recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pyhä Tatiana Roomalainen** (myös **Tatjana**, **Tatienne**, **Martina** tai **Rooman Tatiana**) oli 200-luvulla elänyt roomalainen kristitty diakonissa, joka kärsi marttyyrikuoleman Aleksanteri Severuksen hallitessa.

Legendan mukana Tatiana oli roomalaisen virkamiehen tytär. Hänen isänsä oli salaa kristitty ja kasvatti tyttärensä
kristityksi. Tatianasta tuli kirkon diakonissa. Se oli kuitenkin vaarallista, ja eräänä päivänä lakimies Ulpianus
vangitsi Tatianan ja yritti pakottaa hänet uhraamaan Apollolle. Tatiana rukoili, ja pian tuli maanjäristys, joka tuhosi Apollon patsaan ja osan temppelistä.

Tatiana tehtiin tällöin sokeaksi, ja häntä ruoskittiin kaksi päivää, kunnes hänet vietiin sirkukseen ja heitettiin 
nälkäliselle leijonalle. Mutta leijona ei syönyt häntä, vaan meni makuulle hänen jalkojensa viereen. Tämä johti siihen,
että julistettiin kuoleman­tuomio, ja sen jälkeen, kun Tatianaa oli kidutettu, hänen kaulansa katkaistiin miekalla
12. tammikuuta vuonna 225 tai 230.

Kunnoitus
---------

Pyhän Tatianan mestausta kuvaava maalaus Basileios II:n menologionista noin vuodelta 1000Pyhän Tatianan mestausta kuvaava maalaus Basileios II:n menologionista noin vuodelta 1000
Tatianaa kunnioitetaan pyhimyksenä, ja hänen muistopäivänsä on sekä itäisessä että läntisessä kristi­kunnassa 12. tammikuuta. joissakin kalentereissa kuitenkin 30. tammikuuta. Niissä orto­doksisissa kirkoissa, joissa juhla­päivät yhä määräytyvät vanhan juliaanisen kalenterin mukaan, muistopäivä sattuu kuitenkin gregori­aanisen kalenterin mukaan tammikuun 25. päiväksi. Pyhän Tatianan aikaan­saamien ihmeiden kerrotaan käännyttäneen monia ihmisiä kristinuskoon. 

Kirkollisessa taiteessa hänet kuvataan pitkässä kaavussa, usein leijonien kanssa.

Pyhä Tatiana on opiskelijoiden suojeluspyhimys. Venäjällä, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa Tatjanan päivä, joka tunnetaan myös "opis­keli­joiden päivänä", on yleinen juhla­päivä.

Tatianan elämäkerran saman­kaltaisuus Pyhän Martinan ja Pyhän Priscan kanssa on saanut
jotkut tutkijat epäilemään, että kyseessä olisi todellisuudessa sama henkilö tai että saman­kaltaiset hagiografiat olisi jälkeenpäin liitetty heihin kaikkiin. Martinan tai Tatianan kunniottamisesta pyhimyksiä roomalais­aikana ei ole luotettavaa tietoa, ja Prisca (tai Priscilla) on vaikea tunnistaa.

Lähteet
-------

* Donald Attwater, Catherine Rachel John: *The Penguin Dictionary of Saints, 3. painos*. New York: Penguin Books, 1993. ISBN 0-14-051312-4.
* Tatiana Roomalainen Ortodoksi.net. Viitattu 12.1.2015.

### Viitteet

1. 1 2  Saint Tatiana of Rome *CatholicSaints.Info*.  28.6.2009. Viitattu 3.10.2018. (englanniksi)
2. ↑  Pentti Lempiäinen: *Suuri etunimikirja, 2. painos*, s. 208–210. WSOY, 1979. ISBN 951-0-23323-4.
3. 1 2  Den hellige Tatiana ( -~228(?)) Den katolske kirke. Viitattu 3.10.2018. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Martyr Tatiana of Rome, and those who suffered with Her Orthodox Church in America. Viitattu 12.1.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: Tatiana of Rome
**James Anderson** (n. 1680 Aberdeen, Skotlanti – 25. toukokuuta 1739 Lontoo) oli skotlantilainen Skotlannin kirkon pappi ja kirjailija. Andersonin laatima "vapaamuurarien perussäännöstö" (*The Constitutions of the Free Masons*, 1723) loi pohjan nykyaikaiselle vapaamuurariudelle.

Elämä ja ura
------------

Anderson kävi koulua Aberdeenissa ja suoritti luultavasti maisterin ja tohtorin tutkinnot. Vuonna 1710 hänet nimitettiin Lontoossa Swallow Streetin presbyteerisen kirkon papiksi, josta hänet siirrettiin vuonna 1734 vastaavaan tehtävään Lisle Streetille, Leicester Fieldsiin. Hänen sanotaan olleen "hyvin tunnettu Lontoossa asuvien kyseisen vakaumuksen edustajien keskuudessa", ja häntä kuvataan "oppineeksi mutta varomattomaksi mieheksi, joka menetti huomattavan osan omaisuudestaan vuonna 1720". Useita hänen saarnojaan painettiin.

Vuonna 1721, vapaamuurariuden elvyttyä Englannissa, Englannin suurloosi päätti laatia yhteenvedon veljeskunnan "perussäännöistä", ja suurmestari John Theophilus Desaguliers antoi tehtävän Andersonille. Työnsä suoritettuaan hän esitteli loosille teoksensa *The Constitutions of the Free Masons; containing the History, Charges, Regulations, &c. of that Most Ancient and Right Worshipful Fraternity.* vuonna 1723. Valtavirran eli Englannin suurloosin tunnustamat vapaamuurarit pitävät tätä teosta edelleen standardisäännöstönä ja toiminnan ohjensääntönä, ja se on käännetty useille eri kielille. Anderson kirjoittaa säännöstön johdannossa ilmeisesti vakavissaan, että Mooses, Salomo ja Nebukadressar II olivat vapaamuurarien suurmestareita. Vuonna 1738 säännöstöstä julkaistiin toinen painos, joka oli omistettu Walesin prinssille ("mestarimuurari ja loosimestari"). Tässä painoksessa Anderson väittää, että myös Serubbabel ja Kaarle Martel olivat järjestön suurmestareita.

Anderson julkaisi myös vapaamuurariutta puolustaneen *A Defence of Masonry* -teoksen (1738?) ja aatelissukujen sukutauluja esittelevän suurteoksen *Royal Genealogies; or, the Genealogical Tables of Emperors, Kings, and Princes, from Adam to these times* (1732).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Freemasonry *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 11.12.2022.
2. 1 2 3 4  Anderson, James (1680?-1739) *Dictionary of National Biography, 1885-1900*.  1885. Viitattu 11.12.2022.
3. 1 2  Anderson's Constitutions *Masonrytoday.com*.  2020. Viitattu 11.12.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
	+ 2

 |

 |
Northrop Grummanin valmistama B-2 Spirit on pitkänmatkan strateginen monitoimipommikone, joka on yksi kalleimmista lentokoneista.
**Northrop Grumman Corporation** on yhdysvaltalainen ilmailu-, avaruus- ja puolustusvälineteollisuusyritys.
Northrop Grumman -yhtiö syntyi vuonna 1994, kun Northrop osti Grummanin.

1990-luvulla yhtiö osti Voughtin lentokoneosaston ja myi sen myöhemmin Carlyle Groupille.

Northrop Grumman on läntisten mittareiden mukaan maailman kolmanneksi suurin aseiden valmistaja. Helmikuussa 2007 se työllisti 200 000 työntekijää. Vuonna 2005 sen liikevaihto oli 20,7 miljardia dollaria eli noin 100 000 dollaria/työntekijä. Vuonna 2007 se oli Yhdysvaltain 67. suurin teollisuusyhtiö.

Toimialat
---------

Vuoden 2009 alussa yhtiö vähensi divisiooniensa määrän seitsemästä viiteen, jotka ovat

* Aerospace Systems, lentokoneet
* Electronic Systems, elektroniikka
* Information Systems, joka sisältää avaruustekniikan, ohjukset ja UAV-ilma-alukset
* Laivanrakennus
* Technical Services, joka lienee tukitoiminto

  

### Aerospace eli ilmailu- ja avaruustekniikka

Yhtiö on rakentanut B-2 Spirit, E-8 Joint STARS ja T-38 Talon lentokoneita sekä RQ-4 Global Hawk-UAV-aluksia Yhdysvaltain ilmavoimille.

Yhdysvaltain laivastolle se on valmistanut BQM-74 Chukar, C-2 Greyhound, E-2 Hawkeye ja EA-6B Prowler lentokoneita. Se on tehnyt osia mm. F/A-18 Hornet-lentokoneisiin, jonka alkuperäinen suunnittelija Northtrop oli 1970-luvun alussa.

Yhtiön avaruusosa on tehnyt NASAlle satelliitteja ja Yhdysvaltain ohjuspuolustuksen eri nimillä tunnetulle organisaatiolle eri järjestelmiä.

### Tutkat ja muut sensorit

Northrop Grumman Electronic Systems on kehittänyt monia sotilaallisia sensoreita.

### Muita liiketoimia

Yhtiö tekee IT-tekniikkaa Yhdysvaltain liittovaltiolle ja osallistuu nk. huumeiden vastaiseen sotaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stanley I. Weiss Amir R. Amir: Northrop Grumman Corporation Encyclopaedia Britannica. Viitattu 18.7.2018.
2. ↑  Vought Aircraft Centennial of Flight Commission. Viitattu 21.7.2018.
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Northrop Grumman**.
* Northrop Grumman web site
* Northrop Grumman Careers Site (Arkistoitu – Internet Archive)
* A summary of the company from Oligopoly Watch (Arkistoitu – Internet Archive)
* Northrop Grumman product list (Arkistoitu – Internet Archive)
* Interview with Northrop Grumman CEO, Feb. 12, 2006.
* Patents owned by Northrop Grumman *US Patent & Trademark Office*.  Arkistoitu 17.10.2015. Viitattu December 6.
**Taco Bell** on meksikolaisesta keittiöstä inspiroitunut yhdysvaltalainen pikaruokaravintolaketju, jonka tuotteisiin kuuluvat muun muassa tacot, burritot, quesadillat, nachot ja Churrot. Taco Bell on Yum! Brandsin tytäryhtiö.

Taco Bell -ravintoloita on maailmassa lähes 7 000 kappaletta 24 eri maassa. Euroopassa niitä on 59 (2017).

Historia
--------

Taco Bellin perusti Glen Bell, joka avasi ensimmäisen kerran Hot's Drive-In -nimisen nakkikioskin San Bernardinossa Kaliforniassa Vuonna 1948, kun hän oli 25-vuotias. Vuonna 1950 hän avasi Bell's Hamburgersin ja nakkikioskin San Bernardino West Side barrioon. Loppuvuodesta 1951 hän avasi uuden ruokapaikan, tällä kertaa myymällä tacoja Taco-Tian nimellä.

Maat joissa on Taco Bell ravintoloita violetilla
Pian Bell omisti ja hoiti useita ravintoloita Etelä-Kaliforniassa. Glen perusti ensimmäisen Taco Bellin Downeyniin vuonna 1962. Yritys kasvoi nopeasti, ja vuoteen 1967 mennessä yrityksellä oli yli 100 ravintolaa.

Taco Bell Suomessa
------------------

Restel ilmoitti kesäkuussa 2017, että yhtiö aikoo tuoda Taco Bell -ketjun myös Suomeen. Ensin avattiin kolme ravintolaa pääkaupunkiseudulle, joista ensimmäinen Kalevankatu 2:een Helsingissä 9. marraskuuta 2017. Toinen ravintola avattiin kauppakeskus Selloon Espoon Leppävaaraan 16. marraskuuta ja kolmas kauppakeskus Isoon Omenaan Espoon Matinkylään 23. marraskuuta 2017. Joulukuussa 2022 Taco Bell -ravintoloita oli Suomessa 16. Taco Bellin Suomen ravintolat ottivat ensimmäisenä maailmassa valikoimiinsa nyhtökauran, eli Spicy Pulled Oatsin. Ennen tätä, Suomea lähin Taco Bell -ravintola on ollut Alankomaissa. Ravintolat toimivat franchise-periaatteella.

Kuvia
-----

* Taco Bellin entinen pääkonttori Irvinessä.Taco Bellin entinen pääkonttori Irvinessä.
* Taco Bellin nykyinen pääkonttori.Taco Bellin nykyinen pääkonttori.
* Taco Bell -ravintola Wausaussa, Wisconsinin osavaltiossa.Taco Bell -ravintola Wausaussa, Wisconsinin osavaltiossa.
* Taco Bell -ravintola Dixissä Vantaalla.Taco Bell -ravintola Dixissä Vantaalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomeen tulevan Taco Bellin suosituin tuote on rapea pikkuherkku *Ilta-Sanomat*.  15.6.2017. Viitattu 15.6.2017.
2. ↑  The California Taco Trail: 'How Mexican Food Conquered America' *npr.org*.  23.4.2012. Viitattu (englanniksi).
3. ↑  Taco Bell Finland – Live Mas *Taco Bell.fi*. Viitattu 31.3.2019.
4. ↑  Odotettu Taco Bell aukeaa vihdoin - listalla yllätyksenä nyhtökaura! *iltalehti.fi*. Viitattu 19.10.2017.
5. ↑  Ravintolat Tacobell. Viitattu 12.11.2021.
6. ↑  Pikaruokajätti Taco Bell aikoo avata ravintoloita Suomeen *Yle Uutiset*. Viitattu 15.6.2017.

Yum! Brands

* Pizza Hut
* Taco Bell
* KFC
* WingStreet
**Kaj Laxén** (4. heinäkuuta 1943 Jääski – 28. kesäkuuta 2021 Arboga) oli suomalainen toimittaja ja ammattiyhdistysvaikuttaja.

Jatkosodan aikana Jääsken Ensossa syntynyt Laxén työskenteli vuonna 1965 toimittajana *Svenska Demokratenissa*, 1965-1966 Arbetarnas bildningsförbundin opintosohteerinä, 1966-1970 Finlands Svenska Arbetarförbundin liittosihteerinä, 1970-1973 *Arbetarbladetin* päätoimittajana, 1973 SDP:n lehdistösihteerinä, 1973-1980 Suomen Metallityöväen Liiton kansainvälisten asioiden sihteerinä, 1980-1990 Suomen Tukholman-suurlähetystön työvoima-avustajana ja 1990-2003 Pohjoismaiden metalliliittojen yhteistyöjärjestön Nordiska metallin pääsihteerinä. Hän kuoli kesäkuussa 2021 kesäpaikassaan Mälaren-järven Valenin saaressa.

Kai Laxénin puoliso oli Marianne Laxén.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Helsing, Alf-Erik: Kaj Laxén in memoriam: Kan man få ett bättre betyg?  28.7.2021. Demokraatti. Viitattu 3.5.2023. (ruotsiksi)
2. ↑  Till minne: Kaj Laxén (maksullinen artikkeli)  6.8.2021. Dagens Nyheter. Viitattu 3.5.2023. (ruotsiksi)
**Bibliodraamalla** tarkoitetaan toiminnallista menetelmää, jolla ryhmässä tutkitaan Raamatun tekstiä. Bibliodraama syntyi 1970-luvulla. Erityisesti Saksassa sitä kehitettiin rinnan yhteiskunnassa vaikuttaneiden muiden teatteri- ja terapiasuuntausten kanssa. Suomessa bibliodraamaa on ollut 1980-luvun puolivälistä lähtien. Suomen bibliodraamayhdistys perustettiin 2004.

Saksalainen Gerhard Marcel Martinin, joka on itse alusta asti ollut kehittämässä bibliodraaman menetelmiä, määrittelee: "Bibliodraama on kokemus- ja tekstipainotteinen: omat kokemukset pyritään saattamaan kosketuksiin niiden kokemusten kanssa, joita Raamattu kuvaa eri kertomuksissa, tilanteissa ja henkilöiden elämässä, mutta myös rukous-, meditaatio- ja opetusteksteissä."

Bibliodraamassa Raamatun kertomukset saavat uutta sisältöä, kun lukemisen lisäksi piirretään, maalataan, eläydytään, liikutaan, tanssitaan yms. Bibliodraamassa ei ole olemassa oikeaa tai väärää tapaa lähestyä Raamatun tekstiä, vaan kaikki inhimilliset ilmaisun keinot ovat sallittuja. Bibliodraamaohjaajan koulutustaustasta ja suuntautumisesta riippuen kokoontumisissa hyödynnetään psyko- ja sosiodraaman, hahmoterapian, kehotyöskentelyn, tarinateatterin tai teatterin keinoja. Jos ohjaajalla on teologin koulutus ja hän on perehtynyt raamatuntutkimukseen (eksegetiikkaan), niin bibliodraamassa voidaan hyödyntää myös tutkimuksen avaamia näköaloja.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen bibliodraamayhdistyksen kotisivu

Lähteet
-------

* Peter Pitzel: *Valkoinen tuli. Johdanto bibliodraaman perusteisiin ja menetelmiin. Suomen Pipliaseura* 2003
* Gerhard Marcel Martin: *Pyhä ja karkea bibliodraama – teoria ja käytäntö. Suomen Pipliaseura* 2007
LamuShelan kylä Lamulla

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
2°17′N, 40°52′WLamu, Coast Kenia |
| Saariryhmä | 
Lamun saaristo |
| Pinta-ala | 
50 km² |

Väestö| Asutuskeskukset | 
Lamu, Shela, Matondoni, Kipungani |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lamu** on saari Lamun saaristossa Kenian rannikolla. Se on 18 kilometriä pitkä ja 8 kilometriä leveä. Saarella sijaitseva Lamun kaupungin vanhakaupunki kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.

Maantiede
---------

Kipunganin kylä.
Lamun kaupunki.
Lamu sijaitsee Kenian rannikolla Itä-Afrikassa noin 240 kilometriä Mombasan kaupungista koilliseen.

Lamun kaupungin lisäksi saarella on kolme kylää:

* **Shela**: kylä noin kolme kilometriä Lamusta. Shela on nykyisin saaren matkailuelinkeinon keskus. Shelassa on 12 kilometriä pitkä hiekkaranta.
* **Matondoni**: kylä tunnetaan dhowien rakennuspaikkana
* **Kipungani**: kylä saaren lounaisrannalla

Historia
--------

Lamun saaristo mainitaan mahdollisesti antiikin kreikkalaisessa teoksessa *Periplus Maris Erythraei* nimellä *Pyralae*-saaret. Saarien sanottiin olevan egyptiläisten ja arabikauppiaiden tukikohta. Varhaisimmat arkeologiset todisteen vakinaisesta asutuksesta paikalta ovat kuitenkin vasta 1200-luvulta ja ensimmäiset luotettavat historialliset lähteet ovat 1400-luvulta.

1500-luvulta lähtien Lamu vaihtoi hallitsijaa useampaan otteeseen. Vuosien 1506 ja 1698 välillä sitä hallitsivat portugalilaiset. Vuonna 1585 sitä hallitsi hetken aikaa turkkilainen emiiri Ali Bei, jonka portugalilaiset syrjäyttivät kuitenkin jo vuonna 1587. Omanin vallattua Mombasan vuonna 1698 myös Lamu oli muodollisesti heidän alaisuudessaan. Todellisuudessa omanilainen hallinto saapui kuitenkin vasta 1800-luvun alussa. Lamusta tuli tärkeä norsunluun ja orjien kauppapaikka.

Lamun merkitys alkoi hiljalleen vähetä, kun Mombasan satama on kasvanut.

Väestö
------

Lamun saarella puhutaan swahilin kielen kiamun (*kiAmu*) murretta, jota puhutaan myös osissa läheistä mantereen rannikkoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eeva-Liisa Kiviniemi: Häivähdys paratiisia.  *Aamulehti*, 16.2.2011, s. B25.
2. ↑  Lamu Old Town *World Heritage Centre*. Unesco. Viitattu 4.11.2021. (englanniksi)
3. ↑  Lamu Encyclopaedia Britannica. Viitattu 4.11.2021. (englanniksi)
4. 1 2 3  C. E. Bosworth, E. van Donzel, B. Lewis ja Ch. Pellat: *Encyclopaedia of Islam, Volume V (Khe-Mahi)*, s. 655-656. Brill, 1998. ISBN 9789004078192. (englanniksi)
5. ↑  Swahili language Encyclopaedia Britannica. Viitattu 4.11.2021. (englanniksi)
**Smart Crossblade** on smart-automerkin erikoismalli, jota valmistettiin vain 2000 kappaletta vuonna 2002. Auto on tehty W450-korimallin Fortwon alustalle ja vastaakin täysin Fortwota muuten paitsi ulkoiselta olemukseltaan. Vanteet ovat aina mustat kolmipuolaiset alumiinivanteet. Autoa sai vain mustana punaisella keinonahkasisustalla. Vakiovarusteena on auton yli vedettävä suojapeite.

Autossa tuulilasin virkaa ajaa noin 20 cm korkea muovilippa, joka ohjaa ilmavirran pääsääntöisesti auton yli. Kattoa ei ole, ja auto onkin täysin vesisateen kestävä. Kaikissa säilytyslokeroissa ja penkkien verhoiluissa on poistumisaukot vedelle. Autot on numeroitu yksilöllisesti, ja numerointi kaiverrettu teräslaattaan, joka on sijoitettu kojelauden etuosaan.

Veho on maahantuonut Suomeen vain yhden Crossbladen, joka oli myöhemmin esillä useissa tapahtumissa.

Lähteet
-------

* Veho Oy Ab*lähde tarkemmin?*
* Smart GMBH*lähde tarkemmin?*

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Smart Crossblade**.
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*
**Poliisihallitus** (ruots. *Polisstyrelsen*) on Suomen sisäministeriön hallinnonalan keskusvirasto, jonka tehtävänä on suunnitella, johtaa, kehittää ja valvoa poliisitoimintaa Suomessa ja sen tukitoimintoja sekä vastata poliisin palvelujen tasapuolisesta saatavuudesta maan eri osissa, päättää poliisiyksiköiden välisestä yhteistoiminnasta ja vastata poliisiyksiköiden tulosohjauksesta. Poliisihallitus aloitti toimintansa vuoden 2010 alussa. Sen organisaatio on kaksiportainen: Poliisihallitus johtaa ja ohjaa operatiivista poliisitoimintaa. Suoraan poliisihallituksen alaisuudessa toimivat poliisilaitokset ja poliisin valtakunnalliset yksiköt keskusrikospoliisi sekä Poliisiammattikorkeakoulu. Suojelupoliisi on siirretty suoraan sisäministeriön alaisuuteen.

Organisaatio
------------

Poliisihallituksen johtajana toimii poliisiylijohtaja. Poliisihallituksen tehtävät on jaettu seitsemään yksikköön, jotka ovat esikunta, poliisitoimintayksikkö, hallintoyksikkö, teknologiayksikkö sekä sisäinen tarkastus. Lisäksi poliisihallitukseen kuuluu yksikkörakenteen ulkopuolella suoraan poliisiylijohtajan alaisena arpajaishallinto.

Poliisihallituksen keskusyksikkö sijaitsee Helsingin Pasilassa ja osia Joensuussa. Arpajaishallinto sekä asehallinto sijaitsevat Riihimäellä ja turvallisuusalan valvontayksikkö Mikkelissä. Poliisiammattikorkeakoulu sijaitsee Tampereella ja sen alainen poliisikoiralaitos Hämeenlinnassa.

Poliisihallitus osallistuu Kotitapaturmien ehkäisykampanjaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Valtion talousarviomenot kirjanpitoyksiköittäin *Tutki hallintoa*. Viitattu 28.1.2024.
2. ↑  Poliisihallitus *poliisi.fi*. Viitattu 30.8.2020.
3. 1 2  Poliisihallituksen tehtävät Poliisi.  Arkistoitu 20.7.2011. Viitattu 30.6.2011.
4. 1 2  Poliisihallitus aloittaa toimintansa 1.1.2010  25.6.2009. Sisäasianministeriö. Viitattu 30.6.2011. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Poliisihallituksen organisaatiokaavio 2018 Arpajaishallinto. Viitattu 30.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Poliisihallitus

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
 Suomen sisäministeriö |
| --- |
|  |
| Ministerit | 
* Sisäministeri

 |  |
|  |
| Virkamiehet | 
* Kansliapäällikkö

 |
|  |
| Osastot | 
* Poliisiosasto
* Pelastusosasto
* Maahanmuutto-osasto
* Rajavartio-osasto
* Hallinto- ja kehittämisosasto
* Kansainvälisten asioiden yksikkö
* Kansallisen turvallisuuden yksikkö

 |
|  |
| Hallinto | 

|  |  |
| --- | --- |
| Virastot | 
* Hätäkeskuslaitos
* Kriisinhallintakeskus
* Maahanmuuttovirasto
* Pelastusopisto
* Poliisihallitus
	+ Poliisin informaatioteknologiakeskus
* Rajavartiolaitos
* Suojelupoliisi

 |
|  |
| Rahastot | 
* Euroopan unionin sisäasioiden rahastot
* Palosuojelurahasto

 |

 |
|  |
| Toimitilat | 
* Kirkkokatu 12

 |
|  |
| Historia | 
* Hallinnon tietotekniikkakeskus
* Lahden seutukokeilu
* Poliisin tietohallintokeskus
* Syrjintälautakunta

 |

 |
**Tipuri** on pientalovaltainen asunto- ja teollisuusalue Akaan Kylmäkoskella ja alun perin yksinäistalosta muodostunut kylä. Se sijaitsee Jalannin luoteisrannalla, ja alueen läpi kulkee valtatie 9. Tipurissa on Kylmäkosken vankilan lisäksi yleinen uimaranta ja Akaan seurakunnan leirimökki. Alue on maastollisesti ihanteellista rakennusaluetta. Pinta-alaa on noin 100 hehtaaria. Asukkaita Tipurilla on n. 150, ja se on lapsiperheiden suosimaa aluetta, minkä seurauksena väkiluku tulee kasvamaan jatkossakin.*lähde?* Vuonna 2016 Tipuri oli luokiteltu tilastolliseksi taajamaksi, mutta menetti tämän luokituksen vuoden 2017 tilastollisten taajamien määrittelyssä.

Historia
--------

Tipuri mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1508 ja on sen jälkeen ollut lähes koko historiansa ajan yksitaloinen kylä. Isojakomittaus toimitettiin kylässä peltojen ja niittyjen osalta vuonna 1772 ja metsien 1784. Isojako tehtiin vuonna 1806. Marraskuussa 2008 määriteltiin arkeologisessa inventoinnissa muinaisjäännösalue vanhalle kylätontille Kurisniemeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tipuri *Kansalaisen karttapaikka.fi*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.1.2015.
2. ↑  Tipuri - Akaa *akaa.fi*. Akaan kaupunki.  Arkistoitu 9.2.2015. Viitattu 9.2.2015.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Tiina Vasko: Akaa Tipuri (Kurisniemi) (Tipurintien valaistuslinjan maanrakennustyön arkeologinen valvonta 2011) *Julkinen asiakirja*.  2011. Pirkanmaan maakuntamuseo. Viitattu 29.1.2015.
Tasavallan hallituksen reitti, joka lopulta johti Taiwaniin
**Kiinan tasavallan vetäytyminen Taiwaniin** (kiin.: 中華民國政府遷臺; pinyin: *Zhōnghuá Mínguó Zhèngfǔ qiāntái*), tai **Suuri pako** (kiin.: 大撤退; pinyin: *Dà Chè Tuì*), viittaa Kiinan sisällissodan loppuvaiheeseen, jonka seurauksena Kiinan tasavallan hallinto perääntyi manner-Kiinasta ja jatkoi toimintaansa Taiwanista käsin.

Kiinan tasavallan laivasto ja ilmavoimat kuljettivat tavaraa ja ihmisiä Taiwaniin, minkä johdosta näiden kalusto koki kovia. Yhteensä Taiwaniin siirtyi arviolta 1,2 miljoonaa ihmistä.

Tšiang Kai-šek vetäytyi Taiwanista 10. joulukuuta 1949 syötyään aterian Chengdussa puolenpäivän aikoihin, jonka jälkeen hän nousi lentokoneeseen, joka vei hänet Taiwaniin. Tässä vaiheessa suurin osa tasavallan vetäytymisestä oli jo suoritettu. Yhteensä vetäytyminen kesti yli vuoden.

Aluksi kuomintang suunnitteli hyökkäävänsä takaisin mantereelle (kulki nimellä Projekti Kansallinen kunnia), mutta näistä luovuttiin myöhemmin. Taiwanissa puolue Tšiang kuitenkin julisti sotatilan, jota jatkettiin aina vuoteen 1987 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taiwan in Time: The great retreat *Taipei Times*.  4.12.2016. Viitattu 28.1.2024. (englanniksi)
2. ↑  The Month In Free China *Taiwan Today*.  1.4.1966. Viitattu 28.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  HISTORY *Ministry of Foreign Affairs*.  28.1.2024. Viitattu 28.1.2024. (englanniksi)
4. ↑  Taiwan in Time: Spies, guerillas and the final counterattack *Taipei Times*.  17.11.2019. Viitattu 28.1.2024. (englanniksi)
5. ↑  Cheung, Eric; Tsai, Gladys & Ripley, Will: Why a decades-old deadly crackdown on democracy is becoming more important for Taiwan today *CNN*.  1.3.2022. Viitattu 28.1.2024. (englanniksi)
**Punavankien muistomerkki** on kuvanveistäjä Erkki Kannoston graniitista ja pronssista suunnittelema suurikokoinen taideteos, joka sijaitsee Lahden Fellmaninpuistossa. Puiston paikalla vuonna 1918 oli Fellmanin pelloksi kutsuttu vankileiri. Muistomerkin hankkimiseksi järjestettiin 1976 kutsukilpailu, jonka Kannosto voitti. Teoksen ovat pystyttäneet Lahden työväenjärjestöt.

Punavankien muistomerkki on Kannoston realismin kaudelta ja sitä pidetään hänen tunnetuimpana työnään. Taideteos on suurikokoinen: sen pohjana on graniittilaatoilla päällystetty, kohotettu neliönmuotoinen taso, jonka sivumitat ovat 14 metriä. Tason takaosassa on yli 5 metrin korkeuteen kohoava leveä graniittiportti. Tason päällä on viisi yli kolme metriä korkeaa pronssivalua olevaa ihmishahmoa, neljä miestä ja yksi nainen, jotka symboloivat leiriltä vapautuvia vankeja. Muistomerkki on pystytetty 28. toukokuuta 1978 ja se on omistettu kaikille punavangeille. Monumentissa saa liikkua.

* Punavankien muistomerkki, lähikuva pronssihahmoista.*Punavankien muistomerkki*, lähikuva pronssihahmoista.
* Punavankien muistomerkki, muistomerkki graniittitasoineen.*Punavankien muistomerkki*, muistomerkki graniittitasoineen.

Katso myös
----------

* Luettelo punaisten muistomerkeistä Suomessa

Lähteet
-------

1. ↑  Erkki Kannosto Taidekivenveisto ry. Viitattu 23.5.2013.
2. 1 2  Punaisten muistomerkit Työväenmuseo Werstas.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 23.5.2013.
3. ↑  Erkki Kannosto: Tiedon tasot Helsingin kaupunki.  Arkistoitu 17.12.2005. Viitattu 23.5.2013.
4. ↑  Vuorisalo, Arvi: Erkki Kannosto – Suurten veistosten tekijä.  *Oulunkyläläinen*, 2.4.2005, s. 10.  Oulunkyläläinen-lehti. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 23.5.2013.
Jalkaväenkenraali **Dietrich von Choltitz** (9. marraskuuta 1894 Wiese-Gräflich, Sleesia – 4. marraskuuta 1966 Baden-Baden) oli Saksan sotilaskuvernöörinä Pariisissa ennen liittoutuneiden valtausta. Hän vastusti Adolf Hitlerin käskyä hävittää kaupunki maan tasalle toisen maailmansodan loppuvaiheessa.

Ensimmäisessä maailmansodassa hän osallistui taisteluihin länsirintamalla luutnanttina. Weimarin tasavallassa hän liittyi Reichswehriin ja hänestä tuli ratsuväen kapteeni 1929. Hänestä tuli 1938 ensin majuri ja sitten jalkaväkirykmentin everstiluutnantti.

Toisen maailmansodan alkupuoli
------------------------------

Toisessa maailmansodassa von Choltitz otti osaa Rotterdamin valtaukseen 1940 ja ansaitsi ritariristin. Syyskuussa 1940 hän yleni everstiksi ja rykmentin komentajaksi. Sodassa Neuvostoliittoa vastaan hän otti osaa Sevastopolin piiritykseen kesäkuussa 1942. Samana vuonna hän yleni kenraalimajuriksi ja 1943 kenraaliluutnantiksi. Hän oli avustava Saksan 260. jalkaväkidivisioonan komentaja ja XLVIII panssariarmeijakunnan komentaja. Maaliskuussa 1944 hän palveli Italiassa ja kesäkuussa 1944 länsirintamalla. Sodan loppupuolella hän oli Pariisin sotilaskuvernöörinä kaupungin valtaukseen asti.

Pariisin tuhoamisesta kieltäytyminen
------------------------------------

Von Choltitz kieltäytyi hävittämästä Pariisia uhmaten suoraan Hitlerin käskyä tuhota kaupungin näkyvimmät muistomerkit. Sotavankeuden aikaisista salakuunteluista käy ilmi, että syynä oli lähinnä Hitlerin mielikuvituksellisten käskyjen noudattamisen vaikeus, sillä kohteiden tuhoamiseen ei ollut käytettävissä räjähdysaineita eikä henkilöstöä. Von Choltitz kuoli vuonna 1966 ja hänen hautajaisissaan oli läsnä korkea-arvoisia ranskalaisia sotilashenkilöitä. Pariisin tapahtumista on tehty myös elokuva nimeltä *Palaako Pariisi?*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  von Choltitz, Dietrich Lexikon der Wehrmacht. Viitattu 29.7.2013. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dietrich von Choltitz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kenraaliluutnantti Carl Mauritz Aminoff. 
**Carl Mauritz Aminoff** (19. kesäkuuta 1728 Flisby, Jönköping - 17. joulukuuta 1798 Tukholma) oli ruotsalainen kenraaliluutnantti ja Tukholman Ritarihuoneen johtaja.

Perhe
-----

Aminoffin isä oli majuri Esaias Aminoff (1686-1739), joka palveli Savon, Hämeen ja Uudenmaan rykmenteissä. Aminoffin isä menehtyi, kun Carl Mauritz Aminoff oli 11-vuotias. Aminoffin äiti oli Eva Charlotta Schmedeman, joka oli valtiosihteeri Johan Schmedemanin ja Elsa Lovisa von Braunjohanin tytär. Schmedeman oli uusi aatelissuku.

Aminoff oli naimisissa vapaaherratar Anna Ebba Wrangel af Lindebergin kanssa. Pariskunta sai neljä lasta. Kenraaliadjutantti Feodor Mauritz Aminoff oli heidän poika.

Aminoffin toinen vaimo oli vapaaherratar Charlotta Beata Sparre, joka oli kamariherra, vapaaherra Carl Axelsson Sparren tytär.

Ura
---

Aminoff liittyi vapaaehtoisena Stralsundin rykmenttiin vuonna 1742. Hänestä tuli Ruotsin herttua, kruununprinssi Aadolf Frekdrikin paaši (hovipoika) vuonna 1743. Aminoff palveli hovipoikana samaan aikaan kuin hänen suomalainen sukulainen Johan Fredrik Aminoff.

Hän siirtyi Ruotsin kuninkaan henkivartiokaartiin vuonna 1746. Hänet ylennettiin furiiriksi vuonna 1747, kersantiksi vuonna 1748, sivuadjutantiksi vuonna 1750, pääadjutantiksi 1757, luutnantiksi vuonna 1757 ja alikapteeniksi vuonna 1763.

Aminoff siirtyi Ruotsin armeijan eläkekassan johtajaksi vuonna 1770 ja vuonna 1771 armeijan vetoomus- ja oppilaskassan johtajaksi. Hänet ylennettiin armeijan everstiluutnantiksi vuonna 1772.

Aminoff osallistui Ruotsin kuningas Kustaa III:n vallankaappaushankkeeseen. Aminoff sulki kuninkaan käskystä Ruotsin aateliston Tukholman kuninkaanlinnan sisälle kolmeksi päiväksi. Kustaa III:n vallankaappaushanke onnistui.

Hänen ylennettiin henkivartiokaartin majuriksi vuonna 1774, everstiluutnantiksi ja everstiksi vuonna 1776. Aminoffista tuli henkivartiokaartin varakomentaja vuonna 1776.

Hänet ylennettiin armeijan kenraalimajuriksi vuonna 1782. Aminoff poistui armeijan palveluksesta kenraaliluutnanttina vuonna 1788 ja siirtyi Tukholman Ritarihuoneen johtajaksi.

Ritarikunnat
------------

* Ruotsi Miekkaritarikunta 1. luokan komentajamerkki
* Ruotsi Miekkaritarikunta Komentajamerkki
* Ruotsi Miekkaritarikunta Ritarimerkki

Katso myös
----------

* Aminoff-suku

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  Aminoff nr 456 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 14.12.2023.
2. 1 2 3 4  Aminoff nr 456 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 15.12.2023.
3. ↑  Von Braunjohan nr 1292 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 15.12.2023.
4. ↑  Schmedeman nr 1085 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 15.12.2023.
5. ↑  Sparre nr 11 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 15.12.2023.
6. 1 2 3 4 5  Wolff, Charlotta: *Johan Fredrik Aminoff - Kustaviaani kahdessa valtakunnassa*. Otava, 2022.
Valomainoksia Tukholmassa vuonna 1945.
**Valomainos** on ulkomainonnan muoto, jossa yrityksen tai tuotteen nimi, logo tai muu viesti on toteutettu valoa tuottavista materiaaleista tai varustettu valaisimin niin, että mainoksen viesti on nähtävissä erityisen hyvin pimeänä vuorokaudenaikana. Valomainokset sijoitetaan näkyville paikoille, kuten rakennusten katoille tai seiniin tai liikkeen ikkunaan tai sen yläpuolelle.

Polttimot ja neonputket
-----------------------

Ensimmäiset valomainokset oli toteutettu polttimoilla, jotka muodostivat nimen tai sanan. Myöhemmin ne toteutettiin värillisistä, taivutetuista, matalapaineisella neonilla tai muulla kaasulla täytetyistä putkista tehdyillä kirjaimilla tai kuvilla. Sellaisia kutsutaan yleisesti *neonputkiksi* ja niillä aikaansaatuja valoja *neonvaloiksi*, vaikka neonin ohella niissä käytetään muitakin jalokaasuja, erityisesti argonia. Valon väri riippuu käytetystä kaasusta tai kaasuseoksesta. Neonputken toimintaperiaatteen patentoi Georges Claude 19. tammikuuta 1915 (U.S. Patent 1,125,476).
Nykyään valomainoksissa käytetään paljon LED-tekniikkaa, joka kuluttaa huomattavasti vähemmän sähköä kuin neonvalo.

Valolaatikot
------------

Vastaava idea saatiin toteutettua myös edullisemmin valon sisältävällä kirjaimen muotoisella tai neliömäisellä laatikolla. Läpikuultava, värillinen mainos painetaan tai teipataan läpikuultavalle pohjamateriaalille. 2000-luvulla JCDecaux toi katukuvaan valolaatikot, joissa mainos vaihtuu rullaamalla kelalta toiselle.

Näytöt
------

Uusin valomainoksen muoto on isokokoinen litteä näyttö, jossa mainoksen sanoma vaihtuu sähköisesti.

Valomainoksia
-------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Eri jalokaasuilla saatuja erivärisiä valoja
-------------------------------------------

* Helium.Helium.
* Neon, valomainoksissa yleisimmin käytetty jalokaasu.Neon, valomainoksissa yleisimmin käytetty jalokaasu.
* Argon (elohopeahöyryllä seostettu), toiseksi eniten käytetty.Argon (elohopeahöyryllä seostettu), toiseksi eniten käytetty.
* Krypton.Krypton.
* Ksenon.Ksenon.

Lähteet
-------

* Neonputkimainoksen historiaa[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Furio Meniconi
**Furio Meniconi** (22. helmikuuta 1924 Rooma – 12. joulukuuta 1981 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.

Elokuvaperheeseen syntyneen Meniconi teki ensimmäisen roolinsa Riccardo Fredan elokuvassa *Il figlio di d'Artagnan* vuonna 1950. Pitkä ja roteva mies näytteli sivuosia lukuisissa viihde-elokuvissa, joiden tyylilajit vaihtelevat peplumista merirosvoseikkailuihin ja spagettiwesterneihin. Hän käytti myös taiteilijanimeä *Men Fury*.

Elokuvia
--------

* *Goliat ja barbaarit*, 1959
* *Kartago liekeissä*, 1960
* *Il gigante di Metropolis*, 1961
* *Vulcano, figlio di Giove*, 1962
* *Le sette fatiche di Alì Babà*, 1962
* *I predoni della steppa*, 1964

Lähteet
-------

1. ↑  Lancia, Enrico & Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: gli attori. Vol. 2: M–Z*, s. 40. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-269-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Furio Meniconi (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Soundtrack Studio** on Helsingin Pitäjänmäessä sijaitseva musiikkistudio, joka aloitti toimintansa lakkautetun elokuvateatteri Bio Rein tiloissa vuonna 1975. Sen tilat remontoitiin vuonna 2010. Studioon kuuluu 250 neliön soittotila, pienempi 30 neliön demppitila sekä keittiö-, sosiaali- ja saunatilat.

Studiolla ovat äänittäneet muun muassa M. A. Numminen, Hector, Albert Järvinen, Tuomari Nurmio, Upi Sorvali, Stone, Hearthill ja Kauko Röyhkä. Erityisesti Leevi and the Leavingsin Gösta Sundqvist piti studiota eräänlaisena kotipesänä, jossa äänitettiinkin kaikki yhtyeen tuotanto vuodesta 1985 Sundqvistin kuolemaan vuonna 2003 saakka.

Studiota on kutsuttu Abbey Road -tyyliseksi, aidoksi vanhan ajan studioksi.

Laitteistoa
-----------

* Neven V1 analogimikseri
* Bower & Wilkinsin Diamond 800 -monitorit
* Pro Tools 8 HD -tallennin

Lähteet
-------

1. ↑  Soundtrack ((Arkistoitu – Internet Archive)) *Studio & Galleria*. Genelec.  Arkistoitu 29.3.2016. Viitattu 19.3.2016.
2. 1 2 3  Suvi Vesalainen: Legendaarinen Soundtrack-studio sai takaisin entisaikojen loiston *Yle Uutiset*.  8.6.2010. Yleisradio (Yle). Viitattu 19.3.2016.
3. ↑  Etusivu *Soundtrack*. Viitattu 19.3.2016.
4. ↑  Referenssit *Soundtrack*. Viitattu 19.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivu
**Tissafernes** (kuoli 395 eaa. *pers. ‏Cithrafarna‎*) oli persialainen sotilas ja satraappi. Hänen isänsä oli Hydarnes.

Peloponnesolaissodan aikana vuonna 413 eaa. Tissafernes oli Lyydian ja Kaarian satraappi eli maaherra. Hän oli myös Persian Vähän-Aasian armeijan komentaja. Persian kuningas Dareios II määräsi Tissaferneen keräämään veroja Joonian kreikkalaiskaupungeilta joita Persia piti ominaan, mutta jotka olivat itsenäisiä. Tissafernes liittoutui Spartan kanssa Ateenaa vastaan ja valtasi suuren osan Jooniasta. Ateenalaisen Alkibiadeksen ansiosta Tissafernes ei kuitenkaan auttaa Spartaa niin paljon että tämä olisi päässyt sodassa niskan päälle. Tissaferneen oli myös huomioitava satraappikumppaninsa Farnabazos, joka hallitsi Hellespontoksen Fryygiaa. 

Kun Dareios II päätti vuonna 408 eaa. auttaa Spartaa voittamaan sodan, lähetti hän poikansa Kyyroksen Vähän-Aasian käskynhaltijaksi. Tissafernes sai tyytyä Kaarian maakuntaan. Kun Ateena lopulta kukistui vuonna 404 eaa. yritti Tissafernes saada Joonian kaupungit omaan valtaansa. Hän valtasi Miletoksen, mutta Kyyros hyökkäsi häntä vastaan. Kyyros alkoi koota suurta armeijaa, joka koostui myös kreikkalaisista palkkasotilaista, jolla hän väitti aikovansa hyökätä Tissaferneen kimppuun. Todellisuudessa Kyyros aikoi käyttää armeijaansa veljeään Artakserkses II:a vastaan, joka äskettäin oli seurannut isäänsä Dareios II:a valtaistuimella. Tissafernes kerkisi kuitenkin varoittamaan Artakserksestä ja hän osallistui myös Kunaksen taisteluun jossa Kyyros sai surmansa. Tissafernes yritti myös tuhota kreikkalaiset palkkasotilaat, jotka kuitenkin pääsivät pakenemaan ja palaamaan Kreikkaan. 

Artakserkses lähetti Tissaferneen takaisin Vähään-Aasiaan Lyydian ja Kaarian maaherraksi. Hän hyökkäsi Joonian kaupunkeihin koska nämä olivat auttaneet Kyyrosta. Tämä vuorostaan johti sotaan Spartaa vastaan vuonna 399 eaa. Agesilaos II:n johtmat spartalaiset kukistivat Tissaferneen vuonna 395 eaa. Sardiin lähellä. Farnabazoksen, vaikutusvaltaisen Tithrausteen ja kuninkaan äidin Parysatis – joka ei koskaan antanut anteeksi sitä että Tissafernes oli osallinen hänen suosikkipoikansa kuolemaan – painostuksesta Artakserkses määräsi Tissaferneen teloitettavaksi.
**Risteillä ristityt** (*Крещенные крестами, Kreštšonnyje krestami*) on kirjailija-kuvataiteilija-lavastaja Eduard Kotšerginin kirjoittama puolidokumentaarinen muistelmateos. Sen on suomentanut Tuukka Sandström, ja suomennoksen on vuonna 2017 julkaissut Idiootti. Alkuteos on saanut Venäjällä vuonna 2010 Natsionalnyi bestseller- ja Sergei Dovlatov -palkinnot. "Risteillä ristityt" on tunnussana, jota pietarilaisen vankilan Krestyn vangit käyttivät tunnistaakseen toisensa.

Jälkisanoissa suomentaja Tuukka Sandström kommentoi alkuteoksen kieltä, johon sisältyy venäläistä rikollisten kieltä *fenjaa*. Fenjaan sisältyy venäjän lisäksi aineksia monista muista kielistä, kreikasta, turkkilaisista kielistä, marista, ja myöhemmin mukaan on tullut sanastoa jiddisistä. Kielen juuret ovat lähtöisin 1500-luvulta, kiertelevien kauppiaiden salakielestä. Sanoille ei ole vastineita suomen kielessä, joten suomennos on alkuteosta yleiskielisempää.

Kotšergin kertoo muistelmissaan pakoretkestä Siperian Omskissa sijaitsevasta kansanvihollisten lasten orpokodista vuonna 1945 Leningradiin, jossa hän vihdoin tapasi vankilasta vapautuneen äitinsä. Isä oli teloitettu.

Lähteet
-------

1. ↑  Kreštšennyje krestami : zapiski na kolenkah, Finna.fi
2. 1 2  Pentti Stranius: Orpokotilapsen odysseia Siperiasta Leningradiin  31.5.2017. Agricola. Viitattu 16.1.2024.
3. 1 2  Eduard Kotšergin: Risteillä ristityt Idiootti. Viitattu 16.1.2024.
4. ↑  *Risteillä ristityt*, s. 7
5. ↑  Suomentajan jälkisanat, T. S. *Risteillä ristityt* 239–240.
**Pergamiini** eli **pergamiinipaperi** on alkuaan pergamenttipaperin korvikkeeksi valmistettu paperilaji. Sitä valmistettiin ennen sulfiittiselluloosaa pitkään ja perusteellisesti jauhamalla. Tällaista läpikuultavaa ja rasvanpitävää paperia voidaan käyttää pergamenttipaperin tavoin rasvaisten elintarvikkeiden suojakääreenä sekä piirustus- ja kopiopaperina. Koska pergamiinin pintaan voi piirtää ja sitä voi teipata ja liimata, se soveltuu hyvin askarteluun ja vaatekappaleiden kaavapaperiksi. Sen sijaan siinä ei ole tarttumatonta pintaa, joten sitä ei voi käyttää leivinpaperina. Pergamiini on biohajoavaa ja kompostoituvaa. Pergamiini on pergamenttipaperin ohella merkityksellinen voipaperilaji.

Lähteet
-------

1. ↑  *pergamiinipaperi.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. ↑  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 6, palsta 1081, hakusana pergamiinipaperi. Helsinki: Otava, 1963.
3. ↑  SAGA Pergamiini Metsä Group. Viitattu 20.1.2024.
4. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 23, palsta 640, hakusana voipaperi. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1966.
**Claude Sautet** (23. helmikuuta 1924 – 22. heinäkuuta 2000 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja. Kriitikko Helena Yläsen mukaan "hän teki parhaat elokuvansa ihmisistä, joissa ei ollut muuta ainutlaatuista kuin se kliseiden läpi porautuva tarkkuus, jolla heitä kuvattiin".

Ennen uraansa elokuvaohjaajana Sautet opiskeli kuvanveistoa, maalasi elokuvalavasteita ja työskenteli musiikkikriitikkona. 1950-luvulla hän oli lukuisissa tuotannoissa apulaisohjaajana. Sautet'n ensimmäinen pitkä elokuvaohjaus oli vuonna 1956 valmistunut *Bonjour sourire*, joka ei kuitenkaan herättänyt juurikaan huomiota. Vuonna 1960 ilmestynyt *Rikolliset* nosti hänet huomionarvoisten elokuvaohjaajien joukkoon. Sautet ei kuitenkaan kuulunut ranskalaisen elokuvan uuden aallon ohjaajanimiin, vaan hänen tyyliään pidettiin vanhanaikaisena. Hän siirtyikin hetkeksi työskentelemään käsikirjoittajana.

Vuonna 1969 valmistunut elokuva *Sellaista on elämä* merkitsi käännekohtaa Sautet'n uralla. Se aloitti yhdentoista elokuvan sarjan, jonka elokuvissa Helena Yläsen sanoin "tavalliset ranskalaiset miehet ja naiset elävät keskenään ja synnyttävät toisissaan irrationaalisia, tuskallisia ja kipeitä reaktioita". Kulloiseenkin nykyhetkeen sijoittuvissa elokuvissa kerrottiin usein keski-ikäisistä miehistä, joita näyttelivät muun muassa Ranskan tähtinäyttelijöihin kuuluvat Yves Montand ja Michel Piccoli. Sautet'n elokuvissa nähtiin myös muun muassa Romy Schneider sekä myöhemmin Sandrine Bonnaire, Daniel Auteuil, Michel Serrault ja Emmanuelle Béart. Sautet'n 1970-luvun elokuvista Ylänen pitää hienoimpana vuonna 1974 valmistunutta *Ystäväpiiriä*. Sautet'n viimeinen elokuva oli vuonna 1995 valmistunut *Nelly ja herra Arnaud*, josta tuli Ranskassa suuri yleisön suosikki ja joka keräsi myös runsaasti palkintoja.

Maksasyöpää sairastanut Sautet kuoli 76-vuotiaana heinäkuussa 2000.

Lähteet
-------

* Ylänen, Helena: Porvariston hillitty kuvaaja.  *Helsingin Sanomat*, 26.7.2000, s. A12.

### Viitteet

1. 1 2  Tong, Janice: Sautet, Claude *Senses of Cinema*.  maaliskuu 2003. Viitattu 10.11.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Claude Sautet Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Schibsted** on norjalainen, Norjan suurin ja Pohjoismaiden kolmanneksi suurin mediakonserni. Sen pääkonttori sijaitsee Oslossa. Yhtiön liikevaihto vuonna 2011 oli 14 378 miljoonaa Norjan kruunua (noin 2 031 miljoonaa euroa). 

Schibsted omistaa Norjan suurimman sanomalehden Verdens Gangin. Myös koko Pohjoismaiden suurin iltapäivälehti, Aftonbladet, on yhtiön hallussa.

Syyskuussa 2018 ilmoitettiin, että Schibsted jakautuu kahdeksi yhtiöksi: Schibstediksi ja MPI:ksi.

Historiaa
---------

Christian Schibsted perusti yrityksen vuonna 1839 ja aloitti ensimmäisenä Christiania Adresseblad lehden julkaisun 1885. Aftenpostenin julkaisu aloitettiin vuonna 1860 ja vuonna 1901 sillä oli Norjan laajin levikki, 13 730kpl. 

Schibsted on laajentunut yritysostoilla, yritys osti Verdens Gang (VG) -lehden vuonna 1966, Trömso -paikallislehden sekä valokuviin keskittyneen Laboratorie Service AS -yrityksen vuonna 1988. Ruotsissa yritys on ostanut Aftonbladetin vuonna 1996 ja Svenka Dagbladetin vuonna 1998.

Schibsted oli vuoteen 1989 asti perheyritys, jolloin muodostettiin osakeyhtiö Schibsted A/S ja yritys listautui Oslon pörssiin heinäkuussa 1992. Samassa yhteydessä muodostetut tytäryhtiöt Aftenposten ja VG listautuivat pian tämän jälkeen. 

Vuonna 1991 Schibsted perusti Norjan ensimmäisen mainosrahoitteisen antenni tv-kanavan: TV2.

Yritys aloitti sanomalehtiensa viemisen verkkoon vuonna 1995 ja vuonna 2000 se lanseerasi FINN.no ilmoituspalvelun. Vuonna 2005 lanseerattiin talouselämän uutisiin keskittyvä verkkopalvelu e24.se ja vuonna 2006 e24.no. Schibsted yritti menestyä myös hakukonepalveluissa kehittämällä Sesam-nimisen hakukoneen, joka julkaistiin Norjassa ja Ruotsissa. Palvelu saavutti suosiota Norjassa mutta se lopetettiin molemmissa maissa vuonna 2009.

Lisäksi yritys julkaisee muun muassa ilmaislehteä 20 Minutes Ranskassa ja Espanjassa.

16. heinäkuuta 2020 Schibsted osti Oikotien Sanomalta. Schibsted omistaa jo ennestään Tori.fi-palvelun.

FINN.no
-------

FINN.no on Norjan suosituin luokiteltujen ilmoitusten verkkopalvelu. Vuonna 2005 se oli Norjan seitsemänneksi suurin verkkosivusto ja sen markkinaosuus riippuen kategoriasta oli 90-95%.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  SCHA.OL *Yahoo Finance (finance.yahoo.com)*.  21.3.2019. Viitattu 21.3.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Vuosikertomus 2017 (PDF) *Schibsted Media Group*.  10.4.2018. Oslo. Viitattu 21.3.2019. (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
4. ↑  Mediayhtiö Schibsted jakautuu kahtia *Taloussanomat*.  18.9.2018. Viitattu 20.9.2018.
5. 1 2  Anad, Bharat ja Hood, Sophie. 2007. Case study: Schibsted. Harvard Business School.(englanniksi)
6. ↑  Hartikainen, Jarno: Tori.fin omistava Schibsted ostaa Oikotien Sanomalta *HS*.  16.7.2020. Viitattu 17.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Schibstedin virallinen sivusto