recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| "Love or Nothing"Uriah Heep |
| --- |
| Singlen "Love or Nothing" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Fallen Angel* |
|  Julkaistu | 1978 |
|  Formaatti | 7"-single |
|  Tuottaja(t) | Gerry Bron, Ken Hensley |
|  Tyylilaji | pop rock, aikuisrock |
|  Kesto | 02.47 |
|  Levy-yhtiö | Bronze |
| Listasijoitukset |
| Saksa 36. (1978) |
| Uriah Heepin muut singlet |
| "Come Back to Me"1978 | "Love or Nothing"1978 | "Carry On"1980 |

**Love or Nothing** on Uriah Heepin kappale vuodelta 1978, joka julkaistiin *Fallen Angel* -albumilla, vaikka singlen kansikuvassa näkyykin *Innocent Victim* -albumin kannen käärme. Kappaletta ei julkaistu singlenä yhtyeen kotimaassa Britanniassa – sen sijaan se ilmestyi ainakin Länsi-Saksassa, Itävallassa, Etelä-Afrikassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Länsi-Saksassa kappale ylsi sijalle 36.

"Love or Nothing" on yhtyeen kitaristi-kosketinsoittaja Ken Hensleyn kirjoittama, ja edustaa tyyliltään yhtyeen 1970-luvun loppupuolen materiaalille tyypillistä kaupallisempaa, AOR-vaikutteista tuotantoa.

Singlen b-puolella oli *Fallen Angelille* kuulumaton kappale "Gimme Love (Struttin')", jonka työstöön on osallistunut koko yhtye Ken Hensleytä lukuun ottamatta.

Kappaleet
---------

**A-puoli**

1. Love or Nothing – 2.47 (säv. Ken Hensley)

**B-puoli**

1. 
2. Gimme Love (Struttin') – 3.17 (säv. Mick Box/Lee Kerslake/Trevor Bolder/John Lawton)

Lähteet
-------

* Uriah Heep – Love or Nothing (Song)

### Viitteet

1. 1 2  Single - Uriah Heep, Love Or Nothing charts.de. Viitattu 12.9.2011. [vanhentunut linkki] (saksaksi)
2. ↑  The Complete Uriah Heep Discography heepfiles.info. Viitattu 19.8.2010.  (englanniksi)
3. ↑  Uriah Heep – Gimme Love (Struttin') austriancharts.at. Viitattu 19.8.2010.  (saksaksi)
**Augusta Olivia Kyntzell** (19. maaliskuuta 1825 Kokkola – 16. joulukuuta 1903) oli suomalainen opettaja, koulunjohtaja ja taidemaalari.

Olivia Kyntzellin vanhemmat olivat kokkolalainen kauppias, raatimies ja kauppaneuvos Anders Kyntzell ja Margaretha Catharina Böckelman. Perheessä oli 11 lasta ja he saivat kaikki opetusta kotiopettajien johdolla. Kyntzell opiskeli 1850–1851 Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja sen jälkeen Tukholmassa. Kyntzell maalasi pääasiassa muotokuvia. Hän kopioi myös muiden taiteilijoiden töitä ja teki maalauksista kuparikaiverruksia.

Kyntzell oli Vaasan perustetun tyttökoulun määräaikaisena johtajana 1857–1858. Kokkolaan palattuaan hän perusti 1859 oman yksityisen *Fruntimmersskolan i Gamlakarleby*-tyttökoulun. Kynzell oli koulun johtajana ja opetti koulussa saksan ja ranskan kieltä, kirjoitusta ja piirustusta. Koulu toimi Boehmin talossa, missä myös Kyntzell asui kahden sisarensa kanssa. Kaksiluokkaisessa koulussa oli yleensä parikymmentä oppilasta. Kyntzell oli koulun johtajana vuoteen 1883 saakka ja viisiluokkaiseksi 1884 laajentunut koulu toimi Maria Wallinin johdolla vuoteen 1898 saakka. Kyntzell oli lisäksi 1874 yleissivistävän koulun piirustuksenopettajana ja vuodesta 1884 kaunokirjoituksen opettajana.

Maalauksia
----------

* *Näkymä kaupungista Hakalahteen*, akvarelli. 1876
* *Kaivo, Tehtaankadun ja Isokadun kulma*. 1870-luvulla
* Conrad Soveliuksen muotokuva. 1870-luvulla

Lähteet
-------

1. ↑  Rafael Olin: Augusta Olivia Kyntzell *Geneanet*. Viitattu 4.7.2022.
2. 1 2 3 4  Kuvaajat : Aina Håkansson ja Olivia Kynzell
3. ↑  Suomen yksityisten oppikoulujen digitaalinen matrikkeli : Fruntimmersskolan i Gamlakarleby 1859-1898

Aiheesta muualla
----------------

* Annikki Wiirilinna : *Kyntzell - seitsemännessä polvessa: Merenkävijäsuvun perinteitä ja muistoja*, Keskipohjanmaa 21.2.1971
*Tämä artikkeli käsittelee elokuvaa. Samannimisestä television minisarjasta kerrotaan sivulla Käännekohta (televisiosarja).*

**Käännekohta** (*The Turning Point*) on vuonna 1977 valmistunut elokuva. Elokuvan pääosissa ovat Anne Bancroft, Shirley MacLaine ja Mihail Baryšnikov. Elokuvan ohjasi Herbert Ross ja kirjoitti Arthur Laurents. Kyseessä on romanttinen draama, jossa balettitanssijan tytär haluaa seurata äitinsä jalanjälkiä.

Elokuva sai peräti 11 Oscar-ehdokkuutta, mutta ei voittanut yhtään. Elokuva *Häivähdys purppuraa* on toinen elokuva, jolla on yhtä monta ehdokkuutta ilman voittoa. *Käännekohta* voitti kuitenkin kaksi Golden Globea parhaasta ohjauksesta (Herbert Ross) ja parhaasta draamaelokuvasta.

*Käännekohta* oli balettitanssijana tunnetun Baryšnikovin ensimmäinen elokuva. Hän oli ehdokkaana parhaan sivuosan Oscar-palkintoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Viisikymmentä Oscar-faktaa *filmgoer.fi*.  2008. Filmgoer ry. Viitattu 1.4.2013.
2. ↑  Mikhail Baryshnikov *imdb.com*. IMDb.com, Inc.. Viitattu 1.4.2013. (englanniksi)
3. ↑  Awards for Mikhail Baryshnikov *imdb.com*. IMDb.com, Inc.. Viitattu 1.4.2013. (englanniksi)
**M/S Seaterns** (IMO 7227164) oli vuonna 1972 rakennettu 137,52-metrinen rahtilaiva. Laivan rakensi Rauma-Repolan Rauman telakka. Alun perin alus oli nimeltään *Orion*. Alus myytiin romutetettavaksi marraskuussa 2006 Chittagongiin, Bangladeshiin. 

Seaternsin sisaraluksia ovat M/S Sea Corona, M/S Finn, M/S Lipa ja M/S San Diego.

Käyttöhistoria
--------------

8. syyskuuta 1972 alus laskettiin vesille ja seuraavan vuoden tammikuussa se luovutettiin suomalaisen Finska Ångfartygsin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle nimellä *Orion*. Aluksen kotisatamaksi tuli Helsinki. Luovutuksen jälkeen alus aloitti liikennöinnin Suomen ja Euroopan välillä. Tammikuussa 1985 A/B Nordsjöfrakt osti aluksen ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä *Westön*. Omistajanvaihdoksen jälkeen alus aloitti Finncarriersin liikenteessä. Helmikuussa 1995 Rijnhaven Shipping Ltd osti aluksen ja rekisteröi sen Maltan lipun alle nimellä *Rijnhaven*. Elokuussa 1998 Seatern K/S osti aluksen ja rekisteröi sen Norjan lipun alle nimellä *Seatern*. Edelleen tämän jälkeen alus jatkoi Finncarriersin liikenteessä. Helmikuussa 1999 alus kävi telakalla Saksan Bremerhavenissa, jonka jälkeen se jäi käyttämättömänä Tanskan Esbjergiin. Heinäkuussa 1999 Seatern aikarahdattiin DFDS Tor Linen liikenteeseen reitille Norja–Britannia–Rotterdam.

Vuonna 2000 alus aikarahdattiin Estonian Shipping Co:n (ESCO) Tallinnan ja Rostockin väliseen liikenteeseen nimellä *Kunda*. Samalla aluksen lippuvaltioksi tuli Viro. Tammikuussa 2002 aikarahtaus päättyi ja alus sai jälleen nimen *Seatern*. 

4. maaliskuuta 2002 alus aikarahdattiin Finnlines Cargo Servicen liikenteeseen reitille Kotka–Rostock–Lyypekki. 18. maaliskuuta 2003 rahtaus päättyi. Vuonna 2003 Norbulk Shipping U.K. Ltd. osti aluksen ja antoi sille nimen *Seaterns*. Joulukuussa 2003 alus aikarahdattiin italialaisen Italtragin Trapaniin ja Livornon väliseen liikenteeseen. Marraskuussa 2006 alus myytiin Bangladeshiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  M/S ORION Fakta om Fartyg. Viitattu 4.5.2008. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Orion (ruotsiksi)
Siteían geopuistoKalliomuodostumia Káto Zákroksessa lähellä Zákroksen rotkoa.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Siteía, Lasíthi, Kreeta, Kreikka |
| Pinta-ala | 
36 140 ha |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Γεωπάρκο Σητείας |
| Tyyppi | 
geopuisto |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Siteían geopuisto** (kreik. Γεωπάρκο Σητείας, *Geopárko Siteías*), myös *Siteían luonnonpuisto* (Φυσικό Πάρκο Σητείας, *Fysikó Párko Siteías*), on geopuisto Kreetan saaren itäosassa Kreikassa. Se on osa Euroopan geopuistojen verkostoa (EGN) ja samalla Unescon geopuistojen verkostoa (GGN).

Geopuisto sijaitsee Siteían kunnassa Lasíthin alueyksikön alueella. Sen pinta-ala on 36 140 hehtaaria (361,4 km²). Geopuisto käsittää kunnan itäisimmän osan saaren itärannikolla, mukaan lukien koko Ítanoksen kunnallisyksikön alueen sekä osan Léfkin kunnallisyksiköstä ja Siteían kunnallisyksiköstä.

Geopuistoon kuuluu 100 geokohdetta eri puolilla laajaa aluetta, ja sinne on suunniteltu vierailijoille 14 reittiä, mukaan lukien auto-, pyöräily- ja vaellusreittejä, alueeseen tutustumista varten. Aluetta esittelee Áno Zákroksen kylässä toimiva Zákroksen luonnonhistoriallinen museo. Alueen luonnonnähtävyyksiin kuuluvat muun muassa rotkot, kuten Zákroksen rotko, ja muut kalliomuodostelmat sekä Váin palmumetsä. Alueelta on löydetty fossiileja pleistoseenikaudelta. Merkittäviin arkeologisiin löytöihin kuuluu neoliittisen kauden kohteita sekä minolaisen ajan kohteita, kuten Káto Zákroksen palatsi ja Rousolákos (Palaíkastro). Antiikin aikaa edustavat Itanoksen kaupungin rauniot.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sitia Geopark European Geoparks Network. Viitattu 10.9.2018.
2. ↑  Park’s geography *Sitia Geopark*.  Arkistoitu 18.9.2018. Viitattu 10.9.2018.
3. ↑  History *Sitia Geopark*.  Arkistoitu 18.9.2018. Viitattu 10.9.2018.
4. ↑  Natural History Museum of Zákros *Cretan Beaches*. Viitattu 10.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Sitia Geopark. Geopuiston verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)
**120 mm/45 type 3** oli keisarillisen Japanin laivaston keskiraskas laiva- ja rannikkotykki, joka oli palveluskäytössä ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa. Sitä asennettiin hävittäjiin ja sukellusveneisiin. Mallinimessä oleva type 3 merkitsee kuvaa Welin-sulun käyttöönottoa.

Tykki oli paranneltu japanilainen versio brittiläisestä Elswick Orndance Companyn suunnittelemista ja valmistamista QF 4,7 tuuman Mk I-IV -tykeistä, joita oli airmmin valmistettu Japanissa lisenssillä tyypin 41 tykkinä. Tykkiä ei pidä samaistaa 120 mm tyypin 3 ilmatorjuntatykkiin, joka oli käytössä keisarillisen Japanin maajoukoilla vuodesta 1943.

Suunnittelu
-----------

Ase suunniteltiin vuonna 1914 ja se oli pääaseena yksiputkisena asennuksena Kawakaze-, Momi-, Minekaze-, Wakatake-, Kamikaze- ja Mutsuki-luokkien hävittäjillä. Ase suunniteltiin uudelleen metristä järjestelmää käyttäväksi 5. lokakuuta 1917. Se suunniteltiin vuonna 1922 käyttämään lyhyempää putkea sekä paranneltua lukkoa, jolloin tykki nimettiin tyypin 11 aseeksi. Paranneltua tykkiä asennettiin sukellusveneisiin sekä Chidori- ja Otori-luokkien torpedoveneisiin.

Ammukset
--------

Käsinladattavassa tykissä käytettiin 20,3 kilogramman räjähdekranaatteja ja valaisukranaatteja. Vuoden 1943 jälkeen käytössä oli myös sukellusveneentorjuntakranaatti.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Type 3 120 mm 45 caliber naval gun
Kapillaarielektroforeesia voidaan käyttää sekvensoinnissa
**Kapillaarielektroforeesi** (CE) on kromatografiaa hyvin läheisesti muistuttava erotusmenetelmä, jota voidaan käyttää yhdisteiden kvalitatiiviseen tai kvantitatiiviseen määrittämiseen. Ero kromatografiaan on erottelussa käytetty sähkökenttä, varautuneet hiukkaset kulkevat sähkökentässä kohti vastakkaista varausta. Komponenttien erottuminen toisistaan perustuu ionisten komponenttien varauksiin ja erisuuruisiin vastusvoimiin. Kapillaarielektroforeesi on suhteellisen uusi analyysimenetelmä, jonka etuina ovat nopeus, yhdisteiden tehokas erottuminen ja vähäinen liuottimien tarve.

Kapillaarielektroforeettisia tekniikoita, jotka voidaan toteuttaa samanlaisella laitteistolla:

* Kapillaarivyöhyke-elektroforeesi (capillary zone electrophoresis, CZE)
* Misellinen sähkökineettinen kapillaarikromatografia (MEKC tai MECC)
* Syklodekstriinimodifioitu misellinen sähkökineettinen kromatografia (CD-MEKC)
* Kapillaari-isotakoforeesi (CITP)
* Kapillaari-isoelektrinen fokusointi (CIEF)
* Kapillaarigeelielektroforeesi (CGE)

Laitteisto ja menetelmän periaatteesta
--------------------------------------

Laitteistoja on saatavilla kaupallisesti. Niihin kuuluu lämpötilakontrolloitu kapillaari, virtalähde, automaattinen näytteensyöttömenetelmä ja detektori. Nestemäinen näyte injektoidaan sopivalla tavalla kapillaariin, jonka kumpikin pää on upotettu puskuriliuokseen. Kun systeemiin kytketään virta, näytteessä olevat aineet kulkeutuvat eli migratoituvat erilaisilla nopeuksilla, kapeina vyöhykkeinä kohti detektoria. Näytevyöhykkeet ovat erityisen kapeita, koska kapillaarin sisälle muodostuu elektro-osmoottinen virtaus. 

Analyysi tapahtuu useimmiten polyimidillä päällystetyissä silikakapillaareissa, jotka kunnostetaan ennen analyysiä emäksisellä liuoksella.

Historia
--------

Ensimmäistä kertaa tunnetuin CE-tekniikka kapillaarivyöhyke-elektroforeesi (CZE) esitettiin vuonna 1981.

Lähteet
-------

1. ↑  James W. Jorgenson, Krynn DeArman. *Zone electrophoresis in open-tubular glass capillaries*. Anal. Chem 53 (1981) 1298-1302.
**Siuntion kotiseutumuseo** on Siuntiossa, Uudellamaalla sijaitseva kotiseutumuseo. Museota ylläpitää Hembygdens vänner i Sjundeå rf. ja se sijaitsee Siuntion kirkonkylässä. Museokokonaisuuteen kuuluu entinen koulurakennus eli Fredriksbergin koulu, kaksi aittaa, liiteri, pienempi mökkitupa, niin kutsuttu Pettrofskan mökki, sekä vahtimestarin asunto.

Fredriksbergin koulurakennuksessa, joka on museon päärakennus on esine- ja sisustusnäyttelyitä. Näyttelyiden aiheet kuvaavat muun muassa Siuntion esihistoriaa, Porkkala-parenteesin aikaa, sekä Mona Leon teatterinukkeja. Museossa on esillä myös osia Siuntion Pyhän Pietarin kirkon ensimmäisistä uruista. Siuntio oli Suomen ensimmäinen maalaisseurakunta, joka sai luvan urkujen hankkimiseen kirkkoonsa.

Nykyiselle paikalleen Siuntion kotiseutumuseo rakennettiin toisen maailmansodan jälkeen. Alun perin kotiseutumuseo toimi Fanjunkarsin torpassa, joka tuhoutui Porkkalan vuokra-aikana. Museota vastapäätä sijaitsee Krejansbergetin mäki, jonka huipulla on 5 pronssiaikaista hautaröykkiötä. Museolta lähtee polku ylös Krejansbergetille, josta aukeaa näkymä jokilaaksoon Kirkkojoelle, Siuntion Pyhän Pietarin kirkolle ja Suitian linnalle.

* Suuri näyttelyhuone, entinen luokkahuone.Suuri näyttelyhuone, entinen luokkahuone.
* Siuntio kirkon 1700-luvun urkujen koristeellinen yläosa.Siuntio kirkon 1700-luvun urkujen koristeellinen yläosa.
* Kaksi aittaa kotiseutumuseolla.Kaksi aittaa kotiseutumuseolla.
* Tupa Siuntion kotiseutumuseolla.Tupa Siuntion kotiseutumuseolla.
* Siuntion kansallispuku kotiseutumuseossa.Siuntion kansallispuku kotiseutumuseossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sjundeå hembygdsmuseum | Västra Nylands museer - portalen *vastranylandsmuseer.fi*.  Arkistoitu 19.4.2021. Viitattu 7.3.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Kultur och historia *sjundea.fi*. Viitattu 7.3.2021. (ruotsiksi)
3. ↑  Sjundeå hembygdsmuseum *museot.fi*. Viitattu 7.3.2021. (ruotsiksi)
4. ↑  Urut - Siuntion Pyhän Pietarin kirkko Siuntion suomalainen seurakunta. Viitattu 8.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Siuntion kotiseutumuseo** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Siuntion kotiseutumuseo (Q105816550)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotiseutumuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Siuntio |
|  |
| koordinaatit | 60°10′44″N 24°12′33″E﻿ / ﻿60.17886°N 24.20908°E﻿ / 60.17886; 24.20908 |
|  |
|  |

 |
Finncell toimi Finnpapin ja Finnboardin tavoin Eteläesplanadi 2:ssa Helsingin Kauppatorin laidalla.
**Finncell** eli **Suomen selluloosayhdistys** oli vuosina 1918–1995 toiminut suomalaisten sellutehtaiden myyntiyhdistys.

Historia
--------

Suomen Selluloosayhdistyksen perustamiskokous pidettiin 2. heinäkuuta 1918. Tuolloin yhdistykseen liittyivät kaikki Suomen selluloosatehtaat. Kaupparekisteriin Suomen Selluloosayhdistys merkittiin 8. marraskuuta 1918. Suomalaisen sellun maailmanlaajuista myyntiä harjoitettiin aluksi agenttien avulla. 1940-luvun lopulta lähtien alettiin perustaa omia myyntikonttoreita eri puolille maailmaa. Finncellin toiminnan loppuvaiheessa sillä oli myyntikonttori muun muassa Lontoossa, Hongkongissa, Singaporessa, Wiesbadenissa ja Milanossa.

Finncellin viimeisen toimintavuoden 1995 alussa sen jäsenistöön kuuluivat Kaukas Oy, UPM Group, Veitsiluoto Oy sekä Wisaforest Oy Ab. Finncell lakkautettiin kaupparekisteristä 2. kesäkuuta 1999.

Finncell oli yksi neljästä suomalaisen metsäteollisuuden myyntiyhdistyksestä, muutaman kymmenen henkilön työvoimallaan paljon pienempi kuin liki tuhannen hengen paperinmyyntijätti Finnpap.

Toimitusjohtajia
----------------

* Jorma Keino ?–1973
* Lars Londén 1973–1980
* Torsten Nykopp noin 1980–1995

Katso myös
----------

* Converta
* Finnboard
* Finnpap
* Transfennica

Lähteet
-------

1. ↑  Iivonen, Jyrki: Paperiyhdistys Finnpap siirtyy UPM-Kymmenelle.  *Helsingin Sanomat*, 20.1.1996, s. 24. Näköislehti (maksullinen).
2. 1 2  Suomen Selluloosayhdistys Finncell 1918–1999 ELKA Elinkeinoelämän keskusarkisto.  Arkistoitu 23.11.2015. Viitattu 8.1.2013.
3. ↑  Arola, Heikki: Metsä-Botnia eroaa sellunmyyjien Finncellistä.  *Helsingin Sanomat*, 16.3.1994, s. 26. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Nykopp, Torsten ym.: Metsäteollisuuden vaikuttajaan luotettiin. Jorma Keino 1924–2015.  *Helsingin Sanomat*, 25.5.2015. Artikkelin verkkoversio (maksullinen). Viitattu 14.2.2022.
5. ↑  Finncellin markkinaosuudet kasvoivat tuntuvasti.  *Helsingin Sanomat*, 19.1.1979, s. 23. Näköislehti (maksullinen).
6. ↑  Alanen, Pellervo: Finncell puretaan ennen kesää.  *Helsingin Sanomat*, 28.3.1995, s. 17. Näköislehti (maksullinen).

Kirjallisuutta
--------------

* Koskinen, Ilmari: *Suomen selluloosayhdistys Finncell 1918-1968*. 1968.
Sophia Jansson.
**Sophia Jansson** (s. 1962 Helsinki) on suomalainen liikenainen. Hän on muumihahmojen käyttöoikeuksia valvovan Moomin Charactersin pääosakas ja taiteellinen johtaja. Sophia Jansson on Lars Janssonin tytär ja muumien luoja Tove Jansson oli hänen tätinsä. Jansson on koulutukseltaan kieltenopettaja ja on asunut pitkään ulkomailla.

*Muumilaakson tarinoita* -animaatiosarjan synnyttämän 1990-luvun "muumibuumin" aikana Tove ja Lars Jansson valvoivat uusien muumisarjakuvien laatua. Sophia Jansson on jatkanut heidän työtään.

Jansson esiintyi LEGO Masters Suomi -ohjelmassa ensimmäisellä tuotantokaudella vierailevana tuomarina.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Rix, Juliet: The Moomins – a family affair *The Guardian*.  3.7.2010. Viitattu 25.11.2012. (englanniksi)
3. ↑  Savolainen, Hanna-Mari: Kuvat ovat tärkeitä Sophia Janssonille *Lapsen maailma*.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 3.8.2014.
4. ↑  Lego Masters Suomessa tehtiin yhteistyötä muumien kanssa – muistatko nämä tekijänoikeusrikkomukset muumeja kohtaan? *www.iltalehti.fi*. Viitattu 23.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Gustafsson, Miia: Muumeista tuli Sophia Janssonille elämäntyö – hän vahtii, ettei Muumipeikko pelaa tietokonepelejä. *Yle uutiset* 25.12.2017.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sophia Jansson**.
Convertan logo
**Converta** eli **Suomen Paperin- ja Kartonginjalostajien Yhdistys** oli keväästä 1944 vuoteen 1992 toiminut yhdistys, joka harjoitti alan yritysten edunvalvontaa Suomessa ja kansainvälisillä markkinoilla. Sen näkyvintä toimintaa oli Neuvostoliittoon suuntautuva kauppa, jossa se 1950-luvulta 1980-luvun loppuun huolehti ostajan kanssa käydyistä hintaneuvotteluista, haki lisenssin, hoiti laskutuksen ja tilityksen clearing-tilille. 1970-luvulla sen toiminta laajeni Euroopan vapaakauppajärjestön alueelle.

Kun myyntiyhdistykset Finnpap ja Finnboard veivät Suomesta paperi- ja kartonkimateriaaleja, Convertan tehtävänä oli viedä pidemmälle jalostettuja tuotteita, kuten valmiiksi painettuja paperisäkkejä ja pahvilaatikoita. *Helsingin Sanomat* kutsui vuonna 1973 Convertaa "yhdeksi maailman suurimmista sekatavarakaupoista", joka edusti yli kolmea tuhatta paperista tai kartongista valmistettavaa tuotetta. Päätuotteena olivat tuolloin säkit, joiden osuus liikevaihdosta oli noin 40 prosenttia ja päämarkkinana Neuvostoliitto. Convertan tuotevalikoimaan tuli myös muovituotteita, esimerkiksi muovisäkkejä, sitä mukaa kuin jäsenyritykset toivat sellaisia markkinoille.

Convertan viennin arvo oli suurimmillaan noin 1,6 miljardia Suomen markkaa vuodessa. Laajimmillaan yhdistyksellä oli kymmenkunta myyntikonttoria Euroopassa ja kolme Aasiassa. Converta lakkautettiin 1992 jäsenyritysten lähennyttyä omia asiakkaitaan ja idänkaupan romahdettua Neuvostoliiton myötä. Convertan jäsenyritykset olivat 1980-luvulta alkaen ryhtyneet hankkimaan päämarkkina-alueiltaan omia jalostustehtaita ja räätälöimään niiden kautta tuotetarjontaansa kullekin markkinalle ja suurasiakkaalle sopivaksi. Viime vuosinaan Converta keskittyi yhä enemmän idänkauppaan, kunnes senkin tyrehdyttyä 1991 yhdistys päätettiin lakkauttaa.

Toimitusjohtajia
----------------

* Paavo Talvela 1950–1962
* Kauno Rintakoski 1963–1970
* Kurt Ignatius 1970–1977
* Antti Rislakki 1977–

Katso myös
----------

* Finnboard
* Finncell
* Finnpap
* Transfennica

Lähteet
-------

1. ↑  Converta, arkistoseloste, Elinkeinoelämän keskusarkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Seppälä, Markku J. (toim.); Grönstrand, Joel; Karhuketo, Hannu; Törn, Tage: *Kemiallinen metsäteollisuus III: Paperin ja kartongin jalostus*, s. 16–17. Opetushallitus, 2000. ISBN 952-13-0606-8.
3. ↑  Suomi nosti kartongin hintaa.  *Helsingin Sanomat*, 2.8.1978, s. 18. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Nenonen, Jouko: Convertan myynti nousee huimasti.  *Helsingin Sanomat*, 21.10.1973, s. 37. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Kuolleita (tilaajille) Helsingin Sanomat 29.12.1990, s. 4, HS Aikakone. Viitattu 6.4.2023.
6. ↑  Nenonen, Jouko: Vienti Nl:oon pelastuksena.  *Helsingin Sanomat*, 2.11.1976, s. 2. Näköislehti (maksullinen).

Kirjallisuutta
--------------

* Rusko, Rauno: *Coopetition in the Finnish forest industry – a case study*. Acta Universitatis Lapponiensis 216. Lapin yliopistokustannus: Rovaniemi 2011. ISBN 978-952-484-487-1. ISSN 0788-7604.
**Samikó** (kreik. Σαμικό) eli **Áno Samikó** (Άνω Σαμικό) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Andrítsaina-Kréstenan kuntaan, Eliin alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Kylän väkiluku on 389 (vuonna 2011).

Samikón eli Áno Samikón ("Ylä-Samikó") kylä sijaitsee lähellä Peloponnesoksen niemimaan länsirannikkoa noin 18 kilometriä kaakkoon Pýrgoksen kaupungista. Se on nimetty noin kuusi kilometriä etelämpänä nykyisessä Káto Samikóssa ("Ala-Samikó") sijainneen antiikin ajan Samikonin kaupungin mukaan. Nykyisen kylän aikaisempi nimi oli *Alí Tselépi* (Αλή Τσελέπη) eli *Tselepí* (Τσελεπί), mikä perustuu erään sen osmanivallan aikaisen asukkaan nimeen.

Samikó muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Σαμικού, *Topikí Koinótita Samikoú*). Aiemmin kylä kuului Skilloúntan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Andrítsaina-Kréstenan kunnan Skilloúntan kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT). Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Άνω Σαμικό *Αξιοθέατα της περιοχής μας*. Viitattu 2.10.2023.
3. ↑  Ali Tselepi – Samiko *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 2.10.2023.
**Arpajaisyhdistys ry** oli yksi yhdistysmuotoon organisoiduista arpajaistoimistoista 1900-luvun jälkipuoliskolla. Se oli niistä vanhin, perustettu vuonna 1943 huolehtimaan jäsenjärjestöjensä arvontamuotoisesta varainkeruusta. Arpajaisyhdistyksen perustajia olivat Suomen Aseveljien Liitto, Sotainvalidien Veljesliitto ja Suomen Ilmapuolustusliitto.

Vuoden 1944 maaliskuussa annetulia asetuksella arpajaistoiminta tuli valtion monopoliksi arpajaistoimistojen kattojärjestön Arpajaiskeskus ry:n välityksellä, ja Arpajaisyhdistys oli yksi sen kolmesta perustajajärjestöstä Suurarpa ry:n ja Kansan pika-arpajaiset ry:n ohella. Arpajaiskeskuksen kokouksiin osallistui myös poliisi.

Lähteet
-------

1. ↑  Arpajaisyhdistys 15-v..  *Helsingin Sanomat*, 2.2.1958, s. 25. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Valtion arpajaismonopooli päässyt alkuvaikeuksista.  *Helsingin Sanomat*, 18.8.1945, s. 3. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  *25 tarinaa. Tavara-arpa ry:n 25 toiminnan vuotta 1985–2010*, sivu 25. Tavara-arpa ry 2010.

Kirjallisuutta
--------------

* *Arpajaisyhdistys ry 2.2.1943–2.2.1983 : neljäkymmentä vuotta varainhankintaa sosiaaliseen ja aatteelliseen kansalaistyöhön*, Helsinki: Arpajaisyhdistys 1983.
* Salko, Sakari: *Arpajaisyhdistys ry 1943–1993*. Helsinki: Arpajaisyhdistys 1983.
**Av-tuottajien tekijänoikeusyhdistys Tuotos ry** oli 1998 perustettu tekijänoikeusyhdistys, joka hallinnoi ja valvoo elokuvateosten ja audiovisuaalisten tallenteiden tuottajien oikeuksia. Tuotos edustaa noin 250 Suomessa toimivaa av-tuotantoyhtiötä. AGICOA:n (audiovisuaalisen alan yhteishallintojärjestön) vuonna 2003 kanssa tehdyn sopimuksen perusteella Tuotos edustaa yli 10 000 ulkomaista tuotantoyhtiötä, joiden ohjelmia edelleenlähetetään Suomen kaapeliverkoissa.

Tuotos myöntää kotimaisten elokuvien opetuskäyttölisenssejä kunnille, kouluille ja muille oppilaitoksille. Käyttöluvan voi hankkia joko kunta keskitetysti kaikkien oppilaitostensa osalta, koulu itsenäisesti tai muu oppilaitoksen omistaja.

Vuonna 2012 Tuotos keräsi tekijänoikeuskorvauksia noin 1 400 000 euroa, joka koostuu hyvitysmaksuista 15 %, edelleenlähetyskorvauksista 36 %, opetustallennuskorvauksista 44 % sekä elokuvien opetuskäyttökorvauksista 5 %. 

Tuotoksen jäsenjärjestöjä ovat Suomen audiovisuaalisen alan tuottajat SATU ry, Suomen animaatiotuottajien yhdistys Finnanimation ry ja Suomen elokuvatuottajien keskusliitto ry SEK.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuotos ry, katsottu 3.6.2014, Tuotoksen nettisivut

Aiheesta muualla
----------------

* Tuotos ry:n nettisivut
Suomen Radioyhdistys r.y. vuoden 1924 jäsenkortti.
**Suomen Radioyhdistys r.y.** (ruots. *Finlands Radioförening r.f.*) oli Helsingissä vuonna 1923 perustettu yksityinen yhdistys, joka perustettiin ajamaan radion kuulijoiden etuja. Yhdistys myös välitti kuuntelulupia jäsenilleen.

Suomen Radioyhdistys perusti yhdessä Maataloustuottajain Keskusliiton, Suojeluskuntain Yliesikunnan, Maatalousseurojen Keskusliiton, Finlands Svenska Andelsförbundin, Työväen Kustannusliikkeiden Liiton, Suomen Sanomalehdenkustantajain Liiton ja Suomen Sanomalehtimiesten Liiton kanssa *O.Y. Suomen Yleisradion* (ruots. *A.B. Finlands Rundradio*) omistaen sen vuoteen 1934 asti, jolloin voimaan tulleen radiolain myötä Yleisradiosta tuli 90 prosenttisesti valtionyhtiö ja monopoli.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylen vuosikymmenet *Yle*.  11.1.2015. Yleisradio Oy. Viitattu 29.11.2018.
2. ↑  Nieminen, Hannu: Kansansäteilijä on lähettänyt sinivalkoista ääntä ja kuvaa jo 90 vuotta *ET*.  12.9.2016. Sanoma Media Finland Oy. Viitattu 29.11.2018.
Murhan tapahtumapaikka eli niin kutsuttu Punainen lato, joka sai nimityksensä sen puoliksi kattotiilillä katetusta punaisesta katosta (pääovesta vasemmalla). Loput katosta oli katettu oljilla.
**Punaisen ladon murha** (engl. *Red Barn Murder*) oli pahamaineinen rikos, jossa William Corder ampui nuoren rakastettunsa Maria Martenin. Välikohtaus tapahtui Suffolkin pienessä kylässä Polsteadissa Englannissa vuonna 1827. Parin oli tarkoitus tavata paikallisella maamerkillä, Punaisessa ladossa ennen karkaamista Ipswichiin. Mariasta ei kuitenkaan kuulunut kokoontumisen jälkeen mitään. Näihin tosiasioihin sotkeutui jo pian tapahtumien jälkeen mielikuvitusta, ja siitä kehkeytyi tarina, joka kiehtoo ihmisten mieliä edelleen.

Corder pakeni rikospaikalta ja lähetti Martenin perheelle kirjeitä, joissa hän väitti naisen olevan täysin kunnossa. Ruumis oli haudattu latoon, ja se löytyi peittely-yrityksistä huolimatta sen jälkeen, kun Martenin äitipuoli kertoi nähneensä murhasta unta.

Corder löytyi Lontoosta, jossa hän oli avioitunut ja aloittanut uuden elämän. Hänet vietiin takaisin Suffolkiin ja tuomittiin laajalti uutisoidussa oikeudenkäynnissä syylliseksi murhaan. Corder hirtettiin Bury St. Edmundsissa vuonna 1828, ja hänen teloitustaan oli todistamassa suuri yleisö. Tarina on innoittanut lukuisia lauluja, näytelmiä ja artikkeleita sanomalehtiin. Rikoksen tapahtumapaikkana toiminut kylä otti paikan matkailunähtävyytenä, ja matkamuistoja metsästävät ovat napsineet ladosta muistoja. Näytelmät ja balladit pysyivät suosittuina läpi seuraavan vuosisadan, ja niitä on esitetty nykypäivään asti.

Lähteet
-------

1. ↑  The Red Barn murder, facts (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 16.7.2011 (englanniksi)
2. ↑  Red Barn murder, introduction (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 16.7.2011 (englanniksi)</
**M/S Suokki** on Suomen ensimmäinen yhdistetty auto- ja matkustajamoottorilautta, joka valmistui Suomenlinnan lautaksi keväällä 1952. Se kuljetti vuoteen 2004 asti autoja sekä matkustajia Helsingin Kauppatorin ja Suomenlinnan välillä nimenään *Suomenlinna-Sveaborg*. Suomenlinnan Liikenne myi lautan Sun Lines -yhtiölle M/S *Suomenlinna II:n**selvennä*. Alus sai nimekseen *Suokki*, mutta jatkaa liikennöintiä edelleen samalla reitillä. Nimen vaihtaminen kuului kaupan ehtoihin.

Alus
----

Matkustajia poistumassa aluksesta Suomenlinnan laiturissa.
M/S *Suomenlinna-Sveaborgin* kastoi puolustusministeri Emil Skogin puoliso rouva Toini Skog. Suomenlinnan Liikenne Oy tilasi sen Valtion Metallitehtaiden Suomenlinnan telakalta, mutta se valmistui Valmet Oy:n Helsingin telakalta. Lautta oli toinen telakan rakentama kaksipäinen moottorilautta. Ensimmäinen oli kesällä 1949 valmistunut M/S *Korkeasaari-Högholmen*.

Lautta suunniteltiin jäissäkulkua varten ja se pystyikin kulkemaan satamajäänmurtajan tekemässä uomassa. Ankarina talvina väylällä oli kuitenkin sellaiset jäämassat, ettei lautta päässyt niiden läpi edes satamamurtaja *Turson* avustamana. Aluksen valmistuessa sitä kuljetti Englannin Manchesterissa valmistettu viisisylinterinen Grossley HRL5 -dieselmoottori, joka tuotti 450 hevosvoiman (331 kilowatin) tehon. Vuonna 1967 alukseen vaihdettiin tanskalaisvalmisteinen 500 hevosvoiman (368 kW) moottori. Lautan molemmissa päissä on yksi KaMeWa-säätölapapotkuri ja hydraulisesti käännettävä peräsin, jotta lauttaa ei tarvitse kääntää reitin päätepisteissä. Vuosina 2004–2005 lauttaa korjattiin ja muun muassa moottori uusittiin.

Lämmitystä varten lautassa oli aluksi puulämmitteinen, myöhemmin öljylämmitteinen, höyrykattila. Tuulilasinpyyhkimet olivat vielä 1960-luvun alussa käsikäyttöiset ja 1970-luvun alussa lautta sai ensimmäisen viestintävälineensä, LA-radiopuhelimen.

Havereita
---------

* 30. marraskuuta 1952 lautta törmäsi Ryssänsaareen. Peräsin ja potkuri vaurioituivat.
* 13. joulukuuta 1958 lautta törmäsi merisavussa Lonnan saareen.
* 18. lokakuuta 1959 lautta törmäsi sumussa Ryssänsaareen.
* 30. marraskuuta 1959 lautta kolhaisi Katajanokan laiturissa olleen M/S *Ellinorin* lastauspuomia.
* 30. marraskuuta 1964 lautta ajoi matalikolle alukseen hankitusta tutkasta huolimatta.
* 28. huhtikuuta 1999 lautta törmäsi Pormestarinluotojen rantaan.
* 31. elokuuta 2002 lautta törmäsi Kauppatorin laituriin, jolloin 12 ihmistä loukkaantui.

Lähteet
-------

* Timo Herranen (2000): Suomenlinnan lauttaliikenteen historia. ISBN 952-91-2257-8
* Helsingin Sanomat 30.4.1952 s. 7 ja 9
* Uusi Suomi 30.4.1952 s. 9

### Viitteet

1. ↑  Tutkintaselostus C 10/2002: Matkustaja-alus ms SUOMENLINNA-SVEABORG, törmäys laituriin Helsingissä 31.8.2002 Onnettomuustutkintakeskus.
**Teija Huusko** (s. 1981) on turkulainen klassisen baletin opettaja ja kirjailija. Hänen esikoisteoksensa *Balettia, Alina!* on nuortenkirja, joka kertoo balettitanssijan urasta haaveilevasta 12-vuotiaasta Alinasta.

Huusko vietti lapsuutensa Hämeenlinnassa, josta hän muutti jo nuorena baletin vuoksi Helsinkiin. Lukion jälkeen hän opiskeli Turussa biokemiaa, mutta kesken tohtoriopintojensa alkoi opettamaan balettia. Pian sen jälkeen Huusko aloitti opiskelun Turun ammattikorkeakoulussa, josta valmistui tanssinopettajaksi ja suoritti myöhemmin tanssipedagogiikan ylemmän korkeakoulututkinnon Savonia-ammattikorkeakoulussa. Hän on vuodesta 2011 lähtien opettanut Turun Seudun Tanssioppilaitoksessa klassista balettia ja lastentanssia ja toimii myös tuntiopettajana Turun ammattikorkeakoulun Taideakatemiassa.

Teoksessaan *Balettia, Alina!* Huusko kirjoittaa 12-vuotiaasta Alinasta, joka aloittaa uuden lukukauden uuden opettajan kanssa. Alina on ujo ja epävarma, mutta harrastus alkaa muuttua vakavammaksi ja hän tekee kaikkensa unelmiensa eteen. Kirjasarjan toinen osa Kohti valintakokeita, Alina julkaistiin vuonna 2021.

Teokset
-------

* Huusko, Teija: *Balettia, Alina!*. Espoo: Myllylahti, 2020. ISBN 978-952-356-079-6.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Huusko Teija *Myllylahti*. Viitattu 4.1.2021.
2. 1 2  Balettia, Alina! *Myllylahti*. Viitattu 4.1.2021.
3. 1 2  Tanssikoulumme tunnetaan opettajistaan *Turun Seudun Tanssioppilaitos*. Viitattu 4.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Tuija: Teija Huusko: Balettia, Alina! *Kirjavinkit*.  15.5.2020. Viitattu 4.1.2021.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* ISNI

 |

 |
*Pornostaran* logo.
**Pornostara** oli MoonTV:n erotiikka-aiheinen ohjelma, joka sisälsi haastatteluja ja pornoelokuvien arvosteluja. Ohjelman juontajana oli Sami Hernesaho. Ohjelmaan sisältyi kanavan loppuvaiheissa Rakel Liekin ja Louis Cypherin juontama sekä käsikirjoittama opetusohjelma *Rakelin ja Lassin panokoulu*, viihteellinen valistusosio, jossa käsiteltiin parisuhdeseksin harjoittamista käytännössä. Lindqvist ja Liekki myös toteuttivat osiossa opetustaan käytännössä eli harrastivat seksiä. Tätä ennen ohjelma sisälsi osion, jossa Rakel Liekki "koeajoi" erilaisia dildoja.

Ohjelmaa tehtiin ainakin 50 jaksoa. Ohjelma loppui, kun MoonTV:n tärkein jakelija, HTV kielsi maksuttoman pornon lähettämisen kaapeliverkossaan vuodenvaihteesta 2003 alkaen. Ilmoitetut perustelut olivat lastensuojelullisia, mutta tiedossa oli myös se, että maksulliset pornokanavat ovat varsin tuottavaa liiketoimintaa. MoonTV ajautui konkurssiin puoli vuotta ohjelman päättymisen jälkeen. Vuodenvaihteeseen saakka sitä oli pidetty talouslehdistössä varsin kannattavana ja lupaavana liikeyrityksenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Erola, Jan. Seksiviihde tuli jäädäkseen. Talouselämä 16.10.2002[vanhentunut linkki]. Viitattu 25.9.2007
2. 1 2  Erola, J. Laajakaista on HTV:lle pornoa tärkeämpää.[vanhentunut linkki] Talouselämä 16.12.2002. Viitattu 25.9.2007
**Sebastian Kaatrasalo** (27. huhtikuuta 1974 Tornio – 20. lokakuuta 2003 Tammisaari) oli suomalainen tanssija, koreografi, näyttelijä ja tanssipedagogi, joka oli mukana perustamassa Suomen ensimmäistä yksityistä teatterikoulua, Teatterilaboratorio ECS:ää. Hän tuli tunnetuksi jo lapsena näyteltyään 1980-luvun puolenvälin satuelokuvassa *Lumikuningatar*.

Kaatrasalo valmistui Suomen Kansallisoopperan balettikoulusta ja työskenteli Tanssiteatteri Raatikossa, tamperelaisessa Tanssiteatteri MD:ssä, Claude Brumachonin koreografisessa keskuksessa Ranskassa, tanskalaisen Odin Teatretin Vindenens Bro -ryhmässä sekä jo nelivuotiaasta asti keravalaisessa Teatteri Pesässä.

Sebastian Kaatrasalo kuoli 29-vuotiaana vuonna 2003 aivokasvaimeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Sebastian Kaatrasalo Elonetissä.
2. 1 2  Tanssiteatteri MD:n tanssiteos kunnioittaa edesmennyttä tanssija-näyttelijää (Arkistoitu – Internet Archive), Keskustori.fi 28.10.2013. Viitattu 6.11.2016.
3. ↑  "Sebastian Kaatrasalo", *Obituaries in the Performing Arts, 2003: Film, Television, Radio, Theatre, Dance, Music, Cartoons and Pop Culture*, McFarland, 2004, s. 215.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaatrasalon muistokirjoitus *Helsingin Sanomien* Muistot -sivustolla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Yle

 |

 |
Lumihiutaleiden tanssi baletista Pähkinänsärkijä. NYCB 1954.
**New York City Ballet** (NYCB) on New Yorkissa toimiva balettiseurue. Sillä on toimitilat Lincoln Center for the Performing Artsissa.

Seurue aloitti toimintansa vuonna 1948. Sen perustaja Lincoln Kirstein halusi luoda seurueen, jossa nuoret amerikkalaiset tanssijat saisivat oppia maailman parhailta balettimestareilta. Hän kutsui George Balanchinen käynnistämään koulutusta uuden seurueen pohjaksi. Toinen maailmansota ja taloudelliset ongelmat haittasivat aloitusta, mutta lopulta New York's City Center for Music and Drama otti sen siipiensä suojaan. Balanchine kutsui 30-vuotiaan Jerome Robbinsin toiseksi taiteelliseksi johtajaksi. Balanchinen kuoltua 1983 Robbins jakoi johtovastuun seurueessa tanssineen Peter Martinsin kanssa, joka jatkaa johdossa Robbinsin jäätyä eläkkeelle.

Balanchine ja Robbins olivat seurueen koreografeja, samoin kuin William Dollar, Todd Bolender, Francisco Moncion, Lew Christensen ja Frederick Ashton. Solisteihin ovat kuuluneet Martinsin lisäksi Maria Tallchief, Tanaquil LeClercq ja Melissa Hayden.

Nykyisin seurue esiintyy 23 viikkoa vuodesta. Sillä on 90 tanssijaa, ja sen repertuaariin kuuluu yli 150 teosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  New York City Ballet Encyclopedia Britannica. Viitattu 5.7.2014.
2. 1 2  Our history New York City Ballet. Viitattu 5.7.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Suomen kalliomaalaukset – bongarin käsikirja** on Jukka Parkkisen ja Tuija Wetterstrandin kirjoittama ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran vuonna 2013 julkaisema opaskirja Suomen kalliomaalauksista, joka esittelee yli sata kiehtovaa kalliomaalauskohdetta ympäri Suomen, pääkaupunkiseudulta Kuusamoon.

Kirja on Parkkisen ja Wetterstrandin useamman vuoden kenttätutkimuksen tulos, ja he ovat itse vierailleet kaikissa esittelemissään kohteissa. Tämän ansiosta kirjailijat pystyvätkin tarjoamaan lukijalle tarkkoja tietoja maalausten sijainnista ja saavuttavuudesta, sekä ohjeistamaan kuinka jokamiehenoikeuksia noudattaen maalauksille on helpointa päästä. Kirja sisältää myös tietoa maalausten kuvasymboliikasta ja löytöhistoriasta. Eri arvioiden mukaan Suomen kalliomaalaukset on maalattu 3000–7000 vuotta sitten , ja suurin osa niistä sijaitsee vesistöjen äärellä. Kirjaan onkin koottu valmiita reittejä, joiden avulla on mahdollista tutustua esimerkiksi saman vesistön äärellä sijaitsevaan useampaan maalaukseen samalla matkalla.

Oppaan kirjoittajat FM Jukka Parkkinen ja FM toimittaja Tuija Wetterstrand ovat molemmat laaja-alaisia kirjailijoita, ja Wetterstrand myös koulutukseltaan arkeologi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen kalliomaalaukset - Bongarin käsikirja*, s. 10

Aiheesta muualla
----------------

* Teos SKS:n sivulla[vanhentunut linkki]
**Etyylivetysulfaatti** eli **etyylisulfaatti** tai **etyylirikkihappo** (C2H6SO4) on estereihin kuuluva yhdiste. Rakenteeltaan se on etanolin ja rikkihapon esteri. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa etyylivetysulfaatti on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetteriin. Kuumennettaessa yhdistettä voimakkaasti se hajoaa muodostaen eteeniä. Yhdiste on hapanta ja reagoi emästen kanssa muodostaen suoloja. Yhdistettä esiintyy eräissä viineissä. Etyylivetysulfaatti ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Etyylivetysulfaatin valmistukseen on useita menetelmiä. Teollisuudessa hyvin käytetty menetelmä on väkevän rikkihappoliuoksen ja eteenin välinen reaktio 70–80 °Cn lämpötilassa. Muita tapoja ovat etanolin ja rikkihapon kuumentaminen, etanolin ja rikkitrioksidin tai etanolin ja natriumvetysulfaatin välisellä reaktiolla. Etyylivetysulfaatti voidaan hydrolysoida emäksisissä olosuhteissa etanoliksi ja tämä on välivaihe valmistettaessa etanolia eteenistä. Yhdisteestä voidaan valmistaa myös muita kemikaaleja kuten dietyylisulfaattia ja dietyylieetteriä. Etyylivetysulfaattia voidaan käyttää myös kaseiinin saostamiseen. Etyylivetysulfaattia muodostuu ihmisen elimistössä etanolin aineenvaihduntatuotteena. Yhdisteen pitoisuutta jätevesissä on käytetty tutkimuksissa yhtenä merkkiaineena alkoholin kulutuksen määrästä.

Lähteet
-------

1. ↑  Sulfovinic acid – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 23.9.2017.
2. 1 2 3 4  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 508. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2  W. B. McCormack & B. C. Lawes: *Sulfuric and Sulfurous Esters, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 23.9.2017.
4. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 390. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
5. 1 2  Robert A. Lewis: *Hawley's Condensed Chemical Dictionary*, s. 598. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 9781119267843. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.9.2017). (englanniksi)
6. ↑  Shmuel Yannai: *Dictionary of Food Compounds with CD-ROM*, s. 696. CRC Press, 2012. ISBN 9781420083521. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.9.2017). (englanniksi)
7. ↑  Karl Weisenberger, Dieter Mayer & Stanley R. Sandler: *Dialkyl Sulfates and Alkylsulfuric Acids, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 23.9.2017.
8. ↑  Erkki Vuori & Teemu Gunnar: Jätevesi kertoo terveydestä, sairaudesta ja elintavoista.  *Duodecim*, 2017, 133. vsk, nro 13, s. 1239-1241. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.9.2017.
**Bis(trimetyylisilyyli)sulfidi** (C6H18Si2S) on organopiiyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa bis(trimetyylisilyyli)sulfidi on väritöntä nestettä, jolla on voimakkaan epämiellyttävä haju. Yhdiste reagoi veden kanssa hydrolysoituen. Aine liukenee muun muassa dietyylieetteriin, tetrahydrofuraaniin, asetonitriiliin ja aromaattisiin liuottimiin.

Trimetyylisilyylisulfidia valmistettiin ensimmäisen kerran trimetyylikloorisilaanin ja hopeasulfidin välisellä reaktiolla, mutta nykyään käytetään halvempia lähtöaineita. Orgaanisen kemian reaktioissa yhdistettä käytetään pelkistämään muun muassa sulfoksideja, selenoksideja ja telluroksideja sekä nitroryhmiä. Lisäksi se reagoi karbonyyliyhdisteiden kanssa, jolloin muodostuu tiokarbonyyliyhdisteitä. Lisäksi sitä käytetään allyylisilaanien valmistukseen. Ainetta käytetään myös metallien ja sulfidi-ionien muodostamien klustereiden, nanopartikkeleiden ja kvanttipisteiden valmistukseen ja näillä on käyttöä elektroniikkasovellutuksissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Hexamethyldisilthiane – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 9.10.2017.
2. 1 2 3 4  Philip L. Fuchs: *Handbook of reagents for organic synthesis: Reagents for Silicon-Mediated Organic Synthesis*, s. 83-84. John Wiley and Sons, 2013. ISBN 978-1-118-63613-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 9.10.2017). (englanniksi)
3. 1 2  Russ Hille,Carola Schulzke,Martin L Kirk: *Molybdenum and Tungsten Enzymes*, s. 204. RSCPublishing, 2016. ISBN 9781782628828. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 9.10.2017). (englanniksi)
**Svenska nu** on ruotsin kielen ja ruotsinkielisen kulttuurin verkosto Suomessa. Verkosto pitää ruotsin kielen opetusta rikastuttavana kulttuuriaineena.

Svenska nun visio on, että suomenkieliset nuoret uskaltavat käyttää ruotsin kieltä arkielämässään. Verkosto työskentelee paremman ja motivoivamman ruotsinopetuksen puolesta, välittää ruotsalaista nuorisokulttuuria ja kohtaamisia ruotsin kielen kanssa ja tukee nuorten usean kielen osaamista.

Verkoston rahoittajana toimivat muun muassa Suomalais-ruotsalainen kulttuurirahasto, Ruotsin valtio, Suomen valtio, Svenska kulturfonden, Svenska litteratursällskapet, Svenska Folkskolans Vänner ja Helsingin Sanomain säätiö 

Verkoston puheenjohtajana toimii eduskunnan entinen puhemies Paavo Lipponen ja varapuheenjohtajina toimittaja Tuomas Enbuske, professori Kirsti Lonka ja ruotsalainen kansanedustaja Maria Wetterstrand.

Järjestön toimintaa
-------------------

Svenska nu on rahoittanut muun muassa teatteritoimintaa, jossa suomenkielisiä kouluja kiertää kaksikielinen teatteri, tarkoituksena elävöittää suomenkielisten koulujen ruotsinkielen opetusta.
Järjestö on tuonut Suomeen myös ruotsalaisia kirjailijoita.

Svenska nu -verkoston aloittaessa toimintansa lähetettiin toisen, kolmannen ja neljännen asteen oppilaiden vanhemmille, 60 000 kotiin, kirje, jossa verkoston suojelijaksi ja puheenjohtajaksi tunnustautunut Paavo Lipponen kertoi kuinka hän oppi ymmärtämään ruotsin kielen tärkeyden. Kirje aiheutti keskustelua ruotsinkielen opetuksesta.

Valtuuskunta
------------

Valtuuskunnan jäseninä on 38 suomalaista suomen- ja ruotsinkielistä yhteiskuntaelämän vaikuttajaa eri aloilta. Valtuuskunnan jäseniä ovat muiden muassa professori Matti Klinge, toimitusjohtaja Irina Krohn, kansanedustaja Miapetra Kumpula-Natri, kirjailija Rosa Liksom, kaupunginjohtaja Markku Lumio, EK:n toimitusjohtaja Mikko Pukkinen, kansleri Kari Raivio, kansanedustaja Kimmo Sasi, apulaiskaupunginjohtaja Pekka Sauri, toimitusjohtaja Suvi-Anne Siimes, ministeri Pär Stenbäck ja Tampereen yliopiston rehtori Krista Varantola.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑  Javanainen, Paula: Paavo Lipponen mainostaa ruotsin kieltä *Iltalehti.fi*.  6.2.2008. Alma Media. Viitattu 11.2.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Svenska nu -verkoston kotisivu suomeksi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Svenska nu -verkoston kotisivu (ruotsiksi)
* Luettelo Svenska nu -verkoston valtuuskunnan jäsenistä
**Kirsi Madi** on suomalainen virkamies. Hän on toiminut yli 30 vuotta eri tehtävissä Yhdistyneissä Kansakunnissa ja on nykyään apulaispääsihteerinä YK:n tasa-arvojärjestö UN Womenin varapääjohtaja.

Madin virkamiesura alkoi ulkoministeriössä, jossa hän toimi kehitysyhteistyötehtävissä. Hänen uransa YK:ssa alkoi vuonna 1991 Unicefin apulaisasiantuntijana. Madi on toiminut muun muassa YK:n humanitaaristen asioiden koordinointitoimiston yhteistyökomitean sihteeristön päällikkönä vuosina 2002–2005, Unicefin Euroopan ja Keski-Aasian apulaisaluejohtajana vuodesta 2010 alkaen, YK:n katastrofiriskijärjestö UNDRR:n johtajana vuodesta 2016 alkaen ja Unicefin pääjohtajan toimiston johtajana vuodesta 2020 alkaen. Vuonna 2023 YK:n pääsihteeri Antonio Guterres nimitti hänet YK:n apulaispääsihteeriksi ja UN Womenin hallinnosta, resursseista ja kumppanuuksista vastaavaksi varapääjohtajaksi.

Madi on valmistunut valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta, erikoisaloinaan kansainväliset suhteet ja sosiaaliantropologia. Ennen virkamiesuransa alkua hän oli mukana kaupunkien köyhien poliittista mobilisaatiota tutkivassa tutkimusprojektissa Kalkutassa. Hän on osaa suomea, englantia ja ranskaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Törnudd, Nina: YK:n tasa-arvojärjestö UN Womenille suomalainen varapääjohtaja *Helsingin Sanomat*.  30.10.2023. Viitattu 29.11.2023.
2. 1 2  Ms. Kirsi Madi of Finland - Deputy Executive Director for Resource Management, Sustainability and Partnerships at the United Nations Entity for Gender Equality and the Empowerment of Women (UN Women) *United Nations Secretary-General*.  30.10.2023. Viitattu 29.11.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Biography - Kirsi Madi *International Telecommunication Union*. Viitattu 29.11.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Kirkas, Tiina: Kirsi Madi UNICEFin toimiston johtajaksi *Kehityslehti*.  26.3.2020. Viitattu 29.11.2023.