recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Robert Fludd** (lat. *Robertus de Fluctibus*) (17. tammikuuta 1574 Kent, Englanti - 8. syyskuuta 1637 Lontoo) oli englantilainen lääkäri ja mystinen filosofi.

Elämä
-----

Fludd oli kuningatar Elisabetin Ranskassa ja Alankomaissa toimineen sotarahastonhoitajan Sir Thomas Fluddin poika. Opiskeltuaan Oxfordin St John's Collegessa hän matkusti Euroopassa kuusi vuotta ja tutustui Paracelsuksen kirjoituksiin. Fludd palasi Oxfordiin, liittyi Christ Churchin jäseneksi, suoritti lääketieteen tutkinnon ja pääsi lopulta Royal College of Physicians -lääkäriseuran jäseneksi. Fludd harjoitti lääkärin ammattia Lontoossa menestyksekkäästi, vaikka hänen sanotaan tarjonneen myös uskomushoitoja potilailleen.

Vaikka Fludd oli innostunut mystisistä teorioista, hän ei halveksinut tieteellisiä kokeita.

Okkultismi
----------

Ihminen ja makrokosmos. Kuvitusta Fluddin teoksesta *Utriusque Cosmi maioris salicet et minoris metaphysica* (1617)
Paracelsusta seuraten Fludd pyrki muodostamaan filosofisen järjestelmän, joka perustui fyysisen ja hengellisen totuuden identtisyyteen. Siinä maailmankaikkeus ja kaikki luodut asiat lähtevät Jumalasta, joka on kaikkien asioiden alku, loppu ja summa, ja lopulta palaavat Jumalaan. Luomisen teko on aktiivisen periaatteen (valon) erottaminen passiivisesta (pimeydestä) jumalallisen ykseyden (Jumalan) helmassa. Maailmankaikkeus koostuu kolmesta maailmasta; arkkityyppi (Jumala), makrokosmos (maailma), mikrokosmos (ihminen). Ihminen on maailma pienoiskoossa, jonka kaikki osat vaikuttavat toisiinsa. Ihmisen (ja jopa mineraalin ja kasvin) on mahdollista kokea muodonmuutos ja saavuttaa kuolemattomuus.

Fluddin järjestelmää voidaan kuvata materialistiseksi panteismiksi, jonka hän allegorisesti tulkittuna esitti sisältävän kristinuskon todellisen merkityksen, jonka Jumala oli ilmoittanut Aadamille, joka perimätiedon kautta siirtyi Moosekselle ja Abrahamille, Iisakille ja Jaakobille ja jonka Kristus ilmoitti lopulta toisen kerran ihmiskunnalle.

Fluddin aikaiset varhaiset tiedemiehet Johannes Kepler, Pierre Gassendi ja Marin Mersenne kritisoivat Fluddin teorioita.

Fludd puolusti ruusuristiläisiä, ja Thomas De Quincey pitää häntä nykyaikaisen vapaamuurariuden isänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Fludd, Robert *Encyclopaedia Britannica*.  1911. Viitattu 25.04.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* zbMATH

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kadoksen muoto ulkoa ja sisältä.
**Kados** (m.kreik. κάδος, lat. *cadus*) on antiikin aikainen keraaminen viini- tai vesiruukku. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.

Kados on eräs amforoiden tyyppi, ja sitä käytettiin ainakin nesteiden säilyttämiseen. Kadoksessa on leveähkö vartalo, laaja suu ja kaksi pystysuuntaista kädensijaa. Termin käyttö tunnetaan ainakin 500- ja 400-luvuilta eaa.

Roomassa kados (*cadus*) oli myös kreikkalaisten viinien mittayksikkö, joka vastasi kreikkalaista metretestä eli amforeusta, toisin sanoen noin 39,4 litraa, siinä missä roomalaisten viinien mittayksikkö oli roomalainen amfora (*amphora*).

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: κάδος, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Kados *Brill’s New Pauly*. Brill. Viitattu 20.1.2020.
3. ↑  Sparkes, Brian A.: *Greek Pottery: An Introduction*, s. 65. Manchester University Press, 1991. ISBN 0719029368. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **kadokset** Wikimedia Commonsissa
**Kadonnut** (engl. *The Missing*) on brittiläinen psykologinen rikosdraamasarja. Sarja on brittiläisen BBC:n ja yhdysvaltalaisen Starz-kanavan yhteistuotanto. *Kadonnut* alkoi BBC One -kanavalla lokakuussa 2014, ja Starz-kanavalla marraskuussa 2014. Suomessa sarja alkoi MTV3-kanavalla kesällä 2015. Sarjan ovat käsikirjoittivat veljekset Harry ja Jack Williams, ja ohjasi Tom Shankland. 

Kahdeksanosaisen sarjan ensimmäisellä kaudella etsitään Ranskassa kadonnutta brittiläistä poikaa. Pääosissa ovat Tchéky Karyo, joka näyttelee tutkintaa johtavaa ranskalaista rikospoliisia Julien Baptistea, sekä pojan vanhempia näyttelevät James Nesbitt ja Frances O'Connor. 

Sarjan toinen kausi alkoi lokakuussa 2016. Toinen kausi sijoittuu Saksaan. Muut pääosien esittäjät ovat vaihtuneet lukuun ottamatta Tchéky Karyota.

Juoni
-----

Oliver siepattiin lomamatkalla Ranskassa vuonna 2006. Pojan etsinnät ovat jatkuneet vuosia, ja Oliverin isälle Tonylla (James Nesbitt) on pakkomielle pojan löytämisestä, eikä mies suostu hyväksymään mahdollisuutta, että Oliver saattaa olla kuollut. Tony käyttää vuosia poikansa etsimiseen tuhoten samalla avioliittonsa. Juttu avataan uudelleen kahdeksan vuotta katoamisesta, ja tutkintaa johtaa sama mies, kuin kahdeksan vuotta sitten, Julien Baptiste (Tchéky Karyo). 

Sarjassa seurataan tapahtumia takaumassa muutama päivä sieppaamisen jälkeen, ja nykyhetkessä vuonna 2014.
**Nikolai Ivanovitš Iordanski** (ven. Никола́й Ива́нович Иорда́нский, 4. joulukuuta 1876 Novohopjorsk – 29. joulukuuta 1928 Moskova) oli venäläinen vallankumouksellinen, toimittaja ja diplomaatti.

Iordanski syntyi konttoristin perheeseen. Hän valmistui lukiosta Simferopolissa ja opiskeli Pietarin yliopistossa, josta hänet erotettiin vuonna 1899 opiskelijalakon takia. Samana vuonna Iordanski liittyi Taisteluliittoon työväenluokan vapauttamiseksi.

Iordanski toimi Simferopolin, Sevastopolin ja Borisoglebskin sosiaalidemokraattisissa järjestöissä ja liittyi vuonna 1903 menševikkeihin. Hän työskenteli *Iskran* ja muiden puoluelehtien toimittajana ja oli Georgi Plehanovin läheinen työtoveri. Palattuaan Sveitsistä vuonna 1905 Iordanski kuului Pietarin ensimmäisen työläisneuvostoon toimeenpanevaan komiteaan. Tampereen konferenssissa hänet valittiin Venäjän sosiaalidemokraattisen puolueen keskuskomitean jäseneksi.

Vuosina 1909–1917 Iordanski työskenteli *Sovremennyi mir* ja vuosina 1910–1911 *Zvezda* -lehden toimittajana. Vuosina 1911–1913 hän asui karkotettuna Uudenkirkon Neuvolassa.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Iordanski kuului sotaan osallistumista kannattaneisiin menševikkeihin. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän toimi rintamalla väliaikaisen hallituksen komissaarina. Lokakuussa 1917 Iordanski yritti siirtää hallitukselle uskollisia joukkoja Moskovaan tukahduttamaan bolševikkikapinaa. 

Lokakuun vallankumouksen jälkeen Iordanski asui Helsingissä, jossa hän toimitti Neuvosto-Venäjään myönteisesti suhtautunutta *Put*-lehteä. Suomen viranomaiset karkottivat hänet vuonna 1922. Venäjälle palattuaan Iordanski liittyi NKP(b):n jäseneksi ja työskenteli Moskovassa ulkoasian kansankomissariaatissa. Vuosina 1923–1924 Iordanski toimi Neuvostoliiton edustajana Italiassa. Viimeisinä vuosinaan hän työskenteli valtion kustannusliikkeessä Gosizdatissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Russije pisateli 1800–1917: Biografitšeski slovar, tom 2*, s. 423. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-064-9.
2. 1 2  Spravotšnik po istorii Kommunistitšeskoi partii i Sovetskogo Sojuza 1898–1991 *knowbysight.info*. Viitattu 24.9.2019.
3. ↑  Sotrudniki pervogo sostava redaktsii žurnala "Meždunarodnaja žizn" *Meždunarodnaja žizn*. Viitattu 24.9.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**August Nikolai Kaario** (12. joulukuuta 1887 Oripää – 8. syyskuuta 1958 Turku) oli suomalainen taidemaalari, koristetaiteilija ja entisöijä. Hän oli tunnettu erityisesti art deco-tyylisistä maalauksistaan. 

Kaario opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1902–1905 sekä 1911–1912. Hän teki maisemamaalauksia ja muotokuvia sekä myös kalkkimaalauksia ja stucco-mosaiikkeja. Lisäksi Kaario työskenteli mainos- ja kodinsuunnittelusommittelijana sekä teki entisöintitöitä.

Kaario oli vuonna 1945 osallisena ns. *Turun kuvariidassa*. Hän löysi Turussa Kaskenkuja 5:ssä olleesta asuintalostaan vanhoja kirkollisaiheisia seinämaalauksia, joiden hän arvioi olevan satoja vuosia vanhoja. Turun historiallisen museon intendentti arvioi kuitenkin arkistolähteiden perusteella, että talo josta maalaukset oli löydetty oli rakennettu 1800-luvun puolivälissä, joten maalaukset eivät voineet olla sen vanhempia.

Teoksia
-------

* *Naamiaiset (Masquerad)* 1927
* Kalkkimaalaus Loimaan kirkossa 1948

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Helsingin kaupunginkirjaston kysymyspalvelu 19.3.2013 : Tietäisittekö kertoa minulle vuoden 1945 ns. Turun kuvariidasta?  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Yle Teksti-TV Taidevinkki 20.5.2013 : Taidemestarimme art decon pauloissa
3. ↑  Liisa Wilska : Art deco -tyyli vaikutti myös Suomessa, umami lifestylejulkaisu 31.3.2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
Nikolai Kibaltšitš
**Nikolai Ivanovitš Kibaltšitš** (ven. Никола́й Ива́нович Киба́льчич; 31. lokakuuta (J: 19. lokakuuta) 1853 nykyisen Tšernihivin alueen Korop – 15. huhtikuuta (J: 3. huhtikuuta) 1881 Pietari) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki ja keksijä.

Nikolai Kibaltšitš syntyi papin perheeseen. Hän opiskeli Pietarin liikenneinsinööri-insituutissa ja lääketieteellis-kirurgisessa akatemiassa. Opiskeluaikanaan hän liittyi narodnikkeihin. Lokakuussa 1875 Kibaltšitš pidätettiin laittoman kirjallisuuden hallussapidosta. Vuonna 1878 hänet päästettiin vapaaksi poliisin valvonnan alaisena.

Vapauduttuaan Kibaltšitš liittyi Zemlja i voljan *Svoboda ili smert* ("Vapaus tai kuolema") -nimiseen terroristiryhmään, jossa hän vastasi räjähdysaineiden valmistamisesta. Zemlja i voljan hajottua hän kuului Narodnaja voljan toimeenpanevaan komiteaan. Hän hoiti maanalaista kirjapainoa ja laati järjestön ohjelmajulistuksia. Räjähdysaineasiantuntijana Kibaltšitš osallistui Odessassa suoritetun keisarillisen junan räjäyttämisen, Stepan Halturinin Talvipalatsin pommiattentaatin ja Aleksanteri II:n murhan valmisteluun. Murhan jälkeen hänet pidätettiin. Vankilassa hän suunnitteli rakettimoottorilla toimivan lentokoneen. Kibaltšitš ja neljä muuta murhan osanottajaa, Andrei Željabov, Sofja Perovskaja, Timofei Mihailov ja Nikolai Rysakov tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Pietarissa Semjonovskin kentällä.

Kibaltšitšia pidetään yhtenä rakettiteknologian edelläkävijöistä. Hänen mukaansa on nimetty kuun kääntöpuolella sijaitseva kraatteri.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikolai Kibaltšitš**.
1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 12*, s. 74. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
2. 1 2 3  Entsiklopedija Krugosvet: Nikolai Kibaltšitš *krugosvet.ru*.  Arkistoitu 4.12.2009. Viitattu 19.12.2009. (venäjäksi)
3. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 473. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Nikolai Rynin: *Interplanetary Flight and Communication*, vol. 2, no. 4. Washington, D.C.: NASA and NSF, 1971.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
Nikolai Korevo vuonna 1916.
**Nikolai Nikolajevitš Korevo** (ven. Николай Николаевич Корево; 24. kesäkuuta (J: 12. kesäkuuta) 1860 – 1935 Pariisi, Ranska) oli venäläinen virkamies ja laintuntija, joka osallistui sortovuosien aikana useiden Suomen suuriruhtinaskuntaa koskeneiden päätösten valmisteluun.

Korevo valmistui vuonna 1883 Pietarin yliopistosta ja työskenteli vuodesta 1890 Venäjän valtakunnanneuvoston alaisena virkamiehenä. Hän oli valtakunnanneuvoston sihteeri (valtakunnansihteeri) vuosina 1913–1916 ja sai sen jälkeen nimityksen senaattoriksi. Hän sai 1907 todellisen valtioneuvoksen, 1909 kamariherran ja 1916 salaneuvoksen arvonimen. Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen Korevo eli maanpaossa Ranskassa.

Korevo tunnettiin Suomen-asiantuntijana, ja hän julkaisi vuosina 1907–1915 useita Suomen lakia ja hallintoa käsitelleitä venäjänkielisiä teoksia. Hän myös kävi vuosina 1902–1904 kopioimassa 25 apulaisen kanssa Suomea koskevia historiallisia asiakirjoja Valtionarkistossa Helsingissä. Korevo tuli valtakunnanneuvoston yhteyteen vuonna 1899 perustetun "Suomen lakien systematisoimiskomitean" puheenjohtajaksi professori Nikolai Sergejevskin jälkeen. Korevo kuului vuonna 1908 asetettuun komiteaan, joka laati vuoden 1910 lain yleisvaltakunnallisesta lainsäädännöstä, ja hän johti vuosina 1912–1914 toiminutta salaista komiteaa, joka valmisteli Suomea varten niin sanotun suuren venäläistämisohjelman.

Suomennettu teos
----------------

* *Suomen kysymys: esitelmä Venäjän keisarikunnan yhdistetyn aateliston kokouksessa 17/30 p:nä maaliskuuta v. 1910*. Tukholma, 1912.

Lähteet
-------

1. ↑  Корево Николай Николаевич (venäjäksi) Архивы России (Internet Archive). Viitattu 22.3.2021.
2. 1 2 3  Корево Николай Николаевич (venäjäksi) Pietarin valtionyliopisto. Viitattu 22.3.2021.
3. ↑  Pekka Henttonen: "Ankara mies, jossa oli vanhan ajan jaloutta" – Reinhold Hausen valtionarkistonhoitajana Agricola-verkko 5.4.2017. Viitattu 22.3.2021.
4. ↑  Osmo Jussila: *Suomen suuriruhtinaskunta 1809–1917*, s. 721, 725, 734–735. WSOY, Helsinki 2004.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
Nikolai I:n patsas.
**Nikolai I:n patsas** (ven. Па́мятник Никола́ю I, *Pamjatnik Nikolaju pervomu*) on Venäjän keisarin Nikolai I:n muistomerkki Pietarissa Venäjällä. Vuonna 1859 paljastettu patsas sijaitsee Iisakinaukiolla Iisakinkirkon ja Marian palatsin välissä.

Muistomerkin suunnittelu alkoi vuonna 1856 arkkitehti Auguste de Montferrandin piirustusten mukaisesti. Sen mallin laati Roman Zalemann. Kuusi metriä korkean ratsastajapatsaan suunnitteli ja valoi pronssista kuvanveistäjä Pjotr Klodt. Patsaan ja sen graniitista, porfyyrista ja marmorista pystytetyn jalustan yhteinen korkeus on 16,3 metriä.

Jalustan kohokuvat kuvaavat Nikolai I:n hallituskauden tapahtumia: dekabristikapinan kukistamista vuonna 1825, Heinätorin koleramellakoiden rauhoittamista vuonna 1831, Venäjän lakikokoelman laatineen Mihail Speranskin palkitsemista vuonna 1833 ja Verebjen rautatiesillan tarkastusta Pietarin ja Moskovan välisen radan avajaisissa vuonna 1851. Patsasta reunustavat veistokset symboloivat oikeudenmukaisuutta, uskoa, viisautta ja voimaa. Niille on annettu keisarin puolison ja tyttärien piirteet.

Neuvostoaikaisen tulkinnan mukaan "muistomerkin prameus korostaa santarmin maineen saavuttaneen tsaarin kylmäkiskoista ylimielisyyttä, sotilaallista kireyttä ja teatraalisuutta. Jalustaa koristavat kohokuvat kertovat tsaarin kunniattoman hallituskauden tapahtumista. Neljä vertauskuvallista veistosta herättivät jo aikalaisissakin pelkkää ivaa". Patsaan taiteelliset arvot kuitenkin estivät sen hävittämisen. Ratsastajapatsaan erikoisuutena on että se seisoo vain kahdella tukijalalla.

Leningradin piirityksen aikana muistomerkki oli suojattu hiekkasäkein täytetyllä kotelolla. Se restauroitiin perusteellisesti vuosina 1987–1988. Alkuperäisen kaltainen aitaus pystytettiin uudelleen vuosina 1991–1992.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Entsiklopedija Sankt-Peterburga *encspb.ru*. Viitattu 2.1.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Dorošinskaja, J. & Krutšina-Bogdanov, V.: *Leningrad ja sen esikaupungit: matkaopas*, s. 163-164. Moskova: Progress, 1980.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikolai I:n patsas** Wikimedia Commonsissa

* Nikolai I:n patsas Venäjän kulttuuriperintökohteet -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Kanáli** (kreik. Κανάλι) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Korfun saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kuntaan, Korfun alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Kanáli muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Καναλίου, *Dimotikí Koinótita Kanalíou*). Kaupungin väkiluku on 4 086 (vuonna 2011).

Kanáli sijaitsee lähellä Korfun itärannikkoa noin 3,5 kilometriä saaren pääkaupungin Korfun kaupungin keskustasta lounaaseen Korfun kansainvälisen lentoaseman länsipuolella. Se on saaren toiseksi suurin kaupunki Korfun kaupungin jälkeen, ja se on nykyisin käytännössä pääkaupungin esikaupunkialuetta. Sen pohjoispuolella sijaitsee Alepoún kaupunki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Kanali, Small town, Kerkyra *Greek Travel Pages*. Viitattu 30.5.2016.
**Béla Miklós Dálnoki** (11. kesäkuuta 1890 Budapest – 21. marraskuuta 1948 Budapest) oli unkarilainen kenraali, joka toimi Unkarin ensimmäisenä pääministerinä toisen maailmansodan jälkeen vuosina 1944–1945.

Miklós palveli maailmansotien välisenä aikana Unkarin armeijassa ja oli 1933–1936 sotilasattašeana Berliinissä. Toisen maailmansodan alussa hän oli armeijakunnan komentajana ja 1942–1944 valtionhoitaja Miklós Horthyn kanslian sotilasjohtajana. Elokuusta 1944 alkaen hän oli Unkarin ensimmäisen armeijan komentaja ja kannatti rauhaa Neuvostoliiton kanssa. 

Kun Saksa ja Nuoliristi-puolue kaappasivat lokakuussa 1944 vallan Unkarissa, pidätystä pelännyt Miklós loikkasi Puna-armeijan puolelle ja antoi 17. lokakuuta julistuksen, jossa kehotti muita unkarilaisia upseereja tekemään samoin. Puna-armeijan miehittämässä Debrecenissä 22. joulukuuta 1944 kokoontunut oppositiopuolueiden edustajista koostunut väliaikainen kansalliskokous valitsi Miklósin uuden väliaikaisen hallituksen pääministeriksi Neuvostoliiton hyväksynnällä. Hänen johtamansa hallitus otti vallan Unkarissa seuraavana keväänä Nuoliristin hallituksen kukistuttua saksalaisten tappion myötä. Miklós jatkoi pääministerinä marraskuussa 1945 pidettyihin ensimmäisiin sodanjälkeisiin parlamenttivaaleihin asti, jolloin hänen seuraajakseen tuli pientilallisten puolueen johtaja Zoltán Tildy. Miklós valittiin vuoden 1947 vaaleissa parlamenttiin porvarillisen itsenäisyyspuolueen ehdokkaana, mutta valtaan nousseet kommunistit peruuttivat puolueen saamat edustajanpaikat ja Miklós joutui vetäytymään julkisesta elämästä. Hän kuoli seuraavana vuonna.

Lähteet
-------

1. ↑  Dálnoki Miklós Béla Magyar Életrajzi Lexikon. Viitattu 26.3.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Béla Miklós
**Leonid Grigorjevitš Ivašov** (ven. Леонид Григорьевич Ивашов) on venäläinen kenraalieversti ja 2003 perustetun Yleisvenäläinen upseerien kokouksen eli OOS:n johtaja. Hän sai julkista huomiota asettuessaan vastustamaan Vladimir Putinia tammikuussa 2022. Hän vaati avoimessa kirjeessä Ukrainan kysymyksessä hautaamaan sotasuunnitelmat jos sellaisia on tehty. Samalla hän vaati myös Putinin eroa.

Ivašov oli vuonna 1999 maailman julkisuudessa, kun Venäjän asevoimat tuli Kosovossa asuvien serbien turvaksi, ja Ivašov johti operaatiota, jonka seurauksena Venäjän laskuvarjojääkäreiden yhteenotto Naton joukkojen kanssa oli hyvin lähellä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Venäläinen kenraali vaatii Putinin eroa – valtionjohtoon kriittisesti suhtautuva upseeri­liitto varoittaa, että Turkki voi haluta Krimin itselleen Helsingin Sanomat 7.2.2022. Viitattu 8.2.2022


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sahajärvi** (myös **Hautjärvi**) on runsasravinteinen järvi Mäntsälän koillisosassa pohjoisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,9 neliökilometriä. Etäisyys Helsingistä on 67 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Mäntsälän keskustasta 12 kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Sahajärvi on muodoltaan kaareva, etäisyys järven etelärannalta luoteisrannalle on 2,5 kilometriä. Järven länsiosassa sijaitsee pieni Lystisaari, koillisosassa sijaitsee vähäinen Pikkusaari. Syvin kohta sijaitsee järven keskiosassa. Rannoilla on runsaasti peltomaata ja pientaloja, itärannalla on Hautjärven kartanon luonnonsuojelualue. Länsirannalla on metsäalue, joka kohoaa 120 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 45 metriä järven pinnan yläpuolelle. Noin puoli kilometriä Sahajärveltä luoteeseen sijaitsee Hunttijärvi, järvien välisellä kannaksella kulkee liikenneväylä, johon kuuluu valtatie 4 ja Lahden oikorata. Sahajärven koillisrannalle virtaa Hanhioja pohjoisesta, Sahajärven etelärannalta virtaa Rapuoja itään kohti Porvoonjokea.

Sahajärven pintaa laskettiin 1950-luvulla puolisen metriä. Järvi on rehevä ja savisamea. Ekologinen tila on tyydyttävä, vesitilavuus on 8 182 000 kuutiometriä. Yleisiä kalalajeja ovat muun muassa ahven, hauki, kuha ja särki. Kasvistoon kuuluu järviruoko, sara ja järvikorte, jotka muodostavat ilmaversoisvyöhykkeen, järvessä kasvaa myös ulpukkaa ja palpakoita.

Sahajärvi (18.071.1.001) kuuluu Savijoen-Rapuojan alueeseen (18.071), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Porvoonjoen vesistössä (18). Toinen jakovaihe on Savijoen valuma-alue (18.07). Savijoen-Rapuojan alueeseen kuuluu Sahajärven ohella Mäkijärvi, Tuhkurinjärvi, Korpijärvi ja Suojärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sahajärvi, vakavesi, Mäntsälä
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 28.5.2021.
3. 1 2  Sahajärvi eli Hautjärvi (18.071.1.001). Järviwiki. Viitattu 29.5.2021.
4. 1 2  Sahajärvi (html) *Keskiuudenmaanymparistokeskus.fi*. Tuusula:  Keski-Uudenmaan ympäristökeskus.  Arkistoitu 3.6.2021. Viitattu 29.5.2021.
5. ↑  Isojärven valuma-alue (18.063). Järviwiki. Viitattu 28.5.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Mäntsälän järvien kunnostuksen yleissuunnitelma (pdf)
**Tommy Samuelsson** (s. 12. tammikuuta 1960 Degerfors) on ruotsalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja, joka pelasi puolustajana. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta kaksissa olympialaisissa, Kanada-cupissa 1987 ja kuusissa MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kaksi olympiapronssia ja kolme MM-hopeaa. Vuonna 1977 hän oli voittamassa alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta. Hän edusti kotimaassaan Färjestad BK:ta kausina 1976–1995 ja lopetti pelaajauransa Itävallassa ja Sveitsissä. Samuelsson voitti Ruotsin-mestaruuden vuosina 1981, 1986 ja 1988. Hänet palkittiin Ruotsin parhaana pelaajana Guldpuckenilla vuonna 1986.

Samuelsson on toiminut eri seurojen päävalmentajana Ruotsin lisäksi Itävallassa ja Saksassa sekä Ruotsin maajoukkueen apuvalmentajana. Färjestad BK:n päävalmentajana hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuosina 2009 ja 2011 sekä maajoukkueen apuvalmentajana maailmanmestaruuden vuonna 2006.

Färjestad on jäädyttänyt Samuelssonin pelinumeron 2.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tommy Samuelsson Sveriges olympiska kommitté. Viitattu 1.6.2020. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Tommy Samuelsson *Eliteprospects*. Viitattu 3.6.2020. (englanniksi)
3. ↑  Jörnmark, Moa: Listan på tröjorna som hänger i taket *Expressen*.  23.11.2011. Viitattu 3.6.2020. (ruotsiksi)
**Arto Pakkanen** (1984 – 7. syyskuuta 1998) oli suomalainen 14-vuotias koulupoika, jonka Esa Vahlberg ja Veli-Tuomas Matviala surmasivat Kotkan Malmingilla.

Vahlberg ja Matviala pysäyttivät polkupyörällä ystävänsä kanssa heidät ohittaneen uhrinsa. Pakkasen seurassa ollut poika onnistui jatkamaan matkaa. Matviala aloitti surmatun pahoinpitelyn lyömällä tätä veitsellä kaulaan. Uhrista löytyi 112 veitseniskua eri puolilta kehoa. Juovuksissa olleet Matviala ja Vahlberg löivät veitsellä, potkivat ja hakkasivat vuorotellen maassa makaavaa uhriaan. Runsaat kymmenen minuuttia kestäneen pahoinpitelyn päätteeksi Vahlberg pudotti 13-kiloisen kiven kahdesti uhrin kasvoille.

Surman päätekijät Vahlberg ja Matviala tuomittiin 23. huhtikuuta 1999 Kotkan käräjäoikeudessa yhdessä tahallaan, erityisellä raakuudella ja julmuudella tehdystä murhasta. Rikoksen tekohetkellä alle 18-vuotiaan Matvialan oikeus tuomitsi vankilaan 11 vuodeksi ja 5 kuukaudeksi. Uhrin pahoinpitelyyn liittynyt ja lopuksi uhrin pään suurella kivellä murskannut 18-vuotias Vahlberg sai elinkautisen vankeustuomion. Molemmille tehdyn mielentilatutkimuksen mukaan he olivat tekoa tehdessään täydessä ymmärryksessä. Surmaajille veitsensä antaneen Jan-Erik Penin syyksi oikeus katsoi avunannon törkeään pahoinpitelyyn. Hänet tuomittiin 2 vuodeksi ja 6 kuukaudeksi vankeuteen. Vapaana oikeutta odottanut Peni määrättiin välittömästi vangittavaksi. Kaikki kolme tuomittua ilmoittivat valittavansa tuomiosta Kouvolan hovioikeuteen.

Esa Vahlberg pääsi ehdonalaiseen vapauteen kesällä 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Päätekijät saivat kovat vankeustuomiot Kotkan lapsisurmasta (digitilaajille) *Helsingin Sanomat*.  24.4.1999.
2. ↑  Kotkalaismurhaaja vapaaksi *Yle Uutiset*.  22.12.2010. Viitattu 6.11.2020.
EU-vaaliehdokas 2014 Arto Ojala
**Arto Erkki Pellervo Ojala** (s. 11. toukokuuta 1944 Hausjärvi) on suomalainen poliitikko, entinen työmarkkinajohtaja ja Kemijärven entinen kaupunginjohtaja.

Koulutus ja ura työmarkkinajärjestöissä
---------------------------------------

Ojala valmistui ylioppilaaksi Hausjärven yhteiskoulusta vuonna 1964. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa kansantaloustiedettä ja valmistui valtiotieteen maisteriksi vuonna 1969. Sotilasarvoltaan Arto Ojala on yliluutnantti. Vuosina 1968–1974 hän työskenteli Tilastokeskuksessa.

Vuonna 1974 alkoi Ojalan 33 vuoden mittainen ura elinkeinoelämän järjestöjen palveluksessa. Vuosina 1974–1992 hän työskenteli Suomen työnantajain keskusliitossa (STK) asiamiehenä, osastopäällikkönä ja johtajana. STK:n ja Teollisuuden keskusliiton (TKL) yhdistyttyä Ojala toimi vuosina 1993–1995 Teollisuuden ja työnantajain keskusliiton (TT) kansantalousosaston johtajana.

Vuosina 1996–1998 Ojala työskenteli Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliiton toimitusjohtajana ja vuosina 1999–2004 samassa tehtävässä Palvelutyönantajissa (PT). Palvelutyönantajien ja Teollisuuden ja työnantajain keskusliiton yhdistyttyä vuoden 2005 alusta Ojala toimi Elinkeinoelämän keskusliiton (EK) viestintä- ja sidosryhmäjohtajana, kunnes jäi tehtävästä eläkkeelle heinäkuussa 2007.

Kaupunginjohtajana ja politiikassa
----------------------------------

Ojala aloitti Kemijärven kaupunginjohtajana joulukuussa 2008 Lapin läänin maaherraksi siirtyneen Timo E. Korvan sijaisena. Tammikuussa 2010 hänet valittiin jatkamaan tehtävässä vuoden 2010 loppuun Korvan irtisanouduttua virasta aloitettuaan Lapin aluehallintoviraston ylijohtajana.

Kaupunginjohtajavuosiensa jälkeen Ojala on toiminut kokoomuksessa. Marraskuussa 2011 hänet valittiin Lapin Kokoomuksen puheenjohtajaksi. Kunnallisvaaleissa 2012 hänet valittiin Kemijärven kaupunginvaltuustoon 235 äänellä ja tammikuussa 2013 Kemijärven kaupunginhallituksen puheenjohtajaksi. Hän oli kokoomuksen ehdokas vuoden 2014 eurovaaleissa.

Yksityiselämä
-------------

Ojala on naimisissa ja hänellä on kolme aikuista lasta. Hänen harrastuksiinsa kuuluvat muun muassa kalastus, metsästys, golf, hiihto ja musiikki.

Lähteet
-------

1. ↑  Arto Ojala *HS.fi*.  25.1.2008. Viitattu 4.4.2014.
2. 1 2  Kukko-Liedes, Pirjo: Möykytys on tuttua enduro-miehelle.  *Kaleva*, 19.10.2008, s. 40.  Kaleva Kustannus Oy.
3. 1 2 3 4  Arto Ojala *artoojala.fi*. Viitattu 16.3.2013.
4. 1 2  Hämäläinen, Unto: Lama Kemijärvellä ja koko maailmassa *HS.fi*.  3.4.2009. Viitattu 4.4.2014.
5. ↑  Ojala tämän vuoden Kemijärven johdossa.  *Kuntalehti.fi*, 2010, nro 2, s. 48. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.4.2014. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Arto Ojala uudeksi puheenjohtajaksi  26.11.2011. Lapin Kokoomus. Viitattu 4.4.2014.
7. ↑  Lapin vaalipiiri - Kemijärvi - Uusi valtuusto *Kuntavaalit 2012 tulospalvelu*.  6.11.2012 (päivitetty). Yle. Viitattu 4.3.2014.
8. ↑  Nivala ja Ojala Kemijärven johtoon  14.1.2013. Radio Kajaus.  Arkistoitu 7.4.2014. Viitattu 4.4.2014.
9. 1 2  Eurovaalit 2014 – Ehdokkaat: Ojala Arto Kokoomus.  Arkistoitu 27.2.2014. Viitattu 4.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Ojalan kotisivut
Mount Vernon sijaitsee Westchesterin piirikunnan etelärajalla.
Katunäkymä Fleetwoodista Mount Vernonin luoteiskulmassa.
**Mount Vernon** on kaupunki New Yorkin osavaltion Westchesterin piirikunnassa Yhdysvalloissa, parikymmentä kilometriä New Yorkin Manhattanilta koilliseen heti Bronxin pohjoispuolella. Vuoden 2010 väestönlaskennassa Mount Vernonin väkiluku oli 67 292, mikä teki siitä piirikuntansa neljänneksi suurimman ja New Yorkin osavaltion kahdeksanneksi suurimman kaupungin.

Mount Vernonin asukkaista valtaosa on mustia. Länsi-itäsuunnassa kulkeva Metro-North-rautatieyhtiön New Haven Line jakaa Mount Vernonin maantieteellisesti kahtia. Rautatien eteläpuoliset osat ovat kaupungistuneita afroamerikkalaisten asuinalueita ja muistuttavat eteläistä naapuripiirikuntaa, New Yorkin Bronxia. Rautatien pohjoispuolella on pientalovaltaisia vauraiden perheiden asuinalueita.

Tunnettuja Mount Vernonissa syntyneitä henkilöitä ovat näyttelijät Denzel Washington, Larry Haines ja Art Carney, taitoluistelija Beatrix Loughran sekä lauluntekijä Johnny Marks.

Lähteet
-------

1. ↑  Foderaro, Lisa W.: Mount Vernon's Time of Trouble: A Divided City, Shocked by Crime *The New York Times*.  24.11.2003. Viitattu 14.5.2017.  (vaatii tilauksen)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mount Vernon (New York)**.
* Kaupungin virallinen sivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mount Vernon, New York
Carl-Otto Bremer 1961.
Bremer Harjun erikoiskokeella vuonna 1957
**Carl-Otto Bremer** (4. heinäkuuta 1933 Helsinki – 7. elokuuta 1962 Snappertuna) oli suomalainen ralli- ja rata-autoilija.

Ensimmäiset huomiota herättäneet urheilusuorituksensa Bremer saavutti pujottelussa. Autourheilu-uransa hän aloitti 1956, ja jo seuraavana vuonna hän ajoi Ruotsin Keskiyönauringonrallin toiseksi sekä Jyväskylän suurajojen kuudenneksi. Vuonna 1959 Bremer voitti Eläintarhanajot. Vuonna 1960 hän voitti rallin Suomen mestaruuden ja Jyväskylän suurajot sekä sijoittui Monte Carlo -rallissa yhdeksänneksi. Vuonna 1961 Bremer voitti Norjan talvirallin. Suoritustensa ansiosta Bremer valittiin Vuoden autourheilijaksi vuonna 1960. Monte Carlo -ralliin Bremer osallistui kolme kertaa vuosina 1959–1961; viimeisellä kerralla kilpailu päättyi hänen osaltaan ulosajoon ja keskeytykseen. Koko ralliautoilu-uransa ajan Bremer ajoi Saabilla ja hänen on katsottu luoneen merkille sen rallimaineen, joka seurasi sitä 1970-luvun lopulle saakka.

Kesällä 1962 Bremerin ohjaama lentokone putosi hänen kesämökkinsä rantaan tuhoisin seurauksin: sekä Bremer, hänen kakkoskuljettajansa Juhani Lampi että kolmas tunnettu moottoriurheilija Lauri Hurme kuolivat.

Carl-Otto Bremerin isä oli lentäjä, majuri Wäinö Bremer. Hänen puolisonsa Pirkko Bremer saavutti naisten mestaruuksia suomalaisissa rata-ajoissa. Carl-Otto Bremerin serkku on toimittaja, yrittäjä ja kansanedustaja Klaus Bremer.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Helge Nygren ja Juhani Melart: *Rallin maailma*, s. 69–70. Helsinki: Otava, 1967.
2. 1 2   Juha Nylund: *Ralliautoilun historia*, s. 18–19. Helsinki: Alfamer Oy, 1999.
C-O Tötterström Eläintarhan ajojoen varikolla vuonna 1953
**Carl-Olof Tötterström** (24. elokuuta 1926 Turku – 10. toukokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen moottoripyöräilijä. Hän edusti kilpauransa aikana Porvoon Moottorikerhoa.

Kilpaura
--------

Tötterström aloitti kilpailemisensa hyvin nuorena ja nousi nopeasti Suomen TT-ajajien kärkijoukkoon. Hän kilpaili sekä Suomessa että Ruotsissa. Tötterströmin ensimmäisiä voittoja oli kerhomestaruus Porvoon Moottorikerhon järjestämässä Veckjärven ajoissa 1948. Carl-Olof ajoi Matchless pyörällä luokassa 500 cm3. Vuonna 1950 hän nousi kansalliseen tietoisuuteen voitettuaan Päijänteen ympäriajon. Samana vuonna hän myös voitti Savonlinnan TT-ajot Triumph-pyörällä sekä Suomen maantiemestaruuden. Seuraavana vuonna 1951 hän voitti Pyynikinajot luokassa 500 cm3. Hän kilpaili myös Ruotsissa hyvällä menestyksellä. Hänellä on lukuisia voittoja pienemmissä kilpailuissa Suomessa.

Viimeinen kilpailu
------------------

Tötterström oli ostanut Triumph 500 cm³ pyörän Raine Lampiselta. Raine Lampinen oli aikaisemmin voittanut tällä pöyrällä useita kilpailuja mm. Eläintarhanajot vuonna 1950. Pyörä oli hyvin nopea koska siihen oli tehty useita rakenneparannuksia. Tällä pyörällä hän ajoi Eläintarhanajoissa äitienpäivänä 10. toukokuuta 1953. Pyörän numero oli pahaenteisesti 13. Kolmen ajajan kärki Alan-J Dudley Ward, Harry Bostok ja Carl-Olof Tötterström taistelivat voitosta. Kaikilla kolmella oli Triumph-pyörät.

Toiseksi viimeisellä kierroksella sattui Tötterströmille onnettomuus Moukaripörssin alamäessä. Tötterström kallisti pyöräänsä liikaa, jolloin jalkatappi ja pakoputki osuivat rataan. Tötterström luisui rata-aidan pystytolppien välistä metsään. Hän kuoli sairaalassa. 

Porvoon TT-ajot Aunelan lenkillä ajettiin 14. toukokuuta 1953. Kaikki osanottajat luovuttivat osanottomaksunsa ja palkintorahansa Carl-Olof Tötterströmin perheelle, johon kuului puoliso ja neljän kuukauden ikäinen poika.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansaneläkelaitoksen henkilökortit -arkisto *digihakemisto.appspot.com*.  [vanhentunut linkki]
2. ↑  Eläintarha voittajat 1932-63 *classicracing.suntuubi.com*.  Arkistoitu 18.10.2016. Viitattu 15.10.2016.
3. 1 2 3 4  Olli Lampinen: *Porvoon Moottorikerho - Borgå Motorklubb ry. 70-vuotishistoriikki*. Porvoon Moottorikerho - Borgå Motorklubb ry. 2015.
4. ↑  Eläintarhan moottoripyöräsurma *yle.fi*.
**Osaran kartano** on Hämeenkyrössä Osaran kylässä sijaitseva kartano. Sen historia ulottuu ainakin 1540-luvulle. Vuonna 1594 kuningas Sigismund myönsi pari vuotta ennen nuijasodan alkua läänityksessä Hannu Laurinpojalle (1560–1601) Osaran ja Pakulan viisi autiotilaa, joista kartano muodostettiin. Ennen 1600-lukua Satakunnan jalkaväen eli nihtien päällikkönä tunnettu luutnantti (joissain lähteissä vänrikki) Hannu Osara oli kartanon herrana sekä kylän että koko Hämeenkyrön pitäjän mahtavin ja suurituloisin mies. Nuijasodan jälkeen Hannu Osara mitä ilmeisimmin tuomittiin kuolemaan Sigismundin kannattajana vuonna 1601, minkä myötä hän menetti myös rälssitilansa Osarassa ja Inkulassa.

Tamperelainen kauppias C. J. Hildén osti kartanon vuonna 1863. Päärakennus paloi 9.7.1864, ja uusi päärakennus valmistui vasta 1870-luvulla.

Kartano siirtyi Arthur Gideon Hildénin omistukseen vuonna 1881. Hän perusti kartanon yhteyteen maanviljelyskoulun vuonna 1886 ja toimi koulun johtajana siihen asti kunnes tuli punakaartilaisten murhaamaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkistoitu kopioOsaran Kartanon Vaiheista *Osaran kartano - Ratsastuskoulu Kartanon Talli*.  Arkistoitu 10.10.2019. Viitattu 10.10.2019.
2. ↑  Hannu Laurinpoika Osaran jälkipolvia *Suodetlahden Sukuseura*. Viitattu 10.10.2019.
3. 1 2  Esi-isää etsimässä: Karkun Stenberg-lukkareiden esivanhemmista, osa I *sukuajahistoriaa.blogspot.com*. Viitattu 28.11.2019.
4. ↑  Kuusela, Kullervo & Lindroos, Heikki: *N. A. Osara - Metsällä on pitkä muisti*. Hämeenlinna: Metsälehti Kustannus, 2003. ISBN 952-5118-55-X. (suomeksi)
5. ↑  Luonnonvara-alan koulutusta jo 130 vuotta! *sasky.fi*. SASKY.  Arkistoitu 15.4.2018. Viitattu 3.6.2017.
**Osastonsihteeri** on toimistotyöntekijä, joka työskentelee sosiaali- ja terveydenhuollossa. Työtehtävät vaihtelevat organisaation ja työyhteisön mukaan sisältäen asiakaspalvelua sekä kasvokkain että puhelimitse. Potilaskertomustekstien, lausuntojen ja lähetteiden puhtaaksikirjoittaminen sanelun mukaan ovat usein osastonsihteerin työtä. Lisäksi työhön kuuluu laaja-alaisesti potilashallintoon liittyviä toimistotehtäviä, esim. ajanvaraukset, laskutukseen vaikuttavat kirjaamiset, kokousmuistioiden laatiminen ja oman osaamisalan asiantuntijana toimiminen työryhmissä. Osastonsihteerin työ on vaativaa työtä jossa osastonsihteerillä on iso rooli potilaan hoidossa mm. jatkohoitojen järjestämisessä. Monipuolisessa ja vaihtelevassa työssä hyvät vuorovaikutustaidot, tekstinkäsittelytaidot, organisointikyky ja stressinsieto ovat tärkeitä ominaisuuksia.

Osastonsihteeri työskentelee useimmiten kunnan tai kuntayhtymän palveluksessa, ja vuonna 2012 osastonsihteeri-nimike oli noin 4 700 henkilöllä kunnan työntekijöistä (kuntatyonantajat.fi). Osastonsihteereitä työskentelee myös yksityisillä lääkäriasemilla. Työ on pääsääntöisesti päivätyötä.

Koulutusvaatimuksena erityisosaamista vaativaan osastonsihteerin työhön on tavallisesti toisen asteen tutkinto, esimerkiksi liiketalouden koulutusohjelmasta. Perehdyttäminen tapahtuu työpaikalla. Lähihoitajakoulutuksessa on asiakaspalveluun ja tietohallintoon suuntaava vaihtoehto. Lisäksi yksityiset toimijat järjestävät terveydenhuollon työtehtäviin suuntaavaa koulutusta. Valtakunnallista yhtenäisyyttä osastonsihteerin koulutuksessa ja koulutusvaatimuksissa ei ole.

Terveydenhuollon Sihteerit ry on osastonsihteerien etuja valvova ammatillinen yhdistys, jonka yksi tärkeimmistä tavoitteista on valtakunnallisesti yhtenäisen koulutuksen saavuttaminen. Terveydenhuollon Sihteerit ry toimii yhteistyössä Julkis- ja yksityisalojen toimihenkilöliiton Jytyn kanssa, mutta yhdistyksen jäsenyys ei edellytä tai poissulje minkään ammattiliiton jäsenyyttä. 

Sosiaali- ja terveydenhuollon palvelurakenneuudistusta suunnitellaan parhaillaan, mikä saattaa vaikuttaa myös osastonsihteerin työtehtäviin ja asemaan tulevaisuudessa.

Aiheesta muualla
----------------

* PSHP:n osastonsihteerien työtyytyväisyyden parantaminen MD-Miranda ja MD-Oberon –järjestelmiä kehittämällä/Vehkalahti Susanna, 2012
* Osastonsihteerin mahdollisuudet osallistua koulutuksiin työn ohella Keski-Suomen sairaanhoitopiirin konservatiivisella toimialueella/Temonen Mervi, 2009
* Osastonsihteerin työnkuva, perehdyttäminen ja sähköinen potilasasiakirja/Kinnunen Tuovi, Kuronen Irmeli, 2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Osastonsihteerien työn tulevaisuus, Case Reumasäätiön sairaala/Hyppänen Iiris, 2006
* 
* 
*
*Tämä artikkeli käsittelee elokuvantekijää. Matti Ollila on myös suomalainen tekniikan tohtori.*
**Jorma Matti Sakari Ollila** (s. 1. tammikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen elokuvantekijä. Hän opiskeli Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen linjalla, mistä valmistui taiteen maisteriksi. 

Ollila on ohjannut ja tuottanut mainoselokuvia, tietoiskuja ja palkittuja teollisuuselokuvia. Hän on työskennellyt tuotantopuolen eri tehtävissä kokoillan elokuvissa (mm. Risto Jarvalla järjestäjänä ja Mikko Niskasella tuotantopäällikkönä) ja apulaisohjaajana kansainvälisissä näytelmäelokuvatuotannoissa.

Vuonna 1979 hän oli yhdessä Kari Pöyryn kanssa tuottajana Matti Kassilan ohjaaman *Natalia*-komedian, joka oli aikansa menestys. Ollila oli tuotannonjohtajana Matti Kassilan ohjaamassa F. E. Sillanpään romaaniin perustuvassa *Ihmiselon ihanuus ja kurjuus* -elokuvassa. Elokuva palkittiin Suomessa neljällä Jussilla ja Ranskan Rouenissa Pohjoismaisen elokuvan festivaaleilla vuonna 1989 se sai kolme palkintoa. 

Matti Ollila tuotti myös Kassilan viimeiseksi kokoillan elokuvaksi jääneen elokuvamaailmaan sijoittuvan jännityselokuvan *Kaikki pelissä* (1994), jonka raha-asioiden jälkiselvittelyissä Ollila tuomittiin puolentoista vuoden ehdolliseen rangaistukseen ja maksamaan 3,2 miljoonaa markkaa vahingonkorvauksia Suomen Elokuvasäätiölle ja yli 300 000 elokuvan valmistumisvaiheessa konkurssiin menneen tuotantoyhtiö Wonderfilmi Oy:n konkurssipesälle. Ollila oli myöhemmin apulaisohjaajana ja leikkaajana televisiolle tehdyissä F. E. Sillanpää -ohjelmassa sekä sarjassa Kassilan elokuvatuotannoista*lähde?*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matti Ollila Elonetissä.
2. ↑  Muut tiedot, Elonet.fi, viitattu 6.7.2012


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Eddie Jermoni Lovett** (s. 25. kesäkuuta 1992 Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen yhdysvaltainneitsytsaarelainen aitajuoksija, joka kilpailee 110 metrin aitajuoksussa. Lovettin ennätys on vuonna 2015 Costa Rican San Joséssa juostu 13,31. Se on myös Yhdysvaltain Neitsytsaarten ennätys. 60 metrin aitajuoksun hän on juossut hallissa aikaan 7,50 (2013).

Lovett voitti kultaa vuoden 2013 kesäuniversiadeista 110 metrin aidoista Kazanista. Hänen finaalissa juoksemansa aika 13,43 oli Yhdysvaltain Neitsytsaarten ennätys. Vuonna 2013 Lovett kilpaili MM-kilpailuissa Moskovassa, jossa hän jäi alkueriin ajalla 13,52. Hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun alkuerissä myös MM-kilpailuissa 2015 ja olympialaisissa 2016 sekä välierissä MM-kilpailuissa 2017. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän sijoittui 60 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi 2016 ja karsiutui välierissä 2018. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun alkuerissä.

Lovett sai Yhdysvaltain Neitsytsaarten edustusoikeuden 6. heinäkuuta 2013. Yhdysvaltojen väreissä hän kilpaili muun muassa vuoden 2011 alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa Miramarissa, jossa hän voitti kultaa 110 metrin aidoista.

Lähteet
-------

* Eddie Lovett Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Eddie Lovett Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  IAAF Newsletter 144. IAAF. 25.6.2013.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Ohion lippu (1902–)
**Ohion lippu** on Yhdysvaltain osavaltio Ohion virallinen tunnus sen sinetin ohella. Lippu on kaksikielekkeinen, ja se on Yhdysvaltain ainoa osavaltion lippu, joka ei ole neliskulmainen. Sen puna-valkoiset raidat ja valkoiset tähdet sinisellä pohjalla muistuttavat paljon Yhdysvaltain lippua. 13 valkoista tähteä symboloivat Yhdysvaltain 13 alkuperäistä osavaltiota, ja neljä tähteä sinisen kolmion kärjessä sitä, että Ohio oli 17. osavaltio, joka liittyi unioniin. Sinisellä taustalla oleva ympyrä symboloi O-kirjainta, joka viittaa osavaltion nimen ensimmäiseen kirjaimeen. Lipun mittasuhteet ovat 8:13.

Nykyinen lippu otettiin käyttöön 9. toukokuuta 1902, ja sen on suunnitellut clevelandilainen arkkitehti John Eisenmann.

Lähteet
-------

1. ↑  State Flags List *50states.com*. Viitattu 7.9.2021. (englanniksi)

Yhdysvaltain osavaltioiden liput

* Alabama
* Alaska
* Arizona
* Arkansas
* Colorado
* Connecticut
* Delaware
* Etelä-Carolina
* Etelä-Dakota
* Florida
* Georgia
* Havaiji
* Idaho
* Illinois
* Indiana
* Iowa
* Kalifornia
* Kansas
* Kentucky
* Louisiana
* Länsi-Virginia
* Maine
* Maryland
* Massachusetts
* Michigan
* Minnesota
* Mississippi
* Missouri
* Montana
* Nebraska
* Nevada
* New Hampshire
* New Jersey
* New York
* New Mexico
* Ohio
* Oklahoma
* Oregon
* Pennsylvania
* Pohjois-Carolina
* Pohjois-Dakota
* Rhode Island
* Tennessee
* Texas
* Utah
* Vermont
* Virginia
* Washington
* Wisconsin
* Wyoming
Kaaviokuva korkean ohivirtaussuhteen moottorista.
**Ohivirtausmoottori** (myös **puhallinmoottori**, engl. *turbofan*) on suihkumoottori, jossa osa virtauksesta ohittaa moottorin eri vaiheet (korkea- ja matalapainevaiheet), kun taas turbojettimoottorissa virtaus kulkee koko moottorin läpi.

Ohivirtausmoottorin ensimmäisessä vaiheessa on puhallin, joka saa käyttövoimansa moottorin turbiinivaiheesta. Moottoria, joka saa suuren osan työntövoimasta puhaltimelta sanotaan suuren ohivirtauksen moottoriksi.
Useat modernit matkustajakoneet käyttävät korkean ohivirtaussuhteen moottoreita, kun taas modernit hävittäjälentokoneet käyttävät jälkipolttimella varustettuja matalan ohivirtaussuhteen moottoreita.

Ohivirtaus jäähdyttää moottoria ja hidastaa kaasuvirtausta, mikä vähentää melua ja parantaa hyötysuhdetta kun kaasuvirtaus on lähempänä koneen rakennenopeutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Turbojet and Turbofan Systems Nasa. Viitattu 16.4.2019.
2. 1 2 3 4  Turbofan Engine SKYbrary. Viitattu 17.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ohivirtausmoottori** Wikimedia Commonsissa

Suihkumoottorit

|  |  |
| --- | --- |
| Tyypit | 
* Turbojetti
* Ohivirtausmoottori
* Turbiinimoottori
* Potkuriturbiini
* Patoputkimoottori
* SCRAMJET

 |
| Osat | 
* Ahdin
* Polttokammio
* Turbiini
* Jälkipoltin

 |
| Muuta | 
* Ohivirtaussuhde

 |
**XIV talviolympialaisissa** Sarajevossa vuonna 1984 järjestettiin **ohjaskelkkailussa** kolme kilpailutapahtumaa: miesten ja naisten yksinkelkkailu sekä miesten parikelkkailu.

Miehet
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Italia | Paul Hildgartner | 3.04,258 |
| 2 | Neuvostoliitto | Sergei Danilin | 3.04,962 |
| 3 | Neuvostoliitto | Valeri Dudin | 3.05,012 |

  

  

### Parikelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksan liittotasavalta | Hans StanggassingerFranz Wembacher | 1.23,620 |
| 2 | Neuvostoliitto | Jevgeni BelousovAleksandr Beljakov | 1.23,660 |
| 3 | Saksan demokraattinen tasavalta | Jörg HoffmannJochen Pietzsch | 1:23,887 |

Naiset
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksan demokraattinen tasavalta | Steffi Martin | 2.46,570 |
| 2 | Saksan demokraattinen tasavalta | Bettina Schmidt | 2.46,873 |
| 3 | Saksan demokraattinen tasavalta | Ute Weiß | 2.47,248 |

Lähteet
-------

* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Winter Olympics, 2002 Edition*, s. 174, 177, 180. Aurum Press, 2001. ISBN 1-85410-807-7.

Ohjaskelkkailu olympialaisissa
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 |
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022


Talviolympialaisten 1984 lajit
Alppihiihto |
Ampumahiihto |
Jääkiekko |
Maastohiihto | 
Mäkihyppy | 
Ohjaskelkkailu |
Pikaluistelu |
Rattikelkkailu |
Taitoluistelu |
Yhdistetty  
 Näytöslajit:Vammaisalppihiihto
**Elite Prospects** on ruotsalainen jääkiekon tilastojen kokoamiseen erikoistunut verkkosivusto, jonka perusti Johan Nilsson vuonna 1999. Sivustolla käy noin 1,2 miljoonaa yksilöllistä kävijää viikossa. Sen toiminnasta vastaa Every Sport Media Group AB. Virallisten verkkosivujen taustalla työskentelee ohjelmoijia ja myyntihenkilöstöä. Elite Prospectsin pääkonttori sijaitsee Växjössä, kaksi muuta toimistoa on sijoitettu Tukholmaan ja Malmöhön.

Elite Prospects sisältää tiedot yli miljoonasta henkilöstä. Vuonna 2015 sivusto aloitti tietojen keräämisen myös naispelaajista.

Luotettavuus
------------

Suomalaisen jääkiekon kattavuudesta yleisesti sekä pelaaja-arvioiden kirjoittamisesta englanniksi vastaa Yleisradion urheilutoimittajana työskentelevä Matias Strozyk. Lisäksi HIFK Hockey hyödyntää verkkosivustollaan Elite Prospectsin tilastopalveluja.

Lähteet
-------

1. ↑  World Hockey centre: Elite Prospects *worldhockeycentre.ca*. Viitattu 6.11.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  About Elite Prospects *eliteprospects.com*. Viitattu 30.10.2020. (englanniksi)
3. ↑  Elite Prospects *Eliteprospects.com*.  "Database: 1 015 548 players" Viitattu 16.6.2023. (englanniksi)
4. ↑  Clinton, Jared: Elite Prospects begins building women’s hockey stats database *thehockeynews.com*.  23.7.2015. TVA Group, Incorporated. Viitattu 6.11.2016. (englanniksi)
5. ↑  Strozyk, Matias: Näkökulma: Mitä jäi käteen unelmien kiekkokeväästä 2016? *yle.fi*.  23.5.2016.  "Yle Urheilun Matias Strozyk" Viitattu 6.11.2016.
6. ↑  37 Niklas Bäckström *hifk.fi*. Oy HIFK-Hockey Ab.  Arkistoitu 6.11.2016. Viitattu 6.11.2016.