recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Raijin Ogata Kōrinin maalauksessa, 1700-luku.
**Raijin** (jap. 雷神) on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin šintolaisuudessa esiintyvä ukkosen *kami*. Ukkosta pidettiin muinoin väkivaltaisen kamin aiheuttamana, ja japanin kielen ukkosta merkitsevä sana *kaminari* tarkoittaakin kirjaimellisesti ’kamin [aiheuttamaa] ääntä’. Raijin liitettiin kiinteästi maatalouteen ja sateeseen; salamien muun muassa uskottiin lannoittavan riisin kasvua. Salamaan viittaavat sanat *inabikari* ja *inazuma* sisältävätkin riisin vartta tarkoittavan sanan *ina*.

Kamakura-kaudelta lähtien Raijin on esitetty demonin kaltaisena, pilvellä ratsastavana hahmona, jota ympäröi rumpujen kehä. Tämä esitystapa syntyi buddhalaisesta vaikutuksesta. Vanhemmissa kuvauksissa hänen on ajateltu ilmaantuvan pikemminkin käärmeen tai pienen lapsen hahmossa. Muita nimiä Raijinille ovat muun muassa *Raiden-sama* (雷電様) ja *Narukami* (鳴神).

Raijinille omistetuissa pyhäköissä kamilta pyydettiin sadetta. Jos salama iski riisipellolle, paikka pyhitettiin *shimenawa*-köydellä hyvän sadon varmistamiseksi. Kantōn tasangolla, jossa ukkostaa paljon, Raijinin palvonta tällä tavoin oli yleistä. Tochigissa ukkosta esiintyy Japanissa kaikkein eniten, ja siellä onkin useita Raijinille omistettuja pyhäkköjä. Toisaalta ukkonen saattoi aiheuttaa tuhoa, jolta Raijinia palvomalla haluttiin suojautua. *Kojikista* voidaan päätellä, että Raijin liitettiin tuhoon jo japanilaisessa mytologiassa, mutta tämä yhteys vahvistui Heian-kaudella, kun kami liitettiin kostonhimoisten henkien (*goryō*) aiheuttamiin kirouksiin ja erityisesti syyttömänä tuomitun Sugawara no Michizanen kulttiin. Michizanea palvottiin kuolemansa jälkeen Karai tenjin -kamina ("tulen ja ukkosen taivaallinen kami") ja Raijinia laajalti tämän kultin osana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Raijin Encyclopedia of Shinto, Kokugakuin University.  Arkistoitu 19.7.2018. Viitattu 19.7.2018.
2. 1 2 3  雷神 Kotobank (百科事典マイペディア / 日本大百科全書). Viitattu 19.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Raijin** Wikimedia Commonsissa
Madeline Stuart.
**Madeline "Maddy" Stuart** (s. 13. marraskuuta 1996 Brisbane) on australialainen muotimalli eli mannekiini. Hän lienee ensimmäinen, laajan suosion saavuttanut malli, jolla on Downin syndrooma. Maddy Stuartilla on esiintynyt suurta haastetta päästä mallin urallaan eteenpäin. Hänellä on myös puheen vaikeutta. Esimerkiksi Madeline Stuartilla oli ollut hankaluutta saada aikaan malliagentuuria.

Kuitenkin Maddy Stuart on esiintynyt useilla eri catwalkeilla ja esiintynyt useissa eri muotitapahtumissa. Madeline Stuartin äiti, Rosanne on auttanut tytärtään, yksinhuoltajaäitinä, tämän toivomalla ammattiuralla.Madeline Stuart on esiintynyt muun ohella, muotilehti Voguessa.

Lähteet
-------

* Ilta-Sanomat, TV-liite 11/21. Toim: Lahti, Johanna – Leinonen, Pauliina – Mattila, Sanna et al. Julkaisija: Sanoma Mediat Finland Oy.

### Viitteet

1. ↑  IS Tv-liite 11/21, s. 28–29.
2. ↑   Viitattu 20.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Sansandingin *fama* Mademba Sy 1900-luvun alun postikortissa.
Ranskan Sudan vuonna 1893. Sansandingin protektoraatti vihreällä.
**Mademba Sy** (myös *Seye*, 3. maaliskuuta 1852 Saint-Louis – 25. heinäkuuta 1918) oli ranskalaisen siirtomaavallan asettama Sansandingin hallitsija nykyisessä Malissa.

Mademba Sy oli Umar Tallia vastustaneen ja ranskalaisten puolelle siirtyneen tukuloriaristokraatin poika. Hän kävi ranskalaisten perustaman päällikköjen poikien koulun Senegalin Saint-Louisissa ja työskenteli lennätinlaitoksen palveluksessa vuodesta 1869.

Mademba osallistui Louis Archinardin johtamaan Ségoun tukulorivaltakunnan valloitukseen vuonna 1890. Ranskalaiset pyrkivät rauhoittamaan alueen asettamalla sinne alaisuudessaan toimivia afrikkalaisia hallitsijoita. Mademba nimitettiin Nigerjoen vasemmalle rannalle luodun Sansandingin (Sinsani) valtion hallitsijaksi eli *famaksi* vuonna 1891.

Mademba, joka oli Ranskan kansalainen, tuli tunnetuksi häikäilemättömänä ja julmana hallitsijana. Hänen valtaoikeutensa kumottiin vuonna 1900, mutta hän palveli siirtomaahallintoa verojen kerääjänä ja sotilaiden värvääjänä aina kuolemaansa saakka.

Mademballa kerrotaan olleen 101 vaimoa ja 16 lasta. Hän lähetti poikansa ranskalaisiin kouluihin ja monet heistä tekivät huomattavan uran. Mademban poika, Ranskan armeijan luutnantti Abdel Kader Mademba Sy on kirjoittanut kirjan *Au Sénégal et au Soudan français* (1931), jossa hän pyrkii palauttamaan isänsä maineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Histoire du Cinzani Fama *Mali Ondes & Medias*.  Arkistoitu 20.10.2019. Viitattu 20.10.2019.
2. ↑  Jean-Hervé Jézéquel: Les "enfants du hasard"? *Cahiers de la recherche sur l’éducation et les savoirs*. Viitattu 20.10.2019.
3. ↑  Mademba Sy *Instruments de recherche en ligne*. Viitattu 20.10.2019.
4. 1 2  Manning, Patrick: *Francophone Sub-Saharan Africa 1880–1995*, s. 72. Cambridge: Cambridge University Press, 1998. ISBN 0-521-64255-8.
5. ↑  Benton, Lauren: *Law and Colonial Cultures: Legal Regimes in World History, 1400–1900*, s. 159–160. Cambridge: Cambridge University Press, 2002. ISBN 0-521-80414-0.
6. ↑  Novikov, S. S. & Ursu, D. P.: *Istorija Mali v novoje i noveišeje vremja*, s. 71. Moskva: Nauka, Vostotšnaja literatura, 1994. ISBN 5-02-017799-7.
7. ↑  Abdel Kader Mademba Sy (1893-1932) *Les hussards noirs des savoirs*. Viitattu 20.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Abd-el-Kader Mademba: Au Sénégal et au Soudan français (ranskaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Tšekki

 |

 |
**Madhavrao Jivarijao Scindia** (marathiksi माधवराव शिंदे, *Mādhavrāv Śiṃde*; hindiksi माधवराव सिंधिया, *Mādhavrāv Siṃdhiyā*; 10. maaliskuuta 1945 – 30. syyskuuta 2001) oli intialainen poliitikko ja entisen Gwaliorin ruhtinaskunnan prinssi. Hän istui Lok Sabhassa yhdeksän kautta vuosina 1971–2001. Poliittisen uransa aikana hän toimi muun muassa rautateistä vastaava valtioministerinä 1984–1989. P. V. Narasimha Raon hallituksessa hän oli ilmailu- ja turismiministeri 1991–1993 ja opetusministeri 1995–1996.

Scindia äänestettiin Lok Sabhaan ensimmäisen kerran vuonna 1971 hindunationalistisen Bharatiya Jana Sanghin jäsenenä. Hänet valittiin parlamenttiin seuraavan kerran sitoutumattomana 1977 ja kongressipuolueen jäsenenä 1980. Hänen toimintansa kongressipuolueessa johti välirikkoon hänen äitinsä Vijaya Raje Scindian kanssa, joka edusti hindunationalistista Bharatiya Jana Sanghia ja sen seuraajaa Intian kansanpuoluetta (BJP). Indira Gandhin kansallisen hätätilan aikana 1975–1977 Vijaya Raje joutui vankilaan ja hänen tyttärensä kokivat häirintää hallituksen taholta. Madhavrao päätti paeta maasta Nepaliin ja Britanniaan kunnes tilanne rauhoittuisi. Hänen äitinsä ei antanut hänelle koskaan anteeksi hänen puoluevalintaansa. Vijaya Raje Scindia päätti tehdä poikansa Madhavraon perinnöttömäksi ja kielsi tätä hoitamasta hautajaisriittejään.

Scindia kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 2001 yhdessä sihteerinsä, neljän toimittajan, lentäjän ja apulaislentäjän kanssa. Lentokone putosi kaatosateen ja sen aiheuttaman huonon näkyvyyden seurauksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Madhavrao Scindia *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 13.7.2020.
2. 1 2  Thirteenth Lok Sabha: Members Bioprofile: Scindia, Shri Madhavrao *Lok Sabha*. Viitattu 13.7.2020.
3. ↑  Chouthary, Ratnadeep: Remembering Madhavrao Scindia, Prince Charming who could have become PM *The Print*.  10.3.2019. Viitattu 13.7.2020.
4. ↑  1996 redux: When Madhavrao Scindia left Congress to chart an independent course *Indian Express*.  11.3.2020. Viitattu 13.7.2020.
5. ↑  Mishra, Neeraj & Iyer, Lakshmi: Battle for Vijayaraje Scindia's legacy begins *India Today*.  19.2.2001. Viitattu 13.7.2020.
6. ↑  Royal feud out in the open: Madhavrao disinherited *Times of India*.  8.2.2001. Viitattu 13.7.2020.
7. ↑  Madhavrao Scindia Dies In Plane Crash *Outlook India*.  30.9.2001. Viitattu 13.7.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ricardo Bofill** (5. joulukuuta 1939 Barcelona – 14. tammikuuta 2022 Barcelona) oli espanjalainen arkkitehti.

Bofill erotettiin Barcelonan polyteknillisestä oppilaitoksesta (Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona) hänen osallistuttuaan Francon vastaiseen mielenosoitukseen vuonna 1958. Hän valmistui arkkitehdiksi Genevessä.

Vuonna 1963 Bofill perusti Barcelonan lähistölle Sant Just Desverniin taiteidenvälisen Ricardo Bofill Taller d'Arquitectura -kollektiivin ja arkkitehtitoimiston. Kollektiivissa olivat aluksi mukana runoilija José Agustín Goytisolo, Bofillin muusikko-arkkitehtisisar, ensimmäinen puoliso ja joukko sosiologeja, elokuvantekijöitä ja valokuvaajia.

Bofill suunnitteli niin yleishyödyllisiä asuntoja kuin lentoasemia, hotelleja ja pilvenpiirtäjiä. Bofill oli kansainvälisesti tunnettu arkkitehti. Espanjan lisäksi hänen suunnittelemiaan rakennuksia on muun muassa Ranskassa, Ruotsissa, Marokossa, Algeriassa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Luxemburgissa ja Libanonissa.

Bofill kuoli koronavirustautiin.

Suunnittelutöitä
----------------

* Taller d'Arquitectura -arkkitehtitoimisto, Sant Just Desvern Taller d'Arquitectura -arkkitehtitoimisto, Sant Just Desvern
* Walden 7, Sant Just Desvern (1975) Walden 7, Sant Just Desvern (1975)
* Barri Gaudí, Reus (1968) Barri Gaudí, Reus (1968)
* Muralla Roja, Calp (1975) Muralla Roja, Calp (1975)
* W Barcelona Hotel W Barcelona Hotel
* Platinum Tower, Beirut, LibanonPlatinum Tower, Beirut, Libanon
* Le quartier Antigone, Montpellier, Ranska Le quartier Antigone, Montpellier, Ranska
* Les Arcades du Lac, Montigny-le-Bretonneux, Ranska Les Arcades du Lac, Montigny-le-Bretonneux, Ranska
* Université Mohammed VI Polytechnique, Ben Guerir, Marokko Université Mohammed VI Polytechnique, Ben Guerir, Marokko

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   *nytimes.com*. Viitattu 26.6.2022.
2. 1 2 3   *elpais.com*. Viitattu 26.6.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |



Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:List of works by Ricardo Bofill Taller de Arquitectura
**Osvaldo Golijov** (4. joulukuuta 1960 La Plata, Argentiina) on argentiinalais-juutalainen taidemusiikin säveltäjä.

Golijov syntyi perheeseen, joka oli muuttanut 1920-luvulla Argentiinaan Ukrainasta ja Romaniasta. Hänen romanialainen äitinsä oli pianonsoitonopettaja ja ukrainalainen isänsä lääkäri. Hän tutustui nuorena kamari-, juutalaiseen liturgiseen ja klezmer-musiikkiin sekä Astor Piazzollan *tango nuevoon*. Hän opiskeli pianonsoittoa paikallisessa konservatoriossa ja sävellystä Gerardo Gandinin johdolla. 1980-luvulla Golijov jatkoi opintojaan Israelissa ja Yhdysvalloissa. Golijov toimii nykyisin musiikin apulaisprofessorina Pyhän Ristin Collegessa Worcesterissa, Massachusettsissa.

Golijovin sävellyksissä yhdistyvät monet eri musiikin tyylisuunnat ja hän lainaa vaikutteita niin juutalaisesta kansanmusiikista, kuin argentiinalaisesta tangosta. Hän on säveltänyt teoksia muun muassa Kronos Quartetille.

Suomessa Golijov vieraili 2022 säveltäjävieraana Kuhmon kamarimusiikki -tapahtumassa, jonka konserteissa hänen musiikkiaan esitettiin runsaasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Tiikkaja, Samuli: Nykymusiikkia tyylisuuntien välistä.  *Helsingin Sanomat*, 19.7.2022, s. B 1–3. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. ISSN 0355-2047. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.8.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Osvaldo David Martínez Arce**, pelaajanimeltään **Osvaldito** (s. 8. huhtikuuta 1986 Luque) on paraguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on vuodesta 2008 pelannut Meksikossa useissa eri seuroissa.

Pelaajaura
----------

Martínez aloitti uransa Libertadin joukkueessa Paraguayn korkeimmalla sarjatasolla Division de Honorissa vuonna 2003. Siellä hän pelasi viiden kauden ajan, kunnes muutti Meksikoon ja liittyi Meksikon pääsarjaan Monterreyn joukkueeseen. Kaudelle 2011–2012 Martínez siirtyi samalla sarjatasolla pelaavaan CF Atlanteen. 

Maajoukkuetasolla Paraguayn joukkueessa Martínez on pelannut 32 maaottelua vuosina 2008–2015 ja tehnyt yhden maalin. Ensimmäisen ottelunsa hän pelasi Perua vastaan vuoden 2010 MM-karsinnoissa.

### Maajoukkuemaalit

| # | Päivämäärä | Paikka | Vastustaja | Maali | Lopputulos | Ottelu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 12. lokakuuta 2010 | Wellington, Uusi-Seelanti |  Uusi-Seelanti | 0–2 | 0–2 | Ystävyysottelu |
|

Yksityiselämä
-------------

Osvaldo on naimisissa Giselle Martínezin kanssa. He asuvat Monterreyssä, ja heillä on yksi yhteinen lapsi.

Lähteet
-------

1. ↑  Mamrud, Roberto: Paraguay - Record International Players  10.1.2019. RSSSF. Viitattu 14.2.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Martínezin profiili National Football Teams.  (englanniksi)

  

Paraguayn joukkue – Copa América 2011
1 Villar |
2 Verón |
3 Piris |
4 Marecos |
5 Alcaraz |
6 M. Cáceres |
7 Zeballos |
8 E. Barreto |
9 Santa Cruz |
10 Martínez |
11 Santana |
12 D. Barreto |
13 Vera |
14 da Silva |
15 V. Cáceres |
16 Riveros |
17 Torres |
18 Valdez |
19 Barrios |
20 Ortigoza |
21 Estigarribia |
22 Fernández |
23 Pérez |
Valmentaja Martino

Paraguayn joukkue – Copa América 2015
1 Villar |
2 Piris |
3 M. Cáceres |
4 P. Aguilar |
5 B. Valdez |
6 Samudio |
7 Bobadilla |
8 Barrios |
9 Santa Cruz |
10 González |
11 Benítez |
12 Silva |
13 Ortiz |
14 da Silva |
15 V. Cáceres |
16 Molinas |
17 Martínez |
18 N. Valdez |
19 Balbuena |
20 Ortigoza |
21 Romero |
22 Aranda |
23 A. Aguilar |
Valmentaja Díaz
Lehden numero tammikuulta 1905
**Osvoboždenije** (ven. Освобожде́ние, "*Vapautus*") oli Stuttgartissa Württembergin kuningaskunnassa vuosina 1903–1905 ilmestynyt venäjänkielinen aikakauslehti, joka toimi vallankumouksellisen, mutta ei-sosialistisen vapautusliiton (*Союз освобождения*) äänenkannattajana. Lehden tarkoituksena oli levittää vapautusliiton tavoitteita Euroopassa ja etenkin vallankumopuksen välttämättömyyttä. Lehden päätoimittajana oli taloustieteilijä ja Pjotr Struve, jonka isoisä oli tunnettu tähtitieteilijä Friedrich Georg Wilhelm von Struve. Kun Venäjän tsaarin Nikolai II:n taantumuksellinen sisäministeri Vjatšeslav von Plehwe ryhtyi taistelemaan Vapautusliittoa vastaan Venäjän valtiollisen rahoituksen turvin koko eurooppalaisen lehdistön voimalla, hän onnistui myöskin saamaan Württembergin hallituksen kieltämään lehden ja tutkimaan saksalaisten poliisien avulla lehden toimituksen, Struve siirsi lehden toimituksen Pariisiin. Lehti lakkautui Venäjän vuoden 1905 vallankumoukseen, jolloin oppositio sai osittaisen toimintavapauden maan sisällä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hedenström, Alfred von: *Venäjän historia 1878-1918*, s. 120, 123. Suomentanut V. Malinen. Otava, 1922.
Osvaldo Civirani
**Osvaldo Civirani** (19. toukokuuta 1917 Rooma – 14. helmikuuta 2008 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja ja kuvaaja.

Civiranin elokuvaohjaaja alkoi still-kuvaajana Luchino Viscontin elokuvassa *Riivaajat* (1943). Myöhemmin hän toimi muun muassa Alessandro Blasettin, Federico Fellinin, Roberto Rossellinin ja Carlo Lizzanin avustajana ja ohjasi ensimmäisen elokuvansa vuonna 1964. Civirani on ohjannut muun muassa peplum-elokuvia, spagettiwesternejä ja komedioita. Hän käytti toisinaan taiteilijanimeä *Richard Kean*.

Elokuvia
--------

* *Kindar, l’invulnerabile*, 1965

Lähteet
-------

1. ↑  Adnkronos *.adnkronos.com*. Viitattu 22.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Osvaldo Civirani (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Ronald Turini** (s. 30. syyskuuta 1934 Montreal) on kanadalainen pianisti ja musiikkipedagogi. Hänen syntyi yhdysvaltalais-italialaiselle isälle ja tanskalaistaustaiselle kanadalaiselle äidille. Hän sai hyvin varhaista pianonsoiton opetusta äidiltään ja Frank Hansonilta McGillin konservatoriossa. Yhdeksänvuotiaana hän pääsi Québecin musiikkikonservatorioon, jossa häntä opettivat vuoteen 1950 saakka Yvonne Hubert, Germaine Malépart ja Isidor Philipp. Hän voitti Prix Archambaultin vuonna 1950 ja pääsi New Yorkin Mannes Collegeen vuonna 1953. Siellä häntä opettivat Isabelle Vengerova ja Olga Stroumillo, joista jälkimmäinen tutustutti hänet Vladimir Horowitziin, josta tuli hänen opettajansa viiden vuoden ajaksi.

Turini voitti kansainvälisiä kilpailuita Italiassa, Sveitsissä ja Belgiassa vuosina 1958 ja 1960. Hänen Carnegie Hall -debyyttinsä arvosteli positiiviseen sävyyn Harold C. Schonberg *New York Times* -lehdessä 24. tammikuuta 1961. Turini saavutti pian kansainvälisen maineen ja kiersi 1960-luvun aikana Neuvostoliitossa sekä Etelä-Amerikassa. Euroopassa hän esiintyi muun muassa Concertgebouw-orkesterin kanssa Amsterdamissa ja Lontoon Wigmore Hallissa. Montrealin sinfoniaorkesterin solistina hän toimi moneen otteeseen.

Vuonna 1975 Turini oli Quartet Canadan perustajajäsen, ja vuonna 1977 hän aloitti opettamisen Länsi-Ontarion yliopistossa. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut muun muassa Edvard Griegin, Robert Schumannin ja Sergei Rahmaninovin konserttoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Ronald Turini


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee tuoksua. Myski on myös kaupunki Siperian eteläosissa.*
Myskin keskeisen ainesosan, muskonin, kemiallinen rakenne.
Urospuolisesta myskihirvestä irrotettu, myskiä sisältävä anaalirauhanen.
**Myski** on monissa hajuvesissä ja lääkkeissä käytettävä joidenkin nisäkäsurosten talirauhasen eritettä. Hyvälaatuinen myski on tumman purppuranpunaista, kuivaa, pehmeää ja öljymäistä sekä maultaan kitkerää. Myski on eräs kaikkein tärkeimpiä parfyymien raaka-aineita. Kemiallisesti myski on lukuisien aineiden seos, joista yksi on voimakkaan tuoksuinen muskoni, joka on syklinen ketoni.

Eläinperäistä myskiä syntyy esimerkiksi myskirotan ja Keski-Aasiassa elävän urospuolisen myskihirven sukupuolielinten edessä olevassa, pussimaiseksi venyneessä talirauhasessa. Myös muun muassa alligaattorit, myskijäärät ja myskisorsat viestittävät myskin hajulla. Myski toimii eläinten hajuviestimenä esimerkiksi sukupuolisuhteissa. Eläinperäisen myskin keräämiseksi eläin on tapettava ja talirauhanen irrotettava ja kuivattava perusteellisesti esimerkiksi auringossa, kuumalla kivellä tai öljyssä keittämällä. Esimerkiksi noin sata myskihirviurosta pitäisi surmata yhden myskikilon tuottamiseksi. Nykyään lähes kaikki myski on synteettisesti tuotettua.

Eläinperäistä myskiä on kolmea laatua: *Tong-king*, jota tuotetaan Kiinassa ja Tiibetissä ja joka on kaikkein halutuinta, *Assam* tai *Nepal*, joka on vähiten haluttua, *Karbardin* tai *Venäläinen*, jota tuotetaan Keski-Aasiassa ja kuljetetaan Venäjän kautta.*lähde?*

Voimakkaan, ärsyttävän tuoksunsa johdosta myski aiheuttaa myös haittaa monille ihmisille. Haju voi synnyttää erityisesti tuoksuyliherkille ihmisille huonoa fyysistä ja psyykkistä oloa sekä työtehon laskemista.

Lähteet
-------

1. ↑  Eläinperäiset raaka- ja lisäaineet animalia.fi.  Arkistoitu 9.5.2013. Viitattu 9.7.2013. (suomeksi)
2. ↑  Tuoksuyliherkkyyteen vaikuttavat tekijät  2009. terveyskirjasto.fi. Viitattu 9.7.2013. (suomeksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Myski**.
* Musk (englanniksi) (merriam-webster.com)
* Tuoksuherkät (Arkistoitu – Internet Archive) (allergia.fi)
* Työterveyslaitoksen altisteluokitus (2009, pdf), Myski sivulla 53 (Arkistoitu – Internet Archive)
**PDP-1** (**Programmed Data Processor-1**) oli ensimmäinen Digital Equipment Corporationin valmistama minitietokone ja Programmed Data Processor -sarjan ensimmäinen. Tietokone on merkittävä muun muassa ensimmäisenä kaupallisena *interaktiivisena* tietokoneena.

Tietokone julkaistiin vuonna 1959 ja sitä valmistettiin noin 50 kappaletta. Tietokoneella oli sillä merkittävä rooli varhaisen tietokoneharrastuksen alullepanijana: kone oli ostettu MIT:hen ja muutamiin muihin korkeakouluihin, joissa käyttöpolitiikka oli sen verran vapaamielinen, että opiskelijat saattoivat varata sen käyttöönsä vapaa-aikanaan ja toteuttaa sillä omia pelejään ja kokeilujaan.

PDP-1 oli transistoripohjainen kone, jonka arkkitehtuuri perustui MIT:ssä kehitettyihin varhaisiin transistorikoneisiin (TX-0 ja TX-2). Sen suurimpia etuja oli pienikokoisuus: koko laitteisto vei vain muutamia neliömetrejä lattiapinta-alaa. Erikoisuutena oli myös suuri tutkamainen kuvaputki, jota käytettiin usein pelien ja interaktiivisten ohjelmien näyttölaitteena. Ensisijaisena massamuistina oli reikänauha. Sananpituus oli 18-bittiä ja ferriittirengasmuistilla toteutetun keskusmuistin koko vaihteli 4096:n ja 65536:n sanan välillä. Nopeimmat konekäskyt suoritettiin 10 mikrosekunnissa.

Tietokone maksoi standardikokoonpanossa 85000–100000 dollaria.

PDP-1 oli ensimmäinen tietokone, joka ajoi tietokonepelien historiaan keskeisesti kuuluvaa *Spacewar*-peliä. PDP-1 on ollut myös Suomessa nähtävillä GameOn-tietokonepelinäyttelyssä syksyllä 2003.

Lähteet
-------

1. 1 2  PDP-1 Restoration Project Computer History Museum. Viitattu 29.8.2017.
2. ↑  Gordon Bell: Rise and Fall of Minicomputers *ethw.org*. Viitattu 22.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **PDP-1**.
* DEC PDP-1 information (Arkistoitu – Internet Archive) – sisältää mm. kuvia ja käsikirjan.
* Bitsavers.org: PDP-1 – Skannattua alkuperäisdokumentaatiota
* PDP-1 Restoration Project (Arkistoitu – Internet Archive)
* PDP-1 Music
PDCA-sykli
**PDCA**-sykli (**Plan, Do, Check, Act**) on ongelman ratkaisumalli ja kehittämismenetelmä. Muita nimiä on muun muassa Demingin laatuympyrä ja PDCA-kehityssykli.

PDCA perustuu ympyrään, jota kierretään: ensin suunnitellaan (plan), sitten tehdään (do). Tekemisen jälkeen tarkistetaan (check) ja tehdään tarvittaessa korjaukset (act). Korjausten jälkeen ympyrässä palataan alkuun, eli suunnitteluun. Kehittäminen nähdään spiraalina, päättymättömänä prosessina – jokaisen ympyrän kierroksen jälkeen ollaan kierroksen lähempänä tavoitetta. Kehittämisen osittaminen sykleihin, ympyrän kierroksiin, perustuu jatkuvan oppimisen ajatukseen, informaatio ja omat tietomme ovat rajoittuneet mutta kehittyvät spiraalin aikana. Täydellisyyteen pyrkimisen sijasta siis hyväksytään "suunnilleen oikein" ajattelu. Kehittämisspiraalin aikana myös lopullista tavoitetta voidaan tarkistaa. *lähde?*

PDCA-sykli on yksi keskeisiä työkaluja jatkuvassa parantamisessa, laatujohtamisessa ja prosessinkehittämisessä. *lähde?*

Hoshin-suunnitelma perustuu PDCA-sykliin. *lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **PDCA**.
* 
*
Kaksi PERQ-työasemaa.
**PERQ** oli Three Rivers Computer Corporationin (3RCC) kehittämä työasema, jonka kehitykseen Xerox Alto vaikutti. Alhaisen hinnan yhden käyttäjän käyttöön tarkoitetut tietokoneet (vastakohtana monen käyttäjän suurtietokoneille) herätti kiinnostusta tutkijapiireissä. ICL teki sopimuksen tietokoneiden valmistamistamisesta britanniassa.

Työasema esiteltiin vuonna 1979 SIGGRAPH-tapahtumassa.

Three Riversin perustajista Brian Rosen oli työskennellyt Xerox PARCissa.

Tietokone oli ensimmäisiä kaupallisia graafisen käyttöliittymän sisältäviä tietokoneita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  ICL PERQ 2 T1 Workstation centre for computing history. Viitattu 2.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  J M Loveluck: The PERQ Workstation and the Distributed Computing Environment *chilton-computing.org.uk*.  heinäkuu 1982. Viitattu 12.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  ICL PERQ for engineers (PDF) *ieeexplore.ieee.org*. Viitattu 12.10.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dokumentaatiota Bitsavers.org -palvelussa
* ICL Three Rivers Perq – kuvakaappauksia ja muuta tietoa (englanniksi)
PC bang Soulissa vuonna 2006.
**PC bang** (PC방, 피씨방 tai 피시방, kirjaimellisesti *PC-huone*) on eteläkorealainen nettikahvilan tapainen paikka, jossa asiakkaat kerääntyvät pelaamaan videopelejä. Toisin kuin nettikahvilat PC bang -huoneet on suunnattu nimenomaan pelaamiseen. Huoneissa on tehokkaat tietokoneet, mukavat istuimet ja nopeat internet-yhteydet. Ruokaa voi tilata suoraan tietokoneen äärelle.
PC bang -huoneet ovat auki ympäri vuorokauden ja maksavat keskimäärin dollarin per tunti.

Vuonna 2007 PC bang -huoneita käytti kolme miljoonaa henkilöä päivittäin. G-Marketin analyysin mukaan mainokset PC bang -huoneissa tuottivat enemmän kuin tavallisilla verkkosivuilla. Vuonna 2007 PC bang -huoneita oli 22 000 kappaletta. PC bang -huoneilla on taloudellinen merkitys tietokoneiden kysynnässä sillä ne vastaavat noin neljäsosaa pöytätietokoneiden markkinoista.

Tyypillisesti huoneissa pelataan verkkopelejä, jotka vaativat huomattavasti verkkokaistaa. Massiiviset monen pelaajan verkkopelit (MMO) ovat erityisen suosittuja.

Covid-19 pandemian myötä monet PC bang -huoneet (PC방) sulkeutuivat mutta vastineeksi avautuivat PC bang hotellit (PC방 호텔).

Lähteet
-------

1. 1 2  PC Bang, Korean Internet Cafe *seoulinsidersguide.com*.  14.2.2018. Viitattu 8.5.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  PC Bangs and the Gaming Culture in South Korea *snackfever.com*.  7.5.2020. Viitattu 8.5.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Kim Tae-gyu: `PC Bang’ Emerges as New Way of Promotion *koreatimes.co.kr*.  23.7.2007. Viitattu 8.5.2021. (englanniksi)
4. 1 2  South Korea’s Upgraded Internet Cafe ‘PC Bang Hotel’ *koreabyme.com*. Viitattu 8.5.2021. (englanniksi)
**PDP-8** on Digital Equipment Corporationin 1960-luvulla valmistama minitietokone. Se oli ensimmäinen laajasti myyty PDP-sarjan tietokone. PDP-8 oli myös ensimmäinen laite, josta käytettiin minitietokone-sanaa.

Tietokone käytti diodi-transistori-logiikkaa (DTL).
Ensimmäinen PDP-8-malli vastasi fyysiseltä kooltaan pientä pakastinta. Myöhemmin koneesta ilmestyi myös hieman pienempiä malleja, esimerkiksi pöydälle mahtuva PDP-8/E. Esittelyvuotena 1965 PDP-8:n hinta oli 18 500 dollaria.

Ensimmäisen sukupolven PDP-8.
Tietokone oli suosittu ja aikansa parhaiten myyviä tietokoneita: sitä myytiin 50 000 kappaletta.

PDP-8 oli 12-bittinen kone, eli sen sananleveys oli 12-bittiä ja keskusmuisti koostui 4 000 sanasta. Muun muassa ohjelmalaskurin rekisteri oli 12-bittiä. Muisti oli toteutettu ferriittirengastekniikalla ja sitä saattoi olla koneessa 4 096 – 32 768 sanaa eli 6–48 kilotavua. Käskykanta oli hyvin yksinkertainen, ja varsinaisia rekistereitä oli ensimmäisissä malleissa vain yksi. Syöttö- ja tulostuslaitteina oli aluksi vain kytkimiin ja valoihin perustuva etupaneeli, reikänauhanlukija ja tekstipäätteenä käytetty kaukokirjoitinlaite. Myöhemmin oli käytettävissä myös magneettinauha, RS-232-sarjaväylä, levykeasema ja kiintolevy.

Tietokoneelle oli useita käyttöjärjestelmiä kuten RTS/8 reaaliaikainen käyttöjärjestelmä (RTOS) ja TSS-8 osituskäyttöjärjestelmä.

Intersil 6100 -mikroprosessori toteuttaa tietokoneen käskykannan.

PDP-8:n kehitystyötä johti Edson D. deCastro, joka myöhemmin perusti Data Generalin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Frequently Asked Questions *homepage.divms.uiowa.edu*. Viitattu 26.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  PDP-8 transistor/diode logic module (triple flip flop) *computerhistory.org*. Viitattu 26.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  Integrated Circuits *pioneersoftechnology.weebly.com*. Viitattu 26.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  Gordon Bell: Rise and Fall of Minicomputers *ethw.org*. Viitattu 22.1.2020. (englanniksi)
5. ↑  The Intersil IM6100 - A CMOS PDP8-On-A-Chip *theadamsons.co.uk*. Viitattu 3.10.2017.
6. ↑  Stanley Klein: The Maxigrowth of Minicomputers *nytimes.com*.  2.10.1977. Viitattu 4.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **PDP-8**.
* PDP-8 FAQ (englanniksi)
* PDP-8 (Straight 8) Computer Functional Restoration (englanniksi)
* Dokumentaatiota bitsavers.org-palvelussa (englanniksi)
* Online PDP-8 Home Page, Run a PDP-8 (englanniksi)
**HMS Hogue** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Cressy-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Cressy-luokka*
Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 14. heinäkuuta 1898. Alus laskettiin vesille 13. elokuuta 1900 ja valmistui 19. marraskuuta 1902.

Palvelus
--------

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa *Hogue* oli sijoitettuna reserviin, mistä se palautettiin palvelukseen miehitettynä reserviläisillä. Alus liitettiin Cressy-luokan aluksista muodostettuun kontra-amiraali Henry H. Campbellin 7. risteilijälaivueeseen, joka liitettiin osaksi Harwichiin sijoitettuja laivastovoimia osaksi Pohjanmeren valvontajoukkojen risteilijäosasto C:tä valvomaan Pohjanmeren eteläosaa.

Alus oli kahden sisaraluksensa kanssa tulossa 22. syyskuuta satamaan tankatakseen. Osasto matkasi jonossa kymmenen solmun nopeudella, kun Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen *SM U-9*:n päällikkö luutnantti Otto Weddigen havaitsi alukset. Sukellusveneestä laukaistiin torpedo *HMS Aboukiriin*, jonka köli katkesi. Alus upposi 20 minuutissa, jolloin 527 miestä sai surmansa. *HMS Cressy* ja *Hogue* luulivat aluksi aluksen osuneen miinaan aloittaessaan pelastustyöt, jolloin sukellusvene laukaisi vielä kaksi torpedoa *Hogueen* ja kaksi *Cressyyn* upottaen kummatkin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Wragg, David: *Royal Navy Handbook 1914–1918*. Gloucestershire: Sutton Publishing Ltd, 2006. ISBN 0-7509-4203-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 68
2. ↑  Gardiner, Robert 1985 s. 11
3. ↑  Wragg, David s. 72-74

*Cressy*-luokan panssariristeilijät

|  |
| --- |
| *HMS Cressy* –
*HMS Sutlej* –
*HMS Aboukir* –
*HMS Hogue* –
*HMS Bacchante* –
*HMS Euryalus* |
| Edeltäjä: *Diadem*-luokka – Seuraaja: *Drake*-luokka |
**Savon Työ** oli Kuopiossa vuosina 1924–1930 ilmestynyt kommunistinen sanomalehti.

Lehden edeltäjä oli viranomaisten elokuussa 1923 lakkauttama *Savon Kansa*. Sen julkaisuyhtiö Savon Kansan Kirjapaino Oy sai jatkaa toimintaansa syksyllä 1924 ja ryhtyi julkaisemaan uutta lehteä. Toiminnan turvaamiseksi *Savon Työn* virallisina julkaisijoina toimi joukko yksityishenkilöitä.

Edeltäjänsä tavoin *Savon Työ* oli etupäässä poliittinen lehti, joka SKP:n uuden linjan mukaisesti kiinnitti huomiota myös pienviljelijöiden asemaan. Samalla se pyrki olemaan entistä parempi uutisväline. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden painos pysytteli ilmeisesti 5 000 kappaleen tuntumassa. Pohjois-Savon lisäksi se toimi Kainuun työväenjärjestöjen äänenkannattajana.

Lehden vastaavina toimittajina työskentelivät Ville Ronimus (1924–1925), Emil Virtanen (1925), Esa Hietanen (1925–1926) ja Yrjö Enne (1926–1927). Toimitustyöhön osallistuivat myös Kaarlo Luoto ja Aapeli Majanen. SKP:n oppositioryhmään kuulunut Luoto erotettiin päätoimittajan tehtävistä vuonna 1928. Hänen jälkeensä toimittajiksi otetut Kalle Lampinen ja Yrjö Tuominen irtisanottiin "hoipertelijoina" vuonna 1929. *Savon Työllä* oli myös niin sanottuja "linnatoimittajia" eli yksityishenkilöitä, jotka kantoivat juridisen vastuun lehdestä. Loppuvaiheessa todellisena päätoimittajana työskenteli Esa Hietanen.

1930-luvun alkuun mennessä *Savon Työn* julkaisuyhtiö oli ajautunut konkurssin partaalle. Helmikuussa 1930 lehti sai kahden kuukauden lakkautustuomion, toukokuussa se lakkautettiin uudestaan ja kesäkuussa viranomaiset estivät koko kommunistilehdistön toiminnan. Lapualaiset muiluttivat lehden entisen linnatoimittajan Emanuel Juutin, kun taas samassa tehtävässä toimineen Kalle Korhosen muilutus epäonnistui. Savon Kansan Kirjapaino Oy joutui SDP:n käsiin ja alkoi julkaista sosiaalidemokraattista *Savon Työmiestä* (myöhemmin *Savon Kansa*).

Lähteet
-------

Piironen, Kaija: *Sanan valtaa Kallaveden kaupungissa II: Kuopion sanomalehdistön historia 1918–1979*. Kuopio: Savon Sanomain Kirjapaino Oy, 1982. ISBN 951-657-103-4. 

### Viitteet

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 14. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. ↑  Piironen, s. 208
3. ↑  Piironen, s. 216
4. ↑  Piironen, s. 223
5. ↑  Piironen, s. 214, 224, 227–228
6. ↑  Piironen, s. 221
7. ↑  Piironen, s. 210
8. ↑  Piironen, s. 250–251
Prinssi Gong vuonna 1872.
Prinssi **Gong** (Wade-Giles: *Kung*, alkuperäinen nimi **Yixin**; 11. tammikuuta 1833 Peking – 30. toukokuuta 1898 Peking) oli kiinalainen prinssi, joka oli yksi Kiinan johtavia hallitusmiehiä Qing-dynastian myöhäisaikana 1800-luvun jälkipuoliskolla.

Gong oli vuosina 1850–1861 hallinneen keisari Xianfengin veli. Kun brittiläiset ja ranskalaiset joukot miehittivät Pekingin toisessa oopiumisodassa vuonna 1860, keisari pakeni pääkaupungista ja Gong sai tehtäväkseen neuvotella rauhasta Kiinan edustajana. Tuloksena oli Pekingin rauhansopimus. Sodan jälkeen Gong tuli siihen johtopäätökseen, että menestyäkseen Kiinan olisi kehitettävä kauppasuhteitaan länsimaiden kanssa ja omaksuttava joitain länsimaisia sodankäynnin ja diplomatian menetelmiä. Valtakunnalla ei ollut entuudestaan edes ulkoministeriötä, sillä se ei ollut halunnut tunnustaa muita valtioita kanssaan samanarvoisiksi. Keväällä 1861 keisari perusti maalle ulkoasiainviraston eli Zongli yamenin, jonka johtajaksi Gong nimitettiin. Hän pyrki sen jälkeen parantamaan Kiinan suhteita länsimaihin. Gong nimitti alaisuudessaan toimineen Kiinan tullilaitoksen johtoon brittiläisen Robert Hartin, joka toimi tässä tehtävässä hyvin pitkään.

Gong oli 1880-luvulle saakka yksi Kiinan johdon keskeisimmistä vaikuttajista ja toimi usein maansa edustajana ulkovaltojen kanssa neuvoteltaessa. Keisari Xianfengin kuoltua elokuussa 1861 maahan muodostettiin kahdeksanhenkinen holhoojahallitus keisari Tongzhin alaikäisyyden ajaksi. Sen tosiasialliset johtajat olivat Gong sekä kaksi leskikeisarinnaa, Cixi ja Ci'an. Etelä-Kiinassa vuosia riehunut Taiping-kapina saatiin lopullisesti nujerrettua vuonna 1864, minkä jälkeen Gong suuntasi huomionsa yrityksiin tehostaa Kiinan hallintoa hillitsemällä korruptiota ja vahvistaa armeijaa perustamalla länsimaisten esikuvien mukaisia asetehtaita. Hänen vaikutusvaltansa hovissa kuitenkin väheni vallan kasautuessa leskikeisarinna Cixille, joka lopulta erotti hänet hallituksesta vuonna 1884. Gong kutsuttiin vielä 1894 takaisin ulkoasiainviraston johtoon, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa asti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Gong Qinwang (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 16.3.2014.
2. 1 2 3  Erling Bjøi, Olof G. Lidin & Göran Malmqvist (suom. Heikki Eskelinen): *Otavan suuri maailmanhistoria 15: Imperialismin aika*, s. 298, 300. Otava, Helsinki 1986.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gong (prinssi)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA

 |

 |
**He vaelsivat auringossa** (*A Walk in the Sun*) on Lewis Milestonen ohjaama yhdysvaltalainen sotaelokuva vuodelta 1945. Siinä toisen maailmansodan amerikkalaisjoukot etsivät Italian maaseudulla siltaa, joka heidän on määrä räjäyttää.

Tuotanto
--------

Milestone tilasi Millard Lampellilta ja Earl Robinsonilta lyhyitä lauluja, joita käytettiin elokuvan suvantokohdissa. Laulut esittää Kenneth Spencer. Ennakkokatseluiden perusteella osa niistä jätettiin lopullisesta versiosta pois.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1986 sen olevan elokuvan *Länsirintamalta ei mitään uutta* (1930) rinnalla toinen niistä pasifistisista sotafilmeistä, joiden ansiosta Lewis Milestone jää elokuvan historiaan: "Milestone välittää rehellisen lähikuvan Salernon rannalle nousevien amerikkalaisten miesten tunnelmista. Italian auringon alla nämä teksasilaisen divisioonan tuntemattomat sotilaat kohtaavat sodan pelot kaikessa järkyttävyydessään."

Vuonna 2016 *He vaelsivat auringossa* otettiin mukaan Yhdysvaltojen National Film Registryyn, johon kootaan kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Eder, Bruce: Earl Robinson: A Walk in the Sun and Other Songs and Ballads *Allmusic*. Viitattu 13.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  Fränti, Mikael: Sotilaat Italian auringon alla.  *Helsingin Sanomat*, 7.3.1986, s. 49. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Complete National Film Registry Listing National Film Registry. Viitattu 13.4.2019. (englanniksi)
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 13.2.2022. (englanniksi)
**He** on Asko Sahlbergin kirjoittama romaani vuodelta 2010. Teos on Sahlbergin yhdeksäs romaani, ja sen on kustantanut WSOY. 

*He* on ulkoisesti pieni, mutta romaanina suuri, todellinen kirjallinen herkkupala. Se lähtee liikkeelle vuosien 1808–1809 Suomen sodan päättymisestä. Päähenkilöinä ovat veljekset Henrik ja Erik. Henrik on menettänyt mielitiettynsä Annan Erikille, joka on ottanut kotitilan isännyyden. Häneltä on viety myös Hevonen, isolla H:lla. Hevonen viittaa antiikin Kentauriin, jumalolentoon joka on puoliksi ihminen, puoliksi hevonen. Ylisuuriin mittoihin paisunut draama laskeutuu lopuksi inhimilliseksi murhenäytelmäksi.

Teos on muodoltaan historiallinen romaani, mutta sen sisältö on yleisinhimillinen eikä ajankohdalla ole varsinaisesti merkitystä: ihminen on aina sama ihmispolo ajasta ja paikasta riippumatta. Teosta on luonnehdittu shakespearelaiseksi draamaksi, siinäkin menee valtakunta Hevosesta, kuten Rikhard III:ssa. Rakenteellisesti se koostuu henkilöiden muistelmapalasista, joissa kukin vuorollaan kuvaa näkemäänsä ja kokemaansa.

Sahlberg sanoo etäännyttäneensä kertomuksen menneisyyteen, jotta lukija irtautuisi nykyhetkeen liittyvistä mielleyhtymistä. Aluksi vastapooleina näyttäytyvät veljekset paljastuvat Sahlbergin käsittelyssä paljon moniulotteisemmiksi, samoin kuin opportunistinen muonamies, joka aina putoaa jaloilleen. Teoksen ydin on petos ja kosto. Sahlberg sanoo, että petoksen kautta on hyvin hedelmällistä kuvata ihmistä, sillä se määrittää ihmistä, sitä kautta paljastuu hänen moraalinsa ja miten pitkälle hän on valmis menemään. Se on kuin eettinen röntgen, ja samalla siinä läpivalaistaan myös uhria ja sivustakatsojia. Koston henkilöitymä on lähes huutolaispoikana kasvanut, näennäisnarri, Mauri-serkku, jonka kauna on katkeroittanut. Henkilöidensä kautta Sahlberg pohtii myös sitä, minkä verran ihmisen kohtalo on määrätty jo syntymässä ja mikä on elämän vaikutusta.

Vieraan kielen keskellä elävällä Sahlbergilla kielen merkitys on kasvanut. Hän sanoo, että Suomessa kielen merkitys ja mahdollisuudet on käsitetty väärin; kun se on ymmärretty pelkäksi välineeksi, on menty täysin metsään. Hänen kieltään on kehuttu, sanottu että se on kuin Topeliuksen kieltä, josta on karsittu rönsyt pois.

Sahlbergin sanotaan tuoneen suomalaiseen kirjallisuuteen särmää, intohimoa ja ääniä marginaalista. Kuten tässäkin teoksessa, suuruus voi ilmentyä tappion myöntämisenä, vapautus häviönä ja mierontienä.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Saurama, Ilta-Sanomat
2. 1 2  Pertti Ehnrooth, Veljet vastakkain, Savon sanomat, 30.1.2010
3. ↑  Jussi Aurén, Ihminen on aina sama, Satakunnan kansa 1.2.2010 s. 14
4. 1 2  Antti Majander, Oma valtakunta menee hevosesta, Helsingin sanomat 21.2.2010, s. C 2
5. 1 2  Aamun kirja: Seppo Puttonen, Nadja Nowak, Sahlbergin romaanissa He petokset paljastavat ihmisen sisimmän. Yle TV1 11.2.2010
6. ↑  Jani Saxell, Varjot ja valheet, Parnasso 2010/2, s. 65

Aiheesta muualla
----------------

* *He* WSOY:n sivustolla[vanhentunut linkki]
* Asko Sahlberg kertoo teoksesta *He* Aamun kirja -ohjelmassa (Elävä arkisto)
Kaavakuva synkliinistä ja antikliinistä.
Poimuttunutta kiveä Kreetalla.
**Poimu** on geologiassa alkujaan tasaiseen kerrokselliseen tai liuskeiseen rakenteeseen tullut aaltomainen tai kaarella tai mutkalla oleva kohta. Poimu on yleensä deformaation ja jännityksen aikaansaama, jolloin alun perin vaaka-asentoinen tai lähes vaaka-asentoinen kerros on vääntynyt kaarevaksi.

Poimuakseliksi kutsutaan viivaa, jota pitkin poimu kaartuu kaikista voimakkaimmin. Päällekkäiset tasot yhdistämällä poimuakselista saadaan akselitasoksi kutsuttu pinta. Taivevyöhyke on puolestaan akselia hieman laajempi alue, jossa taipuminen on kuitenkin voimakkaampaa kuin poimun kyljillä.

Antikliini on poimu, jossa kerrokset kaartuvat ylöspäin ja jonka maanpintaleikkauksessa keskiosan kerrokset ovat vanhempia kuin reunojen kerrokset. Synkliini on puolestaan vastakkainen poimu eli siinä kaari kartuu aslaspäin ja keskiosassa kerrokset ovat nuorempia kuin poimun reunan kerrokset. Jos kerrosten ikää ei tunneta, käytetään termejä antiformi ja synformi.

Poimujen koko sekä niiden taipumisen suuruus vaihtelee huomattavasti. Osassa kerrostumien mutka on vain juuri ja juuri javaittavissa, mutta joskus poimun kyljet ovat kääntyneet käytännössä rinnakkaisiksi. Kylkien välisen kulmien perusteella poimuja kutsutaan loiviksi, avoimiksi, tiukoiksi ja isokliinisiksi. Viimeksi mainitussa poimussa kyljet ovat samansuuntaiset. Poimu ja sen akselitaso voivat olla pystysuorassa, kallistuneena tai vaaka-tasossa, jolloin puhutaan makaavista poimuista.

Orogeenisissä vyöhykkeissä deformaatio tapahtuu yleensä monessa vaiheessa. Monivaiheisessa poimutuksessa deformaatiota aiheuttavat jännitykset muuttuvat ajan mukana. Eroosiopinnoilla tällainen tapahtuma luo poimuinterferenssikuvion, joissa poimuttuneet kerrokset ovat poimuttuneet uudelleen.

Lähteet
-------

* Kähkönen, Yrjö & Lehtinen, Martti: "Geologian peruskäsitteitä". Teoksessa: Martti Lehtinen, Pekka Nurmi jaTapani Rämö (toim.): *Suomen kallioperä: 3000 vuosimiljoonaa*, s. 44. Helsinki: Suomen Geologinen Seura, 1998. ISBN 952-90-9260-1. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 20.5.2021).

### Viitteet

1. ↑  Geologia:poimu *Tieteen termipankki*. Viitattu 20.5.2021.
2. 1 2  Kähkönen & Lehtinen, s. 69.
3. ↑  Fold *Encyclopedia Britannica*.  9.5.2018. Viitattu 20.5.2021.
4. 1 2  Kähkönen & Lehtinen, s. 70–71.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **poimu** Wikimedia Commonsissa
**Aikamuoto** eli **tempus** on verbin taivutuskategoria, jolla ilmaistaan verbin kuvaaman tapahtumisen aikaa suhteessa puhehetkeen (*Nyt puu on kaatunut*) ja/tai kerrottuun viitehetkeen (*Eilen tullessani puu oli jo kaatunut*). Verbiä, jonka taivutuksella ilmaistaan aikamuoto ja persoona, nimitetään finiittiverbiksi; ns. infiniittisillä verbinmuodoilla (infinitiivit ja partisiipit) taas ei tyypillisesti ole aikamuoto- eikä persoonataivutusta.

Aikamuotojärjestelmät voivat eri kielissä olla hyvinkin erilaisia, koska pelkkien aikasuhteiden lisäksi aikamuotokategorioilla voidaan ilmaista aspektia eli toiminnan ajallista rajallisuutta (saatetaanko se loppuun vai jatkuuko se vielä), evidentiaalisuutta (onko tapahtuma itse nähty vai epäsuorasti päätelty sen tapahtuneen), narratiivisuutta (onko tapahtuma toisen kertomaa eikä itse koettua) tms. Tätä heijastavat myös perinteiset termit "perfekti" (oikeastaan: "loppuun saatettu toiminta") ja "imperfekti", jotka ovat peräisin latinan kieliopista eivätkä hyvin kuvaa esimerkiksi suomen kielen aikamuotojen merkityksiä.

Suomessa on neljä perusaikamuotoa: preesens, imperfekti (josta joskus käytetään myös nimitystä preteriti), perfekti ja pluskvamperfekti. Monissa normatiivisissa suomen kielen kieliopeissa esiintyy väite, jonka mukaan futuuria eli tulevaisuuteen viittaavaa aikamuotoa ei varsinaisena morfologisena taivutuskategoriana suomen kielessä olisi. Toisaalta kuitenkin suomen kielestä on kuvattu kaksi tulevaa aikaa ilmaisevaa liittotempusta: liittopreesens ja liittoimperfekti, joskin nykykielessä nämä esiintyvät lähinnä juhlallisessa kirjakielessä.

Esimerkkinä suomen kielen *juosta*-verbin taipuminen edellä mainituissa aikamuodoissa:

* preesens — *juoksee*
* imperfekti — *juoksi*
* perfekti — *on juossut*
* pluskvamperfekti — *oli juossut*
* liittopreesens — *on juokseva*
* liittoimperfekti — *oli juokseva*

Puhekielessä voidaan tulevaa aikaa ilmaista myös muodolla

Hän *tulee tekemään* sen.
Tämän muodon käytöstä jotkut kielenhuoltajat varoittavat siksi, että verbillä *tulee* on niin konkreettinen merkitys, koska moni kuulija voi käsittää, että hän todella tulee paikalle ja tekee kyseisen asian.

Joissakin kielissä, kuten latinassa, on myös futuurin perfekti.

Katso myös
----------

* Aspekti
* Evidentiaalisuus
* Tapaluokka eli modus

Lähteet
-------

* Ikola, Osmo: Nykysuomen käsikirja. Espoo: Weilin+Göös, 1991.
* Savolainen, Erkki: Finn Lectura -verkkokielioppi, 2001.  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hammari, Jukka-Pekka: Suomen verbien finiittisten taivutusmuotojen rakenteellinen luonne predikaatteina modaalis-loogisten ja propositionaalisten seikkojen ilmaisun kannalta (toim. Helena Sulkala ja Leena Nissilä). 63-75. Oulu University Press, 2001. ISSN 0355-3205
* Wiik, Kalevi 1976: Suomen tempusten syvä- ja etärakenteista. – Virittäjä 80. 135–162.
* Siro, Paavo 1996 (1967): Suomen kielen verbien syntaktinen komponentti. – Lauseopin periaatteita (toim. Pentti Leino). 111–128. Helsingin yliopiston suomen kielen laitos.

Aikamuodot
pluskvamperfekti •
preteriti •
aoristi •
imperfekti •
perfekti •
preesens •
futuuri •
futuurin perfekti