recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee vuonna 1682 kuollutta Ivan Andrejevitš Hovanskia. Wikipediassa on artikkeli myös toisesta samannimisestä pajarista.*
Ivan Hovanski
**Ivan Andrejevitš Hovanski** (ven. Ива́н Андре́евич Хова́нский, lisänimeltään *Tararui*, Тараруй; 1600-luvun alku – 27. syyskuuta 1682 nykyisen Moskovan alueen Vozdviženskojen kylä) oli venäläinen ruhtinas, valtiomies ja sotapäällikkö.

Ivan Hovanski kuului Gediminidien sukuun. Hän toimi aluksi tsaari Mikael Romanovin pöytäpalvelijana. Vuonna 1650 hänet lähetettiin voivodiksi Tulaan, vuonna 1651 Vjazmaan ja vuonna 1565 Mogiljoviin. Ruptuurisodan aikana hän toimi rykmentin komentajana. Vuonna 1659 Hovanski nimitettiin pajariksi. Vuonna 1660 hän valloitti ja poltti Brestin. Sen jälkeen hän piiritti Ljahovitšia mutta joutui vetäytymään Polotskiin. Syksyllä 1661 Hovanski kärsi murskatappion Kazimierz Żeromskin johtamille puolalaisille.

Moskovan vuoden 1662 kapinan aikana Hovanski kävi neuvotteluja kapinallisten kanssa. Kapinan kukistuttua hän johti sen osallistujien rankaisemista. Vuonna 1663 hänet nimitettiin kyytiviraston tuomariksi. Vuosina 1669–1678 hän toimi voivodina Pihkovassa, Smolenskissa ja Novgorodissa. Vuosina 1678–1680 hän johti Venäjän etelärajan puolustamista. Hän palasi Moskovaan vuonna 1680 ja sai merkittävän aseman hovissa. Vuosina 1681–1682 hän johti etsintävirastoa.

Pietari I:n noustua valtaan vuonna 1682 Hovanski toimi yhtenä streltsikapinan järjestäjistä. Sen jälkeen hänet nimitettiin streltsiviraston päälliköksi. Streltsien avulla hän sai aikaan Iivana V:n ja Pietari I:n yhteishallinnon ja Sofia Aleksejevnan nimittämisen sijaishallitsijaksi. Vanhauskoisuuden kannattajana Hovanski sai patriarkka Joakimin suostumaan väittelyyn vanhauskoisten johtajan Nikita Pustosvjatin kanssa. Väittely kuitenkin päättyi vanhauskoisten tappioon ja heidän johtajiensa rankaisemiseen.

Streltsien avulla Hovanski hankki suuren poliittisen vaikutusvallan. Hänen vallanhimonsa ja ylimielisyytensä herättivät kuitenkin vastustusta Sofian ja aateliston taholta. Syyskuussa 1682 Hovanski julistettiin kapinalliseksi ja harhauskoisten suojelijaksi. Vozdviženskojen kylässä kokoontunut pajariduuma tuomitsi hänet kuolemaan. Hänet mestattiin yhdessä poikansa Andrein kanssa. Hovanskien teloituksen jälkeen streltsit nousivat kapinaan ja valtasivat Kremlin, mutta johtajansa menettäneinä he alistuivat pian sijaishallitsijan tahtoon.

Ivan Hovanskin kohtalosta kertoo Modest Musorgskin ooppera *Hovanštšina*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Entsiklopedija "Krugosvet" *krugosvet.ru*. Viitattu 16.6.2010. (venäjäksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Mikael VIII Palaiologos** (kreik. Μιχαήλ Η΄ Παλαιολόγος, 1225 – 11. joulukuuta 1282) oli Bysantin keisari 1261–1282. Hän oli Palaiologos-hallitsijasuvun perustaja.

Mikael Palaiologos oli etäistä sukua monille entisille hallitsijasuvuille. Hän kunnostautui sotilaana jo nuorella iällä ja sai suuria vastuita keisari Johannes III Dukasin armeijassa.

Keisari Theodoros II Laskariksen kuollessa Johannes IV Laskaris oli kuusivuotias. Mikael VIII Palaiologos oli aluksi nuoren Johannes IV Laskariksen holhooja, mutta teki itsestään pian Johanneksen hallitsijakumppanin.

Mikaelin aikakaudella vallattiin takaisin Konstantinopoli joka oli ollut latinalaisen keisarikunnan hallussa neljännestä ristiretkestä saakka. Itse valtauksessa sattumalla oli suuri osa, yksi Mikaelin kenraaleista oli lähistöllä kun varuskunta oli tyhjillään ja valtaus kävi äkkiä 15. heinäkuuta 1261. Heti kun kaupunki saatiin vallattua Mikael antoi sokaista Johanneksen ja teki itsestään yksinvaltiaan. 

Mikael aloitti Konstantinopolin jälleenrakennuksen, avasi yliopiston uudelleen ja edisti muutenkin oppineisuutta, mikä johti Bysantin "renessanssiin" 1300- ja 1400-luvuilla.

Anjoun ja Sisilian kuningas Kaarle I oli tuohon aikaan lännen kyvykkäin diplomaatti. Hän pyrki valloittamaan Konstantinopolin uudelleen, mutta monimutkaisten liittolaissuhteidensa avulla Mikael onnistui torjumaan valtauksen. Osana tätä valtapeliä Mikael yritti neuvotella paavi Martinus IV:n kanssa kirkkojen yhdistämisestä (jotta suuri skisma päättyisi). Lyonin kirkolliskokous teki tämänsuuntaisen päätöksen vuonna 1274, mutta heti Mikaelin kuoltua ortodoksikirkko julisti päätöksen pätemättömäksi.

Patriarkka Arsenios Autoreianos oli aluksi Mikaelin kannattaja, mutta kun tämä sokaisi Johanneksen, Arsenios julisti Mikaelin kirkonkiroukseen. Kiistat kirkon kanssa jatkuivat, ja kun Mikael kuoli, kirkko ei sallinut hänelle kristillisiä hautajaisia.

Kirjallisuutta
--------------

* Georg Ostrogorsky: *History of the Byzantine State*. Rutgers University Press, 1969. ISBN 0-8135-1198-4.
* John Julius Norwich: *Byzantium: The Decline and Fall*. Viking, 1991. ISBN 0-679-41650-1.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Michael VIII Palaeologus Encyclopedia Britannica. Viitattu 29.3.2014.
2. 1 2  Michael VIII Palaiologos (1261–1282) Dumbarton Oaks. Viitattu 29.3.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Theodoros II Laskaris** | **Bysantin keisari** | Seuraaja:**Andronikos II Palaiologos** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Mantes-la-Jolie** ([mɑ̃t la ʒɔli], Fr-Paris--Mantes-la-Jolie.ogg kuuntele**(ohje)**) on Ranskan kunta Pariisin länsipuolen esikaupunkialueella noin 48 kilometrin päässä Pariisin keskustasta. 43 500 asukkaan kaupunki kuuluu Yvelinesin departementtiin Île-de-Francen hallintoalueella. 

Valtaosa Mantesin asukkaista on afrikkalaisia maahanmuuttajia, joista noin 28 000 asuu 1960–1970-luvuilla rakennetulla Le Val-Fourrén kerrostaloalueella.

Historiaa
---------

Mantes sijaitsi aikoinaan Normandian herttuoiden pääkaupungin Rouenin ja Pariisin kuninkaitten valtaistuimen puolessavälissä. Niinpä se oli 1300–1400-lukujen satavuotisessa sodassa jatkuvien valtausten kohteena.

"Aurinkokuningas" Ludvig XIV määräsi Mantesin 1600-luvulla vaski- ja puupuhaltimien valmistuspaikaksi. Naapurikunnassa Mantes-la-Villessä toimii yhä tunnettu puupuhallinvalmistaja Buffet-Crampon. 1800-luvulla monet ulkoilmamaalarit, erityisesti Jean-Baptiste Camille Corot ikuistivat Mantesin näkymiä. Vuonna 1920 Sergei Prokofjev vietti Mantesissa kesää orkestroimassa balettiaan *Skazka pro šuta* (opus 21).

Mantesin virallinen nimi oli ennen *Mantes-sur-Seine*. Kuntaliitos vuonna 1930 toi nimeksi *Mantes-Gassicourt*, jolla se muistetaan kenraali George S. Pattonin johtamien Yhdysvaltain maavoimien 3. armeijan sillanpääasemana Normandian maihinnousussa elokuussa 1944. Vuonna 1953 kunta sai nykyisen nimensä *Mantes-la-Jolie*, "kaunis Mantes".

Liikenneyhteydet
----------------

Mantesiin kulkevat Pariisista Transilien-junat Gare Saint-Lazare- ja Gare Montparnasse -asemilta. Mantesissa on kaksi rautatieasemaa, Mantes-Station ja Mantes-la-Jolie, joista jälkimmäisessä pysähtyvät myös supernopeat TGV-junat.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: fr:Mantes-la-Jolie & en:Mantes-la-Jolie
**Kentrosaurus** (suom. "Teräväkärkinen lisko") oli myöhäisellä jurakaudella elänyt dinosaurus

Fossiilit
---------

Kentrosauruksesta ei ole löydetty kokonaista tai täydellistä luurankoa. Sen nimesi ensimmäisen vuonna 1915 ensimmäisen maailmansodan aikana saksalaissyntyinen paleontologi Edwin Henning. Niiden luista oltiin koottu kaksi luurankoa joista toinen tuhoutui liittoutuneiden pommituksissa toisessa maailmansodassa. Sen luita on löydetty Tansaniasta, Afrikasta.

Kuvaus
------

Kentrosauruksen tunnistaa sen pitkästä ja lihaksikkaasta hännästä. Niin kuin muilla Stegosaureilla niillä oli pieni ja kapea pää. Kentrosaurus oli 4,5 metriä pitkä, korkeus oli 3,51 metriä ja sen paino 2 tonnia. Sillä oli kaksi pitkää piikkiä olkapäissään ja sen hännässä oli monta piikkiä. Niin kuin stegosauruksella sen selässä oli kolmiomaisia levyjä, joiden uskotaan auttaneen ruumiinlämmön säätelyssä. Joutuessaan uhatuksi se saattoi huitaista ja vahingoittaa vihollista hännällään.

Ravinto
-------

Koska kentrosaurus oli kasvinsyöjä se söi maakasvillisuutta. Sen nokka oli kapea ja hampaaton. Se leikkasi ravintonsa suun etuosassa olevalla nokalla ja hienonsi ne taaempana olevilla puruhampailla.

Elinympäristö
-------------

Kentrosaurukset vaelsivat nykyisessä Afrikassa. Ne elelivät lämpimissä, rehevissä metsissä, josta kentrosaurukset hankkivat ravintonsa. Niillä ei ollut hirveästi vihollisia, mutta esimerkiksi allosaurus saattoi metsästää niitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kentrosaurus *Prehistoric Wildlife*. Viitattu 5.3.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Christopher A Brochu: *Ihmeellinen luonto: Dinosaurukset*, s. 144. Suomentanut Jenni Kovanen. Gummerus Kustannys Oy, 2004. ISBN 951-20-6547-9.
3. 1 2 3 4 5  Kentrosaurus Was a Stegosaur with Plates and Spikes along Its Body *Dinopit*. Viitattu 5.3.2019. (englanniksi)
4. ↑  Ben Morgan: *Dinosaurukset : Suuri dinosauruskirja*, s. 143. Readme.fi, 2011. ISBN 978-952-220-416-5.
5. ↑  Darren Naish: The Stegosaurus Plate Controversy *Scientificamerican.com*.  11.7.2016. Viitattu 5.3.2019. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131094
* Wikispecies: Kentrosaurus
* EoL: 47459958
* Fossilworks: 38811
* GBIF: 4823123
* IRMNG: 1200078

 |

 |
**Mikael Waldenius**, sukunimi aik. *Liuhander* (12. helmikuuta 1727 Lempäälä – 20. huhtikuuta 1792 Lapväärtti) oli suomalainen teologian ylioppilas joka laati pitäjänkuvauksen ja kasviluettelon Lempäälästä 1750-luvulla.

Waldeniuksen vanhemmat olivat Lempäälän Hauralan kylän Kyrsälän talollinen Jakob Michelsson Liuhander (k. 1778) ja Sofia Alcenius. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1748 Turussa. Hän opiskeli sitten teologiaa Turun akatemiassa.

Waldenius laati 1754–1755 pitäjänkuvauksen Lempäälästä. Pitäjänkuvauksen liittyi myös Waldeniuksen tekemä keskeneräiseksi jäänyt tutkimus Lempäälän kasvistosta. Waldeniuksen käsikirjoituksesta on säilynyt kolme jäljennöstä joista ainoa täydellinen versio on Helsingin yliopiston kirjaston käsikirjoituskokoelmassa. Kuvaus julkaistiin ensimmäisen kerran 1889 Borgå Tidning-lehdessä. Pitäjänkuvauksessa Waldenius mainitsi muun muassa Päivääniemen muinaiskalmiston joka tunnettiin siis jo 1700-luvulla sekä hän kuvasi myös Lempäälän seurakunnan syntyhistoriaa. Kasviluettelossa Waldenius luetteli Carl Linnen Flora Suecicaa esikuvana käyttäen pitäjässä esiintyvät kasvit kansanomaisine nimineen ja hän kuvasi myös kasvien käyttötapoja.

Waldenius toimi pedagogina Kristiinankaupungissa ja kotiopettajana Lapväärtin pappilassa. Hän oli naimisissa vuodesta 1779 Karin Withanderin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotivuori, Yrjö: Mikael Waldenius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 6.9.2015.
2. ↑  Kirsti Arajärvi : Lempääläinen ylioppilas Mikael Waldenius ja hänen opinnäytteensä, Lempäälän Joulu 1987, s. 42–44

Aiheesta muualla
----------------

* Waldeniuksen pitäjänkuvauksen suomennos. PDF. Sisältää noin puolet alkuperäisestä tekstistä. Lempaala.fi (Web Archive).
**Kentsi järv** (myös *Aru paisjärv, Kentsi paisjärv*) on Virossa Tartumaalla Elvan kunnassa sijaitseva padottu järviallas.

Maantietoa
----------

Järvi sijaitsee noin 25–30 metriä syvässä laaksossa, jonne järvi on padottu. Se alkaa pengertiestä, jonka alle on jätetty silta-aukko. Vedenpinnan taso on nykyään niin ylhäällä, että epävirallista järveä on yläjuoksulla vielä 800 metrin veran lisää. Padon ja pengertien välisen osuuden pinta-ala on 58 hehtaaria. Siinä on 12 saarta, joiden yhteinen pinta-ala on 0,89 hehtaaria. Osa saarista ovat pitkän muotoisia. Siihen laskee peltoalueelta muutama lyhyt oja. Kavilda jõgi, joka alkaa Elvan Verevin järvestä, virtaa järven läpi ja jatkaa laaksossa eteenpäin yhtyen Emajokeen Puhjassa. Järven valuma-alueen laajuus on 33,9 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,6 metriä ja suurin syvyys 4,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi on arvioitu olevan 0,0015 kuutiokilometriä eli 1,5 miljoonaa kuutionetriä. Järven rantaviivan pituus on 8,0 kilometriä ja sen rannat ovat melko jyrkkiä. Ranta-alue on metsää, mutta rinteen yläpuolella aukeavat laajan peltoaukeat ja maatilojen rivistöt.

Historiaa
---------

Kavilda ürgorg (suom. *Kavildan jäärikköjokilaakso*) on viimeisen jääkauden sulamisvaiheessa syntynyt mannerjäätikön alainen subglasiaalinen uoma. Kun jäätikkö suli alueelta pois, alkoi laakson pohjalla virrata joki. Kentsin patojärvi on syntynyt, kun Kavidlan joki on padottiin laaksossa järvialtaaksi. Patojärvi kunnostettiin vuonna 2008. Silloin se tyhjennettiin lähes kokonaan ja sen pato sekä patojen juoksutusaukkoja kohennettiin.

* Kavildan jäätikköjokimuodostuman pohja Kentsin järven lähelläKavildan jäätikköjokimuodostuman pohja Kentsin järven lähellä

Lähteet
-------

1. ↑  *Estonian Environmental Register*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3 4  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Keskkonnaregister: Kentsi järv (vee2033110) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 31.3.2017. (viroksi)
4. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
5. ↑  Konguta vald: Konguta vallas asuva Kentsi paisjärve tervendamise I etapi tööde ehitusprojekt (Arkistoitu – Internet Archive) (2008), viitattu 12.4.2017

Aiheesta muualla
----------------

* Kohler, Vilja: Kentsi paisjärve kohal valitseb võsa (2014) (viroksi), viitattu 14.4.2017
* Kavilda ürgorg (eestinkielinen Wikipedia) (viroksi)
**Hauhon Sappeen Työväentalo** on Valkeakoskella Kauppilanmäen museoalueella sijaitseva työväentalo, joka on alun perin sijainnut Luopioisten Vattisissa, mistä se oli siirretty Hauholle Sappeen kylään. Vuonna 1968 Valkeakosken Työväenyhdistys osti tämän talon ja lahjoitti sen Valkeakosken kaupungille, joka puolestaan sitoutui siirtämään sen museoalueelle, mikä tapahtui vuonna 1969.

Kauppilanmäen museoalue sijaitsee Valkeakoskella osoitteessa Rinnekatu 5 ja se on avoinna kesäisin.

Historia
--------

Valkeakoski-Seura perustettiin 1946. Seuran aloitteesta ryhdyttiin esinekeruuseen sekä aloitettiin vanhojen paikannimien talteenotto. Museoajatus virisi 1940-luvun lopussa ja vuonna 1956 kauppala päätti Valkeakoski-Seuran esityksestä varata museotarkoitukseen alueen Kauppilanmäestä. Sinne siirrettiin tyypillisimpiä purettavaksi määrätyistä taloista, ensimmäisenä 1957 ns. Niemen talo. Tontin ja sille siirretyt rakennukset omistivat kauppala ja tehdasyhtiö. Museon suunnittelu ja hoito annettiin Valkeakoski-Seuran tehtäväksi. Asiantuntija-apua saatiin mm. Hämeen Museosta Tampereelta. Museoesineistö kerättiin paikkakunnalta, työ tehtiin talkootyönä. Tavoitteena oli museo, joka kuvaisi Valkeakosken paperitehtaan työväestön asunto-oloja tehtaan perustamisvaiheesta 1870-luvulta ensimmäiseen maailmansotaan. Kauppilanmäen museo vihittiin kesällä 1960 valtakunnallisten kotiseutupäivien yhteydessä. Vastuu Kauppilanmäen ulkomuseosta siirrettiin kokonaan Valkeakosken kaupungille vuoden 1973 alusta.

Rakennus
--------

Työväenyhdistyksen piirissä virisi ajatus täydentää museoaluetta aidolla työväentalolla. Kun Valkeakosken oma vanha työväentalo oli ehditty purkaa, tarkoitukseen sopiva työväentalo löytyi Hauhon Sappeen kylästä. Talo oli alun perin rakennettu Luopioisten Vattisten kylään ja siirretty sieltä talkoovoimin Hauhon Sappeeseen. Nuoret miehet olivat tehneet siihen 6, perheelliset 3 ilmaista työpäivää. Lisävaroja oli koottu iltamin ja arpajaisin. Hauholla talon vihkiäiset pidettiin 23. elokuuta 1908. Taloon kuului myös kirjakaappi lainakirjoineen. Siinä on isohko sali näyttämöineen, jossa on säilynyt vanhanmallinen "takafondi". Eteistiloissa on pikkuinen kahvila keittiöineen sekä lipunmyyntikomero. Vuonna 1968 Valkeakosken Työväenyhdistys osti tämän talon ja lahjoitti sen kaupungille, joka puolestaan sitoutui siirtämään sen museoalueelle, jonne se siirrettiin vuonna 1969.

Talon mukana tuli vain niukasti irtaimistoa, täydennystä saatiin lahjoituksina Hauhon Kirkonkylän ja Tuittulan työväentaloista. Myös hauholaisten työväenyhdistysten arkistoa luovutettiin museossa säilytettäväksi, samoin Sappeen työväenyhdistyksen lippu. Työväentalomuseon vihkiäistilaisuus pidettiin elokuussa 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vuorinen, Kalle & Vuorinen, Olli: *Valkeakosken Työväenyhdistys ry 100 vuotta 1896-1996*. Valkeakoski: Valkeakosken Työväenyhdistys ry, 1996. ISBN 952-90-7944-3.
2. ↑  Vuorinen, Olli: *Valkeakosken historia 2.osa, Kasvun vuosikymmenet*. Valkeakoski: Valkeakosken kaupunki, 1995. ISBN 951-96307-2-4.
**Manuel Ávila Camacho** (24. huhtikuuta 1897 – 13. lokakuuta 1955) oli meksikolainen sotilas ja poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1940–1946. Hänen kaudellaan Meksikon suhteet Yhdysvaltoihin olivat ennennäkemättömän läheiset. Meksiko tuki liittoutuneiden sotaponnisteluja taloudellisesti, julisti sodan akselivalloille 1942 ja lähetti lentäjiään Tyynenmeren rintamalle.

Ávila Camacho oli selvästi oikeistolaisempi kuin edeltäjänsä Lázaro Cárdenas. Hän reagoi Cárdenasin kirkonvastaisuuteen (ks. Cristero-kapina) kertomalla omasta katolisesta uskostaan. Hän laajensi koulujärjestelmää, lisäsi sairaaloita ja sosiaalitukea ja tuki rajattua maareformia. Hän jatkoi poliittisena vaikuttajana myös presidenttikautensa päätyttyä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Manuel Ávila Camacho *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 21.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Manuel Ávila Camacho** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Manuela Malsiner** (s. 15. joulukuuta 1997) on italialainen mäkihyppääjä. Seuratasolla hän edustaa SC Gardenaa.

Maailmancupissa Malsiner kilpaili ensimmäisen kerran Schonachissa tammikuussa 2013 ja ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Ljubnossa saman vuoden helmikuussa oltuaan 25:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäistä kertaa Sapporossa 14. tammikuuta 2017 oltuaan kymmenes, ja ensimmäisen palkintosijansa viikkoa myöhemmin Zaōssa oltuaan toinen.

Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Malsiner sijoittui normaalimäen kilpailussa 29:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli viidestoista ja sekajoukkuemäessä seitsemäs. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 18:nneksi. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa Utah Olympic Parkissa 2017 ja oli sekajoukkuekilpailussa viides.

Malsinerin pikkusiskoista Lara Malsiner on kilpaillut mäkihyppääjänä olympialaisissa ja myös Jessica Malsiner on maajoukkuetason mäkihyppääjä.

Lähteet
-------

* Manuela Malsiner Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Manuela Malsiner *Olympedia*.  (englanniksi)
2. ↑  Kramer loses World Cup leadership – Malsiner on the upswing – ski jumping *De24 News*.  18.2.2021.  Arkistoitu 24.2.2021. Viitattu 25.2.2021. (englanniksi)
**Mikael Salimäki** (s. 27. elokuuta 1992 Hollola) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa FC Lahti Akatemiaa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja, mutta pystyy pelaamaan myös laitalinkkinä ja keskuspuolustajana sekä vasemmalla laidalla.

Salimäki on Lahden Reippaan kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä miesten otteluissa FC Kuusysissä riveissä Kakkosessa kaudella 2012. Seuraavaksi kaudeksi Kuusysin joukkueet siirtyivät FC Lahden nimen alle ja Salimäki jatkoi uudelleennimetyssä FC Lahti Akatemiassa. Hän pääsi kauden 2013 aikana myös kahdesti penkille Veikkausliigassa. Talvella 2014 Salimäki nousi FC Lahden edustuksen mukaan ja teki Veikkausliiga-debyyttinsä 4. toukokuuta ottelussa Seinäjoen Jalkapallokerhoa vastaan, tullen vaihdosta Matti Klingan tilalle 69. minuutilla ja tehden pääsarjauransa ensimmäisen maalin oltuaan kentällä viisi minuuttia. Viikkoa myöhemmin Salimäki solmi FC Lahden edustusjoukkueen kanssa yksivuotisen sopimuksen.

Kauden 2014 päätteeksi Salimäki oli Veikkausliigaan nousseen FC KTP:n testissä. Hän ei kuitenkaan saanut sopimusta liigajoukkueen kanssa ja palasi Kakkosen FC Lahti Akatemiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikael Salimäki soccerway.com-sivustolla
2. ↑  Kasvattajarahan piirissä olevat pelaajat 2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Mikael Salimäki ja FC Lahti sopimukseen *Veikkausliiga.com*.  10.5.2014. Viitattu 21.7.2015.
4. ↑  KTP:lla testipelaajia harjoituksissa *Kymppipaikka.fi*.  26.11.2014. Viitattu 21.7.2015.
Kartta Sansibarin saaristosta, onnettomuuden sijainti
**Sansibarin laivaonnettomuus** tapahtui 10. syyskuuta 2011, kun yli 800 ihmistä kyydinnyt *Spice Islander I* -niminen lautta upposi Sansibarin saaristossa Tansanian rannikolla. Ainakin 240 ihmisen vahvistettiin kuolleen.

Lautta kulki Ungujan ja Pemban saarten väliä. Yli 100 ihmistä on yhä kateissa, mutta ainakin 620 ihmistä pelastettiin.

Onnettomuus
-----------

MV *Spice Islander I*, onnettomuuslautta
Kello 21.00 paikallista aikaa (UTC+2) MV*Spice Islander I* lähti purjehtimaan Ungujan satamasta kohti Pemban saarta pohjoiseen. Laivan uskotaan kaatuneen, kun se menetti moottorin tehoa. Sen kapasiteetti oli 45 miehistön jäsentä ja 645 matkustajaa, mutta kyydissä kerrotaan olleen yli 800 matkustajaa. *Spice Islander I* vajosi noin neljä tuntia lähdön jälkeen. Kyydissä olleista pelastettiin 620, joista 40 oli loukkaantunut vakavasti. Ihmisten lisäksi lautalla oli paljon lastia.

Lähteet
-------

1. ↑  Tansanian lauttaturmassa jo yli 240 uhria *YLE Uutiset*.  13.9.2011. Viitattu 13.9.2011.
2. ↑  At least 240 bodies retrieved in ferry sinking in Tanzania *English.news.cn*.  12.9.2011. Xinhua News Agency. Viitattu 13.9.2011. (englanniksi)
3. 1 2 3  Zanzibar ferry disaster: Scores die, many more rescued  10.9.2011. BBC. Viitattu 10.9.2011. (englanniksi)
4. ↑  At least 163 dead in Zanzibar ferry disaster  10.9.2011. Google. Viitattu 10.9.2011. (englanniksi)
5. ↑  M/S APOSTOLOS P. *Fakta om Fartyg*.  Arkistoitu 14.11.2009. Viitattu 11.9.2011. (ruotsiksi)
6. 1 2  Tansanian laivaturmassa hukkui ainakin 190 ihmistä  10.9.2011. YLE. Viitattu 11.9.2011.
7. ↑  At least 43 dead in Tanzania ferry capsize SMH 10. syyskuuta 2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ainakin 190 hukkui Tansanian edustalla, suomalaisia ei tiettävästi aluksella *Helsingin Sanomat*.  10.9.2011. Viitattu 10.9.2011.
**Erik (Erkki) Sihvola** (17. heinäkuuta 1885 Sippola – 20. helmikuuta 1956) oli suomalainen Maataloushallituksen virkamies, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1953.

Sihvolan vanhemmat olivat maanviljelijä, taloustirehtööri Esa Sihvola (aiemmin Tapola) ja maanviljelijän tytär Maria Pilli-Sihvola ja puoliso 1913 pankkivirkailija Elisabet (Elli) Miettinen. Sihvola kirjoitti ylioppilaaksi Haminan suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1906 ja valmistui agronomiksi vuonna 1911. Hän toimi sitten sihteerinä, kantakirjanpitäjänä ja konsulenttina Itä-Karjalan, Etelä-Karjalan, Läntisen Viipurin läänin, Oulun piirin, Pohjois-Karjalan ja Hämeen hevosjalostusliitoissa. Hänet valittiin Hevosjalostusliittojen valtuuskunnan varapuheenjohtajaksi 1922–1925 ja puheenjohtajaksi 1926–1929.

Sihvola oli hetken valtion vt. hevoshoidonneuvojana vuonna 1917, ja seuraavana vuonna hänet nimitettiin Hämeen piirin kantakirjakonsulentiksi, ja hän hoiti tilapäisesti muidenkin piirien kantakirjakonsulentin toimia. 1926–1928 hän toimi maatalousasiamiehenä Baltian maissa, Puolassa ja Venäjällä. Sihvola siirtyi valtion hevoshoidon tarkastajaksi Maataloushallitukseen vuonna 1928, jossa hän työskenteli hevosjalostuksen kehittämiseksi ja oli perustamassa valtion hevossiittolaa. Hän toimi Hevostalous-lehden puheenjohtajana ja päätoimittajana, ja kuului Maatalousseurojen Keskusliiton valtuuskuntaan ja valtion komiteoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Erkki Sihvola *Biografiasampo*. Viitattu 12.8.2022.
2. 1 2 3  Erkki Sihvola 50-vuotias.  *Maatalous*, 01.07.1935, nro 7-8, s. 39. Kansalliskirjasto. Viitattu 12.08.2022.
Sansibarin lippu
**Sansibarin lippu** otettiin käyttöön 9. tammikuuta 2005. Se on trikolori, jonka värit ovat sininen, musta ja vihreä. Lipun vasemmassa yläkulmassa on Tansanian lippu.

Historialliset liput
--------------------

Sansibar oli osa Omanin ja Masqatin sulttaanikuntaa, joka käytti punaista lippua vuodesta 1698 lähtien. Majid Bin Said julisti Sansibarin itsenäiseksi sulttaanikunnaksi 2. marraskuuta 1856, mutta uutta lippua ei otettu käyttöön. Punainen lippu pysyi käytössä myös protektoraattiaikana. Kun Sansibar julistautui itsenäiseksi Britanniasta 10. joulukuuta 1963, lippuun lisättiin vihreä ympyrä, jonka sisällä oli kaksi keltaista neilikkaa. 12. tammikuuta 1964 John Okello syöksi Sansibarin sulttaanin vallasta ja otti Sansibarin ja Pemban kansantasavallan lipuksi käyttöön trikolorin, jonka värit olivat musta, keltainen ja sininen. 29. tammikuuta valtion lipuksi vaihdettiin trikolori, jonka värit olivat musta, sininen ja vihreä. Kyseinen lippu, joka perustui Afro-Shirazi -puolueen lippuun, oli itsenäistymisen jälkeisessä Sansibarissa pisimpään käytössä ollut lippu. 26. huhtikuuta 1964 Sansibar yhdistyi Tanganjikan kanssa ja ne muodostivat nykyisen Tansanian valtion, jolloin vanha lippu poistettiin käytöstä.

* Lokakuu 1856 – 12. elokuuta 1896
* Elokuu 1896 – 10. joulukuuta 1963
* 10. joulukuuta 1963 – 12. tammikuuta 1964
* 12. tammikuuta 1964 – 29. tammikuuta 1964
* 29. tammikuuta 1964 – 26. huhtikuuta 1964
* 27. huhtikuuta 1964 – 8. tammikuuta 2005

Lähteet
-------

* 
* 
* 
*
**Sebastian "Seb" Morris** (s. 30. marraskuuta 1995 Wrexham, Wales) on brittiläinen moottoriurheilija.

Ura
---

Morris aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 2007. Vuonna 2010 Morris kilpaili Ginetta Junior Championship -sarjassa saavuttaen yhden palkintosijan ollen sarjan kaikkien aikojen nuorin palkintosijoille sijoittunut kuljettaja. Samana vuonna hän voitti Ginetta Junior Talvisarjan mestaruuden. Vuonna 2011 Morris jatkoi Ginetta Junior Championship -sarjassa ja onnistui voittamaan sarjan mestaruuden voittaen 20 startista 11 kilpailua kauden aikana. 

Vuonna 2012 Morris siirtyi Formula Renault BARC -sarjaan saavuttaen viisi voittoa, seitsemän paalupaikkaa ja kuusi palkintosijaa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Samana vuonna hän voitti Formula Renault BARC Talvisarjan mestaruuden. Vuonna 2013 Morris ajoi BRDC Formula 4 -sarjassa saavuttaen yhden voiton ja kymmenen palkintosijaa sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2014 Morris kilpaili Formula Renault NEC -sarjassa saavuttaen kaksi voittoa, kolme paalupaikkaa ja viisi palkintosijaa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Samana vuonna hän ajoi neljä kilpailua Formula Renault Alps -sarjassa. Vuonna 2015 Morris kilpaili GP3-sarjassa Status Grand Prix -tallissa saavuttaen kuusi pistettä.

GP3 -tulokset
-------------

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Status Grand Prix | ESPFEAKesk. | ESPSPR24 | AUTFEA19 | AUTSPR5 | GBRFEA12 | GBRSPR12 | HUNFEA12 | HUNSPR12 | BELFEAKesk. | BELSPR14 | ITAFEADSQ | ITASPRKesk. | RUSFEA14 | RUSSPR10 | BHRFEA16 | BHRSPRKesk. | ABUFEA13 | ABUSPR15 | 6 | 18. |

Lähteet
-------

1. ↑  Seb Morris Driver Database
**Umbrin kieli** oli itaalinen kieli, jota puhuneet umbrit olivat Apenniinien niemimaalla antiikin aikana asunut kansanryhmä. Se oli läheistä sukua oskille.

Historiallisella ajalla umbrien asuinseutu sijaitsi Ylä-Tiberin ja Apenniininen vuoriston välisellä alueella. Voidaan toki esittää olettamus, että heidän asuma-alueensa olisi ollut jopa paljon laajempi, ulottuen lännessä Tyrrhenanmereen ja idässä Adrianmereen saakka. Kielen puhujat olisivat kuitenkin vetäytyneet alueelta muiden heimojen tunkeutumisen seurauksena. Näin olisi tapahtunut etenkin kelttien ja etruskien valloitusten jälkeen. Herodotos kertoo noin 400-luvulla eaa. että etruskit asettuivat Umbriaan. Umbrin aakkosto oli, kuten muutkin vanhat italialaiset aakkostot, saatu etruskeilta, ja sitä kirjoitettiin oikealta vasemmalle. Umbria on kirjoitettu myös latinalaisilla aakkosilla.

Yksi *Tabulae Iguvinae* pronssitauluista
Umbrien kieli tunnetaan seitsemän Gubbiosta vuonna 1444 löydetyn pronssitaulun, *Tabulae Iguvinae*, ansiosta. Nämä taulut on ajoitettu 600-luvulle eaa. ja niissä kerrotaan erilaisista uskonnollisista palveluriiteistä. Umbri on indoeurooppalainen kieli ja se kuuluu itaaliseen kieliryhmään.

Kirjallisuutta
--------------

* Giacomo Devoto (1967); Gli antichi Italici
* Giacomo Devoto (1948); Le Tavole di Gubbio
* Augusto Ancillotti, Romolo Cerri (1996); Le tavole di Gubbio e La Civiltà degli Umbri.
* Bernard Sergent (1995); Les Indo-Européens, Payot, Paris.

Aiheesta muualla
----------------

* Muinaisen Umbrin tutkimuksen ja dokumentoinnin keskus (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
* Umbrikieliset aakkoset (englanniksi)

Itaaliset kielet

* latina
* oski
* umbri
* volski
* romaaniset kielet
Mohammad Hassan Mirza
**Mohammad Hassan Mirza** (20. marraskuuta 1899 – 7. tammikuuta 1943) oli Persian šaahin Ahmad Shah Qajarin veli ja Mohammad Ali Shahin poika.

Kun Reza Pahlavi syrjäytti Ahmed Shah Qajarin vuonna 1925, niin Mohammad Hassanin ja tämän perhe lähti maasta ja asettui asumaan Englantiin. Vuonna 1930 hän julisti itsensä šaahiksi ja kruununtavoittelijaksi. Mohammed Hassan Mirza kuoli 7. tammikuuta vuonna 1943 Maidenheadissa, Englannissa. Hänet on haudattu Karbalaan, Irakiin. 

Mohammad Hassan Mirzan poika Hamid Mirza jatkoi kruununtavoittelijana ja oli brittien ehdokas šaahiksi Reza Pahlavin tilalle, kun tämä syrjäytettiin Neuvostoliiton ja Ison-Britannian johdolla toisen maailmansodan aikana. Mohammed Hassan Mirza ei kelvannut, sillä hänen äidinkielensä ei ollut persia vaan englanti.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Quitangonha** oli šeikkien johtama nykyisen Mosambikin Ilha Quitangonhan saarella sijainnut valtio. Paikalliset kävivät kauppaa esimerkiksi orjilla. Se perustettiin 1500-luvulla ja Portugali liitti sen alueet omaan siirtomaavaltakuntaansa 1900-luvun alussa.

Sijainti
--------

Quitangonhan keskus sijaitsi Ilha Quitangonhan saarella Mosambikin saaresta pohjoiseen nykyisessä Nampulan maakunnassa Mosambikissa.

Historia
--------

Quitangonhan ensimmäisten asukkaiden sanottiin muuttaneen saarelle Mosambikin saarelta vuosina 1515–1585. Saaren asukkaat harjoittivat kaupankäyntiä ja liittoutivat portugalilaisten kanssa. Portugalilaisten kautta oli mahdollista käydä kauppaa meren kautta ja portugalilaiset saivat puolestaan juomavettä ja ruokaa.

Quitangonha ja Portugali säilyttivät läheiset suhteensa aina 1700-luvun lopulle saakka. Intian valtamerellä alkoi vaikuttaa näihin aikoihin myös Ranska. Ranskan ilmaantuminen alueelle mahdollisti Quitangonhan käydä kauppaa orjilla ranskalaisten kanssa. Orjia myytiin esimerkiksi ranskalaisten 1800-luvulla valtaamille Madagaskarille ja Komoreille. Ranskalaisten ohella orjakauppaa oli käyty myös arabien kanssa. Mahdollisesti joitakin orjia päätyi jopa Yhdysvaltoihin saakka.

Orjakaupan merkitys alkoi taantua monien maiden kieltäessä orjuuden. Quitangonha oli myös alkanut ajautua kohti konfliktia Portugalin kanssa. Jännitteitä oli lisännyt esimerkiksi Quitangonhan vaikutusvallan leviäminen rannikkoa pitkin mantereella Nacalan ja Condúcian välillä. Portugali halusi puolestaan vakiinnuttaa valtansa alueella etenkin Berliinin konferenssin jälkeen vuosina 1884–1885. Quitangonhan ja Portugalin suhteet kuumenivat avoimiin yhteenottoihin vuosisadan lopulla. Quitangonha kukistui lopulta 1900-luvun alussa yhtenä viimeisistä itsenäisistä alueista Portugalin Mosambikissa. Sen viimeiseksi itsenäisyyden merkiksi jäi šeikki Mahmud Amadin hyökkäys Mossuriliin vuosina 1903–1904.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Colin Darch: *Historical dictionary of Mozambique*, s. 334. New edition. Rowman & Littlefield, 2019. ISBN 9781538111352. (englanniksi)
Eugene Esmonde sekä muuta Fairey Swordfishien lentomiehistöä HMS Ark Royalilla.
**Eugene Kingsmill Esmonde** (1909 – 12. helmikuuta 1942) oli irlantilaistaustainen lentäjä, sotilasarvoltaan komentajakapteeni. Hän oli palvellut rauhan aikana Imperial Airwaysissa. Esmonde lensi Britannian lipun alla Fairey Swordfish Mk. II -torpedopommittajaa.

Esmonde johti torpedokone-hyökkäystä taistelulaiva Bismarckia vastaan.

825 Naval Air Squadronin koneista kuusi siirrettiin RNAS Manstoniin Saksan laivaston taisteluristeilijöiden *Scharnhorstin* ja *Gneisenaun* murtauduttua Atlantille. Esmonden johdolla Manstonissa ollut osasto suoritti 12. helmikuuta hyökkäyksen taisteluristeilijöitä vastaan huonoissa olosuhteissa ilman hävittäjäsuojaa. Hyökkäyksessä menetettiin kaikki kuusi konetta ja kolmetoista kahdeksastatoista miehistönjäsenestä. Esmonde palkittiin kuolemansa jälkeen Viktorian ristillä.

Lähteet
-------

* Wragg, David: *Fleet Air Arm Handbook 1939–1945*. Gloucestershire: Sutton Publishing Ltd, 2001. ISBN 0-7509-3430-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Peter Darman: *Great Carrier Aircraft*, s. 8. Lontoo, Englanti: Blitz Editions, 1996. ISBN 1-85605-343-1. (englanniksi)
2. ↑  Wragg 2001 s. 161


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Commonwealth War Graves Commission

 |

 |
**Marko Ek** (s. 1. helmikuuta 1966 Loviisa) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.

Oikeana laitahyökkääjänä pelanneen Ekin ura alkoi I-divisioonan Peliitoissa kaudella 1984–1985. Kaudeksi 1987–1988 hän siirtyi saman sarjan Saimaan Palloon, jonka kanssa hän saavutti nousun SM-liigaan kauden päätteeksi. SaiPan pudottua kaudella 1990–1991 Ek edusti SM-liigassa myös Joensuun Kiekko-Poikia, Tapparaa ja JyP HT:tä, yhden kauden kutakin. Hän pelasi SM-liigassa kausina 1988–1994 yhteensä 261 runkosarjaottelua tehopistein 63 + 50 = 113. Kaudet 1994–1996 Ek edusti jälleen SaiPaa I-divisioonassa.

Ek on koulutukseltaan tuotantotalouden diplomi-insinööri. Hän on työskennellyt UPM-Kymmenellä, viimeksi kahdeksan vuoden ajan myyntijohtajana. Tammikuussa 2016 hänet nimettiin SaiPan taustayhtiön Liiga-SaiPa Oy:n väistyvän toimitusjohtajan Riku Kallioniemen seuraajaksi 1. toukokuuta 2016 alkaen. Hän toimi tässä tehtävässä kahden kauden ajan vuosina 2016–2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Marko Ek *Elite Prospects*. Viitattu 24.1.2016. (englanniksi)
2. ↑  Maijala, Juho: SaiPan uusi toimitusjohtaja on ex-pelaaja Marko Ek *Etelä-Saimaa*.  22.1.2016. Kaakon Viestintä.  Arkistoitu 24.1.2016. Viitattu 24.1.2016.
3. ↑  Marko Ek *eliteprospects.com (staff-profiili)*. Viitattu 27.6.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Marko Ek *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Marko Ek The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Ihmisiä viettämässä Hanamia toukokuussa 2009.
**Japanilaistyylinen puutarha** (myös **japanilaisvaikutteinen puutarha**) on puisto Helsingin Roihuvuoressa. Maisema-arkkitehti Virve Veisterän, työnjohtaja Jukka Toivosen ja puistosuunnittelija Kaisu Ilosen suunnittelema puisto on kooltaan 9 238 m2 ja jaettu neljään pienempään alueeseen. Puistoon on tehty pääasiassa käsityönä muun muassa kuunportti, bambuaitoja, paanukatoksia, kiviasetelmia, hiekka-aaltoja ja elämänmeren puro.

Suunnittelu ja rakentaminen
---------------------------

Puiston paikalla sijaitsi aikaisemmin liuskekivilouhos, josta ovat peräisin puiston jyrkät kallioseinämät. Puisto suunniteltiin ja rakennettiin 1990-luvulla. Koska puiston rakentamisessa periaatteina olivat niukkuus ja alueen ominaispiirteiden kunnioittaminen, puisto alkoi muistuttaa japanilaistyylistä puistoa. Puiston rakentaminen aloitettiin 1992 ja se avattiin yleisölle kuusi vuotta myöhemmin 1998. Samana vuonna puisto voitti Vuoden ympäristörakenne -palkinnon.

Puiston osat on nimetty Neljän eläimen mukaan:

* *Pienen sinisen lohikäärmeen puutarha*
* *Punaisen fenix-linnun puutarha*
* *Valkoisen tiikerin puutarha* ja
* *Mustan kilpikonnan puistometsä*.

Hanami
------

Keväisin kirsikkapuiden kukkiessa puistossa voi nähdä paljon turisteja. Varsinkin Helsingissä asuvat japanilaiset suosivat puistoa. Vuodesta 2008 lähtien Roihuvuoressa on vietetty Hanami-juhlaa. Vaikka juhla varsinaisesti pidetään läheisessä Kirsikkapuistossa täyttyy myös Japanilaistyylinen puutarha hanamin viettäjistä kirsikkapuiden kukinnan aikana joka kestää vajaat kaksi viikkoa. Japanilaistyylisen puutarhan kirsikkapuut ovat rusokirsikkapuita (*Prunus sargentii*).

Sijainti ja yhteydet
--------------------

* Roihuvuorentie 12–16, Helsinki
* Bussit 80 ja 82 Herttoniemen metroasemalta

Lähteet
-------

1. 1 2  Koivisto, Maritta: Japanilaistyylinen puutarha valittiin vuoden ympäristörakenteeksi.  *Betoni-lehti*, 1998, nro 4, s. 12-15.  Betoniteollisuus ry. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 11.3.2017.
2. 1 2 3 4  Japanilaisvaikutteinen puutarha *Vihreät sylit -sivusto*. Helsingin kaupunki. Viitattu 11.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Roihuvuoren japanilaistyylinen puutarha** Wikimedia Commonsissa

* Roihuvuoren Hanami-sivut

Panoraamakuvia
--------------

*Mustan kilpikonnan puistometsä*.
*Punaisen fenix-linnun puutarha*.
Sextus Pompeiuksen lyöttämä kolikko, jossa Gnaeus kuvattua kolikon kääntöpuolella oikealla.
**Gnaeus Pompeius** (myös **Pompeius nuorempi**, 75 eaa. – 12. huhtikuuta 45 eaa.) oli Rooman tasavallan myöhäiskauden poliitikko ja kenraali. Hän oli Gnaeus Pompeius Magnuksen ja hänen kolmannen vaimonsa Mucia Tertian lapsi. 

Gnaeus syntyi vuonna 75 eaa. ja kasvoi yhdessä nuoremman veljensä Sextus Pompeiuksen kanssa isänsä varjossa. Caesarin aloitettua kansalaissodan vuonna 49 eaa. hän seurasi isänsä mukana itään kokoamaan legioonia. Ennen Dyrrhakhionin taistelua Gnaeus onnistui tuhoamaan Caesarin kuljetusalukset.
Gnaeus Pompeuis vanhemman hävittyä Farsaloksessa ja kuoltua Egyptissä vuonna 48 eaa. Gnaeus ja Sextus liittyivät Afrikan provinssissa toimiviin konservatiivisiin senaattoreihin. Caesarin lyötyä hajalle heidän joukkonsa, Gnaeus pakeni jälleen. Tällä kertaa hän pakeni Baleaarien kautta Espanjaan, jossa hän yhdessä veljensä ja Titus Labienuksen kanssa kokosi jälleen armeijan. Heidät lyötiin äärimmäisen verisessä Mundan taistelussa. Hän pakeni jälleen ja jäi kiinni, jolloin hänet teloitettiin. Sextus pääsi karkuun ja jatkoi toimintaansa Caesarin kuoltua.

Gnaeus oli naimisissa Claudian kanssa, joka oli vuoden 54 eaa. konsulin Appius Claudius Pulcherin tytär.

Lähteet
-------

* Hornblower, Spawforth & Eidinow: *The Oxford Classical Dictionary*. Oxford University Press, 2012. ISBN 9780199545568.

1. 1 2  Oxford Classical Dictionary, hakusana "Pompeius *(RE 17)*, Magnus (2), Gnaeus"


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Roi Ruottinen** (s. 1971) on suomalainen sellisti.

Ruottinen aloitti sellotunneilla käymisen 4-vuotiaana Vantaan musiikkiopistossa, jossa häntä opetti Teppo Tuominen. Hänet hyväksyttiin Sibelius-Akatemiaan vuonna 1990 korkeimmalla mahdollisella pistemäärällä. Vuonna 1994 Ruottinen voitti Turun sellokilpailussa ensimmäisen palkinnon jaetusti Susanna Mälkin kanssa. Samana vuonna hän suoritti sellonsoiton A-kurssinsa Martti Rousin luokalla erinomaisin arvosanoin. Vuosina 1995–1996 Ruottinen täydensi opintojaan Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa Torleif Thedéenin luokalla. Hän voitti oppilaitoksen solistikilpailun ja pääsi palkinnoksi Tivoliin tulkitsemaan Ludwig van Beethovenin Kolmoiskonserton sellosoolo-osuuden. Vuonna 1999 Ruottinen voitti Suomen Säveltäjät ry:n Uussoitto-kilpailun. Tämän myötä hän pääsi esiintymään monille festivaaleille Suomessa ja kansainvälisesti. Ruottista varten on sävelletty lukuisia uusia teoksia. Hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet sellaiset säveltäjät kuin Kaija Saariaho, Krzysztof Penderecki, Helmut Lachenmann, Lotta Wennäkoski ja Uljas Pulkkis.

Ruottinen on esiintynyt säännöllisesti eri orkestereiden solistina ja kamarimuusikkona. Esiintymisiä hän on tehnyt Suomen lisäksi muualla Euroopassa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Kiinassa ja Etelä-Amerikassa. Ruottinen on tehnyt monia radio- ja televisionauhoituksia Suomessa ja muualla. Syksyllä 2012 hän aloitti työskentelyn Sibelius-Akatemian sellonsoiton lehtorina, ja syksyllä 2013 hänestä tuli Turun filharmonisen orkesterin soolosellisti. Hän on lisäksi johtanut mestarikursseja ja orkesterisoittovalmennusta Suomessa ja muualla Euroopassa. Ruottisen isä oli huilisti Olli Ruottinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
2. 1 2 3  Roi Ruottinen Turun filharmoninen orkesteri

Aiheesta muualla
----------------

* Roi Ruottinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Nokoset** ovat lyhyet päiväunet. Nokosilla voidaan korvata lyhyeksi jääneet yöunet ja välttää univaje, tai ne voivat olla osa ihmisen normaalia unirytmiä. Joissain kulttuureissa, kuten Japanissa ja Kiinassa, nokosten ottaminen aina tilaisuuden tullen on melko yleistä. Espanjalaiset ovat perinteisesti vetäytyneet pitkille nokosille eli siestalle iltapäivisin.

Sopivan mittaisten nokosten on todettu vähentävän väsymystä, parantavan kognitiivisia suorituksia sekä vakauttavan tunne-elämää. Jo kuuden minuutin nokosten on osoitettu auttavan muistamaan juuri opitut asiat paremmin. Nokosten ihannepituutena pidetään 10:stä 20–30:een minuuttia. Hiukan sitä pidemmät nokoset aiheuttavat sen, että aivojen aineenvaihdunta hidastuu ja herättyä on tokkurainen olo usein jopa puolen tunnin ajan. Jo vähintään tunnin pituisten nokosten avulla voi päästä syvään uneen, jonka jälkeen suorituskyky on yhtä hyvä kuin aamulla. 90 minuutin nokosista voi herätä REM-univaiheen aikana kuten aamullakin.

Nokosten suositeltu ajankohta on iltapäivällä kello 15 aikoihin, joka on useimmille päivän keskikohta. Tällöin ihmisen biologinen kello avaa uni-ikkunan, ja hänen on helppo nukahtaa. Liian myöhään pidetyt pitkät nokoset voivat vaikeuttaa nukahtamista yöksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hedensjö, Björn: *Hyvä yö: mitä uni on ja miten sitä saa?*, s. 127–130. Suomentanut Ketola, Veli-Pekka. Art House, 2014. ISBN 978-951-884-539-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nokoset** Wikimedia Commonsissa
Byrne edustamassa Irlantia Eurovision Laulukilpailussa 2016.
**Nicholas Bernard James Adam Byrne** (s. 9. lokakuuta 1978, Dublin, Irlanti) on Westlife-yhtyeen vanhin laulaja.

Hänen vanhempansa ovat Yvonne ja Nicholas Byrne vanhempi, ja hänellä on kaksi sisarusta: vanhempi sisko Gillian ja nuorempi veli Adam.

Ennen liittymistään Westlifeen Byrne yritti uraa jalkapalloilijana ja liittyi Leeds United AFC -joukkueen maalivahdiksi vuonna 1995. Hän oli samassa joukkueessa Damien Duffin kanssa St. Kevins Boys FC:ssa. Hän oli myös pelannut nuorten sarjassa kansallisella tasolla. Lopulta hän kuitenkin palasi Dubliniin, missä hänet valittiin Westlife-yhtyeeseen.

Nicky Burne meni 5. elokuuta 2003 Wicklow’ssa naimisiin lapsuudenrakastettunsa Georgina Ahernin kanssa, joka on Irlannin taoiseachin eli pääministerin Bertie Ahernin vanhin tytär. Georgina synnytti kaksospojat huhtikuussa 2007. Kaksoset syntyivät keisarinleikkauksella kuusi viikkoa ennen laskettua aikaa. 

Vuonna 2016 Byrne edusti Irlantia Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Sunlight". Kappale ei selviytynyt semifinaalissaan 10 parhaan joukkoon, ja täten karsiutui.

Lähteet
-------

1. ↑  Nicky Byrne with the song 'Sunlight' for Ireland *eurovision.tv*.  13.1.2016. EBU. Viitattu 13.1.2016. (englanniksi)
2. ↑  Eurovision Song Contest 2016 Second Semi-Final *eurovision.tv*. EBU. Viitattu 11.1.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nicky Byrne** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Roihuvuoren vesitorni**  Itä-Helsingissä rakennettiin vuosina 1976–1977. Vesitornista järjestettiin aikoinaan suunnittelukilpailu, ja sen voitti arkkitehti Simo Lumme kilpailutyöllään *Vesirousku*. Torni on sienityyppinen. 

1970-luvulla vedenkulutus kasvoi Helsingissä neljä prosenttia vuodessa ja kulutuksen uskottiin kasvavan jatkossakin, joten kaupunki tarvitsi uuden vesitornin. Vesitorni päätettiin rakentaa Roihuvuoreen, ja sen avulla kaupungin laskettiin pärjäävän 1990-luvulle saakka. Vedenkulutus on kuitenkin Helsingissä vähentynyt 1980-luvulta saakka, ja monia vesitorneja onkin voitu poistaa käytöstä. Helsingissä on enää neljä toiminnassa olevaa vesitornia, joista Roihuvuoren lisäksi käytössä ovat Myllypuron ja kaksi Ilmalan vesitornia.

Vesitornissa on rap-artisti/graafikko Heikki Kuulan suunnittelema taideteos nimeltä *kuula*. Taideteoksesta järjestettiin vuonna 2002 suunnittelukilpailu, jonka voittajatyö toteutettiin vuonna 2006 käytyään pitkän prosessin kaupungin päätöksenteossa.

Rakentaminen
------------

Roihuvuoren vesitorni ilmakuvassa vuonna 2020
Vetonostomenetelmä kuvattuna Roihuvuoren vesitornin osalta. A: nosto tunkilla, B: vetäminen hydraulisylinterin avulla. 1) hydraulisylinteri, 2) nostotanko, 3) rakennustelineet.
Vesitornin rakentaminen toteutettiin poikkeuksellisesti: säiliöosa valettiin maassa ja nostettiin hydraulisesti vartta pitkin ylös. Kartion nostoon käytettiin 33 erillistä hydraulista nostinta, joista jokaisen nostokyky oli 330 tonnia. Valettu vesisäiliö painoi 9 000 tonnia, ja sen nostamiseen kului yhteensä 60 tuntia. Sveitsiläinen yritys Losinger Ag käytti nostossa niin sanottua NSL-punosjännemenetelmää. Samaa tekniikkaa on käytetty maailman vesitorneissa muutamia kertoja.*lähde?*

Toinen vesitornin erikoisuus on erillisen lämpöeristyksen puuttuminen.

Tekniset tiedot
---------------

Vesitornin korkeus on 52 metriä ja halkaisija 66,7 metriä. Säiliön tilavuus on yhteensä 12 600 m³.

Kuvagalleria
------------

* Tornin rakennustöitä vuonna 1979.Tornin rakennustöitä vuonna 1979.
* Yövalaistu vesitorni syksyllä 2004.Yövalaistu vesitorni syksyllä 2004.
* Heikki Kuulan suunnittelema taideteos vesitornin kyljessä.Heikki Kuulan suunnittelema taideteos vesitornin kyljessä.
* Vesitorni ilmakuvassa talvella 2009.Vesitorni ilmakuvassa talvella 2009.
* Vesitorni keväällä 2022Vesitorni keväällä 2022
* Vesitornin vieressä sijaitsee Kirsikkapuisto.Vesitornin vieressä sijaitsee Kirsikkapuisto.

Lähteet
-------

* Asola Ismo: *Vesitorni : yhdyskunnan maamerkki*. Suomen rakennusinsinöörien liitto, 2003.

### Viitteet

1. 1 2 3  Asola 2003: s. 67.
2. ↑  Roihuvuoren vesitorni taideteos *freeyourmind.fi*.  Arkistoitu 26.10.2007. Viitattu 14.9.2007.
3. ↑  Vedenkulutuksen vähentäminen | HSY *www.hsy.fi*.  Arkistoitu 9.4.2018. Viitattu 9.4.2018.
4. ↑  Asola 2003: s. 74.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Roihuvuoren vesitorni** Wikimedia Commonsissa

* YLE Free Your Mind - Heikki Kuulan taideteoksen paljastustilaisuus Roihuvuoren vesitornilla (Arkistoitu – Internet Archive)