recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vartiuksen rata** tarkoittaa Suomen rataverkon osuutta Paltamon kunnassa sijaitsevalta Kontiomäen asemalta Suomen ja Venäjän rajalle Vartiuksen raja-asemalle. Rataosa avattiin liikenteelle vuonna 1976. Joskus rataosaa kutsutaan myös *Kostamusradaksi*, sillä sen kautta kulkee Kostamuksesta saapuva tavaraliikenne. Rataosalla on vain tavaraliikennettä.

Rataosalle tyypillisiä ovat vaativat nousut sekä korkeat ratapenkereet: muun muassa Vartiuksen länsipuolella ratapenkereen harja on lähes puiden latvojen tasalla. Rataosalla on myös raskaille junille erittäin vaativa pitkä Härmänmäen nousu, jossa jopa 5 400 tonnin malmipellettijunat etenevät vain hieman kävelyvauhtia nopeammin. Nousu on ollut rautatieharrastajien suosima valokuvauskohde.*lähde?*

Rautatieliikenteen ohjaus Vartiuksen radalla hoidetaan kaukokäytöllä Oulusta. Kansainvälisen yhdysliikenteen vaatiman työn vuoksi Vartiuksen asemalle kuitenkin jää miehitys.

Vartiuksen radan rakentaminen oli yksi 1970-luvun huomattavimmista ratahankkeista. Suomi ja Neuvostoliitto sopivat radan rakentamisesta Kostamuksen kaivokselle. Päätös radan rakentamisesta Kontiomäeltä Vartiukseen tehtiin 1973. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1974 ja se edistyi nopeasti. Rata voitiin avata liikenteelle 1. marraskuuta 1976, vaikka rakennustyöt saatiin lopullisesti valmiiksi vasta vuonna 1980.

Vartiuksen rata sähköistettiin vuonna 2006 samaan aikaan Oulun–Kontiomäen ja Kontiomäen–Iisalmen ratojen kanssa. Jännite ajolankoihin kytkettiin 1. lokakuuta 2006 ja sähköveturivetoinen koeliikenne alkoi 1. marraskuuta 2006. Rataosan sähköistys otettiin kaupallisen liikenteen käyttöön 1. joulukuuta 2006.*lähde?*

Vuonna 2006 radan liikennemäärä oli 3 850 tuhatta tonnia, joka oli kokonaisuudessaan länteen suuntautuvaa liikennettä. Rata hiljeni merkittävästi helmikuun lopussa 2007, kun Raahen Rautaruukki lopetti rautamalmipellettien ostamisen Venäjältä. Liikenne alkoi uudelleen toukokuussa 2008, kun Vartiuksen kautta Kokkolan Ykspihlajaan kulkevat malmin kauttakulkukuljetukset jatkuivat.*lähde?*

Kontiomäen ohitusraide otettiin käyttöön 23. toukokuuta 1995.*lähde?* Sen kautta Vartiuksesta tuleva liikenne voidaan ohjata suuntaa vaihtamatta Oulun suuntaan. Ennen ohitusraiteen rakentamista veturit oli ajettava junarungon päästä toiseen Kontiomäen ratapihalla.

Lähteet
-------

1. ↑  *Valtionrautatiet 1962–1987*, s. 75, 77, 79. Helsinki: Rautatiehallitus, 1987.
2. ↑  Hakkarainen, Petri: Sähkö nopeuttaa Kainuun junia *kaleva.fi*.  1.12.2006. Viitattu 16.10.2019.
3. ↑  Iikkanen, Pekka et al.: Pohjois-Suomen rataverkon tavaraliikenteen kehittäminen (PDF) (Karttakuva sivulla 19) *Ratahallintokeskuksen julkaisuja A5/2007*.  2007. Helsinki:  Ratahallintokeskus. Viitattu 3.7.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vartiuksen rata** Wikimedia Commonsissa
**Vartkes Arutjunovitš Tevekeljan** (17. heinäkuuta 1902 Şebinkarahisar – 8. kesäkuuta 1969 Moskova) oli armenialaissyntyinen neuvostokirjailija.

Turkissa syntynyt Tevekeljan osallistui Venäjän sisällissotaan ja liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1921. Hän valmistui Idän kansojen instituutista vuonna 1933 ja työskenteli tekstiilitehtaiden johtajana vuosina 1937–1952.

Tevekeljanin ensimmäiset romaanit sijoittuvat Turkkiin, Armeniaan ja Iraniin. Kaksiosainen *Läpi vastuksen* (*Za Moskvoju-rekoi*, 1959–1966) kertoo tekstiiliteollisuuden työntekijöistä. Romaani *Graniitti ei sula* (*Granit ne plavitsja*, 1962) on omistettu salaisen poliisin työntekijöille.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Graniitti ei sula: tšekistin muistelmia: romaani*. Suom. Leo Holm. Moskova–Petroskoi: Edistys, 1964.
* *Läpi vastuksen*. Suom. Maire Peterzens. Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 1962.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tevekeljan, Vartkes Arutjunovitš *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 2.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Euro Domino -lippu
**Euro Domino** oli maakohtainen junalippu, joka oikeutti lipun tyypistä riippuen 3-8 päivän matkustamiseen lipun ostajan valitseman maan junilla kuukauden aikana. Euro Domino -maita olivat Alankomaat, Belgia, Bulgaria, Irlanti, Iso-Britannia, Itävalta, Kreikka, Kroatia, Luxemburg, Makedonia, Marokko, Norja, Portugali, Puola, Romania, Ruotsi, Saksa, Serbia, Slovakia, Slovenia, Suomi, Sveitsi, Tanska, Tšekki, Turkki, Unkari ja Venäjä. Lisäksi Euro Domino -lipun saattoi ostaa laivayhtiö Attican reiteille.

Euro Domino -lipun hinta määräytyi matkapäivien määrän, matkakohteen (maan), lipun ostajan iän sekä matkustusluokan mukaan. Lapset saivat normaaleista lippujen hinnoista n. 50 %:n alennuksen, seniorit (60+ v.) n. 15 %:n alennuksen ja nuoret (alle 26 v.) n. 25 %:n alennuksen 2. luokan hinnoista.

Euro Domino -lippujen myynti päättyi 31. maaliskuuta 2007 ja sen korvasi maakohtainen Interrail -kortti.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* VR:n Euro Domino -sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* EuroDomino.com
**Italian 4. armeija** oli Italian kuninkaallisen armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa.

Perustaminen ja palvelus
------------------------

Armeija perustettiin kesäkuussa 1938 rauhan ajan esikunta ja se aktivoitiin elokuussa 1939 4. armeijan esikuntana. Se otti Italian julistettua 10. kesäkuuta 1940 sodan Ranskalle ja Yhdistyneelle kuningaskunnalle Ranskan Rivieran valtaukseen. Se hyökkäsi Alppien yli St. Bernardin solan läpi, mutta armeija epäonnistui tavoitteidensa saavuttamisessa. Se pysähtyi Ranskan rajalinnakkeiden eteen. Ranskan antauduttua armeijan esikunta siirtyi Mentoniin, josta se johti Ranskan Italian haltuun jääneen alueen miehitystä.

Armeija osallistui 11. marraskuuta 1942 operaatio Antoniin eli Saksan johtamaan Vichyn Ranskan miehitykseen. Italian antauduttua syyskuussa 1943 Saksan joukot riisuivat pääosan armeijasta aseista ja siirtivät heidän sotavankeina Saksaan.

Komentajat
----------

Armeijankomentajina olivat:

* armeijankenraali Camillo Grossi 1938-1940
* armeijankenraali Mario Vercellino 1940
* armeijankenraali Alfredo Guzzoni 1940
* armeijankenraali Mario Caracciolo di Feroleto 1940-1941
* armeijankenraali Mario Vercellino 1941-1943

Lähteet
-------

1. ↑  Axishistory.com
Oskar Loorits
**Oskar Loorits** (9. marraskuuta 1900 Kõpu – 12. joulukuuta 1961 Uppsala, Ruotsi) oli virolainen folkloristikko.*lähde?*

Biografia
---------

Loorits syntyi Kopun kylässä Viljandimaalla vuonna 1900. Hän opiskeli folkloristiikkaa Tarton yliopistossa ja valmistui vuonna 1926. Hän piti luentoja ja työskenteli Viron kansanrunousarkiston (Eesti Rahvaluule Arhiiv) johtajana. 1930-luvulla hän työskenteli yhdessä Lauri Kettusen kanssa liiviläisten parissa. Hän arvosteli Latvian toimia liiviläiskysymyksissä, mikä johti hänen karkottamiseensa ja Viron-Latvian suhteiden viilentymiseen. Vuonna 1938 hänestä tuli Viron tiedeakatemian (Eesti Teaduste Akadeemia) jäsen. Hän muutti vuonna 1944 neuvostomiehitystä pakoon Ruotsiin, jossa hän työskenteli Uppsalan yliopistossa kuolemaansa saakka vuonna 1961.*lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

* Livia Viitol: Oskar Loorits 100 Sirp-ee. Viitattu 30.4.2010. (viroksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Veikko Ilmari Porkkala** (22. marraskuuta 1908 Loviisa – 3. syyskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kommunisti ja ammattiyhdistysmies, joka toimi Kansainvälisen rakennus-, rakennusaine- ja puutyöväenliiton (UITBB) pääsihteerinä vuosina 1960–1983. Ennen järjestöuraansa Porkkala työskenteli puuseppänä.

Veikko Porkkalan isä, Eemeli Porkkala, oli pohjalaissyntyinen leipuri, joka yhdessä puolisonsa Henni Hirvosen kanssa piti leipomo-kahvilaa Loviisassa. Eemeli Porkkala oli vakaumuksellinen ateisti ja sosialisti ja toimi sisällissodassa punakaartissa välskärinä. Kotona käydessään hän joutui saksalaisten vangiksi ja nämä ampuivat hänet valkoisten vaatimuksesta. Ruumiin löysivät omaiset.

Veikko Porkkala opetteli 1920-luvulla puusepän ammatin. Hänen varsinainen järjestöuransa alkoi, kun hän liittyi puuseppien ammattiosastoon vuonna 1927. Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP) hän liittyi vuonna 1932. Seuraavana vuonna hänet tuomittiin vuodeksi ja kahdeksi kuukaudeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta. 

Tuomion jälkeen Porkkala toimi Suomen Puutyöväen liitossa. Työtapaturmassa saadun käsivamman jälkeen hän perusti oman puusepänverstaan Helsinkiin. Vamman takia hän ei joutunut talvisotaan. Välirauhan aikana hän toimi Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seurassa ja sai puolentoista vuoden kuritushuonetuomion. Jatkosodan loppuun asti Porkkala oli turvasäilössä.

Rauhan tultua Veikko Porkkala toimi mm. SKP:n Helsingin piirin piirisihteerinä elokuuhun 1946 asti. Sen jälkeen hän oli useassa eri järjestötehtävässä, kunnes hänet 1960 valittiin UITBB:n pääsihteeriksi. SKP:n sisäisissä kiistoissa Porkkala lukeutui oppositioon.

Veikko Porkkala opiskeli Sirola-opistossa 1948–1949 ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen alaisessa Yhteiskuntatieteiden Instituutissa Moskovassa 1954–1955. 

Vuonna 1999 WSOY julkaisi Porkkalan muistelmat *Puuseppä työväenluokan palvelijana*. Porkkalan satavuotispäivän kunniaksi järjestettiin marraskuussa 2008 Kallion kirjastossa hänen teostensa ensimmäinen näyttely, jonka avajaisissa hän kertoi maalausharrastuksestaan ja esillä olevien teosten taustoista.

Kirjalliset teokset
-------------------

* Porkkala, Veikko: *Puuseppä työväenluokan palveluksessa*. Helsinki: WSOY, 1999.

Lähteet
-------

* / Veikko Porkkala *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Punaorpo. Voima 9/2008, arkisto

### Viitteet

1. ↑  Pääsihteeri Veikko Porkkala.  *Helsingin Sanomat*, 9.9.2009, s. C7.
2. ↑  Porkkala 1999, s. 84, 104–108.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Komsomolskojen piiri Tšuvassian kartalla.
**Komsomolskojen piiri** (ven. Комсомо́льский райо́н, *Komsomolski raion*, tšuvassiksi Комсомольски районě, *Komsomolski raionĕ*) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1939 perustetun piirin pinta-ala on 630 neliökilometriä ja asukkaita on 27 500 henkeä (vuonna 2008).

Piiri sijaitsee Tšuvassian kaakkoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kanašin piiriin, idässä Tatarstaniin ja Jaltšikin piiriin, etelässä Batyrevon piiriin ja lännessä Ibresin piiriin. Hallinnollinen keskus Komsomolskojen kylä. Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa.

Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Huomattavimmat joet ovat Kubnja ja Malaja Bula. Piirin halki kulkee aro- ja metsävyöhykkeen raja. Pinta-alasta 66 % on maatalousmaata ja 27 % metsää.

Piirin kautta kulkee Tšeboksaryn ja Uljanovskin välinen A151-maantie. Piirikeskuksesta on 115 kilometriä matkaa tasavallan pääkaupunkiin.

Väestöstä 69,2 % on tšuvasseja, 26,2 % tataareja ja 4,3 % venäläisiä.

Tärkein elinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn, maidon ja lihan tuotantoon, hevosten kasvatukseen sekä mehiläistenhoitoon. Teollisuus on vähäistä. Piirissä on meijeri, elintarviketehdas Kooperator, kaapelitehdas, kaksi tiilitehdasta ym.

Piirilehtenä ilmestyy venäjän-, tšuvassin- ja tataarinkielinen *Kaçal jen*.

Aiheesta muualla
----------------

* Komsomolskojen piiri Tšuvassian tasavallan sivustolla (venäjäksi)

Tšuvassian piirit ja *kaupunkipiirit*
*Alatyr* •
Alatyr •
Alikovo •
Batyrevo •
Ibresi •
Jadrin •
Jaltšiki •
Jantikovo •
*Kanaš* •
Kanaš •
Komsomolskoje •
Kozlovka •
Krasnoarmeiskoje •
Krasnyje Tšetai •
Mariinski Posad •
Morgauši •
*Novotšeboksarsk* •
Poretskoje •
Šemurša •
*Šumerlja* •
Šumerlja •
*Tšeboksary* •
Tšeboksary •
Tsivilsk •
Urmary •
Vurnary
**Marko Olavi Myyry** (15. marraskuuta 1967 Kerava) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.

Myyry muistetaan erityisesti pienestä koostaan, ollen vain 161 senttimetriä pitkä. Hän siirtyi vuonna 1986 yhdessä isoveljensä Mika Myyryn kanssa kasvattajaseurastaan Keravan Pallosta Valkeakosken Hakaan, jonka valmentajana toimi hänen junioriaikojensa valmentaja Jukka Vakkila. Myyry siirtyi ulkomaille jo alle 20-vuotiaana ja loi uransa Saksassa ja Belgiassa. Siirto Saksan kakkosliigan SV Meppeniin aukaisi hänelle portit myös maajoukkueeseen, jossa hän pelasi 60 ottelua. Meppenistä hän siirtyi kolmeksi kaudeksi belgialaiseen KSC Lokereniin. Sieltä palattuaan hän edusti SV Meppeniä vielä seitsemän kauden ajan seuran vajotessa sarjassa alaspäin amatöörisarjoihin asti.

Myyry päätti uransa Blau-Weiß Dörpenin pikkuseurassa, jonka pelaajavalmentajana hän toimi.

Saavutuksia
-----------

* Vuoden jalkapalloilija 1991
* Nuorten maajoukkueen paras pelaaja 1986
* Vuoden poikapelaaja 1985

Lähteet
-------

* *Jalkapallon Pikkujättiläinen*. WSOY, 2003. ISBN 951-0-27037-7.
**Svea** on ruotsalainen naisen etunimi. Nimi on samaa alkuperää kuin maan omakielinen nimi *Sverige*. Sveanmaa on keskeisin Ruotsin kolmesta historiallisesta pääosasta, ja Svea-mamma on 1600-luvulta saakka ollut tunnettu Ruotsin henkilöitymänä. Etunimenä Svea tuli käyttöön 1800-luvun alkupuolella sen jälkeen, kun Esaias Tegnér vuonna 1811 oli julkaissut Svea-nimisen runoelman.

Suomessa nimi Svea on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 2 720 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt ennen vuotta 1920.

Nimipäivä
---------

Ruotsissa nimi Svea otettiin kalenteriin vuonna 1901. Svean nimipäivä on Ruotsissa 2. tammikuuta, koska isänmaallisista syistä tämä nimi haluttiin sijoittaa vuoden alkuun heti uudenvuodenpäivän jälkeen.

Suomessa nimi esiintyy vain suomenruotsalaisessa kalenterissa, jossa Svean nimipäivä on 6. marraskuuta, jota päivää suomenruotsalaiset viettävät ruotsalaisuuden päivänä. Aikaisemmin (vuosina 1908–2014) nimipäivä oli 14. elokuuta, joka on keskiajalla ollut Pyhän Svean muistopäivä.

Tunnettuja Svea-nimisiä
-----------------------

* Svea Jansson (1904–1980), suomalais-ruotsalainen kansanmuusikko ja lauluntekijä
* Svea Norén (1895–1985), ruotsalainen taitoluistelija ja olympiamitalisti
* Svea Richnau (1922–2007), suomalainen meedio

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pentti Lempiäinen: *Suuri etunimikirja*, s. 162–163. WSOY, 1994. ISBN 951-0-23323-4.
2. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 1.4.2021.
3. ↑  Uusia nimiä vuoden 2015 kalenteriin (pdf) Helsingin yliopiston almanakkatoimisto. Viitattu 31.12.2014.
**Oskar Krabbe-Rosqvist** (5. marraskuuta 1871 Hämeenlinna – 11. joulukuuta 1951) oli suomalainen näyttelijä. Hän esiintyi sekä suomen- että ruotsinkielisissä teattereissa. Lisäksi hän kirjoitti ja käänsi lukuisiä näytelmiä ja työskenteli sanomalehtitoimittajana.

Elämä ja ura
------------

Oskar Krabbe-Rosqvistin vanhemmat olivat oluenpanija Anders Krabbe-Rosqvist ja Hilda Albertina Granbohm. Turussa suorittamansa Leistenin yhteiskoulun jälkeen Krabbe kävi Dramaattisen Oppilaskoulun kurssin Helsingissä. Krabbella oli lukuisia näyttämökiinnityksiä: Ida Aalberg-Teatteri 1893–1894, Svenska Inhemska Teatern 1894–1899, kiertueita Ruotsissa ja Suomessa 1899–1903, Svenska Inhemska Teatern 1903–1904, Helsingin Ruotsalainen Teatteri ja Folkteatern 1904–1906, Tampereen Teatteri 1906–1908, oma kiertue 1908–1912, Suomalainen Maaseututeatteri (ohjaaja) 1912–1913, Svenska Inhemska Teatern 1913–1916 ja Kansan Näyttämö 1916–1920.

Krabben ruotsinkielisiä näyttämötehtäviä olivat muun muassa Niilo (näytelmässä *Murtovarkaus*) ja Göran Persson (*Kaarina Maununtytär*). Suomeksi hän näytteli muun muassa pääroolin kappaleessa *Kauppaparooni*.

Oskar Krabbella oli roolitehtäviä kolmessa suomalaisessa mykkäelokuvassa, jotka kaikki ovat kadonneet: *Nuori luotsi* (1913), *Verettömät* (1913) ja *Kesä* (1915).

Oskar Krabben nuorempi veli, Albin Krabbe, oli niin ikään näyttelijä.

Lähteet
-------

* Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, Kustannusliike Opas, Viipuri 1930

### Viitteet

1. 1 2 3  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 146 ja 147
2. ↑  Elonet - Krabbe, Oskar

Aiheesta muualla
----------------

* Kaupunginosat.net

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Tarnówin voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
**Tarnówin voivodikunta** (puol. *województwo tarnowskie*) oli vuosina 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Tarnów. Tarnówin voivodikunnan alue jaettiin vuoden 1999 hallintouudistuksessa nykyisille Vähä-Puolan ja Ala-Karpatian voivodikunnille.

Lähteet
-------

1. ↑  Tarnowskie województwo *Encyklopedia Internautica*. Viitattu 24.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Dz.U. z 1975 r. nr 16, poz. 91.
3. ↑  Wykaz Nowych Deskryptorów Geograficznych (151) (1-13.04.2017)

Puolan voivodikunnat 1975–1998
Biała Podlaska • Białystok • Bielsko-Biała • Bydgoszcz • Chełm • Ciechanów • Częstochowa • Elbląg • Gdańsk • Gorzów • Jelenia Góra • Kalisz • Katowice • Kielce • Konin • Koszalin • Krakova • Krosno • Legnica • Leszno • Lublin • Łomża • Łódź • Nowy Sącz • Olsztyn • Opole • Ostrołęka • Piła • Piotrków • Płock • Poznań • Przemyśl • Radom • Rzeszów • Siedlce • Sieradz • Skierniewice • Słupsk • Suwałki • Szczecin • Tarnobrzeg • Tarnów • Toruń • Wałbrzych • Varsova • Włocławek • Wrocław • Zamość • Zielona Góra
**Karl Oskar Kirmes** (s. 19. joulukuuta 1995 Reykjavík, Islanti) on suomalainen telinevoimistelija, joka edustaa Espoon Telinetaitureita. Häntä valmentaa hänen isänsä Mati Kirmes.

Kirmes aloitti voimistelun kuusivuotiaana vuonna 2000 Ruotsissa äitinsä ohjaamassa voimistelukerhossa. Hän on edustanut Suomea vuodesta 2013, mitä ennen hän kuului vuodet 2007–2013 Ruotsin maajoukkueeseen.

Vuonna 2012 Kirmes voitti moniottelussa SM-pronssia. Vuonna 2013 hän voitti moniottelun, permannon, nojapuiden ja rekin Suomen mestaruudet ja renkailta pronssia. Hän osallistui myös MM-kisoihin ollen moniotelussa 32:s. Vuonna 2014 Kirmes voitti Pohjoismaiden mestaruudet permannolla, renkailla, nojapuilla ja joukkuekilpailussa ja kilpaili samana vuonna sekä MM- että EM-kilpailuissa. Hän saavutti kaudella myös rekin SM-hopeaa ja pronssia renkailta ja nojapuilta. Vuoden 2015 EM-kilpailuissa Kirmes oli permannolla yhdeksäs ja ylsi kuusiottelun loppukilpailuun.

Huhtikuussa 2015 Kirmes ylsi ensimmäisen kerran urallaan maailmancupin palkintokorokkeelle, kun hän voitti hopeaa Ljubljanan permantokilpailussa pistein 14,725.

Huhtikuussa 2016 Kirmes voimisteli kuusiottelussa Rion olympiakarsinnoissa ennätyspisteensä 84,999. Tulos varmisti Suomelle ensimmäisen miestelinevoimistelun olympiapaikan 44 vuoteen. EM-kilpailuissa 2016 Kirmes sijoittui permannolla 14:nneksi.

Kirmeksen virolainen isä on edustanut voimistelussa Neuvostoliittoa ja äiti Lina Ruotsia. Myös hänen nuorempi veljensä Robert on voimistelija. Perhe muutti Suomeen Ruotsista vuonna 2008 ja Kirmes sai Suomen edustusoikeuden vuonna 2013. Kirmes valmistui ylioppilaaksi keväällä 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2  Voimistelu: Oskar Kirmes *Rio de Janeiro 206: Suomen joukkue*. Suomen Olympiakomitea.  Arkistoitu 10.6.2016. Viitattu 26.6.2016.
2. 1 2  Kirmes, Oskar Kansainvälinen voimisteluliitto FIG. Viitattu 26.1.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3 4 5  Oskar Kirmes *Voimistelu.fi*. Suomen Voimisteluliitto. Viitattu 26.1.2016.
4. ↑
5. ↑  Moniotteluissa uudet mestarit *Yle Urheilu*.  11.5.2013. Viitattu 26.1.2016.
6. ↑
7. ↑  Parkkinen, Jaakko: Suomeen harvinainen maailmancupin hopeasija *Yle Urheilu*.  4.4.2015. Viitattu 26.1.2016.
8. ↑
9. ↑
10. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Oskar Kirmes Espoon Telinetaitureiden sivuilla
**Taro Tsujimoto** oli kuvitteellinen japanilainen jääkiekkoilija, jonka Buffalo Sabres väitti varaavansa NHL:n vuoden 1974 varaustilaisuudessa 11. kierroksella varausnumerolla 183.

Tsujimoton väitettiin aikaisemmin pelanneen Tokyo Katanas -nimisessä joukkueessa. Puolet NHL:n joukkueiden toimitusjohtajista ei edes tiennyt, että Japanissa oli jääkiekkoliiga, vaan maata pidettiin baseball-maana. Toisaalta edes baseball-seurat eivät tarkkailleet japanilaisia pelaajia. Varaustilaisuuden jälkeen tiedotusvälineet uutisoivat tapahtuneesta. Muun muassa arvostettu kiekkolehti *The Hockey News* julkaisi Tsujimoton nimen muiden varattujen yhteydessä.

Vasta viikkojen päästä kävi ilmi, että Sabresin omalaatuinen General Manager Punch Imlach oli keksinyt Tsujimoton koko olemassaolon. Imlach oli kaivanut Taro Tsujimoto -nimisen miehen Buffalon alueen puhelinluettelosta, kyseessä oli ilmeisesti japanilaisen ravintolan kokki. Edes Tokyo Katanas -nimistä joukkueetta ei ole, vaan Buffalon joukkueen nimessä oleva sana *sabre* 'sapeli' ja katana ovat molemmat miekkoja. Imlach teki varauksen mielenilmauksena liian pitkäksi venyneelle varaustilaisuudelle. Varaus mitätöitiin, mutta vasta 15 vuotta myöhemmin NHL muutti vuoden 1974 varausilastoihinsa 183. varauksen kohdalle tekstin *invalid claim '*viallinen varaus'. Buffalo Sabres kuitenkin kunnioittaa Imlachin omituisuutta, ja seuran omissa tilastoissa, muun muassa mediaoppaassa Tsujimoton nimi on edelleen.

Lähteet
-------

* 1974 NHL Entry Draft - Invalid claim *hockeydraftcentral.com*. Viitattu 9. kesäkuuta 2008. (englanniksi)
* Across the Pond (Asia Hockey League: Pioneering hockey's great frontier) *NHL.com*. Viitattu 9. kesäkuuta 2008. (englanniksi) [vanhentunut linkki]
**Salmoneus** (m.kreik. Σαλμωνεύς) oli kreikkalaisessa mytologiassa Aioloksen ja Enareten poika, Athamaan ja Sisyfoksen veli[1] ja Tyron isä.[2][3] Hän oli Eliin kuningas ja Salmonian kaupungin perustaja.[4]

Myytin mukaan Salmoneus yritti osoittaa olevansa Zeuksen veroinen ajamalla nelivaljakon vetämillä pronssivaunuilla. Hän matki ukkosta kiskomalla pronssikattiloita rattaidensa perässä ja jäljitteli salamoita viskomalla soihtuja ilmaan. Hän ei säästellyt vaivojaan pyrkiessään osoittamaan valheellista jumaluuttaan alamaisilleen ja saadakseen heidät palvomaan ja tuomaan uhrilahjojaan itselleen. Zeus surmasi kuitenkin hänet vasamallaan ja tuhosi hänen kaupunkinsa puolustaakseen kunniaansa oikeana kuolemattomana.[5][6]

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* 1.7.3 ('Kirjasto') (engl. käännös).
2. ↑  Apollorodos: *Bibliotheke* 1.9.8 ('Kirjasto') (engl. käännös).
3. ↑  Homeros: *Odysseia* 11.235–259 (engl. käännös).
4. ↑  Strabon: *Geografia* 8.3.31 (engl. käännös).
5. ↑  Apollorodos: *Bibliotheke* 1.9.7 ('Kirjasto') (engl. käännös).
6. ↑  Hyginus: *Fabulae* lx, lxi (engl. käännös).
**Izvestija** (Известия, ’Uutiset’) on venäläinen sanomalehti. Se ilmestyy maanantaista perjantaihin 12–48-sivuisena, A2-sivukoon sanomalehtenä. *Izvestijan* Moskovan-painoksessa on lisäksi perjantaisin mukana 40-sivuinen kokoa A3 oleva viikkoliite.

Historia
--------

### Neuvostoaika

*Izvestija* perustettiin helmikuun vallankumouksen aikana maaliskuussa 1917 saaden ensimmäiseksi nimekseen *Izvestija Petrogradskago Soveta Rabotših Deputatov* (Извѣстія Петроградскаго Совѣта Рабочихъ Депутатовъ, ’Pietarin työläisedustajien neuvoston uutiset’), mutta käytännössä nimeksi lyheni *Izvestija*. Neuvostoaikana lehti toimi maan hallituksen sanomalehtenä, kun taas toinen lehti, *Pravda* oli kommunistipuolueen virallisena äänenkannattajana. Vuodesta 1977 virallisena nimenä ollut *Izvestija sovetov narodnyh deputatov SSSR* (Известия Советов народных депутатов СССР, ’SNTL:n kansanedustajien neuvoston uutiset’) lyhennettiin Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen 1991 jälkeen nimeksi *Izvestija*.

Neuvostoajan jälkeen *Izvestija* on kuvaillut itseään kansallismieliseksi venäläiseksi sanomalehdeksi.

### Venäjän valtaa lähellä olevaksi mediaksi

*Izvestija* oli aiemmin Vladimir Putinin hallintoon kriittisesti suhtautunut suuri sanomalehti. Lehden linja muuttui, kun sen osti valtion omistama Gazprom-yhtiö heinäkuussa 2005. Gazprom omisti lehden mediakonserninsa Gazprom-Median kautta.

Lehden pääomistaja vaihtui uudemman kerran 21. toukokuuta 2008; uudeksi omistajaksi tuli Gazprom-Median osakasyhtiö, vakuutusyhtiö SOGAZ. Tämä vakuutusyhtiö kuuluu Putinin lähipiiriin luetun, Venäjän mahtavimpana pidetyn mediamogulin, miljardööri Juri Kovaltšukin yhtiöihin. *Izvestija* luetaan omistusmuutoksen jälkeenkin Venäjän valtaa tukevaan lehdistöön. Lehden osake-enemmistöä (50,19 %) hallitaan holdingyhtiö Natsionalnaja Media Gruppan välityksellä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Redaktsija  29.7.2012. Izvestija, izvestia.ru. Viitattu 29.7.2012. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Atlas rossijskoi pressy – Gazeta Izvestija  21.6.2012. MediaAtlas, mediaatlas.ru.  Arkistoitu 4.3.2012. Viitattu 29.7.2012. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Gazprom-Media To Get Rid Of "Izvestia"  29.5.2008. Novaja Gazeta, novayagazeta.ru.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 29.7.2012. (englanniksi)
4. 1 2 3  Russia’s Rupert Murdoch  18.7.2011. The Moscow News, themoscownews.com.  Arkistoitu 19.7.2014. Viitattu 29.7.2012. (englanniksi)
5. 1 2 3  Soobštšenija o suštšestvennyh faktah  29.7.2012. Izvestija, izvestia.ru. Viitattu 29.7.2012. (venäjäksi)
6. ↑  Luukkanen, Arto: "Luku: VI Lähteistä ja käsitteistä", *Projekti Putin – uuden Venäjän historia 1996–2008*, s. 227. WSOY, Helsinki, 2008. ISBN 978-951-0-33079-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Izvestija** Wikimedia Commonsissa

* Известия (venäjäksi)
* Национальная Медиа Группа (venäjäksi)
	+ National Media Group (englanniksi)
Izun niemimaa ympyröitynä kartalla.
Satelliittikuva alueesta
**Izun niemimaa** (jap. 伊豆半島, *Izu-hantō*) on niemimaa Japanissa. Niemimaa sijaitsee Honshūn saarella, Tokiosta länteen. Aikaisemmin se kuului niemimaan mukaan nimettyyn Izun provinssiin, mutta on nykyisin osa Shizuokan prefektuuria. Niemimaan eteläpuolella sijaitsevat Izusaaret ovat kuitenkin Tokion hallinnassa.

Nähtävyydet
-----------

Izun niemimaa on Tokion alueen väestön suosima virkistäytymispaikka, joka on erityisesti tunnettu kuumista lähteistään muiden muassa Atamissa ja Mishimassa. Niemimaa rajoittuu Fujivuoreen ja on osa Fuji-Hakone-Izu kansallispuistoa.

Se on myös suosittu kohde laitesukellukselle. Suosituimmat sukelluskohteet ovat Izu Ocean Park (IOP, jap. 伊豆海洋公園, *Izu Kaiyō Kōen*), Yawatano (jap. (八幡野) ja Osezaki (jap. 大瀬崎, *Ōsezaki*). Etelämpänä, lähellä Itōta on trooppinen kasvihuone nimeltä *Banana Crocodile Park* (jap. バナナワニ園, *Banana Wani-en*).

Izu on yksi Japanin suurimpia wasabin tuottajia, joten paikallinen ruoka sisältää monia wasabilla maustettuja ruokalajeja. Kuuluisiin turistikohteisiin kuuluvat vanha Shuzenji temppeleineen, onseneineen, vesiputouksineen sekä ryokaneineen sekä Shimoda, kommodori Perryn mustien laivojen maahannousupaikka.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Izun niemimaa** Wikimedia Commonsissa

* Izu Peninsula Japan National Tourism Organization

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Izu Peninsula
**Marko Marulić** (ital. *Marco Marulo*; 18. elokuuta 1450 Split, Venetsian tasavalta – 6. tammikuuta 1524 Split, Venetsian tasavalta) oli kroatialainen runoilija ja kristillinen humanisti. Hän kirjoitti sekä kristillisiä moraaliteoksia sekä runoja. Marulićin tunnetuin teos on runoelma *Judita*, joka oli ensimmäinen painettu kroatiankielinen kirja.

Nuoruus ja opiskelu
-------------------

Marulić syntyi aatelissukuun ja opiskeli Padovassa klassisia kieliä, kirjallisuutta ja filosfofiaa. Palattuaan Splitiin hän teki uran virkamiehenä, oppineena ja kirjailijana.

Teokset
-------

Marulićin *Euangelistariumin* nimiösivu.
Marulić kirjoitti didaktiset työnsä latinaksi, ja niitä käännettiin useille eurooppalaisille kielille. Ne käsittelivät käytännön kristinuskoa ja heijastivat stoalaista ajattelua. Hänen tunnetuimmat kristilliset teoksensa olivat *De institutione bene uiuendi per exempla sanctorum*, joka oli kokoelma moraaliopetuksia ja anekdooteja Vanhasta ja Uudesta testamentista, *Euangelistarium*, jossa hän käsitteli kristillistä etiikkaa, ja *De humilitate et gloria Christi*, jossa hän pyrki antamaan esimerkkejä hyveellisestä elämästä.

Marulićin merkittävin kansankielinen runoelma oli *Istoria sfete udovice Judit u versih harvacchi slozena*, joka tunnetaan usein vain nimellä *Judita*. Hän kirjoitti sen 1501, ja se julkaistiin 1521. Se oli ensimmäinen kroaatiksi kirjoitettu julkaistu teos, ja se käsitteli heprealaisen Judit-nimisen sankarittaren kautta oman kansansa taistelua turkkilaisia vastaan. Teos nosti kroatian kirjallisuuden kieleksi, ja siinä Marulić yhdisti kroatialaista runoperinteitä italialaisen kirjallisuuden koulutukseensa. Se olikin merkittävä kroatialaisen kirjallisuuden peruskivi.

Marulić vetäytyi 60-vuotiaana fransiskaaniluostariin Šoltan saarella, mutta palasi Splitiin jo kahden vuoden päästä. Hän kuoli Splitissä 1524.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marko Marulić *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, Inc. Viitattu 27.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  Marko Marulić and the Croatian Latin Heritage  4.6.2014. The British Library Board. Viitattu 27.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marko Marulić** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
| "Fools Gold"The Stone Roses |
| --- |
| Singlen "Fools Gold" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  B-puoli | "What the World Is Waiting For" |
|  Julkaistu | marraskuu 1989 |
|  Tekijä(t) | Ian Brown, John Squire |
|  Tuottaja(t) | John Leckie |
|  Tyylilaji | alternative rock |
|  Kesto | 04.15 |
|  Levy-yhtiö | Silvertone |
| Listasijoitukset |
| Suomi Suomen virallinen lista: 17. |
| The Stone Rosesin muut singlet |
| "She Bangs the Drums"1989 | "Fools Gold"1989 | "One Love"1990 |

**Fools Gold** on brittiläisen rock-yhtyeen The Stone Rosesin kappale. Vaikka sitä ei ole virallisesti julkaistu millään albumilla, se on yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Kappale on julkaistu tuplasinglenä "What The World Is Waiting For" -kappaleen kanssa vuonna 1989 ja yhtyeen debyyttialbumin *The Stone Roses*in kymmenvuotis-juhlapainoksen bonuslevyllä. Alun perin kappale on n. 9-minuuttinen, mutta se tunnetaan parhaiten lyhennettynä neljän minuutin versiona.

Kappaleelle on ominaista nopeat, rytmikkäät ja kaikuvat rummut, jossa wahwah-pedaalia hyväksikäyttämällä ja rumpujen sekä basson tahdissa John Squiren kitaransoitto tuo kappaleeseen rockahtavan ja myös osaksi funkahtavan tunnelman. Ian Brownin rauhallinen laulu yhdistettynä kaikuviin rumpuihin tuo kappaleeseen hyvin psykedeelistä tunnelmaa.

Fools Gold nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.

Lähteet
-------

1. 1 2  Listalevyt: The Stone Roses
**Izzeddinin linnoitus** (*Itzedínin linnoitus*; kreik. Φρούριο Ιτζεδίν, *Froúrio Itzedín*) on osmaniaikainen linnoitus Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Soúdanlahden rannalla lähellä Ápteran ja Kalámin kyliä ja antiikin Apteran arkeologista aluetta, noin 15 kilometriä itään Chaniásta.

Linnoituksen rakennutti Reouf pašša vuonna 1872 paikalle, jossa oli jo vuodesta 1646 sijainnut pieni osmanien rakennuttama torni. Linnoitus sai nimensä sulttaani Abd-ul-Azizin vanhimmasta pojasta Yusuf Izzeddinistä.

Myöhemmin linnoitusta käytettiin vankilana. Elefthérios Venizélos oli vangittuna siellä vuonna 1913. Diktaattori Theódoros Págkaloksen kaudella siellä oli paljon poliittisia vankeja. Diktatuurin kukistamisen vuonna 1926 jälkeen Págkalos itse vangittiin sinne. Toisen maailmansodan aikana linnoitus toimi saksalaisten tukikohtana. Siitä tuli vankila jälleen sisällissodan aikana vuonna 1948, jonka jälkeen siellä oli vangittuna erityisesti kommunisteja. Se oli vankilana edelleen sotilasjuntan aikana, jolloin siellä oli poliittisia vankeja ideologiasta riippumatta. Vankilassa suoritettiin Kreikan viimeinen kuolemantuomion täytäntöönpano eli teloitus vuonna 1972.

Linnoitus on avoinna vuosittain vain 14.–15. joulukuuta, jolloin siellä oleva Pyhälle Eleutheriokselle omistettu kirkko juhlii.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Φρούριο Ιτζεδίν *Καστρολόγος*. Viitattu 1.9.2021.
2. 1 2 3 4  Φρούριο Ιτζεδίν *Cretan Beaches*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Izzeddinin linnoitus** Wikimedia Commonsissa
**Nauvon keskiaikainen hylky** on Nauvon ulkosaaristoon 1300-luvulla uponneen puurakenteisen aluksen hylky. Hylky löydettiin sattumalta vuonna 1996 biologisten sukellustutkimusten yhteydessä. Uppoamispaikalta on löydetty kirkonkello, pronssipatoja sekä niiden osia, hioimia sekä 10–15 metrin mittaisen puurunkoisen aluksen jäänteitä. Meriarkeologisia kaivauksia on suoritettu elokuussa 2006. Kirkonkellon lisäksi hylystä on nostettu joitain metalliosia, jotka on jo konservoitu.

Uppoamispaikka sijaitsee Saaristomeren kansallispuistossa Storskärin saariryhmän alueella Egelskärin lähellä. Luonnonsuojelusyistä alueella liikkuminen on kielletty ilman kansallispuiston lupaa.

Aluksen jäänteet sekä lasti lepäävät merenpohjassa rinteessä noin 5–20 metrin syvyydessä alueella, jonka halkaisija on noin 30 metriä. Itse hylyn runko lepää vedenalaisessa kanjonissa ja on suurimmalta osaltaan hautautunut pohjasedimentin alle. 

Aluksen keramiikkalastin osia on ajoitettu aiempien löytöjen perusteella 1310–1330-luvuille, ja ne ovat todennäköisesti alasaksilaista alkuperää nykyisen Kölnin lähettyviltä. Lastiin kuului myös norjalaista liuskekiveä sekä tanskalaista kalkkikiveä. Todennäköisesti alus oli haaksirikkoutuessaan matkalla jostain hansakaupungista Turkuun.

Aluksesta on lisäksi löytynyt ehjänä säilynyt tynnyri, jonka ympärille on muodostunut ruostekerros. Museoviraston meriarkeologisessa konservointilaboratoriossa suoritetuissa tutkimuksissa tynnyristä löytyi rautaharkkoja, jotka ovat todennäköisesti ns. Osmond-rautaa.

Lähteet
-------

1. ↑  HS: Nauvon hylystä löytyi salaperäinen tynnyri (28.08.2006)
2. ↑  Museovirasto

Aiheesta muualla
----------------

* Museovirasto: Nauvon keskiaikainen haaksirikkopaikka
**Ernesto Vinci** (syntyjään *Ernst Moritz Wreszynski*; 20. huhtikuuta 1898 Berliini, Saksa – 7. marraskuuta 1983 Moncton, New Brunswick, Kanada) oli Kanadan kansalaisuuden vuonna 1944 saanut baritoni, musiikkipedagogi ja lääkäri.

Vinci opiskeli Berliinissä ja Milanossa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Ernst Grenzebach ja Louis Bachner. Toimiessaan lääkärinä Milanossa hän lauloi resitaaleissa, oopperassa ja radiossa vuoteen 1938, jolloin hän muutti New Yorkiin. Siellä Wilfrid Pelletier osoitti Arturo Toscaninille Vincin, kun Halifaxin konservatoriolle etsittiin vokaalimusiikin jaoksen johtajaa. Työskennellessään vuosina 1938–1945 Halifaxin konservatoriossa Vinci luennoi ja opetti myös muissa opinahjoissa sekä lauloi resitaaleissa ja oopperoissa *Figaron häät*, *Ryöstö Seraljista* ja *Dido ja Aeneas*.

Vinci opetti vuosina 1945–1979 The Royal Conservatory of Musicissa ja vuosina 1952–1972 Toronton yliopistossa. Tänä aikana hän niitti mainetta yhtenä Kanadan johtavista vokaalimusiikin pedagogeista. Hän piti kesäkursseja Winnipegissä ja Kaliforniassa. Kaliforniassa hän oli mukana tuottamassa vuonna 1958 Trevor Jonesin oopperan *The Broken Ring* esitystä.

Vinci kirjoitti artikkeleita *Opera Canada* - ja *CBC Times* -lehdille. Hänen oppilaidensa joukossa olivat John Arab, Maurice Brown, Glyn Evans, Marguerite Gignac, Robert Goulet, Alexander Gray, Elizabeth Benson Guy, Joan Hall, Avo Kittask, Andrew MacMillan, Joan Maxwell, Mary Morrison, Ivanka Myhal, Maria Pellegrini, Sheila Piercey, Roxolana Roslak, Louise Roy, Alice Strong Rourke, Bernard Turgeon ja Portia White. Torontossa sijaitseva harjoittelustudio on nimetty Vinci Halliksi Vincin kunniaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Ernesto Vinci


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Maximilian Eggestein syyskuussa 2017.
**Maximilian Eggestein** (s. 8. joulukuuta 1996 Hannover) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa SC Freiburgia.

Eggestein nousi Werder Bremenin junioreista edustusjoukkueeseen ensimmäisen kerran marraskuussa 2014. Kaudella 2015–2016 hän pelasi vielä vain seitsemän bundesliigaottelua mutta kaudella 2016–2017 jo 15 pääsarjaottelua. Ensimmäisen bundesliigamaalinsa hän teki huhtikuussa 2017 kotiottelussa Schalkea vastaan. Kaudella 2017–2018 hän pelasi 33 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2018–2019 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki 34 liigaottelua ja tuli vain yhdessä ottelussa ennen loppuvihellystä vaihtoon. Hän teki kauden aikana viisi liigamaalia, joista kaksi vierasottelussa Schalkea vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 32 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin.

Eggestein on pelannut Saksan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.

Maximilian Eggesteinin pikkuveli Johannes Eggestein pelaa myös Werder Bremenin joukkueessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maximilian Eggestein Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

SC Freiburg – Saksan Bundesliiga
1 Uphoff |
3 Lienhart |
5 Gulde |
7 Schmid |
8 Eggestein |
9 Höler |
11 Kyereh |
14 Keitel |
17 Kübler |
18 Petersen |
21 Atubolu |
22 Sallai |
23 Wagner |
24 Ezekwem |
25 Sildillia |
26 Flekken |
27 Höfler |
28 Ginter |
29 Jeong |
30 Günter |
32 Grifo |
33 Weißhaupt |
34 Röhl |
35 Schmidt |
38 Gregoritsch |
42 Dōan |
Valmentaja Streich
**Maximiliano Nicolás "Maxi" Moralez** (s. 27. helmikuuta 1987 Granadero Baigorria) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Atalanta BC:tä. Oikeajalkainen Moralez on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut myös Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa.

Seurajoukkueura
---------------

Moralez aloitti uransa kotimaansa pääsarjan Racing Clubissa, jota hän edusti vuodet 2005–2007. Argentiinan Primera Divisiónissa otteluita kertyi 47 ja maaleja kahdeksan.

Heinäkuussa 2007 Moralez siirtyi tuolloin Venäjän valioliigassa pelanneeseen FK Moskovaan. Hän edusti seuraa vuodet 2007–2009, muttei pelannut liigassa kuin kuusi ottelua. Vuoden 2008 hän vietti kokonaan lainalla vanhassa seurassaan Racing Clubissa, jossa ottleuita kertyi 37 ja maaleja kahdeksan.

Tammikuussa 2009 Moralez siirtyi Moskovasta takaisin kotimaahansa ja Vélez Sársfieldin riveihin. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa Moralez voitti Argentiinan pääsarjan clausuran, jonka hän voitti myös kaudella 2011. Kausilla 2010 ja 2011 Moralez pelasi myös seuran paidassa Copa Libertadoresissa, jonka välieriin Vélez Sársfield eteni vuonna 2011.

Elokuussa 2011 Moralez palasi takaisin Eurooppaan, nyt Italian Serie A:han nousseeseen Atalanta BC:hen. Debyytti seuran paidassa tapahtui syyskuussa 2011 Genoa CFC:ää vastaan. Moralez teki tuossa 2-2 -lukemiin päättyneessä ottelussa bergamolaisseuran molemmat maalit. Ensimmäisellä kaudellaan Serie A:ssa Moralez teki 34 ottelussa kuusi maalia. Kaudella 2012–2013 maaleja kertyi yksi 29 ottelussa ja kaudella 2013–2014 32 ottelussa syntyi viisi maalia. Koko Atalanta-aikansa Moralez on ollut seuran avauskokoonpanon pelaaja.

Maajoukkueura
-------------

Moralez edusti vuonna 2007 Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta pelaten 16 ottelua ja tehden viisi maalia. Hän kuului joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Kanadassa. Hän teki Argentiinan mestaruuteen päättyneessä turnauksessa neljä maalia ollen turnauksen kolmanneksi paras maalintekijä. Moralez valittiin myös kisojen toiseksi parhaaksi pelaajaksi, edellään vain maanmies Sergio Agüero.

Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa Moralez debytoi ystävyysottelussa Venezuelaa vastaan maaliskuussa 2011.

Muuta
-----

Vain 160 senttimetriä pitkä Moralez on nykyisin Serie A:n lyhin pelaaja. Hänen lempinimensä onkin *frasquito* (suom. *taskumatti*).

Lähteet
-------

* Maximiliano Moralez Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Sylwia Jaśkowiec** (s. 1. maaliskuuta 1986) on puolalainen maastohiihtäjä, joka on yltänyt parisprintissä MM-pronssille.

Arvokilpailut
-------------

Liberecin MM-kilpailuissa 2009 Jaśkowiec oli sekä vapaan hiihtotavan sprintissä että 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 30:s. Puolan viestijoukkueen mukana hän sijoittui kuudenneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 24:nneksi, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 28:nneksi ja 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 34:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Jaśkowiec oli parisprintissä yhdeksäs Agnieszka Szymańczakin kanssa ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 48:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli Justyna Kowalczykin kanssa perinteisen hiihtotavan parisprintissä viides, viestissä kuudes, 30 kilometrillä 31:s ja sprintissä 62:s.

Jaśkowiec saavutti Falunin MM-kilpailuissa 2015 Justyna Kowalczykin kanssa pronssia vapaan hiihtotavan parisprintissä. Hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 14:nneksi ja henkilökohtaisessa sprintissä 32:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli vapaan hiihtotavan parisprintissä Kowalczykin kanssa seitsemäs, viestissä neljännen osuuden hiihtäjänä kymmenes, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 24:s, 15 kilometrin yhdistelmähiihdossa 30:s ja henkilökohtaisessa perinteisen hiihtotavan sprintissä 37:s.

Maailmancup
-----------

Jaśkowiec kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Nové Městossa tammikuussa 2004 sijoittuen vapaan hiihtotavan sprintissä 55:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti helmikuussa 2008 Liberecin 7,6 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa, jossa hän sijoittui 27:nneksi. Hänen paras sijoituksensa erillisessä henkilökohtaisessa maailmancupin kilpailussa on neljäs sija, jonka hän saavutti Szklarska Poręban vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa tammikuussa 2014. Tour de Skin 2013–2014 vapaan hiihtotavan prologissa hän sijoittui kolmanneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sylwia Jaśkowiec Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Ngabo Ngawang Jigme** (tiibetiläisin aakkosin ང་ཕོད་ངག་དབང་འཇིགས་མེད་) (helmikuu 1910 - 23. joulukuuta 2009) oli tiibetiläinen virkamies, joka toimi erilaisissa hallinnollisissa ja sotilaallisissa tehtävissä ensin itsenäisessä Tiibetissä ja sittemmin Kiinan vallan alaisuudessa. Hän oli Kiinan–Tiibetin sodan päättäneiden neuvottelujen tiibettiläisen puolen johtaja. Kiinalaisessa hallinnossa hän toimi muun muassa Kiinan kansan neuvoa-antavan poliittisen konferenssin puheenjohtajana ja Tiibetin autonomisen alueen hallinnon puheenjohtajana.

Elämäkerta
----------

Ngabo Ngwang Jigme (oikealla) ja puhemies Mao rauhanneuvotteluissa 1951.
Ngabo syntyi Lhasassa helmikuussa vuonna 1910. Hänen perheensä kuului paikalliseen ylimystöön. Ngabo opiskeli tiibetiläistä kirjallisuutta, ja myöhemmin hän opiskeli myös Isossa-Britanniassa. Vuonna 1932 hän astui Tiibetin armeijan palvelukseen ja hänestä tuli myöhemmin sen komentaja. Vuonna 1950 hänestä tuli *Dhochi* eli vapaasti kääntäen kenraalikuvernööri Itä-Tiibetin alueelle. Hän johti tiibettiläisten sotajoukkojen vastarintaa maahanhyökänneitä kiinalaisia joukkoja vastaan. Hänen joukkonsa tuhottiin Chandossa käydyssä taistelussa, ja hän antautui kiinalaiselle kenraali Wang Chinille 19. lokakuuta 1950. Tämän jälkeen hän johti tiibettiläisiä Kiinan kanssa käydyissä rauhanneuvotteluissa ja allekirjoitti rauhansopimuksen, jolla Tiibet liitettiin Kiinaan. Tämän jälkeen hän toimi erilaisissa hallinnollisissa tehtävissä Xizangin autonomisella alueella, joka oli muodostettu valloitetusta Tiibetistä. Tämän lisäksi hän toimi myös Pekingissä. Vaikka hän toimikin Kiinan hallinnossa, hän myös arvosteli Kiinan Tiibetin hallintoa. Ngabo kuoli 99-vuotiaana 23. joulukuuta 2009 pekingiläisessä sairaalassa.

### Yksityiselämä

Ngabolla oli vaimo, jonka kanssa hänellä oli 10 lasta. Hänen poikansa Jigme Ngapo lähti Kiinasta 1980-luvulla ja työskenteli sittemmin tiibettiläisjärjestöissä Yhdysvalloissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ngapo Ngawang Jigme - a profile *Phayul.com*.  Arkistoitu 28.11.2010. Viitattu 18.11.2010. (englanniksi)
2. ↑  Ngapoi Ngawang Jigme 1910 - 2009 *Tibet Sun*.  Arkistoitu 17.7.2011. Viitattu 18.11.2010. (englanniksi)
3. ↑  Dawa Norbu: *China's Tibet Policy*. Curzon, 2001. ISBN 0-7007-0774-4. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ngabo Ngawang Jigme** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Atfih** on pieni kaupunki Egyptin al-Gizan kuvernoraatissa. Sen asukasluku oli vuonna 2006 13 760.

Maantiede
---------

Atfih sijaitsee Keski-Egyptissä Niilin varrella joen itärannalla. Matkaa Kairoon pohjoisessa on noin 21 kilometriä.

Historia
--------

Muinaisen Egyptin kaudella nykyinen Atfih tunnettiin egyptinkielisellä nimellä *Tep-yeh* tai *Per Hathor nebt Tep-yeh*. Jälkimmäinen viittaa jumalatar Hathoriin. Koptiksi vanha muoto muuttui muotoon *Petpeh* ja arabiaksi muotoon Atfih. Kreikkalaiset tunsivat sen Afroditopoliksena.

Kaupunki oli ilmeisesti vielä melko suuri kristillisellä kaudella. Sen sanotaan sisältäneen 20 kirkkoa. 1200-luvulla kirkkoja oli vielä 10. Fatimidien laatiessa uusia maakuntia yksi niistä nimettiin Atfihin mukaan. Kaupunki taantui kuitenkin sittemmin voimakkaasti ja oli jo mamelukkien valtakaudella varsin vähämerkityksinen. Sitä vaivasivat mamelukkien ja beduiinien ryöstöretket. Maakunta liitettiin Gizan maakuntaan vuonna 1834–1835. Toisaalta Egyptin kediivit alkoivat myös jälleenrakentaa kaupunkia. Paikalle rakennettiin esimerkiksi uusia kanavia ja vanhoja kunnostettiin. Kaupunki ei kuitenkaan kasvanut sen merkittävämmäksi. Nykyisin se on pieni kauppapaikka ja jokisatama.

Vuonna 2011 kaupungissa oli jännitteitä koptien ja muslimien välillä. Muslimit olivat polttaneet paikallisen kirkon liittyen kiistaan musliminaisen ja koptimiehen suhteesta. Levottomuudet levisivät myös Kairoon ja useita henkilöitä kuoli.

Väestö
------

Vuonna 2006 kaupungissa oli Egyptin väestönlaskennan mukaan 13 760 asukasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  H.A.R. Gibb, J.H. Kramers, E. Levi-Provencal, J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam (vol I A–B)*, s. 735-736. E.J. Brill, 1986. ISBN 90-04-08114-3.
2. 1 2  Egypt: Investigate Violence Against Coptic Christians Human Rights Watch. Viitattu 18.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  Egypt *citypopulation.de*. Viitattu 18.2.2021. (englanniksi)