recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Irja Rane** (s. 7. lokakuuta 1946 Ikaalinen) on suomalainen kirjailija. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa ja valmistunut filosofian maisteriksi pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Hän työskenteli vuosina 1977–2000 Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitoksen tehtävissä. Rane toimi valtion kirjallisuustoimikunnan sihteerinä vuosina 1980–1998. Vuonna 2000 Rane nimettiin Keski-Suomen kirjallisuuden alan läänintaiteilijaksi. 

Ranelta on ilmestynyt kolme teosta. Lisäksi Ranen runoja ja esseitä on julkaistu antologioissa. Rane on myös osallistunut *Kirjojen meri* ja *Hetki sillalla* juhlakirjojen toimituskuntiin. Ranen kirjoista *Kiinan keisarin lentävä hevonen* on käännetty saksaksi ja hollanniksi. 

Vuonna 1996 Rane sai Finlandia-palkinnon kirjastaan *Naurava neitsyt*.

Teokset
-------

* *Kiinan keisarin lentävä hevonen*. Helsinki: WSOY, 1985. ISBN 951-0-13181-4.
* *Naurava neitsyt*. Helsinki: WSOY, 1996. ISBN 951-0-21350-0.
* *Talvipuutarha*. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-22681-5.

Lähteet
-------

* WSOY pro [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Finlandiapalkittu Irja Rane Yle elävä arkisto. Viitattu 30.5.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Yliopisto-lehti 20/96 (Archive.org)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Paavo Akseli Tarkiainen** (27. lokakuuta 1923 Viipuri – 11. marraskuuta 2001) oli suomalainen kultaseppä, yrittäjä yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Tarkiaisen vanhemmat olivat kultaseppä Johan Akseli Tarkiainen ja Saara Vilhelmiina Lahtinen ja puolisot 1947–1958 Asta Oksala ja 1960–1970 lääketieteen ja kirurgian tohtori Erna Katro. Tarkiainen kävi keskikoulun Viipurin kaksoislyseossa ja sittemmin Helsingin kaksoisyhteislyseossa 1946, sai kultasepän oppia isänsä liikkeessä ja suoritti Kultaseppäkoulun päästötutkinnon 1945, Taideteollisen oppilaitoksen iltalinjan 1939–1945 ja tarkastusleimaustutkinnon 1945. Hän oli Kulta- ja Kellosepänliike J. A. Tarkiainen Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1947, kunnes hänen poikansa jatkoi isänsä työtä. Tarkiainen oli myös Finnantic Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen 1970–1972. Hän kuului Helsingin Kultaseppien yhdistyksen johtokuntaan 1946–1959, Kultaseppäkoulun johtokuntaan 1946–1960 ja Suomen Kultaseppien Liiton johtokuntaan 1953–1961 ja valtuuskuntaan 1958–1961. Sotilasarvoltaan Tarkiainen on reservin alikersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1974. Tarkiainen tunnettiin myös aktiivisena keräilijänä.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavo Akseli Tarkiainen *BillionGraves*. Viitattu 17.3.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Kivistö, Terhi: Kauppaneuvos Paavo Tarkiainen (1923–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 11.11.2022.
3. ↑  Arvonimet.  *Uusi Suomi*, 19.1.1975, nro 17, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.11.2022.
4. ↑  Tätä harrastan. Postimerkkejä ja nimikirjoituksia. Kauppaneuvoksen 30-vuotinen harrastus.  *Uusi Suomi*, 19.12.1981, nro 341, s. 20. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.11.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
32-bittisen Portable Executable -tiedoston rakenne.
**Portable Executable** (lyhyesti **PE**) on tiedostomuoto 32- tai 64-bittisille suoritettaville ohjelmille, objektitiedostoille, jaetuille kirjastoille ja FOT fonttiformaatille. PE:n 32-bittistä versiota kutsutaan PE32 ja 64-bittistä PE32+ tai lyhyemmin PE+. PE:tä käytetään Microsoft Windows käyttöjärjestelmässä sekä ReactOS-, SkyOS- ja BeOS-käyttöjärjestelmissä. UEFI-standardissa on määritetty PE-formaatti UEFI-ympäristön oletus tiedostoformaatiksi.

Tiedostomuoto
-------------

PE-tiedostossa on alussa MS-DOS 2.0 yhteensopiva otsikko. Tämän jälkeen tulee Microsoft COFF -otsikko ja siihen liittyvät tiedot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  PE Format *msdn.microsoft.com*. Viitattu 27.3.2018. (englanniksi)
2. ↑  Unified Extensible Firmware Interface (UEFI) Specification (PDF) *uefi.org*. Viitattu 27.3.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* An In-Depth Look into the Win32 Portable Executable File Format (englanniksi)
* An In-Depth Look into the Win32 Portable Executable File Format, Part 2 (englanniksi)
* Common Object File Format (COFF) – Internet Archive
**Kansanpuiston kenttä** sijaitsee Janakkalan Turengissa. Kenttä toimii naisten naisten Ykköspesistä pelaavan Janakkalan Janakkalan Janan kotikenttänä. 

Kenttä sijaitsee montussa, joten kunnarin lyöminen kentällä on haastavaa. Tunnettu mäkihyppääjä ja olympiamitalisti Veikko Kankkonen pelasi kaudella 1964 myös pesäpalloa ja houkutteli Kansanpuistoon 700 katsojaa seuraamaan joukkueensa Lahden Maila- Veikkojen ja Janakkalan Janan välistä ottelua. 

Kansanpuistonkentän pinta uusittiin kesäkuussa 2016. Hiekkapinta vaihdettiin hiekkatekonurmeksi. Samassa projektissa kentän ympäristöä siistittiin ja pukuhuonetilat remontoitiin. Varsin mittavan kenttäprojektin aloittajana toimi Janakkalan Janan pesäpallojaosto, joka sai tukea kunnalta, yksityisiltä tukijoilta sekä Linnanseutu ry:ltä. Uusitun kentän avajaispelinä pelattiin torstaina 30.6.2016 naisten suomensarjan ottelu Janakkalan Jana - Hämeenlinnan Paukku. Janan Fanni Kanervalla oli kunnia tuoda uusitun kentän ensimmäinen juoksu, lyöjänä Sanimaria Selinko. Ottelua seurasi 392 katsojaa. Uusitun pinnan ansiosta Janakkalan Janan pesäpallon lisäksi kenttää pystyvät hyödyntämään päivittäin Turengin yhteiskoulu sekä Janakkalan lukio.

  



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Miesten Ykköspesis |
| --- |
|  |
| Kaudet | 
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020
* 2021
* 2022

 |
|  |
| Joukkueet | 

|  |  |
| --- | --- |
| 2022 | 
* Alajärven Ankkurit
* Alavuden Peli-Veikot
* Haapajärven Pesä-Kiilat
* Haminan Palloilijat
* Ikaalisten Tarmo
* Jyväskylän Lohi
* Kannuksen Ura
* Kouvolan Pallonlyöjät II
* Loimaan Palloilijat
* Oulun Lippo
* Puijon Pesis
* Simon Kiri

 |

 |
|  |
| Palkinnot | 
* Kuukauden pelaaja

 |

 |
**Adolf Wilhelm Severin Tigerstedt** (14. tammikuuta 1853 Kuopio – 6. kesäkuuta 1918 Pori) oli suomalainen upseeri, joka palveli Venäjän keisarillisessa armeijassa sekä Bulgarian armeijasa.

Elämä
-----

Severin Tigerstedtin hauta.
Tigerstedt varttui isänsä Gustaf Tigerstedtin omistamalla Gustafsvikin tilalla Kokemäen Kakkulaisisssa. Hän aloitti sotilasuransa jo 13-vuotiaana Haminan kadettikoulussa. Vuosina 1875–1876 Tigerstedt palveli Venäjän keisarillisen kaartin vänrikkinä, jonka jälkeen hän osallistui Serbian ruhtinaskunnan armeijan vapaaehtoisena Turkin sotaan 1876–1878. Sodan päätyttyä Tigerstedt palasi kapteenina keisarillisen kaartin palvelukseen. Hänet komennettiin Balkanille, jossa Tigerstedt osallistui Venäjän–Turkin sodan taisteluihin. Vuodesta 1880 lähtien Tigerstedt palveli kapteenina Bulgarian armeijassa, jossa hän toimi muun muassa komppanianpäällikkönä Sofian sotakoulussa. Tigerstedt joutui jättämään Bulgarian poliittisista syistä 1884, ja palveli jälleen Venäjän keisarillisessa kaartissa vuoteen 1888 saakka.

Sotilasuransa päätyttyä Tigerstedt toimi aluksi eri ruhtinassukujen tilanhoitajana Moskovan seudulla, kunnes aloitti vuonna 1909 brittiläisen Ural Caspian -öljy-yhtiön paikallisjohtajana Kaspianmerellä. Vuonna 1911 hän oli käynnistämässä nykyisen Kazakstanin alueen öljyntuotantoa Atyraun alueen Dossorissa. Vuonna 1914 Tigerstedt siirtyi jälleen tilanhoitajaksi Kostroman kuvernementtiin, josta hän vallankumouksen johdosta palasi Suomeen 1917.

Tigerstedt asettui vuonna 1899 omistukseensa hankkimalleen Napparin tilalle Kokemäen Ylistaroon. Hänen omistuksessaan oli myös Sääksjärven rannalla sijainnut Koivuniemen huvila. Tigerstedt kuoli lyhyen sairauden jälkeen Porin kaupunginsairaalassa kesäkuussa 1918. Hänet on haudattu sukuhautaan Kokemäen vanhalle hautausmaalle Pyhän Marian kirkon sakastin viereen.

Perhe
-----

Severin Tigerstedtin puoliso oli Genevessä syntynyt Jeanne Thérèse Collomb (1860–1930), jonka kanssa hän avioitui Moskovassa 1888. Pariskunnalla oli yhdeksän lasta. Suuri osa nykyisestä Tigerstedtin aatelissuvusta on heidän jälkeläisiään.

Muuta
-----

Vuosien 1905–1917 välillä Tigerstedt kirjoitti perheelleen lähes 700 kirjettä, jotka löydettiin Napparin tilan vintiltä vuonna 1986. Madeleine Tigerstedt käänsi pääosin ranskankieliset kirjeet ruotsiksi ja ne julkaistiin kahtena osana vuonna 1996. Kirjeet ovat lähteenä myös Fredrik Långin vuonna 2013 ilmestyneessä romaanissa *Flickorna på Nappari*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Severin Gustavovitj Tigerstedt (1853–1918) Samfundet Tigerstedt.  Arkistoitu 7.6.2021. Viitattu 7.6.2021. (ruotsiksi)
2. 1 2  Minnesruna.  *Björneborgs Tidning*, 18.6.1918, nro 34, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.6.2021.  (ruotsiksi)
3. ↑  Nenonen, Säde: Kazakstanin öljyä pumpattiin suomalaisvoimin (vain tilaajille)  25.3.2009. Helsingin Sanomat. Viitattu 7.6.2021.
4. ↑  Vaajala, Hannu: Herrasväki vetäytyi jo 1880-luvulla Kakkulaisten kylän melusta Sääksjärven ensimmäisen huvilan hyvää tekevään hiljaisuuteen (vain tilaajille)  26.4.2020. Sydän-Satakunta. Viitattu 7.6.2021.
**Porte de La Chapelle Arena** (tunnetaan myös projektinimellään **Paris Arena II** ja kauppanimellääm **Adidas Arena**) on tuleva monikäyttöinen ja modulaarinen halli, joka sijaitsee Chapellen alueella Pariisissa (18. arrondissementti). Halliin tulee 8 000 paikkaa urheilutapahtumiin ja 9 000 paikkaa konsertteihin ja esityksiin. Sen odotetaan valmistuvan kesällä 2023. Sen oli alun perin tarkoitus isännöidä vuoden 2024 kesäolympialaisten painitapahtumat ja miesten koripallon alkuturnaus sekä paralympialaisten pöytätennistapahtumia. Lopuksi siellä pelataan sulkapallon ja rytmisen voimistelun olympiatapahtumat, joita seuraavat paralympialaisten sulkapallo ja voimanosto. Heti kun areena on rakennettu, siitä tulee Paris Basketballin ja PSG Handballin isojen pelien pelipaikka.

Lähteet
-------

1. ↑  Paris 2024 : Le projet d’Aréna 2 se précise
2. ↑  LE CHANTIER DE LA FUTURE ARENA 2 LANCÉ PORTE DE LA CHAPELLE
3. ↑  JO Paris-2024 : Bouygues construira l'Arena 2 à Paris

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Porte de La Chapelle Arena** Wikimedia Commonsissa

* Porte de La Chapelle Arena
**Kansanlaulu** on kansanmusiikkiin kuuluva laulu, jonka tekijänoikeuksien haltijoita, säveltäjää, sanoittajaa tai sovittajaa tai mitään näistä ei tunneta. Joskus kansanlaulu merkitään nuotistoihin "trad.", *traditionel* eli perinteen mukainen.

Kansanlaulut Suomessa
---------------------

Tunnettuja suomalaisia kansanlauluja ovat muun muassa "Säkkijärven polkka", "Karjalan kunnailla", "Seitsemän miehen voima" ja "Kalliolle kukkulalle". Neuvostoaikana suomalaisissa nuotistoissa merkittiin tunnettujenkin venäläissäveltäjien 1800-luvulla tai 1900-luvun alussa säveltämät teokset kansanlauluiksi. Neuvostoliitto liittyi tekijänoikeussopimukseen 1973.

Suomalaisen kansanmusiikin suosio oli suurimmillaan 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Vuodesta 1968 järjestetyt Kaustisen kansanmusiikkijuhlat ylittivät yli 100 000 hengen yleisön rajan 1970-luvun alussa ja Konsta Jylhän johtamien Kaustisen purppuripelimannien LP-levyt ohittivat iskelmälevyjen myynnin vuosina 1971−1972.  Vuonna 1970 Viktor Klimenko julkaisi venäläisiä kansanlauluja sisältäneen albumin *Stenka Rasin*, joka herätti huomiota myös ulkomailla.  Hortto Kaalo -yhtye puolestaan julkaisi useita romanimusiikkia sisältäneitä albumeja. Samoihin aikoihin myytiin menestyksekkäästi myös kisällilauluja ja muuta työväenmusiikkia sekä ns. "isojen poikien lauluja" sisältäviä levyjä.  Useiden kansanmusiikkilevyjen myynti ylitti kultalevyrajan, Viktor Klimenko sai *Stenka Rasin* -albumistaan jopa timanttilevyn.

Lähteet
-------

1. ↑   Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1973, s. 436. Helsinki: Otava, 1972.
2. ↑   Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1972, s. 438−439. Helsinki: Otava, 1971.
3. ↑   Mitä-Missä-Milloin 1973, s. 436.
4. ↑   Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1978, s. 395−396. Helsinki: Otava, 1977.

Kirjallisuutta
--------------

* Asplund, Anneli & Piela, Ulla (toim.): *Laulan lempilintusille: Kalevalaisia häälauluja*. Helsinki: Kalevalaisten naisten liitto, 1998. ISBN 951-95056-6-0.
* Asplund, Anneli & Forstadius, Annukka (toim.): *Unilintu: Sata suomalaista kehtolaulua*. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1989. ISBN 951-717-549-3.
* *Kalliolle kukkulalle: 120 kansanlaulua*. Helsingissä: Otava, 2010. ISBN 978-951-1-24942-9.
**Oskar Severi Haapanen** (20. huhtikuuta 1887 Uusikaupunki  – 17. helmikuuta 1971) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut apteekkari.

Haapanen kävi viisi luokkaa yhteislyseota ja oli sitten apteekkioppilaana ensin Uudessakaupungissa ja sitten Mikkelissä. Hän suoritti farmaseuttitutkinnon 1910 ja proviisoritutkinnon 1917. Hän oli apteekkarina Kouvolassa vuodesta 1918 alkaen ja sitten vuodesta 1921 alkaen Tampereella, jossa hän omisti Tampereen Ensimmäisen apteekin aina vuoteen 1950 saakka. Apteekki kuului 1930-luvulla toimitettujen lääkemääräysten perusteella Suomen suurimpiin apteekkeihin.

Haapanen toimi useissa apteekkialan yhdistyksissä. Hän harrasti purjehdusta ja oli Näsijärven Purjehdusseuran talouden- ja rahastonhoitajana. Haapanen oli myös Tampereen teatterin johtokunnan jäsenenä vuodesta 1925 alkaen.

Vuonna 1929 Haapanen rakennutti perheelleen Haapasen huvilan nimellä tunnetun asuintalon Tampereen Pyynikinrinteen alueelle. Talon suunnitteli arkkitehti Veikko Kallio käyttäen esikuvana italialaisia renessanssipalatseja. Sotavuosina talo oli sotasairaalana. Talo siirtyi vuonna 1945 Tampereen kaupungin omistukseen ja siellä on toiminut muun muassa Tampereen nykytaiteen museo.

Severi Haapanen oli naimisissa Ingrid Karstusen (k. 1941) kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Myös Kalanti mainitaan syntymäpaikkana.
2. ↑  Kuolleita, Apteekkari Oskar Severin Haapanen, Uusi Suomi, 1971, No 50, sivu 6, julkaistu 21.2.1971
3. 1 2 3  Apteekkari Severi Haapanen 50-vuotias, Aamulehti, 20.04.1937, nro 105, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3 4  Haapasen huvila Palomäentie 23 Tampere. Rakennushistoriallinen selvitys, arkkitehtitoimisto Seija Hirvikallio 2014
5. ↑  Maan suurin apteekki on Tampereen I apteekki, Aamulehti, 24.04.1938, nro 109, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Peipposet** oli Yleisradiossa vuosina 1952−1986 toiminut sekakuoro, jonka ohjelmisto koostui pääasiassa koti- ja ulkomaisista kansanlauluista. Kuoro esiintyi radiossa viikoittain koko toimintansa ajan.

Kuoro perustettiin Yleisradion musiikkipäällikön Kai Maasalon ja kapellimestari Mikko von Deringerin aloitteesta. Kuoron alkuaikojen kantavana voimana olivat Kansalliskuorosta siirtyneet 15 laulajaa. Vähitellen kuoro laajeni 30-henkiseksi. Kuoron johtajana toimi Mikko von Deringer kuolemaansa saakka vuoteen 1981 ja hänen jälkeensä harmonikkataiteilija Veikko Huuskonen. von Deringer ja Huuskonen sovittivat kaikki kuoron esittämät laulut. Säestäjänä toimi aluksi von Deringerin johtama soitinyhtye ja 1970-luvulta lähtien Huuskosen yhtye.

Mikko von Deringer laajensi kuoron ohjelmistoa ulkomaisilla kansanlauluilla, joita hän keräsi lukuisilla matkoillaan. Ulkomaisiin lauluihin tehtiin mukaillut suomennokset tai kokonaan uudet sanoitukset. Kuoron "hovisanoittajana" toimi pitkään komentajakapteeni Erkki Ainamo; hänen muutettuaan 1960-luvun lopulla Espanjaan uudeksi laulujen sanoittajaksi tuli opetusneuvos Antti Henttonen. Kaikkiaan kuoro tallensi Yleisradion kantanauhoille noin 350 laulua. Muutamia alun perin Peipposten ohjelmistoon kuuluneita lauluja levytti kuoron solistina laulanut Mauno Kuusisto. Kuoro itse levytti vain muutaman joululaulun. 

Peipposet esiintyi julkisessa konsertissa vain kerran, vuonna 1978 järjestetyssä *Peipposet lentävät maasta maahan* -yleisökonsertissa.

Peipposet lopetti toimintansa vuonna 1986, koska se oli siihen mennessä "laulanut koko ohjelmistonsa läpi". Kuoron viikoittainen radioesiintyminen oli sen toiminnan loppuaikoina yksi Yleisradion pisimpään yhtäjaksoisesti jatkuneista musiikkiohjelmista, vain vuonna 1935 aloittanut *Lauantain toivotut levyt* oli sitä pitkäikäisempi. Peipposten laulujen sanat ja nuotit on talletettu Yleisradioon ja Sibelius-Akatemian kansanmusiikkiosastolle.

Lähteet
-------

* Henttonen, Antti: *Pilkkeitä koulu- ja lehtimiehen polulta*, s. 299−302. Porvoo: WSOY, 1987. ISBN 951-0-14104-6.
**Severi Paajanen** (s. 23. lokakuuta 1986 Turku) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Paajanen aloitti jalkapallon 5-vuotiaana Turun Nappulaliigan Linnan joukkueessa. FC Interiin hän siirtyi B-juniorina ja pääsi ajan myötä pelaamaan reservijoukkueeseen VG-62. Kun vuonna 2005 VG-62 putosi kakkoseen, päätti Paajanen hakea uuden seuran ja päätyi lopulta Tampereelle PP-70:een. Tampereella hän sai lisää kokemusta Ykkösen peleistä ja suoritti samalla armeijan. Hän palasi Interiin kaudeksi 2007 ja teki ensimmäisen maalinsa Veikkausliigassa FC Lahden verkkoon samana vuonna. 

Paajanen pelasi Interissä kausina 2007–2014 yhteensä 221 Veikkausliigan ottelua, joissa hän teki 20 maalia. Hän oli voittamassa Suomen-mestaruutta kaudella 2008 sekä saavuttamassa SM-hopeaa kausina 2011 ja 2012. Lisäksi Paajanen voitti Interissä Suomen Cupin 2009 ja oli häviämässä Suomen Cupin loppuottelua 2014.

Paajanen on siviiliammatiltaan erityisopettaja.

Lähteet
-------

* Pocket Pointer - FC Interin asiakaslehti
* Pelaajaprofiili FC Interin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Veikkausliiga – Hall of Fame
2. 1 2  Severi Paajanen Soccerway-sivustolla (englanniksi)
3. ↑  Severi Paajasen tilastot Palloliiton sivuilla
**Severino Minelli** (6. syyskuuta 1909 – 23. syyskuuta 1994) oli sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Minelliä pidetään yhtenä aikansa parhaista puolustajista maailmassa.

Urallaan Minelli pelasi kotikaupunkinsa FC Küsnachtissa, Servettessä, Grasshoppers Zürichissä ja FC Zürichissä. Ensimmäisen Sveitsin mestaruuden Minelli voitti Servettessä 1930 ja Grasshopperiin siirryttyään Minelli voitti viisi mestaruutta ja Sveitsin cupin kahdeksan kertaa. Minelli pelasi Sveitsin maajoukkueessa 80 maaottelua, mikä oli pitkään maan ennätys. Minelli pelasi myös kahdet maailmanmestaruuskilpailut, vuosina 1934 ja 1938.

Pelaajauransa lopulla Minelli toimi FC Zürichissa myös valmentajana, ja vuosina 1949–1950 hän valmensi Sveitsin maajoukkuetta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Severino Minelli Football the Story, les légendes du foot. Viitattu 20.9.2019. (ranskaksi)
2. ↑  Switzerland - Trainers of First and Second Division Clubs RSSSF. Viitattu 20.9.2019. (englanniksi)
3. ↑  Switzerland - International Matches since 1905 RSSSF. Viitattu 20.9.2019. (englanniksi)

Sveitsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1934
1 Abegglen
2 Bizzozero
3 Bossi
4 Büche
5 Bühler
6 Frick
7 Gobet
8 Guinchard
9 Hochsträsser
10 Huber
11 Hufschmid
12 Jaccard
13 Jäck
14 Jäggi
15 Kielholz
16 Loichot
17 Minelli
18 Ortelli
19 Passello
20 Séchehaye
21 von Känel
22 M. Weiler
23 W. Weiler
Valmentaja Müller

Sveitsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1938
1 Abegglen
2 G. Aeby
3 P. Aeby
4 Amadò
5 Ballabio
6 Bickel
7 Bizzozero
8 Frigerio
9 Grassi
10 Guinchard
11 Huber
12 Kielholz
13 Lehmann
14 Lörtscher
15 Minelli
16 Rauch
17 Rupf
18 Springer
19 Stelzer
20 Vernati
21 Wagner
22 Walaschek
Valmentaja Rappan



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |

 |
**Naprej zastava slave**, ("Eespäin, kunnian lippu") on Slovenian entinen kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Simon Jenko ja säveltänyt Davorin Jenko 16. toukokuuta 1860. Kyseessä on voimakas isänmaallinen runo, josta tuli pian sloveenien tunnuslaulu. Kun Itävalta-Unkariin kuuluneesta Sloveniasta tuli vuonna 1918 osa Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskuntaa (myöhemmin Jugoslavian kuningaskunta), tuli Naprej zastava slavesta osa maan kansallislaulua – sen osina olivat lisäksi Serbian ja Kroatian kansallishymnit. Toisen maailmansodan jälkeen, ja maan muututtua federatiiviseksi kansantasavallaksi maan kansallislauluksi valittiin vanha slaavilainen vapauslaulu Hej, sloveni. 

Slovenian itsenäistymispyrkimysten voimistuessa 1980-luvulla Naprej zastava slavesta tuli taas suosittu isänmaallinen laulu. Kansallislaulun asemaa se ei kuitenkaan saavuttanut, vaan siksi valittiin maan itsenäistyttyä 1991 sloveenien runoilijoista suurimman, France Prešerenin kirjoittama ja Stanko Premrlin säveltämä Zdravljica. Naprej zastava slave on kuitenkin Slovenian armeijan tunnuslaulu.

Davorin Jenko sävelsi myös Serbian nykyäänkin käytössä olevan kansallislaulun Bože pravde.

Sanat
-----

|  |  |
| --- | --- |
| Sloveeniksi
**Naprej zastava Slave**
Naprej zastava slave,
na boj junaška kri,
za blagor očetnjave
naj puška govori!
Z orožjem in desnico,
nesimo vragu grom,
zapisat v kri pravico,
ki terja jo naš dom.
Naprej zastava slave,
na boj junaška kri,
za blagor očetnjave
naj puška govori!
Naprej! Naprej! | Käännös suomeksi
**Eespäin, kunnian lippu**
Eespäin, kunnian lippu,
taistoon, vereen sankarten!
Isänmaamme tähden
soikoon kiväärit.
Asein, joita kannamme kupeellamme,
tuomme vihan perkeleen
kirjoittamaan verellä oikeuden,
jota maamme vaatii.
Eespäin, kunnian lippu,
taistoon, vereen sankarten!
Isänmaamme tähden
soikoon kiväärit.
Eespäin! Eespäin! |
**Karl Gustaf Sirén** (13. helmikuuta 1847 Kukkolan kartano, Lempäälä – 11. joulukuuta 1905 Viipuri) oli suomalainen pappi ja kirjailija.

Sirénin vanhemmat olivat Kukkolan rusthollari Elias Eliaanpoika Sirén ja Anna Kristiina Villilä (Anna Stiina Antintytär). Hänen isänsä teki vararikon ja joutui luopumaan 1855 Kukkolan kartanosta jonka hän oli hankkinut 1819. Hän muutti perheineen läheisen Kuljun kartanon Guldmunin-torppaan jossa hän oli torpparina kuolemaansa saakka 1864.

Sirén pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1869 ja hän suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1871. Hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Sirén oli vt. kappalaisena Vårdössä 1871–1873, vt. kappalaisena Lumparlandissa 1873, virkavuosisaarnaajana Hammarlandissa 1873–1874 sekä pitäjänapulaisena Piikkiössä 1874–1877 ja vt. kappalaisena Kurussa 1877–1878. Viimeksi hän oli Viipurin yhdistetyn kaupunki- ja maaseurakunnan kappalaisena vuodesta 1878 kuolemaansa saakka.

Karl Gustaf Sirén meni naimisiin 1872 Turussa viinikaupan myyjänä toimineen Wilhelmina Margareta Sandellin kanssa. Neljästä lapsesta tunnetuin oli poliitikko ja kirjailija Yrjö Sirola.

Teoksia
-------

* *"Kristillisyys maailmaan" sekä "uskonto ja kansallisuus"*. Tekjä, Wiipuri 1881
* *Sinettiä avattaessa : katsauksia Johanneksen ilmestyskirjaan, aikamme koettelemiseksi*. Wiipuri 1896, 2. lisäpainos 1899
* *Laulujen laulu : kuvaelmia Korkiasta veisusta*. Wiipuri 1899
* *Lemmityn tarina : kuvaus kristinuskon tuontiajalta Suomeen*. Karjalan kirjakauppa, Sortavala 1904
* *Suomalaisen puolueen suhde kotimaiseen hallitukseen : Suomenmielisten kokous Viipurissa 28 p. Helmik. 1905*. Viipuri 1905
* *Henkeä ja elämää kristillisyyteemme : profeetta Jesajan 58: 1-12 johdolla*. WSOY 1913

Lähteet
-------

* Karl Gustaf Sirén SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* SIRÉN Karl Gustaf. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* SukuForum: kappalainen Karl Gustav Sirén

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Loimolan kirkko 1930-luvulla.
**Loimolan luterilainen kirkko** sijaitsi Loimolan kylässä rajakarjalaisen Suistamon kunnan itäosassa. Se kuului Soanlahden seurakuntaan. Talvisodan jälkeen alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta jo seuraavana vuonna perääntyvät venäläiset polttivat kirkon jatkosodan yhteydessä.

Taustaa
-------

Suojärven radan rakentamisen jälkeen 1920-luvulla Loimolaan alkoi kehittyä sahateollisuutta, mikä toi kylään paljon luterilaista väestöä. Loimolan rukoushuoneyhdistys sai vuonna 1926 tontin kirkkoa, hautausmaata ja pappilaa varten. Ennen kirkon valmistumista jumalanpalvelukset pidettiin yksityiskodissa.

Rakentaminen
------------

Loimolan päätytornillinen pitkäkirkko rakennettiin hirrestä ratamestari Vilho Niemisen ja pappi Topi Vapalahden yhdessä tekemien piirustusten pohjalta ja se valmistui vuonna 1932. Samana vuonna Loimola sai myös oman rajaseutupapin. Vastakkaisessa päässä kuin kellotorni oli keittiö ja kamari sekä yläkerrassa vahtimestarin asunto.

Irtaimisto
----------

Kirkon alttaritaulun maalasi pastori Martti Elo. Kellotornissa oli yksi kello. Urkuja kirkossa ei ollut.

Kirkon tuhoutuminen
-------------------

Kirkko tuhoutui jatkosodan alussa vuonna 1941, kun Suomi valloitti Suistamon takaisin. Perääntyvät venäläiset sytyttivät kirkon tuleen ja se paloi.

Lähteet
-------

* Koponen, Paavo: *Karjalan kirkkokummut*. Helsinki: Tammi, 1999. ISBN 951-31-1431-7.
* *Karjalan luterilaiset kirkot ja seurakuntien pyhät esineet*. Toim. Soile Rinno & Minna Laukkanen; Etelä-Karjalan taidemuseon julkaisuja 18:1a. Etelä-Karjalan taidemuseo, 1997. ISBN 951-785-012-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva Loimolan kirkosta ennen sotia (Arkistoitu – Internet Archive)
Karl Goldmark.
**Karl (Carl) Goldmark** (alk. **Károly Goldmark**; 18. toukokuuta 1830 Keszthely, Itävallan keisarikunta – 2. tammikuuta 1915 Wien, Itävalta-Unkari) oli unkarilaissyntyinen itävaltalainen säveltäjä ja pedagogi.

Goldmark syntyi unkarinjuutalaisen kanttorin perheeseen. Hän opiskeli Wienin konservatoriossa vuosina 1847–1848 viulunsoittoa ja musiikinteoriaa ja työskenteli sen jälkeen viulistina ja pianonsoitonopettajana. Hän jatkoi opintojaan Pestissä vuosina 1858–1859 (soitinnusta ja kontrapunktia). Palattuaan Wieniin hän aloitti varsinaisen säveltäjänuransa. Hänen läpimurtoteoksenaan voidaan pitää oopperaa *Saban kuningatar* vuodelta 1875; soinnillinen hienostuneisuus ja värikylläinen musiikki tekivät oopperasta välittömästi suositun. Myöhemmistä oopperoista voidaan mainita *Merlin* (1875), *Das Heimchen am Herd* (1896), joka pohjautuu Charles Dickensin aiheeseen (*The Cricket on the Hearth*), *Götz von Berlichingen* (1902/1910) ja *Talvinen tarina* (1907).

Goldmarkin sinfoniset runot ja orkesterialkusoitot liittyvät jossain määrin Franz Lisztin uussaksalaiseen kouluun. Konserttialkusoitoista tunnettuja ovat mm. *Keväällä* ja *Sakuntala* vuodelta 1865 ja *Kahlehdittu Prometheus* vuodelta 1889. Suosittuihin teoksiin kuuluu myös sinfoninen sarja *Maalaishäät* (1876), joka heijastelee Felix Mendelssohnin, Robert Schumannin ja Johannes Brahmsin tyyliä.

Paitsi säveltäjänä Goldmark toimi myös sävellyksenopettajana. Suomalaisista hän opetti Jean Sibeliusta.

Lähteet
-------

* *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 2*, s. 404. Helsinki 1977. ISBN 951-1-04191-6

Kirjallisuutta
--------------

* Hofer, Johann: *Carl Goldmark: Komponist der Ringstrassenzeit*. Wien: Edition Steinbauer, 2015. ISBN 978-3-902494-72-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Goldmark, Karl. Österreichisches Biographisches Lexikon.
* Goldmark, Carl. Neue Deutsche Biographie.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Karl Gustaf (K. G.) Veijola** (11. marraskuuta 1864 Ii – 4. syyskuuta 1936 Ii) oli suomalainen maanviljelijä, kunnankirjuri ja kansanedustaja.

Veijolan vanhemmat olivat maanviljelijä Kustu Veijola ja Liisa Kurttila. Hän kävi kansakoulun ja kauppakoulun.

Veijola toimi maanviljelijänä Iissä. Veijola oli Iin kunnankirjurina vuodesta 1924 alkaen ja hän oli lisäksi Iin paloapuyhdistyksen rahastonhoitajana.

Veijola oli Maalaisliiton kansanedustajana 1908–1909 edustaen Oulun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös Iin kunnallislautakunnan esimiehenä.

Veijola oli naimisissa 1897–1922 Laura Maria Puolakan kanssa ja vuodesta 1926 Anna Maria Tolosen kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Karl Gustaf Veijola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton kansanedustajat 1908–1909 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(9) | 
* Heikkinen
* Heimonen
* Kallio
* Lantto
* Poutiainen
* Pykälä
* Tuunanen
* Veijola
* Ängeslevä

 |

 |
Karl Grönhagen 1915
**Karl Gustav Ferdinand Grönhagen** (3. toukokuuta 1865 Hamina – 2. toukokuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kapteeni, sanomalehtimies, kustantaja ja taidemaalari.

Grönhagenin vanhemmat olivat eversti Berndt Adolf Grönhagen (1815–1888) ja Lydia Krabbe (1839–1929). Hän kävi Haminan kadettikoulun ja palveli vuodesta 1883 Viipurissa linjarykmentissä upseerina. Grönhagen siirtyi rykmentin mukana Venäjälle ja palveli armeijassa vuoteen 1893 saakka yleten kapteeniksi. Hän siirtyi 1897 sanomalehtimieheksi ja kirjoitti venäläisiin vapaamielisiin lehtiin. Sortovuosina 1900-luvun alussa Grönhagen puolusti Suomen asemaa kirjoituksissaan ja vastusti maan venäläistämistä. Hän julkaisi useita venäjänkielisiä Suomen matkustusoppaita sekä muita Suomea käsitelleitä julkaisuja. Vuonna 1906 Grönhagen oli mukana järjestämässä Viipurissa pidettyä ensimmäisen valtakunnanduuman edustajien kokousta, joka pidettiin sen jälkeen kun duuma oli hajotettu. Toimintansa vuoksi Grönhagen joutui olemaan vankilassa ja kaksi kertaa karkotettuna Siperiassa.

Lokakuun vallankumouksen jälkeen Grönhagen eli perheineen vaikeissa oloissa Venäjällä, hänen vaimonsa menehtyi ja hänen vanhin poikansa joutui teloitetuksi. Hän pääsi palaamaan Suomeen nuorimpien lastensa kanssa 1920 ja asettui sitten Viipuriin jossa hänellä oli valokuvaamo. Grönhagen julkaisi ruotsinkieliset muistelmansa 1924. Samana vuonna hän julkaisi myös venäjänkielisen satiirin *Nuku ikuista unta* Venäjän oloista nimimerkillä *Don Carlos*. Vuonna 1930 F. Tilgmann Oy julkaisi sarjan Karl Grönhagenin kuvittamia ja runoillaan varustamia neuvostovastaisia postikortteja.

Karl Grönhagen oli naimisissa kolme kertaa, ensin Edla Hessin (1866–1919) kanssa, sitten vuodesta 1911 Zina von Holzmannin (1885–1919) kanssa ja vuodesta 1926 Elisabet Grigorieffin (s. 1896) kanssa. Kirjailija ja antropologi Yrjö von Grönhagen oli hänen poikansa toisesta avioliitosta.

Teoksia
-------

* *Från flydda tider*. Söderström, Helsingfors 1924

Karl Grönhagenin neuvostovastaisia postikortteja vuodelta 1930
--------------------------------------------------------------

|  |  |  |  |
|  |  |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑  25 vuotta kirjailijana ja sanomalehtimiehenä. *Karjala* 28.9.1922, nro 224, s. 3. Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot.
2. 1 2  Sextioåring kapten Karl Grönhagen. *Hufvudstadsbladet* 3.5.1925, nro 119, s. 8. Kansalliskirjaston digitoidut aineistot.
3. ↑  Bobrikoffin, Plehven ja Seynin vastustaja. *Karjala* 24.12.1924, nro 300, s. 10. Kansalliskirjaston digitoidut aineistot.
4. 1 2  Kapteeni K. Grönhagen 60-vuotias. *Karjala* 3.5.1925, nro 121, s. 4.] Kansalliskirjaston digitoidut aineistot.
5. ↑  Satiiri Venäjän oloista. *Karjala* 12.6.1924, nro 134, s. 4. Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Грёнхаген, Карл 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Venäjä

 |

 |
Postimerkkeilijän pinsetit**Atulat** eli *pinsetit* ovat apuväline, joiden avulla on helpompi tarttua ja käsitellä pieniä esineitä ihmiskäsin. Atulat on yleensä valmistettu metallista tai muovista. Atuloiden toinen kärki on kiinteästi kiinni ja toiset kärjet avoinna. Niitä yhteenpuristamalla atulat tarttuvat kohteeseensa.

Historia
--------

Kahta tikkua käytettiin kolmannen kiinnipitämiseen, kun sitä kuumennettiin tulessa. Historiasta löytyy todisteita, että roomalaiset laivanrakentajat käyttivät atuloiden kaltaisia työkaluja irrottaessaan nauloja rakennelmista.

Käyttökohteita
--------------

Atuloita käytetään muun muassa kosmetiikassa (ihonhoitoon) ja steriloituna haavanhoidossa poistamaan vieraita hiukkasia haavasta. Niitä käytetään myös postimerkkeilyssä, pienoismallien kokoamisessa sekä elektroniikassa pienten komponenttien käsittelyyn.

Muita atuloita
--------------

*Optisilla pinseteillä* käsitellään mikroskooppisen pieniä kohteita kuten yksittäisiä soluja lasersäteen säteilypainetta ja muotoa hyödyntämällä. Biologisissa tieteissä pihtien kohdistamia voimia mitataan useimmiten pikonewtoneissa ja etäisyyksiä nanometreissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Maija Suova (toim.): *Emännän tietokirja I–II, 4. uudistettu laitos*, s. 1008. WSOY, 1958.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Atulat** Wikimedia Commonsissa
MuranoKatumaisemaa Muranossa.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
VenetsiaVenetsian metropolikaupunkiVenetoItalia |
| Vesialue | 
Venetsian laguuni |
| Merialue | 
Adrianmeri |
| Korkein kohta | 
4 m |
| Pinta-ala | 
1,17 km² |

Väestö| Asukasluku | 
4 485 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Murano** on saari Venetsiassa, Italiassa. Se on kuuluisa Muranon lasista ja sen ympärille muodostuneesta vuosisatoja vanhasta lasiteollisuudesta. Saarelle on hyvät yhteydet Piazza San Marcolta, josta saarelle kulkee vaporettoja (vesibusseja) ja vesitakseja. Saarella on 1100-luvulta lähtien ollut tuomiokirkko.

Lasia on valmistettu Venetsiassa 900-luvulta. Avouunit olivat kuitenkin suuri tulipaloriski, joten lasitehtaat siirrettiin 1200-luvun lopulla dogen määräyksestä Muranon saarelle, jonne kerääntyneet lasinpuhaltajat varjelivat tarkoin ammattisalaisuuksiaan.

Lähteet
-------

* Tietojätti tietosanakirja A-Ö, sivu 557-558. Kustantaja: Gummerus. ISBN 951-20-6481-2

### Viitteet

1. 1 2  Ullian, Rob: *Venetsia*, s. 78-80. Helsinki: Tammi, 2005. ISBN 951-31-3342-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Murano** Wikimedia Commonsissa
**Oy Hedengren Ab** on vuonna 1918 perustettu suomalainen perheyritys, joka harjoittaa teknisten tuotteiden tuontia ja vientiä sekä niihin liittyvää suunnittelu- ja asennustoimintaa. Hedengrenin nykyisiä toimialoja ja tytäryhtiöitä ovat turvatekniikka: Hedengren Security, LL-Tele ja Neptolux, talotekniikka: Hedtec ja Lux-siivouslaitteiden koti- ja yritysmyynti: Hedengren Direct.

Hedengrenillä on toimintaa Suomen lisäksi Ruotsissa, Norjassa ja Virossa. Yrityksellä on verkkokauppa.

Historiaa
---------

Vuonna 1918 serkukset Jarl ja Walter Hedengren avasivat sähköliikkeen nimeltä Aktiebolaget J. Hedengren & C:o Osakeyhtiö Helsingin Lönnrotinkadun ja Fredrikinkadun yhä olemassa olevaan kulmataloon.

Pari vuotta myöhemmin liikkeen osti vakuutusalalla työskennellyt Einar Johansson. Hän hankki uudet liiketilat Erottajalta, alkoi koota radiovastaanottimia ja myydä niitä HEDE-Radiokoneen nimellä. Vuonna 1926 Hedengren työllisti jo 37 henkilöä. 1920-luvun lopulla vähittäismyymälä lopetettiin ja Hedengren keskittyi maahantuontiin, tukkukauppaan ja sähköurakointiin. Tärkeä urakkakohde oli Suomen ensimmäinen täysin sähköistetty talo, Hotelli Torni, joka valmistui 1931.

Vuonna 1936 Johansson perusti tytäryhtiön, AB Elektrosignal-Sähkömerkki OY:n (ESM), josta myöhemmin tuli Oy Esmi Ab. Sotien jälkeen Hedengren aloitti Electrolux-pölynimurien maahantuonnin. 1950-luvun puolivälissä Hedengren laajensi turvatekniikkaan. Jo vuosikymmenen alussa oli alkanut Hedoy-moottorilämmittimien valmistus. Pölynimurien kotimyynti käynnistyi 1960, jolloin myös yrityksen nimi sai nykyisen muotonsa Oy Hedengren Ab.

Kauppaneuvos Einar Johansson kuoli seuraavana vuonna 69 vuoden iässä, ja yhtiön otti johtoonsa hänen poikansa, diplomi-insinööri Bror Johansson, joka sai kauppaneuvoksen arvon 1983. 1960-luvun lopulla Hedengren rakennutti oman uuden toimitalon Lauttasaareen, jossa se yhä toimii. Yritys on useassa eri vaiheessa rakennuttanut myös oman logistiikkakeskuksen Espoon Kauklahteen.

Vuonna 1987 Hedengren osti valaistusalan yrityksen Oy Feldt Ab:n, josta syntyi Hedengren Valaistus -liiketoimintayksikkö. 
1990-luvun lopun rationalisoinnissa eräitä toimialoja lopetettiin, ja jäljelle jäivät tasavahvoina sähkö- ja teollisuustekniikka, ammattielektroniikka ja asennus sekä kodintekniikka. Samoihin aikoihin perheyhtiön johtoon astui kolmannen sukupolven edustaja, kauppatieteiden maisteri Berndt Johansson, ja eri toimialoista muodostettiin tytäryhtiöt Oy Hedtec Ab, Oy Hedpro Ab ja Oy Hedoy Ab.

Vuonna 2005 Hedengrenin turvatekniikkatoimiala laajeni turvavalojärjestelmiin (Oy Neptolux Ab) sekä turvalaitekomponenttien verkkokauppaan (Oy Neptosec Ab).

Lähteet
-------

1. ↑  Toimialat  2016. Oy Hedengren Ab. Viitattu 17.6.2016.
2. 1 2 3 4  Historia  2013. Oy Hedengren Ab. Viitattu 5.9.2013.
3. ↑  Oy Hedengren Ab  12.07.1999. Kauppalehti. Viitattu 5.9.2013. [vanhentunut linkki]

Kirjallisuutta
--------------

* *Hyvissä merkeissä. Oy Hedengren Ab 1918–1993.* Porvoo 1993.

Aiheesta muualla
----------------

* Hedengrenin verkkosivusto
* Pörssitieto: Hedengren Sähkö.
**Hedvig Karakas** (s. 21. helmikuuta 1990 Szolnok) on unkarilainen judon Euroopan-mestari ja MM-mitalisti. Hän on edustanut Budapest Honvédia ja Újpesti TE -seuraa. Hän on pituudeltaan 167 cm.

Nuorten arvokisat
-----------------

Karakas voitti 52 kg:n painoluokassa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2005 ja 2006. Hän sai pronssia Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2005. Hän saavutti 57-kiloisissa alle 20-vuotiaiden EM-hopeaa 2007 ja 2008. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan- ja maailmanmestaruuden 57 kg:n sarjassa 2009.

Aikuisten arvokisat
-------------------

Karakas saavutti pronssia Debrecenin EM-joukkuekilpailussa 2005. Hän sai 57 kg:n sarjassa pronssia Tbilisin EM-kilpailuissa ja Rotterdamin MM-kilpailuissa 2009 sekä Wienin EM-kilpailuissa 2010. Tokion MM-kilpailuissa 2010 hän oli seitsemäs. Vuonna 2012 hän sijoittui samassa painoluokassa seitsemänneksi Tšeljabinskin EM-kilpailuissa ja viidenneksi Lontoon olympialaisissa. Hän oli EM-kilpailuissa viides Budapestissa 2013 ja seitsemäs Montpellier'ssä 2014.

Karakas saavutti Bakun Euroopan kisoissa 2015 hopeaa 57 kg:n painoluokassa hävittyään loppuottelussa Portugalin Telma Monteirolle. Saman vuoden Astanan MM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi. Hän oli 57-kiloisissa seitsemäs myös Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018. Hän voitti 57 kg:n sarjan Euroopan-mestaruuden Prahassa 2020 kukistettuaan loppuottelussa Telma Monteiron.

Muut kilpailut
--------------

Karakas on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kaksi voittoa, viisi kakkossijaa ja 19 kolmossijaa. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on viisi turnausvoittoa ja viisi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten tasolla kuusi Unkarin-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hedvig Karakas *olympedia.org*. Viitattu 19.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Hedvig Karakas judoka *judoinside.com*. Viitattu 19.11.2020. (englanniksi)
**Ovryá** (kreik. Οβρυά), myös **Ovriá** (kreik. Οβριά), on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Patraksen kuntaan, Akhaian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Οβρυάς/Οβριάς, *Dimotikí Koinótita Ovryás/Ovriás*). Kaupungin väkiluku on 6 308 (vuonna 2011).

Ovryán Neitsyt Maria (*Panagía*) *Palaioimerologítisan* kirkko.
Ovryán pieni kaupunki sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan luoteisosassa noin kuusi kilometriä etelään Patraksen keskustasta. Aiemmin kaupunki kuului Messátidan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Patraksen kunnan Messátidan kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ovryá** Wikimedia Commonsissa
Severino Gazzelloni
**Severino Gazzelloni** (5. tammikuuta 1919 – 21. marraskuuta 1992) oli italialainen huilisti ja huilunsoiton opettaja, jonka oppilaina eri mestarikursseilla on ollut suomalaisiakin huilisteja, kuten Mikael Helasvuo. Hän syntyi Roccaseccassa ja kuoli Cassinossa. Gazzelloni toimi yli kolmekymmentä vuotta Italian radion sinfoniaorkesterin ykköshuilistina. Hänelle on omistettu useita huiluteoksia - Pierre Boulez ja Igor Stravinski kirjoittivat teoksia häntä varten. Hän levytti myös ns. kevyempää klassista: Bachin Brandenburgilaiset konsertot, Vivaldin "Greatest Hits" ja "Barokkia kylpyaikaan" sekä "Beethovenia vauvoille". Jazz-huilistina häntä arvostettiin osin itseopitun teknisen virtuoosimaisuuden takia. Hän piti useita huilun mestarikursseja Jyväskylän Kesän yhteydessä 1960- ja 1970-luvuilla. *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  CD-universe
2. ↑  ArkivMusik (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Flutehistory.com


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Kōichi Kudō** (jap. 工藤 孝一, *Kudō Kōichi*; 4. helmikuuta 1909 Iwate – 21. syyskuuta 1971) oli japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Ura
---

Vuonna 1942 Kudōsta tuli Japanin maajoukkueen päävalmentaja.

Lähteet
-------

1. ↑  library.footballjapan(japaniksi)

JapaniJapanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Sasaki (1921) • Nishida (1923) • Yamada (1925) • Suzuki (1930) • Takenokoshi (1934) • Suzuki (1936) • Takenokoshi (1938–40) • Kudō (1942) • Ninomiya (1951) • Takenokoshi (1951–56) • Takahashi (1957) • Kawamoto (1958) • Takenokoshi (1958–59) • Takahashi (1960–62) • Naganuma (1962–69) • Okano (1970–71) • Naganuma (1972–76) • Ninomiya (1976–78) • Shimomura (1979–80) • Watanabe (1980) • Kawabuchi (1980–81) • Mori (1981–85) • Ishii (1986–87) • Yokoyama (1988–91) • Ooft (1992–93) • Falcão (1994) • Kamo (1994–97) • Okada (1997–98) • Troussier (1998–02) • Zico (2002–06) • Osim (2006–07) • Okada (2007–10) • Hara (2010) • Zaccheroni (2010–14) • Aguirre (2014–15) • Halilhodžić (2015–18) • Nishino (2018) • Moriyasu (2018–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
Owen D. Young *Time*-lehden kansikuvassa tultuaan valituksi vuoden henkilöksi 1929.
**Owen D. Young** (1874–1962) oli yhdysvaltalainen juristi ja liikemies. Hän toimi General Electric -yhtiön pääjohtajana 1920- ja 1930-luvuilla. Hän toimi puheenjohtajana sotakorvauskomiteassa, jonka tehtävänä oli 1920-luvun lopussa järjestää uudelleen Saksan sotakorvaukset. Maksuohjelmaa nimitetään Youngin suunnitelmaksi.

Young toimi asianajajana vuoteen 1912, jolloin hänet nimitettiin General Electricin päälakimieheksi. Vuodesta 1922 vuoteen 1939 hän oli yhtiön pääjohtaja. Vuonna 1919 hän organisoi Radio Corporation of America (RCA) -yrityksen toimimaan alan yhdysvaltalaisten yritysten yhteenliittymänä. Hän oli 1920-luvun alussa asiantuntijajäsenenä komiteassa, joka järjesti Saksan sotakorvausten maksamista ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Työtä jatkettiin 1920-luvun lopussa, jolloin laadittiin jatkokehitelmä vuoden 1924 Dawesin suunnitelmalle. Tämä vuonna 1929 valmistunut *Youngin suunnitelma* pienensi Saksalta vaadittuja sotakorvauksia ja muodosti varojen siirtoa varten erityisrahalaitoksen Bank for International Settlements (BIS).

Lähteet
-------

1. 1 2  Zetterberg, Seppo (toim. suomalainen laitos): *Muutosten vuosisata 3*, s. 277. Alkuteos: Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade. WSOY, 1993. ISBN 951-0-18420-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Prandsumõtsa lump** on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Hinsan kylässä sijaitseva järvi. Virolaisessa vesistönimistössä *lump* voidaan suomentaa lampi.

Maantietoa
----------

Järvi on 220 metriä pitkä, 140 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,6 hehtaaria. Se sijaitsee Haanjan ylängöllä Hinsan ja Holstan kylien välisellä metsäalueella. Järven pohjoisrannat ovat suota, jonne laskee pohjoisesta oja. Sen 550 metriä pitkä rantaviiva on muuten metsämaata. Järvi on autio eikä sinne tule tietä.

Luontoarvoja ja luokittelu
--------------------------

Ilmavalokuvista voi nähdä, että järven vedenpinta on vesikasvillisuuden peittämä. Järveä voi siksi pitää varsin matalana.

Vesistösuhteita
---------------

Prandsumõtsa lump kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen laskuoja on Iskna jõen sivuhaara. Oja alkaa järven pohjoispuolelta ja virtaa järven läpi. Se juoksee kohti lounasta, missä se putoaa alas Kütiorgin laaksossa sijaitsevaan Hanijärveen. Hanijärvestä on lyhyt oja Iskna jõgeen. Joki yhtyy Vohandu jõgeen 11 kilometrin päässä Kääpan taajaman lähellä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Keskkonnaregister: Prandsumõtsa lump (VEE2143320) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 13.9.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 13.9.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)