recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Witted Megacorp** on suomalainen ohjelmistoyritys, jonka osakkeet on listattu Helsingin pörssin First North -markkinapaikalla toukokuusta 2022 lähtien. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Helsingissä. 

Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2023 noin 64 miljoonaa euroa ja liiketulos -1,1 miljoonaa. Huhtikuun 2024 alussa yhtiön markkina-arvo oli noin 30 miljoonaa euroa. Wittediin kuuluvat myös ohjelmistokehitysyritykset Mavericks ja New Things Co ja kasvukonsultointi- ja rekrytointiyritys Talented. Konserniin kuuluvien yritysten työntekijöiden määrä vuoden 2022 lopussa yhteensä oli noin 150 henkeä.

Wittedin toimitusjohtaja oli huhtikuussa 2024 Harri Sieppi ja hallituksen puheenjohtaja Timo Lappi. Yhtiön suurimpia osakkeenomistajia olivat helmikuussa 2024 Fusion Ecosystem (20,4 %), Harri Sieppi (15,1 %) ja Antti Mäkelä (5,4 %).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Witted - Osakkeen kurssi tänään *Kauppalehti*. Viitattu 1.4.2024.
2. 1 2 3  Witted Megacorp Oyj (WITTED) - Tilinpäätös *Kauppalehti*. Viitattu 1.4.2024.
3. 1 2  Osakkeenomistajat *Witted*. Viitattu 1.4.2024.
Wamba valitaan visigoottien kuninkaaksi. Francisco de Paula Van Halenin maalaus vuodelta 1843.
**Francisco de Paula Van-Halen y Maffei** (3. maaliskuuta 1814 Vic, Barcelona – 11. helmikuuta 1887 Madrid) oli espanjalainen taidemaalari. Hänen tunnetuin maalauksensa on *Las Navas de Tolosan taistelu*.

Elämänvaiheet
-------------

Van Halen aloitti taidemaalarina Barcelonassa ja muutti sieltä opiskelemaan Madridiin San Fernandon kuninkaalliseen taideakatemiaan José Aparicion oppilaaksi. Hänen teoksistaan ensimmäisenä esillä oli vuonna 1838 historiallinen maalaus *Don Alvaro de Lunan kuolema*. Siellä hän alkoi tehdä työtä Madridissa siihen aikaan ilmestyneille merkittäville kuvalehdille. Vuonna 1851 hän sai nimityksen hovimaalariksi ja ylimääräiseksi akateemikoksi. Hän päätyi lopulta Madridiin Tieteelliseen museon taiteilijaksi maalamaan hovin muotokuvia saadakseen maksetuksi velkansa.

Teokset
-------

Van Halenin tunnetuin maalaus *Las Navas de Tolosan taistelu* on esillä Palacio del Senadossa. Pradon museossa on hänen maalauksistaan muun muassa *Las Navas de Tolosan taistelu* (vuodesta 1864 esillä senaatissa), *Estacadas cartaginense*, *Degollador galo*, *Honderos primitivos* ja *Infantería Cartaginesa*, kaikki piirrokset. Brysselissä kuninkaanlinnan valtaistuinsalissa on *Kaarle V:n kruunusta luopuminen*. Museo Carlista de Estelassa on teos *Batalla en la primera guerra Carlista*.

Lähteet
-------

* Museo del Prado

### Viitteet

1. ↑  Pío Baroja: Juan Van Halen: el oficial aventurero, Google books


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Prado
* ULAN

 |

 |
**Ivan Padalka**, ukr. Іван Падалка, (27. lokakuuta 1894 Žornoklovyi, Pultavan kuvernementti – 13. heinäkuuta 1937 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen taidemaalari ja graafikko. Hän maalasi myös muraaleja. NKVD pidätti Padalkan syyskuussa 1936, ja hänet teloitettiin seuraavana kesänä. Hänen maineensa "puhdistettiin" suojasään aikana 1958.

Padalka opiskeli Myrhorodin taideteollisuuskoulussa 1909–1912, Kiovan taidekoulussa 1913–1917 ja Myh’ailo Boitšukin ja Vasyl Krytševskyin oppilaana Ukrainan valtion taideakatemiassa 1917–1920. Hän oli 1920-luvulla Ukrainan vallankumoustaiteen liiton jäsen ja opetti keramiikan teknikumissa Myrhorodissa 1920–1921 ja Mežyhirjassa 1921–1925, Harkovan taideinstituutissa 1925–1934 ja Kiovan valtion taideinstituutissa 1934–1936. Hän osallistui 1919 Boitšukin johtamassa ryhmässä 14 muraalin maalaamiseen Kiovan Lutskin rykmentin kasarmille (tuhottu 1922) ja 1933–1935 *Lepo*-freskon maalaamiseen Harkovan Tšervonozavodskyin ukrainalaiseen teatteriin. Hän teki myös puuleikkauksia, maalasi Petro Pantšin ja Oksana Pavlenkon muotokuvat sekä laatukuvia. Hänen grafiikantöitään on muun muassa *Dneprin vesivoimala* (1928). Hän kuvitti lastenkirjoja ja suunnitteli julisteita, ex libriksiä ja kirjankansia. Maalauksiin ja grafiikkaan hän sai vaikutteita ikoni- ja lubok-perinteestä.

Maalauksia
----------

* Lastenkirjakuvitusta 1927.Lastenkirjakuvitusta 1927.
* Kuvituskuva Igorin rykmenttiin, 1928.Kuvituskuva *Igorin rykmenttiin*, 1928.
* Kylävalokuvaaja, 1927.Kylävalokuvaaja, 1927.
* Punainen ratsuväki hyökkää, 1927.Punainen ratsuväki hyökkää, 1927.
* Tomaatinpoimijoita, 1932.Tomaatinpoimijoita, 1932.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sviatoslav Hordynsky: Padalka, Ivan *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2012. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Padalka** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
**Risto Olavi Enarvi**, vuoteen 1930 **Engelberg** (18. marraskuuta 1908 Helsinki – 4. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen insinööri, virkamies, yrittäjä ja järjestö- ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Enarvin vanhemmat olivat taidemaalari, talousneuvos John Engelberg ja Ilma Kristina Enlund ja puolisot 1933–1958 Eva Ruuth ja vuodesta 1959 Aune Maria Solitanner. Enarvi kävi Nurmeksen yhteiskoulua ja tuli ylioppilaaksi  Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1928, diplomi-insinööriksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1934. Enarvi oli Bolinderin Suomalaisen Oy:n toimistoinsinööri 1933–1935, Puuteknillisen Tutkimuslaitoksen vaneriteknillisen toimiston päällikkö 1935–1938, Oy Savon vaneritehtaan käyttöinsinööri ja paikallisjohtaja Kuopiossa 1938–1940 ja Metsähallituksen hiilitoimiston päällikkö 1940–1944.

Hän oli Rahkee Oy:n toimitusjohtaja Enossa 1943–1947, Oy Basis Ab:n osakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1947–1966, Taide ja Kehys Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja 1947–1958, Värikauppiaiden Tukkukunnan hallituksen jäsen 1953 ja toimitusjohtaja 1953–1973 sekä Väritukku Oy:n toimitusjohtaja 1969–1973 ja hallituksen jäsen 1970–1972. Hän oli myös Olkkolan Hiiltämö, Pertamo & Co:n perustajajäsen ja yhtiömies 1943–1946, Teknillisen korkeakoulun ylimääräinen opettaja vuodesta 1949 ja *Väri ja Tapetti* -lehden, vuodesta 1970 *Värisilmä*, päätoimittaja 1955–1973. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Shakkia harrastanut Enarvi oli 
Suomen keskusshakkiliiton puheenjohtaja 1951 ja Suomen Shakkiliiton puheenjohtaja 1952. Sotilasarvoltaan hän oli reservin insinöörimajuri (1968). Enarvi sai kauppaneuvoksen arvonimen 1971. Taiteilija Mikko Laasio maalasi hänen muotokuvansa 1969 ja hänen mukaansa on mimetty Pro Humatitate -säätiön Risto Enarvin rahasto.

Julkaisuja
----------

* *Viisikymmenvuotias Suomen V. ja OM. Suur-Loosi: 1924–1974*, 1974, Risto Enarvi, Atro Karimaa, Jaakko Vöry
* *Isovanhempani Ina ja Eliel*, 1980, Risto Enarvi, Petri Enarvi
* *Mestarimuurarit 1922–1939*, 1995, Risto Enarvi, Pertti Vartia, Pekka Koskimies

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Risto Enarvi *Biografiasampo*. Viitattu 31.10.2022.
2. 1 2  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 9.6.1976, nro 153, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 31.10.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Herman Saxman (Saksman)** (ven. Герман Абрамович Саксман, 13. lokakuuta 1882 Keuruu – 3. huhtikuuta 1939 Petroskoi) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja neuvostoliittolainen hallintovirkailija.

Herman Saxman syntyi kivityömiehen perheeseen, joka vaihtoi usein asuinpaikkaa isän työskennellessä rautatienrakentajana. Saxman kävi alakoulun Antreassa ja lähti 14-vuotiaana kotoa aloittaakseen itsenäisen elämän. Hän työskenteli Viipurissa sisävesihöyrylaivojen lämmittäjänä ja suoritti konemiehen tutkinnon.

Nuorsuomalaiseen nuorisoseuraan kuulunut Saxman liittyi Suomen Sosialidemokrattiseen Puolueeseen vuonna 1900 ja oli punakaartin jäsen vuoden 1905 suurlakon aikana. Hän kuului myös Suomen Metallityöntekijäin Liittoon ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1908–1915. Ammattiyhdistystoiminnan kautta Saxman tutustui Aleksanteri Schottmannin, Adolf Taimen ja Jukka Rahjan kaltaisiin bolševikkeihin. Hän kuului itsekin bolševikkiryhmään palvellessaan konemiehenä torpeedoveneessä vuosina 1916–1917.

Suomen sisällissodan syttyessä Saxman nimitettiin kansanvaltuuskunnan kauppa- ja teollisuusosaston sihteeriksi. Maaliskuussa 1918 hänet komennettiin Pietariin valmistelemaan punakaartilaisten evakuointia Suomesta.

Venäjällä Saxman lähetettiin vuonna 1921 rakentamaan Karjalan työkansan kommuunia. Hän työskenteli Karjalan kansantalousneuvoston johtajana vuosina 1922–1924, oli perustamassa Kontupohjan puunjalostuskombinaattia ja toimi metsätrusti Karellesin hallinnon puheenjohtajana vuoteen 1928 saakka. Saxman työskenteli Karjalan autonomisen neuvostotasavallan kevyen teollisuuden kansankomisaarina vuosina 1932–1933 ja Kiestingin teollisuuskombinaatin johtajana vuodesta 1934. 1930-luvun alussa Saxman vaikutti myös NKP:n Petroskoin kaupunkijärjestön yhteydessä toimineessa Suomen Kommunistisen Puolueen tukiryhmässä.

Saxman vangittiin heinäkuussa 1937 osana niin sanottua Gyllingin–Rovion juttua. Häntä syytettiin vastavallankumouksellisesta ja nationalistisesta toiminnasta ja vakoilusta Suomen hyväksi. Saxman tuomittiin ammuttavaksi, mutta hän kuoli lopulta kidutuksen seurauksena Petroskoin vankilan sairaalassa. Hänen maineensa palautettiin vuonna 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Takala, Irina: Saksman, Herman *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*. Viitattu 28.3.2020.
2. ↑  Irina Takala: *Taistelua ja kuolemaa. Neuvosto-Karjalan suomalaiset 1920–30-luvuilla*, s. 155. Karjalan Sivistysseura, 2021. ISBN 978-952-7193-55-6.
Maailmancupin osakilpailun lähtö Font Blancassa.
**Hiihtoalpinismi** eli **vuorihiihto** on hiihtolaji, jota harrastetaan vuoristoisilla alueilla. Siinä yhdistyvät jyrkät nousut ja laskuosuudet. Suksina käytetään vapaalaskusuksia. Nousuissa suksien pohjassa on liimalla kiinnitetyt nousukarvat, jotka on tehty mohairista tai nylonista. Karvat mahdollistavat jyrkänkin nousun vuorohiihdolla, ja ne on helppo irrottaa mäen päällä.

Kansainvälinen hiihtoalpinismiliitto jakaa lajin viiteen kilpailuun. Joukkuekilpailu on hiihtoalpinismin perinteinen muoto. Joukkueessa on kaksi tai kolme urheilijaa, ja kilpailussa on oltava vähintään kolme laskua ja nousua. Yksilökilpailu on joukkuekilpailua vastaava. Kummassakin lajissa on osuus, jossa urheilijat joutuvat kulkemaan ilman suksia. Näillä taipaleilla joutuu käyttämään valjaita, köysiä ja jäärautoja. Joukkuekilpailu voi kestää kolmekin tuntia, mutta sprinttikilpailussa voittajien suoritus kestää yleensä noin kolme minuuttia. Nousua ja laskua tulee noin 100 metriä. Viestikilpailussa on kolmen tai neljän urheilijan joukkueita, ja kilpailu kestää noin 15 minuuttia. Nousukilpailussa on puolestaan vain yksittäinen pitkä nousu.

Lähteet
-------

1. ↑  Hytönen, Outi: Hiihtoalppinismi yhdistää maastohiihdon ja laskettelun (arkistoitu versio) *Kestävyysurheilu.fi*.  8.3.2016.  Arkistoitu 29.3.2016. Viitattu 17.3.2019.
2. ↑  Ski Mountaineering ISMF. Viitattu 17.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hiihtoalpinismi** Wikimedia Commonsissa

* Kansainvälinen hiihtoalpinismiliitto (englanniksi)
**Maria Margaretha Salonen** (s. 18. toukokuuta 1954) on helsinkiläinen kouluttaja, freelance-kirjoittaja ja tietokirjailija. 

Salonen opiskeli sosiologiaa Svenska social- och kommunalhögskolanissa 1978–1982 ja Helsingin yliopiston valtio­tieteellisessä tiede­kunnassa, oppiaineina yleinen sosiologia sekä lapsuuden ja nuoruuden sosiologia ja suoritti valtiotieteiden maisterin tutkinnon vuonna 2012 ja opettajan pedagogiset opinnot 2009–2010. Hän toimi PR-sihteerinä Wimbledon School of Artissa ja freelance-toimittajana Lontoossa vuosina 1988–1996 (toimittanut muun muassa IBM:n kuluttajille suunnattu lehti *Helpware*, Forward Publishing 1992–1995). Tänä aikana hän kirjoitti pakinoita suomalaisen lapsiperheen elämästä (vanhojakirjoituksialontoosta.wordpress.com)ja brittiläisistä ilmiöistä muun muassa sanomalehti Keskisuomalaiseen sekä Elanto-, Vihreä Lanka- ja Me Naiset -lehtiin. Suomeen palattuaan hän kirjoitti vuosina 2000–2012 artikkeleita muun muassa seuraaviin lehtiin: Tiede-lehti, EEMAil, Eepinen, KotiPC, Hifi, Voi hyvin, Elämänilo, Terveydeksi, Kasvatus ja Yliopisto.
Vuosina 2004–2006 hän suoritti Helsingin yliopiston Vantaan täydennyskoulutuslaitoksen (Palmenia)- ja Montessori-koulutuksen ensimmäisen suomenkielisen montessoriohjaajakoulutuksen (montessoripedagogiikka) ja toimi montessoriohjaajana, Suomen Montessoriyhdistyksen (nyk. Suomen Montessoriliitto) hallituksessa ja Montessori-lehden toimituksessa vuosina 2006–2009.

Hänen vuonna 2016 kirjoittamansa teos *Axel Munthen jäljillä* (Avain kirjankustantamo) on alun perin suomen kielellä julkaistu tietokirja ruotsalaisesta kirjailija ja lääkäri Axel Munthesta, ja se perustuu muun muassa Munthen pojan Malcolm Munthen ja pojanpojan Adam Munthen haastatteluihin. Kirjassa esitellään myös Munthe-suvun nykyään yleisölle avoimina olevat historialliset kartanot ja huvilat, joista Villa San Michele Caprilla on kuuluisin; siihen liittyy menestysromaani *Huvila meren rannalla*. Muut ovat Hildasholm Taalainmaalla, Southside House Lontoossa ja Hellens Manor Herefordshiressä Englannissa.

### Suomennokset

* Stan Smith: *Piirtäjän käsikirja (The Complete Drawing Cource)*. Suomentanut Maria Salonen. Kustannus-Mäkelä, 1995. ISBN 978-951-873-561-1.

### Omat teokset

* Maria Margaretha Salonen: *Iltapäivä kerhossa - vapaa-aikaa vai suoritusta?*. Pro gradu.
* Maria Salonen: *Pieni ja suuri samassa veneessä: Pohdintoja lapsuudesta, aikuisuudesta ja montessoripedagogiikasta*. Books on Demand, 2015. ISBN 978-952-318-484-8.

Maria Salonen: Axel Munthen jäljillä. Avain (kirjankustantamo) 2016. ISBN 978-952-304-084-7

Lähteet
-------

1. ↑   *tarvitaan parempi lähde*
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)*tarvitaan parempi lähde*
4. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo raviohjastajasta. Samannimisestä kestävyysjuoksijasta katso Allan Korpi (yleisurheilija).*

**Allan Arvo Korpi** (15. helmikuuta 1928 Oulu – 5. kesäkuuta 2001 Pälkäne) oli suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän oli Suomen ensimmäisiä ammattimaisia ravivalmentajia, joka saavutti yli 50 vuotta kestäneellä urallaan muun muassa kolme ravikuninkuutta.

Ura
---

Korpi aloitti työskentelyn hevosten parissa jo nuorena kotikaupungissaan Oulussa. Lahdenperän ja Heinäpään kaupunginosissa asunut Korpi toimi muun muassa hevoskauppiaana ja ajoi ensimmäisen ravilähtönsä vuonna 1946. Ensimmäisen ravikuninkuutensa hän saavutti vuonna 1965 Puhemiehellä. Vuosikymmenen lopussa Korpi muutti valmentajaksi Loviisaan ja myöhemmin 1970-luvulla ratavalmentajaksi Forssan Pilvenmäen raviradalle. Vuosina 1983 ja 1985 hän voitti ravikuninkuuden Vireenillä.

Suomen Hippoksen vuonna 1977 aloittaman ATK-tilastoinnin jälkeen Korpi ajoi ohjastanajanuransa päättymiseen vuoteen 1998 mennessä yli 10 000 ravilähtöä, joissa hän saavutti 901 voittoa. Kaikkiaan Hippos ilmoittaa Korven voittojen määräksi 1 699.

Korpi kuoli sairauskohtaukseen kotonaan Pälkäneellä 73-vuotiaana kesäkuussa 2001. Hänet on haudattu Forssan hautausmaalle. Vuodesta 2020 lähtien Forssa Pilvenmäellä on järjestetty kylmäverisille tarkoitettu Allan Korven Muistoajo.

Perhe
-----

Allan Korven pojat Pekka, Heikki ja Ilkka Korpi ovat myös menestyneitä raviurheilijoita. Hänen tyttärensä Hanna-Maria Korpi toimii ammattilaisena ratsastuksen parissa. Nuorin tytär Nina-Jasmin Korpi on malli sekä gemmologi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ravivalmentaja Allan Korpi menehtyi sairaskohtaukseen  8.6.2001. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 16.1.2013.
2. ↑  Wilenius, Teemu: Pekka Korpi on Suomen me­nes­ty­nei­nen ra­vi­val­men­ta­ja ja Äi­mä­rau­tion kat­so­mos­sa ra­vi­kan­san suuri sankari – "Tunnen itseni täysin ou­lu­lai­sek­si"  17.12.2018. Kaleva. Viitattu 28.3.2021.
3. 1 2  Laaksonen, Ami: Mannerheim-ristin ritarien hautakivet ovat kestokiinnostuksen kohteita, mutta vierailijoita kiinnostavat monentyyppiset henkilöt ravivalmentajista ravintolamuusikoihin, maistereista ministereihin (vain tilaajille)  20.9.2020. Forssan Lehti. Viitattu 28.3.2021.
4. ↑  Allan Korpi *Ohjastustilasto*. Suomen Hippos.  Arkistoitu 11.10.2016. Viitattu 9.12.2014.
5. ↑  Tuhannen voiton klubi (arkistoitu sivu)  31.12.2010. Suomen Hippos.  Arkistoitu 7.1.2012. Viitattu 28.3.2021.
6. ↑  Rättyä, Jari-Pekka: Pilvenmäki Maraton kunnioittaa jatkossa Allan Korven muistoa  21.8.2020. Hevosurheilu. Viitattu 28.3.2021.
7. ↑  Suominen, Aili: Ilkka Korpi on kasvanut tiukasti kiinni hevosten maailmaan  25.5.2006. Turun Sanomat. Viitattu 28.3.2021.
8. ↑  Ravisuvun kasvatit ryhtyivät ratsastamaan (arkistoitu sivu)  2006. Sydän-Hämeen Lehti. Viitattu 9.12.2014. [vanhentunut linkki]
**Itävallan junakaappaus** tapahtui 28. syyskuuta vuonna 1973, kun kaksi palestiinalaista As-Sa'iqan ryhmän terroristia hyökkäsi Moskovasta Wieniin matkalla olleeseen yöpikajunaan Schönaussa Ala-Itävallassa. Yöjunassa oli 40 venäjänjuutalaista siirtolaista, jotka olivat muuttamassa Neuvostoliitosta Israeliin.

Terroristit ottivat kolme juutalaista siirtolaista ja yhden itävaltalaisen tullimiehen panttivangiksi. Kaappaajat vaativat Schönaun pakolaiskeskuksen sulkemista ja lentokonetta, jolla he pääsisivät pois Itävallasta.

Kaappaajien mukaan Itävallan hallitus uhkasi palestiinalaisten asiaa sallimalla Neuvostoliiton juutalaisryhmien läpikulkuoikeuden näiden muuttaessa Israeliin. Useiden tuntien jälkeen liittokansleri Bruno Kreisky ilmoitti suostuvansa kaappaajien vaatimuksiin humanitäärisin syin.

Uhaten tappaa panttivangit terroristit hankkivat itselleen auton, jolla he ajoivat Wienin kansainväliselle lentoasemalle. Lentokentällä käytiin neuvotteluita viranomaisten kanssa ja kaappaajien käyttöön tarjottiin matkustajalentokone, jolla he lensivät Tripoliin 29. syyskuuta.

Itävallan viranomaiset ilmoittivat, ettei juutalaisille siirtolaisryhmille annettaisi vastaisuudessa läpikulkulupaa Schönausta ja ilmoitti sulkevansa keskuksen. Sen sijaan yksittäisten juutalaisten läpikulku sijoitettiin toiseen leiriin ja hyväksyttiin.

Israel katkaisee välit Itävaltaan
---------------------------------

Itävallan hallituksen päätös sulkea pakolaiskeskus otettiin Israelissa vastaan suurella katkeruudella. Israelin hallituksen mukaan Itävallan hallitus oli toiminut vilpillisesti maailman
juutalaisia vastaan ja osoittanut käsittämätöntä myöntyväisyyttä arabiterroristeja kohtaan. Israelin parlamentti kokoontui tilanteesta ylimääräiseen istuntoon. Israel kutsui suurlähettiläänsä takaisin ja esitti vastalauseen Itävallan hallitukselle.

Jälkipyykki
-----------

Tapauksen jälkeen pidettiin Itävallan liittokanslerin ja Israelin pääministeri Golda Meirin välillä sellainen huippukokous Schönbrunnin linnassa Wienissä, jossa keskusteltiin uuden vastaanottokeskuksen perustamisesta sillä vuoden 1971 jälkeen kaikkiaan 70 000 juutalaista oli muuttanut Neuvostoliitosta Schönaun kautta Israeliin. Kreisky suostui uuden vastaanottokeskuksen avaamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bruno Kreisky, Jill Lewis, Oliver Rathkolb: *The Struggle for a Democratic Austria: Bruno Kreisky on Peace and Social Justice*. Berghahn Books, 2000. ISBN 9781571811554. Teoksen verkkoversio (viitattu 1.3.2019). en
2. 1 2 3 4  Terence Smith: Guerrillas Seize 3 Soviet Jews on Train, Then Release Them in Austrian Deal *The New York Times*.  29.9.1973. Viitattu 1.3.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Lautela, Yrjö.: *Itävalta : kappale mennyttä suuruutta*, s. 173. Helsinki: Edita, 2005. 76861462. ISBN 9513744248, 9789513744243. Teoksen verkkoversio (viitattu 18.9.2019).
4. 1 2 3  Vuosikirja 73 Juutalaisia siirtolaisia kaappatiin yöjunasta sivu 151 KG Bertmark Kustannus Oy
5. 1 2 3 4  Vuoden uutistapahtumat kuvina 1973 Kaappaus Itävallassa sivu 208 Interkustannus Oy

Aiheesta muualla
----------------

* EUscreen: After the Marchegg crisis: Golda Meir in Vienna (video)
Glasgow School of Art vuonna 2002.
Mackintoshin suunnitteleman Glasgow School of Artin rakennuksen julkisivu vuoden 2014 tulipalon jälkeen.
**Glasgow School of Art** on riippumaton taidekoulu Skotlannissa. Se sijaitsee Garnethillin alueella Glasgow'ssa. 

Glasgow School of Art perustettiin vuonna 1845 nimellä *Glasgow Government School of Design*, nimi vaihtui nykyiseksi vuonna 1853. Koululle valmistui 1899 Charles Rennie Mackintoshin suunnittelema rakennus. Koulussa on valokuvauksen, maalauksen, taidegrafiikan, kuvanveiston ja ympäristötaiteen, tuotesuunnittelun, tekstiilitaiteen, sisustussuunnittelun, arkkitehtuurin, visuaalisen viestinnän sekä hopeasepän linjat.

Glasgow School of Artissa on 1900 opiskelijaa, joista 20 prosenttia on ulkomailta. Useimmat Skotlannin johtavat nykytaiteilijat ovat valmistuneet Glasgow School of Artista, kuten monet Turner Prize -ehdokkaat ja voittajat. Tunnettuja alumneja ovat muun muassa Charles Rennie Mackintosh, kirjailija Alasdair Gray, Hannah Frank, animaattori Norman McLaren, näyttelijä Robbie Coltrane ja sarjakuvapiirtäjä John Byrne. Myös Suomessa vaikuttava Charles Sandison on opiskellut koulussa.

Koulussa syttyi 16. kesäkuuta 2018 kello 23.30 tulipalo jo toisen kerran. Edellinen tulipalo oli vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Our History *The Glasgow School of Art*.  Arkistoitu 30.6.2018. Viitattu 30.6.2018 (englanniksi).
2. ↑  Griffiths, Alyn: Glasgow School of Art is Charles Rennie Mackintosh's "masterwork" *dezeen*.  5.6.2018. Viitattu 30.06.2018 (englanniksi).
3. ↑  Undergraduate Study *The Glasgow School of Art*.  Arkistoitu 30.6.2018. Viitattu 30.06.2018 (englanniksi).
4. ↑  Charlotte Higgins: Glasgow's Turner connection *The Guardian*.  17.10.2011. Viitattu 30.06.2018 (englanniksi).
5. ↑  Huttunen, Anni: Glasgown arvostettu taidekoulu roihusi viime yönä ilmiliekeissä - Katso video massiivisesta tulipalosta *Iltalehti*.  16.6.2018. Viitattu 30.06.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Glasgow School of Art**.
* Glasgow School of Artin virallinen sivusto (englanniksi)
**Ludmila Böömiläinen** tai **Ludmila Pyhä** (n. 860 Mělník - 15. syyskuuta 921 Beroun) oli Böömin ruhtinas Bořivoj I:n vaimo. Nykyään häntä kunnioitetaan Böömin suojeluspyhimyksenä.

Elämä
-----

Kun Böömin naapuri Suur-Määri valtasi valtakunnan vuonna 883, valitsi ruhtinas Svatopluk alueen sijaishallitsijaksi Přemyslidien sukuun kuuluneen Bořivojin. Methodios kastoi sekä Bořivojin, että hänen vaimonsa Ludmilan kristinuskoon luultavasti heti valtauksen jälkeen. Yhdessä he vakauttivat kristinuskon asemaa alueella, muun muassa rakennuttamalla Böömin ensimmäisen kirkon Levý Hradeciin. Tästä huolimatta uusi uskonto ei nauttinut täyttä hyväksyntää edes aateliston keskuudessa.

Bořivojin kuoltua heidän poikansa jatkoivat Böömin hallitsemista. 920-luvulle tultaessa Böömiä hallitsi Ludmilan miniä Drahomíra, joka suosi hovin pakanapuoluetta. Samaan aikaan Ludmila vastasi lapsenlapsensa Venceslauksen kasvattamisesta kristityksi, sillä hänestä oli määrä kruunata valtakunnan seuraava hallitsija. Lopulta ulkopolitiikkasta juontunut riita sai Drahomíran murhauttamaan anoppinsa vuonna 921 ja karkottamaan muut vastustajansa Baijeriin. He kuitenkin palasivat jo seuraavana vuonna ja Venceslaus kruunattiin hallitsijaksi 924. Maanpakonsa aikana aateelliset olivat alkaneet kunnioittaa Ludmilaa pyhimyksenä.

Pyhimyksenä
-----------

Ludmila julistettiin katolisen kirkon pyhimykseksi vuonna 1143. Myös ortodoksinen kirkko on julistanut hänet pyhimykseksi. Hänen muistopäivänsä on 16. syyskuuta.

Lähteet
-------

* Jaroslav Pánek, Oldřich Tůma: A History of the Czech Lands. Luku 3, Dušan Třeštík: Great Moravia and the Beinnings of the State, Charles University, 2018 ISBN 978-80-246-2227-9 (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Třeštík, s.76
2. 1 2  St. Ludmila Encylopedia Britannica. Viitattu 2.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  Saint Ludmila - 1100 years since the death of the first Czech saint Prague.eu. Viitattu 2.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Vör** tai **Vara** (muinaisnorjan riimuilla: ᚢᚢᚱ) on skandinaavisessa mytologiassa sopimusten jumalatar. Hänet yhdistetään myös viisauteen ja tarkkaavaisuuteen. Hänen nimensä on johdettu muinaisnorjan adjektiivista "vǫrr", joka tarkoittaa tarkkavaista tai valpasta. Valat ja lupaukset ovat hänelle pyhiä, ja hän on myös avioliiton suojelija. Vöriltä ei mikään pysynyt salassa. Oikeudenkäyntiin joutuneet vastaajat pyysivät häneltä usein apua.

Vör on yksi vähemmän tunnetuista Æesir jumalista. Hänet mainitaan vain lyhyestä Snorri Sturlusonin Proosa-Eddassa. Proosa-Eddassa Vörin sanotaan olevan kymmenes jumalatar ja häntä kuvaillaan viisaana ja uteliaana. Siinä myös sanotaan, ettei kukaan voi piilottaa häneltä mitään, sillä hän tietää kokoajan mitä on tapahtumassa. Paljoa muuta hänestä ei tiedetä, sillä muissa skansinaavisen mytologian lähteissä häntä ei mainita eikä hän liity keskeisesti mihinkään tunnettuun myyttiin.

Vörin tärkeydestä skandinaavisessa mytologiassa on ollut keskustelua ja jotkut ovat kyseenalaistaneet sen, onko hän ollut jumalatar ollenkaan. Rudolf Simek on ehdottanut, että Vör olisi ennemmin konsepti kuin oikea hahmo. Andy Orchardin mielestä Vör oli yksi suojeluun liittyvistä jumalattarista kuten myös muun muassa Sága, Hlin, Sjöfn ja Snotra.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Vör - Goddess of Norse Mythology *historylists.org*. Viitattu 7.4.2024.
2. ↑  Lurker 1987, s. 200
3. ↑  Cotterell 1996, s. 246
Maintalin sijainti Main-Kinzigin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
**Maintal** on kaupunki Hessenin osavaltiossa Saksan keskiosassa. Se muodostettiin vuonna 1974 liittämällä neljä kuntaa toisiinsa. Maintal kuuluu Frankfurt am Mainin suurkaupunkialueeseen. Maintalin väekkäimmät kaupunginosat ovat Dörnigheim ja Bischofsheim.

Maantiede
---------

Maintal sijaitsee Hessenin eteläpuoliskolla välittömästi Frankfurt am Mainin itäpuolella ja Hanaun länsipuolella. Kaupunki rajautuu etelässä Main-jokeen.

Historia
--------

Maintal syntyi 1. heinäkuuta 1974, jolloin Dörnigheimin kaupunki sekä maalaiskunnat Bischofsheim, Hochstadt ja Wachenbuchen liitettiin toisiinsa. Dörnigheimista on varhaisin kirjallinen maininta vuodelta 793. Bischofsheim mainitaan ensi kerran vuonna 880 muodossa Biscofesheim. Hochstadt mainitaan vuonna 846 muodossa Hohunsteter marca ja Wachenbuchen vuonna 798 muodossa Bucha marca. Dörnigheim sai kaupunkioikeudet 1964.

Maintalin arvorakennuksiin kuuluu muun muassa Dörnigheimin evankelinen kirkko (Alte Kirche am Main).

Maintalin raatihuone (Rathaus der Stadt Maintal) sijaitsee Hochstadtissa Klosterhofstraßen varrella.

Talous ja liikenne
------------------

Maintalin yrityksiä ovat muun muassa Norma Group (kiinnitysteknologia), Syngenta (maatalouskemia) ja Lubcon (erikoisvoiteluaineet). Maintalin rautatieliikennepaikat, Maintal West ja Maintal Ost, sijaitsevat rataosuudella Frankfurt Süd–Aschaffenburg. Maintalin halki kulkee lännestä itään moottoritie BAB 66. Kaupungin alueella on liittymät Maintal-Bischofsheim ja Maintal-Dörnigheim.

Lähteet
-------

1. ↑  Entfernung von Maintal, Deutschland nach Frankfurt am Main, Deutschland *Entfernungsrechenenkm.com*. Viitattu 4.4.2024. (saksaksi)
2. 1 2  Hessen besuchen erleben *Tourbee.de*. Viitattu 4.4.2024. (saksaksi)
3. ↑  Maintal *Maintal.de*. Magistrat der Stadt Maintal. Viitattu 4.4.2024. (saksaksi)
4. ↑  Dörnigheim feiert seine Ersterwähnung vor 1225 Jahren *Op-online.de*. Viitattu 4.4.2024. (saksaksi)
5. ↑  Historisches Ortslexikon *Lagis-hessen.de*. Hessisches Institut für Landesgeschichte. Viitattu 4.4.2024. (saksaksi)
6. ↑  Herzlich Willkommen in der Kirchengemeinde Dörnigheim *Kirchenkreis-hanau.de*. Kirchenkreis Hanau. Viitattu 4.4.2024. (saksaksi)
7. ↑  Rathaus der Stadt Maintal *Maintal.de*. Magistrat der Stadt Maintal. Viitattu 4.4.2024. (saksaksi)
8. ↑  Standortprofil Maintal: Wirtschaft und die größten Unternehmen *Die-deutsche-wirtschaft.de*. Die Deutsche Wirtschaft. Viitattu 4.4.2024. (saksaksi)
9. ↑  Maintal Ost *Bahnhof.de*. DB InfraGO AG. Viitattu 4.4.2024. (saksaksi)
10. ↑  A 66 *Autobahnatlas-online.de*. Viitattu 4.4.2024. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Maintal, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maintal**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Maintal
**Ahoisten työväentalo** tai **Etelä-Rengon työväentalo** oli entisen Rengon kunnan (vuodesta 2009 osa Hämeenlinnaa) Ahoisten kylässä sijainnut työväentalo. Se purettiin vuonna 1968.

Historiaa
---------

Etelä-Rengon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Eräs tilanomistaja vuokrasi yhdistykselle tontin Ahoisten Marjomäestä, ja talo valmistui vuonna 1909. Vihkiäisiä vietettiin seuraavana keväänä. Yhdistys oli Rengon suurin ja niin oli myös talo. Vuonna 1937 talo peruskorjattiin, ja samassa yhteydessä hankittiin sähkövalo. Taloa myös laajennettiin vaatehuoneella/eteisellä sekä rakentamalla näyttämöä laajentanut lisäsiipi.

Sotien jälkeen yhdistyksen jäsenmäärä alkoi kuitenkin laskea etenkin kaupunkeihin suuntautuneen muuttoliikkeen vaikutuksesta. Velkoja ei enää pystytty hoitamaan, vaikka vielä 1930-luvulla yhdistys oli ollut hyvissä varoissa. Talo päätyi ilmeisesti 1950-luvun lopulla Työväen Säästöpankille, jolta yksityishenkilö osti sen polttopuiksi vuonna 1968. Yhdistyksen jäsenet liittyivät 1970-luvun alussa Rengon sosialidemokraattiseen työväenyhdistykseen.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Vuonna 1929 yhdistys osti työväentalolle radion. Paikallinen poliisi kuitenkin kielsi radion kuuntelemisen, ja se jouduttiin laittamaan arpajaisten pääpalkinnoksi. Toiminta talolla oli vilkasta: siellä pidettiin iltamia, näyteltiin ja vietettiin erilaisia juhlia. Sekä yhdistyksen jäsenet että ulkopuolisetkin vuokrasivat taloa omaan käyttöönsä. Talolla toimi myös kirjasto.

Rakennus
--------

Taloon kuului juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja vaatehuone. Kuvien perusteella talo oli 1,5- tai kaksikerroksinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. 1 2 3 4  Lindholm, Toivo J.: *Työväenyhdistystoimintaa Rengossa 1906–1987*. Rengon työväenyhdistys ry, 1987.
**Eteläisten työväentalo** on Hauhon (vuodesta 2009 lähtien osa Hämeenlinnaa) Eteläisten kylässä sijaitseva työväentalo. Talon omistaa nykyään Hauhon työväenyhdistys ry.

Historiaa
---------

Eteläisten työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Talo valmistui vuonna 1911. Vuoden 1916 lopulla yhdistys juhli kymmenvuotispäiviään talollaan. Tuolloin kerrottiin yhdistyksen jäsenmäärän ja jäsenten aktiivisuuden laskeneen alkuinnostuksen jälkeen. Suurin osa jäsenistä oli "itsellistyöläisiä". Torpparit, jotka olivat perustamisvaiheessa aktiivisimpia, olivat sittemmin jääneet sivuun.

Vuoteen 1931 mennessä toiminta oli kuitenkin vakiintunut, ja sitä kuvailtiin "säännölliseksi ja varmaksi", vaikka jäsenmäärä ei ollut suurempi kuin 20. Talo oli vilkkaassa käytössä, ja sitä vuokrattiin myös ulkopuolisille. 1980-luvulla talo oli jonkin aikaa lähes käyttämättömänä.

Talon omistaa nykyään Hauhon työväenyhdistys ry, joka vuokraa sitä erilaisia tilaisuuksia varten. Vuonna 2017 talolla järjestettiin marsunäyttely ja eläintarvikekirpputori.

Rakennus
--------

Talon suunnitteli rakennusmestari Juho Kolari. Suurin osa talon hirsistä saatiin lähiseutujen puretuista taloista. Talon arkkitehtuurissa on jugendvaikutteita, jotka näkyvät erityisesti sen kaari-ikkunoissa sekä salin näyttämön rakenteissa, jonka koristelistat imitoivat antiikin pylväitä. Näyttämön kulissit ovat alkuperäiset, ja ne maalasi mahdollisesti Hämeenlinnan Työväenteatterin silloinen kulissimaalari Lauri Numminen. Käsityönä valmistettu taustakangas eli fondi oli alun perin Alvettulan työväentalossa. Fondi kärsi tuhoja sisällissodan aikaan, kun joku viilsi sen puukolla kahtia. Se korjattiin vuonna 2016 ja palautettiin paikalleen.

Talo on maalattu punamullalla. Se on yksikerroksinen, ja sen pinta-ala on noin 200 m², johon sisältyy sali näyttämöineen, ravintola ja keittiö. Taloon on myöhemmin vedetty vesijohto ja tehty sisävessat, myös esteetön wc. 1980-luvulla taloon laitettiin peltikatto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. ↑  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  30.12.1916, no 148. Viitattu 23.11.2022.
3. 1 2 3 4  Hiltunen, Taneli: Erään työväentalon matka sodasta rauhaan *docplayer.fi*. Viitattu 23.11.2022.
4. 1 2 3  Eteläisten työväentalo Seurantalot.fi. Viitattu 23.11.2022.
5. ↑  Hämeen Sanomat *hameensanomat.fi*.  31.3.2017. Viitattu 23.11.2022.
**Tuittulan työväentalo** oli Hauhon kunnan (vuodesta 2009 lähtien osa Hämeenlinnaa) Tuittulan kylässä sijainnut työväentalo, jonka omisti Kokkilan-Tuittulan työväenyhdistys. Kokkilan ja Tuittulan kylät sijaitsevat vierekkäin.*tarvitaan parempi lähde*

Historiaa
---------

Kokkilan-Tuittulan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1902. Alkuaikoina sen nimi oli pelkkä Tuittulan työväenyhdistys, ja Kokkilan työväenyhdistys oli oma yhdistyksensä. SDP:n puoluetilastoissa esiintyi 1920-luvulla useimmiten pelkästään joko Tuittulan tai Kokkilan työväenyhdistys, mutta ilmeisesti yhdistyksestä käytettiin jo tuolloin myös nimeä Kokkilan-Tuittulan työväenyhdistys. Vuonna 1931 puoluetilastossa on Tuittulan-Kokkilan työväenyhdistys, jossa oli 12 jäsentä.

Vuonna 1909 Tuittulan työväenyhdistyksen jäsenluku oli 34, ja se oli hankkinut ilmeisesti samana vuonna talon. Rakennusrahaston kartuttamiseksi yhdistys oli järjestänyt arpajaiset jo vuonna 1907. Alkukesästä 1907 yhdistys sai eräältä talolliselta ilmaiseksi "huvihuoneen", ja yhdistyksen jäsenet leikkasivat kiitoksena kyseisen talon rukiin ilmaiseksi. Ei ole varmaa, onko tämä sama talo, joka mainitaan vuoden 1909 tilastossa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

1910–1920-luvuilla talolla järjestettiin iltamia. Kesällä 1932 yhdistys järjesti 30-vuotisjuhlailtaman talollaan. Ohjelmassa oli Tuittulan vapaapalokunnan torvisoittoa, runonlausuntaa, kansanedustaja Väinö Kivisalon puhe, näytelmä sekä tanssia.

Yhdistyksen tai talon vaiheista 1930-luvulta eteenpäin ei ole tietoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Häme.wiki: Kokkilan kylä *hamewiki.fi*.  Arkistoitu 30.11.2022. Viitattu 30.11.2022.
2. 1 2  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  2.6.1932, no 101. Viitattu 30.11.2022.
3. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1921–1924  1925. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 30.11.2022.
4. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1925–1928  1929. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 30.11.2022.
5. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  24.5.1921, no 55. Viitattu 30.11.2022.
6. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1929–1931  1932. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 30.11.2022.
7. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1909  1910. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 30.11.2022.
8. ↑  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  5.10.1907, no 112. Viitattu 30.11.2022.
9. ↑  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  29.8.1907, no 96. Viitattu 30.11.2022.
10. ↑  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  2.10.1913, no 112. Viitattu 30.11.2022.
11. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  8.10.1925, no 113. Viitattu 30.11.2022.
**Tuuloksen työväentalo Alku** on Tuuloksen Pohjoisten kylässä sijaitseva työväentalo. Työväentalo on osa maakunnallisesti arvokasta Pohjoisten kylän rakennettua kulttuuriympäristöä ja se on historiallisesti, rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti merkittävä. Työväentalo sijaitsee Pohjoistentien varrella, jossa on säilynyt vanhaa rakennuskantaa 1800-luvulta ja 1900-luvun alusta.

Historiaa
---------

Tuuloksen Työväenyhdistys perustettiin heinäkuussa 1905. Yhdistys liittyi aluksi  Suomen ruotsalaiseen työväenliittoon, mutta vuonna 1906 yhdistys päätti liittyä Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Samalla yhdistys otti nimekseen Tuuloksen Työväenyhdistys Alku. Oman talon suunnittelu alkoi 1907 rakennusrahaston perustamisella. Yhdistys vuokrasi tontin Pohjoisten kartanolta elokuussa 1908. Rakennusaineiksi ostettiin Heikkilä-niminen talo Lammin kunnan Ronnin kylästä. Talo valmistui 9. toukokuutta 1909. Oman talon vihkiäisiä vietettiin 4. heinäkuuta 1909. Varoja kerättiin järjestämällä iltamia, arpajaisia ja esittämällä näytelmiä. Sisällissodassa työväentalo suljettiin ja irtain omaisuus takavarikoitiin. Yhdistys sai talonsa takaisin vuonna 1919, mutta irtaimisto jäi kadoksiin.

Rakennus
--------

Työväentaloa on kunnostettu talkoovoimin vuosikymmenien aikana. Ensimmäisen kerran taloa kunnostettiin jo ennen sisällissotaa vuonna 1917. Vuonna 1927 taloa laajennettiin uuden näyttämön verran. Yhdistys sai hankittua vuokratontin omakseen vuonna 1941. Hirsirunkoinen talo vuorattiin laudoilla vuonna 1971 ja maalattiin punaiseksi. Alkuperäinen pärekate vaihdettiin asbestilevyyn vuonna 1958. Katto uusittiin 1980-luvun lopulla. Samalla alkoi kuusi vuotta kestänyt sisätilojen remontti. Tuolloin taloon saatiin vesi- ja viemärijohdot, sähköt uusittiin ja samoin kaikki sisäpinnat. Juhlasali näyttämöineen ja keittiö sijaitsevat rakennuksen toisessa kerroksessa. Ensimmäisessä kerroksessa ovat wc-tilat, naulakko ja tekniset tilat. Entinen vahtimestarin asunto ja kahvilan tilat on yhdistetty vuokra-asunnoksi. Taloa on edelleen remontoitu 2010-luvulla, jolloin on kunnostettu mm. ikkunat ja keittiö.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Sodan jälkeen talo oli ahkerassa käytössä, siellä järjestettiin muun muassa iltamia ja näytelmäesityksiä. Näin saatiin hankituksi varoja talon ylläpitoon. Oman käytön ohella juhlasalia vuokrataan ulkopuolisille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hämewiki/Tuuloksen työväentalo *hamewiki.fi*.  Arkistoitu 17.5.2022. Viitattu 12.4.2022.
2. ↑  Hämeen Voima 24.11.1906 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 12.4.2022.
3. ↑  Hämeen Sanomat 3.6.1909 no 59 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 12.4.2022.
4. ↑  Hämeen Kansa 18.11.1936 no 141 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 12.4.2022.
5. ↑  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
6. ↑  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kanta-Hämeen maakunnallisesti arvokkaat rakennetut kulttuuriympäristöt (Arkistoitu – Internet Archive)
**Viisarin työväentalo** (alun perin Hämeenlinnan maalaiskunnan työväentalo) on Hämeenlinnan kaupungin Viisarin kaupunginosassa sijaitseva työväentalo. Vuoteen 1948 saakka Viisari kuului Hämeenlinnan maalaiskuntaan.

Historiaa
---------

Hämeenlinnan maalaiskunnan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Mukaan liittyi 63 henkeä. Ensimmäisen talonsa yhdistys osti jo seuraavana vuonna, mutta se todettiin pian liian pieneksi. Vuonna 1917 yhdistys osti entisen liiketalon. Yhdistyksen jäsenmäärä laski vuoteen 1912 saakka, jolloin se oli 32, mutta lähti sitten taas nousuun. Vuoden 1918 alussa saavutettiin huippu, 233 jäsentä. Sisällissodan aikaan talo oli takavarikossa. Sen jälkeen jäsenmäärä lähti jälleen laskuun ja oli vuonna 1931 vähän yli 50.

Yhdistys vaihtoi myöhemmin nimensä Viisarin Työväenyhdistykseksi ja sittemmin Viisarin Sosialidemokraattiseksi työväenyhdistykseksi. Jossain vaiheessa suurin osa talosta laitettiin vuokralle niin, että vuonna 1982 talosta oli yhdistyksen omassa käytössä vain korjattu entinen näyttämö.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Ennen sisällissotaa yhdistyksen alaisuudessa toimi Voimistelu- ja Urheiluseura Kehitys. Toiminta ilmeisesti päättyi sisällissotaan, ja vuonna 1924 perustettiin Voimistelu- ja Urheiluseura Ryhti. Vuonna 1929 talolla pidettiin opintokerhon perustava kokous. Talolla on järjestetty myös muun muassa kokouksia ja nuorisotoimintaa.

Nykyään tilaa vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten.

Rakennus
--------

Talon rakennusvuodeksi mainitaan yhdessä lähteessä 1880 ja toisessa 1898. Sen pinta-ala on 239 m². Talo on hirsirakenteinen ja lautavuorattu ja siinä on peltikatto. Sisäseinillä oli aiemmin paneeli, vuodesta 1934 tapetti. Talossa on juhlasali, keittiö, eteinen sekä vahtimestarin asunto. Ostettuaan talon vuonna 1917 yhdistys rakensi siihen näyttämön, joka purettiin vuonna 1975. Samana vuonna talo liitettiin vesijohto- ja viemäriverkkoon ja asennettiin sisä-wc. Lämmitysmuoto vaihdettiin puusta sähköön vuonna 1978. Talon alakerrassa oli alun perin ravintola ja vaatesäilytys.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. 1 2 3 4  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
3. 1 2  Viisarin työväentalo (PDF) linnaseutu. Viitattu 11.11.2022.
4. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  14.2.1929, no 32. Viitattu 11.11.2022.
5. ↑  Viisarin työväentalo seurantalot.fi. Viitattu 11.11.2022.
**Akdes Nimet Kurat** (22. huhtikuuta 1903, Kazan – 8. syyskuuta 1971, Istanbul) oli turkkilainen historioitsija ja akateemikko.

Kurat syntyi Berketin kylässä Tatarstanissa 1903. Hän valmistui Bugulman lukiosta 1920 ja jatkoi opiskelua Leningradissa ja Moskovassa. Kurat yritti matkustaa Saksaan jatkaakseen opiskelua siellä, mutta koska hän matkusti ilman passia hänet pidätettiin Puolassa. Kärsittyään puolen vuoden vankilatuomion hänet vapautettiin ja hän jäi puolalaiseen kylään, jossa hän työskenteli renkinä maatilalla. Tänä aikana hän oppi puhumaan puolaa. Turkin suurlähetystö myönsi hänelle passin, jonka turvin hän matkusti Istanbuliin marraskuussa 1924.

Kurat pääsi opiskelemaan Istanbulin yliopiston historian ja filosofian laitokselle, jossa hän muun muassa toimi tunnetun historioitsijan ja tulevan Turkin ulkoministerin Mehmet Fuat Koprulun assistenttina. Valmistuttuaan 1928 Kurat täydensi opintojaan Breslaun ja Hampurin yliopistoissa Saksassa. Hänestä tuli filologian tohtori Hampurissa 1933. Hän palasi Istanbuliin samana vuonna. 1930-luvun loppupuolella hän kiersi keski-Euroopassa tekemässä tutkimustyötä ja kävi myös luennoimassa Uppsalan ja Tukholman yliopistoissa. Hän palasi jälleen Turkkiin 1938 työskennellen aluksi kuraattorina ja myöhemmin Denizlin lukion historianopettajana. Hänet nimitettiin apulaisprofessoriksi Ankaran yliopistossa 1941 ja professoriksi 1944. 1960-luvulla hän erikoistui Turkin ja Venäjän yhteiseen historiaan ja julkaisi ensimmäisen kirjansa *Türkiye ve Rusya* ("Turkki ja Venäjä") Naton apurahan avulla 1962.

28. elokuuta 1971 Kurat loukkaantui vaikeasti linja-auto-onnettomuudessa matkalla Istanbuliin. 8. syyskuuta hän menehtyi vammoihinsa Kasim paššan sairaalassa Istanbulissa.

Vuosina 1933–1971 yhdeksää kieltä sujuvasti puhunut Kurat julkaisi useita tutkimuksia, artikkeleita ja kirjoja, joita on käännetty eri kielille. Sekä opettajana että tutkijana hän painotti usein lähteiden tärkeyttä historiallisessa tutkimuksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Prof.Dr. Akdes Nimet Kurat Genel Türk Tarihi. Viitattu 20.8.217
2. ↑  Usein kirjoittajanimellä A. N. Kurat
3. ↑  Ahmet Vurgun, Muhammet Avaroğulları: Akdes Nimet Kurat, Tarihçilik ve Tarih Öğretimi (Arkistoitu – Internet Archive) Tuhed - Turkish History Education Journal. Viitattu 27.7.2016


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**Erik Balling** (29. marraskuuta 1924 – 19. marraskuuta 2005)oli tanskalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja. Hänen ohjaama, Grönlannin maisemissa kuvattu romanttinen draamaelokuva *Qivitoq* (1956) oli ehdolla vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi ja palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla 1957.

Balling ohjasi Islannin ensimmäisen pitkän näytelmäelokuvan *Gogo – rattotyttö* (79 af stödinni, 1962). Hänen muita töitään ovat *Rakkautta Kööpenhaminassa* (1960), *Suku on pahin* (1962), *Kuolema tulee päivälliselle* (1965), *Lyö lujaa Freddy!* (1965), *Freddie ja tyttökopla* (1966), monet *Olsen-kopla*-sarjan elokuvat sekä 1980-luvun taitteen televisiosarja *Matador*.

Lähteet
-------

1. ↑  The 29th Academy Awards (1957) Nominees and Winners. Viitattu 14.4.2024.
2. ↑  Qivitoq, Festival de Cannes. Viitattu 14.4.2024.
3. ↑  *79 af stödinni* Elonet.
4. ↑  Gunnarsson, Olafur: Ensimmäinen islantilainen.  *Helsingin Sanomat*, 26.10.1962. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Erik Balling Elonetissä.
**DAMA International** on kansainvälinen tiedonhallinnan ammattilaisten yhdistys. Sen tarkoituksena on kehittää tiedonhallinnan alaa, käsitteistöä ja käytäntöjä. Yhdistyksellä on alayhdistyksiä lähes 30 maassa.

DAMA Finland on kansainvälisen DAMA Internationalin paikallinen jäsenyhdistys Suomessa sekä Tieto- ja viestintätekniikan ammattilaiset TIVIA ry (jäljempänä "TIVIA") valtakunnallinen teemayhdistys. Yhdistys on voittoa tavoittelematon ja toimittaja- ja teknologiariippumaton yhdistys.

Yhdistyksen tarkoituksena on edistää ja kehittää tiedonhallinnan ja informaation roolia tärkeänä varallisuutena organisaatioiden kehittämisessä. Lisäksi tarkoituksena on edistää alan toimijoiden verkostoitumista liiketoiminta- ja teknologiarajojen yli ja vaikuttaa osana valtakunnallisesti toimivaa TIVIA yhteisöä.

Lähteet
-------

1. ↑  DAMA International -- Chapters: Active, Forming and Inactive *DAMA*. Viitattu 14.9.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dama Finlandin kotisivut
* Dama Internationalin kotisivut