recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Alice Springsistä 227 kilometriä länteen sijaitseva Haasts Bluff, jossa Makinti asui 1940- ja 1950-luvuilla.
**Makinti Napanangka** (n. 1930 Mangarri – 9. tammikuuta 2011) oli alkuperäisaustralialainen pintupi-kielinen taidemaalari. Napanangkan maalaukset koostuvat usein aaltoilevista keltaisista ja oransseista nauhamaisista viivoista, joiden vaaleus ja tiheys vaihtelevat.

Australian alkuperäiskansoihin kuuluva Napanangka asui läntisen aavikon alueella Pohjoisterritoriossa Haast Bluffissa ja myöhemmin lännempänä Kintoressa, joka sijaitsee 530 km länteen Alice Springsistä, lähellä Länsi-Australian rajaa. Utopia-taidekeskuksen johtajan mukaan Napanangka oli paras Emily Kame Kngwarreyen jälkeen tullut maalari Central Desertin alueella.

Napanangka alkoi maalata Kintoressa 1990-luvun puolivälissä yhteisöprojektin rohkaisemana. Akryylillä kankaalle maalanneen Napanangkan aiheita olivat alkuperäiskansojen kertomukset kahdesta esiäidistä, sisaruksista, jotka tunnetaan nimellä Kungka Kutjarra. Melko pian hänen teoksiaan hankittiin moniin kokoelmiin, kuten Australian kansallisgalleriaan.
Napanangkan ensimmäinen näyttely oli vuonna 2000 Sydneyssä Utopia Art -galleriassa. Vuonna 2012 hänen maalauksiaan oli postuumisti Sydneyn biennaalissa.

Napanangka kuului Papunya Tula -taiteilijakollektiiviin ja oli sen johtavia jäseniä. Napanangkaa ei kiinnostanut maalata siististi pilkku pilkulta, kuten monet alueen maalarit. Hän maalasi enemmänkin kaarevia ja kiemurtelevia nauhoja ja viivoja kuin pilkkuja. Napanangkan ote on mieluummin haptinen ja tuntoaistiin liittyvä kuin visuaalinen. Värien ja elementtien toistossa on tanssia muistuttavia piirteitä. Taustalla vaikuttaakin perinteinen kehomaalaus ja siihen liittyvät liikkeet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Makinti Napanangka Gagosian Gallery. Viitattu 3.4.2023.
2. 1 2  Makinti Napanangka The Art Gallery of NSW (Uuden Etelä-Walesin taidemuseo). Viitattu 3.4.2023.
3. 1 2  Makinti Napanangka  2020. Utopia Art Sydney. Viitattu 6.4.2023.
4. ↑  Utopia Art Centre. Viitattu 4.4.2023.
5. 1 2  Kate Owen gallery: Makinti Napanangka Rozelle, NSW Australia:  The Art Gallery of NSW, Uuden Etelä-Walesin taidemuseo. Viitattu 3.4.2023.
6. ↑  Papunya Tula Viitattu 4.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Australian Artists
* Victoria
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Kansakunnan Lehti** oli suomalainen kansallismielinen sanomalehti, joka ilmestyi nelisivuisena Helsingissä 15. lokakuuta 1863 - 12. maaliskuuta 1864. Lehden perustaja, kustantaja ja kantava voima oli kielitieteilijä David Europaeus, joka tunnetaan paremmin yhtenä Suomettaren perustajista. Europaeus kirjoitti terävästi yhteiskunnallisista aiheista, ja perusti lehden, koska ei muuten saanut ajatuksilleen riittävästi palstatilaa. Kokonaisuudessaan lehden nimi kuului **Kansakunnan Lehti - Kansakunnallinen keskustelemus-lehti Helsingistä**. 

Kansakunnan Lehteä julkaistiin kaikkiaan kahdeksan numeroa. Se ilmestyi epäsäännöllisin välein torstaisin. Kansakunnan Lehden levikki jäi kuitenkin niin pieneksi, ettei se elänyt puolta vuotta kauemmin.

Lähteet
-------

1. ↑  David Emanuel Daniel Europaeus - Mies 100 vuotta aikaansa edellä A.J. Europaeuksen jälkeläisten yhdistys ry. Viitattu 27.12.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansakunnan Lehden kaikki numerot sähköisessä muodossa (Kansalliskirjaston sanomalehtiarkisto)
**Artturi Tienari** (31. lokakuuta 1907 Kuru – 26. huhtikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Tienari toimi Suomen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1954–1957 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Tienari toimi Pirkkalan kunnanvaltuuston ja -hallituksen sekä Tampereen kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä. Tienari toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1968.

Tienari kirjoitti ylioppilaaksi 1928, valmistui filosofian kandidaatiksi 1934 ja filosofian maisteriksi 1935. Työelämässä Tienari toimi Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin valistusohjaajana 1934–1944, Tampella Oy:n sosiaalijohtajana 1945–1972 sekä Tampella tänään -lehden päätoimittajana.

Tienarin vanhemmat olivat maanviljelijä ja taloustirehtööri Juho Kustaa Tienari ja Susanna Kovesjärvi. Tienarin puoliso vuodesta 1935 oli Kerttu Helena Haahti. Tienarille myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi vuonna 1969. Sotilasarvoltaan Tienari oli majuri.

Teoksia
-------

* *Tekojen aseveljeyttä: viisi vuotta vapaaehtoista asevelitoimintaa Tampereella 1940–1945*. Johdannon kirjoittanut Lauri Santamäki. Helsinki: Otava, 1966.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Artturi Tienari *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Aiheesta muualla
----------------

* Artturi Tienari : Kun ylimaalaiset vedättivät laivanmastoja Vaasaan, Aamulehti, 16.01.1938, nro 14, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1954–1958 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(13) | 
* Hosia
* Kaitila
* Kajatsalo
* Karvikko
* Kyttä
* Leikola
* Leinonen
* Mattila
* Miettunen
* Pasanen
* Saari
* Tenhiälä
* Tienari

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Suomen Animeunioni** on kommunikaatiokanava monien Suomen paikallisesti toimivien animeyhdistyksien välillä. Unioniin kuuluvat yhdistykset toimivat itsenäisesti mutta unioni pyrkii organisoimaan yhteisiä asioita ja intressejä. Tällaisia ovat muun muassa erilaisten tapahtumien järjestäminen ja niissä mukana olo, mediakontaktit sekä yhteiset kampanjat. 

Animeunioni toimii pääasiassa Internetin välityksellä, mutta aika ajoin se järjestää myös kokouksia ja vapaamuotoisempia yhteisiä tapaamisia. Animeunionin jäsenyhdistykset toteuttavat yhteistyössä erilaisia palveluja ja tapahtumia. Tunnetuin yhteisistä tapahtumista on Animecon.

Alajärjestöjä
-------------

**Otakut** on Espoossa toimiva Teknillisen Korkeakoulun Ylioppilaskunnan yhteydessä oleva animeyhdistys, joka perustettiin toukokuussa 1996. Otakut lienee näin ollen vanhin alan yhdistys Suomessa.

**Tampereen seudun Anime- ja mangayhteisö** **Hidoi** ry on vuonna 2000 perustettu Tampereella vaikuttava järjestö.

**Turun Animeseura** ry, nykyiseltä nimeltään Turun Anime- ja Mangaseura Senpai ry on turkulainen animeseura, joka on perustettu 10. joulukuuta 1999 ja jonka ensimmäinen aktiivinen toimintavuosi oli 2000. Turun Animeseura on Turun yliopiston ylioppilaskunnan alayhdistys. Perustajajäsenet ovat Simo ja Petra Suntila, Natalie Prévost sekä Jani Achrén. Perustajajäsenet muodostivat myös ensimmäisen hallituksen. TAS on yksi Suomen ensimmäisistä japanilaisen animaation, sarjakuvan ja populaarikulttuurin harrastamiseen keskittyneitä yhdistyksistä.

### Animecon

Turun Animeseura omistaa oikeudet Animecon-nimeen. Ensimmäinen Animecon järjestettiin Turussa vuonna 1999 Finnconin yhteydessä.

Aiheesta muualla
----------------

* Animeunioni.org
* Otakut kotisivu
* Hidoi:n kotisivu
* Turun Animeseuran kotisivu
**Artturi Jalmari Sola**, entinen **Friman** (24. maaliskuuta 1882 Tampere – 11. joulukuuta 1961 Tampere) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Artturi Solan vanhemmat olivat rakennustyönjohtaja Aleksander Friman ja Elisabeth Nikkilä ja puoliso vuodesta 1905 Elsa Vilhelmiina Silander. Sola kävi Tampereen teollisuuskoulun ja valmistui rakennusmestariksi koulun talonrakennuksen opintosuunnalta 1911. Hän työskenteli ensin rakennustyönjohtajana vieraan palveluksessa, mutta perusti Antti Tähtisen kanssa 1915 Rakennustoimisto Tähtinen & Sola -nimisen rakennusyrityksen. Yhtiö rakensi kiinteistöjä erityisesti Tampereelle, mutta myös muualle Suomeen Kemiä myöten. Tähtisen kuoltua 1933 yrityksestä tuli osakeyhtiö, jonka toimitusjohtajana Sola työskenteli, hänen poikansa lunastivat Tähtisen osakkeet. Yhtiö toteutti useiden teollisuusrakennusten lisäksi kerrostaloja, kouluja sekä liike- ja hotellirakennuksia. Se oli 1950-luvun puolivälissä liikevaihdoltaan Suomen suurin rakennusalan yritys. Solalla oli liiketoiminnan johtamisen lisäksi runsaasti luottamustoimia Tampereen seudulla, samoin kuin laajemmin rakennusalalla. Teollisuusneuvoksen arvon hän sai 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Artturi Sola Viitattu 1.10.2021.
2. ↑  Teollisuusneuvos Artturi Sola kuollut. *Helsingin Sanomat*, 13.12.1961, s. 13.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Kalevankatu 32, Helsinki. Suunnitellut Palmqvist & Sjöström 1917.
**Einar Johannes Sjöström** (15. huhtikuuta 1882 Iisalmi – 24. kesäkuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Sjöströmin vanhemmat olivat ylitarkastaja Afred Wilhelm Sjöström ja Sigrid Lagus. Hän opiskeli sekä Suomessa että Saksassa ja valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta (nykyisin osa Aalto-yliopistoa) vuonna 1906. Vuodesta 1908 vuoteen 1919 hän omisti toimiston W. G. Palmqvistin kanssa. Toimisto suunnitteli yksityistalojen lisäksi Helsinkiin mm. Aatran ja Mercatorin liiketalot. Myöhemmin, erottuaan liikekumppanistaan, Sjöström suunnitteli mm. Leijona-apteekin rakennuskompleksin ja Suomenlinnan kirkon uusimisen, joka jäi hänen viimeiseksi työkseen. Sjöströmin tyyliä on kuvattu rauhallisen tasasuhtaiseksi ja uudenaikaiseksi tiiliarkkitehtuuriksi. 

Sjöströmin aviopuoliso vuodesta 1909 oli laulajatar Phyllis Eleanor o.s. Mardall. Professori ja taidemaalari Wilho Sjöström oli hänen veljensä ja brittiläistynyt arkkitehti Cyril Mardall hänen poikansa.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 693.

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Mattila, Kirsti: Kuolleita: Arkkitehti Cyril Mardall, Lontoon suomalaisen merimieskirkon suunnittelija *Helsingin Sanomat*.  19.6.1994. Viitattu 31.8.2018.
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Norra Posten** oli Uudessakaarlepyyssä ja Kokkolassa vuosina 1883–1898 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

Ruotsinmielinen *Norra Posten* perustettiin fennomaanisen *Mellersta Österbottenin* korvaajaksi. Vuoden 1884 alussa se siirtyi Uudestakaarlepyystä Kokkolaan. 1880-luvulla *Norra Posten* oli yksi kiivaimmista svekomaanilehdistä, mutta myöhemmin sen linja laimeni ja muuttui enemmän paikalliseksi. Kokkolan ulkopuolella lehti kärsi *Svenska Österbottenin* kilpailusta. Vuonna 1898 sen seuraajaksi perustettiin *Österbottningen*.

Aluksi kerran ja vuodesta 1887 lähtien kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 550 kappaletta vuonna 1885.

Päätoimittajina
---------------

* K. E. Wichman (1883),
* Max Strömberg (1883–1884),
* Johan Isak Kloström (1884–1889),
* Johan Björkman (1890–1892),
* A.F. Hellström (1892–1893),
* Eliel Rajander (1894–1895),
* Sigurd Roos (1896–1897)
* Karl Alexander Björklund (1897–1898).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 162. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 162–163. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 163. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* *Norra Posten* digitoituna kansalliskirjastossa
**Artturi Somersalo**, sukunimi vuoteen 1906 *Sommer* (7. syyskuuta 1889 Tampere – 21. syyskuuta 1973) oli suomalainen agronomi, maanviljelijä ja liikemies.

Somersalon vanhemmat olivat kauppaneuvos Arthur Sommer ja Lydia Johansson. Hänen sisaruksiaan olivat opettaja, kansanedustaja Eva Somersalo, diplomi-insinööri Ensi Somersalo, filosofian kandidaatti Yrjö Somersalo, kirjailija Aili Somersalo ja everstiluutnantti, IKL:n kansanedustaja, Ajan Sana -lehden päätoimittaja Arne Somersalo.

Somersalo pääsi ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1907. Hän valmistui agronomiksi 1914 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1949. Hän omisti pitkään Valkilan kartanon Pirkkalassa ja perusti vuonna 1918 pankkiiriliikkeet Tampereelle ja Helsinkiin. Pankkiiriliike toimi vuoteen 1921 saakka, jolloin se teki konkurssin. Somersalo oli vuodesta 1922 alkaen Ilmailuvarikon kamreerina Helsingissä ja toimi myöhemmin useiden ulkomaisten toiminimien edustajana Suomessa. Hän kirjoitti liike-elämää käsitteleviä artikkeleita aikakauslehtiin ja oli avustajana muun muassa *Luonto tieteen valossa*- ja *Tavarasanakirja*-teoksissa. 

Somersalo oli naimisissa kuvaamataidonopettaja Margit Roosin kanssa. Heidän poikansa oli taidemaalari Heikki Somersalo.

Julkaisuja
----------

* *Lannoitusaapinen*. I. G. Farben & Norsk Hydro maanviljelysneuvomo, Helsinki 1932, 6. painos 1937
* *Irti maatalouspulasta! : kannattavaan peltoviljelykseen*. Maanviljelysneuvomo, Helsinki 1933
* *Lannoitekaupan käsikirja*. Maanviljelysneuvomon julkaisuja n:o 91. Helsinki 1936
* *Vihanneskasvien lannoitus*. Maatalousministeriön tuotanto-osasto, Helsinki 1941, 1943
* *Jokamiehen lannoitusopas*. Pellervo-seura, Helsinki 1948
* *Puutarha- ja huonekasvien pH-vaatimukset* , kirj. Artturi Somersalo, Reijo Heinonen. Kesko, maatalousosasto, Helsinki 1951

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1907 : numero 31095
2. 1 2 3  Härmälä-seura : Kadunnimet kertovat - Metsolankatu ja Metsolankuja – "Muinainen Metsola oli satu"
3. ↑  Konkurssi- ja velkomisasioita, Suomen Virallinen Lehti 15.06.1921, nro 135, s. 2, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
4. ↑  Kuvataiteilijamatrikkeli : Heikki Somersalo CV
**Hearts of Iron II** on Paradox Interactiven kehittämä ja julkaisema toiseen maailmansotaan sijoittuva strategiapeli. Peli julkaistiin vuonna 2005 Microsoft Windowsille ja OS X:lle. Peli on osa Hearts of Iron -pelisarjaa.

Kuvakaappaus pelistä.

Historia
--------

Aivan vuoden 2005 alussa Paradox Interactive julkaisi *Hearts of Iron* -peliin jatko-osan, *Hearts of Iron II*:ksi nimetyn täysihintaisen uuden pelipaketin. Jatko-osa keskittyi korjaamaan tekoälyn puutteita ja uudisti teknologisen kehittelyn ja valtioiden poliittiset päätökset täysin. Taistelujärjestelmää muutettiin myös realistisempaan suuntaan (muun muassa suuret motit ovat nyt mahdollisia ja vastaavat paremmin todellista hyötyään) ja bugeista lähes täysin vapautettu moninpeli.

Skenaariot
----------

*Hearts of Iron II*:ssa pääsee osallistumaan toiseen maailmansotaan melkein mille tahansa sen aikaisista valtioista. Sotaan pääsee mukaan vuosien 1936, 1938 1939, 1941 ja 1944 kohdalta. Lisäksi on erikseen tärkeimpiä taisteluja, kuten taistelu Ranskasta, operaatio Barbarossa ja Normandian maihinnousu sekä talvisota.

Lisäosat
--------

*Hearts of Iron II*:selle julkaistiin huhtikuussa 2006 lisälevy nimeltä *Doomsday*, joka tuo peliin uuden kuvitteellisen Doomsday-nimisen skenaarion. Skenaariossa siirrytään suoraan toisesta maailmansodasta kolmanteen maailmansotaan, hetkeen jossa Neuvostoliitto olisi jatkanutkin levittäytymistään länteen, eikä pysähtynyt Berliiniin niin kuin oikeasti tapahtui.

Peliin on myös tehty laajennus *Armageddon* joka ilmestyi maaliskuun loppupuolella 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* *Hearts of Iron II* MobyGamesissa (englanniksi)
* www.heartsofiron.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Paradox Development Studion kehittämät pelit |
| --- |
|  |
| *Crusader Kings* | 
* *Crusader Kings*
* *Crusader Kings II*
* *Crusader Kings III*

 |
|  |
| *Europa Universalis* | 
* *Europa Universalis*
* *Europa Universalis II*
* *Europa Universalis III*
* *Europa Universalis IV*

 |
|  |
| *Hearts of Iron* | 
* *Hearts of Iron*
* *Hearts of Iron II* (*Doomsday*, *Armageddon*, *Iron Cross*)
* *Hearts of Iron III*
* *Hearts of Iron IV*

 |
|  |
| *Victoria* | 
* *Victoria* (*Victoria: Revolutions*)
* *Victoria II*
* *Victoria 3*

 |
|  |
| *Rome* | 
* *Europa Universalis: Rome*
* *Imperator: Rome*

 |
|  |
| Muut | 
* *Sengoku*
* *March of the Eagles*
* *Stellaris*

 |

 |
Tummalla värillä historiallinen Länsipohjan (ruots. *Västerbotten*) maakunta ennen vuotta 1809.Suomen historialliset maakunnat: Suomen puolelle jäänyt Länsipohja numerolla 10.
**Länsipohja** (ruots. *Västerbotten*) on historiallinen alue, johon kuuluu Perämeren länsirannikko Ruotsissa sekä osa Tornionlaaksoa molemmin puolin Ruotsin ja Suomen rajaa. Suomen puolella Länsipohjan ja itäisen Pohjanmaan raja on kulkenut Tornionjoen ja Kemijoen välissä Kaakamojokea pitkin. 1200-luvulla tämä raja oli myös Upsalan ja Turun lohikalastusalueiden raja.

Kun Tornionjoesta tuli vuonna 1809 Ruotsin ja Venäjän välinen valtioraja, Länsipohjan itäosa jäi Suomen puolelle ja länsiosa Ruotsin puolelle. Suomen-puoleinen osa kuuluu nykyisin Lapin maakuntaan. Ruotsin-puoleinen osa jaettiin kahdeksi maakunnaksi, pohjoisemmaksi Norrbottenin maakunnaksi ja eteläisemmäksi Västerbottenin maakunnaksi.

Katso myös
----------

* Länsipohjalaiset
* Länsipohjan kysymys
* Länsi-Pohjan sairaanhoitopiiri

Lähteet
-------

1. ↑  Länsipohja *Eksonyymit*. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 13.3.2021.
2. ↑  Pohjois-Pohjanmaan ympäristöhistoria > Luonnonolot, ilmasto ja aluekehitys > Alue- ja väestökehitys Pohjois-Pohjanmaan ELY-keskus. Viitattu 13.3.2021.
**Kansalainen Jussila** on Saku Pollarin dokumenttielokuva vuodelta 2006. Dokumentissa seurataan yrittäjä Petteri Jussilan elämää syksystä 2002 asti aina hänen kuolemaansa kesään 2004 saakka. Jussila esiintyy dokumentissa julkisuuden henkilönä, kuntosaliharrastajana ja ternimaitoyrittäjänä.

Dokumentissa näytetään miten Jussila hoiti verkostomarkkinointitoimintaa puhumalla eri myyntilaisuuksissa. Hän puhui runsaasti rikastumisesta ja ajoi BMW X5 henkilöautolla, jonka rekisterinumerona oli *GOD-1*. Lisäksi dokumentissa esitettiin otteita Jussilan esiintymisestä kevään 2004 *Päivärinta* -ohjelmassa, jossa kyseenalaistettiin ternimaitotuotteet ja nostettiin esille Jussilan ulosottovelat.

Dokumenttielokuvaan tallentuivat myös Jussilan viimeiset hetket, sillä tamperelainen kuvaaja Rauno Westerlund oli kuvaamassa Tampereen aluepelastuslaitoksen toimintaa sattumalta samaisena päivänä kun Jussila hukkui Näsijärveen. Myöhemmin Westerlund tarjosi kuvausmateriaaliaan dokumenttielokuvan tekijä Saku Pollarille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Haastattelu: Saku Pollari, Kansalainen Jussila *YLE TV1, Dokumenttiprojekti*. Viitattu 9.2.2010.
2. 1 2  Dokumenttielokuva *Kansalainen Jussila*
3. ↑  Jutta Jussila kyynelehti miehensä tv-dokumentistä *Ilta-Sanomat*.  25.10.2006. Viitattu 9.2.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Havia-Venäläinen, Aila: Kansallinen Jussila *Yle Vintti*. Viitattu 10.4.2021.
* Kansalainen Jussila (2006) *Filmaattiset / Youtube*.  4.10.2020. Viitattu 10.4.2021.
**Haukivaara** oli kylä Korpiselän kunnan pohjoisosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Haukivaaran kyläkeskus sijaitsi Tolvajoen itäpuolella Ala-Tolvajärveen pohjoisesta laskevan pienen Haukilammen rannalla noin 30 kilometriä kirkonkylästä itään. Haukivaaran naapurikyliä olivat koillisessa Yläjärvi, idässä Kitilänselkä ja Ägläjärvi sekä etelässä Tolvajärvi.  Haukivaaran johti kylätie, joka yhtyi Tolvajärvellä Korpiselän kirkonkylästä Suojärvelle vievään maantiehen.

Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa vuonna 1940 Haukivaara luovutettiin Neuvostoliitolle. Kyläläiset oli evakuoitu muualle Suomeen jo sodan aikana. Jatkosodan alussa 1941 kylä vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät jälleenrakentamaan kotejaan, mutta 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Viipurin lääni, Maanmittaushallituksen toimittama yleiskartta* 1:400 000. (Alkuperäiset karttalehdet E4, E5, F4 ja F5. Piirretty 1904-1913. Korjattu 1939-1942) Maanmittauslaitos ja Topografiakunta, 2003.
2. 1 2  *Laatokan Karjala 1938 Pohjois-Karjala ja Savo* 1:400 000. (Näköispainos maanmittaushallituksen vuonna 1939 julkaisemasta Suomen tiekartan lehdestä n:o 8) Helsinki: Karttakeskus, 1991.
3. ↑  Rapo Seppo: Korpiselkä v. 1939 *Luovutettukarjala.fi*.  6.12.2001. Viitattu 31.10.2010.

Korpiselän kylät
Haukivaara • Hoilola • Hominvaara • Karali • Keskijärvi • Kilpijärvi • Kitilänselkä • Kokkari • Korpiselkä (kirkonkylä) • Kruununpuisto • Lehmivaara • Mannervaara • Meriinaho • Ruhovaara • Saarivaara • Saaroinen • Tolvajärvi • Tšiipakka • Tšikki • Tšokki • Vieksinki • Yläjärvi • Ägläjärvi
**Juhani Romppanen** (s. 1963) on suomalainen urkutaiteilija. Hän opiskeli urkujensoittoa Sibelius-Akatemiassa vuosina 1982–1989, josta valmistui musiikin maisteriksi. Romppanen on toiminut Keski-Porin kirkon urkurina vuodesta 1990 lähtien. Hän on myös vuosittain järjestettävän Pori Organ -festivaalin taiteellinen johtaja.

Ensikonserttinsa Romppanen piti vuonna 1993 Helsingin tuomiokirkossa. Vuonna 1995 hänet valittiin Lahden Kansainvälisen Urkuviikon nuoreksi taiteilijaksi. Suomen lisäksi Romppanen on konsertoinut useissa Euroopan maissa, kuten Saksassa, Ranskassa ja Unkarissa.

Juhani Romppanen on levyttänyt kolme albumia, joilla hän soittaa muun muassa Charles-Marie Widorin, Max Regerin ja Marcel Duprén sävellyksiä. Vuonna 2011 hän julkaisi levytyksen Notre Damen katedraalin legendaarisen urkurin Louis Viernen ensimmäisestä urkusinfoniasta. Soololevyjen lisäksi Romppanen on tehnyt nauhoituksia Yleisradiolle.

Levytykset
----------

* Marcia (Fuga, 2002)
* In Paradisum (Belisa, 2008)
* Louis Vierne: Organ Works (Belisa, 2011)

Lähteet
-------

* Oulun ev.lut seurakunnat[vanhentunut linkki]
* Porin ev.lut. seurakuntayhtymä[vanhentunut linkki]
**Feliks Edvard Siimes** (5. kesäkuuta 1901 Asikkala – 4. tammikuuta 1997 Muurame) oli suomalainen professori ja jääpalloilija.

Siimes valmistui ylioppilaaksi keväällä 1920 ja diplomi-insinööriksi teknillisessä korkeakoulussa koneinsinööriosaston puun mekaanisen teknologian ja koneenrakennuksen opintosuunnalta vuonna 1925. Vuonna 1927 hän valmistui ekonomiksi. Vuonna 1938 hän väitteli tekniikan tohtoriksi.

Feliks Siimes toimi teknillisen korkeakoulun assistentina 1926 ja 1932-1936. Puuteknillisen tutkimuslaitoksen turkimusinsinöörinä 1931 ja 1935-1941. General Electricin piirtäjänä hän työskenteli 1928 ja 1930 sellu- ja paperiyhtiön EB Eddy Companyn palveluksessa Kanadan Quebeckissä. Vuosina 1932-1947 hän toimi teknillisen korkeakoulun teollisuuskirjanpidon opettajana. Vuodesta 1939 hän toimi teknillisessä korkeakoulussa puun raaka-aineopin erikoisopettajana ja dosenttina. Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen puuteknisen osaston johtajana ja professorina vuodesta 1944.

Siimes pelasi 1920-luvulla jääpalloa puolustajana Helsingin Jalkapalloklubin joukkueessa, jossa saavutti Suomen mestaruuden 1921, 1923, 1924 sekä hopean 1925. A-maaotteluja Siimekselle kertyi neljä, joista yksi 1922 voitolla Ruotsista.

Saavutukset urheilijana
-----------------------

* 3 SM-kultaa 1921, 1923 ja 1924 sekä hopeaa 1925 HJK:n riveissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus: Feliks Edvard Siimes.  *Helsingin Sanomat*, 2.2.1997, s. 7. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 9.4.2023.
2. 1 2 3  Professori F. E. Siimes 60-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 7.6.1961, s. 10. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 9.4.2023.
3. ↑  Anttinen, Pekka: *Sata vuotta helsinkiläistä jääpalloa*, s. 11. Helsinki: Botnia-69 ry, 2007. ISBN 978-952-92-2805-8.
4. ↑  www.finbandy.fi/Maajoukkuepelaajat


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Tarasque Pyhän Martan kanssa.
**Tarasque** on Pyhän Martan legendaan liittyvä taruolento.

Legenda
-------

Onachus-merikäärmeen ja Leviatan-merihirviön liitosta syntyi suuri sininen vesilohikäärme, Tarasque. Se terrorisoi eteläisen Rhônen laakson asukkaita kunnes Pyhä Martta tuli apuun.

Joissakin kuvauksissa Tarasque oli itse paholainen.

Kauan sitten hirmuinen lohikäärme nousi merestä ja ui ylös Rhône-jokea. Se asettui suoseudulle Avignonin eteläpuolelle, ja siitä päivästä lähtien ei mikään eikä kukaan ollut turvassa lohikäärmeen tuliselta hengitykseltä ja sapelihampailta. Se upotti veneitä, tuhosi kaikki sillat ja söi ne, jotka tohtivat koettaa joen ylitystä. Moni urhea mies kaatui yrittäessään kaamean pedon surmaamista. 12. valtavan katapultin heittämät kivet vain kimposivat takaisin hirviön suomuista ja miekat eivät siihen tehonneet.

Epätoivoiset kyläläiset suunnittelivat kotiseutunsa jättämistä, kun yllättäen saapui nuori kaunis nainen, joka tunnistettiin heti Pyhäksi Martaksi. Hän oli juuri pelastanut erään pojan hukkumiselta ja oli muutenkin saavuttanut mainetta hyvillä töillään ja ihmeteoillaan. Kyläläiset anelivat pyhimystä pelastamaan heidät hirviöltä, ja Martta suostui auttamaan sillä ehdolla, että kylä kääntyisi kristinuskoon. Hän lähti paljain jaloin suolle vain risti suojanaan ja kesytti Tarasquen kiehtovan kauniilla laulullaan. Hirviö ryömi vedestä lepäämään hänen jalkojensa juureen. Martta sammutti lohikäärmeen tulen vihkivettä pirskottamalla, leikkasi sitten palmikkonsa, sitoi ne hirviön kaulaan ja talutti hirviön kylään. Mutta vaikka peto oli nyt lauhkea kuin lammas, ihmiset kävivät sen kimppuun ja tappoivat sen kivillä ja kepeillä.
**Juhani Ruotsalainen** (20. elokuuta 1937 Ruokolahti – 5. helmikuuta 2016) oli huomattava suomalainen sienitieteilijä ja Kuopion yliopiston kunniaprofessori.

Ruotsalainen elätti itsensä nuorena pääasiallisesti rakennustöillä. Hän oli kuitenkin myös jo silloin kiinnostunut suomalaisesta luonnosta ja erityisesti kalastuksesta ja sienistä. Hän suoritti kauppaneuvojan kurssin 1982 ja toimi Pohjois-Savon sieniseuran ensimmäisenä puheenjohtajana 12 vuotta. Hän on vaikuttanut useiden etenkin Suomelle uusien sienilajien määrittämiseen. Erityisesti haperot olivat hänen alaansa. Hän opiskeli ja opetti käytännön sienitutkimusta Suomen lisäksi etenkin Virossa ja Italiassa. On huomattava, että vaikka hänellä ei ollut korkeakouluopintoja eikä esimerkiksi vieraiden kielten koulutaitoja, hän oli mukana yhdentoista tieteelle uuden haperolajin selvittämisessä. Hän ei kaihtanut muitakaan sienisukuja. Kansainvälisesti arvostetussa sienilehti *Karsteniassa* hän ehti myös julkaista. Hänen tutkimustuloksiaan on tarkoitus julkaista myös postuumisti. Kuopion yliopisto promovoi Ruotsalaisen kunniatohtoriksi ansioistaan vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. ↑  Seppo Huhtinen: Jussimme on poissa.  *Sienilehti*, 2/2016, s. 35–40.  Suomen sieniseura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* International Plant Names Index

 |

 |
Tarastenjärven jätteenpolttolaitos
**Tarastenjärven jätteenpolttolaitos** on Tampereen Tarasteen kaupunginosassa sijaitseva Tammervoiman voimalaitos. Laitos käyttää vuodessa noin 150 000 tonnia jätettä, josta se tuottaa noin 100 GWh sähköä ja 300 GWh lämpöä. Jätteenpolttolaitoksen rakentaminen aloitettiin syyskuussa 2013 ja se otettiin tuotantokäyttöön vuoden 2016 alussa. Laitoksessa hyödynnetään Pirkanmaalta ja Jyväskylästä kerättyä syntypaikkalajiteltua sekajätettä. Voimalaitos maksoi noin 100 miljoonaa euroa.

Tammervoiman omistavat Tampereen Sähkölaitos ja Pirkanmaan Jätehuolto.

Lähteet
-------

1. ↑  Tammervoiman hyötyvoimalaitos etenee rakentamisvaiheeseen  15.8.2013. Tampereen Sähkölaitos.  Arkistoitu 8.8.2017. Viitattu 4.1.2016.
2. ↑  Ensimmäiset jätekuormat palavat nyt Tarastenjävellä – Katso kuvat *Aamulehti*.  23.9.2015.  Arkistoitu 30.9.2015. Viitattu 4.1.2016.
3. ↑  Kirsi Matson-Mäkelä: 100 miljoonan jätevoimalahanke vauhtiin Tampereella *Yle.fi*.  14.8.2013. Yleisradio. Viitattu 4.1.2016.
4. ↑  Tammervoiman omistajat Tammervoima.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 4.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Tammervoiman kotisivu
**Oleksandr Vladyslavovytš Tkatšenko** (ukr. Олександр Владиславович Ткаченко; s. 22. tammikuuta 1966) on ukrainalainen journalisti ja poliitikko, joka on toiminut Ukrainan kulttuuri- ja informaatioministerinä vuodesta 2020 lähtien.

Tkatšenko syntyi Kiovassa. Hän opiskeli journalismia Kiovan yliopistossa ja valmistui vuonna 1990. Vuosina 1988–1991 hän työskenteli televisiojuontajana. Vuosina 1991–1994 hän toimi Reuters-uutistoimiston Ukrainan-kirjeenvaihtajana. Vuosina 1994–1999 hän toimi Nova mova -tuotantoyhtiön toimitusjohtajana. Vuosina 1996–1997 hän toimi 1+1-televisiokanavan varapäätuottajana. Vuosina 1999–2005 hän toimi Novyi kanal -televisiokanavan johtajana. Vuosina 2000–2001 hän toimi pääministeri Viktor Juštšenkon neuvonantajana. Vuosina 2008–2019 hän toimi 1+1 media -yhtiön toimitusjohtajana. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Kansan palvelija -puolueen listan yhdeksäntenä, sitoutumattomana ehdokkaana. Kesäkuussa 2020 hänet nimitettiin Ukrainan kulttuuri- ja informaatioministeriksi, minkä myötä hän erosi kansanedustajan tehtävästä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ткаченко Олександр Владиславович *kmu.gov.ua*.  Arkistoitu 22.2.2023. Viitattu 22.2.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Ткаченко Олександр Владиславович *LB.ua*.  Arkistoitu 22.2.2023. Viitattu 22.2.2023. (ukrainaksi)
3. ↑  Ткаченко Олександр Владиславович *ПолітХаб*.  Arkistoitu 22.2.2023. Viitattu 22.2.2023. (ukrainaksi)
Ahjon liikerakennuksen funkkispääty.
**Ahjon liikerakennus** tai **Ahjon talo** on vuonna 1935 Hyvinkään keskustaan valmistunut funkkistyyliä edustava suojeltu liikerakennus. Se sijaitsee osoitteessa Hämeenkatu 2 Hyvinkään ydinkeskustassa myöhemmin valmistunutta Jussintorin liikerakennusta vastapäätä. Rakennuksessa toimi tiettävästi Suomen ensimmäinen Helsingin ulkopuolella sijainnut tavaratalo. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Georg Jägerroos ja se suunniteltiin osuusliike Ahjolle, josta sen nimi juontuu. Rakennusta laajennettiin 1950-luvulla ja sen 1920-luvun klassismia edustanut Heikki Siikosen suunnittelema osa purettiin vuonna 1991. Rakennuksen torniosa on vuodelta 1957.

Ahjon talossa toimii nykyään hotelli ja ravintoloita. Rakennus tunnetaan paikallisesti erityisesti tanssiravintola Hopealyhdystä. Sen mukaan on nimetty viereinen Ahjonkatu. Ahjon talon sisällä on Mauno Mattilan suunnittelema reliefi *Ahjo* vuodelta 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑  valokuvaajat tuntematon: Hyvinkää, Ahjon osuusliike Hämeenkadun alussa, n. 1957. *muistaja.finna.fi*. Viitattu 4.12.2020.
4. 1 2
5. ↑
Jan Heino Metsähallituksen pääjohtajana työhuoneessaan 2006.
**Jan Erik Heino** (s. 22. heinäkuuta 1947 Liljendal) on suomalainen metsäneuvos ja kansainvälisesti tunnettu metsäasiantuntija.

Heino on koulutukseltaan maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta. Hän toimi 2000–2006 Metsähallituksen toimitusjohtajana. Metsähallituksesta hän siirtyi Roomaan johtamaan YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO:n metsäosastoa järjestön apulaispääjohtajana 2006–2009. FAO-kauden jälkeen hän työskenteli maa- ja metsätalousministeriön johtavana metsäasiantuntijana.

Heino on toiminut myös *Skogsbruket*-lehden päätoimittajana 1986–1993 sekä Metsäntutkimuslaitoksen johtokunnan puheenjohtajana 1997–1999.

Heino sai metsäneuvoksen arvonimen vuonna 2012. Suomen Leijonan ritarikunnan komentajaksi hänet nimitettiin vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Henttinen, Annastiina: Jan Heino. *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Jan Gerritsz. van Bronckhorst** (myös *Bronchorst,* Utrecht 1603–1661 Amsterdam) oli hollantilainen Utrechtin caravaggiolaiseen koulukuntaan kuulunut barokkitaidemaalari, lasimaalari ja kaivertaja.

Elämä ja ura
------------

Bronckhorstin vanhemmat olivat Gerrit Jacobsz. van Bronchorst ja Feysgen Claesdr. van Doorn. Van Bronckhorst aloitti opintonsa yksitoistavuotiaana lasimaalari Jan Verburghin johdolla. Vuonna 1620 van Bronckhorst lähti opintomatkalle Ranskaan, jossa hän jatkoi lasimaalauksen opintoja Peeter Matthijsin ja Chamun johdolla. Van Bronckhorst palasi Utrechtiin vuonna 1622, jossa hän työskenteli lasimaalarina ja seinävaatteita ja sinettejä valmistavana käsityöläisenä. Hän meni naimisiin Catalijntje van Nortin kanssa vuonna 1626.

Uskonpuhdistuksen vuoksi lasimaalarien työtilaisuudet vähenivät ja van Bronckhorst opiskeli kaivertajaksi. Bronckhorst oli vieraillut usein taidemaalarien ateljeissa jo 1620-luvulla. Hän opiskeli maalaamista Cornelis van Poelenburchin opastuksella ja liittyi Pyhän Luukkaan taidemaalarien kiltaan vuonna 1639. Van Bronckhorst varhaisin tunnettu maalaus on vuodelta 1642. Van Bronckhorst ei kuitenkaan luopunut lasimaalauksesta. Hän teki 1645 neljä ikkunaa Amsterdamin uuteen kirkkoon (Nieuwe Kerk) ja myöhemmin myös kaupungin vanhaan kirkkoon (Oude Kerk) ja kaupungintaloon.

Myös van Bronckhorstin pojat Johannes ja Gerard opiskelivat isänsä opastuksella kuvataiteilijoiksi.

Teoksia
-------

* Lepäävä nymfi, 1645.*Lepäävä nymfi*, 1645.
* Muusikon seurassa parvekkeella.*Muusikon seurassa parvekkeella*.
* Prostituoitujen madame, 1636–1638?Sibiu, Romania.*Prostituoitujen madame*, 1636–1638?  
Sibiu, Romania.
* Nuori mies soittaa theorboa, 1642–1645?Musée Thyssen-Bornemisza, Madrid.*Nuori mies soittaa theorboa*, 1642–1645?  
Musée Thyssen-Bornemisza, Madrid.
* Viulistien seurassa, 1640.Eremitaasi, Pietari.*Viulistien seurassa*, 1640.  
Eremitaasi, Pietari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Discover glass painter, painter, draftsman Jan van Bronchorst *rkd.nl*. Viitattu 26.9.2020. (englanniksi)
2. 1 2  *Masters of Light: Dutch Painters in Utrecht during the Golden Age*, s. 378–379. The Walters Art Gallery, Baltimore and the Fine Arts Museums of San Francisco, 1997.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jan Gerritsz van Bronckhorst** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
	+ 2
* Deutsche Biographie
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Eettinen monismi** eli **moraalinen monismi** on monistinen lähestymistapa etiikan kysymykseen arvojen keskinäisestä eriarvoisuudesta. Siinä, missä esimerkiksi relativismi esittää, että arvot voivat riippua kontekstista, monistinen näkemys on, että on olemassa yksi oikea moraalinen käsitys asioista tai että kaikki moraalisesti oikeat toimintatavat pohjautuvat perimmillään yhteen yleiseen periaatteeseen.

Kulttuurinen monismi
--------------------

Eettinen monismi voi näkyä yhteiskunnassa ajatuksena, että "maassa eletään maan tavalla" ja että yhteiskunnassa tulisi vallita yksi kulttuuri ja yhdet arvot. Monistinen ajattelu korostaa omien arvojen tärkeyttä ja pyrkii osoittamaan että omat arvot ovat perustavanlaatuisesti hyviä, tai ainakin parempia kuin muut. Kulttuurisen monismin vastakohta on kulttuurirelativismi, jonka mukaan kulttuurit ovat tasa-arvoisia, ja yksilön arvoja tulee tarkastella tämän kulttuurin kontekstissa.

Katso myös
----------

* Moraalinen relativismi

Lähteet
-------

1. ↑  American Psychology Association: Dictionary of Psychology American Psychology Association, apa.org. Viitattu 23.6.2020.
2. ↑  Hirvonen Ilmari; Nyyssonen Seppo: *Argumentti 2*, s. 144. Sanoma Pro Oy, 2016. ISBN 978-952-63-4126-2.
**Ahijärv** on Virossa Tartumaalla Kastren kunnassa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi sijaitsee Jõmmsoon eteläreunalla, ja sen pinta-ala on 34 hehtaaria. Se on 1,0 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 32,0 m mpy. Se on yhteydessä Ahja jõgeen, joka virtaa sen lounaiskulman ohitse yhteydessä järveen. Ahijärviin on johdettu kymmenen suo-ojaa, joista suurin on Ahijärve oja. Järven valuma-alueen laajuus on 48,3 neliökilometriä.

Järvi on luodattu, ja sen keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys 2,0 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00050 kuutiokilometriä eli 0,50 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 5,0 kilometriä, ja sen rannat ovat pääasiassa suota. Järven lähellä sijaitsee yksi maatila, mutta se rannat ovat autiot.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Ahijärv on Vesipolitiikan puitedirektiivin (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (vir. *pehme- ja tumedaveeline järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että eutrofiseksi järveksi (vir. *pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline*, PE). Silloin veden kalkkipitoisuus on vähäinen, mutta ravinnepitoisuudet korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 23.8.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Ahijärv (vee2085800) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 23.8.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
**Praksilla** (m.kreik. Πράξιλλα, lat. *Praxilla*; toimi n. 450 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilija, joka oli kotoisin Sikyonista. Antipatros Thessalonikelainen luki hänet yhdeksi yhdeksästä merkittävimmästä naispuolisesta runoilijasta.

Praksillan ajoitus tunnetaan antiikin lähteistä, jotka ajoittavat hänet 82. olympiadiin. Hän edustaa doorilaista runoutta, mutta hänen runoutensa rytmeissä ja hänen kielessään on myös aiolialaisia vaikutteita. Praksilla kirjoitti skolioneita ja dithyrambeja, ja käytti useita runomittoja. Eräs häneltä säilynyt dithyrambin säe on daktyylisessä heksametrissä, mutta se voi tarkoittaa sitä, että hänen dithyrambinsa olivat daktyylissä, jossa esiintyi välillä myös heksametrejä. Praksillan mukaan on nimetty eräs hänen käyttämänsä logaoidinen eli puheen ja laulun välimuotoa oleva daktyylinen säe, *praksilleion* (Πραξίλλειον). Esimerkki siitä on:

> »ὦ διὰ τῶν θυρίδων καλὸν ἐμβλέποισα,  
> παρθένε τὰν κεφαλὰν, τὰ δ᾽ ἔνερθε νύμφα  
> *ō dia tōn thyridōn kalon emblepoisa,*  
> *parthene tan kefalan, ta d᾽ enerthe nymfa*  
> "Oi sinä kauniisti ikkunoista katseleva,  
> päältäsi tyttö, mutta alempaa neito."» 
> 
> 

Praksillan runoista on säilynyt vain lyhyitä katkelmia lainauksina muussa antiikin aikaisessa kirjallisuudessa. Niiden perusteella runojen aiheena olivat kreikkalaisen mytologian rakkauskertomukset, erityisesti sellaiset, jotka liittyivät hänen heimoonsa doorilaisiin. Eräässä runossa hän esimerkiksi käsitteli Karneiosta, joka oli Zeuksen ja Europan poika, Apollonin ja Leton kasvattama ja Apollonin rakastama. Toisessa hän kuvaa Dionysoksen Afroditen pojaksi. Yhdessä runossa lauletaan Adoniksen kuolemasta, ja toisessa Zeuksesta ja Khrysippoksesta.

Tatianos mainitsee kuvanveistäjä Lysippoksen nimiin laitetun Praksillan patsaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Smith, William: "Praxilla", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Cazzato, Vanessa: "‘Glancing Seductively through Windows’: The Look of Praxilla fr. 8 (PMG 754)". Teoksessa Cazzato, Vanessa & Lardinois, André (toim.): *The Look of Lyric: Greek Song and the Visual: Studies in Archaic and Classical Greek Song, vol. 1*, s. 185–203. With an Introduction by Anastasia-Erasmia Peponi. Brill, 2016. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 3.13.3.
4. ↑  Hesykhios, Βάκχου Διώνης.
5. ↑  Zenobios: *Sanonnat* (*Prov.*) 4.21.
6. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* 13. 603a.
7. ↑  Tatianos: *Puheita kreikkalaisille* 52, s. 113, ed. Worth.
**Canellales** on kasvilahko, joka kuuluu varhaisten koppisiemenisten magnolidien kladiin. Siihen kuuluu kaksi puuvartisheimoa. Niiden kasveilla on vaatimattoman kokoiset kukat, joissa on erilaistuneet verhiö ja teriö.

Kanellapuukasvien (Canellaceae) heimossa on 13 viiteen sukuun kuuluvaa lajia. Levinneisyysaluetta ovat trooppiset seudut Amerikassa, Itä-Afrikassa ja Madagaskarilla. Lajit ovat ainavihantia pensaita tai puita, joiden lehdet ovat melko paksut, aromaattiset ja korvakkeettomat. Niiden laidat ovat ehyet. Kukkien kolme ulointa kehälehteä ovat verhomaiset ja heteet ovat yhteen kasvaneita. Niiden ponnet avautuvat ulospäin. Sikiäimessä on laitaistukat. Hedelmä on marja.

Kapteeninpuukasvien (Winteraceae) heimoon kuuluu 4–7 sukua, joissa on 60–90 tropiikin vuoristoissa, muttei kuitenkaan Afrikan mantereella kasvavaa lajia. Ne ovat usein melko pieniä ainavihantia puita tai pensaita, joiden lehdet ovat aromaattiset, kierteisesti järjestyneet, ehyet ja usein alapinnaltaan harmahtavat. Kukan osat ovat lähes aina erilliset lukuun ottamatta verhiötä, joka muodostaa kukan auetessa pois putoavan hupun eli kalyptran. Hedelmä on usein pieni marja.

Lähteet
-------

1. ↑  Stevens, P. F.: Angiosperm Phylogeny Website (Version 9) *mobot.org*.  kesäkuu 2008. Viitattu 24.7.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q21023
* Wikispecies: Canellales
* APNI: 214961
* CoL: VC
* EoL: 3014249
* EPPO: 1CAEO
* Fossilworks: 182971
* GBIF: 7222018
* iNaturalist: 71057
* IRMNG: 12571
* ITIS: 846621
* NCBI: 71187
* NZOR: baeddfec-8052-4946-ad07-a1026f99b89e
* Open Tree of Life: 311120
* Tropicos: 100000966
* uBio: 5952290
* VicFlora: 70c44cb3-329f-49c8-be56-1bd685d4c643
* WFO: wfo-9000000085
* WoRMS: 886422

 |

 |
Departementti Uruguayn kartalla.
**Canelones** on yksi Uruguayn departementeista. Sen pääkaupunki on Canelones ja suurin kaupunki Ciudad de la Costa.
Departementin pinta-ala on 4 536 km² ja vuonna 2009 arvioitu väkiluku oli 520 240 henkeä, joten se on väkiluvultaan Montevideon jälkeen Uruguayn toiseksi suurin departementti. 

Monet Canelonesin kaupungeista, kuten Santa Lucía, Canelones ja Las Piedras, perustettiin jo 1700-luvulla. Alueelle asettui eurooppalaisia maahanmuuttajia Kanariansaarilta, Itävallasta ja Italiasta. Italialaiset aloittivat viiniviljelyn, ja nykyisin maakunnassa on suurin osa Uruguayn viinitarhoista.

Maakunta on saanut nimensä canelon-puusta (*Rapanea laetevirens*), jota siellä kasvaa runsaasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Departments Citypopulation
2. 1 2  Canelones Uruguay Daily News

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Canelones (departementti)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Uruguayn departementit |
| --- |
|  |
| 
* Artigas
* Canelones
* Cerro Largo
* Colonia
* Durazno
* Flores
* Florida
* Lavalleja
* Maldonado
* Montevideo
* Paysandú
* Río Negro
* Rivera
* Rocha
* Salto
* San José
* Soriano
* Tacuarembó
* Treinta y Tres

 | Uruguay |

 |
Silo-yhtiön logo vuodelta 1944.
*Tämä artikkeli kertoo turkulaisesta trikooyrityksestä. Tamperelaisesta Kudos-trikooyrityksestä on oma artikkeli.*
**Kudos Oy Silo**, 1960-luvun lopulta alkaen **Silo Oy**, oli Turussa vuodesta 1928 vuoteen 1986 toiminut naisten alusvaatteita ja muita trikoopohjaisia valmisvaatteita tuottanut yritys.

Silon perusti Kestilän Pukimon johtajana toiminut August Laurén aluksi Kestilän tehdastiloihin, joista yritys muutti jatkuvasti suurempiin tiloihin kunnes sai 1942 modernit tuotantotilat Kupittaalle. Kupittaan tehdas ja varasto tuhoutuivat tulipalossa maaliskuussa 1954, mutta jo seuraavana vuonna valmistui uusi tehdasrakennus. Silon kiinteistöjä on 1990-luvulla modernisoitu ja laajennettu Turku Science Parkiin kuuluvaksi *ElektroCityksi*.

Silo siirtyi 1960-luvun alussa konsuli Valde Vainion omistukseen. Vuonna 1975 Antti ja Liisa Lindgrén ostivat taloudellisissa vaikeuksissa olleen Silon ja onnistuivatkin tervehdyttämään yritystä jossain määrin, mutta työntekijämäärä väheni kuudessa vuodessa noin puoleen.

Naisten alusvaatteet pysyivät yrityksen päätuotteina 1970-luvulle asti, mutta 1960-luvulla alettiin suunnitella ja valmistaa alusvaatteita myös miehille ja lapsille. Miesten paitoja Silo oli valmistanut jo 1930-luvulta lähtien. Silon käyttämiä vaatesuunnittelijoita olivat 1930–1940-luvuilla Hilkka Palojoki ja myöhemmin muiden muassa Elli Korppi, Paula Häiväoja, Irja Leimu, Sirkkaliisa Levo, Marja-Liisa Sulin, Soili Hannula ja Anneli Lehtonen sekä Ritva-Liisa Pohjalainen.

Silo oli suurimmillaan 1950-luvulla, jolloin se työllisti noin 800 henkeä ja oli Suomen Trikoon jälkeen Suomen toiseksi suurin trikoovalmistaja. 1970-luvulla Silon tehtaissa Turussa, Yläneellä ja Mynämäellä työskenteli noin 600 henkeä. Tuolloin yritys myi tuotteitaan Suomen lisäksi Ruotsiin ja Neuvostoliittoon, mutta 1980-luvulla idänkaupan osuus väheni ja teki tilaa viennille Keski-Eurooppaan. Tämä ei riittänyt pelastamaan yhtiötä, vaan se teki konkurssin keväällä 1986.

Yritys tunnettiin pitkäaikaisesta iskulauseestaan *Silo luo suloa*, jonka keksi yritykseen vuonna 1935 mainospäälliköksi palkattu Olavi Paavolainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Piippa Lappalainen ja Mirja Almay: *Kansakunnan vaatettajat*, s. 164–165. WSOY, 1996. ISBN 978-9510208649.
2. 1 2 3 4 5 6  Merja Strandén: *Silo luo suloa*, teoksessa Kupila, Sanna: *Sisua, siloa ja sinappia: merkkituotteita Turusta*, s. 235–260. Turku: Turun maakuntamuseo, 2004. ISBN 951-595-090-2.
3. ↑  Alueen historiaa (Arkistoitu – Internet Archive), Turun Teknologiakiinteistöt Oy. Viitattu 30.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Pörssitieto: Silo Oy.
Hélène Conway-Mouret vuonna 2014.
**Hélène Conway-Mouret** (s. 13. syyskuuta 1969 Annaba, Algeria) on ranskalainen poliitikko. Hän on toiminut senaattorina Ranskan senaatissa ja toisena ulkoministerinä.

Hänet valittiin Ranskan senaatin jäseneksi vuonna 2011 edustamaan ulkomailla asuvia ranskalaisia. Senaatissa hän on edustanut Ranskan sosialistista puoluetta.

Elämäkerta
----------

Hélène Conway-Mouret on syntynyt Bônen kaupungissa, joka on nykyiseltä nimeltään Annaba. Tuolloin Algeria oli vielä virallisesti osa Ranskaa.. Conway-Mouret on asunut 25 vuotta Irlannissa, jossa hän on toiminut mm. Dublinin teknisen instituutin kielten osaston johtajana.

Lumière-Lyon-III-yliopistossa hän suoritti nykyajan kirjallisuutta käsittelevän loppututkinnon ja Dublinin Trinity Collegessakasvatustieteen tutkinnon vuonna 1984. Niiden jälkeen hän suoritti filosofian maisteritutkinnon ja samalla myös johtamistaidon diplomin Ulsterin yliopistossa Pohjois-Irlannissa.

Poliittinen toiminta
--------------------

Hélène Conway-Mouret on Ranskan sosialistisen puolueen aktivisti, joka valittiin Ranskan senaatin jäseneksi ensimmäisen kerran vuonna 2011. Hän on senaattorina edustanut Ranskan valtioalueen ulkopuolella asuvia ranskalaisia. 

Vuonna 2012 hänestä tuli ministeri Jean-Marc Ayraultin toisessa hallituksessa ja hän toimi sen apulaisulkoministerinä, jonka tehtäviin kuuluivat ulkomailla oleviin ranskalaisiin liittyvät asiat.

Tehtävässä hän seurasi Yamina Benguiguita ja kun ministerin tehtävät hänen osaltaan päättyivät 2014, hänen tilalleen tuli Fleur Pellerin.
Ministerin tehtävien jälkeen hän jatkoi toimintaansa senaatissa, jossa hän edelleenkin edustaa valtioalueen ulkopuolella asuvia ranskalaisia.

Hänellä on ollut lukuisia yhteiskunnallisia tehtäviä eri järjestöissä ja instituuteissa. Hän on mm. sosialistipuolueen Fondation Jean-Jaures -ajatushautomon kansainvälisten asioiden osaston johtajan.

Lähteet
-------

1. ↑  « Hélène Conway-Mouret », sivustolla Portail du Gouvernement. .
2. ↑  « Sénatoriales 2017 : pas de sénateurs LRM pour les Français établis hors de France », Le Monde, 24 septembre 2017.