recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lasíthin ylätasanko.
**Lasíthin ylätasanko** (kreik. Οροπέδιο Λασιθίου, *Oropédio Lasithíou*, myös *Lasíthin/Lassíthin tasanko*) on ylätasanko Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Lasíthin alueyksikön alueella saaren itäosassa noin 60 kilometriä itäkaakkoon Iraklionista.

Lasíthin ylätasanko sijaitsee Lasíthi- eli Díktivuoriston keskellä noin 850 metrin korkeudella merenpinnasta. Tasankoa ympäröivät Lasíthivuoriston huiput Seléna (1 559 m) pohjoispuolella, Katharó (1 564 m) ja Varsámi (1 545 m) itäpuolella, Díkti eli Spathí (2 148 m) eteläpuolella, sekä Aféntis (1 571 m) ja Louloudáki (1 163 m) länsipuolella. Tasanko on Kreetan laajin ylätasanko ja sen pituus itä-länsisuunnassa on noin 11 kilometriä ja leveys pohjois-eteläsuunnassa noin 6 kilometriä. Pinta-alaa tasangolla on noin 25 neliökilometriä. Korkeudesta johtuen ilmasto tasangolla on muuta Kreetaa viileämpi. Lumien sulamisvedet valuvat tasangolle ja tekevät sen maaperästä hedelmällisen joskin soisen ilman kuivatusta.

Tasanko on ollut tärkeä asuinpaikka jo esihistoriallisella ajalla, ja sieltä on tehty merkittäviä löytöjä neoliittiselta ja minolaiselta kaudelta. Varhaisimmat merkit asutuksesta ovat ajalta 6000 eaa. Tasangon lounaislaidalla sijaitsee Díktin luola, joka on eräs ehdokas Zeuksen syntymäpaikaksi kreikkalaisessa mytologiassa ja merkittävä minolainen kulttipaikka. Tasangon pohjoislaidalla sijaitsee Karfí, joka oli eräs minolaisen kulttuurin viimeisiä asutuksia. Alue kukoisti edelleen antiikin aikana ja bysanttilaisella keskiajalla. 1200-luvulla venetsialaiset ajoivat asukkaat pois tasangolta ja se autioitui 1400-luvulle saakka, kunnes aluetta tarvittiin jälleen viljelyyn ja sinne rakennettiin kuivauskanavat (12 pohjois-eteläsuunnassa ja 20 itä-länsisuunnassa) ja ojitus. Nykyisin tasanko on merkittävä viljelyalue ja muistuttaa suurta puutarhaa.

Tasangosta on saanut nimensä paitsi koko Lasíthin alueyksikkö myös tasangon alueen kattava Oropédio Lasithíoun kunta. Kunnan kuntakeskus ja alueen merkittävin asutus Tzermiádon kylä sijaitsee tasangon koillislaidalla. Muita tasangon laidan kyliä ovat muun muassa Ágios Geórgios, Avrakóntes, Kamináki, Marmakéto ja Psychró. Monet asukkaista muuttavat pois tasangolta talven ajaksi. Nykyisin alue tunnetaan muun muassa lukuisista vanhoista tuulimyllyistään.

Lasíthin ylätasanko panoraamakuvassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lassithi Plateau *Explore Crete*. Viitattu 15.8.2016.
2. 1 2 3 4 5  Plateau of Lassithi *Destination Crete*. Viitattu 15.8.2016.
3. 1 2  The Lassithi or Lasithi Plain on Crete *Crete Home*. Viitattu 15.8.2016.
4. ↑  Introducing Lasithi Plateau *Lonely Planet*.  Arkistoitu 16.9.2016. Viitattu 15.8.2016.
5. ↑  Windmills of Lasithi *InterKriti*. Viitattu 15.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lasíthin ylätasanko** Wikimedia Commonsissa
**Lasíthin maanjäristys 2021** oli merenalainen maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 12. lokakuuta 2021 kello 12.24 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Välimeressä Kreetan itäpuolella noin 23 kilometriä itään Zákroksen kylästä. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,3 ja intensiteetti VIII, ja se tapahtui noin 8,2 kilometrin syvyydessä.

Maanjäristys vaikutti erityisesti Kreetan itäpäässä Siteían kunnassa Lasíthin alueyksikön alueella. Se tunnettiin saarella myös Iraklionissa sekä Dodekanesiassa Kásoksen, Kárpathoksen ja Ródoksen saarilla. Se tunnettiin aina Ateenassa saakka. Järistys ei kuitenkaan aiheuttanut voimakkuudestaan huolimatta merkittäviä tuhoja. Maanjäristystä seurasi pieni tsunami, joka vaikutti Kreetan etelärannikolla. Pääjäristystä seurasi magnitudin 4,5 jälkijäristys Kárpathoksella ja magnitudin 4 jälkijäristys lähellä Zákrosta.

Järistys tapahtui vain pari viikkoa Arkalochórin maanjäristyksen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ισχυρή σεισμική δόνηση 6.3 Ρίχτερ στην Κρήτη *Νέα Κρήτη*.  12.10.2021. Viitattu 12.10.2021.
2. ↑  Παπαδόπουλος: Μικρό τσουνάμι σε εξέλιξη στη Νότια Κρήτη, απομακρυνθείτε από τις ακτές *Νέα Κρήτη*.  12.10.2021. Viitattu 12.10.2021.
3. ↑  Σεισμός 6,3 στην Κρήτη - Σητεία: «Ήταν η πιο έντονη δόνηση που έχουμε νιώσει» - Τι αναφέρουν οι κάτοικοι *Νέα Κρήτη*.  12.10.2021. Viitattu 12.10.2021.
Cudell vuodelta 1899.
**Cudell Motoren-Gesellschaft mbH** oli saksalainen yritys, joka valmisti autoja vuosina 1898–1908. Vuoteen 1905 autot valmistettiin Aachenissa, mutta Berliinissä koottiin muutamia yksilöitä varsinaisen valmistuksen jo päätyttyä.

Yrityksen perusti autotekniikan uranuurtaja Max Cudell. Hän hankki aluksi valmistuslisenssin De Dionin moottoreihin ja ajoneuvoihin. Vuonna 1899 esiteltiin De Dionin lisenssiin perustunut, 3,5-hevosvoimainen voiturette. Vuonna 1904 Cudell aloitti itse suunniteltujen autojen valmistuksen. Vuonna 1905 Berliinin autonäyttelyssä esiteltiin Karl Slevogtin suunnittelema Phönix, jota pidettiin sensaationa, sillä sen moottorissa oli viisi runkolaakeria ja kansiventtiilit. Autoja valmistui kuitenkin vain muutamia yksilöitä, sillä yritys lopetti autojen valmistuksen muutamaa kuukautta myöhemmin. Cudellin berliiniläinen haaraliike kuitenkin rakensi pienen määrän autoja, joista viimeiset valmistuivat vuonna 1908.

Lähteet
-------

1. 1 2  Coxhead, Peter (toim.) & Georgano, G.N. (toim.) & Neubauer, Hans-Otto (kirj.): "Cudell", *Maailman moottoriajoneuvot*, s. 294–295. 1. osa: Henkilöautomerkit A–E. Suomentanut Jaskari, Hannu. Turku: Teknillinen Kustannusliike Oy, 1985. ISBN 951-9364-26-9.
**IBM 704** oli IBM:n valmistama suurtietokone, joka julkaistiin 7. toukokuuta 1954. Tietokone oli ensimmäinen sarjatuotettu tietokone, jossa oli liukulukulaskentaan laitetuki.

Tietokoneessa käytettiin ferriittirengasmuistia Williams-putkien sijaan. Tietokoneessa oli muistia aluksi 4 000 36-bittistä sanaa, joka myöhemmin kasvoi. 32 000 sanaa oli suurin määrä. Tietokonetta valmistettiin 136 kappaletta.

Tietokoneen pääarkkitehti oli Gene Amdahl.

FORTRAN ja LISP -ohjelmointikielet kehitettiin alustalla.
Tietokonetta käytettiin MIT:ssä laskemaan ja ennakoimaan Sputnik 1:n kiertorata 11. lokakuuta 1957. Tietokonetta käytettiin myös varhaiseen tietokoneella tehdyn musiikin tuottamiseen Bell Labsissa. Ensimmäiseen käytettiin Ferranti Mark 1:stä. Konetta käytettiin puhesyntetisaattorin kehitykseen ja esitykseen käytetty *Daisy Bell* inspiroi Arthur C. Clarkea, joka oli seuraamassa tekniikan esitystä.

Ohjelmat syötettiin magneettinauhalla tai reikäkortilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  IBM 704 Introduced This Day in Tech History. Viitattu 8.6.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  The First Telegraph Message to the IBM 704: The May 2018 Hardware History Roundup *allaboutcircuits.com*. Viitattu 8.6.2019. (englanniksi)
3. 1 2  The IBM 704 and 709 Systems *computer-history.info*. Viitattu 8.6.2019. (englanniksi)
4. 1 2  Leith Jennings: IBM 704 Scientific Computer *zl2al.com*.  13.10.2012. Viitattu 8.6.2019. (englanniksi)
5. ↑  Gene Myron Amdahl Computer History Museum. Viitattu 14.2.2020. (englanniksi)
6. 1 2  October 11, 1957 – Sputnik-Spotting With MIT’s IBM 704 *1957timecapsule.com*. Viitattu 8.6.2019. (englanniksi)
7. ↑  Jonathan Fildes: 'Oldest' computer music unveiled *news.bbc.co.uk*.  17.6.2008. Viitattu 31.1.2020. (englanniksi)
8. ↑  704 Data Processing System IBM. Viitattu 8.6.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dokumentaatiota bitsavers.org-sivustolla (englanniksi)
* From the IBM 704 to the IBM 7094 (englanniksi)
Klara Hitler
**Klara Hitler**, o.s. **Pölzl** (12. elokuuta 1860 – 21. joulukuuta 1907) oli Adolf Hitlerin äiti ja Alois Hitlerin kolmas vaimo.

Klara syntyi Spital-nimisessä kylässä. Hänen vanhempansa olivat Johann Pölzl ja Johanna Hiedler. Klara Pölzlin ja Alois Hitlerin häitä vietettiin 7. tammikuuta 1885. Suurin osa Klaran ajasta meni kotitöihin ja lasten kasvatukseen. Hän oli harras katolinen.

Klaran ensimmäinen lapsi Gustav syntyi 17. toukokuuta 1885. Syyskuussa 1886 syntyi tytär Ida. Vuonna 1892 syntyi poika Otto, joka kuitenkin kuoli jo samana vuonna. Myöskään Gustav ja Ida eivät eläneet aikuisiälle, sillä molemmat menehtyivät pian kurkkumätään. Alois Hitlerillä oli vielä edellisestä avioliitostaan kaksi lasta, Alois (nuorempi) ja Angela.

Klara synnytti Adolf Hitlerin 20. huhtikuuta 1889. Adolfin jälkeen perheeseen syntyi myös Edmund, joka kuoli kuusivuotiaana tuhkarokkoon. 21. tammikuuta 1896 syntynyt Paula oli Adolfin ohella ainoa aikuisiälle asti elänyt Klaran lapsista.

Klaran aviomies Alois kuoli vuonna 1903. Klara itse kuoli rintasyöpään Itävallassa Linzissä 1907.

Klara Hitleriä on sanottu hiljaiseksi, alistuvaksi ja huolehtivaksi. Alois oli väkivaltainen mies, joka pahoinpiteli vaimoaan ja lapsiaan. Hän oli ollut kotiapulaisena tulevan miehensä, serkkunsa Aloisin perheessä tämän edellisen avioliiton aikana. Klara oli kotiapulaisena vuodesta 1876 lähtien. Vaimo sairastui tuberkuloosiin, ja Klara alkoi odottaa Aloisin lasta. He avioituivat pian edellisen vaimon kuoleman jälkeen, mutta sukulaisuuden vuoksi he joutuivat anomaan erikoislupaa.

Lapset
------

* Gustav 10. toukokuuta 1885 – 8. joulukuuta 1887)
* Ida (23. syyskuuta 1886 – 2. tammikuuta 1888)
* Adolf (20. huhtikuuta 1889 – 30. huhtikuuta 1945)
* Otto (17. kesäkuuta 1892 – 23. kesäkuuta 1892)
* Edmund (24. maaliskuuta 1894 – 28. helmikuuta 1900)
* Paula (21. tammikuuta 1896 – 1. kesäkuuta 1960)

Lähteet
-------

1. ↑  Hitler hated judaism, he loathed christianity too *washingtonpost.com*.
2. ↑  Oton syntymä- ja kuolinvuotena on aikaisemmin pidetty vuotta 1887. Hitler's older brother was in fact younger and died early,... *Reuters*. Viitattu 1.5.2018. (englanniksi)
3. 1 2  Klara Hitler *Spartacus Educational*. Viitattu 2.4.2022.
4. ↑  Simkin, John: Klara Hitler *Spartacus Educational*. Viitattu 23.11.2008. (englanniksi)
5. ↑  Bengt Liljegren: En diktators barndom pdf (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Klara Hitler** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Klamilan kirkko** on kyläkirkko Virolahden kunnan Klamilan kylässä. Puurakenteisen kirkon on suunnitellut arkkitehti Veli Klami ja se valmistui vuonna 1955. Kirkkosalissa on 200 istumapaikkaa ja rakennuksessa on kerhohuone.

Klamilan kirkon syntyhistoria alkaa 1920-luvulta, jolloin perustettiin Klamilan rukoushuoneyhdistys hankkimaan varoja oman kirkon rakentamiseksi. Syynä oli lähes parinkymmenen kilometrin matka Virolahden kirkolle. Inflaatio söi kuitenkin kerättyjen varojen arvoa ja kirkon rakentamisen rahoitti lopulta Virolahden seurakunta. Veli Klami suunnitteli veloituksetta rakennuksen, kauppias Juho Klami lahjoitti tontin ja se pystytettiin talkoovoimin paikkakunnalta lahjoituksena saadusta puutavarasta. Kirkko on vihitty käyttöön marraskuussa 1955.

Klamilan kirkon kello on alun perin Viipurin hiippakunnan pappien Kallivieren seurakunnalle Viron Inkeriin vuonna 1933 lahjoittama kello. Kello on valmistettu Lokomon tehtaalla Tampereella. Kello kulkeutui inkeriläisten pakolaisten mukana Suomeen 1943.

Kirkon vieressä on akateemikko Uuno Klamin muistomerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Finnica Kymenlaakso - Klamilan kyläkirkko
2. 1 2  Virolahden seurakunta[vanhentunut linkki]
Kroatian laivaston klapa-yhtye Klapa Sveti Juraj HRM.
**Klapa** on perinteinen a cappella -laulumuoto, joka on peräisin Dalmatiasta, Kroatiasta. Laulujen aiheet koskettavat usein rakkautta, viiniä, kotimaata ja merta. Musiikin tärkeimmät elementit ovat harmonia ja melodia. Rytmillä on vain harvoin suurta merkitystä.

Klapa-yhtyettä johtaa tenorilaulaja, jota seuraa muita tenoreita sekä baritoni- ja bassolaulajia. Esityksen aikana laulajat ovat järjestäytyneet puoliympyrän muotoon ja johtava tenori aloittaa laulamisen. Tavoitteena on saavuttaa paras mahdollinen äänien sekoitus. Laulajat käyttävät kurkkuääniä, nasaalisia puoliääniä ja falsettilaulantaa. Esiintyminen on vapaata laulantaa ilman nuottikirjoituksen apua.

Klapa voidaan jakaa kolmeen eri tyyliin. Tietoa "perinteistä klapasta" jaetaan suullisesti. "Juhlaklapa" on puolestaan virallisemmin määritelty tyyli, joka keskittyy esiintymisiin. "Nykyikaista klapaa" nuoret laulajat oppivat esiintymisiin osallistumalla ja äänityksiä kuuntelemalla.

Unesco listasi klapan vuonna 2012 aineettoman kulttuuriperinnön luetteloonsa.

Lähteet
-------

1. ↑  UNESCO Intangible Heritage IstriaSun.com. Viitattu 2.8.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Klapa multipart singing of Dalmatia, southern Croatia Unesco. Viitattu 2.8.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ćaleta, Joško: Klapa Singing, A Traditional Folk Phenomenon of Dalmatia.  *Narodna umjetnost: Croatian Journal of Ethnology and Folklore Research*, 4/1997, 34. vsk, nro 1, s. 127–145. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 2.8.2015.  (englanniksi)
**Barada** (vanha nimi **Abana**, kreik. **Khrysorrhoas**) on joki Länsi-Syyriassa.

Baradajoki alkaa Anti-Libanonvuorilta ja se virtaa etelään Damaskoksen läpi päättyen Al-ʿUtaybah -järvelle ja sen suoalueelle noin 84 kilometrin päässä lähtöpaikastaan. Baradan jokilaakso tunnetaan nimellä *Wadi Barada* ja joki on virratessaan kaivertanut syviä rotkoja Anti-Libanonvuoriin. Joen historiallinen lähde on Ain al-Fijeh jonka jälkeen joen kuljettama vesimäärä lähes kaksinkertaistuu. Joen tärkeä vedenlähde on myös Hermonvuorelle satava lumi. Historialliseen määräänsä verrattuna joen kuljettama vesi on vähentynyt merkittävästi ja ongelman muodostaa myös joen saastuminen.

Historian aikana nabatealaiset, aramealaiset ja roomalaiset ovat rakentaneet joen varrelle useita kanavia, joilla sen vettä on ohjattu muualle. Veden ohjaaminen mahdollisti alueen keitaat ja puutarhat Ghutah'na tunnetulla alueella. Akveduktit toivat joen vettä Damskoksen kaupunkiin ja Osmanien valtakunnan aikana rakennettiin vedenjakelupisteitä, jotka mahdollistivat esimerkiksi kaupunkien kylpylöiden toiminnan. 1500-luvulla joen varteen alettiin rakentaa kaupungille tyypillisiä kahviloita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Syria conflict: The biblical river at the heart of a water war *BBC News*. BBC. Viitattu 7.11.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Baradā River *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 7.11.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Barada** Wikimedia Commonsissa
Muistokivi Mellituksen haudan kohdalla Canterburyssa.
**Pyhä Mellitus** (k. 24. huhtikuuta 624 Canterbury) oli ensimmäinen Lontoon piispa ja kolmas Canterburyn arkkipiispa. Hänet tunnetaan lähetystyöstään sekä pyrkimyksistään vahvistaa Rooman ja Englannin kirkon välisiä suhteita.

Mellitus oli syntyjään roomalainen ylimys, ja hän on saattanut olla luostarin apotti Roomassa ennen kuin paavi Gregorius Suuri kutsui hänet lähetystyöhön. Paavi Gregorius lähetti Mellituksen vuonna 601 Englantiin avustamaan Canterburyn ensimmäistä arkkipiispaa, Augustinus Canterburylaista, saksien käännyttämisessä kristinuskoon. Paavi antoi Mellituksen mukaan kirjeen, jossa hän käski Augustinusta tuhoamaan saksien epäjumalankuvat, mutta säilyttämään heidän pyhät paikkansa ja muuttamaan ne kirkoiksi. Paavi myös kehotti muuntamaan paikalliset juhlat kirkollisiksi juhlapyhiksi. Nämä toimet edistivät kiristinuskon hyväksyntää ja kirkon aseman vahvistumista Englannissa.

Mellitus vihittiin piispaksi noin 604. Tämän jälkeen hänet ohjattiin saarnaamaan Essexiin. Mellitus kastoi Essexin kuninkaan Saberhtin, mutta hänen kolme poikaansa kieltäytyivät kasteesta. Saberhtin kuoltua tämän pojat karkottivat Mellituksen käyttäen tekosyynä sitä, että piispa oli kieltänyt heiltä ehtoollisleivän, koska he olivat pakanoita. Mellitus oli lyhyen aikaa maanpaossa Galliassa, kunnes Canterburyn arkkipiispa Laurentius Canterburylainen kutsui hänet takaisin Englantiin. Mellitus seurasi Laurentiusta arkkipiispana vuonna 619. Legendojen mukaan Mellitus pelasti Canterburyn tulipalolta rukouksen voimalla. Mellituksen rukous sai aikaan voimakkaan tuulen, joka puhalsi liekit pois kaupungista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Saint Mellitus of Canterbury *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 18.11.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Laurentius Canterburylainen** | **Canterburyn arkkipiispa**619–624 | Seuraaja: **Justus** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |

 |
**L.V.G. C.VI** oli saksalainen ensimmäisen maailmansodan lopun aikainen tiedustelulentokone, jota valmisti Luft-Verkehrs Gesellschaft (L.V.G.).

Konetyypin kehitys ja käyttö
----------------------------

Saksalaisen D.F.W.-lentokonetehtaan suunnittelija Wilhelm Sabersky-Müssigbrodt lähti 1917 käynnistmään suunnittelemansa D.F.W. C.V -tiedustelukoneen lisenssivalmistusta Saksan suurimpaan lentokonetehtaaseen, Luft-Verkehrs Gesellschaftiin (L.V.G.). Myöhemmin hän siirtyi L.V.G.:n palvelukseen, ja suunnitteli ensimmäisenä työnään D.F.W. C.V:hen pohjautuvan L.V.G. C.V -tiedustelukoneen, jota Saksan armeija tilasi 1250 kappaletta. Tyypin paranneltu versio C.VI tuli palvelukseen kesäkuussa 1918 ja osoittautui menestykseksi. Sitä valmistettiinkin noin tuhat kappaletta. Tyyppiä käytettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen varhaiseen matkustajalentoliikenteeseen.

Käyttö Suomessa
---------------

Suomen ilmailuliikenne Oy osti kaksi C.VI-konetta ruotsalaiselta Svenska Lufttrafik -lentoyhtiöltä vuonna 1921. Niillä lennätettiin yleisöä ja tehtiin joitakin tilauslentoja Helsingistä. Yhtiön toiminnan osoitauduttua kannattamattomaksi Suomen ilmavoimat osti yhtiön koneet, jotka saivat ilmavoimien tunnukset 3A31 a 3A32. 3A31 tuhoutui vuotta myöhemmin huhtikuussa 1923 jouduttuaan syöksykierteeseen Santahaminassa. Miehistö selvisi onnettomuudesta hengissä. 3A32:n lennoista ei ole säilynyt tietoja, mutta kone vaurioitui telttahallin romahduksessa ja esiintyi Ilmailutelakan ja -varikon ilmoituksissa aina 6. helmikuuta 1925 saakka.

Käyttäjät
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  Belgia* Belgian ilmavoimat

 Tšekkoslovakia* Tšekkoslovakian ilmavoimat

 Suomi* Suomen ilmavoimat
* *Suomen ilmailuliikenne Oy*

 Saksa* *Luftstreitkräfte*
* *Deutsche Luft-Reederei*

 Latvia* Latvian ilmavoimat
 |  Liettua* Liettuan ilmavoimat

 Puola* Puolan ilmavoimat

 Neuvostoliitto* Neuvostoliiton ilmavoimat

 Ruotsi* Ruotsin laivasto

 Sveitsi* Sveitsin ilmavoimat
 |

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 2
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&08.0500008,05 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&013.&&&&0013 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&02.08500002,85 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&034.060000034,60 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&&0930.&&&&00930 kg
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&01390.&&&&001 390 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Benz Bz IV -nestejäähdytteinen kuusisylinterinen rivimoottori; &&&&&&&&&&&&0149.&&&&00149 kW (&&&&&&&&&&&&0200.&&&&00200 hv)

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0170.&&&&00170 km/h
* **Lentoaika:** 3,5 h
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&06500.&&&&006 500 m

**Aseistus**  

* Ohjaajan ja tähystäjän konekiväärit
* 110 kg pommeja

Lähteet
-------

* Heinonen, Timo & Valtonen, Hannu: *Albatrossista Pilatukseen*. Saarijärvi: Keski-Suomen Ilmailumuseo, 2010. ISBN 9789529998920.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Heinonen & Valtonen 2010: s. 53–54
Veden kerahaihdutus tolueenissa. Tolueeni on violettia, vesi sinistä. Punaisella katkoviivalla on merkitty höyryn virtausreitti.
**Kerahaihdutus** eli **atseotrooppinen haihdutus** (engl. *azeotropic evaporation*) on kemian erotusmenetelmä, jolla voidaan erottaa haihtuva epäpuhtaus liuottimen avulla. Tuotteen on kestettävä keittämistä valitussa liuottimessa. Haihdutukseen tarvitaan asianmutkainen kerahaihdutusputki, säädettävä lämmönlähde ja palautusjäähdytin. Kerahaihdutusputki on alhaalta suljettu tai suljettava putki, jossa on tislausmutka sivussa (niin sanottu Dean–Stark-laite tai Bidwell-Sterling-laite.)

Esimerkiksi kosteita synteesituotteita voidaan kuivata tolueenin avulla kerahaihdutuksella. Tolueeni ja vesi yleensä ottaen erottuvat toisistaan omiksi kerroksikseen, kuten öljy ja vesi. Tolueeni kuitenkin liuottaa jonkin verran vettä ja muodostaa *kera* seoksen, jolla on tolueenia (kiehumispiste 110 °C) ja vettä (kiehumispiste 100 °C) alempi kiehumispiste, noin 84 °C. Tämä on *atseotrooppinen seos* — molemmat aineet kiehuvat samassa lämpötilassa (eli vesi ei ala kiehumaan pois tolueenista). Siksi kaasun ja nesteen vesipitoisuus on sama.

Kerahaihdutuksessa tämä höyry kondensoidaan koeputkeen palautusjäähdyttimen avulla. Kondensaatista vesi erottuu omaksi kerroksekseen. Vesi on tolueenia raskaampaa, joten se jää koeputken pohjalle, ja tolueeni valuu takaisin liuokseen. Näin kuivatettava vesi-tolueeniliuos laimenee, joten sen kiehumispiste (atseotrooppi) nousee kunnes vesi on ajettu pois kokonaan ja seos saavuttaa tolueenin oman kiehumispisteen 110 °C:ssa. Vesi kerätään sitten pois koeputkesta, ja itse synteesituote erotetaan tolueenista esimerkiksi kiteyttämällä. Vesi ei välttämättä poistu aivan täysin tällä menetelmällä, eikä mitään haihtumattomia aineita kuten mineraalisuoloja saada poistettua.

Toinen mahdollinen tapa on veden poisto absolutoidulla etanolilla (99,5 %), koska se liuottaa vettä, ja haihtuessaan vie sen mukanaan. Alkoholit tai hiilivedyt kuten tolueeni haihtuvat näytteistä huomattavasti helpommin ja täydellisemmin kuin vesi, jota jää aina pieniä määriä haihdutuksenkin jälkeen.
**Gaussin laki magneettikentille** kertoo, että magneettivuo suljetun pinnan *P* läpi saadaan laskemalla pinnan sisäänsä sulkemien magneettisten napojen voimakkuuksien {\displaystyle {\mbox{p}}\_{i}} summa. Integraalimuodossa tämä voidaan kirjoittaa siis

{\displaystyle \oint \_{P}\mathbf {B} \cdot d\mathbf {A} =\sum p\_{i}},
missä **B** on magneettivuon tiheys. Koska yksittäisiä magneettisia monopoleja ei vielä koskaan ole havaittu luonnossa, kumoavat magneettisten napojen voimakkuudet pareittain toisensa. Tällöin Gaussin divergenssilausetta käyttäen laki voidaan kirjoittaa muotoon 

{\displaystyle \iiint \_{V}\nabla \cdot \mathbf {B} dV=0},
missä integroidaan pinnan *P* sisäänsä sulkeman tilavuuden *V* yli. Koska tämä pätee *kaikille* suljetuille pinnoille, voidaan Gaussin laki magneettikentille kirjoittaa differentiaalimuodossa

{\displaystyle \nabla \cdot \mathbf {B} =0}.
Koska magneettikentän divergenssi on nolla, on kenttä lähteetön, mikä on suora seuraus yksittäisten magneettisten monopolien löytämisen vaikeudesta. Magneettiset kenttäviivat muodostavat aina suljettuja silmukoita. Gaussin laki magneettikentille on magneettinen analogia Gaussin laille sähkökentille, ja molemmat kuuluvat Maxwellin yhtälöihin.

Katso myös
----------

* Maxwellin yhtälöt
* Gaussin laki sähkökentille

Lähteet
-------

* Mansfield and O'Sullivan, Understanding Physics. Sons Wiley and Ltd, 1998.

Kirjallisuutta
--------------

* Lindell, Ismo; Sihvola, Ari: *Sähkömagneettinen kenttäteoria 1. Staattiset kentät*. Helsinki: Otatieto, 2013. ISBN 978-951-672-354-2.
**L. A. Story** on Mick Jacksonin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen fantasiakomedia vuodelta 1991. Sen on käsi­kirjoittanut mies­pääosaa esittävä koomikko Steve Martin.

Elokuva kertoo Los Angelesissa työskentelevän, koomisia sää­tiedotuksia tekevän tv-meteorologin elämästä episodimaisesti. Neuvoja rakkaus­elämässä hänelle antaa tienvarren valotaulu. Miehen entistä nais­ystävää esittää Marilu Henner, uudempia löytöjä ovat nuori ja villi SanDeE\* (Sarah Jessica Parker) ja keski-ikäinen britti­toimittaja Sara (Victoria Tennant, joka oli tuolloin Steve Martinin vaimo myös oikeassa elämässä). Saran brittiläistä ex-miestä esittää Richard E. Grant.

Elokuvassa nähdään kreditoimattomia cameo­rooleja Chevy Chaselta, Woody Harrelsonilta, Paula Abdulilta, Martin Lawrencelta, Rick Moranisilta ja Terry Jonesilta. John Lithgow’n ja Scott Bakulan cameot eivät päätyneet elokuvan lopulliseen versioon.

Elokuvassa kuullaan kolmea Enyan kappaletta: "On Your Shore", "Exile" ja "Epona".

Näyttelijöitä
-------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Steve Martin  | … |  Harris K. Telemacher
  |
|  Victoria Tennant  | … |  Sara McDowel
  |
|  Richard E. Grant  | … |  Roland Mackey
  |
|  Marilu Henner  | … |  Trudi
  |
|  Sarah Jessica Parker  | … |  SanDeE\*
  |
|  Susan Forristal  | … |  Ariel
  |
|  Kevin Pollak  | … |  Frank 
  |
|  Sam McMurray  | … |  Morris
  |
|  Patrick Stewart  | … |  herra Perdue
  |
|  Andrew Amador  | … |  uutisankkuri Bob
  |
|  Gail Grate  | … |  uutisankkuri Gail
  |
|  M.C. Shan  | … |  räppäävä tarjoilija
  |

Vastaanotto
-----------

*L.A. Story* sai myönteisiä arvioita kriitikoilta ja menestyi hyvin teattereissa. Vuonna 2008 *The Los Angeles Timesin* asiantuntija­äänestyksessä se nimettiin 20. parhaaksi Los Angelesista kertovaksi elokuvaksi viimeisten 25 vuoden aikana.

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Esko Rautakorpi kutsui *L.A. Storya* "hykerryttäväksi aikuisten saduksi" ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen".

Lähteet
-------

1. ↑  The 25 best L.A. films of the last 25 years, *The Los Angeles Times* 31.8.2008. Viitattu 2.9.2016.
2. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.  (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *L.A. Story* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *L.A. Story* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:L.A. Story
**Irwin Allen Bazelon** (4. kesäkuuta 1922 Evanston, Illinois – 2. elokuuta 1995 Manhattan, New York, New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja kapellimestari.

Bazelon aloitti musiikkiuransa säveltämällä ja soittamalla pianoa big bandissa Chicagossa. Hän oli 1940-luvun lopussa ensisijaisesti kiinnostunut jazzista, mutta Chicagon sinfoniaorkesterin konsertti innoitti hänet opiskelemaan sinfonista musiikkia. Bazelon sai sävellyksessä kandidaatin ja maisterin arvonsa DePaulin yliopistossa, jossa häntä opetti Leo Stein. Hän jatkoi opintojaan Paul Hindemithin johdolla Yalen yliopistossa ja Darius Milhaudin johdolla Mills Collegessa Oaklandissa. Vuonna 1948 hän muutti New Yorkiin, jossa työskenteli rautateiden varauksia hoitavana virkailijana kuuden vuoden ajan ennen musiikkiin liittyneen työpaikan saamista animaatiostudio United Productions of Americasta.

Bazelon sävelsi varhaisella urallaan musiikkia dokumentteihin, televisiodraamoihin ja piirrettyihin, kaupallisia jinglejä sekä NBC Newsin 1960-luvulla käyttämän teemamusiikin. Hän teki myös musiikkia American Shakespeare Theatren esityksiin Stratfordissa Connecticutissa. 1970-luvun puolestavälistä lähtien hän omistautui lähes täysin sinfonisten töiden ja kamarimusiikin luomiselle. Hän kirjoitti aiemmasta, kevyemmästä urastaan teoksen *Knowing the Score: Notes on Film Music* (1975), jossa käsitteli myös työn varjopuolia.

Bazelonin konserttiteoksiin kuuluu yhdeksän valmistunutta sinfoniaa. Kesken jäi Hart Cranen kirjoitusten innoittama kuorosinfonia. Bazelon käytti ja yhdisteli monia erilaisia tekniikoita, kuten kaksitoistasäveljärjestelmää ja jazzvaikutteita. Hänen teoksensa tunnetaan muun muassa rytmisestä kompleksisuudestaan. Näennäisiin ristiriitoihin hän turvautui usein, esimerkiksi teoksen *Quiet Piece of a Violent Time* nimessä. Hän oli innokas raviurheilun harrastaja; hänen tähän liittyviä sävellyksiään ovat ravihevosen mukaan nimetty *Sunday Silence* ja Kentucky Derbyn pitopaikan mukaan nimetty *Churchill Downs*. Bazelonin teoksia ovat levytettyinä julkaisseet Composers Recordings ja Albany Records. Bazelon johti omien teostensa esityksiä useiden orkesterien, kuten Detroitin sinfoniaorkesterin ja Yhdysvaltain kansallisorkesterin kanssa. Hän toimi myös vierailevana kapellimestarina lukuisissa oppilaitoksissa. Hän sai vuonna 1983 Koussevitzky-palkinnon musiikillisista ansioistaan.

Bazelon kuoli sydänleikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin. Hän oli naimisissa Cecile Gray Bazelonin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  The New York Times: Obituaries: Irwin Bazelon Is Dead at 73; Wrote Symphonies and Jingles
2. 1 2 3 4  MacDowell Colony: Irwin Bazelon


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Kristinusko maittain |
|  |
| Afrikka
* Egypti
 |
| Aasiassa
* Intia
 |
| Etelä-Amerikka
* Argentiina
* Bolivia
* Brasilia
* Chile
* Kolumbia
* Paraguay
* Peru
* Uruguay
 |
| Eurooppa
* Alankomaat
* Albania
* Armenia
* Belgia
* Espanja
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikka
* Kroatia
* Latvia
* Liettua
* Malta
* Pohjoismaat
	+ Islanti
	+ Norja
	+ Ruotsi
	+ Suomi
	+ Tanska
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Saksa
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Sveitsi
* Tšekki
* Ukraina
* Unkari
* Venäjä
* Viro
* Yhdistynyt kuningaskunta
 |
| Lähi-Itä
* Iran
* Israel
* Jordania
* Kypros
* Libanon
* Syyria
* Turkki
 |
| Pohjois-Amerikka
* Kanada
* Yhdysvallat
 |
| Oseania
* Australia
 |
| * n
* k
* m
 |

Tämä artikkeli kertoo **kristinuskosta Maltalla**. Valtaosa Maltan väestöstä kuuluu roomalaiskatoliseen kirkkoon. Katolisen kirkon osuus väestöstä oli vuonna 2006 yli 90 prosenttia.

Historia
--------

Maltalla on historian saatossa ollut monia erilaisia sivilisaatioita. Ristiretkien aikana Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle V luovutti Maltalle Johanniittain ritarikunnan, jotka olivat saaren hallinnassa 1800-luvulle saakka. Tuolloin Iso-Britannia asutti saaren, joka antoi Maltalle itsehallinnon ja perustuslain vuonna 1921.

Käytännössä kaikki Maltan kansalaiset kastetaan roomalaiskatoliseen kirkkoon. Katolinen kirkko on valtionkirkko ja hallitsee Maltan sosiaalista ja kulttuurista elämää. Roomalaiskatolinen kirkko omistaa myös yli kuudesosan kaikesta saaren omaisuudesta ja julkaisee omaa päivälehteään. Roomalaiskatolisella kirkolla on vaikutusta myös saaren koulutukseen ja terveydenhuoltoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Countries: Malta *Central Intelligence Agency: World Factbook*. Viitattu 20.7.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Maat: Malta *World Council of Churches*. Viitattu 20.7.2023. (englanniksi)
**Erasinós** (kreik. Ερασινός), antiikin **Erasinos** (m.kreik. Ἐρασῖνος, lat. *Erasinus*) tai **Ardinos** (m.kreik. Ἀρδῖνος, lat. *Ardinus*), on joki Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Joki saa alkunsa maan alta karstiluolassa olevasta lähteestä Kefalárin kylästä Árgoksen lounaispuolelta. Se virtaa Argoliin alueyksikön Árgos-Mykínesin kunnan alueella ja laskee Argoliinlahteen Néa Kíoksen kaupungin kohdalla.

Joki on lyhyt, mutta sen vedet tulevat maanalaisesti jostakin kauaempaa Arkadian vuorilta. Antiikin aikana Erasinoksen uskottiin yleisesti olleen sama kuin Stymfalos-joki, jonka vedet tulivat Stymfalos-järvestä (nyk. Stymfalía) ja joka katosi Apelauron-vuoren alle. Joki ilmestyi uudelleen esiin 200 stadioninmitan päässä Khaon-vuoren juurella, jossa se pulppusi esiin useina suurina virtoina.

Nykyisin kyseisellä paikalla Kefalárissa on Elävöittävälle lähteelle (*Zoodóchos Pigí*) omistettu kirkko. Lähde on huomattavan kokoinen, ja sen ansiosta seudulla on ollut paljon vesimyllyjä, jonka vuoksi seutua on kutsuttu nimellä "Árgoksen myllyt" (οι Μύλοι του Άργους, *oi Mýloi tou Árgous*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William: "Argos", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Ερασινός *Peloponnisos Search*. Viitattu 4.10.2021.
3. ↑  Strabon: *Geografika* VI s. 275, VIII s. 371, 389; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 2.24.6, 2.36.6–7, 2.38.1, 8.22.3; Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* 15.49; Seneca nuorempi: *Naturales quaestiones* 3.26; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 4.5.9; Statius: *Thebais* 1.357.
Karl Frans Hjorth
**Karl Frans Hjorth** (11. kesäkuuta 1857 Tyrväntö – 8. helmikuuta 1919 Tampere) oli suomalainen Tampereella asunut kauppias ja tehtailija. Hjorth perusti 1881 *Oy K. Hjorth Ab*:n joka toimii edelleen urheilu- ja metsästysaseiden, niihin liittyvien tarvikkeiden ja urheiluvälineiden maahantuojana.

Hjorthin vanhemmat olivat Lahdentaan kartanon pehtori Karl Johan Hjorth (1828–1885) ja Johanna Grönlund. Perhe muutti 1863 Kiskoon ja vuonna 1865 Karl Johan Hjorthista tuli Teijon ruukin pehtori. Vuodesta 1869 Karl Johan Hjorth oli ensin tilanhoitajana ja sitten vuodesta 1880 maanviljelijänä Eurajoella. Karl Frans kävi lyseota Porissa ja oli sitten liikealalla Raumalla ja Uudessakaupungissa. Hän muutti Tampereelle 1880 ja avasi siellä 1. elokuuta 1881 ase- ja patruunamyymälän. Hjorth harjoitti sitten aseiden, ampumatarvikkeiden, dynamiitin ja myöhemmin myös urheiluvälineiden maahantuontia sekä tukku- ja vähittäiskauppaa.

Hjorth oli vuodesta 1895 pääosakkaana *Tampereen Haulitehdas Osakeyhtiössä* joka oli jo vuodesta 1859 lähtien valmistanut hauleja Pyynikinharjun etelärinteessä sijainnessa haulitehtaassa. Vuonna 1908 yhtiö rakensi uuden haulitehtaan Tampereen Pispalaan lähelle Porin radan varressa olevaa Santalahden seisaketta. Tehtaaseen liittyi 55 metriä korkea teräsrakenteinen haulitorni. Haulitehdas oli toiminnassa vuoteen 1972 saakka. Tampereen kaupunki osti tehtaan haulitornin 1973 ja nykyisin se on suojelukohde.

Hjorth oli naimisissa vuodesta 1882 Eugenia Viktoria Desideria Esperance Helene "Dessi" Vesanderin (1854–1931) kanssa. Perheessä oli kuusi lasta joista tunnetuin oli taidemaalari ja oopperalaulaja Arno Hjorth (1883–1932). Karl Frans Hjorth on haudattu Tampereen Kalevankankaan hautausmaalle.

Lähteet
-------

* Tuomo Koivisto: Ennen hauleja maailmalle, nyt muistomerkkinä yrittäjän rohkeudelle - Tampereen haulitorni satavuotias. Tammerkoski-kotiseutulehti 3/2008[vanhentunut linkki]
* Pekka Suuronen: Haulit ovat pieniä ihmeitä. Urheiluampuja - Suomen ampumaurheiluliiton jäsenlehti 6/2007

1. ↑  Kuolinilmoitus, Tampereen Sanomat, 09.02.1919, nro 33, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Ruth Hjorth : Hjorth-suku, taulu 23 Karl Frans Hjorth (Web Archive)
3. 1 2  Kauppias K. Hjorth, Aamulehti, 09.02.1919, nro 33, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Karigaila** (puolaksi Korygiełło, k. 16. syyskuuta 1390 Vilna) oli yksi Liettuan suuriruhtinaan Algirdaksen ja hänen toisen vaimonsa Uliana Tveriläisen pojista. Hän hallitsi Mstsislauta sen jälkeen kun se oli vallattu Smolenskin ruhtinaskunnalta. 

Karigaila sekoitetaan joskus veljeensä Constantineen, josta sai alkunsa Czartoryskin suku. Vanhemman veljensä Jagellon sovittua Krevan unionin Karigaila kastettiin Casimiriksi Krakovassa maaliskuussa 1386. Sen jälkeen hän kiirehti Puolasta itäiseen Liettuaan velipuoltaan Andrei Polotskilaista vastaan, joka oli ryhtynyt taisteluun Jagelloa vastaan. 18. huhtikuuta 1386 hän ja hänen toinen veljensä ilmeisesti kukistivat Svjatoslav Smolenskilaisen, joka oli Andrein liittolainen ja hyökkäsi Vihrajoen taistelussa Mstsislawiin. Liettuan sisällissodan aikana Karigaila komensi Vilnan linnoitusta. Linna kukistui, ja hänet tapettiin. Myöhemmin Jagello valitti, että Saksalainen ritarikunta oli vanginnut ja julmasti teloittanut Karigailan. Ritarikunta kiisti syytöksen ja väitti Karigailan kaatuneen taistelussa, ja he olivat ainoastaan löytäneet ruumiin. Karigaila on haudattu Vilnan tuomiokirkkoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vytautas Spečiūnas: "Karigaila", *Lietuvos valdovai (XIII-XVIII a.): enciklopedinis žinynas*, s. 58. Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. ISBN 5-420-01535-8. (liettuaksi)
2. ↑  Ripley, George: "Chartoryski", *The American Cyclopaedia: A Popular Dictionary of General Knowledge*, s. 623. Osa V. D. Appleton and Company, 1874. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Urban, William: *Samogitian Crusade*, s. 200. Lithuanian Research and Studies Center, 2006. ISBN 0-929700-56-2.
4. ↑  Arkikatedra Bazilika The Directorate of the State Cultural Reserve of Vilnius Castles. Viitattu 8.7.2008. (liettuaksi)
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Kristinusko maittain |
|  |
| Afrikka
* Egypti
 |
| Aasiassa
* Intia
 |
| Etelä-Amerikka
* Argentiina
* Bolivia
* Brasilia
* Chile
* Kolumbia
* Paraguay
* Peru
* Uruguay
 |
| Eurooppa
* Alankomaat
* Albania
* Armenia
* Belgia
* Espanja
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikka
* Kroatia
* Latvia
* Liettua
* Malta
* Pohjoismaat
	+ Islanti
	+ Norja
	+ Ruotsi
	+ Suomi
	+ Tanska
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Saksa
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Sveitsi
* Tšekki
* Ukraina
* Unkari
* Venäjä
* Viro
* Yhdistynyt kuningaskunta
 |
| Lähi-Itä
* Iran
* Israel
* Jordania
* Kypros
* Libanon
* Syyria
* Turkki
 |
| Pohjois-Amerikka
* Kanada
* Yhdysvallat
 |
| Oseania
* Australia
 |
| * n
* k
* m
 |

Tämä artikkeli kertoo **kristinuskosta Itävallassa**. Itävallan väestöstä valtaosa, 55,2 prosenttia, kuuluu roomalaiskatoliseen kirkkoon. Muita merkittäviä kristittyjä kirkkokuntia ovat ortodoksit (4,9 % väestöstä) sekä evankeliset kristityt (3,8 % väestöstä).

Historia
--------

Itävalta oli aikoinaan Itävalta-Unkarin valtakunnan keskus. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Itävallasta tuli liittotasavalta, jonka Saksa valloitti vuonna 1938. Toisen maailmansodan jälkeen Itävallasta kehittyi vähitellen vakaa yhteiskunta.

Itävalta on ollut uskonnollisesti sillanrakentaja idän ja lännen välillä. Itävallan tärkein uskonnollinen ryhmä on roomalaiskatolinen kirkko. Protestanttiset kirkot (luterilaiset, reformoidut, metodistit ja baptistit) muodostavat noin kuuden prosentin vähemmistön. Itävallan metodistikirkko on osa yhdistynyttä metodistikirkkoa.

Itävallassa on myös huomattava ortodoksinen vähemmistö. Kreikkalaiskatoliset ortodoksit muodostavat vanhimman kirkkokunnan ja Serbian ortodoksikirko on lukumäärältään suurin ortodoksinen ryhmä.

Kirkkojenväliset järjestöt
--------------------------

Itävalassa ekumeeninen kumppanuus on yleinen käytäntö, ja useat kirkot toimivat KMN:n alaisessa ekumeenisessa neuvostossa. Roomalaiskatolinen kirkko on kuulunut ekumeeniseen neuvostoon vuodesta 1994 lähtien. Itävallassa toimii myös MEA:n alaisuuteen kuuluva Itävallan evankelinen allianssi.

Lähteet
-------

1. ↑  Countries: Austria *Central Intelligence Agency: World Factbook*. Viitattu 18.7.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Maat: Itävalta *World Council of Churches*. Viitattu 18.7.2023. (englanniksi)
Karl Gayer 
**Johann Christian Karl Gayer** (15. lokakuuta 1822 Speyer – 1. maaliskuuta 1907 München) oli saksalainen metsänhoitaja. 

Gayeristä tuli metsänhoitoprofessori Baijerissa Aschaffenburgin metsäinstituutissa vuonna 1855 ja hän oli professori Münchenin yliopistossa vuosina 1878-91, pääaineena metsätekniikka. Gayer valittiin yliopiston rehtoriksi vuonna 1889, ja hän piti erittäin kuuluisan puheen tämän viran vihkiäisissä *Der Wald im Wechsel der Zeiten* (Metsä eri aikakausina). Kirjoituksillaan Gayer vaikutti suuresti metsänhoitoon. Hänen klassinen teoksensa *Der Waldbau* (kaksi nidettä, 1878-80) toi suuren muutoksen Saksan silloiseen metsänhoitoon. Gayer korosti saksalaisessa metsäkirjallisuudessa ensimmäisenä metsäbiologian näkemyksiä. Hän kannatti luonnollisen nuorentamisen tarvetta tuottavien metsien aikaansaamiseksi ja hänen harsintahakkuumenetelmäänsä ("Gayer blanching") on sovellettu useissa maissa. Gayerin oppikirja *Die Forstbenutznng* (kaksi nidettä, 1863) oli myös erittäin arvostettu. 

 Bayerische Forstlehranstalt i Aschaffenburg (1854)

Lähteet
-------

* Gayer, Johann Karl, *Nordisk familjebok* (2. laitos, 1908)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Karibert I:tä esittävä Jean-Joseph Dassyn maalaus 1800-luvulta.
**Karibert I** (noin 520–567) oli merovingien kuningashuoneeseen kuulunut Neustrian kuningas. Hän oli Klotar I:n ja Ingonden kolmas poika. Klotarin kuoltua vuonna 561 frankkien valtakunta jaettiin hänen poikiensa kesken. Karibert sai pääkaupungikseen Pariisin ja hallittavakseen alueen, joka oli aiemmin ollut Kildebert I:n hallussa. Siihen kuuluivat muun muassa Rouen, Tours, Poitiers, Limoges, Bordeaux ja Toulouse.

Karibert naitti tyttärensä Berthan Kentin kuninkaalle Ethelbertille, joka välitti kristinuskon anglosaksiseen Englantiin.

Karibert oli kaunopuheinen ja sivistynyt, mutta elämäntavoiltaan hillitön, mikä johti ennenaikaiseen kuolemaan. Karibertin kuoltua hänen hallitsemansa maat jaettiin hänen veljiensä Guntramin, Sigebert I:n ja Kilperik I:n kesken.

Puolisot
--------

* Ingoberge
* Meroflede
* Marcovefa
* Teodikilde

Katso myös
----------

* Luettelo frankkien kuninkaista

Lähteet
-------

1. 1 2  Miroslav Marek: Merovingians *Genealogy.eu*. Viitattu 9.1.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Charibert I *Encyclopaedia Britannica Online Academic Edition*. Encyclopaedia Britannica Inc. Viitattu 15.3.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karibert I** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo vuoden 1996 kihlakuntauudistusta edeltäneestä alueesta. Myöhemmästä samannimisestä kihlakunnasta kertoo Pietarsaaren kihlakunta (1996).*
**Pietarsaaren kihlakunta** (ruots. *Pedersöre härad*) on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Vaasan läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:

* Alaveteli
* Halsua
* Himanka
* Kaarlela
* Kannus
* Kaustinen
* Kruunupyy
* Kälviä
* Lestijärvi
* Lohtaja
* Luoto
* Perho
* Pietarsaaren maalaiskunta (nykyään Pedersören kunta)
* Purmo
* Teerijärvi
* Toholampi
* Ullava
* Veteli
* Ähtävä
* Öja

Kihlakunnan ulkopuolella oli Pietarsaaren kaupunki.

Kihlakunnan maapinta-ala oli 6 837,25 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 73 857 henkeä (31.12.1939).

Vuoteen 1835 asti Pietarsaaren kihlakunnan edeltäjänä toimi Korsholman pohjoinen voutikunta, josta vuonna 1776 erotettiin Korsholman keskinen voutikunta. Vuonna 1835 voutikuntien nimet muutettiin kihlakunniks. Vuonna 1860 Korsholman pohjoisesta kihlakunnasta muodostettiin Pietarsaaren kihlakunta. Maantieteellisesti kihlakuntien ja voutikunnan toiminta-alue oli sama, ainoastaan Lappajärvi siirrettiin vuonna 1835 Korsholman itäiseen voutikuntaan. Pietarsaaren kihlakunta lakkautettiin 30.9.1982. Alueen suomenkielisistä kunnista muodostettiin Kokkolan kihlakunta 1.10.1982 alkaen ja ruotsinkieliset kunnat siirrettiin Uudenkaarlepyyn kihlakuntaan. Vuonna 1919 Pietarsaaren kaupunki erotettiin Pietarsaaren kihlakunnasta omaksi henkikirjoitusalueekseen. Pedersören nimismies John Alarik Berg hoiti kaupungin henkikirjoittajan tehtäviä nimismiehen viranhoidon ohessa aina vuoteen 1957 saakka. 1.11.1959 Pietarsaari liitettiin takaisin ympäröivään kihlakuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen tilastollinen vuosikirja 1940 (PDF) (sivut 16–43) Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastokeskus. Viitattu 23.12.2013.
2. ↑  Arkistonmuodostaja: Häradsskrivaren i Pedersöre härad *narc.fi*. Viitattu 3.9.2019. [vanhentunut linkki]
**Fernando Teixeira Vitienes** (s. 28. heinäkuuta 1971 Santander, Kantabria, Espanja) on espanjalainen jalkapalloerotuomari. Hän on tuominnut Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa vuodesta 2003.

Myös Teixeira Vitienesin veli José Antonio Teixeira Vitienes on pääsarjatason jalkapalloerotuomari.

Ura
---

Teixeira Vitienes pelasi nuorena jalkapalloa lähiönsä joukkueessa. Hän kiinnostui tuomaroinnista 14-vuotiaana setänsä Andrésin rohkaisemana, joka oli myös tuomari. Hän pääsi Espanjan neljännen sarjatason Tercera Divisiónin tuomariksi vuonna 1992 vain 21-vuotiaana. Hänet ylennettiin Segunda División B:hen vuonna 1996, ja Segunda Divisióniin vuonna 1999. Primera-debyyttinsä Teixeira Vitienes teki 2. syyskuuta 2003 ottelussa Real Sociedad – Celta Vigo.
Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n kansainväliseksi erotuomariksi hänet valittiin vuonna 2009. Ensimmäisen kansainvälisen ottelunsa Teixeira Vitienes tuomitsi 10. helmikuuta 2009 Corkissa pelatussa alle 21-vuotiaiden ystävyysottelussa Irlanti–Saksa.

Kauden 2010–2011 jälkeen Teixeira Vitienes on tuominnut 144 Primera Divisiónin ottelua. Lisäksi hän on tuominnut muun muassa 2010 Supercopa de Españan toisen osan, kolme Mestarien liigan karsintaottelua, yhden EM-karsintaottelun sekä yhden ottelun Romanian liigaa kaudella 2009–2010.

Lähteet
-------

1. ↑  Fernando Teixeira Vitienes – Appearances Worldfootball.net. Viitattu 7.8.2011. (englanniksi)
2. ↑  «Ser internacional es lo máximo, lo que he buscado toda mi vida»  7.1.2009. El Diario Montañés. Viitattu 7.8.2011. (espanjaksi)
3. ↑  José Antonio Teixeira Vitienes, nuevo árbitro de 1ªDivisión  30.6.2010. El Diario Montañés. Viitattu 25.9.2011. (espanjaksi)
**Pietarinojansuo–Suurisuo** on suo Mäntsälässä, 14 kilometriä kirkonkylästä lounaaseen. Suon kokonaispinta-ala on 142 hehtaaria. Pinta-alasta 122 hehtaaria on yli metrin syvää ja 110 hehtaaria yli kaksi metriä. Turpeen suurin mitattu paksuus on 7,2 metriä. Suon pinnan korkeus merenpinnasta on 75–82 m. Pietarinojansuo–Suurisuon suoalue muodostuu Pietarinojansuon ja Suurisuon keidassoista. Suoalue rajoittuu pohjoisessa savipeltoihin ja muualla moreenin peittämään kallioon. Suon länsipuolella on Ullamäen geologisesti merkittävä moreenimuodostuma.

Pietarinojansuo on enimmäkseen ojitettu. Suon laiteet ovat muuttuneet turvekankaiksi. Suon pohjoisreunalla on melko järeää kuusivaltaista puustoa. Keidassuon ominaispiirteet ovat säilyneet paremmin suon keskellä ja eteläreunalla, jossa on vain yksittäisiä ojia. Suon länsireunaan on kaivettu lampia. Pietarinojansuon pinta viettää koilliseen.

Suurisuo on puoliksi ojitettu. Sen keski- ja länsiosat ovat säilyneet melko luonnontilaisina. Ojittamattoman alueen keskusta on lyhytkorsinevaa ja lyhytkortista rämettä. Siellä kasvaa leväkköä, pitkälehtikihokkia, pyöreälehtikihokkia, suokukkaa, valkopiirtoheinää, tupasvillaa ja vaivaiskoivua. Puusto on harvaa, 2–3 metriä korkeita mäntyä. Nevaosan länsipuolella Suurisuo on puustoista kanervarahkarämettä, jossa kasvavat männyt ovat korkeintaan 7–8 metrin pituisia. Länsi- ja eteläreunoiltaan suo rajautuu melko jyrkästi kivennäismaahan. Nevan laiteilla on kapealla vyöhykkeellä sarakorpea, tupasvillarämettä ja ruohokorpea. Korvessa puusto on runsaan viiden metrin korkuista kuusta ja koivua, joiden joukossa on joitakin tervaleppiä. Korpi vaihettuu nevaa kohti sararämeeksi. Suurisuon itäosan ojitukset ovat luultavasti hieman kuivattaneet myös suon ojittamatonta osaa. Suon ominaispiirteet ovat silti säilyneet hyvin. Suurisuon pinta viettää etelään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mäkilä, Markku & Grundström, Ale: *Mäntsälän turvevarat ja niiden käyttökelpoisuus*, s. 14. Turveraportti 249. Espoo: Geologian tutkimuskeskus, 1992. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 10.7.2017).
2. 1 2 3 4  Routasuo, Pekka & Lammi, Esa & Vauhkonen, Marko: *Ohkolan yleiskaava-alueen luontoselvitys*, s. 37–39, 57. Ympäristösuunnittelu Enviro Oy, 2016. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 10.7.2017).  (Arkistoitu – Internet Archive)