recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Francesco Tullio Altan
**Francesco Tullio Altan** (s. 30. syyskuuta 1942 Treviso) on italialainen sarjakuvataiteilija ja pilapiirtäjä.

Altan opiskeli Venetsian yliopistossa arkkitehtuuria mutta keskeytti opinnot ja siirtyi tv-työhön. Vuonna 1970 Altan muutti Rio de Janeiroon, missä julkaisi paikallisessa lehdessä lapsille suunnattuja sarjakuvia. Altan palasi Italiaan vuonna 1975. Sarjakuvalehti Linus oli edellisenä vuonna alkanut julkaista hänen Trino-sarjakuvaansa tehtäväänsä valmistautumattomasta jumalasta, jonka on tarkoitus luoda maailma. Altanin tunnetuimpia lapsille suunnattuja hahmoja on Pimpa, koiranpentu, jota Corriere dei Piccoli alkoi julkaista vuonna 1975. Siitä on tehty myös animaatiosarja, jota Italian yleisradioyhtiö on esittänyt.

AIkuisille suunnattuja Altanin hahmoja ovat kommunisti tehdastyöläinen Ciccone sekä historiallisia henkilöitä kuten Kolumbusta, Franciscus Assisisilaista sekä Casanovaa parodioivat hahmot sekä Ada, jonka seikkailuista on sovitettu myös elokuva. Altanin aikuisille suunnatut sarjakuvat ja pilapiirrokset ovat tyyliltään satiirisia ja teemoiltaan yhteiskunnallisia.

Altanin isä oli kulttuuriantropologi Carlo Tullio Altan.

Altania on suomeksi julkaistu Tapiirissa vuosina 1984–1990 Ada-seikkailut *Ada viidakossa* ja *Macao* ja *Friz Melone* sekä lyhyet tarinat *Milanon metro*, *Unohtumaton päivä* ja *Maracaibo*. Ada viidakossa -albumi julkaistiin uutena suomennoksena vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lynx 2000: Francesco Tullio Altan | Infinite Statue *www.infinitestatue.com*. Viitattu 18.7.2018. (italiaksi)
2. ↑  La Pimpa *www.raiyoyo.rai.it*. Viitattu 18.7.2018.
3. ↑  Francesco Tullio Altan *lambiek.net*. Viitattu 18.7.2018. (englanniksi)
4. ↑  Kimmo Lakoma: Tapiiri -lehdessä julkaistut sarjakuvat *sarjakuvat.eurocomics.info*. Viitattu 18.7.2018.
5. ↑  Römpötti, Harri: Sarjakuva-arvostelu: Altanin mestarillinen klassikkosarjakuva on seikkailuparodia, joka rämpii moraalittomuuden viidakossa *Helsingin Sanomat*.  31.8.2018. Viitattu 13.9.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Johan van Boom
**Jan van Boom** (15. syyskuuta 1807, Utrecht, Alankomaat – 19. maaliskuuta 1872, Tukholma, Ruotsi) oli hollantilaissyntyinen ruotsalainen pianisti, pianopedagogi ja säveltäjä. Hänen isänsä oli huilisti ja säveltäjä Johannes van Boom (1783–1878) ja veljensä huilisti Hermanus van Boom (1809–1883). Jan van Boom opiskeli Johann Nepomuk Hummelin ja Isack Moschelesin oppilaana. Hän esiintyi konserttikiertueellaan Tukholmassa 1824 ja asettui kaupunkiin asumaan seuraavana vuonna. Vuonna 1827 hän toimi Franz Berwaldin pianopartnerina tämän Norjan kiertueella. Vuodesta 1842 kuolemaansa saakka Boom opetti pianonsoittoa Tukholman konservatoriossa, professuurin hän sai 1859. Aktiivisen konsertoinnin hän lopetti 1847 keskittyen sen jälkeen opettamiseen.

Boomin pianosävellykset ovat tyypillisiä romantiikan ajan teoksia ja osittain virtuoositeoksia. Sävellykset ovat loistokkaita ja esittäjälleen vaativia, mutta toisinaan niissä esiintyy kaavamaisia piirteitä. Pianolle Boom sävelsi etydejä ja sonaatteja sekä oopperasävelmien ja ruotsalaisten kansansävelmien parafraaseja. Hänen oopperansa *Näcken eller elfspelet* esitettiin Tukholmassa 1844. Tärkeä teos on myös konserttisinfonia (*Concert-Symphonie,* e-molli, opus 24), jonka toisen osan pohjana on koraali *Herre signe du och råde.* Boom sävelsi myös pianokvartettoja ja -trioja, pianosäestyksellisiä lauluja ja vokaaliteoksen *Halleluja.* Hänen kirjallinen tuotantonsa rajoittuu pianonsoittotutkielmaan *Teoretisk och praktisk pianoskola* vuodelta 1870.

Oppilaita
---------

* Vivika Ekman
* Ludvig Norman
* Hilda Thegeström
* joitakin kuningashuoneen jäseniä

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso musiikkitietosanakirja,* Otava 1976–1979, ISBN 951-1-02380-2.
2. 1 2  *The New Grove dictionary of music and musicians,* Grove 2001, ISBN 0-333-60800-3 ja ISBN 1-56159-239-0.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kosmonauttia. German Titov on myös jääkiekkoilija.*

German Titov (oik.) Yhdysvaltain presidentti Kennedyn ja John Glennin kanssa.
German Titov venäläisessä postimerkissä.
**German Stepanovitš Titov** (ven. Герман Степанович Титов, 11. syyskuuta 1935 – 20. syyskuuta 2000) oli neuvostoliittolainen kosmonautti ja neljäs ihminen avaruudessa ja toinen ihminen, joka kiersi Maan.

Titov oli kotoisin Verhneje Žilinosta, Altailta ja kävi Stalingradin sotilasilmailukoulua. Valmistuttuaan taistelulentäjäksi hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen vuonna 1960 ja Vostok 2 -lennolle seuraavan vuoden elokuussa. Hänen radiokutsunsa oli Orjol (ven. Орёл, *kotka*). Titov kiersi maapallon 17 kertaa ennen paluutaan. Titovin kärsiminen pahoinvoinnista lennolla viivästytti avaruusohjelmaa vuodella tiedemiesten tutkiessa oliko ihmisten mahdollista selvitä avaruudessa pidempiä aikoja.
Titov jäi eläkkeelle avaruusohjelmasta 1992. Vuonna 1995 hänet valittiin duumaan Venäjän federaation kommunistisen puolueen edustajana. Hän kuoli sydänkohtaukseen saunassaan 65-vuotiaana ja haudattiin Novodevitšin hautausmaalle.

Titov palkittiin kahdella Leninin kunniamerkillä, ja hän oli myös Bulgarian, Vietnamin ja Mongolian sankari. Hänen kunniakseen nimettiin kraatteri Kuun takapuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 194. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **German Titov** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Evert Gabriel Gädda
**Evert Gabriel Gädda** (30. joulukuuta 1896 Mustasaari – 18. syyskuuta 1962) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Alfred Gädda ja Ida Lustig. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Sofia Elisabet Kronmanin kanssa. Gädda kävi kansakoulun ja ruotsalaisen kansanakatemian Malmilla vuosina 1914–1915.

Jääkärikausi
------------

Tämä mustasaarelainen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 11. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 18. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän kuului myös pataljoonan soittokuntaan.

Jääkäripataljoona 27:n soittokunta.

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Gädda astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti sisällissodassa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Näsilinnassa, Kuokkalassa ja Kellomäessä sekä etenemiseen Rajajoelle.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Gädda palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Hänet siirrettiin 3. syyskuuta 1918 Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:n 5. komppaniaan, josta myöhemmin samana syksynä komennettiin kahdeksi kuukaudeksi Mustasaaren suojeluskunnan päälliköksi. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi sen jälkeen Mustasaareen maanviljelijäksi.

Talvi- ja jatkosota
-------------------

Gädda osallistui talvisotaan ja jatkosotaan Pohjois-Mustasaaren suojeluskunnan paikallispäällikkönä ja sotien jälkeen jatkoi maanviljelystä ja ylläpiti omistamaansa Södergård-kotia Mustasaaressa.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Aliupseeri 11. helmikuuta 1918
* Varavääpeli 10. huhtikuuta 1918
* Vääpeli 5. heinäkuuta 1918
* Suojeluskuntaupseeri 16. toukokuuta 1938
 |  | * Vapaudenmitali 1. lk.
* Suojeluskuntajärjestön ansioristi
* Jääkärimerkki
* Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi
 |
Brasilialaisia YK joukkoja lähdössä Haitiin.
Chileläinen helikopteri Haitissa vuoden 2006 vaalien aikaan.
**MINUSTAH** (ransk. *Mission des Nations Unies pour la stabilisation en Haïti*) on Haitissa toimiva YK:n rauhanturvaoperaatio, jossa on mukana noin yhdeksäntuhatta poliisia ja sotilasta. Se aloitettiin vuonna 2004, sen jälkeen, kun maan entinen presidentti Jean-Bertrand Aristide painostettiin eroamaan. Operaatio ei ole onnistunut olojen rauhoittamisessa kovin hyvin, sillä rikollisjengit ovat paremmin aseistautuneita kuin YK.n joukot.

Joukkojen vahvuus vuoden 2009 lopulla oli noin seitsemäntuhatta sotilashenkilöä ja kaksituhatta poliisia, viisisataa ulkomaalaista siviiliä ja 1 200 paikallista siviiliä. Sotilaita tuli useista Pohjois- ja Etelä-Amerikan maasta sekä Ranskasta. Poliiseja tuli varsinkin Afrikan maista.

Vuonna 2010 Haitia koettelivat tuhoisa maanjäristys ja hurrikaani Tomás.

Marraskuussa 2010 Haitilla levisi koleraepidemia, johon kuoli yli tuhat. Paikalliset mielenosoittajat hyökkäsivät MINUSTAH-rauhanturvaajia vastaan, koska uskoivat koleran tulleen Nepalista rauhanturvaajien mukana.

Poliisioperaatioon osallistuvat maat
------------------------------------

Suluissa joukkojen suuruus helmikuussa 2009.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Algeria (1)
* Benin (32)
* Brasilia (4)
* Burkina Faso (26)
* Chile (15)
* Egypti (22)
* Espanja (41)
* Etelä-Afrikka (2)
* El Salvador (7)
* Filippiinit (18)
* Grenada (3)
* Guinea (55)
* Italia (4)
* Intia (139)
* Jamaika (5)
 | * Jemen (1)
* Jordania (312)
* Kamerun  (8)
* Kanada (94)
* Keski-Afrikan tasavalta (7)
* Kiina (143)
* Kolumbia (7)
* Kongon demokraattinen tasavalta (2)
* Madagaskar (2)
* Mali (55)
* Nepal (168)
* Niger (62)
* Nigeria (128)
* Norsunluurannikko (60)
* Oman (2)
 | * Pakistan (248)
* Ranska (64)
* Romania (23)
* Ruanda (14)
* Senegal (131)
* Serbia (5)
* Sri Lanka (7)
* Togo (5)
* Tšad (3)
* Turkki (46)
* Uruguay (7)
* Venäjä (10)
* Yhdysvallat  (48)
 |

Sotilasoperaatioon osallistuvat maat
------------------------------------

Suluissa joukkojen suuruus helmikuussa 2009. 

* Argentina (558)
* Bolivia (208)
* Brasilia (1 282)
* Chile (499)
* Dominikaaninen tasavalta (2)
* Ecuador (67)
* Filippiinit (157)
* Guatemala (118)
* Jordan (728)
* Kanada (5)
* Kroatia (3)
* Meksiko (6)
* Nepal (1 075)
* Paraguay (31)
* Peru (209)
* Ranska (2)
* Sri Lanka (959)
* Uruguay (1)
* Yhdysvallat (4)

Lähteet
-------

1. ↑  Yksitoista kuoli YK-koneen maahansyöksyssä Haitissa YLE 10.10.2009
2. ↑  Kurjuuteen tarvitaan toivoa (Arkistoitu – Internet Archive) YLE 2006
3. ↑  MINUSTAH Facts and Figures YK
4. ↑
5. 1 2  Contributors YK

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **MINUSTAH** Wikimedia Commonsissa
Becky Quick
**Rebecca "Becky" Quick** (s. 18. heinäkuuta 1972) on yhdysvaltalainen toimittaja.

Quick on työskennellyt vuodesta 2001 television uutiskanavan CNBC:n palveluksessa ja on ollut joulukuusta 2005 alkaen yksi arkiaamuisin esitettävän, talouteen keskittyneen uutis- ja ajankohtaisohjelman *Squawk Boxin* juontajista. Ennen siirtymistään CNBC:lle hän työskenteli seitsemän vuotta taloussanomalehti Wall Street Journalissa.

Quick opiskeli Rutgersin yliopistossa New Jerseyssä, jossa hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon vuonna 1993, pääaineenaan politiikan tutkimus. Hän toimi myös yliopiston opiskelijalehden The Daily Targumin päätoimittajana. 

Quick asui lapsena Indianassa, Texasissa ja Oklahomassa ennen kuin hänen perheensä, johon kuuluivat äiti, geologina työskennellyt isä ja kolme nuorempaa veljeä, asettui New Jerseyyn. Vuonna 2008 hän meni naimisiin Matthew Quaylen, *Squawk Boxin* tuottajan, kanssa. Aikaisemmin Quick oli naimisissa ohjelmoijana työskennelleen miehen kanssa.

Lähteet
-------

* Becky Quickin esittely CNBC:n verkkosivuilla

1. ↑  Cahillane, Kevin: TELEVISION; Her Fans Are Devoted. Maybe a Little Too Devoted. *New York Times*.  22.1.2006.
2. ↑  Froelich, Paula: SQUAWKING SEASON AT CNBC *New York Post*.  19.1.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Becky Quick** Wikimedia Commonsissa
Aleksandr Krasnoštšokov
**Aleksandr Mihailovitš Krasnoštšokov** (ven. Алекса́ндр Миха́йлович Краснощёков, oikealta nimeltään **Abram Moisejevitš Krasnoštšok**, Абра́м Моисе́евич Краснощёк; 10. lokakuuta 1880 Tšernobyl – 26. marraskuuta 1937 Moskova) oli juutalaissyntyinen venäläinen bolševikkipoliitikko.

Aleksandr Krasnoštšokov syntyi kauppa-apulaisen perheeseen. Vuodesta 1896 lähtien hän osallistui Venäjän sosiaalidemokraattien toimintaan. Vuonna 1902 Krasnoštšokov muutti Yhdysvaltoihin, missä hän suoritti korkeakoulututkinnon ja liittyi Amerikan sosialistipuolueeseen.

Kesällä 1917 Krasnoštšokov palasi Venäjälle ja liittyi bolševikkipuolueeseen. Vuonna 1918 hän työskenteli Kaukoidän kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajana ja Kaukoidän armeijan esikuntapäällikkönä. Vuosina 1920–1921 Krasnoštšokov toimi VKP(b):n Kaukoidän byroon jäsenenä, Kaukoidän tasavallan hallituksen puheenjohtajana ja ulkoministerinä. Vuosina 1921–1922 hän oli Venäjän SFNT:n raha-asiain apulaiskansankomissaari ja vuodesta 1922 teollisuuspankin (Prombank) hallituksen puheenjohtaja sekä kansantalousneuvoston puhemiehistön jäsen.

Syyskuussa 1923 Krasnoštšokov pidätettiin niin sanotun Prombankin jutun yhteydessä ja tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen. Hänet vapautettiin marraskuussa 1924. Vuodesta 1926 lähtien hän työskenteli Neuvostoliiton maatalouden kansankomissariaatissa. Vuonna 1930 Krasnotštšokov hyväksyttiin uudestaan VKP(b):n jäseneksi. Hänet pidätettiin heinäkuussa 1937 ja tuomittiin kuolemaan syytettynä vakoilusta ja vastavallankumouksellisen järjestön jäsenyydestä. Krasnotštšokov ammuttiin ja haudattiin Donskoin luostarin hautausmaalle. Hänet todettiin syyttömäksi vuonna 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Žertvy polititšeskogo terrora v SSSR *lists.memo.ru*. Viitattu 18.1.2010. (venäjäksi)
2. 1 2 3  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 13*, s. 341. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**Nertšinsk** (ven. Не́рчинск) on kaupunki Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Nertšajoen rannalla 305 kilometriä aluepiirin pääkaupungista Tšitasta itään. Kaupunki on Nertšinskin piirin keskus. Priiskovyin asemalta haarautuva sivurata yhdistää sen Siperian rautatiehen. Asukkaita on 14 775 henkeä (vuonna 2014).

Kaupunki on saanut alkunsa Šilkajoen rannalle Nertšan suuta vastapäätä vuonna 1653 perustetusta kasakoiden linnakkeesta. Daguurien ruhtinaan Gantimurin joukot polttivat sen vuonna 1656, ja vuonna 1658 linnoitus rakennettiin uudelleen Šilkan toiselle rannalle. Vuonna 1689 Nertšinskistä tuli kaupunki ja voivodikunnan keskus. Samana vuonna siellä solmittiin Venäjän ja Kiinan välisen rajan määritellyt Nertšinskin sopimus. Vuodesta 1783 kaupunki toimi Nertšinskin alueen, vuodesta 1805 kihlakunnan ja vuosina 1851–1917 Taka-Baikalian alueen Nertšinskin piirikunnan keskuksena. 1700-luvulla ja uudelleen vuonna 1812 Nertšinsk siirrettiin tulvien takia korkeammalle paikalle.

Nykyään Nertšinskissä toimii maatalous- ja elintarviketeollisuusyrityksiä. Kaupungissa on kaksi keskikoulua, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, maatalousteknikumi ja kulttuuritalo. Lentokenttä suljettiin 1990-luvulla. Paikallislehtenä ilmestyy *Nertšinskaja zvezda* ("Nertšinskin tähti"). Kaupungissa on lukuisia arkkitehtonisia ja historiallisia nähtävyyksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 18.1.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Nertšinsk Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)

vaakunaTaka-Baikalian aluepiirin kaupungit
lippulippu
**Pääkaupunki: Tšita**  

Balei | Borzja | Hilok | Krasnokamensk | Mogotša | Nertšinsk | Petrovsk-Zabaikalski | Šilka | Sretensk
*Tämä artikkeli käsittelee tiedonpakkausmenetelmää. Jos tarkoitit glykolyysin metaboliittia, katso 1,3-bisfosfoglyseraatti, tai hemoglobiinin säätelijää, katso 2,3-bisfosfoglyseraatti.*
**BPG** (*Better Portable Graphics*) on Fabrice Bellardin tekemä kuvien pakkausstandardi, joka suunniteltiin tarkoituksena syrjäyttää ikääntynyt JPEG-standardi. Bellard suunnitteli BPG:n Mozillan tutkimuksen pohjalta, jossa todettiin HEVC:in olevan tehokkain kuvien pakkaustapa. BPG perustuu avoimeen HEVC/H.265-koodekin versioon ja tukee häviötöntä sekä häviöllistä pakkausta. Se julkaistiin vuonna 2014.

Samalla kuvanlaadulla olevan kuvan BPG pakkaa noin puoleen JPEG:n tiedostokoosta. BPG tukee 14-bittistä väritarkkuutta ja alfa-kanavaa (läpinäkyvyyttä). Kuvan purussa voidaan käyttää laitteiden rautakiihdytystä, mikä auttaa etenkin mobiililaitteissa.

Selaimet saavat BPG-tuen JavaSriptillä toteutetulla ilmaisella dekooderilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Mozilla Corporation - Lossy Compressed Image Formats Study (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
2. ↑  BPG is a New Image Format That Wants to Replace the JPEG with Equal Quality at Half the Size (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* BPG Image format (englanniksi)
* BPG Image Comparison (englanniksi)
* Simple BPG image viewer (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kuvatiedostomuodot |
| --- |
|  |
| Bittikartta | 
* ANI
* ANIM
* APNG
* ART
* AVIF
* BEF
* BMF
* BMP
* BPG
* BSAVE
* CAL
* CIN
* CPC
* DPX
* ECW
* EXR
* FITS
* FLIC
* FLIF
* FPX
* GIF
* HDRi
* ICER
* ICNS
* ICO
* ICS
* ILBM
* JBIG
* JNG
* JPEG
* JPEG 2000
* JPEG-LS
* JPEG-HDR
* JPEG XR
* MNG
* MIFF
* ORF
* PBM
* PCX
* PFG
* PGM
* PICT
* PICtor
* PNG
* PPM
* PSP
* RAD
* RGBE
* SGI
* TGA
* TIFF
* WBMP
* WebP
* XBM
* XCF
* XPM

 |
|  |
| Raw | 
* CIFF
* DNG

 |
|  |
| Vektori | 
* AI
* CDR
* CGM
* DXF
* EMF
* EVA
* IGES
* PGML
* SVG
* VML
* WMF
* XAR

 |
|  |
| Yhdistelmä | 
* DjVu
* EPS
* PDF
* PS

 |
|  |
| Aiheeseen liittyvä | 
* Exif
* XMP

 |
|  |
| 
* Luokka
* Commons

 |

 |
**Adolphe Delessert** (k. 1849 tai 1843) oli ranskalainen tutkimusmatkailija ja lintutieteilijä.

Delessert tutki Intian linnustoa ja löysi Niligirivuorilta uuden lintulajin, naamionaurutimalin (*Garrulax delesserti*), jonka Thomas C. Jerdon myöhemmin nimesi Delessertin kunniaksi. Delessert teki viisi vuotta kestäneen matkan, joka alkoi 24. huhtikuuta 1834 Nantesistaja kävi muun muassa Mauritiuksella, Réunionilla, Penangissa, Pondicherryssä, Malakan niemimaalla, Singaporessa, Jaavalla ja Madrasissa. Hän palasi matkalta 30. huhtikuuta 1839. Delessertin setä Benjamin Delessert oli rikas teollisuusmies, joka ilmeisesti kustansi matkan. Delessert keräsi matkalta mittavan kokoelman erilaisia eläimiä, kasveja ja mineraaleja. 

Vuonna 1843 Delessert julkaisi matkakertomuksen Intiasta *Souvenirs d'un Voyage dans l'Inde exécuté de 1834 à 1839* (Pariisi: Fortin, Masson and Langlise et Leclercq). Teos käsittää 35 kuvataulua, joista kahdeksan V. Dollet'in maisemallista litografiaa ja 27 eläinaiheista kaiverrusta, joista useimmat tehnyt J.G. Prêtre ja kolmea taulua lukuun ottamatta värittänyt Gérard. 

Delessert nimesi linnuista keltapriinian (*Prinia flaviventris*) 1840.

Lähteet
-------

1. ↑  Artfact[vanhentunut linkki]
2. ↑  Swaen
3. ↑  Invaluable
4. ↑  Books.Google.org
5. ↑  ITIS[vanhentunut linkki]
**Theodore Dakpogan** (s. 1956 Ouidah, Ranskan Dahomey) on beniniläinen voudoun-taiteilija. Hänen teoksensa ovat saaneet vaikutteita 1800-luvun Fon-veistoksista. Hänet tunnetaan veljensä Calizten kanssa metalliromusta tehdyistä veistoksistaan. 

Eräs osa kolonialistisen tradition perinnettä on korkeamman ja taiteellisen koulutuksen mahdollisuuksien puute, joka on johtanut ei-muodollisesti koulutettujen, itseoppineiden taiteilijoiden suureen määrään. Pula vaikeasti saatavista materiaaleista on saanut aikaan materiaalien säästämisen, pienikokoisten teosten ja kierrätysmateriaalien käytön tradition, kuten Calizte ja Theodore Dapoganien metalliromusta tehdyt veistokset.

Dakbogan on toiminut aikaisemmin seppänä, joka käyttää vain hylättyjä rautaosia teoksissaan, suhteuttaen niitä vodoun-uskonnon syvään juurtuneisiin uskomuksiin. Modernina taiteilijana Theodore Dakpogan on ollut kiinnostunut menneisyyden ja nykyhetken, "ensimmäisen" ja "kolmannen" maailman välisistä jännitteistä. Hänen objektinsa koostuvat konsumerismista ja massatuotannosta kieltäytymisestä ja ne viittaavat postkoloniaalisen Afrikan ratkaisemattomaan tilanteeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Shillington, Kevin: "Art, Postcolonial", *Encyclopedia of African History 3-Volume Set*, s. 185. , 2013. ISBN 978-1-135-45669-6. Teoksen verkkoversio (viitattu 6.1.2019). (englanniksi)
2. ↑  Drechsler, Michael: Artist Profil *Kunst Transit Berlin, Afrcan Contemporary Art Collection Michael Drechsler*. Viitattu 6.1.2019. (englanniksi)
**Johan Hugo Harald** (14. maaliskuuta 1893 Kokkola – 22. marraskuuta 1919) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat kalastaja Johan Harald ja Johanna Källström.

Opinnot
-------

Harald kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Vaasalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1913–1914.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona saapuu paraatista Libaussa kesällä 1917. Joukkoa johtaa ratsailta luutnantti Basse ja häntä seuraa pataljoonan pioneerikomppania.
Harald liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaalliseen Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 31. elokuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Harald saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 5. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 3. jääkäriprikaatin esikuntaan ja 15. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonan 2. komppanian päälliköksi. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Viipurin ympäristössä muun muassa Nuoraan kylän taisteluun.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Harald palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi muutettiin myöhemmin Jääkäripataljoona n:o 3:ksi. Hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 komppanianpäälliköksi Pioneerikoulutuspataljoonaan, josta hänet määrättiin lokakuussa 1918 komppanianpäälliköksi Pioneeripataljoona 2:een. Hänet on haudattu Kokkolaan.

  


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer elokuuta joulukuuta 1915
* Gruppenführer 1. maaliskuuta 1916
* Yliluutnantti 11. helmikuuta 1918
* Kapteeni 11. huhtikuuta 1918
 | 4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaPreussin 2. lk. Rautaristin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
* Preussin 2. lk. Rautaristi
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
Sniečkusin hauta ja muistomerkki Antakalnisin hautausmaalla.
**Antanas Sniečkus** (7. tammikuuta 1903 – 22. tammikuuta 1974) oli liettualainen kommunisti ja ensimmäinen Liettuan kommunistisen puolueen ja Liettuan neuvostotasavallan pääsihteeri.

Elämäkerta
----------

Sniečkus syntyi Būblelian kylässä lähellä Šakiain kaupunkia. Hän liittyi bolševikeihin vuonna 1920. Vuonna 1926 hänestä tuli Liettuan kommunistisen puolueen puheenjohtaja ja Liettuan neuvostotasavallan syntyessä hän nousi neuvostotasavallan pääsihteeriksi vuonna 1940.

Sniečkus toimi alullepanijana useiden liettualaisten lähettämisestä Siperiaan työleireille toisen maailmansodan aikana. Hän jopa lähetti oman veljensä ja tämän perheen työleirille, jossa veli kuoli myöhemmin. Sodan jälkeenkin useita liettualaisia karkotettiin. 1948 Sniečkus aloitti neuvostotasavallan maatalouden kollektivisoinnin. Kollektivisointia vastustaneita talonpoikia karkotettiin ja tapettiin. 
Myöhempinä vuosikymmeninä Sniečkus yritti saada Neuvostoliiton johdolta Liettualle etuoikeuksia.

Sniečkus oli naimisissa Mira Bordonaitėn kanssa ja heillä oli kaksi lasta. Myös hänen vaimonsa oli vankkumaton kommunisti.

Kuoleman jälkeen
----------------

Vuonna 1975 perustettu Ignalinan ydinvoimalan työntekijöiden kotikaupunki nimettiin Sniečkusin mukaan. Vuonna 1992 kaupunki nimettiin uudelleen Visaginasiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Antano Sniečkaus mitas *Audrone Urbonaite*.  6.1.2002. Ekstra. Viitattu 19.1.2010 (liettuaksi).
2. ↑  Antanas Sniečkus. Kas jis? *Kazys Blazevicius*.  2003. Ekstra. Viitattu 19.1.2010 (liettuaksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antanas Sniečkus** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Liettuan SNT | Edeltäjä:**ei ollut** | **Liettuan kommunistisen puolueen pääsihteeri**1940–1941, 1944-1974 | Seuraaja:**Petras Griškevičius** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Mehrin kieli** on seemiläinen kieli, jota puhutaan osissa Jemeniä ja Omania. Kielellä on nykyisin arviolta 100 000 puhujaa.

Levinneisyys
------------

Mehrin kieltä puhutaan Itä-Jemenin Mahran kuvernoraatissa ja Omanin puolella maiden rajaa Dhofarin kuvernoraatissa. Mehrin kielen puhujia on noin 100 000 ja heistä yli puolet asuu Jemenissä. Puhujien määrästä ei ole väestönlaskentoja ja lukumäärä perustuu tutkijoiden arvioihin. Kielen puhujat kuuluvat pääosin al-Mahran heimoon ja sitä puhuu myös osa al-Kathiri-heimon jäsenistä. Kielen puhujat ovat puolipaimentolaisia, jotka kasvattavat kameleita, nautakarjaa ja vuohia.

Ennen vuotta 1990 monet kielen puhujat työskentelivät kauppiaina Kuwaitissa ja sittemmin heitä on muuttanut Saudi-Arabiaan. Myös Tansaniassa asuu mehriä puhuvia siirtolaisia, jotka vierailevat säännöllisesti kotiseuduillaan Arabian niemimaalla.

Kielimuodot
-----------

Mehrin kieli voidaan jakaa kahteen murreryhmään. Läntisiä murteita puhutaan Jemenissä ja niitä kutsutaan myös Jemenin mehriksi tai eteläiseksi mehriksi. Toista murreryhmää kutsutaan Omanin mehriksi tai Dhofarin mehriksi. Murreryhmien raja ei kuitenkaan vastaa täysin Omanin ja Jemenin valtioiden rajaa. Jemenin mehri voidaan jakaa edelleen itä- ja länsimurteisiin. Omanin mehrin murrejako on epäselvä, mutta sillä ei ilmeisesti ole merkittäviä murre-eroja. Samojen murreryhmien sisällä on myös eroja beduiinien ja kylissä tai kaupungeissa asuvien välillä.

Luokitus
--------

Mehri on seemiläinen kieliin lukeutuviin nykyeteläarabialaisiin kieliin, joista mehri on puhujamäärältään suurin. Kielten luokittelu tämän ryhmän sisällä on epäselvä, koska kielten kielioppia ei ole tutkittu kattavasti. Muista nykyeteläarabialaisista kielistä harsusi ja bathari ovat kuitenkin selvästi läheistä sukua mehrille. Näiden kielten puhujat myös ymmärtävät toisiaan, jonka perusteella harsusi ja bathari voidaan myös luokitella mehrin murteiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aaron D. Rubin: *The Mehri Language of Oman*, s. 1-10. Brill, 2010. ISBN 978-90-04-18263-9. (englanniksi)
2. 1 2  Mehri *UNESCO Atlas of the World's Languages in Danger*. Unesco. Viitattu 11.9.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3  Robert Hetzron: *The Semitic languages*, s. 378-420. Routledge, 1997. ISBN 0-415-05767-1. (englanniksi)
**Rachel Ruysch** (3. kesäkuuta 1664 Haag – 12. elokuuta 1750 Amsterdam) oli alankomaalainen taidemaalari, joka on tunnettu erityisesti kukka-aiheisista asetelma-maalauksistaan. Hän on yksi Alankomaiden taiteen kultakauden tunnetuimpia naistaidemaalareita. Ruysch oli Alankomaiden taidemaalarien Confrerie Pictura -kerhon ensimmäinen naisjäsen. Hän oli jo elinaikanaan hyvin kuuluisa taiteilija, jonka teoksista maksettiin jo tuolloin korkeita hintoja. Hänen kukka-asetelmiaan pidetään paitsi taiteellisesti korkeatasoisina ja yksityiskohtaisina myös kasvitieteellisesti hyvin totuudenmukaisina.

Elämä
-----

Rachel Ruysch syntyi vuonna 1664 Haagissa, mutta vietti lapsuutensa perheensä kanssa Amsterdamissa. Hänen isänsä oli kasvitieteilijä ja anatomian asiantuntija Frederik Ruysch, joka oli taitava amatööri-taidemaalari. Rachel kehitti isänsä kannustamana kykyjään taiteen ja luonnon tarkkailun saralla. Hän pääsi 15-vuoden ikäisenä mestarillisen asetelmataidemaalari Willem van Aelstin oppiin. Vuonna 1693 Ruysch meni naimisiin taidemaalari Juriaen Poolin kanssa. Pariskunta muutti Haagiin, jossa he molemmat liittyivät Pyhään Luukkaan killan jäseniksi. Perheeseen syntyi yhteensä kymmenen lasta. Vuosien 1708 ja 1716 välillä Ruysch työskenteli Reinin pfalzkreivikunnan vaaliruhtinaan Johan Vilhelmin hovimaalarina.

Teoksia
-------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2  Robinson, Lynn: Rachel Ruysch, Flower Still-Life  8.8.2015. Smarthistory. Viitattu 21.2.2019.
2. 1 2  Rachel Ruysch (1664 - 1750) *www.nationalgallery.org.uk*. The National Gallery, London. Viitattu 21.2.2019.
3. 1 2  Rachel Ruysch, Dutch painter *Encyclopedia Britannica*.  17.1.2019. Encyclopædia Britannica, Inc.. Viitattu 21.2.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rachel Ruysch** Wikimedia Commonsissa

* Rachel Ruysch Europeanassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* RKD Artists
* Städel
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Mihail Aleksejevitš Konovalov** (ven. Михаил Алексеевич Коновалов; 5. kesäkuuta 1905 – 1938) oli yksi 1930-luvun merkittävimmistä udmurttilaisista proosakirjailijoista.

Mihail Konovalov syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Udmurtian Možgan piirin Akaršurin kylässä. Vuonna 1922 hän pääsi Možgan opettajaopistoon, josta valmistuttuaan hän työskenteli opettajana. Vuonna 1929 Konovalov liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Vuonna 1930 hän muutti Iževskiin, jossa toimi mm. Udmurt kommuna-lehden toimittajana. Vuonna 1934 hän osallistui Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen. Vuosina 1935–1937 Konovalov työskenteli Jukamenskissa *Udarnik*-lehden toimittajana.

Konovalovin ensimmäinen huomattava teos oli vuonna 1932 ilmestynyt kertomus *Ĺizi*. Hänen pääteoksensa ovat teollistumista ja udmurttilaisen työväenluokan muodostumista kuvaava romaani *Vuryso bam* ("Arpinaama", 1933) sekä Pugatšovin kapinan aikaan sijoittuva historiallinen romaani *Gajan* (1936).

Vuonna 1937 Konovalov joutui poliittisen vainon kohteeksi ja hän kuoli vankilassa vain 33-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  *Pisateli Udmurtii: Biobibliografitšeski spravotšnik*, s. 215–218. Iževsk: Udmurtija, 1989. ISBN 5-7659-0131-X.
2. ↑  Domokos, Péter: *Itäisten suomalais-ugrilaisten kansojen kirjallisuudesta*, s. 72–73. Porvoo: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1983. ISBN 951-717-305-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Mihail Konovalov (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Smith & Wesson Model 29** on yhdysvaltalaisen Smith & Wessonin valmistama kaksitoiminen revolveri. Aseessa on kuuden patruunan rulla ja siinä voi käyttää .44 Magnum ja .44 Special kaliiperin patruunoita. Aseen rakenne perustuu sen valmistajan kehittämään *N-Frame* -runkoon ja sitä valmistettiin neljällä eri piipun pituudella. Perusmallin lisäksi aseesta on tehty ruostumattomasta teräksestä valmistettu **Model 629** malli.

Model 29 julkistettiin vuonna 1955. Aluksi ase ei herättänyt suurta kiinnostusta ja sen ostajakunta koostui lähinnä aseharrastajista. Asetta käytettiin myös jonkin verran poliisien virka-aseena ja metsästykseen. Kysyntätilanne muuttui merkittävästi vuonna 1971, jolloin Clint Eastwood käytti Model 29:a elokuvassa Likainen Harry. Elokuvassa ase esiteltiin maailman tehokkaimmaksi käsiaseeksi. Vaikka väite ei yksiselitteisesti pitänytkään paikkaansa, kyseinen revolveri oli vain tehokkain sarjatuotantoase, Model 29 saavutti tämän maineen ansiosta suuren suosion ja se myytiin monessa asekaupassa loppuun. Likainen Harry elokuvan lisäksi Robert De Niro käytti asetta elokuvassa Taksikuski.

Smith & Wesson lopetti Model 29:n varsinaisen sarjavalmistuksen 1990-luvulla. Tämän jälkeen aseesta on kuitenkin tehty useita erikoismalleja lähinnä keräilijöille.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Smith & Wesson Model 29**.
* Lisätietoa aseesta (englanniksi)

Lähteet
-------

1. ↑  Guns on film: a loaded issue[vanhentunut linkki]

Kaiverrettu erikoisversio aseesta.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Smith & Wesson Model 29
Willy Larsen.
**William Larsen** (useimmin nimi on muodossa **Willy Larsen** tai **Willie Larsen**, 15. marraskuuta 1885, Kotka, Suomen suuriruhtinaskunta – 10. maaliskuuta 1935) oli amerikansuomalainen harmonikansoittaja. Hänet tunnetaan erityisesti Säkkijärven polkan ja monen muunkin tunnetun suomalaisen iskelmän ensilevytyksen tekijänä. Larsen syntyi Kotkassa, johon hänen norjalaista sukuaan muutti 1800-luvun loppupuoliskolla töihin norjalaisen Hans Gutzeitin perustamalle sahalle .

Ura
---

Larsen oppi kaksirivisen harmonikan alkeet jo Kotkassa, mutta lähti monien muiden kotkalaisten tavoin merimieheksi muuttaen Yhdysvaltoihin jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. Willy Larsen toimi harmonikansoittajana ja harmonikansoiton opettajana New Yorkissa. Hän soitteli yksinään ja eri orkestereiden kanssa pääosin New Yorkin seudun haaleilla, kunnes perusti 1920-luvulla oman orkesterin, Willy Larsenin trion. Viimeiset levytyksensä hän teki vuonna 1931.

Larsenia pidetään eräänä aikansa etevimmistä suomalaissyntyisistä harmonikansoittajista. Viljo Vesterisen on arveltu kuulleen Larsenin tekemän Säkkijärven polkan levytyksen 1930-luvun alussa, minkä hän sittemmin sovitti itselleen sopivampaan muotoon. Vesterinen omaksui myös Larsenin alun perin levyttämän lisäosan myöhempiin levytyksiinsä.

Levytysten lisäksi Larsen kirjoitti myös sovituksia harmonikalle, joista 70 on säilynyt. Larsen myi sovituksiaan ja nuotteja yhteistyössä Pietro Deiron kanssa ilmoitellen niistä amerikansuomalaisissa sanomalehdissä.

Levytyksiä
----------

Larsen teki 72 soololevytystä, joihin sisältyvät muun muassa ensilevytykset "Säkkijärven polkka" ("Säk´järven polkka" harmonikkasoolo + kitara, sov. Willy Larsen, Columbia, New York, lokakuu 1928), "Kyllikki-valssi", "Muistoja Karpaateilta" sekä "Lukkari-Heikin polkka".

Lähteet
-------

1. ↑  Tero Halvorsen, Harri Hirvi & J. J. Marjanen: Viihdemusiikin vaikuttajien elinaikoja.  1.1.2005. Viihdemusiikin Ystävien Seura ry.  Arkistoitu 9.3.2016. Viitattu 19.6.2013.
2. 1 2 3 4 5  Toivo Tamminen: Säkkijärven polkka. Tarina siitä, miten polkka tuli Amerikan kautta Suomeen.  *Hanuri-lehti*, 1993, 21. vsk, nro 3, s. 16-19.  Suomen harmonikkaliitto ry.
3. 1 2 3  Einari Kukkonen: *Lännen lokarit*, s. 84-85. Kustannuskolmio, 2001.
4. ↑  Finnish Accordion Institute. Historiallisia harmonikkalevytyksiä CD 2 MusicForAccordion.com. Viitattu 19. maaliskuuta 2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Willy Larsenin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Hermann Eduardovitš Johansen** (ven. Герман Эдуардович Иоганзен, *German Eduardovitš Ioganzen*, 1866–1930) oli venäläinen biologi ja lintutieteilijä.

Johansen valmistui eläintieteilijäksi Tarton yliopistosta 1889. Hän muutti Tomskiin 1893, missä opetti saksaa, lääketiedettä ja luonnonhistoriaa Aleksejevin koulussa. Vuodesta 1899 alkaen hän opetti eläintiedettä ja vertailevaa anatomiaa Tomskin yliopistossa. 1918 hänet nimitettiin yliopiston eläintieteen professoriksi, missä virassa hän toimi kuolemaansa saakka. Hans Johansen, joka ei ollut hänelle sukua, peri hänen virkansa myöhemmin.

Hermann Johansen kartoitti laajalti Länsi-Siperian faunaa, eritoten linnustoa. Huomattavaa osaa hänen lintukokoelmastaan säilytetään Kööpenhaminan yliopistossa, minne ne hankki Hans Johansen. Hermann Johansen nimesi harmaasirkun alalajin *buturlini* 1907.

Hermann Johansenilla oli kaksi poikaa, joista vanhemman, Wolfgang Johansenin, surmasi venäläinen sotilas ensimmäisessä maailmansodassa. Nuoremmasta Bodo Johansenista tuli eläintieteilijä.

Lähteet
-------

* C.S. Roselaar 2003: *An inventory of major European bird collections*. Bull. B.O.C. 2003 123A (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  ITIS (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Sonthi Boonyaratglin
Kenraali **Sonthi Boonyaratkalin** (thaiksi สนธิ บุญยรัตกลิน; nimi kirjoitetaan myös Sondhi; sukunimi Boonyaratglin tai Boonyarakarin) (s. 2. lokakuuta 1946) on thaimaalainen upseeri, entinen Kuninkaallisen Thaimaan asevoimien komentaja. Hän oli ensimmäinen muslimi pääasiassa buddhalaisen armeijan komentajana.

Thaimaan asevoimissa tehdään yleensä 1. lokakuuta vuosittainen armeijan korkeimman johdon vaihto. Kenraaliluutnantti Boonyaratklin, entinen erikoisjoukkojen komentaja, nimitettiin elokuussa 2004 asevoimien varakomentajaksi.

Komentajana toimiessaan hän sai huomattavat valtuudet taistella maan eteläosan levottomuuksia vastaan.

Kenraali Sonthi Boonyaratkalin vakuutti, ettei armeija puutuisi maan käynnissä olevaan poliittiseen kriisiin, mutta on sanonut, että "Hänen majesteettinsa on täytynyt olla surullinen" maan viimeaikaisten poliittisten tapahtumien vuoksi. Hän on myös ollut tyytymätön pääministeri Thaksinin yrityksiin ylentää entisiä poliisikoulun kadettikollegoitaan korkea-arvoisempien armeijan upseerien ohi vastaamaan Bangkokin turvallisuudesta.

Vuosittaista armeijan komentajien vaihtamista siirrettiin poliittisen kriisin vuoksi, ja pääministeri Thaksin Shinawatra kielsi haastatteluissa yrittävänsä erottaa kenraali Sonthi Boonyaratkalinia. Tämä puolestaan vahvisti asemiaan siirtämällä 129 keskitason upseeria pois pääministeriä tukevien kenraalien komennosta. Tarkkailijat pitivät tätä viestinä Thaksinille olla puuttumatta armeijan asioihin.

19. syyskuuta 2006 kenraali Sonthi Boonyaratkalin tukijoineen aloitti vallankaappauksen pääministeri Thaksinin ollessa New Yorkissa. Kaappauksen toimeenpanijat nimittivät itseään demokraattisen uudistuksen neuvostoksi. Panssarit piirittivät Bangkokin hallintorakennukset ja sotilaat ottivat haltuunsa median. Pääministeri Thaksin Shinawatra julisti hätätilan New Yorkista käsin ja erotti kenraalin.

19. syyskuuta 2006 sotilashallinto nimitti hänet *de facto* virkaatekeväksi pääministeriksi vallankaappauksen jälkeen, mutta 1. lokakuuta hänen tilalleen astui väliaikaiseksi pääministeriksi sotilasjuntan nimittämänä Surayud Chulanont.

Syksyllä 2007 Sonthi luopui kaikista sotilasviroistaan, ja lokakuussa hänet nimitettiin väliaikaisen siviilihallituksen varapääministeriksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Thailand Reinterprets the Rules of Democracy, Again *NY Times*.  2006. Viitattu 24.7.2021.
2. ↑  Thai coup general joins cabinet *BBC News*.  2007. Viitattu 24.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Ansioluettelo asevoimien sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) (thaiksi)
**Alexander Carl Hasselström** (4. joulukuuta 1889 Vaasa – 14. joulukuuta 1941) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat raatimies, kapteeni Alexander Herman Hasselström ja Hilma Emilia Idman.

Opinnot
-------

Hasselström kirjoitti ylioppilaaksi Kristiinankaupungin ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1909 ja liittyi Vaasalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1909–1911 ja kävi Turun kauppaopiston vuosina 1913–1914.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Hasselström liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 3. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, mistä hän siirtyi toukokuussa 1915 Ruotsiin, jossa sai määräyksen ryhtyä Saksan meriesikunnan antamiin tiedustelutehtäviin. Tiedusteluretkeltään hän palasi 3. lokakuuta 1915 Saksaan ja hänet lähetettiin tuntemattomasta syystä Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin 2. elokuuta 1917.

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Hasselström palasi Suomeen 4. maaliskuuta 1918 ja astui varavääpelinä armeijan palvelukseen 1. Krenatöörirykmentin 3. Oulun pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti pataljoonan lähettiupseerina osaa sisällissodan taisteluihin Luhalahdessa, Viljakkalassa, Mannanmäellä, Kyröskoskella, Epilässä, Tampereella, Karkussa ja Lempäälässä. Hän toimi Lempäälässä muodostetun 4. komppanian päällikkönä pataljoonan edetessä Valkeakosken, Hauhon, Tuuloksen, Lammin ja Kosken kautta Hämeenlinnaan.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Hasselström erosi armeijasta 11. heinäkuuta 1918, mutta toimi kesällä 1919 opetusupseerina Uudenmaan suojeluskuntain taistelukoulussa Karjalankannaksella. Hän työskenteli konttoristina useissa liikkeissä vuosina 1919–1922 ja liikemiehenä Kristiinan kaupungissa vuosina 1922–1930 sekä Helsingissä vuosina 1930–1935, kunnes 5. lokakuuta 1935 alkaen pääsi ylimääräiseksi virkailijaksi Uudenmaan sotilaspiirin esikuntaan, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1936 alkaen Tuusulan sotilaspiirin esikuntaan ja edelleen Helsingin sotilaspiirin esikuntaan hänet siirrettiin vuonna 1938. Hänet on haudattu Helsinkiin.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Varavääpeli 4. maaliskuuta 1918
* Vänrikki 11. huhtikuuta 1919
 | 4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
**Guaram III** (georg. გუარამ III) oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) ruhtinas guaramidi-dynastiasta. Hänen hallituskautensa alkoi ennen vuotta 693 ja loppui noin 748.

Guaram III:lle annettiin bysanttilainen kuropalates-arvonimi, joten hänen täytyi seurata isäänsä tai isoisäänsä Guaram II:ta Iberian valtaistuimelle hieman ennen vuotta 693, jolloin kalifaatti hääti bysanttilaiset Kaukasiasta. Pseudo-Džuanšerin noin vuonna 800 kirjoittamassa kronikassa kerrotaan myös samaan aikaan eläneistä Mir- ja Artšil-nimisistä ruhtinaista ja jälkimmäisen pojista Iovanesta ja Džuanšerista. Kumpikaan heistä ei ollut kuitenkaan Iberian virkaatekevä ruhtinas, vaan he olivat Iberian itäpuolella sijaitsevan Kakhetin hallitsijoita.

Guaram III:lla oli poika, jonka nimi oli myös Guaram (tai Gurgen), ja kaksi nimettömäksi jäänyttä tytärtä. Toinen tyttäristä meni naimisiin Khosroiani-prinssi Artšilin kanssa ja toinen nai Bagrationi-prinssi Vasakin. Poika Guaram/Gurgen oli naimisissa Nersiani-suvun prinsessan, Adarnase III:n tyttären kanssa ja heille syntyi poika, Stepanoz III.

Lähteet
-------

1. ↑  Suny, Ronald Grigor: *The Making of the Georgian Nation: 2nd edition*, s. 27. Indiana University Press, 1994. ISBN 0253209153.
2. ↑  Rapp, Stephen H.: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 383. Peeters Bvba, 2003. ISBN 90-429-1318-5.
3. ↑  Rapp, Stephen H.: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 375. Peeters Bvba, 2003. ISBN 90-429-1318-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Guaram II** | **Iberian ruhtinas**n. 693–748 | Seuraaja:**Adarnase III** |