recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Sadun* partituurin ensimmäinen sivu kriittisestä kokonaislaitoksesta.
**Satu** (ruots. *En saga*) op. 9 on Jean Sibeliuksen sinfoninen runo vuodelta 1892. Teoksen ensimmäisen version ensiesitys oli Helsingissä 16. helmikuuta 1893 Helsingin orkesteriyhdistyksen orkesterin esittämänä, johtajana Sibelius. *Sadun* lopullinen versio valmistui vuonna 1902, ja sen kantaesitti Helsingissä 3. marraskuuta 1902 Helsingin filharmonisen seuran orkesteri johtajanaan Robert Kajanus.

Kajanus oli *Kullervon* esityksen jälkeen ehdottanut Sibeliukselle, että tämä säveltäisi jonkin helposti omaksuttavan, suuren yleisön "da capo" -orkesteriteoksen, jollaisella moni säveltäjä oli rikastunut. Sibelius ei ollut ajatellut mitään sellaista säveltäessään *Satua*. Tämän Kajanuskin ymmärsi partituuriin tutustuttuaan. Kuitenkin syntyi yleinen harhakäsitys, että nimenomaan *Satu* olisi ollut Kajanuksen toivoma yleisöteos.

*Satu* on Sibeliuksen laajimpia sävelrunoja. Siinä on kuultu enemmänkin muinaisskandinaavisia kuin kalevalalaisia piirteitä; ohjelmallista taustaa sillä ei ole. Sibelius on itse sanonut teoksesta myöhemmin sihteerilleen Santeri Levakselle:

> "Se on psykologisesti kaikkein syvällisimpiä teoksiani. Voisinpa melkein sanoa, että siihen sisältyy koko nuoruuteni. *Satu* on erään sieluntilan ilmaus. Niihin aikoihin kun kirjoitin tämän sävelrunoelman, sain itse kokea monia järkytyksiä. Missään muussa teoksessa en ole paljastanut itseäni niin täysin kuin *Sadussa*."
> 
>

Kirjallisuutta
--------------

* Levas, Santeri: *Nuori Sibelius. Jean Sibelius, muistelma suuresta ihmisestä: ensimmäinen osa*. Helsinki: WSOY, 1957.
* Wicklund, Tuija: *Jean Sibelius’s En saga and Its Two Versions: Genesis, Reception, Edition, and Form*. Diss. Studia musica, 57. Helsinki: Taideyliopiston Sibelius-Akatemia, 2014. ISSN 0788-3757. ISBN 978-952-5959-57-4. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Satu – Sibelius.fi
Kirjasto, etualalla Benjamin Thompsonin patsas.
**Winn Memorial Library** on Uusromaanista tyyliä edustava rakennus Yhdysvalloissa Massachusettsin osavaltiossa Woburnin kaupungissa. Se luetaan Yhdysvaltojen kansallisiin historiallisiin maamerkkeihin.

Idea kirjastolle syntyi jo vuonna 1789 – itse asiassa jo 17 päivää ennen George Washingtonin valitsemista presidentiksi, jolloin joukko vaikutusvaltaisia asukkaita päätti asettaa osakeannin julkisen kirjaston rakentamiseksi. Rahoitus järjestyi kuitenkin vasta 1850-luvulla, jolloin nahkateollisuudessa omaisuutensa hankkinut Jonathan Bowers Winn antoi kirjaston pesämunaksi 300 dollaria edellytyksellä että kaupunki tukee hanketta samalla summalla. Kirjasto aloitti toiminnan pienessä sivuhuoneessa laajentuen hitaasti. Varsinainen kirjastorakennuksen pystyttäminen tuli mahdolliseksi vasta J.B. Winnin pojan Charlesin perinnöstä.

Pohjapiirros 1877
Rakennuksen arkkitehtina toimi Pariisissa opiskellut Henry Hobson Richardson. Rakennus valmistui 1879. Siinä on perustana basilika. Pinta-ala on 69 aaria ja kartiomainen torni ulottuu lähes 24 metriin. rakentamiseen on käytetty 325 000 tiiltä, Ohion hiekkakiveä, Akronin kaakelia ja Longmeadowin kiveä sekä kalkkikiveä ja sementtiä. Tammipuinen sisustus on huomionarvoinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Library History – Woburn Public Library *woburnpubliclibrary.org*. Viitattu 6.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Winn Memorial Library** Wikimedia Commonsissa
**Viiltäjä** (ital. *Lo Squartatore di New York*, engl. *The New York Ripper*) on italialainen, ohjaaja Lucio Fulcin ohjaama jännityselokuva vuodelta 1982. Elokuva luetaan yleensä ns. *giallo*-elokuviin. Elokuvan ajatuksena on siirtää kuuluisaan sarjamurhaajaan, Viiltäjä-Jackiin, liittyvä legenda 1980-luvun New Yorkiin.

Juoni
-----

Fred Williams (Jack Hedley) on kivenkova komisario New Yorkin poliisivoimissa. Williams lähtee jahtaamaan kaupunkia piinaavaa sadistista sarjamurhaajaa. Sarjamurhaajaksi paljastii naisia syvästi vihaava psykopaatti, joka käyttää Aku Ankka -maista ääntelyä keskustellessaan poliisin edustajien kanssa puhelimitse soittaessaan poliiseille ilkkuakseen uusimmista julmuuksistaan. Murhaaja käyttää työvälineinään kääntöveistä ja partaterää ja kohdistaa sadistisen vihansa lähinnä kauniina pitämiinsä nuorehkoihin naisiin.

Roolit
------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Jack Hedley  | … |  Fred Williams
  |
|  Paolo Malco  | … |  Paul Davis
  |
|  Almanta Suska  | … |  Fay Majors
  |
|  Howard Ross  | … |  Mickey Scellanda
  |
|  Andrea Occhipinti  | … |  Peter Bunch
  |
|  Alexandra Delli Colli  | … |  Jane Lodge
  |
|  Cosimo Cinieri  | … |  Tohtori Lodge
  |
|  Giordano Falzoni  | … |  Tohtori Barry Jones
  |
|  Daniela Doria  | … |  Kitty
  |
|  Cinzia de Ponti  | … |  Rosie
  |
|  Zora Kerova  | … |  Eva
  |
|  Josh Cruze  | … |  Chico
  |
|  Antone Pagan  | … |  Morales
  |

Kohtelu Suomessa
----------------

Valtion elokuvatarkastamo määräsi elokuvalle vuonna 1982 ennakkotarkastuksessa ikärajan KK (Kokonaan Kielletty) eli elokuvaa ei saanut laillisesti Suomessa näyttää eikä levittää. Perusteena elokuvan raaistavuus ja epäsiveellisyys. Vuonna 1985 tarkastamo kuitenkin salli elokuvasta levitettäväksi rankasti leikatun (leikkauksia peräti noin 6 minuuttia) version ja senkin ikärajoituksella K18.

Lähteet
-------

1. ↑  Squartatore di New York, Lo *Elonet*. Viitattu 12.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Rotten Tomatoes
**Viimeinen aamu: neuvostopartisaanien vaietut jäljet** on Veikko Erkkilän kirjoittama kirja jatkosodan aikaisista neuvostopartisaanien teoista. 

Erkkilän kirja tuo esiin uutta tietoa neuvostopartisaanien tuhoiskuista suomalaisiin rajakyliin. Kirja käsittelee aihetta suomalaisten ja venäläisten tutkimustyön kautta. Erkkilä on päässyt Venäjälle haastattelemaan partisaaneja sekä tutkimaan partisaanitoiminnan arkistoja. Kirjailija tuo lisäksi esiin tekemäänsä yhteistyötä venäläisten sotahistorioitsijoiden kanssa. 

Jatkosodan aikana Neuvostoliitto lähetti Suomeen vahvasti aseistautuneita partisaaniosastoja, jotka surmasivat Pielisen ja Petsamon välisellä raja-alueella noin 170 siviiliä ja haavoitti 54 siviiliä. Lisäksi partisaanien jäljiltä katosi siellä parikymmentä ihmistä. Partisaaniosastot liikkuivat syrjäseuduilla, muun muassa Sallassa ja Savukoskella sekä Pielisen ja Petsamon välisellä raja-alueella. 

Partisaanien rikoksista on alettu keskustella vasta 1990-luvulla, sillä poliittiset syyt vaikuttivat aikanaan siihen, että uhrit ja rajaseudun asukkaat joutuivat vaikenemaan asiasta ja kantamaan surunsa ja traumansa yksin. Erkkilä kuvaa ja tuo kirjassaan esille näitä toisen maailmansodan vaiettuja sotarikoksia, mutta valottaa myös samalla *poliittista välttämättömyyttä* eli vallinnutta moraali- ja oikeuskäsitettä, joka ymmärsi ja jätti tuomitsematta nämä kommunistien hirmuteot.

Metro Livessä Laura Halminen on arvioinut Erkkilän kirjaa varsin kuvaavasti: "Edellisestä partisaanikirjastaan Valtion tiedonjulkistamispalkinnon saanut toimittaja jatkaa perusteellisella mutta inhimillisellä otteella. Ohuella kammalla tehty taustatyö yhdistettynä sujuvaan kerrontaan ja hiukset nostattaviin ihmiskohtaloihin tekee partisaanien töiden dokumentaariosta arvokkaan ja opettavaisen."

Timo Koivusalo on valmistellut samannimistä elokuvaa, joka pohjautuisi Erkkilän aineistoon. Koivusalo on saanut elokuvalle Elokuvasäätiöltä käsikirjoitustuen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yle.fi
2. ↑  Metro Live 12/2011
**Viimeinen juna Gun Hillistä** (*Last Train from Gun Hill*, myös *One Angry Day* ja *Showdown at Gun Hill*) on yhdysvaltalainen John Sturgesin ohjaama Les Crutchfieldin tarinaan perustuva lännenelokuva vuodelta 1959. Elokuvan pääosissa ovat Kirk Douglas ja Anthony Quinn.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuvan alussa šeriffi Matt Morganin (Douglas) intiaanivaimo joutuu kahden karjapaimenen raiskaamaksi ja murhaamaksi. Tekijät jättävät jälkeensä satulan, jonka Morgan tunnistaa kuuluvan vanhalle ystävälleen Craig Beldenille (Quinn), Gun Hillin kaupungin vaikutusvaltaisimmalle miehelle. Belden on suostuvainen saamaan tekijät kiinni, mutta ääni muuttuu kellossa, kun hän saa tietää oman poikansa olleen toinen murhaajista. Belden ei suostu luovuttamaan poikaansa Morganin käsiin, mutta Morgan on päättänyt viedä pojan tuomiolle. 

Belden on Gun Hillin vaikutusvaltaisimpia karjatilallisia, eikä kukaan kaupungissa uskalla vastustaa häntä: baarimikko kertookin Beldenin vastustajien päätyneen kaupungin hautausmaalle. Tästä huolimatta Morgan onnistuu ottamaan kiinni Beldenin pojan Rickin ja yrittää viedä hänet pois kaupungista iltayhdeksän junalla. Mutta Morganilla on vastassaan Belden sekä koko kaupungin vastentahtoinen väki.

Elokuva päättyy Gun Hillin asemalaiturille, kun Morganin vaimon murhaajista toinen, Lee Smithers, päättää auttaa Rickin vapaaksi ja ampuu kohti Morgania. Morganin lonkalta ampuma haulikonlaukaus kaataa ampujan asemalaiturille, mutta Leen ampuma luoti on surmannut Rickin. Tämän jälkeen Morgan nousee junaan, mutta Belden haastaa hänet kaksintaisteluun, joka päättyy haastajan kuolemaan. Murtunut Morgan poistuu kaupungista iltayhdeksän junalla.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo elokuvaa tanakaksi peruswesterniksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen". *VideoHound’s Golden Movie Retriever* antaa kolme tähteä neljästä.

Lähteet
-------

1. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
2. ↑  Last Train from Gun Hill[vanhentunut linkki], *VideoHound’s Golden Movie Retriever*. Gale, 2008. Haettu 15.11.2016 palvelusta HighBeam Research (vaatii tilauksen).
Cha Am Beachin rantakatu.
**Cha Am** (thaiksi ชะอำ) on amphoe ja kaupunki Phetchaburin provinssissa Thaimaassa Siaminlahden länsirannalla. Kaupunki sijaitsee valtatie 4:n varrella noin 160 km Bangkokista. Naapuriprovinssit ovat Rachaburi ja Samut Songkhram pohjoisessa ja Prachuap Khiri Khan etelässä. Cha Am on nykyisin suosittu rantalomakohde, ja se on kuuluisa kauniista hiekkarannoistaan. Hua Hinin rantalomakohde sijaitsee 25 km etelään. Amphoen väkiluku on 45 981 henkeä (2000).

Historia
--------

Amphoe perustettiin 1897 nimellä *Na Yang*. Vuonna 1914 keskus siirrettiin Ban Nong Chokin kylään (nykyään Tha Yang) – samalla nimi muutettiin amphoe Nong Chokiksi. Toisen maailmansodan jälkeen virkaistuin siirrettiin Cha Amin tamboniin, jolloin alueen nimeksi tuli vastaavasti amphoe Cha Am.

Elokuussa 2006 julkistettiin suunnitelma uudesta provinssista, joka perustettaisiin kuninkaan 80-vuotissyntymäpäivän kunniaksi 2007. Suunnitelman toteutuessa Cha Am siirtyisi uuden provinssin alaisuuteen.

Nähtävyyksiä
------------

Cha Amin kaupungista etelään noin kahden kilometrin päässä sijaitsee kuninkaallinen *Mrigadayavanin palatsi* (thaiksi มฤคทายวัน), joka rakennettiin 1924 Rama VI:lle. Palatsi on tehty tiikkipuusta, ja se on hiljattain entisöity vanhaan asuunsa.

Katso myös
----------

* Hua Hin

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑   Thailand City Population
3. ↑  The Nation 30.8.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)  Mahdollisuudesta yhdistää alueita Phetchaburin ja Prachuap Khiri Khanin provinsseissa uudeksi provinssiksi suoritetaan arvio. Alueet, jotka on korvamerkitty yhdistettäviksi, ovat Cha-am Phetchaburissa, Hua Hin ja Pranburi Prachuap Khiri Khanissa ja lisäksi Sam Roi Yodin tambon.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cha Am**.
* Cha Am Travel Guide
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuvia Mrigadayavanin palatsista
Frappe on verkko ohjelmistokehys (engl. *framework*), joka on kirjoitettu Pythonilla ja JavaScriptillä sekä, sen pohjana toimii MariaDB. Kehys hyödyntää ERPNextiä, jota voidaan käyttää tietokantapohjaisten sovellusten rakentamiseen.

Arkkitehtuuri
-------------

Frappe on Full stack-kehys, joka sisältää työkalut sivuston käyttöönottoon. Näihin kuuluu muun muassa välimuisti, tietokanta, taustatyöt, ilmoitukset jne. ja nämä määritetään, kun asennetaan Frappe-sivustoa. Meta-dataa käytetään tietokantataulukoiden muun muassa lomakkeiden suunniteluun tietokantataulukoiden luomiseen ja muiden ominaisuuksien määrittämiseen. Frappessa metatiedot on tallennettu malliin nimeltä "DocType".

Frappe-kehys käyttää Pythonin virtualenv:tä erillisten ympäristöjen asentamiseen useille Python versioille. Tätä voi myös käyttää eri Frappe-versioiden sivustojen käyttöönottoon.

Mitä Frappen-sivun tekemiseen tarvitaan
---------------------------------------

Frappe-kehys käyttää Python 3:a palvelipuolen ohjelmointiin, sekä oletuksena verkkokehyksen tietokantana toimii MariaDB, mutta Postgres tuki on jo beta vaiheessa.

Käyttöliittymän tekemiseen käytetään HTML/CSS sekä Bootstrap CSS. JavaScriptillä voi tehdä käyttöliittymistä interaktiivisia. Jinja Templates-kieli auttaa luomaan verkkonäkymiä, sekä tulostusmalleja.

Lähteet
-------

1. ↑  Introduction *frappeframework.com*. Viitattu 16.10.2022.
2. 1 2  What is Frappe Framework? *frappeframework.com*. Viitattu 16.10.2022.
3. ↑  Architecture *frappeframework.com*. Viitattu 16.10.2022.
4. 1 2  Prerequisites *frappeframework.com*. Viitattu 16.10.2022.
Françoise Dorléac ja Michael Caine Helsingin jäähallissa, jossa kuvattiin *Miljardin dollarin aivoja* vuonna 1967.
**Françoise Paulette Louise Dorléac** (21. maaliskuuta 1942 Pariisi – 26. kesäkuuta 1967 Villeneuve-Loubet) oli ranskalainen näyttelijä. Hän näytteli 1960-luvulla muutamissa huippuohjaajien ranskan- ja englanninkielisissä elokuvissa, kunnes kuoli vain 25-vuotiaana liikenneonnettomuudessa Ranskan Rivieralla. Hän oli näyttelijä Catherine Deneuven vanhempi sisar.

Françoise Dorléacin läpimurto tapahtui François Truffaut’n elokuvassa *Pehmeä iho* vuonna 1964. Viimeiseksi elokuvaksi jäi Jacques Demyn ja Michel Legrandin musiikkielokuva *Rochefortin tytöt*. Hän näytteli myös valtaosin Suomessa kuvatussa brittiläisessä vakoiluelokuvassa *Miljardin dollarin aivot*.

Kesäkuun lopulla 1967 Françoise Dorléac törmäsi Nizzan lähellä vuokraamallaan Renault 10 -henkilöautolla liikennemerkkiin, jolloin auto kierähti katolleen ja syttyi palamaan. Dorléac kuoli onnettomuudessa.

Elokuvia
--------

* 1960: Ce soir ou jamais
* 1961: Kultasilmäinen tyttö (*La Fille aux yeux d’or*)
* 1962: Arsene Lupin kummittelee (*Arsène Lupin contre Arsène Lupin*)
* 1964: Pehmeä iho (*La Peau douce*)
* 1964: Mies Riosta (*L’Homme de Rio*)
* 1965: Tšingis-Kaani (*Genghis Khan*)
* 1966: Umpikuja (*Cul-de-sac*)
* 1967: Miljardin dollarin aivot (*Billion Dollar Brain*)
* 1967: Rochefortin tytöt (*Les Demoiselles de Rochefort*)

Lähteet
-------

1. ↑  La Renault 10 de Françoise Dorléac. Ces modèles tristement célèbres. Linternaute. Viitattu 16.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Françoise Dorléac Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Françoise Dorléac Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: sv:Françoise Dorléac & en:Françoise Dorléac
**Yrjö Reino Saarinen** (oik. **Yrjö Reinhold**, myös: **Yrjö R.**, 22. lokakuuta 1899 Hämeenlinna – 23. syyskuuta 1977 Kangasala) oli suomalainen diplomi-insinööri ja IKL:n poliitikko. Hän oli kansanedustajana vuodet 1936–1945. Elämäntyönsä hän teki maanviljelysinsinöörinä. 

Saarisen vanhemmat olivat lehtori Otto Reinhold Saarinen ja Eedla Josefiina Lundahl. Saarinen avioitui vuonna 1928 Elli Linnea Rossanderin kanssa.

Poliitikko
----------

Saarinen valittiin eduskuntaan Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän toimi eduskunnassa puolustusasiain- ja työväenasiainvaliokunnassa. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940 ja 1943 vaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän toimi Kokkolan ja Oriveden valtuustoissa.

Insinööri
---------

Saarinen oli koulutukseltaan ensin ylioppilas vuodelta 1919, sitten diplomi-insinööri vuonna 1926. Vuonna 1928 hän suoritti Kadettikoulussa aktiivi-insinööriupseeritutkinnon. Hän oli sotilasarvoltaan insinöörimajuri (ylennettiin 1941). Saarinen oli ylimääräisenä maanviljelysinsinöörinä Vaasan piirissä 1924–1926 ja Sortavalan piirissä 1926–1928. Vuosina 1928–1943 hän oli apulaismaanviljelysinsinöörinä Turun piirissä. Piiri-insinöörinä hän oli Kokkolan piirissä 1943–1952 ja Tampereen piirissä 1952–1965. Lisäksi hän oli tilanhoitajana Orivedellä 1941–1977.

Muu yhteiskunnallinen toiminta
------------------------------

Saarinen toimi eri yhdistyksissä. Hän oli Isänmaallisen kansanliikkeen Varsinais-Suomen piirin ja Lainsuoja ry:n hallituksen puheenjohtajana. Hän oli myös Reserviupseeriliiton varapuheenjohtajana ja jäsenejä liiton liittoneuvostossa. Saarinen oli Pohjois-Pohjanmaan reserviupseeripiirin puheenjohtaja. Hän toimi myös Vapaussoturien huoltosäätiössä ja Sotahistoriallisen seuran johtokunnassa.

Lähteet
-------

* .aspx Yrjö R. Saarinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Isänmaallisen kansanliikkeen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Isänmaallisen kansanliikkeen kansanedustajat 1936–1939 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(14) | 
* Ala-Kulju
* Annala
* Jussila
* Kares
* Malmivaara
* Nikkola
* Riipinen
* Saarinen
* Salmiala
* Salovaara
* Simojoki
* Tuomivaara
* Tuorila
* Wainio

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Isänmaallisen kansanliikkeen kansanedustajat 1939–1945 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(8) | 
* Annala
* Cederberg (1942–1945)
* Kallia
* Kares (1939–1942†)
* Nikkola
* Saarinen
* Salmiala
* Susitaival (1939–1941)
* Tuomivaara (1941–1945)
* Wainio

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Gardiner Wrocławissa.
**John Eliot Gardiner** (s. 20. huhtikuuta 1943 Fontmell Magna, Dorset, Englanti) on brittiläinen kapellimestari, joka on tunnettu barokkimusiikin tulkinnoistaan periodi-instrumenteilla.

Gardinerin suurimpia musiikillisia kiintymyksenkohteita on Claudio Monteverdi, ja hän perusti säveltäjän kunniaksi *Monteverdi Orchestran* vuonna 1968. Vuonna 1977 sen jäsenistä muodostettiin Englannin barokkisolistit -orkesteri. Vuonna 1990 hän perusti uuden orkesterin klassisen ja romantiikan ajan musiikin esittämiseen, nimeltään Orchestre Révolutionnaire et Romantique. Gardiner on tehnyt suuren määrän levytyksiä paitsi barokin ajan musiikista, josta hänet parhaiten tunnetaan, myös klassisen ja romantiikan ajan musiikista. Gardiner sai aatelisarvon vuonna 1998.

Teoksia
-------

* Gardiner, John Eliot: *Musiikkia taivaan holveissa: Johann Sebastian Bach – muotokuva*. (Music in the Castle of Heaven: A Portrait of Johann Sebastian Bach, 2013.) Suomentanut Sampsa Laurinen. Helsinki: Fuga, 2015. ISBN 978-952-93-5106-0.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Connacht** (toisinaan englanniksi myös *Connaught*) on yksi Irlannin neljästä historiallisesta provinssista. Se sijaitsee Länsi-Irlannissa Atlantin valtameren rannalla. Connacht on jaettu viiteen kreivikuntaan: Galway, Leitrim, Mayo, Roscommon ja Sligo. Siellä on arviolta 550 742 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 16 935,43 neliökilometriä.

Connachtin korkein kohta on Mweelrea (814 metriä) Mayossa ja suurin saari on Achill, joka on samalla myös koko Irlannin suurin saari. Connachtin suurin järvi Lough Corrib. 

Suurin osa iirin kielen puhujista asuu Connachtissa. Varsinkin Mayossa ja Galwayn kreivikunnassa sijaitsee useita Gaeltacht-alueita, joissa enemmistö puhuu iiriä. Näillä alueilla ei esimerkiksi ole englanninkielisiä tiekylttejä, vaan kaikki kyltit ovat pelkästään iiriksi. Connachtin kaupunkikeskukset ovat Galway etelässä ja Sligo pohjoisessa. Galway on Connachtin väkirikkain kaupunki 79 504 asukkaallaan (2016).

Connacht tunnettiin muinoin nimellä Cóiced Ol nEchmacht.

Connachtin kreivikunnat
-----------------------

* Galway (Gaillimh)
* Leitrim (Liatroim)
* Mayo (Maigh Eo)
* Roscommon (Ros Comáin)
* Sligo (Sligeach)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ireland: Administrative Division Citypopulation.de. Viitattu 22.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Connacht** Wikimedia Commonsissa

  

Irlannin kreivikunnat

|  |  |
| --- | --- |
| Connacht | 
* Galway
* Leitrim
* Mayo
* Roscommon
* Sligo

 |
| Leinster | 
* Carlow
* *Dublin*
	+ Dún Laoghaire–Rathdown
	+ Etelä-Dublin
	+ Fingal
* Kildare
* Kilkenny
* Laois
* Longford
* Louth
* Meath
* Offaly
* Westmeath
* Wexford
* Wicklow

 |
| Munster | 
* Clare
* Cork
* Kerry
* Limerick
* Tipperary
* Waterford

 |
| Ulster | 
* *Antrim*†
* *Armagh*†
* Cavan
* *Derry*†
* Donegal
* *Down*†
* *Fermanagh*†
* Monaghan
* *Tyrone*†

 |

*Kursivoiduilla* kreivikunnilla ei ole hallinnollista merkitystä • †Kreivikunta kuuluu Pohjois-Irlantiin
John Fareyta esittävä siluetti Derbyn kaupunginmuseossa
**John Farey** (1766–1826) oli brittiläinen geologi ja matemaatikko. Hänen suuri teoksensa geologian alalla oli kolmiosainen teos Derbyshiren kallioperästä. Lisäksi hän kirjoitti paljon sarjajulkaisuihin. Monia Fareyn piirtämiä karttoja ja poikkileikkauksia levisi julkaisemattomina kopiona, joten ne vaikuttivat stratigrafisen geologian kehitykseen.

Farey tunnetaan kuitenkin paremmin matematiikassa, Fareyn jono on nimetty hänen mukaansa. Farey esitteli sen artikkelissaan *On a curious property of vulgar fractions.*

Farey työskenteli vuodesta 1782 alkaen Bedfordin herttuan alaisena tämän laajoilla tiluksilla Bedfordshiressä kartoittaen maaperän kerroksia ja niiden alla olevaa kallioperää maanviljelyksen tarpeisiin. Vuonna 1801 herttua palkkasi stratigrafian kehittäjän William Smithin, ja Farey oppi häneltä paljon. Herttuan kuoltua seuraavana vuonna Farey menetti työpaikkansa ja alkoi tehdä stratigrafisia kartoituksia. Royal Societyn puheenjohtaja Sir Joseph Banks tilasi häneltä Derbyshiren geologisen kartaston, johon piti selvittää paitsi maanviljelykselle otolliset maalajit, myös alueen kallioperää mahdollisen kaivostoiminnan tarpeisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  A Farey story: the pioneer geologist John Farey (1766–1826) *Geology Today Volume 17, Issue 2, pages 59–68, March/April 2001*.
2. ↑  Who was John Farey? University of Georgia
3. ↑  John Farey *The MacTutor History of Mathematics archive*.  Arkistoitu 27.8.2011. Viitattu 12.5.2011.
4. ↑  John Farey: Geologist *Peakland Heritage*.  Arkistoitu 6.1.2014. Viitattu 12.5.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Farey** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aikalainen** on Timo Linnasalon draamaelokuva vuodelta 1984. Fjodor Dostojevskin pienoisromaaniin *Kirjoituksia kellarista* perustuvan tarinan pääosaa esittää Paavo Piskonen.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Paavo Piskonen  | … |  Aikalainen
  |
|  Kati Outinen  | … |  ilotyttö
  |
|  Rose-Marie Precht  | … |  nainen kellarissa
  |
|  Pekka Laiho  | … |  luutnantti Zverkov
  |
|  Sulevi Peltola  | … |  Simomovin vieras
  |
|  Heikki Mäkelä  | … |  ohjaaja / Simonov / sirkustirehtööri
  |
|  Erkki Saarela  | … |  upseeri
  |

Tuotanto
--------

*Aikalainen* oli alun perin Paavo Piskosen alulle panema hanke sovittaa Dostojevskin teksti teatterissa esitettäväksi monologinäytelmäksi. Hän tilasi Ilpo Tuomarilalta käsikirjoituksen Esa Adrianin suomennoksen pohjalta. Teatteriproduktio ei koskaan valmistunut, mutta harjoituksia seurannut ja niitä kuvannut Timo Linnasalo sai idean laajentaa materiaalia pitkäksi näytelmäelokuvaksi. Elokuvasäätiön tuella lisämateriaalia kuvattiin 16 päivässä sekä nykyajan että 1800-luvun miljöissä.

Vastaanotto
-----------

Helsingin Sanomien Helena Ylänen piti *Aikalaisen* "70 minuutin tuskaista reuhtomista" vahvana elokuvana, nautittavan raisuna, uskaltavana ja pirullisen hauskana. Aamulehden Erkka Lehtolan mukaan teos on synkkä, muttei silti tahmea eikä ahdistava. Paavo Piskosen katsottiin yleisesti onnistuneen roolissaan, ja toisena nimenä Helena Ylänen nosti esiin leikkaaja Anssi Blomstedtin.

Lähteet
-------

1. ↑  Aikalainen, Yle Teema 22.08.2013. Viitattu 30.6.2014.
2. 1 2  *Aikalainen* Elonetissä.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Timo Linnasalo |
| --- |
|  |
| Pitkät elokuvat (ohjaus) | 

|  |  |
| --- | --- |
| 1970-luku | 
* Vartioitu kylä 1944 (1978)

 |
|  |
| 1980-luku | 
* Aurinkotuuli (1976)
* Aikalainen (1984)
* Päivää, herra Kivi (1984)

 |
|  |
| 1990-luku | 
* Viiva vinita – tavallisen ihmisen museo (1991)
* Eros ja Psykhe (1998)

 |

 |

 |
**Charles E. Pierce** oli yhdysvaltalainen murhaaja, pedofiili ja nekrofiili, ja mahdollisesti myös sarjamurhaaja.

Tapahtumien kulku
-----------------

Pierce tuomittiin 13-vuotiaan Boxfordilaisen pikkutytön, Michelle Wilsonin, 22. marraskuuta 1969 tapahtuneesta kidnappauksesta, murhasta ja kalmon raiskaamisesta elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Tämä on ainoa tapaus, josta häntä vastaan on ollut pitävää näyttöä. Piercen tiedettiin vuorotellen tunnustaneen useiden lasten murhia, ja myöhemmin peruneen tunnustuksensa. Pierceä kuitenkin epäiltiin vähintään viiden lapsen murhasta, mutta poliisin kysyessä häneltä uhreista tarkempaa tietoa vedoten vanhempien mielenrauhaan Pierce totesi vain, että "heitä (uhreja) on niin useita." Pierce on yhdistetty useisiin lasten katoamistapauksiin 1950–1970-luvuilla.

Pierce yhdistettiin myös 21. elokuuta 1976 tapahtuneeseen Andy Puglisin katoamistapaukseen. Puglisi katosi Massachusettsista kotinsa läheisyydestä, hän oli katoamishetkellä 10-vuotias. Piercen tiedettiin liikuskelleen tuohon aikaan alueella, joskin samaan aikaan samalla alueella tiedettiin liikuskelleen toisen pikkupoikiin mieltyneen pedofiilin, Wayne W. Chapmanin. Chapmanin ja Piercen tiedettiin tutustuneen toisiinsa ja tavanneen toisiaan ajoittain.

Piercen tiedettiin surmanneen uhrinsa kuristamalla, minkä jälkeen hän raiskasi kalmon, ja hautasi tämän metsään tai pellolle. Hänen uhreikseen lukeutuivat sekä pojat (Piercen tunnustuksen mukaan) että tytöt.

Kuolema
-------

Pierce kuoli eturauhassyöpään vankilassa 78-vuotiaana. Hänen tunnustamansa rikokset ovat yhä selvittämättä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7   Murderpedia: Charles E. Pierce
2. 1 2  Dokumentti: Have you seen Andy?

Aiheesta muualla
----------------

* Murderpedia - Charles E. Pierce

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Charles E. Pierce
**Don Lusk** (28. lokakuuta 1913 Burbank, Kalifornia – 30. joulukuuta 2018 San Clemente, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen animaattori ja televisio-ohjaaja.

Lusk työskenteli vuosina 1933–1960 yhtenä Disneyn animaattoreista. Välillä hän palveli kolmen vuoden ajan Yhdysvaltain merijalkaväessä, jossa pääsi vasta perustettuun animaatioyksikköön. Disneyn palveluksessa ollessaan Lusk osallistui muiden muassa elokuvien *Pinocchio* (1940), *Fantasia* (1940), *Bambi* (1942), *Tuhkimo* (1950), *Liisa Ihmemaassa* (1951), *Peter Pan* (1953), *Prinsessa Ruusunen* (1959) ja *101 dalmatialaista* (1961) tekemiseen.

Disney-uransa jälkeen Lusk siirtyi Bill Meléndezin tuotannon palvelukseen. Hän oli animaattorina muiden muassa elokuvissa *Eläköön, Jaska Jokunen!* (1969), *Ressu lähtee maailmalle* (1972) ja *Kisa on kova, Jaska Jokunen* (1977). Hän työskenteli myös monissa *Tenavista* tehdyissä televisiospesiaaleissa. Lusk ohjasi lisäksi Hanna-Barberalle muun muassa 136 *Smurffit*-jaksoa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1993. Vuonna 2015 Luskille myönnettiin Annie-palkintojen jaon yhteydessä Winsor McCay -palkinto elinikäisistä saavutuksista. Tämän hän nimesi uransa huippukohdaksi. Lusk kuoli 105-vuotiaana hoivakodissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Don Lusk, Animator on 'Pinocchio,' 'Fantasia' and Charlie Brown Specials, Dies at 105 The Hollywood Reporter

Aiheesta muualla
----------------

* Don Lusk Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Ilo Yrjö Putkinen** (4. maaliskuuta 1878 Värtsilä – 18. toukokuuta 1935 Moskova) oli suomalainen insinööri, yritysjohtaja ja diplomaatti.

Yrjö Putkinen kävi koulunsa Pietarissa, jonne hänen vanhempansa muuttivat Suomesta. Hän jatkoi sitten opintojaan Yhdysvalloissa ja sen jälkeen Saksassa, jossa hän suoritti insinööritutkinnon. 

Putkinen oli aluksi insinöörinä Viipurin konepajassa ja sitten Itä-Suomen Granit Oy:n johtajana Viipurissa, Pietarissa ja Moskovassa. Hän siirtyi sitten kolmen vuoden ajaksi Oy Joh. Parviaisen Säynätsalon tehtaan teknilliseksi johtajaksi ja palasi sitten Pietariin tehtaaninsinööriksi. Venäjän vuoden 1917 vallankumousten vuoksi hän johtui lähtemään Pietarista.

Putkinen määrättiin vuonna 1919 Suomen konsuliksi Tallinnaan ja saman vuoden lopulla hän siirtyi Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n New Yorkin konttorin johtajaksi. Hän palasi sitten Suomeen Oy Joh. Parviaisen Säynätsalon tehtaalle teknilliseksi johtajaksi ja perusti sittemmin oman puunjalostustehtaan Helsinkiin. Putkinen meni uudelleen Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n palvelukseen ja lähti Argentiinaan yhtiön Buenos Airesin konttorin johtajaksi. Hän alkoi hoitaa Buenos Airesissa samalla myös Suomen pääkonsulin tehtäviä.

Vuodesta 1932 alkaen Putkinen oli kaupallisena neuvoksena Suomen Moskovan lähetystössä. Hän kuoli toukokuussa 1935 Moskovassa sydänkohtaukseen 57-vuotiaana. Putkinen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Konsuli Yrjö Putkinen 50 vuotta, Helsingin Sanomat, 04.03.1928, nro 63, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4 5  Ins. Yrjö Putkinen kuollut, Helsingin Sanomat, 20.05.1935, nro 134, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Hautahaku.fi : Putkinen, Ilo Yrjö
4. ↑  BillionGraves : Ilo Yrjö Putkinen
Puolivartalokumarrus.
Maahankumarrus.
**Kumarrus** on sosiaalinen ele, jossa henkilö laskee päätään ja mahdollisesti ylävartaloaan toista henkilöä tai kohdetta kohti.

Kumartamista käytetään muun muassa tervehdittäessä. Se on lisäksi tapa ilmaista kohteliasta luonnetta sekä alistumista, kunnioitusta ja nöyrtymistä tervehdittävää kohtaan. Kumarrus voi merkitä kohteen palvontaa tai ihailua, armon hakemista, kiitosta tai katumusta.

Tavat
-----

Kumartaa voi usealla eri tavalla. Sen syvyys on yleensä suoraan verrannollinen tervehtijän tervehdittävälle osoittamaan kunioituksen määrään. Myös kumarruksen kesto kertoo tervehtijän ja tervehdittävän suhteesta.

### Niskakumarrus

Tässä kumarrustyypissä tervehtijä taivuttaa ainoastaan niskaansa. Tämä on länsimaissa yleisin kumarruksen muoto. Niskakumarruksen harvinaisemmassa muodossa tervehtijä laskeutuu ensin polvilleen ja kumartaa sitten niskallaan. Tätä tapaa noudatetaan muun muassa ehtoollisen yhteydessä.

### Puolivartalokumarrus

Tämä kumarrustyyppi on niska- ja maakumarruksen välimuoto. Siinä taivutus alkaa vyötäröstä ja niska saattaa olla mukana.

### Maahan kumarrus / maakumarrus

Tämä kumarrustyyppi yhdistetään usein uskonnollisiin rituaaleihin ja palvontamenoihin. Siinä henkilö laskeutuu ensin polviensa varaan ja kumartuu sitten siten, että myös molemmat kämmenet sekä mahdollisesti myös otsa koskettavat maata.

Lähteet
-------

1. ↑  Ortodoksi.net (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kumarrus**.
* Kumartaminen Ylen Elävässä arkistossa
David ja Barbara Snow
**David William Snow** (30. syyskuuta 1924 Windermere, Cumbria – 4. helmikuuta 2009) oli englantilainen lintutieteilijä.

Snow sai stipendit Etoniin ja Oxfordin New Collegeen, joissa hän opiskeli antiikin kirjallisuutta ja kieliä. Toisessa maailmansodassa Snow palveli laivastossa. Sodan jälkeen hän vietti vuoden purjehtimalla Kaukoidässä ja Australiassa. Vuonna 1946 hän palasi Oxfordiin ja ryhtyi opiskelemaan eläintiedettä, josta hän väitteli tohtoriksi. 1949 hän sai demonstraattorin viran Oxfordin Edward Grey Institute of Field Ornithology -tutkimuslaitoksessa. Hän toimi virassa vuoteen 1957 asti. 1957–1961 hän työskenteli Trinidadissa New York Zoological Societyn palveluksessa. 1963–1964 hän toimi Charles Darwin Research Stationin johtajana Galápagossaarilla, missä hän asui yhdessä vaimonsa Barbaran Whitakerin ja pienen lapsensa kanssa. 1964–1968 Snow toimi The British Trust for Ornithologyn (BTO) tutkimusjohtajana Englannissa. 1968–1984 hän työskenteli Lontoon Natural History Museumissa eläkkeelle jäämiseensä saakka.

Snow toimitti useita lintutieteellisiä lehtiä: Ibis, Bird Study ja Bulletin of the British Ornithologists' Club. Hänen kirjallinen tuotantonsa oli laaja, ja hän tutki etenkin hedelmiä syövien lintujen evoluutiota, joista hän julkaisi useita artikkeleita, ja joiden kirjoittamiseen myös Barbara osallistui. Hänen kunniakseen on nimetty alagoasinmuuranen (*Myrmotherula snowi*) ja harmaapyrstökotingojen suku *Snowornis*. Snow toimi British Ornithologists' Unionin puheenjohtajana vuosina 1987–1990. Vuonna 1972 American Ornithologists' Union palkitsi hänet ja Barbaran Brewster Medalilla.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus ja suppea bibliografia (ScienceBlogs) (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo ruotsalaisesta hallintoviranomaisesta. Suomessa on aiemmin toiminut samanniminen viranomainen, jonka nimi on nykyisin Kilpailu- ja kuluttajavirasto.*

**Kuluttajavirasto** (ruots. *Konsumentverket*) on Ruotsissa toimiva valtiollinen kuluttajaneuvontaan erikoistunut hallintoviranomainen. Sen toiminnasta vastaa finanssiministeriö.

Vastuualueet
------------

Kuluttaja-asioista vastaavana hallintoviranomaisena Kuluttajaviraston tehtäviin kuuluu valvoa kuluttajan oikeuksia tukevien sääntöjen noudattamista sekä sitä, että kuluttajilla on mahdollisuus saada heille kuuluvaa tietoa. Se toimii myös muita viranomaisia konsultoivana viranomaisena kuluttajakysymyksissä.

### Musta lista

Kuluttajaviraston tiedotusosasto julkisti verkossa listan yrityksistä, joiden toiminnasta kuluttajat ovat jättäneet eniten valituksia. Karlstadin hallinto-oikeuden alustavan, ja listan tuomitsevan päätöksen perusteella virasto poisti listan verkosta.

Organisaatio
------------

Kuluttajaviraston ylin virkamies on titteliltään pääjohtaja. Viranomaisen toimintaa valvoo sisäisesti valvontaneuvosto. Pääjohtaja on myös Ruotsin kuluttaja-asiamies (konsumentombudsman, KO).

Kuluttajan Eurooppa (ruots. *Konsument Europa*) on Kuluttajaviraston alla toimiva erillinen yksikkö, jonka toimintaa rahoittaa Euroopan komissio. Kuluttajavirasto kuuluu Eurooppalaisen kuluttajakeskuksen verkostoon.

Viraston päätoimitilat sijaitsevat Karlstadissa, ja se työllistää noin 135 ihmistä. Karlstadissa pääkonttorin osoite on Tage Erlandergatan 8A, jossa sijaitsee myös Karlstad Congress Culture Centre.

### Pääjohtajat

* 1973–1976: Lars Ag
* 1976–1983: Sven Heurgren
* 1983–1988: Laila Freivalds
* 1989–2000: Axel Edling
* 2000–2006: Karin Lindell
* 2006–2007: Håkan Sandesjö
* 2007–2016: Gunnar Larsson
* 2016: Cecilia Tisell

Katso myös
----------

* Kuluttajansuojalaki

Lähteet
-------

* *Sveriges statskalender* (suom. *Ruotsin valtiollinen kalenteri*) vuosilta 1973, 1978, 1981, 1985, 1997, 2001, 2005 ja 2009

### Viitteet

1. ↑  Förordning (2009:607) med instruktion för Konsumentverket (1 §) *Lagen.nu*.  (ruotsiksi)
2. ↑  Förordning (2009:607) med instruktion för Konsumentverket (2 §) *Lagen.nu*.  (ruotsiksi)
3. ↑  Ridderstolpe, Erik: Lista över oseriösa företag stoppas i domstol *sverigesradio.se*.  26.5.2017. Viitattu 8.1.2022. (englanniksi)
4. ↑  Förordning (2009:607) med instruktion för Konsumentverket (9 §) *Legen.nu*.  (ruotsiksi)
5. ↑  Förordning (2009:607) med instruktion för Konsumentverket (10 §) *Legen.nu*.  (ruotsiksi)
6. ↑  Förordning (2009:607) med instruktion för Konsumentverket (11 §) *Legen.nu*.  (ruotsiksi)
7. ↑  www.konsumenteuropa.se

Aiheesta muualla
----------------

* Konsumentverketin sivusto (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Konsumentverket (Sverige)
**Friedrich (Fritz) Daniel Christian Burjam** (19. syyskuuta 1886 Viipuri − 5. maaliskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja filosofian tohtori.

Fritz Burjamin vanhemmat olivat pankinjohtaja, kauppaneuvos Wilhelm Johan Burjam ja Ludovijke (Louise) Waeytens. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta 1905 ja hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1913, filosofian maisteriksi 1914 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1918, väitöskirja oli kansatieteen ja kansanrunouden alalta. Burjam teki opintomatkoja Englantiin, Saksaan ja Skandinavian maihin. 

Burjam oli Pohjoismaiden Yhdyspankin palveluksessa 1918−1920 ja sen jälkeen ensin Liittopankin ja myöhemmin Helsingin Osakepankin palveluksessa. Helsingin Osakepankissa Burjam toimi pankin kirjeenvaihto- ja loro-osaston päällikkönä. Hän oli myös Oy Metro Goldwyn-Mayer Films Ab:n johtokunnan jäsenenä.

Burjam oli Ruotsalaisen kirjallisuuden seuran kansanrunousosaston puheenjohtajana. Hän julkaksi taloudellisen alan tutkimuksia ja oli Suomen Taloudellisen Seuran rahastonhoitaja ja hallituksen jäsen.

Julkaisuja
----------

* *Den skandinaviska folktron om barnet under dess ömtålighetstillstånd, i synnerhet före dopet*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1917
* *Betalningsrörelsens förenkling*. Helsingfors 1923
* *Den produktiva aktiviteten i dess förhållande till konjunkturutvecklingen*. Skrifter utgivna av Ekonomiska samfundet i Finland 3. Schildt, Helsingfors 1941

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tri Fritz Burjam 50-vuotias, Helsingin Sanomat, 19.09.1936, nro 253, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1905 : matrikkelinumero 29836
Naispuolisia SS-vartijoita tuomiolla Stutthofin 1. oikeudenkäynnissä. Eturivissä vasemmalta: Elisabeth Becker, Gerda Steinhoff, Wanda Klaff. Takarivi: Erna Beilhard, Jenny-Wanda Barkmann
**Wanda Klaff** (6. maaliskuuta 1922 – 4. heinäkuuta 1946) oli SS-nainen ja keskitysleirivartija toisen maailmansodan aikana. 

Klaff syntyi Danzigissa saksalaisille vanhemmille Wanda Kalacinskina. Hän päätti koulunsa 1938 ja meni töihin tehtaaseen. Tätä kesti vuoteen 1942, jolloin hän nai Willy Gapesin ja ryhtyi kotiäidiksi. 1944 Wanda liittyi keskitysleirihenkilökuntaan Stuthofin Praustin alaleirillä (Pruszcz). Siellä Wanda syyllistyi monien vankien hyväksikäyttöön. 5. lokakuuta 1944 hän saapui Russoschinin alaleirille Stutthofiin (nykyään Pohjois-Puolaa). Siellä hän jatkoi vankien sadistista kohtelua. Hän pakeni leiristä alkuvuodesta 1945. 11. kesäkuuta 1945 Puolan viranomaiset pidättivät hänet, ja laittoivat vankilaan, jossa hän sairastui keuhkokuumeeseen. Hän joutui oikeuteen muiden SS-naisten kanssa. Väitetään että hän sanoi oikeudenkäynnissä: 

> »Olen hyvin älykäs ja täysin omistautunut työhöni leireillä. Hakkasin ainakin kaksi vankia joka päivä» 
> 
> 

Hän sai kuolemantuomion vankien hyväksikäytöstä. Hänet hirtettiin 4. heinäkuuta 1946 Biskupia Gorka-kukkulalla lähellä Gdańskia.
**Frits Henningsen** (1889–1965) oli tanskalainen huonekalumuotoilija ja -puuseppä, jonka täysin käsintehdyt kalusteet tunnetaan tinkimättömästä laadustaan. Hän suunnitteli esineensä itse, mutta piti itseään enemmän huonekalupuuseppänä kuin muotoilijana.

Henningsen toimi 22-vuotiaaksi asti oppipoikana sen ajan johtavan kalustepuusepän I. P. Mørckin verstaassa. Sen jälkeen hän kierteli ja työskenteli Saksassa, Britanniassa ja Ranskassa kunnes palasi Kööpenhaminaan 1915 ja perusti oman verstaan.

Henningsen suosi sohvissaan ja nojatuoleissaan nahkaverhoilua ja kodikkaina pitämiään kaartuvia muotoja. Hän teki myös senkkejä ja muita pieniä säilytyskalusteita, joiden puumateriaalina hän ajalle tyypilliseen tapaan käytti trooppisia kovapuita kuten palisanteria ja mahonkia.

Vain harvat Henningsenin suunnittelemat kalusteet pääsivät valmistukseen oman verstaan ulkopuolella. Yksi näistä oli Windsor-nojatuoli, jota Carl Hansen & Søn valmisti 70 vuotta ja otti myös Henningsenin Heritage-tuolin uustuotantoon vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Frits Henningsen, Carl Hansen & Søn. Viitattu 25.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia Henningsenin kalusteista (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Frits Henningsen
**Vororotti** on rotko lounaisessa Keski-Suomessa Jämsän keskustan länsipuolella.

Geologia
--------

Vororotin rotko on verraten jylhä valtavine irtolohkareineen, kapeine kalliosolineen ja louhikkoineen. Sitä on luonnehdittu Keski-Suomen komeimmaksi kuivan maan rotkovajoamaksi.

Historia
--------

Vororotin nimi viittaa rosvoveljeksiin, jotka piileksivät rotkon piiloluolassa 1800-luvun lopulla. Vororotin piiloluolan seinämillä on nykyäänkin havaittavissa rosvojen nuotiotulen jättämiä nokijälkiä. Ennen kristinuskoa Vororotti on saattanut olla palvontapaikka, sillä sen kallion laelta löydettyjen pienten kuoppien on tulkittu olleen Ukon palvontaan käytettyjä uhrikuppeja.

Tarun mukaan venäläiset vainoajat kätkivät isonvihan aikana ryöstösaaliitaan Vororotin kallioiden suojiin.

Muuta
-----

Vororotin läheisyydessä sijaitsee myös kaksi muuta merkittävää rotkoa: Onkirotti ja Mullikkarotti.

Lähteet
-------

* Kesäläinen, Tuomo & Kejonen, Aimo: *Suomen rotkot*. Tallinna: Salakirjat, 2014.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen rotkot, s. 131
2. ↑  Vororotti *Jämsän seudun luontokohteita*. Suomen luonnonsuojeluliitto. Viitattu 8.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kalapaikka.net
**Vortisismi** eli **vortismi** (< engl. *vortex*, 'pyörre') oli Englannissa Wyndham Lewisin johdolla 1914 syntynyt lyhytikäinen taidesuunta. Se muistutti futurismia ja etsi aiheensa konekulttuurin rytmisestä maailmasta.

Vortisismin piiriin kuului paitsi maalaustaide, piirrostaide ja taidegrafiikka, myös kuvanveisto ja valokuvaus. Suuntaus esiteltiin Wyndham Lewisin *Blast*-lehden ensimmäisen numeron manifestissa vuoden 1914 heinäkuussa. Liikkeen synnyssä oli mukana Lewisin lisäksi myös muita Rebel Art Centren jäseniä. Lewis näki vortisismin itsenäiseksi vaihtoehdoksi kubismille, futurismille ja ekspressionismille. Hänen mukaansa vortisistit pyrkivät pyyhkimään Britanniasta kaikki viktoriaanisen ajan jäljet ja vapauttamaan maan sen lannistavasta menneisyyden perinteestä. Termi *vortisismi* oli runoilija Ezra Poundin keksimä: hän julisti vorteksin (pyörteen) maksimaalisen energian pisteeksi ja suurimman tehokkuuden edustajaksi. Vortisistit halusivat asettaa koneajan työnsä keskiöön, ja Blastin manifesto kehotti heitä täyttämään taiteensa "koneiden, tehtaiden, uusien ja laajempien rakennusten, siltojen ja tehtaiden muodoilla". He arvostelivat futuristeja liiallisesta "maalauksellisuudesta", melodramaattisuudesta ja mahtavuudesta. Lewis kumppaneineen tavoitteli liikkeen selkeää erottuvuutta futuristien sumean liikkeenkuvauksen sijaan, ja he käyttivät voimakkaita ääriviivoja. Vortisistit kiinnittivät futuristeista poiketen paljon huomiota myös koneellisen maailman pimeään puoleen, sen julmuuteen ja kovuuteen.

Vortisistit toimivat vuosien 1914–1916 välillä. Heihin kuuluivat Wyndham Lewisin lisäksi muiden muassa Jessica Dismorr, Frederick Etchells, Henri Gaudier-Brzeska, William Roberts, Helen Saunders, Edward Wadsworth, Lawrence Atkinson, David Bomberg, Jacob Kramer ja Christopher Nevinson. Ensimmäinen maailmansota keskeytti liikkeen toiminnan, eikä se enää jatkanut sodan jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Opas taiteen maailmaan: länsimainen taide varhaisrenessanssista nykypäivään*, s. 281. WSOY, 1992 (italiankielinen alkuteos 1991). ISBN 951-0-17511-0.
2. 1 2  Richard Cork: Vorticism  2009. Oxford University Press, The Museum of Modern Art, New York. Viitattu 21.9.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* vorticism.co.uk (Arkistoitu – Internet Archive)
Fritz-X
**Ruhrstahl FX-1400 Fritz-X** oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen liitopommi.

Fritz-X painoi 1 400 kg. Se oli panssaria läpäisevä pommi, jota ohjattiin radiokomennoilla. Pommi pudotettiin Dornier Do 217 ja Heinkel He 177 pommikoneista 5–6 km:n korkeudesta kohteen ilmatorjunnan kantaman ulottumattomista. Se oli ensimmäinen ohjattava liitopommi. Se kiihtyi pudotuksen aikana liki äänen nopeuteen. Prototyyppikokeissa pommit osuivat 5 metrin halkaisijan sisään. 

III/KG 100, joka muodostettiin Lehr und Erprobungskommano 21:stä, oli ensimmäinen Fritz-X:n käyttäjä. Pommittajiksi siis valittiin erityisen kouliintuneita lentäjiä jne. opettajien opettajia. Do 217K-2-koneissa oli kussakin kaksi pommia. 
Pommeilla upotettiin 9. syyskuuta 1943 italialainen taistelulaiva *Roma* ja taistelulaiva *Italia* vaurioitui pahoin. Englantilainen taistelulaiva *HMS Warspite* vaurioitui ja sen korjaus kesti vuoden. 
Liittoutuneet alkoivat käyttää radiohäirintää pommien torjuntaan. 

Kaikkiaan 1 386 Fritz--pommia valmistettiin ja 602 käytettiin testaukseen. Sotakäyttöön päätyi vähäinen määrä.

Tekniikkaa
----------

* Suunnittelutoimisto tri Kramerin DVL (Deutsche Versuchsanstalt fur Luftfahrt)
* Rakenne: Teräskuori
* Pyrstö: Ristin muotoiset siivet, joissa sähkömoottorilla toimiva peräsin
* Voimalaite: Ei ollut, mutta kiinteäajoainerakettimoottoreita kaavailtiin.
* Radiolinkki: Kehl/Strassburg FuG203 ja FuG230
* Räjähdyspanos: 320 kg amatolia
* Pituus: 3,3 m
* Kärkiväli: 1,4 m
* Rungon halkaisija: 0,55 m
* Massa: 1 570 kg
* Huippunopeus: 1 035 km/h
* Kantama: 5 km
* Valmistus: 1 386 kpl

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fritz-X** Wikimedia Commonsissa