recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Yosemiten putoukset** on vesiputous Sierra Nevadan vuoristoalueella sijaitsevassa Yosemitenlaaksossa ja Kalifornian osavaltioon kuuluvassa Mariposan piirikunnassa. Sen putouskorkeus on 739 metriä, minkä ansiosta se on Pohjois-Amerikan korkein ja yksi maailman korkeimmista vesiputouksista.

Yosemiten putoukset saavat vetensä Yosemite Creekistä, pienestä vuoristojoesta, joka yhtyy putousten alapuolella Mercedjokeen. Yosemite Creek muodostuu lumen sulamisvesistä, jotka tulevat Hoffmannvuoren rinteiltä ja Tuolumnejokea ympäröiviltä alppiniityiltä. Putoukset jakautuvat kolmeen osaan: 436 metriä korkeaan yläputoukseen ja 98 metriä korkeaan alaputoukseen sekä niiden väliseen koskiosuuteen, joka jää kallioiden piiloon. Putousten rakenne johtuu kallioperän keskenään risteävistä vaaka- ja pystyraoista.

Veden virtaama vaihtelee suuresti vuoden aikana – komeimmillaan putoukset ovat touko–kesäkuussa mutta saattavat kuivua kokonaan elokuuhun mennessä. Virtaama palaa yleensä ennalleen loppusyksystä esiintyvien rajumyrskyjen myötä. Talvella ylemmän putouksen reunoille muodostuu jääkielekkeitä, jotka pudotessaan kasvattavat sen juurelle suuren jääkeon.

Yosemiten putoukset näkee useista paikoista Yosemitenlaaksossa, parhaiten kuitenkin Yosemite Villagesta tai Yosemite Lodgen lomahotellilta. Alemman putouksen juurelle johtaa kävelypolku. Myös putousten huipulle on mahdollista kiivetä reilu 11 kilometriä pitkää, melko vaativaa reittiä pitkin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Yosemite Falls *Britannica*. Viitattu 15.8.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Yosemite: Waterfalls U.S. National Park Service. Viitattu 15.8.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Yosemite Nature Notes 2: Yosemite Falls U.S. National Park Service. Viitattu 15.8.2022. (englanniksi)
4. ↑  Yosemite: Yosemite Falls Trail U.S. National Park Service. Viitattu 15.8.2022. (englanniksi)
**Yorosso** on maalaiskunta, sen keskuskylä ja Yorosson piirin hallinnollinen keskus Sikasson alueella Malissa. Se sijaitsee Burkina Fasoon johtavan tien varrella 214 kilometriä Sikassosta koilliseen. Kunnassa on 22 600 ja keskuskylässä 6 300 asukasta.

Yorosson kunta rajoittuu pohjoisessa Kiffosso I:n, idässä Ménamba I:n, etelässä Mahoun ja Kouryn ja lännessä Karanganan kuntiin. Se sijaitsee Dogonin ylänköä etelässä jatkavalla Koutialan ylängöllä. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen.

Kuntaan kuuluu 10 kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja, boboja, fulbeja ja dogoneja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra, riisi, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, siat, siipikarja ja vähäisessä määrin hevoset. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä. Palveluihin kuuluu joukko alakouluja, kaksi yläkoulua, piirin poliklinikka, terveyskeskus ja keskuskylän vesijohtoverkko.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 23.7.2016.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 2.3.2018.
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire de la commune rurale de Yorosso *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 23.7.2016. [vanhentunut linkki]
**Yoro** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Koron piirissä Malissa. Se sijaitsee Gondo-Sénon tasangolla 135 kilometriä Korosta koilliseen. Kunnassa on 16 200 asukasta (vuonna 2009).

Yoron kunta rajoittuu luoteessa Koron piirin Dinangouroun ja koillisessa Douentzan piirin Mondoron kuntiin sekä etelässä Burkina Fasoon. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnan alueella on metsiä, kaksi ajoittain täytyvää jokea ja useita väliaikaisia järviä.

Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää ja 14 pikkukylää. Asukkaat ovat dogoneja, moseja, fulbeja ja tuaregeja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, riisi, fonio, maapähkinä, lehmänpapu, seesami ja teehibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit, kamelit, hevoset ja siipikarja. Yorossa ja Gangafanissa pidetään viikoittaiset markkinat.

Yorosta on kuivana aikana tieyhteys Koroon. Palveluihin kuuluvat kolme alakoulua, yläkoulu ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Cercle de Koro - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
4. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Yoro 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
**York Höller** (s. 11. tammikuuta 1944 Leverkusen) on saksalainen säveltäjä.

Höller opiskeli vuosina 1963–1970 Kölnin musiikkikorkeakoulussa sävellystä, elektroniikkaa, pianonsoittoa ja orkesterinjohtoa. Hänen sävellysopettajanaan oli Bernd Alois Zimmermann, ja elektroniikan käytössä häntä ohjasi Herbert Eimert. Lisäksi Höller suoritti filosofian ja musiikkitieteen opintoja Kölnin yliopistossa. Vuonna 1965 hän osallistui Darmstadtin Ferienkurselle. Vuosina 1971–1972 hän työskenteli Karlheinz Stockhausenin kutsusta Kölnissä Länsi-Saksan radion elektroniikkastudiolla, jonka johtajana hän myöhemmin seurasi Stockhausenia.

Höller pääsi sisälle Ranskan musiikkielämään Ensemble InterContemporainin tilattua häneltä vuonna 1978 teoksen *Arcus*. Hän yhdisteli sävellyksessä livenä tuotettuja ja elektronisesti käsiteltyjä ääniä. Menestykseksi osoittautuneen teoksen jälkeen hän sävelsi useita uusia elektroakustisia teoksia, kuten toisen Ensemble InterContemporainin tilaustyön, *Resonancen*. Höllerin tuotantoon kuuluu myös monia puhtaasti akustisia teoksia. Häneltä tilattiin vuonna 1999 orkesteriteos *Aufbruch* Saksan liittopäivien Bonnista Berliiniin siirtymisen kunniaksi. Vuonna 2010 Höller sai orkesteriteoksellaan *Sphären* Grawemeyer-palkinnon. Hän on säveltänyt myös oopperan *Der Meister und Margarita* (1984–1989).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  York Höller: Biography Boosey & Hawkes

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (saksaksi), (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Andreapolin piiri Tverin alueen kartalla.
**Andreapolin piiri** (ven. Андреа́польский райо́н, *Andreapolski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen länsiosassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 3 051 neliökilometriä ja asukkaita on 14 000 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Andreapolin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 7 maalaiskuntaa:

* Aksjonovo (ven. Аксёново)
* Andreapolin maalaiskunta
* Bologovo (ven. Бологово)
* Hotilitsy (ven. Хотилицы)
* Lugi (ven. Луги)
* Toropatsa (ven. Торопаца)
* Volok (ven. Волок)

Piiri on perustettu vuonna 1927 Leninin piirin nimellä. Vuonna 1928 sen keskus siirrettiin Hotilitsyn kylästä Andreapolin kaupunkiin. Nykyisen nimensä piiri sai vuonna 1965. Sen kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie. Seudulla on metsäteollisuutta ja Andreapolin posliinitehdas. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Andreapolin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Andreapolin piiri Tverin alue -tietosanakirjassa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
**Yoro Diakité** (17. lokakuuta 1932 Bangassi, Kitan piiri – 13. kesäkuuta 1973 Taoudénit) oli Malin väliaikaisen hallituksen pääministeri Moussa Traorén johtaman sotilasvallankaappauksen jälkeen vuosina 1968–1969.

Diakité kävi koulua Kassarossa ja Katissa ja liittyi Ranskan siirtomaa-armeijaan vuonna 1951. Hän palveli Senegalissa ja Indokiinassa ja opiskeli Fréjusin sotakoulussa Ranskassa. Diakité palveli sen jälkeen Senegalin Thièsissä ja osallistui vuonna 1960 YK:n rauhanturvaoperaatioon Kongossa. Palattuaan Maliin hänet ylennettiin luutnantiksi ja sijoitettiin ensin Timbuktuun ja sitten pääesikuntaan Bamakoon. Diakité toimi Katin sotakoulun opettajana vuodesta 1962 ja kouluttajana Tansaniassa vuosina 1964–1965. Vuonna 1965 hänet nimettiin Katin sotakoulun komentajaksi. Hän julkaisi myös romaanin *Une main tendue*, johon presidentti Modibo Keïta oli laatinut esipuheen.

Kapteeni Diakité oli yksi vuoden 1968 vallankaappauksen suunnittelijoista. Hän toimi maata sen jälkeen johtaneen sotilasjuntan varapuheenjohtajana ja väliaikaisen hallituksen puheenjohtajana. Moussa Traorén otettua hallituksen ohjat käsiinsä Diakité oli ensin liikenne-, viestintä- ja matkailuministeri syyskuuhun 1970 ja sitten puolustus-, sisäasiain- ja turvallisuusministeri saman vuoden marraskuuhun saakka.

Diakité ja sotilasjuntan toinen jäsen, kapteeni Malik Diallo pidätettiin maaliskuussa 1971 syytettynä vallankaappausyrityksen valmistelusta. Heidät tuomittiin elinkautiseen pakkotyöhön elokuussa 1972 ja lähetettiin Taoudénin "uudelleenkoulutuskeskukseen", jota Diakité oli pääministerinä ollut itse perustamassa. Hän kuoli siellä vuotta myöhemmin huonon kohtelun seurauksena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Armée et gestion des affaires publiques du Mali (1968–2017): 2 Présidents, 3 Chefs du Gouvernement, 35 ministres et 3 assimilés *Mali7*.  1.12.2017.  Arkistoitu 16.6.2018. Viitattu 15.6.2018.
2. 1 2  Imperato, Pascal James: *Historical Dictionary of Mali, third edition*, s. 79–80. Lanham & London: Scarecrow Press, 1996. ISBN 0-8108-3128-7.
3. ↑  Tamboura, Sékou: Les révélations de Samba Sangaré (3): Comment le capitaine Yoro Diakité a péri à Taoudénit *Afribone*.  16.2.2009. Viitattu 15.6.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Kim Kyung-ah** (s. 25. toukokuuta 1977) on eteläkorealainen pöytätennispelaaja. Hän saavutti urallaan kaksi olympiapronssia ja neljä MM-pronssia.

Kim saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Ateenan olympialaisissa 2004, kun hän sijoittui naisten kaksinpelissä pronssille voitettuaan pronssiottelussa Singaporen Li Jia Wein. Olympialaisten nelinpelissä hän pelasi Kim Bok-Raen parina ja he sijoittuivat neljänneksi hävittyään pronssiottelussa kiinalaisparille Guo Yue / Niu Jianfeng. Zagrebin MM-kilpailuissa 2007 Kim saavutti parinsa Park Mi-youngin kanssa nelinpelissä pronssia. Pekingin olympialaisissa 2008 Kim saavutti joukkuekilpailussa pronssia ja oli kaksinpelissä jaetulla yhdeksännellä sijalla. Yokohaman MM-kilpailuissa 2009 Kim ja Park saavuttivat jälleen nelinpelissä pronssia ja Rotterdamin MM-kilpailuissa 2011 he olivat kolmannen peräkkäisen kerran pronssilla. Dortmundin MM-kilpailuissa 2012 Kim saavutti pronssia joukkuekilpailussa. Lontoon olympialaisissa 2012 tuloksina oli joukkuekilpailun neljäs sija ja kaksinpelin jaettu viides sija puolivälierätappion jälkeen.

Kim oli maailmanrankingissa parhaimmillaan neljäntenä elo-lokakuussa 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kim Gyeong-A *Sports Reference*.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 5.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Kim Kyungah *Tabletennis.guide*. Viitattu 5.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 26*, s. 80. Minerva Kustannus Oy, 2005. ISBN 952-5591-08-5.
4. ↑  Kim Kyungah: ranking history (ITTF) *Tabletennis.guide*. Viitattu 5.4.2019. (englanniksi)
**Tuula Hovi** (s. 14. marraskuuta 1939 Vehkalahti) on entinen suomalainen suunnistaja.

Tuula Hovi osallistui molempiin 1960-luvulla käytyihin suunnistuksen EM-kilpailuihin. Hamar Lötenissä, Norjassa 1962 hän sijoittui henkilökohtaisella matkalla parhaana suomalaisena neljänneksi. Viidentenä kisassa oli hänen pikkusiskonsa Raila Hovi. Le Brassusissa, Sveitsissä 1964 Tuula Hovi oli jälleen paras suomalainen sijoituttuaan kuudenneksi, ja viestissä Suomi oli viides. MM-kisoihin Hovi pääsi mukaan vain vuonna 1968, jolloin kisat käytiin Linköpingissä. Henkilökohtaisella matkalla hän sijoittui yhdenneksitoista, mutta viestissä Pirjo Seppä, Tuula Hovi ja avioitunut pikkusisko Raila Kerkelä saivat pronssia.

Kotimaassa Tuula Hovi edusti Kymin Suunnistajia ja Haminan Tarmoa. Hän voitti Venlojen juoksun kahdesti, mutta ei saanut yhtään Suomen mestaruutta.

Tuula Hovin ja Raila Kerkelän lisäksi myös kolmas sisarus, Reetta Väänänen, on kilpaillut suunnistajana.

Saavutukset
-----------

* MM-pronssia viestissä 1968
* MM-kisoissa henkilökohtaisella matkalla 11:s 1968
* EM-kisoissa henkilökohtaisella matkalla neljäs 1962 ja kuudes 1964, viestissä viides 1964
* Venlojen juoksun voitto 1962 ja 1964
**Heidi Johanna Kamutta** (o.s. **Hannula**, s. 26. helmikuuta 1980 Oulu) on suomalainen pikajuoksija, joka edusti seuratasolla Oulun Pyrintöä.

Hannula voitti 1998 sisäratojen SM-kisoissa hopeaa 60 metrillä ajalla 7,48. Samana vuonna Kalevan kisoissa hän juoksi 100 metrin juoksussa pronssille ajalla 11,68. Seuraavana vuonna hän voitti halli-SM-kisoissa SM-kultaa 60 metrillä. Voittoaika, 7,33, oli alle 19-vuotiaiden Suomen ennätys. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1999 Salivaara juoksi osuuden Suomen pronssijoukkueessa 4 × 100 metrin viestijuoksussa.

Vuonna 2000 Hannula voitti SM-kultaa Kalevan kisojen 100 metrillä ajalla 11,54 ja SM-hopeaa 200 metrin juoksussa ajalla 23,89. Hän edusti Suomea Sydneyn olympialaisissa 100 metrillä, mutta karsiutui toisissa alkuerissä. 2001 hän voitti sisäradoilla SM-hopeaa 60 metrillä ja Kalevan kisoissa hopeaa 100 metrillä.

Hannula juoksi Kalevan kisoissa 2003 toiseksi 100 metrillä. Seuraavana vuonna hän voitti sisäratojen SM-kultaa 60 metrillä. Hän uusi Suomen-mestaruutensa seuraavana vuonna. Sisäratojen EM-kisoissa 2005 hän selvisi 60 metrin finaaliin, mutta sijoittui siinä kahdeksanneksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Kalevan kisoissa SM-kultaa 100 metrillä ja SM-hopeaa 200 metrillä ajalla 23,65. Hannula valittiin Suomen joukkueeseen Helsingin MM-kisoihin, joissa hän karsiutui 100 metrillä toisissa alkuerissä ajalla 11,52. Vuonna 2006 hän voitti sisäratojen SM-kultaa 60 metrillä. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa hän karsiutui välierissä ajalla 7,26. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän voitti jälleen kultaa 100 metrillä. Göteborgin EM-kisoissa hän karsiutui alkuerissä. Seuraavan vuoden Kalevan kisoissa hän voitti pronssia 100 metrillä.

Viestijuoksussa Hannula saavutti 4 × 100 metrin SM-kultaa 1999 ja 2000 sekä SM-hopeaa 1998, 2001, 2003, 2005 ja 2006.

Hannula pitää nimissään 50 metrin juoksun sisäratojen Suomen-ennätystä 6,25. Hänen 100 metrin ennätyksensä, 11,49, on Suomen kaikkien aikojen tilastossa kymmenentenä.

Lokakuussa 2007 Hannula ilmoitti lopettavansa uransa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: Tilastopaja
* 50 metrin juoksu (sisäradoilla): 6,25 (2006)
* 60 metrin juoksu (sisäradoilla): 7,24 (2006)
* 100 metrin juoksu: 11,49 (2000)
* 200 metrin juoksu: 23,65 (2005)
* 300 metrin juoksu: 42,28 (1995), sisäradoilla 40,94 (1997)
* 80 metrin aitajuoksu: 12,45 (1995)
* Pituushyppy: 548 (1994)

Lähteet
-------

1. ↑  Leikkaus vei kivut Lindgrenin kinkasta, Ahonen taustavoimaksi *Yleisurheilu.fi*.  14.5.2016. Viitattu 8.6.2016.
2. 1 2 3 4 5  Heidi Hannula Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑  , viitattu 11.8.2020
4. ↑  Sprintteri Heidi Hannula lopettaa uransa  18.10.2007. MTV3. Viitattu 18.10.2007.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Glaukofaani** on natriumamfiboliryhmään kuuluva mineraali, ja sen kemiallinen kaava on Na2(Mg,Fe)3Al2Si8O22(OH)2. Nimensä se on saanut tavallisesti sinisestä väristään (kreikaksi *glaucophane* merkitsee ’sinistä ulkonäköä’). Glaukofaani on kidejärjestelmältään monokliininen. 

Mineraalin sininen väri auttaa sen määrittelyä huomattavasti, sillä riebekkiitin lisäksi vain glaukofaani on ainoa yleinen amfibolimineraali, joka on sininen. Glaukofaani muodostaa ferroglaukofaanin kanssa sarjan kiinteitä liuoksia; Na2(Fe,Mg)3Al2Si8O22(OH)2, jossa glaukofaani on runsasmagnesiuminen jäsen ja ferroglaukofaani runsasrautainen jäsen. Ferroglaukofaani on glaukofaanin kaltainen, mutta on tiiviimpi, väriltään yleensä tummempi ja siinä on pienentynyttä helmiäiskiiltoa. Glaukofaanin kovuus on 5–6, ja sen ominaispaino on noin 3–3,2.

Glaukofaani muodostuu metamorfisissa kivissä, joissa on joko runsaasti natriumia tai jotka ovat käyneet läpi alhainen lämpötila-korkea paine -metamorfoosin, jollaista esiintyy mm. subduktiovyöhykkeessä. Aines on kokenut suunnattoman paineen ja keskinkertaisen lämpötilan sen subduktoituessa (eli painuessa) Maan vaippaa kohti. Nimensä siniliuskefasies onkin saanut juuri glaukofaanin väristä. Glaukofaania esiintyy myös eklogiiteissä, jotka ovat kokeneet taantuvan metamorfoosin. On myös olemassa harvinainen amfiboli, holmquistiitti, jonka kemiallinen kaava on Li2Mg3Al2Si8O22(OH)2, jota esiintyy vain runsaslitiumisissa mantereisissa kivissä. Holmquistiitin luultiin olevan vuosien ajan glaukofaania, sillä ohuissa leikkauksissa ne näyttävät identtisiltä.

Aiheesta muualla
----------------

* Webmineral.com: Glaucophane (englanniksi)
**Kari Ahola** (28. huhtikuuta 1953 Ruovesi – 24. syyskuuta 2015 Tampere) oli suomalainen elokuvaaja, joka työskenteli televisiokuvaajana Yleisradiossa etenkin ulkomaanreportaasien ja -dokumenttien parissa.

Ahola opiskeli 1970-luvulla Taideteollisessa korkeakoulussa ja Yleisradion ammattiopistossa. Hän työskenteli 1980-luvulla Pariisissa Erkki Toivasen ja Riitta Pihlajamäen kanssa, sitten Neuvostoliitossa ja Venäjällä monien Moskovan-kirjeenvaihtajien apuna. 1990-luvun alussa hän jäi freelanceriksi, mutta jatkoi työskentelyä Yleisradion tuotannoissa. Hän kuvasi myös muun muassa dokumentin purjelaiva Estellen matkasta Suomesta Angolaan, monia Lisa Hovinheimon kulttuuridokumentteja sekä Ville Haapasalon matkasarjan *Venäjän halki 30 päivässä*. Hänen harrastuksiinsa kuului metsänhoito, josta hän teki useita televisio-ohjelmia metsänhoitaja-viestintäyrittäjä Jyri Makkosen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kari Ahola, HS Muistot. Viitattu 8.10.2016.
2. ↑  Arvostettu kuvaaja (Arkistoitu – Internet Archive), Kari Aholan muistokirjoitus, *Journalisti* 15.10.2015. Viitattu 8.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kari Ahola Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Leo Karttimo** (15. kesäkuuta 1942 – 11. tammikuuta 2000 Oulu) oli suomalainen Suomussalmelta kotoisin ollut luutnantti, rajavartiomestari ja talvisodan Raatteen ja Suomussalmen taistelujen erityistuntija.

Karttimo meni varusmiespalveluksen jälkeen rajavartiolaitoksen palvelukseen ja jäi sieltä eläkkeelle 1987. Eläkevuosinaan hänestä tuli arvostettu Raatteen ja Suomussalmen taistelujen erityistuntija, joka tutki taistelujen vaiheita ja kirjoitti niistä. Karttimo haastatteli sodan veteraaneja ja kokosi talvisodan aikaista esineistöä Raatteen Portin talvisotamuseoon, jossa hän toimi oppaana. Hänen aloitteestaan perustettiin myös Raatteen vartiomuseo. Karttimon aloitteesta käynnistettiin vuonna 1997 vuosittain pidettävä Raatteen marssi -marssitapahtuma. Hän suunnitteli marssiin osallistuville muistoesineenä marssin päättyessä jaettavasta muistomitalista kolme ensimmäistä.

Leo Karttimo oli asiantuntijana Antti Kaskian vuonna 1995 ohjaamassa ja käsikirjoittamassa dokumenttielokuvassa 44. divisioonan kujanjuoksu. 

Karttimo oli äidin puolelta vienankarjalaista sukujuurta, ja hän oli Kainuun vienalaisperinteiden vaalija ja Kainuun viimeisten koskemattomien salojen suojelun puolestapuhuja.

Teoksia
-------

* Leo Karttimo ja K. E. Salminen: *Rannikolta Raatteen tielle: sotaveteraanien haastatteluihin, sotapäiväkirjoihin ja moniin muihin lähteisiin perustuva teos*t. Karttimo-Salminen yhteistyöryhmä, Kiikoinen 1992 ISBN 952-90-3809-7

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Merkkipäiviä, Karjalan Heimo N:o 3-4/2000, sivu 53–54
2. ↑  Raatteen marssin historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  *44. divisioonan kujanjuoksu* Elonetissä.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Leo Kirjonen, tanssija / näyttelijä
**Leo Kirjonen** (s. 1988) on suomalainen tanssitaiteilija ja näyttelijä.

Ura
---

### Tanssijana

Kirjonen on tanssinut monissa ulkomaisissa tanssiryhmissä ja -teattereissa, kuten Nanine Linning dans theater Osnabrück, Leine & Roebana DC ja Anouk Van Dijk DC. Kirjonen palasi Suomeen vuonna 2011 ja on sen jälkeen tanssinut muun muassa Tero Saarinen Companyssa ja Alpo Aaltokoski Companyssa. Lisäksi hän on opettanut tanssia yläkouluissa ja taidelukioissa sekä tanssioppilaitoksissa ja käynyt luennoimassa ammatista ja sen koulutusvaihtoehdoista.

### Näyttelijänä

Kirjonen on tehnyt pääosin teatteriproduktioita. Näytelmien lisäksi Kirjonen on esiintynyt musiikkivideo- ja lyhytelokuvatuotannoissa, vuodesta 2011 Otso Huopaniemi Companyn näytelmissä ja tehnyt lastenteatteria Vantaalla Tanssiteatteri Raatikossa. Keväällä 2017 hän on näyttelijänä Turun Kaupunginteatterin Tom of Finland -musikaalissa. Hän on mukana myös Kuopion Kaupunginteatterilla. 

Hän on myös näytellyt Salatuissa elämissä Tero Puustista.

Koulutus
--------

Kirjonen opiskeli pianon- ja saksofoninsoittoa Kuopion konservatoriossa ja lauloi Kuopion poikakuorossa. Yläasteikäisenä hän aloitti tanssiharrastuksen Kuopion Konservatoriossa, josta hän päätyi Kuopion musiikkilukion tanssilinjalle. Toisen lukiovuoden vaihtovuosi Saksassa Baden-Württembergissä kesti oletettua kauemmin ja päättyi lopullisesti vasta vuonna 2012. Kirjonen kouluttautui tanssijaksi Amsterdamin taidekorkeakoulussa (Amsterdamse Hogeschool voor de Kunsten).

Leo Kirjonen, LéSPACE ja KulttuuriLippa
---------------------------------------

Leo Kirjonen on yksi kulttuurikioski ja tapahtumajärjestäjä Lé Spacen ja KulttuuriLipan perustajista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leo Kirjonen, Turun kaupunginteatteri. Viitattu 7.5.2017.
2. ↑  Huopaniemi, Otso: Love.ABZ *loveabz.com*.
3. ↑  Jansson, Panu: Kulttuuriväen kohtaamisia kaupungin laidalla.  *Tamonas Novas Portofiore*, {{{Vuosi}}}.  City.
4. ↑  Tuoresmäki, Heini: LéSPACE *lespace.fi*.
**Lehtomäki** oli kylä Soanlahden kunnan eteläosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Lehtomäki oli virallisesti osa Soanlahden kirkonkylää, mutta käytännössä sitä pidettiin omana kylänään. Lehtomäen naapurikyliä olivat Laaja, Prolavaara, Ypäkkö ja varsinainen Soanlahden kirkonkylä. Soanjoki virtaa kylän itä- ja eteläpuolitse. Lehtomäen kautta kulki Suistamolta Korpiselille kulkeva maantie, josta kylän keskustassa erkani tiet itään Prolavaaraan ja pohjoiseen Soanjärven suuntaan.

Kylän keskustassa sijaitsi Lehtomäen kansakoulu, SOK:n osuuskauppa ja F. Nykäsen yksityiskauppa.  Kyläkeskustan pohjoispuolella Soanjärven suuntaan vievän tien varressa sijaitsi työväentalo ja Wärtsilä yhtiön omistama suuri karjatila. Kylän itäosassa sijaitsi Suomen Kaoliini Oy:n omistama kaoliinikaivos, joka oli avattu vuonna 1923.  Kaivoksen tuotanto kuljetettiin pääasiassa Helsinkiin Arabian posliinitehtaalle.

Talvisodan taistelut eivät ulottuneet Soanlahdelle, mutta Moskovan rauhassa 1940 koko kunta ja Lehtomäen kylä sen mukana luovutettiin Neuvostoliitolle. Kylän asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneen Suomen alueelle. Jatkosodan alussa 1941 luovutetut alueet vallattiin takaisin ja lehtomäkeläiset pääsivät palaamaan kotikyläänsä, mutta 1944 alue luovutettiin ja evakuoitiin uudelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jaatinen, Martti (toim.): *Karjalan kartat*, s. 166-167. Helsinki: Tammi & Karjalan Liitto ry, 1997. ISBN 951-31-0972-0.
2. 1 2  Rosberg, J. E. et al (toim.): *Suomenmaa: maantieteellis-taloudellinen ja historiallinen tietokirja. 5. osa, Viipurin lääni*, s. 385 & 389. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1923.
3. ↑  Soanlahti  7.3.2007. Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 27.1.2011.
4. ↑  Lehtomäki *Karjalan kartat*. Maanmittauslaitos. Viitattu 27.1.2011.
5. ↑  *Laatokan Karjala 1938 Pohjois-Karjala ja Savo* 1:400 000. (Näköispainos maanmittaushallituksen vuonna 1939 julkaisemasta Suomen tiekartan lehdestä n:o 8) Helsinki: Karttakeskus, 1991.
6. 1 2  Malviniemi, Rauno (toim.): *Soanlahti synnyinseutumme*. Ylivieska: Soanlahti-seura, 1972.
7. ↑  *Iso tietosanakirja, osa 12*, s. 403. Helsinki: Otava, 1937.
8. ↑  Nurmiluoto, Timo: *Karjala kuvina Laatokan Karjala*, s. 105. Helsinki: Kustannus Oy Constator, 1995. ISBN 951-97086-4-2.
Debra Winger vuonna 2009.
**Debra Winger** (oik. **Mary Debra Winger**, s. 16. toukokuuta 1955 Cleveland Heights, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Varhainen elämä
---------------

Debra Winger syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen. 18-vuotiaana hän joutui vakavaan auto-onnettomuuteen ja sai aivoverenvuodon. Hän oli sokea ja vasemmalta puolelta halvaantunut kymmenen kuukauden ajan. Toivuttuaan hän päätti muuttaa elämänsä suuntaa ja muutti Kaliforniaan tullakseen näyttelijäksi.

Ura
---

Debra Wingerin ensimmäinen elokuvatyö oli Debbien rooli elokuvassa *Kun tytöiltä meni piikuus* (Slumber Party ’57, 1976). Hänen muita elokuviaan ovat muun muassa *Kaupunkicowboy* (Urban Cowboy, 1980), *Torstai on toivoa täynnä* (Cannery Row, 1982), *Upseeri ja herrasmies* (1982), *Hellyyden ehdoilla* (1983) ja *Vaaralliset yhdessä* (Legal Eagles, 1986). 1980-luvun jälkeen hänen roolinsa elokuvissa ovat vähentyneet, ja vuosien 1995 ja 2001 välillä hän ei tehnyt yhtään elokuvaa vaan muun muassa opetti Harvardin yliopistossa ja kirjoitti kirjan. Vuonna 2008 Winger esiintyi elokuvassa *Rachel Getting Married*.

Debra Winger on ollut urallaan kolme kertaa ehdolla Oscarin saajaksi.

Vuonna 2012 Debra Winger teki 57 vuoden iässä debyyttinsä New Yorkin Broadwayllä David Mametin näytelmän *The Anarchist* kantaesityksessä.

Yksityiselämä
-------------

Winger on ollut naimisissa Timothy Huttonin kanssa vuosina 1986–1990 ja Arliss Howardin kanssa vuodesta 1996 lähtien. Hänellä on molemmista avioliitoista yksi lapsi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Flynn, Gaynor: Debra Winger: The return of a Class Act *The Independent*.  24.10.2008. Viitattu 26.4.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Ferri, Josh: A Candid Chat with Debra Winger About Her Broadway Bow in the Anarchist and Why Her Hit Movies Are Like an Aquarium *Broadway*.  3.12.2012. Viitattu 3.9.2016. (englanniksi)
3. ↑  Debra Winger *Elonet*. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. Viitattu 4.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Debra Winger Elonetissä.
* Debra Winger NNDB:ssä (englanniksi)
* Debra Winger Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kari Haili** (5. lokakuuta 1956 Turku – 17. tammikuuta 2013 Lappeenranta) oli suomalainen kapellimestari ja musiikkipedagogi. Hän aloitti muusikonuransa Turun varuskuntasoittokunnassa 1976, josta nuorena sotilassoittajana muutti Lappeenrantaan 1978. Siellä sotilasura jatkui
Lappeenrannan varuskuntasoittokunnan klarinetistina. Jo 1980-luvun alusta lähtien hän työskenteli useilla eri tahoilla maakunnassa.

Haili toimi Joutsenon soittokunnan ja Imatran seurakunnan orkesterikoulun kapellimestarina sekä Lappeenrannan musiikkiopiston orkesterien johtajana. Näiden tehtävien takia hän jäi pois armeijasta 1986. Kaakkois-Suomen taidetoimikunta myönsi Hailille taidepalkinnon vuonna 2003.

Haili oli vuonna 1987 perustamansa Lappeenranta Ensemble -kamariorkesterin taiteellinen johtaja, ja Kaakkois-Suomen taidetoimikunnan jäsen 2004-2006. Lähes kaikkien johtamiensa orkestereiden kanssa hän paitsi konsertoi ahkerasti, myös teki lukuisia esiintymismatkoja eri Euroopan maihin. Eteläkarjalaisten orkestereiden lisäksi Haili johti mm. Rauman kaupunginsoittokuntaa 1990-luvulla. 

Päätyönään Haili hoiti vuodesta 1986 lähtien Imatran musiikkityön toimialajohtajan virkaa, johon sisältyi myös seurakunnan orkesterikoulun johtaminen. Työtään Imatran seurakunnassa hän jatkoi joulukuuhun 2012 asti.

Montolan puhallinorkesterin kapellimestarina Haili toimi vuosina 1981-2001. Hänen johdollaan orkesterin toiminta vilkastui merkittävästi kaikilla tavoin. Säännöllinen konserttitoiminta alkoi, ja ohjelmisto laajentui merkittävästi etenkin klassisen sinfonisen puhallinmusiikin suuntaan. Konsertit olivat usein hyvin poikkeavia ohjelmaltaan sen suhteen, mitä soittokunnilta oli totuttu tuohon aikaan kuulemaan. Orkesterin taitotaso kasvoi huimasti, ja konsertteja tehtiin hyvinkin vaativilla ohjelmistoilla. Niinpä nimikin muutettiin soittokunnasta puhallinorkesteriksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kari Haili *Genealogia.fi*.  Arkistoitu 29.7.2021. Viitattu 29.7.2021.
2. 1 2  Lappeenrannan musiikkiopiston vuosikertomus 2012-2013
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Etelä-Saimaa 4.10.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Montolan puhallinorkesterin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Keskuslukituksen kauko-ohjain avaimenperässä.
**Keskuslukitus** on autojen varuste ja osa lähes kaikkien uusien autojen sähköjärjestelmiä. Sen tehtävänä on avata ja lukita ajoneuvon ovien ja luukkujen lukot.

Historia
--------

Pitkään 1980-luvulle keskuslukitus oli vain kalliimmissa malleissa, joko vakiona tai lisävarusteena. Joihinkin malleihin oli mahdollista asentaa jälkikäteen tarvikesarja, tämä koostui useista johtonipuista, kytkimistä ja muista osista. Usein monen automallin erikoisvarustellut versiot sisälsivät poikkeuksetta keskuslukituksen. 1990-luvun lopulla keskuslukitus alkoi yleistyä nopeasti. Yksi yleistymisen syy oli etenkin CAN-väylän käyttöönotto autojen sähköjärjestelmissä. Koska keskuslukituksen komponentit saavat ohjauskomennot väylältä, jonka johdotus on joka tapauksessa olemassa, tarvitsee tehtaalla sen lisäksi asentaa vain kyseinen huokea alihankkijan toimittama yleismallinen vakiokomponentti.

Nykyään keskuslukitus on autoissa vakiovarusteena.

Keskuslukituksen eri muodot
---------------------------

Keskuslukitusta on pääasiassa kolmea eri tyyppiä:

* **Kauko-ohjaamattomassa** keskuslukituksessa avainta kierretään yhdessä lukossa, jolloin lukitus aukesi muistakin lukoista.
* **Kauko-ohjatun** keskuslukituksen käyttö tapahtuu lähes aina avaimenperässä tai itse avaimessa olevalla radiotoimisella kaukosäätimellä.
* **Avaimeton järjestelmä** on uudemmissa automalleissa tavattava ominaisuus. Auto tunnistaa kuljettajan, mikäli auton oikea avain on esimerkiksi taskussa. Tällöin kuljettajan ei tarvitse kuin tarttua oven kahvasta, jolloin lukitus avautuu. Myös auton moottorin käynnistys tapahtuu käynnistyspainikkeella, lähettimen ollessa esimerkiksi kuljettajan taskussa. Kun auto sammutetaan ja kuljettaja poistuu tarpeeksi kauas autosta, ovet lukkiutuvat automaattisesti.
**Keskusautohalli** on suomalainen autoliikeketju, jonka toimipaikka on Turku. Se on Suomen vanhin ja maailman toiseksi vanhin Volvo-jälleenmyyjä. Se on myös maailman ensimmäinen Volvo-edustaja Ruotsin ulkopuolella.

Historia
--------

Ensimmäinen Suomeen ostettu Volvo oli Volvo PV4 vuosimallia 1928, jonka Keskusautohalli osti solmiessaan Volvon kanssa jälleenmyyntisopimuksen. Keskusautohalli sai merkittävän tukijalan syksyllä 1932, kun siitä tuli Volvon linja- ja kuorma-autojen jälleenmyyjä koko Suomeen. Volvo oli tuolloin ostetuin linja-auto Suomessa. Vuonna 1938 yritys aloitti Fiatin maahantuojana ja myi samalla pienen määrän Hudsoneita. Autojen lisäksi myynnissä oli muun muassa moottoripyöriä (BSA, Rudge). Kesällä 1949 Keskusautohalli alkoi tuoda maahan Simca-merkkistä henkilöautoa, jonka kauppa päättyi, kun Simca päätyi osaksi Chrysler-konsernia. Vuonna 1952 Keskusautohallin omistajat perustivat Helsinkiin Finla Oy:n, jolle Fiatin maahantuonti siirtyi. Vuonna 1962 Fiatin maahantuonti siirtyi Hankkija Oy:n tytäryhtiö Autonovo Oy:lle.

Keskusautohalli teki autokauppaa Turussa Brahenkadulla aina vuodesta 1927 vuoteen 1982, jolloin henkilöautomyynti siirrettiin Turun Kuormakadulle raskaan kaluston yhteyteen, joka oli muuttanut tiloihin jo vuonna 1978. Tätä ennen Keskusautohalli oli aloittanut liiketoiminnan Salossa vuonna 1960. Vuonna 1987 Keskusautohalli laajensi toimintansa Forssaan, ja vuonna 1989 perustettiin Raisioon oma liike, koska yritys aloitti Renault -jälleenmyyjänä ja tätä varten tarvittiin oma liike. Kun Volvo lakkautti Rauman ja Porin Autokeskukset itsenäisinä yksikköinä vuonna 1993, ne yhdistettiin Keskusautohalliin ja Rauman liike jäi osaksi Keskusautohallia. Kuorma- ja linja-autojen myynti päättyi joulukuussa 1995. Rauman liike myytiin Palin Oy:lle vuonna 2012. Vuonna 2013 valmistui Turun Rieskalähteentielle uusi autotalo. Merkkien huoltotoiminnot sijaitsevat kaikki samassa kiinteistössä Turun Rieskalähteentiellä. Honda myynti avatiin Raisioon Vesilaitoksentielle vuonna 2019. Hondan huoltotoiminnot ovat muiden merkkien tapaan Turussa Rieskalähteentiellä.

Hallinto
--------

Keskusautohallin omistaa Heikki Hedman, josta tuli itsenäinen yrittäjä vuonna 2003. Sitä ennen hän oli ollut Keskusautohallin johdossa vuodesta 2000. Keskusautohalli työllistää noin 100 henkilöä.

Keskusautohalli edustaa vuonna 2022 Volvo-, Honda-, Opel-, Renault-, Dacia ja Nissan--merkkisiä henkilö- ja pakettiautoja. Yritys tarjoaa myös näiden merkkien sekä huolto- että varaosapalveluja.

Lähteet
-------

1. ↑  Autokauppa avasi nettihuutokaupan *Digitoday*. Viitattu 15.6.2010.
2. ↑  Kilpailuvirasto: Yrityskaupan hyväksyminen; Nordea Capital Oy, Heikki Hedman / Keskusautohalli Oy:n liiketoiminta *kilpailuvirasto.fi*. Viitattu 15.6.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
Kaarta AB (punainen) vastaavat keskuskulma {\displaystyle \alpha =\measuredangle AOB} ja kehäkulma {\displaystyle \beta =\measuredangle APB}.
Ympyrän **keskuskulma** on geometriassa ympyrään liittyvä kulma. Ympyrän keskipisteestä **O** piirretään janat eli säteet ympyrän kehälle pisteisiin **A** ja **B**. Säteiden **OA** ja **OB** välistä kulmaa kutsutaan keskuskulmaksi {\displaystyle \measuredangle AOB}. Koska kulman määrittäminen kahden pisteen avulla jättää kaksi vaihtoehtoista tulkintaa, sidotaan keskuskulma usein ympyrän kaareen. Säteiden ja kaaren muodostaa ympyrän sektorin, jonka kulmana keskuskulma on.

Keskuskulmaan liittyy läheisesti kehäkulma, jotka ovat määräävät toisensa yhtälöllä {\displaystyle \alpha =2\beta } (kuten kuvassa), kuten kehäkulmalausekin esittää.

Lähteet
-------

1. ↑  Weisstein, Eric W.: Central Angle (Math World – A Wolfram Web Resource) Wolfram Research.  (englanniksi)
2. ↑  Weisstein, Eric W.: Inscribed Angle (Math World – A Wolfram Web Resource) Wolfram Research.  (englanniksi)
**Jari Larinto** (s. 1959) on suomalainen entinen mäkihyppääjä, joka toimii mäkihypyn valmentajana. Hänen poikansa Ville Larinto on menestynyt mäkihyppääjä. Jari Larinnon menestyskausi oli vuosina 1979–1980, jolloin hän osallistui Saksan-Itävallan mäkiviikolle ollen parhaimmillaan Innsbruckin kisassa 35. sijalla. Hänen paras kansainvälinen sijoituksensa maailmancupissa on Lahdesta maaliskuussa 1980, jolloin hän sijoittui kahdenneksitoista. Sen jälkeen hän oli Harrachovin lentomäen yhdestoista. Jari Larinto oli mäkihyppääjänä Hannu Kahakorven tv-elokuvassa Raamit ränniin vuonna 1985.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adam Kwieciński: Larinto Jari *Wyniki Zawodnika*. Viitattu 29.6.2017 (puolaksi).
2. ↑  Santtu Silvennoinen: Suomen mäkihyppyhuipun isä kertoo mielettömistä taloudellisista uhrauksista: "Mistäs muualta tämä olisi rahoitettu?" *Iltalehti*.  19.2.2017. Viitattu 29.6.2017.
3. ↑  Larinto Jari – Biographie *fis-ski.com*. Viitattu 29.6.2017.
4. ↑  Raamit ränniin *IMDb*. Viitattu 29.6.2017.
**Jari Juhani Kuoppa** (25. kesäkuuta 1960 Kauhajoki – 31. tammikuuta 2003) oli suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edusti urallaan Kauhajoen Karhua sekä myöhemmin Ähtärin Urheilijoita. Häntä valmensi Reima Mäki-Äijälä.

Kuoppa edusti Suomea Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986. Hän putosi ensimmäisenä loppukilpailusta oltuaan karsinnassa kolmastoista tuloksella 18,93 m.

Kuoppa voitti Suomen mestaruuden Vaasassa 1986 tuloksella 19,36 ja Hämeenlinnassa 1988 työnnettyään 19,07. SM-hopeaa hän sai Kuopiossa 1987 ja Tampereella 1996 sekä pronssia Lahdessa 1985. Sisäratojen Suomen mestaruuden hän voitti Oulussa 1988 tuloksella 19,01.

Kuoppa työnsi ennätyksensä 20,46 m Teuvalla 29. kesäkuuta 1986. Hän oli liittynyt 20 metrin kerhoon aiemmin samassa kuussa työnnettyään Ähtärissä tuloksen 20,17.

Lähteet
-------

* Jari Kuoppa Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Debre Tabor** on kaupunki Etiopian Amharan osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 55 596.

Maantiede
---------

Katukuvaa.
Debre Tabor sijai8tsee Etiopian Amharan osavaltiossa Debub Gondarin alueella noin 100 kilometriä alueen pääkaupunki Bahir Darista koilliseen ja noin 666 kilometriä maan pääkaupunki Addis Abebata. Lähiympäristössä kohoaa kukkuloita.

Historia
--------

Debre Tabor mpiirroksessa vuodelta 1868.
Nimi Debre Tabor viittaa Raamatun Taborinvuoreen. Alun perin nimi viittasi nykyisen kaupoungin viereiseen kukkulaan. Kukkulalla on puukaiverroksistaan tunnettu Yesuksen (Jeesus) kirkko. Paikan nimi mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran Lebne Dengelin valtakaudella 1500-luvulla. 1700-luvulla Debre Tabor oli uuden hallitsijadynastian perustaneen Ali Gwangulin tukialuetta. Varsinaisen kaupungin perusti kuitenkin Ras Gugsa Mesa, Bagemderin oromohallitsija 1800-luvun alussa. Hänen jälkeensä Debre Taborista käsin hallitsivat hänen kolme poikaansa, joista kuuluisin oli vuonna 1831 valtaistuimelle nostettu Alula Qubi. Myöhemmin ebre Tabor toimi koko Etiopian pääkaupungin tavoin. Tewodros II päätyi kuitenkin evakuoimaan ja polttamaan sen brittien hyökäyksen uhatessa maata vuonna 1867. Valtakeskus siirtyi helpommin puolustettavaan Gondariin. Yohannes IV teki Debre Taborista myöhemmin vielä hetkeksi pääkaupunkinsa, kunnes hänkin siirsi valtakeskuksena, tällä kertaa Mekeleen nykyisen Tigrayn alueella.

Italian hyökätessä Etiopiaan Debre Tabor vallattiin lähes ilman vastarintaa huhtikuussa 1936. Seuraavana vuonna kaupungissa oli arviolta noin 9 000 nasukasta. Italialaiset menettivät kaupungin yhtä lailla pienin taisteluin brittijoukoille heinäkuussa 1941. 1980-luvulla kaupungin hallinnasta taisteltiin maata hallitsevan Derg-sotilasdiktatuurin, sekä EPRDF:n ja TPLF:n joukkojen välillä.

Väestö
------

Debre Taborin kaupungin ja piirikunnan (*woreda*) asukasluku oli Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 55 596.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bernhard Lindahl: Debre Tabor - Delo wereda (pdf) *Local History of Ethiopia*. The Nordic Africa Institute. Viitattu 25.8.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  David H. Shinn ja Thomas P. Ofcansky: *Historical dictionary of Ethiopia*, s. 119-120. Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-7457-2. (englanniksi)
3. ↑  Population and Housing Census 2007 – Amhara Statistical (pdf) (s. 7) Central Statistics Agency. Viitattu 25.8.2021. (englanniksi)
**Tuukka Tammi** (s. 1969) on suomalainen sosiologi. Hän toimii Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen ohjelmajohtajana sekä Yhteiskuntapolitiikka-lehden päätoimittajana. Tutkijana hänen erityisalansa on päihde- ja addiktiotutkimus. Vuosina 2018–2020 Tammi toimi Suomen tiedetoimittajain liitto ry:n puheenjohtajana. Tammi on sekä Helsingin yliopiston että Tampereen yliopiston dosentti.

Tammi on julkaissut kymmeniä tieteellisiä artikkeleita sekä kirjoittanut ja toimittanut useita yhteiskuntatieteellisiä kirjoja, kuten *Viheliäs tiede – ja muita vaikeita uutisia* (yhdessä Mari Heikkilän kanssa; Vastapaino 2020), *Maito tappaa ja muita outoja tiedeuutisia* (yhdessä Ulla Järven kanssa; Vastapaino 2016), *Addiktioyhteiskunta – riippuvuus aikamme ilmiönä* (yhdessä Pauliina Raennon kanssa; Gaudeamus, 2013) ja *Irti päihdeongelmista* (yhdessä Mauri Aallon ja Anja Koski-Jänneksen kanssa; Edita Publishing Oy, 2009).

Lähteet
-------

1. ↑  Viheliäs tiede *jyu.finna.fi*. Viitattu 23.1.2023.
2. 1 2  Tuukka Tammi - THL *Finnish Institute for Health and Welfare (THL), Finland*. Viitattu 19.11.2022. (englanniksi)
3. ↑  admin: Tuukka Tammi valittiin Tiedetoimittajain liiton uudeksi puheenjohtajaksi *Suomen tiedetoimittajain liitto*.  29.11.2017. Viitattu 19.11.2022.
4. ↑  Tuukka Tammi *Helsingin yliopisto*. Viitattu 19.11.2022.
5. ↑  ORCID *orcid.org*. Viitattu 19.11.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* Google Scholar
* ORCID
* Scopus

 |

 |
**Leo Lehtonen** (13. marraskuuta 1916 Hausjärvi – 12. lokakuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen biologi, opettaja ja lintutieteilijä.

Leo Lehtosen isä Väinö Lehtonen toimi rehumestarina Helsingin Korkeasaaren eläintarhassa. Lehtonen kirjoitti ylioppilaaksi Lapinpuiston yhteislyseosta vuonna 1938 ja opiskeli eläintiedettä. Toinen maailmansota katkaisi hänen opintonsa ja hän palveli talvi- ja jatkosodassa, viimeksi pioneerijoukkojen luutnanttina. Hän valmistui 1940-luvun loppupuolella filosofian maisteriksi ja opetti 30 vuotta biologiaa ja maantietoa Lauttasaaren yhteiskoulussa, josta jäi eläkkeelle vuonna 1977. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1971 kuikan pesinnästä.

Lehtonen oli tuottelias tietokirjailija, joka innosti kirjoillaan ja lehtiartikkeleillaan nuoria lintujen ja luonnon tarkkailuun. Jo jatkosodan aikana Lehtonen kirjoitti Vienan Karjalan linnustosta. Lehtosen lintukirjat olivat 1950- ja 1960-luvuilla tärkeitä lintuharrastuksen popularisoijia Suomessa.

Lehtonen oli voimakas luonnonsuojelija, ja työ Helsingin Vanhankaupunginlahden suojelemiseksi oli hänen elämäntehtävänsä. Hänen vuonna 1945 julkaisemansa teos *Lintuparatiisi pääkaupungin liepeillä* oli ensimmäinen merkittävä kannanotto Vanhankaupunginlahden suojelemiseksi, mikä toteutui vuosikymmeniä myöhemmin. Myös Lehtosen kesäpaikka Suonteenjärvi oli hänelle läheinen.

Teoksia
-------

* *Lintuparatiisi pääkaupungin liepeillä*. 1945.
* *Lintujen elämänpiiri*, yhdessä Kalevi Raitasuon kanssa. 1953.
* *Lintuja tuntureilla*, yhdessä Raitasuon kanssa. 1954.
* *Jokamiehen lintukirja*. 1955.
* *Laulava lintukirja*, yhdessä Juhani Paatelan kanssa. 1963.
* *Rantamökin eläimiä*, 1975
* *Suomalainen metsästysgangsterismi*, 1982.
* *Helsingin lintuparatiisi : Vanhankaupunginlahti-Viikki*, 1998.
* *Balladi erämaajärvestä*, WSOY 2001.

Lähteet
-------

* Södersved, Jan ym. (toim.): *Linnut luonnossa*. Weilin+Göös, 2008. ISBN 978-951-0-31885-0.

### Viitteet

1. 1 2 3  Leena Pallari: Ornitologi puolusti kauan Vanhankaupunginlahtea – Filosofian tohtori Leo Lehtonen (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 2.11.2002. Viitattu 6.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Leo Lehtonen : Satamiemme lokit, Helsingin Sanomat, 09.05.1937, nro 122, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
Jegor Sozonov
**Jegor Sergejevitš Sozonov** (ven. Его́р Серге́евич Созо́нов, 26. toukokuuta 1879 Vjatkan läänin Uržumin kihlakunnan Petrovskojen kylä – 27. marraskuuta 1910 nykyisen Taka-Baikalian aluepiirin Nertšinski Zavodin piirin Gornyi Zerentui)*lähde?* oli venäläinen sosialistivallankumouksellinen.

Jegor Sozonov syntyi vanhauskoisen talonpojan ja metsäyrittäjän perheeseen. Hän opiskeli Moskovan yliopistossa, josta hänet erotettiin huhtikuussa 1901 opiskelijalevottomuuksiin osallistumisen takia. Sozonov karkotettiin Ufaan, jossa hän liittyi sosiaalidemokraattien ja sosialistivallankumouksellisten paikallisjärjestöön. Maaliskuussa 1902 hänet pidätettiin ja karkotettiin Itä-Siperiaan. Matkalla karkotuspaikkaan hän pakeni ulkomaille.

Heinäkuussa 1904 Sozonov murhasi sosialistivallankumouksellisten taistelujärjestön määräyksestä Venäjän sisäministerin Vjatšeslav von Plehwen. Haavoittuneena hänet pidätettiin ja tuomittiin elinkautiseen rangaistusvankeuteen. Kesäkuussa 1906 Sozonov saapui Nertšinskin pakkotyövankilan Akatuin vankilaan, josta hänet maaliskuussa 1907 siirrettiin Algatšiin. Siellä hän osallistui poliittisten vankien mielenilmauksiin ja yritti paeta. Syyskuussa 1907 Sozonov siirrettiin Zerentuin vankilaan, jossa hän myrkytti itsensä protestina poliittisten vankien ruumiinrangaistuksia vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 24, kniga I*, s. 131. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1976. (venäjäksi)
2. ↑  Entsiklopedija Zabaikalja *ez.chita.ru*. Viitattu 29.6.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jegor Sozonov** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |