recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
AconcaguaAconcagua marraskuussa 2004.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Mendozan maakuntaArgentiina |
| Vuoristo | 
AnditView and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
6 961 m |
| Prominenssi | 
6 961 m |
| Ikä | 
MioseeniView and modify data on Wikidata  |
| Ensimmäinen nousu huipulle | 
Matthias Zurbriggen 14. helmikuuta 1897 |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
32° 39′ 13″ E, 70° 00′ 40″ LView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Aconcagua** on vuori Andien vuoristossa Argentiinassa Mendozan maakunnassa lähellä Chilen rajaa. Se on korkeudeltaan 6 961 metriä ja sitä korkeampia vuoria on vain Aasiassa.

Aconcagualla on kaksi huippua, joista korkeampi on pohjoinen huippu. Huipun voi nähdä Chilen rannikolta 160 kilometrin päästä. Vuoren ympärillä on useita muitakin yli viiden kilometrin korkuisia huippuja. Aconcagua on rauhoitettu luonnonpuisto.

Etymologia
----------

Aconcaguan nimen alkuperästä on kaksi teoriaa. Yhden teorian mukaan nimi tulee ketšuankielisistä sanoista *akun*, *ka* ja *agua*, jotka yhdessä tarkoittavat "huippu, jota pelätään tai ihaillaan". Toisen teorian mukaan nimi tulee mapucheilta, joilla *Aconca-Hue* viittaa Aconcaguajokeen ja tarkoittaa "tulee toiselta puolelta".

Historia
--------

Aconcagua on suhteellisen nuori vuori. Se syntyi mannerliikunnoissa, kun Nazcan laatta liukui Etelä-Amerikan laatan alle.

Luonnontieteilijä Charles Darwin kävi vuorella vuonna 1835 keräämässä näytteitä. Vuoren rinteiltä 5 300 metrin korkeudelta löydettiin vuonna 1985 muinainen inkojen hautausmaa.

Eliöstö
-------

Aconcaguan rinteillä on useita jäätiköitä. Kasvillisuutta on etupäässä neljän kilometrin alapuolisilla rinteillä. Kasvillisuus on lähinnä matalaa pensaikkoa, joka on sopeutunut kylmyyteen, ohueen maaperään ja koviin tuuliin. Suurista eläimistä vuorella liikkuvat esimerkiksi kondori, morakotka, laama, puuma, jänis ja punakettu.

Ilmasto
-------

Alarinteillä lämpötila ylittää harvoin nollaa, ylhäällä pakkasasteita on usein 20 tai enemmän. Tyyneltämereltä tulee kosteita tuulia, jotka ovat myös pääsyy vuorella esiintyviin tuuli- ja lumimyrskyihin.

Kiipeily
--------

Aconcagua soveltuu vuorikiipeilyyn, ja siellä on olemassa perusleirejä ja erilaisia reittivaihtoehtoja. Aconcaguan huipulle kiipesi ensimmäisenä Matthias Zubriggen 14. helmikuuta 1897.

Katso myös
----------

* Seitsemän huippua
* Luettelo suurimmista prominensseista
* Luettelo maiden korkeimmista kohdista

Lähteet
-------

1. ↑  Informe científico que estudia el Aconcagua: el Coloso de América mide 6.960,8 metros  4.9.2012. Universidad Nacional de Cuyo.  Arkistoitu 8.9.2012. Viitattu 8.1.2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Forbes, William (toim. McColl, R. W.): *Encyclopedia of World Geography*, s. 34. Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5786-9.
3. ↑  Aconcagua, Argentina Peakbagger.com. Viitattu 22.11.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aconcagua** Wikimedia Commonsissa
Cadaver esiintymässä 2004.
**Cadaver** oli norjalainen death metal -yhtye.

Historiaa
---------

Anders Odden ja Ole Bjerkebakke perustivat yhtyeen vuonna 1988.
Myöhemmin mukaan tuli myös basisti René Jansen ja 1989 trio julkaisi demon nimeltään "Abnormal Deformity". Demo herätti Carcass-yhtyeen jäsenten Bill Steerin ja Jeff Walkerin huomion, jonka seurauksena yhtye teki levytyssopimuksen Necrosis-yhtiön kanssa.

Yhtyeen ensimmäinen albumi *Hallucinating Anxiety* julkaistiin 1990 split-albumina Carnage-yhtyeen kanssa.Pian albumin ilmestymisen jälkeen René Jansenin tilalle tuli Eilert Solstad. 1992 yhtye julkaisi toisen albuminsa nimeltään *...In Pains*. Erimielisyyksien takia yhtye jäi tauolle vuonna 1993.

Yhtye vieraili suomessa vuonna 1990 ja soitti kaksi konserttia, joista toisen Bottan legendaarisella Spandau-klubilla. Vastavuoroisesti he järjestivät suomenkonsertit organisoineelle Abhorrencelle soittomahdollisuuden Oslosta.

Vuonna 1999 yhtyeen toiminnan päätti elvyttää Anders Odden. Hän otti mukaan kolme uutta jäsentä ja alkoi käyttää yhtyeestä nimeä Cadaver Inc. Uudella kokoonpanolla yhtye levytti *Discipline*-albumin, joka julkaistiin helmikuussa 2001.Levyn julkaisua seurasi kiertue yhdessä Morbid Angel- ja Extreme Noise Terror -yhtyeiden kanssa.

Yhtyeen viimeinen albumi *Necrosis* julkaistiin 2003. Yhtye päätettiin lopettaa vuonna 2004.

Yhtyeen jäsenet
---------------

* Neddo (oikea nimi Anders Odden) - kitara
* Ole Bjerkebakke - rummut, laulu
* Decay Lust (oikea nimi René Jansen) - basso
* Eilert Solstad - basso
* Espen Solum - basso
* Apollyon (oikea nimi Ole Jørgen Moe) - laulu, basso (katso myös Aura Noir, Dødheimsgard)
* L.J. Balvaz - kitara, basso
* Czral (oikea nimi Carl-Michael Eide) - rummut (katso myös Ved Buens Ende, Dødheimsgard, Aura Noir)

Diskografia
-----------

**Studioalbumit**

* *Hallucinating Anxiety*  (1990, Necrosis)
* *...In Pains*  (1992, Earache Records)
* *Discipline*  (2001, Earache Records)
* *Necrosis*  (2004, Candlelight Records)
* *Edder & Bile*  (2019)

**Livealbumit**

* *Live Inferno*  (2002)

**Split-albumit**

* *Cadaver / Voice of Hate*  (2006)

**Demot**

* *Abnormal Deformity*  (1989, omakustanne)
* *Primal 1999*  (1999, Demo-EP)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen virallinen internetsivu
**Pauli Valdemar Raunio** (3. kesäkuuta 1923 Kemin maalaiskunta – 15. heinäkuuta 2000 Lahti) oli suomalainen ortopedi. Hän teki Suomen ensimmäiset reumalonkan tekonivelleikkaukset.

Raunion vanhemmat olivat kirkkoherra Antti Emil Raunio ja Elsa Irene Nummi, ja hänen puolisonsa oli lääketieteen lisensiaatti Kaija Liisa Värri. Raunio pääsi ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1942 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Turun yliopistosta 1950. Vuonna 1955 hänestä tuli kirurgian erikoislääkäri ja vuonna 1968 ortopedi. Hän oli Iitin kunnanlääkärinä vuoteen 1963 ja sen jälkeen 22 vuoden ajan Heinolassa Reumasäätiön sairaalassa ortopedian osastolla, ensin osastonlääkärinä vuoteen 1968, apulaisylilääkärinä vuoteen 1975 ja lopulta ylilääkärinä vuoden 1985 eläkkeelle jäämiseensä saakka.

Reumasäätiön sairaala oli 1960-luvulla maailmanlaajuisesti merkittävä reumakirurgian koulutuspaikka, jossa Raunio työskenteli "reumakirurgian isäksi" kutsutun Kauko Vainion työtoverina sekä kehitti aktiivisesti uusia leikkausmenetelmiä ja loi ensimmäisen nykyaikaisen polven tekonivelen. Raunion erikoisalana olivat reumakäden leikkaukset, joista hän julkaisi väitöskirjan. Hän teki 1970-luvun alussa Suomen ensimmäiset reumalonkan tekonivelleikkaukset, joita hän oli opiskellut Englannissa.

Raunio toimi muun muassa Suomen ortopediyhdistyksen ja Euroopan reumakirurgiyhdistyksen puheenjohtajana. Iitissä ja Heinolassa hän oli kirkkovaltuustojen jäsen ja Suomen Punaisen Ristin osastojen puheenjohtaja. Jatkosodassa Raunio kunnostautui tykistön tulenjohtajana Ilomantsin mottitaisteluissa vuonna 1944 ja sai sota-ansioistaan Vapaudenristin sekä myöhemmin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin.

Raunio kuoli 77-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen heinäkuussa 2000.

Lähteet
-------

* Isomäki, Heikki: Reumalääkäri teki tekonivelleikkauksia.  *Helsingin Sanomat*, 6.8.2000, s. A16.

### Viitteet

1. 1 2  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 520. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Julee Cruise** (1. joulukuuta 1956 Creston, Iowa, Yhdysvallat – 9. kesäkuuta 2022 Pittsfield, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä.

Cruise aloitti vuonna 1986 yhteistyön ohjaaja David Lynchin kanssa, kun hän lauloi kappaleen elokuvaan *Blue Velvet – ja sinisempi oli yö*. Hänet palkattiin elokuvaan säveltäjä Angelo Badalamentin suosituksesta. Badalamenti ja Cruise olivat tehneet aiemmin yhteistyötä New Yorkin teatteripiireissä. Cruise lauloi elokuvaan sen lopussa kuultavan "Mysteries of Love" -kappaleen.

Cruisen debyyttialbumi *Floating into the Night* julkaistiin vuonna 1989. Kappaleet siihen olivat tehneet Badalamenti ja Lynch. Albumilla oli myös mukana kappale "Falling", jonka instrumentaaliversion Cruise esitti myös Lynchin televisiosarjan *Twin Peaks* tunnuskappaleena. Cruise lauloi sarjaan myös muun muassa kappaleet "Into the Night" ja "The Nightingale". Hän myös esiintyi laulajana kaupungin baarissa ja palasi rooliin myös spin-off-elokuvassa *Twin Peaks – Tuli kulje kanssani* sekä sarjan vuonna 2017 julkaistulla kolmannella kaudella *Twin Peaks: The Return*.

Cruise julkaisi harvakseltaan. Hänen toinen albuminsa ilmestyi 1993, ja sen kappaleista kolme oli *Twin Peaks* -elokuvasta. Sen jälkeen hän julkaisi 2002 albumin *The Art of Being a Girl* ja 2011 albumin *My Secret Life*. Cruise kiersi vuosina 1992–1999 The B-52’s -yhtyeen kanssa Cindy Wilsonin tuuraajana. Sen lisäksi hän esiintyi muun muassa Bobby McFerrinin improvisaatiolauluryhmän ja Pharrell Williamsin kanssa Handsome Boy Modeling School -yhtyeen kappalella "Class System".

Cruise teki kesäkuussa 2022 itsemurhan. Hänellä oli vuonna 2018 diagnosoitu SLE, ja hän kärsi viimeisinä vuosinaan kroonisista kivuista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Evans, Greg: Julee Cruise Dies: Haunting ‘Twin Peaks’, ‘Blue Velvet’ Singer Was 65 *Deadline*.  10.6.2022. Viitattu 11.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Beaumont-Thomas, Ben: Julee Cruise, singer and frequent David Lynch collaborator, dies aged 65 *The Guardian*.  10.6.2022. Guardian News & Media Limited. Viitattu 11.6.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Zemler, Emily: Julee Cruise, Singer and Frequent David Lynch Collaborator, Dead at 65 *Rolling Stone*.  10.6.2022. Rolling Stone, LLC. Viitattu 11.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Julee Cruise** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
John Shirley vuonna 2010.
**John Patrick Shirley** (s. 1953 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoittaa tieteis- ja kauhuaiheisia romaaneja, novelleja ja käsikirjoituksia. Hän vietti lapsuutensa Portlandissa, Oregonissa. Ennen kirjailijanuraansa asuessaan New Yorkissa ja Pariisissa hän oli laulajana post-punk funk-rock -yhtyeessä.

Monivivahteinen John Shirley on tunnettu cyberpunkista ja jännitysromaaneista. Kirjallisuuskriitikko Paul T. Riddellin mielestä John Shirley oli cyberpunk-liikkeen alkuupanija 1980-luvulla. William Gibson, *Neurovelhon* kirjoittaja on toiminut novelleissaan yhteistyössä Shirleyn kanssa, kuten myös Bruce Sterling ja Rudy Rucker. Shirley kirjoittaa fantasiakirjallisuutta, joka on samalla poliittista satiiria. Shirleyn tyyli liikkuu surrealistisen ja naturalistisen välimaastossa.

Shirleyn tunnetuin elokuvakäsikirjoitus on *The Crow*, ja hän on myös käsikirjoittanut televisiosarjaa *Poltergeist: The Legacy*.*lähde?* Hän on myös lauluntekijä ja kirjoittanut muun muassa Blue Öyster Cultille.

Palkintoja
----------

Shirleyn novellikokoelma *Black Butterflies* voitti:

* Horror Writers of American myöntämä Bram Stoker Award
* International Horror Guild Award
* Valinta Publishers Weeklyn Vuoden 1998 parhaat -listalle

Teoksia
-------

### Romaaneja

* *Transmaniacon* (1979)
* *Dracula in Love* (1979)
* *City Come A-Walkin'* (1980)
* *Three-Ring Psychus* (1980)
* *Wetbones* (1991)
* *Silicon Embrace* (1996)
* *Demons* (2000, lyhytromaani)
* *The Other End]* (2007)
* *Alien: Steel Egg]* (2007)
* *Black Glass* (2008)
* *BioShock: Rapture* (2011)

### Novellikokoelmia

* *Heatseeker* (1989)
* *New Noir* (1993)
* *The Exploded Heart* (1996)
* *Black Butterflies* (1998)
* *Really, Really, Really, Really Weird Stories* (1999)
* *Darkness Divided* (2001)
* *Living Shadows* (2007)

Lähteet
-------

1. ↑  Riddell, Paul T.. "John Shirley and the Death and Rebirth of Cyberpunk". *Tangent Magazine*.

Aiheesta muualla
----------------

* John Shirley Myspacessa (englanniksi)
* John Shirleyn rock-musiikkia
* AvPGalaxyn haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* AvPGalaxy haastattelu #2 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* "Is the Internet Good for Writers?" (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Paul (Pauli) Einar Pitkänen** (2. joulukuuta 1911 Nilsiä – 28. syyskuuta 1941 Siilinjärvi) oli suomalainen maastohiihtäjä ja maailmanmestari.

Pitkänen voitti kolme kultaa hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa, kaksi Lahdessa vuonna 1938 ja yhden Zakopanessa vuonna 1939. Vuoden 1938 kisoissa hän voitti kullat 18 kilometrin matkalla ja 4 × 10 kilometrin viestissä. Vuonna 1939 hän voitti kultaa 4 × 10 kilometrin viestissä yhdessä Olavi Alakulpin, Eino Olkinuoran ja Klaus Karppisen kanssa sekä sijoittui 18 kilometrin matkalla 11:nneksi.

SM-kilpailuissa Pitkänen sijoittui parhaimmillaan neljänneksi 17 kilometrillä vuonna 1937. Hän voitti Puijolla 17 kilometrin hiihdon vuosina 1933, 1934, 1935, 1937 ja 1938 sekä Ounasvaaralla 15 kilometrin kilpailun vuonna 1937. Holmenkollenilla hän sijoittui 17 kilometrillä toiseksi vuonna 1937.

Urallaan Pauli Pitkänen edusti Sänkimäen Hakaa, Savon Sisua ja Puijon Hiihtäjiä. Hänen veljensä Lauri ja Aaro Pitkänen olivat kansallisen tason hiihtäjiä.

Sota-aika
---------

Talvisodassa Pitkänen oli ensin alikersanttina Jalkaväkirykmentti 38:n hiihtojoukoissa, mutta joutui sodan ratkaisupäivinä kiväärimieheksi Laatokan rannoille ja saariin. Petäjäsaaressa hän haavoittui 4. maaliskuuta 1940 saatuaan kranaatinsirpaleen reiteensä. Kaksi päivää myöhemmin Petäjäsaaren epätoivoisessa puolustuksessa kaatui yhden päivän aikana ainakin 117 suomalaista, heistä 46 rantasalmelaisia ja 23 nilsiäläisiä.

Pitkänen ylennettiin taisteluansioistaan kersantiksi ja määrättiin upseerikouluun. Jalkavamma ei kuitenkaan parantunut, ja syksyllä 1940 hän joutui takaisin sairaalaan. Jalka halvaantui, ja hän joutui sittemmin liikkumaan invalidikepin avulla.

Jatkosodan alkaessa kesällä 1941 Pitkänen lähti vapaaehtoisena kotirintaman tehtäviin. Nilsiän suojeluskuntalaiset olivat 18. elokuuta eräässä koulussa järjestelemässä kuntansa kaatuneiden varusteita. Niistä löytyi käsikranaatti, ja sitä käsitellessä Pitkänen huomasi sen syttyvän. Hän aikoi heittää kranaatin ikkunasta ulos, mutta pihalla oli lapsia leikkimässä. Muut ryntäsivät huoneesta ulos, mutta invalidikepin avulla liikkunut Pitkänen ehti vain heittäytyä lattialle makaamaan, ennen kuin kranaatti räjähti. Hän sai vaikeita vammoja ja kuoli sairaalassa kuusi viikkoa myöhemmin 28. syyskuuta 1941.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 251. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. ↑  Arponen et al: *He antoivat kaikkensa*, s. 262

Aiheesta muualla
----------------

* Suomi voitti komeasti viestin, Helsingin Sanomat, 25.02.1938, nro 54, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Toinenkin maailmanmestaruus Suomeen. Pauli Pitkänen voitti 18 km:n kireän kilpailun jälkeen, Helsingin Sanomat, 27.02.1938, nro 56, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Gianna Galli rivissä keskimmäisenä (1961)
**Gianna Galli** (29. huhtikuuta 1935 Modena – 22. joulukuuta 2010 Monte Carlo) oli italialainen oopperalaulaja, äänityypiltään lyyrinen sopraano.

Vuonna 1952 Galli voitti kansainvälisen laulukilpailun Spoletossa ja esiintyi Modenan kunnallisteatterissa. Hän aloitti pian kansainvälisen uransa ja menestyi etenkin rooleilla Giacomo Puccinin oopperoissa, kuten *La bohèmessa*, *La fanciulla del Westissä* ja *Toscassa*. Vuonna 1958 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Yhdysvalloissa tulkitsemalla Mimìn roolin (*La bohème*) New Yorkin kaupunginoopperassa. Hän esiintyi myös opereteissa. Teoksia, joiden kantaesityksiin hän osallistui, olivat *Uno sguardo dal ponte* (Renzo Rosselini, 1961), *Atlántida* (Manuel de Falla, 1963), *Il diavolo in giardino* (Franco Mannino, 1963) ja *Atomtod* (Giacomo Manzoni, 1965).

Galli osallistui vuonna 1961 operetin *Il paese dei campanelli* (Carlo Lombardo & Virgilio Ranzato) elokuvaversioon. Hän teki myös useita esiintymisiä maansa televisiossa. Vuonna 1975 hän lopetti aktiiviuransa äänihuulten ongelmien takia. Hän keskittyi myöhemmin muiden laulajien urien edistämiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Virtual Museum: Gianna Galli Greek National Opera


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Kagan tapaamassa leski Aino Sibeliusta säveltäjän 100-vuotis­syntymä­päivänä 8.12.1965.
**Oleg Moisejevitš Kagan** (ven. Оле́г Моисе́евич Кага́н, 22. marraskuuta 1946 Južno-Sahalinsk, Neuvostoliitto – 15. heinäkuuta 1990 München, Saksa) oli neuvostoliittolainen viulutaiteilija, joka voitti joulukuussa 1965 ensimmäisen Jean Sibelius -viulukilpailun ja teki sitten kansainvälisen uran. Hänet tunnettiin erityisesti kamarimusiikkiyhteistyöstään pianistien Svjatoslav Richter, Vasili Lobanov ja Elisabeth Leonskaja sekä sellisti Natalia Gutmanin kanssa. Leonskaja oli Kaganin ensimmäinen vaimo, Gutman toinen. Kagan kuoli 43 vuoden iässä syöpään.

Sahalinin alueella Venäjän Kaukoidässä 1946 lääkäriperheeseen syntynyt Oleg Kagan kävi koulunsa Latvian Riiassa, jonne perhe muutti 1953. Hän aloitti kahdeksanvuotiaana opinnot Riian konservatoriossa Joachim Braunin johdolla ja siirtyi viiden vuoden kuluttua Moskovaan Boris Kuznetsovin oppilaaksi. Kagan voitti 1965 Sibelius-kilpailun Helsingissä ja 1968 kansainvälisen Johann Sebastian Bach -kilpailun Itä-Saksan Leipzigissa. Vuoden 1969 Tšaikovski-kilpailuissa hän sijoittui toiseksi. Kuznetsovin kuoltua Kagan siirtyi David Oistrahin oppilaaksi ja aloitti 1968 kamarimusiikkiyhteistyön Svjatoslav Richterin kanssa.

Oleg Kagan perusti toisen vaimonsa Natalia Gutmanin kanssa eteläbaijerilaiseen Kreuth am Tegernseen kaupunkiin musiikkifestivaalin, jolla hän teki viimeiset esiintymisensä vain kolme päivää ennen menehtymistään nopeasti edenneeseen syöpään kesällä 1990.

Säveltäjät Alfred Schnittke, Tigran Mansurian ja Vasili Lobanov ovat omistaneet sävellyksiä Oleg Kaganille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Cummings, Robert: Oleg Kagan biography, Allmusic.com. Viitattu 25.3.2016.
2. ↑  Kemppi, Emilia & Sommar, Heidi: Oleg Kagan: Sibeliuksen viulukonsertto, Yle Elävä arkisto 24.11.2010. Viitattu 25.3.2016.
3. ↑  Malpas, Anna: Starry Festival Remembers Violinist's Life (Arkistoitu – Internet Archive), The Moscow Times 14.11.2003. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 25.3.2016.
4. ↑  Vittes, Laurence: A Journey to the Dark Side (Arkistoitu – Internet Archive), Strings 1.8.2014. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 25.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kagan soittaa Sibeliuksen viulukonserton säveltäjän 100-vuotisjuhlassa 8.12.1965, Yle Elävä arkisto (myös lyhyt haastattelu)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Oleg Kagan
**Ole Heikki Tarvonen** (8. toukokuuta 1930 Sakkola – 12. joulukuuta 2015 Turku) oli suomalainen kirjapainofaktori ja sivutoiminen elokuvaaja ja lyhytelokuvien tekijä. Hänen palkittuja elokuviaan ovat *Episodi* (1972), *Apostoli* (1974), *Karoliina* (1977), *Vanha historiallinen Wien* (1977) sekä *Paanajärven poika* (1973), josta Tarvonen sai Marburgin filmifestivaaleilla kultamitalin vuonna 1974.

Ole Tarvosen aktiivivuosien tuotantoo kuuluu yli 200 lyhytelokuvaa: dokumentteja, animaatioita, näytelmäelokuvia sekä mainos- ja muita tilauselokuvia. Hän voitti elokuvillaan lukuisia kunniamainintoja ja mestaruuksia. Hän oli kaitaelokuvauksen moninkertainen Suomen mestari, kahdesti myös Pohjoismaiden mestari.

Lähteet
-------

1. ↑  Ole Tarvonen Elonetissä.
2. 1 2  Rastas, Jukka: Ole Tarvonen on poistunut keskuudestamme (Arkistoitu – Internet Archive), Turun Elokuvaajat ry. Viitattu 25.9.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Bolivian kristillinen evankelis-luterilainen kirkko** (*Iglesia Cristiana Evangélica Luterana de Bolivia*) on luterilainen kirkko, joka toimii Boliviassa Etelä-Amerikassa. Kirkon jäsenmäärä on 906.

Historia
--------

Kirkon juuret ovat norjalaisen lähetysjärjestön Norjan luterilaisen lähetysliiton (NLM) tekemässä lähetystyössä Boliviassa. Vuodesta 1989 asti myös yhdysvaltalainen Missouri-synodi on tukenut avustustyötä alueella kouluttamalla ja avustamalla kustannuksissa. Vuonna 1997 Bolivian kristillisestä evankelis-luterilaisesta kirkosta tuli hallinnollisesti itsenäinen. Vuonna 1998 Missouri-synodi alkoi tukemaan kirkon käännösprojekteja ja teologista koulutusta.

Nykytilanne
-----------

Kirkolla on 24 seurakuntaa, joissa on 906 jäsentä. Aktiivisesti toimivia pastoreita on 10. Kirkko kuuluu tunnustukselliseen luterilaiseen Kansainväliseen luterilaiseen neuvostoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Bolivia Lutheran Church-Missouri Synod. Viitattu 20.2.2018. (englanniksi)
2. ↑  Bolivia International Lutheran Council. Viitattu 20.2.2018. (englanniksi)
**Saint Anthonyn putous** oli Mississippi-joen ainoa merkittävä luonnollinen vesiputous. Luonnollinen putous on nyt korvattu betonisella padolla ja sulkujen sarjalla, joka mahdollistaa joella kulkemisen putouskohdan yli. 

Putouksen tuottama vesivoima oli tärkeä tekijä Minneapolisin kaupungin kehityksessä 1800-luvulla. Vuosina 1880–1930 Minneapolis mainosti olevansa "maailman viljamyllyjen pääkaupunki".

Ennen eurooppalaisten tuloa paikalliset asukkaat pitivät Saint Anthonyn putousta melko pyhänä paikkana.*lähde?* Euroopassa putouksesta kuultiin 1680, kun belgialainen Louis Hennepin kirjoitti siitä matkakuvauksessaan.

Vuonna 1848 Franklin Steele patosi osan putousten itäosasta ja perusti vesivoimalla toimivan sahan. Minneapolisin kasvaessa putouksiin lisättiin patoja ja vesivoimalaitteita. Padot kavensivat uomaa ja pahensivat eroosiota. 1869 tapahtui suuri maanvyöry, ja putousten niskalta lohkesi isoja lohkareita. Insinöörit suosittelivat murtumakohdan korjaamista ja vahvistamista keinotekoisella padolla, joka valmistui 1884. Vuosina 1930–1963 rakennettiin kanavien, sulkujen ja patojen sarja, joiden avulla laivat voivat ohittaa putouskohdan.

Lähteet
-------

1. ↑  Mill Cilty Museum
2. ↑  St. Anthony Falls National Park Service USA
3. ↑  Minnesota Historical Society (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  A Sightseers Guide To Engineering[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint Anthonyn putous** Wikimedia Commonsissa
Homelin valtionyliopiston päärakennus
**Homelin valtionyliopisto** (valkoven. Гомельскі дзяржаўны ўніверсітэт імя Францыска Скарыны, ГДУ, *Homelski dzjaržauny universitet imja Frantsyska Skaryny, HDU*, ven.  Гомельский государственный университет Франциска Скорины, ГГУ,  *Gomelski gosudarstvennyi universitet Frantsiska Skoriny, GGU*) on yliopisto Valko-Venäjän kaakkoisosassa, maan toiseksi suurimmassa kaupungissa Homelissa (eli Gomelissa).

Yliopisto pohjautuu vuonna 1929 perustettuun maatalouspedagogiseen instituuttiin. Se kehittyi edelleen yleisemmäksi opettajankoulutusinstituutiksi 1930-luvulla. Maaliskuussa 1969 oppilaitos muutettiin Homelin valtionyliopistoksi. Vuonna 1988 yliopisto nimettiin valkovenäläisen renessanssiajan raamatunkääntäjän ja humanistin Frantsysk Skarynan mukaan.

Homelin valtionyliopisto on ottanut vastaan kansainvälisiä (alkujaan entisen Neuvostoliiton ulkopuolelta tulleita) opiskelijoita vuodesta 1985 lähtien. Yliopistossa toimii yhteensä 13 tiedekuntaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  About - Francisk Skorina Gomel State University Homelin valtionyliopisto. Viitattu 1.7.2013. (englanniksi)
2. ↑  Fakultety i kafedry Homelin valtionyliopisto. Viitattu 1.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ranking web of Universities: Gomel State University / Гомельский государственный университет Франциска Скорины (englanniksi) (webometrics.info)
Homelin lääketieteellisen yliopiston päärakennusta
**Homelin lääketieteellinen valtionyliopisto** (valkoven.  Гомельскі дзяржаўны медыцынскі ўніверсітэт, ГомДМУ,  *Homelski dzjaržauny medytsynski universitet, HomDMU*, ven.  Гомельский государственный медицинский университет, ГомГМУ,  *Gomelski gosudarstvennyi meditsinski universitet, GomGMU*) on vuonna melko nuori lääketieteellinen yliopisto Valko-Venäjän kaakkoisosassa, Valko-Venäjän 2. suurimmassa kaupungissa Homelissa.

Historiaa
---------

Uusi lääketieteellinen yliopisto perustettiin vuonna 1990 (aluksi Homelin lääketieteellinen instituutti), koska maan kaakkoisosassa oli läheisen, edellisvuoden Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden seurauksena kasvanut tarve lääketieteelliseen tutkimustiedon keräämiseksi ja alan ammattilaisien kouluttamiseksi. Vuonna 2000 avattiin kansainvälisten opiskelijoiden osasto.

Oppilaitoksen rehtorina toimi vuosina 1990-2001 patologi, professori Juryi Bandažeuski. Kesällä 2001 Tšernobylin radioaktiivisen laskeuman terveysvaikutuksista vaaroista laajalti puhunut ja virallisia toimenpiteitä kritisoinut Bandažeuski ja vararehtori tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen syytettynä lahjusten vastaanottamisesta opiskelijan vanhemmilta. Syytettä pidettiin laajalti tekaistuna ja annetun tuomion johdosta vangittua professoria esimerkkinä poliittisesta vangista.

Vuonna 2003 aiempi instituutti sai nykyisen nimensä ja asemansa lääketieteellisenä valtionyliopistona.

Nykyään
-------

Nykyään Homelin lääketieteellinen valtionyliopisto on yksi Valko-Venäjän kaikkiaan neljästä lääketieteellisestä yliopistosta. Runsaan 3 000 valkovenäläisten opiskelijoiden ohella yliopistossa opiskelee lähes 400 ulkomaalaista opiskelijaa. Opettajakuntaan kuuluu yli 300 henkeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Istorija našego universiteta (Yliopiston osoite mainittu sivun alalaidassa) Homelin lääketieteellinen valtionyliopisto, gsmu.by. Viitattu 27.6.2013. (venäjäksi)
2. ↑  Belarusian Professor Studying Chernobyl Consequences Remains In Prison ympäristöjärjestö Bellona, bellona.no.  Arkistoitu 2.11.2012. Viitattu 3.7.2013. (englanniksi)
3. ↑  [Lonely Planet, 2003: Russia & Belarus. 3rd ed. Maininta Bandaževskin tapauksesta teoksen Ecology & Environment -luvussa sivulla 631.]
4. ↑  Medical Education in the Republic of Belarus Ministry of Health of the Republic of Belarus, minzdrav.gov.by.  Arkistoitu 7.8.2013. Viitattu 27.6.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Gomel State Medical University (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (minzdrav.gov.by)
* Japanese University Matsumoto and Gomel State Medical University Sign Cooperation Agreement (englanniksi) (mfa.gov.by)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Eeva Anneli Kivitie-Koskinen** (o.s. **Paronen**, vuoteen 1962 **Vuorinen**) (6. tammikuuta 1934 Pori – 1. huhtikuuta 2004 Pori) oli suomalainen Liberaalisen kansanpuolueen kansanedustaja vuosina 1975–1983 ja LKP:n eduskuntayhmän puheenjohtaja vuosina 1979–1982. 

Kivitie valmistui ylioppilaaksi vuonna 1955 ja merkonomiksi vuonna 1957 sekä opiskeli oikeustiedettä Helsingin ja Turun yliopistoissa. Hän työskenteli Rosenlew Oy:n sairausavustuskassan hoitajana vuosina 1964–1966 sekä kanslistina Asianajotoimisto Kivitiessä vuosina 1970–1975. Kivitie oli myös pitkäaikainen Porin kaupunginvaltuuston jäsen (1973–1987) ja ensimmäinen nainen Porin kaupunginhallituksessa, jonka varsinaisena jäsenenä hän oli vuonna 1975 ja varajäsenenä vuosina 1981–1984. Kivitie oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaalissa. Kivitie toimi myös Liberaalisen kansanpuolueen Satakunnan piirin puheenjohtajana.

Kivitie herätti keväällä 1979 huomiota saapuessaan Forssan Koijärvelle yhdessä LKP:n toisen kansanedustajan Terhi Niemisen ja järven suojelua vaatineiden mielenosoittajien kanssa. Turun Sanomille paikan päällä antamassaan haastattelussa Kivitie myönsi tapahtuman herättäneen hänessä ristiriitaisia tunteita: "Tiedämme, ettei tämä ole laillista emmekä näin voi sitä hyväksyä. Ymmärrämme kuitenkin erittäin hyvin sen perustan, jolta tämä protestitoimi on lähtenyt." Kivitien mukaan luonnonsuojelijoiden toimet olivat "hätähuuto lainsäädännön muuttamisen puolesta ja tarpeellinen teko, koska puheet eivät tunnu luonnonsuojelijoita auttavan".

Kivitien kantavia teemoja politiikassa olivat vastuullisuus, tasa-arvo, yrittäjyys, vihreät arvot.

Lähteet
-------

* .aspx Anneli Kivitie-Koskinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

1. ↑  Marja-Leena Salo: *Kahleissa Koijärvellä*, s. 30–31. Helsinki: Edita, 2009. ISBN 978-951-37-3421-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Anneli Kivitie-Koskisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
* YLE: Luonnonsuojelijat saapuvat Koijärvelle (videoleike – TV-uutisten selostaja: "Työhön on saapunut väkeä eri puolilta Suomea, onpa joukossa pari kansanedustajaakin." Ainoana sen ajan istuvista kansanedustajista paikalle saapui tukea osoittamaan ja lapiolla pato-ojaa täyttämään Anneli Kivitie, yhdessä kansanedustajakollegansa, niin ikään LKP:n, Terhi Niemisen kanssa.) *Ylen TV-uutiset*.  21.4.1979. Ylen Elävä arkisto:  YLE.

Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1975–1979 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(9) | 
* Hemmi
* Kivitie
* Nieminen
* Orrenmaa
* Sipiläinen
* Tarjanne (1975–1977)
* Toivanen
* Westerlund
* Wiio

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1979–1983 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(4) | 
* Hyrynkangas
* Itälä
* Kivitie
* Nieminen-Mäkynen

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Bolivian vaakuna
**Bolivian vaakuna** on Bolivian tunnus lipun, moton ja hymnin ohella.

Vaakunan yläpuolella on Bolivian kansallislintu Andienkondori. Sen takana on laakeripuun ja oliivipuun oksista sidottu seppele, joka symboloi voittoa sodassa (laakeripuu) ja rauhaa sekä kansan mainetta (oliivipuu). Vaakunan molemmin puolin on kolme Bolivian lippua. Vaakunan oikealla puolella oleva kirves symboloi Bolivian valtion auktoriteettia kun taas vasemmalla puolella oleva punainen fryygialaismyssy symboloi vapautta. Vaakunan ovaalin muotoisen kehyksen taivaansininen väri symboloi Bolivian Tyynenmeren sodassa menettämää rantaviivaa. Siihen on kirjoitettu kultaisin kirjaimin BOLIVIA ja kymmenen tähteä, jotka kuvaavat Bolivian departementtejä ja Chilelle Tyynenmeren sodassa menettämää departementtiä. Vaakunaan on kuvattu vuoret Cerro Rico takana ja Cerro Menor edessä. Vehnälyhde kuvan etualalla symboloi Bolivian ruokavarojen yltäkylläisyyttä, palmu maan kasvillisuuden rikkautta, laama maan eläimistön rikkautta ja vasemmalla sijaitseva aurinko tasavallan syntyä ja loistoa.

Etelä-Amerikan vaakunat

|  |  |
| --- | --- |
| Vaakunat | 
* Argentiina
* Bolivia
* Brasilia
* Chile
* Ecuador
* Guyana
* Kolumbia
* Paraguay
* Peru
* Suriname
* Uruguay
* Venezuela

 |
| Itsehallintoalueet | 
* Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret
* Falklandinsaaret

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Anneli Nygren** (s. 1958) on suomalainen mediataiteilija, jonka tuotantoon kuuluu videoita, dokumentteja, animaatiota ja musiikkivideoita.

Ura
---

Nygren on suomalaisen videotaiteen uranuurtajia, joka aloitti videoiden tekemisen jo 1980-luvun alussa.

Vuonna 1958 syntynyt Nygren on itseoppinut taiteilija. Hän ei ole saanut virallista taidekoulutusta, mutta hän alkoi piirtää jo varhaisteini-iässä. Nygren aloitti uransa 1980-luvun alkupuolelta, ja hän julkaisi vuonna 1982 videoteoksen *Rakkaudesta rocktähteen*.

Nygrenin teoksia on ollut näyttelyissä ja festivaaleilla vuodesta 1989 lähtien. Kun Turku oli vuonna 2011 Euroopan kulttuuripääkaupunkina, Nygrenin teos *Pyykki* (1992) oli esillä nykyvalokuvataiteen Liisa ihmemaassa -suurnäyttelyssä Logomossa. Nygrenin teos *When Noise and Death Meet* (2006) sai vuonna 2015 Suomen Queer-tutkimuksen seuran eurovisio-palkinnon.

Nygren tuotantoon kuuluu videotaiteen lisäksi dokumentteja, animaatiota ja musiikkivideoita. Hänet palkittiin vuonna 2018 mediataiteen valtionpalkinnolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalha, Harri: Anneli Nygren. An appreciation.  *SQS – Suomen Queer-tutkimuksen Seuran lehti*, 12/2007, 2. vsk, nro 2, s. 81–86.  Suomen Queer-tutkimuksen Seura. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 28.11.2018.  (englanniksi)
2. ↑  Varhaisia videoteoksia *TS.fi*.  1.2.2008. Turun Sanomat. Viitattu 28.11.2018.
3. 1 2  Saari, Lars: Kokoelmat ja verikreivittären tarina *TS.fi*.  6.7.2016. Turun Sanomat. Viitattu 28.11.2018.
4. ↑  Liisa ihmemmassa - olohuone *Museot.fi*. Viitattu 28.11.2018.
5. ↑  Valtionpalkinto 16 taiteilijalle  27.11.2018. Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 27.11.2018. Viitattu 28.11.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Ikuno-ku** (jap. 生野区) on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin itäosassa ja rajautuu idässä Osakan prefektuurin Higashiōsakan kaupunkiin, pohjoisessa Osakan Higashinarin suuralueeseen, lännessä Tennōjin suuralueeseen ja etelässä Abenon, Higashisumiyoshin ja Hiranon suuralueisiin.

Ikunossa asuu Osakan suuralueista suhteessa eniten ulkomaiden kansalaisia: noin joka neljäs suuralueen asukas on ulkomaalainen. Tsuruhashin alue on tunnettu japaninkorealaisten kaupunginosa, jossa on runsaasti esimerkiksi korealaisia ravintoloita. Ikuno kuuluu Osakan itäosien pienteollisuusalueeseen, ja sille luonteenomaisia ovat kauppojen, tehtaiden ja asuinrakennusten tiivis sekamelska ja kapeat kadut.

Ikunoa palvelevat Osakan metron Sennichimae-linja, JR Westin Osakan ympyrälinja sekä Kintetsu-rautateiden Nara-linja ja Osaka-linja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Outline of Wards Ikuno-ku. Viitattu 6.1.2013.
2. ↑  Tsuruhashi Osaka-Info. Viitattu 6.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ikuno-ku** Wikimedia Commonsissa

* Ikunon suuralueen internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (koreaksi) (kiinaksi)

  

Osakan suuralueet

* Abeno-ku
* Asahi-ku
* Chūō-ku
* Fukushima-ku
* Higashinari-ku
* Higashisumiyoshi-ku
* Higashiyodogawa-ku
* Hirano-ku
* Ikuno-ku
* Jōtō-ku
* Kita-ku
* Konohana-ku
* Minato-ku
* Miyakojima-ku
* Naniwa-ku
* Nishi-ku
* Nishinari-ku
* Nishiyodogawa-ku
* Suminoe-ku
* Sumiyoshi-ku
* Taishō-ku
* Tennōji-ku
* Tsurumi-ku
* Yodogawa-ku
**Anneli Raija Hilkka Soila** (s. 12. kesäkuuta 1958 Joensuu) on suomalainen yleisurheilija, joka kilpaili 1970-luvulla pika- ja aitajuoksuissa. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Joensuun Katajaa.

Soila saavutti Kalevan kisoissa 400 metrin aitajuoksussa hopeaa vuonna 1976 ja pronssia vuonna 1977 sekä sijoittui neljänneksi vuonna 1975. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti Joensuun Katajan joukkueessa pronssia 4 × 400 metrillä vuonna 1977 sekä 3 × 800 metrillä vuosina 1977 ja 1978. Hän edusti Suomea vuonna 1977 maaottelussa Isoa-Britanniaa vastaan Oulussa ja Euroopan cupin välierässä Bukarestissa.

Soilan ennätys 400 metrin aitajuoksussa on 61,59 s, minkä hän juoksi Tampereella heinäkuussa 1977.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Anneli Soila Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. 1 2  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 502. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 273. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
4. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 485, 489. , 1987.
5. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 254–255, 311–312. , 1987.
**Kasperi Sarikoski** (s. 1988) on suomalainen jazzmusiikin pasunisti ja säveltäjä.

Sarikoski aloitti musiikin opiskelun Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa vuonna 1997. Hän suoritti Sibelius-Akatemiassa nuorisokoulutuksen ja siirtyi sitten sen jazzosastolle, josta hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2013. Opintojensa aikana Sarikoski suoritti jakson opiskelijavaihdossa Pariisin konservatoriossa. Vuosina 2017–2019 hän täydensi opintojaan New Yorkin Juilliard Schoolissa. Tänä aikana hän soitti muiden muassa Jazz at Lincoln Center Orchestran ja Wynton Marsalisin kanssa. Sarikosken muita yhteistyökumppaneita ovat olleet muiden muassa Teppo Mäkynen, Jukka Perko, Henrik Otto Donner, Jerry Bergonzi, Dave Liebman, Peter Erskine ja Ricky-Tick Big Band. Hän on myös soittanut useissa big bandeissa sellaisten artistien kuin John Scofieldin, Jim McNeelyn, Bob Mintzerin ja Jon Balken säestäjänä.

Sarikoski teki ensimmäisen esiintymisensä UMO Helsinki Jazz Orchestran kanssa vuonna 2004. Tästä lähtien hän teki säännöllisesti vierailevia esiintymisiä kokoonpanossa. UMO Helsinki Jazz Orchestran ensimmäisenä pasunistina toimimisen hän aloitti elokuussa 2019. Sarikoski on johtanut myös omaa yhtyettään Kasperi Sarikoski & Nuancea ja levyttänyt omia albumeitaan. Muihin kokoonpanoihin, joissa hän on toiminut, on kuulunut Kaira.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kasperi Sarikoski Jazz Finland
2. 1 2 3 4 5  Kasperi Sarikoski UMO Helsinki Jazz Orchestra
**Saint Bonnet-Laval** (oksitaaniksi: *Sent Bonet e La Val*) on kunta Ranskan eteläosassa Lozèren departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Allierjoen ja sen sivujoen Chapeauroux’n varrella, noin 54 kilometriä Menden kaupungista koilliseen.

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2017. Tuolloin kaksi kuntaa Laval-Atger ja Saint-Bonnet-de-Montauroux yhdistyivät.

Chapeauroux’n viadukti
Laval-Atgerin kylässä oleva romaaninen Saint-Privatin kirkko on rakennettu 1100-luvulla. Kirkko on pysynyt lähes muuttumattomana läpi vuosisatojen. Kirkko nimettiin historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1939.
Saint-Bonnet-de-Montauroux’n kylässä oleva *Château de Condres* on 1400-luvulla rakennettu linnoitettu talo. Linnaan on tehty kaksi suurempaa muutostyötä, ensimmäinen 1600-luvulla ja toinen 1700-luvulla. Linna nimettiin historialliseksi muistomerkiksi vuonna 2011.

1800-luvulla rakennettiin rautatie joka yhdisti Pariisin ja Marseillen. Saint Bonnet-Lavalin kohdalla rata kulkee Allierjoen oikealla rannalla viaduktia pitkin. Chapeauroux’n viaduktissa on kaikkiaan 28 holvia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 31.7.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Château de Condres Ministère de la Culture. Viitattu 31.7.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Saint-Étienne > Mende Tour de France 2022. Viitattu 31.7.2022. (englanniksi)
4. ↑  Et le viaduc de Chapeauroux La Via Allier la véloroute de l'Auvergne. Viitattu 31.7.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint Bonnet-Laval** Wikimedia Commonsissa
**Jules Joseph Théodore Steeg** (19. joulukuuta 1868 Libourne – 10. joulukuuta 1950 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko ja toimi Ranskan pääministerinä lyhyen aikaa joulu–tammikuussa 1930–1931.

Radikaalisosialisteihin ja myöhemmin demokraattiseen vasemmistoon (*Gauche démocratique*) kuulunut Steeg oli edustajainkamarin jäsenenä 1904–1914 ja senaattorina 1914–1944. Hän toimi opetusministerinä 1911–1912, 1913 ja 1917, sisäministerinä 1912–1913, 1917 ja 1920–1921, oikeusministerinä 1925 ja 1930 sekä siirtomaaministerinä 1930–1931 ja 1938. Steeg toimi myös Algerian kenraalikuvernöörinä 1921–1925 ja Marokon kenraaliresidenttinä 1925–1928. Pääministerinä hän oli runsaan kuukauden ajan joulukuusta 1930 tammikuuhun 1931.

Lähteet
-------

1. 1 2  Steeg, Théodore Ranskan senaatti. Viitattu 16.9.2015 (ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Oscar Almgren vuonna 1910.
**Oscar Almgren** (1869 Tukholma – 1945 Uppsala) oli ruotsalainen arkeologi ja professori. Hän vaikutti merkittävästi alallaan.

Teoksia
-------

* Från Uppländska gravfält
* Några svensk-finska stenåldersproblem, 1913
* Hällristningar och kultbruk, 1927

Lähteet
-------

1. 1 2  Facta 2001 s. 385


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Oscar Almgren (arkeolog)
*Tämä artikkeli kertoo kreikkalaisen mytologian hahmosta. Katso muut merkitykset täsmennyssivulta.*
Charles Paul Landon, *Ikaros ja Daidalos*, 1799.
**Ikaros** (m.kreik. Ἴκαρος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Daidaloksen poika. Hänen isänsä oli suunnitellut labyrintin kuningas Minokselle, mutta joutunut sinne itse kuninkaan vangitsemana sen jälkeen, kun Theseus oli surmannut sinne suljetun Minotauroksen. Yrittääkseen paeta vankilastaan Daidalos suunnitteli sekä itselleen ja pojalleen parin siipiä, jotka oli valmistettu vahasta ja sulista. Ikaroksen valmistautuessa lähtemään lennolle isä varoitti tätä lentämästä liian lähelle aurinkoa, koska vaha voisi sulaa siivistä, tai liian lähellä merta, koska kosteus voisi irrottaa sulat, mutta Ikaros unohti isänsä varoitukset lumoutuessaan lentämisestä. Hän kohosi yhä ylemmäs, kunnes jouduttuaan liian lähelle aurinkoa siivissä ollut vaha suli, ja Ikaros putosi mereen ja hukkui. Meri tunnetaan hänen mukaansa Ikarianmerenä.

Herakleen kerrottiin haudanneen Ikaroksen ruumiin sen huuhtouduttua Dolichen saaren rantaan, jota Herakles alkoi tämän jälkeen kutsua Ikariaksi.

Muuta
-----

Brittiläinen heavy metal -yhtye Iron Maiden on tehnyt Ikaroksen tarua mukailevan kappaleen Flight of Icarus vuonna 1983 julkaistulle Piece of Mind -albumille.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi 1.12–13 (engl. käännös)
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.6.3 (engl. käännös)

Myytin taidetta
---------------

* Pieter Brueghel, Maisema ja Ikaroksen putoaminen, noin 1558.Pieter Brueghel, *Maisema ja Ikaroksen putoaminen*, noin 1558.
* Hendrik Goltzius (Cornelis van Haarlemin mukaan), Ikaros, 1588. Sarjasta neljä häpeäpilkkua.Hendrik Goltzius (Cornelis van Haarlemin mukaan), Ikaros, 1588. Sarjasta neljä häpeäpilkkua.
* Anthony van Dyck, Daidalos ja Ikaros, 1615-1625.Anthony van Dyck, *Daidalos ja Ikaros*, 1615-1625.
* Rubens, Ikaroksen putoaminen, 1646.Rubens, *Ikaroksen putoaminen*, 1646.
* Andrea Sacchi, Daidalos ja Ikaros, noin 1645.Andrea Sacchi, *Daidalos ja Ikaros*, noin 1645.
* Pavel Mihailov, Daidalos ja Ikaros, 1857.Pavel Mihailov, *Daidalos ja Ikaros*, 1857.
* Frederic Leighton, Ikaros ja Daidalos, noin 1869.Frederic Leighton, *Ikaros ja Daidalos*, noin 1869.
* Herbert James Draper, The Lament for Icarus, 1898Herbert James Draper, The Lament for Icarus, 1898
* Rebecca Matte, Ikaros ja Daidalos, 1922.Rebecca Matte, *Ikaros ja Daidalos*, 1922.
* Jeanot Bürgi, Daidalos ja Ikaros, 1969, Utrecht.Jeanot Bürgi, *Daidalos ja Ikaros*, 1969, Utrecht.
* Michael Ayrton, Ikaros, 1973.Michael Ayrton, *Ikaros*, 1973.
* Barbro Lindvall-Liljander, Ikaros ja leija.Barbro Lindvall-Liljander, *Ikaros ja leija*.
* Simon Benetton, Ikaros, 1993.Simon Benetton, Ikaros, 1993.

Aiheesta muualla
----------------

* Ikaros ja Daidalos (Arkistoitu – Internet Archive)
* Turun taidemuseo: Lentämisen unelma (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ikaros**.
**Thérma** (kreik. Θέρμα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ikarían saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ikarían kuntaan, Ikarían alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 122 (vuonna 2011).

Thérman kylää.
Thérman kylä sijaitsee Ikarían etelärannikolla noin kilometrin koilliseen saaren pääkylästä Ágios Kírykoksesta ja on osa sen kyläyhdyskuntaa. Kylässä on pieni luonnonsatama. Antiikin aikana nykyisen kylän lähellä sijaitsi Therman kaupunki. Se tunnettiin kuumista lähteistään, jotka ovat antaneet paikalle sen nimen. Myös nykyinen kylä on edelleen kylpyläpaikkakunta.

Aiemmin kylä kuului Ágios Kírykoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ikarían kunnan Ágios Kírykoksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Θέρμα *Visit Ikaria*. Viitattu 3.10.2022.
3. ↑  villages Therma *Ιsland Ιkaria*. Viitattu 3.10.2022.
4. ↑  beaches Therma *Ιsland Ιkaria*. Viitattu 3.10.2022.
Etelä-Bačka

**Etelä-Bačkan piirikunta** (serb. Јужнобачки округ, *Južnobački okrug*, kroatiaksi *Južnobački okrug*, unk. *Dél Bácskai Körzet*, slovakiksi *Juhobáčsky okres*, ruteeniksi Јужнобачки окрух ja romaniaksi *Districtul Bacica de Sud*) on piirikunta Serbian pohjoisosissa. Se sijaitsee Bačkan alueella Vojvodinan autonomisessa provinssissa. Piirikunnan väkiluku on 593 666 ja pinta-ala 4 016 km². Piirikunnan keskus on Novi Sad, joka on myös Vojvodinan pääkaupunki.

Kunnat
------

* Srbobran
* Bač
* Bečej (unkariksi: Óbecse)
* Vrbas
* Bačka Palanka
* Bački Petrovac (slovakiksi: Báčsky Petrovec)
* Žabalj
* Titel
* Temerin
* Beočin
* Sremski Karlovci

Lisäksi Novi Sad on jaettu kahteen kuntaan:

* Novi Sad
* Petrovaradin

Väestö
------

* Serbit (69.06%),
* Unkarilaiset (9.28%),
* Slovakit (4.65%),
* Montenegrolaiset (2.92%),
* Jugoslaavit (2.68%),
* Kroaatit (2.02%),
* Ruteenit (1.25%),
* Romanit (1.01%),
* Muut.

Serbian piirikunnat
Bor •
Braničevo •
Jablanica •
Kolubara •
Mačva •
Moravica •
Niš •
Pčinja •
Pirot •
Podunavlje •
Pomoravlje •
Rasina •
Raška •
Šumadija •
Toplica •
Zaječar •
Zlatibor

Vojvodinan piirikunnat:
Etelä-Bačka •
Etelä-Banat •
Keski-Banat •
Länsi-Bačka •
Pohjois-Bačka •
Pohjois-Banat •
Srem