recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johanna "Hansel" Mieth** (9. huhtikuuta 1909 – 1998) oli Saksassa syntynyt kuvajournalisti, joka työskenteli *Life*-lehdelle. Hän kuvasi tunnetuimmissa otoksissaan yhdysvaltalaisia työväenluokkaisia ihmisiä 1930- ja 1940-luvuilla.

15-vuotiaana Mieth karkasi kotikylästään tulevan aviomiehensä Otto Hagelin (1909–1973) kanssa. Muutamaa vuotta myöhemmin he muuttivat Yhdysvaltoihin, jossa he työskentelivät Suuren laman aikana maataloustöissä. He hankkivat käytetyn Leica-kameran, jolla alkoivat kuvata tapaamiaan maatyöläisiä. Life-lehti palkkasi Miethin vuonna 1937. Häntä ennen Lifessä oli työskennellyt vain yksi naispuolinen valokuvaaja, Margaret Bourke-White. Samaan aikaan Miethin kanssa Lifelle kuvasi myös Robert Capa, jonka kanssa Mieth ystävystyi. Toisen maailmansodan aikana Mieth ja Hagel siirtyivät syrjäiselle seudulle Pohjois-Kaliforniaan, koska Hagelilla ei ollut Yhdysvaltain kansalaisuutta ja hänen piti vältellä internoiduksi joutumista.

Sotavuosina Mieth valokuvasi Yhdysvaltain ylläpitämille internointileireille vietyjä japanilaisia. 1950-luvulla hän menetti työnsä, koska ei oman kertomansa mukaan suostunut ilmiantamaan tovereitaan epäamerikkalaista toimintaa tutkivalle komitealle. Asiasta on jonkin verran ristiriitaista tietoa, mutta joka tapauksessa sekä Mieth että Hagel olivat useiden vuosien ajan FBI:n tarkkailemien henkilöiden listalla. Tämän jälkeen Mieth ja Hagel elivät maatilallaan, jossa Mieth harrasti toisinaan taidemaalausta.

Kuvajournalismin kulta-aikana 1930–1950-luvuilla Miethin töitä julkaistiin kuvalehdissä maailmanlaajuisesti. Vuonna 2003 sai PBS-kanavalla ensi-iltansa hänestä kertova dokumentti *Vagabond Photographer*. Saksalainen Zeitenspiegel-osuuskunta jakaa vuosittain Hansel Miethin mukaan nimetyn journalistipalkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hansel Mieth 1909 – 1998 *The Library of Congress*. Viitattu 25.8.2017. (englanniksi)
2. ↑  Alinder, Mary Street: *Group f.64*, s. 174. Bloomsbury, 2014. ISBN 978-1-62040-555-0.
3. ↑  Flamiano, Dolores: *Women, Workers, and Race in LIFE Magazine: Hansel Mieth's Reform Photojournalism, 1934-1955*. Routledge, 2016. ISBN 978-1472456304.
4. ↑  Independent Lens. Hansel Mieth: Vagabond Photographer *Pbs.org*. Viitattu 25.8.2017.
5. ↑  Hansel Mieth Prize *Zeitenspiegel*. Viitattu 25.8.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kolondiéban piiri Malin kartalla.
**Kolondiéban piiri** (ransk. *Cercle de Kolondiéba*) on paikallishallintoalue Malin Sikasson alueella. Sen pinta-ala on 9 200 neliökilometriä. Asukkaita on 202 600 henkeä.

Kolondiéban piiri rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Sikasson alueen Bougounin, koillisessa Sikasson ja idässä Kadiolon piireihin sekä etelässä Norsunluurannikkoon.

Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Bougoula, Fakola, Farako, Kadiana, Kébila, Kolondiéba, Kolosso, Ména, Nangalasso, N’Golodiana, Tiongui ja Tousséguéla. Kyliä on yhteensä 205. 

Seudun asukkaat ovat bambaroita, fulbeja, senufoja ja soninkeja. Pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Synthèse des Plans Communaux de Sécurité Alimentaire du Cercle de Kolondiéba 2007–2011 *csa-mali.org*.  2007. Viitattu 17.6.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Sikasso) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 17.6.2012. (ranskaksi)
3. ↑  Loi N°99-035 du 10 Aout 1999 Portant Création des Collectivités Territoriales de Cercles et de Régions *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 17.6.2012. (ranskaksi)
Pohjois-Dakotan lippu (1911–)
**Pohjois-Dakotan lippu** on Yhdysvaltain osavaltio Pohjois-Dakotan virallinen tunnus sen sinetin ohella. Lipussa on sinisellä taustalla valkopäämerikotka, joka pitelee nuolia ja oliivipuun oksaa. Kotkan suussa on nauha, jossa lukee "E pluribus unum", eli "Monesta yksi". 13 kultaista tähteä symboloivat Yhdysvaltain 13 alkuperäistä osavaltiota. Käytännössä kuva on samanlainen kuin Yhdysvaltain vaakuna. Kotkan alapuolella lukee osavaltion englanninkielinen nimi "North Dakota".

Lipun viralliset mittasuhteet ovat 26:33, mutta yleensä käytetään versiota, joka on 3:5. Nykyinen lippu otettiin käyttöön 11. maaliskuuta 1911.

Lähteet
-------

1. ↑  State Flags List *50states.com*. Viitattu 7.9.2021. (englanniksi)

Yhdysvaltain osavaltioiden liput

* Alabama
* Alaska
* Arizona
* Arkansas
* Colorado
* Connecticut
* Delaware
* Etelä-Carolina
* Etelä-Dakota
* Florida
* Georgia
* Havaiji
* Idaho
* Illinois
* Indiana
* Iowa
* Kalifornia
* Kansas
* Kentucky
* Louisiana
* Länsi-Virginia
* Maine
* Maryland
* Massachusetts
* Michigan
* Minnesota
* Mississippi
* Missouri
* Montana
* Nebraska
* Nevada
* New Hampshire
* New Jersey
* New York
* New Mexico
* Ohio
* Oklahoma
* Oregon
* Pennsylvania
* Pohjois-Carolina
* Pohjois-Dakota
* Rhode Island
* Tennessee
* Texas
* Utah
* Vermont
* Virginia
* Washington
* Wisconsin
* Wyoming
T. H. Vinayakram
**Thetakudi Harihara "Vikku" Vinayakram** (s. 11. elokuuta 1942 Tiruchirappalli, Tamil Nadu) on intialainen karnaattisen musiikin lyömäsoittaja.

Vinayakram sai ghataminsoiton opetusta ensin isältään T. R. Harihara Sarmalta ja suoritti sitten muodolliset opintonsa Chennain Sri Jaya Ganesh Tala Vadya Vidyalaya -oppilaitoksessa, jonka rehtoriksi itse pääsi vuonna 1978. Vinayakram on säestänyt ghatamilla monia karnaattisia muusikoita, kuten Semmangudi Srinivasa Iyeriä, G. N. Balasubramaniamia, Madurai Mani Iyeriä, M. S. Subbulakshmia ja Maharajapuram Santhanamia. Hän on lisäksi tehnyt yhteistyötä esimerkiksi fuusioyhtye Shaktin kanssa. Hän on luennoinut lyömäsoitosta intialaisissa ja ulkomaalaisissa instituutioissa.

Ensimmäisenä eteläintialaisena muusikkona Vinayakram sai vuonna 1991 Grammy-palkinnon, joka myönnettiin osallistumisesta Mickey Hartin levytykseen *Planet Drum*. Vinayakram on saanut myös Sangeet Natak Akademin palkinnon (1988), Padma Shrin (2002) ja Padma Bhushanin (2014). Vuonna 2012 hän pääsi Sangeet Natak Akademin jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  T. H. Vinayakram Sangeet Natak Akademi
2. 1 2 3  T. H. Vinayakram - Master of the Ghatam (Arkistoitu – Internet Archive) SBS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Piimävelli** on pohjalainen jälkiruoka, jota syötiin Suomessa varsinkin 1930- ja 1940-luvuilla. Vielä 1960-luvulla se oli myös kouluruokaa Etelä-Pohjanmaalla. Velliä syödään joko klimppien tai leipäjuuston kanssa. Riisiä ja makaronia keitetään suolavedessä. Sekaan kaadetaan hitaasti kuumentaen piimää, johon on lisätty vähän vehnäjauhoja. Keitto maustetaan siirapilla, sokerilla ja suolalla. (Klimpit valmistetaan sekoittamalla maitoa ja rusinoita vehnäjauhoihin ja ottamalla syntyneestä taikinasta lusikan kokoisia paloja eli niin sanottuja "klimppejä". Kun klimpit ovat kypsiä, ne kelluvat pinnalla.) Lopuksi keitokseen lisätään runsaasti leipäjuustoa, jonka pehmennyttyä piimävelli on valmis. 

Pohjois-Savossa tunnetaan piimävelli, joka tehdään kokkelipiimästä ja ohrajauhosta. Se äänestettiin vuonna 1984 Nilsiän nimikkoruoaksi. Turun saariston Houtskarin pitäjäruoaksi valittiin kirnupiimästä, vedestä ja jauhoista keitetty kirnupiimävelli. Pohjois-Pohjanmaalla tunnetaan riisillä höystetty piimävelli nimellä *huituvelli*; se on Lumijoen ja Oulaisten pitäjäruoka.

Lähteet
-------

* Piimävelli *Martat.fi*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 16.7.2013.
* 

### Viitteet

1. ↑  Savossa äänestettiin pitäjille nimikkoruoat.  *Helsingin Sanomat*, 20.9.1984, s. 19. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Kolmonen, Jaakko 1988. *Kotomaamme ruoka-aitta: Suomen, Karjalan ja Petsamon pitäjäruoat*, s. 19. Helsinki: Patakolmonen Ky.
**Marie-Louise von Franz** (4. tammikuuta 1915 – 17. helmikuuta 1998) oli sveitsiläinen psykologi ja tutkija, joka selvitti tunnettujen satujen yhteyttä alitajuntaan ja kulttuuriimme. Hän työskenteli yhdessä Carl Jungin kanssa ja osallistui moniin tämän tutkimuksiin, etenkin psykologian ja alkemian yhteyttä tutkiviin.

Von Franz opiskeli Zürichin yliopistossa ja pohti, tekisikö jatko-opintonsa klassisista kielistä vai lääketieteestä. Tässä vaiheessa hän oli aloittanut oman psykoanalyysinsa ja kertoi Jungille nähneensä unen, jonka mukaan kielten opiskelu olisi tärkeämpää. Valinta osoittautui Jungille yhteistyön kannalta hyödylliseksi, koska von Franz pystyi sitten kääntämään klassisia kreikkalaisia ja latinankielisiä tekstejä. Jung ohjasi hänet tutkimaan ihmiskunnan kollektiivista ja tiedostamatonta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert Mcg. Thomas Jr.: Marie-Louise von Franz, 83, A Jungian Legend, Is Dead *The New York Times*.  23.3.1998. Viitattu 6.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Marie-Louise von Franz (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kiinankylmänkukka** (*Pulsatilla chinensis*, syn. *Anemone chinensis*) on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Lajista on erotettu muunnos *Pulsatilla chinensis* var. *kissii*, johon eteläisen Liaoningin kuivilla rinteillä kasvavat kasvit kuuluisivat.

Kiinankylmänkukka voi kasvaa 15–35 cm korkeaksi. Sillä on neljä tai viisi lehteä, joiden lavat ovat kolmilehdykkäisiä. Lehdykät ovat yläpinnoiltaan kaljuja ja alapinnoiltaan tiheäkarvaisia. Lehtiruodit ovat 7–15 cm pitkiä ja pitkäkarvaisia. Kukkien kehälehdet ovat violetteja, pystyjä ja 2,8–4,4 cm pitkiä sekä 0,9–2 cm leveitä. Heteet ovat pituudeltaan noin puolet kehälehtien pituudesta ja heteiden ponnet ovat keltaisia. Kiinankylmänkukka kukkii maalis–toukokuussa ja tuottaa hedelmiä kesä–heinäkuussa. Hedelminä olevat pähkylät ovat 3,5–4 mm pitkiä.

Kiinankylmänkukka kasvaa metsänreunoissa ja rinteillä 200–1300 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan Kiinassa useissa maakunnissa sekä Korean niemimaalla ja Venäjän Kaukoidässä.

Kiinankylmänkukkaa käytetään kiinalaisessa lääketieteessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Flora of China: *Pulsatilla chinensis* *Flora of China*. Viitattu 17.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Kiinankylmänkukka (*Pulsatilla chinensis*)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Pulsatilla chinensis* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q4115082
* Wikispecies: Pulsatilla chinensis
* CoL: DX8G
* EoL: 2873868
* GBIF: 3927170
* GRIN: 404160
* IPNI: 708299-1
* Plant List: kew-2638113
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:708299-1
* Tropicos: 27104112
* WFO: wfo-0000535176

 |

 |
**Mackenzie Melemed** (s. 27. helmikuuta 1995) on yhdysvaltalainen pianisti. Hän voitti vuonna 2017 ensipalkinnon Maj Lind -pianokilpailussa.

Melemed opiskeli vuosina 2008–2013 New England Conservatory of Musicin professorin Alexander Korsantian johdolla. Melemed muutti New Yorkiin, opiskelemassa Juilliard Schoolissa. Siellä häntä opetti Robert McDonald. Valmistuttuaan Juilliard Schoolista maisteriksi hän suoritti samassa opinahjossa kaksivuotisen diplomiohjelman, jossa hänen opettajiinsa kuului Emanuel Ax. Melemed suoritti myös suomen kielen opintoja Columbian yliopistossa.

Yhdysvalloissa Melemed on esiintynyt esimerkiksi Valkoisessa talossa ja Carnegie Hallissa. Hän on tehnyt esiintymisiä myös Euroopan ja Aasian eri maissa. Maj Lind -kilpailun voittonsa lisäksi hän on saanut ensipalkinnon Iowan kansainvälisessä pianokilpailussa ja tullut palkituksi Hamamatsun kansainvälisessä pianofestivaalikilpailussa. Melemedin levyttämiin teoksiin ovat kuuluneet Avner Dormanin *Kolme etydiä* ja Jeajoon Ryun pianokonsertto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mackenzie Melemed Maj Lind Competition
2. ↑  Pianon tuhattaituri Mackenzie Melemed...[vanhentunut linkki] Fazer Artists' Konserttitoimisto
3. ↑  Mackenzie Melemed[vanhentunut linkki] Tampere Filharmonia
4. 1 2  Bio (Arkistoitu – Internet Archive) Mackenzie Melemed
5. ↑  Mackenzie Melemed[vanhentunut linkki] Kauniaisten musiikkijuhlat
6. ↑  ARCTIC PIANO FEST 2019: MACKENZIE MELEMED Kulttuuritalo Korundi

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Whisky priest** (suom. *viskipappi*) on jumalanpalvelusten ja muiden uskonnollisten toimitusten tekijä, joka osoittaa selviä merkkejä moraalisesta heikkoudesta, vaikka samaan aikaan opettaa korkeaa moraalia. Viskipapin vajavaisuudet voivat sisältää monia paheita, mutta yleensä niihin sisältyy alkoholismi. Graham Greene mainitsee toisen henkilön käyttäneen termiä hänen matkailukirjassaan *Lawless Road*, joka julkaistiin vuonna 1939. Greene myös käytti "viskipappia" viitatessaan nimeämättömään päähenkilöön romaanissaan *The Power and the Glory* vuodelta 1940.

Esimerkkejä fiktiosta
---------------------

Satiirisen tilannekomedian *Kyllä, herra ministeri* kolmannen tuotantokauden jakson numero kolme nimi on "The Whisky Priest". Sarjan yhden päähenkilön Jim Hackerin vaimo kertoo hänelle, että toisin kuin sarjan toinen henkilö Sir Humphrey Appleby, hänellä on ainakin tarpeeksi moraalista järkeä *tietää,* milloin hän on tehnyt väärin.

Lähteet
-------

1. ↑  Greene, Graham: Quotation from *The Power and the Glory* *ralphmag.org*.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 28.6.2018. (englanniksi)
2. ↑  Greene, Graham: *The Power and the Glory*, s. 79. Penguin Books, 1940. ISBN 9780140184990. (englanniksi)
Kamma Rahbekin siluetti noin vuodelta 1805 on osa Punaisten linkkien naiset -wikiprojektin logoa.
Rahbekien *Bakkehus*, noin vuonna 1850.
**Karen Margrethe "Kamma" Rahbek** (o.s. **Heger**, 19. syyskuuta 1775 Kööpenhamina – 21. tammikuuta 1829 Frederiksberg) oli tanskalainen kirjallisuussalongin pitäjä. Hän kävi laajaa kirjeenvaihtoa tanskalaisten kulttuurivaikuttajien kanssa.

Rahbekin isä oli hovioikeuden asessori Hans Heger. Kammalla oli useita sisaruksia, muun muassa kirjastonhoitaja Carl Heger ja näyttelijä ja kirjailija Stephan Heger. Kutsumanimi *Kamma* oli lähtöisin hänen pikkusisareltaan Christianelta, joka kutsui lapsena Karen Margarethea sillä nimellä. Kamma Heger oli nuoresta lähtien kiinnostunut monista asioista ja lisäksi lahjakas. Hän osasi jo kymmenvuotiaana englantia ja otti piirustustunteja nuorelta Bertel Thorvaldsenilta. Kamma Hegerin uskonnollisuus oli peräisin "superintendentti" Jacob Georg Christian Adlerilta, ja myöhemmin häneen vaikutti suuresti piispa Jakob Peter Mynster.

Vuonna 1798 Kamma Heger avioitui kirjailija Knud Lyne Rahbekin kanssa. Viiden vuoden kuluttua avioitumisestaan he ostivat Kööpenhaminan esikaupungista Frederiksbergista talon nimeltä "Bakkehuset", joka on nykyään museona. Rahbekit järjestivät kotonaan säännöllisesti iltajuhlia, joihin osallistuivat muun muassa Kamma Rahbekin sisaren mies Adam Oehlenschläger, Jens Baggesen, Sophie Ørsted, Poul Martin Møller, Nikolai Frederik Severin Grundtvig, Bernhard Severin Ingemann, Hans Christian Andersen ja Peter Oluf Brøndsted. Vuosien 1802 ja 1804 välillä heidän luonaan asui tuolloin kymmenvuotias Johan Ludvig Heiberg, jonka vanhemmat asuivat erillään.

Englantilaisten vallatessa Tanskan vuonna 1807 Bakkehuset oli jätettävä vähäksi aikaa. Vuodesta 1813 lähtien Rahbekien ystäviin kuuluivat Christian Molbech ja Erich Christian Werlauff, joista jälkimmäisen kanssa käyty kirjeenvaihto käsittää yli 300 kirjettä. Vuodesta 1815 Rahbekit kävivät kirjeenvaihtoa erityisesti Adolph Engelbert Boyen kanssa. Vuosina 1823–1824 Bakkehusetin vieraana oli Poul Martin Møller, jota Kamma Rahbek kutsui "pojistaan rakkaimmaksi ja loistavimmaksi".*lähde?*

Kamma Rahbek kärsi sydänvaivoista, joutui vuoteenomaksi vuonna 1828 ja kuoli vuonna 1829. Hänen miehensä Knud Lyne Rahbek menetti elämänhalunsa ja kuoli 70-vuotiaana vuonna 1830.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Scott Sørensen, Anne: Kamma Rahbek (1775-1829) *Dansk Kvindebiografisk Leksikon*.  2003. Viitattu 1.4.2019. (tanskaksi)
2. 1 2  Scott Sørensen, Anne: Bakkehuset *Guide til dansk guldalder*.  Arkistoitu 7.7.2007. Viitattu 1.4.2019. (tanskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Kamma Rahbek
Kartta reiteistäKartta reiteistä
**Trans-Kanadan valtatie** (engl. *Trans-Canada Highway*) on useista maanteistä koostuva järjestelmä, joka yhdistää kaikki Kanadan kymmenen provinssia ja ulottuu Atlantin rannikolta Tyynenmeren rannikolle. Se vahvistettiin vuonna 1948, avattiin vuonna 1962 ja valmistettiin loppuun vuonna 1970. Maantiejärjestelmän tunnistaa sen reittimerkeistä, joissa on valkea vaahteranlehti vihreällä pohjalla.

Provinssit huolehtivat valtatien reittien numeroinnista. Lännen provinssit ovat järjestäneet reittien numerot niin, että järjestelmän pääreitti käyttää numeroa 1 koko alueella. Kuitenkin Manitoban ja Ontarion välisen rajan itäpuolella teiden numerot vaihtuvat provinssien rajoilla. Koska järjestelmä koostuu monin paikoin muiden tärkeiden teiden – jotka on rakennettu jo ennen Trans-Kanadan valtatietä – osista omilla erillisillä nimikkeillään, on epätodennäköistä, että provinssit vaihtaisivat maantieteseen pohjautuvaa reitinnumerointiaan yhdenmukaistaakseen sen muun Kanadan kanssa. Näin ollen valtatiellä ei tule todennäköisesti olemaan yhtenäistä nimijärjestelmää. Läntisessä Kanadassa sijaitseva vaihtoehtoinen Yellowhead Highway -tie on koko matkaltaan merkitty Manitobasta Brittiläiseen Kolumbiaan numerolla 16.

Trans-Kanadan valtatien väitetty länsipää Tofinossa, Brittiläisessä Kolumbiassa.
Highway 11/17- Terry Fox
Vaikka Trans-Kanadan valtatiellä ei ole valtakunnallisesti vahvistettua alkamispistettä, St. John’s on ottanut käyttöön tämän nimityksen tienpätkälle, joka kulkee kaupungin läpi. Järjestelmän virallinen länsipää sijaitsee Victoriassa, mutta myös Tofinon pikkukaupunki väittää olevansa sen "Pacific Terminus", Tyynenmeren puoleinen pää.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakulinen, Kerkko & Paikkala, Sirkka: *Pariisista Papukaijannokkaan*, s. 188. Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet ja niiden vieraskieliset vastineet. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2013. 978-952-5446-80-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trans-Kanadan valtatie** Wikimedia Commonsissa
**Aitopanssarimonnit** (Callichthyinae) ovat panssarimonneihin kuuluvia kaloja.

Suvut
-----

Aitopanssarimonnien alaheimossa on viisi sukua:: 

* panssarimonnit (*Callichthys*)
* ritarimonnit (*Dianema*)
* rantamonnit (*Hoplosternum*)
* *Lepthoplosternum*
* haarniskamonnit (*Megalechis*)

Koko ja ulkonäkö
----------------

Aitopanssarimonneilla (kuten panssarimonneilla yleensäkin) ei ole suomuja vaan luulevyistä muodostunut panssari. Ne ovat muodoltaan pitkiä ja "makkaramaisia". Aitopanssarimonneilla on kaksi paria eteenpäin sojottavia viiksiä. Viikset ovat usein pitkät ja ulottuvat taakse käännettyinä selkäevän tyveen saakka. Viiksien lisäksi aitopanssarimonneilla voi olla nauhamaisia lisäkkeitä yläleuassaan ja läppämäisiä alaleuassaan. Toisin kuin monnisilla aitopanssarimonnikoiras on yleensä suurempi kuin naaras.

Alkuperä
--------

Panssarimonnit ovat kotoisin Etelä-Amerikasta ja ovat levinneet ylhäältä maanosan pohjoisosasta alas Argentiinan pohjoisosaan saakka.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen
-------------------------------

Aitopanssarimonnit ovat pohjakaloja ja etsivät ruokaa pohjasta.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Aitopanssarimonnit tyytyvät tavanomaisiin vesioloihin ja syövät peruskuivaruokaa. Ne tonkivat ruokaa soran joukosta, jonne ruoka helposti muuten jäisi pilaantumaan, ja ovat näin ollen hyviä "roskisdyykkareita".

Katso myös
----------

* Luettelo panssarimonneista

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pertti Rassi: *Panssarimonnit*. Gummerus, 1997. ISBN 951-97628-0-9.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2934147
* Wikispecies: Callichthyinae
* ITIS: 679385
* WoRMS: 267146

 |

 |
**Whig-historia** on brittiläistä historiankirjoitusta 1800-luvulla hallinnut suuntaus, joka painotti ja ylikorosti liberaalin yhteiskuntajärjestyksen kehittymisen merkitystä Englannin historiassa. Tulkinta myötäili liberaalin whig-puolueen näkemyksiä. Whig-historian näkökulmasta keskeistä maan historiassa oli vuosien 1688–1689 mainiosta vallankumouksesta käynnistynyt liberaali kehitys ja parlamentin aseman vahvistuminen. Whig-historioitsijat korostivat yleensä myös anglosaksisten kansojen kehittyneisyyttä muuhun maailmaan nähden. Tunnettuja whig-historioitsijoita olivat muun muassa Henry Hallam ja Thomas Macaulay, joista varsinkin Macaulay näki Englannin historian "edistyksen historiana". Myöhemmin whig-tulkinnan hallitsevuuden on katsottu vääristäneen brittiläistä historiankirjoitusta ja tuottaneen tieteellisen historiantutkimuksen näkökulmasta kyseenalaisia tuloksia. Ajan merkittävimmät brittiläiset historioitsijat olivat akateemisen maailman ja yliopistojen ulkopuolella toimineita harrastelijoita, usein virkamiehiä, poliitikkoja, sotilaita, oikeusoppineita tai pappeja.

Whig-historiaa arvosteli voimakkaasti Herbert Butterfield vuonna 1931 julkaisemassaan esseessä "The Whig Interpretation of History". Hänen mukaansa sen keskeinen virhe oli pyrkimys tiivistää pitkien kehitysjaksojen merkitys ylhäältäpäin tarkastellen ja nykyhetken kautta tulkittuna.

Lähteet
-------

* Setälä, Päivi; Suvanto, Pekka; Viikari, Matti (toim.): *Historiankirjoituksen historia*. (osiot Lyytinen, Eino). Helsinki: Gaudeamus, 1983.

### Viitteet

1. ↑  Lyytinen 1983, s. 114–117, 123
2. ↑  Lyytinen 1983, s. 156
Timon Fleiuslainen
**Timon Fleiuslainen** (m.kreik. Τίμων, n. 320 eaa. – 230 eaa.) oli antiikin Kreikan skeptikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi ja kirjailija. Hän oli Stilponin ja Pyrrhonin oppilas.

Timon oli kotoisin Fleiuksesta. Hän ansaitsi omaisuuden opettamalla ja luennoimalla Khalkedonissa. Tämän jälkeen hän vietti loppuelämänsä Ateenassa, jossa myös kuoli. Hän kirjoitti useita teoksia sekä proosa- että runomuodossa. Hänen tunnetuin teoksensa on *Pilkkarunot* (*Silloi*). Tämän lisäksi hän kirjoitti opettajansa Pyrrhonin opetuksia, eeppisiä runoja, tragedioita, komedioita ja satiirisia draamoja.

*Pilkkarunot* oli sarkastinen teos, joka sisälsi kolme kirjaa ja oli kirjoitettu heksametrimuodossa. Se oli suunnattu kreikkalaisia filosofeja vastaan, ja se irvaili lähes kaikille Pyrrhonin edeltäjille ja aikalaisille. Säilyneet katkelmat, yhteensä 133 säettä, osoittavat Timonin olleen suuri satiirikko ja taitava heksametrin käyttäjä. Hän ei kuitenkaan pyrkinyt muuhun kuin naurattamaan yleisöään. Hänen pilkaltaan eivät säästyneet juuri muut kuin Ksenofanes, "Homeroksen valheiden vaatimaton sensuroija", ja Pyrrhon, jota vastaan "ei kukaan kuolevainen rohkene väittää".

Menodotoksen mukaan Timonilla ei ollut seuraajia, vaan hänen koulunsa painui unohduksiin. Hippobotos ja Sotion puolestaan ovat maininneet hänen oppilaikseen seuraavat henkilöt: Dioskurides Kyproslainen, Nikolokhos Rhodoslainen, Eufranor Seleukialainen ja Praÿlus Troaslainen.

Lähteet
-------

* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*, s. 364–367 (IX.12), 587–588. Suomennos ja selitykset Marke Ahonen. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003. ISBN 952-5418-07-3.

### Viitteet

1. ↑  Clayman, Dee L.: *Timon of Phlius: Pyrrhonism Into Poetry*, s. 75–90. Nide 98 / Untersuchungen zur antiken Literatur und Geschichte, ISSN 1862-1112. Walter de Gruyter, 2009. ISBN 3110220806. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Bett, Richard: Timon of Phlius *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University.  (englanniksi)
* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*:
	+ Timonin elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
	+ Timonin elämäkerta (kreikaksi)
* Fieser, James & Dowden, Bradley (toim.): Timon *The Internet Encyclopedia of Philosophy*.  (englanniksi)

Antiikin filosofia – Skeptinen koulukunta

|  |  |
| --- | --- |
| Pyrrhonilainen skeptisismi | Pyrrhon · Timon · Ainesidemos · Agrippa · Sekstos Empeirikos |
| Akatemialainen skeptisismi | Arkesilaos · Bion · Lakydes · Karneades · Kleitomakhos |
**Karl Holger Robert Spranger** (28. tammikuuta 1906 Ruskeala – 18. toukokuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Sprangerin vanhemmat olivat konttoripäällikkö Robert Otto William Spranger ja Ester Fredrika Andersin ja puolisot 1929–1946 Greta Kristina Stenius ja vuodesta 1951 Anita Linnea Bergström. Spranger kävi viisi luokkaa Helsingin suomalaista lyseota 1919–1924 ja teki opintomatkoja moniin eri maihin. Hän oli Suomen Sähkö Oy Gottfr. Strömbergin konttoriapulainen 1924–1926, Amaradio Oy:n myymälänhoitaja 1926–1928, Korpivaara & Halla Oy:n, vuodesta 1947 Korpivaara Oy, myyjä 1928–1936, myyntipäällikkö 1936–1940, apulaisjohtaja 1940–1948 ja toimitusjohtaja 1948–1954 sekä Oy Hanke Ab:n, vuodesta 1957 Hanke Oy ja vuodesta 1982 Oy Hanke - Palsbo Ab, perustajaosakas 1941 ja toimitusjohtaja 1954–1968. Spranger oli myös Kevytvalu Oy:n toimitusjohtaja 1948–1954, Oy Eko-Auto Ab:n toimitusjohtaja 1943–1954, Autoliike Teho, Korpivaara & Kumpp:n toinen johtaja vuodesta 1945 ja toimitusjohtaja 1948–1954, Farming Oy:n toimitusjohtaja 1948–1954, Työstö-Valu Oy:n toimitusjohtaja 1948–1954 sekä Oy Teollisuusdieselin perustajaosakas 1952–1969, johtokunnan puheenjohtaja 1952–1954 ja toimitusjohtaja 1954–1968, samoin kuin Tammer-Auto Oy:n osakas vuodesta 1945 ja Linjatarvike Oy:n osakas vuodesta 1950. Hänellä oli lisäksi useita autoalan ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Spranger oli reservin alikersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2  Holger Spranger *Biografiasampo*. Viitattu 5.11.2022.
2. ↑  Kuolleita. Kauppaneuvos Holger Spranger. *Helsingin Sanomat*, 4.6.1986, s. 18.
**Timofei Aleksejevitš Lapšin** (ven. Tимофей Алексеевич Лапшин; s. 3. helmikuuta 1988 Krasnojarsk) on alun perin venäläinen, vuodesta 2017 eteläkorealainen ampumahiihtäjä.

Lapšin debytoi ampumahiihdon maailmancupissa joulukuussa 2011 Hochfilzenissä ollen takaa-ajossa 18 ja saavuttaen heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän saavutti vain muutamaa päivää myöhemmin ollen niin ikään Hochfilzenissä sprintin kolmas. Lapšinin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on toinen sija Kontiolahden sprintistä vuodelta 2012. Oberhofin sprintissä hän oli kolmas kaudella 2014–2015.

Lapšin on osallistunut kaksiin MM-kilpailuihin: 2012 ja 2015. Parhaimmillaan hän on ollut 14. normaalimatkalla Ruhpoldingissa 2012. Lapšinilla on myös yksi hopeinen nuorten MM-viestimitali vuodelta 2009.

EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa viestissä 2011 ja pronssia takaa-ajossa 2013. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa sai hopeaa takaa-ajossa 2010

Vuoden 2018 olympialaisissa hän edusti Etelä-Koreaa, jonka kansalainen hän on ollut vuodesta 2017. Parhaan sijoituksensa hän sai pikakilpailussa oltuaan kuudestoista.

Lähteet
-------

* Timofei Lapšin Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Holger Schildt 1930-luvulla.
**Holger Schildt** (28. maaliskuuta 1889 Helsinki – 13. heinäkuuta 1964 Tukholma) oli suomalainen kirjankustantaja, jolla oli yritystoimintaa sekä Suomessa että Ruotsissa. Kirjailija Runar Schildt oli Holger Schildtin serkku.

Schildt aloitti kustannustoiminnan Porvoossa 1913. Hän siirsi kustantamonsa 1917 Helsinkiin ja hankki samaan aikaan omistukseensa myös G. W. Edlundin kustannusliikkeen sekä vuonna 1918 Lilius & Hertzbergin kirjapainon. Vuodesta 1918 alkaen Schildtin kustantamo toimi osakeyhtiönä nimeltä *Schildts förlags Ab*. Schildt pyrki 1920-luvun alussa myös suomenkielisille kirjamarkkinoille mutta joutui vetäytymään sieltä lupaavasta alusta huolimatta. Hän pyrki sitten laajentamaan kustantamonsa toimintaa Ruotsin markkinoille ja hankki 1928 tukholmalaisen *Bohlin & Co*:n kustantamon joka sai uudeksi nimekseen *Holger Schildts Förlags Ab*. 

Schildtin Suomen kustantamo siirtyi 1931 kirjapainoalalle toimineen Eugène Nygrénin (1878–1960) johtamalle yhteenliittymälle. Holger Schildt keskittyi jatkossa Ruotsin markkinoille ja toimi vuodesta 1938 itsenäisenä kustantajana tukholmalaisessa *Wahlström & Widstrand*-kustantamossa.

Holger Schildt lahjoitti 1921 Porvoon kotitalonsa Suomen ruotsalaiselle kirjailijaliitolle. Runoilijakoti-nimisessä, 1765 rakennetussa talossa ovat sittemmin asuneet kirjailijat Hjalmar Procopé (1923–1927), Bertel Gripenberg (1928–1933), Jarl Hemmer (1933–1944), Rolf Lagerborg (1945–1959), Rabbe Enckell (1960–1973), Lars Huldén (1973–1993) ja viimeksi vuosina 1993–2017 Christer Kihlman.

Lähteet
-------

1. 1 2  Schildt, Holger hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. ↑  Yrjö A. Jäntti: *Kirjapainotaidon historia*, s. 411–412. Porvoo: WSOY, 1940. Kansalliskirjasto, digitaaliset aineistot.
3. ↑  Holger Schildtin kustannusliike. (Kansalliskirjasto, digitaaliset aineistot) *Tiedonantoja*, 4.10.1918, nro 9.  Suomen Graafillisen Teollisuuden Harjoittajain ja Suomen Kirjasitomonomistajain Liitot. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Diktarhemmet hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Mats Troeng vuoden 2008 MM-kilpailujen pitkän matkan kilpailussa
**Mats Troeng** (s. 11. heinäkuuta 1978 Aichin MM-kilpailuissa 2005 Troeng kuului Ruotsin neljänneksi sijoittuneeseen viestijoukkueseen. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa on keskimatkan kuudes sija Tampereen MM-kilpailuista 2001. EM-kilpailuista hänen paras saavutuksena on keskimatkan kuudes sija Ventspilsin EM-kilpailuista 2008. Troengilla on yksi suunnistuksen maailmancupin osakilpailuvoitto. Hän voitti keskimatkan kilpailun Dresdenissä vuonna 2004. Troeng voitti juniorien maailmanmestaruuden viestissä Reimsissa vuonna 1998. Ruotsin kansallisissa mestaruuskilpailuissa Troeng saavutti yhden kultamitalia ja kolme hopeamitalia. Troeng edusti OK Linnea.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Kolonigué** (myös *Koloningué*) on maalaiskunta Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Molobala sijaitsee 35 kilometriä Koutialasta kaakkoon. Kunnassa on 23 000 ja keskuskylässä 5 600 asukasta (vuonna 2009).

Koloniguén kunnan pinta-ala on noin 800 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Koutialan piirin Sincinan ja Nafangan, idässä Koninguén, lännessä Kapalan ja Sinkolon, etelässä Goudié Sougounan ja kaakossa Yorosson piirin Ourikélan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaiden enemmistön on miniankoja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita, dogoneja ja boboja. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, hirssi, durra ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, vähäisessä määrin hevoset ja siat sekä siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, pienimuotoista kaupankäyntiä, käsityöammatteja, keräilyä ja käydään palkkatöissä. Teollisuutta tai matkailua ei ole.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.3.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Koloningué 2006-2008 *fsg.afre.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 2.12.2013. Viitattu 9.3.2018.
3. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.3.2018.
**Seittikaktukset** (*Oreocereus*) on eteläamerikkalainen, yhdeksänlajinen kaktuskasvisuku, johon kuuluu matalia, liereävartisia, valkoisten piikkien tiheästi peittämiä pensasmaisia kaktuksia, joiden kukat ovat vastakohtaisia. Tieteellisen nimen alkuosa tulee kreikankielen vuorta tarkoittavasta sanasta.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Suvun lajit ovat pensasmaisia, vähähaaraisia ja kaksi- tai kolmemetrisiksi kasvavia. Varret ovat liereitä, pystyjä tai kohenevia, harvoin maanmyötäisiä. Niiden harjut ovat mataloituvia areoleiden väleistä tai nystyisiä. Areoleissa on usein pitkiä valkoisia karvoja ja tiheästi piikkejä. Kukat kehittyvät lähelle varren latvaa, toisinaan erilaistuneisiin verson osiin eli kefalioihin. Kasvit kukkivat päivällä. Kukat ovat suppilon muotoisia tai putkimaisia, enemmän tai vähemmän vastakohtaisia, oranssinvärisiä, punaisia tai purppuraisia. Kukkapohjus on suora tai hieman käyristynyt, joskus sivuilta litistynyt, ja siinä on paljon karvaisia areoleja. Vartalo ja heteet ulottuvat kehätorven ulkopuolelle. Hedelmä on pallomainen tai munamainen, ontto, mehevä tai kuiva ja avautuu tyvirei'illä. Siemenet ovat leveänsoikeita ja mustia.

Levinneisyys
------------

Seittikaktukset ovat tieteellisen nimensä mukaisesti (*Oreo*-) vuoriston kasveja ja kasvavat Andeilla yli 3000 metrin korkeudessa Etelä-Perun, Pohjois-Chilen, Etelä-Bolivian ja Pohjois-Argentiinan valtioiden alueella.

Lajit
-----

Suvun lajimäärä on (tässä) yhdeksän:

* *Oreocereus celsianus*
* *Oreocereus doelzianus* – tuliseittikaktus
* *Oreocereus hempelianus*
* *Oreocereus leucotrichus*
* *Oreocereus pseudofossulatus*
* *Oreocereus ritteri*
* *Oreocereus tacnaensis*
* *Oreocereus trollii*
* *Oreocereus varicolor*

Lähteet
-------

* Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. – Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9

### Viitteet

1. 1 2 3  Anderson 2001: 526
2. ↑  Anderson 2001: 256 ss
3. ↑  Suomen Lajitietokeskus: Tuliseittikaktus – *Oreocereus doelzianus*


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Oreocereus | 
* Wikidata: Q134007
* Wikispecies: Oreocereus
* APDB: 240828
* BioLib: 105615
* CoL: 69K5
* EPPO: 1ORKG
* GBIF: 7282497
* GRIN: 8535
* iNaturalist: 205049
* IPNI: 30004843-2
* IRMNG: 1320015
* ITIS: 907004
* NCBI: 153882
* Open Tree of Life: 244724
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30004843-2
* Tropicos: 40033079
* WFO: wfo-4000027071

 |
|  |
| Cereus subg. Oreocereus | 
* Wikidata: Q14928253
* IPNI: 60442037-2
* Tropicos: 50164462
* WFO: wfo-3500004036

 |

 |
**Trent Jordan "T. J." Watt** (11. lokakuuta 1994 Pewaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on ulompi tukimies. Hän edustaa NFL-seura Pittsburgh Steelersiä, joka varasi hänet vuoden 2017 varaustilaisuuden 30. pelaajana. Hänellä on myös kaksi veljeä J. J. Watt ja Derek Watt, jotka pelaavat myös NFL:ssä.

Ura
---

Watt edusti yliopistourallaan Wisconsinin yliopistoa, jolloin hän pelasi vielä sisempänä laitahyökkääjänä. Hän siirtyi yliopistoon vuonna 2013, mutta loukkasi oikean polvensa 2014 ja vasemman polvensa 2015 ja vaihtoi tämän jälkeen pelipaikkaa tukimieheksi. Hän pelasi vuosina 2015 ja 2016 yhteensä 22 ottelua, joissa teki yhteensä 70 taklausta, joista 17 oli sellaisia, joissa hyökkääjä jäi aloitusviivan taakse. Lisäksi hän teki vuonna 2016 11,5 säkitystä.

Pittsburgh Steelers varasi Wattin vuoden 2017 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella 30. pelaajana. Steelers ja Watt solmivat tulokassopimuksen, jonka pituus oli neljä vuotta ja kokonaisarvoltaan 9,3 miljoonaa dollaria. Watt pelasi heti ensimmäisellä kaudella 15 ottelua, joissa teki 54 taklausta ja 7 säkitystä. Vuonna 2018 hän teki 68 taklausta ja 13 säkitystä. Lisäksi hänet valittiin Pro Bowliin. Vuonna 2019 Watt tek 55 taklausta ja 14,5 säkitystä. Hänet valittiin taas Pro Bowliin ja sen lisäksi ensimmäiseen All-Pro-joukkueeseen. Kauden päätteeksi Steelers ja Watt sopivat käyttävänsä tulokassopimuksen viidennen vuoden, jolloin hänen palkkansa on noin 10 miljoonaa dollaria vuonna 2021. Vuonna 2020 Watt teki 53 taklausta ja 15 säkitystä sekä uusi valintansa 1. All-Pro-joukkueeseen ja Pro Bowliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  T.J. Watt Pro Football Reference. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Tommy Jaggi: Steelers pass rusher T.J. Watt could have been an NFL tight end  8. kesäkuuta 2019. Fansided. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Emily Kaplat: Wisconsin’s Watt the Third *Sports Illustrated*.  12. lokakuuta 2016. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  College Stats - T. J. Watt Sports Reference. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
5. ↑  2017 NFL Draft Pro Football Reference. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
6. ↑  Tim Daniels: T.J. Watt, Pittsburgh Steelers Agree to Rookie Contract *Bleacher Report*. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
7. 1 2  T. J. Watt Spotrac. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
8. ↑  Allison Koehler: Steelers exercise LB T.J. Watt's 5th-year option  28. huhtikuuta 2020. Steelers Wire. Viitattu 28.8.2021. (englanniksi)
**Tédjé** (myös *Tédié*) on maalaiskunta Moptin alueen Douentzan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Tongo-Tongo sijaitsee Bandiagaran tasangolla 30 kilometriä Douentzasta lounaaseen. Kunnassa on 9 700 asukasta (vuonna 2009).

Tédjén kunnan pinta-ala on 161 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Douentzan piirin Koubéwel Koundian sekä idässä Douentzan ja Dianwélin kuntiin sekä etelässä ja lännessä Bandiagaran piiriin. Maisemaa leimaa Bandiagaran vuorijono.

Kuntaan kuuluu 12 kylää. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja ja fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tongo-Tongossa pidetään viikoittaiset markkinat.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema. Matkailijoita käy tutustumassa Bandiagaran dogonikyliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 22.9.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Tedje 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 22.9.2014. (ranskaksi)
Ténenkoun piiri Malin kartalla.
**Ténenkoun piiri** (ransk. *Cercle de Ténenkou*) on paikallishallintoalue Malin Moptin alueella. Sen pinta-ala on 11 297 neliökilometriä. Asukkaita on 163 600 henkeä.

Ténenkoun piiri rajoittuu pohjoisessa Moptin alueen Youwaroun, idässä Moptin ja kaakossa Djennén piireihin sekä etelässä ja lännessä Ségoun alueeseen. Seudun kautta virtaa Niger ja sen sivujoki Diaka.

Piiriin kuuluu Ténenkoun kaupunki sekä 9 maalaiskuntaa: Diafarabé, Diaka, Diondiori, Karéri, Ouro Ardo, Ouro Guiré, Sougoulbé, Togoré-Coumbé ja Togoro Kotia. Hallinnollinen keskus on Ténenkou. Kyliä on yhteensä 205. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja ja bozoja. Lisäksi on markoja, songhaita ja bambaroita.

Seudun tärkein liikenneväylä on Nigerjoki. Pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja durra. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja.

Piirissä toimii 43 ala- ja viisi yläkoulua, poliklinikka ja 13 terveyskeskusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Synthèse des Plans de Sécurité Alimentaire des Communes du Cercle de Tenenkou 2006–2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 20.9.2012. Viitattu 13.6.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 13.6.2012. (ranskaksi)
3. ↑  Loi N°99-035 du 10 Aout 1999 Portant Création des Collectivités Territoriales de Cercles et de Régions *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 13.6.2012. (ranskaksi)
**Tåsinge** (Taasinge) on saari Fynin eteläpuolella. Sen pinta on 70 neliökilometriä, ja vuonna 2014 sen väkiluku oli 6124. Se kuuluu Svendborgin kuntaan. Suurin taajama on Vindeby.

Pohjoisessa on silta, joka yhdistää Tåsingen Fyniin ja Svendborgiin. Kaakossa on kaksi siltaa Siøn saaren kautta Langelandiin, josta voi jatkaa lautalla Lollandiin.

Sixten Sparre ja Elvira Madigan karkasivat Tåsingeen, ja heidät on haudattu Landetin hautausmaalle.

Saarella on Valdemarin linna, jonka kuningas Kristian IV rakensi pojalleen Valdemar Christianille.

Lähteet
-------

1. ↑  Jansen, Henrik M.; Hansen, Niels Ulrik: Tåsinge *Den Store Danske*. Viitattu 10.7.2022. (tanskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tåsinge** Wikimedia Commonsissa

* Valdemars Slot
* DR P1 Danmark kort
* Ambrosius Stub Selskabet

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Tåsinge
Hietamäen asema vuonna 2007.
**Ravea**, vanhoissa lähteissä joskus myös *Ravijoki* on kylä Mynämäen kunnan Mietoisissa, Varsinais-Suomessa. Se sijaitsee pääosin Laajoen itärannalla.

Historia
--------

Varhaisin tieto Ravean kylästä on vuodelta 1485. Kylässä tiedetään olleen uuden ajan alussa kaksi tilaa, Storgård eli Isotalo ja Lillgård. Molemmat talot siirtyivät vuonna 1630 Lehtisten kartanon Henrik Flemingin omistukseen. Lillgård säilyi rälssitilana, mutta Isotalo siirtyi kruunun omistukseen jo 1600-luvun lopussa ja siitä tehtiin Lemun Toijalan ratsutilan aputila. Isotalo lunastettiin perintötilaksi vuonna 1766.

Molemmat tilat yhdistettiin 1800-luvun puolivälissä Hietamäen kylän Anttila ja Kartano -nimisten tilojen kanssa Ravean kartanoksi. Tässä vaiheessa myös nyt jo purettu Laajoen rannalla sijainnut Kartanon tilan päärakennus laajennettiin kaksikerroksiseksi ja empiretyyliseksi. Kartano muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1930 ja vuonna 1965 siitä tehtiin sokerijuurikkaan viljelyn koetila.

Ravean kylän vanha kylätontti sijaitsee Laajoen itätöyräällä, vastapäätä Hietamäen kylää ja hävinneen Hietamäen kappelin paikkaa. Nimestään huolimatta myös 1920-luvulla rakennettu Hietamäen rautatieasema sijaitsee Ravean kylässä.

Lähteet
-------

* Sinikka Kauko-Vainio: *Mietoisten kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*. Turun maakuntamuseo ja Varsinais-Suomen liitto, 1993. ISBN 951-9125-96-5.

* Anu Lahtinen: Mietoinen ja muu maailma: Paikallishistorian kurssi 9.2.-23.3.1999, luentotiivistelmät. *users.utu.fi*.  1999. Viitattu 7.10.2009.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Kauko-Vainio: *Mietoisten kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*, s.132-133
2. 1 2 3  Lahtinen: *Mietoinen ja muu maailma*

Mietoisten kylät

* Aarlahti
* Antikkala
* Haijainen
* Harainen
* Heikkilä
* Hietamäki
* Hiippavuori
* Hiivola
* Hirmuinen
* Hämäläinen
* Kaivattula
* Kaskinen
* Katavainen
* Kaukurla
* Kaulakko
* Kauvainen
* Kivivuori
* Koivisto
* Kumiruona
* Kuneinen
* Kurina
* Kuuskorpi
* Laukola
* Lehtinen
* Leinakkala
* Mannuinen
* Mietoinen
* Nummi
* Orkovakkinen
* Palokylä
* Pursila
* Pyhä
* Pyhäranta
* Rantavakkinen
* Raukkaa
* Rauvola
* Ravea
* Runoinen
* Ruonkallio
* Saari
* Soukko
* Sukoinen
* Sydänperä
* Tavastila
* Telkinmäki
* Tervoinen
* Tiirola
* Tuokila
* Uhlu
* Valaskallio
* Vähäkylä
T. N. Krishnan
**Tripunithura Narayanaiyer Krishnan** (1928 Kerala – 2. marraskuuta 2020 Chennai) oli intialainen karnaattisen musiikin viulisti.

Krishnan sai musiikkiopetusta isältään A. Narayana Iyeriltä ja oli Chennaihin vuonna 1942 siirryttyään Semmangudi Srinivasa Iyerin oppilas. Hän piti ensimmäisen soolokonserttinsa Thiruvananthapuramissa vuonna 1939. Soolouransa ohella Krishnan säesti esimerkiksi Ariyakudi Ramanuja Iyengaria, Musiri Subramania Iyeria, G. N. Balasubramaniamia, Madurai Mani Iyeriä, Chembaita, M. D. Ramanathania ja Maharajapuram Viswanatha Iyeria.

Krishnan toimi musiikkiprofessorina Chennaissa ja pääsi sittemmin musiikki- ja taidekoulun dekaaniksi Delhin yliopistoon. Hän sai monia palkintoja, kuten Sangita Kalanidhin, Padma Bhushanin ja Padma Vibhushanin. Hän ei lopettanut musiikkiuraansa ennen kuolemaansa vuonna 2020. Hänellä oli vaimo, poika ja tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Violinist T.N. Krishnan is no more The Hindu


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee solaa. Témpi on myös kunta Kreikassa.*

Témpin sola ja Pineiós-joki.
**Témpi** (kreik. Τέμπη, myös Κοιλάδα Τεμπών, *Koiláda Tempón*), antiikin **Tempe**, on sola koillisessa Thessaliassa Kreikassa. Se erottaa Ólympos- ja Óssa-vuoret toisistaan. Sola sijaitsee Lárisan alueyksikön alueella, missä nykyinen Témpin kunta on saanut nimensä solasta.

Témpin solan pituus on noin 10 kilometriä ja kapeimmillaan sen leveys on vain noin 25–50 metriä. Solan seinämien korkeus on suurimmillaan sen eteläosassa noin 500 metriä. Solassa virtaa Pineiós-joki. Nykyisin solan läpi kulkee myös A1-valtatie (E75).

Sola on aina ollut merkittävä kulkureitti, sillä se on helpoin reitti Makedonian rannikolta Thessalian tasangolle vuorten läpi. Siksi sola on usein ollut myös merkittävä taistelupaikka. Vuonna 480 eaa. kreikkalaisten armeija ryhmittäytyi Tempen solaan persialaisten lähestyessä pohjoisesta. Herodotoksen mukaan Makedonian kuningas Aleksanteri I kuitenkin varoitti kreikkalaisia persialaisten armeijan koosta sekä siitä, että sola on mahdollista kiertää. Siksi kreikkalaiset ryhmittäytyivät uudelleen etelämmäksi Thermopylain solaan, mikä johti Thermopylain taisteluun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vale of Tempe *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 5.9.2016.
2. ↑  Herodotos: *Historiateos* VII.173.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Témpi** Wikimedia Commonsissa