recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tangshanin satama  
Tangshanin satamaTangshanin satamaTangshanin sataman sijainti Kiinassa
Tangshanin sataman uuden Caofeidianin satama-alueen malmilaituria
**Tangshanin satama** (kiin.  唐山港, LOCODE: CN TGS tai CN CFD (Caofeidian) tai CN JTG (Jingtang (Tangshan))) on Hebein maakunnan Tangshanin kaupungin suuri merisatama Keltaisenmeren Bohainmereksi kutsutun lahden rannassa. Satama sijaitsee rantakaistaleella Kiinan pääkaupunki Pekingistä linnuntietä noin 200-250 kilometriä itäkaakkoon. Satamaan kuuluu pääosin 2000-luvulla merenrantaa täyttämällä rakennettu uusi suuri satama-alue (*Caofeidian*) ja pitempään satamana toiminut *Jingtangin satama* (39.208°N, 119.003°E).

Maailman kymmenen suurimman sataman joukkoon
--------------------------------------------

Rotterdamin sataman keräämien tilastojen mukaan Tangshan oli vuonna 2011 noussut jo maailman yhdeksänneksi suurimmaksi satamaksi 308,0 miljoonan tonnin kokonaisrahtimäärällä. Sataman rahdista suuri osa on irtotavaraa kuten hiiltä ja malmeja. 

Sataman kasvu on ollut erittäin nopeaa vuosina 2007-2012. Vuoden 2012 viiden ensimmäisen kuukauden jaksolta Tangshanin sataman rahtimäärä oli 148,95 miljoonaa tonnia, minkä kerrottiin kuvaavan 19,4 prosentin kasvua edellisvuoteen verrattuna.

Lähteet
-------

1. ↑  United Nations Code for Trade and Transport Locations (UN/LOCODE) (YK:n koodi kauppa- ja liikennepaikoille (UN/LOCODE)) unece.org. Viitattu 3.3.2013. (venäjäksi)
2. ↑  Tangshan Port Becomes No. 1 Port in Hebei Throughput is No. 8 in Nation’s Ports Tangshan Caofeidian Industry Zone, caofeidian.gov.cn. Viitattu 25.12.2012. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Port of Rotterdam: Port statistics 2009 - 2010 - 2011 Port of Rotterdam, portofrotterdam.com.  Arkistoitu 3.1.2013. Viitattu 25.12.2012. (englanniksi)
4. ↑  Hebei port first five-month throughput up 9.6% to 319 million tonnes marine-news-china.com.  Arkistoitu 2.9.2014. Viitattu 25.12.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Satamayhtiö Tangshan Port Group Co,Ltd (Arkistoitu – Internet Archive) (kiinaksi)
* Satama-alueella olevat alukset kartalla (AIS-tietojen mukaan) (englanniksi) (marinetraffic.com)
* Tangshan Port Caofeidian Port Area Coal Terminal Project Phase II  (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (caofeidian.gov.cn)
* Hong Kong Trade Development Council: Tangshan port to build two new container berths at Jingtang port area (Nov.2012) (englanniksi) (hktdc.com)
**Nikolskoje** (ven. Никольское) on kylä Novgorodin alueen Demjanskin piirin Peskin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Veljojärven rannalla 40 kilometriä Demjanskista koilliseen. Kylässä on 106 asukasta (vuonna 2009).

Nikolskojen kautta kulkee Demjanskin ja Valdain välinen maantie. Kylässä toimii Venäjän ensimmäinen, vuonna 1854 perustettu kalanviljelylaitos. Palveluja ovat lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, posti ja lääkintäasema. Seudun nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Litvinetsin muinaislinna Veljon rannalla Burakovon kylässä, Vrasskin kartanoalue Nikolskojessa sekä toisen maailmansodan muistomerkit.

Vuonna 2005 perustettu Nikolskojen maalaiskunta liitettiin Peskiin vuonna 2010. Keskuskylän lisäksi siihen kuului 9 kylää: Burakovo, Dunajevštšina, Isakovo, Osinuška, Paberežje, Pestovo, Podberjoza, Veljo-Stany ja Zalužje. Kunnan pinta-ala oli 142,5 neliökilometriä. Vuonna 2009 siellä oli 178 asukasta.

Seudulla on aikaisemmin ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. 1800-luvulla yli puolet silloisen Pestovon seurakunnan asukkaista puhui karjalaa äidinkielenään. 1900-luvun alussa karjalaa puhuttiin vielä Isakovossa ja Zalužjessa sekä eräissä muissa sittemmin hävinneissä kylissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Generalnyi plan tšasti Pesotskogo selskogo poselenija Demjanskogo munitsipalnogo raiona Novgorodskoi oblasti v granitsah byvšego Nikolskogo selskogo poselenija. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2010. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 25.6.2012. (venäjäksi)
2. ↑  *Novgorodski sbornik, vypusk III*, s. 91. Novgorod: Izdanije Novgorodskogo Statistitšeskogo Komiteta pod redaktsijei N. Bogoslovskogo, 1865.
3. ↑  *Karjalan kirja*, s. 532. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström, 1932.
**Belogorsk** (venäjäksi Белого́рск) on kaupunki Amurin alueella Venäjällä. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan runsas 68 tuhatta henkeä.

Neuvostoliiton aikaisen, vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan kaupungin väestöstä 89,7 % oli venäläisiä, 6,1 % ukrainalaisia, 1,2 % valkovenäläisiä ja 0,6 % tataareja.

Historia
--------

Euroopan puolelta saapuneet venäläiset uudisasukkaat perustivat *Aleksandrovskojen* (Алекса́ндровское) kylän vuonna 1860. Lähellä sijaitsi Botškarevkan (Бочкаревка) kylä. Kylät kasvoivat 1913 rakennetun Siperian radan vaikutuksesta. Vuonna 1923 kylät yhdistettiin ja uuden kaupungin nimeksi tuli *Aleksandrovsk* (Алекса́ндровск). Vuonna 1931 kaupunki uudelleennimettiin *Krasnopartizanskiksi* (Краснопартиза́нск) ja 1936 *Kuibyševka Vostotšnajaksi* (Ку́йбышевка Восто́чная). Nykyisen nimensä kaupunki sai vuonna 1957.

### Väkiluvun kehitys

| Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- |
| 1939 | 34 000 |
| 1959 | 48 600 |
| 1970 | 56 900 |
| 1979 | 63 300 |
| 1989 | 74 300 |
| 1996 | 75 800*lähde?* |
| 2000 | 74 500*lähde?* |
| 2010 | 68 249 |
|

Talous
------

Belogorsk on niin ruoka- kuin rakennusteollisuudenkin keskus. Elintarviketeollisuus on kaupungille tärkeää, samoin huonekalujen, betonin ja asfaltin valmistus. Kaupunki on myös sotilaallisesti tärkeä.

Kulttuuri
---------

Belogorskissa on muun muassa elokuvateatteri ja viisi kirjastoa. Kaupungissa on myös kauppakorkeakoulu, taidelukio ja kolme musiikkikoulua lapsille.

Tunnettuja henkilöitä
---------------------

* Swetlana Tscherkassowa (s. 1978), keskimatkojen juoksija
* Sergei Tschuchrai (s. 1955), meloja, kolminkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 16.9.2012. (venäjäksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Prilep** (mak. Прилеп) on kaupunki Pohjois-Makedonian eteläosassa Pelagonian tasangolla. Kaupungissa on 73 675 asukasta (vuonna 2010), ja se on Prilepin kunnan keskuspaikka. Prilepin lempinimi on "kaupunki Markon tornien alla", sillä sen lähellä sijaitsee Prinssi Markon mukaan nimettyjä kuuluisia kivimudostelmia. Prilep on erityisesti tupakkateollisuuden keskus. 

Prilepissä puhuttu murre on otettu vuonna 1943 makedonian kirjakielen pohjaksi. Prilepissä on syntynyt nykyisen Pohjois-Makedonian ensimmäinen moderni näytelmäkirjailija, Vojdan Tšernodrinski. Tärkeitä nähtävyyksiä ovat Zrzen luostari ja Arkkienkeli Mikaelin luostari, joissa on 1100- ja 1300-lukujen freskoja, turkkilainen basaari ja kaupungin vanha islamilainen arkkitehtuuri sekä useat muut keskiaikaiset luostarit ja kirkot.

Lähteet
-------

1. ↑  Macedonia: largest cities and towns and statistics of their population World Gazetteer. Viitattu 28.12.2011.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Prilep**.
* Prilepin kaupungin kotisivut (makedoniaksi)
* Yleistietoa Prilepistä
* Information on Prilep

Pohjois-MakedoniaPohjois-Makedonian kaupungit

* Berovo
* Bitola
* Bogdanci
* Debar
* Delčevo
* Demir Kapija
* Demir Hisar
* Gevgelija
* Gostivar
* Kavadarci
* Kičevo
* Kočani
* Kratovo
* Kriva Palanka
* Kruševo
* Kumanovo
* Makedonski Brod
* Makedonska Kamenica
* Negotino
* Ohrid
* Pehčevo
* Prilep
* Probištip
* Radoviš
* Resen
* Štip
* Skopje
* Struga
* Strumica
* Sveti Nikole
* Tetovo
* Valandovo
* Veles
* Vinica
* Zletovo
**Kajovo** (ven. Каёво) on kylä Novgorodin alueen Okulovkan piirin Borovjonkan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vislenev Ostroviin johtavan maantien varrella 25 kilometriä Borovjonkasta pohjoiseen. Kylässä on 10 asukasta (vuonna 2010).

Seudulla on ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. Vielä 1900-luvun alussa karjalaa puhuttiin Kajovon (Kojovan) kylän lisäksi myös Divuštšinon, Gorbovon, Kuznetsovon (Šepänkylän), Mošonkan (Mošn’an), Pamozovon (Pamol’an), Pestšankan, Poddubjen, Šarovon, Suhovon ja Vislenev Ostrovin (Ostrovan) kylissä. Kielentutkija Juho Kujola keräsi karjalan kielen sanastoa Kajovossa vuonna 1910.

1800-luvulta lähtien Kajovo oli Novgorodin läänin Kresttsyn kihlakuntaan kuuluneen volostin keskus. Vuonna 1908 volostiin kuului 103 asutusta, joissa oli yhteensä 6 500 asukasta. Kajovon kylässä asui 220 henkeä, jotka harjoittivat pääelinkeinonaan maanviljelyä. Kunnanhallinnon lisäksi kylässä oli kyytiasema, viljavarasto, kaksi kauppapuotia, sairaala ja tsasouna.

Vuonna 1918 Kajovon volosti liitettiin Malaja Višeran kihlakuntaan. Vuodesta 1927 lähtien kylä oli aluksi Torbinon ja myöhemmin Okulovkan piireihin kuuluneen kyläneuvostoalueen keskus. Vuonna 2005 se liitettiin Borovjonkan kuntaan.

Nykyään kylässä toimii postikonttori ja lääkintäasema. Sen nähtävyys on 1800-luvun loppupuolella rakennettu Savitšin kartano puistoalueineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Generalnyi plan Borovjonkovskogo selskogo poselenija *borovenkaadm.ru*. Viitattu 13.10.2012. (venäjäksi)
2. ↑  *Karjalan kirja*, s. 532. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström, 1932.
3. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Novgorodskoi gubernii. Vypusk IV: Krestetski ujezd*, s. 3, 32–33. Novgorod: Gubernskaja tipografija, 1909.
4. ↑  *Administrativno-territorialnoje delenije Novgorodskoi gubernii i oblasti 1727–1995 gg.: Spravotšnik*, s. 64, 138, 210. Sankt-Peterburg: Komitet kultury, turizma i arhivnogo dela Novgorodskoi oblasti, Gosudarstvennyi arhiv Novgorodskoi oblasti, 2009. Teoksen verkkoversio (viitattu 13.10.2012). (venäjäksi)
**Oksotši** (ven. Оксо́чи) on kylä Novgorodin alueen Malaja Višeran piirin Verebjen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Verebjan sivujoen Oksotškan varrella kuusi kilometriä kuntakeskuksesta kaakkoon. Kylässä on 378 asukasta (vuonna 2009).

Oksotšin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Derevan viidenneksen verokirjassa vuonna 1495. Myöhemmin se kuului Novgorodin läänin Kresttsyn kihlakuntaan. Oksotšissa oli vuosina 1767 ja 1898 rakennetut kirkot, vuonna 1869 perustettu koulu ja vuonna 1902 avattu kirjasto. Verebjen mutkaa rakennettaessa vuosina 1877–1881 Pietarin ja Moskovan väliselle pääradalle perustettiin Oksotšin asema. Se lakkautettiin rautatien suoristamisen yhteydessä vuonna 2005. Aluksi Torbinon ja myöhemmin Okulovkan piiriin kuulunut Oksotšin kyläneuvosto siirrettiin Malaja Višeran piiriin vuonna 1969.

Kylä koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Asutusta halkovat Oksotška- ja Gridenkajoet sekä niihin laskevat purot. Kylän läpi kulkenut rautatie on purettu. Lähistöllä sijaitsee Oksotšin psykoneurologinen internaatti, joka metsätöiden ohella on tärkein työnantaja. Kylästä on päällystetty maantie Spasskaja Polistin, Malaja Višeran, Ljubytinon ja Borovitšin väliselle valtatielle. Lähin junien pysähdyspaikka on nykyään 204. kilometrin pysäkki.

Oksotšin palveluja ovat kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja kolme kauppaa. Kylästä on linja-autoyhteys Malaja Višeraan. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu rautatien suoristamisen jälkeen raunioitunut asemarakennus sekä 1800-luvun alusta peräisin oleva Sosnovajan kartano ja puistoalue.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Generalnyi plan munitsipalnogo obrazovanija Verebjinskoje selskoje poselenije Malovišerskogo raiona Novgorodskoi oblasti: Obosnovanije projekta generalnogo plana *verbadm.ru*. Viitattu 14.10.2012. (venäjäksi)
2. ↑  *Administrativno-territorialnoje delenije Novgorodskoi gubernii i oblasti 1727–1995 gg.: Spravotšnik*, s. 138, 192. Sankt-Peterburg: Komitet kultury, turizma i arhivnogo dela Novgorodskoi oblasti, Gosudarstvennyi arhiv Novgorodskoi oblasti, 2009. Teoksen verkkoversio (viitattu 14.10.2012). (venäjäksi)
CICC-kirkko Avaruassa. Kirkko on rakennettu vuonna 1853 korallista ja kalkkikivestä.
CICC-kirkko Titikavekan saarella. Kirkko on ainoa kivinen rakennus saarella, ja on rakennettu korallista ja kalkkikivestä sekä laavasementistä. Se on myös ainoa joka kestää hurrikaanit ja tsunamit.
**Cook Islands Christian Church (CICC)** on suurin uskonnollinen yhdyskunta Cookinsaarilla. CICC on kristillinen kongregationalistinen kirkko, jolla on noin 18 000 jäsentä. Jäsenmäärään sisältyy 55,9% Cookinsaarten väestöstä. Kirkolla on lisäksi seurakuntia Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.

Historia
--------

CICC on saanut alkunsa London Missionary Societyn (LMS) lähetystyön seurauksena, joka alkoi Cookinsaarilla vuonna 1821. Vuonna 1852 LMS perusti **Cook Islands LMS Church**in. Kirkosta tuli itsehallinnollinen vuonna 1968 Cookinsaarten parlamentin säätämällä lailla Cook Islands Christian Church Incorporation Act. Tämä laki muutti virallisesti kirkon nimen Cook Islands Christian Churchiksi.

Nykytilanne
-----------

Vuonna 1978 CICC perusti seurakunnan Aucklandiin Uuteen-Seelantiin palvelemaan sinne muuttaneita kirkon jäseniä. Nykyään kirkolla on 19 seurakuntaa Uudessa-Seelannissa ja 11 Australiassa. Cookinsaarilla seurakuntia on 24. Kirkolla on 74 pastoria, jotka on koulutettu Takamoa Theological Collegessa Rarotongalla. CICC on jäsen seuraavissa järjestöissä: Kirkkojen maailmanneuvosto, Pacific Conference of Churches ja Cook Islands Religious Advisory Council.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Cook Islands Christian Church (Arkistoitu – Internet Archive), oikoumene.org, accessed 2011-06-05.
2. ↑  Central Intelligence Agency, The World Factbook: Cook Islands (Arkistoitu – Internet Archive), cia.gov, accessed 2011-06-05.
3. ↑  "Bill signals change for Cook Islands Christian Church", Lehdistötiedote, 3. heinäkuuta 2003, cook-islands.gov.ck, accessed 2011-06-05.
**Spasskaja Polist** (ven. Спа́сская Поли́сть) on kylä ja rautatieasema Tšudovon piirin Tregubovon kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen M10-valtatien varrella kahdeksan kilometriä Tregubovosta etelään. Kylässä ja asemalla on yhteensä 258 asukasta (vuonna 2009).

1500-luvulla syntyneen kylän lähellä virtaa pieni Polistjoki. Myöhemmin sinne rakennettiin Vapahtajan eli Spasin kirkko, josta kylä sai toisen nimensä. Vuonna 1896 Spasskaja Polistista tuli Novgorodin läänin Novgorodin kihlakuntaan kuuluneen volostin keskus.

M10-valtatieltä haarautuu Spasskaja Polistissa Malaja Višeraan, Ljubytinoon ja Borovitšiin johtava maantie R53. Rautatieasema sijaitsee Tšudovon ja Novgorodin välisen radan varrella.

Kylässä toimii puunhankintayritys. Palveluihin kuuluu lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, kauppa, kahvila ja huoltoasema.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Generalnyi plan: Tregubovskoje selskoje poselenije, Tšudovski raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2010. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 7.2.2013. (venäjäksi)
**Manuskala** (ven. Ману́шкино, *Manuškino*) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa 12 kilometriä Rosmittalasta kaakkoon. Kylässä on 15 asukasta (vuonna 2011).

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Se koostui kahdesta osasta, Suuresta ja Pienestä Manuskalasta, joiden asukkaat olivat etupäässä Kelton luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. 

Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Suuressa-Manuskalassa oli 174 savakkoa ja 41 suomalaista sekä kaksi venäläistä perhettä, Pienessä-Manuskalassa 91 savakkoa, 22 suomalaista ja kolme venäläistä perhettä. Kylien talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. 1800–1900-lukujen vaihteessa Manuskala kuului Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin. Vuonna 1892 sinne avattiin zemstvon ylläpitämä koulu.

Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Suuressa-Manuskalassa asui 339 inkerinsuomalaista ja 7 venäläistä, Pienessä-Manuskalassa 272 inkerinsuomalaista ja 36 venäläistä. Kylät muodostivat Manuskalan kyläneuvoston, johon kuului myös Juoksulan kylä. Vuonna 1931 ne liitettiin Pappilanaution suomalaiseen kyläneuvostoon. Inkeriläiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942. Nykyinen Manuskala käsittää entisen Suuren-Manuskalan kylän, mutta Pienenkin-Manuskalan paikalla on vielä muutamia taloja.

Manuskalan lähellä on toimiva hiekkalouhos ja laskuvarjohyppääjien käyttämä lentokenttä. Tuprovaan johtavan tien eteläpuolelle rakennetaan uutta omakotialuetta. Sannikon ja Paulovan välisellä rautatiellä oleva Manuskalan asema sijaitsee viisi kilometriä kylästä lounaaseen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 141. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.5.2013).
2. ↑  Projekt generalnogo plana munitsipalnogo obrazovanija Razmetelevskoje selskoje poselenije Vsevoložskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Tom II: Materialy po obosnovaniju projekta generalnogo plana. Kniga 1: Pojasnitelnaja zapiska, s. 26  2011. Razmetelevo:  Matvejev i K. Viitattu 9.5.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Søren Kragh Andersen** (s. 10. elokuuta 1994 Strib, Etelä-Tanskan alue) on tanskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Treforissa kausilla 2013–2015. Vuonna 2016 hän siirtyi UCI World Tour -tason Giant-Alpecin-talliin ja edusti joukkuetta, nimeltään viimeksi Team DSM, vuoteen 2022. Hän siirtyi Alpecin-Deceuninck-talliin 2023.

Andersen kuului joukkueaika-ajon maailmanmestaruuden voittaneeseen Team Sunwebin joukkueeseen 2017. Seuraavana vuonna hän voitti Pariisi–Tours-kilpailun. Hän voitti 14. ja 19. etapin Ranskan ympäriajossa 2020. Hän voitti UCI World Tour -sarjaan kuuluneen Eschborn–Frankfurt-kilpailun 2023.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2011
Tour Du Pays De Vaud, 3. ja 4. etapin (aika-ajo) voitto
Trofeo Karlsberg, 4. etapin voitto
Joukkueaika-ajon junioreiden Tanskan-mestaruus
2012
Rauhanajo, nuoret, kokonaiskilpailussa toinen, 3. etapin voitto
Tour Du Pays De Vaud, prologin voitto
Rothaus Regio-Tour International, pistekilpailun voitto
2014
Aika-ajon alle 23-v. Tanskan-mestaruus
Tour of Taihu Lake, nuorten kilpailun voitto
2015
ZLM Tour, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Hadeland GP, voitto
Paris–Arras Tour, mäkikirikilpailun voitto
Tour des Fjords, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto
Tour de l'Avenir, prologin ja 3. etapin voitto
2016
Qatarin ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
2017
Omanin ympäriajo, 3. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 13. ja 21. etapilla kolmas
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa kultaa, maantieajossa 12:s
Pariisi–Tours, toinen
2018
Sveitsin ympäriajo, 6. etapin voitto
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa hopeaa
Pariisi–Tours, voitto
2019
Volta Algarve, kokonaiskilpailussa toinen
2020
Omloop Het Nieuwsblad, kolmas
Pariisi–Nizza, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Ranskan ympäriajo, 14. ja 19. etapin voitto, 12. etapilla kolmas
BinckBank Tour, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin (aika-ajo) voitto
2022
Milano – San Remo, seitsemäs
Gent–Wevelgem, viides
2023
Milano – San Remo, viides
Eschborn–Frankfurt, voitto
Luxemburgin ympäriajo, pistekilpailun voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Søren Kragh Andersen *procyclingstats.com*. Viitattu 25.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Søren Kragh Andersen *cyclingarchives.com*. Viitattu 28.1.2021. (englanniksi)
Kirkon rauniot Kernavėssa.
Kernavė sijaitsee noin 35 km Vilnasta luoteeseen  
Kernavė sijaitsee noin 35 km Vilnasta luoteeseenKernavėn kukkulatKernavė sijainti
**Kernavė** on kylä Kaakkois-Liettuassa ja samalla erittäin merkittävä arkeologinen kohde ja turistinähtävyys. Vuonna 1999 siellä oli 318 asukasta. *lähde?* Arvioidaan että pysyvä asutus syntyi paikkakunnalle paleoliittisen kivikauden lopulla noin 12 000 vuotta sitten, pian jäätikön poisvetäytymisen jälkeen. Tämän jälkeen alueella on asuttu varsin yhtäjaksoisesti. Kernavėn alueelta on tehty monipuolisia löytöjä eri aikakausilta kivikaudesta lähtien keskiajalle saakka.  Kernavėn Liettuan kansallinen kulttuurin suojelualue kattaa 194,4 hehtaarin alueen ja se on myös Unescon maailmanperintökohde. Paikkakunta sijaitsee Niemen-joen sivuhaaran Nerisin varrella, noin 35 kilometriä Vilnan luoteispuolella. 

Keskiajalla paikkakunnan kukoistuskausi osui 1200- ja 1300-luvuille. Kernavė oli Liettuan suuriruhtinaskunnan pääkaupunki ja suuriruhtinaan asuinpaikka. Kaupunki mainitaan historiallisissa lähteissä nimeltä ensimmäistä kertaa vuonna 1279. Vuonna 1365 saksalainen ritarikunta hyökkäsi kaupunkiin. Vuonna 1390 tapahtui uusi hyökkäys, jolloin ritarikunta poltti laaksoon rakennetun kaupungin linnoineen. Sitä ei korjattu, vaan asutus siirtyi kukkulan päälle. Laakson kaupungin jäänteet peittyivät maakerrosten alle, ja niistä tuli arkeologinen aarre. Sen tutkimukset alkoivat 1800-luvun puolivälissä. 

Kernavėn kukkuloita, panoraama maailmanperintökohteesta. Kuvan oikeassa laidassa Niemen-joen Neris-haaraa.

Lähteet
-------

1. ↑  Reserve – Archaeological site - Archaeological researches (Kernavėn suojelualue - Arkeologinen kohde - Arkeologiset tutkimukset linnasta) Administration of the State Cultural Reserve of Kernavė, Lithuania.  Arkistoitu 21.7.2020. Viitattu 28.11.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3  Kernavė Archaeological Site (Cultural Reserve of Kernavė) Unesco
3. ↑  Baltia. Autoilijan tiekartta 1:800 000. Karttakeskus (www.karttakeskus.fi), Helsinki, 2008. ISBN 978-951-593-226-6. (suomeksi), (ruotsiksi), (englanniksi), (saksaksi), (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kernavė** Wikimedia Commonsissa

* State Cultural Reserve of Kernavė - suojelualueen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) ja (liettuaksi)
**Haarlemmermeer** on kunta Pohjois-Hollannin provinssissa Alankomaissa. Kunnassa on 136 730 asukasta (1. heinäkuuta 2006). Se on polderi, rakennettu vedeltä 1800-luvulla vallatulle alueelle. Nimen merkitys on "Haarlemin järvi".

Suurin kaupunki on Hoofddorp, n. 60 000 asukasta. Se on yksi harvoista kaupungeista, jonka nimi ei ole sama kuin ympäröivän kunnan.

170 km² järven kuivaus aloitettiin 1848 höyrykoneiden voimalla ja se valmistui 1852. Maan myynnillä saatiin katettua kuivatuksen kulut. Haarlemmermeerin kunta perustettiin 1855. Vuonna 1917 perustettiin Schipholin sotilaslentokenttä, jonka Amsterdam otti käyttöönsä 1926. Se oli toinen lentokenttä Euroopassa Tukholman jälkeen, jonka kiitotiet päällystettiin. Nimi Schiphol merkitsee laivojen hautaa, joka tulee aikaisemmin alueella olleen Haarlemmermeer-järven myrskyjen upottamista laivoista. Järvi kuivattiin, eikä siitä enää ole jäljellä merkkejä.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Haarlemmermeer** Wikimedia Commonsissa

* 

Kartta Haarlemmermeerin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (*Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen*).

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pohjois-Hollannin provinssin kunnat |
| --- |
|  |
| 
* Aalsmeer
* Alkmaar
* Amstelveen
* Amsterdam
* Beemster
* Bergen
* Beverwijk
* Blaricum
* Bloemendaal
* Castricum
* Den Helder
* Diemen
* Drechterland
* Edam-Volendam
* Enkhuizen
* Gooise Meren
* Haarlem
* Haarlemmerliede en Spaarnwoude
* Haarlemmermeer
* Heemskerk
* Heemstede
* Heerhugowaard
* Heiloo
* Hilversum
* Hollands Kroon
* Hoorn
* Huizen
* Koggenland
* Landsmeer
* Langedijk
* Laren
* Medemblik
* Oostzaan
* Opmeer
* Ouder-Amstel
* Purmerend
* Schagen
* Stede Broec
* Texel
* Uitgeest
* Uithoorn
* Velsen
* Waterland
* Weesp
* Wijdemeren
* Wormerland
* Zaanstad
* Zandvoort

 |  |

 |
**Lesnaja** (ven. Лесна́я) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin ja Šimskin välisen maantien varrella 34 kilometriä Novgorodista lounaaseen. Asukkaita on 2 000 henkeä (vuonna 2011).

Maantiede ja asutus
-------------------

Lesnajan kunnan pinta-ala on 89,5 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin piirin Borkin kuntaan, idässä Ilmajärveen sekä etelässä ja lännessä Novgorodin alueen Šimskin piiriin. Pinta-alasta 47,1 % on maatalousmaata ja 45,9 % metsää. 

Seutu kuuluu Ilmajärven–Olhavanjoen tasankoon. Lesnajan kylä on kunnan ainut asutuskeskus.

Lesnajan kirkko.

Talous ja palvelut
------------------

Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous (58,0 % vuonna 2009) sekä erilaiset julkiset palvelut. Kunnan alueella toimii noin 70 yksityistilaa. Suunnitteilla on kasvihuoneviljelmän rakentaminen. Yli puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella, lähinnä Novgorodissa ja Pietarissa.

Lesnaja koostuu etupäässä mukavuuksilla varustetuista matalista asuintaloista. Julkisiin palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, posti ja pankki. Kylässä on joukko kauppoja ja kolme kahvilaa. Sieltä on linja-autoyhteydet Novgorodiin, Šimskiin ja Soltsyyn.

Lähteet
-------

* Generalnyi plan: Lesnovskoje selskoje poselenije, Novgorodski raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2009. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 11.1.2014. (venäjäksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Sotsialno-ekonomitšeskoje razvitije Lesnovskogo selskogo poselenija *lesnayaadm.ru*.  Arkistoitu 11.1.2014. Viitattu 11.1.2014. (venäjäksi)
2. 1 2  Generalnyi plan, s. 6.
3. ↑  Generalnyi plan, s. 12.
4. ↑  Generalnyi plan, s. 8.
5. ↑  Generalnyi plan, s. 20.
6. ↑  Generalnyi plan, s. 15.
7. ↑  Generalnyi plan, s. 19.
8. ↑  Generalnyi plan, s. 22–25.
9. ↑  Generalnyi plan, s. 26–29.
10. ↑  Generalnyi plan, s. 30.

Aiheesta muualla
----------------

* Lesnajan kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Pilsjärvi** (ven. Пильдозеро, *Pildozero*) on entinen kylä Karjalan tasavallan Louhen piirin Ambarnyin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi samannimisen järven saaressa 30 kilometriä Ambarnyista linnuntietä lounaaseen.

Pilsjärven kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1723. Tuolloin siellä oli kaksi taloa. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa kylä toimi Vitsataipaleen volostin keskuspaikkana. Vuonna 1905 siellä oli 18 taloa, kirkko, koulu, kyytiasema ja 108 asukasta.

Neuvostoaikana perustettiin Louhen piiriin kuulunut Pilsjärven kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen 19 asutuksessa oli 1 500 asukasta, joista 55 % oli venäläisiä ja 35 % karjalaisia. Kyläneuvostoon kuuluivat Ala-Kuusemajärven (ven. *Nižneje Kumozero*), Jolmosen (*Jelmanga*), Kakaran (*Gagarino*), Marttinaisen eli Vonkajärven (*Vangozero*), Sarviniemen (*Buldyri*) ja Ylä-Kuusemajärven (*Vehneje Kumozero*) karjalaiskylät, Enkijärvi ja joukko muita Muurmannin radan asutuksia. Pilsjärvellä oli 146 asukasta, joista valtaosa oli karjalaisia. Välillä Kemin piiriin kuulunut Pilsjärven kyläneuvosto lakkautettiin vuonna 1959 ja sen asutukset liitettiin Enkijärven kyläneuvostoon.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 7.8.2015.
2. ↑  Pöllä, Matti: *Vienan Karjalan etnisen koostumuksen muutokset 1600–1800-luvulla*, s. 70. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1995. ISBN 951-717-893-X.
3. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Arhangelskoi gubernii k 1905 godu*, s. 194–195. Arhangelsk: Arhangelski gubernski statistitšeski komitet, 1907.
4. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 16. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
5. ↑  Izmenenija administrativno-territorialnogo ustroistva KASSR v 1958–1959 godah *resources.krc.karelia.ru*. Viitattu 7.8.2015. (venäjäksi)
**Paulius Antanas Baltakis** (1. tammikuuta 1925 – 17. toukokuuta 2019) oli liettualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 24. elokuuta 1952 ja nimitettiin Egaran titulaaripiispaksi 1. kesäkuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pio Laghi, jota avustivat Edward Cornelius O'Leary ja Vincentas Brizgys.

Baltakis syntyi 11-lapsiseen perheeseen. Vuonna 1944 hän joutui saksalaisten pidättämäksi. 1940–1950-luvuilla hän työskenteli Suomessa ja Norjassa ja opiskeli Belgiassa; 1950-luvulta alkaen hän työskenteli Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hän sai vuonna 1994 Gediminaksen ritarikunnan suurristin.

Lähteet
-------

1. ↑  Mirė vyskupas Paulius Antanas Baltakis OFM (liettuaksi)
2. ↑  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Paulius Antanas Baltakis, O.F.M.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: lt:Paulius Baltakis
**Sainte-Mère-Église** on kunta Ranskassa Manchen departementissa Normandian alueella. Se sijaitsee Cotentin niemimaalla.

Toinen maailmansota
-------------------

Sainte-Mère-Église oli ensimmäisiä vapautettuja kaupunkeja kun Normandian maihinnousu alkoi 6. kesäkuuta 1944. Laskuvarjojääkäri John Steelen laskuvarjo takertui Sainte-Mère-Églisen kirkon torniin, jonne hän jäi roikkumaan useaksi tunniksi. Tämän muistona kirkon tornissa roikkuu laskuvarjojääkäriksi puettu nukke laskuvarjoineen. Tapahtuman kirjoitti kirjailija Cornelius Ryan kirjaansa Atlantin valli murtuu (The Longest Day), josta tehtiin myös saman niminen elokuva.

Kuntaliitokset
--------------

1. tammikuuta 2016 neljä kuntaa Beuzeville-au-Plain, Chef-du-Pont, Écoquenéauville ja Foucarville yhdistyivät Sainte-Mère-Églisen kuntaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sainte-Mère-Église** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Tour de France 2016
3. ↑  www.legifrance.gouv.fr
**Roomalainen kylpylä** on roomalaisaikaisten termien arkeologinen kohde, joka sijaitsee Vasilíssis Amalías -valtakadun varrella Kansallispuutarhan laidalla Ateenan keskustassa.

Roomalaisen kylpylän raunioita.
Kylpylä rakennettiin 200-luvun lopulla herulien hyökkäyksen jälkeen, ja se oli käytössä ainakin 500-luvulle saakka. Sama alue oli ollut geometrisella kaudella hautausmaana. Myöhemmin se sijaitsi kaupunginmuriin ulkopuolella ja oli merkittävä paikka moneille kulteille. Hadrianuksen aikana 100-luvulla, kun läheinen Olympoksen Zeuksen temppeli ja Hadrianuksen kaari valmistuivat, alueesta tuli osa varsinaista kaupunkia. Tuolloin sinne rakennettiin lukuisia pyhäkköjä, yksityistaloja ja kylpylöitä.

Kylpylän rauniot löydettiin 1990-luvulla Ateenan metron Linjan 2 rakennustöiden yhteydessä. Arkeologinen kohde on katettu ja ollut nähtävissä vuodesta 2004 lähtien.

Toinen roomalaisen kylpylän arkeologinen kohde sijaitsee hieman etelämpänä heti Olympoksen Zeuksen temppelin pohjoispuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Roman Baths at Zappeio Ministry of Culture and Sports. Viitattu 30.3.2015.
2. ↑  Roman Baths *Mesogaia.net*.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 30.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ateenan roomalainen kylpylä** Wikimedia Commonsissa
Montrealin elokuvajuhlien tapahtuma-aluetta ('Place des Arts') vuonna 2013.
Montrealin elokuvajuhlien ulkokatsomo päivällä.
**Montrealin elokuvajuhlat** (*Montreal World Film Festival* eli *Montreal International Film Festival*, WFF, ransk. *le Festival des Films du Monde*) on perustettu 1977. Juhla on Kanadan vanhin kansainvälinen elokuvajuhla ja ainoa kilpailun sisältävä elokuvajuhla, jonka FIAPF on hyväksynyt Pohjois-Amerikassa. Julkinen juhla pidetään elokuun lopussa Montrealissa Quebecissa. Juhla poikkeaa Toronton elokuvajuhlista siinä suhteessa, että se keskittyy kaikkialta maailmasta tuleviin erilaisiin elokuviin, ei niinkään Hollywood-tuotantoon.

Mikko Kuparinen sai vuonna 2015 Montrealin elokuvajuhlilla parhaan ohjaajan palkinnon elokuvasta *2 yötä aamuun*.

Lähteet
-------

1. ↑  Montrealin elokuvafestivaalin parhaan ohjaajan palkinto suomalaiselle 8.9.2015 Yle.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Festival des Films du Monde de Montréal (Arkistoitu – Internet Archive) -tapahtuman sivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* ISNI
* VIAF

 |

 |
**Dubingiain linna** (liett.  *Dubingių pilis*) oli Liettuan suuriruhtinaskunnan mahtiaikoina historiallisesti merkittävä linna Liettuan itäosissa Vilnan pohjoispuolella, nykyisen Molėtain kunnallispiirin Dubingiaissa.

 Dubingiain aiempi linna sijaitsi kuvan mäellä.
 Biržain-Dubingiain ensimmäinen herttua, hetmanni Mikalojus Radvila Punainen.
 Dubingiain linnanraunioita – arkeologista työmaa-aluetta.
Dubingiain linna sijaitsi Vilna pohjoispuolella  
Dubingiain linna sijaitsi Vilna pohjoispuolellaDubingiain aiempi linnaDubingiain aiemman linnan sijainti Liettuassa.
Linnan rakennutti Vytautas Suuri.*lähde?* Linna kuului liettualaisen Radvilan eli Radziwillin (liett. *Radvila*, puol. *Radziwiłł*) ylimystösuvulle 1500-luvulta lähtien. Muun muassa Jurgis Radvila (1480–1541) ja hänen lapsensa Mikalojus Radvila Punainen (1512–1584) ja Barbora Radvilaitė (1520–1551) asuivat ainakin ajoittain linnassa. Linnan aktiivikausi osui 1300–1800-luvuille, sittemmin linna hajotettiin ja nyttemmin alue on toisinaan Liettuan arkeologisten kaivausten kohteena.

Lähteet
-------

1. ↑  Radvila (Radziwill) Family (Radvilan aatelissuvusta) Biržai Museum. Viitattu 29.11.2011. (englanniksi)
2. ↑  Baltia. Autoilijan tiekartta 1:800 000. Karttakeskus (www.karttakeskus.fi), Helsinki, 2008. ISBN 978-951-593-226-6. (suomeksi), (ruotsiksi), (englanniksi), (saksaksi), (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dubingiain linna**.
* Radvilan Biržai-Dubingiai -sukuhaaran Dubingiain linnasta ja sukuhaaran historiaa (liettuaksi)
* Dubingiain linna arkeologien tutkittavana 2003–2007 (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi)
* Dubingiain linnaan liittyvästä turismihankkeesta 2010–2012 (liettuaksi)
* Archeologinis paveldas (liettuaksi)
* Radvilan suvun Biržai-Dubingiai -sukuhaaran aiemman asuinlinnan hautapaikka Dubingiaissa arkeologien tutkittavana: Dubingiai and the burial place of the Radvila family: major recent archaeological discovery (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Bourbonnais'n junaturma** tapahtui 15. maaliskuuta 1999 Bourbonnais’n kaupungin lähistöllä Illinoisin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Turmassa menehtyi 11 pikajunan matkustajaa, ja 122 loukkaantui. Onnettomuuden materiaalivahingot olivat yli 14 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.

Tapahtumien kulku
-----------------

Yhdysvaltain kansallisen matkustajajunayhtiö Amtrakin pikajuna numero 59, *City of New Orleans*, lähti Chicagosta lähes ajallaan kohti New Orleansin kaupunkia. Hieman ennen kello kymmentä illalla paikallista aikaa juna oli sivuuttamassa Bourbonnais’n kaupunkia 127 kilometrin tuntinopeudella, kun veturinkuljettaja näki edessään radalla raskaan ajoneuvoyhdistelmän, joka oli ylittämässä rataa tasoylikäytävän varoituslaitteista ja puomeista huolimatta. Hätäjarrutuksesta huolimatta pikajuna törmäsi rautatangoilla lastatun ajoneuvoyhdistelmän puoliperävaunuun. Törmäyksen seurauksena junan kaksi veturia sekä 11 junan 14 vaunusta suistuivat kiskoilta. Osa suistuneista vaunuista osui sivuraiteella seisseisiin tavaravaunuihin ja vaurioitui pahoin.

Yhdysvaltain onnettomuustutkintakeskus National Transportation Safety Board totesi selvityksessään, että ajoneuvoyhdistelmän kuljettaja kiersi alaslaskeutuneet tasoristeyspuomit yrittäessään ylittää rataa lähestyvän junan edestä. Yhdistelmän kuljettajan mukaan varoituslaitteet eivät kuitenkaan varoittaneet ennen kuin hänen ajoneuvonsa oli jo radalla. Tutkintalautakunnan mukaan syy oli ajoneuvoyhdistelmän kuljettajan toiminnassa ja väistämisvelvollisuuden noudattamatta jättämisessä. Kuljettaja tuomittiin kahden vuoden ehdottomaan vankeuteen ajopäiväkirjan epäselvyyksien ja ajo- ja lepoaikarikkomusten vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Truck driver in Amtrak crash guilty of 2 felonies  2004. Chicago Tribune. Viitattu 1.4.2015.
2. 1 2  Alice Lane: The Great Train Crash of 1999 Rocked Bourbonnais Illinois Hospital  2009. ezine.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 1.4.2015.
Mellonsaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SavonlinnaEtelä-SavoSuomi |
| Vesialue | 
Saimaa: Puruvesi |
| Pinta-ala | 
1,1 ha |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Mellonsaari** eli **Mello** on saari Puruvedessä. Se sijaitsee Kaakkois-Suomessa, Savonlinnan kunnassa, 300 km koilliseen Helsingistä. Saaren pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen enimmäispituus on 180 metriä kaakosta luoteeseen. Saaren omistaa turkulainen Pirkko Kuula (o.s. Penttilä).

Mellonsaaren ilmasto on boreaalinen. Lämpimin kuukausi on heinäkuu, jonka keskilämpötila on 16 °C, kylmin helmikuu, jonka keskilämpötila on −16 °C. Koko vuoden keskilämpötila on 0 °C.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  Mellonsaaren
 ilmastodiagrammi |
| --- |
| T | H | M | H | T | K | H | E | S | L | M | J |
| 
 
 
 0

 
-14
-16
 | 
 
 
 0

 
-15
-17
 | 
 
 
 0

 
-7
-12
 | 
 
 
 0

 
5
-4
 | 
 
 
 0

 
15
4
 | 
 
 
 0

 
17
9
 | 
 
 
 0

 
20
13
 | 
 
 
 0

 
18
12
 | 
 
 
 0

 
11
5
 | 
 
 
 0

 
2
-2
 | 
 
 
 0

 
-8
-10
 | 
 
 
 0

 
-12
-13
 |
| lämpötila celsiusasteinasademäärä millimetreinä |

 |

  
{{{alt}}}MellonsaariMellonsaaren sijainti Suomessa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: sv:Mellonsaari & ceb:Mellonsaari
**Prem Singh Tamang** (s. 5. helmikuuta 1968), joka tunnetaan myös nimellä **P. S. Golay**, on intialainen poliitikko ja Sikkimin pääministeri vuodesta 2019.

Tamang äänestettiin vuonna 1994 lainsäätäjäksi Sikkimin osavaltioparlamenttiin Sikkim Democratic Front -puolueen jäsenenä. Vuosina 1994–1999 hän toimi Sikkimin osavaltiohallituksessa ministerinä, kolmessa eri tehtävässä. Vuonna 2013 hän ajautui välirikkoon puolueensa puheenjohtaja Pawan Kumar Chamlingin kanssa, minkä seurauksena hän erosi ja perusti Sikkim Krantikari Morchan.

Uuden puolueen puheenjohtajana Tamangin ensimmäiset vaalit olivat vuoden 2014 osavaltiovaalit, joissa Sikkim Krantikari Morcha sai 10 paikkaa 32:sta ja 42 prosenttia äänistä. Vuonna 2017 Tamangia syytettiin korruptiosta, hänen 1990-luvulla olleen ministerikautensa talousepäselvyyksistä, ja hänet pidätettiin vuodeksi. Vapautumisen jälkeen Tamangin tueksi järjestettiin valtava mielenilmaus. Vuonna 2019 Sikkim Krantikari Morcha voitti Sikkimin osavaltiovaalit saaden 17 paikkaa 32:sta, jonka seurauksena Tamangista tuli osavaltion pääministeri. Pääministerinä hän on väittänyt, että korruptiosyytteet olivat osa mustamaalauskampanjaa, joka alkoi vuonna 2013 uuden puolueen perustamisen myötä. Hän perusteli syyttömyyttään sillä, että Chamling ei olisi antanut hänen asettua ehdolle tapauksen jälkeen, jos korruptioväitteet olisivat pitäneet paikkansa.

India Today -lehden haastattelussa Tamang syytti edeltäjiään tuhlailusta, jonka vuoksi Sikkim oli velkaantunut. Hän ilmoitti samassa yhteydessä huutokauppaavansa 40 edellisen hallinnon aikana hankittua ajoneuvoa sekä muuttavansa osavaltion pääministerin kartanon museoksi. Hänen mukaansa hallinto puhdistuu automaattisesti korruptiosta, jos pääministeri ei ole korruptoitunut. Naisten suojelemiseksi seksuaalisen väkivallan uhkalta hän on tarjonnut Gangtokissa naisille ilmaiset kotiinkuljetukset öisin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Golay ends Chamling-era to emerge as new CM of Sikkim *Deccan Herald*.  27.5.2019. Viitattu 25.8.2019.
2. 1 2 3  Prem Singh Tamang, aka PS Golay, sworn in as Sikkim CM: SKM chief was convicted of corruption under Chamling govt *Firstpost*.  27.5.2019. Viitattu 25.8.2019.
3. ↑  Singh, Shiv Sahay: P.S. Golay sworn in as Sikkim Chief Minister *The Hindu*.  27.5.2019. Viitattu 25.8.2019.
4. ↑  Corruption case: Convicted Sikkim MLA disqualified from assembly *Times of India*.  13.1.2017. Viitattu 25.8.2019.
5. 1 2  Sengupta, Romita Datta: Interview: Prem Singh Tamang *India Today*.  8.11.2019. Viitattu 5.1.2020.
6. ↑  Sikkim CM Prem Singh Tamang launches free-ride scheme for women at night *The Print*.  9.12.2019. Viitattu 5.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Prem Singh Tamang** Wikimedia Commonsissa
**Kaljazin** (ven. Каля́зин) on kaupunki Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan muodostaman Uglitšin tekoaltaan rannalla 175 kilometriä Tveristä koilliseen. Kaupunki on Kaljazinin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan, Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie, josta kaupungissa haarautuu Uglitšiin johtava sivurata. Asukkaita on 13 900 henkeä (vuonna 2009).

Paikalla sijainnut asutus tunnetaan 1100-luvulta lähtien. 1400-luvulla Volgan vastarannalle perustettiin Kaljazinin pyhän kolminaisuuden luostari, joka sai nimensä Koljaga-nimisestä maanomistajasta. Vuonna 1775 Kaljazinista tuli Tverin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. Nykyään kaupungissa on jalkine-, tekstiili-, konepaja- ja elintarviketeollisuutta.

Osa kaupungista jäi 1930–1940-luvuilla rakennetun Uglitšin vesivoimalan tekojärven alle. Veden alta kohoaa entisen Pyhän Nikolaoksen katedraalin korkea kellotapuli. Muita nähtävyyksiä ovat vuonna 1787 rakennettu Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko sekä kotiseutumuseo, johon on kerätty veden alle jääneen Kolminaisuuden luostarin esineistöä sekä 1700–1800-lukujen koristetaidetta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 175. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
3. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 175–176. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
4. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 176. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaljazinin piirin sivusto (venäjäksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaljazin** Wikimedia Commonsissa
**Roslavl** (ven. Ро́славль) on kaupunki Smolenskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Ostjor-joen rannalla 123 kilometriä Smolenskista kaakkoon. Kaupunki on Roslavlin piirin keskus. Siellä risteytyvät Smolenskiin, Suhinitšiin, Brjanskiin ja Mogiljoviin johtavat rautatiet sekä Moskovan ja Brestin sekä Smolenskin ja Brjanskin väliset maantiet. Asukkaita kaupungissa oli 54 898 (vuonna 2010).

Rostlavlin lyhyempi bussi

Historiaa
---------

Kaupunki on saanut nimensä Smolenskin ruhtinaasta Rostislavista, joka vuoden 1137 tienoilla rakennutti paikalle ruhtinaskunnan lounaisrajalla sijainneen linnoituksen. Vuosina 1376–1512 se kuului Liettuaan. Vuonna 1512 venäläiset valtasivat Roslavlin, ja vuonna 1522 se liitettiin Moskovan Venäjään. Vuosina 1618–1654 kaupunki kuului Puolaan. Vuonna 1755 siitä tuli Smolenskin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1850 kaupungin läpi rakennettiin Moskovan ja Varsovan välinen maantie ja vuonna 1868 Orjolin ja Vitebskin välinen rautatie. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä ja kärsi suuria vahinkoja. Nykyään Roslavl on Smolenskin alueen 3. suurin kaupunki ja huomattava teollisuuskeskus.

Nähtävyyksiä
------------

Rostlavlin nunnaluostaria
Stanovka-joen yläpuolella kohoavalla mäellä sijainneesta linnoituksesta on jäljellä maavallien jäännöksiä. Keskustan nähtävyyksiä ovat 1780–1790-luvuilla rakennettu barokkityylinen Neitsyt Marian taivaaseen astumisen kirkko, Pietari-Paavalin kirkko (1850-luku) ja Kazanin kirkko (1833–1845). Zaretšjen kaupunginosassa sijaitsee Ylösnousemuksen kirkko (1816–1825) ja Ostjor-joen rannalla 1500-luvulla perustettu Kristuksen kirkastumisen naisluostari. Muita nähtävyyksiä ovat 1800-luvulla rakennetut sairaala, entinen kaupunginduuma ja aatelishuone.

Lähteet
-------

1. ↑  Smolenskaja oblast: Potštovnyje indeksy *ruspostindex.ru*.  Arkistoitu 6.1.2012. Viitattu 11.3.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Smolenskaja oblast: Telefonnyje kody *ruspostindex.ru*.  Arkistoitu 2.4.2012. Viitattu 11.3.2012. (venäjäksi)
3. ↑  Е.Л. Макаревич (toim.): Атлас автомобиьных дорог (Atlas Avtomobilnyh Dorog) 1:500 000. Издательство Янсеян, Minsk, 2005. ISBN 985-6501-12-1. (venäjäksi)
4. ↑  Автомобильная карта "Смоленск + Смоленская область" (Avtomobilnaja karta "Smolensk + Smolenskaja oblast") 1:19 000 & 1:520 000. RUZ Ko, et al, 2010. ISBN 978-5-89485-085-1. (venäjäksi)
5. 1 2 3  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 376–377. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
6. 1 2  Федеральная служба государственной статистики (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Предварительные итоги: всероссийской переписи населения 2010 года. Статистический сборник (pdf) (Alustavat tulokset: Koko Venäjän kattavan väestönlaskenta 2010. Tilastollinen yhteenveto) *ISBN 978-5-902339-98-4*.  2011. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».. Viitattu 11.3.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Roslavl**.
* Roslavlin piirin sivusto (venäjäksi)
**Helsinki International Film Festival – Rakkautta & Anarkiaa** on suomalainen vuosittain syyskuussa järjestettävä elokuvafestivaali.

Tapahtuma sai alkunsa maaliskuussa 1988, kun Kulttuuriyhdistys Image ry järjesti Lina Wertmüllerin *Rakkautta ja anarkiaa* -elokuvan mukaan nimetyn elokuvaviikon Helsingissä. Näytännöt pidettiin Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan elokuvateatteri *Illusionissa*. Tapahtuman menestyttyä se päätettiin laajentaa festivaaliksi.

Suurin osa näytöksistä on Helsingissä, mutta Rakkautta ja anarkiaa järjestää näytöksiä myös muun muassa Tampereella, Lahdessa ja Jyväskylässä. Festivaalilla esitetään vuosittain yli sata elokuvaa. Rakkautta ja anarkiaa on kävijämäärältään Suomen suurin elokuva-alan tapahtuma. Vuonna 2013 festivaaleilla oli 470 näytöstä. Vuonna 2014 lippuja lunastettiin järjestäjien mukaan yli 61 500 kappaletta, mikä oli tapahtuman uusi yleisöennätys. Vuonna 2019 festivaaleille osallistui yli 57 000 ihmistä ja vuonna 2023 noin 51 000.

Festivaalin ohjelmistossa on elokuvia ympäri maailman bollywoodista art houseen. Vuodesta 2008 alkaen tapahtumassa on jaettu Finnkino-palkinto yhdessä Finnkinon kanssa. Yleisöäänestyksen voittaja saa valtakunnallisen elokuvateatterilevityksen sekä mainostilaa *Episodi*-elokuvalehdessä.

Festivaalin historiasta kertova, Kalle Kinnusen ja Lauri Lehtisen kirjoittama *30 vuotta rakkautta ja anarkiaa* -kirja ilmestyi Like-kustantamon kustantamana vuonna 2017. ISBN 978-952-01-1584-5.

Lähteet
-------

1. ↑  R&A 25v: 1988–1992 *Rakkautta & Anarkiaa*.  18.7.2012. Viitattu 28.9.2015.
2. ↑  Entistä kansainvälisempi R&A keräsi jälleen ennätysyleisön  29.9.2013. Rakkautta & Anarkiaa. Viitattu 29.9.2013.
3. ↑  Rakkautta & Anarkiaa -festivaali rikkoi 60 000 kävijän rajan  28.9.2014. Rakkautta & Anarkiaa. Viitattu 28.9.2015.
4. ↑  Lehtinen, Don: Rakkautta & Anarkiaa keräsi yli 50 000 kävijää, monet näytökset myytiin loppuun *Helsingin Sanomat*.  24.9.2023. Viitattu 25.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* R&A:n kotisivut
* Rimpiläinen, Elina: Lempeä ja kapinahenkeä elokuvafestivaaleilla Yle Elävä arkisto. 13.9.2011.
* Rautsi, Ilja: Festivaaliraportti 2006 Elitisti.net. 8.10.2006.
* Rautsi, Ilja & Piispanen, Tatu: Festivaaliraportti 2007 Elitisti.net. 6.10.2007.
* Rautsi, Ilja: Festivaaliraportti 2008 Elitisti.net. 3.10.2008.