recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Malli ihmisen uroporfyrinogeeni III-syntaasin rakenteesta
**Uroporfyrinogeeni III-syntaasi** on lyaaseihin kuuluva entsyymi, joka katalysoi hydroksimetyylibilaanin syklisoitumista uroporfyrinogeeni III:ksi. Entsyymi osallistuu porfyriinien metaboliaan ja on osa muun muassa hemiryhmän, B12-vitamiinin ja klorofyllin biosynteesiä. Entsyymiä esiintyy niin aitotumaisissa eliöissä kuin prokaryooteissakin. Uroporfyrinogeeni III-syntaasin EC-numero on EC 4.2.1.75 ja CAS-numero 37340-55-9.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Rakenteeltaan uroporfyrinogeeni III-syntaasi on monomeeri. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on noin 28–30 kDa. Rakenteessa on α-kierteistä muodostuva α- ja β-yksikkö, jotka ovat yhdistyneet toisiinsa β-laskosten välityksellä. Entsyymin katalysoima mekanismi on poikkeuksellinen. Ensimmäisessä vaiheessa entsyymi luovuttaa protonin hydroksimetyylibilaanin hydroksyyliryhmällä, joka eliminoituu ja muodostuu kaksoissidos. Substraattina oleva hydroksimetyylibilaani koostuu neljästä pyrrolirenkaasta ja se on sitoutunut entsyymiin siten, että ketjun ensimmäinen ja viimeinen pyrrolirengas ovat lähellä toisiaan. Ketjun viimeinen pyrrolirengas reagoi ensimmäisessä vaiheessa muodostuneen kaksoissidoksen kanssa ja muodostuu spirosyklinen välivaihe. Tämä välivaihe toisiintuu uroporfyrinogeeni II:ksi. Uroporfyrinogeeni III-syntaasin inhibiittoreita ovat muun muassa raskasmetallit kuten elohopea.

Harvinaisessa autosomien välityksellä periytyvässä synnynnäisessä erytropoieettisessa porfyriassa eli Güntherin taudissa uroporfyrinogeeni III-syntaasin toiminta on puutteellista. Tämän vuoksi ihmisen elimistöön kertyy uroporfyrinogeeni I:tä ja sen aineenvaihduntatuotteita. Taudin oireita ovat valoherkkyys ja kynsien ja hampaiden poikkeavuudet.

Lähteet
-------

1. 1 2  Karl Kadish,Kevin M. Smith,Roger Guilard: *The Porphyrin Handbook*, s. 62-67. Elsevier, 2007. ISBN 978-0123932228. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.11.2018). (englanniksi)
2. 1 2 3  EC 4.2.1.75 - uroporphyrinogen-III synthase Brenda. Viitattu 20.11.2018. (englanniksi)
3. 1 2  Daniel L. Purich, R. Donald Allison: *The Enzyme Reference*, s. 855. Academic Press, 2003. ISBN 9780080550817. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.11.2018). (englanniksi)
4. ↑  Carl A. Burtis, Edward R. Ashwood, David E. Bruns: *Tietz Textbook of Clinical Chemistry and Molecular Diagnostics*, s. 1033-1034. Elsevier, 2012. ISBN 9781416061649. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.11.2018). (englanniksi)
5. ↑  Rossen Donev: *Protein Structure and Diseases*, s. 44-51. Academic Press, 2011. ISBN 9780123812629. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.11.2018). (englanniksi)
6. ↑  Kaisa Timonen, Pauliina Nuutinen & Raili Kauppinen: Iho-oireiset hepaattiset porfyriat.  *Duodesim*, 2012, 128. vsk, nro 121247-1255. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.11.2018.
7. ↑  J. G. Salway: *Medical biochemistry at a glance*, s. 108. Wiley-Blackwell, 2006. ISBN 978-1-4051-1322-9. Kirja Googlen teoshaussa. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Enzyme: 4.2.1.75 (englanniksi)
**Tulen salaisuus** on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin vuonna 1995 ilmestynyt romaani. Se kertoo mosambikilaisesta Sofiasta. Sofian elämäntarina jatkuu kirjoissa Tulen arvoitus ja Tulen raivo. Kirjatrilogia kertoo Sofian kasvamisesta aikuiseksi köyhissä ja vaikeissa oloissa. Kirjat perustuvat tositapahtumiin. Sofia on ensimmäisen kirjan alussa 12-vuotias.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Sofian isä Hapakatanda surmataan rosvojoukon hyökätessä heidän kotikyläänsä.
Lähes kaikki muutkin kylän asukkaat otetaan hengiltä. Perheestä jäävät jäljelle Sofian lisäksi hänen sisarensa Maria ja Rosa, veli Alfredo ja heidän äitinsä Lydia Alface. He onnistuvat pakenemaan toiseen turvallisempaan kylään, jossa lapset saavat käydä koulua.

Sofia menettää molemmat jalkansa, kun hän astuu miinaan. Hän saa proteesit, joiden kanssa käveleminen on hankalaa. Sofiasta tulee kuitenkin taitava ompelija, ja hän pystyy elättämään itsensä omassa pienyrityksessään.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksen esittely WSOY:n sivulla[vanhentunut linkki]
**Taito Etelä-Pohjanmaa ry** on alueellaan keskeinen käsityökulttuurin, -taidon ja – elinkeinopalvelujen tuottaja sekä käsityötaiteen perusopetuksen järjestäjä. Yhdistys on toiminut vuodesta 1907 saakka. Sen toiminta-alueena ovat Etelä-Pohjanmaa ja Pohjanmaan maakunnan suomenkielinen alue. Yhdistyksen päätoimipaikka on Seinäjoella Kaarakan talossa.

Yhdistys on osa Käsi- ja taideteollisuusliitto Taito ry:tä ja yhdistyksen liiketoiminnasta vastaa Rustoopuori Oy.

Vuosilukuja
-----------

1907 Taito Etelä-Pohjanmaa ry perustettiin Etelä-Pohjanmaan Kotiteollisuus ry:n nimisenä

1911 Palkattiin yhdistykselle ensimmäinen työntekijä ja perustettiin kiertäviä mies- ja naiskäsityökouluja maakuntaan

1913 Käsi- ja taideteollisuusliitto

1951 Ensimmäinen kotiteollisuusyhdistyksen pysyvä neuvonta-, kurssi- ja näyttelytila Seinäjoelle

1970 Laajennettiin toimintaa maakunnassa

1989 Ensimmäiset lasten käsityökoulut (Etelä-Pohjanmaan kty ja Nylands hantverk rf)

1997 Yrittäjille suunnattu verkkopalvelu Taitoverkko

2017 Taito Etelä-Pohjanmaa ry:n 110-vuotis juhlavuosi

Lähteet
-------

1. ↑  Taito Etelä-Pohjanmaa sai uuden toimitusjohtajan *Ilkka-Pohjalainen*.  1.3.2016. I-Mediat. Viitattu 15.11.2020.
2. ↑  Rauhala, Tuomas: Taito Etelä-Pohjanmaa juhlii 110 vuottaan torstaina Kaarakan talossa *Seinäjoen Sanomat*.  30.8.2017. Mediatalo Keskisuomalainen. Viitattu 15.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Taito Etelä-Pohjanmaan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Käsi- ja taideteollisuusliiton kotisivut
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia. Urmia on myös järvi Iranissa.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Urmia** tai *Urumie* (pers. ‏ارومیه Orūmīyeh‎, azer.  *Urmu, Urumiyə, Urmiye, Wurmê*, kurdiksi Wirmê, Urmîya‎; aiemmin myös Reẕāʾīyeh, tai Riẕāiyeh) on suurkaupunki Iranin luoteisosassa lähellä Turkin rajaa, Urmiajärven länsirannalla. Urmia on Āzārbāyjān-e Gharbīn (Länsi-Azerbaidžan) provinssin pääkaupunki. 

Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 357 399 (1996),*lähde?* 435 200 (2001),*lähde?* 583 255 (2006) ja 667 499 (2011). Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan siellä asui 736 224 asukasta. Suurin osa Urmian asukkaista on azereita; lisäksi kaupungissa asuu muun muassa kurdeja, persialaisia, assyrialaisia ja armenialaisia. 

Kaupungin nimi tulee syyrialais-aramealaisista sanoista *ur* ’kaupunki’ ja *mia* ’vesi’ ja tarkoittaa "kaupunkia veden äärellä". Vuosina 1925–1979 kaupungin nimi oli **Rezaieh** tuolloin hallinneiden šaahien Reza Pahlavin ja Mohammad Reza Pahlavin kunniaksi.

Kaupungissa toimii vuonna 1878 perustettu Urmian yliopisto, sekä erikseen lääketieteellinen korkeakoulu, teknillinen korkeakoulu ja islamilainen yliopisto.

Urmia sijaitsee ylänköalueella noin 1 300 metrin korkeudessa. Hedelmällisellä seudulla viljellään muun muassa omenia ja tupakkaa.

Historiaa
---------

Zarathustralaisen uskonnon perustajan Zarathustran on oletettu syntyneen Urmian lähistöllä, mutta tieto on kiistanalainen. 

Menneinä vuosisatoina kaupunkia hallitsivat useat persialaiset dynastiat, kunnes turkinsukuiset oguusit valtasivat alueen 1000-luvulla. Vuonna 1184 kaupungin puolestaan valtasivat seldžukit. Myös turkkilaiset hallitsivat kaupunkia useaan otteeseen, kun se sijaitsi Osmanien valtakunnan rajalla.

Viimeistään 1100-luvulta Urmiassa on sijainnut kristillinen piispanistuin. Vuonna 1835 paikkakunnalle perustettiin protestanttinen lähetysasema. Sen vaikutuksesta paikallisesta nykysyyrian murteesta tuli kirjakieli. Vuonna 1900 yli 40 % kaupungin asukkaista oli kristittyjä. Ensimmäisen maailmansodan aikana kristityt joutuivat vainojen kohteeksi ja pakenivat kaupungista. Nykyään kaupunki on 95-prosenttisesti islaminuskoinen. 

* Jamen moskeija Urmiassa.Jamen moskeija Urmiassa.
* Iltanäkymä.Iltanäkymä.
* Kaupunkinäkymä lentokoneesta.Kaupunkinäkymä lentokoneesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Brinkhoff, Thomas: Iran: Major and Midsize Cities (Maakunnat ja niiden pääkaupungit kerrotaan kohdassa *Provinces*, kaupunkien tietoja kohdassa *Contents: Cities*. Aineistolähteeksi ilmoitetaan Iranin tilastokeskus.) *citypopulation.de*. Viitattu 20.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Urmia** Wikimedia Commonsissa

* Orūmīyeh, Iran Britannica.com. (englanniksi)
* Tietoa Urmian historiasta (englanniksi)
**Aagot Jung** (o.s. **Nystén**; 23. elokuuta 1932 Parainen – 25. heinäkuuta 2021 Turku) oli suomenruotsalainen toimittaja, joka työskenteli lähes puoli vuosisataa Yleisradion Turun-toimituksen palveluksessa. Hänet muistetaan erityisesti radion ja television puutarhaohjelmista *Trädgårdsradion*, *Gröna rummet* ja *Trädgårdsrutan* eli *Puutarharuutu*.

Jung oli koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti (1966). Hän opiskeli radio- ja TV-työtä myös Britanniassa ja Pohjoismaissa 1960–1970-luvulla. Hän oli Yleisradion Turun-aluetoimituksen esimies 1960–1980 ja erikoistoimittaja vuodesta 1980. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1993 hän jatkoi ohjelmatyötä freelancerina.

Jung toimi aktiivisesti myös rauhanliikkeessä. Vuonna 1982 hän oli Minskin rauhanmarssilla Suomen komitean puheenjohtaja ja 1988 delegaattina YK:n yleiskokouksessa. Hänelle myönnettiin Sadankomitean rauhanpalkinto vuonna 1980.

Aagot Jung oli naimisissa vuosina 1955–1962 Teo Jungin kanssa, ja heillä on tytär.

Palkintoja ja huomionosoituksia
-------------------------------

* Sadankomitean rauhanpalkinto 1980
* Svenska Kulturfondenin juhlapalkinto 1984
* Yleisradion ruotsinkielisen ohjelmatoiminnan palkinto 1994
* Svenska Folkskolans Vännerin kansansivistystyön palkinto 1996
* Finlands svenska publicistförbundin kunniajäsen 2007

Julkaisuja
----------

* *Ihmisiä puutarhan huoneissa.* (Suomentanut Julia Donner.) Helsinki: Schildts, 2011. ISBN 978-951-50-2153-3

Lähteet
-------

* *Vem och vad 2010*, s. 311–312. Helsingfors 2010. ISBN 978-951-50-2002-4
* Westerby, Sixten: Nekrolog: Aagot Jung.  *Hufvudstadsbladet*, 15.8.2021, s. 35.

### Viitteet

1. ↑  Trädgårdsradions Aagot Jung 1932–2021. *Demokraatti*. Viitattu 13.1.2022.
**F 7 Såtenäs** eli **Skaraborgs flygflottilj** on Ruotsin ilmavoimien toinen laivue. Sen tukikohta on Såtenäsin kartanossa Tunissa ja se on Lidköpingin kunnan suurin työnantaja.

Skaraborgin laivue perustettiin vuonna 1940. Såtenäs tuli valituksi, koska sen lähistöllä voitiin suorittaa pommituskokeita.

Historia
--------

Vuoden 1930 puolustuskomission vuonna 1935 luovuttaman puolustusselonteon pohjalta valmisteltu vuoden 1936 puolustuspäätös määritti neljän olemassa olleen lento-osaston laajentamisen seitsemäksi lennostoksi.

Puolustuspäätös osoittautui nopeasti maailmapoliittisen tilanteen muuttuessa riittämättömäksi ja jo 8. kesäkuuta 1938 valtiopäivät päätti 20 miljoonan lisärahoituksesta puolustusmenoihin. Samassa yhteydessä tehtiin päätös lennoston perustamisesta Såtenäsiin. Valtio päätti lunastaa Såtenäsin kartanon alueen 685 000 kruunulla ja jo 22. syyskuuta allekirjoitettiin kauppakirjat.

Kalusto
-------

Sen ensimmäiset lentokoneet olivat italialaisia B 16 Caproni-koneita, joiden käytössä oli talvisin vaikeuksia. Vuonna 1956 laivue siirtyi suihkukauteen A 32A Lansen -kalustolla.

Maaliskuussa 1965 laivue sai TP 84 Hercules -kuljetuskoneen, toisen vuonna 1969 ja kolmannen vuonna 1975. Viisi konetta hankittiin vuosina 1981–82. 

Vuonna 1973 tuli F 7-laivueesa ensimmäinen Viggen-kaluston käyttäjä (AJ-versio).
Vuonna 1993 yksikkö sai JAS 39 Gripenit. 

Kalusto kautta aikojen:

* Rynnäkkökoneet: A 21A, A 21R, Saab 29 Tunnan, A 32, AJ 37, JAS 39
* Pommikoneet: B 3, B 5, B 16, Saab 17, Saab 18,
* Hävittäjät: Saab 21R, AJ 37, JAS 39 Gripen
* Tiedustelukoneet: JAS 39
* Kuljetuskoneet: Tp 9, Tp 55, Tp 79, Tp 83, TP 84, TP 101
* Muut koneet: G 101, Se 102, Se 103, Se 104, Sk 11, Sk 12, Sk 16, Sk 50, SK 60, Hkp 2

Tukikohta nyt
-------------

Såtenäs toteuttaa koko Ruotsin ilmavoimien Gripen-koulutuksen. Se kouluttaa myös tšekkiläiset ja unkarilaiset Gripen-lentäjät. Tukikohdassa ei 2000-luvulla koulutettu eikä palvellut lainkaan varusmiehiä.

Päälliköt
---------

* Folke Ramström (1940-45)
* Ingvar Berg (1945-50)
* Stig Norén (1950-57)
* Åke Sundén (1957-58)
* Folke Barkman (1958-68)
* Bengt Lehander (1968-72)
* Karl-Erik Fernander (1972-78)
* Björn Amelin (1978-85)
* Stig Abrahamsson (1985-93)
* Christer Backryd (1993-98)
* Jan Andersson (1998-01)
* Fredrik Hedén (2001-06)
* Ingemar Adolfson (2006-)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **F 7 Såtenäs**.
* F 7 Såtenäsin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. ↑  Skaraborgs flygflottilj - F 7 *forsvarsmakten.se*. Viitattu 13.10.2019.
Fabian Brunnström, 2009.
**Fabian Brunnström** (s. 6. helmikuuta 1985 Helsingborg, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, jonka pelipaikka on oikea laitahyökkääjä. Hän siirtyi kesken kauden 2013–2014 SHL:n Leksands IF:ään.

Ura
---

Brunnström pelasi kaudella 2007–2008 Elitserien-joukkue Färjestads BK:ssa. Kaudet 2005–2006 ja 2006–2007 hän pelasi Ruotsin 1. divisioonassa ja käväisi myös HockeyAllsvenskanin Rögle BK:ssa. Kaudella 2006–2007 hän voitti Ruotsin 1. divisioonan piste- ja maalipörssin ja oli nostamassa Borås HC:n HockeyAllsvenskaniin.

Brunnströmiä ei varattu NHL:n varaustilaisuudessa, mutta hän siirtyi toukokuussa 2008 Dallas Starsiin vapaana pelaajana. Brunnström on NHL:n historian ensimmäinen eurooppalainen pelaaja, joka on tehnyt kypärätempun ensimmäisessä NHL-ottelussaan. Hän teki kypärätempun 15. lokakuuta 2008. Samaan ovat pystyneet vain Montreal Canadiensin Alex Smart 14. tammikuuta 1943 ja Quebec Nordiquesin Réal Cloutier 10. lokakuuta 1979. Brunnström ratkaisi debyytissään 6–4-voiton Nashville Predatorsia vastaan. Brunnström teki lopulta ensimmäisellä kaudellaan 29 pistettä 55 ottelussa. Tämän jälkeen hän ei onnistunut Starsissa enää yhtä hyvin, ja kaudella 2010–2011 hänet kaupattiin Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Mih’ail Stefanovitšiin. Brunnström oli pelannut kauden aikana 37 ottelua AHL:n Iowa Starsissa mutta ei yhtään Dallasissa. Loppukauden hän edusti Maple Leafsin farmijoukkuetta Toronto Marliesia.

Kaudeksi 2011–2012 Brunnström siirtyi Detroit Red Wingsiin koeajan kautta. Red Wingsissä hän pääsi pelaamaan vain viisi ottelua, ja pääosa kaudesta meni farmijoukkue Grand Rapids Griffinsissä. Seuraavaksi kaudeksi Brunnström palasi Ruotsiin, kun hän teki kolmivuotisen sopimuksen Frölunda HC:n kanssa. Hän pelasi Frölundassa yhden täyden kauden ja osan toista. Lokakuussa 2013 seura ja Brunnström purkivat sopimuksensa ja hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Leksands IF:ään.

Lähteet
-------

* Fabian Brunnström *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Fabian Brunnström Eurohockey-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Stars win Fabian Brunnstrom sweepstakes  8.5.2008. CBC. Viitattu 13.10.2013. (englanniksi)
2. ↑  Maple Leafs get Fabian Brunnstrom from Stars for Mikhail Stefanovich  31.1.2011. The Hockey News Corporation.  Arkistoitu 21.10.2013. Viitattu 26.10.2011. (englanniksi)
3. ↑  Bodin, Uffe: Klar för Detroit *hockeysverige.se*.  31.10.2011. NewsMe. Viitattu 26.10.2011. (ruotsiksi)
4. ↑  Pettersson, Robert: "Enda alternativet" *Hockeysverige.se*.  26.7.2012. NewsMe. Viitattu 1.8.2012. (ruotsiksi)
5. ↑  Frölunda och Brunnström bryter samarbetet *Frolundaindians.com*.  5.10.2013. Frölunda HC. Viitattu 13.10.2013. (ruotsiksi)
6. ↑  Winther, Ola: Lämnar Frölunda för Leksand *Hockeysverige.se*.  5.10.2013. NewsMe. Viitattu 13.10.2013. (ruotsiksi)
**William Higinbotham** (25. lokakuuta 1910 Bridgeport, Connecticut – 10. marraskuuta 1994 Gainesville, Georgia) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka osallistui ydinaseen kehittämiseen, mutta toisen maailmansodan jälkeen hän otti osaa niiden leviämisen estämiseen. Higinbotham oli myös videopelien varhainen kehittäjä, sillä hänen luomaansa *Tennis for Two* -peliä pidetään yhtenä varhaisimmista videopeleistä.

Perhe
-----

Higinbotham syntyi vuonna 1910 Bridgeportissa, Connecticutissa. Nuoruutensa hän vietti Caledoniassa New Yorkissa, missä hänen isänsä toimi presbyteriaanipappina. Higinbotham oli kolmesti naimisissa. Hänen kaksi ensimmäistä vaimoaan, Julie Ann ja Margaret, kuolivat, ja hänen kolmas vaimonsa oli nimeltään Edna. Higinbotham sai kaksi tytärtä ja yhden pojan.

Opiskelu ja ura
---------------

Higinbotham valmistui Williams Collegesta 1932. Tämän jälkeen hän jatkoi opiskeluja Cornellin yliopistossa. Yhdysvaltojen liityttyä toiseen maailmansotaan vuonna 1941 Higinbotham siirtyi Massachusetts Institute of Technologyn Radiation Laboratoryyn. Myöhemmin sodan aikana hän johti elektroniikan tutkimusryhmää Los Alamosissa, jossa valmistettiin ensimmäistä atomipommia. Sodan jälkeen hän oli perustamassa Federation of American Scientists -järjestöä, ja hän ajoi voimakkaasti koko uransa ajan ydinaseiden valvontaa.

Higinbotham aloitti vuonna 1947 Brookhavenin kansallislaboratoriossa. Hän työskenteli siellä 47 vuoden ajan, vuoteen 1984. Tämän jälkeen hän toimi kuolemaansa asti laboratorion neuvonantajana. Laboratorio järjesti vuosittain avoimien ovien päivän. Lokakuussa 1958 Higinbotham alkoi suunnitella päivää varten peliä, sillä hän oli aiemmin tajunnut, kuinka suurin osa tiedenäyttelyistä oli staattisia. Hän käytti noin kaksi viikkoa *Tennis for Two* -nimen saaneen pelin kehittämiseen. Se esiteltiin ensimmäisen kerran 18. lokakuuta laboratorion avoimien ovien päivänä. Tennispeliä pystyi pelaamaan kaksi ihmistä tietokoneeseen liitettyjen ohjaimien avulla. Peli käytti näyttönään oskilloskooppia.

Higinbotham sai uransa aikana yli 20 sähkötekniikkaan liittynyttä patenttia, mutta videopeliään hän ei patentoinut. Higinbotham kertoi vuoden 1983 haastattelussa, että hän ei hakenut patenttia pelille, koska uskoi, että hallitus ei olisi kiinnostunut sellaisesta keksinnöstä.

Higinbotham kuoli vuonna 1994 kotonaan Gainesvillessä, Georgiassa. Kuolinsyy oli keuhkolaajentuma.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Sullivan, Ronald: William A. Higinbotham, 84; Helped Build First Atomic Bomb *NYTimes.com*.  15.11.1994. The New York Times Company. Viitattu 4.11.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  The First Video Game of William Higinbotham *History of Computers*. Viitattu 4.11.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hérculez Gómez** (s. 6. huhtikuuta 1982 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on meksikolaisamerikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Vetäydyttyään kentiltä vuonna 2016 hän on toiminut tv-kommentaattorina.

Seurajoukkueura
---------------

Gómez aloitti ammattilaisuransa Meksikon 1. divisioonassa Cruz Azulin joukkueessa vuonna 2001. Hän edusti urallaan useita seuroja, muun muassa Primera División de Méxicossa pelaavaa Pachucaa

Maajoukkueura
-------------

Gómez valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen vuoden 2007 Copa Américaan. Hän oli ensimmäisen kerran Yhdysvaltain kokoonpanossa Argentiinaa vastaan, muttei päässyt ottelussa kentälle. Ensimmäistä kertaa hän pääsi kentälle Kolumbiaa vastaan.

Toukokuussa 2010 Gómez valittiin edustamaan Yhdysvaltoja MM-kisoihin 2010. Hän teki maalin 4−2 päättyneessä ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan. Kesäkuussa 2010 juuri ennen MM-kisoja hän teki maalin 3−1 päättyneessä ottelussa Australiaa vastaan.

Gómez pelasi 24 maaottelua ja teki niissä kuusi maalia vuosina 2007–2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Mamrud, Roberto: USA - Record International Players  5.7.2018. RSSSF. Viitattu 6.10.2018. (englanniksi)

  

Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Howard |
2 Spector |
3 Bocanegra |
4 Bradley |
5 Onyewu |
6 Cherundolo |
7 Beasley |
8 Dempsey |
9 Gómez |
10 Donovan |
11 Holden |
12 Bornstein |
13 Clark |
14 Buddle |
15 DeMerit |
16 Torres |
17 Altidore |
18 Guzan |
19 Edu |
20 Findley |
21 Goodson |
22 Feilhaber |
23 Hahnemann |
Valmentaja Bob Bradley
**Stenansiktet** on ruotsalainen mustaa huumoria sisältävä draamaelokuva vuodelta 1973. Sen on ohjannut Jan Halldoff, joka laati myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Bengt Forslundin kanssa. Pääosaa, epäviihtyisän betonilähiön suunnittelijoita murhaamaan ryhtyvää sosiaalityöntekijä Harrya esittää Jan Blomberg. Elokuvaa ei ilmeisesti ole esitetty Suomessa.

Elokuvan *Stenansiktet* (suom. *Kivikasvo*) tuotti seksiaiheisista elokuvistaan (mm. Torgny Wickmanin *Rakkauden kieli*) tunnettu Inge Ivarson. Tuottajalleen epätyypillinen elokuva kuvattiin 1960-luvulla rakennetussa Skärholmenin lähiössä Tukholmassa.

Juoni
-----

Liehulahkeisten teinipoikien jengi maleksii Tukholman betonilähiössä, juo olutta, ahdistelee naisia, varastaa heidän laukkujaan ja herättää yleistä pahennusta. Sosiaalityöntekijä Harry on muuttanut hiljattain alueelle ja menettänyt pienen poikansa tämän pudottua keinusta asfaltille. Vaimo on joutunut tapauksen takia psyykkiseen sairaalaan. Lähiöelämään pettynyt Harry joutuu nuorisojengin ahdistelemaksi ja saa hullun idean. Hän palkkaa jengin kidnappaamaan betonilähiöstä vastuussa olevia byrokraatteja ja toimittamaan uhrit hänen kotiinsa, jossa hän voi tappaa heidät omin käsin. Muuan kunnallisneuvos hukkuu Harryn kylpyammeeseen ja päätyy variksenpelättimeksi lähiön torille. Alueen arkkitehti muurataan oman luomuksensa sisään.

Vastaanotto
-----------

Ruotsalaiset kriitikot tyrmäsivät elokuvan lähes järjestään. He kutsuivat sitä muun muassa "köyhän miehen *Kellopeliappelsiiniksi*" ja pitivät sitä huonona puheenvuorona lähiökeskusteluun. Aiheen käsittelyä pidettiin asenteellisena, naiivina ja pinnallisena.

Lähteet
-------

1. ↑  Once Upon a Time in Sweden: Stenansiktet (The Stone Face, 1973), Ninja Dixon -blogi 28.5.2012, viitattu 2.4.2015. (englanniksi)
2. ↑  Stenansiktet (1973), Svensk filmdatabas, viitattu 2.4.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Stenansiktet
**Mind Riot** oli vuosina 1990–1998 toiminut joutsenolainen metalliyhtye. Sen musiikkityyli kehittyi alkuaikojen thrash- ja death metalista myöhempään alternative metaliin.

Mind Riotilta ilmestyi 1990-luvun puolivälissä kaksi albumia. Jälkimmäinen albumi, vuoden 1996 *Inferno Go-Go*, jäi kuitenkin käytännössä julkaisematta yhtyeen italialaisen levymerkin Godhead Recordingsin alasajon myötä, mihin hiipui myös yhtyeen toiminta. Yhtyeen viimeinen levytys oli *Suomi Finland Perkele* -lehden *"How to Understand Finland!?" First Lesson* -kokoelma-albumilla vuonna 1998 julkaistu "Isolation".

Mind Riotin laulaja-kitaristi Tuomo Saikkonen on sittemmin tullut tunnetuksi Mokoman kitaristina ja Sakara Recordsin toimitusjohtajana. Myös rumpali Raikko Törönen on soittanut Mokomassa. Saikkonen ja kitaristi Juha Javanainen ovat soittaneet myös The Machetessa.

Yhtye teki yhden keikan mittaisen paluun helmikuussa 2007, jolloin se, The Siissidös ja Charged esiintyivät Helsingin Semifinal-klubilla. Sakara Records julkaisi Mind Riotin *Inferno Go-Go* -albumin uudelleenmasteroituna vuonna 2015.

 
Mind Riot kutsuttiin esiintymään Tuskaan kesällä 2017. Alkuperäistä rytmisektiota ei enää saatu yhtyeen riveihin, joten heidät korvasi Mokoma-yhtyeestä tuttu Kuisma Aalto sekä The Macheten rumpali Teemu Saikkonen. Vanhempi Saikkonen osallistui yhtyeen toimintaan jo sen varsinaisella toimintakaudella ajoittaisena Törösen sijaisena. 

Tuskan keikka innosti yhtyettä julkaisemaan myös uutta musiikkia. Neljän biisin *Come Undone* EP:n keväällä 2017 Tuomo Saikkosen johtaman Sakara Recordsin kautta.

Vuonna 2021 Mind Riot aktivoituu jälleen. Neljä kappaletta sisältävä *Abyss* EP julkaistaan 17.9.2021 Sakara Recordsin kautta. Minialbumin tuotannosta vastaa Miitri Aaltonen ja masteroinnista Chartmakersin Svante Forsbäck.

Jäsenet
-------

* Juha Javanainen – kitara (1990 -)
* Tuomo Saikkonen – laulu, kitara (1990 -)
* Teemu Saikkonen – rummut (2017 -)
* Kuisma Aalto – basso (2017 -)
* Kirill Lorech – bassokitara (1990 - 1997)
* Raikko Törönen – rummut (1990 - 1997)

Julkaisut
---------

**Albumit**

* *Peak*  (Godhead, 1995)
* *Inferno Go-Go*  (Godhead, 1996)

**Minialbumit**

* *Plasma*  (Subvertic, 1993)
* Come Undone (Sakara Records, 2017)
* Abyss (Sakara Records, 2021)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mind Riot *Isten’s Guide to 20th Century Finnish Hard Rock & Heavy Metal*. Isten Fanzine. Viitattu 16.3.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Mind Riot Tuomo Saikkonen. Viitattu 16.3.2015.
3. 1 2 3  Schildt, Saku: Olipa kerran aika, kun Ville Valo halusi alkaa tuottaa Tuomo Saikkosen yhtyettä – Mokoma-kitaristi julkaisi teinivuosiensa bändin levyn *Rumba*.  2.3.2015. Pop Media. Viitattu 16.3.2015.
4. 1 2 3  Isoaho, Timo: Mokoma-kitaristilta kova yllätys – vanha yhtye aktivoituu! *Soundi*.  5.11.2014. Pop Media. Viitattu 16.3.2015.
5. ↑  Charged, The Siissidös, Mind Riot Semifinal. Viitattu 16.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Mind Riot Facebookissa
* Mind Riot Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
* Mind Riotin "Isolation" (2015) YouTube-sivustolla
Hôtel Négresco.
Hôtel Négresco yöaikaan.
**Hôtel Négresco** on arvostettu luksustason hotelli ja taidegalleria, jonka perusti Henri Negresco vuonna 1912. Rakennus on tyyliltään Belle Époquen barokkia, ja se sijaitsee Nizzan kaupungin loisteliaalla rantakadulla, Promenade des Anglais'lla. Hotelli on aivan Välimeren rannalla, vastapäätä Enkelten lahtea (ransk. *Baie des Anges*). Hotellin omistajina ovat olleet vuodesta 1957 lähtien Paul ja Jeanne Augier. Hotelli on yksi harvoista yksityisomistuksessa olevista hienoista hotelleista. Rakennus on luokiteltu historialliseksi monumentiksi vuonna 2003.

Historia
--------

Henri Négresco (1868—1920) syntyi majatalon pitäjän poikana Bukarestissa Romaniassa. 15-vuotiaana hän lähti kotoaan työhön Pariisiin, Monacoon ja Nizzaan. Nizzassa hänestä tuli kaupungin kasinon johtaja, ja hän tuli kuuluisaksi vieraanvaraisuudestaan. Maailman miljardöörit, ruhtinaat ja kuninkaat, mukaan lukien amerikkalainen Rockerfellerin perhe, vannoivat Négrescon nimeen, kun puhuttiin vieraanvaraisuudesta. Näin Négresco loi omaisuutensa.

Vuonna 1912 Négresco rakennutti hotellin, jonka arkkitehtina oli Édouard Niemans, yksi aikakauden tunnetuimmista arkkitehdeista. Hotellin valmistuttua Négresco saattoi vastaanottaa maailman rikkaimpia ihmisiä omissa tiloissaan. Hotellin rakennustöihin osallistui myös tunnettu rakennusinsinööri Gustave Eiffel, jonka käsialaa on esimerkiksi rakennuksen kuuluisa vaaleanpunainen torni. 

Négrescoa kohtasi valitettavan huono onni, sillä heti hotellin valmistuttua puhkesi ensimmäinen maailmansota ja hotelli muutettiin sotilassairaalaksi. Sodan loputtua varakkaat asiakkaat olivat vähissä Nizzassakin, ja hotelli joutui suuriin taloudellisiin vaikeuksiin. Velkojien vaatimuksesta hotelli myytiin belgialaiselle yritykselle, ja Négresco kuoli muutaman vuoden kuluttua Pariisissa vain 52-vuotiaana.

Lähteet
-------

* Hotellin kotisivut
* Hotelli Négrescon gallerian sivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Jeanne Augier
-------------

Hotellilla oli vuosikymmenten aikana monia alamäkiä kuin ylämäkiäkin. Kuitenkin vuonna 1957 Paul ja Jeanne Augier ostivat loistohotellin. Paul Augier oli nizzalaine poliitikko ja liikemies sekä hän vaimonsa Jeanne, intohimoinen taiteentuntija ja keräilijä.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hôtel Négresco**.
* Hotellin sivusto
Zgancipuuroa – tattaria ja sulatettua silavaa
Kinkkua ja makkaraa myynnissä Ljubljanassa
**Slovenialainen keittiö** on yhdistelmä paikallisia omaperäisiä tuotteita sekä erilaisia yhteisiä vaikutteita naapurimaista eri aikoina, erityisesti Keski-Euroopasta, Unkarista ja Jugoslaviasta. Ensimmäinen vaarsinainen slovenialainen keittokirja on vuodelta 1799, ja sen on koonnut Valentin Vodnik. Vuoristoisuudesta huolimatta maasta suuri osa on viljelysmaata. Maaseudun ruokakulttuuri poikkeaa kaupunkilaisesta, ja eri seuduilla on vaihtelua keskenään. Nykyään Slovenia markkinoi matkailuaan ruokaperinteen monipuolisuudella.

Ruokalajeista
-------------

Lihaa on tarjottu perinteisesti ainoastaan viikonloppuisin sekä juhlapyhinä. Aineksina on käytetty paikallisesti kasvatettuja sianlihaa ja siipikarjaa. Makkaroita ja veripalttua on suosittu. Puuroja, keittoja ja pataruokia sekä muhennoksia on käytetty paljon. Kalaa ja mereneläviä on käytetty suhteellisen vähän. Sienet ja marjat ovat perinteisesti suosittuja. Koska myös lypsykarjaa on ollut, on monipuolisista juustoista tullut erityinen perinne, ja niitä on tehty sekä lehmän että lampaan maidosta. Alkoholijuomina on tarjoiltu olutta, viinejä ja toisinaan väkevämpiäkin. Tunnettu, mutta ehkä aliarvostettu ruokaviini on kuiva valkoviini Rizling.

Slovenialaisia juustoja
-----------------------

Lampaanmaidosta valmistettuja juustoja ovat bovški sir ja kraški ovčji sir. Lehmänmaitopohjaisia juustoja ovat bohinjski sir, mohant, nanoški sir, tolminc ja trnič.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sirpa Spoljaric: Slovenian ruokaperinteestä  8.2.2014. Slovenia-seura. Viitattu 29.10.2020.
2. ↑  Miriam Risager: Maista Slovenia *I Feel Slovenia*.  2020. Viitattu 29.10.2020.
3. 1 2  Slovenian keittiö: valokuvia, ruokia ja reseptejä Slovenian kansallisruokia *aroundtravels.com*. Viitattu 29.10.2020.
4. ↑  Rizling *Viinilehti*. Viitattu 29.10.2020.
5. ↑  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 78–80, 403, 484–485, 509, 715, 730. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Slovenialainen keittiö** Wikimedia Commonsissa
**Viistorintamahyökkäys** oli Preussin kuningas Fredrik II Suuren 1700-luvun puolessa välissä kehittämä taktiikka, jossa pyrittiin keskittämään oman armeijan voima vastustajan taistelulinjan sivustaan tai selustaan.

Fredrik kehitti viistorintamahyökkäyksen vuonna 1745, koska hän halusi kohdistaa ylivoimaisen iskun yhteen kohtaan vastustajan linjataktiikan mukaisessa taistelulinjassa. Hän kehitti erilaisia tapoja vahvistaa oman linjansa toista päätä hyökätäkseen sillä, samalla kun pyrki vähentämään linjansa heikompien osien kokemia tappioita. Lopullisessa muodossa viistorintamahyökkäys toteutettiin seuraavalla tavalla: osalla armeijaa tehtiin valehyökkäys vastustajan taistelulinjaa vastaan, samalla kun oman armeijan päävoima kiersi vastustajan sivustaan. Tämä liike koitettiin peittää vihollisen näkyvistä, joko käyttämällä hyväksi jotain paikallista maaston piirrettä, tai musketti- ja tykkitulen aikaansaamaa savua. Näin aikaansaadulla uudelleenryhmityksellä iskettiin vastustajan sivustaan, tavoitteena romahduttaa yllättyneen vihollisen taistelulinja. Onnistunut taktiikka vaati joukkojen nopeaa liikuttelua, ja se ei onnistunut huonosti harjoitetuilta armeijoilta.

Fredrik II Suuren suorittama viistorintamahyökkäys Leuthenin taistelussa.
Ehkä paras esimerkki viistorintamahyökkäyksen käytöstä on Leuthenin taistelu itävaltalaisia vastaan vuonna 1757, jossa Fredrik käytti hyväkseen taistelukentän harjumuodostumaa, piilottaen sen kautta koukkaavan armeijansa vastustajalta. Samalla kun vastustajan komentajan Karl Alexander Lothringenin huomion kiinnitti valehyökkäys linjan keskustaan ja oikeaan sivustaan Fredrik marssitti oman armeijansa itävaltalaisten taistelulinjan vasempaan päähän, johon suoritettu hyökkäys romahdutti ylivoimaisen vastustajan koko taistelulinjan. 

Viistorintamahyökkäyksen huippuaikaa olivat Itävallan perimyssota ja seitsenvuotinen sota. Pian itävaltalaiset kehittivät omaa taktiikkaansa sitä vastaan, muun muassa lisäämällä reservin osuutta taistelukentällä. Näin Preussin armeijan nauttima taktinen etu kurottiin umpeen. 1770-luvulla Fredrikiä alettiin arvostella taktisen joustamattomuuden takia ja Baijerin perimyssota 1778-79 ei ollut enää pelkkää Preussin voittokulkua.

Viistorintamataktiikka sopi parhaiten Keski-Eurooppaan, erityisesti Sleesian ja Böömin aitaamattomalle maaseudulle. Huonommin se soveltui metsäisempään ja aidattuun Länsi-Eurooppaan, minkä preussilaiset huomasivat sotiessaan ranskalaisia vastaan 1790-luvulla Itä-Ranskassa ja Belgiassa. Lisäksi ranskalaisten käyttämä linjataktiikasta poikkeava taistelutapa teki viistorintamahyökkäyksen käyttämisen vaikeammaksi.

Lähteet
-------

* Black, Jeremy: *Warfare in the Eighteenth Century*. Lontoo: Cassell, 2002. ISBN 0-304-36212-3.
* Latimer, John: *Luoteja ja pajunköyttä*. Harhautus sodankäynnissä (Alkuteos: Deception in War) toimittaen suomentanut: Tiilikainen, Heikki. Helsinki: Ajatuskirjat, 2006. ISBN 951-20-6948-2.
**Volker Beck** (s. 30. kesäkuuta 1956 Nordhausen) on itäsaksalainen yleisurheilija ja 400 metrin aitajuoksun olympiavoittaja.

Beck voitti nuorten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1975 hopeaa 400 metrin aitajuoksussa ja kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Vuonna 1977 hän voitti aitajuoksun Euroopan cupin finaalissa ja sijoittui maailmancupissa toiseksi sekä päälajissaan että aidattomalla 400 metrillä. Akillesjänneleikkaus piti hänet jonkin aikaa poissa huipulta, mutta talvella 1980 hän juoksi sisäradoilla 400 metriä hyvään aikaan 46,0 s ja koki seuraavana kesänä uransa huippuhetken Moskovan olympialaisissa.

Parhaat länsimaalaiset urheilijat olivat poissa Moskovan olympialaisista, ja 400 metrin aitajuoksusta puuttui muun muassa maailmanennätysmies Edwin Moses. Beck pääsi olympialaisten alkueristä helposti jatkoon ajalla 50,35 s ja voitti välieränsä edelleen vaatimattomalla ajalla 50,36 s. Loppukilpailu käytiin koleassa ja tuulisessa säässä. Beck juoksi ulommaista rataa ja nousi loppusuoralla muiden ohi voittoon. Hänen kultamitaliaikansa oli 48,70 s, ja isäntämaan Vasili Arhipenko hävisi hänelle 0,16 sekuntia. Toisen mitalinsa Beck sai 4 × 400 metrin viestistä, jossa hän ankkuriosuudella joutui päästämään 400 metrin juoksun olympiavoittajan, Neuvostoliiton Viktor Markinin niukasti edelleen. Itä-Saksan loppuaika oli 3.01,3 s ja eroa Neuvostoliittoon oli 0,2 sekuntia.

Vuonna 1981 Beck voitti vielä aitajuoksun Euroopan cupin finaalissa ja sijoittui maailmancupissa toiseksi mutta ei enää sen jälkeen menestynyt kansainvälisissä kilpailuissa.

Lähteet
-------

* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä, 2. painos*, s. 100. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.

### Viitteet

1. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 296. , 1987.
2. ↑  Gardberg, Kai; Hannus, Matti; Pekola, Tapio & Shearman, Mark: *Moskovan olympiakirja*, s. 86–88, 143. Juoksija-lehti, 1980. ISBN 951-9465-09-X.

  

Miesten 400 metrin aitajuoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1900: John Walter Tewksbury |
1904: Harry Hillman |
1908: Charles Bacon |
1920: Frank Loomis |
1924: Morgan Taylor |
1928: David Burghley |
1932: Robert Tisdall |
1936: Glenn Hardin |
1948: Roy Cochran |
1952: Charles Moore |
1956: Glenn Davis |
1960: Glenn Davis |
1964: Warren Cawley |
1968: David Hemery |
1972: John Akii-Bua |
1976: Edwin Moses |
1980: Volker Beck |
1984: Edwin Moses |
1988: Andre Phillips |
1992: Kevin Young |
1996: Derrick Adkins |
2000: Angelo Taylor |
2004: Félix Sánchez |
2008: Angelo Taylor |
2012: Félix Sánchez |
2016: Kerron Clement |
2020: Karsten Warholm |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Jacques Amyot. Léonard Gaultier’n tekemä muotokuva.
**Jacques Amyot** (ransk: [amjo]; 30. lokakuuta 1513 – 6. heinäkuuta 1593) oli ranskalainen renessanssiaikainen piispa, antiikintutkija ja kääntäjä.

Amyot opiskeli Pariisin yliopistossa ja Bourgesissa ja valmistui latinan ja kreikan professoriksi. Valmistumisen jälkeen hän matkusti Vatikaaniin tutkimaan Plutarkhoksen tekstejä ja samalla matkalla hän osallistui myös Trenton kirkolliskokouseen. Palattuaan Ranskaan hänet nimitettiin Henrik II:n poikien opettajaksi. Näistä pojista Henrik III myönsi hänelle Pyhän Hengen ritarikunnan jäsenyyden. 

Paavi Pius V nimitti hänet Auxerren piispaksi, jossa hän jatkoi piispan töidensä ohella käännösten tekemisiä. Hän kiinnitti erityisesti huomiota Plutarkhoksen tekstien kääntämiseen ja muut kirjoittajat olivat hänelle toissijaisia. Amyotin käännösten kieli ja tyyli tekivät hänestä suositun ja vaikutusvaltaisen. Montaigne ylisti hänen kielenkäyttöä ja Shakespeare käytti hänen töitään lähteenä roomalaisnäytelmiinsä (Antonius ja Kleopatra, Coriolanus ja Julius Ceasar).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jacques Amyot *Britannica*. Viitattu 20.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jacques Amyot** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jacques Amyot 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Jacques-François Roger.
**Jacques-François Roger** (26. tammikuuta 1787 Longjumeau – 20. toukokuuta 1849 Pariisi) oli ranskalainen juristi, joka toimi Senegalin kuvernöörinä ja Ranskan parlamentin jäsenenä.

Roger syntyi verovirkailijan perheeseen. Hän valmistui juristiksi, työskenteli kassaatio-oikeudessa ja osallistui vapaamuurarien toimintaan.

Roger matkusti vuonna 1819 Senegaliin, jossa hän toimi mallitilan johtajana ja yleisenä syyttäjänä. Vuonna 1821 hänet nimitettiin Senegalin kuvernööriksi. Orjakaupan kieltämisen jälkeen Roger yritti kehittää maataloutta ja puutarhaviljelyä sekä säännellä arabikumin kauppaa, mutta hänen innokas toimintansa ei johtanut kestäviin tuloksiin. Nykyään siitä muistuttavat Richard-Tollin keinokastelualue ja kaupungissa sijaitseva kuvernöörin virka-asunto.

Roger, joka nimitettiin paroniksi vuonna 1824, palasi Ranskaan vuonna 1827. Vuoden 1830 vallankumouksen jälkeen hän meni mukaan politiikkaan, ja seuraavana vuonna hänet valittiin ensimmäisen kerran Ranskan edustajainhuoneen jäseneksi. Vuonna 1848 Roger valittiin yleisillä vaaleilla perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Hän kuoli koleraan pian sen jälkeen, kun hänet oli valittu uudelleen kansalliskokoukseen vuoden 1849 vaaleissa.

Roger toimi Maantieteen seurassa ja oli perustamassa Ranskan orjuuden lakkauttamisen seuraa vuonna 1834. Hän julkaisi wolofin kieliopin, Senegal-aiheisen romaanin ja kokoelman senegalilaisia faabeleita Jean de La Fontainen tyyliin runomuotoon puettuna. Teoksillaan Roger pyrki osoittamaan, että afrikkalaiset ovat henkisiltä kyvyiltään eurooppalaisten veroisia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jacques, François de Roger *Assemblée nationale*. Viitattu 10.9.2021.
2. 1 2 3 4  Caillard, Gabin: Le baron Roger (1789-1849), gouverneur du Sénégal, député du Loir.  *Mémoires de l’Académie d’Orléans: Agriculture, sciences, belles-lettres et arts*, VIe série, tome 18 (2008), s. 15–28. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  *Verbal Art Across Cultures: The Aesthetics and Proto-aesthetics of Communication*, s. 71–76. Tübingen: Gunter Narr Verlag, 2001. ISBN 3-8233-5709-3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo tanskalaisesta upseerista ja urheilujohtajasta. Tanskalainen luksushuonekalujen valmistaja Fritz Hansen on eri artikkeli.*
**Fritz Edvard Hansen** (30. joulukuuta 1855 Kööpenhamina – 11. marraskuuta 1921 Haderslev) oli tanskalainen upseeri, vakuutusyhtiöjohtaja ja urheilujohtaja.

Hansen kouluttautui ensin upseeriksi. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1874, tykistön yliluutnantiksi 1881, kapteeniksi 1882 ja erosi vakinaisesta palveluksesta everstiluutnanttina 1907. Siviilielämässä hänestä tuli tanskalaisen vakuutusyhtiön Forsikrings-Aktieselskabet Nordenin johtaja.

Hansenin urheilujohtaja ura alkoi Tanskan Urheiluliitossa, jota hän johti vuosina 1901–1909. Hansen toimi aktiivisti Tanskan olympiakomitean perustamisessa ja tanskalaisten osallistumista vuoden 1906 Ateenan välikisoihin. Hänet valittiinkin Tanskan olympiakomitean ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän oli osallistunut vuonna 1905 Brysselissä järjestettyyn olympiakongressiin, joka oli innoittanut häntä olympia-aatteen levittämisessä Tanskassa. Tanskan olympiakomitean puheenjohtajuutta hän hoiti vuosina 1906–1920. Kansainvälisen olympiakomitean jäsenenä hän toimi vuosina 1912–1921.

Ansioistaan Hansen palkittiin Dannebrogin ritarikunnan arvolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Denmark and Olympism *International Olympic Committee*.  1972. Viitattu 31.5.2015. (englanniksi)
2. ↑  IOC Mitglieder *Reinhardt-Consult*.  4.1.2015.  Arkistoitu 7.3.2012. Viitattu 31.5.2015. (saksaksi)
**Mind the Gap** on saksalaisen dance-yhtye Scooterin kymmenes studioalbumi. Albumi julkaistiin Saksassa 8. marraskuuta 2004. Albumia on julkaistu 3 versiota (Basic - perus versio), (Regular - tavallinen versio) ja Deluxe Edition.

Kappaleet
---------

Mind The Gap (perus versio)

1. Killer Bees (1:30)
2. One (Always Hardcore) (3:46)
3. Shake That! (3:18)
4. My Eyes Are Dry (2:54)
5. All I Wanna Do (4:21)
6. Panties Wanted (4:33)
7. Trance-Atlantic (7:53)
8. Stripped (3:29)
9. Suavemente (3:38)
10. The Chaser (4:10)
11. The Avenger's Back (2:59)

Mind The Gap (tavallinen versio)

1. Killer Bees – 1.30
2. One (Always Hardcore) – 3.46
3. Shake That! – 3.19
4. My Eyes Are Dry – 2.54
5. All I Wanna Do – 4.21
6. Jigga Jigga! – 3.55
7. Panties Wanted – 4.33
8. Trance-Atlantic – 7.53
9. Stripped – 3.29
10. Suavemente – 3.38
11. The Chaser – 4.10
12. The Avenger's Back – 2.59
13. Trip to Nowhere – 5.02

Multimedia part for PC & Mac

* Shake That! (The X-Rated Video)
* Special Pictures (Press/Making Of,Photos)

Deluxe Editionin 

CD 1 vakio 13 kappaletta! + Multimedia osa

CD 2

We Like It Loud Tour — Live In Concert

1. Intro – 1.10
2. Maria (I Like it Loud) – 4.02
3. Weekend! – 3.39
4. Friends – 4.42
5. Waiting for Spring – 2.58
6. Let Me Be Your Valentine – 5.10
7. Faster Harder Scooter – 3.46
8. Break It Up – 3.49
9. Frequent Traveller – 2.34
10. How Much Is the Fish? – 3.49
11. Nessaja – 4.05 (Live)
12. Jigga Jigga! – 3.57
13. Hyper Hyper – 6.15

Singlet
-------

* ***Jigga Jigga!*  (8. joulukuuta 2003)**

1. «Jigga Jigga! (Radio Edit)» (03:55)

2. «Jigga Jigga! (Club Mix)» (07:36)

3. «Jigga Jigga! (Extended Mix)» (06:01)

4. «Shinjuku» (04:02)

* **Jigga Jigga!** (vain Britanniassa julkaistu)

1. Radio edit (3:55)

2. Club mix (7:32)

3. Extended mix (5:57)

4. Flip & Fill mix (6:13)

5. Clubstar’s Sunlight mix (6:13)

* ***Shake That!*  (4. lokakuuta 2004)**

1. «Shake That! — Radio Edit» (3:18)

2. «Shake That! — Extended» (5:03)

3. «Shake That! — Club Mix» (5:28)

4. «Shake That! — CJ Stone Mix» (6:36)

5. «Suffix» (2:55)

* **Shake That! (Limited Edition)**

1. «Shake That! — Radio Edit» (3:18)

2. «Shake That! — Extended» (5:03)

3. «Shake That! — Steve Murano mix» (5:43)

4. «Shake That! — Klubbheads Klubb Dubb» (3:17)

5. «Hyper Hyper — Special Live verison» (6:14)

* ***One (Always Hardcore)*  (6. joulukuuta 2004)**

1. «One (Always Hardcore) (Radio Edit)» (03:49)

2. «One (Always Hardcore) (Club Mix)» (07:16)

3. «One (Always Hardcore) (Extended Mix)» (05:28)

4. «Circle Of Light» (04:20)

* ***Suavemente*  (7. maaliskuuta 2005)**

1. «Suavemente» (03:35)

2. «Suavemnete (Extended Version)» (05:36)

3. «Suavemente (Club Mix)» (06:43)

4. «Suavemente (Original Club)» (03:30)

5. «Trance Atlantic (Club Mix)» (04:05)

* **Stripped** (Web 2007)

1. «Stripped» — Orchestral Version (3:07)

2. «Stripped» — Album Version (3:29)
**Titaaninitraatti** (Ti(NO3)4) eli **titaani(IV)nitraatti** tai **titaanitetranitraatti** tai **tetranitraattotitaani(IV)** on titaani- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen kompleksiyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden titaaniyhdisteiden valmistamiseen ja orgaanisen kemian synteeseissä reagenssina.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa titaaninitraatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen ja rakenteessa titaani on koordinoitunut nitraattiryhmien happiatomeihin. Titaaninitraatti sublimoituu helposti ja voimakkaasti kuumennettaessa se hajoaa titaanidioksidiksi. Aine hydrolysoituu veden vaikutuksesta.

Titaaninitraattia valmistetaan typpihappoon liuotetun titaanidioksidin (titaaninitraattihydraatti) tai titaanitetrakloridin ja dityppipentoksidin reaktiolla.

Titaaninitraattia voidaan käyttää lähtöaineena valmistettaessa titaanidioksidiohutkalvoja CVD-menetelmällä. Titaaninitraatti reagoi aromaattisten yhdisteiden kanssa nitraten ne.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tony Jones, John Edwards & Jani Kallioinen: *Titanium Compounds, Inorganic, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2019.
2. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1331. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.1.2022). (englanniksi)
3. ↑  C. D. Garner & S. C. Wallwork: The crystal structures of anhydrous nitrates and their complexes. Part III. Titanium(IV) nitrate.  *Journal of the Chemical Society A*, 1966, s. 1496-1500. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.1.2022.  (englanniksi)
4. ↑  Raj K Bansal: *Organic Reaction Mechanisms*, s. 529. Tata McGraw-Hill, 2006. ISBN 0-07-426083-5. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.1.2022). (englanniksi)
Hutynin luostari.
**Volhovets** (ven. Волхове́ц) on Volotovon kunnan keskustaajama Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin koillispuolella heti kaupungin rajan vieressä. Taajamassa on 1000 ja kunnassa 2100 asukasta (vuonna 2009).

Volotovon kunnan pinta-ala on 121,4 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Novgorodin kaupunkipiirikuntaan, idässä Novgorodin piirin Savinon ja Bronnitsan kuntiin sekä etelässä Ilmajärveen. Pinta-alasta 76,6 % on maatalousmaata, 9,1 % vesialueita ja 8,7 % metsää. Seudun läpi virtaa Olhavanjoen sivuhaara Malyi Volohovets, johon yhtyy Višerajoki. Eteläosa kuuluu Mstajoen suistoon. Suojelukohteita ovat Mstan ja Olhavajoen yhdistävä Siversin kanava sekä Savinon tammimetsä.

Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 14 kylää: Hutyn, Kirillovskoje Seltso, Kunino, Malaja Gorka, Novaja Derevnja, Novoje Kunino, Radionovo, Seltso Šaterno, Skovorodka, Šolohovo, Spas-Nereditsy, Ušersko, Volotovo ja Zarelje.

Kunnassa toimii maatalousyritys Kolos, Skaran ompelimo, Novitan jalkinetehdas, puunjalostusyritys ja kaksi kalankasvattamoa. Palvelut ovat keskittyneet lähellä sijaitsevaan Novgorodiin. Volhovetsissa on kirjasto ja ensiapuasema, Šolohovossa kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapuasema ja Volotovossa kirjasto. Lähin keskikoulu on Savinossa.

Seudulla on lukuisia nähtävyyksiä, joista eräät kuuluvat Unescon maailmanperintökohteisiin: Kovalevon Kristuksen kirkastumisen kirkko (1345), Lipnjan luostarin Nikolauksen kirkko (1292), Skovorodkan luostarin arkkienkeli Mikaelin kirkko (1355), Nereditsan luostarin Vapahtajan kirkko (1198), 1500–1800-luvuilta peräisin oleva Hutynin luostarin rakennuskompleksi, Rurikin muinaislinna (800–900-luvuilta) Olhavajoen niskalla ynnä muita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan: Volotovskoje selskoje poselenije, Novgorodski raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Pojasnitelnaja zapiska  2011. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 14.1.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Volotovon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)