recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Germaaniheimojen asuinalueita noin vuonna 50.
**Khattit** tai **khatit** (lat. *chatti*) olivat germaaniheimo, joka asui Weserin ja Fuldan jokivarsilla. Tacituksen mukaan khattit olivat neuvokkaampia ja paremmin organisoituneita kuin muut germaanit, valitsivat parhaat miehet päälliköikseen ja taistelivat kurinalaisesti. He olivat tunnettuja vahvasta jalkaväestään.

Drusus onnistui voittamaan khattit 9 eaa, mutta heistä tuli ensimmäisellä vuosisadalla yksi roomalaisten vaikeimmista vastustajista. Khattit laajensivat tuolloin asuinalueitaan alkuperäisestä kotimaastaan Weserin yläjuoksulla kohti Mainin jokilaaksoa, ja löivät kheruskit sekä useita muita naapuriheimoja.

Khattit olivat vuonna 9 Arminiuksen johtamien kheruskien liittolaisina voittamassa roomalaisia Teutoburgin taistelussa. Vuonna 15 Germanicuksen johtama roomalaisarmeija hävitti kostoksi khattien maita. Vuonna 69 khattit osallistuivat bataavien kapinaan roomalaisia vastaan.

Vuonna 83 keisari Domitianus ajoi khattit pois Taunuksen ylängöltä, mutta khattit aiheuttivat edelleen harmia roomalaisille liittymällä vuonna 89 Lucius Antonius Saturninuksen kapinaan. Khattit tekivät Rooman alueille hyökkäyksiä vuosina 162, 170 ja 213. He saattoivat myös olla liitossa frankkien kanssa 200-luvulla, ja khattien heimon katsotaankin joskus kuuluvan alkuperäisiin frankkeihin. 

500-luvun alussa Klodvigin yhdistämät frankit valloittivat khattien asuma-alueet. Khattien onnistui kuitenkin säilyttää Frankkien valtakunnassa jonkinasteinen autonomia.

Lähteet
-------

* Tacitus: Germaania. Suomentanut Edwin Linkomies. Otava 1976. ISBN 951-1-02311-X

### Viitteet

1. 1 2 3  Chatti *Encyclopaedia Britannica. Britannica Academic*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 20.9.2015. englanti
2. ↑  Tacitus 1976, s. 52–53
3. ↑  Frank *Encyclopaedia Britannica. Britannica Academic*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 20.9.2015. englanti
**Josefiina (Fiinu) Autio**, o. s. *Elviö* (31. lokakuuta 1888 Suursaari – 1. heinäkuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen elokuva-alan puvustonhoitaja, puvustaja ja avustajaroolien esittäjä.

Fiinu Autio toimi puvustonhoitajana, puvustajana ja avustajaroolien esittäjänä 1936–1937 Suomi-Filmissä ja 1937–1962 Suomen Filmiteollisuudessa. Suomi-Filmissä Autio oli puvustonhoitajana jännityselokuvassa VMV 6 (1936) ja avustajanrooleissa elokuvissa Juurakon Hulda (1937) ja Niskavuoren naiset (1938). Suomen Filmiteollisuudessa Autio oli puvustonhoitajana tai puvustajana kymmenissä elokuvissa. Hän oli avustajana noin kolmessakymmenssä elokuvassa, hänen avustajanrooleistaan tunnetuimpia olivat 1950-luvulla valmistuneiden Puupää-elokuvien Sunkreenska, rouva Huopanen, Mari-täti, Amalia-täti ja Matilda-täti. Fiinu Autio oli cameoroolissa elokuvassa Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi (1949) ja hän esitti verhojen ompelijaa musiikkielokuvassa Vain laulajapoikia (1951). Viimeinen avustajarooli Autiolla oli 1962 valmistuneessa elokuvassa "Ei se mitään!" sanoi Eemeli, jossa hän esitti kihlajaisvierasta. Fiinu Autio kuoli samana vuonna 73-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sisko Rytkösen elämäkerta Fiinu Autiosta EloNetissä

Aiheesta muualla
----------------

* Joanna Weckman : Buren ja Fiinun jalanjäljissä – Pukusuunnittelijana elokuvaproduktiossa, Elokuvatajun artikkelisarja

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
Esimerkki kansainvälisestä ajokortista (Japani).
 Kansainvälisen ajokortin tunnustavat maat: Geneven sopimuksen allekirjoittajamaat (tumman sininen) ja muut kortin tunnustavat maat (vaaleansininen).
**Kansainvälinen ajokortti** (engl. *International Driving Permit*, IDP, ransk. *Permis International de Conduire*) on asiakirja, joka oikeuttaa haltijan käyttämään motorisoitua ajoneuvoa muussa kuin vakituisessa asuinmaassaan tai kortin myöntäjämaassa. Asiakirja on käännös haltijan kansallisesta ajokortista useille kielille, ja se on esitettävä pyydettäessä varsinaisen ajokortin lisäksi ajomaan viranomaisille.

Kansainvälinen ajokortti sisältää mm. seuraavat tiedot: kortin numero, voimassaoloaika, kortin myöntäjä, ajokortin tiedot, haltijan valokuva ja henkilötiedot sekä ajokorttiluokka (A, B, C, D, E tai näiden yhdistelmä).

Kansainvälistä ajokorttia koskevat useat kansainväliset tieliikennesopimukset: Pariisin sopimus 1928, Geneven sopimus 1949 ja Wienin sopimus 1968. Näistä keskimmäinen, Geneven sopimus, on useimpien valtioiden ratifioima. Geneven sopimuksen mukainen asiakirja on voimassa vain vuoden myöntämispäivästä lukien, Wienin sopimuksen mukainen asiakirja on voimassa kolme vuotta. Suomessa valtioneuvosto on antanut kansainvälisten ajokorttien kirjoittamisoikeuden Autoliitolle, joka tarkastaa ajo-oikeuden Traficomilta, ennen niiden luovuttamista asiakkaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2   Kansainvälinen ajokortti Autoliitto. Viitattu 16.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansainvälisen ajokortin hakemuslomake (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kansainvälisen ajokortin vaatimukset maittain
* Wienin sopimus 1968 (englanniksi)
Khattiya Sawasdipolin kuva muistotilaisuudessa.
**Khattiya Sawasdipol** (thaiksi ขัตติยะ สวัสดิผล, 2. kesäkuuta 1951 Photharam, Ratchaburi – 17. toukokuuta 2010) oli thaimaalainen kenraali. Hän tuki avoimesti vuoden 2006 vallankaappauksen jälkeen muodostettua, uusia vaaleja ja hallituksen eroa vaativaa UDD-liikettä (*National United Front of Democracy Against Dictatorship*), jonka kannattajat tunnetaan nimellä "punapaidat". Mielipiteidensä ja toimintansa vuoksi hän sai mediassa lisänimen *Se Daeng* (thaiksi เสธ.แดง, 'punainen komentaja'). 

Khattiya Sawasdipol, joka lukeutui UDD:n radikaaliin siipeen, omaksui liikkeen sotilaallisen strategin roolin. Punapaitojen maltilliset johtajat ovat ottaneet kenraaliin etäisyyttä, koska eivät jaa tämän näkemyksiä kovemmista otteista. Pääministeri Abhisit Vejjajiva on kutsunut häntä "terroristiksi".

Khattiya Sawasdipol oli 13. toukokuuta 2010 Sala Daengin liittymässä Bangkokissa UDD:n mielenosoittajien valtaamalla alueella antamassa haastattelua New York Timesin toimittajalle, jolloin hän haavoittui kuolettavasti luodinosumasta päähän. Hän kuoli neljä päivää myöhemmin sairaalassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Thai red-shirt supporter Gen Khattiya shot  13.5.2010. BBC News. Viitattu 17.5.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Fuller, Thomas & Mydans, Seth: Thai General Shot; Army Moves to Face Protesters *The New York Times*.  13.5.2010. Viitattu 16.5.2010. (englanniksi)
3. ↑  Päähän ammuttu mielenosoittajien johtaja kuoli Thaimaassa *Helsingin Sanomat*.  17.5.2010. Viitattu 17.5.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (thaiksi), pääsy sivuille estetty Thaimaassa  (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
Filadelfo Simin *Un rilesso* vuodelta 1887.
**Filadelfo Simi** (1849–1923) oli italialainen akateeminen taidemaalari.

Simi opiskeli Jean-Léon Gérômen johdolla École des Beaux-Artsissa Pariisissa 1870-luvulla. Simin tyyli oli sekoitus ranskalaisia akateemisia tekniikoita ja italialaista naturalismia. Hänellä oli Firenzessä taidekoulu, jota tytär Nerina Simi jatkoi isänsä kuoltua.

Lähteet
-------

1. ↑  Adrian Gottlieb Studio & Atelier | Simi -- Nerina (Nera) Simi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Filadelfo Simi pictor

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Aero Minor
**Aero Minor** oli vuosina 1946–1948 valmistettu tšekkoslovakialainen automalli. Aero Minorissa on kaksisylinterinen kaksitahtinen 615 cm³:n moottori, jonka teho on 15 kW (20 hv) ja puristussuhde 6,0:1. Minorin huippunopeus oli 107 km/h. 1940-luvun alussa kehitetyssä moottorissa oli saksalaisen DKW:n vaikutteita. Prototyyppi valmistui vuonna 1941.[1]

Aero Minorin suunnitteli moottoripyöristä tunnettu Jawa, mutta markkinointisyistä malli nimettiin Aero-merkkiseksi.[2]

Minoria valmistettiin eri korimuunnelmina, esimerkiksi avomallina ja puukylkisenä farmarimallina.[1]

Autopulan vaivaamassa sodanjälkeisessä Euroopassa Aero Minoria vietiin 1940-luvun loppupuolella esimerkiksi Alankomaihin, Ranskaan, Itävaltaan ja Englantiin.[1]

Tšekkoslovakialaisia autoja edustanut Suomen Koneliike toi Suomeen vain kaksi esittelykäytössä ollutta Aero Minor-henkilöautoa.[2]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mobilisti 7/2008, sivu 23
2. 1 2  Olli J. Ojanen: Skoda – Idänautoista arvostetuin, Alfamer, 1991, s. 12

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aero Minor** Wikimedia Commonsissa
**Oroqinit** ovat yksi kiinan virallisesti tunnustamista etnisistä vähemmistöistä ja kuuluvat niistä pienilukuisimpiin. Vuoden 1990 väestönlaskennan mukaan heitä oli 6 965. Suurin osa heistä asui Heilongjiangin ja Sisä-Mongolian alueilla. Oroqinit puhuvat tunguusikieliin kuuluvaa oroqinin kieltä. Jotkut kielitieteilijät pitävät sitä evenkin murteena. Oroqinit ovat läheistä sukua nanaille. Oroqin tarkoittaa vuoristokansaa tai poronhoitajia.

Historia
--------

Oroqinishamaani Chuonnasuan valokuvassa vuodelta 1994.
Oroqinit polveutuvat tunguusikansoista, joita on ollut Mantšurian alueella jo vähintään 300-luvulta eaa. Nykyisille alueilleen heitä alkoi muuttaa 1600-luvulla heidän yrittäessään vältellä levittäytyvän Venäjän valtaa. Japani valloitti Mantšurian vuonna 1931 ja hyökkäsi muuhun Kiinaan vuonna 1937. Sodan sytyttyä oroqineja otettiin väkisin asepalvelukseen Japanin asevoimiin. Osa oroqineista piiloutui metsäalueille ja osa joutui japanilaisten perustamille keskitysleireille, joissa he joutuivat muun muassa osallistumaan orjatyöhön. Vuoteen 1945 mennessä oroqinien määrä olikin tippunut noin tuhanteen, mutta sittemmin heidän määränsä on jälleen kasvanut. Vuoden 1949 jälkeen Kiinan kommunistien toteuttaman kollektivisaation myötä oroqinien perinteinen metsästyselinkeino vaihtui maanviljelyyn ja eläintenhoitoon.

Kulttuuri
---------

Oroqinit harjoittavat edelleen perinteisiä animistisia uskomuksiaan, joihin on tullut vaikutteita myös esimerkiksi buddhalaisuudesta, konfutselaisuudesta ja venäläisestä ortodoksisuudesta. Uskoon kuuluu esimerkiksi taivaanjumala *Sangi*, joka puuttuu ihmisten murheisiin ja rankaisee luontoa vahingoittavia. Kiina on koululaitoksen kautta yrittänyt hävittää perinteistä uskoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  James S. Olson: *An ethnohistorical dictionary of China*, s. 267-270. Greenwood Press, 1998. ISBN 0–313–28853–4. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oroqinit** Wikimedia Commonsissa
**Peter Stadius** (s. 1970) on Pohjoismaiden tutkimuksen professori Helsingin yliopistossa. Stadius on tutkinut pääasiassa Pohjoismaista muodostunutta kuvaa. Hän on kiinnostunut etenkin "pohjoisen" ja "etelän" teemoista Euroopassa ja on tutkinut, kuinka tämä jaottelu on muuttunut ajan myötä.

Stadius väitteli tohtoriksi historiasta Helsingin yliopistossa vuonna 2005. Hänen väitöskirjansa *Resan till norr – Spanska Nordenbilder kring sekelskiftet 1900* käsittelee, kuinka Pohjoismaihin matkustavat espanjalaiset kuvasivat aluetta ja olivat mukana rakentamassa kuvaa Pohjoismaista. Stadius oli vuosina 2006–2013 Pohjoismaiden tutkimuksen yliopistonlehtori.

Lähteet
-------

1. 1 2  Peter Stadius Pohjoismaiden tutkimuksen keskus CENS, Helsingin yliopisto.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 11.9.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Peter Stadius *Tuhat-tutkimustietojärjestelmä*. Helsingin yliopisto.
* Peter Stadius 375 humanistia -sivusto 21.11.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Anders (Antti) Parviainen** (29. joulukuuta 1848 – lokakuussa 1887) oli suomalainen tukkukauppias.

Parviaisen vanhemmat olivat Juho Ollinpoika Parviainen (1808–1868) ja Walborg Parviainen (1808–1872). Hän oli naimisissa Olga Maria Kleinehin (s. 1854) kanssa jonka isä oli saksalaissyntyinen ravintoloitsija Louis Kleineh. Heidän lapsiaan olivat taidemaalari ja -graafikko Oscar Parviainen ja Olga Maria Matilda Adèle Parviainen (1879–1956) joka oli naimisissa liikemies Leopold Lerchen kanssa. Anders Parviaisen vanhempi veli oli kauppias ja teollisuusmies Johan Parviainen.

Parviainen perusti vuonna 1874 yhdessä A. W. Winterin kanssa paloöljyn ja suolan tukkukauppaa sekä siirtomaatavara- ja rautakauppaa harjoittaneen toiminimen *Parviainen & Winter*. Winterin kuoltua 1878 hänen tilalleen liikkeen osakkaaksi tuli K. H. Renlund ja liikkeen nimeksi muuttui *A. Parviainen & Co*. Parviainen ja Renlund eriyttivät liiketoimintansa 1884 jolloin siirtomaatavarakauppa jäi Parviaiselle ja rautakauppapuoli siirtyi Renlundille. Renlund toimi kuitenkin edelleen A. Parviainen & Co:n öljyntuontiliikkeen johtajana 1887–1901 ja hän oli A. Parviainen & Co Oy:n toimitusjohtajana 1901–1908.

A. Parviainen & Co alkoi tuoda Suomeen 1800-luvun lopulla Nobel-yhtiön tuottamaa öljyä Bakusta ja yhtiöllä oli maahantuontia varten öljysäiliöt Helsingissä Sörnäisten satamassa. Öljyntuontia varten perustettiin sitten 1911 oma yhtiö *Nobelin Öljyntuonti Oy Suomessa* jonka öljyntuonti siirtyi 1920 *Nobel-Standard Oy Suomessa*-yhtiölle (vuodesta 1951 Oy Esso Ab) kun Yhdysvallat korvasi Venäjän öljyn tuontimaana.

*A. Parviainen & Co*:n toiminta päättyi 1928 mutta tukkukaupan harjoittaminen oli jo loppunut aikaisemmin. Yhtiön toimitusjohtajina olivat K. H. Renlund vuoteen 1908 saakka ja hänen jälkeensä Parviaisen vävy Leopold Lerche. Yhtiö purettiin pian Lerchen kuoleman jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Pörssitieto G. Kock : A. Parviainen & Co Oy
2. ↑  Geni.com : Anders Parviainen
Aero L-29 Delfin.
**Aero L-29 Delfin** on Aero Vodochody -lentokonetehtaan valmistama sotilaallinen suihkuharjoituskone, jota käytti 1960-luvulla koko Varsovan liitto. Se oli ensimmäinen Tšekkoslovakiassa suunniteltu ja valmistettu suihkumoottoreilla varustettu lentokone. Koneen Nato-koodi on *Maya*.

Taustaa
-------

1950-luvun jälkipuolella Neuvostoliiton ilmavoimat etsivät suihkuharjoituskonetta, jolla korvata harjoituskoneet, joissa oli mäntämoottori ja potkuri. Tämä tutkimus laajeni koko Varsovan liiton suihkuharjoituskoneeksi. Aero rakensi prototyypin XL-29. Sen suunnittelivat Z. Rubliè ja K. Tomáš. Sen ensilento tapahtui 5. huhtikuuta 1959. Tällöin sen voimalaite oli englantilainen Bristol Siddeley Viper -suihkumoottori. 

Vuonna 1961 Aeron L-29 kilpaili evaluaatiokokeissa puolalaista PZL TS-11 Iskraa ja neuvostoliittolaista Jakovlev Jak-30-konetta vastaan. Puola otti käyttöön TS-11 Iskran, mutta muut Varsovan liiton maat valitsivat L-29 Delfinin. 

Koneen tuotanto alkoi huhtikuussa 1963 ja jatkui 11 vuotta. Koneita rakennettiin kaikkiaan 3500 kappaletta. Siitä kehitettiin yksipaikkainen taitolentokone L-29A Akrobat. Tiedusteluversiossa L-29R oli nokassa kamera.

L-29 palveli koulukoneena, sillä tehtiin peruslentokoulutusta, suihkukonekoulutusta ja ammuntakoulutusta. Koneessa oli ripustimet pommeille ja raketeille tätä koulutusroolia varten. Egyptiläiset L-29:t pommittivat Israelin panssarivaunuja Jom kippur -sodassa.

Käyttäjät
---------

Aero L-29 Delfin, Bundeswehrmuseum, Dresden.
* Neuvostoliiton ilmavoimat (2000 kpl)
* Tšekkoslovakian ilmavoimat (400 kpl)
* Bulgarian ilmavoimat
* Itä-Saksan ilmavoimat
* Unkarin ilmavoimat
* Romanian ilmavoimat
* Egyptin ilmavoimat
* Syyrian ilmavoimat
* Nigerian ilmavoimat
* Ugandan ilmavoimat
* Irakin ilmavoimat
* Indonesian ilmavoimat

L-29:n korvasi koulukoneena Aero L-39 Albatros. Sittemmin koneet ovat tulleet suhteellisen suosituiksi harrastuskoneiksi etenkin Yhdysvalloissa.

Tekniikkaa
----------

L-29 on keskisiipinen suihkuharjoituskone, jossa opettaja ja oppilas istuvat peräkkäin. Koneessa on yksi suihkumoottori. 

Yleistä

* Miehistö 2
* Pituus 10,81 m
* Kärkiväli 10,29 m
* Korkeus 3,13 m
* Siipipinta-ala 19,8 m²
* Tyjäpaino 2280 kg
* Lentopaino 3286 kg
* Suurin lentoonlähtöpaino 3540 kg
* Voimalaite Motorlet M-701C, 8.7 kN

Suoritusarvot

* Huippunopeus 655 km/h
* Kantama 900 km
* Lakikorkeus 11500 m
* Nousunopeus 2760 jalkaa minuutissa
* Siipikuorma 166 kg/m²
* Teho-paino-suhde 2, N/kg

Aseistus
--------

* ripustimet 200 kg kuormalle

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aero L-29 Delfin**.
* Aircraft.co.za - The Complete Aviation Reference (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ornithoscelida** on dinosaurusten ryhmä, joka sisältää linnunlantioiset ja teropodit. Nimen keksi alun perin Thomas Henry Huxley vuonna 1867 viitatakseen tietyntyyppisiin dinosauruksiin joilla on välipiirteitä lintujen ja primitiivisimpien matelijoiden välillä. Termi jätettiin pian pois käytöstä vallitsevan luokittelujärjestelmän takia, joka jakaa dinosaurukset kahteen pääryhmään: Saurischia ja Ornithischia.

Vuonna 2017 eräässä Matthew Baronin, David Normanin ja Paul Barrettin *Nature*-lehdessä julkaistussa tutkimuksessa esitettiin että teropodit olivat läheisempää sukua linnunlantioisille kuin sauropodomorfeille, joiden kanssa ne perinteisen näkemyksen mukaan muodostavat Saurischian. Baron kollegoineen käyttivät tilaisuutta muodostaakseen virallisen määritelmän Huxleyn vanhalle termille.

Kladogrammi
-----------

Kladogrammi alla näyttää Matthew Baronin kollegoineen kehittämän luokittelun dinosauruksista ja Ornithoscelidan aseman:


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Dinosauria | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Saurischia | 

|  |  |
| --- | --- |
|  | †Herrerasauridae |
|  |
|  | †Sauropodomorpha |
|  |

 |
|  |
| Ornithoscelida | 

|  |  |
| --- | --- |
|  | †Ornithischia |
|  |
|  | Theropoda |
|  |

 |
|  |

 |
|  |

Lähteet
-------

1. ↑  Baron, M.G. Norman, D.B. and Barrett, P.M. (2017). A new hypothesis of dinosaur relationships and early dinosaur evolution. *Nature*, **543**: 501–506. doi:10.1038/nature21700
**Aleksandrian pöytäkirja** on arabimaiden syksyllä 1944 allekirjoittama sopimus, joka aloitti niiden yhteistoiminnan ja johti arabiliiton perustamiseen seuraavana vuonna.

Tausta
------

Egypti ja Irak saivat itsenäisyytensä jo ennen toista maailmansotaa, ja sodan aikana 1941 itsenäistyivät mm. Syyria ja Libanon. Uudet maat eivät hyväksyneet kolonialismia, vaan halusivat päättää asioistaan itse. Niiden väestö seurasi kansainvälisiä tapahtumia ja tulkitsi niiden johtavan arabimaiden täyteen itsenäisyyteen. Arabeilla oli myös toiveena, että arabimaat toimisivat ulkopolitiikassaan samansuuntaisesti ja yhteisymmärryksessä.

Sopimuksen sisältö
------------------

Egyptin Aleksandriassa pidettiin maailmansodan loppuvaiheessa arabimaiden kokous. Siellä allekirjoitettiin 7. lokakuuta 1944 pöytäkirja, jossa arabimaat sitoutuivat yhteistoimintaan. Allekirjoittajamaat olivat Egypti, Irak, Syyria, Jordania (silloinen Transjordania) ja Libanon. Ne sopivat yhteistyöstä (1) talouden (valtiontalouden, kaupan, valuutta-asioiden, maatalouden ja teollisuuden), (2) liikenteen (rautateiden, tie- ja lentoliikenteen, posti- ja puhelinliikenteen), (3) kulttuuriasioiden, (4) kansallisuusasioiden (passi-, viisumi-, tuomio- ja rikosasioiden), (5) sosiaalisten kysymysten sekä (6) kansanterveyden alalla. Sopimuksessa otettiin kantaa myös Palestiinan kysymykseen toteamalla, että arabit eivät hyväksy palestiinalaisten aseman heikentämistä (esimerkiksi maanomistusasioissa) juutalaisten maahanmuuton takia.

Arabiliitto
-----------

*Pääartikkeli: Arabiliitto*
Arabiliitto perustettiin maaliskuussa 1945 Kairossa. Sen tärkeimpänä tehtävänä oli edistää arabimaiden yhteistoimintaa. Käytännössä sen tärkeimmiksi tehtäviksi muodostui arabimaiden yhteinen ulkopolitiikka: toimet Israelia kohtaan sekä suhteet Yhdysvaltoihin ja Neuvostoliittoon. Egyptistä tuli arabiliiton johtava maa Gamal Abdel Nasserin noustua 1950-luvun puolivälissä Egyptin johtoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Alexandria Protocol; October 7,1944 - The Avalon Project  2008. Yale Law School. Viitattu 18.8.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Melasuo, Tuomo: *Kylmä sota, liennytys ja kolmas maailma*, s. 932, 942-3. Teoksessa Maailmanhistorian pikkujättiläinen, (toim.) Zetterberg, Seppo. Helsinki: WSOY, 8. painos. 2002. ISBN 951-0-15101-7.
***Coelurosauravus*** ("onttoluinen liskolintu") oli permikaudella puissa elänyt matelija. Se oli yksi ensimmäisistä liitävistä selkärankaisista.

Ulkonäkö ja käyttäytyminen
--------------------------

*Coelurosauravuksella* oli selässä pitkiä luusauvoja, joiden väliset ihopoimut toimivat siipinä. Pieni ja kevyt kallo auttoi *Coelurosauravusta* pysymään kauan ilmassa. Liitäessään se piti eturaajansa ojennettuina ja käytti häntäänsä peräsimenä. Se saattoi myös levittää siipensä nostaekseen lämpötilaansa kun se otti aurinkoa puiden rungoilla. Sen taipuisat kynnelliset sormet auttoivat sitä pysymään kiinni puissa. *Coelurosauravusten* uskotaan saalistaneen ja levänneen parvissa. Toisin kuin myöhemmin elänyt *Kuehneosaurus*, *Coelurosauravus* pystyi laskostamaan siipensä levätessään. Niiden ravintoa olivat suuret hyönteiset, joita ne murskasivat terävillä hampaillaan. *Coelurosauravuksen* pituus oli 30–40 cm ja siipien kärkiväli noin 30 cm.

Löydöt
------

Ensimmäiset *Coelurosauravuksen* jänteet löysi eräs kuparikaivostyömies Englannista vuonna 1910. Tämän jälkeen on löytynyt lisää näytteitä Englannista, Madagaskarilta ja 1980-luvun loppupuolella Itä-Saksasta Kupershieferin muodostumasta.

Katso myös
----------

* Kuehneosaurus

Lähteet
-------

* Veronica Ross: "Ennen dinosauruksia", *Dinosaurukset : historian hurjimmat pedot*, s. 18-19. Suomentanut Pirjo Aho. Helsinki: Minerva, 2011. ISBN 978-952-492-450-4.

1. 1 2  †Coelurosauravus Piveteau 1926 (diapsid) (Arkistoitu – Internet Archive) *Fossilworks - Gateway to the Paleobiology Database*.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q134374
* Wikispecies: Coelurosauravus
* EoL: 10520556
* Fossilworks: 37779
* GBIF: 4819272
* IRMNG: 1113542
* uBio: 4121317

 |

 |
**Barons LMT** on latvialainen koripalloseura Riiasta.

Historia
--------

Baronsin historia alkaa vuonna 1992 perustetusta Principsistä. Kyseinen seura oli myös mukana perustamassa Latvian koripalloliigaa. Princips onnistui heti ensimmäisellä kaudellaan voittamaan pronssia ja seuraavilla kausilla se sijoittui kahdesti neljänneksi. Kahden pelikauden jälkeen seuran nimeksi vaihdettiin LainERS, mutta vuonna 2001 päädyttiin nykyiseen Baronsiin. Vuonna 2004 seura onnistui palaamaan mitaleille ja saavutti pronssia. Kaksi kautta myöhemmin Barons onnistui voittamaan hopeaa. Kaudella 2007–2008 seura voitti FIBA EuroCupin finaalissa Dexia Mons-Hainaut. Saman kauden päätteeksi Barons voitti ensimmäisen maansa mestaruuden. Kaudella 2009–2010 seura voitti toisen Latvian mestaruutensa.

Lähteet
-------

1. ↑  Club History Barons.  Arkistoitu 9.6.2008. Viitattu 24.6.2010. (englanniksi)
2. ↑  Barons edge Dexia in thriller to win Eurocup title FIBA Europe. Viitattu 24.6.2010. (englanniksi)
3. ↑  Barons - Latvijas čempions!!! Barons.  Arkistoitu 2.8.2010. Viitattu 24.6.2010. (latviaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (latviaksi) (englanniksi)
* ULEB Eurocup (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo skotlantilaisesta tutkimusmatkailijasta. Englantilaisesta näyttelijästä kertoo artikkeli John Richardson (näyttelijä).*

**John Richardson** (5. marraskuuta 1787 Dumfries – 5. kesäkuuta 1865 Grasmere, Westmorland) oli skotlantilainen tutkimusmatkailija, laivaston lääkäri ja luonnontieteilijä.

Richardson opiskeli lääketiedettä Edinburghissa ja hänestä tuli laivaston kirurgi 1807. Hän purjehti John Franklinin kanssa etsimässä Luoteisväylää vuosina 1819–1822. Richardson kirjoitti retkestä julkaistuun kirjaan kappaleet geologiasta, kasveista ja kaloista.

Franklin ja Richardson palasivat Kanadaan vuosien 1825 ja 1827 välillä ja matkustivat maitse Jäämerelle. Retken luonnonhistoriallinen anti oli niin suuri, että se piti julkaista kahdessa erillisessä osassa, *Flora Boreali-Americana* (1833–1840), jonka kirjoitti William Jackson Hooker, ja *Fauna Boreali-Americana* (1829–1837), jonka kirjoittivat Richardson, William Swainson, John Edward Gray ja William Kirby.

Vuonna 1838 Richardson sai lääkärin viran Portsmouthissa ja 1840 tarkastajan viran laivaston sairaalassa. Hänet äänestettiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1825.

Richardson aateloitiin vuonna 1846. Hän teki John Raen kanssa epäonnistuneen retken etsimään Franklinia 1848–1849 ja kirjoitti retkestä teoksen *An Arctic Searching Expedition* (1851). Hän vetäytyi Lake Districtin alueelle 1855. Hänet on haudattu Grasmereen.

Hänen muita teoksiaan ovat muun muassa *Icones Piscium* (1843), *Catalogue of Apodal Fish in the British Museum* (1856), toinen painos teoksesta *Yarrell's history of British Fishes* (1860) ja *The Polar Regions* (1861).

Richardson nimesi linnuista ainakin valkopyrstöriekon (*Lagopus leucura*) ja trumpettijoutsenen (*Cygnus buccinator*). Hänen kunniakseen on nimetty rikkikurkkuseppä (*Eubucco richardsoni*) ja saintluciansirkkunen (*Melanospiza richardsoni*).

Lähteet
-------

1. ↑  Zoonomen
2. ↑  BirdLife Suomi (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Boško Balaban
**Boško Balaban** (s. 15. lokakuuta 1978, Rijeka, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan kärkihyökkääjä ja pelaa tällä hetkellä belgialaisessa Club Bruggessa.

Kaudella 1999/2000 Balaban oli Kroatian ykkösliigan paras maalintekijä pelatessaan kotikaupunkinsa NK Rijekassa. Sieltä hän siirtyi maan huippujoukkueisiin kuuluvaan Dinamo Zagrebiin, jossa teki 14 maalia 25 ottelussa. 2001/2002 kaudella hän ehti pelata Zagrebissa vain kaksi peliä, kun hänet myytiin Valioliigan Aston Villaan 5,8 miljoonan punnan siirtosummalla. Balabanin viikkopalkka oli 20 000 puntaa. Aston Villassa hän ei kuitenkaan onnistunut samaan peliaikaa, pelaten vain yhdeksässä ottelussa ja niinpä hänet vuokrattiin takaisin Dinamo Zagrebiin kaudeksi 2002/2003, jolloin hän teki 15 maalia 24 ottelussa. Joulukuussa 2003 Aston Villa purki Balabanin sopimuksen ja näin hän siirtyi ilmaiseksi Club Bruggeen. Kaudella 2004/2005 hän teki joukkueessa 11 maalia 24 ottelussa.

1990-luvun lopulla Balaban pelasi Kroatian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ja vuodesta 2000 hän on esiintynyt säännöllisesti maan A-maajoukkueessa. Balabanin ensimmäinen maaottelu oli 16. elokuuta 2000 Slovakiaa vastaan. Hän on pelannut 27 maaottelua, joissa on tehnyt yhdeksän maalia (tilanne 22. kesäkuuta 2006). Hän sekä vuoden 2002 että vuoden 2006 MM-kisajoukkueissa, mutta ei päässyt kummassakaan pelaamaan.

Lähteet
-------

1. ↑

Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Pletikosa |
2 Šerić |
3 Šimunić |
4 Tomas |
5 Rapaić |
6 Živković |
7 Vugrinec |
8 Prosinečki |
9 Šuker |
10 N. Kovač |
11 Bokšić |
12 Butina |
13 Stanić |
14 Soldo |
15 Šarić |
16 Vranješ |
17 Jarni |
18 Olić |
19 Vlaović |
20 Šimić |
21 R. Kovač |
22 Balaban |
23 Vasilj |
Valmentaja Jozić

Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Pletikosa |
2 Srna |
3 Šimunić |
4 R. Kovač |
5 Tudor |
6 Vranješ |
7 Šimić |
8 Babić |
9 Pršo |
10 N. Kovač |
11 Tokić |
12 Didulica |
13 Tomas |
14 Modrić |
15 I. Leko |
16 J. Leko |
17 Klasnić |
18 Olić |
19 Kranjčar |
20 Šerić |
21 Balaban |
22 Bošnjak |
23 Butina |
Valmentaja Kranjčar
**Aleksandra Wozniak** (s. 7. syyskuuta 1987 Montreal) on kanadalainen tennispelaaja. Hän on parhaimmillaan sijoittunut WTA-maailmanlistalla sijalle 21. Hän on voittanut yhden WTA-kaksinpeliturnauksen. Parhaana saavutuksenaan Grand Slam -turnauksissa hän eteni Ranskan avoimissa 2009 neljännelle kierrokselle.

Ura
---

Wozniak eteni ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen kolmannelle kierrokselle Ranskan avoimissa 2008. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Sybille Bammerin ja toisella kierroksella Akgul Amanmuradovan mutta hävisi kolmannella kierroksella Vera Zvonarjovalle. 

Wozniak voitti ensimmäisen WTA-turnauksensa Stanfordissa 2008. Hän pääsi turnaukseen mukaan karsintojen kautta. Välierissä hän voitti Serena Williamsin, joka tosin joutui luovuttamaan ottelun ollessa tilanteessa 6–2, 3–1. Loppuottelussa hän voitti Marion Bartolin lukemin 7–5, 6–3.

Ranskan avoimissa 2009 Wozniak eteni neljännelle kierrokselle. Kolmella ensimmäisellä kierroksella hän voitti Monica Niculescun, Petra Martićin ja Lourdes Domínguez Linon. Neljännellä kierroksella hän hävisi turnauksen toiseksi sijoitetulle Serena Williamsille lukemin 1–6, 2–6. Yhdysvaltain avoimissa 2009 hän voitti Laura Granvillen luvuin 6–1, 7–6(7) ja 17:nneksi sijoitetun Amélie Mauresmon luvuin 6–4, 6–0 mutta hävisi kolmannella kierroksella kymmenenneksi sijoitetulle Flavia Pennettalle lukemin 1–6, 1–6.

Kaksinpelivoitot (1)
--------------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Voitot turnausluokittain |
| --- |
| Grand Slam (0) |
| WTA Tour Championships (0) |
| Tournament of Champions (0) |
| Premier Mandatory & Premier 5 / WTA 1000 (0) |
| Premier / WTA 500 (1) |
| International / WTA 250 (0) |

 | 

| Voitot kenttätyypeittäin |
| --- |
| Kova (1) |
| Massa (0) |
| Ruoho (0) |
| Matto (0) |
| s = sisäkenttä |

 |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **N:o** | **Pvm** | **Turnaus** | **Kenttä** | **Finaalivastustaja** | **Erävoitot** |
| 1. | 20. heinäkuuta 2008 | Stanford, Yhdysvallat | kova | Ranska Marion Bartoli | 7–5, 6–3 |

Lähteet
-------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksandra Wozniak** Wikimedia Commonsissa

* Aleksandra Wozniak WTA:n sivuilla (englanniksi)
Malkasaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
HelsinkiUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti |
| Korkein kohta | 
9 |
| Pinta-ala | 
0,03 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Malkasaari** (ruots. *Takvedaholmen*) on saari Kallahdenselällä Itä-Helsingissä. Se sijaitsee Kallahdenniemen länsipuolella ja Meri-Rastilan eteläpuolella.

Malkasaaren pinta-ala on 3,44 hehtaaria ja rantaviivan pituus 890 metriä. Alueen luonto on puistomaista kangasmetsää. Saaren korkein kohta on yli kahdeksan metriä merenpinnasta. Lähinnä veneretkeilijöiden käytössä ollutta saarta on kutsuttu melko luonnontilaiseksi.

Malkasaaressa on keittokatos, käymälä, vesipiste ja sauna. Pohjoispuolella on rantautumislaituri veneille. Saaressa telttailu on sallittu. Malkasaaren omistaa Helsingin kaupunki.

Malkasaareen ei ole ollut säännöllistä vesiliikennettä ennen kesää 2023, jolloin sinne alettiin liikennöidä Reposalmen laiturilta Yliskylästä.

Sauna Malkasaaressa

Lähteet
-------

1. ↑  Permanto, Timo: *Helsingin edustan saaristoselvitys, osa II*, s. 94–95. Helsingin kaupungin kaupunkisuunnitteluvirasto, 1986. ISBN 951-771-593-5.
2. 1 2  Harva tajuaa, että Helsingissä kuka tahansa pääsee kesällä 26 saareen – katso kartalta kaikki saaret, reitit ja palvelut *Yle*.  2.7.2023. Viitattu 3.7.2023.
3. ↑  *Saaristo-opas*, s. 32. Helsingin kaupunki, 2010. ISBN 978-952-223-622-7.

Kirjallisuutta
--------------

* Strang, Jan: *Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia*. Helsinki: Antiikki-Kirja, 2016. ISBN 978-951-98135-2-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Malkasaari Helsingin kaupungin liikuntaviraston sivuilla
**Antiikin Agoran museo** (kreik. Μουσείο Αρχαίας Αγοράς, *Mouseío Archaías Agorás*) on arkeologinen museo Ateenassa Kreikassa. Se toimii uudelleenrakennetussa Attaloksen stoassa Ateenan antiikin aikaisen Agoran itälaidalla ja esittelee alueen arkeologisissa kaivauksissa löydettyä esineistöä.

Attaloksen stoa on rakennettu uudelleen vuosina 1953–1956 kaivausalueen museoksi. Kaivauksista ja rakennustyöstä vastasi American School of Classical Studies at Athens. Museo siirtyi Kreikan valtion hallintaan vuonna 1957.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu Agoran alueen löydöksiä neoliittiselta kaudelta osmanivallan ajalle saakka. Niihin kuuluu erityisesti antiikin aikaista keramiikkaa, kuvapatsaita, pronssiesineitä, saviesineitä, rahoja ja piirtokirjoituksia, sekä muun muassa bysanttilaisen ajan sekä osmanivallan aikaista keramiikkaa. Monet antiikin aikaisesta esineistöstä liittyvät Ateenan demokratian historiaan: näihin lukeutuvat muun muassa ostrakismiäänestyksessä käytetyt *ostrakonit* sekä viranhaltijoiden valinnassa käytetty *kleroterion*-arvontalaite.

* Lintuaiheinen amfora geometriselta kaudelta, 750–725 eaa.Lintuaiheinen amfora geometriselta kaudelta, 750–725 eaa.
* Pata ja hiilipannu, 500–300-luku eaa.Pata ja hiilipannu, 500–300-luku eaa.
* Nainen alttarilla. Punakuviotekniikalla tehty kyliks, 400-luku eaa.Nainen alttarilla. Punakuviotekniikalla tehty kyliks, 400-luku eaa.
* Jumalatarpatsas, mahdollisesti Afrodite, 300-luvun alku eaa.Jumalatarpatsas, mahdollisesti Afrodite, 300-luvun alku eaa.
* Siivellinen Nike, 300-luku eaa.Siivellinen Nike, 300-luku eaa.
* Ateenan demokratian virkojen arpomisessa käytetty kleroterion.Ateenan demokratian virkojen arpomisessa käytetty *kleroterion*.
* Ostrakon, jossa on nimi "Kimon Miltiadeen poika".Ostrakon, jossa on nimi "Kimon Miltiadeen poika".
* Teatterinaamio, 300–200-luku eaa.Teatterinaamio, 300–200-luku eaa.
* Satyyriä esittävä patsas.Satyyriä esittävä patsas.
* Herodotoksen rintakuva, 100-luku.Herodotoksen rintakuva, 100-luku.
* Keisari Antoninus Piuksen rintakuva, 100-luku.Keisari Antoninus Piuksen rintakuva, 100-luku.
* Bysanttilaisaikainen lautanen, 1100-luku.Bysanttilaisaikainen lautanen, 1100-luku.

Lähteet
-------

1. 1 2  Museum of the Ancient Agora Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 25.6.2008. Viitattu 2.3.2015.
2. 1 2  Ancient Agora Museum Athens Info Guide. Viitattu 2.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antiikin Agoran museo** Wikimedia Commonsissa
**Aleksandros Polyhistor** (m.kreik. Ἀλέξανδρος ὁ Πολυίστωρ, *Aleksandros ho Polyhistōr*) eli **Lucius Cornelius Alexander Polyhistor** (m.kreik. Λούκιος Κορνήλιος Ἀλέξανδρος, *Lūkios Kornēlios Aleksandros*) (1. vuosisata eaa.) oli kreikkalais-roomalainen oppinut ja historioitsija. Hän oli syntyjään kreikkalainen, mutta roomalaiset vangitsivat hänet Mithridateen sodissa ja veivät hänet Roomaan opettajaksi.

Elämä
-----

Aleksandros oli mahdollisesti kotoisin Miletoksesta. Hänen toimintansa huippuaikaa oli noin vuosi 70 eaa. Hänet vangitsi roomalainen Lucius Cornelius Sulla. Ehkä tämän vuoksi hän otti nimen Cornelius saatuaan vapautensa. Vapauttamisensa jälkeen hän jatkoi elämää Italiassa Rooman kansalaisena. Hän oli niin tuottelias kirjailijana, että sai lisänimen *polyhistor*.

Aleksandros oli Crassuksen mukana tämän Parthian sotaretkillä ja menehtyi talonsa palossa Laurentumissa. Eräs Aleksandroksen oppilaita oli latinaksi kirjoittanut oppinut Gaius Julius Hyginus, joka oli Ovidiuksen ystävä ja jonka Augustus nimitti keisarillisen kirjaston hoitajaksi.

Teokset
-------

Suurin osa Aleksandroksen kirjoituksista on kadonnut, mutta säilyneet katkelmat ovat arvokkaita itäisen Välimeren antiikin tuntemuksen kannalta. Aleksandroksen merkittävin tutkielma käsitti 42 kirjaa lähes kaikkien antiikin maiden historiasta ja maantieteestä. Toinen merkittävä teos käsitteli juutalaisia. Se toisti katkelmia juutalaisilta kirjoittajilta, joista ei muuten tiedettäisi mitään. 

Filosofina Aleksandros kirjoitti teoksen *Perimysjärjestykset* (*Διαδοχαῖς*, *Diadokhais*), jota Diogenes Laertios käytti lähteenään ja jonka hän mainitsee useita kertoja. Diogeneen antaman kuvan mukaan Aleksandros kirjasi ylös erilaisia yksityiskohtia filosofien elämästä ja opeista.

Lähteet
-------

* 

*Encyclopaedia Britannica 11th ed.* (1911). Encyclopaedia Britannica Company, Cambridge, Englanti.

### Viitteet

1. ↑  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* I.116

Aiheesta muualla
----------------

* Alexander Polyhistor: Fragments of *Chaldean History*, Berossus Katkelma Aleksandroksen teoksesta (englanniksi)
* Romanov, Oleg: Alexander Polyhistor *The Internet Encyclopedia of Philosophy*.  (englanniksi)
**Boëtius Olai Murenius (Muur)** (n. 1600 Ruotsi – 27. marraskuuta 1667 Saltvik) oli opettaja, rehtori ja pappi, joka toimi Ahvenanmaan lääninrovastina.

Henkilöhistoria
---------------

Murenius syntyi todennäköisesti Romfartunan pitäjässä Västmanlandissa. Hänen puolisonsa oli Anna Samuelis, avioliitto solmittiin ennen vuotta 1630. Murenius kävi koulua Västeråsissa, opettajanaan muun muassa Johannes Terserus. Uppsalan yliopiston kirjoille hänet merkittiin keväällä 1620. Hän toimi opiskeluaikanaan 1622 Johannes Gezelius vanhemman kotiopettajana. Suomeen Murenius siirtyi noin 1627, toimien Turussa matematiikan ja kaunopuheisuuden lehtorina koulussa, joka muuttui lukioksi 1630. Koulun rehtori hän oli 1632–1635 ja jälkimmäisenä vuonna piispa Rothoviouksen sijaisena valtiopäivillä Ruotsissa. Valtakirjan Saltvikin kirkkoherraksi Murenius sai 1636 ja Ahvenanmaan lääninrovasti hänestä tuli 1637. Hänen esityksestään perustettiin spitaalisairaita varten sairaala Föglön Gloskäriin 1643, lukutaitoa hän edisti muun muassa tekemällä aloitteen koulun perustamisesta Saltvikiin, joka toteutui 1639.

Lähteet
-------

1. 1 2  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, IV osa: Malmström, K. R.–R.*, s. 138–139. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1932.
2. ↑  Biografiakeskus, Turun hiippakunnan paimenmuisto 1554–1721: Murenius, Boëtius Olai (1600–1669) (Viitattu 5.11.2019)

Kirjallisuutta
--------------

* *Boëtius Murenius' Acta visitatoria 1637–1666*, 1905, Kaarlo Österbladh (toim.), *Suomen kirkkohistoriallisen seuran toimituksia*, Nide 6, ISSN 0356-0759

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Magnesia ja muut antiikin Thessalian ja keskisen Kreikan alueet kartalla.
**Magnesia** (m.kreik. Μαγνησία, *Magnēsia*) oli antiikin aikainen alue Thessalian maakunnassa Kreikan itärannikolla. Se käsitti nykyisen, alueesta nimensä perineen Magnesian alueen itäosan.

Maantiede
---------

Magnesia käsitti kapean rannikkoalueen, joka ulottui pohjoisesta Peneios-joelta etelään Pagasainlahdelle. Sen länsirajana toimivat Ossa- ja Pelionvuoret, kun taas idässä alue rajautui Egeanmereen.

### Polikset

Magnesian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:

 
* Amyros
* Eureaioi
* Eurymenai
* Homolion
* Iolkos
* Kasthanaia
* Kikynethos
* Korakai
* Meliboia
* Methone
* Oksoniaioi
* Olizon
* (Pagasai)
* Rhizus
* Spalauthra

 
### Muita kaupunkeja

Muiksi kaupungeiksi tai asutuksiksi mainitaan:

 
* Aisonis
* Boibe
* Demetrias, hellenistinen
* Glafyrai
* Kerkinion
* Nelia
* Thaumakia

Historia
--------

Magnesiaa asutti antiikin aikana magneettien (*Magnētes*, Μάγνητες) heimo. Nämä olivat vanha helleeninen heimo, joka kuului myös amfiktyoniliittoon. Heimo asutti kyseistä seutua viimeistään herooisella ajalla, ja Homeros mainitsee sen.

Magnesian vanha keskus oli Iolkos, joka on ollut asuttu jo mykeneläisellä kaudella. Myöhemmin se menetti merkityksensä, ja alueen tärkeimmäksi kaupungiksi nousi Pagasai, joka alun perin oli osa Pelasgiotista. Thessalian magneettien katsottiin perustaneen Vähässä-Aasiassa sijainneet Magnesia-nimiset kaupungit, Magnesian Sipyloksen juurella Lyydiassa sekä Magnesian Maiandroksen varrella Jooniassa.

Persialaissotien aikaan 400-luvun eaa. alkupuolella Kserkseen laivasto koki haaksirikon Magnesian rannikolla. Demetrios I Poliorketes perusti Magnesiaan Demetriaan kaupungin hellenistisellä kaudella noin vuonna 293 eaa. Siihen liitettiin tuolloin lukuisia alueen vanhoista kaupungeista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Iolkos, Magnesia", *Antiikin käsikirja*, s. 233, 321. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Thessalia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
4. ↑  Homeros: *Ilias* 2.756.
5. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Demetrias, Thessaly, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  Smith, William: "Demetrias", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
Bozotyttö Bamakosta.
**Bozot** ovat mandelaista bozon kieltä puhuva kansa Malissa. He asuvat hajanaisina ryhminä Nigerin ja sen sivujokien varrella. Kieleltään ja kulttuuriltaan bozot ovat lähellä soninkeja. Songhaiden keskuudessa elävästä ryhmästä käytetään nimitystä sorko. Samankaltainen bambararyhmä ovat somonot. Bozoja arvioidaan olevan lähes 250 000 henkeä.

Bozojen pääelinkeinot ovat kalastus ja jokiliikenne. Heillä katsotaan olevan etuoikeus jokien ja niiden rantojen hyödyntämiseen. Kalastusta ja metsästystä harjoitetaan verkoilla, merroilla, ongilla, harppunoilla ja jousipyssyillä. Veneet ovat kymmenen metriä pitkiä puisia kanootteja. Vastineeksi pyytämästään kalasta bozot saavat fulbeilta maitoa ja lihaa, bambaroilta, soninkeilta ja songhailta viljaa, vihanneksia ja juureksia ja dogoneilta sipulia.

Bozot asuvat väliaikaisissa siirrettävissä asutuksissa sekä erillisinä ryhminä muiden kansojen muodostamissa kylissä. Perinteinen asumus on pyöreä olkimaja. Suurperheet muodostavat yhdessä kalastusta harjoittavia ryhmiä. Naisilla on huomattava yhteiskunnallinen rooli. Patrilateraalisen sukulaisuusjärjestelmän ohella bozot muodostavat fiktiivisiä sukulaissuhteita fulbejen ja dogonien kanssa. Perinteinen uskonto käsittää samankaltaista jokihenkien palvontaa kuin bambaroilla ja dogoneilla. Osa kansasta harjoittaa islamia.

Nykyään Moptin alueen bozot ovat järjestäytyneet kalastusosuuskunniksi, jotka käyttävät perämoottoreita ja nykyaikaisia säilöntämenetelmiä. Bozojen pyydystämä kala on Malin tärkeimpiä vientituotteita.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 104. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
2. ↑  Conrad, David C.: *Somono Bala of the Upper Niger: river people, charismatic bards, and mischievous music in a West African culture*, s. 1–4. Leiden, Boston, Köln: Brill, 2001. ISBN 90-04-12185-4.
3. ↑  *New Encyclopedia of Africa, volume 5*, s. 375. Detroit: Thomson Gale, 2008. ISBN 978-0-684-31459-4.
4. 1 2  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 101. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
5. ↑  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 45. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bozot** Wikimedia Commonsissa
251 Menlove Avenue
**251 Menlove Avenue** on National Trustin omistama, The Beatles-yhtyeen laulaja-lauluntekijä John Lennonin lapsuudenkoti. Wooltonissa Etelä-Liverpoolissa sijaitseva talo on tyypillinen 1930-luvun englantilainen paritalo, valmistunut 1933. Lennonin kodin talopuolikkaassa on kolme makuuhuonetta. Talo kuului Lennonin tädille Mimille ja tämän miehelle Georgelle, jotka hoitivat poikaa vuodesta 1945 lähtien, koska Lennonin äiti ei hänestä pystynyt itse enää huolehtimaan. John Lennon asui talossa 23-vuotiaaksi asti, vuoteen 1963. Monet varhaiset Beatles-hitit on kirjoitettu talon kuistilla tai Johnin makuuhuoneessa.

National Trust omisti Paul McCartneyn lapsuudenkodin, mutta ei ollut kiinnostunut hankkimaan Lennonin kotitaloa haltuunsa. Lopulta Lennonin leski Yoko Ono osti itse talon, remontoi sen takaisin 1950-luvun tyyliseksi ja lahjoitti National Trustille. Talo avattiin yleisölle 27. maaliskuuta 2003. Nykyisin siellä pääsee käymään National Trustin järjestämiä kierroksilla.

Lähteet
-------

1. ↑  The house National Trust
2. ↑  John's House Local History Liverpool, BBC 2002
3. ↑  The Beatles' Childhood Homes National Trust
4. ↑  Mendips, Liverpool (Arkistoitu – Internet Archive) Info Britain

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **251 Menlove Avenue** Wikimedia Commonsissa
**Karloman** ( n. 706 – 17. elokuuta 754) oli Austrasian major domus. Hän oli Kaarle Martellin ja tämän vaimon Chrotrudin poika ja frankkien ensimmäisen karolingikuningas Pipin Pienen vanhempi veli.

Kaarle Martellin kuoltua 741 Karloman ja Pipin Pieni perivät isänsä viran major domuksena. Karlomanista tuli Austarasian major domus ja Pipinistä Neustrian. Grifo, Martellin poika toisesta avioliitosta, vaati myös osan valtakuntaa, mutta Karloman ja Pipin pakottivat hänet vetäytymään luostariin vuonna 742.

Usean vuoden ajan Karloman ja Pipin toimivat yhteistyössä, ja valtakunta säilyi rauhallisena. Karlomanin aloitteesta he asettivat vuonna 743 kuninkaaksi Kilderik III:n.

Vuonna 747 Karloman luopui asemastaan major domuksena ja vetäytyi luostarielämään. Hän perusti Monte Soratten luostarin ja vietti sen jälkeen suurimman osan loppuelämäänsä Monte Cassinon luostarissa. Vuonna 754 Karloman jätti luostarin pyytääkseen, että kuninkaaksi noussut Pipin ei marssisi Italiaan. Pipin ei kuunnellut veljeään, vaan sulki tämän tyrmään Viennessä. Karloman kuoli vankeudessa 17. elokuuta 754. Hänet on haudattu Monte Cassinoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Franks - Carloman *German Tribes.org*. Viitattu 27.10.2012. englanti


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |