recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sydänperä** (joskus myös **Syväperä**) on kylä Mynämäen kunnan Mietoisissa, Varsinais-Suomessa. Sydänperän naapurikyliä ovat Soukko, Aarlahti, Hietamäki, Nummi ja Antikkala. Kylä on harvaan asuttu. 

Kylän kantatila sijaitsee pienellä mäellä ja kylän Mynälahden laaksossa olevat pellot ympäröivät sitä. Sydänperä oli 1500-luvun alussa yhden manttaalin suuruinen rälssi. Sittemmin se siirtyi kuninkaan perintöomaisuudeksi. Tila oli 1600-luvun puolen välin aikoihin hetken jaettuna kahtia, jolloin se toimi muun muassa kersantin virkatalona. Vuoteen 1930 asti tila oli vuokraajan viljelemä valtion kruununtila. Kylässä oli 1900-luvun alussa muutamia mäkitupalaisia ja itsellisiä. Vuonna 1929 Sydänperästä lohkottiin Järvelä-niminen tila, joka liitettiin myöhemmin osaksi Karjalan kuntaa.

Lähteet
-------

* Sinikka Kauko-Vainio: *Mietoisten kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*. Turku: Turun maakuntamuseo ja Varsinais-Suomen liitto, 1993. ISBN 951-9125-96-5.

### Viitteet

1. ↑  Kauko-Vainio: *Mietoisten kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*, s. 154

Mietoisten kylät

* Aarlahti
* Antikkala
* Haijainen
* Harainen
* Heikkilä
* Hietamäki
* Hiippavuori
* Hiivola
* Hirmuinen
* Hämäläinen
* Kaivattula
* Kaskinen
* Katavainen
* Kaukurla
* Kaulakko
* Kauvainen
* Kivivuori
* Koivisto
* Kumiruona
* Kuneinen
* Kurina
* Kuuskorpi
* Laukola
* Lehtinen
* Leinakkala
* Mannuinen
* Mietoinen
* Nummi
* Orkovakkinen
* Palokylä
* Pursila
* Pyhä
* Pyhäranta
* Rantavakkinen
* Raukkaa
* Rauvola
* Ravea
* Runoinen
* Ruonkallio
* Saari
* Soukko
* Sukoinen
* Sydänperä
* Tavastila
* Telkinmäki
* Tervoinen
* Tiirola
* Tuokila
* Uhlu
* Valaskallio
* Vähäkylä
**Väestövastuu** on yksi terveyskeskustyön järjestämisen muoto. Väestövastuujärjestelmässä lääkäri (tai lääkäri-terveydenhoitaja-pari) hoitaa kaikki tietyltä, hänelle määrätyltä alueelta terveyskeskuksen asiakkaiksi tulevat potilaat.

Väestövastuulääkärin palkkaus määräytyy väestön koon ja vaativuuden mukaan. Oman väestön ulkopuolisista potilaista maksetaan usein erillinen korvaus, samoin tehdyistä operaatioista.

Väestövastuujärjestelmän hyvänä puolena on pidetty pitkiä hoitosuhteita, jotka mahdollistavat potilaan pitkäjännitteisen hoidon ja hyvän asiakassuhteen muodostumisen.

Kritiikin kohteeksi järjestelmä on joutunut erityisesti lääkärin työn hallinnan vaikeuden vuoksi. Erityisesti lääkäripulasta kärsivissä terveyskeskuksissa ja kokemattomilla lääkäreillä työpäivät ovat voineet venähtää kohtuuttoman pitkiksi. Pitkät hoitosuhteet jäävät toteutumatta, jos virkoja hoitavat lääkärit vaihtuvat.

Useissa terveyskeskuksissa on viime aikoina luovuttu väestövastuujärjestelmästä. Pitkiä hoitosuhteita on yritetty hakea muilla keinoin. Esimerkiksi listautumismallissa terveyskeskuksen palveluja usein tarvitsevat ihmiset voivat listautua tietyn lääkärin potilaiksi.
William Yarrell
**William Yarrell** (3. kesäkuuta 1784 Lontoo - 1. syyskuuta 1856 Great Yarmouth) oli englantilainen kirjakauppias ja luonnontieteilijä.

Yarrellin syntymäkoti oli Duke Streetillä, keskellä Lontoota, jossa hänen isänsä ja setänsä omistivat uutistoimiston. Hän opiskeli Ealingissa ja ryhtyi serkkunsa kanssa hoitamaan isänsä liikeasioita.

Luonto oli aina kiinnostanut häntä ja vuonna 1817 hän liittyi Royal Institutioniin. 1825 hän julkaisi ensimmäisen kirjoituksensa *On the Occurrence of some Rare British Birds*. Kirjoitus julkaistiin *Zoological Journal*issa, jonka toimittajana hän myöhemmin toimi ja hänet valittiin Linnean Societyn jäseneksi. Hänen päätyönsä olivat *The History of British Fishes* (kaksi osaa, 1836) ja *The History of British Birds* (kaksi osaa, 1843). Jälkimmäinen teos oli aikansa klassikko, josta otettiin useita uusintapainoksia, ja joka oli kokonaisen brittiornitologisukupolven perusteos. Yarrell kuvaili ensimmäisenä pikkujoutsenen (*Cygnus columbianus bewickii*).

Yarrell oli eräs Zoological Society of Londonin perustajista ja toimi seuran sihteerinä 1836–1838. Vuonna 1833 hän oli perustamassa yhdistystä, josta sittemmin tuli Royal Entomological Society of London. Yarrellin kunniaksi on nimetty brasilianvihervarpunen (*Carduelis yarrellii*), tarhakolibri (*Eulidia yarrellii*) ja västäräkin alalaji (*Motacilla alba yarrellii*).

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife Suomi, maailman lintujen suomenkieliset nimet (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
**Kaliumferrisyanidi** eli **kaliumheksasyanoferraatti(III)** (K3[Fe(CN)6]) on kalium- ja ferrisyanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pigmenttien valmistukseen, teräksen lisäaineena, valokuvauskemikaalina ja orgaanisen kemian synteeseissä. Kaliumferrisyanidin vanha yleiskäyttöinen nimi oli punainen verilipeäsuola.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kaliumferrisyanidi on tummanpunaista tai oranssia kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja vesiliuokset ovat väriltään keltaisia. Lisättäessä kaliumferrisyanidin liuokseen happoa, muodostuu ruskehtava saostuma, joka on ferrisyaanihappoa H3[Fe(CN)6]. Erittäin voimakkaat happoliuokset reagoivat yhdisteen kanssa muodostaen myrkyllistä vetysyanidia. Kaliumferrisyanidi ei itsessään ole erityisen myrkyllistä ja on lähinnä ärsyttävää iholle, silmille ja hengitysteille.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kaliumferrisyanidia valmistetaan hapettamalla kaliumferrosyanidia joko kloorin tai bromin vesiliuosten avulla tai elektrolyyttisesti. Yhdistettä käytetään väriaineiden valmistukseen, esimerkiksi reaktiolla rauta(II)suolojen kanssa muodostuu niin kutsuttua preussinsinistä. Yhdistettä käytetään myös lisäämään teräksen lujuutta, metallien pinnoitusprosesseissa, tekstiilien värjäyksessä, valokuvausreagenssina ja sinikopioiden valmistamiseen. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään hapettimena, eräissä kytkentäreaktioissa ja asymmetrisissä alkeenien dihydroksyloinneissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Karamäki, E. M.: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 386. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  Ernst Gail, Stephen Gos, Rupprecht Kulzer, Jürgen Lorösch, Andreas Rubo, Manfred Sauer, Raf Kellens, Jay Reddy, Norbert Steier & Wolfgang Hasenpusch: *Cyano Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 24.5.2018
3. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 291. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. ↑  Kaliumferrisyanidin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 24.5.2018.
5. ↑  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1444. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.5.2018). (englanniksi)
6. ↑  Hoi‐Lun Kwong, Carlos A. M. Afonso & Luís C. Branco: *Potassium Ferricyanide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Teoksen verkkoversio Viitattu 24.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaliumferrisyanidi** Wikimedia Commonsissa
Otto H. Kahn 1922.
**Otto Hermann Kahn** (21. helmikuuta 1867 Mannheim – 29. maaliskuuta 1934 New York) oli saksalais-amerikkalainen pankkiiri, taiteen keräilijä, mesenaatti ja filantrooppi. Erityisesti hänet tunnetaan New Yorkin Metropolitan-oopperan kehittäjänä ja rahoittajana. Kahn toimi American International Corporationin ja Kuhn, Leob & Co -yhtiön hallituksissa. Manhattanilla sijaitsevan kaupunkiasunnon lisäksi Kahnilla oli Long Islandilla sijaitseva kartano, Oheka Castle*lähde?*.

Henry Ford mainitsee Kahnin 1920-luvulla ilmestyneessä kirjasessaan *Kansainvälinen juutalainen*. Fordin mukaan Kahn ei esiintynyt saksalaisena, vaan oli pikemminkin ranskalainen tai britti.

Lähteet
-------

1. ↑  Kahn, Otto Hermann. Lehtiarkisto Digitalisierung der Pressearchive von HWWA und IfW. Viitattu 4.4.2015.
2. ↑  Pakko tietää!.  *Suomen Kuvalehti*, 2.4.2015, s. 84. Helsinki:  Otava Media. ISSN 0039-5552.
3. ↑

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Otto Kahn**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Herman Toivola** (23. toukokuuta 1849 Ilmajoki – 29. lokakuuta 1923 Jyväskylä) oli suomalainen seppä, Jyväskylän seminaarin työmestari ja tehtailija. Hänen entinen asuintalonsa Cygnaeuksenkatu 2:ssa on säilynyt ja siellä toimii nykyisin Toivolan Vanha Piha.

Herman Toivola syntyi Ilmajoella Ojanperän talossa, jonka hänen vanhempansa omistivat. Toivolan perhe muutti vuonna 1858 Riihimäelle isän mennessä työhön Helsingin-Hämeenlinnan rautatierakennustyömaalle. Toivolan isän kuoltua neljä vuotta myöhemmin Toivola pääsi työhön Helsinkiin rautateiden konepajalle, jossa hän oli työssä 13 vuoden ajan. Vuonna 1877 Toivola haki Jyväskylän seminaarin miesten käsityömestarin tointa ollessaan ja tultuaan valituksi hän muutti Jyväskylään samana vuonna. Vuonna 1887 Toivola perusti Jyväskylään Toivolan konepajan. 25 vuoden ajan toiminut Toivolan konepaja erikoistui palokalustojen valmistukseen ja Toivola teki palosuojeluvälineisiin useita parannuksia, joita hän myös patentoi.

Herman Toivola muutti vuonna 1880 vuokralle laivuri-kauppias Johan Sparvinin omistamaan taloon Cygnaeuksenkatu 2:een. Hän meni naimisiin Johan Sparvinin tyttären Marian kanssa vuonna 1885. Vaimonsa kuoltua 1886 Herman Toivola jäi Muisto-poikansa kanssa asumaan. Erottuaan seminaarin työmestarin virasta Toivola hankki tontin omakseen ja rakensi vuonna 1890 samalle tontille uuden asuinrakennuksen sekä sepän pajan. Toivolan pajassa valmistettiin erilaisia koneita, koneen osia, kaivopumppuja ja paloruiskuja. Samaan pihapiiriin asettui asumaan myös useita pajan työmiehiä. Vuonna 1897 Toivola rakensi vanhan Sparvinin lankkupuodin tilalle suuren asuinrakennuksen jossa oli myös pesutupa ja kauppapuoti. Vuonna 1899 Toivolan taloon siirtyi Jyväskylän yksityinen synnytyslaitos sen jälkeen laitoksen edellinen toimipaikka tuhoutui tulipalossa. Synnytyslaitos oli Toivolan talossa vuoteen 1919 saakka. Toivolan taloon saatiin sähkövalo 1903 ja vesijohto 1910. Toivolan tontin rakennukset ovat säilyneet nykypäivään ja vuonna 2010 tontille siirrettiin myös Keski-Suomen museon käsityöläismuseot Kuparisepän talo ja Puusepän talo.

Herman Toivola oli 11 vuoden ajan Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä, lähes kolme vuotta rahatoimikamarin esimiehenä, 15 vuotta verotuslautakunnan jäsenenä ja 20 vuotta palotoimikunnan jäsenenä. Hänen aloitteestaan Jyväskylään rakennettiin palokunnantalo, vankila ja kunnalliskoti. Hän vaikutti myös kunnallistalon ja sähkölaitoksen perustamiseen Jyväskylään. Toivola oli lisäksi Jyväskylän vapaapalokunnan päällikkönä ja Jyväskylän käsityöläisyhdistyksen esimiehenä. Viimeksi hän toimi Jyväskylässä kunnallisena ammattientarkastajana. Hänelle myönnettiin Jyväskylän käsityö- ja tehdasyhdistyksen kultainen ansiomerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 01.11.1923, nro 298, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Herman Toivolan kuolinilmoitus, Keskisuomalainen, 31.10.1923, nro 251, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Herman Toivola, Keskisuomalainen, 30.10.1923, nro 250, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Toivolan vanha piha : Pihan aikakaudet
5. ↑  Toivolan vanha piha : Pihan rakennukset
**Karen Elva Zerby** (s. 31. heinäkuuta 1946) johtaa Kansainvälinen perhe -nimistä uskonnollista yhteisöä, yhdessä miehensä Steven Douglas Kellyn kanssa. Hänet tunnetaan yhteisön sisällä myös nimillä Mama Maria, Maria David sekä Queen Maria.

Elämä
-----

Karen Zerby syntyi 1946 New Jerseyn Camdenissa papin tyttäreksi.

Vuonna 1969 Zerby liittyi *Teens for Christ*-järjestöön, ja alkoi toimia sen sihteerinä. Hänen ja ryhmän perustajan, David Bergin, välillä syttyi seksisuhde, jonka seurauksena Berg erosi ensimmäisestä vaimostaan ja avioitui itseään lähes kolmekymmentä vuotta nuoremman Zerbyn kanssa. Liitto jatkui kaksikymmentäviisi vuotta ja päättyi Bergin kuolemaan vuonna 1994. Zerbystä tuli liikkeen johtaja, ja hän avioitui pian Kellyn kanssa.

Lapset
------

Zerby synnytti ensimmäisen lapsensa, Ricky Rodriguezin, vuonna 1975. Pojan isä ei kuitenkaan ollut hänen aviomiehensä vaan teneriffalainen paikallinen hotellityöntekijä, jonka hän oli seksuaalisin keinoin värvännyt liikkeen jäseneksi. Rickyn lapsuudesta julkaistiin vuonna 1982 Story of Davidito, joka sisälsi paljon kuvia ja kuvauksia lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Vuonna 2001 poika erosi liikkeestä. Hän alkoi hautoa negatiivisia tunteita Perhettä kohtaan, ja yritti löytää äitinsä vuonna 2005. Tässä hän ei kuitenkaan onnistunut, joten hän sopi tapaamisen vanhan lastenhoitajansa Angela Smithin kanssa ja tappoi tämän viiltämällä kurkun auki. Smith oli Karenin läheinen ystävä, ja osallistui Rickyn sanojen mukaan hyväksikäyttöön. Ricky ampui itsensä pian murhan jälkeen.

Toinen lapsi, Christine Teresa "Techi" Zerby, syntyi 1979. Techin isä oli Perheen korkea-arvoinen jäsen Michael Sweeney, joka erosi yhteisöstä samana vuonna kun lapsi syntyi. Tytär on äitinsä tavoin yhä mukana liikkeen toiminnassa, eikä jaa veljensä käsitystä siitä, että heidän lapsuudessaan olisi tapahtunut seksuaalista väkivaltaa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Goodstein, Laurie: Murder and Suicide Reviving Claims of Child Abuse in Cult *nytimes.com*.  15.1.2005. www.nytimes.com. Viitattu 14.2.2016. (englanniksi)
4. ↑  Sara Kelley: Story of Davidito www.xfamily.org.  (englanniksi)
5. ↑
6. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Katalonia

 |

 |
Kargu
**Kargu** (suom. *Haukka*) on Turkin valtion omistaman puolustusalan yhtiö STM kehittämä dronen, joka esiteltiin vuonna 2017. Se pystyy löytämään maalinsa ja ohjautumaan siihen itsenäisesti. Laitetta ohjaa syväoppiva algoritmi ja sen sensoreissa on kasvojentunnistusjärjestelmä.
Turkin erikoisjoukot ovat käyttäneet ihmisen kauko-ohjaamia Kargu-droneja hyökkäyksessään Syyriaan lokakuussa 2019. Turkin ensimmäinen vakinainen Kargu-yksikkö on toimintavalmis vuoden 2020 alkupuolella. Yksikössä on 30 Kargu-nelikopteria, ja laitteita voidaan käyttää niin sanottuna parviaseena: aseistettujen lentolaitteiden joukkona. Itsenäisesti toimiva Kargu-kopteri paikantaa kohteen itse tai yhdessä parven muiden dronien kanssa, ohjautuu kohteeseen ja laukaisee kuljettamansa taistelukärjen. Droneen voidaan ladata eri tyyppisiä räjähdyspanoksia tai ammuksia, maalista ja tehtävästä riippuen. Hyökkäysparvessa dronet ovat jatkuvassa yhteydessä toisiinsa. Jos yksi aseistettu drone tuhoutuu tai menee epäkuntoon, toinen voi ottaa sen tehtävät. Yhdessä toimien droneparvi voi kyetä tuhoamaan jopa sota-aluksia, tukikohtia ja ilmapuolustusjärjestelmiä. Niiden kantama on 15 kilometriä, ja ne voivat pysytellä ilmassa 30 minuuttia räjähtein ladattuina.

Lähteet
-------

1. ↑  Jouko Juonala: Turkki kehittää autonomisia tappaja-droneja – pelottava ase hyökkää parvena ilmasta *Ilta-Sanomat*.  13.10.2019. Viitattu 13.10.2019.
**Havelberg** on hansakaupunki Stendalin piirikunnassa, Altmarkin alueella, Saksi-Anhaltin osavaltiossa, Saksassa. Kaupungin vanha keskusta sijaitsee Haveljoen rannalla sekä saarella, vähän ennen kohtaa missä joki yhtyy Elbeen.

Historia
--------

Havelbergillä on yli tuhatvuotinen historia. Havelbergin hiippakunta mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 948. Tuolloin Saksa laajeni itään slaavilaisalueelle. Vuonna 983 syttynyt suuri slaavien kapina karkotti kuitenkin saksalaiset taas pois alueelta. Hiippakunta palautui saksalaisille 1100-luvulla, jolloin rakennettiin katedraali sekä luostari. Kaupungin taloudellinen menestys perustui käsityöhön, maatalouteen, karjankasvatukseen ja kalastukseen. Havelbergin kalastuskillalla oli oikeus myydä kaloja koko joen matkalla Berliinistä Hampuriin. Keskiajalla kaupungissa kehittyi laivanrakennus, joka perustui erinomaiseen sijaintiin Elben ja Havelin alueella. Vuonna 1545 Havelbergin kaupungin muutettiin uskonnoltaan protestanttiseksi. Kolmikymmenvuotinen sota vuosina 1618-1648 aiheutti kaupungille suurta tuhoa. Vuonna 1685 Havelbergistä tuli varuskuntakaupunki.

Nähtävyyksiä
------------

Havelbergin katedraali
Havelbergin katedraali (Neitsyt Marian kirkko) ja luostari ovat kaupungin nähtävyys. Ne on rakennettu joen rannalle. Romaaninen katedraali vihittiin vuonna 1170. Goottilainen peruskorjaus aloitettiin vuonna 1279, ja se valmistui vuonna 1330. Romaaninen basilika kuitenkin säilyi rakenteen pohjapiirroksena. Vuosina 1150 - 1300 rakennettiin premonstratensilaisen luostarin rakennukset katedraalin eteläpuolelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Bevölkerung nach kreisfreien Städten und Landkreisen Statistisches Landesamt Sachsen-Anhalt.  Arkistoitu 27.9.2019. Viitattu 2.5.2020. (saksaksi)
2. ↑  Stadtgeschichte Hansestadt Havelberg. Viitattu 2.5.2020. (saksaksi)
3. ↑  Historischer Stadtrundgang Hansestadt Havelberg. Viitattu 2.5.2020. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Havelberg** Wikimedia Commonsissa
Arkkitraavi doorilaisessa ja joonialaisessa pylväsjärjestelmässä.
**Arkkitraavi** (ital. *architrave*, ’pääpalkki’) eli **epistyyli** (m.kreik. ἐπιστύλιον, *epistylion*) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa kannatinpalkki, joka lepää pylväiden kapiteelien päällä ja kannattaa kattorakenteita. Se on entablementin eli palkiston alin osa, ja sen yläpuolella sijaitsevat friisi ja korniisi.

Pylväiden päällä lepäävä arkkitraavi Selinuksen niin kutsutussa Temppelissä E.
Jokaisessa pylväsjärjestelmässä oli omanlaisensa arkkitraavi. Doorilaisessa pylväsjärjestelmässä arkkitraavi oli suhteellisen yksinkertainen ja koruton palkki. Joonialaisessa ja korinttilaisessa pylväsjärjestelmässä arkkitraavi koostui kolmesta sileästä, nauhamaisesta *fasciasta* (lat. ’nauha’, ’side’).

Katso myös
----------

* Arkkivoltti

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἐπιστύλιον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Valkeapää, Leena (toim.): Taidehistorian sanasto (pdf) Jyväskylän yliopisto. Viitattu 27.11.2017.
3. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Arkkitraavi, fascia", *Antiikin käsikirja*, s. 58, 168. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
4. ↑  Architrave *Perseus Encyclopedia*. Viitattu 10.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **arkkitraavi** Wikimedia Commonsissa
**Willys L134**, lempinimeltään **Go Devil** on Willys-Overland Motorsin vuosina 1937 – 1952 valmistama nestejäähdytteinen, nelisylinterinen rivimoottori. Moottorin kenties tunnetuin käyttösovellus oli II maailmansodan aikana liittoutuneiden joukkojen käyttöön toimitetun Willys MB -auton voimanlähteenä. Moottori oli käytössä Willysin valmistamissa ajoneuvoissa jo vuodesta 1937 lähtien ja yhtiö valmisti viimeiset tällä moottorilla varustetut autonsa vuonna 1952. Lisenssivalmisteena moottori oli käytössä vuoteen 1966 saakka.

Historia
--------

Vuonna 1940 Willys-Overland -yhtiö valmisti kaksi nelivetoista *Willys Quad* -nimistä, kevyen tiedustelu- ja komentoauton prototyyppiä, osallistuakseen niillä Yhdysvaltain armeijan järjestämään suunnittelukilpailuun. Prototyyppien voimanlähteenä toimi yhtiön melko tuore *L134*-sivuventtiilimoottori ja tämä osoittautui oivaksi ratkaisuksi. Vaikka Willysin tyhjäpaino ylitti asetetut rajat, sen moottorin suorituskyky peittosi muiden kilpailuun osallistuneiden valmistajien vastaavat, ja tämä käänsi tilanteen Willysin eduksi.

Moottorin suunnittelusta vastasi Willysin silloinen pääinsinööri Delmar "Barney" Roos. Hänen lähtökohtanaan oli Willysin 48-hevosvoimainen henkilöauton moottori, jota hän muokkasi sekä rakenteeltaan kestävämmäksi että tehokkaammaksi. Hänen suunnitelmillaan moottorin tehoksi nostettiin 60 SAE-hevosvoimaa @ 4000 rpm ja vääntömomentiksi 105 lb·ft (142 Nm) @ 2000 rpm. Nämä molemmat arvot ylittivät armeijan asettamat arvot reilusti.

Vuodesta 1950 alkaen *L134*-moottoria alettiin korvata Willys Hurricane sekaventtiilimoottorilla.

Käyttösovellukset
-----------------

* 1937–1942 Willys Americar
* 1941–1945 Willys MB
* 1944–1945 Jeep CJ-2
* 1945–1949 Jeep CJ-2A
* 1946–1950 Willys Jeep Station Wagon, jossa moottorin teho oli 63 hv (SAE)
* 1949–1953 Jeep CJ-3A
* 1948–1950 Jeep Jeepster
* 1950–1952 Willys M38
* 1952–1954 IAME Rastrojero
* 1956–1965 Hotchkiss M201, valmistettiin Willysin lisenssillä

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Willys Go Devil -moottori**.
* Willys Go Devil -videoita

Lähteet
-------

1. ↑  Hotchkiss Jeep story
2. ↑  Jeeptech.com - Jeep Engine: Go Devil 134
3. ↑  Steven J Zaloga, Jeeps 1941-45, Osprey Publishing 2011, ISBN 9781780961477
4. ↑  David Doyle, Standard Catalog of U.S. Military Vehicles - 2nd Edition, sivu 28, Krause Publications 2011, ISBN 9781440225727
5. ↑  Steve Statham, Jeep Color History, MotorBooks International, ISBN 9781610590556
6. ↑  Michael Green, Humvee at War, Zenith Imprint, ISBN 9781610607216
7. ↑  Jim Allen, Jeep Collector's Library, MotorBooks International, ISBN 9781610590549
**Arkkitehtitoimistojen Liitto ATL ry** on vuonna 1988 perustettu itsenäinen elinkeinoelämän etujärjestö, jonka tarkoituksena on "rakentamisen ja ympäristön laadun parantaminen arkkitehtipalveluja kehittämällä". Liiton ammatilliset pätevyysvaatimukset ovat tiukat. Jäsenyrityksiä on yli 250.

Jäseneksi hyväksytyn arkkitehtitoimiston vetäjien tulee olla korkeasti koulutettuja, ammattitaitoisia ja kokeneita. Heidän tulee olla arkkitehteja ja Suomen Arkkitehtiliitto ry SAFAn, jäseniä. Heidän tulee päätoimisesti harjoittaa suunnittelu- ja konsulttitoimintaa.
Ennen jäsenyyttä ATL:n jäsentoimiston on harjoitettava itsenäistä suunnittelu- ja konsulttitoimintaa (esim. arkkitehtisuunnittelua) vähintään kolmen vuoden ajan. Lisäksi toimiston suunnittelujohdon vaatimuksena on seitsemän vuoden suunnittelukokemus.

ATL:n jäsentoimisto on arkkitehtuuriin sitoutunut. Toimiston vetäjien on omistettava yrityksen enemmistö ja toimittava vastuullisina johtajina.

Arkkitehtitoimistojen liitto ATL ry tekee yhteistyötä rakennusalan muitten liittojen kuten SKOLin, RILin, SAFAn,STULin ym. kanssa.

Liiton puheenjohtajat
---------------------

* 2018- Vesa Humalisto
* 2014-2017 Jyrki Iso-Aho
* 2010-2014 Asko Takala
* 2006-2009 Samuli Miettinen
* 2002-2005 Marja Heikkilä-Kauppinen
* 2000-2001 Aki Davidsson
* 1998-1999 Pekka Salminen
* 1996-1997 Raimo Teränne
* 1994-1995 Pekka Helin
* 1992-1993 Matti Seppänen

Aiheesta muualla
----------------

* Liiton verkkosivut
**Willy Russell** (s. 1947) on brittiläinen näytelmäkirjailija, sanoittaja ja säveltäjä. Hänen tunnetuimpia näytelmiään ovat monologi *Shirley Valentine* (suom. myös nimillä *Lasillinen kanssasi, Rakkaudesta elämään* ja *Naisen yhdestoista käsky*), *Pygmalion*-muunnelma *Educating Rita* (suom. *Tunnit Ritan kanssa*) sekä eri sosiaaliluokkiin päätyneistä veljeksistä kertova musikaali *Blood Brothers* (*Veriveljet*).

Hänen tekstiensä pohjalta on tehty elokuvat *Varjo menneisyydestä* (1982), *Tunnit Ritan kanssa* (1983, Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet käsikirjoituksesta) ja *Shirley Valentine* (1989).

Lähteet
-------

1. ↑  haku Willy Russell *Ilona-esitystietokanta*. Teatterin tiedotuskeskus. Viitattu 30.10.2018.
2. ↑  Veriveljet elää, sykkii ja valloittaa.  *Helsingin Sanomat*, 4.9.1993, s. 29. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Willy Russell Elonetissä.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Willys** oli vuosina 1926–1955 valmistettu yhdysvaltalainen automerkki.

John Willys osti Overland-autotehtaan vuonna 1908. Overland-autoja valmistettiin 1903–1926. Vuosina 1912–1918 Willys oli Yhdysvaltain toiseksi suurin autonvalmistaja Fordin jälkeen. Overland-autojen valmistus päättyi 1926, jolloin sen korvasivat saman valmistajan Willys ja Whippet-automerkit.

Whippet-autoja valmistettiin vuosina 1926–1931. Whippet-autot olivat saman valmistajan Willys-merkkiä pienempiä ja halvempia. Whippet-autoissa oli neli- tai kuusisylinterinen sivuventtiilimoottori. Whippet-autojen tuotanto päättyi vuonna 1931, mutta Willysin tuotanto jatkui. Whippet on merkkinä vähän tunnettu johtuen sen valmistuksen lyhytaikaisuudesta. Whippet-autoa tuotiin Suomeenkin. Whippeteissä oli isot ajovalot, leveä nokka ja takasivuilla erilliset parkkivalot.

1930-luvulla Willys-autoja valmistettiin Toledossa Ohiossa.

Toisen maailmansodan aikaan kuuluisin Willys-auto oli Willys MB, paremmin tunnettu nimellä *Jeeppi*. Willysin lisäksi Jeeppiä valmistivat Ford ja American Bantam.

Viimeinen Willys-henkilöauto valmistui vuonna 1955. Sen jälkeen yhtiö on vaihtanut monta kertaa omistajaa, mutta maastoautojen valmistus on jatkunut. Tuotemerkki **Jeep** oli niin vahva, että Kaiser Corporation muutti autotehtaan nimeksi 1955 **Kaiser Jeep** ja maastoautojen merkiksi Willysin sijasta **Jeep**. Vuonna 1970 yhtiön nimeksi tuli Jeep Corporation.

Huomattavin saman autotehtaan nykyisistä maastoautoista on Jeep Wrangler.

Lähteet
-------

Mobilisti Senior 4/2006
**Arkoudiótissan luola** (kreik. Σπήλαιο της (Παναγίας της) Αρκουδιώτισσας, *Spílaio tis (Panagías tis) Arkoudiótissas*, "Neitsyt Maria Arkoudiótissan luola" eli Αρκουδόσπηλιος, *Arkoudóspilios*) on luola Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Avlákin rotkossa Akrotírin niemellä Chanián kunnassa noin kaksi kilometriä pohjoiseen Gouvernéton luostarista.

Raunioita luolan edustalla.
Luola on saanut nimensä siitä, että yksi sen stalagmiiteista muistuttaa kyyristynyttä karhua. Luola on ollut antiikin aikana Artemiin kulttipaikkana. Artemis yhdistettiin karhuihin ja tätä palvottiin mahdollisesti itsekin karhunhahmoisena. Luolasta on löydetty Artemiihin sekä Apolloniin liittyviä piirtokirjoituksia.

Myöhemmin luola on ollut pyhitetty Neitsyt Marialle. Luolan edustalla on luostarirakennusten raunioita ajalta, jolloin osa Gouvernéton luostarin munkeista on asunut paikalla. Tähän liittyvän kertomuksen mukaan luolassa asui karhu, joka esti munkkeja nauttimasta luolassa ollutta vettä. Janoiset munkit rukoilivat Neitsyt Mariaa, joka kivetti karhun.

Luolalle johtaa polku Gouvernéton luostarilta. Pidemmällä saman polun varrella sijaitsevat Katholikón luostarin rauniot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Cave of Panagia Arkoudiotissa or Arkoudospilios *Explore Crete*. Viitattu 12.9.2016.
2. 1 2  Arkoudospilios Cave *Cretan Beaches*. Viitattu 12.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arkoudiótissan luola** Wikimedia Commonsissa
**Arkkukari** on kylä Pohjois-Pohjanmaan rannikolla Raahessa entisen Saloisten kunnan alueella. Valtatie 8 kulkee kylän halki. Arkkukari on noin 5 km Saloisten kirkonkylältä etelään. Kylän keskus sijaitsee vanhan Arkkukarin tilan mailla. Arkkukarin tila oli aikoinaan Saloisten kappalaisen pappila, vuonna 1920 siitä tehtiin kunnalliskoti. Nykyisin Arkkukarin tila tunnetaan vanhainkoti Salonkartanona, uusi päärakennus on valmistunut vuonna 1990, jonka jälkeen vanha on toiminut esikouluna. Kylällä toimi aikoinaan myös kaksi kyläkauppaa, mutta ne on jo lakkautettu. Vuonna 1965 Arkkukariin perustettiin Saloisten kotiseutumuseo. Kylällä on myös siirtolapuutarha. Arkkukari tunnetaan paikkakunnalla vilkkaasta kyläyhdistystoiminnasta, vuonna 2007 Haapajoki–Arkkukari-alue valittiin Pohjois-Pohjanmaan vuoden kyläksi.

Lähteet
-------

* Raahen tienoon historia III Matti lackman 1991.
* Saloinen ennen ja nyt, Martti Levón 1972.
* Kotiseutumme Pattijoki, Raahe, Vihanti 2001–2002, Botnia-foto oy.

### Viitteet

1. ↑  Haapajoki-Arkkukari Raahesta Pohjois-Pohjanmaan Vuoden Kylä 2007  5.11.2007. Haapajoki-Arkkukari kyläyhdistys.  Arkistoitu 9.10.2013. Viitattu 6.12.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Haapajoki-Arkkukari kyläyhdistyksen sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Indomaret Pohjois-Pontianakissa
**PT.** **Indomarco Prismatama** tai **Indomaret** on indonesialainen vähittäiskauppaketju, jolla oli yli 17 000 myymälää syyskuussa 2019. Ensimmäinen myymälä avattiin vuonna 1988. Sen pääkonttori on Jakartassa. Indomaret on Salim-konsernin tytäryhtiö.

Indomaret on minimarket-verkko, joka tarjoaa päivittäiset tarpeet. Sen varastotila on noin 200m2. Ensimmäinen virallinen Indomaret-myymälä avattiin Ancolissa, Pohjois-Jakartassa, vuonna 1988. 60% kaikista myymälöistä on yrityksen omistuksessa olevia myymälöitä ja 40% franchising-myymälöitä. Myymälät ovat hajallaan Sumatran, Jaavan, Maduran, Balin, Läntisen Nusa Tenggaran, Batamin, Kalimantanin ja Sulawesin alueilla.

Indomaret-myymälöitä löytyy helposti asuinalueilta, toimistorakennuksista ja julkisista tiloista, koska myyntipisteiden sijoituspaikat perustuvat tunnuslauseeseen "yksinkertainen ja säästäväinen" (indonesiaksi *mudah dan hemat*). Indomaret myy yli 5 000 erilaista tuotetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Anita Kusuma: Sudono Salim, Pemilik Indomaret, BCA, Indofood sampai Indosiar *infoperbankan.com*. Viitattu 13.11.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Sejarah dan Visi *indomaret.co.id*.  13.2.2019. Viitattu 19.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Indomaret bidik Maluku dan NTT *kontan.co.id*.  26.2.2016. Viitattu 20.11.2019. (indonesiaksi)
4. ↑  Perusahaan Ritel Grup Salim Ini Bertumbuh, Berikut Strategi Bisnisnya *IPOTNEWS*.  20.6.2019. Viitattu 19.11.2019. (indonesiaksi)
5. 1 2  Gerai Indomaret *indomaret.co.id*.  4.11.2019. Viitattu 20.11.2019. (indonesiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
**Indokiinantiikeri** (*Panthera tigris corbetti*), joka tunnetaan myös nimellä **malaijantiikeri** nimettiin omaksi alalajikseen vasta vuonna 1968. Alalaji on saanut tieteellisen nimensä brittiläisen metsästäjän ja luonnontieteilijän Jim Corbettin mukaan.

Reviiri ja asuinalue
--------------------

Indokiinantiikeri elää Kaakkois-Aasiassa pääosin Vietnamin, Kambodžan, Thaimaan ja Laosin alueella, lisäksi sitä on tavattu Myanmarissa, eteläisessä Kiinassa ja Malesian niemimaalla.
Indokiinantiikerille reviiri on muiden tiikerilajien tapaan tärkeä. Ne eivät yleensä taistele reviireistään. Indokiinantiikereille riittää, että ne merkkaavat oman reviirinsä raja-alueet virtsalla. Se riittää ilmaisemaan muille tiikereille, että reviiri on varattu. Urokset pitävät omat reviirinsä tiukasti erillään, mutta uroksen reviiri voi limittyä osittain päällekkäin useammankin naaraan reviirin kanssa.
Tätä alalajia on seurattu vähän, syynä se, että sen elinseudut sijaitsevat kaukaisilla, metsäisillä ja vuoristoisilla rajaseuduilla.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Se on melko pienikokoinen ja sillä on poikkeuksellisen leveät raidat.
Indokiinantiikerit ovat pienempiä ja tummempia verrattuna intiantiikereihin.
Urokset ovat naaraita suurempia. Niiden pituus on 2,57–2,84 metriä. Keskimäärin urospuoliset Indokiinantiikerit ovat noin 2,7 metriä kuononpäästä hännänpäähän ja painavat noin 150–195 kilogrammaa. Naaraspuoliset Indokiinantiikerit ovat noin 2,31–2,64 metriä pitkiä ja painavat noin 100–130 kilogrammaa.

Ravinto ja saalistus
--------------------

Indokiinantiikerit syövät hirvieläimiä, villisikoja, erilaisia kaloja sekä kilpikonnia.

Alalaji saalistaa pääosin yöllä, mutta välillä vuodenajasta riippuen myös päivällä.
Näkö ja kuulo ovat tärkeässä asemassa saalistuksessa, hajuaisti ei niinkään.

Lähteet
-------

* Tunturisusi.com: Indokiinantiikeri (anonyymi yksityinen sivusto)
* Dinofani.com: Tiikeri (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Lynam, A.J. & Nowell, K.: *Panthera tigris ssp. corbetti* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  2011. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)

Tiikerin alalajit

* balintiikeri¹
* bengalintiikeri
* indokiinantiikeri
* jaavantiikeri¹
* kaspiantiikeri¹
* kiinantiikeri
* malakantiikeri
* siperiantiikeri
* sumatrantiikeri


¹ kuollut sukupuuttoon



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q192742
* Wikispecies: Panthera tigris corbetti
* CoL: 5K5M5
* EoL: 1271372
* GBIF: 5219424
* iNaturalist: 130794
* ITIS: 726475
* IUCN: 136853
* MSW: 14000264
* NCBI: 74534

 |

 |
**Willy Rizzo** (22. lokakuuta 1928 – 25. helmikuuta 2013) oli italialainen valokuvaaja. Rizzo kuvasi etenkin julkisuuden henkilöitä. Hänen kuvattavanaan oli muiden muassa Marilyn Monroe, Winston Churchill, Salvador Dali, Brigitte Bardot, Gene Kelly, Maria Callas, Marlene Dietrich, Jack Nicholson ja Jane Fonda. Rizzon kuvia ilmestyi aikakauslehtien, kuten Paris Matchin and Lifen, kansissa. Rizzo kuvasi myös Nürnbergin oikeudenkäyntiä, jossa tuomittiin toisen maailmansodan sotarikollisia.

Rizzo oli naimisissa italialaisen näyttelijän Elsa Martinellin kanssa. Hän suunnitteli myös huonekaluja, jotka saivat vaikutteita Ludwig Mies van der Rohen ja Le Corbusierin muotoilusta ja arkkitehtuurista.

Rizzo kuoli Pariisissa 84-vuotiaana 25. helmikuuta 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Biography *Willy Rizzo*. Viitattu 29.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  Kuuluisuuksien valokuvaaja Willy Rizzo on kuollut.  26.2.2013. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 1.3.2013. Viitattu 27.2.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Willy Rizzo
Tansania sijaitsee Itä-Afrikassa. Sen pohjoispuolella sijaitsevat Kenia ja Uganda, länsipuolella sijaitsevat Ruanda, Burundi ja Kongon demokraattinen tasavalta ja eteläpuolella sijaitsevat Sambia, Malawi ja Mosambik. Tansanian itäpuolella on Intian valtameri.

Merenrannikon edustalla sijaitsevat Tansaniaan kuuluvat Sansibarin, Premban ja Mafian saaret, jotka ovat osa pitkää Itä-Afrikan rannikolla sijaitsevaa koralliriuttaa. Maan keskiosassa on laajalti ylänköaluetta, jonka keskellä on osa Itä-Afrikan hautavajoamasta. Njassajärven eteläpuolella hautavajoama jakautuu kahteen osaan siten, että läntinen hautavajoama menee maan länsirajalle ja itäinen hautavajoama kulkee läpi maan keskiosan. Hautavajoaman haarojen välissä on keskimäärin 1200 metriä korkea Unjamwezin ylänkö. Hautavajoaman alueella on jyrkkiä vuoria, kanjoneita, järviä ja sammuneita tulivuoria. Hautavajoamassa sijaitsevia järviä ovat Njassajärven lisäksi Tanganjikajärvi, Eyasi, Manyara ja Natron. Alueella sijaitsevia sammuneita tulivuoria ovat 4655 metriä korkea Meru ja 5895 metriä korkea Kilimanjaro, joka on Afrikan korkein vuori. Maan pohjoisosassa Ugandan ja Kenian rajalla sijaitsee Victoriajärvi. Merenrannikon tasanko on viljavaa seutua ja on leveimmillään 400 kilometriä leveä.

Tansania sijaitsee päiväntasaajan läheisyydessä, joten ilmasto on alamailla trooppinen. Ylängöillä ja vuorilla ilmasto on viileämpi. Kilimanjaron huippu on ympäri vuoden lumen peitossa. Ilmaston kosteus ja sateisuus vaihtelee alueittain. Jyrkillä vuorenrinteillä, jotka ovat tuulenpuolella, sataa enemmän kuin tasaisilla ylängöillä ja rannikolla.

Lämpötilassa ei ole juuri vaihtelua vuodenaikojen mukaan, mutta sateet rytmittyvät pasaatien kohtaamisvyöhykkeen liikkeiden mukaan. Maan keskiosan ylängöt ovat kuivuínta aluetta, vuotuinen sademäärä jää 500 mm paikkeille. Siellä on yksi sadekausi joulukuun ja toukokuun välisenä aikana. Rannikolla sataa enemmän, ja siellä erottuu kaksi sadekautta, toinen loka-marraskuussa, toinen huhti-toukokuussa.

Ylänköalueilla on enimmäkseen ruohosavannia, missä kasvaa mehikasveja piikkipensaita, akasioita ja apinanleipäpuita. Joillakin alueilla on hiekkasavannia, joilla kasveja kasvaa enimmäkseen sadekausien jälkeen. Maan länsi- ja eteläosassa on kuivaa miombometsää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Detlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 150-151. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkunen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
2. ↑  Tanzanoa: Geography *CIA World Factbook*. Viitattu 5.7.2023.
3. ↑  Tanzania *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 5.7.2023.
**Tansanianhapsunappi** (*Dicranolepis usambarica*) on näsiäkasvien (Thymelaeaceae) heimoon ja hapsunappien (*Dicranolepis*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se voi kasvaa pensasmaisena tai pieneksi puuksi. Pensasmaisena sen korkeus vaihtelee 1–4,5 metriin, mutta puumaisena se voi kasvaa kuusi metriä korkeaksi, enimmillään jopa 15 metriä korkeaksi. Lehdet ovat lähes ruodittomia; lehtiruodit ovat 2–4 mm pitkiä. Lehtilavat ovat tavallisesti 5–8,5 cm pitkiä, joskus jopa 11 cm pitkiä sekä 2–3,8 cm leveitä, joskus jopa 5,8 cm leveitä. Muodoltaan lehdet ovat enemmän tai vähemmän epäsymmetrisesti puikeita tai soikeanpuikeita.

Kukat sijaitsevat yksittäin tai pareittain ja ovat väriltään valkoisia tai hieman kellertäviä. Kukkaperät ovat 1–2 mm pitkiä. Putkimainen verhiö on 2–3 cm pitkä ja 1–2 mm leveä. Verhiön liuskat ovat 6–12 mm pitkiä ja 2–4,5 mm leveitä. Terälehdet ovat yhtä pitkiä tai hieman pidempiä kuin verhiön liuskat. Terälehdet ovat jakautuneet lähes tyvestään liuskoiksi, joiden pituus on 6–14 mm ja leveys 1,5–4 mm. Liuskojen kärki on ehyt tai epäsäännöllisesti hampainen. Heteiden palhot ovat 0,5–2 mm pitkiä ja ponnet 1–1,5 mm pitkiä. Hedelmänä on soikea, punainen marja, jonka pituus on 10–12 mm ja halkaisija 7–9 mm.

Tansanianhapsunappi kasvaa sademetsissä 600–1800 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajin tunnetaan kasvavan ainoastaan Tansaniassa sekä Keniassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Plants of the World Online: *Dicranolepis usambarica* *Plants of the World Online*.  (1978) 2021. Royal Botanical Gardens, Kew. Viitattu 9.9.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Tansanianhapsunappi (*Dicranolepis usambarica*)
* JSTOR Global Plants: *Dicranolepis usambarica* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Dicranolepis usambarica* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q17581673
* APDB: 121562
* CoL: 35RDB
* EoL: 5469401
* GBIF: 5524061
* IPNI: 831554-1
* NCBI: 2807215
* Open Tree of Life: 6119380
* Plant List: kew-2766918
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:831554-1
* Tropicos: 32000536
* WFO: wfo-0000646247

 |

 |
Viistehiottu tansaniitti ja monivärinen lämpökäsittelemätön raakakappale.
**Tansaniitti** on zoisiittimineraalin läpinäkyvä tai läpikuultava muunnos, jota esiintyy vain pienellä alueella Tansanian pohjoisosissa. Kivi on luonnostaan voimakkaan pleokroinen muuttaen väriään sinisestä punaviolettiin ja vihertävään tai ruskeaan katselusuunnan mukaan. Lämpökäsittelyn seurauksena kiven väri muuttuu tummemmaksi ja kauttaaltaan violetinsiniseksi. Tansaniitti on suosittu jalokivi.

Historia
--------

Tansaniitti löydettiin Meralanin kukkuloilta Manyarassa Tansanian pohjoisosasta läheltä Arushan kaupunkia vuonna 1967. Pian tämän jälkeen amerikkalainen korualan yritys Tiffany & Co. antoi sille nykyisin vakiintuneen kaupallisen nimensä. Tansaniitista tuli nopeasti suosittu pääosin Tiffanyn voimakkaan markkinoinnin kautta. Nykyisin kiven suppealla esiintymisalueella sijaitsevat kaivokset ovat alkaneet vähitellen ehtyä samalla, kun louhitut kivet ovat olleet yhä heikkolaatuisempia, mikä on nostanut syvänsinisten kivien hintaa viime vuosina. Kaivoksien arvellaan ehtyvän kokonaan 2040-luvulle tultaessa. Kaivokset ovat tuottaneet Tansanian hallitukselle vuosittain noin 20 miljoonaa euroa, ja hiottujen kivien vuosittainen kokonaismyynti on ollut 500 miljoonaa euroa. Kesäkuussa 2003 hallitus ilmoitti kieltävänsä raakakivien viennin Intiaan, sillä tähän asti useimmat kivet oli hiottu Jaipurissa. Päätöksellään hallitus halusi tukea Tansanian omien käsittelylaitosten kehittymistä. Vuonna 2017 presidentti John Magufuli määräsi rakennettavaksi muurin Merelanin kaivosalueen ympärille kaivossektorin tulojen turvaamiseksi.

Ominaisuudet
------------

Tansaniitin kovuus Mohsin asteikolla on 6,5, joten se on pehmeämpää kuin kvartsi ja siten altis hitaalle kulumiselle pölyn vaikutuksesta. Kivi on usein puhdas eikä sisällä sulkeumia, ja tummimmillaan sen väri on verrattavissa hienoimpaan safiiriin. Luonnostaan tummansiniset kivet ovat erityisen haluttuja, sillä niissä pleokroismi on selvemmin havaittavissa ja synnyttää hiotussa kivessä punertavia välähdyksiä, kun sitä tarkastellaan eri kulmissa. Valtaosa tansaniiteista lämpökäsitellään niiden vaaleansinisen tai punaruskean värin parantamiseksi. Myös synteettistä tansaniittia on markkinoilla, ja sen arvo on vain murto-osa luonnonkiveen verrattuna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Onali, Alma: Tansanialaisesta karjapaimenesta tuli miljonääri yhdessä yössä, kun hän löysi kaksi ääri-harvinaista jalo­kiveä: "Haluan rakennuttaa ostoskeskuksen ja koulun"  25.6.2020. Helsingin Sanomat. Viitattu 25.6.2020.
2. ↑  Rudolf Ďud'a, Luboš Rejl: "Tansaniitti", *Jalokivien maailma*, s. 94-95. Tšekinkielinen alkuteos, suomennettu saksankielisestä laitoksesta. Suomentanut Kalle Taipale. WSOY, 1998.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tansaniitti**.
* Mindat: Tanzanite (englanniksi)
* Gemstone: Tanzanite (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Arktinen helmi – Wrangelinsaari** on venäläisen luontovalokuvaajan Sergey Gorshkovin kuvia sisältävä kuvateos, joka sisältää myös Andrei Palamartšukin tekstiosuuden Wrangelinsaaren historiasta.

Gorshkovin suunnitelmana on kuvata Venäjän arktista aluetta idästä länteen, ja kirja Wrangelinsaaresta on hänen ensimmäisiä kohteitaan. Hän on kuvannut ilmastonmuutoksen uhkaaman saaren eläimistöä ja muuta luontoa. Unescon maailmanperintökohteen aseman saaneen saaren kasvisto on poikkeuksellinen. Siellä on jäännelajeja ja kokonaisia jäänteenomaisia luontovyöhykkeitä, esimerkiksi kryofyyttiaroja.

Vuonna 1966 syntynyt Gorshkov on Venäjän tunnetuimpia luontokuvaajia ja arvostettu myös maailmalla. Hän on National Geographicin kuvaaja ja ensimmäinen lehteen kiinnitetty venäläinen valokuvaaja. Hän on voittanut kaksi kertaa Venäjän vuoden luontokuvaajan tittelin ja saanut useita palkintoja luontokuvakilpailussa Wildlife Photographer of the Year, viimeksi vuonna 2015. Gorshkov on entinen metsästäjä, joka puhuu valokuvaamisen puolesta ja trofee-metsästystä vastaan. Hän aloitti valokuvauksen vasta 2000-luvun alkupuolella. Hän on Venäjän luontokuvaajien järjestön perustajia.

Lähteet
-------

1. ↑  Arktinen helmi : Wrangelinsaari, Lumopublishing[vanhentunut linkki]
2. ↑  Gorshkov s. 39-40
3. 1 2  Kamtsatkan karhut, Lumo Publishing[vanhentunut linkki]
4. ↑  Sergey Gorshkov, (Arkistoitu – Internet Archive) Nicon Imaging

Aiheesta muualla
----------------

* Sergey Gorshkovin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sergey Gorshkovin kuvia verkossa
**Didrik Arup Seip** (31. elokuuta 1884 Hobøl – 3. toukokuuta 1963 Bærum) oli norjalainen kielitieteilijä. Hän oli Oslon yliopiston pohjoismaisten kielten professori vuosina 1916–1954 ja yliopiston rehtori vuosina 1937–1945.

Seip väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1916. Hän julkaisi merkittäviä norjan kielen historiaa koskevia tutkimuksia. Seipin kielitieteellisiä teoksia ovat muiden muassa *Norsk språkhistorie til omkring 1370* (1931, uusi painos 1955) ja *Omstridde spørsmål i norsk språkutvikling* (1952). Seip kannatti norjan kielimuotojen lähentämistä ja toimi vuonna 1952 perustetun Norjan kielilautakunnan puheenjohtajana.

Toisen maailmansodan aikana Sep kuului vastarintaliikkeen johtomiehiin. Syyskuussa 1941 Seip pidätettiin ja vietiin Grinin keskitysleirille. Hän oli siellä kevääseen 1942, jolloin hänet siirrettiin Sachsenhausenin keskitysleirille. Heinäkuussa 1942 hänet vapautettiin, mutta hän asui Saksassa vuoteen 1945. Seip julkaisi sodanaikaisista kokemuksistaan kirjan *Hjemme og i fiendeland 1940–1945* (1946).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Didrik Arup Seip *Store norske leksikon*. Viitattu 15.2.2016. (norjaksi)
2. ↑  *Facta. 10-osainen tietosanakirja 8, RIT–SUN*, s. 469. 8. painos (1. painos 1970). Porvoo Helsinki: WSOY: Tietosanakirja, 1976. ISBN 951-0-01488-5.
3. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja. Encyclopaedia Fennica 7, Pyre – Soso*, s. 1229. Helsingissä: Otava, 1964.
4. 1 2  *Spectrum tietokeskus: 16-osainen tietosanakirja. 16. osa, Pienhakusanat ja hakemisto: Pl–ö*, s. 214. Helsinki: WSOY, 1983. ISBN 951-0-07255-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Barbara Špiler
**Barbara Špiler** (s. 2. tammikuuta 1992 Brežice) on slovenialainen moukarinheittäjä.

Špiler saavutti pronssia Ostravan alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007 tuloksella 55,97. Hän sijoittui neljänneksi Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008. Hän voitti 2009 kultaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Bressanonessa tuloksella 59,33 ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Tampereella heitettyään 63,57. Hän sai hopeaa Monctonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 heitettyään 65,28. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Tallinnassa 2011 tuloksella 67,06.

Špiler karsiutui 2012 loppukilpailusta sekä Helsingin EM-kilpailuissa että Lontoon olympialaisissa. Hän sai seuraavana vuonna hopeaa Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa tuloksella 69,69, mutta karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa. Hän karsiutui myös EM-kilpailuissa Zürichissä 2014 ja Amsterdamissa 2016 sekä MM-kilpailuissa Dohassa 2019.

Špiler rikkoi naisten Slovenian ennätyksen ensimmäisen kerran 6. kesäkuuta 2009 heitettyään Velenjessä 64,90. Maansa nykyisen ennätyksen 71,25 hän heitti Čakovecissa 5. toukokuuta 2012. Hän on voittanut naisten Slovenian-mestaruuden 2009, 2012−2015 ja 2019 sekä talvimestaruuden 2010, 2012−2016 ja 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Barbara Špiler Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Barbara Špiler Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |