recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bungo-Takada** (jap. 豊後高田市, *Bungo-Takada-shi*) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Ōitan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Kunisakin niemimaalla Seton sisämereen kuuluvan Suōnmeren rannikolla. Kaupungin itä- ja eteläosat ovat vuoristoisia, ja asutus on keskittynyt rannikkoalueille Katsura- ja muiden jokien suille. Bungo-Takadassa on 22 612 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 206,24 neliökilometriä.

Nara-kauden loppupuolelta lähtien Bungo-Takadan seutu kuului voimakkaan Usan pyhäkön vaikutuspiiriin, ja myöhemmin siellä kukoisti myös erityinen vuoristobuddhalaisuuden muoto (*Rokugō manzan*). Historiallisesti paikkakunta on toiminut porttina Seton sisämerelle. Kaupungin ydinaluetta on Takada, joka lienee saanut alkunsa Kamakura-kaudella linnanaluskaupunkina. Vuodesta 1669 lähtien se kehittyi Matsudaira-klaanin läänityksenä osana Shimabaran daimiokuntaa. Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa Bungo-Takadalle myönnettiin vuonna 1954. Vuonna 2005 siihen liitettiin Kakajin ja Mataman maaseutukaupungit.

Merkittäviä elinkeinoja ovat mikropiiriteollisuus sekä maaseutualueilla riisin, tupakan ja mikan-mandariinien viljely sekä kalastus. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat lukuisat buddhalaiset temppelit ja muinaisjäänteet, kuten Japanin kansallisaarteeksi valittu Fuki-jin temppelin Ō-dō-halli, Maki-ōdōn temppeli ja kallioon veistetyt buddhalaiset reliefit (*Kumano magaibutsu*). Osa kaupungin alueesta kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon.

Kuvia
-----

* Fuki-jin temppelin Ō-dō-halliFuki-jin temppelin Ō-dō-halli
* Kumano magaibutsuKumano magaibutsu

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  豊後高田市の紹介 Bungotakada City. Viitattu 19.9.2019.
2. 1 2  住民基本台帳人口／世帯数 Bungotakada City. Viitattu 19.9.2019.
3. 1 2  市の木・市の花 Bungotakada City.  Arkistoitu 7.12.2018. Viitattu 19.9.2019.
4. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 豊後高田 Kotobank. Viitattu 19.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bungo-Takada** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ōitan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Beppu
* Bungo-Ōno
* Bungo-Takada
* Hita
* Kitsuki
* Kunisaki
* Nakatsu
* Ōita (pääkaupunki)
* Saiki
* Taketa
* Tsukumi
* Usa
* Usuki
* Yufu

 |  |
|  |
| Kunnat piirikunnittain | **Hayamin piirikunta** (Hiji) · **Higashi-Kunisakin piirikunta** (Himeshima) · **Kusun piirikunta** (Kokonoe · Kusu) |

 |
**Tonk** on noin 165 000 asukkaan kaupunki Intian Rajasthanin osavaltiossa, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Se sijaitsee Banasjoen varrella ja sieltä on noin 100 kilometriä Jaipuriin. Vuosina 1817–1947 Tonk toimi Brittiläisen Intian vasallivaltion, Tonkin ruhtinaskunnan, pääkaupunkina. Ruhtinaskunnan perusti paštupäällikko Amir Khan.

Kaupungissa sijaitsee Rajasthanin hallituksen vuonna 1978 perustama arabian- ja persian tutkimusinstituutti, johon on talletettu Rajasthanista löytyneitä arabian- ja persiankielisiä käsikirjoituksia. Toinen Tonkin nähtävyys on *Sunhari Kothi*, kultainen palatsi, niminen sali.

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Tonkin väkiluku on 165 294 henkeä. Kaupungissa harjoitetuista uskonnoista suurimmat ovat hindulaisuus, jota tunnustaa puolet väestöstä, ja islam jolla on 47 prosenttia kannattajia. Jainalaisuus on kolmanneksi suurin uskonto kahden prosentin kannatuksella. Lukutaitoisten osuus väestöstä on noin 69 prosenttia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tonk City Census 2011 data *census2011.co.in*. Viitattu 3.11.2019.
2. ↑  About Tonk *tonk.rajasthan.gov.in*. Viitattu 3.11.2019.
3. ↑  Tonk *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 3.11.2019.
4. ↑  Tourist Places *tonk.rajasthan.gov.in*. Viitattu 3.11.2019.
**Aliákmonas** (kreik. Αλιάκμονας, kath.kreik. Αλιάκμων, *Aliákmon*), antiikin **Haliakmon** (m.kreik. Ἁλιάκμων, *Haliakmōn*; lat. *Haliacmon*), on joki, joka virtaa Länsi- ja Keski-Makedoniassa pohjoisessa Kreikassa. Se on Kreikan pisin joki ja sen pituus on 297 kilometriä. Joki saa alkunsa Grámmos-vuorelta pohjoisesta Píndos-vuoristosta ja se laskee Thermaïkóslahteen Egeanmeren pohjoisosassa.

Aliákmonaksen Polýfytos-tekojärven ylittävä silta Sérvian lähellä.
Aliákmonas on pisin kokonaan Kreikan alueella virtaava joki. Pisin joki, joka virtaa vain pienemmältä osaltaan Kreikan alueella, on kuitenkin Struma eli Strymónas. Aliákmonas virtaa Kastorián, Grevenán, Kozánin, Imathían ja Pierian alueyksiköiden läpi. Joen suisto Thermaïkóslahdella yhtyy Axiós-joen suistoon. Suistoalueet kuuluvat yhdessä Axióksen suiston kansallispuistoon.

Aliákmonaksen sivujokia ovat muun muassa Grámmos, Ladopótamos, Pramóritsa, Grevenítikos, Venétikos, Sarantáporos ja Tripótamos. Joessa on lukuisia patoja, joita käytetään muun muassa sähköntuotantoon ja tulvasuojeluun. Antiikin aikana ja vielä keskiajalla jokea pitkin pystyi purjehtimaan Thessalonikin tasangon poikki, mutta nykyisin Véroian eteläpuolinen voimalaitospato estää laivaliikenteen. Kozánin alueyksikön alueella joessa on suuri pato, joka muodostaa Polýfytos-tekojärven, joka on yksi Kreikan suurimpia. Toinen tekojärvi joessa on Asomáton. Järven ylittää suuri silta, joka kulkee Sérviasta Neráidaan. Joen suurin leveys tekojärviä lukuun ottamatta on noin 120 metriä ja sen virtausnopeus on noin 1 metri sekunnissa.

Kreikkalaisessa mytologiassa Haliakmon oli Okeanoksen ja Tethyksen poika. Historian aikana joki on toiminut luonnollisena puolustusrajana pohjoisesta tulevia hyökkääjiä vastaan useita kertoja. Ennen patojen rakentamista joen tulviminen oli suuri ongelma erityisesti sen alajuoksulla Alexándreiassa ja Véroiassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aliákmon River Encyclopedia Britannica. Viitattu 27.1.2014.
2. ↑  Dill, William A.: *Inland Fisheries of Europe*, s. 83. EIFAC technical paper: Supplement. Numero 52. Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1993. ISBN 9251033587. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4 5  Aliakmonas River *Kozani Guide*.  Arkistoitu 9.4.2016. Viitattu 15.8.2016.
4. ↑  Λίμνη Ασωμάτων Network of Cities with Lakes – Δίκτυο Πόλεων με Λίμνες. Viitattu 4.9.2023.
5. 1 2  Aliakmonas River - Haliacmon River *Greece Index*. Viitattu 15.8.2016.
6. ↑  Haliakmon *Theoi Greek Mythology*. Viitattu 15.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aliákmonas** Wikimedia Commonsissa
**Narashino** (jap. 習志野市, *Narashino-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee Tokionlahden rannikolla prefektuurin luoteisosassa Chiban länsipuolella. Kaupungin pohjoisosat nousevat Shimōsan ylängölle. Narashinossa on 174 340 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 20,97 neliökilometriä.

Narashinon kaupungin keskustan muodostaa Tsudanuman kaupunginosa, joka kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla markkinapaikkana ja Chibaan johtaneen tien postiasemana. Meiji-restauraation jälkeen sinne perustettiin keisarillisen Japanin armeijan harjoitusalue ja armeijan rautatierykmentin tukikohta. Toisen maailmansodan päätyttyä sotilaskäytössä olleille alueille sijoitettiin sairaala- ja yliopistorakennuksia. Vuonna 1954 Tsudanuman maaseutukaupungille myönnettiin kaupunkioikeudet, ja se muutti samalla nimensä Narashinoksi. Sittemmin kaupunki on kasvanut voimakkaasti yhtenä Tokion esikaupungeista. Kaupungin itäosissa on metalli- ja koneteollisuutta, jäljellä olevilla maaseutumaisilla alueilla viljellään vihanneksia.

Kaupungin eteläosassa on säilynyt vesilintujen elinalueena tärkeä Yatsu-higatan vuorovesitasanne, joka on suojeltu 1990-luvun alkupuolella. Kaupallisia palveluita on keskittynyt vilkkaan Tsudanuman rautatieaseman ympäristöön. Narashinoa palvelevat JR Higashi-Nihonin Keiyō-linja ja Sōbu-päälinja, Keisei-rautateiden Keisei-päälinja ja Chiba-linja sekä Shin-Keisei-rautateiden Shin-Keisei-linja. Tōkyō metron Tōzai-linjalta harjoitetaan läpiajoliikennettä Sōbu-päälinjalle Tsudanumaan saakka.

Kuvia
-----

* Chiban teknillinen yliopistoChiban teknillinen yliopisto
* Entinen Tokita-suvun asuintaloEntinen Tokita-suvun asuintalo
* Yatsu-higatan vuorovesitasanneYatsu-higatan vuorovesitasanne
* Yatsun rautatieasemaYatsun rautatieasema

Lähteet
-------

1. 1 2 3  習志野市の概要 Narashino City. Viitattu 08.08.2020.
2. 1 2  市の人口 Narashino City. Viitattu 08.08.2020.
3. 1 2  習志野市の紋章、憲章等 Narashino City. Viitattu 08.08.2020.
4. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 習志野市 Kotobank. Viitattu 08.08.2020.
5. 1 2 3  日本大百科全書: 習志野（市） Kotobank. Viitattu 08.08.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Narashino** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Chiban prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Abiko
* Asahi
* Chiba (pääkaupunki)
* Chōshi
* Funabashi
* Futtsu
* Ichihara
* Ichikawa
* Inzai
* Isumi
* Kamagaya
* Kamogawa
* Kashiwa
* Katori
* Katsuura
* Kimitsu
* Kisarazu
* Matsudo
* Minami-Bōsō
* Mobara
* Nagareyama
* Narashino
* Narita
* Noda
* Ōami-Shirasato
* Sakura
* Sanmu
* Shiroi
* Sodegaura
* Sōsa
* Tateyama
* Tōgane
* Tomisato
* Urayasu
* Yachimata
* Yachiyo
* Yotsukaidō

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Awan piirikunta** (Kyonan) · **Chōsein piirikunta** (Chōnan · Chōsei · Ichinomiya · Mutsuzawa · Nagara · Shirako) · **Inban piirikunta** (Sakae · Shisui) · **Isumin piirikunta** (Onjuku · Ōtaki) · **Katorin piirikunta** (Kōzaki · Tako · Tōnoshō) · **Sanbun piirikunta** (Kujūkuri · Shibayama · Yokoshiba-Hikari) |

 |
**Udaipur** on Intian Tripuran osavaltiossa sijaitseva noin 33 000 asukkaan kaupunki, joka toimii Gomatin piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupungin historiallinen nimi oli Rangamati, kunnes se uudelleennimettiin Udaipuriksi vuonna 1571. Udaipur oli Tripuran kuningaskunnan entinen pääkaupunki vuoteen 1760, jolloin maharadža Krishna Manikya siirsi pääkaupungin Puran Haveliin. Kaupungissa sijaitsee Manikya-dynastian Rajbadi-palatsin rauniot, joita Intian arkeologisista kohteista vastaava viranomainen on tutkinut. Palatsi on rakennettu 1400-luvulla. Udaipurissa sijaitsee useita temppeleitä, joista kuuluisin on vuonna 1501 rakennettu Tripura Sundarin temppeli. Se on yksi 51:stä shaktistien tunnustamista Shakti Peetha -pyhiinvaelluskohteista. Tripura Sundaria pidetään Parvati-jumalattaren, Shivan vaimon, avatarina.

Udaipurin väkiluku on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 32 758 henkeä. Asukkaista 89 prosenttia on uskonnoltaan hindulaisia ja kymmenen prosenttia muslimeita.

Kuvia
-----

* Tripura Sundarin temppeliTripura Sundarin temppeli
* Udaipurin rautatieasemaUdaipurin rautatieasema
* Hindutemppeli, taustalla kommunistien puoluetoimistoHindutemppeli, taustalla kommunistien puoluetoimisto
* Kommunistien puoluetoimistoKommunistien puoluetoimisto

Lähteet
-------

1. 1 2  Udaipur Population Census 2011 - 2020 *census2011.co.in*. Viitattu 18.9.2020.
2. ↑  Datta, Sekhar: ASI excavates Tripura's 600-year-old history - Digging at palace site in Udaipur unearths ovens and utensils but no valuables as claimed by residents *Telegraph India*.  11.12.2014. Viitattu 18.9.2020.
3. ↑  Udaipur *gomati.nic.in*. Viitattu 18.9.2020.
4. ↑  Religious Tourism Spots *tripuratourism.gov.in*. Viitattu 18.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Udaipur (Tripura)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**1-pentanolin** kemiallinen kaava on C5H12O ja rakennekaava CH3(CH2)3CH2OH. 1-pentanolista käytetään myös nimityksiä *n-amyylialkoholi*, *n-butyylikarbinoli* ja *n-pentyylialkoholi*.

Se kuuluu primääristen alkoholien aineryhmään, sillä alkoholin OH-ryhmää kantava hiiliatomi on liittyneenä vain yhteen hiiliatomiin.

1-pentanoli on normaaliolosuhteissa väritön neste, jolla tunnusomainen haju. 1-pentanolin moolimassa on 88,2 g/mol, sulamispiste −79 °C, kiehumispiste 138 °C, suhteellinen tiheys 0,8 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 33 °C c.c. itsesyttymislämpötila 300 °C ja CAS-numero 71-41-0.

1-pentanolia esiintyy useiden kasvien tuoksuissa kuten esimerkiksi lukuisissa kämmekkäkasvien (*Orchidaceae*) ja kaktuskasvien(*Cactaceae*) heimojen lajeissa. 1-pentanoli toimii myös semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

1-pentanoli on pentanolin (C5H11OH) isomeerinen muoto.

Valmistus ja käyttö
-------------------

1-pentanolia valmistetaan pääasiassa katalyyttisellä buteenin hydroformylaatiolla. Hydroformylaatiossa muodostuu valeraldehydiä, joka pelkistetään vedyttämällä 1-pentanoliksi. Katalyytteinä käytetään koboltti- tai rodiumyhdisteitä. 1-pentanolia käytetään liuottimena, vaahdotusprosessien apuaineena, fosforihapon ja metallikloridien erotus- ja puhdistusprosesseissa, nestekiteiden valmistuksessa ja useiden yhdisteiden, kuten pentyyliestereiden, isoindoliinijohdannaisten, pyridiini- ja pyratsiinijohdannaisten ja aromiaineiden valmistukseen.

Katso myös
----------

* 2-pentanoli
* 3-pentanoli
* 2-metyyli-1-butanoli
* 3-metyyli-1-butanoli
* 2-metyyli-2-butanoli
* 3-metyyli-2-butanoli
* 2,2-dimetyyli-1-propanoli

Lähteet
-------

1. ↑  Anthony J. Papa: *Amyl Alcohols, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 13.4.2013
2. ↑  Peter Lappe & Thomas Hofmann: *Pentanols, Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 13.4.2013

Aiheesta muualla
----------------

* 1-pentanolin kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: 1-Pentanol (englanniksi)
* Human Metabolome Database (HMDB): 1-Pentanol (englanniksi)
* Food Database (FooDB): 1-Pentanol (englanniksi)
* ChemBlink: 1-Pentanol (englanniksi)
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: 1-Pentanol (englanniksi)
* Pherobase: Floral Compound – 5OH (englanniksi)
* Pherobase: Semiochemical – 5OH (englanniksi)
Ruohikoitunut matalikko merenlahdessa Skotlannissa.
**Matalikko** tarkoittaa vesiliikenteessä sellaista joessa, järvessä tai meressä sijaitsevaa aluetta, jonka keskisyvyys on niin pieni, että siitä on merkittävää haittaa vesiliikenteelle.

Joskus matalikolla on alueita, jotka ovat toisinaan veden pinnan yläpuolella ja toisinaan veden pinnan alapuolella, kuten Mantsin matalikolla Puruvedellä.

Sisävesien merikartoissa ns. *matalan veden alueen* tai *sinisen veden alueen* syvyys on alle 6 metriä. Merellä *sinisen veden alueen* syvyys on alle 10 metriä.

Tyypillisiä esimerkkejä matalikoista ovat joen mutkiin sekä suistoihin syntyneet alueet, johon virtauksen mukanaan kuljettama maa-aines (yleensä hiekka tai savi) kasautuu. Suistojen matalikoille tyypillisiä ovat myös matalikkoja halkovat virtausuomat. Suistoissa olevia pienempiä matalikkoja kutsutaan usein hiekkasärkiksi. Ne muodostuvat, kun joen kuljettamat ainekset kulkeutuvat meriveden virtausten mukana hieman merenrantaa kauemmas.

Merellä matalikot ovat yleensä muodostuneet saarien ympärille. Merellä matalikko-nimitystä käytetään sellaisesta matalan veden alueesta, joka on pinta-alaltaan huomattavan laaja tai jonka olemassaoloa ei voi muutoin päätellä. Esimerkiksi Koivusaaren matalikko sijaitsee merenlahdella, jossa on joitakin saaria ja josta avautuu Koivusaaren selkä. Tavallisista rantamatalikoista ei yleensä käytetä nimitystä matalikko. Sen sijaan rantamatalikkoja luonnehditaan usein geologisessa mielessä rantatasanteiksi.

Matalikkojen yhteydessä esiintyy usein myös karikkoja. Näistä varoitetaan varoitusmerkein.

Lähteet
-------

1. ↑  Mantsin matalikko (Puruvesi) *Veneily Saimaa*. Viitattu 10.5.2023.
2. ↑  Rantavoimat *Emaantieto*. Peda.net. Viitattu 10.5.2023.
3. ↑  Koivusaaren matalikko *pp2.propiikki.net*. Viitattu 10.5.2023. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Harri Kutvonen: Rantamuodostumia *GTK*. Viitattu 10.5.2023. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Merimerkit ja väylämerkit näyttävät tietä  2023. Alandia. Viitattu 10.5.2023.
Dalianin satama  
Dalianin satamaDalianin satamaDalianin sataman sijainti Kiinassa
Dalianin satama  
Dalianin satamaDalianin satama Liaoningin maakunnassa
**Dalianin satama** (kiin. 大連港, LOCODE: CN DXG (Dalian Pt) tai CN DLC) on Kiinan koillisosassa sijaitsevan Liaoningin maakunnan miljoonakaupunki Dalianin merisatama Keltaisenmeren rannalla. 

Dalianin sataman erään irtotavaralaiturin nostureita

Yksi maailman suurimpia satamia
-------------------------------

Dalianin sataman kautta kulki amerikkalaisen satamajärjestön maailmantilaston mukaan vuonna 2010 yhteensä 200,0 miljoonaa tonnia rahtia; satama ylsi järjestön mukaan tuolloin maailman 14. suurimmaksi satamaksi.Tämä arvio saattaa kuitenkin olla rahtimäärän osalta virheellinen. Esimerkiksi Euroopan suurimman sataman eli Rotterdamin sataman satamalistalla Dalian oli vuosina 2010 ja 2011 jo 8. sijalla, rahtimäärän kohotessa vuonna 2010 yhteensä 300,8 miljoonaan ja 2011 kaikkiaan 338,0 miljoonaan tonniin.

Kiinan liikenneministeriön virallisiin 2010 satamatilastoihin pohjautuvan arvion mukaan vuonna 2010 sataman rahdista 62 prosenttia edusti kuivabulkkia ja yleisrahtia, 20 prosenttia nestebulkkia ja 18 prosenttia konttiliikennettä. Arvio myös tukee hollantilaislähdettä sataman rahtimääristä. Dalian on merkittävä öljynjalostuksen ja kemianteollisuuden paikkakunta. Konttiliikenteessä Dalianin satama oli vuoden 2010 konttimäärällä 5 242 kTEU amerikkalaisen satamajärjestön maailmantilaston 21. sijalla.

Dalianin kaupungin rantaa ja laivoja sataman edustalla vuonna 1898

Lähteet
-------

1. ↑  United Nations Code for Trade and Transport Locations (UN/LOCODE) (YK:n koodi kauppa- ja liikennepaikoille (UN/LOCODE)) unece.org. Viitattu 3.3.2013. (venäjäksi)
2. 1 2  World port rankings 2010 (pdf) (Maailman suurimpien satamien kokonaisrahtimäärä (t) ja konttiliikenteen määrä (TEU))  2011. American Association of Port Authorities, aapa-ports.org. Viitattu 25.12.2012. (englanniksi)
3. ↑  Port of Rotterdam: Port statistics 2009 - 2010 - 2011 Port of Rotterdam, portofrotterdam.com.  Arkistoitu 3.1.2013. Viitattu 25.12.2012. (englanniksi)
4. ↑  Dalian Port Market Port Investor, port-investor.com. Viitattu 25.12.2012. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dalianin satama** Wikimedia Commonsissa

* Satama-alueella olevat alukset (AIS-tietojen mukaan) (englanniksi) (marinetraffic.com)
* Sataman sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (kiinaksi) (portdalian.com)
* Dalian Port (PDA) Company Ltd -satamaoperattorin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (dlport.cn)
* Dalian port to enter top ten globally[vanhentunut linkki] (englanniksi) (sinoshipnews.com)
* Port Investor: 30 biggest port markets in China (2012) (englanniksi) (slideshare.net)
* Ministy of Transport of the People´s Republic of China (=> statistics) (kiinaksi) (moc.gov.cn)
* Top 50 World Container Ports (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (worldshipping.org)
**Noida** (hindiksi नोएडा, *Nōēḍā*) on teknologiateollisuuskaupunki lähellä New Delhiä. Vuonna 2011 siellä oli 642 381 asukasta.

Sen nimi on akronyymi pitemmästä nimestä **New Okhla Industrial Development Authority**. Se perustettiin 17. huhtikuuta 1976 ja sen synty oli osa Sanjay Gandhin vuosien 1975-77 hätätilaohjelmaa. Se on rakennettu alun alkaen Uttar Pradeshin kehittyneimmäksi kaupungiksi. Siellä toimii myös elokuvakaupunki Noida Film City, joka on Intiassa kuuluisa TV-tuotannostaan.

Spice Mall Entrance, Noida
Noida on ulkomaisten IT-yritysten pääpaikkoja Intiassa, koska se on erikoistalousalue, jossa ulkomaiset yritykset voivat välttää veroja ja maksuja. Noidassa on Intian valtion perustama ohjelmistotekniikan teknologiakylä, Software Technology Park. Kaupungissa on useita ulkomaisia autotehtaita, mm. Escorts, Honda-SIEL ja New Holland Tractors (FIATin ja Fordin yhteisyritys). GM Daewoon tehdas sijaitsi kaupungissa, mutta tehdas lakkautettiin. Valmistavan teollisuuden edustajia kaupungissa ovat myös Fiserv, ALSTOM, ISGEC, LG, Samsung ja musiikkiteollisuuden T-series.

Kaupungin yliopistot ovat

* Amity University sektorilla 125
* Jaypee Institute of Information Technology sektorilla 62
* JSS Acedemy of Technical Education sektorilla 62
* Noida University sektorilla 26

Lähteet
-------

1. ↑  Uttar Preadesh Cities & Towns *citypopulation.de*. Viitattu 15.7.2013.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Noida**.
* Official site
* Noida Police
* Noida Portal (Arkistoitu – Internet Archive)
**Archaía Feneós** (kreik. Αρχαία Φενεός) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Sikyónan kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 225 (vuonna 2011).

Archaía Feneóksen kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan pohjoisosissa noin 87 kilometriä länteen Kórinthoksen kaupungista. Sen lähellä sijaitsee Dóxan tekojärvi. Kylän nimi, suomeksi "Antiikin Feneos", viittaa antiikin ajan Feneoksen kaupunkiin, jonka arkeologinen alue sijaitsee noin 1,5 kilometriä kylästä kaakkoon. Nykyisen kylän nimi oli vuoteen 1977 saakka *Kalývia* (Καλύβια).

Archaía Feneós muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αρχαίας Φενεού, *Topikí Koinótita Archaías Feneoú*), johon kuuluvat varsinaisen Archaía Feneóksen kylän lisäksi kylät Loúzi ja Vília sekä Pyhän Georgioksen luostari (*Moní Agíou Georgíou Feneoú*). Koko yhdyskunnan väkiluku on 276.

Aiemmin kylä kuului Feneóksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Sikyónan kunnan Feneóksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Lake Doxa *Travel Greece 365*. Viitattu 4.9.2023.
3. ↑  Kalyvia -- Archaia Feneos *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 1.9.2021.
Taiteen reunoilla 

---

Suuntaukset 

Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide

Tekijöitä Suomesta 

Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa

Tekijöitä ulkomailta 

William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 


**Paul Kondas** (1900–1985) oli virolainen naivisti. Ammatiltaan hän oli opettaja. Monipuolisesti lahjakkana Kondas toimi muun muassa koulun orkesterin johtajana, soitti useita eri instumentteja sekä ohjasi näytelmiä, kirjoitti runoja jne.

Varsinaisesti maalaamisen hän aloitti vasta eläkeiässä, ilmeisesti tekemisen puutteessa. Heti alkuunsa hänen omaperäiset teoksensa saivat osakseen huomiota. Siviilisäädyltään Kondas oli naimaton.

Virossa Viljandin kaupungissa on hänen nimeänsä kantava museo, Kondase Keskus.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Manfred Schmidt** (15. huhtikuuta 1913 Bad Harzburg – 28. heinäkuuta 1999 Ambach, Münsing) oli saksalainen sarjakuvataiteilija ja humoristinen matkakirjailija.

Manfred Schmidt kasvoi Bremenissä. Hänen ensimmäinen sarjakuvansa julkaistiin, kun hän oli 14-vuotias. Ylioppilastutkinnon jälkeen hän pyrki elokuva-alalle, mutta ura ei osoittautunut tuottoisaksi. Hän opiskeli taideteollisuuskoulussa ja työskenteli Ullstein-kustantamossa lehdistöpiirtäjänä. Toisen maailmansodan aikana hän ei juuri piirtänyt, mutta sodan loppuvaiheessa hän kuvitti propagandalehtisiä, joiden oli tarkoitus horjuttaa Eurooppaan saapuneiden amerikkalaissotilaiden taistelumielialoja.

Kun Schmidt sai käsiinsä *Teräsmies*-sarjakuvia, hän piti kerrontamuotoa alkeellisena ja ryhtyi parodioimaan sitä *Nikke Knatterton* -sarjakuvalla, jota julkaistiin *Quick*-kuvalehdessä vuosina 1950–1959. Knatterton on ylivertainen yksityisetsivä, ja hahmon esikuvana oli Schmidtin mukaan Hans Albersin esittämä Sherlock Holmes. Knattertonista tuli suosittu niin Saksassa kuin ulkomaillakin, ja hahmosta tehtiin sekä näytelmä- että piirroselokuvia. 1970-luvulla Schmidt tuotti ja ohjasi televisiolle 15-osaisen piirroselokuvasarjan *Nikke Knatterton: Mestarietsivän seikkailut*.

Schmidt toimi myös sarjakuvakriitikkona ja kirjoitti aiheesta useita kirjoja. Lisäksi hän julkaisi matkakertomuksia.

Teoksia
-------

* *Bilderbuch für Überlebende. Mit einer Vorrede von Werner Finck*, 1947
* *Der fröhliche Bleistift: Male Männchen mit Manfred Schmidt*, 1950
* *Alles halb so schlimm: Ein Trostbuch für und gegen so ziemlich alles*, 1956

### Matkakertomuksia

* *Hab Sonne im Koffer*, Oldenburg: Stalling 1961
* *... und begibt sich weiter fort*, Oldenburg: Stalling 1962
* *12 × hin und zurück: Neue Reisereportagen*, Oldenburg: Stalling 1963
* *Zwischen Dur und Müll*, Oldenburg: Stalling 1964
* *Weiteres Heiteres*, Oldenburg: Stalling 1965
* *Der Reiselustwecker*, Oldenburg: Stalling 1967
* *Manfred Schmidts Reise-ABC*, Oldenburg: Stalling 1969
* *Alles Gute von Manfred Schmidt*, Oldenburg: Stalling 1970

### Kokoelmia

* *Mit Frau Meier in die Wüste*, 1967
* *Frau Meier reist weiter*, 1968
* *Auf Kreuzfahrt mit Frau Meier*, 1991
* *Das Beste von Manfred Schmidt*, 1968
* *Mit spitzer Feder durch die Welt*, 1978
* *Das schnellste Hotel der Welt*, 1983
* *Heitere Geschichten*, 1984
* *Nick Knatterton: Alle aufregenden Abenteuer des berühmten Meisterdetektivs*, 2007
* *Reisereportagen*, 2013

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Gunnar Emil Bonsdorff** (16. maaliskuuta 1877 Turku – 25. helmikuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja.

Bonsdorffin vanhemmat olivat kollegiasessori, lääkäri Erik Johan Emil Bonsdorff ja Hedvig Emilia Rotkirch ja puoliso vuodesta 1908 Sigrid (Syssy) Linnea Rose Marie Bergqvist. Vuonna 1896 Helsingissä ylioppilaaksi tullut Bonsdorff valmistui diplomi-insinööriksi 1900. Valmistuttuaan hän toimi Kankaan paperitehtaan insinöörinä 1900–1901, teki opintomatkan Wieniin ja työskenteli sitten Saksassa ja Yhdysvalloissa vuoteen 1904. Bonsdorff oli Valkeakosken paperitehtaan insinööri 1904–1905, paperitehtaan johtaja Ranskassa 1905–1906, Nokian teknillinen johtaja 1906–1918 ja toimeenpaneva johtaja 1918–1919 ja Kymi-yhtiön teknillinen johtaja vuodesta 1919. Hänellä oli myös useita alansa luottamustoimia, kuten Suomen vesivoimayhdistyksen puheenjohtajuus. Nokian suojeluskunnan päällikkönä Bonsdorff toimi 1918 ja myöhemmin vielä rahastonhoitajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Bonsdorff Gunnar Emil Viitattu 22.8.2021.
2. 1 2  Kuka kukin oli Viitattu 22.8.2021.
3. ↑  Fraser, Ole (toim.): *Suomen Sähköinsinööriliitto r.y. Matrikkeli. Finlands Elektroingenjörsförbund r.f. Matrikel 1926–1951*, s. 54. Helsinki: Suomen Sähköinsinööriliitto, 1951.
4. ↑  Insinööri Gunnar Bonsdorff 60 vuotta.  *Suomen ulkomaankauppa: Suomen vientiyhdistyksen äänenkannattaja: Keskuskauppakamarin tiedonantolehti*, 15.3.1937, nro 5, s. 13. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.8.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Berndt Bertil Anders Brunou** (1. heinäkuuta 1880 Leppävirta – 21. heinäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen juristi, asianajaja ja Viipurin kunnallispormestari.

Bertil Brunoun vanhemmat olivat kihlakunnantuomari, laamanni Mathias Berndt Gustaf Brunou (1817–1899) ja Adele Emilia Lovisa Kulvik. Hän pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1899 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1902 ja filosofian maisteriksi 1907. Brunou suoritti oikeustutkinnon 1906 ja hän sai varatuomarin arvon 1909.

Brunou toimi asianajajana Viipurissa ja Helsingissä. Hän perusti heti varatuomarin arvon saatuaan Viipuriin asianajotoimiston yhdessä lakitieteen kandidaatti A. Makkosen kanssa. Brunou oli Viipurin kunnallispormestarina 1934–1940.

Brunou toimi Karjala-lehteä painaneen Karjalan Kirjapaino Osakeyhtiön johtokunnan puheenjohtajana useita vuosia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Bertil Brunou 50-vuotias, Karjala, 01.07.1930, nro 172, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Matias Berndt Gustaf Brunou. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 12.12.2021.
**Albert Ferdinand Ottelin** (4. huhtikuuta 1834 Lohtaja – 3. kesäkuuta 1868 Kokkola) oli suomalainen juristi, valtiopäivämies ja Kokkolan pormestari.

Ottelinin vanhemmat olivat maanmittari Adam Ottelin ja Charlotta Törnudd ja puoliso vuodesta 1865 Helena Wilhelmina Gellerstedt. Ottelin tuli ylioppilaaksi 1855 ja suoritti tuomarintutkinnon 1859, varatuomarin arvon hän sai 1862. Ottelin oli Vaasan hovioikeuden ylimääräinen kanslisti 1859, kanslisti 1863 ja arkistonhoitaja 1864, Tornion tuomiokunnan tuomari 1861–1863 ja Kokkolan pormestari vuodesta 1865. Hän oli porvarissäädyssä Kokkolan edustaja valtiopäivillä 1867.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 256. Helsinki: Otava, 1921.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Ottelin Albert Ferdinand Viitattu 26.3.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Taina Helve**, myöhemmin *Helve-Kaila* (1904 Helsinki – 1969) oli suomalainen tanssija ja tanssinopettaja.

Taina Helven vanhemmat olivat toimittaja Anton Helve ja Hilda Maria (Maiju) Gerdt.

Taina Helve aloitti tanssijan uransa Maggie Gripenbergin oppilaana. Ensimmäisen oman näytäntönsä hän piti 16-vuotiaana maaliskuussa 1920 ja tämän jälkeen hän piti näytäntöjä aluksi kerran vuodessa ja sittemmin kerran kahdessa vuodessa. Helve teki 1920-luvulla kaksi opintomatkaa Saksaan ja esiintyi myös siellä Berliinissä. Helve teki 1920-luvulla kiertueita eri puolille Suomea ja hän toimi myös eri teattereissa operettien tanssiosuuksien järjestäjänä. Helve esiintyi myös itse parissa operetissa. Lisäksi Helve laati ja ohjasi naisten voimisteluohjelmia. Hän oli mallina kuvanveistäjä Into Saxelinin viiteen veistokseen, muun muassa Diana-veistokseen.

Taina Helve piti Helsingissä 1921–1930 omaa tanssikoulua, jossa opetettiin seuratansseja ja plastiikkaa. Hän muutti sittemmin Kokkolaan ja piti siellä tanssikoulua. Taina Helve oli naimisissa varatuomari Pekka Kailan kanssa ja he asuivat Kokkolassa Rantakadun varrella sijainneessa ns. Kailan talossa, joka oli rakennettu 1912.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anne Makkonen : Suomen taidetanssin historiaa, luku 4.4 Tanssitaiteilijoita ja tanssinäkemyksiä, Teatterikorkeakoulun julkaisusarja 57
2. 1 2 3  Taina Helve, Urheilija : suomalaisten loistojulkaisu, 01.01.1930, nro 5, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Ennen ja nyt -juttusarja alkaa – Miltä näytti Rantakatu vuonna 1920?, Kokkola-lehti 9.2.2022 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Toimittaja Anton Helve, Mikkelin Sanomat 31.05.1928 nro 63, s. 1, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Anton Moldakoff (Helve)

Aiheesta muualla
----------------

* Tanssitaiteilija kertoo. Taina Helvettä haastatellaan, Kisakenttä, 01.11.1938, nro 18-19, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Alexander August Peter (Petter) Wrede af Elimä** (7. lokakuuta 1820 Hamina – 13. lokakuuta 1897 Anjala) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra.

Wrede af Elimän vanhemmat olivat everstiluutnantti, vapaaherra Gustaf Wrede af Elimä ja sveitsiläisen sotilaslääkäri Peter Anton Lamonin tytär Catarina Elisabet Lamoni. Puoliso vuodesta 1849 oli serkku, vapaaherratar Matilda Johanna Wrede af Elimä (1822—1851). Tytär Julie Mathilda syntyi lokakuussa 1850, äiti kuoli helmikuussa 1851 ja lopulta myös tytär joulukuussa 1851, hieman yli vuoden ikäisenä. Toinen puoliso vuodesta 1853 oli kirkkoherra Joachim Adolph Cleven ja Juliana Aminoffin tytär Augusta Fredrika Cleve (1830—1911). Heille syntyi kuusi lasta, joista kolme eli aikuiseksi asti: Augusta Helena (1862—1923), Aina Matilda (1866—1949) ja Julie Naomi (1869—1942).

Alexander August Peter Wrede af Elimä suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1838 Helsingfors Lyceumissa ja tuli 2. luokan majoitusmestariksi 1. Suomen meriekipaasiin maaliskuussa 1839. Hänet ylennettiin kesäkuussa 1839 junkkariksi, mutta hän erosi meriekipaasin palveluksesta syyskuussa 1839. Tammikuussa 1840 Wrede määrättiin aliupseeriksi 11. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan ja ylennettiin huhtikuussa alivänrikiksi. Vänrikiksi ylennettynä hänet siirrettiin 7. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan syksyllä 1841. Aliluutnantiksi hän yleni 1843, jolloin hänet määrättiin palvelukseen H.M. Preussin Kuningas Friedrich Wilhelm III:n krenatöörirykmenttiin.

Vuonna 1847 Wrede ylennettiin luutnantiksi, vuonna 1849 hänet komennettiin palvelukseen 1. kadettikouluun Pietariin ja siirrettiin sieltä 1851 luutnanttina opetusupseeriksi Haminan kadettikouluun. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1856 ja kapteeniksi 1863 ja siirrettiin 1867 majurina H.M. Preussin Kuningas Friedrich Wilhelm III:n krenatöörirykmentin upseeriluetteloihin, mutta pysytettynä opetusupseerina Haminan kadettikoulussa. Everstiluutnantiksi Wrede yleni 1868, syksyllä 1869 hänet nimitettiin komppanianpäälliköksi Haminan kadettikouluun. Wrede ylennettiin everstiksi 1873, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina marraskuussa 1885.

Wrede edusti aatelissukuaan valtiopäivillä 1863–1864.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alexander August Peter Wrede af Elimä *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.5.2020.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Alexander August Petter Wrede. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 4.5.2020.
3. ↑  Matilda Johanna Wrede *geni\_family\_tree*. Viitattu 10.12.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Anders Viktor Helander** (31. heinäkuuta 1845 Kajaani – 21. elokuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen lääninkamreeri ja valtioneuvos.

Helanderin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Viktor Lars Helander (1822–1905) ja Rosina Evelina Hjelt (k. 1897). Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion kymnaasista 1866 ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1870.

Helander oli aluksi pari vuotta kamarikirjurina senaatin talousosastolla. Vuonna 1875 hänet nimitettiin metsähallituksen kamreeriksi ja vuonna 1886 hänestä tuli senaatin talousosaston apukamreeri. Helander oli Uudenmaan läänin lääninkamreerina 1895–1920. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1905.

Helander oli mukana perustamassa 1891 Palovakuutus Oy Pohjolaa ja kuului yhtiön johtokuntaan kuolemaansa saakka. Vuonna 1899 hän oli mukana perustamassa Jälleenvakuutus Oy Osmoa ja kuului myös tämän yhtiön johtokuntaan.

Helander oli naimisissa 1889–1912 Anna Sofia Hjeltin (k. 1912) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Anders Viktor Helander
2. 1 2 3  Valtioneuvos A. V. Helander 70-vuotias, Helsingin Sanomat, 31.07.1915, nro 205, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuolinilmoitus, Uusi Suomi, 24.08.1920, nro 193, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Viktor Laurentius Helander. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 16.7.2023.
5. ↑  Valtioneuvos A. V. Helander, Vakuutussanomia, 01.09.1920, nro 9, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Artur Eliel Candolin** (20. tammikuuta 1865 Ullava – 18. syyskuuta 1936 Helsinki) oli pappi, sanomalehden perustaja ja toimittaja sekä nuorsuomalainen aktiivi. 

Artur Candolinen vanhemmat olivat lääninrovasti Anders Adrian Candolin ja Fredrika Matilda Ervast ja puoliso vuodesta 1888 Matilda Emilia Vickström. Candolinin veli oli kirkkoherra, rehtori Einar Candolin. Artur Candolin tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta, vihittiin papiksi 1888 ja sai filosofian maisterin arvon 1897. Hän toimi pappina useassa eri seurakunnassa Uudellamaalla ja sairaalapastorina Helsingissä vuodesta 1901. Hän työskenteli myös *Uusmaalainen*-lehden päätoimittajana ja oli toinen lehden perustajista Emil af Hällströmin kanssa, samoin kuin ahkera nuorisoseuralainen ja nuorsuomalaisten johtavia henkilöitä Uudellamaalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 41-42. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853-1899. (Viitattu 9.9.2018)
3. ↑  Maist. A. E. Candolin kuollut. *Helsingin Sanomat*, 20.9.1936, s. 8.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Elis Furuhjelm** (5. toukokuuta 1850 Helsinki – 16. heinäkuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen senaatin protokollasihteeri ja valtiopäivämies.

Henkilöhistoria
---------------

Furuhjelmin vanhemmat olivat senaattori, Viipurin hovioikeuden presidentti Harald Viktor Wilhelm Furuhjelm ja Eva Matilda Aglaê von Kothen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1866 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1871, filosofian maisteriksi 1873 sekä molempien oikeuksien kandidaatiksi 1877. Furuhjelm sai varatuomarin arvon 1883.

Furuhjelm oli vt. varalääninkamreerina Oulussa 1879–1885 ja sihteerinä teollisuushallituksessa 1885–1890. Sen jälkeen hän oli senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnan protokollasihteerinä 1890–1906 ja hän oli poliittisista syistä virasta erotettuna 1903–1905 osallistuttuaan sortovuosien passiiviseen vastarintaan. Furuhjelm oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Furuhjelm oli naimisissa vuodesta 1877 Selma Gabriela Antellin kanssa. Heidän poikiaan olivat tähtitieteilijä, professori, kansanedustaja ja ministeri Ragnar Furuhjelm sekä säveltäjä, musiikkikirjailija Erik Furuhjelm. Taidemaalari Dagmar Furuhjelm ja oikeusneuvos, valtiopäivämies Knut Gustaf Victor Furuhjelm olivat Elis Furuhjelmin sisaruksia.

Teoksia
-------

* *Ur Finlands kulturhistoria under 1840-1870 talen 1*. G. W. Edlund, Helsingfors 1902

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Elis Furuhjelm
2. ↑  Kuollut.  *Suomalainen Kansa*, 18.07.1910, nro 161, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.04.2017.
3. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 76. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
**Erik Gustaf Hartman** (9. tammikuuta 1877 Nikolainkaupunki – 29. lokakuuta 1936 Bergen, Norja) oli suomalainen konsuli ja vaasalaisen Oy C.J. Hartman Ab:n johtaja.

Erik Hartmanin vanhemmat olivat kauppaneuvos Carl Johan Hartman ja Maria Elisabet Malmberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Nikolainkaupungin ruotsalaisesta lyseosta 1897 ja hän suoritti kauppatieteellisen tutkinnon Geran kauppakorkeakoulussa Thüringenissä Saksassa. Hartman teki opintomatkoja Saksaan ja Sveitsiin. 

Hartman työskenteli isänsä omistamassa C. J. Hartmanin rautakaupassa. Liike siirtyi hänelle 1910 ja hän toimi sitten liikkeen johtajana kuolemaansa saakka. Hartman oli perustamassa Vakuutusosakeyhtiö Vellamoa ja Kokkolan Rautakauppa Oy:tä. Hän kuului muun muassa Liittopankin ja Helsingin Osakepankin, Suomen Sokeri Oy:n, Rautakonttori Oy:n ja Suomen Höyrylaiva Oy:n hallintoneuvostoihin sekä lukuisten muiden yritysten johtokuntiin.

Hartman oli Vaasan rahatoimikamarin ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Hän toimi Vaasan VPK:n päällikkönä, Vaasan purjehdusseuran kommodorina sekä oli Ruotsin varakonsuli Vaasassa vuodesta 1918 alkaen.

Erik Hartman oli naimisissa vuodesta 1901 Elin Sofia Bäckströmin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Konsuli Erik Hartman kuollut, Helsingin Sanomat, 30.10.1936, nro 294, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4 5  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
**Armas Isak Nuolivaara**, sukunimi aik. *Venäläinen* (23. helmikuuta 1877 Pielavesi – 30. toukokuuta 1951 Tampere) oli suomalainen filosofian tohtori ja lyseon lehtori.

Nuolivaaran vanhemmat olivat talollinen Paavo Venäläinen ja Maria Serafia Blom. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1899 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1907, lisensiaatiksi 1926 ja tohtoriksi 1941.

Nuolivaara oli Keski-Savon (Otavan) kansanopiston johtajana 1908–1925 sekä sitten historian vanhempana lehtorina Viipurin klassillisessa lyseossa 1927–1939 ja Tampereen klassillisessa lyseossa 1940–1945. Hän oli myös IKL:n Viipurissa ilmestyneen Karjalan Suunta-lehden päätoimittajana 1933–1936. 

Armas Nuolivaara oli naimisissa vuodesta 1909 kirjailija Auni Elisabet Hirvensalon (entinen Lagus) kanssa.

Teoksia
-------

* *Uskonnonvapaustaistelu Puolassa 1500-luvulla*, väitöskirja. Tekijä, Savonlinna 1923

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Petrus Serlachius** (16. maaliskuuta 1655 Porvoon pitäjä – 20. lokakuuta 1738 Pernaja) oli suomalainen pappi ja Pernajan kirkkoherra vuodesta 1681.

Serlachiuksen vanhemmat olivat vuorimestari Johan Danielsson ja Anna Thorwöste, veli kirkkoherra Johannes Serlachius, poika juristi ja runoilija Karl Serlachius ja puolisot Elsa Stachaeus (k. 1703), Anna Maria Kristina Huggut (k. 1706) ja Briita Katariina Bosin (k. 1746). Serlachius opiskeli Helsingin triviaalikoulussa ja Viipurin lukiossa, tuli ylioppilaaksi Turkuun 1674 ja valmistui maisteriksi 1677. Hän toimi vuodesta 1681 Turun hovioikeuden presidentin Ernest Johann Creutzin kotisaarnaajana ja Pernajan kirkkoherrana, lääninrovasti hänestä tuli 1695. Serlachius määrättiin isonvihan aikana 1718 Porvooseen asetetun konsistorin esimieheksi. Hänen onnistui säilyttää konsistori, jonka kenraalikuvernööri Gustav Otto Douglas oli määrännyt lakkautettavaksi. 
Porvoon tuomiokapitulin lisäjäsen Serlachius oli 1722–1724 ja valtiopäivämies vuonna 1697.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta ss. 618–619. Viitattu 14.12.2019.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 1803
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Petter Serlachius. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 14.12.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Theodor Fabian Neovius** (2. syyskuuta 1833 Sortavala – 7. helmikuuta 1886 Kirkkonummi) oli suomalainen metsänhoitaja, opettaja ja lehtimies.

Theodor Neoviuksen vanhemmat olivat Sortavalan kirkkoherra Johan Adolf Neovius ja tämän toinen puoliso Gustava Maria Charlotta Burgman. Hän sai yksityisopetusta ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1850. Neovius opiskeli Helsingin yliopistossa, josta hänet erotettiin Töölön juttuna tunnetun skandaalin takia vuonna 1855. Päästyään takaisin yliopistoon Neovius joutui keskeyttämään opintonsa silmäsairauden takia vuonna 1857. Hän matkusti sen jälkeen Ruotsiin, Saksaan ja Sveitsiin, opiskeli Aschaffenburgin metsänhoitoakatemiassa ja valmistui metsänhoitajaksi ja metsäkonduktööriksi vuonna 1859.

Neovius työskenteli Helsingin yksityislyseon matematiikanopettajana vuosina 1854–1855, teknillisen reaalikoulun matematiikan ja fysiikan opettajana vuosina 1856–1857 ja johti Baijerissa matemaattisia mittauksia. Palattuaan Suomeen hän työskenteli metsänhoitajana vuosina 1859–1863 ja sanomalehtimiehenä vuosina 1864–1865. Vuonna 1865 Neovius muutti Ruotsiin, jonka kansalainen hänestä tuli vuonna 1871. Hän työskenteli Göteborgissa opettajana ja luennoitsijana vuodesta 1865, yksityisen poikakoulun johtajana vuodesta 1867 ja siihen yhdistetyn Göteborgin lyseon johtajana vuodesta 1870.

Neovius palasi Suomeen vuonna 1875 ja otti samana vuonna maan kansalaisuuden. Hän työskenteli Tammisaaren seminaarin matematiikan ja luonnontieteiden lehtorina ja sai vakinaisen viran vuonna 1877.

Neovius oli katsomuksiltaan liberaali. Hän toimi *Åbo Underrättelserin* Helsingin-kirjeenvaihtajana vuosina 1863–1864 sekä julkaisi ja toimitti *Helsingfors Postenia* vuosina 1864–1865. Hän toimitti Tammisaaren ensimmäistä sanomalehteä *Vestra Nylandia* vuosina 1881–1882.

Teoksia
-------

* *Lärobok i plana geometrin*. Stockholm: Oscar Dickson, 1874.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Teodor Fabian Neovius *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Viitattu 16.2.2020.
2. 1 2 3  Dödsfall.  *Nya Pressen*, 9.2.1886, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 304–306. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-220-0.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Karl Gustaf Ingman** (10. elokuuta 1886 Vaasa – 30. elokuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja toimittaja.

Ingmanin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Eliel Ingman (1849–1909) ja Amanda Evelina Westerstrand. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 yksityistodistuksella Jyväskylän lyseosta, sai Suomen Liikemiesten Kauppaopiston päästötodistuksen 1906 ja suoritti metsänhoitajatutkinnon 1912.

Ingman toimi metsänhoitokonsulenttina Pohjois-Karjalassa 1913–1918 ja hän oli metsäteollisuuden palveluksessa yksityisellä sektorilla 1918–1927. Ingman oli Metsätaloudellisen Aikakauskirjan ja Forstlig Tidskriftin toimittajana 1928–1938, Keskusmetsäseura Tapion palveluksessa 1938–1939 ja rautatiehallituksen puutavaratoimiston ja valtion polttoainetoimiston palveluksessa vuodesta 1940 alkaen.

Karl Gustaf Ingman oli naimisissa vuodesta 1915 kuvaamataidonopettaja Ingrid Nysténin kanssa.

Teoksia
-------

Nimellä *K. G. Ingman*:

* *Puutavaramiesten käsikirja*. WSOY 1929
* *Sahatun puutavaran kuutiokirja*. WSOY 1930

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1907, matrikkelinumero 31703
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Eliel Ingman