recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Spandaun hallintoalue korostettuna Berliinin kartalla
Spandaun hallintoalueeseen kuuluvat kaupunginosat
**Spandau** on yksi Berliinin 12 hallintoalueesta (saks. *Bezirk*), joilla on oma, paikallisvaaleissa valittu hallintonsa ja rajoitettu itsemääräämisoikeus. Alue sijaitsee Havel- ja Spreejokien risteyskohdassa. Se on laajuudeltaan 91,91 km2, ja siellä asui 238 278 asukasta vuoden 2017 lopulla.

Berliiniläisten keskuudessa *Spandau* viittaa yleensä Spandaun kaupunginosaan, ei samannimiseen hallintoalueeseen.

Historia
--------

Spandaun historia alkaa joko 600- tai 700-luvulta slaavilaisen heimon asetuttua alueelle ja rakennettua sinne linnoituksen. Saksalainen kuningas Henrik I valloitti linnoituksen vuonna 928, mutta se palasi slaavilaisten hallintaan myöhemmin 900-luvulla.

Vuonna 1156 kreivi Albrecht von Ballenstedt otti alueen hallintaansa. Vuodelta 1197 löytyy ensimmäinen maininta Spandausta dokumentista, jota on sittemmin kutsuttu nimellä *Spandowe*. Spandaulle annettiin kaupunkioikeudet vuonna 1232. Spandaun linnoituksen kunnostustyöt päättyivät vuosien 1559 ja 1594 välillä. Vuonna 1558 Gatowin kylä liittyi Spandaun kaupunkiin. Spandau antautui ruotsalaisille vuonna 1634.

Vuonna 1806 ranskalaiset joukot Napoleonin johdolla ottivat kaupungin hallintaansa vuoteen 1807. Vuonna 1812 Napoleon palasi ja 1813 Preussin ja Venäjän joukot aloittivat Spandaun linnoituksen piirityksen.

Vuonna 1920 Spandau (jonka nimi oli vaihdettu Spandowiksi 1878) liitettiin osaksi Berliiniä. Ennen ensimmäistä maailmansotaa Spandaussa oli useita metallinsulattamoja ja ruutitehtaita sotatarvikkeiden valmistukseen.

Toisen maailmansodan jälkeen Spandau kuului Ison-Britannian miehitysvyöhykkeeseen Länsi-Berliinissä ja 1876 valmistunutta Spandaun vankilaa käytettiin Nürnbergin oikeudenkäynnissä tuomittujen natsien sijoituspaikkana. Viimeisen vangin Rudolf Hessin kuoltua liittoutuneet tuhosivat vankilan vuonna 1987.

Nykyään Spandaussa toimii metalli- ja kemikaaliteollisuutta sekä matonvalmistusteollisuutta.

Myös suosittu brittibändi Spandau Ballet on lainannut nimensä Spandaulta.

Spandaun ystävyyskaupunki on brittiläinen Luton.

Hallinto
--------

Spandaun hallintoalueeseen kuuluvat kaupunginosat (saks. *Ortsteile*):

* Falkenhagener Feld
* Gatow
* Hakenfelde
* Haselhorst
* Kladow
* Siemensstadt
* Spandau
* Staaken
* Wilhelmstadt

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Spandau (hallintoalue)**.
* Viralliset sivut (saksaksi)

Berliinin hallintoalueet

* Charlottenburg-Wilmersdorf
* Friedrichshain-Kreuzberg
* Lichtenberg
* Marzahn-Hellersdorf
* Mitte
* Neukölln
* Pankow
* Reinickendorf
* Spandau
* Steglitz-Zehlendorf
* Tempelhof-Schöneberg
* Treptow-Köpenick
**Patrick Rafael Wackström** (s. 6. syyskuuta 1958 Porvoon maalaiskunta) on suomalainen kilpapyöräilijä.

Wackström edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Moskovassa 1980 hän sijoittui 100 kilometrin joukkueajossa seitsemänneksi yhdessä Harry Hannuksen, Kari Puiston ja nuoremman veljensä Sixten Wackströmin kanssa. Los Angelesissa 1984 hän sijoittui henkilökohtaisessa 190,2 kilometrin maantieajossa 38:nneksi sekä 100 kilometrin joukkueajossa 13:nneksi yhdessä Harry Hannuksen, Kari Myyryläisen ja Sixten Wackströmin kanssa.

Patrick Wackström edusti Suomea vuosien 1977, 1978, 1979, 1981, 1982, 1983 ja 1985 MM-kilpailuissa. Nuorten MM-kilpailuissa vuonna 1976 hän sijoittui henkilökohtaisessa maantieajossa 12:nneksi ja 3 000 metrin takaa-ajossa 20:nneksi. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa 100 kilometrin joukkueajossa vuonna 1982 ja saavutti pronssia henkilökohtaisessa maantieajossa vuonna 1982 sekä joukkueajossa vuosina 1980 ja 1983.

Seuratasolla Patrick Wackström edusti Porvoon Akillesta. Hän voitti maantie- ja ratalajeissa vuosina 1977–1983 yhteensä yhdeksän henkilökohtaista Suomen-mestaruutta ja useita joukkuemestaruuksia. Hän ajoi useita Suomen ennätyksiä, muun muassa 4 000 metrin takaa-ajossa ajan 4.56,8 vuonna 1981.

Patrick Wackström on toiminut Suomen Pyöräilyunionin hallituksessa. Hänen isänsä Ole Wackström oli 1960-luvulla Suomen parhaita kilpapyöräilijöitä.

Wackström on ollut Porvoon Energia Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 2006.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 366. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. ↑  Porvoon Energia, vuosikertomus 2007 (Maininta toimitusjohtajan vaihtumisesta, s. 5) *porvoonenergia.fi*.  Arkistoitu 20.9.2009. Viitattu 24.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* cyclingarchives.com Patrick Wackström
**Hatzor HaGlilit** (hepr. חָצוֹר הַגְּלִילִית‎ kirjaimellisesti "Galilean Hatzor") on kaupunki Korazimin tasangolla Israelin Pohjoisella hallintoalueella, Rosh Pinnan ja Safedin kaupunkien lähistöllä. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 9 165.

Nimi
----

Hatzor HaGlilit (kirjaimellisesti "Galilean Hatzor") on saanut nimensä lähellä sijaitsevan Tel Hazorin eli muinaisen raamatullisen Hazorin kaupungin rauniokummun mukaan.

Maantiede
---------

Näkymä kohti Hatzor HaGlilitia. Takana Hulanlaakso ja taustalla kohoava Hermonvuori.
Hatzor HaGlilit sijaitsee Israelin pohjoisosassa Ylä-Galileassa Rosh Pinnan koillispuolella.

Historia
--------

Nykyinen Hatzor HaGlilit sijaitsee historialliseen Hazorin kaupunkiin liitetyn rauniokummun eli Tel Hazorin eteläpuolella. Hatzor oli Raamatun mukaan kanaanilaisten ja myöhemmin israelilaisten Naftalin heimon kaupunki (Joos. 19:36) myöhäisellä pronssikaudella ja varhaisella rautakaudella. Assyrian kuningas Tiglatpileser III valloitti kaupungin vuonna 732 eaa. Asukkaat joutuivat pakkosiirtolaisuuteen ja kaupunki poltettiin maan tasalle.

Nykyisen kaupungin paikalle alettiin rakentaa asuntoja vuonna 1950 ja sen ensimmäiset asukkaat muuttivat paikalle vuonna 1953 Rosh Pinnan uusien siirtolaisten väliaikaiselta leiriltä. Ensimmäiset asukkaat olivat juutalaisia Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan maista. Taloudellinen tilanne oli etenkin alkuaikoina varsin huono ja monet paikalle tulleista siirtolaisista päätyivät muuttamaan muualle. Paikkakunta alkoi kuitenkin kasvaa talouden lopulta kohentuessa.

Talous
------

Hatzor HaGlilitiä ympäröi tuottoisa maatalousalue, joka saa vetensä Hulanlaakson alueelta. Kaupungissa on myös teollisuutta. Paikalta on myös hyvät yhteydet Safediin ja Kirjat Shmonaan. Paikallisten keskimääräiset tulotasot ovat kuitenkin olleet Israelin keskimääräistä alhaisemmat.

Väestö
------

Hatzor HaGlilitin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 9 165. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 8 550, vuonna 1969 5 250 ja vuonna 1953 895.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 08 Gos-Hep*, s. 500-501. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Israel Finkelstein: *The Bible Unearthed*. Free Press, 2001.
3. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Hazor HaGelilit) Central Bureau of Statistics. Viitattu 3.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hatzor HaGlilit** Wikimedia Commonsissa
**Stéphane Lefebvre** (s. 16. maaliskuuta 1992 Nœux-les-Mines) on ranskalainen ralliautoilija.

Ura
---

JWRC-sarjassa Lefebvre on saavuttanut kolme osakilpailuvoittoa sekä mestaruuden kaudella 2014 ja WRC3-luokassa niin ikään kolme voittoa ja mestaruuden kaudella 2014. Hän kilpailee Citroënillä.

Lefebvre ajoi ensimmäisen osakilpailunsa rallin MM-sarjassa vuonna 2013 Ranskassa ollen yleiskilpailussa 20. Kaudella 2014 Lefebvre sijoittui parhaimmillaan yleiskilpailussa 19:nneksi, Saksan ja Puolan ralleissa. Kaudeksi 2015 Lefebvre siirtyi kilpailemaan pääosin WRC2-luokkaan. Ensimmäisen MM-pisteensä hän saavutti Saksan rallista 2015 sijoittuen kymmenenneksi, jolloin hän siirtyi ajaamaan WRC-luokkaan. Hän palasi WRC2-luokkaan kaudeksi 2018.

Lefebvren kartanlukijana on toiminut kaudesta 2016 alkaen ranskalainen Gabin Moreau.

Kaudella 2018 Lefebvre ajoi Citroënin tehtaan tuella WRC2-sarjassa sijoittuen kauden päätteeksi sarjassa 13. sijalle. Parhaat saavutukset olivat Portugalin rallin 3. ja Walesin rallin 5. sija WRC2-luokassa.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Stéphane Lefebvre *wrc.com*. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Stéphane Lefebvre
Hannoverinhevonen kouluratsastuskilpailussa
**Puoliveriset** (engl. *warmblood*) ovat lämminverisiä, lähinnä eurooppalaisia ratsuhevosrotuja, jotka ovat syntyneet raskaiden kylmäverirotujen ja kevyiden täysiveristen risteytyksistä. Puoliverijalostuksessa on pyritty kohtuullisen kevytrakenteiseen, kookkaaseen ja vahvaan eläimeen, joka sopii hyvin kilparatsastuksen eri lajeihin, erityisesti koulu- ja esteratsastukseen tai valjakkoajoon. Näiden lajien huippuhevoset ovat lähes poikkeuksetta puoliverisiä. 

Puoliverirotuja on Euroopassa lukuisia, tunnetuimpina ehkä saksalaiset rodut kuten hannoverinhevonen ja trakehner. Puoliveriset ovat kuitenkin nykyään tyypiltään varsin yhtenäisiä, ja eri puoliverirotuja risteytetään melko vapaasti keskenään hyvien ratsuhevosten aikaansaamiseksi. Puoliverisiä risteytetään hyvin usein myös täysiveristen kanssa. Kun puoliverihevosen rotunimike nykyään useimmiten määräytyy sen perusteella, millä alueella tai missä maassa hevonen on kasvatettu, kannattaa nykyisiä puoliverirotuja ajatella lähinnä tietyn alueen tai maan puoliverikantana. Saksassa ja Italiassa, joissa puoliverirotuja on vanhastaan useita, pyritään nykyään yhdistämään eri rotujen parhaat puolet yhteen kansalliseen puoliverirotuun.

Suomessa jalostetaan nykyään omaa puoliveristä, FWB-hevosta eli suomenpuoliveristä (Finnish Warmblood).
**Hot Pursuit** on yhdysvaltalainen elokuva, jonka ohjasi Anne Fletcher ja ovat kirjoittaneet David Feeney ja John Quaintance. Elokuvan pääosissa on Reese Witherspoon ja Sofia Vergara. Elokuvan ensi-ilta oli 8.5.2015.

Juoni
-----

Elokuvan päähenkilö on poliisi Rose Cooper (Witherspoon), jonka isä oli San Antonion paras poliisi. Poliisi Rose Cooper tapaa kapteeni Emmettin, joka informoi Rosea että hänen ja kollega Marshal Jacksonin tehtävänä on mennä suojelemaan Felipe Rivaa, joka haluaa todistaa kartellin johtajaa Vincente Cortezia vastaan sekä vaimoa Daniella Rivaa. 

Cooperin ja Jacksonin tullessa Rivojen kotiin Daniella on vihainen miehelleen joka on tehnyt heistä maalitauluja. Jackson jää Felipe Rivan luo alakertaan ja Cooper menee Daniella luo yläkertaan. Cooper ja Daniella alkavat uudestaan riitelemään ja Cooper huomaa, että Daniella pakkaa mukaansa kaikkea tarpeetonta, samaan aikaan alkaa alakerrasta kuulua laukauksia. Cooper käskee Daniellaan odottamaan yläkerrassa. Kaksi miestä, joilla on maskit ampuvat Felipen ja Jacksonin. Cooper löytää Daniellan talon autotallista piiloutuneena auton takapenkille. Cooper onnistuu ajamaan pois ja samaan aikaan tappajat yrittävät ampua heidät. Cooper yrittää soittaa apua, mutta Daniella pudottaa Cooperin puhelimensa. Lopulta Cooper saa soitettua apua ja hänen työtoverinsa Dixon ja Hauser ajavat pihaan. Cooper ja Daniella istuvat autossa takapenkillä kun Cooper tajuaa että Dixon ja Hauser ovat samoja miehiä jotka ampuivat Felipen ja Jacksonin. Cooper ja Daniella onnistuvat tekosyyn varjolla pääsemäänvessaan ja heillä olisi mahdollisuus karata ikkunasta.

Vastaanotto
-----------

Elokuvan vastaanotto oli pääosin negatiivinen. Kriitikoiden arvosteluja keräävän Metacriticin mukaan elokuva on saanut kriitikoilta keskimäärin arvosanan 31/100.

Elokuva on tuottanut maailmanlaajuisesti yhteensä noin 51,5 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hot Pursuit (2015) *Boxofficemojo*. Viitattu 17.1.2016. (englanniksi)
2. ↑  *Hot Pursuit* Elonetissä. Viitattu 5.1.2016.
3. ↑  Hot Pursuit – "Comical Escapades" *Movieguide*. Viitattu 5.1.2016. (englanniksi)
4. ↑  Hot Pursuit *Metacritic*. Viitattu 17.1.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Hot Pursuit* Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
**Gabriel Tammelin** (*Gabriel Laurentii, Tammelensis*, *Tammelinus*; 24. helmikuuta 1641, Loimaa – 2. elokuuta 1698, Lohja) oli Lohjan kirkkoherra, suomentaja ja suomalaisten sananlaskujen kerääjä.

Tammelinin vanhemmat olivat Tammelan kirkkoherra Lars Aboicus (Laurentius Petri) ja hänen toinen puolisonsa Brita Larsdotter. Gabriel Tammelin pääsi ylioppilaaksi 1658 ja valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1664. Tammelin toimi Turun katedraalikoulun konrehtorina vuodesta 1667 ja rehtorina vuodesta 1670. Hänet valittiin Lohjan kirkkoherraksi vuonna 1675. Tähän virkaan hän astui vuonna 1677. Lääninrovasti hänestä tuli vuonna 1693. Tammelin oli myös valtiopäivämiehenä 1686.

Tammelinin suomentajan ura käynnistyi, kun hän Johannes Gezelius nuoremman kehotuksesta käänsi suomeksi Johann Jakob Schützin teoksen *Christliches Gedenkbüchlein (1673)*. Tammelin käytti pohjatekstinä Gezeliuksen vuonna 1676 julkaisemaa ruotsinnosta. Kirjan nimeksi tuli *Christillinen muisto-kirja*. Tammelin käänsi myös Johannes Gerhardin teoksen *Meditationes sacrae* joko latinasta tai saksasta. Se ilmestyi Tammelinuksen itsensä kustantamana *Pyhät tutkistelemuxet* -nimisenä vuonna 1680. Kirjan painos tuhoutui tulipalossa vuonna 1681, mutta Tammelin sai uutta painosta varten kuninkaalta avustuksen. Tammelin toimitti myös ruotsinkielisessä Raamatussa esiintyvien sanojen luettelon. *Förteckning uppå de swenska ord, om hwilka finnes underrättelse i wår swenska bibel* ilmestyi vuonna 1694, kaksikymmentä vuotta valmistumisensa jälkeen.

Gabriel Tammelinin isä oli 1650-luvulla koonnut keräämistään suomalaisista sananlaskuista kokoelman *Liber Proverbiorum Fennicorum*, mutta ei julkaissut kokoelmaa. Gabriel Tammelin kartutti isänsä kokoelmaa. Lopulta Tammelinien sananlaskukokoelmat pääsivät julkisuuteen, kun Henrik Florinus toimitti niistä sekä omista ja joidenkin muiden keräelmistä teoksen *Wanhain suomalaisten tawaliset ja suloiset sananlascut*, joka ilmestyi vuonna 1702.

Tammelin oli naimisissa vuodesta 1663 Anna Eriksdotter Pihlin kanssa. Heidän pojistaan Lars Tammelin oli Turun piispana ja Henrik Tammelin Helsingin pormestarina ja lääninrahastonhoitajana.

Lähteet
-------

* Hautala, Jouko: *Suomalainen kansanrunoudentutkimus*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1954.
* Laine, Tuija: *Tammelinus, Gabriel*. Suomen kansallisbiografia 9. Helsinki: SKS, 2007.
* Kotivuori, Yrjö: Gabriel Tammelin. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.

### Viitteet

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Gabriel Tammelin. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
2. ↑  Laine, Tuija: Tammelinus, Gabriel (Kansallisbiografia 9)
3. ↑  Hautala 1954, s. 49–50

Aiheesta muualla
----------------

* Gabriel Tammelinin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Augusto César Sandino
Augusto Sandino (keskellä) matkalla Meksikoon.
**Augusto Nicolás Calderón Sandino** (18. toukokuuta*lähde?* 1895 – 21. helmikuuta 1934) oli nicaragualainen vallankumouksellinen, joka johti taistelua Yhdysvaltain sotilaallista läsnäoloa vastaan Nicaraguassa 1926–1933.

Yhdysvaltain hallitus piti häntä lainsuojattomana, mutta hänen seuraajansa kaikkialla Latinalaisessa Amerikassa pitävät häntä sankarina. Hänestä on monille latinalaisamerikkalaisille tullut Yhdysvaltain imperialismin vastaisen taistelun symboli. Hän onnistui vetämään Yhdysvaltain merijalkaväen sissisotaan, ja vaikka hän koki myös tappioita, hän onnistui välttämään kiinnijäämisen. Yhdysvaltain joukot vetäytyivät nähtyään presidentti Juan Bautista Sacasan virkaanastumisen. 

Sandino vangittiin ja teloitettiin kenraali Anastasio Somoza Garcían käskystä, joka teki vallankaappauksen kaksi vuotta myöhemmin ja perusti dynastian, joka hallitsi Nicaraguaa yli neljäkymmentä vuotta.

Sandinon perintönä pidetään sandinistien kansallista vapautusrintamaa (FSLN), joka syrjäytti Anastasio Somoza Debaylen hallinnon 1979.

Lähteet
-------

1. ↑  Biographical Notes, Sandino.org (Arkisto, alkuperäinen kaapattu), viitattu 17.7.2019
2. ↑  About Nicaragua: Who was Augusto César Sandino? (Arkistoitu – Internet Archive) Nicaragua Solidarity Campaign. Viitattu 17.7.2019
3. ↑  Timo Peltovuori: Nicaraguan vallankumous ja sandinistien liittolaispolitiikka (pro gradu)  2001. Helsingin yliopisto. Viitattu 17.7.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo vuonna 2017 lakkautetusta Rõugen kunnasta. Samaan aikaan perustetusta samannimisestä kunnasta on oma artikkelinsa.*
**Rõuge** (vir. *Rõuge vald*) oli kunta Virossa Võrumaan maakunnassa. Se sijaitsi maakunnan eteläosassa Võrun lounaispuolella Latvian rajalla. Rõugessa oli 2 157 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 263,24 neliökilometriä.

Kuntaan kuului Rõugen pienkauppala (*alevik*) ja 103 kylää: Ahitsa, Augli, Haabsilla, Haki, Hallimäe, Handimiku, Hansi, Hapsu, Heedu, Heibri, Hinu, Horsa, Hotõmäe, Hurda, Härämäe, Jaanipeebu, Jugu, Järvekülä, Järvepalu, Kadõni, Kahru, Kaluka, Karaski, Karba, Kaugu, Kavõldi, Kellämäe, Kiidi, Kogrõ, Kokõ, Kokõjüri, Kokõmäe, Kolga, Kuklasõ, Kurgjärve, Kurvitsa, Kuuda, Kähri, Kängsepä, Lauri, Liivakupalu, Listaku, Lutika, Lükkä, Matsi, Mikita, Muduri, Muhkamõtsa, Murdõmäe, Mustahamba, Mõõlu, Märdi, Möldri, Nilbõ, Nogu, Nursi, Ortumäe, Paaburissa, Paeboja, Pugõstu, Pulli, Põdra, Põru, Pärlijõe, Püssä, Rasva, Raudsepä, Rebäse, Rebäsemõisa, Riitsilla, Ristemäe, Roobi, Ruuksu, Saarlasõ, Sadramõtsa, Saki, Sandisuu, Savioru, Sika, Sikalaanõ, Simmuli, Soekõrdsi, Soemõisa, Soomõoru, Suurõ-Ruuga, Sänna, Tallima, Taudsa, Tialasõ, Tiidu, Tilgu, Tindi, Toodsi, Tsirgupalu, Tsutsu, Tüütsi, Udsali, Utessuu, Vadsa, Vanamõisa, Viitina, Viliksaarõ ja Väike-Ruuga.

Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Rõugen, Haanjan, Mõnisten ja Varstun kunnat sekä osa Misson kunnasta yhdistettiin uudeksi Rõugen kunnaksi.

Väestö
------

Vuonna 2011 silloisessa Rõugen kunnassa oli 1 913 asukasta, joista 1 887 (98,6 %) oli virolaisia, 9 (0,5 %) venäläisiä ja 15 (0,8 %) muita kansallisuuksia.

Kuvia
-----

* Hinnin kanjoniHinnin kanjoni
* KahrilajärviKahrilajärvi
* Rõugen kouluRõugen koulu

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Estonia: Administrative Division Citypopulation.de. Viitattu 18.12.2016.
2. ↑  Külavanemad Rõuge Vallavalitsus. Viitattu 18.12.2016.
3. ↑  Ühinenud ja kõikide omavalitsuste ülevaade (sh KOV kontaktandmed ja omavalitsusjuhid) (Excel) (Viron kuntien perustietoja valtiovarainministeriön verkkosivuilla) *haldusreform.fin.ee*.  maaliskuu 2018. Viitattu 20.5.2018. (viroksi)
4. ↑  RL002: Rahvastik elukoha, soo, vanuserühma ja rahvuse järgi, 31. detsember 2011 Statistikaamet. Viitattu 23.12.2016. (viroksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rõuge** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Võrumaan lippu Võrumaa |
| --- |
|  |
| Kaupungit (linn, haldusüksus) (1) | 
* Võru

 | Võrumaan vaakuna |
|  |
| Kunnat (vald) (4) | 
* Antslan kunta
* Rõugen kunta
* Setomaan kunta
* Võrun kunta

 |
|  |
| Epäitsenäiset kaupungit (linn, asustusüksus) (1) | 
* Antsla

 |
|  |
| Pienkauppalat (alevik) (11) | 
* Kobela
* Kose
* Misso
* Parksepa
* Rõuge
* Sõmerpalu
* Vana-Antsla
* Varstu
* Vastseliina
* Väimela
* Värska

 |
|  |
| Entiset kunnat (12) | 
* Antsla
* Haanja
* Lasva
* Meremäe
* Misso
* Mõniste
* Rõuge
* Sõmerpalu
* Urvaste
* Varstu
* Vastseliina
* Võru

 |

 |
**Monoi** on hajustettu öljy, joka on peräisin Tahitilta. Sitä on alun perin käytetty perinteiseen polynesialaiseen hierontaan, ja myös kosmetiikka-ala on alkanut käyttää sitä. Monoin väitetään kosteuttavan ja pehmentävän ihoa sekä elvyttävän hiuksia. Riippumattomien laboratorioiden lukuisien testien perusteella öljystä väitetään tulleen yksi modernin kosmetologian hittituotteista.

Monoi on kullankeltaista ja kevyesti tuoksuvaa. Se valmistetaan liottamalla Polynesian saarilla kasvavan jatkuvakukintaisen keikarinkukkalajin (*Gardenia taitensis*) aurinkokuivattuja nuppuja kopraöljyssä. Menetelmä on sertifioitu, eikä muilla tavoin valmistettuja öljyjä saa kutsua monoiksi.

Käyttö
------

Monoi on ollut pitkään osa polynesialaista perinnettä. Sitä on käytetty sekä ruumiin että mielen parantamiseen. Papit käyttivät öljyä karkottamaan pahoja henkiä tehdessään uhrauksia kivisillä lavoilla. 

Nykyään monoi on päivittäistavara, jota käytetään muun muassa vastasyntyneiden säännölliseen hieromiseen. Monoin väitetään olevan myös polynesialaisten naisten kauneuden salaisuus. Sitä käytetään muun muassa uimisen ja kylpemisen jälkeen kosteuttamaan ihoa ja hiuksia sekä moneen muuhun tarkoitukseen.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Monoi.com
* Monoi-institute (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee kruununvouti Gabriel Walleniusta. Turun akatemian kirjastonhoitaja Gabriel Walleniuksesta (1648–1690) on erillinen artikkeli.*
**Gabriel Wallenius** (22. marraskuuta 1725 Vesilahti (luult.) – 15. marraskuuta 1808 Kitee) oli suomalainen kruununvouti ja talousmies.

Walleniuksen vanhemmat olivat Tottijärven kappalainen Josef Wallenius (k. 1759) ja Anna Katarina Kirckhauff. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1745.

Wallenius opiskeli Turun akatemiasta 1745 ja sitten Greifswaldin yliopistossa 1746 ja suoritti lainopillisen tutkinnon Turun akatemiassa. Wallenius oli ensin kanneviskaalinkonttorin ylimääräisenä kanslistina 1751 ja Uudenkaupungin vt. pormestarina 1751–1753 ennen kuin siirtyi 1753 Pohjois-Karjalaan, ja oli siellä Karjalan tuomiokunnan vt. tuomarina 1753–1759 ja Karjalan pohjoisen voutikunnan kruununvoutina 1759–1806. Walleniuksesta tuli asessori 1806. Hän sai nimen "Karjalan kuningas" tehtyään kohennusta paikallisiin oloihin, muun muassa verotusta oikeudenmukaistettiin, rakennettiin maanteitä jne. Wallenius omisti Pohjois-Karjalassa kaksi maatilaa, Liperissä Siikasalmen hovin ja Tohmajärvellä Jouhkolan hovin, joista tuli mallitiloja.

Gabriel Wallenius oli naimisissa 1764–1807 Kristina Sofia Posseniuksen (k. 1807) kanssa. Heidän poikansa oli senaattori, kuvernööri ja Turun hovioikeuden presidentti Erik Wallensköld. Muista Walleniuksen pojista Josef Wallenius (1766–1800) oli kamarikollegion kanslistina Tukholmassa, Gabriel Wallenius (1776–1819) oli Karjalan alisen kihlakunnan kruununvoutina ja Petter Wallenius (1773–1838) oli Tohmajärven kirkkoherrana. Walleniuksen tyttären Maria Walleniuksen poika oli Viipurin hovioikeuden presidentti, valtioneuvos ja valtiopäivämies Claes Gabriel Molander, vuodesta 1833 Nordenheim (1805–1875).

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja osa 9 p. 831
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Gabriel Wallenius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 5.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* "Karjalan kuningas". Hänen poikansa ja pojanpoikansa, Suomen Kuvalehti, 15.02.1930, nro 7, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Ilmakehän rakenne
**Aeronomia** on geofysiikan osa-alue, joka tutkii ilmakehän ylimpiä osia mesosfääristä lähtien, joidenkin lähteiden mukaan stratosfääristä alkaen.

Alkuperäisen määritelmän mukaan aeronomia tutkii niitä osia ilmakehistä, joissa Auringon säteilyn aiheuttama dissosiaatio ja ionisaatio johtavat merkittäviin fysikaalisiin ja kemiallisiin prosesseihin. Tämä määritelmä sisältää myös muiden planeettojen kaasukehät soveltuvissa osin. Tämän määritelmän Sidney Chapman esitteli kansainvälisen Geodesian ja Geofysiikan liiton yleiskokoukselle vuonna 1954, pari vuotta ennen ensimmäisiä satelliittimittauksia.

Havaintojen saaminen noista ilmakehän osista on vaikeaa. Siihen käytetään tutkimusraketteja, erityisvahvoja luotaimia sekä nykyisin ennen kaikkea kaukokartoitusmenetelmiä. Näistä uusimpia on tähtiokkultaatio, jossa verrataan tähdestä ilmakehän läpi kulkeneen valon spektriä sellaiseen, jonka satelliitti on mitannut samasta tähdestä sellaisella hetkellä, ettei valo kulkenut ilmakehän läpi.

Esimerkkejä aeronomian tutkimuskohteista:

* otsonikato
* tulivuorten päästämät aerosolit
* kasvihuoneilmiö
* radioaaltojen eteneminen ionosfäärissä
* magneettiset myrskyt
* ilman kitkan aiheuttama huojahtelu satelliittien radoissa

Lähteet
-------

1. ↑  Ilmakehä ABC (Arkistoitu – Internet Archive) Ilmatieteen laitos
2. 1 2  What is aeronomy? Belgian Institute for Space Aeronomy.  Arkistoitu 30.1.2009. Viitattu 28.2.2009.
3. ↑  Kockarts, G.: Definition of Space Aeronomy Belgian Institute for Space Aeronomy.  Arkistoitu 20.9.2009. Viitattu 1.3.2009.
4. ↑  Tähtiokkultaatio (Arkistoitu – Internet Archive) Ilmatieteen laitos
Muunneltu vuoden 1932 Ford-malli klassisella liekkikoristeella.
**Hot rod** on auto, jonka nopeutta ja kiihtyvyyttä on parannettu virittämällä tai vaihtamalla osia. Hot rod -kulttuuri on suosittua lähtömaansa Yhdysvaltojen lisäksi Kanadassa, Australiassa, Isossa-Britanniassa, Ruotsissa ja Suomessa. Hot rodin harrastajat esittelevät työnsä tuloksia autonäyttelyissä, joista merkittävimpiä on yhdysvaltalainen Detroit Autorama.

Hot rod -liike sai alkunsa eteläkalifornialaisten nuorten 1920- ja 1930-luvuilla perustamista autokerhoista, joissa jaettiin tietoa, käytiin vaihtokauppaa autonosilla ja ajettiin kilpaa kuivilla järvenpohjilla autiomaassa. Termin ’hot rod’ on arveltu alun perin tarkoittaneen varastettua autoa, johon vaihdettiin moottori ja muita osia sekä uusi maalipinta. Vuonna 1948 Robert E. Petersen alkoi julkaista *Hot Rod* -lehteä eikä mennyt kauaakaan, kun aihetta käsitteleviä lehtiä ilmestyi useita ja hot rodista tuli yleisesti hyväksytty kilpa-autoilun muoto.

Nykyään hot rod -kulttuuri on levinnyt ympäri maailmaa, myös Suomeen. Harrastajien keskuudessa ovat suosittuja etenkin 1920- ja 1930-lukujen Ford-mallit. Ilmiön pohjalta on tehty myös useita elokuvia ja televisiosarjoja, kuten *Svengijengi ’62* ja *Top Gear*.

Katso myös
----------

* Finnish Hot Rod Association harrasteajoneuvojärjestö ja lajijärjestö
* V8-Magazine suomalainen autoharrastajien aikakauslehti

Lähteet
-------

1. ↑  Hot rod *Merriam-Webster*. Viitattu 12.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  McBeath, Claire: The Evolution of Hot Rod Culture *Enginetech*.  1.6.2022. Viitattu 12.2.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Muchai, Brian: 9 Surprising Facts About Hot Rods *Hotcars*.  29.5.2922. Viitattu 13.2.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Aihe: Hot rod -autot Yle. Viitattu 12.2.2023.
5. 1 2  Huhtala, Janne: "Hot Rod" – eli varastettu auto? *Moottori*.  17.4.2017. Viitattu 12.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hot rod** Wikimedia Commonsissa
**Kemin kulttuurikeskus** on Sauvosaaren kaupunginosassa sijaitseva kulttuuritalo. Kulttuurikeskuksessa sijaitsevat Kemin kaupunginteatterin, kaupungin pääkirjaston, Kemin taidemuseon, Kivalo-opiston sekä musiikkiopiston tilat. Rakennuksessa oli myös Kemi-Tornion ammattikorkeakoulun tiloja vuoden 2007 loppuun asti. Vuonna 2008 kauppaopisto muutti rakennuksesta. Vuodesta 2009 tiloissa on toiminut Meri-Lapin musiikkiopisto. Kulttuurikeskuksessa on myös auditorio kokouksia ja puhetilaisuuksia varten. 

Kulttuurikeskuksen rakennus rakennettiin kolmessa vaiheessa. Vuonna 1977 valmistuivat arkkitehti Jan Söderlundin suunnitelmana taidemuseon, työväenopiston ja kauppaoppilaitoksen tilat. Vuonna 1980 valmistuivat kaupunginteatteri sekä kauppaoppilaitoksen voimistelusali, ja lopulta vuonna 1990 saatiin tilat pääkirjastolle, auditoriolle sekä isommat tilat taidemuseolle. Vuosina 2012–2013 toteutettiin suuri remontti, jolloin nykyisen kirjaston tiloja pienennettiin ja vapautuvista tiloista tehtiin tilat Kemin historialliselle museolle, joka siirtyi kulttuurikeskukseen vuonna 2015.

Kulttuurikeskuksen tulevaisuuden arvioimiseksi on esimerkiksi keväällä 2019 tehty kustannuslaskelma kulttuurikeskuksen korjaustarpeista, jossa on verrattu koko rakennuksen peruskorjaamisen, osittaisesen peruskorjaamisen ja purkamisen, uudisosan rakentamisen sekä kokonaan uuden kulttuurikeskuksen rakentamista. Marraskuussa 2020 Kemin kaupunki viesti hahmotelmastaan Kemin pohjoiseen keskuksen alueeksi, jonne rakennetaisiin kaupungin uusi kulttuuritalo. Vuosina 1977, 1980 ja 1990 valmistuneesta kulttuurikeskuksesta on suunniteltu purettavan ainakin kaksi sen vanhinta, korjauskelvottomaksi arvioitua osaa.

Vuonna 2014 kulttuurikeskuksen ulkoseinälle asennettiin Berliinin taideakaemian opiskelijoiden suunnittelema valotaideteos Pendulium.

Kirjasto
--------

*Pääartikkeli: Kemin kaupunginkirjasto*
Kulttuurikeskuksessa toimii myös Kemin kaupunginkirjasto. Lisäksi kirjastolla on kirjastoauto ja sivukirjasto Veitsiluodossa.

Kemin taidemuseo
----------------

*Pääartikkeli: Kemin taidemuseo*
Kemin taidemuseo on Pohjois-Suomen vanhin taidemuseo. Se on aluetaidemuseo, jossa on esillä erityisesti Lapin kuvataidetta, minkä lisäksi museossa järjestetään kansainvälisiä näyttelyitä. Museon kokoelma sai alkunsa Ape Rantaniemen lahjoittamasta kokoelmasta vuonna 1947.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otakon Oy: Arkistoitu kopioKustannusselvitys hankevaihoehdoista, Kemin Kulttuurikeskus -hanke (osa Kemin kaupungin päätöksenteon kokousasiakirjoja)  2.5.2019. Kemin kaupunki, kemi.fi.  Arkistoitu 9.7.2021. Viitattu 5.7.2021.
2. 1 2 3  Tiinamaija Rantamartti: Kemin kulttuurikeskuksen osittaisen purkamisen aikataulu on vielä auki  24.11.2020. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 5.7.2021.
3. 1 2  Kemin kaupunginkirjasto *Kirjastohakemisto, kirjastot.fi*. Viitattu 5.7.2021.
4. ↑  Tältä Kemin halutaan näyttävän – uuden pohjoisen keskustan rakentuminen alkaa Kulttuuritalosta  19.11.2020. Kemin kaupunki, kemi.fi. Viitattu 5.7.2021.
5. ↑  Arti in Town *Kemi*. Viitattu 23.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kemin kulttuurikeskuksen sivut
All India Radion päärakennus, New Delhi, Intia.
**All India Radio** (lyh. **AIR**), virallisesti vuodesta 1957 *Akashvani* (devanagariksi आकाशवाणी, kirjaimellisesti "Taivaan ääni") on Intian julkisen palvelun yleisradio. Se toimii Prasar Bharatin osastona.

Kesäkuussa 1923 aloitti toimintansa ensimmäisen intialainen radioasema Radio Club of Bombay. Sitä seurasi Broadcasting Service, joka aloitti lähetyksensä 23. heinäkuuta 1927. Testiluonteiset lähetykset Mumbaissa ja Kolkatassa perustuivat Intian hallituksen ja yksityisen yrityksen Indian Broadcasting Company Ltd:n väliseen sopimukseen. Yritys lopetti vuonna 1930, jonka jälkeen valtiollisen Department of "Controller of Broadcastsin" alaisuuteen perustettiin Indian State Broadcasting Service. Indian State Broadcasting Servicen nimeksi tuli 1936 All India Radio. All India Radiosta tuli virallisesti Akashvani vuonna 1957. Joulukuussa 2007 All India Radiolla oli 373 lähetintä, joista 149 keskiaalloilla, 54 lyhyillä aalloilla ja 170 ULA:lla.

Intian valtiollinen radio- ja tv-toiminnan yhtiöittäminen alkoi lakimuutoksien myötä 1970-luvun lopulla. Prasar Bharati, joka hoitaa Intian yleisradiotoimintaa, aloitti toimintansa 23. marraskuuta 1997. Radioyksikkö Akashvanin lisäksi yhtiössä on televisioyksikkö Doordarshan.

Lähteet
-------

1. ↑  About Us *All India Radio, Ahmedabad*.  Arkistoitu 21.1.2012. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Prasar Bharati (pdf) *All India Radio*.  27.5.2008.  Arkistoitu. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **All India Radio**.
* All India Radio : The Profile *All India Radio*. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
Gramm esiintymässä Foreigner-yhtyeen kanssa vuonna 1979.
**Lou Gramm** (oik. Louis Andrew Grammatico, s. 2. toukokuuta 1950) on yhdysvaltalainen rocklaulaja, joka on ollut Foreigner-yhtyeen alkuperäinen laulaja. Gramm on syntynyt Rochesterissa, New Yorkissa. Vuonna 1997 Grammillta diagnosointiin aivokasvain. 29. joulukuuta 2018 Gramm ilmoitti että hän on lopettanut soolouransa kiertueet.

Diskografia
-----------

* *Ready or Not*  (1987)
* *Long Hard Look*  (1989)
* *Lou Gramm Band*  (2009)
* *My Baby*  (2015)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  musicnewsnet.com: Low Gramm announces his last solo show (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Aeroflotin lento 892** oli Aeroflotin reittilento Minskistä Itä-Berliiniin. Lennolla 12. joulukuuta 1986 käytetty Tupolev Tu-134A syöksyi maahan lennon lähestyessä Itä-Berliinin Schönefeldin lentoasemaa. Koneessa oli 82 ihmistä, joista 72 kuoli maahansyöksyssä.

Tapahtumat
----------

Minskistä lähtenyt lento joutui laskeutumaan varakentälle Prahaan Itä-Berliinissä vallinneen huonon näkyvyyden vuoksi. Sään parannuttua matka jatkui kohti Itä-Berliiniä. Lennon lähestyessä Schönefeldin lentoasemaa lennonjohto antoi miehistölle luvan tehdä ILS-lähestyminen kiitotielle 25L.

Koneen laskeutuessa kohti kiitotietä 25L lennonjohtaja ilmoitti kaikille radiotaajuudella oleville lentokoneille, että viereinen samansuuntainen kiitotie 25R on suljettu. Lennon 892 radisti ymmärsi viestin väärin ja luuli, että heille oli annettu lupa laskeutua kiitotielle 25R. Hän vastasi "Selvä, kiitos, 25R". Muut miehistön jäsenet eivät huomanneet virhettä, koska he eivät osanneet englantia.

Miehistö kytki autopilotin pois päältä ja alkoi ohjata konetta oikealle kohti kiitotietä 25R. Lennonjohtaja huomasi liikkeen ja kertoi miehistölle oikean kiitotien olevan 25L. Miehistö käänsi konetta takaisin vasemmalle. Käännösten aikana moottorien tehoasetus oli pidetty koko ajan samana, ja kone oli vajonnut 60 metriä liukupolun alapuolelle. Vajoamisnopeus kohosi seitsemään metriin sekunnissa ja kone jatkoi laskeutumista, kunnes osui puunlatvoihin kolmen kilometrin päässä kiitotiestä ja syöksyi maahan.

Maahansyöksyssä kuoli heti 61 matkustajaa ja kaikki yhdeksän miehistön jäsentä. Eloon jääneistä matkustajista kaksi kuoli vielä noin kahden viikon kuluttua vammoihinsa. Kaikkiaan onnettomuudessa kuoli siis 72 ihmistä. Kymmenen matkustajaa selviytyi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Accident description Aviation Safety Network. Viitattu 28.6.2017. (englanniksi)
**Valamonruusu** (*Rosa* ’Splendens’) on *Rosa* Francofurtana-ryhmään eli kirkonruusuihin kuuluva ruusulajike, jolle tunnusomaista ovat karmiininpunaiset kukat. Ruusu kuuluu Suomen historiallisiin ruusuihin.

Alkuperä
--------

Valamonruusu on ollut jo 1600-luvulta hyvin yleinen Suomessa. Suomenkielinen nimi valamonruusu on kauan sitten syntynyt ruusun ruotsinkielisestä nimestä "vallmoros" eli "unikkoruusu". Valamon luostarin kanssa nimellä ei ole mitään tekemistä. Aikaisemmin uskottiin valamonruusuja olevan Suomessa useita eri kantoja, mutta DNA-tutkimukset ovat osoittaneet niiden olevan perimältään identtisiä.

*Rosa* Splendensin ja *Rosa* Francofurtana-ryhmän uskotaan olevan metsäruusun (*Rosa cinnamomea*) ja gallianruusun (*Rosa gallica*) luonnossa syntynyt risteymä. Kasvitieteilijä Carolus Clusius mainitsee vuonna 1583, että *Rosa* Frankofurtana-ryhmään kuuluvaa Frankfurt-ruusua kasvatetaan puutarhoissa Frankfurt am Mainissa. Vuonna 1774 se sai nimekseen *Rosa francofurtana*. Nimi viittaa nykyisin koko ryhmään.

Kuvaus
------

Valamonruusu kasvaa noin 1,5–2 metrin korkuiseksi pensaaksi. Versot ovat vahvat ja pystyt. Piikkejä on melko vähän. Lehdet ovat tummanvihreät, alta vaaleammat. Runsas kukinta alkaa Suomessa kesä-heinäkuun vaihteessa. Kukat ovat puolikerrannaisia tai lähes yksinkertaisia, halkaisijaltaan 6–7 senttiä. Kirkkaankeltaiset heteet erottuvat hyvin teriön keskellä. Kukan tuoksu on mieto, miellyttävä, hienostunut ja pohjatuoksuna on ruusuntuoksu. Kukinnan jälkeen pensaat ovat täynnä päärynänmuotoisia, oranssinpunaisia kiulukoita. Syksyllä pensas värjäytyy yleensä keltaiseksi. Ruusu sietää auringon paahdetta ja kuivuutta. Valamonruusu menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I – V.

Lähteet
-------

1. ↑  Kasvien suomenkieliset nimet: Valamonruusu (*Rosa* 'Slendens') (sic) *Finto, Suomalainen asiasanasto ja ontologiapalvelu*.
2. ↑  Simolan rosario: Rosa Francofurtana -lista *simolanrosario.com*.
3. 1 2  Simolan rosario: Historialliset ruusut Suomessa *simolanrosario.com*.
4. ↑  Gudrun Manell & Bertil K. Johansson: Ruusut – Suomen oloihin soveltaen suomentanut Hannele Vainio – Otava Sivu 83.
5. 1 2  Simolan rosario: Valamonruusu *simolanrosario.com*.
6. ↑  Sveriges lantbruksuniversitet: Rosa (Francofurtana-Gruppen) Frankfurt – Verkkojulkaisu 24.2.2020 *slu.se*.
7. ↑  Simolan rosario: Frankfurt ruusu *simolanrosario.com*.
8. ↑  Taija Savilaakso: Pensasruusujen tuoksut - Sivu 27 - Valamonruusu *Opinnäytetyö - Maisemasuunnittelun koulutusohjelma*.  2011. Oulun seudun ammattikorkeakoulu. Viitattu 3.2.2021.
9. ↑  Kodin Kuvalehti: Valamonruusu – Artikkeli 15.7.2014 *kodinkuvalehti.fi*.
**Lewis Henry "Lou" Moore** (12. syyskuuta 1904 Hinton, Oklahoma – 25. maaliskuuta 1956 Atlanta, Georgia) oli  yhdysvaltalainen kilpa-ajaja. Hän tuli parhaiten tunnetuksi kilpaurallaan ajamalla paalupaikalle vuoden 1932 Indianapolis 500 -kilpailussa.

Elämäkerta
----------

Moore syntyi Oklahomassa 12. syyskuuta 1904. Hän muutti nuorena perheensä kanssa Kaliforniaan, missä aloitti uransa maaratakisoissa vuonna 1923. Vuonna 1926 hän voitti 18 kilpailua 23:sta ja oli johtoasemassa lopuissa, kunnes koneistot hajosivat. Hän ajoi Indianapolis 500 -kilpailussa vuosina 1928–1936. Hän sijoittui toiseksi vuonna 1928, ajoi paalupaikalle vuonna 1932, ja sijoittui kolmanneksi sekä vuonna 1933 että 1934. Hän ajoi myös Grand Prix’tä vuonna 1934 Tripolin Grand Prix’ssä, lähtien ruudusta 10 ja sijoittuen seitsemänneksi. Sen jälkeen, kun hänen ajouransa päättyi vuonna 1936, Mooresta tuli legendaarinen autonvalmistaja. Mooren autot voittivat Indianapolis 500 -kilpailun viisi kertaa: vuonna 1938, 1941 ja 1947–1949. Kolme peräkkäistä voittoa oli ensimmäinen kerta Indianapolis 500 -kilpailussa, kun sama valmistaja voitti kilpailun (Penske Racing toisti saman teon vuosina 2001–2003). Mooren autoja ajoivat Mauri Rose, Bill Holland, Floyd Roberts, Tony Bettenhausen, Floyd Davis, Lee Wallard, George Connor ja Cliff Bergere. Autot osallistuivat myös Formula 1:een 1950-luvulla ajamalla sarjaan kuuluneessa Indianapolis 500-kilpailussa kolmesti, joista parhaina tuloksina olivat Wallardin ja Henry Banksin kuudennet sijat vuosilta 1950–1951.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lewis Henry "Lou" Moore *Find A Grave*. Find A Grave, Inc. Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Starting Grids - Indianapolis 500 - 1932 *Indianapolis 500 Historical Stats*. Indianapolis Motorspeedway. Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)
3. ↑  Galpin, Darren: VIII Gran Premio di Tripoli *Grand Prix Race Results*. The GEL Motorsport Information Page.  Arkistoitu 27.10.2016. Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)
4. ↑  The Indy 500 Top 10 Team Owners *Indy 500*.  15.4.2016. 93.1 FM WIBC - Indy's News Center. Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)
5. ↑  Moore (Car Manufacturer) ChicaneF1.com. Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)
6. ↑  Moore *Teams*. ESPN. Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)
**Aerope** (m.kreik. Ἀερόπη) oli kreikkalaisessa mytologiassa Kreetan kuninkaan Katreuksen tytär. Hänen sisaruksiaan olivat Klymene, Apemosyne ja Althaimenes.

Kun Katreus kuuli oraakkelilta, että yksi hänen omista lapsistaan surmaisi hänet, hän antoi Aeropen ja Klymenen Naupliokselle myytäväksi vieraaseen maahan; heidän veljensä oli tämän kuultuaan paennut Apemosynen kanssa jo aiemmin Rodokselle. Nauplios järjestikin Aeropen puolisoksi Pleistheneelle, Atreuksen pojalle. Suhteesta syntyi Agamemnon, Menelaos ja mahdollisesti myös Anaksibia, joka mainitaan veljesten sisareksi.[1] Pleisthenes kuoli kuitenkin nuorena, jolloin Atreus nai Aeropen ja otti hänen poikansa omikseen.[2]

Aerope ihastui Atreuksen veljeen Thyesteen ja petti miestänsä tämän kanssa.[3] Kun Atreus oli löytänyt lammaslaumastaan kultataljaisen lampaan ja säilönyt taljan arkkuunsa huolimatta lupauksestaan uhrata parhaimman lampaansa Artemiille, Aerope antoi taljan Thyesteelle. Kun Mykeneen valittiin kuningasta, Thyestes sai Atreuksen lupaamaan, että valituksi tulisi se, jolla olisi kultainen lammas. Myöhemmin Atreuksesta tuli kuningas Zeuksen avustuksella.[4]

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.2.1–2 ((engl. käännös))
2. ↑  Diktys Kreetalainen: *Troijan sodan kronikka* 1.1 (engl. käännös)
3. ↑  Hyginus: *Fabulae* lxxxvi (engl. käännös)
4. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.2.11–12 ((engl. käännös))
**Josef Werving** (3. toukokuuta 1814 Uusikaarlepyy – 6. elokuuta 1856 Viipuri) oli suomalainen virkamies ja kanavanrakentaja. 

Wervingin isä oli valtion rakennusmestari Josef Werving ja äiti Katarina Helena Nordbrandt. Vuonna 1829 hän tuli ylioppilaaksi ja koskenperkauskunnan kadetiksi, 1841 hän sai ylennyksen tie- ja vesikulkulaitosten insinöörikunnan kapteeniksi. Hänet määrättiin Saimaan kanavan rakennustyömaalle osastonjohtajaksi 1846, missä tehtävässä hän toimi kymmenen vuoden ajan. Werving vaikutti osaltaan merkittävästi kanavan rakentamiseen, mutta kuoli vähän ennen sen valmistumista.

Wervingin puoliso vuodesta 1835 oli Charlotta Fredrika Lagervall (k. 1882), Parikkalan Koitsanlahden Hovin vuokraajan J. F. Lagervallin tytär. Parikkalaan Werving oli tullut Simpelejärven järvenlaskua valvomaan. Pariskunnan poika, Suomen 4. Oulun Tarkk'ampujapataljoonan ensimmäisenä komentajana toiminut eversti Karl Saladin Werving (1840-1885), syntyi juuri Parikkalassa.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivut 815-816.
* Eversti Karl Saladin Werving (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 5.1.2013)

Aiheesta muualla
----------------

* Wervingin venäjänkielinen ansioluettelo (Kansallisarkiston digiaineisto, viitattu 5.1.2013)
**Aeronca L-3** oli yhdysvaltalaisen Aeroncan valmistama yksimoottorinen yhteys- ja tähystyslentokone, jota käytti Yhdysvaltain armeijan ilmavoimat toisessa maailmansodassa. Konetyyppiä valmistettiin yhteensä 1 740 kappaletta.

Historia
--------

Yhdysvaltain armeijan ilmavoimat (USAAF) käytti alkuun tähystyslentotoiminnassa muunneltuja kaksitasoisia rynnäkkökoneita, mutta päätyi sotaa edeltäneinä vuosina hankkimaan suuremman, tarkoitusta varten suunnitellun tähystyskoneen. Hankinta kuitenkin peruuntui 1940-luvun alkupuolella, kun asevoimat totesivat kevyiden kaksipaikkaisten siviilikoneiden soveltuvan tehtävään yhtä hyvin pienillä modifikaatioilla. Siviilikoneet olivat erikoisvalmisteista sotilaskonetta halvempia tuotanto- ja käyttökustannuksiltaan, minkä lisäksi ne soveltuivat hyvin myös yksiköiden välisiin yhteyslentoihin. Pienikokoiset ja suhteelliset ketterät koneet kykenivät nousemaan erittäin lyhyiltä kiitoteiltä ja väistelemään hyvin vihollisen ilmatorjuntaa. 1740 kappaletta valmistettu Aeronca L-3 kuului suureen joukkoon erityyppisiä siviilikoneita, joita Yhdysvaltain armijan ilmavoimat ja sen seuraaja Yhdysvaltain ilmavoimat hankki yhteys- ja tähystyskoneiksi. Hankittuja koneita yhdisti katettu ohjaamo, tuettu ylätasoinen siipi ja kiinteä kannuspyörälaskuteline.

Tekniset tiedot (L-3)
---------------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 2
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&010.067000010,67 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&&06.04000006,40 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&02.03400002,34 m
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&&0379.&&&&00379 kg
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&&&0590.&&&&00590 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Continental O-170-3 -nelisylinterinen bokserimoottori; &&&&&&&&&&&&&048.&&&&0048 kW (&&&&&&&&&&&&&065.&&&&0065 hv)

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0140.&&&&00140 km/h
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&&0351.&&&&00351 km
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&02360.&&&&002 360 m
* **Nousukyky:** &&&&&&&&&&&&0123.&&&&00123 m/min

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Chant, Chris: *II maailmansodan lentokoneet*, s. 14. Suomentanut Kortesuo, Petri. Hämeenlinna: Karisto, 2008. ISBN 978-951-23-5025-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aeronca L-3** Wikimedia Commonsissa
Vastikään lakkautettu skotlantilainen Greenock Academy Waterloo Roadin kuvauspaikaksi lavastettuna toukokuussa 2012.
***Waterloo Roadin koulu*** (engl. *Waterloo Road*) on vuonna 2006 alkanut BBC:n draamasarja, jossa seurataan brittiläisen peruskoulun oppilaiden ja opettajien elämää. Sarjan tapahtumat sijoittuivat alun perin Suur-Manchesterissa sijaitsevaan Rochdaleen, mutta kahdeksanneksi tuotantokaudeksi sarja siirtyi uuteen ympäristöön Skotlantiin. Sarjassa esille tulleita aiheita ovat olleet muun muassa kimurantit ihmissuhteet, abortti, ero ja itsemurha.

*Waterloo Roadin koulusta* on esitetty Britanniassa yhdeksän tuotantokautta. Kymmenes tuotantokausi on tekeillä, mutta huhtikuussa 2014 sen ilmoitettiin olevan sarjan viimeinen. Suomessa sarjasta on näytetty neljä ensimmäistä tuotantokautta Yle TV1:llä. Kolmas kausi päättyi alkuvuodesta 2009 ja jo näytetyt jaksot uusittiin kesä- ja heinäkuussa 2009. Neljäs tuotantokausi alkoi TV1:llä lauantaina 18. syyskuuta 2010.

Sarjan pääosissa nähdään seuraavia näyttelijöitä: Eva Pope, Jason Merrels, Neil Morrissey, Angela Griffin, Jason Done, Denise Welch, Christine Tremarco, Philip Martin Brown, Chris Geere ja Shabana Bakhsh. Sarjan käsikirjoituksen ovat tehneet Maureen Chadwick ja Ann McManus. Tuotannosta vastaavat BBC ja Shed Production.

Sarja jatkuu vuonna 2023 ja mukana on suuri osa vanhoista näyttelijöistä.

Lähteet
-------

1. ↑  BBC One drama Waterloo Road to re-locate to Scotland 23.8.2011. BBC. Viitattu 24.4.2014. (englanniksi)
2. ↑  Dowell, Ben: Waterloo Road axed by BBC1 after ten series *Radio Times*.  2.4.2014.  Arkistoitu 7.4.2014. Viitattu 24.4.2014. (englanniksi)
3. ↑  Ulkomaiset tv-sarjat Yle.fi.
4. ↑  Waterloo Road confirms 2023 return date *Digital Spy*.  6.12.2022. Viitattu 29.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sarjan virallinen kotisivu (englanniksi)
* Sarja BBC:n sivuilla (englanniksi)
* Sarja YLE:n sivuilla
**Barbadoksen kenraalikuvernööri** (*Governor-General of Barbados*) edusti Barbadoksen hallitsijaa itsenäistymisestä vuonna 1966 tasavallan perustamiseen vuoteen 2021 asti. 

Kenraalikuvernöörin virka perustettiin vuoden 1966 Barbadoksen perustuslain IV luvulla. Koko viran olemassaoloajan Barbadoksen hallitsijana säilyi sama henkilö; kuningatar Elisabet II. Kuningatar nimitti kenraalikuvernöörin Barbadoksen pääministerin neuvosta. Kenraalikuvernööri käytti kuningattaren toimeenpanovaltaa ja antoi hyväksyntänsä monarkian nimissä laadituille lakiehdotuksille ja julisti ne lakeiksi. Kuningattaren ja kenraalikuvernöörin valtuudet olivat rajalliset, ja useimmissa tapauksissa he käyttivät valtaa pääministerin tai muiden henkilöiden tai elinten neuvosta Barbadoksella.

Barbadoksella oli itsenäistymisestä tasavallaksi muuttumiseen asti yhteensä kahdeksan kenraalikuvernööriä. Maan ensimmäinen presidentti Sandra Mason, oli myös maan viimeinen kenraalikuvernööri.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Governor-General of Barbados