recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Paffendorf** on elektronista tanssimusiikkia soittava duo Kölnistä, Saksasta. Duo koostuu Ramon Zenkeristä ja Gottfried Enkelsistä.

Parin ensimmäiset hitit olivat vuonna 2001 ilmestyneet singlet "Rhythm and Sex" ja "Where Are You" ja ne saavuttivat menestystä muutamassa Euroopan maassa. Heidän suurin hittinsä "Be Cool" ilmestyi seuraavana kesänä, ja se saavutti huomattavaa suosiota eri maissa Euroopassa. "BC" oli heidän ainut hittinsä Isossa-Britanniassa ja se sijoittui sijalle #7 top-listoilla. Tämän jälkeen parin suosio laski hieman, vaikka he ovat jatkuvasti julkaisseet uusia sinkkuja ja viime aikoina onnistuivat saavuttaa pienen menestyksen singlellä "On and On".

Zenker ja Enkels käyttivät joskus myös nimeä Bellini Brothers tai Bellini, jolla he myös tekivät tunnetun kappaleen "Samba E Gol!", joka myöhemmin remixattiin ja julkaistiin uudelleen nimellä "Samba de Janeiro". "Samba de Janeiro" oli myös virallinen maalilaulu UEFA Euro 2008:ssa.

Diskografia
-----------

### Albumit

* 2000: Dance City
* 2007: Planet Dance

### Singlet

* 1998: "Smile" (D #22)
* 1998: "Ruf Mich An" (D #49)
* 1998: "Terminator 2 Theme: Main Title" (D #49)
* 1999: "Allnight"
* 1999: "Where are You" (D #11, A #21, CH #12, NL #18, LET #18)
* 2000: "Everybody Scream" (D #43, NL #56)
* 2001: "Rhythm & Sex" (D #61)
* 2002: "Be Cool" (D #29, A #41, UK #7[1])
* 2002: "Crazy, Sexy, Marvellous" (D #33, NL #8, UK #52[1])
* 2004: "Welcome To Africa"
* 2005: "On & On" (D #80)
* 2005: "Stop That Shit!"
* 2005: "Under My Skin"
* 2006: "Vogue"
* 2006: "La La La Girl" (Sample "Up (La, La, La)" on La Voixin)
* 2006: "Where Are You 2007"
* 2007: "It's Not Over"
* 2009: "Self Control" (D #59)
* 2009: "Bring It Back"
* 2009: "Discover"

### Videot

* 1998: Smile
* Terminator 2 Theme: Main Title
* 1999: Where Are You
* 2001: Rhythm & Sex
* 2002: Be Cool
* 2002: Crazy, Sexy, Marvellous
* 2005: On & On
* 2006: La La La Girl
* 2006: Where Are You 2007
**Basil Davidson** MC (9. marraskuuta 1914 Bristol, Yhdistynyt kuningaskunta – 9. heinäkuuta 2010) oli brittiläinen toimittaja ja historioitsija. Hän kirjoitti erityisesti Afrikan historiasta ja kolonialismista.

Elämä
-----

Davidson syntyi vuonna 1914 Bristolissa. Hän jätti koulun kesken 16-vuotiaana ja suuntasi Lontooseen, jossa hän työskenteli toimittajana The Economist- ja The Star-sanomalehdille. 1930-luvulla hän kierteli Italiassa ja Keski-Euroopassa oppien alueiden maantiedettä ja kulttuuria. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Britannian asevoimissa muun muassa lietsoen natsien vastaista vastarintaa Budapestissä sekä taistelemalla Jugoslaviassa Titon partisaanien rinnalla. Sodan loppuvaiheessa hän oli sijoitettuna pohjoiseen Italiaan, jossa hän osallistui Genovan valtaukseen. Hänelle myönnettiin ansioistaan Military Cross -kunniamerkki.

Sodan jälkeen hän palasi toimittajaksi ollen muun muassa The Timesin kirjeenvaihtaja Pariisissa. Pian hän kiinnostui Afrikasta, josta oli tuleva hänen loppuelämänsä intohimon kohde. Hän vastusti apartheidia ja piti länsimaiden Afrikka-politiikkaa tekopyhänä. Hän kirjoitti matkaraportteja useille brittiläisille sanomalehdille, kuten New Statesmanille, Daily Heraldille ja Daily Mirrorille. Hän alkoi kirjoittaa myös kirjoja, sekä novelleja että tietokirjoja. Vuonna 1984 hän teki Channel 4:lle kahdeksanosaisen Afrikkaa käsittelevän dokumenttisarjan.

Lähteet
-------

1. ↑  Brittain, Victoria: Basil Davidson obituary *The Guardian*.  9.7.2010. Viitattu 10.10.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hyvinkäänkylän työväentalo** on Hyvinkäällä sijaitseva aktiivisessa käytössä oleva työväentalo.

Historiaa
---------

Joulukuussa 1905 perustettiin Hyvinkäänkylän palvelijain, torppareiden ja itsellisten yhdistys. Se toimi aluksi Hyvinkään työväenyhdistyksen alaosastona mutta rekisteröityi vuonna 1909 itsenäiseksi Hyvinkäänkylän työväenyhdistykseksi. Perustavassa kokouksessa oli valittu 10-henkinen huvitoimikunta, jonka tehtävänä oli huvien järjestämisen lisäksi varojen hankinta työväentalon rakennusrahastoon. Ennen työväentalon rakentamista yhdistyksellä oli tanssilava, jossa ensimmäiset tanssit järjestettiin jo vuonna 1907. Hyvinkään työväenyhdistys yhdistyi vuonna 1996 Hyvinkäänkylän työväenyhdistykseen.

Rakennus
--------

Vuonna 1908 yhdistys osti 7 500 m²:n tontin muodollisella yhden markan hinnalla Mutilan kartanolta. Talo rakennettiin talkoilla. Torpparit ajoivat tukit hevosillaan rakennuspaikalle, missä ne veistettiin talon rakennushirsiksi. Yhdistyksen ensimmäinen kokous pidettiin uudessa työväentalossa vuonna 1909. Työväentalossa on säilytetty alkuperäiset huonetilat: juhlasali näyttämöineen, kokoushuone, ravintola ja keittiö, eteinen, harjoitussali ja talonmiehen asunto.

Toisen maailmansodan jälkeen taloa kunnostettiin, lattia uusittiin talkootyönä. Työväentaloa on laajennettu vuosina 1920, 1939 ja 1947. Pärekatto vaihdettiin peltikatoksi vuonna 1939. Sisäseinät ja katto olivat paneloituja, mutta vuonna 1947 ne peitettiin pahvilla ja seinät tapetoitiin. Ikkunoita on muutettu vuonna 1939 ja kuisteja vuonna 1970. Hyvinkään kaupunki on antanut avustusta vesi- ja viemäriuudistukseen ja opetusministeriö talon ulkoseinien korjaukseen.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväenyhdistys järjesti jäsenille perheineen joulu- ja kuusijuhlia. Vuonna 1910 järjestettiin joulupäivän iltana juhla, jossa yhdistys tarjosi kaksi kuppia kahvia tai teetä, toisen leivän kanssa. Vuonna 1916 yhdistyksen 10-vuotisjuhlissa oli puhujana Oskari Tokoi. Kansalaissodan aikana vuonna 1918 työväentalolla oli punakaartin esikunta. Vuonna 1934 kylän kansakoulu paloi ja työväentalo toimi tilapäisenä kansakouluna. Vuosina 1940–1944 talo toimi Suomen armeijan koulutuskeskuksena..

Työväenyhdistys perusti vuonna 1916 rahaston torvien ostoa varten. Torvet seitsikkoa varten hankittiin käytettyinä Pelastusarmeijalta. Ensimmäisen kerran soittokunta, nykyiseltä nimeltään Hyvinkäänkylän Puhallinorkesteri, esiintyi vuonna 1920. Sen jälkeen se oli mukana vappumarsseilla, esiintyi yhdistyksen juhlissa ja osallistui kilpailuihin. Vuonna 1920 alkoi loputon tanssien, iltamien, kurssien ja arpajaisten järjestäminen.

Hyvinkäänkylän työväentalo on edelleen aktiivisessa käytössä. Tiloja vuokrataan juhla- ja kokouskäyttöön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
2. ↑  Hyvinkäänkylän Puhallinorkesteri *facebook.com*. Viitattu 12.12.2022.
3. ↑  Hyvinkäänkylän työväenyhdistys *facebook.com*. Viitattu 12.12.2022.
**Paul Henrik Krogius**, aateloituna vuodesta 1817 **Edelheim** (5. maaliskuuta 1801 Porvoo – 24. kesäkuuta 1855 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja valtioneuvos.

Edelheimin vanhemmat olivat senaattori Fredrik Vilhelm Krogius, aateloituna vuodesta 1817 Edelheim (1770–1833) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Anna Maria Franzén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1815 ja valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1819 sekä molempien oikeuksien kandidaatiksi 1823. Myöhemmin hän valmistui vielä molempien oikeuksien tohtoriksi 1840.

Edelheim oli Suomen senaatin oikeusosastolla ylimääräisenä kopistina 1824–1826, prokuraattorintoimituskunnan kopistina 1826–1827, oikeusosastolla kopistina 1827–1832, kanslistina 1832–1837, protokollasihteerinä 1837–1841 ja esittelijäsihteerinä 1841–1844. Hän oli samalla sotaviskaalina Suomen ylisotaoikeudessa 1826–1831 ja 1837–1849. Edelheim oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1844–1855 ja samalla hän oli tie- ja vesikulkulaitosjohtokunnan jäsen vuodesta 1845. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1854.

Edelheim oli naimisissa 1844–1854 serkkunsa Emilia Kristina af Brunérin (k. 1854) kanssa jonka isä oli Oulun laamannikunnan laamanni Jonas Brunér, aateloituna vuodesta 1840 af Brunér (1777–1848). Heidän lapsiaan olivat insinööri Frans Edvard Edelheim ja toimittaja, kirjailija Anna Edelheim sekä varatuomari, valtiopäivämies Paul Wilhelm Jonas Edelheim.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Paul Henrik Edelheim. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 13.7.2015.
**Mikrotia**, niin sanottu pienikorvaisuus, on yleensä toispuolinen ulkokorvan synnynnäinen epämuodostuma, jonka esiintyvyys väestössä vaihtelee. Suomessa tapauksia on noin 1/2 500 synnytystä kohti. Mikrotiaa on hieman yliedustetusti miehillä ja oikeassa korvassa. Tapaukset vaihtelevat lievistä hyvinkin monimutkaisiin. Osa mikrotiatapauksista on dominantisti perinnöllisiä, joskaan kliinistä poikkeamaa ei aina ilmene joka polvessa. Mikrotian syynä pidetään toisinaan myös äidin raskaudenaikaisia sairauksia ja lääkityksiä.

Mikrotian luokitusperusteet
---------------------------

Marxin luokittelu vuodelta 1927 on selkeä ja käytännöllinen.

* Marx 1 tarkoittaa tilaa, jossa kaikki korvan anatomiset rakenteet ovat olemassa
* Marx 2 on tila, jossa osa ulkokorvan rakenteista on havaittavissa
* Marx 3 on tila, jossa korvasta on jäljellä vain vähäisiä viitteitä
* Joskus käytetään myös käsitettä Marx 4, jossa korvaa ei ole.

Mikrotian hoidosta
------------------

Marx 1 -tapaukset ovat usein niin lieviä, että niitä pidetään lähinnä kosmeettisina kysymyksinä, koska korvakäytävä saattaa olla jäljellä ja kuuloaisti olla normaali molemmin puolin. 

Mikrotiakorvan kuulon hoito on monesti epäkiitollista siitä syystä, että lapsi tottuu jo syntymästään tilaansa ja toinen puoli kompensoi tehokkaasti kuuloa. Korvalehden muovaustekniikoita on kehitetty.

Mikrotia voi toisaalta liittyä muihin oireyhtymiin, jolloin mukana saattaa olla purennan ongelmia sekä kasvojen toispuoleisuutta. Näitä voi hoitaa plastiikkakirurgian ja leukakirurgian keinoin. 

Vakavammissa tapauksissa oireyhtymään voi kuulua älyllistä kehitysvammaisuutta ja sisäelinten kuten maksan ja sydämen vaurioita. Tunnettu on vaikea Goldenharin syndrooma. Nämä vaativat monialaosaamista, muun muassa perinnöllisyyslääketiedettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikrotia *Terveyskirjasto Duodecim / Orphanet*.  28.10.2014. Suomalainen lääkäriseura Duodecim. Viitattu 3.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

Lääketieteellinen aikakauskirja Duodecim 9/2009 s.975.
**Krišjānis Berķis** (s. 26. huhtikuuta 1884 Īslīce, lähellä Bauskaa, Kuurinmaa– 29. heinäkuuta 1942 Perm, Neuvostoliitto) oli latvialainen kenraali ja ministeri.

Berķis avioitui suomalaisen Hilma Lehtosen (1887-1961) kanssa Hämeenlinnassa 1909 palvellessaan tsaarin armeijassa Suomessa. Berķis kunnostautui ensimmäisessä maailmansodassa ja nousi suureen maineeseen kotimaassaan latvialaisten kiväärimiesten upseerina ja myöhemmin Latvian vapaussodassa. Hänestä tuli kenraali 1925. Berķis oli Kārlis Ulmaniksen lähimpiä miehiä ja osallistui tämän vallankaappaukseen toukokuussa 1934. Puoli vuotta myöhemmin Berķis nousi sotaväen päälliköksi ja keväällä 1940 hänet nimitettiin lisäksi sotaministeriksi. Hän kuoli venäläisten vankina Permin vankilan sairaalassa. Hänellä ja Hilma Lehtosella oli poika, Valentin, joka kuoli myös Venäjällä, ja pojanpoika, joka katosi. Hilma Lehtonen pääsi lopulta Suomeen ja kuoli Hämeenlinnassa.

Lähteet
-------

* Rislakki, Jukka: Latvian kohtalonvuodet. Krisjanis Berkiksen ja Hilma Lehtosen tarina. SKS, Helsinki 2005. (With English summary)
* Rislakki, Jukka: Kur beidzas varaviksne. Jumava, Riga 20004.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia

 |

 |
**Lemmitty** on vanha suomalainen etunimi. Se on esihistorialliselta ajalta peräisin oleva muinaissuomalainen nimi, joka otettiin uudelleen käyttöön 1800-luvulla. Samaa perua on myös nimi Lempi.

Lemmitty-nimi mainittiin Kansanvalistusseuran kalenterissa vuonna 1883. Suomalaisessa almanakassa se oli mukana vuosina 1908–1949, jolloin Lemmityn nimipäivää vietettiin 18. elokuuta. Aikaisemmin kyseinen päivä oli ollut kreikkalaistaustaisen *Agapeetuksen* nimipäivä. Kumpikin nimi tarkoittaa ’rakastettua’.

Digi- ja väestötietoviraston tilastoista selviää, että Lemmitty-nimeä on annettu sekä naisille että miehille. Edellisillä se on kuitenkin ollut paljon yleisempi: vuoteen 2020 mennessä tämän etunimen on saanut 1 982 naista ja noin 50–60 miestä. Lemmityksi on nimetty varsinkin 1910- ja 1920-luvuilla syntyneitä; 1950-luvun jälkeen uusia Lemmittyjä on syntynyt enää harvakseltaan. Kustaa Vilkunan kirjassa *Etunimet* (2007) todetaan, että nimi on "ehkä liian tunnepitoinen kelvatakseen yleisempään käyttöön".

Tunnettuja Lemmittyjä
---------------------

* Sakari Lemmitty Pälsi (1882–1965), arkeologi, kansatieteilijä ja kirjailija
* Ingeborg (Inke) Mikkola (oik. Aina Lemmitty Maattola) (1910–1992), näyttelijä

Lähteet
-------

1. 1 2  Vilkuna, Kustaa: *Etunimet*, s. 33, 140. Viides painos. Toim. Pirjo Mikkonen. Helsinki: Otava, 2007. ISBN 978-951-1-18892-6.
2. ↑  Vilkuna 2007, s. 140–141.
3. ↑  Paikkala, Sirkka: Kotimainen nimikäytäntö.  *Kielikello*, 2012, nro 2.
4. ↑  Saarnisto, Petra: Usko, Toivo ja Lempi.  *Kielikello*, 2020, nro 1.
5. ↑  Lempiäinen, Pentti: *Nimipäivättömien nimipäiväkirja*, s. 186. Porvoo: WSOY, 1989. ISBN 951-0-15788-0.
6. ↑  Nimipalvelu: Etunimitilasto (hakusana "Lemmitty")  25.5.2020. Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 31.5.2020.
7. ↑  Vilkuna 2007, s. 140.

Aiheesta muualla
----------------

* Etunimien taivutus: Lemmitty (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
**Retoriikka Aleksanterille** (m.kreik. Ῥητορική πρὸς Ἀλέξανδρον, *Rhētorikē pros Aleksandron*; lat. *Rhetorica ad Alexandrum*) on Aristoteleen nimiin pantu retoriikkaa käsittelevä teos. Sitä ei tule sekoittaa Aristoteleen tunnetumpaan *Retoriikka* -nimiseen teokseen.

Historia
--------

*Retoriikka Aleksanterille* muistuttaa huomattavasti Aristoteleen teoksia, mutta sen tekijää ei tunneta. *Retoriikka* ja *Retoriikka Aleksanterille* voivat olla kirjoitettu suunnilleen samaan aikaan, mutta jälkimmäinen jatkaa vanhempaa retorista perinnettä kuin Aristoteleen esittelemä. Joidenkin mielestä teos olisi kuitenkin huomattavasti myöhäisempää tuotantoa.

Yleisen näkemyksen mukaan teoksen on todennäköisesti kirjoittanut Anaksimenes Lampsakoslainen. Jotkut ovat kuitenkin esittäneet kirjoittajaksi Theodektestä tai Koraksia.

Sisältö
-------

Teos käsittää tervehdyksen ja neljä kirjaa. Ensimmäinen kirja käsittelee puhetaidon eri lajeja. Toinen kirja käsittelee puheen topiikkaa, todistamista ja tyyliä. Topiikkaan kuuluvat poliittisen, oikeudellisen ja esittävän puheen tyylilajit ja niiden käsittelemät aiheet. Tämä vastaa suoraan Aristoteleen *Retoriikassa* esittelemää puheiden jaottelua. Samoin todistamisen välineet, kuten esimerkkien hyödyntäminen, vastaa *Retoriikkaa*. Teos käsittelee kuitenkin myös Aristoteleelle vieraita asioita, kuten todistamista kidutuksen alaisena.

Tyyliä käsiteltäessä teos ottaa huomioon sellaisia asioita kuin ennakointi, postulaatti, toisto eli kertaaminen, ironia, sekä tekstin pituus ja selkeys. Kolmas kirja käsittelee puheen jaottelua ja järjestämistä. Teos päättyy huomautuksiin ihmisluonteista.

Lähteet
-------

* Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (Arkistoitu – Internet Archive)* (englanniksi)
* Zulick, Margaret D.: *Two Rhetorical Handbooks* (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Aristotle: *Rhetorica ad Alexandrum*. Teoksessa *Aristotle’s Works*. Volume XVI. Problems. Rhetorica ad Alexandrum. Loeb Classical Library 317. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. ISBN 0-674-99350-0.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
**Komsomolskaja Pravda** (ven. Комсомо́льская пра́вда, *Komsomolin totuus*) on venäläinen iltapäivälehti, jonka perusti vuonna 1925 Komsomol-nuorisojärjestö. Nykyisin lehden levikki on päivälehtenä noin 800 000 kappaletta ja viikkolehtenä 3 000 000 kappaletta ja se on Venäjän suurin päivälehti.

*Komsomolskaja Pravda* on palkittu Leninin kunniamerkillä, Lokakuun vallankumouksen kunniamerkillä, Suuren isänmaallisen sodan kunniamerkillä ja kahdesti Työn punalipun kunniamerkillä. Kunnianosoitukset painetaan edelleen etusivulle sen nimen viereen.

*Komsomolskaja Pravda* julkaisi vuonna 1959 erikoislehden, jossa kerrottiin millaista elämä olisi Neuvostoliitossa vuonna 2010. Erikoislehden mukaan muun muassa rikollisuutta ei olisi lainkaan eikä alkoholia käytettäisi muutoin kuin lääketieteellisiin tarkoituksiin.

Syyskuussa 2022 lehden päätoimittaja Vladimir Sungorkin kuoli työmatkalla Habarovskin alueella Venäjän Kaukoidässä, lehden mukaan aivohalvaukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Paananen, Arja: Näin Neuvostoliitossa piti olla vuonna 2010 *Ilta-Sanomat*.  7.1.2010. Viitattu 11.14.2022.
2. ↑  Lassila, Eero: Putinin suosikkilehden päätoimittaja kuoli työmatkalla *Helsingin Sanomat*.  14.9.2022. Viitattu 14.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Komsomolskaja Pravda** Wikimedia Commonsissa

* Komsomolskaja Pravda (venäjäksi)
**Vedic art** on ruotsalaisen Curt Källmanin luoma taidekoulutusmuoto, jossa opetellaan ns. 17 prinsiipin menetelmällä. Vedic art -menetelmässä taiteilijan oma kokemus on tärkeä ja menetelmässä painotetaankin taiteilijan inspiraatiota. 17 prinsiipin tehtävänä on auttaa taiteilijaa tulemaan tietoiseksi luomisen mekanismeista ja löytämään syvemmän tietoisuutensa. Vedic Artin filosofian mukaan tarkoitus on, että kontrolloiva äly muuttuu luovaksi älyksi, jonka jälkeen prinsiipit voi unohtaa.

Historia
--------

Kuvataiteilija Curt Källman (1938-2010) opiskeli Tukholman Kuninkaallisessa Taideakatemiassa vuosina 1964-69. Hän alkoi kehittää 1970-luvulla taiteen 17 prinsiipin menetelmää, jota voitaisiin hyödyntää taidekoulutuksessa. Källman perusti Vedic Art -taidekoulun Höör´iin Bosjöklosterin linnaan vuonna 1988. Vedic Art'in alkuperä löytyy ikivanhasta vedisestä traditiosta.

Etymologia
----------

"Vedic Art" tarkoittaa "Taiteen taitoa". Sana "Veda" tarkoittaa taitoa tai kykyä sanskriitin kielellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Vedic Art *www.vedicart.fi*.  29.11.2011. Viitattu 20.2.2017.
2. ↑  Vedic Art - nå din skaparglädje och kraft *vedicart.com*. Viitattu 20.2.2017. (englanniksi)
**Vediuksen gymnasion** on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta gymnasionista ja kylpylästä Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Gymnasion rakennettiin roomalaisella kaudella 100-luvun puolessa välissä. Sen rakensivat raunioista löydetyn piirtokirjoituksen mukaan M. Claudius P. Vedius Antoninus Phaedrus ja tämän vaimo Flavia Papiana. Gymnasion oli omistettu Efesoksen Artemiille, keisari Antoninus Piukselle ja Efesoksen kaupungille. Antiikin aikana rakennus tunnettiin nimityksellä "Gymnasion Koressoksessa".

Gymnasion sijaitsi Efesoksen stadionin pohjoispuolella. Sen koko oli noin 135 × 75 metriä. Rakennuskokonaisuuden itäosassa oli palaistrana toiminut pylväspiha, jonka koko oli noin 40 × 50 metriä. Sen länsisivulla oli Antoninus Piuksen keisarikultille omistettu huone, jossa oli keisarin patsas ja alttari. Lounaiskulmassa oli 17 metriä pitkä latriini eli käymälä. Rakennuskokonaisuuden länsiosassa sijaitsi kylpylä, jonka keskiössä oli suuri halli sekä frigidarium eli kylmän veden huone altaineen. Sen länsipuolella sijaitsivat ensin tepidarium eli haalean veden huone ja sitten caldarium eli lämpimän veden huone, sekä apodyteriumit eli vaatteidenvaihtotilat. Kylpylä oli koristeltu kuuluisien veistosten kopioilla.

Gymnasionin lähellä sijaitsi kaupunginmuurin Koressoksen portti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Scherrer, Peter (toim.): *Ephesus. New Guide*, s. 168–170. Authorised by Österreiches Archäologisches Institut and Efes Müzesi Selçuk. Graphis Ltd, 2000. ISBN 975-807-036-3.
2. 1 2 3 4  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "EPHESOS Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Vedius Gymnasium *Ephesus*.  Arkistoitu 9.7.2019. Viitattu 4.11.2019.
**Umberto Barbaro** (3. tammikuuta 1902 Acireale, Sisilia, Italia – 19. maaliskuuta 1959 Rooma, Italia) oli italialainen elokuvakriitikko, esseisti, käsikirjoittaja ja ohjaaja.

Barbaro oli ideologialtaan marksilainen kulttuurivaikuttaja, joka oli tutustunut Béla Balázsin, Rudolf Arnheimin ja Vsevolod Pudovkinin teorioihin ja teki niitä tunnetuiksi Italiassa. 1920-luvun lopulla hän liittyi Alessandro Blasettin perustaman *Cinematografo*-elokuvalehden kirjoittajaryhmään ja työskenteli heidän kanssaan 1930-luvun alussa Cines-studiolla. Barbaron ohjaamissa dokumenttielokuvissa *Una giornata nel cantiere di Monfalcone* ("Päivä Monfalconen telakalla", 1932) ja *Cantieri dell’Adriatico* ("Adrianmeren telakat", 1932) on havaittavissa voimakasta neuvostoelokuvan ja Sergei Eisensteinin vaikutusta. Hänen ainoa näytelmäelokuvansa on *L’ultima nemica* ("Viimeinen vihollinen", 1937). Hän laati myös käsikirjoituksen Goffredo Alessandrinin komediaan *Seconda B* ("Toinen B", 1934). Barbaro käytti ensimmäisenä sanaa *neorealismi*, jolla hän vuonna 1928 kuvasi neuvostoliittolaista kirjallisuutta ja elokuvaa.

Barbaro kutsuttiin 1935 opettajaksi Luigi Chiarinin johtamaan Kokeelliseen elokuvakeskukseen. Hän oli mukana perustamassa keskuksen lehteä *Bianco e Neroa* ja tuotti joukon harjoituselokuvia. Vuosina 1944–1947 Barbaro työskenteli keskuksen johtajana opetti sen jälkeen muutaman vuoden ajan Łódźin elokuvakoulussa Puolassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*, s. 23–24. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.
2. ↑  Hannu Salmi: Sodan jälkeen: "realismi", studiojärjestelmän kritiikki ja uusi estetiikka[vanhentunut linkki] viitattu 3.6.2009
3. ↑  Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*, s. 24. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Umberto Barbaro Elonetissä.
* Umberto Barbaro Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee TV:n viihdeohjelmaa. Ällitälli on myös lasten esiopetukseen suunniteltu oppimateriaali sekä Suomessa käytetyn neuvostopanssari MT-LB:n lempinimi.*

**Ällitälli** oli Yleisradion vuonna 1971 esittämä sketsiviihdeohjelma, jonka pääosissa olivat Heikki Kinnunen ja Leo Lastumäki. He jatkoivat tämän jälkeen yhteistyötä erilaisissa viihdesarjoissa aina vuoteen 1976 saakka. Alun perin ohjelmasta suunniteltiin musiikkiohjelmaa, jota Kinnunen olisi juontanut Lasse Mårtensonin kanssa. Tämä ajatus kuitenkin kariutui Mårtensonin tuntemukseen, että hän on enemmän muusikko kuin näyttelijä. Toiseksi esiintyjäksi löydettiin *Ilkamat*-sarjassa hieman aiemmin läpimurtonsa tehnyt Lastumäki. Muut näyttelijät sarjassa olivat muun muassa Pirjo Viitanen ja Olavi Ahonen, minkä lisäksi jokaisessa jaksossa oli vieraileva laulaja. *Ällitälliä* tehtiin 16 jaksoa, joista 13 oli mustavalkoisia ja kolme värillisiä.

Ällitällin ohjasivat ja tuottivat Pertti Reponen ja Vesa Nuotio. Käsikirjoittajina toimivat heidän lisäkseen Kari Kyrönseppä (salanimellä Erkki Tolkku), Raimo Meltti ja pakinoitsija Jouni Lompolo (salanimellä Laina Pultti). Nuotion mukaan yksi sarjan innoittajista oli vuosina 1968–1969 tehty brittiläinen televisiosarja *Broaden Your Mind*. Ällitällin kymmenennestä jaksosta muokattu kansainvälinen versio voitti pronssiruusun Montreux'n Kultainen ruusu -kilpailussa vuonna 1972. Tämän jakson musiikkivieraana oli M. A. Numminen, joka esitti oman tulkintansa Giuseppe Verdin aariasta La donna è mobile. Montreux'n palkinnon jälkeen sarjaa myytiin myös ulkomaille.

Lähteet
-------

* Jukka Annala: *Toopelivisio*, s. 62–63. Teos, Helsinki 2006.

### Viitteet

1. ↑  Järvenpää, Eeva: Ällitällin voitto karvan päässä.  *Helsingin Sanomat*, 5.5.1972, s. 20. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* Ällitälli Ylen Elävässä arkistossa
**Marko Marin** (s. 13. maaliskuuta 1989 Bosanska Gradiška, Bosnia & Hertsegovina, Jugoslavia) on saksalainen jalkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla Serbian Superliigassa pelaavaa Belgradin Punaista tähteä.

Marin on syntynyt nykyisen Serbitasavallan alueella, minkä johdosta hänellä oli aikaisemmin Saksan lisäksi myös Bosnia ja Hertsegovinan kansalaisuus. Marin kuitenkin luopui kansalaisuudesta omaehtoisesti.

Marin on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa yleensä hyökkäävänä keskikenttänä.

Marinin kasvattajaseuroja ovat frankfurtilainen SG 01 Hoechst, Eintracht Frankfurt ja Borussia Mönchengladbach. Mönchengladbachin edustusjoukkueessa hän debytoi vuonna 2007.

Saksan maajoukkueessa Marin debytoi vuonna 2008. Huhtikuun 2012 lopulla Chelsea osti Marinin noin 8 miljoonalla eurolla. Siirto oli hänelle tarpeen, sillä kohtalaisesta kaudesta huolimatta Marko Marinin markkina-arvo laski lähes 3 miljoonalla kauden aikana. Marin onnistui maalinteossa heti ensimmäisessä ottelussaan Chelsean paidassa Seattle Soundersia vastaan pelatussa ystävyysottelussa.

Pelityyli
---------

Marinin pelipaikka on hyökkäävä keskikenttä, mutta hän pelaa Bremenissä joskus myös laidalla. Tämä nuori mies pitää harhauttelusta. Marinin vapaa- kulma- ja rangaistuspotkut ovat erinomaisia. Hän pelaa myös varsin epäitsekkäästi, syötellen paljon, ja vapauttaen pelitovereitaan maalintekopaikkoihin.

Lähteet
-------

* Marinin profiili Transfermarkt-sivustolla
* Marinin profiili UEFA:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

Saksan alle 21-vuotiaiden joukkue – Jalkapallon alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut 2009
1 Neuer |
2 Beck |
3 Boenisch |
4 Höwedes |
5 Boateng |
6 Aogo |
7 Ebert |
8 Khedira |
9 Dejagah |
10 Özil |
11 Marin |
12 Fromlowitz |
13 Wagner |
14 Johnson |
15 Hummels |
16 Schwaab |
17 Grote |
18 Adlung |
19 Ben-Hatira |
20 Castro |
21 Schmelzer |
22 Ede |
23 Sippel |
Valmentaja Hrubesch

Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Neuer |
2 Jansen |
3 Friedrich |
4 Aogo |
5 Tasci |
6 Khedira |
7 Schweinsteiger |
8 Özil |
9 Kießling |
10 Podolski |
11 Klose |
12 Wiese |
13 Müller |
14 Badstuber |
15 Trochowski |
16 Lahm |
17 Mertesacker |
18 Kroos |
19 Cacau |
20 Boateng |
21 Marin |
22 Butt |
23 Gómez |
Valmentaja Löw
**Älvdalsbanan** on Ruotsin rataverkkoon kuuluva sivurataosuus Morasta Älvdaleniin. Rataosuuden rakensi vuosina 1897–1900 yksityinen Mora-Älvdalens Järnväg (MEJ) -rautatieyhtiö. Rataosan pituus on noin 41 kilometriä, josta viimeiset 2–3 kilometriä ennen Älvdalenin rautatieasemaa on purettu vuonna 1995. Radalla liikennöidään vaihtotyönä.

Rataosan valmistuttua liikennettä hoitivat alueen yksityiset rautatieyhtiöt. Vuosina 1900–1906 liikennettä hoiti Mora-Vänerns Järnväg (MVJ), mutta kun Mora-Älvdalens Järnväg teki konkurssin vuonna 1906, hankki Falun-Rättvik-Mora Järnväg (FRMJ) koko yhtiön ja sulautti sen toiminnot omiinsa vuoteen 1909 mennessä. FRMJ teki yhteistötä Gävle-Dala Järnvägin (GDJ) kanssa vuoteen 1920 saakka, jolloin GDJ osti FRMJ:n. Vuodesta 1920 lähtien radalla liikennöi myös suora GDJ:n matkustajajuna Falunista Älvdaleniin. Vuonna 1948 GDJ siirtyi valtiollistamisen myötä Statens Järnvägarin omistukseen.

SJ kunnosti rataa laajasti vuonna 1982, ja ratatöiden vuoksi osuus Blyberg–Älvdalen suljettiin liikenteeltä kymmeneksi kuukaudeksi. Liikenne jatkui uudelleen kesäkuussa 1982, mutta osuus Blyberg–Älvdalen jäi liikennettä vaille vuonna 1989. Vuonna 1995 kiskot purettiin väliltä Märbäck–Älvdalen noin kolmen kilometrin matkalta.

Vuonna 1997 tavarayhtiö Woxna Express aloitti raakapuuliikenteen Märbäckin ja Borlängen välillä. Liikenne siirtyi vuonna 1999 Orsatågille ja jatkui vuoteen 2001 saakka.

Lähteet
-------

1. ↑  Jöran Johansson, Rasmus Axelsson: (Mora)–Älvdalen: Bandel nr 189 *banvakt.se*.  Arkistoitu 30.10.2012. Viitattu 18.1.2010. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Mora–Märbäck: Älvdalsbanan *Banguide*. Järnväg.net.  Arkistoitu 6.4.2010. Viitattu 18.1.2010.
3. ↑  Thomas Tydal: Trafikplatser: Märbäck–(Mora) (rataosan liikennepaikkaluettelo) *tydal.nu*.  31.5.2002. Viitattu 18.1.2010. (ruotsiksi)
4. ↑  Jöran Johansson, Rasmus Axelsson: Nuvarande ändpunkt *banvakt.se*. Viitattu 18.1.2010. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Älvdalsbanan** Wikimedia Commonsissa
Ġain-kirjaimen itsenäinen muoto.
**Ġain** eli **ghain** (arab. غين‎, *ġain*, pers. ‏غین‎, *ġein*) on arabialaisen kirjaimiston 19. kirjain. Sen itsenäinen muoto on غ.

Ġain äännetään arabiaksi soinnillisena velaarisena frikatiivina [ɣ], ja tämä ääntämys on säilytetty monissa arabialaista kirjaimistoa käyttävissä kielissä, kuten pandžabissa, urdussa, paštussa, sindhissä ja kurdissa. Persiaksi ġain lausutaan vokaalien välissä [ɣ] ja muualla joko [q], [ɢ] tai [x].

Ġainin kirjoitusasu muuttuu huomattavasti riippuen siitä, missä kohdassa sanaa kirjain esiintyy. Sanan alussa ja sellaisten kirjainten jälkeen, joita ei koskaan liitetä seuraavaan kirjaimeen, ġain kirjoitetaan غـ (esim. غا *ġā*). Sanan keskellä edeltävään ja seuraavaan kirjaimeen liitettynä ġainin kirjoitusasu on ـغـ (esim. نغا *nġā*), ja sanan lopussa edeltävään kirjaimeen liitettynä se kirjoitetaan ـغ (esim. نغ *nġ*).

Lähteet
-------

* Daniels, Peter T.: *The World’s Writing Systems*. Oxford University Press, 1996. ISBN 978-0-19-507993-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Bauer, Thomas: "Arabic Writing". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.11.2014)
2. ↑  Ager, Simon: Punjabi *Omniglot*. Viitattu 5.11.2014. (englanniksi)
3. ↑  Kaye, Alan S.: "Adaptations of Arabic Script – Urdu". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.11.2014)
4. ↑  Ager, Simon: Pashto *Omniglot*. Viitattu 5.11.2014. (englanniksi)
5. ↑  Ager, Simon: Sindhi *Omniglot*. Viitattu 5.11.2014. (englanniksi)
6. ↑  Ager, Simon: Kurdish *Omniglot*. Viitattu 5.11.2014. (englanniksi)
7. ↑  Kaye, Alan S.: "Adaptations of Arabic Script – Persian". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.11.2014)
**Nüpli järv** (myös *Kibena 3. tiik*) on Virossa Valgamaalla Otepään kunnassa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 28 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 600 metriä leveä. Se sijaitsee kolme kilometriä Otepään taajamasta etelään ja Pühajärven itäpuolella. Järveä ympäröivät viisi mäkeä, joista Terdemägi kohoaa 50 metrin korkeuteen, Saaremägi 30 metrin ja muut parinkymmenen metrin korkeuteen. Pulen kilometrin päässä sijaitsee Väike Munamägi, jonka huipun korkeus on 207,8 metriä mpy. jolloin se kohoaa 80 metrin korkeuteen. Mäessä on laskettelurinne. Järven vedenpinnan korkeus on keskimäärin 127,0 m mpy. Järveen laskee viisi pientä ojaa. Järven valuma-alueen laajuus on 2,2 neliökilometriä. Sen laskuoja on Nüpli oja, joka lähtee järven lounaispään lahdesta. Se laskee Pühajärven kaakkoisrantaan.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 4,6 metriä ja suurin syvyys 6 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0013 kuutiokilometriä eli 1,3 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa peltomaata, jota pienet metsiköt täplittävät. Järven luoteispuolella sijaitsee pieni Nüplin kylä ja järven itäpuolelta sen ohittaa Otepäästä lähtevää Tatraan ja Sangasteen kulkeva maantie 46.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (vir. *keskmise karedusega kihistunud veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline*, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 23.8.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Nüpli järv (vee2105200) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 23.8.2017. (viroksi)
3. ↑  Puhka Eestis: Väike Munamägi, viitattu 15.10.2017
4. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
Kuningatar Semiramide vanhan puupiirroksen mukaan.
Babylonin kuningatar, Semiramidi, kirjoittanut Cesare Saccaggi*Babylonin kuningatar, Semiramidi*, kirjoittanut Cesare Saccaggi
**Semiramide** on kaksinäytöksinen Gioachino Rossinin säveltämä ooppera, jonka libreton on kirjoittanut Gaetano Rossi. Libretto pohjautuu Voltairen tragediaan "Semiramis", joka puolestaan perustuu legendaan Babylonin Semiramiista (ital. *Semiramide*).

Ooppera sai ensi-iltansa Venetsian Teatro La Fenicessä 2. helmikuuta 1823.

Roolit
------

* *Idreno*, Intian kuningas (tenori)
* *Oroe*, ylipappi (basso)
* *Assur*, ruhtinas, Baalin järkeläinen (basso)
* *Semiramide*, Babylonian kuningatar, kuningas Ninon leski (sopraano)
* *Arsace*, Assyrian armeijan komentaja (Kontra-altto)
* *Azema*, prinsessa ja Baalin jälkeläinen (sopraano)
* *Mitrane*, kaartin kapteeni (tenori)

Juoni
-----

Semiramide on yhdessä Assurin kanssa onnistunut murhaamaan aiemman aviomiehensä, kuningas Ninon. Semiramiden poika on onnistunut pakenemaan murhaajia ja hän on oopperam aikana menestynyt armeijan sotapäällikkö Arsace, jota hänen äitinsä ei tunnista. Hänet kutsutaan takaisin Babyloniin ja hän on rakastunut Azemaan ja hän on vastahakoinen tukemaan Assuria kuninkuuden tavoittelussa.

Semidamide rakastuu Arsaceen ja julistaa hänet kanssahallitsijakseen ja Azema haluaa naida Idrenon. Kuningas Ninon haamu varoittaa rikoksesta ja ylipappi Oroe kertoo rikoksesta, jonka Semiramide ja Assur ovat tehneet. Arsace tapaa kuningas Ninon haudalla tämän murhaajat ja näkee Assurin surmaavan Semiramiden. Tällöin hän viimein julistautuu hallitsijaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kolmivaljakoita näyttämöllä.  *Suomen Kuvalehti*, 11.05.1929, nro 19, s. 20. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.07.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* oopperan libretto (italiaksi)
**Semjon Majevitš Bytškov** (ven. Семён Маевич Бычков; s. 30. marraskuuta 1952 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen yhdysvaltalainen kapellimestari. Hän opiskeli Leningradissa kymmenen vuotta Glinka-kuorokoulussa ja myöhemmin Leningradin konservatoriossa. Vuonna 1973 hän voitti Rahmaninov-kapellimestarikilpailun ja häntä pyydettiin johtamaan Leningradin filharmonikoita. Konsertti kuitenkin peruttiin Bytškovin poliittisten mielipiteiden vuoksi. Vuonna 1974 hän muutti Neuvostoliitosta Yhdysvaltoihin.

Vuosina 1980–1985 Bytškov toimi Grand Rapids Symphonyn musiikillisena johtajana ja Buffalo Philharmonicin päävierailijana. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1983. Bytškov nimitettiin Buffalo Philharmonicin musiikilliseksi johtajaksi 1985 ja hän toimi virassa vuoteen 1989. Hänen kapellimestariuransa lähti nousuun 1980-luvun puolivälissä, kun hän johti menestyksekkäästi New Yorkin ja Berliinin filharmonikoita. Vuosina 1989–1998 Bytškov toimi Pariisin orkesterin musiikillisena johtajana. Hän toimi 1990-luvulla myös Pietarin filharmonisen orkesterin ja Firenzen musiikkijuhlien päävierailijana sekä Dresdenin valtionoopperan ylikapellimestarina.

Kölnin radion sinfoniaorkesterin (WDR Sinfonieorchester Köln) ylikapellimestarina Bytškov toimi 1997–2010. Hän vieraili orkesterin kanssa Britanniassa, Yhdysvalloissa, Japanissa ja Etelä-Amerikassa. Bytškov on johtanut paljon myös oopperoita. Hän on vieraillut Wienin valtionoopperassa, Milanon La Scalassa ja Lontoon Covent Gardenissa. New Yorkin Metropolitan-oopperassa Bytškov johti ensi kerran tammikuussa 2004.

Kölnin radion sinfoniaorkesterin kanssa Bytškov on levyttänyt kaksi Richard Straussin oopperaa, *Daphnen* ja *Elektran*, ja tuorein levytys Sergei Rahmaninovin toisesta sinfoniasta ilmestyi toukokuussa 2007. Bytškov on tehnyt levytyksiä myös Amsterdamin Concertgebouw-orkesterin, Berliinin filharmonikoiden, Philharmonia-orkesterin ja Pariisin orkesterin kanssa.

Semjon Bytškov johti Suomessa viimeksi Radion sinfoniaorkesteria huhtikuussa 2007. Bytškov on naimisissa pianisti Marielle Labèquen kanssa, ja hän on kapellimestari Jakov Kreitsbergin veli.

Aiheesta muualla
----------------

* Semjon Bytškovin sivusto (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tietoväki ry** on ammattiyhdistys, joka toimii Tietoevry konserniin kuuluvissa yrityksissä, jotka noudattavat Tietotekniikan palvelualan työehtosopimusta ja CSC - Tieteen tietotekniikan keskuksessa. Yhdistys huolehtii ammattiin liittyvästä edunvalvonnasta. Puoluepoliittisesti sitoutumaton Tietoväki ry ja sen jäsenet ovat jäseninä Tietoala ry:ssä (1.3.2018 muuttanut nimeä Tietoalan toimihenkilöt ry:stä).

Tietoväki ry perustettiin vuonna 1997 jatkamaan kahden valtion laitoksissa toimineen yhdistyksen toimintaa. 

Vanhempi perustajayhdistyksistä oli aloittanut Valtion tietokonekeskuksessa 1970 nimellä Valtion tietokonekeskuksen toimihenkilöt ry (1970-1975). Yhdistys vaihtoi keskusjärjestöä ja nimeksi tuli Valtion tietokonekeskuksen ammattiyhdistys VTAY ry (1975-1992). Työnantaja muuttui valtion liikelaitokseksi ja yhdistyksen nimeen päivitettiin 'VTKK'.  VTKK-yhtymä Oy:n fuusio Tietotehtaan ja Unicin kanssa johti yhdistyksen nimen muuttamiseen Tiedon ammattiyhdistys TTAY ry:ksi. 

Nuorempi perustajayhdistyksistä syntyi 1970 ajamaan uuden työntekijäryhmän asioita Posti- ja Lennätinlaitoksessa ja siellä yhdistys toimi nimillä: Posti- ja Lennätinlaitoksen ATK-toimihenkilöt PLL-ATK (1970-1981), Posti-ja telelaitoksen ATK-toimihenkilöt PTL-ATK ry (1981-1994) ja Suomen PT:n ATK-henkilöstö SPT-ATK ry (1994-1997). Kun Avancer oy siirtyi yrityskaupalla silloisen TT-Tiedon omistukseen yhdistys toimi vielä hetken vanhalla nimellään, mutta muutti nimensä vuonna 1997 Tiedon toimihenkilöt TIETO ry:ksi. 

Perustaja yhdistykset lakkautettiin vuosituhannen päättyessä ja Tietoväki ry jatkoi toimintaansa rinnan Tietotehtaan aikaan perustetun työpaikkaosaston kanssa, kunnes Tietoväki siirtyi ammattiliitto Ertoon vuonna 2003 ja yhdistyksen ja työpaikkaosaston toiminnat yhdistettiin. Vuonna 2011 Tietoala ry, jonka alayhdistys Tietoväki ry on, päätti erota Ertosta ja liittyä Uuteen Insinööriliitto UIL:ään (nykyisin Insinööriliitto IL).

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoevry Oyj *tietoevry.fi*.
2. ↑  CSC - Tieteen tietotekniikan keskus *csc.fi*.
3. ↑  Tietoalan toimihenkilöt ry *tietoala.fi*.
4. ↑  Tietoväki ry *tietovaki.fi*.
Valentina Libertsova esittelee runoteostaan *Kylläl karjalakse paista…* (2015).
**Valentina Vasiljevna Libertsova** (ven. Валентина Васильевна Либерцова, s. 1957 Matšjärven kylä, Kotkatjärven maalaiskunta, Aunuksen kansallinen piiri, Karjalan ASNT (nyk. Karjalan tasavalta), Neuvostoliitto) on karjalainen opettaja, runoilija ja kääntäjä. Hän kirjoittaa livvinkarjalakielisiä kirjoituksia ja runoja muun muassa *Oma Mua* -lehteen. Lisäksi hän on kääntänyt Marina Tsvetajevan, Larisa Rubalskajan ja Valentin Berestovan runoja.

Hän opiskeli opettajaksi ja työskenteli koulussa venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajana. Vuodesta 2005 lähtien hän kirjoittanut runoja ja tarinoita äidinkielellään livviksi. Nykyään hän asuu Aunuksen kansallisen piirin Alavoisen kylässä. Vuonna 2012 hän sai Vladimir Brendojevin kirjallisuuspalkinnon.

Teoksia
-------

* *Kylläl karjalakse paista…*, Periodika, 2015. ISBN 978-5-88170-260-1. web-julkaisu (*livvinkarjalaksi*)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arkistoitu kopioLibertsova Valentina Vasilievna *Oma Mua, omamua.ru*.  Arkistoitu 15.4.2021. Viitattu 8.3.2021. (livvinkarjalaksi)
2. 1 2 3 4  Libertsova Valentina Vasilievna karelia.ru. Viitattu 8.3.2021. (venäjäksi)
3. ↑  Olga Dubitskaja: Arkistoitu kopio"Kaikes rakkahembal kirjutan luonnos" *Oma Mua, 2016 nro 3, omamua.ru*.  2016.  Arkistoitu 16.1.2017. Viitattu 8.3.2021. (livvinkarjalaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Semjon (Šimon) Markovitš Dimanštein** (ven. Семён Маркович Диманштейн, 21. maaliskuuta 1886 Sebež – 25. elokuuta 1938 Kommunarka) oli juutalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.

Semjon Dimanštein syntyi kulkukauppiaan perheeseen ja sai juutalaisen uskonnollisen koulutuksen. Vuonna 1904 hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työvänpuolueen bolševikkiryhmään. Vuonna 1908 hänet tuomittiin vallankumouksellisesta toiminnasta kuudeksi vuodeksi pakkotyöhön. Vuonna 1913 Dimanštein karkotettiin Irkutskin lääniin, josta hän pakeni ja asettui Pariisiin.

Helmikuun vallankumouksen jälkeen Dimanštein palasi Venäjälle, jossa hän osallistui bolševikkien propagandatyöhön ja lokakuun vallankumoukseen. Vuosina 1918–1919 hän työskenteli kansallisuusasiain kansankomissariaatissa. Dimanštein oli juutalaisasiain komissariaatin johtaja ja juutalaissektioiden keskusbyroon puheenjohtaja. Hän oli perustamassa jiddišinkielistä sanomalehteä ja johti juutalaisten seurakuntien ja järjestöjen lakkauttamista.

Vuodesta 1919 lähtien Dimanštein toimi puoluetyössä Valko-Venäjällä, Keski-Aasiassa ja Ukrainassa. Vuonna 1924 hänestä tuli NKP(b):n keskuskomitean agitproposaston varajohtaja ja vuonna 1929 kansallisuusasiain sektorin johtaja. Dimanštein toimi myös keskuskomitean idän kansojen keskusbyroon sekä Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean pohjoisten kansojen komitean jäsenenä, kansallisuuksien instituutin johtajana ja juutalaisten asutusjärjestön puheenjohtajana. Hän osallistui aktiivisesti Neuvostoliiton kansojen kirjakielten latinalaistamiseen, Juutalaisten autonomisen alueen perustamiseen ja orientalistiikan puhdistamiseen "porvarillisista aineksista". 1930-luvulla hän toimitti *Revoljutsija i natsionalnosti* ("Vallankumous ja kansallisuudet") -lehteä sekä jiddišinkielisiä julkaisuja.

Dimanštein pidätettiin Stalinin vainojen aikana helmikuussa 1938, tuomittiin kuolemaan syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja ammuttiin Moskovan lähellä sijainneella Kommunarkan teloituspaikalla. Hänen maineensa puhdistettiin vuonna 1955.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Elektronnaja jevreiskaja entsiklopedija *eleven.co.il*. Viitattu 16.10.2011. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Ljudi i sudby: Biobibliografitšeski slovar vostokovedov – žertv polititšeskogo terrora v sovetski period (1917–1991) *memory.pvost.org*. Viitattu 16.10.2011. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Valentine Esegragbo Melvine Strasser** (s. 26. huhtikuuta 1967 Freetown, Sierra Leone) oli Sierra Leonen valtionpäämiehenä vuodesta 1992 vuoteen 1996.

Elämä
-----

Valentine Esegragbo Melvine Strasser syntyi 26. huhtikuuta 1967 Freetownissa, Sierra Leonen pääkaupungissa krion etniseen ryhmään kuuluville vanhemmille. Strasser varttui Allen Townin naapurustossa Freetownin itäpuolella. 

Strasser suoritti toisen asteen opintonsa Freetownin Sierra Leone Grammar Schoolissa ja valmistui sieltä 18-vuotiaana vuonna 1985. Hän oli toisen asteen opintojaan suorittaessa lahjakas matematiikassa ja kemiassa.

Sotilaallinen ura
-----------------

Valmistuessaan toisen asteen koulutuksesta vuonna 1985 Strasser värväytyi maan asevoimiin 18-vuotiaana, jolloin hänet sijoitettiin upseerikadetiksi Benguema Military Training Academyyn Benguemaan, Freetownin ulkopuolella sijaitsevaan kaupunkiin. Koulutuksensa jälkeen Strasser asetettiin palvelukseen Sierra Leonen asevoimiin 18-vuotiaana. Hänet lähetettiin Kailahunin piirikunnassa sijaitsevalle Darun kasarmille.

Foday Sankohin johtajama Revolutionary United Front aloitti ensimmäisen hyökkäyksensä 25. maaliskuuta 1991 Kailahunin piirikunnan Buedun kylissä. Strasser ja muut sotilaat jotka jo olivat Kailahunissa sijaitsevalla kasarmilla lähetettiin johtamaan Revolutionary United Frontin vastaista vastarintaa.

Presidenttiys
-------------

Strasserin ollessa sotarintamalla Kailahunin piirikunnassa Revolutionary United Frontia vastaan, presidentti Joseph Saidu Momohin johtama valtio ei varustanut maan asevoimille tarpeeksi saappaita ja muita välttämättömiä armeijavarusteita auttamaan Strasseria ja hänen rinnallaan taistelevia sotilaita. Sotilaat eivät ikinä saaneet palkkaansa ajallaan eikä heidän hyvinvointinsa ollut valtion suurimpien prioriteettien listalla. 

Kun useat pyynnöt, varoitukset ja uhkaukset eivät tehonneet, nuoret sotilaat päättivät jättää Kailahunin sotatantereen mennäkseen Freetownissa sijaitsevaan presidentin rakennukseen 29. huhtikuuta 1992 protestoimaan sodan aiheuttamia takaiskuja, vaatien maksamattomia palkkojansa. Sotilaat olivat Strasserin ja hänen parhaan ystävänsä Solomon Musan johtamana. Sotilaiden ilmestyminen pääkaupunkiin pakotti presidentti Momohin pakenemaan maasta, jolloin hän meni maanpakoon pohjoisen rajanaapurin Guinean Conakryyn. Tämä motivoi Strasserin ja hänen joukkonsa kaappaamaan vallan ja muodostamaan NPRC:n Strasserin ollessa sen johtajana ja Sierra Leonen valtionpäämiehenä. 25-vuotiaasta Strasserista tuli maailman nuorin valtionpäämies.

Lähteet
-------

1. ↑  Otieno, Janet: Sierra Leone: Former President Stripped of All Power Trappings *The Monitor (Kampala)*.  20.2.2012. Viitattu 21.5.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |