perustamisen puolesta. 

Entinen Goran kunta sinisellä.
### Pohjois-Makedonia

Pohjois-Makedonian tasavaltaan kuuluu kaksi goranien asuttamaa kylää, Jelovjane ja Urvic, jotka sijaitsevat Pologin alueella. Vuoden 2001 silloisen Makedonian tasavallan väestönlaskennan mukaan Jelovjanessa 90% oli turkkilaisia ja Urvicissa 85% oli turkkilaisia ja 15% oli albaaneja.

Lähteet
-------

1.

2.

3.

4.

5.

6.

7.

8.

9.
**Buddhalainen taide** on buddhalaiseen uskontoon liittyvää taidetta. Kun buddhalaisuus syntyi Sidharta Gautaman ja Sakyamunin vaikutuksesta, alkuun taiteessa itse Buddhaa ei varsinaisesti kuvattu. Sen sijaan alkuaikoina häntä esitettiin erilaisten symbolien avulla. Tällaisia symboleja olivat muun muassa puun alla oleva tuoli, päivänvarjo, jalanjäljet, munkin kerjuukuppi ja buddhalainen opinpyörä. Varsinainen Buddhaa esittävä taide alkoi muotoutua 100-luvulla. Tämä tapahtui samoihin aikoihin, kun hindulaisuudessa alkoi kehittyä ihmisen näköisten hahmojen kuvaaminen. Varhaisimpia Buddhaa esittäviä veistoksia tehtiin Mathurassa, hieman nykyisestä Delhistä etelään päin. Buddhaa esittävien veistosten kuvanveistäjien koulukunta nimeltä Gandhara syntyi Pakistanin ja Afganistanin alueelle. Tämän koulukunnan kuvanveisto sai vaikutteita hellenismistä ja roomalaisesta taiteesta. Intian eteläkärjessä syntyi Amaravatin koulukunta, joka veisti Buddhan patsaita vihreänharmaasta kalkkikivestä. Tämän koulukunnan tyylisuunta levisi Sri Lankaan ja laajemmaltikin Kaakkois-Aasiaan. Tyypillinen intialainen Buddha-hahmo muotoutui 300-400-luvuilla Gupta-dynastian aikana. Tämän tyypillisen Buddha-hahmon syntymiseen vaikuttivat Mathurasta ja Gandharasta periytyvät perinteet. Gupta-dynastian aikana oli myös Itä-Intiassa Sarnath-koulukunta, jonka tyylissä Buddha kuvataan ohut kaapu yllään. Sarnath-koulukunnan tyyli levisi Himalajan alueelle, Kaakkois-Aasiaan ja Silkkitietä Keski-Aasiaan saakka.*lähde?*

1100-luvulla Itä-Intiassa ja Himalajan alueella vaikutti vajrayana-buddhalaisuuteen perustuva kuvataidesuuntaus, joka oli buddhalaisessa maailmassa yksi monipuolisimmista.

Tiibetin alueella, missä buddhalaisuus on olennainen osa kulttuuria, myös taide pohjautuu buddhalaisuuteen. Tiibetiläinen taide noudattaa tarkkoja sääntöjä. Taidetta määräävät säännöt ovat määritetty sekä kirjallisessa että suullisessa perinteessä. Nämä säännönmukaiset perinteet koskevat esimerkiksi taiteessa ilmeneviä mittasuhteita sekä hahmojen asentoja ja ilmeitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Buddhalaisuus: oppi ihmisen hahmossa *Tila, kuva aatteet*. Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu. Viitattu 1.3.2023. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Pekka Lehtisalo: Tiibetin taiteesta *tiibetintaiteenkeskus.fi*. Viitattu 1.3.2023.
Hampurin taidehalli, joka avattiin vuonna 1869.
**Taidehalli** (saks. *Kunsthalle*) on kuvataiteen vaihtuvien näyttelyiden tai muiden näyttelyiden esittämiseen tarkoitettu näyttelytila tai rakennus. Taidehalli poikkeaa taidemuseosta siten, että tavallisesti sen tehtävänä ei ole taiteen tutkimustoiminta. Taidehalli joko ylläpitää tai ei ylläpidä taidekokoelmia. Taidehallit ovat tavallisesti myös näyttelytiloina suurempia kuin taidegalleriat ja niiden ensisijainen tehtävä on taiteen esittely. Tavallisesti taidehallin organisaation takana on taide- tai taiteilijayhdistys, kaupunki, yritys tai näiden yhteisosuus säätiössä.*lähde?*

Ensimmäiset taidehallit perustettiin Saksassa 1800-luvun alussa. Eräs kuuluisia saksalaisia taidehalleja on vuonna 1869 avattu Hampurin taidehalli, joka perustamisen takana oli vuonna 1817 perustettu Hampurin taideyhdistys. Ruotsissa taidehalleja on runsaasti. Liljevalchin taidehalli Tukholmassa otettiin käyttöön vuonna 1916 ja Malmön taidehalli on eräs suurimpia nykytaiten näyttelytiloja Euroopassa. Bonniersin taidehalli Tukholmassa perustettiin vuonna 2005.*lähde?*

Helsingin Taidehalli on toiminut vuodesta 1928 nykytaiteen merkittävänä näyttelypaikkana Etu-Töölössä. Myös Vaasassa, Seinäjoella ja Porvoossa on taidehalli.*lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

### Taidehallit Suomessa

* Porvoon taidehalli (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi, ruotsiksi, englanniksi)
* Vaasan taidehalli (suomeksi, ruotsiksi, englanniksi)
* Seinäjoen taidehalli (suomeksi, englanniksi)
* Helsingin taidehalli
* Turun Taidehalli

### Muissa maissa

Tallinnan taidehalli
* Liljevalchin taidehalli
* Bonniersin taidehalli, Tukholma (ruotsiksi, englanniksi)
* Magasin 3, Tukholma (ruotsiksi, englanniksi)
* Malmön taidehalli (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi, englanniksi)
* Tallinnan taidehalli (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi, englanniksi)
* Hampurin taidehalli
* Wienin taidehalli (saksaksi, englanniksi)
* Mûcsarnokin taidehalli Budapestissa (unkariksi, englanniksi)
* The New York Kunsthalle (englanniksi)
Goran Vujević
**Goran Vujević** (s. 27. helmikuuta 1973) on serbialainen lentopalloilija, joka pelasi seuratasolla muun muassa Perugia Volleyn joukkueessa, Italian A1-liigassa ja voitti maajoukkueen pelaajana olympiakultaa vuonna 2000.

Maajoukkueuransa lopettanut Vujević oli Serbia ja Montenegron pelin sielu yhdessä Ivan Miljkovićin kanssa. Erinomaisen hyppysyötön, nostotaidon ja iskulyönnin omaava Vujević on yksi lentopallomaailman valovoimaisimmista tähdistä.

Ura maajoukkueessa
------------------

Siitä lähtien, kun Jugoslavian joukkue voitti pronssia EM-kisoissa 1995, Vujević oli yksi joukkueen pelin kulmakivistä. Monta kertaa Maailmanliigassa palkittu yleispelaaja Vujević ei ole koskaan ollut joukkueensa pisimpiä pelaajia, mutta hyvällä ulottuvuudellaan sekä nopeudellaan hän on lyönyt itsensä läpi – oli joukkue mikä tahansa. Vujevićin syöttöä on sanottu yhdeksi maailman vaikeimmista nostajan kannalta.

Vujević muodosti Jugoslavian maajoukkueen ytimen yhdessä Ivan Miljkovićin sekä Grbicin veljesten kanssa. Joukkue nousi tähtiensä avulla nopeasti maailman huipulle ja kehittyi lähestulkoon voittamattomaksi. Hänen uransa huippuhetki oli vuoden 2000 olympiakulta Jugoslavian joukkueessa.

Vujević päätti lopettaa maajoukkueuransa vuoden 2006 MM-kisoihin, joissa Serbia ja Montenegro pelasi viimeisen kerran yhteisen valtion nimellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 22*, s. 91. Kustannus-Notariaatti Oy, 2001. ISBN 952-5106-14-4.