recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Raatihuone vuonna 2006 katsottaessa Mannerheiminkadulta.
**Naantalin raatihuone** on Naantalissa Mannerheiminkadun varrella sijaitseva Hugo Neumanin suunnittelema vuonna 1887 valmistunut puurakennus, joka rakennettiin raatihuoneeksi. Rakennus on suojeltu asemakaavassa ja inventoitu maakunnallisesti arvokkaaksi rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja ympäristöllisesti. Naantalin vanhassakaupungissa sijaitsevana suojeltuna rakennuksena raatihuone kuuluu myös osaksi Museoviraston määrittelemää valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.

Ulkoasultaan raatihuoneessa on uusrenessanssivuoraus ja T-ikkunat. Sisäpihan puolella on kaaveli. Sisäpihalla on vuonna 1887 rakennettu piharakennus ja 1912 rakennettu rapattu ulkorakennus joka toimi putkana. Nämä rakennukset ovat myös suojeltuja. Raatihuoneen kiinteistö on nimeltään Räickä ja Klemelä.

Raatihuoneena rakennus toimi vuoteen 1964, sen jälkeen kaupungintalona jossa kaupunginhallituksen kokokoustila ja kaupunginjohtajan asunto, sekä poliisiasemana ja putkana. Vuosina 2006–2021 raatihuone oli 61-paikkainen päiväkoti, joka oli osa keskustan päiväkotia. Kesäisin tiloissa oli taidenäyttelyitä ja pihalla myös Naantalin teatterin ulkoilmaesityksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Lokakuun esine 2010 *naantali.fi*.  17.5.2016. Naantali:  Naantalin museo.  Arkistoitu 30.9.2018. Viitattu 3.10.2021.
2. 1 2  Liite 6a. Kohdekartta ja luettelo rakennetusta kulttuuriympäristöstä (pdf) (selvityksen laatinut FCG Suunnittelu ja tekniikka Oy) *Manner-Naantalin osayleiskaava*.  1.11.2016. Naantali:  Naantalin kaupunki.  Arkistoitu 2.9.2018. Viitattu 3.10.2021.
3. ↑  Vehmanen, Jukka: Naantalin Raatihuone menossa yrityskäyttöön – päiväkodista voi tulla vaikka ravintola *Turun Sanomien verkkosivusto ts.fi*.  20.5.2021. Turku:  Turun Sanomat Oy. Viitattu 3.10.2021.
4. ↑  Vehmanen, Jukka: Raatihuoneesta vääntöä Naantalissa – toimintakeskus tyrmättiin *Turun Sanomien verkkosivusto ts.fi*.  28.9.2021. Turku:  Turun Sanomat Oy. Viitattu 3.10.2021.
**Merja Hilanne** (myöh. **Teljo**; 9. maaliskuuta 1963 Oulu – 2021) oli suomalainen koripalloilija.

Hilanne pelasi Suomen naisten maajoukkueessa vuoden 1987 EM-kilpailuissa ja yhteensä 43 maaottelussa. Hilanne edusti naisten SM-sarjassa vuosina 1980–1991 Karhun Poikia ja yhden kauden ajan Pussihukkia saavuttaen yhteensä kuusi himmeämpää SM-mitalia ja kuusi Suomen cupin finaalipaikkaa joista kaksi cup-mestaruutta.

Elämä ja urheilu-ura
--------------------

### Seurajoukkueet

Hilanne pelasi naisten SM-sarjassa 11 kautta vuosina 1980–1991. Hän edusti kasvattajaseuraansa Karhun Poikia paitsi kauden 1987–1988 ajan Pussihukkia. Hänen pistekeskiarvonsa oli joka kaudella päälle 11,0:n ja parhaimmillaan kaudella 1983–1984, jolloin hän oli koko sarjan toiseksi paras pisteidentekijä 24,1 pisteen keskiarvolla. Hilanne saavutti naisten SM-sarjasta kaksi hopea- ja neljä pronssimitalia. Suomen cup-mestaruuden Hilanne voitti KaPo:ssa vuosina 1980 ja 1990, minkä lisäksi KaPo jäi hänen aikanaan neljästi cup-hopealle.

### Maajoukkue

Hilanne pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1981–1987 43 ottelua 3,1 pisteen keskiarvolla. Naisten maajoukkueen piste-ennätyksensä, 13 pistettä, hän teki valmistavissa maaotteluissa vuonna 1981 Unkaria ja vuonna 1985 Romaniaa vastaan. Hilanne kuului Suomen kokoonpanoon Espanjan EM-kilpailuissa 1987, missä Suomi sijoittui 12:nneksi eli viimeiseksi. Suomen U18-maajoukkuetta Hilanne edusti ikäluokan vuoden 1981 EM-kilpailuissa, missä Suomi oli kahdeksas. Hän pelasi myös vuoden 1987 universiadeissa.

Muuta
-----

Hilanne oli pituudestaan huolimatta ulkopelaaja ja hyvä kolmen pisteen korien heittäjä, joka hyötyi kolmen pisteen viivan tultua käyttöön pelikentillä 1980-luvun alussa. Hän heitti yksittäisessä ottelussa parhaimmillaan kymmenen kolmen pisteen koria. Hänen pituus–pelipaikka-yhdistelmänsä aiheutti vastustajille usein match-up-ongelmia. Hilanne kuoli 57-vuotiaana vuonna 2021 sairastettuaan pitkään.

Saavutukset
-----------

* Naisten EM-kilpailuissa 1987
* U18-EM-kilpailuissa 1981 (Suomi kahdeksas)
* SM-hopeaa 1986, 1987, 1988 ja 1990
* SM-pronssia 1981, 1982, 1985 ja 1991
* Suomen cup-mestaruus 1980 ja 1990
* Suomen cupin hopeaa 1978, 1981, 1986 ja 1988

Lähteet
-------

### Verkkosivustot

* Merja Hilanne Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkuetilastot Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. ↑  Merja Hilanne – Suomen Koripalloliitto
2. ↑  Maajoukkuetilastot – Suomen Koripalloliitto
3. ↑

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1987
4 Huttunen |
5 Pajanti-Raudus |
6 Harvio |
7 Martin |
8 Helin |
9 Leino |
10 Hakala |
11 Airas-Järventaus |
12 Luostarinen |
13 Hilanne |
14 Nyman |
15 Päiviö |
Valmentaja Mantere
Louis Durey vuonna 1930.
**Louis Durey** (27. toukokuuta 1888 – 3. heinäkuuta 1979) oli ranskalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän kuului säveltäjäryhmään Les Six.

Durey syntyi Pariisissa liikemiesperheeseen. Hän päätti omistautua musiikkiuralle sangen myöhään oltuaan Debussyn *Pelléas et Mélisande* -oopperan esityksessä 19-vuotiaana.*lähde?* Säveltäjänä hän oli enemmän tai vähemmän itseoppinut.*lähde?* Hänen ensimmäinen musiikkimaailmassa kiinnostusta herättänyt teoksensa oli pianoduetto *Carillons*. Maurice Ravel kiinnitti säveltäjään huomiota ja suositteli häntä kustantajalleen.*lähde?* Kuoromusiikki oli alusta lähtien Dureyn tuotannossa tärkeällä sijalla. Kuuden ryhmä Les Six syntyi puolivahingossa, ja aluksi Durey oli sen kantava voima. Välirikko ryhmän suojelijan Jean Cocteaun kanssa sai Dureyn vetäytymään yhteistyöstä, ja ryhmä hajosi pian syntymänsä jälkeen.

Les Six -kauden jälkeen Durey muutti Saint-Tropez'n kaupunkiin Etelä-Ranskaan ja jatkoi siellä työskentelyään. Hän ei koskaan tuntenut tarvetta kuulua Ranskan musiikkipiireihin, mikä yhdessä hänen vasemmistolaisten aatteidensa kanssa jätti hänet taiteellisesti eristyksiin koko loppuelämäkseen.*lähde?*

Durey sävelsi Saint-Tropez'ssa ainoan oopperansa *L’Occasionin*. Vuonna 1929 hän nai Anne Grangeonin ja muutti takaisin Pariisiin seuraavana vuonna. 1930-luvulla hän liittyi kommunistiseen puolueeseen. Natsimiehityksen aikana toisessa maailmansodassa Durey toimi vastarintaliikkeessä ja sävelsi antifasistisia lauluja. *lähde?* Sodan jälkeenkin hänen jyrkät poliittiset mielipiteensä haittasivat hänen uraansa.*lähde?* Ansaitakseen elantonsa Durey hyväksyi musiikkikriitikon paikan pariisilaisessa kommunistilehdessä vuonna 1950.

Dureyn myöhäisemmät (muun muassa Vietnam-aiheiset) sävellykset ovat jääneet unohduksiin. Nykyään hän on Kuuden ryhmän jäsenistä ehkä tuntemattomin.*kenen mukaan?* Durey kuoli Saint-Tropez'ssa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Viktor Pokrovski
**Viktor Leonidovitš Pokrovski**  (ven. Виктор Леонидович Покровский, 1889 – 9. marraskuuta 1922) oli venäläinen kenraaliluutnantti ja valkoisten komentaja Venäjän sisällissodan aikana.

Pokrovski valmistui Pavlovskin kadettikoulusta ja Sevastopolin sotilasilmailukoulusta. Hän toimi ensimmäisessä maailmansodassa lentäjänä ja sai sodan aikana Pyhän Yrjön ristin.

Lokakuun vallankumouksen aikana Pokrovski perusti anti-bolševikkisen armeijan Kuban alueelle ja Pohjois-Kaukasukselle. Kuban Rada antoi Prokrovskille everstin ja myöhemmin kenraalimajurin arvon. Maaliskuussa 1918 puna-armeijan vastaisten ankarien taistelujen jälkeen Pokrovski joutui siirtämään joukkonsa Krasnodarista. 26. maaliskuuta 1918 Pokrovski liittyi vapaaehtoiseen armeijaan, jota johti kenraali Lavr Kornilov (myöhemmin Anton Denikin ja Pjotr Wrangel).

Pokrovski oli Kubanin kasakoiden ja Kaukasuksen armeijan komentaja. Pokrovskin miehet valtasivat bolševikeilta Volgogradin ja Kamyšinin kesällä vuonna 1919. Valkoisessa armeijassa monet paheksuivat Pokrovskin tapaa käsitellä vankeja. Huhtikuussa vuonna 1920 Pokrovski muutti Krimiltä koska kenraali Pjotr Wrangel ei nimittänyt tätä enää suuriin operaatioihin. Pokrovski muutti Bulgariaan, jossa jatkoi Neuvostoliiton vastaisia toimia. 9. marraskuuta 1922 NKVD:n agentit murhasivat Pokrovskin Kjustendilissa, Bulgariassa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Michel Louis Coloni** (25. elokuuta 1927 Pariisi – 6. heinäkuuta 2016 Tivernon) oli ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Pariisin arkkihiippakuntaan Emile-Arsène Blanchet 17. huhtikuuta 1954. Hänet nimitettiin Pariisin vihkipiispaksi ja Oëan titulaaripiispaksi 11. toukokuuta 1982, ja piispaksi vihkiminen seurasi 8. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Marie Lustiger, jota avustivat Louis-Paul-Armand Simonneaux ja Daniel-Joseph-Louis-Marie Pézeril.

Coloni sai 30. tammikuuta 1989 nimityksen Dijonin piispaksi ja 16. joulukuuta 2002 arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 13. helmikuuta 2004.

Lähteet
-------

1. ↑  Michel Coloni, évêque puis archevêque de Dijon est décédé *France 3 Bourgogne*.  6.7.2016. Viitattu 7.7.2016. (ranskaksi)
2. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Michel Louis Coloni


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Viktor Reinhold Leopold Grenqvist vuonna 1889.
**Viktor Reinhold Leopold Grenqvist** (29. joulukuuta 1832 Viapori – 29. joulukuuta 1890 Nikolajev, Hersonin kuvernementti, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.

Grenqvistin vanhemmat olivat kollegiasessori Anders Gustaf Grenqvist ja Maria Karolina von Burghausen. Grenqvist hyväksyttiin vapaaoppilaaksi Aleksanterin kadettikouluun 1841. Hänet ylennettiin gardemariniksi 1850 ja määrättiin kadettikoulun jälkeen midshipsmanina 1. Suomen meriekipaasiin vuonna 1852. Hän purjehti 1852–1853 linjalaivoilla Sysoj Velikij, Finland ja Andrei Itämerellä ja Suomenlahdella. Krimin sodan alussa Grenqvist palveli Andreilla Viaporin redillä ja vuonna 1855 tykkiveneosastossa Viaporin puolustustaisteluissa. Sodan lopulla hän toimi potkurivene Plamjan päällikkönä Pietarin ja Kronstadtin välillä.

Sodan jälkeen Grenqvist palveli vuonna 1857 tykistön harjoitusalus Prohorilla Tallinnassa. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1858 ja hän jatkoi palvelusta Pietarin ja Kronstadtin välillä risteilevillä potkuriveneillä Hvat, Metš ja Tresk. Marraskuussa 1859 hänet siirrettiin 15. meriekipaasiin ja määrättiin vuoden 1860 alussa vahtialus Lešij'lle Viaporin redille. Hän purjehti 1861–1862 höyryfregatti Peresvetillä Arkangelista Kronstadtiin ja oli mukana kuljetusalus Krasnaja Gorkan paluupurjehduksella vastakkaisella reitillä. 1863–1864 hän osallistui Peresvetin purjehdukseen Kronstadtista New Yorkiin ja takaisin, 1865–1866 hän palveli klipperi Semtšugin ja korvetti Bajanin Itämeren risteilyillä. Vuoden 1867 alussa Grenqvist määrättiin skruuvialus Šalunin päälliköksi ja seuraavan vuoden alussa skruuvialus Vjadman päälliköksi, molemmat toimivat Suomenlahden saaristossa. Hänet ylennettiin kapteeniluutnantiksi toukokuussa 1869 ja määrättiin panssarifregatti Knjaz Požarskin vanhemmaksi upseeriksi Itämerelle. Vuosina 1873–1875 Grenqvist toimi kaaderieskaaderiin kuuluneen klipperi Almazin päällikkönä Itämerellä.

2. luokan kapteeniksi Grenqvist yleni tammikuussa 1877 ja hän palveli 1877–1882 korvetti Bojarinin ja klipperi Opritšnikin päällikkönä. 1. luokan kapteeniksi hänet ylennettiin tammikuussa 1881. Seuraavan vuoden elokuussa hänet määrättiin fregatti Mininin päälliköksi, alusta hän komensi sen Tyynenmeren purjehduksella 1883–1885. Aluksen päällikkyydestä Grenqvist vapautettiin tammikuussa 1887 ja siitä vuoden kuluttua hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi ja nimitettiin Nikolajevin satamakapteeniksi. Tässä tehtävässä toimiessaan hän oli todellisuudessa myös Mustanmeren ja Kaspianmeren laivastojen ja satamien korkein komentaja. Venäjän laivaston upseeriluetteloista Grenqvist poistettiin 24. joulukuuta 1890.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Grenqvist, Viktor Reinhold Leopold *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
**Viktor Paavilainen** (28. marraskuuta 1886 Mikkelin maalaiskunta – 5. tammikuuta 1940 Mikkeli) oli suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraattisen puolueen aktiivijäsen.

Paavilainen syntyi koneenhoitajan perheeseen. Hän työskenteli kansakoulun jälkeen maalarina ja osallistui työväenliikkeen toimintaan. Paavilainen aloitti toimittajana mikkeliläisessä *Vapaudessa* vuonna 1917 ja palasi lehteen sisällissodan jälkeen vuonna 1920. Hän työskenteli lehden päätoimittajana vuodesta 1921 aina kuolemaansa saakka.

Paavilainen kuului Mikkelin työväenyhdistyksen johtokuntaan vuodesta 1911 ja toimi pitkään yhdistyksen puheenjohtajana. Hän kuului SDP:n puolueneuvostoon vuodesta 1919, Mikkelin kaupunginvaltuustoon vuodesta 1925 ja kaupunginhallitukseen vuodesta 1929. Paavilainen oli Mikkelin Työväen Osuuskaupan johtokunnan jäsen vuodesta 1915, toimi sen hallintoneuvoston puheenjohtajana ja kuului vuodesta 1933 myös Kulutusosuuskuntien Keskusliiton hallintoneuvostoon. Hän oli Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen jäsen vuodesta 1934.

Paavilainen kuoli sydänhalvaukseen talvisodan ilmahyökkäyksen aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Päätoimittaja V. Paavilainen kuollut.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 8.1.1940, s. 2.
**Peltoetana** (*Deroceras agreste*) on peltoetanoiden heimoon kuuluva, ilmaa hengittävä keskikokoinen etanalaji ja merkittävä puutarhojen tuholainen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Yksivuotinen, 3,5–5 senttimetrin mittaiseksi kasvava peltoetana vaihtelee väritykseltään kellanvalkeasta vaaleanruskeaan. Väritys on suhteellisen tasainen eikä ihossa ole täpliä tai läiskiä; pää ja tuntosarvet ovat muuta ruumista tummemmat. Pohjapuoli on valkoinen. Lima on yleensä kirkasta, mutta muuttuu maidonvalkeaksi, jos eläintä häiritään. Hengitysaukko sijaitsee kilven takaosassa. Peltoetanan varma erottaminen muista *Deroceras*-suvun lajeista saattaa edellyttää genitaalipreparaatin tekoa.

Levinneisyys
------------

Peltoetanaa esiintyy Aasiassa sekä Pohjois- ja Keski-Euroopassa.

Ekologia
--------

Peltoetana tulee toimeen monenlaisissa elinympäristöissä; eniten sitä esiintyy kosteahkoilla, pääosin luonnontilaisilla ruohostomailla. Puutarhoissa laji aiheuttaa tuhoja pääosin loppukesäisin ja syksyisin. Kosteina kesinä ja syksyinä peltoetanoita voi olla todella runsaasti, ja etanat ovat liikkeellä myöhään syksyyn.

Peltoetanan luontaisia vihollisia ovat siili, muutamat linnut, kuten rastaat, kovakuoriaiset, kuten maakiitäjäiset ja etanahaiskiaiset sekä *Phasmarhabditis hermaphrodita* -sukkulamato. Tehokasta kemiallista torjunta-ainetta peltoetanaa vastaan ovat rautafosfaattia sisältävät rakeet.

Lähteet
-------

* Laji.fi: Peltoetana – Deroceras agreste
* Ötökkätieto: Peltoetana – Deroceras agreste
* Terrestrial Mollusc Tool: Deroceras agreste

### Viitteet

1. ↑  Pedro Cardoso: Peltoetana – *Deroceras agreste* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1452263
* BioLib: 2879
* BOLD: 312072
* CoL: 34XZ3
* EoL: 4906525
* EPPO: DEROAG
* EUNIS: 290483
* Fauna Europaea: 421544
* Fauna Europaea (new): 77f74557-fd8d-4912-af05-d2e77e629f1d
* GBIF: 5781288
* iNaturalist: 336822
* NCBI: 1461379
* WoRMS: 875541

 |

 |
**Peltokankaan Työväentalo** on vuonna 1949 valmistunut Perhon kunnassa Peltokankaan kylässä sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Omistajayhdistys rakensi talon pääosiltaan talkoilla. Materiaalihankintoihin otettiin pankkilainaa, järjestettiin keräyksiä ja saatiin lahjoituksia.*lähde?*

Rakennus
--------

Hirsirunkoinen rakennus valmistui 1949. Rakennusta ei alun perin vuorattu sisältä eikä ulkoa, vaan se jätettiin hirsipintaiseksi. Ulkopuoli maalattiin punaiseksi. Alkuperäisenä katteena oli päre, mutta se muutettiin tiilikatteiseksi vuonna 1967. Sisäkatto on paneloitu. Alkuperäiset vuoraamattomat sisäseinät vuorattiin 1963–1964 kuitulevyillä ja tapetilla. Talossa on juhlasali, ravintola, keittiö ja eteinen. Juhlasalin näyttämö purettiin 1964. Pihalla olevassa ulkorakennuksessa on käymälät ja puuvaja. Talo on peruskorjattu 1989.

Toimintaa talolla
-----------------

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa ja tansseja. Talo on edelleen kunnossa, ja siellä järjestetään myös monenlaisia perhejuhlia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Katia Båsk-Ekholm ja Kaj Häyry: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys: Turun kaupungin historiallisessa museossa tehty selvitys Suomen työväentalojen rakennushistoriasta sekä nykyisestä kunnosta ja käytöstä*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982. ISBN 951-46-6592-9.
2. ↑  Peltokankaan Työväentalo Seurantalot.fi. Viitattu 29.9.2022.
**Merivoimien Itämeren suunnitelma eurooppalaisen sodan varalta** (ven. План морских сил Балтийского моря на случай европейской войны) oli Venäjän keisarikunnan laivaston suunnitelma Suomenlahden rannikkojen suojelemiseksi Saksan laivaston ja maavoimien mahdolliselta hyökkäykseltä kohti Pietaria Suomen tai Viron rannikon tai Suomenlahden kautta. Suunnitelma valmistui kesäkuuhun 1912 mennessä.

Suomenlahden sulkeminen rannikkotykistön tulella jaettiin neljään puolustusasemaan. Pääpuolustusaseman (ven. центральная позиция) linja kulki reittiä Naissaari (ven. Нарген) – Porkkalanniemi (ven. Порккала-Удд). Vuoteen 1917 mennessä ei ollut vielä saatu kokonaan valmiiksi rakennettua 14"-tornikanuunapattereille sekä Naissaarelle että Mäkiluodolle.

Pääpuolustusaseman rinnalle piti perustaa kalliosivuasema (ven. флангово-шхерная позиция) linjalle Porkkalanniemi–Tvärminne (ven. Твермине) takarajana Kronstadtin alue (ven. район Кронштадта). Kalliosivuasemassa oli 1917 vielä vain väliaikaisia pattereita. Koska asemissa oli vain laivaston keveitä osastoja, oli aikomus vuoden 1917 loppuun mennessä valmistella rannikkotykistöasemat.

Suunnitelmassa oli keskeistä syvyydessä pitkä puolustusasema, joka tarkoituksena oli miinoittein ja rannikkotykein heikentää hyökkääjän kykyä liikkua ja toimia.

Venäjän keisarikunnan rannikkotykistö 1914-1917 ilmatorjuntoineen Itämerellä
----------------------------------------------------------------------------

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Kaliiperi** | **1914** | **1915** | **1916** | **1917** | **patterit (1917)** |
| 14":n tykki |  |  |  |  | № ? (6)/Mäkiluoto, ei toteutunut |
| 12":n tykki |  |  | 4 | 18 | № 39 (4)/Tahkuna№ 43 (4)/Saarenmaa№ 60 (4)/Örö№ ? (2)/Aegna№:t ? (8)/? |
| 11":n tykki | 22 | 28 | 28 | 28 |  |
| 9,2":n tykki |  | 20 | 21 | 21 | № ? (6)/Russarö  № ? (4)/Naissaari № ? (4)/Suurup№:t ? (7)/? |
| 8":n tykki | 13 | 8 | 8 | 8 | № ? (4)/Naissaari №:t ? (4)/? |
| 6":n tykki | 28 | 40 | 73 | 81 | № 38 (4)/Lehtma  № 47 (4)/Hirmuste№ 61 (4)/Örö№ 62 (4)/Örö№ 63 (4)/Örö№ 67 (4)/Katanpää № 71 (3)/Mellantorp № 72 (3)/Kungsö№ 73 (3)/Frebbenby № 74 (3)/Sålis № ? (6)/Härkölä  № ? (4)/Tuppura № ? (4)/Humaljoki№:t ? (31)/? |
| 130 mm:n tykki |  |  |  | 4 | № 41 (4)/Saarenmaa |
| 120 mm:n tykki | 12 | 16 | 35 | 28 | № 34 (4)/Sõru (Tohvri)№ 40 (4)/Saarenmaa № ? (3)/Kakumäki№ ? (3)/Naissaari № ? (4)/Viimsi№:t ? (4)/? |
| 75 mm:n tykki | 24 | 41 | 25 | 8 | № 39a (4)/Tahkuna  |
| 57 mm:n tykki | 7 | 15 | 15 |  |  |
| ilmatorjuntatykki |  |  | 13 | 62 |  |
| tykistöaseet yhteensä | 106 | 176 | 232 | 282 |  |
| patterit yhteensä | 29 | 45 | 67 | 82 |  |
| patterista tornipatterit |  |  | 2 | 4 |  |

Patterit
--------

* № 32, Muhu, Liivinmaan kuvernementti
* № 36, Muhu, Liivinmaan kuvernementti
* № 38, Muhu, Liivinmaan kuvernementti
* № 39, Muhu, Liivinmaan kuvernementti
* № 40, Saarenmaa, Liivinmaan kuvernementti
* № 41, Saarenmaa, Liivinmaan kuvernementti
* № 43, Saarenmaa, Liivinmaan kuvernementti
* № 71, Kungsö, Ahvenanmaa

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. 1 2
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo asuinalueesta.* Tijuca *on myös kultasiipikotingojen lintusuvun tieteellinen nimi.*
Asuinalueen sijainti
**Tijuca** (*Tijuca* on muinaistupin kieltä; suomeksi se on suo) on asuinalue Rio de Janeiron pohjoisosissa Brasiliassa. Se muodostuu Saens Peña -aukiosta, Afonso Pena -aukiosta, Usinasta ja Mudasta. Vuoden 2000 väestölaskennan mukaan alueella oli lähes 150 000 asukasta. Se rajoittuu Bandeira-aukion, Maracanãn, Vila Isabelin, Andaraín, Grajaún ja Alto da Boa Vistan asuinalueisiin.

Se on Rio de Janeiron perinteisin asuinalue, ja siellä on maailman laajin kaupunkimetsä Tijucan metsä. Alueella asuu lähinnä keskiluokkaista väestöä, ja aikaisemmin siellä asui portugalilaisia siirtolaisperheitä ja upseerien perheitä.

Tijucassa toimii kaksi Rio de Janeiron merkittävintä sambakoulua GRES Acadêmicos do Salgueiro ja GRES Unidos da Tijuca, jotka ovat yhteensä voittaneet yhdeksän mestaruutta. 

Tijucassa on myös useita faveloja kuten Salgueiro, Borel, Formiga, Turano ja Casa Branca.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tijuca** Wikimedia Commonsissa
Oppilaita
**Oppilas** (lyhenne opp.) on se, jonka on tarkoitus oppia opetuksessa. Opetuksessa mukana on opettaja, joka ohjaa ja auttaa opiskelua. Oppilas-sanan passiivinen merkitysvivahde koetaan joskus ongelmalliseksi, joten oppilaan sijaan voidaan käyttää ilmaisua oppija tai oppiva, joka korostaa oppilasta aktiivisena subjektina.

Nuorista oppilaista voidaan käyttää arkinimityksiä koululainen tai oppivelvollinen, kun taas vanhemmista oppilaista käytetään nimeä opiskelija. Lakiteksti käyttää peruskoululaisista nimikettä oppilas ja tätä ylemmissä oppilaitoksissa nimikettä opiskelija.

Opettajan ja oppilaan suhde peruskoulussa on viimeisten vuosikymmenten aikana muuttunut niin, että opettajan rooli ehdottomana auktoriteettina suhteessa oppilaaseen on lieventynyt. Nykyaikaisen oppimiskäsityksen mukaan oppilasta ei nähdä pelkästään opetustapahtuman objektina, jolle opettaja siirtää tietoa, vaan subjektina, joka opettajan ohjauksessa aktiivisesti rakentaa omaa tietoaan.

Katso myös
----------

* Puolustusvoimissa aliupseerioppilas

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  25.04.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 16.6.2013.
2. ↑  Hellström, Martti: *Sata sanaa opetuksesta - Keskeisten käsitteiden käsikirja*. Jyväskylä: PS-kustannus, 2008. ISBN 978-952-451-194-0. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oppilas** Wikimedia Commonsissa
**Andrew Austen Luck** (s. 12. syyskuuta 1989 Washington, D.C.) on pelaajauransa päättänyt yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän pelasi vuodesta 2012 lähtien seitsemän kautta NFL-liigan Indianapolis Coltsissa.

Luck oli NFL:n varaustilaisuuden ensimmäinen varaus vuonna 2012. Hän sijoittui yliopistourallaan Stanfordin yliopistossa kahdesti toiseksi äänestyksessä parhaan yliopistopelaajan Heisman Trophy -palkinnosta.

NFL-ura
-------

NFL-joukkue Indianapolis Coltsin valitsi Stanfordin yliopiston joukkueessa pelanneen Luckin vuoden 2012 NFL:n varaustilaisuudessa ensimmäisenä pelaajana. Luckin varaaminen käytännössä varmistui, kun Colts ilmoitti vapauttavansa vuoden 1998 ykkösvarauksen, legendaarisen Peyton Manningin sopimuksestaan. Luck olisi luultavasti ollut kärkivaraus jo vuotta aiemmin, jolloin hän olisi luultavasti mennyt Carolina Panthersin joukkueeseen Cam Newtonin sijaan, mutta tällöin päätti jatkaa vielä vuoden Stanfordissa. 

Luck valittiin heti kahdella ensimmäisellä kaudellaan NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin. Hän solmi Coltsin kanssa kesäkuussa 2016 kuusivuotisen jatkosopimuksen, arvoltaan 140 miljoonaa dollaria. Sopimus oli NFL-historian rahakkain.

Useista loukkaantumisista kärsinyt Luck ilmoitti elokuussa 2019, juuri ennen uuden NFL-kauden alkua, että hän lopettaa peliuransa.

Muuta
-----

Yliopistoaikanaan Andrew Luck menestyi eliittiyliopistona tunnetussa Stanfordissa myös akateemisesti, ja valmistui yliopistosta pääaineenaan arkkitehtuuri.

Luckin isä Oliver Luck pelasi myös ammattilaisena, toimien viiden kauden ajan sittemmin kuopatun Houston Oilersin pelinrakentajana vuosina 1982–1986.

Lähteet
-------

1. ↑  Andrew Luck *ESPN*. Viitattu 28.1.2013. (englanniksi)
2. ↑  Luck. Griffin. Then It Gets Interesting. *New York Times*. Viitattu 28.1.2013. (englanniksi)
3. ↑  Niemeläinen, Jonne: NFL:ssä tehtiin kaikkien aikojen rahakkain sopimus – kuusi kautta ja 140 miljoonaa *Yle Urheilu*.  30.6.2016. Viitattu 30.6.2016.
4. ↑  Colts QB Andrew Luck announces his retirement *NFL.com*. Viitattu 26.8.2019. (englanniksi)
5. ↑  Mays, Robert: The Beautiful Mind of Andrew Luck *Grantland*.  14.11.2013. Viitattu 21.8.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andrew Luck** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Pauli Aatos Matias Siljamäki** (14. huhtikuuta 1920 Teuva – 20. heinäkuuta 2000 Pori) oli suomalainen metsänhoitaja ja metsätalouden asiantuntija, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Siljamäen vanhemmat olivat maanviljelijä Sameli Siljamäki ja Hulda Ulriika Hirviniemi ja puoliso vuodesta 1949 toiminnanjohtaja Anneli Sisko Synnöve Sane. Siljamäki tuli ylioppilaaksi Kauhajoen yhteislyseosta 1940 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1948. Metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1949 ja alemman oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1951. Siljamäki oli Metsähallituksen harjoittelijametsänhoitaja 1948–1949 ja ylimääräinen metsänhoitaja 1949–1951 ja Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen arviointiryhmän johtaja 1951–1953.

Siljamäki oli Parkanossa Satakunnan metsänhoitolautakunnan (vuodesta 1968 piirimetsälautakunta) piirimetsänhoitaja 1953–1968 ja Porissa päämetsänhoitaja 1968–1983. Hän oli myös metsänopin opettaja Siikaisten maatalousoppilaitoksessa 1955–1960 ja Parkanon yhteiskoulussa 1955–1968. Parkanon kunnanhallituksen varapuheenjohtaja Siljamäki oli 1959–1968 ja kunnanvaltuuston jäsen 1961–1968, minkä lisäksi hänellä oli lukuisia muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Siljamäki sai 1982. Hänen mukaansa on nimetty muistometsikkö Porissa 1983.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Pauli Siljamäki (1920–2000). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 24.4.2023.
2. 1 2  Kuollut. Metsäneuvos Pauli Siljamäki.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 30.3.2000, nro 38, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Niklas Jensen-Eriksen: Pauli Siljamäki *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
Opotškan piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla.
**Opotškan piiri** (ven. Опо́чецкий райо́н, *Opotšetski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen keskiosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 2 036 neliökilometriä. Asukkaita on 21 100 henkeä (vuonna 2009).

Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Opotškan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 8 maalaiskuntaa:

* Bolgatovo (ven. Болгатово; keskuspaikka Laptevo, ven. Лаптево)
* Duhnovo (ven. Духново)
* Glubokoje (ven. Глубокое)
* Makušino (ven. Макушино)
* Matjuškino (ven. Матюшкино)
* Prigorodnaja (ven. Пригородная; keskuspaikka Opotškan kaupunki)
* Varygino (ven. Варыгино)
* Zvony (ven. Звоны)

Piirin kautta kulkee Pietarin, Pihkovan ja Valko-Venäjän rajan välinen M20-valtatie.

Talous perustuu elintarviketeollisuuteen sekä lihan ja maidon tuotantoon erikoistuneeseen maatalouteen. Lisäksi toimii metallitehdas, konepaja, pellavanjalostamo sekä pieniä sahoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Opotškan piirin sivusto (venäjäksi)
* Opotškan piiri Pihkovan alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Pihkovan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Bežanitsy • 
Dedovitši • 
Dno • 
Krasnogorodsk • 
Kunja • 
Loknja • 
Nevel • 
Novoržev • 
Novosokolnik • 
Opotška • 
Ostrov • 
Outova • 
Palkino • 
Petseri • 
*Pihkova* • 
Pihkova • 
Pljussa • 
Porhov • 
Puškinskije Gory • 
Pustoška • 
Pytalovo • 
Sebež • 
Strugi Krasnyje • 
Usvjaty • 
*Velikije Luki* • 
Velikije Luki
**Paul (Pauli) Vihtori Tuorila** (21. marraskuuta 1900 Tampere – 10. syyskuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen maanviljelyskemisti, professori ja IKL:n kansanedustaja.

Elämäkerta
----------

Tuorilan vanhemmat olivat kauppias Viktor Tuorila ja Hilja Rosa Saari. Hän pääsi ylioppilaaksi 1918 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1922. Tuorila väitteli teknillisten tieteiden tohtoriksi Zürichissa 1926 (väitöskirja *Über die rasche und langsame Koagulation von polydispersen Systemen*). Hän suoritti vielä maatalous- ja metsätieteiden lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot 1929 (väitöskirja vuodelta 1927 oli nimeltään *Über ortho- und perikinetische Koagulation*). Tuorila oli Maataloushallituksen kasvinviljelyskokeiden tarkastajana 1922–1923, Suomen suoviljelysyhdistysten kemistinä 1926–1930 ja Valtion maatalouskoelaitoksen professorina sekä maanviljelyskemian ja -fysiikan osastonhoitajana 1930–1950. Helsingin yliopistossa hän toimi maanviljelyskemian dosenttina 1930–1948 ja maanviljelyskemian ja -fysiikan vt. professorina 1939–1941 ja oli lisäksi Teknillisen korkeakoulun maaperäopin ylimääräisenä opettajana 1935–1950. Hän julkaisi tutkimuksia kolloidi- ja maanviljelyskemian eri osa-alueilta, kuten kalkkilannoituksesta. 

Tuorila oli IKL:n kansanedustajana 1936–1939 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös valitsijamies vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Tuorila oli jäsenenä Valtion tieteellisessä keskuslautakunnassa ja toimi Suomen maataloustieteellisen seuran ja Suomen suoviljelysyhdistyksen puheenjohtajana.

Tuorila oli naimisissa vuodesta 1927 Carin Ester Cadeniuksen kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Pauli Tuorila *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 783.

  


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Isänmaallisen kansanliikkeen kansanedustajat 1936–1939 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(14) | 
* Ala-Kulju
* Annala
* Jussila
* Kares
* Malmivaara
* Nikkola
* Riipinen
* Saarinen
* Salmiala
* Salovaara
* Simojoki
* Tuomivaara
* Tuorila
* Wainio

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta

 |

 |
**Antirrhodos** tai *Antirhodos* (m.kreik. Ἀντίῤῥοδος, lat. *Antirhodus*) oli pieni antiikin aikainen saari Aleksandriassa Egyptissä. Se on nykyisin peittynyt veden alle.

Antirrhodos sijaitsi antiikin Aleksandrian Suuren sataman lahdessa Ptolemaiosten kuninkaallisten palatsien edustalla. Aallonmurtajien ja siltojen kautta saarelta oli ilmeisesti yhteys mantereelle. Saaren itäpuolella sijaitsi Lokhiaksen niemi, joka oli osa palatsialuetta. Lokhiaksen ja Antirrhodoksen välissä eli myös saaren itäpuolella oli toinen niemi tai aallonmurtaja, jonka juuressa oli Poseidonille omistettu temppeli ja kärjessä Marcus Antoniuksen rakentama Timoneion (lat. *Timonium*). Vanhoissa kartoissa kyseinen niemi sijoitettiin usein Antirrhodoksen länsipuolelle.

Antirrhodoksen nimi tarkoittaa "Vasta-Rhodosta", ikään kuin se olisi ollut Rhodoksen haastaja. Strabonin mukaan myös Antirrhodoksella sijaitsi palatsi. Saari upposi mereen maanjäristysten ja muiden muutosten seurauksena myöhäisantiikin tai keskiajan aikana. Erityisesti kaupungin rantaa tuhosi vuoden 365 Kreetan maanjäristys.

Alueella on suoritettu meriarkeologisia tutkimuksia 1990-luvulta lähtien. Niissä on löydetty paljon pylväitä ja muita rakennusten osia, 30-metrisen kauppalaivan hylky sekä muun muassa veistoksia, keramiikkaa, koruja ja rahoja. Löytöjä on markkinoitu "Kleopatran kadonneena palatsina".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Strabon: *Geografika* 17.1.9 (engl. käännös)
2. 1 2 3  Goddio, Franck: Alexandria *Sunken Civilizations*. Viitattu 7.12.2020.
3. ↑  Plan of Alexandria .c 30 BC, Otto Puchstein, 1890s *commons.wikimedia.org*. Viitattu 7.12.2020.
4. ↑  *Diccionario enciclopedico hispano-americano de literatura, siencias y artes*, 1887 *commons.wikimedia.org*. Viitattu 7.12.2020.
5. 1 2  Lawler, Andrew: Raising Alexandria *Smithsonian Magazine*. Viitattu 7.12.2020.
6. 1 2  Underwater Heritage in Alexandria: The Lost Palace of Cleopatra *Make Heritage Fun!*. Viitattu 7.12.2020.
7. ↑  Atif, Wessam: Diving into Egyptian History: The Rediscovery of Cleopatra’s Sunken Palace & Diving it Today *Underwater Photography Guide*. Viitattu 7.12.2020.
**Tijan Jaiteh** (s. 31. joulukuuta 1988 Bwiam) on gambialainen jalkapalloilija, joka on edustanut muun muassa Suomen Veikkausliigassa Kuopion Palloseuraa. Oikeajalkainen Jaiteh on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Gambian jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura
---------------

Jaiteh siirtyi kotimaansa Gambia Ports Authoritystä Norjan Tippeligaenin SK Branniin, jossa hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Tippeligaenin mestaruuden. Hän pelasi seuran paidassa vuosina 2007–2012 68 ottelua onnistuen maalinteossa kahdesti. Vuonna 2011 hän kävi lainalla Tanskan Superliigan Randersissa. Kaudet 2012 ja 2013 Jaiteh pelasi Norjan Adeccoligaenin Sandefjord Fotballissa tehden kolme maalia pelaamassaan 52 ottelussa. Kauden 2014 Jaiteh pelasi Tippeligaenin Sandnes Ulfissa ollen kentällä 24 ottelussa. Tammikuussa 2015 Jaiteh siirtyi Slovenian PrvaLigan FC Koperiin, jossa hän pelasi vain kaksi ottelua.

Huhtikuussa 2016 Jaiteh solmi loppukauden kattavan sopimuksen Suomen Veikkausliigan Kuopion Palloseuran kanssa.

Maajoukkueura
-------------

Vuonna 2005 Jaiteh oli mukana voittamassa Gambian alle 17-vuotiaiden kanssa ikäluokan Afrikan-mestaruutta. Samana vuonna hän pelasi myös alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa kahdessa ottelussa. Vuoden 2007 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Jaiteh pelasi neljässä ottelussa. Gambian jalkapallomaajoukkueessa Jaiteh debytoi kesäkuussa 2008 MM-karsintaottelussa Liberiaa vastaan. Avausmaali syntyi elokuussa 2011 ystävyysottelussa Kongon demokraattisen tasavallan verkkoon.

Saavutukset
-----------

**Seurajoukkueura**

* Tippeligaen: 2007

**Maajoukkueura**

* Alle 17-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailut: kultaa (2005)

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Tijan Jaiteh Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑
4. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. 1 2  Tijan Jaiteh National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
**Antipatros** (m.kreik. Ἀντίπατρος, lat. *Antipater*) oli Herodesten hallitsijasuvun kantaisä ja Herodes Suuren isä. Hän oli alun perin Idumeasta (muinainen Edom), Judean eteläpuolelta. Idumealaiset oli pakotettu juutalaisuuteen.

Makkabialaisen hallitsijasuvun sisäisessä kiistassa Antipatros kannatti Hyrkanos II:a tämän kamppailussa tämän veljeä Aristobulosta vastaan. Lopulta Pompeiuksen avustuksella Hyrkanos sai voiton veljestään. Kun Pompeius ja Julius Caesar ajautuivat sotaan toisiaan vastaan, päättivät Hyrkanos ja Antipatros auttaa Caesaria. Antipatros johti joukkonsa kohti Aleksandriaa, jossa Caesar oli piiritettynä. Saatuaan sodan päätökseen Caesar nimitti Antipatroksen Judean *epitropokseksi* eli hallitsijaksi. Antipatros sai samalla myös Rooman kansalaisoikeudet. 

Julius Caesar murhattiin 15. maaliskuuta 44 eaa. Tämän jälkeen Gaius Cassius Longinus ja Marcus Junius Brutus pakenivat itään. Cassius saapui Syyriaan, missä he määräsivät itäiset maakunnat maksamaan veroa. Juutalaiset määrättiin maksamaan 700 talentin verran veroa. Antipatros jakoi maksettavat verot poikiensa ja ystäviensä kesken. 

Eräs Malakias, joka oli vastussa muun muassa Gofnan, Emmauksen, Luddan ja Thamnan alueista, viivytteli veron maksamista. Cassius lähti joukkoineen marssimaan aluetta kohden. Antipatros pelasti kuitenkin Malakiaan suorittamalla 100 talentin veron roomalaisille. Antipatros kohtasi myös loppunsa, sillä juuri mustasukkaisuuden riivaama Malakias myrkytti hänet. 

Herodes Suuri nimesi perustamansa Antipatriin kaupungin isänsä mukaan.

Perhe
-----

Antipatros oli naimisissa nabatealaisen Kyproksen kanssa. He saivat neljä poikaa: Feisal, Herodes, Joosef ja Feroras. Pari sai myös yhden tyttären, Salomen.

Lähteet
-------

1. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "ANTIPATRIS Israel", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel

 |

 |
**Antisthenes Rhodoslainen** (m.kreik. Ἀντισθένης, *Antisthenēs*; n. 200 eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija, joka oli kotoisin Rhodokselta.

Antisthenes osallistui aktiivisesti kotimaansa poliittiseen elämään. Hän kirjoitti oman aikansa historian, jota Polybios piti suuressa arvossa, vaikka se onkin jossain määrin puolueellinen Rhodosta kohtaan. Hän kirjoitti muun muassa kuvauksen vuoden 201 eaa. Laden taistelusta ja oli Polybioksen mukaan kuvaamiensa tapahtumien aikalainen.

Antisthenes on todennäköisesti se historioitsija, joka kirjoitti kreikkalaisista filosofeista teoksen *Filosofien perimysjärjestykset*, joka oli yksi monista samannimisistä teoksista tuona aikana. Diogenes Laertios käytti teosta lähteenään ja viittaa siihen usein.

Lisäksi Plutarkhos mainitsee Antistheneen, joka kirjoitti teoksen nimeltä *Meleagris*, josta hän lainaa sen kolmatta kirjaa. Myös Plinius puhuu Antistheneestä, joka kirjoitti pyramideista. Ei kuitenkaan ole tietoa, ovatko he sama henkilö vai joku toinen Antisthenes.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 208. Osa I. Boston: Little, Brown and Company, 1859. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Polybios: *Historiai* XVI.14.
3. ↑  Mejer, Jorgen: *Diogenes Laertius and His Hellenistic Background*, s. 63. Franz Steiner, 1978.
4. ↑  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* I.40, II.39, 98, VI.77, 87, VII.168, IX.6, 27, 35, 38, 39, 57; cf. VI.19.
5. ↑  Plutarkhos: *De Fluviorum et Montium Nominibus* 22.
6. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* XXXVI.12.
**Edussana** on kieliopissa lausekkeen keskeisin sana, jonka mukaisesti koko lauseke käyttäytyy lauseessa. Edussana ja koko lauseke sopivat samanlaisiin lauseyhteyksiin: esimerkiksi lauseke *punaisen auton kuljettaja* voi esiintyä lauseessa samassa asemassa kuin sen edussana *kuljettaja* yksinään. Edussana ilmaisee usein lausekkeen keskeisimmän merkityssisällön.

Edussana "edustaa" lausekettaan siten, että se kantaa lauseyhteyden lausekkeelta edellyttämiä piirteitä. Edussana on esimerkiksi lauseyhteyden määräämässä taivutusmuodossa: *Puhuin* [*punaisen auton kuljettaja**lle***]. Tosin myös lausekkeen muut sanat voivat kongruenssin vuoksi taipua edussanan mukana: *Puhuin* [*vihaise**lle** kuljettaja**lle***].

Edussana on yleensä lausekkeen pakollinen osa, lukuun ottamatta elliptisiä tapauksia.

Lausekkeet nimetään yleensä edussanan sanaluokan mukaan. Esimerkiksi *punaisen auton kuljettaja* on substantiivilauseke (NP), jonka edussana *kuljettaja* on substantiivi (N). *Erittäin suuri* on adjektiivilauseke (AP), jonka edussana *suuri* on adjektiivi (A). Esim: Kuljetan punaista \*autoa\*.

Edussana ja pääsana
-------------------

Termejä *edussana* ja *pääsana* on vanhastaan suomen kieliopissa käytetty synonyymeinä, mutta nyttemmin ne erotetaan toisistaan. Pääsana on sana, jota jokin toinen sana tai lauseke määrittää tai täydentää. Esimerkiksi lausekkeessa [*punaisen auton*] [*kuljettaja*] sana *kuljettaja* on koko lausekkeen edussana, mutta osalausekkeen [*punaisen auton*] pääsana. Termi *edussana* liittyy läheisemmin konstituenttikielioppiin (jossa lauseen ajatellaan koostuvan lausekkeista), termi *pääsana* puolestaan dependenssikielioppiin (jossa lauseen ajatellaan koostuvan sanoista, joiden välisiä riippuvuussuhteita tarkastellaan).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Auli Hakulinen ym.: Iso suomen kielioppi (§441)  2008. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus. Viitattu 7.1.2009.
2. ↑  Auli Hakulinen ym.: Iso suomen kielioppi (§439)  2008. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus. Viitattu 7.1.2009.
Sukeltaja
**CMAS** (*Confederation Mondiale des Activites Subaquatiques*, *World Underwater Federation*) on kansainvälinen 1959 perustettu urheilusukelluskoulutusjärjestelmä ja edunvalvontaorganisaatio. CMAS määrittelee sukellusturvallisuuden, sukellusopetuksen ja koulutuksen standardeja.

CMAS Suomessa
-------------

Suomessa CMAS-järjestöä edustaa SLU:n alainen vuonna 1956 perustettu Sukeltajaliitto ry. Sukelluskoulutuksesta ja toiminnasta vastaavat Sukeltajaliittoon kuuluvat sukellusseurat.

Perustaminen ja historia
------------------------

Sukeltamisen sääntöjä ja yhteistyötä käsittelevä kansainvälinen kokous pidettiin 28. syyskuuta 1958 Brysselissä. Kokouksessa oli edustajat Saksasta, Belgiasta, Brasiliasta, Ranskasta, Kreikasta, Italiasta, Monacosta, Portugalista, Sveitsistä, Yhdysvalloista ja Jugoslaviasta. 9.–11. tammikuuta 1959 Monacossa pidetyssä toisessa kokouksessa perustettiin CMAS. Toiminta eri maissa tapahtuu maiden liikunta- ja urheiluliitojen alaisuudessa.

Suomi liittyi järjestöön jo varhain. Vauhdittajana oli, kun urheilusukellusta Suomeen tuomassa mukana olleet Rolf Lindström ja Ralf Tötterström halusivat päästä Italiassa järjestettäviin sukelluskalastuksen MM-kilpailuihin, ja osallistumisen edellytykseksi selvisi, että sen kansallisen liiton, jota he edustaisivat, pitää kuulua CMAS:iin.

Muita koulutusjärjetelmiä
-------------------------

Muita Suomessa yleisiä koulutusjärjestelmiä ovat amerikkalainen PADI, jota sukelluskeskukset ja sukellusvälineliikkeet myyvät, ja tekniikkasukellukseenkin orientoitunut NAUI.

Tärkeimmät sukelluskortit CMAS järjestelmässä
---------------------------------------------

Koulutusjärjestelmään CMAS
* P1, aloitteleva sukeltaja (max 15 m)
* P2, sukeltaja (max 30 m)
* P3, kokenut sukeltaja, korkein harrastajataso
* P4, erittäin kokeneiden sukeltajien kunnialuokitus
* M1, M2, M3, kouluttajaluokat

Katso myös
----------

* Sukellus
* Laitesukellus

Lähteet
-------

1. ↑  Jokinen, Kari: *Sukeltajan tie*, s. 77. Otava, 1996. ISBN 951-1-14446-4.

Aiheesta muualla
----------------

* CMAS kotisivut
Tiivis liitos
**Tiivis liitos** on yksi solujen välisistä liitoksista. Muut liitokset ovat desmosomi, vyöliitos ja aukkoliitos. Tiivis liitos muodostuu kahden solun välille tiivisliitosproteiinin avulla. Tiiviit liitokset esiintyvät usein vyöhykkeinä ja ne muodostavat muun muassa epiteelisolujen välille junktionaalisen kompleksin desmosomin ja vyöliitoksen kanssa. Tiivis liitos on tämän lisäksi mukana muodostamassa veri-aivoestettä aivoihin, koska tiivis liitos sulkee soluvälitilan siten, että yksikään aine ei pääse liitoksen ohi vaan niiden on kuljettava valvotusti solujen läpi.

Rakenne
-------

Tiiviin liitoksen (Zonula Occludens) solut ovat yhteydessä toisiinsa juostemaisilla rakenteilla, joita muodostavat transmembraaniproteiinit *klaudiini* ja *okludiini* sekä niihin tarttuvat valkuaisaineet *ZO-1, ZO-2, ZO-3, 7H6 ja symplekiini*. **Okludiini** oli ensimmäinen tiiviistä liitoksesta löydetty valkuaisaine, joka sisältää neljä solukalvon läpäisevää aluetta muodostaen kaksi silmukkaa soluvälitilaan. Okludiinin tuotannon lisääminen soluissa lisää tiiviiden liitosten määrää, jolloin solut ovat tiukemmin kiinni toisissaan. Samaan aikaan soluepiteelin sähköneristyskyky lisääntyy. Okludiini ei ole ainoa valkuaisaine, joka vastaa tiiviin liitoksen toiminnasta. **Klaudiinilla** on myös merkittävä osa tiiviin liitoksen muodostumisessa. Klaudiini muodostuu vähintään 20 geenistä. Sen rakenne poikkeaa okludiinin rakenteesta, vaikka kummassakin esiintyy neljä kalvon läpäisevää aluetta. Solukalvon ulkopuolelle jäävät klaudiinin osat sitoutuvat keskenään sitoen vierekkäiset solut toisiinsa.

Esiintyminen
------------

Eniten tiiviitä liitoksia esiintyy korkeita ionigradientteja ylläpitävissä epiteeleissä, kuten munuaisten putkirakenteissa, joissa tapahtuu virtsan väkevöityminen. Tiiviitä liitoksia löytyy myös verisuonista, vaikka niiden ionigradientit ovat huomattavasti pienempiä.

Tehtävät
--------

Tiiviit liitokset muodostavat vierekkäisten solujen välille läpäisyesteen, joka estää ionien, veden ja suurikokoisten molekyylien kulkua solujen välistä. Tiiviiden liitosten alueella vierekkäisten solujen solukalvot ovat tiiviisti yhdessä, jolloin niiden välistä ei pääse hallitsemattomasti ravintoaineita.

Toiminnan häiriöt
-----------------

Tiiviiden liitosten puutteellinen toiminta saattaa aiheuttaa läpäisyesteen toiminnan heikkenemistä, jolloin virukset, bakteerit ja allergeenit pääsevät helpommin elimistöön. Tiiviiden liitosten häiriintynyttä toimintaa on havaittu geenivirheistä aiheutuvissa sairauksissa, kuten perinnöllisessä kuuroudessa.

Katso myös
----------

* Aukkoliitos
* Desmosomi
* Hemidesmosomi

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tiivis liitos** Wikimedia Commonsissa
**Edusmiehyys** tarkoittaa Suomessa erityisesti aiemmin vallinnutta aviomiehen laissa säädettyä oikeutta ja velvollisuutta edustaa oikeustoimissa vaimoaan. Aviomies hallitsi vaimon omaisuutta, edusti häntä tuomioistuimissa ja viranomaisten luona sekä toimi vaimon puolesta kolmanteen henkilöön nähden. Laajemmin ymmärrettynä *edusmies* saattoi toimia esimerkiksi holhouksen alaisen, lapsen, osakkeenomistajan tai jonkin ryhmän edustajana.

Edusmiehyys periytyi keskiajan yhteiskuntajärjestyksestä, jossa mies oli yleensä kaikissa oikeustoimissa vaimonsa ja lastensa edusmies. Suomessa naimisissa olevan naisen itsenäisyyden puuttuminen oikeudellisissa asioissa jatkui vuoden 1930 alkuun saakka, jolloin aviomiehen edusmiehyys päättyi nykyisen avioliittolain tullessa voimaan. Naimattoman naisen oikeudellinen täysivaltaisuus alkoi 1864, jolloin naittajanvalta poistettiin. Vuonna 1889 annettiin laki aviopuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteista, ja 1906 naiset saivat äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden.

Lähteet
-------

1. ↑  Nykysuomen sanakirja, WSOY 1951–1961
2. ↑  Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1960–1966
3. ↑  Otavan iso tietosanakirja, Otava 1960–1965
4. ↑  Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa III palsta 352