recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Anisimovon kunta Boksitogorskin piirin kartalla.
**Anisimovo** (ven. Ани́симово) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Boksitogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tšagodajoen varrella 65 kilometriä Boksitogorskista kaakkoon. Kylässä on 493 ja kunnassa 580 asukasta (vuonna 2012).

Maantiede ja asutus
-------------------

Anisimovon kunnan pinta-ala on 499,9 neliökilometriä. Se rajoittuu Boksitogorskin piirin Borin, Samoilovon, Jefimovskin ja Klimovon kuntiin sekä Novgorodin alueen Ljubytinon ja Hvoinajan piireihin. Pinta-alasta 90,0 % on metsää, 6,7 % maatalousmaata ja 2,3 % vesistöjä.

Seutu on pinnanmuodostukseltaan Kaspianmeren ja Itämeren vedenjakajalla sijaitsevaa kumpuilevaa tasankoa. Tärkeimmät joet ovat Tšagoda ja Voložba ja suurimmat järvet Berezoradinskoje, Suhoje, Strugskoje, Ptšelino ja Peruša. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, sapropeeli, mineraalivärit, kalkkikivi, hiekka ja sora.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 19 kylää: Bolšoi Dvor, Botšatino, Dudinskoje, Falilejevo, Fomkino, Gagrino, Gljadkovo, Golovkovo, Jolzovo, Kalinetskoje, Klimovo, Nekrasovo, Pronino, Spirovo, Strugi, Tarasovo, Tšasovnja, Tšerkasova Gorka ja Tšurilova Gora. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia
--------

Keskiajalla Tšagoda ja Voložba -jokien välillä sijaitsi itään johtavan kauppareitin vetotaival. Kunnan alue kuului 1700-luvulle saakka Novgorodin Äänisen viidennekseen ja myöhemmin Novgorodin läänin Tihvinän kihlakuntaan. Anisimovon volosti liitettiin vuonna 1918 Tšerepovetsin lääniin ja vuosina 1927–1952 se kuului kyläneuvostona Leningradin alueen Jefimovskin piiriin.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Kunnan läpi kulkee Pikaljovon, Strugin ja Kolbekin välinen maantie. Strugin ja Pikaljovon välillä on linja-autoyhteys.

Paikallisia elinkeinoja ovat maatalous, hiekan ja soran louhinta sekä erilaiset palvelut. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät ja yksi lammastila. Kolmasosa työvoimasta työskentelee kaupungeissa.

Keskuskylän palveluihin kuuluvat peruskoulu, lastenkoti, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja kauppa.

Nähtävyydet ja matkailu
-----------------------

Kunnan nähtävyyksiä Gagrinon, Kalinetskojen ja Tšerkasova Gorkan kylien tsasounat. Matkailupalveluja ei ole.

Lähteet
-------

* Anisimovskoje selskoje poselenije Boksitogorskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti: Projekt generalnogo plana. Materialy po obosnovaniju projekta: Pojasnitelnaja zapiska  2012. Sankt-Peterburg – Boksitogorski munitsipalnyi raion:  Enko. Viitattu 14.9.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Projekt, s. 39.
2. 1 2  Projekt, s. 31.
3. ↑  Projekt, s. 15.
4. ↑  Projekt, s. 24.
5. ↑  Projekt, s. 17–18.
6. ↑  Projekt, s. 20.
7. ↑  Projekt, s. 15–16.
8. ↑  Projekt, s. 39–40.
9. ↑  Projekt, s. 15, 29.
10. ↑  Projekt, s. 34.
11. ↑  Projekt, s. 35.
12. ↑  Projekt, s. 27.
13. ↑  Projekt, s. 52.

Aiheesta muualla
----------------

* Anisimovon kunta Boksitogorskin piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Aleksandr Nikolajevitš Afinogenov** (ven. Алекса́ндр Никола́евич Афиноге́нов, 4. huhtikuuta 1904 Skopin – 29. lokakuuta 1941 Moskova) oli venäläinen näytelmäkirjailija.

Aleksandr Afinogenov syntyi kirjallisuutta harrastavan rautatieläisen perheeseen. Hän liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1922 ja valmistui Moskovan lehdistöinstituutista vuonna 1924. Afinogenov laati näytelmiä Proletkultin näyttämöille ja kirjoitti ensimmäisen omaperäisen teoksensa *Tšudak* ("Hupsu") vuonna 1929. Moskovan toisen taiteellisen teatterin esittämänä se herätti laajaa huomiota ja osoitti tekijänsä tšehovilaisen perinteen jatkajaksi. Seuraava näytelmä *Strah* ("Pelko", 1931) oli enemmän velkaa Maksim Gorkiille.

Kirjansa *Tvortšeski metod teatra* (1931) ansiosta Afinogenov oli Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen tärkein teatterivaikuttaja. Vuonna 1934 hänet valittiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen puhemiehistöön ja *Teatr i dramaturgija* -lehden toimittajaksi.

Afinogenov lähetti kolmannen näytelmänsä *Lož* ("Valhe", 1933) Stalinille, joka torjui jyrkästi sen esittämisen. Afinogenov yritti vapautua ideologian kahleista näytelmässä *Daljokoje* (1935) ja siirtyi sankariromantiikkaan Espanjan sisällissotaa käsittelevässä näytelmässä *Saljut, Ispanija!* ("Terve, Espanja", 1936).

Afinogenov joutui poliittisen ajojahdin kohteeksi vuonna 1937. Hänet erotettiin puolueesta, ja hänen näytelmänsä kiellettiin. Seuraavana vuonna Afinogenov kuitenkin rehabilitoitiin, ja hän löysi uudelleen itsensä lyyrisessä komediassa *Pikku Maša* (*Mašenka*, 1940). Se oli pitkään suosituimpia neuvostonäytelmiä. NKP:n keskuskomitean tietotoimiston kirjallisuusosaston johtajaksi nimitetty Afinogenov kuoli saksalaisten pommittaessa Moskovaa.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Daljookoje (puolipysäkki "Kaukainen")*. Suom. Jalmari Virtanen. Karjalan valtion kansallinen teatteri, 1936.
* *Pikku Maša*. Suom. Jotaarkka Pennanen ja Anja Vammelvuo. Yleisradion televisioteatteri, 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 131–133. Moskva: Olma-Press Invest, 2005. ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 65–66. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Ritva

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
|  |
| --- |
| Nalidiksiinihappo |
| Nalidiksiinihappo |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 1-etyyli-7-methyyli-4-okso-[1,8]naftyyridiini-3-karboksyylihappo |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 389-08-2 |
| ATC-koodi | J01MB08 |
| PubChem CID | 4421 |
| DrugBank | DB00779 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C12H12N2O3 |
| Moolimassa | 232.235 g/mol |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia | hepaattinen |
| Puoliintumisaika |  ? |
| Ekskreetio | renaalinen, pitkälti epäaktiivisessa muodossa |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa | oraalinen |

**Nalidiksiinihappo** on vanha akuuttien virtsatietulehduksien hoitoon käytettävä lääkeaine. Sen vaikutusmekanismi on kahtalainen. Ensinnäkin se estää mikrobien kahdentumista, jolloin se on *bakteriostaattinen* eli bakteerien kasvua estävä. Toisaalta suurina annoksina sen on todettu olevan myös *bakterisidinen* eli se denaturoi bakteerien DNA:ta. Lääkkeen ongelmana on, että se imeytyy huonosti ruoansulatuskanavasta ja virtsaan erittyy munuaisten kautta aktiivisena vain alle kymmenen prosenttia lääkkeestä. Aine hajoaa suureksi osaksi maksassa. Aine vaikuttaa parhaiten emäksisessä ympäristössä.

Nalikdiksiinihappo tehoaa parhaiten kolibakteeriin. Myös *Proteus*- ja *Klebsiella*-lajit ovat enimmäkseen valmisteelle herkkiä. Sen sijaan virtsatulehdusten aiheuttajista enterokokit ja *Pseudomonas*-lajit ovat vastustuskykyisiä.

Vakavista sivuvaikutuksista on hyvin raportoitu pikkulasten aivopaineen nousu. Epilepsia on vasta-aihe lääkkeen käytölle, ja on myös tavattu fototoksisia reaktioita sekä harvakseltaan allergioita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pekka Männistö ja Jouko Tuomisto: *Farmakologia ja toksikologia*, s. 652. Helsinki: Kandidaattikustannus Oy, 1982. ISBN 951-99395-7-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Nalidixic acid (englanniksi)
* ChemBlink: Nalidixic acid (englanniksi)
**Markku Paloheimo** (31. maaliskuuta 1943 Helsinki – 25. joulukuuta 2011 Inkoo) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori ja dosentti, joka tuli tunnetuksi Instrumentarium Oyj:n omistaman Datex-yksikön potilasvalvonta- ja anestesialaitteiden keskeisenä kehittäjänä. Hän toimi myös anestesiologian dosenttina ja ylilääkärinä Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin silmätautien klinikalla. 

Markku Paloheimo opiskeli ensin Teknillisessä korkeakoulussa, mutta vahtoi alaa ja valmistui lääkäriksi vuonna 1970. Hän aikoi sitten erikoistua vatsakirurgiaan Meilahden sairaalassa, mutta suostuteltiin teknisen lahjakkuutensa vuoksi anestesiologian pariin. Sitä kautta hänet otettiin neuvonantajaksi Instrumentarium Oyj:n Datex-yksikön (nyk. GE Healthcare Finland Oy) tuotekehitysyksikköön, jossa hän toimi yli 30 vuoden ajan.
Datexin potilasvalvonta- ja anestesialaitteet saavuttivat markkinajohtajan aseman maailmassa.

Paloheimo harrasti vapaa-aikanaan puhallinmusiikkia muun muassa Retuperän WBK:n riveissä.

Lähteet
-------

* In Memoriam Markku Paloheimo[vanhentunut linkki], FiHTA News 6.3.2012.
* Muistokirjoitus, HS Muistot.
* In memoriam Markku Paloheimo (Arkistoitu – Internet Archive), Finnanest-lehti, Suomen Anestesiologiyhdistys.
Galahad metsässä valkean ratsunsa kanssa.
**Galahad** (myös **sir Galahad**) on pyöreän pöydän ritari ja Graalin maljan löytäjä, joka esiintyy kuningas Arthurin liittyvissä tarinoissa. Kirjallisuudessa Galahad kuvataan puhdassydämisen ja jalon ritarin ihannekuvaksi.

Tarinoiden mukaan Galahad oli Lancelotin ja Pellesin tyttären Corbinin Elainen avioton poika. Pelles on Graalin maljan vartija, ja hän järjestää taikakeinoin tyttärensä ja Lancelotin välisen kohtaamisen loihtimalla tyttärensä näyttämään Guinevereltä, jota Lancelot rakastaa. Pelles tekee tämän varmistaakseen, että Graalin maljan löytäjä on Joosef Arimatialaisen sukua. Graal oli tarujen mukaan malja, jota Jeesus käytti viimeisellä ehtoollisella viinin tarjoamiseen. Myöhemmin Joosef sai pyhän Graalin maljan hänelle ilmestyneeltä Jeesukselta ja vei sen Britanniaan.

Nuorukaiseksi vartuttuaan Galahad kohtasi isänsä Lancelotin, joka löi hänet ritariksi ja toi poikansa Camelotiin, kuningas Arthurin hoviin. Galahad istui juhlien aikaan vahingossa Siège Perilousille istuimelle, jolle vain puhdassydäminen ritari saattoi istua. Muille istuin aiheuttaisi välittömästi kuoleman. Galahadille ei kuitenkaan käynyt mitenkään, ja sen perusteella kuningas Arthur päätteli, että Galahadin täytyi olla luonteeltaan puhdas ja jalo. Galahad hyväksyttiin pian tämän jälkeen pyöreän pöydän ritareihin.

Legendojen mukaan Galahad oli yksi niistä kolmesta ritarista, jotka löysivät Graalin maljan. Kaksi muuta olivat Percival ja Bors. Graalin löytämisen jälkeen Galahadin on sanottu nousseen taivaaseen.

Graalin maljan tarinan ensimmäisissä versioissa, esimerkiksi Chrétien de Troyesin 1100-luvulla ilmestyneessä *Conte du Graal* -teoksessa, Graalin maljan löytäjä oli Percival. Mutta 1200-luvulla Graalin malja -aiheelle annettiin uusi, ankaran hengellinen merkitys. Sen vuoksi tarvittiin uusi Graalin maljan löytäjä, jonka sukujuuret voitiin johtaa Vanhan testamentin Daavidin sukuun.

Galahadista tehtiin lisäksi Lancelotin poika, jotta maallisen rakkauden innoittamat teot (Guineveren innoittama Lancelot) voitaisiin asettaa vastakkain taivaallisen rakkauden innoittamien tekojen kanssa (hengellisyyden innoittama Galahad). Tällainen teologinen versio Graalin maljan legendasta ilmestyi teoksessa *Queste del Saint Graal* ("Graalin maljan etsintä"), joka on osa Vulgata-syklin proosamuotoisia Lancelot-taruja. Queste del Saint Graalissa on merkkejä voimakkaasta sistersiläisvaikutuksesta, ja siinä voidaan nähdä yhtäläisyyksiä pyhän Bernhard Clairvaux’laisen mystisiin oppeihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Brian Edward Rise: Galahad *Encyclopedia Mythica*. Viitattu 16.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Galahad Encyclopedia Britannica. Viitattu 16.9.2023. (englanniksi)
**Bərdə** (ven. Барда́, *Barda*, arm. Պարտավ, *Partav*) on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Karabahin tasangolla virtaavan Tərtərjoen varrella 314 kilometriä Bakusta länteen. Kaupunki on Bərdən piirin keskus. Sieltä on rautatieyhteys Yevlaxiin. Asukkaita on 41 300 henkeä (vuonna 2010).

Kaupungin lähellä sijaitsevat muinaisen Partavin kaupungin rauniot. 400-luvulta lähtien se oli Kaukasian Albanian pääkaupunki. Arabit valtasivat kaupungin 700-luvun alussa. Tärkeiden karavaanireittien risteyksessä sijainnut Barda oli huomattava kaupan ja käsityöammattien keskus. Pohjoisesta tulleet rusit hävittivät sen vuonna 943/944.

Nykyään Bərdə on maatalousalueen keskus. Maanjäristyksiltä säilyneistä nähtävyyksistä huomattavimpia ovat 1300-luvulla rakennettu tornimainen mausoleumi ja neliminareettinen Imamzaden moskeija. Kulttuuritalossa toimii historiallinen museo.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 2*, s. 628. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.
2. ↑  World Gazetteer: Azerbaijan: largest cities and towns and statistics of their population *world-gazetteer.com*. Viitattu 26.2.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Azerb.com: Barda *azerb.com*. Viitattu 26.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)
**Raimo Ilmari Hertto** (s. 26. maaliskuuta 1938 Salo) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Hertto syntyi kauppiaiden Voitto Ilmari Hertto ja Siska Maria Saarinen perheeseen ja avioitui 1960 Liisa Kastun kanssa. Ylioppilaaksi Hertto tuli Salon yhteislyseosta 1959 ja valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta 1963. Hän oli Tukon omistaman Suomen Säilyke Oy:n myyntipäällikkö Turussa 1964–1965 ja Huhtamäki-yhtymä Oy:n omistaman Jalostajan apulaismyyntipäällikkö 1965–1967 ja myyntipäällikkö 1970–1971 sekä Mixin myyntipäällikkö 1970–1971. Tehomainos Oy:n toimitusjohtaja Hertto oli 1972–1975 ja Huhtamäki-yhtymä Oy:ssä, vuodesta 1976 Huhtamäki Oy, Hellaksen johtaja 1975–1981, säilyketehdas Jalostajan johtaja 1981–1982, elintarvikeryhmän toimialajohtaja 1982–1983 ja kansainvälisten asioiden johtaja 1983–1987. Huhtamäen kansainvälisen liiketoiminnan yhteydessä Hertto työskenteli myös Leafin varatoimitusjohtajana ja operatiivisena johtajana Chicagossa 1981–1987. Rautakirjan toimitusjohtaja Helsingissä hän oli 1987–1998. Hertolla oli työuransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vesikansa, Jyrki: Kauppaneuvos Raimo Hertto (1938–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 21.9.2023.
2. ↑  Kultturelli kauppaneuvos Raimo Hertto - tutustu asukkaaseemme *sagacare.fi*. Viitattu 21.9.2023.
**Rybinskin tekojärvi** (ven. Ры́бинское водохрани́лище, *Rybinskoje vodohranilištše*) on pinta-alaltaan Euroopan toiseksi suurin tekojärvi ja viidenneksi suurin makeanveden allas Laatokan, Äänisen, Vänernin ja Kuibyševin tekojärven jälkeen. Tekojärven pinta-ala on 4 550 neliökilometriä eli jokseenkin sama kuin Saimaan ala, ja vesitilavuus 25,4 kuutiokilometriä, joka on 2/3 Saimaan tilavuudesta. Vesitilavuudesta 16,7 km3 on säännösteltävää osuutta. Tekojärveen laskevien vesistöjen pinta-ala on noin 150 000 neliökilometriä. 

Rybinskin tekojärvi sijaitsee Venäjällä Volgan vesistössä Jaroslavlin, Tverin ja Vologdan alueilla. Se peittää Volgan ja sen sivujokien Šeksnan ja Mologan yhtymäkohdan. Tekojärvi muodostaa osan Volgan ja Itämeren yhdistävää vesitietä. Vedenpinta vaihtelee 4–5 metriä säännöstelystä riippuen. 

Rantakoivikko huhtikuussa
Rybinskin tekojärvi sijaitsee 300 km Moskovasta pohjoiseen  
Rybinskin tekojärvi sijaitsee 300 km Moskovasta pohjoiseenRybinskin tekojärviRybinskin tekojärvi sijaitsee noin 300 km Moskovasta pohjoiseen
Järven rakennutti Josif Stalin. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1935. Järven täyttäminen alkoi vuonna 1941 ja saatiin päätökseen vuonna 1947. Tekojärven alle jäi muun muassa historiallinen Mologan kaupunki ja 663 kylää, ja noin 130 000 ihmistä joutui muuttamaan.*lähde?* Järven padon yhteydessä on 346 megawatin vesivoimala. Voimalalla on tuotettu viime aikoina keskimäärin 1,1 TWh vuodessa. Suuren isänmaallisen sodan aikana syksyllä 1941 voimalasta saatu sähköenergia oli tärkeää Moskovan seudulle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vodohranilištše vdhr Rybinskoje (Venäjän vesistötietokannan tietoja tekojärvestä) *textual.ru*. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)
2. ↑  Large European lakes and reservoirs (Euroopan yhteisön ympäristöviraston yhteenveto maantieteellisen Euroopan suurimmista järvistä ja tekoaltaista)  päivitetty 2007. The European Environment Agency (EEA), European Union, eea.europa.eu. Viitattu 27.7.2013. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Rybinskoje vodohranilištše (maantieteellisen kokoelmaverkkotietosanakirjan artikkeli tekojärvestä) *Geografitšeskaja entsiklopedija*.  2006 (viittauksen osalta). Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)
4. ↑  Rybinskoje vodohranilištše (BSE-verkkotietosanakirjan artikkeli) *Suuri neuvostotietosanakirja*.  1969—1978. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)
**Ruoka-allergia** on allergisuutta jollekin ruoka-aineelle. Kun henkilö on ensin herkistynyt ruoka-aineelle, joka on useimmin jokin proteiini, hän saa kyseistä ainetta sisältävän ruoan nauttimisesta allergisen reaktion.

Aiheuttajat
-----------

Mikä tahansa ruoka-aine voi aiheuttaa allergisen reaktion jollekulle. Ruoka-aineiden lisäksi allergiaa saattavat aiheuttaa myös elintarvikkeiden lisäaineet. Kaikki ruoan aiheuttamat oireet eivät kuitenkaan ole allergiaa.

Maito, viljat, kananmuna ja kala ovat pikkulapsilla yleisimmät allergian aiheuttajat. Aikuisilla oireita aiheuttavat tietyt tuoreet kasvikset ja mausteet. Aikuisten ruoka-allergiat liittyvät useimmiten siitepölyallergioihin ristireagoinnin kautta.

### Ruoka-allergioita

* Kala-allergia
* Maitoallergia
* Pähkinäallergia
* Vilja-allergia

### Käsittelyn vaikutus

Kasvisten allergeenisuus vähenee yleensä ruoan käsittelyn, kuten keittämisen, pakastamisen ja raastamisen myötä. Pähkinöiden, sellerin, palsternakan ja soijan allergeenisuus sen sijaan ei käsiteltäessä vähene.

Oireet
------

Yleisin ruoka-allergian oire imeväisiässä on nokkosihottuma, joka alkaa alle tunnin kuluessa ruoan nauttimisesta. Harvinaisempia oireita ovat leimahteleva atooppinen ekseema, vatsakipu ja ripuli. Leikki- ja kouluikäisten yleisimmät ruoka-allergian oireet ovat huulien ja suun kutina ja limakalvoturvotus, vatsakipu ja ripuli. Aikuisten yleisimpiä oireita ovat suu-, nielu- ja vatsaoireet. Myös anafylaktinen reaktio on mahdollinen.

Esiintyvyys
-----------

Ruoka-allergiaa esiintyy Suomessa noin 2–5 prosentilla aikuisista ja 5–8 prosentilla lapsista. Lasten ruoka-allergiat paranevat usein kouluikään mennessä.

Diagnosointi
------------

Ruoka-allergia diagnosoidaan altistuskokeessa, jonka apuna voidaan käyttää laboratoriokokeita.

Hoito
-----

Ruoka-allegian vuoksi allergikko voi joutua rajoittamaan ruokavaliotaan. Allergikon ruokavaliohoidossa pyritään kuitenkin varmistamaan ruokavalion riittävä ravitsevuus. Jos allergian oireet ovat voimakkaita, henkilö pyrkii kokonaan välttämään oireita aiheuttavaa ruokaa. Lievässä tapauksessa hän voi jatkaa allergisoivan ruoan syömistä oireidensa rajoissa. Elintarvikkeissa on allergikoille hyödyllisiä allergiamerkintöjä, ja myös ravintolat tarjoavat tiedon annostensa sisällöstä. Siedätyshoidon avulla allergikko voi oppia sietämään allergisoivaa ruoka-ainetta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ruoka-allergiat Allergia-, Iho- ja Astmaliitto. Viitattu 25.5.2020.
2. 1 2 3 4  Ruoka-allergiat  7.5.2020. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. Viitattu 25.5.2020.
3. 1 2  Matti Hannuksela: Ruoka-allergia *Terveyskirjasto*.  15.1.2013. Duodecim. Viitattu 25.5.2020.
Omenahotellin rakennus Jyväskylässä.
Tampereen Omena-hotellin hotellihuoneen sisustus vuonna 2007.
**Omena Hotels** on suomalainen hotelliketju, jonka liikeidea perustuu sijaintiin kaupunkien keskustassa, asiakkaiden itsepalveluun ja edullisiin hintoihin. Huone varataan ja maksetaan ketjun verkkosivuilla. Hotelleissa ei ole vastaanottoa, vaan sisäänpääsy ja -kirjautuminen tapahtuvat Omenan lähettämän uniikin ovikoodin avulla. Jokaisessa ketjun hotellissa on huoneita neljälle, osassa hotelleja on myös yhden hengen huoneita. Huoneet on kalustettu ja varustettu kautta ketjun lähes samanlaisiksi, vaikka huoneiden koko ja muoto saattaakin hieman vaihdella.

Kotipizza-ketjun perustaja Rabbe Grönblom perusti ensimmäisen nykyisen konseptin mukaisen Omena-hotellin 8. lokakuuta 2003 Tampereelle.

Omena-hotelleja on Suomessa Helsingissä (2 hotellia), Tampereella, Turussa (2 hotellia), Vaasassa, Porissa ja Jyväskylässä. Aiemmin Omena-hotelleja on ollut myös Oulussa, Lahdessa, Rukalla, Kööpenhaminassa, Tukholmassa.

Vuonna 2014 Omena Hotels -ketju hakeutui yrityssaneeraukseen, joka päättyi onnistuneesti vuoden 2015 alussa, kun saneerausohjelma vahvistettiin ja yrityksen toiminta jatkuu normaalisti. Vuonna 2017 hotelliketjun liikevaihto kasvoi 7 prosenttia 9,77 miljoonaan euroon. Liikevoitto kaksinkertaistui 770 000 euroon.

Kampanjat
---------

Useana syksynä 2015 alkaen Omena-hotellit on toteuttanut kampanjaa, joissa opiskelijat pääsevät asumaan ketjun hotelleihin 490–800 euron kuukausihintaan. Kampanjan myötä Omena-hotelleissa on majoittunut useampi sata opiskelijaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Omenahotels.com *omenahotels.com*. Viitattu 16.3.2012.
2. ↑  Tampereella avattiin itsepalveluhotelli *MTV3.fi*.  8.10.2003. Viitattu 30.6.2007.
3. ↑  Omenahotellit hakeutui yrityssaneeraukseen *Yle Uutiset*.  21.8.2014. Viitattu 3.10.2015.
4. ↑  Omena-hotellien saneerausmenettely etenee – toiminta jatkuu *Yle Uutiset*.  30.1.2015. Viitattu 9.2.2017.
5. ↑  Omenahotellit etsii Lappeenrannan keskustasta sopivaa hotellikiinteistöä *Esaimaa.fi*.  21.5.2016.  Arkistoitu 11.2.2017. Viitattu 9.2.2017.
6. ↑  Omenahotelli tuplasi liikevoittonsa – liikematkustajat löysivät ketjun *Kauppalehti*.  15.4.2018. Viitattu 6.7.2018.
7. ↑  Omena Hotellit tarjoavat huoneistaan kämppiä opiskelijoille *City.fi*.  7.8.2015. Viitattu 9.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Omenahotellit** Wikimedia Commonsissa
**Primiero San Martino di Castrozza** on kunta Pohjois-Italiassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella olevassa Trenton maakunnassa. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun neljä kuntaa, Fiera di Primiero (462 asukasta), Siror (1 277 asukasta), Tonadico (1 520 asukasta) ja Transacqua (2 153 asukasta), yhdistyivät. Kunta sijaitsee Primieron laaksossa.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

Luigi Negrelli (s. Fiera di Primiero), itävaltalainen rautatieinsinööri ja rautatiealan pioneeri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  tuttitalia
2. ↑  Kuntaliitokset 2016
3. ↑  Comune di Fiera di Primiero (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Primiero San Martino di Castrozza** Wikimedia Commonsissa

Trenton maakunta
Ala | Albiano | Aldeno | Altavalle | Altopiano della Vigolana | Amblar-Don | Andalo | Arco | Avio | Baselga di Pinè | Bedollo | Besenello | Bieno | Bleggio Superiore | Bocenago | Bondone | Borgo Chiese | Borgo Lares | Borgo Valsugana | Brentonico | Bresimo | Brez | Caderzone | Cagnò | Calceranica al Lago | Caldes | Caldonazzo | Calliano | Campitello di Fassa | Campodenno | Canal San Bovo | Canazei | Capriana | Carano | Carisolo | Carzano | Castel Condino | Castelfondo | Castel Ivano | Castello Tesino | Castello-Molina di Fiemme | Castelnuovo | Cavalese | Cavareno | Cavedago | Cavedine | Cavizzana | Cembra Lisignago | Cimone | Cinte Tesino | Cis | Civezzano | Cles | Cloz | Comano Terme | Commezzadura | Contà | Croviana | Daiano | Dambel | Denno | Dimaro Folgarida | Drena | Dro | Faedo | Fai della Paganella | Fiavè | Fierozzo | Folgaria | Fondo | Fornace | Frassilongo | Garniga Terme | Giovo | Giustino | Grigno | Imer | Isera | Lavarone | Lavis | Ledro | Levico Terme | Livo | Lona-Lases | Luserna | Madruzzo | Malosco | Malè | Massimeno | Mazzin | Mezzana | Mezzano | Mezzocorona | Mezzolombardo | Moena | Molveno | Mori | Nago-Torbole | Nave San Rocco | Nogaredo | Nomi | Novaledo | Ospedaletto | Ossana | Palù del Fersina | Panchià | Peio | Pellizzano | Pelugo | Pergine Valsugana | Pieve Tesino | Pieve di Bono-Prezzo | Pinzolo | Pomarolo | Porte di Rendena | Pozza di Fassa | Predaia | Predazzo | Primiero San Martino di Castrozza | Rabbi | Revò | Riva del Garda | Romallo | Romeno | Roncegno Terme | Ronchi Valsugana | Ronzo-Chienis | Ronzone | Rovereto | Roverè della Luna | Ruffrè-Mendola | Rumo | Sagron Mis | Samone | San Lorenzo Dorsino | San Michele all’Adige | Sant’Orsola Terme | Sanzeno | Sarnonico | Scurelle | Segonzano | Sella Giudicarie | Sfruz | Soraga | Sover | Spiazzo | Spormaggiore | Sporminore | Stenico | Storo | Strembo | Telve | Telve di Sopra | Tenna | Tenno | Terragnolo | Terzolas | Tesero | Tione di Trento | Ton | Torcegno | Trambileno | Trento | Tre Ville | Valdaone | Valfloriana | Vallarsa | Vallelaghi | Varena | Vermiglio | Vignola-Falesina | Vigo di Fassa | Villa Lagarina | Ville d’Anaunia | Volano | Zambana | Ziano di Fiemme
**Caledon** on 57 050 asukkaan (2006) kaupunki Ontarion provinssin eteläosassa Kanadassa. Caledon sijaitsee Peelin piirikunnassa ja kuuluu Toronton metropolialueeseen sekä niin sanottuun Kultaisen hevosenkengän alueeseen, joka on tiheästi asuttua ja teollistunutta urbaania aluetta. Caledon on muodostettu yhdistämällä useita erillisiä kaupunkeja, kyliä ja asuinalueita. Alue on suurimmalta osaltaan maaseutua, lukuun ottamatta hajallaan sijaitsevia asutuskeskuksia.

Kanadalainen *Maclean's*-viikkolehti nimesi Caledonin vuoden 2006 Kanadan turvallisimmaksi kaupungiksi 100 suurimman kaupungin joukossa.

Kaupungin asuinalueet
---------------------

Caledon muodostettiin yhdistämällä useita kaupunkeja, kyliä ja asuinalueita. Kaupungin suurin asuinalue ja hallinnollinen keskus on entinen Boltonin kaupunki, jossa asuu noin puolet Caledonin väestöstä. Muita pienempiä kyliä ja asuinalueita ovat Albion, Alloa, Alton, Belfountain, Boston Mills, Brimstone, Caledon, Caledon East, Campbells Cross, Castlederg, Cataract, Cedar Meadows, Cedar Mills, Cheltenham, Claude, Coulterville, Ferndale, Forks of the Credit, The Grange, Humber, Humber Grove, Inglewood, Kilmanagh, Lockton, Mayfield West, Macville, Melville, McLeodville, Mono Mills, Mono Road, New Glasgow, Palgrave, Queensgate, Rockside, Rosehill, Sandhill, Silver Creek, Sleswick, Sligo, Snelgrove, Stonehart, Taylorwoods, Terra Cotta, Tormore, Valleywood ja Victoria.

Historia
--------

Vuoteen 1819 saakka alue oli tietöntä erämaata, jolloin hallitus rakensi alueelle maanmittajien käyttöön tarkoitetun tien. Alueen asuttaminen aloitettiin seuraavana vuonna. Nykyiseen Caledoniin kuuluva Chelthamin kylä perustettiin 1822 ja Belfountain vuonna 1852. Caledonin kaupunki perustettiin virallisesti 1. tammikuuta 1974 yhdistämällä alueen asuinalueet keskushallinon alaisuuteen. Kaupungin nimestä järjestettiin kansanäänestys edellisenä vuonna, kaksi muuta vaihtoehtoa nimeksi olivat Albion ja Cardwell.

Lähteet
-------

1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 23.4.2010. (englanniksi) (ranskaksi)
2. ↑  Kate Lunau: 'Strict' cops make Caledon, Ont. Canada's safest place--for now  12. maaliskuuta 2008. Maclean's. Viitattu 23.4.2010. (englanniksi)
3. 1 2  About Caledon Inside Caledon, Ontario. Viitattu 23.4.2010. (englanniksi)
4. ↑  Caledon RuralRoutes.com. Viitattu 23.4.2010. (englanniksi)
5. ↑  Stephanie Simone: Caledon, Ontario Prudential. Viitattu 23.4.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Caledon (Kanada)** Wikimedia Commonsissa
**Abéché** (arab. أبشي‎, *’Abišī*) on Tšadin neljänneksi suurin kaupunki ja Ouaddaïn alueen pääkaupunki. Vuonna 2010 kaupungissa arvioitiin olevan noin 77 400 asukasta. Viimeisimmässä väestönlaskennassa 1993 heitä oli 54 628.

Ennen vuotta 1912 se oli Wadain kuningaskunnan pääkaupunki. Siihen aikaan se oli alueen suurin kaupunki 28 000 asukkaallaan. Ranskalaisten siirtomaavallan alkuvuosina kaupungissa riehui useita kulkutauteja ja väkiluku romahti kuuteen tuhanteen.

Kaupungissa on lentokenttä, josta on säännöllinen yhteys maan pääkaupunkiin N’Djamenaan, johon on 600 kilometriä.

Abéché on toiminut monien Darfurin konfliktin pakolaisia tukevien avustusoperaatioiden keskuksena.

Lähteet
-------

1. ↑  Chad: Cities & Urban Localities *citypopulation.de*. Viitattu 8.7.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Abéché Encyclopedia Britannica. Viitattu 8.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Abéché** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee päähinettä. Hiippa on myös Naantalissa sijaitseva saari.*
Fryygialainen hattu on eräs muinainen hiippalakki
Arkkipiispa Jose Palma, O.P. päällään roomalaiskatolisen piispan jumalanpalveluspuku. Päässä koristeellinen hiippa.
Tonttu tai gnoomi päässään pysty hiippalakki
**Hiippa** (joissain yhteyksissä hiippalakki tai piippalakki) viittaa erilaisiin teräväpäisiin päähineisiin. Hiippaa käyttävät läntisen kristillisyyden (roomalaiskatolisuus, luterilaisuus, anglikaanisuus) kirkkokuntien piispat, mistä tulee suomen kielen sana *hiippakunta*. Ortodoksipiispat käyttävät kruunua muistuttavaa mitraa. 

Puna-armeijan sotilaiden eräs päähine oli vuosien 1919–1941 välillä jäykkä hiippalakki ns. *Budjonnovka*. 

Monilla eurooppalaisilla ihmisen muotoisilla uskomusolennoilla on hiippalakki. Hiippalakki on varsinkin monilla pienikokoisilla uskomusolennoilla. Nykyajan joulutonttujen yleensä punaista hiippalakkia sanotaan myös tonttulakiksi. 

Hippaleikki on saanut nimensä leikissä käytetystä hiippalakista. Hippa-nimisellä suomalaisella metsänhaltijalla, kuten joillakin muillakin haltijoilla, on ilmeisesti ollut hiippalakki.

Ainakin joskus hiippalakkipäisiksi kuvitellaan seuraavia olentoja:

* tonttu
* erilaiset haltijat
* kääpiö
* gnoomi
* leprechaun
* taikuri
* velho
* brownie
* joulupukki
* maahinen
* menninkäinen

Katso myös
----------

* Fryygialainen hattu

Lähteet
-------

* Erkki Itkonen (toim.): *Suomen sanojen alkuperä A–K*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1992. ISBN 951-717-692-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Budjonovka-päähine (Arkistoitu – Internet Archive)
**Barxudarlı** (arm. Բարխուդարլու, *Barhudarlu*) on kylä ja yksi Azerbaidžanin viidestä eksklaavista Armeniassa. Armenialainen Tavušin maakunta ympäröi eksklaavia joka puolelta. Pinta-alaa Barxudarlılla on noin 22 neliökilometriä. Eksklaavi kuuluu Qazaxin piirikuntaan. Matkaa varsinaiseen Azerbaidžaniin on eksklaavista parisen kilometriä.

Armenia on kontrolloinut Barxudarlıa ja lähellä sijaitsevaa Yuxarı Əskiparan eksklaavia Vuoristo-Karabahin sodasta lähtien. Azerbaidžan puolestaan otti vastavetona Armenialle kuuluvan Artsvašenin eksklaavin kontrolliinsa.

Katso myös
----------

* Kərki

Lähteet
-------

1. 1 2  Palmberg, Rolf: Enclaves of the world  26.9.2016. International Border Research Group. Viitattu 20.4.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Azerbaijan Jan S. Krogh's GeoSite. Viitattu 3.10.2010. (englanniksi)
3. ↑  Agstafa Travel Guide world66. Viitattu 3.10.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jan S. Krogh's GeoSite: Azerbaijan (englanniksi)
**Boundiali** on kaupunki Norsunluurannikon pohjoisosassa. Se on Boundialin departementin ja Bagouén alueen hallinnollinen keskus. Korhogon kunnassa on 43 100 asukasta (vuonna 2014).

Seutu on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Kasvillisuus on metsä- ja pensassavannia, avointa metsää ja jokivarsien galleriametsiä. Ilmasto on sudanilaistyyppinen. Vuotuinen sademäärä on 1200–1400 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuusta lokakuuhun. Joet kuuluvat Bagoén vesistöön.

Boundialin asukkaat ovat etupäässä senufoja, mandinkoja ja fulbeja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely ja kaupankäynti. Tärkeimmät rahakasvit ovat munuaispuu, mango ja puuvilla. Teollisuutta edustaa mangojen ja puuvillan jalostus.

Lähteet
-------

1. ↑  Résultats RGPH 2014: Population communale résidente au 15 mail 2014 *ins.ci*. Viitattu 22.8.2020.
2. 1 2 3  Boundiali *Reseau Ivoire*. Viitattu 22.8.2020.
3. ↑  Le département de Boundiali *Reseau Ivoire*. Viitattu 22.8.2020.
**Toropets** (ven. Торо́пец) on kaupunki Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängön länsiosassa Solomeno-järven ja sen kautta virtaavan Toropa-joen rannalla 332 kilometriä Tveristä länteen. Sen kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie.  Kaupunki on Toropetsin piirin keskus. Asukkaita oli kaupungissa 13 018 ja koko piirissä 20 528 henkeä (vuonna 2010).

 Korsunskoin Jumaläidin ikonin katedraali (1795-1804)
Toropets mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1074 Smolenskin ruhtinaskunnan rajakaupunkina. Vuodesta 1167 se oli Smolenskin ruhtinaan pojan Mstislav Rostislavovitš Hrabryin hallitseman lääniruhtinaskunnan keskus. Vuonna 1214 Novgorodin ruhtinas Jaroslav nai tämän pojan Mstislav Udalyin tyttären Feodosijan, joka ilmeisesti sai myötäjäisinään Toropetsin läänityksen. Feodosijalta se siirtyi hänen pojalleen Aleksanteri Nevalaiselle. 1300-luvun puolivälistä lähtien Toropets kuului Liettuaan. Vuonna 1503 se liitettiin Moskovan Venäjään ja samalla muodostettiin Toropetsin kihlakunta. Vuonna 1580 Puolan kuningas Stefan Batory piiritti kaupunkia, joka vuoden 1582 rauhassa jäi Venäjälle. 1600-luvun alussa puolalaiset ja kasakat hävittivät Toropetsia. Vuonna 1777 siitä tuli Pihkovan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1600-luvun lopusta lähtien Toropets oli huomattava kauppapaikka ja nahkateollisuuden keskus. Vuonna 1935 kaupunki liitettiin silloiseen Kalininin alueeseen. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä elokuusta 1941 tammikuuhun 1942.

Kaupunki on levittäytynyt puoliympyränä Solomeno-järven rannalle. Etelälaidalla ja Toropa-joen niskalla on kahden maalinnoituksen jäänteitä. Keskustassa on useita 1600–1700-luvulla rakennettuja kirkkoja ja 1700–1800-luvun kivisiä kauppiastaloja. Seutu on suosittu matkailukohde.

Lähteet
-------

1. ↑  Tverskaja oblast: Telefonnyje kody *ruspostindex.ru*.  Arkistoitu 13.3.2012. Viitattu 16.3.2012. (venäjäksi)
2. 1 2 3  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 474-475. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
3. ↑  Новый Атлас автомобильных дорог 2006-2007. Россия - Страны СНГ - Прибалтика. 1:750 000 и 1:1500 000 (+ 1:4000 000). Главный редактор В.Х. Пейхвассер. Тривум, 220053, г. Минск. ISBN 985-409-072-8. (venäjäksi)
4. ↑  Федеральная служба государственной статистики (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Предварительные итоги: всероссийской переписи населения 2010 года. Статистический сборник (pdf) (Alustavat tulokset: Koko Venäjän kattavan väestönlaskenta 2010. Tilastollinen yhteenveto) *ISBN 978-5-902339-98-4*.  2011. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».. Viitattu 16.3.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toropets**.
* Epävirallinen kaupunkiportaali (venäjäksi)
* Toropetsin Korsunskoin Jumaläidin ikonin kirkko (venäjäksi) (toropets-sobor.ru)
**Dalneretšensk** (ven. Дальнере́ченск) on kaupunki Primorjen aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ussuriin laskevan Bolšaja Ussurkan rannalla 412 kilometriä Vladivostokista pohjoiseen. Kaupunki on Dalneretšenskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Vladivostokin ja Habarovskin välinen rautatie. Väestönlaskennan (2010) mukaan asukkaita oli 27 604 henkeä.

Paikkakunta on saanut alkunsa Baikalin kasakoiden vuonna 1895 perustamasta asutuksesta. Vuonna 1917 siitä tuli kaupunki. Vuoteen 1972 saakka kaupungin nimenä oli **Iman** Bolšaja Ussurkan entisen nimityksen mukaan. Nimeä muutettiin Neuvostoliiton ja Kiinan konfliktia seuranneen kiinalaisperäisten nimitysten venäläistämiskampanjan aikana.

Nykyään Dalneretšenskissä on lähinnä puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Новый Атлас автомобильных дорог 2006-2007. Россия - Страны СНГ - Прибалтика. 1:750 000 и 1:1500 000 (+ 1:4000 000). Главный редактор В.Х. Пейхвассер. Тривум, 220053, г. Минск. ISBN 985-409-072-8. (venäjäksi)
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 24.10.2012. (venäjäksi)
3. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 115. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dalneretšensk**.
* Dalneretšensk Primorjen aluepiirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Primorjen aluepiirin *kaupunkipiirit* ja piirit
Anutšino •
*Arsenjev* •
*Artjom* •
*Bolšoi Kamen* •
*Dalnegorsk* •
*Dalneretšensk* •
Dalneretšensk •
*Fokino* •
Hanka •
Hasan •
Horol •
Jakovlevka •
Kavalerovo •
Kirovski •
Krasnoarmeiski •
Lazo •
*Lesozavodsk* •
Mihailovka •
Nadeždinskoje •
*Nahodka* •
Oktjabrski •
Olga •
*Partizansk* •
Partizansk •
Pogranitšyi •
Požarskoje •
Škotovo •
Spassk •
*Spassk-Dalni* •
Ternei •
Tšernigovka •
Tšugujevka •
*Ussurijsk* •
*Vladivostok*
**Ardatov** (ven. Арда́тов, mord. Орданьбуе, *Ordan'buje*) on kaupunki Venäjällä Mordvan tasavallassa, 114 kilometriä tasavalla pääkaupungista Saranskista koilliseen. 

Alatyrjoen varrella sijaitseva Ardatov on Ardatovin piirin hallinnollinen keskus (vuodesta 1928). Aseutuksen perustaja ja ensimmäinen asukas oli mordvalainen esikristilliseltä nimeltään Ardat.

Asukasluvun kehitys:

* 8 400 (1959)
* 9 587 (2002)
* 9 500 (2005)
* 9 400 (2010)

Ardatov mainitaan Ardatovo-nimisenä kylänä vuonna 1671*lähde?*. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1780.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ardatovsky District, The Natural and Cultural Heritage of Mordva, viitattu 25.7.2019 (englanniksi) (sisältää hyvää aineistoa)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ardatov** Wikimedia Commonsissa

Mordvan vaakunaMordvan tasavallan kaupungit
**Pääkaupunki: Saransk / Saran oš**  

**Tasavallan hallinnon alaiset kaupungit:** Kovylkino | Ruzajevka  

**Piirien hallinnon alaiset kaupungit:** Ardatov | Insar | Krasnoslobodsk | Temnikov
*Tämä artikkeli käsittelee piirroshahmoa. Telttatyypistä kerrotaan artikkelissa Tipi (teltta).*

**Tipi** (engl. *Tweety*) on kuvitteellinen piirroshahmo Warner Bros. -tuotantoyhtiön *Looney Tunes*- ja *Merrie Melodies* -animaatiosarjoissa. Suomessa Tipi tunnetaan myös sarjakuvahahmona *Nakke Nakuttaja* -lehdestä.

Bob Clampett loi Tipin alkuhahmon vuonna 1942 lyhytanimaatioon *A Tale of Two Kitties*, jossa sillä oli vastassaan kaksi nälkäistä kissaa nimeltä Babbit ja Catstello (pilanimet kuuluisista koomikoista Abbott ja Costello). Tipi oli aluksi vaaleanpunainen ja paljon ärhäkämpi kuin myöhempi keltainen kanarialintu. Clampett väitti veijarimaisesti Tipin hahmon pohjautuvan omaan alastomaan vauvakuvaansa. Tipillä ei ollut vielä omaa nimeä, mutta animaattorit kutsuivat häntä Orsoniksi. Piirretyssä *Birdy and the Beast* vauvalintu sai virallisen nimen.

Monilla Mel Blancin äänen saaneista hahmoista on jokin puhevika. Tipi puhuu todellakin kuin lintu nokallaan ilman huulia ja hampaita. "Pussy cat" on sen sanomana "putty tat". Suomenkielisissä jälkiäänityksissä sanotaan "kisu- tai kissimirri", joka muuttuu muotoon "kitu- tai kittimirri".

Myöhemmin Friz Freleng rauhoitti Tipin luonnetta ja teki hänestä söpömmän isoilla sinisillä silmillä ja keltaisella höyhenasulla. Vuonna 1947 tehtiin *Tweetie Pie*, jossa ensimmäistä kertaa oli mukana Tipi ja Thomas-kissa, joka myöhemmin sai nimen Sylvesteri. Animaatio voitti Oscarin sen vuoden parhaana lyhytanimaationa. 

Piirretyn suosiosta johtuen Freleng ohjasi monia muitakin Tipi ja Sylvesteri -piirrettyjä. Yksi niistä, *Birds Anonymous*, voitti vuonna 1957 Oscarin. Vuonna 1995 Warner Bros. Television Animation teki uuden televisiosarjan nimeltä *Sylvesteri ja Tipi: Dekkarit* (*Sylvester & Tweety Mysteries*), jota myös Suomessa esitettiin TV:ssä ja julkaistiin videolla. Vuonna 2001 Tipi sai oman videoelokuvansa *Tipin matka maailman ympäri* (*Tweety's High-Flying Adventure*).
**Laupeus** (latinaksi: *misericordia*) on sana, joka tulee esiin yleisimmin uskonnollisissa merkityksissä ja on merkitykseltään lähellä sanoja sääliväisyys, armo ja rakkaus. Ihminen voi olla laupias ja hän voi harjoittaa laupeudentöitä. Laupias samarialainen on eräs tunnettuja Jeesuksen käyttämiä vertauksia. Sanaan sisältyy ajatus säälistä ja myötätunnosta hädässä olevaa kohtaan. Se ei ole ainoastaan passiivista myötätuntoa, vaan aktiivista toimintaa aiheuttavaa tunnetta, joka saa ihmisen auttamaan heikommassa asemassa olevaa omalla kustannuksellaan.

Klassisessa kreikassa *elos* tarkoittaa tunnetta, joka valtaa ihmisen jonkin pahan tai onnettomuuden kohdattua lähimmäistä. Eräät filosofit, kuten esimerkiksi stoalaiset, pitivät laupeutta sielun sairautena,*lähde?* mutta Raamattu korostaa usein ja painokkaasti laupeuden tärkeyttä.

Raamatun mukaan Jumala on laupias. Ps 103:8-13

Daavid sanoi, että Jumalan laupeus tekee hänestä suuren. Ps 18:36
San 19:22 sanoo, että ihaninta ihmisessä on hänen laupeutensa

Lähteet
-------

1. ↑  Emil Anton: Paavi Franciscuksen laupeuden vallankumous Hyviä uutisia, 2016
**Sophia Dorothea Ulrike Alice** (14. kesäkuuta 1870 – 13. tammikuuta 1932) oli Preussin prinsessa, josta tuli Konstantin I:n puolisona Kreikan kuningatar.

Sofia oli Saksan keisari Fredrik III:n ja Ison-Britannian kuningatar Viktorian tyttären, Viktorian tytär. Hän meni kihloihin Kreikan kruununprinssin kanssa pian isänsä kuoleman jälkeen, ja häitä juhlittiin Ateenassa vuonna 1889. Äiti ei ollut liitosta kovin innoissaan, sillä Kreikan kuningashuoneen asemaa pidettiin jo tuolloin epävarmana. Sofia kääntyi ortodoksiseen uskoon vuonna 1891, mikä suututti hänen veljeään keisari Vilhelm II:ta. Tämä jopa kielsi Sofiaa vierailemasta enää Saksassa.

Vuonna 1913 Konstantinin isä murhattiin, ja Konstantinista ja Sofiasta tuli Kreikan kuningaspari. Ensimmäisessä maailmansodassa Kreikka pyrki olemaan sitoutumaton, mutta liittoutuneet epäilivät heitä veljeilystä Saksan kanssa, osaksi koska Sofia oli Saksan keisarin sisar. Kuninkaallinen palatsi tuhoutui piirityksessä, ja kuningasperheen oli lähdettävä maanpakoon Sveitsiin.

Vanhinta poikaa pidettiin saksalaismielisenä, joten toiseksi vanhimmasta tuli kuningas Aleksanteri. Tämä kuoli jo vuonna 1920, ja kun nuorin poika kieltäytyi kruunusta, Konstantin kutsuttiin takaisin Ateenaan. Epäonnisen Turkkia vastaan käydyn sodan jälkeen Konstantin ja Sofia joutuivat jälleen lähtemään maasta vuonna 1922. Tällä kertaa vanhin poika nousi valtaan hallitsijanimellä Yrjö II.

Sofia vietti viimeiset vuotensa Firenzessä. Hän kuoli 13. tammikuuta 1932 Frankfurtissa, missä oli saamassa hoitoa syöpäänsä.

Lähteet
-------

1. ↑  Birth of Queen Sofia *Greek Royal Family*.  Arkistoitu 22.8.2017. Viitattu 15.4.2018.
2. 1 2 3 4  Michaela Blankart: Sophie Prinzessin von Preussen, Königin von Griechenland *Preussen.de*.  Arkistoitu 7.4.2017. Viitattu 15.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sofia Preussilainen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Point Theatre** (suom. *Point-teatteri* ja alkuperäiseltä nimeltään **The Point Depot**) oli 1988‒2007 toiminut konserttiareena North Wall Quayssa Dublinissa, Irlannissa. Siellä oli enimmillään 8 500 istumapaikkaa, mikä tekee areenasta yhden Irlannin suurimmista.*lähde?*

Historia
--------

Point rautatievarikko 1983.
Rakennus oli aikaisemmin rautatievarikko, mistä se saikin alkuperäisen nimensä. Se muutettiin konserttisaliksi ja avattiin uudenvuodenaattona 1989, jolloin U2 piti uudistetun rakennuksen ensimmäisen konsertin.*lähde?*

Pointista tuli tunnettu paikka sadoille miljoonille TV-katsojille, kun siellä järjestettiin Euroviisut vuosina 1994, 1995 ja 1997, mikä teki siitä ainoan rakennuksen, jossa kilpailu on pidetty kolme kertaa. Point oli myös ensimmäinen paikka, jossa esitettiin Riverdance, kun se oli vuoden 1994 Euroviisujen väliaikaesitys Vuoden 1999 MTV Europe Music Awards järjestettiin myös siellä.*lähde?*

Toukokuussa 1996 Smashing Pumpkinsin konsertissa Point Theatressa 17-vuotias Bernadette O'Brien menehtyi väenpaljoudesta johtuen.

Lähteet
-------

1. ↑  Fan Crushed at Smashing Pumpkins Show  15.7.1996. MTV. Viitattu 18.12.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Green Glens Arena** | **Eurovision laulukilpailun isäntäareena**1994 | Seuraaja:**Point Theatre** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Point Theatre** | **Eurovision laulukilpailun isäntäareena**1995 | Seuraaja:**Oslo Spektrum** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Oslo Spektrum** | **Eurovision laulukilpailun isäntäareena**1997 | Seuraaja:**National Indoor Arena** |
**Gyula** (saks. *Jula*, romaniaksi *Giula*) on kaupunki Unkarin kaakkoisimmassa osassa Alföldillä aivan Romanian rajan tuntumassa. Kaupungin pinta-ala on 255,8 neliökilometriä, ja vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 29 308 asukasta.

Gyulan ympäristö on Unkarin alavinta seutua, ja itse kaupunki on vain 88 metriä merenpinnan yläpuolella. Mannerilmaston vuoksi alueella on kuumat kesät ja kylmät talvet. Transilvaniasta alkava Fehér-Körös-joki virtasi aiemmin kaupungin läpi, mutta suurtulvien uhan vuoksi joen uomaa on muutettu. Gyulassa on elintarviketeollisuutta ja se on erikoistunut makkaroiden valmistukseen. Paikallinen kuumien lähteiden kylpylä houkuttelee myös turisteja.

Historia
--------

Gyulan alueella on ollut asutusta jo 5000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Varhaisimmat arkeologiset löydöt ovat kivikaudelta ja rautakaudelta, jolloin alueella oli kelttiläistä ja skyyttiläistä asutusta. Asiakirjoissa Gyula mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1333, jolloin kuningas Kaarle Robert perusti alueelle kuninkaankartanon. 1400-luvulla varakuningas János Maróti sai fransiskaanimunkit asettumaan alueelle ja aloitti linnan rakentamisen kaupunkiin vuoden 1405 tienoilla. 1400-luvulla Gyula saavutti kunnallisen aseman.

Vuonna 1566 turkkilaiset piirittivät kaupunkia yhteensä 63 päivän ajan. Koko Fehér-Körösin ja Maros-joen välinen alue tuli osaksi Osmanien valtakuntaa ja kaupungin johtoon tuli turkkilainen bey. Turkkilaisia kauppiaita asettui alueelle ja sinne rakennettiin moskeija, mausoleumi ja kylpylä naapurikylien kirkkojen kivistä. Vuonna 1695 Gyula joutui itävaltalaisten hallintaan. Rutto riehui Gyulassa vuonna 1738 ja suuri osa kaupungista paloi maan tasalle vuonna 1801. Vuonna 1855 koettiin alueen historian pahin tulva, kun veden valtaan joutui 1 500 taloa kaupungista ja sen ympäristöstä. Tämän jälkeen joen uomaa muutettiin niin, ettei se virtaa enää kaupungin läpi.

Nähtävyydet
-----------

Gyulan tärkein nähtävyys on sen 1300‒1400-luvuilla punatiilistä rakennettu linna, jonka muurien sisällä on museo ja linnateatteri. Suurin osa kaupunkiin saapuvista vierailijoista on kuitenkin kylpylävieraita.

Lähteet
-------

1. ↑  A Gyulai Polgármesteri Hivatal irányítója *gyula.hu*.  Arkistoitu 17.5.2021. Viitattu 17.5.2021. (unkariksi)
2. 1 2 3 4 5  Gyula - kylpyläkaupunki rajan tuntumassa *suomiunkari.fi*. Viitattu 17.5.2021.
3. 1 2 3  Encyclopædia Britannica: Gyula *britannica.com*. Viitattu 17.5.2021. (englanniksi)
4. ↑  Hungary: Békés citypopulation.de. Viitattu 17.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gyula (kaupunki)** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin virallinen sivu (unkariksi)