recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mary Lou Williams
**Mary Lou Williams** (syntyjään **Mary Elfrieda Scruggs**, 8. toukokuuta 1910 Atlanta, Georgia – 28. toukokuuta 1981 Durham, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti, -säveltäjä ja -sovittaja.

Hän teki satoja sävellyksiä ja sovituksia muun muassa Duke Ellingtonille ja Benny Goodmanille ja oli mukana levyttämässä toistasataa äänilevyä. Hän oli läheinen ystävä muun muassa Thelonious Monkin, Charlie Parkerin ja Dizzy Gillespien kanssa.

Vuonna 2008 Williamsin levytys "Night Life" (1930) valittiin Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä äänitteitä.

Levytyksiä
----------

* *Mary's Idea* (Andy Kirkin kanssa 1930)
* *Twinklin’* (Andy Kirkin kanssa 1938)
* *The Zodiac Suite* (1945)
* *My Blue Heaven* (1963)
* *The Mary Lou Williams Quartet featuring Don Byas* (1970)
* *Embraced* (yhdessä Cecil Taylorin kanssa 1977)

Lähteet
-------

1. ↑  Complete National Recording Registry Listing, Library of Congress. Viitattu 7.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mary Lou Williams** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Mary Lou Williams
Liittovaakuna, jossa optisesti vasemmalla valtakunnansotapäällikkö Ludvig Wilhelm Markgraf von Baden-Badenin (1655–1707) vaakuna ja optisesti oikealla Franziska Maria Sibylla Augusta von Sachsen-Lauenburg-Ratzeburgin (1675–1733) vaakuna.
**Liittovaakuna** eli **allianssivaakuna** on avioparin yhteinen vaakunakilpi, joka on toteutettu yhdistämällä tilapäisesti molempien sukujen vaakunat. Yhdistämisen yhteydessä on tavallisesti karsittu vaimon kilpeen liittyvä kypäräkoriste.

Varhaisina aikoina ritari kannatteli kilpeään vasemmalla käsivarrellaan ja kilven kulkusuuntaan oleva etureuna oli kilven oikea reuna. Näin asia oli ritarin silmin eli kilven takaa katsottuna. Heraldisessa kielenkäytössä oikea ja vasen määräytyvät tällä perusteella. Siksi heraldinen oikea on kilven edestä katselevan henkilön kannalta katsottuna (optinen) vasen. Heraldisten eläinten etenemissuunta on kilven oikeaa reunaa kohti eli optisesti vasemmalle. Tästä säännöstä poiketaan kun kaksi vaakunaa asetetaan vieretysten. Silloin oikealla puolella (optisesti vasemmalla) olevien kilpien heraldisesti oikealle käännetyt eläimet on käännettävä vasemmalle. Tätä kutsutaan heraldiseksi huomaavaisuudeksi (ransk. *courtoisie*). Samaa sääntöä noudatetaan kirkoissa asettamalla eläinten kulkusuunta alttaria kohti.

Lähteet
-------

1. ↑  Konttinen, Riitta & Laajoki, Liisa: *Taiteen sanakirja*, s. 237. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12841-8.
2. ↑  Kara, Kimmo (toim.): *Heraldiikan opas*, s. 11. Helsinki: Suomen Heraldinen Seura ry, 1998. ISBN 951-98088-0-9.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 7, palsta 600, hakusana heraldiikka. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1961.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Liittovaakuna** Wikimedia Commonsissa
**Hierokles Aleksandrialainen** (m.kreik. Ἱεροκλῆς ὁ Ἀλεξανδρεύς, *Hieroklēs ho Aleksandreus*, lat. *Hierocles Alexandrinus*; 400-luku) oli uusplatonilainen filosofi, joka oli aktiivinen vuoden 430 molemmin puolin. Hän opiskeli Plutarkhos Ateenalaisen alaisuudessa Ateenassa, ja opetti sen jälkeen jonkin aikaa kotikaupungissaan Aleksandriassa. Hänet karkotettiin kaupungista, ja hän siirtyi Konstantinopoliin, jossa hänen uskonnolliset mielipiteensä herättivät sellaista vastustusta, että hänet heitettiin vankilaan ja ruoskittiin julmasti.

Ainoa kokonaisena säilynyt teos Hierokleelta on kommentaari *Pythagoraan kultaisiin säkeisiin*. Se oli hyvin suosittu keskiajalla ja renessanssiaikana, ja se on käännetty useille kielille. Fotios ja Stobaios mainitsevat ja lainaavat eräitä muita teoksia, kuten erästä kaitselmusta ja kohtaloa koskenutta teosta, joka oli hänen suosijalleen Olympiodoros Thebalaiselle kirjoitettu lohduttava tutkielma. Hierokles vastusti astrologista fatalismia sillä perusteella, että se perustuu irrationaalisiin välttämättömyyksiin, eikä jumalalliseen kaitselmukseen. Samasta syystä hän vastusti teurgiaa ja magiaa, koska ne pyrkivät syrjäyttämään jumalallisen järjestyksen.

Vaikka Hierokles ei mainitse kristinuskoa kertaakaan säilyneissä teoksissaan, hänen teoksensa on nähty pyrkimyksenä sovittaa kreikkalaisia uskonnollisia perinteitä yhteen hänen Konstantinopolissa kohtaamiensa kristillisten uskomusten kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Lawrence, Marilynn: Hellenistic Astrology: Hierocles *The Internet Encyclopedia of Philosophy*. Viitattu 26.10.2009.
2. ↑  Wace, Henry: Hierocles of Alexandria, a philosopher *Dictionary of Christian Biography and Literature to the End of the Sixth Century A.D. with an Account of the Principal Sects and Heresies*.

Kirjallisuutta
--------------

* Schibli, Hermann S.: *Hierocles of Alexandria*. Oxford: Oxford University Press, 2002. ISBN 0-19-924921-0.

Antiikin filosofia – Platonismi

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Akatemia | 

|  |  |
| --- | --- |
|  Vanha: | Platon · Speusippos · Ksenokrates · Menedemos · Eudoksos · Filippos · Polemon · Krantor · Krates |
|  Keskimmäinen: | Arkesilaos · Lakydes · Euandros · Telekles · Hegesinos |
|  Uusi: | Karneades · Kleitomakhos · Kharmadas · Metrodoros Stratonikeialainen · Filon Larissalainen |

 |
| Keskiplatonismi | Antiokhos Askalonlainen · Aristos Askalonlainen · Eudoros Aleksandrialainen · Theomnestos · Filon Aleksandrialainen · Plutarkhos Khaironeialainen · Onasandros · Albinos · Alkinoos · Maksimos Tyroslainen · Apuleius · Attikos · Numenios · Kassios Longinos · Origenes Pakana |
| Uusplatonismi | Ammonios Sakkas · Plotinos · Amelios · Porfyrios · Iamblikhos · Marius Victorinus · Sopatros · Sosipatra · Aidesios · Deksippos · Khrysanthios · Salustios · Maksimos · Eusebios · Plutarkhos Ateenalainen · Hypatia · Macrobius · Hierokles · Syrianos · Hermias · Aidesia · Proklos · Marinos · Asklepigenia · Asklepiodotos · Isidoros · Ammonios Hermias · Kalkidios · Damaskios · Simplikios · Priskianos · Eulalios · Olympiodoros |
**Hieron** (m.kreik. Ἱερόν, "Pyhäkkö") oli antiikin aikainen ja bysanttilaisaikainen linnoituspaikka, joka sijaitsi Bosporinsalmen itärannalla nykyisessä Turkissa. Se sai nimensä paikalla antiikin aikana olleesta Zeus Urioksen pyhäköstä. Ajan kuluessa paikka linnoitettiin ja siihen kehittyi myös kylä, mutta ei suurempaa kaupunkia.

Hieronin paikalla nykyisin olevan Yoroksen linnan rauniot.
Hieron sijaitsi Bosporinsalmen itärannalla olleella niemellä linnuntietä noin 20 kilometriä pohjoiseen salmen länsirannalla sijainneesta Byzantionista/Konstantinopolista ja Hieronin puolella sijainneesta Khalkedonista, lähellä Bosporinsalmen Mustanmeren puoleista päätä.

Bysanttilaisella keskiajalla 400–500-luvulta lähtien Hieronissa perittiin tullimaksut Bosporinsalmen läpikulusta sekä seurattiin laivaliikennettä, niin ettei barbaareille viety mitään kiellettyä tavaraa. Hieron esiintyy myös tukikohtana sotaretkien aikaan, ja kehittyi ajan kuluessa merkittäväksi linnoitukseksi Bysantille. Toinen linnoitus oli salmen vastakkaisella puolella. Vuonna 941 Bysantin laivasto tuhosi Kiovan suuriruhtinas Igorin suuren laivaston Hieronin kohdalla Rusien-Bysantin sodassa.

1100-luvulla paikalle rakennettiin linna, joka nykyisin tunnetaan nimellä Yoroksen linna. Bysantti menetti sen neljännen ristiretken myötä vuonna 1204. Linna luovutettiin virallisesti Genovalle vuonna 1352. Osmanit saivat sen haltuunsa vuonna 1452. Nykyisin Hieronin paikalla sijaitsee linnanraunioiden lisäksi myös Anadolukavağın kylä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Moreno, Alfonso: Hieron: The Ancient Sanctuary at the Mouth of the Black Sea.  *Hesperia*, 2008, 77. vsk, s. 655–709. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Hieron (Chalkedonion)/Zeus Ourios, T. *Pleiades*. Viitattu 7.3.2023.
**Hierges** on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maas-joen varrella noin 50 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista pohjoiseen, rajoittuen Belgian rajaan.

Kylä on kehittynyt 1100-luvulla rakennetun linnan ympärille. *Château de Hierges* antoi suojaa normannien hyökkäyksiltä. Kylä ja sen linna olivat pitkään Liègen ruhtinaskunnan eteläraja. 1500-luvulla linnaa paranneltiin. Se oli tuolloin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle V:n ja Ranskan kuningas Frans I:n välisten taistelujen näyttämönä. Ranskan suuren vallankumouksen melskeissä vuonna 1792 vallankumoukselliset tuhosivat linnan osittain. Vuonna 1980 osia linnasta luokiteltiin historiallisiksi monumenteiksi. Linna on yksityisomistuksessa eikä sinne pääse vierailemaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 30.1.2023. (ranskaksi)
2. ↑  History, The Village of Hierges Commune de Hierges. Viitattu 30.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  Château de Hierges Ardennes Tourism. Viitattu 30.1.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hierges** Wikimedia Commonsissa
**Erin Fitzgerald** (s. 21. syyskuuta 1972 Victoria, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan kenties parhaiten Nazzin ja May Kankerin äänirooleista animaatiosarjassa *Ed, Edd n Eddy*.

Elämäkerta
----------

Fitzgerald syntyi Victoriassa, Kanadassa vuonna 1972, mutta vietti lapsuutensa lähes jokaisessa Kanadan provinsissa. Hänen isänsä oli laivastokomentaja ja äiti oikeushoitaja. Lapsena Fitzgeraldin suosikkianimaatioihin kuuluivat *Superystävät*, *Scooby-Doo*, *Fat Albert*, *Smurffit*, *He-Man*, *She-Ra: Mahdin prinsessa* ja *Strawberry Shortcake*. High schoolin jälkeen hän siirtyi opiskelemaan näyttelemistä Victorian yliopistoon. Ensimmäisenä vuonna opiskelijoita oli 70, mutta heille laaditun ohjelman myötä opiskelijoita vähennettiin joka vuosi, ja neljäntenä vuonna Fitzgeraldin luokalla oli enää kahdeksan opiskelijaa.

### Ura

Fitzgerald aloitti näyttelemisen televisiossa 1990-luvulla tehden aluksi pieniä rooleja televisiosarjoissa kuten *Madison*, *Salaiset kansiot*, *Verkkopeli* ja *Da Vincin murhatutkimukset*. Sitä ennen hän oli jo kuitenkin tehnyt walla-ääniefektejä televisiosarjoihin ja elokuviin, kuten *Lonesome Dove: The Series*, *Hyveen soturit*, *Koriskenttien koiratähti*, *Ninja Turtles: The Next Mutation* ja *Mortal Kombat 2 – hävitys*. Tämän jälkeen Fitzgerald siirtyi tekemään äänirooleja animaatioiden ja videopelien pariin muutettuaan Yhdysvaltoihin, Van Nuysiin. Tunnetuksi hän nousi animaatiomaailmassa Saber Marionette J ja Saber Marionette R:n myötä ja erityisesti samana vuonna*milloin?* esitetystä *Ed, Edd n Eddy* -piirrossarjasta. Animaatioiden ohella Fitzgerald tekee edelleen walla-ääniefektejä televisiosarjoihin. Vuosien aikana hän on ollut mukana muun muassa *Shanghai Noonissa*, *First Wavessa* ja *Tähtiportissa*.

Lähteet
-------

1. ↑  toonarific.com *toonarific.com*.  28.4.2005.  Arkistoitu 25.12.2007. Viitattu 9.9.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Erin Fitzgerald Crystal Acidsissa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Lucius Livius Andronicus** (m.kreik. Λούκιος Λίβιος Ανδρόνικος, *Lūkios Livios Andronikos*; n. 284–204 eaa.) oli kreikkalais-roomalainen runoilija. Hän syntyi todennäköisesti Taraksen eli latinalaisittain Tarentumin kreikkalaissiirtokunnassa. Hän tuli Roomaan sotavankina tai hänet myytiin orjaksi sen jälkeen, kun Rooma 272 eaa. valloitti Taraksen.

Andronicuksen isäntä vapautti hänet pian, ja hän ryhtyi työskentelemään koulumestarina ja omaksui roomalaisen nimen. Hänen onnistui levittää hellenismiä Rooman varakkaan nuorison keskuuteen. Samalla hän ryhtyi uraauurtavaan työhön roomalaisen runouden perustajana. Caton mukaan "roomalaiset eivät tunteneet minkäänlaista kunnioitusta runoutta kohtaan".

Ennen Andronicusta roomalaisilla oli vain joitakin kansanomaisia loruja ja niitäkin melko vähän. Häntä voi pitää roomalaisen kirjallisuuden alkuunpanijana, sillä hän käänsi *Odysseian* latinaksi saturnista mittaa käyttäen sekä mukailemalla kreikkalaisia näytelmiä. Hänen teoksistaan on säilynyt ainoastaan fragmentteja.

Antiikin aikana Andronicuksen teokset kuuluivat koululaisten pakolliseen lukemistoon. Hänen teoksiaan ei juuri myöhemmin arvostettu ja todettiin, että niitä ei kukaan lue kouluaikojensa jälkeen omasta halustaan.

Lähteet
-------

1. 1 2   Grimberg, C.: Kansojen historia, osa 5, 1980, s. 100
2. 1 2   Grimberg, C.: Kansojen historia, osa 5, 1980, s. 101

Aiheesta muualla
----------------

* Livius Andronicus. Corpus Scriptorum Latinorum.
**Liz Virginia Mattsson** (s. 3. toukokuuta 1988) on ahvenanmaalainen poliitikko keskustapuolueesta. Hän on toiminut Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä marraskuusta 2019.

Mattsson on ollut maakuntapäivien talous- ja elinkeinovaliokunnan jäsen joulukuusta 2019 kuuluttuaan sitä ennen lyhyen aikaa laki- ja kulttuurivaliokuntaan. Hän on myös Itämeren parlamentaarikkokonferenssin Ahvenanmaan valtuuskunnan jäsen.

Mattsson on koulutukseltaan agronomi, joksi valmistui Ruotsin maatalousyliopistosta Uppsalasta vuonna 2013. Ennen politiikkaan lähtöään hän oli Ahvenanmaan sadonkorjuujuhlien (ruots. *Skördefesten på Åland*) toiminnanjohtaja vuosina 2013–2019. Hän on myös tarjonnut maaseudun kehittämisen konsultointipalveluja Livi Landsbygd -yrityksen kautta.

Mattsson asuu Hammarlandissa. Hänen puolisonsa on sipulin- ja perunanviljelijä Johan Holmqvist. Mattsson varttui maanviljelijäperheessä Strömbolstadin kylässä pohjois-Sundissa.

Lähteet
-------

1. ↑  LiVi landsbygd *Finder.fi*. Viitattu 25.4.2021.
2. 1 2  Liz Mattsson *lagtinget.ax*. Viitattu 25.4.2021. (ruotsiksi)
3. ↑  Lagtingets nya BSPC delegation, första mötet *lagtinget.ax*.  17.1.2020. Viitattu 25.4.2021. (ruotsiksi)
4. ↑  Liz Mattsson *LinkedIn*. Viitattu 25.4.2021. (ruotsiksi)
5. ↑  Sjöblom, Owe: Liz Mattsson ställer upp i valet *Ålands Radio och TV*.  13.9.2019. Viitattu 25.4.2021. (ruotsiksi)
6. 1 2  Forsgård, Helen: Liz Mattsson *Ålandsbanking*.  6.2.2019. Viitattu 25.4.2021. (ruotsiksi)
7. ↑  Witting, Rolf-Lennart: ÅPF-medlemmar tar plats i åländska lagtinget *landsbygdensfolk.fi*.  13.11.2019. Viitattu 25.4.2021. (ruotsiksi)
**Livojärvi** on iso järvi Posion kunnan ja Kuusamon kaupungin alueella Lapin ja Pohjois-Pohjanmaan maakunnissa.

Maantiede
---------

Livojärven pinta-ala on 32,96 neliökilometriä. Järvi on länsi-itäsuuntainen, ja sen suurin pituus on 23 kilometriä. Suurimmat selkävedet ovat Kellinselkä, Varanganselkä, Pernunselkä ja Autioselkä. Muita selkävesiä ovat Kaatamisselkä, Kellariselkä, Pyörreselkä ja Suottaselkä. Hirsiniemi erottaa Autioselän, Pernunselän ja Kellariselän lähes erillisiksi järvenosiksi. Taivalkosken ja Posion välinen seututie 863 kulkee Livojärven poikki kapean Säikänsalmen yli.

Järven pohjoispuoli on harjumaastoa, joka jatkuu järveen pitkinä rantahietikoina ja vedenalaisina matalikoina ja selänteinä. Järven eteläpuolella Varanganvaara nousee noin 130 metriä järven pinnan yläpuolelle. Livojärvi kuuluu lähes kokonaan Posioon, mutta järven kaakkoiskulma kuuluu Kuusamoon.

Järven tilavuudeksi on saatu 192 miljoonaa kuutiometriä eli 0,192 kuutiokilometriä. Keskisyvyys on 5,6 metriä ja suurin syvyys 28 metriä. Järvellä on kaksi 28 metriä syvää kohtaa: Kellinselän keskiosassa ja Varanganselän luoteisosassa. Muita yli 20 metriä syviä kohtia on Hirsiselällä, Kellariselällä, Pernunselällä, Pirttiperässä ja Suottaselällä.

Vesistösuhteet
--------------

Livojärvi sijaitsee Iijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 61) Livojoen valuma-alueen (61.5) Livojärven alueella (61.53), jonka Livojärven valuma-alueeseen (61.533) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 243,7 mmpy. Livojärvi laskee sen länsipäästä lähtevää Livojokea pitkin, joka on Iijoen sivujoki. Vedenjakaja Maanselkä kulkee Livojärven pohjoispuolelta. Kirveskanava yhdistää Livojärven Kostonjoen vesistöön kuuluvaan Kaukuanjärveen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Livojärvi (61.533.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 12.2.2023.
2. 1 2 3 4 5  Livojärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 12.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Posiolapland.com: Livojärvi – Posion matkailu
* Posiolapland.com: Hirsiniemi – Livojärven–Hirsiniemen retkeilyreitti
**Lianella Carell** (6. toukokuuta 1927 Rooma – 19. joulukuuta 2000 Rooma) oli italialainen näyttelijä, joka joutui alalle sattumalta Vittorio De Sican tarjottua hänelle naispääosaa menestyselokuvassaan *Polkupyörävaras* (1948). Carell oli yksi monesta neorealistisen elokuvan suuruden aikana valkokankaalle "suoraan kadulta" nostetuista näyttelijöistä, joilla ei ollut alalta mitään aikaisempaa kokemusta. Hän oli kuitenkin jo tunnettu runoilijana ja radiotoimittajana tavatessaan viimeksi mainitussa ominaisuudessa De Sican ensimmäisen kerran. Haastattelun päätteeksi De Sica tarjosi haastattelijalle naispuolista pääosaa suunnitteilla olevassa elokuvassaan miehestä, jonka polkupyörä varastetaan. Carell jäi alalle kymmeneksi vuodeksi näytellen noin kahdessakymmenessä elokuvassa. Hän kirjoitti näiden vuosien aikana myös ensimmäisen ja ainoaksi jääneen romaaninsa *La pellicana* (1956). Carell jätti näyttelemisen vuonna 1958 kyllästyttyään siihen. Hän palasi kuitenkin ajoittain elokuvan pariin käsikirjoittajana.

Lähteet
-------

* Lancia, Enrico & Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano, Volume 2. Le attrici*, s. 65–66. Rooma: Gremese, 2003.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Liana Orfei elokuvassa *I nostri mariti* (1966).
**Liana Orfei** (s. 6. kesäkuuta 1937 San Giovanni in Persiceto) on italialainen näyttelijä ja sirkustaiteilija.

Kuuluisaan sirkusperheeseen syntynyt Liana Orfei on eläintenkesyttäjä Orlando Orfein pojantytär ja Moira Orfein serkku. Hän työskenteli lapsesta saakka klovnina, ratsastajana ja eläintenkesyttäjänä. Vaalean, viehättävän ja hienostuneen naisen elokuvaura alkoi 1950-luvun lopussa seikkailu-, peplum- ja komediaelokuvissa. Hän näytteli myös arvostettujen ohjaajien kuten Mario Monicellin, Ettore Scolan, Dino Risin ja Federico Fellinin elokuvissa sekä teatterissa ja televisiossa.

Elokuvia
--------

* *Nefertite – Niilin kuningatar*, 1961
* *Maciste contro Ercole nella valle dei guai*, 1961
* *Il gigante di Metropolis*, 1961
* *Veriveljet*, 1962
* *La leggenda di Enea*, 1962

Lähteet
-------

1. ↑  Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: Le attrici*, s. 269–270. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-214-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Liana Orfei (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Etelä-Suomen sotilaslääni** (lyh. *ESSl*) oli yksi Suomen puolustusvoimien maavoimien johtamasta sotilasläänistä, jonka esikunta (ESSlE) sijaitsi Helsingissä Lauttasaaressa ja jonka yleisöpalvelualueet jakautuivat kolmeen aluetoimistoon. Etelä-Suomen sotilaslääni lakkautettiin osana puolustusvoimauudistusta 31. joulukuuta 2014. Sen asevelvollisuusasiat siirtyivät Kaartin Jääkärirykmentille.

Organisaatio
------------

Sotilasläänin viimeisenä esikuntapäällikkönä aloitti 1. syyskuuta 2014 everstiluutnantti Pekka Penttilä. Tehtävää hoiti 1. tammikuuta 2014 alkaen eversti Arto-Pekka Nurminen (s. 1961) siihen asti, kun hänet nimitettiin Porin prikaatin komentajaksi. Häntä olivat edeltäneet tehtävässä mm.:
- kommodori Mikko Santavuori 2012 - 2013
- eversti Keijo Suominen (s. 1958) 2011 - 2012
- eversti Hannu Liimatta 2009 - 2010
- eversti Esko Vainio vuonna 2008

### Aluetoimistot

* Helsingin aluetoimisto, Helsinki

käsittää pääkaupunkiseudun
* Itä-Uudenmaan aluetoimisto, Järvenpää

- käsittää Itä-Uudenmaan lisäksi Uudeltamaalta Hyvinkään, Järvenpään, Keravan, Mäntsälän, Nurmijärven, Pornaisten ja Tuusulan
* Uudenmaan aluetoimisto, Dragsvik Raaseporissa

- käsittää Helsingin ja Itä-Uudenmaan aluetoimistoihin kuulumattomat Uudenmaan kunnat
### Joukko-osastot

* Kaartin Jääkärirykmentti
* Uudenmaan Prikaati

Komentajat
----------

* prikaatikenraali (2012) Pertti Laatikainen (s. 1957) 1.3.2012 - 31.12.2014
* kenraalimajuri (2011) Markku Nikkilä (s. 1956) 1.2.2011 − 29.2.2012
* kenraalimajuri (2010) Juha-Pekka Liikola (s. 1954) 1.6.2008 − 31.1.2011
* kenraalimajuri Jaakko Oksanen (s. 1948) 1.1. − 31.5.2008

Historia
--------

Etelä-Suomen Sotilaslääni aloitti toimintansa 1966 puolustusvoimien organisaatiomuutoksessa, kun luovuttiin kolmesta divisioonasta ja toimi seuraavaan puolustusvoimien organisaatiomuutokseen vuoteen 1993 asti, kun luotiin kolme maanpuolustusaluetta. Komentajina toimivat kenraaliluutnantti Paavo Ilmola 1966-69, kenraaliluutnantti Kai Halmevaara 1969-76, kenraaliluutnantti Jukka Pajula 1976-80, kenraaliluutnantti Jaakko Valtanen 1980-82, kenraaliluutnantti Keijo Tuominen 1982-88 ja kenraaliluutnantti Erkki Rannikko 1988-92. Sotilaslääni perustettiin uudelleen 1. tammikuuta 2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Etelä-Suomen sotilaslääni (Arkistoitu – Internet Archive) Puolustusvoimat
**Lara Della Mea** (s. 10. tammikuuta 1999) on italialainen alppihiihtäjä.

Della Mea voitti pronssia pujottelussa Euroopan nuorten olympiafestivaaleissa 2017. Samoissa kilpailuissa hän oli suurpujottelun kuudes. Saman vuoden Nuorten MM-kilpailuissa Åressa hän oli suurpujottelun kymmenes. Vuoden 2018 Nuorten MM-kilpailuissa Davosissa Della Mea sijoittui suur- ja supersuurpujlttelussa 24:nneksi ja alppiyhdistetyssä 28:nneksi. Åren vuoden 2019 MM-kilpailuissa Della Mea saavutti pronssia joukkuekilpailussa ja Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 tuloksena joukkuekilpailusta oli kahdeksas sija. Della Mea kaatui Cortinan joukkuekilpailun avauskierroksella kilpaillessaan Suomen Erika Pykäläistä vastaan. Hänen vasemmasta polvestaan katkesi ristiside, eikä hän kilpaillut enää sinä talvena. Pekingin olympialaisissa 2022 Della Mea sijoittui pujottelussa 30:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli pujottelussa ja joukkuekilpailussa kahdeksas.

Alppihiihdon maailmancupissa Della Mea kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2018. Ensimmäiset pisteensä ja parhaan sijoituksena hän saavutti joulukuussa 2018 Semmeringin pujottelussa, jossa hän oli kuudestoista. Alkuvuonna 2019 Della Mea sijoittui Zagrebin pujottelussa 17:nneksi ja Mariborin pujottelussa 28:nneksi. Joulukuussa 2019 Lienzissä ja tammikuussa 2020 Zagrebissa hän sijoittui pujottelussa 24:nneksi.

Della Mea on kilpaillut myös eurooppa-cupissa, jossa hän on ollut parhaimmillaan kaksi kertaa toinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lara Della Mea Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Karmea onnettomuus alppihiihdon MM-kisoissa – suomalaislaskijan vastustaja kiidätettiin sairaalaan *Ilta-Sanomat*.  17.2.2021. Viitattu 9.2.2022.
Maimunan koko nimi arabialaisin merkein
**Maimuna bint al Harith** (arab. مَيْمُونَة بِنْت ٱلَحَارِث ٱلْهِلَالِيَّة‎ ) (599 tai 600 – 680 tai 681), oli yksi profeetta Muhammedin kolmestatoista vaimosta, joiden joukossa hän kuului Uskovaisten äideiksi kutsuttuun yhdeksän vaimon joukkoon. Nämä yhdeksän erosivat muista siten, että nimensä esiintyvät ainakin joissakin *hadith -*perinteen kertojaketjuissa. Maimuna esiintyy kertojana tai välittäjänä 37 *hadithissa*, mikä merkitsee kolmatta sijaa Aišan ja Umm Salaman jälkeen*.*

Esi-islamilaisena aikana Maimuna oli naimisissa Masud ibn Armin kanssa, sitten Abu Ruhmin kanssa, joka kuoli, minkä jälkeen profeetta nai hänet. Avioliitto solmittiinSarifissa kymmenen mailia Mekasta vuonna 628, jolloin Maimuna oli 28-vuotias ja profeetta 58-vuotias. Maimuna oli profeetan vaimoista viimeinen ja hän myös eli heistä pisimpään. Profeetta maksoi hänelle 500 dirhamia myötäjäisinä. 

Maimunan historiallisuutta ei ole varmistettu, sillä häntä koskevat tiedot ilmestyvät kirjallisuuteen vasta 700-luvun lopulla Ibn Ishaqin teoksessa eli noin sata vuotta hänen kuolemansa jälkeen.

Katso myös
----------

* Muhammed
* Muhammedin historiallisuus
* Muhammedin vaimot

Lähteet
-------

* Al-Tabari: *The History of al-Tabari. Volume XXXIX. Biographies of the Prophet's Companions and Their Successors. Translated and annotated by Ella Landau-Tasseron*. State University of New York Press, 1998. Teoksen verkkoversio.
* Ibn Ishaq: *The Life of Muhammad. A translation of Ishaq’s sirat rasul Allah with introduction and notes by A. Guillaume*. Oxford University Press, 1955. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Ibn Hisham: *Profeetta Muhammedin elämäkerta (suom, Jaakko Hämeen-Anttila)*. Basam Books, 1999. ISBN 952-9842-27-9.
* Sayeed, Asma: *Women and the Transmission of Religious Knowledge in Islam*. Cambridge University Press, 2013. ISBN 978-1-107-03158-6. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. 1 2  al-Tabari, 1998, s. 187–186
2. ↑  Ibn Hisham, 1999, s. 454; Ibn Ishaq, 1955, s. 792
3. ↑  Sayeed, 2013, s. 39
4. ↑  Ibn Hisham, 1999, s. 454
5. ↑  Ibn Ishaq, 1955, 792
Philips Stadion
**Philips Stadion** on Eindhovenissa, Alankomaissa sijaitseva jalkapallostadion.

Stadion on Eredivisiessä pelaavan PSV:n kotikenttä. Myös Alankomaiden maajoukkue pelaa sillä joitakin otteluitaan.

Stadion valmistui vuonna 1913. Sen nykyinen kapasiteetti on noin 35 000. Stadion on nimetty Philipsin mukaan. Se on Uefan neljän tähden stadion.

Stadionilla pelattiin 2000 EM-kilpailuja. Vuonna 2006 sillä järjestettiin UEFA Cupin loppuottelu.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Philips Stadion**.
* Philips Stadion PSV:n sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)

Eredivisien stadionit
Abe Lenstra Stadion •
Johan Cruijff Arena •
DSB Stadion •
Euroborg •
Stadion Galgenwaard •
Gelredome •
Stadion de Goffert •
De Grolsch Veste •
Den Haag Stadion •
Sparta Stadion Het Kasteel •
Kras Stadion •
De Kuip •
Parkstad Limburg Stadion •
Philips Stadion •
Polman Stadion •
Rat Verlegh Stadion •
De Vijverberg •
Willem II Stadion
**Philippe le Chancelier** (1165 Pariisi – 26. joulukuuta 1236 Pariisi) oli ranskalainen teologi, runoilija ja säveltäjä.

Philippe le Chancelier syntyi aviottomana poikana pariisilaisen arkkidiakonin ja aatelistoon kytkeytyneen naisen suhteesta. Hänen setänsä oli piispa, joka tunnusti nuoren Philippen ja huolehti tämän pääsystä Pariisin yliopistoon. Philippe opetti teologiaa Pariisin yliopistossa vuosien ajan ennen kuin sai nimityksen Noyonin arkkidiakoniksi 1100–1200-lukujen vaihteen paikkeilla. Vuonna 1217 hänet nimitettiin Notre-Damen katedraalin kansleriksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka, vaikka samalla piti myös Noyonin arkkidiakonin arvon.

Philippe le Chancelier tunnettiin keskiaikaisen ajattelun tutkijoiden keskuudessa pitkään yhtenä progressiivisimmista 1200-luvun teologeista traktaatin *Summa de bono* ansiosta. Hän oli myös tuottelias runoilija. Vasta 1900-luvun lopussa musiikkitieteilijät kiinnostuivat Philippestä lisäksi säveltäjänä. Useimmissa alkuperäisistä käsikirjoituksista, joista hänen runouttaan tunnetaan, viitataan myös jonkinlaiseen nuotinnukseen. Tutkijat olivat aikoinaan olettaneet, että Philippen kirjallisen tuotannon musiikilliset sovitukset olivat muiden työn tulosta; esimerkiksi Perotinuksen tiedetään säveltäneen Philippen tekstiin. Käsikirjoituslähteitä tarkastelemalla ja vertailemalla päädyttiin kuitenkin siihen, että Philippe todennäköisesti sävelsi noin 80–90 kappaletta omiin sanoihinsa. Näihin kuului sekä monofonisia että polyfonisia lauluja aikansa muodoissa (lai, sekvenssi, rondeau, conductus, jeu-parti). Tekstien aiheet vaihtelivat raamatullisista allegorioista aikansa tapahtumien ja tiettyjen henkilöiden kommentaareihin.

Perotinuksen ja Leoninuksen ohella Philippe le Chancelier edusti Notre Damen koulukuntaa, joka oli hyvin vaikutusvaltainen, mutta joka on pysynyt enimmäkseen henkilönimien osalta hämärän peitossa. 1300-luvun Codex Las Huelgas -käsikirjoitus sisältää Philippe le Chancelierin nimiin laitettuja töitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Philippe Le Chancelier AllMusic
2. ↑  Codex Las Huelgas University of Miami Libraries

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Phillip Hughes harjoituskentällä vuonna 2010.
**Phillip Hughes** (30. marraskuuta 1988 Macksville – 27. marraskuuta 2014 Sydney) oli australialainen kriketinpelaaja, joka viimeksi edusti intialaista Mumbai Indiansia. Marraskuussa 2014 kuollut Hughes oli Australian lahjakkaimpia lyöjiä, jonka odotettiin nousevan jopa maan kaikkien aikojen suurimpien kriketinpelaajien joukkoon.

Ura
---

Mackvillessä syntynyt Hughes muutti 17-vuotiaana Sydneyn kaupunkiin ja pelasi myöhemmin kaksi vuotta New South Walesin osavaltion joukkueessa. Ensimmäisen test-ottelunsa hän pelasi helmi–maaliskuussa 2009, jolloin Australia kohtasi Johannesburgissa Etelä-Afrikan. Vuonna 2013 Hughes palkittiin Australian vuoden pelaajana.

Kuolema
-------

25. marraskuuta 2014 Sydney Cricket Groundilla pelatussa Sheffield Shield -sarjan ottelussa Hughes sai pallon päähänsä ja menehtyi kaksi päivää myöhemmin sairaalassa. Hän käytti kypärää, mutta pallo osui suojaamattomaan kohtaan aiheuttaen vakavan aivoverenvuodon. Hughesin kuoleman jälkeen sosiaalisessa mediassa alkoi leviämään hänen muistokseen kuvia, joissa seinään nojaavan krikettimailan päähän oli asetettu lakki tai krikettikypärä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Phillip Hughes obituary: a very modern batsman destined for greatness  27.11.2014. The Guardian. Viitattu 29.11.2014.
2. ↑  Cricketer Phillip Hughes dies two days after being hit by ball during match  27.11.2014. The Guardian. Viitattu 29.11.2014.
3. ↑  Cricket stars past and present join fans and clubs around the world to mourn Phillip Hughes with touching #putoutyourbats social media tribute  27.11.2014. Daily Mail. Viitattu 29.11.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Phillip Hughesin tilastoja ESPN

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Phillip Hughes** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Philippe Édouard Léon van Tieghem** (19. huhtikuuta 1839 – 28. huhtikuuta 1914) oli ranskalainen kasvi- ja sienitieteilijä. Hän on tutkinut muun muassa kasvien taksonomiaa sekä kuvannut ja nimennyt monia kasvitaksoneita. Van Tieghem kirjoitti erityisen paljon Loranthaceae-heimoon liittyviä artikkeleita, ja monet hänen taksonomisista kirjoituksistaan ovat säilyneet tähän päivään asti. Van Tieghemistä käytetään tieteellisten nimien yhteydessä auktorilyhennettä **Tiegh.**.

Van Tieghemin isä oli tekstiilikauppias ja kuoli Martiniquella keltakuumeeseen ennen van Tieghemin syntymää. Van Tieghemin äiti kuoli myös pian hänen isänsä kuoleman jälkeen. Van Tieghem oli yksi vanhempiensa viidestä lapsesta.

Van Tieghem pääsi opiskelemaan École normale supérieuren korkeakouluun ja työskenteli sittemmin Louis Pasteurin laboratoriossa. Siellä van Tieghem tutustui sienten viljelyyn ja kehitti "van Tieghemin solun" eli kojeasetelman, jolla pystyttiin tarkastelemaan sienirihmaston kasvua mikroskoopilla. Vuonna 1864 van Tieghem saavutti tohtorin arvon fysikaalisissa tieteissä väitöskirjallaan *Recherches sur la fermentation de l'urée et de l'acide hippurique* ja kaksi vuotta myöhemmin luonnonhistoriassa. Vuosina 1873–1886 van Tieghem toimi opettajana Pariisin École Centrale -korkeakoulussa ja 1878–1914 professorina Ranskan kansallisessa luonnonhistorian museossa (Muséum national d'histoire naturelle). Vuonna 1876 van Tieghem kuvasi ensimmäisenä blastomykoosin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Philippe Édouard Léon Van Tieghem 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Sardanapaloksen kuolema*, Eugène Delacroix’n maalaus vuodelta 1827.
**Sardanapalos** oli tarunomainen muinaisen Assyrian viimeinen kuningas.[1] Hänet mainitaan alun perin kreikkalaisen historioitsijan Ktesiaan teoksessa *Persica*.[2] Toinen kreikkalainen historioitsija Diodoros Sisilialainen mainitsee hänet viimeisenä Assyrian 30:stä hallitsijasta. Nykyinen historiantutkimus ei kuitenkaan tunne Sardanapalosta.[1] Hänet on toisinaan oletettu samaksi henkilöksi kuin Assyrian kuningas Assurbanipal (hallitsi 668–627 eaa.), mutta kuvaus ei sovi tähän.[2][1] Sardanapalos on mahdollisesti yhdistelmä Assurbanipalista, hänen veljestään Šamaš-šum-ukinista sekä Sin-šar-iškunista, joka oli todellisuudessa Asyrian viimeinen hallitsija.[1]

Diodoroksen kuvauksen mukaan Sardanapalos eli ylellisyyksien täyttämää elämää ja käyttäytyi sekä pukeutui naismaisesti. Lisäksi Sardanapalos johti valtakuntansa tuhoon, kun meedialaiset, persialaiset ja babylonialaiset valloittivat sen Arbaces-nimisen päällikön johdolla. Sardanapalos kukisti vihollisen kolmesti ja kesti kahden vuoden ajan meedialaisten piiritystä[2], mutta luopui vastarinnasta, kun Tigris-joki tulvi enteenomaisesti hänen pääkaupunkiinsa Niniveen. Sen jälkeen Sardanapalos määräsi rakennettavaksi itselleen valtavan rovion, jossa hänet poltettiin elävältä yhdessä orjiensa, jalkavaimojensa ja palatsinsa aarteiden kanssa.[1]

Sardanapaloksen legendaarinen turmeltuneisuus on innoittanut monia kirjailijoita ja taiteilijoita, erityisesti romantiikan aikana. Lordi Byron kirjoitti hänestä vuonna 1821 näytelmän *Sardanapalos*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sardanapalus (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 1.7.2014.
2. 1 2 3  Sardanapalus (englanniksi) *The Columbia Encyclopedia* (2013), Ecyclopedia.com. Viitattu 1.7.2014
**Gondorin Valkoinen Puu** on J. R. R. Tolkienin *Taru sormusten herrasta* -kirjoissa Gondorin symboli, joka kasvaa Minas Tirithin linnan pihalla. Valkoinen Puu kirjailtiin myös Gondorin lippuun.

Historia
--------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
### Ensimmäinen Valkoinen Puu

Ensimmäinen Gondorin Valkoinen Puu tuli Isildurilta, kun tämä otti suuren riskin varastaessaan Nimlothilta, Númenorin Valkoiselta Puulta, hedelmän, jossa oli sen siemen. Ennen tätä yksi oli tuhottu Sauronin käskystä. Hän oli kärsinyt monista tappioista tämän tehtävän aikana ja oli ollut lähellä kuolemaa, mutta kun tämän puun ensimmäinen lehti avautui keväällä, Isildur oli parantanut hänen vammansa.

Tämä taimi oli tuotu Keski-Maahan Isildurin laivassa ja se oli viimeinkin istutettu Minas Ithiliin ennen Isildurin huonetta. Kun Sauron palasi Keski-Maahan, hän aloitti äkillisen hyökkäyksen Minas Ithiliin vallatakseen kaupungin ja tuhotakseen Valkoisen Puun. 

### Toinen Valkoinen Puu

Isildur pakeni Valkoisen Puun taimi mukanaan Minas Anoriin, missä hän istutti sen Valkoisen Tornin pihamaalle.

### Kolmas Valkoinen Puu

Kolmanen taimen istutti Kolmannella Ajalla vuonna 1640 Kuningas Tarondor. Tämä Valkoinen Puu eli aina vuoteen 2852 saakka Käskynhaltija Belecthor II:n aikana. Kun silloin ei löytynyt uutta taimea, jonka voisi istuttaa, jätettiin puu paikalleen kuolleena.

### Neljäs Valkoinen Puu

Kun Aragornista tuli kuningas, hän löysi Gandalfin auttamana Valkoisen Puun taimen Mindolluinin rinteistä korkealta kaupungin yläpuolelta ja istutti sen kaupunkiin. Kuollut puu poistettiin linnan pihalta ja siirrettiin kunnioittavasti Kuninkaiden Hautakammioon. Kolmannella ajalla kesäkuussa 3019 taimi alkoi kukoistaa.

Gondorin Valkoinen Puu elokuvissa
---------------------------------

Peter Jacksonin *Kuninkaan paluu* (2003) -elokuvassa ei näytetä sitä kun Aragorn ja Gandalf löytävät Valkoisen Puun taimen. Kuitenkin elokuvassa nähdään vähän toivoa, kun aikaisemmin kuollut puu alkaa kukkia Gondorin Linnan pihalla samaan aikaan, kun Aragorn on matkalla Minas Tirithiin. Aragornin kruunajaisten aikaan sama kuollut puu on täydessä voimassaan ja kukoistuksessaan.
**Pentti Päiviö Palmunen** (21. heinäkuuta 1921 Laitila – 8. maaliskuuta 2002 Turku) oli suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Palmusen vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Petter Palmunen ja emäntä Maria Aleksandra Sonkkila ja puoliso vuodesta 1950 Ritva Maria Wallin. Palmunen tuli ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta 1941 ja valmistui maatalousteknikoksi Mustialan maamiesopistosta 1946 ja agronomiksi Helsingin yliopistosta 1949. Hän oli Varsinais-Suomen maanviljelysseuran kasvinviljelyagronomi 1949–1955, Hankkijan Turun konttorin neuvonta-agronomi 1955–1962 ja maanviljelijä Hylkilahden tilalla Kakskerrassa vuodesta 1967 ja Turussa 1952–1988. Kakskerran kunnanvaltuuston jäsen Palmunen oli vuodesta 1954 ja Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1973–1984. Palmusella oli myös lukuisia muita luottamustehtäviä, mukaan lukien Hankkijan hallintoneuvosto, jonka jäsen hän oli 1974–1988, varapuheenjohtaja 1978–1985 ja puheenjohtaja 1985–1987. Maanviljelysneuvoksen arvonimen 1979 saanut Palmunen hukkui hiihtoretkellä kevättalvella 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Maanviljelysneuvos Pentti Palmunen (1921–2002). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 29.1.2023.
2. ↑  Kalervo Selander: Maanviljelysneuvos Pentti Palmusen hukkuminen varmistui. *Osuustoiminta*. Viitattu 29.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tuomas Möttönen: Pentti Palmunen *Biografiasampo*.
**Dirk Uipko Stikker** (5. helmikuuta 1897 – 23. joulukuuta 1979) oli hollantilainen pankkiiri, teollisuusvaikuttaja, poliitikko ja diplomaatti sekä Naton pääsihteeri vuosina 1961–1965.

Stikker syntyi Winschotenissa ja opiskeli lakia Groningenin yliopistossa. Sittemin hän loi uraa pankkiirina. Vuonna 1935 hänestä tuli olutpanimo Heineken Internationalin toimitusjohtaja. Hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1948.

Stikker siirtyi politiikan pariin vuonna 1945, jolloin hänet valittiin Alankomaiden parlamentin senaattiin. Hän oli perustamassa Hollannin työväen säätiötä, jolla autettiin sodan jälkeisen Alankomaiden työehtosopimuksien toteuttamista. Stikker oli perustamassa 24. maaliskuuta 1946 Alankomaiden vapauspuoluetta. Vuonna 1948 puolue liittyi osaksi liberaalista kansanpuoluetta. Stikkerista tuli 1948 pääministeri Willem Dreesin hallituksen ulkoministeri. Kansanpuolue vastusti Alankomaiden silloisen siirtomaan Uuden-Guinean liittämistä Indonesiaan, joten Stikker erosi hallituksesta ja se kaatui. Hän palasi kuitenkin ulkoministeriksi kahden kuukauden kuluttua. Vuonna 1949 Stikker oli Alankomaiden edustaja Indonesian itsenäisyysneuvotteluissa. Ulkoministerin tehtävän jälkeen hänet nimitettiin Alankomaiden suurlähettilääksi Britanniaan vuosiksi 1952–1958, ja Alankomaiden pysyväksi suurlähettilääksi Pohjois-Atlantin liiton neuvostoon ja OECD:n edustajaksi vuosiksi 1958–1961. Stikker valittiin 21. huhtikuuta 1961 Naton pääsihteerin Paul-Henri Spaakin seuraajaksi. Hän erosi virasta huonon terveyden takia vuonna 1964. Hänen seuraajakseen tuli Manlio Brosio.

Stikker kuoli Wassenaarissa vuonna 1979.

Lähteet
-------

* sportgeschiedenis.nl (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 179. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.
2. ↑  NATO Who is Who? Secretaries General  26.10.1999. Nato. Viitattu 25.5.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dirk Stikker** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Nato Naton pääsihteerit |
| --- |
|  |
| 
* Hastings Ismay
* Paul-Henri Spaak
* Dirk Stikker
* Manlio Brosio
* Joseph Luns
* Peter Carington
* Manfred Wörner
* *Sergio Balanzino (vt.)*
* Willy Claes
* *Sergio Balanzino (vt.)*
* Javier Solana
* George Robertson
* *Alessandro Minuto-Rizzo (vt.)*
* Jaap de Hoop Scheffer
* Anders Fogh Rasmussen
* Jens Stoltenberg

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Macclesfield** on noin 51 000 asukkaan kaupunki ja kunta *(civil parish)* Cheshiren kreivikunnassa Luoteis-Englannissa, noin 30 kilometriä Manchesterista etelään. Sillä oli aikaisemmin hallintopiirin asema, mutta se menetti sen liittyessään Cheshire Eastin yhtenäishallintopiiriin vuonna 2009.

Kaupunki oli Englannin silkinkudontateollisuuden keskus. Ensimmäinen vesivoimalla toiminut silkkitehdas perustettiin vuonna 1774. Kaupungissa oli myös useita oppilaitoksia, joissa opetettiin silkinkudonnan lisäksi silkkikankaiden suunnittelua. Nykyään muutamissa entisissä tehtaissa on silkkiaiheisia museoita ja näyttelyitä, joissa kerrotaan silkinvalmistuksen historiaa kaupungissa.

Kulttuuri
---------

Kaupungissa juhlitaan joka kesäkuu yhden viikonlopun ajan Barnaby Festivaalia. Siinä esiintyy koko kaupungin kulttuurikirjo. Juhlalla on vuosisatoja pitkät perinteet. Juhla juontaa nimensä Barnabasista, joka on silkkityöntekijöiden suojelupyhimys.

Urheilu
-------

Kaupungissa palaa jalkapallojoukkue Macclesfield Town Football Club. Seuran peliareenana on Moss Rose.

Kuuluisia kaupunkilaisia
------------------------

Joy Divisionin laulusolisti Ian Curtis eli kaupungissa ja hänet on haudattu kaupungin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Macclesfield *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 15.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  Brinkhoff, Thomas: Macclesfield (Parish, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 25.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Google Maps *google.fi*. Viitattu 14.4.2019. (englanniksi)
4. ↑  Cheshire East *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 15.4.2019. (englanniksi)
5. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive) Macclesfield heritage
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Macclesfield Town FC
7. ↑  Oona Lohilahti: Musiikin ystävän paratiisi.  *Aamulehti*, 18.9.2013, s. B25.
**ReplayGain** (aiemmin välilyönnillä **Replay Gain**) on ehdotettu menetelmä äänen voimakkuuden normalisoinnille. Digitaalisessa musiikissa äänen voimakkuus voi olla hiljaisempi tai voimakkaampi eri tiedostoissa: ReplayGain seuraa äänen voimakkuutta, jonka musiikkisoitin tulkitsee äänen voimakkuuden säätämiseksi. Tukea on useille tiedostomuodoille useissa soitinohjelmissa.

Perinteinen tapa on muokata ääntä editointiohjelmassa. ReplayGain tallettaa metatietoa ilman alkuperäisen äänen muokkaamista.

Ensimmäisen ehdotuksen kehitti David Robinson ja se julkaistiin 10. heinäkuuta 2001.

Katso myös
----------

* Volyymisota

Lähteet
-------

1. 1 2  ReplayGain *bobulous.org.uk*. Viitattu 20.9.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  ReplayGain 1.0 specification *wiki.hydrogenaud.io*. Viitattu 20.9.2020. (englanniksi)
3. ↑  ReplayGain in Linux *bobulous.org.uk*. Viitattu 20.9.2020. (englanniksi)
4. 1 2  Mark Harris: What Is ReplayGain and How Does It Work? *lifewire.com*.  7.1.2020. Viitattu 20.9.2020. (englanniksi)
**Pentti Valdemar Niinivuori** (27. elokuuta 1931 Forssa – 5. heinäkuuta 1988 Forssa) oli suomalainen nyrkkeilijä.

"Isi" Niinivuori edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Helsingissä 1952 hän hävisi 57-kiloisten sarjassa ensimmäisessä ottelussaan Italian Sergio Caprarille pistein 1–2  ja Melbournessa 1956 60-kiloisten sarjassa ensimmäisellä kierroksella Puolan Zygmunt Milewskille pistein 0–3.

Niinivuori saavutti vuonna 1953 Varsovan EM-kilpailuissa pronssia 60 kilogramman sarjassa. Hän voitti jugoslavialaisen Stefanovicin pistein 2–1 ja tyrmäsi kolmannessa erässä italialaisen Giacomo di Jasion. Välierissä hän hävisi unkarilaiselle István Juhászille pistein 0–3. Samana vuonna Niinivuori oli Euroopan edustaja USA–Eurooppa-ottelussa, jossa Eurooppaa edustivat Neuvostoliiton johtaman blokin ulkopuoliset eurooppalaisnyrkkeilijät. Ottelut käytiin kesäkuussa 1953 Chicagossa ja St. Louisissa, ja niissä Niinivuori otti molemmissa otteluissa pistevoitot. Vuoden 1955 EM-kilpailuihin Niinivuori ei päässyt liittoriitojen vuoksi. Vuonna 1957 Prahan EM-kilpailuissa hän voitti 63,5-kiloisten ensimmäisellä kierroksella bulgarialaisen Alex Mitzevin pistein 3–0, mutta hävisi toisessa ottelussaan brittiläiselle David Stonelle pistein 0–3.

Vuonna 1955 Niinivuori voitti Pohjoismaiden mestaruuden. Vuoden 1957 PM-kisoissa hän saavutti hopeaa ja vuonna 1959 pronssia. 

Seuratasolla Niinivuori edusti Forssan Alkua. Hän voitti Suomen mestaruuden 60 kilogramman sarjassa vuosina 1953–1955 sekä 67-kiloisissa vuonna 1959. Hän voitti kahdeksan TUL:n mestaruutta vuosina 1951–1958.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 220. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 746, 747, 769, 770. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Siukonen, s. 220
2. ↑  Lounasheimo, s. 746
3. ↑  Lounasheimo, s. 747
4. ↑  Lounasheimo, s. 769
5. ↑  Duals USA - Europe June 1953 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 22.9.2018. (englanniksi)
6. ↑  Lounasheimo, s. 770
7. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1956*, s. 353. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1955.