recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Frans Fridolf Salovius** (27. elokuuta 1878 Siuntio – 12. marraskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, opettaja ja osuustoimintaliikkeen järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvon.

Saloviuksen vanhemmat olivat tilanomistaja Karl Salovius ja Johanna Vilhelmina Alsendorff ja puoliso 1906–1956 Signe Fanny Emilia Meinander. Salovius tuli ylioppilaaksi 1900 ja valmistui filosofian maisteriksi 1907, pääaineena maataloustieteet. Hän opetti 1903–1905 maatalousaineita Keski-Uudenmaan kansanopistossa Espoossa ja 1905–1908 Itä-Uudenmaan maamies- ja emäntäkoulussa Pernajassa. Salovius oli suomenruotsalaisen Keskusosuuskunta Laborin toinen johtaja 1910–1945 ja toimitusjohtaja 1942–1945. Hän omisti Bäcksin kartanon Siuntiossa 1908–1923 ja oli Siuntion maamiesseuran esimies 1909–1924. Hänellä oli lisäksi runsaasti muita luottamustehtäviä osuustoiminnan piirissä, mutta myös esimerkiksi Taalintehtaan ruukin johtokunnassa 1913–1936 ja Ruotsalaisessa Kansanpuolueessa. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Salovius sai 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Frans Salovius Viitattu 29.9.2021.
2. ↑  Kuka kukin oli Viitattu 29.9.2021.
3. ↑  60-vuotias. Johtaja Frans Salovius. *Helsingin Sanomat*, 27.8.1938, s. 6.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Once in Royal David's City (1897)
**Pitkää tietä Betlehemiin** on käännös englanninkielisestä joululaulusta (carol) "Once in royal David’s city*".*

Englantilaiseen jouluperinteeseen kuuluvan carol-hymnin on kirjoittanut Cecil Frances Alexander (1818–1895), irlantilaisen arkkipiispan puoliso. Hän kirjoitti muun muassa muutamia lapsille soveltuvia tekstejä apostolisen uskontunnustuksen toisen artikkelin pohjalta. Tämä virsi liittyi uskontunnustuksen sanoihin "sikisi Pyhästä Hengestä". Englanninkielisen tekstin alku "Once in royal David's city" liittää laulun nimenomaan lapsille kirjoitetuksi, monet lapsille tarkoitetut kertomukset alkavat myös sanalla "Once". Laulu on julkaistu 1848 Alexanderin julkaisemassa kirjassa *Hymns for Little Children*. Laulu julkaisiin pian useissa anglikaanisen kirkon laulukirjoissa ja se on vakiinnuttanut paikkansa jouluaaton jumalanpalvelusten alkukulkueen musiikkina. Tunnetuin sen käyttö on Cambrigen King's Collegen kappelin jouluaaton jumalanpalveluksessa "A Festival of Nine Lessons and Carols" (Yhdeksän lukukappaleen ja carolin juhla). Tämä laulu aloittaa jumalanpalveluksen siten, että kuoron poikasopraano laulaa kappelin eteisessä ensimmäisen säkeistön ilman säestystä. Kuoro ja urut jatkavat laulamalla 2. ja 3. säkeistön kulkueen tullessa sisälle ja seurakunta yhtyy lauluun 4. säkeistöstä alkaen.

Laulun sävelmän tekijä on Henry John Gauntlett (1805–1876) ja sen eniten levinnyt harmonisointi on Arthur H. Mannin tekemä. Mann (1850–1929) oli King's Collegen urkuri ja hän julkaisi sovituksensa 1918 ja sitä on käytetty siitä lähtien.

Alexanderin laulu on suomennettu verrattain myöhään. Ruotsin kirkon virsikirjassa se on virsi numero 129 *"*Pitkää tietä Betlehemiin kulki Joosef, Maria". Pekka Kivekkään 1995 tekemä käännös pohjautuu Eva Norbergin tekemään ruotsinkieliseen tekstiin "Och det hände vid den tiden". Eva Norberg on kuitenkin kääntänyt Alexanderin tekstin melko vapaasti ja hän on liittänyt laulun alkusanat Luukkaan evankeliumin jouluevankeliumin alkusanoihin. Hänen ajatuksensa oli, että virttä voitaisiin käyttää joulukuvaelman osana, siten että jouluseimi rakennetaan tai kootaan virren aikana. Virren englanninkielinen teksti ei liity alkua enempää jouluun, vaan muuttuu lastenlauluksi, jossa Jeesus antaa esimerkin lasten elämiselle ja joka kertoo miten Jeesus jakaa meidän elämämme ehdot.

*Siionin laulut* -kirjassa laulusta on toinen, kolmisäkeistöinen suomennos: "Tallin seimen luona kerran" numerolla 22. Laulun on suomentanut Pekka Sipilä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 1 Psalmerna 1- 204 av den ekumeniska psalmboksdelen.*, s. 340. Wessmans musikförlag AB Visby, 2014. ISBN 978-91-8771-034-6. (ruotsiksi)*
2. ↑  A Festival of Nine Lessons and Carols *kings.cam.ac.uk*. Viitattu 5.1.2022. (englanniksi)
3. ↑  Tallin seimen luona kerran *youtube.com*. Viitattu 24.1.2022.
**Käärmelahden työväentalo** oli Maaningan kunnan (vuodesta 2015 eteenpäin osa Kuopiota) Käärmelahden kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Itä-Maaningan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Talo valmistui Käärmelahden Pyssymäelle, yhdistyksen omistamalle tontille vuonna 1910. Yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla vuonna 1932 ja talo myytiin yksityishenkilölle, joka puolestaan myi sen eteenpäin sosialidemokraattiselle piirille vuonna 1940. Talo oli ilmeisesti jo tällöin heikossa kunnossa. Piiri myi talon syksyllä 1961 toiselle yksityishenkilölle. Talon myöhemmistä vaiheista tai nykytilasta ei ole tietoa.

Rakennus
--------

Talo oli hirsirunkoinen, seinät osin hirttä ja osin lautaa. Seinät olivat vuoraamattomat ja maalaamattomat. Välipohjat olivat puuta sammaltäytteellä, jalusta betonia ja kiveä. Talo oli yksikerroksinen, ja sen pinta-ala oli 275 neliömetriä, korkeus 3,5 metriä ja tilavuus 1100 kuutiometriä. Siihen kuului juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja sauna. Salissa oli istumapaikat 140 hengelle. Vuonna 1949 talo sähköistettiin.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Kuopion sosialidemokraattinen piiriyhdistys järjesti vuonna 1938 talolla ohjelma- ja järjestötehtävien opastuskurssin. Keväällä 1939 Käärmelahden sosialidemokraattinen työväenyhdistys järjesti talolla karnevaalit. Talo on siis tällöin ollut jo sosialidemokraattisen piirin ja työväenyhdistyksen käytössä, vaikka edellä mainitun lähteen mukaan se myytiin piirille vasta vuonna 1940.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  20.9.1938, no 109. Viitattu 7.10.2022.
3. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  23.3.1939, no 34. Viitattu 7.10.2022.
**Käärmekaktus** (*Disocactus flagelliformis*) on hovikaktusten sukuun kuuluva kaktuskasvilaji.

Luonnonvaraisena käärmekaktus kasvaa Meksikon jyrkillä rantatöyräillä. Sen versot voivat kasvaa yli metrin mittaisiksi, joten sitä on kasvatettava riippuvassa amppelissa. Käärmekaktukseen puhkeaa syksyllä kukkia. Kukat ovat puhjetessaan ruusunpunaisia, mutta väri haalistuu myöhemmin. Kukat ovat kolmen sentin levyiset ja viiden sentin pituiset. Yksittäinen kukka kestää vain muutaman päivän, mutta hyvissä oloissa kukinta kestää jopa pari kuukautta.

Hoito-ohjeita
-------------

Käärmekaktuksen kukka
Käärmekaktus tarvitsee runsaasti valoa, vanhat versot sietävät jopa eteläikkunan auringonpaahdetta, mutta nuorille versoille eteläikkunan auringonvalo voi olla liikaa. Kesällä kasvin voi jopa siirtää ulos lämpimälle seinustalle, sateelta suojaten. Käärmekaktus viihtyy hyvin 25–30 asteen päivälämpötilassa. Lepokaudella, joka kestää syyskuusta maaliskuuhun, riittää 7–15 asteen lämpötila. Käärmekaktus tarvitsee kasvun aikana runsaasti vettä. Tasaisesta kosteudesta on hyötyä, mutta kaktusta ei ole viisasta kastella päivittäin. Lepokaudella tasainen mutta niukka kosteus on tarpeen. Voimakas kasvu edellyttää myös tasaista ja runsasta lannoitusta. Käärmekaktus tarvitsee ravinteikkaan ja kuohkean mullan. Nopeakasvuisuudesta johtuen kasvin multa on syytä vaihtaa vuosittain. Kasvi mahtunee vanhanakin 15 sentin ruukkuun. Kasvin monistus käy helposti pistokkaita juurruttamalla. Kaktuksesta leikataan noin 15 sentin mittaisia varrenpaloja, joiden annetaan kuivua muutaman päivän ennen istuttamista syvään ruukkuun. Käärmekaktus saa helposti tuholaisia. Yleisimmät tuholaiset ovat juurikirvat ja punkit jotka on syytä huomata ajoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Hernández, H.M. Gómez-Hinostrosa, C. & Cházaro, M.: *Disocactus flagelliformis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2016.2*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 9.9.2016. (englanniksi)
2. ↑  CactiGuide.com *Disocactus flagelliformis* *cactiguide.com*. Viitattu 2.8.2012.
3. ↑  ONKI, Kassu: *Aporocactus flagelliformis* *yso.fi*. Viitattu 2.8.2012.
4. ↑  Desert tropicals (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Aporocactus flagelliformis | 
* Wikidata: Q41793383
* Wikispecies: Aporocactus flagelliformis
* CoL: 5W2MT
* GBIF: 7283331
* GRIN: 407126
* iNaturalist: 206729
* IPNI: 128832-1
* ITIS: 909932
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:128832-1
* Species+: 41570
* Tropicos: 5101073
* WFO: wfo-0000540915

 |
|  |
| Cactus flagelliformis | 
* Wikidata: Q13409500
* CoL: P6XF
* GBIF: 8006058
* GRIN: 410709
* IPNI: 305970-2
* ITIS: 910141
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:305970-2
* Tropicos: 5102029
* WFO: wfo-0000577836

 |

 |
**Julie Isabel Bishop** (s. 17. heinäkuuta 1956 Lobethal, Etelä-Australia) on australialainen poliitikko, joka toimi maansa ulkoministerinä 2013–2018.

Elämä ja ura
------------

Julie Bishopin vanhemmat pitivät hedelmätarhaa Basket Rangessa Etelä-Australiassa. Hän suoritti Adelaiden yliopistossa oikeustieteen tutkinnon (*Bachelor of Laws*) vuonna 1978. Bishop työskenteli juristina Adelaidessa ja Perthissä, kunnes hänet valittiin Australian edustajainhuoneeseen Liberaalipuolueen ehdokkaana länsiaustralialaisesta Curtinin vaalipiiristä vuonna 1998. Hän toimi pääministeri John Howardin hallituksessa ensin vanhusasiainministerinä vuosina 2003-2006 ja sitten opetus- ja tiedeministerinä sekä naisasiainministerinä vuosina 2006-2007. Hon Julie Bishop MP] *aph.gov.au*. Australian parlamentti. Viitattu 8.7.2017.</ref>

Bishop valittiin Liberaalipuolueen varajohtajaksi vuonna 2007. Puolueen ollessa oppositiossa vuosina 2007-2013 hän toimi varjohallituksen työministerinä, valtiovarainministerinä, ulkoministerinä ja kauppaministerinä. Liberaalipuolueen palattua hallitukseen vuonna 2013 Bishop nimitettiin Australian ensimmäiseksi naispuoliseksi ulkoministeriksi. Hän on hoitanut tätä virkaa ensin Tony Abbottin ja sitten Malcolm Turnbullin hallituksessa. Bishopilla oli merkittävä rooli useita australialaisia kuolonuhreja vaatineiden MH370-lennon katoamisen ja MH17-lennon alasampumisen diplomaattisessa selvittelyssä vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  About Julie Bishop (Arkistoitu – Internet Archive) *juliebishop.com.au*. Julie Bishopin kotisivut. Viitattu 8.7.2017.
2. ↑  Profile: Australian Foreign Minister Julie Bishop BBC. 3.2.2015. Viitattu 8.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Julie Bishopin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* The Guardian uutisia Julie Bishopista

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australian Women's Register

 |

 |
**Ihantola** on vuonna 1907 rakennettu jugend-tyylinen asuinkerrostalo Helsingin Kallion kaupunginosassa, Viidennen linjan päässä, Agricolankadun ja Itäisen Papinkadun kulmassa, osoitteessa Viides linja 18. Ihantolaa vastapäätä on Helsingin keskuspelastusasema ja Kallion kirkko. Talon on suunnitellut rakennusmestari O. E. Koskinen. Ihantolassa on paljon viittauksia jugendin suosimiin kasviaiheisiin ja kansallisromanttiseen kuvastoon. Julkisivussa on myös geometrisia kuvioita, jotka on tehty rappaukseen kiviupotuksin. Talon peruskorjaus valmistui vuonna 1981, jolloin muun muassa kaikkiin asuntoihin rakennettiin omat saniteettitilat.

Lähteet
-------

* Björkman, Johanna: Helsingin jugend – arkkitehtuuriopas. Helsingin kaupunginmuseo 2019. ISBN 978-952-331-578-5

### Viitteet

1. ↑  Asunto Oy Ihantola *Helsingin kaupunginmuseo, Finna*. Viitattu 3.9.2016.
2. 1 2  Björkman 2019, s. 234
3. ↑  valokuvaaja Ahola Harri: Asunto Oy Ihantola *hkm.finna.fi*. Viitattu 7.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ihantola** Wikimedia Commonsissa
**Herman Valerijovytš Haluštšenko** (ukr. Герман Валерійович Галущенко; s. 1. toukokuuta 1973) on ukrainalainen poliitikko, joka on toiminut Ukrainan energiaministerinä vuodesta 2021 lähtien.

Haluštšenko syntyi Lvivissä. Hän opiskeli oikeustiedettä Lvivin yliopistossa ja valmistui vuonna 1995. Vuonna 2001 hän valmistui kansainvälisen johtamisen maisteriksi Ukrainan ulkomaankaupan akatemiasta. Hän on väitellyt oikeustieteiden kandidaatiksi. Vuosina 1994–1995 hän työskenteli lakimiehinä. Vuosina 1995–1996 hän työskenteli apulaissyyttäjänä Lvivin alueella. Vuosina 1996–1997 hän työskenteli Ukrainan ulkoministeriössä. Vuosina 1997–2010 hän työskenteli Ukrainan presidentinkansliassa konsulttina ja osastonjohtajana. Vuosina 2011–2013 hän työskenteli Ukrainan oikeusministeriössä oikeusministerin avustajana ja tuomioistuinosaston johtajana. Vuonna 2012 hänet nimitettiin Kiovan kansallisen yliopiston kansainvälisten suhteiden instituutin kansainvälisen yksityisoikeuden laitoksen apulaisprofessoriksi. Vuonna 2020 hänet nimitettiin Ukrainan valtion ydinvoimayhtiö Enerhoatomin varajohtajaksi. Huhtikuussa 2021 hänet nimitettiin Ukrainan energiaministeriksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Галущенко Герман Валерійович *kmu.gov.ua*.  Arkistoitu 21.2.2023. Viitattu 21.2.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Галущенко Герман Валерійович *LB.ua*.  Arkistoitu 21.2.2023. Viitattu 21.2.2023. (ukrainaksi)
**General-Admiral Graf Apraksin** oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1899 valmistunut Admiral Ušakov -luokan rannikkopanssarilaiva. Keisarillisen Japanin laivasto valtasi aluksen Tsushiman meritaistelussa 28. toukokuuta 1905 liittäen sen laivastoonsa nimellä *Okinoshima*. Se romutettiin syyskuussa 1939.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Admiral Ušakov -luokka*
Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 24. lokakuuta 1894. Alus laskettiin vesille 12. toukokuuta 1896 ja valmistui vuonna 1899.

Palvelus
--------

 *Apraksin* ajoi karille Suursaaren lähellä 1899. Sitä avustamassa jäänmurtaja *Jermak*
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Itämeren laivastoon. Se liitettiin muodostettavaan Tyynenmeren laivaston 3. laivueeseen, joka lähetettiin Port Arthuriin Venäjän–Japanin sodassa. Laivasto-osasto kohtasi Korean ja Japanin välisessä Tsushimansalmessa keisarillisen Japanin laivaston. Seuranneessa taistelussa *General-Admiral Apraksin* vallattiin 28. toukokuuta 1905.

### Okinoshima

Alus liitettiin keisarillisen Japanin laivastoon toisen luokan rannikkopanssarilaivana nimellä *Okinoshima*. Ensimmäisessä maailmansodassa alus kuului Japanin 2. laivastoon, jonka mukana se osallistui Qingdaon taisteluun. Alus luokiteltiin 1. huhtikuuta 1921 sukellusveneiden emälaivaksi ja myytiin 1924 romutettavaksi yksityisyritykselle, joka teki siitä Tsushiman taistelun muistoaluksen Tsuyasakiin Fukuokalle. Alus kuitenkin vaurioitui 1939 pahoin myrskyssä ja romutettiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* History *Krylov State Research Centre*. Viitattu 23.10.2017. (englanniksi)
* General-Admiral Apraksin drawings *Wunderwaffe*. Viitattu 23.10.2017. (venäjäksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 2002, s. 181.

Admiral Ušakov -luokan rannikkopanssarilaivat

|  |
| --- |
| *Admiral Ušakov* - *Admiral Senjavin* - *General Admiral Graf Apraksin* |
| Edeltäjä: *Sisoi Veliki* – Seuraaja: Petropavlovsk-luokka |
**Lost Eden** oli Japanista lähtöisin oleva metalliyhtye. Yhtye soitti tyyliltään melodista death metallia jossa vaikutteita trancesta sekä muista elektronisista musiikeista. He julkaisivat debyytti albuminsa *Cycle Repeats* Candlelight Recordsin alla vuonna 2006.

Historia
--------

Yhtyeen perustivat vuonna 2000 Norio, Adachi, Run, Daisuke sekä Chang.

Vuonna 2002 kaksi heidän kappalettaan pääsi japanilaiselle kokoelma-albumille *Surplus Suppression 3*.

Keväällä 2003 Sensyu liittyi uudeksi rumpaliksi ja Chang rupesi uudeksi kitaristiksi. Kolmen kitaristin voimin he julkaisivat ensimmäisen neljä kappaletta sisältävän EPn *Sewn Mouth Forest*.

2004 uusi kappale pääsi kokoelmalle *Metal Ostentation Vol.6*. Pienen suosion johdosta Chang jätti yhtyeen. Uusi jäsen Cab palkattiin uudeksi kitaristiksi. Uuden jäsenistön seurauksena yhtye päätti kokeilla melodista death metal- tyylisuuntaa.

2005 heidän kappale oli kokoelmalla *Eathquake A.G.M* sekä *Extreme Generation*. Suosiosta huolimatta Cab poistui yhtyeen riveistä ja Mako liittyi tilalle. Saman vuoden talvena yhtye nauhoitti kaksi kappaletta sisältäneen demon ja johdatti yhtyeen käyttämään koskettimia musiikissaan. 

Yhtye lähetti demon Candlelight Recordsille lontooseen. 2006 yhtye teki levytyssopimuksen ja alkoivat työstämään debyyttialbumia *Cycle Repeats*.

2009 yhtye hajosi.

Jäsenet
-------

### Nykyiset

* Norio - (laulu) 2000-
* Adachi - (kitara) 2000-
* Run - (kitarat) 2000-
* Daisuke - (basso) 2000-
* Masahide - (rummut) 2006-

### Aikaisemmat

* Chang - (rummut, kitara) 2000-2004
* Sensyu (kitara) 2003-?
* Cab - (kitara) 2004-2005
* Mako - (kitara) 2004-2006

Julkaisut
---------

### Demot

* 2006 - Untitled Demo

### EPt

* 2003 - *Sewn Mouth Forest*

### Albumit

* 2007 - *Cycle Repeats* (Candlelight Records)

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Official website (englanniksi)
* Official myspace (englanniksi)
* Candlelight Records Official site (englanniksi)
**Lost Girls** on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Liz Garbus ja käsikirjoittanut Michael Werwie. Elokuva kertoo tyttärensä katoamista tutkivasta äidistä (Amy Ryan), joka yrittää selvittää tyttärensä katoamista ja päätyy samalla tutkimaan selvittämättömiä murhia. Elokuva perustuu Robert Kolkerin teokseen *Lost Girls: An Unsolved American Mystery*, joka käsittelee todellista Shannan Gilbert -nimisen prostituoidun katoamista Long Islandilla vuonna 2010 ja tämän etsinnän aikana esille nousseita selvittämättömiä henkirikoksia.

*Lost Girls* sai ensi-iltansa 28. tammikuuta 2020 Sundancen elokuvajuhlilla. Se julkaistiin suoratoistopalvelu Netflixissä 13. maaliskuuta 2020. Elokuvan vastaanotto oli pääosin positiivinen. Elokuvalla on arvosteluja yhteen keräävällä Metacritic-sivustolla keskimääräinen arvosana 67/100.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lost Girls *Netflix*. Viitattu 12.1.2021.
2. 1 2  Manohla Dargis: ‘Lost Girls’ Review: Honoring the Gone Girls, With Sorrow and Rage *New York Times*.  11.3.2020. Viitattu 12.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  Critics Reviews for Lost Girls *Metacritic*. Viitattu 12.1.2021. (englanniksi)
Esimerkki Lossen-toisiintumisesta
**Lossen-toisiintuminen** on kemiallinen reaktio, jossa hydroksaamihapon johdannainen toisiintuu muodostaen isosyanaatteja. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran saksalainen kemisti Wilhelm Lossen vuonna 1872 ja reaktio on nimetty hänen mukaansa.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Lossen-toisiintuminen tapahtuu niin kutsutuille aktivoiduille hydroksaamihapoille, joita ovat hydroksaamihappojen asyyli-, sulfonyyli- ja fosforyylijohdannaiset. Sulfonyyli- tai fosforyylijohdannaiset ovat hieman asyylijohdannaisia reaktiivisempia. Reaktio tapahtuu kuumennettaessa näitä johdannaisia tai käsittelemällä johdannaisia laimealla emäsliuoksella. Reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa hydroksaamihappojohdannaisen typpiatomi luovuttaa protonin, jolloin muodostuu välivaiheena nitreeni. Tämä nitreeni toisiintuu muodostaen isosyanaatin. Mikäli reaktioseoksessa on vettä tai amiineja muodostuva isosyanaatti reagoi edelleen näiden kanssa muodostaen joko amiinin, jossa on yksi hiiliatomi vähemmän kuin alkuperäisessä hydroksaamihappojohdannaisessa, tai ureajohdannaisen.

Mekanismiltaan Lossen-toisiintuminen muistuttaa Hofmann- ja Curtius-toisiintumisia, mutta niistä poiketen se ei vaadi tapahtuakseen voimakkaita emäksiä tai hyvin korkeita lämpötiloja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 606. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
2. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-55. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1362–1363. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
4. 1 2 3  László Kürti, Barbara Czakó: *Strategic applications of named reactions in organic synthesis*, s. 266. Elsevier, 2005. ISBN 978-0124297852. rearrangement&f=false Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.4.2017). (englanniksi)
**Rafał Bartmiński** (s. 22. maaliskuuta 1977 Lublin) on puolalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.

Bartmiński opiskeli Katowicen Karol Szymanowski -musiikkiakatemiassa, jossa hänen opettajanaan toimi Eugeniusz Sąsiadek. Hän osallistui myös Ryszard Karczykowskin, Helena Łazarskan ja Christian Elsnerin pitämille mestarikursseille. Vuonna 2001 Bartmiński sai kolmannen palkinnon Ada Sari -festivaalissa ja -kilpailussa Nowy Saczissa. Varsovan Moniuszko-kilpailussa hän sai "Lupaavin puolalainen tenori" -tunnustuksen (2005) ja toisen palkinnon (2007). Hän teki oopperadebyyttinsä Lenskin roolissa Pjotr Tšaikovskin *Jevgeni Oneginissa* Puolan kansallisoopperassa vuonna 2002. Sittemmin hän on esiintynyt Kansallisoopperan kanssa säännöllisesti, esimerkiksi kansainvälisillä kiertueilla Isossa-Britanniassa, Liettuassa, Espanjassa, Itävallassa, Saksassa ja Sveitsissä. Rooleihin näillä matkoilla on kuulunut Tamino (*Taikahuilu*).

Bartmiński aloitti säännöllisen yhteistyön Wrocławin oopperan kanssa vuonna 2006. Hän on esiintynyt myös esimerkiksi Krakovan oopperassa ja Bolšoi-teatterissa. Rooleihin ovat kuuluneet Paimen (*Król Roger*), Stefan haunted manorissa, Don Ottavio (*Don Giovanni*), Drum-Major (*Wozzeck*), Jontek (*Halka*), Boris (*Katja Kabanova*), Alfredo (*La traviata*) ja Pinkerton (*Madama Butterfly*). Latvian kansallisoopperassa Bartmiński teki debyyttinsä kaudella 2012–2013 Krzysztof Pendereckin *Puolalaisen requiemin* esityksessä. Konserttilaulajana hän on esiintynyt muiden muassa Varsovan filharmonikkojen, Puolan radion sinfoniaorkesterin ja Sinfonia Varsovian kanssa. Konserttiohjelmistoon ovat *Puolalaisen requiemin* ohella kuuluneet esimerkiksi Ludwig van Beethovenin *Missa Solemnis*, Giuseppe Verdin requiem ja Karol Szymanowskin kolmas sinfonia, jonka levytyksellä häntä myös kuullaan Mariss Jansonsin johtamana.

Bartmińskin kanssa yhteistyötä tehneitä kapellimestareita ovat olleet muiden muassa Łukasz Borowicz, Gabriel Chmura, Teodor Currentzis, Christopher Hogwood, Miguel Gómez-Martínez, Tomáš Hanus, Mariss Jansons, Jacek Kaspszyk, Jan Latham-Koenig, Ewa Michnik, Marc Minkowski, Krzysztof Penderecki, Modestas Pitrenas, Andrzej Straszyński, Antoni Wit ja Alberto Zedda.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Artists: Rafal Bartminski Latvian National Opera
2. 1 2  Rafal Bartminski Bolshoi Theatre
3. ↑  Rafał Bartmiński Culture.pl

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi), (puolaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* IdRef

 |

 |
**CBGB** (Country, Bluegrass, and Blues) oli musiikkiklubi New Yorkissa, Manhattanilla. Klubi sijaitsi osoitteessa 315 Bowery. Klubin perusti vuonna 1973 Hilly Kristal.

Klubin tarkoituksena oli alun perin toimia nimensä mukaista musiikkia esittävien yhtyeiden esiintymispaikkana. Se tuli kuitenkin tunnetuksi yhdysvaltalaisten punk-yhtyeiden esiintymispaikkana. Klubilla esiintyneitä ja sitä kautta kuuluisuuteen nousseita yhtyeitä olivat muun muassa Ramones, Patti Smith Group, Television, Mink Deville, The Dead Boys, The Dictators, Richard Hell & the Voidoids, The Cramps, The Fleshtones, Heartbreakers, Suicide, Misfits, Blondie, Talking Heads ja Bad Brains.

Klubi suljettiin estoyrityksistä sekä maailmanlaajuisesta vastalausekampanjasta huolimatta 15. lokakuuta 2006. Syy sulkemiseen oli vuokranantajan halu käyttää tilaa muuhun tarkoitukseen. Viimeisenä viikonloppuna (13.-14. lokakuuta 2006) CBGB:n pääesiintyjänä oli The Dictators. Lauantaina 14. lokakuuta lavalla nähtiin Blondien Debbie Harry ja Chris Stein, jotka esittivät akustisen setin. Viimeinen konsertti CBGB:ssä pidettiin 15. lokakuuta 2006, ja viimeisenä esiintyjänä nähtiin Patti Smith. CBGB Fashions niminen liike myy vielä klubiin liittyviä vaatteita ja muita oheistuotteita.

Hilly Kristal oli aikeissa avata uuden CBGB-nimisen klubin Las Vegasiin vuoden 2007 aikana. Ideana oli ottaa vanhan klubin tiloista mukaan mahdollisimman paljon irtaimistoa, jotta alkuperäinen CBGB:n henki olisi säilynyt edelleen. Kristal kuitenkin kuoli elokuussa 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  CBGB History *Cbbg.com*.  Arkistoitu 26.10.2014. Viitattu 18.11.2014.
2. ↑  Kokenes, Chris: CBGB sounds its final note  16.10.2006. Cable News Network. Viitattu 13.9.2007. (englanniksi)
3. ↑  Harris, Chris: CBGB Owner Relocating Clubs – Urinals Included – To Vegas This Spring *Mtv.com*.  6.7.2006. Viitattu 18.11.2014. (englanniksi)
4. ↑  Ben Sisario: Hilly Kristal, 75, Catalyst for Punk at CBGB, Dies *The New York Times*.  30.8.2007. Viitattu 18.8.2019. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **CBGB**.
**Pitsá** (kreik. Πιτσά, virallisesti Τοπική Κοινότητα Πιτσών, *Topikí Koinótita Pitsón*) on Kreikan kyläyhdyskunta, joka kuuluu hallinnollisesti Xylókastro-Evrostínan kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Aiemmin se kuului Xylókastron kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Xylókastro-Evrostínan kunnan Xylókastron kunnallisyksikköön. Kyläyhdyskunnan väkiluku on 669 (vuonna 2011).

Yksi Pitsán tauluista. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Pitsán kyläyhdyskunta koostuu kahdesta varsinaisesta kylästä, jotka ovat Pitsán ranta-asutus **Káto Pitsá** (Κάτω Πιτσά, "Alempi Pitsá", väkiluku 657), johon nimellä nykyisin useimmiten viitataan, sekä yläkylä **Áno Pitsá** (Άνω Πιτσά, "Ylempi Pitsá", väkiluku 12). Káto Pitsá sijaitsee Korintinlahden rannalla noin 9,5 kilometriä luoteeseen Xylókastron kaupungista ja noin 23 kilometriä luoteeseen Kiáton kaupungista. Áno Pitsá sijaitsee vuorenrinteellä noin kuusi kilometriä Káto Pitsásta lounaaseen.

Kyläyhdyskunta muodostettiin Evrostínan kunnasta vuonna 1912. Sen vanhempi nimi on *Pitsadaíika* (Πιτσαδαίικα). Nimi ja väestö on albanialaista alkuperää, ja kylässä puhuttiin arvanitikaa ainakin vielä 1900-luvun loppupuolella. Nimi saattaa tulla arvanitikan sanasta *pike* tai *pikeze* tai asukkaiden aiemmasta kotipaikasta nimeltä *Pitsári* tai *Pitsádi*. Áno Pitsán paikalla saattoi sijaita antiikin aikana Gonoessan (myös Gonussa, Donussa) kaupunki tai kylä.

Pitsá tunnetaan sen läheltä luolasta vuonna 1934 löytyneistä niin kutsutuista Pitsán tauluista, jotka ovat varhaisimpia säilyneitä esimerkkejä antiikin kreikkalaisista puulle tehdyistä maalauksista. Ne on maalattu noin vuonna 540 eaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Πιτσά *Korinthia.net*.  Arkistoitu 4.5.2012. Viitattu 5.9.2016.
3. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Pitsa", *Antiikin käsikirja*, s. 429. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
Yleensä lentokoneen siiven alle sijoitettu pitot-putki.
**Pitot-putki** on mittalaite, jolla mitataan virtauksen paikallista nopeutta paine-eron avulla. Mittaustilanteessa putki asetetaan kohtisuoraan virtausta vasten. Sen keksi Henri Pitot (1695–1771), joka mittasi Seine-joen virtausnopeutta taivutetun lasiputken avulla. Etenkin lentokoneissa, pitot-putket ovat tärkeässä roolissa, koska ne mittaavat koneen ilmanopeutta. Sääolot ja korkea lentokorkeus saattavat johtaa pitot-putkien jäätymiseen, joka aiheuttaa sen, että ilmanopeutta ei voida enää mitata ja järjestelmä antaa väärän nopeuden. Tämä voi johtaa väärinkäsityksiin ohjaamossa. Tämän vuoksi pitot-putkea lämmitetään lennon aikana.

Nopeuden määritys putken avulla
-------------------------------

Virtauksen voima nostaa pintaa *h* nopeutta *v* vastaavalla määrällä
Pakistanin ilmavoimien mekaanikko tarkastelee F-16-hävittäjän Pitot-putkea
Stagnaatiopaine {\displaystyle \scriptstyle p\_{0}} on staattisen paineen {\displaystyle \scriptstyle p\_{s}} ja dynaamisen paineen {\displaystyle \scriptstyle p\_{d}} summa. Stagnaatiopaine mitataan pitot-putken aukon kohdalta, jossa siis on virtauksen stagnaatiopiste. Staattinen paine sen sijaan on *häiriötön* paine, joka mitataan sellaisesta kohdasta virtausta, jossa ei ole pitot-putkea tai muita esteitä.

Mikäli virtaus on puristumatonta (Machin luku on pieni), niin voidaan käyttää Bernoullin yhtälöä. Eli tarkastellaan virtauksen tietyn virtaviivan kahta eri kohtaa: stagnaatio- ja staattisen paineen mittauspistettä, jotka ovat kummatkin samalla korkeudella ({\displaystyle \scriptstyle z\_{s}=z\_{0}})

{\displaystyle p\_{s}+{\frac {1}{2}}\rho v\_{s}^{2}+\rho gz\_{s}\approx p\_{0}+{\frac {1}{2}}\rho v\_{0}^{2}+\rho gz\_{0}}.

Koska stagnaatiopisteessä nopeus {\displaystyle \scriptstyle v\_{0}} on nolla ja mittauspisteiden korkeudet samat, niin saadaan yhtälö supistettua muotoon

{\displaystyle {\frac {1}{2}}\rho v\_{s}^{2}=p\_{0}-p\_{s}}.

Paine-ero on {\displaystyle \scriptstyle p\_{0}-p\_{s}=p\_{d}}, nyt yhtälöstä saadaan nopeus:

{\displaystyle v={\sqrt {\frac {2p\_{d}}{\rho }}}}  

missä v on nopeus [m/s],  

\rho  on ilman tiheys [kg/m3] (se on suuruusluokkaa 1,2 kg/m3, mutta riippuu lämpötilasta ja ilmanpaineesta),  

{\displaystyle p\_{d}} on dynaaminen paine,  

p\_{0} on stagnaatiopaine ja  

{\displaystyle p\_{s}} on staattinen paine.

Yllä olevan Pitot'n kaavan loi Henri Pitot vuonna 1732.

Käyttö
------

Pitot-putkea käytetään lentokoneissa, tuulitunneleissa, mittalaitteissa, tilavuus- ja massavirtamittauksissa kuten ilmanvaihtokanavan ilmamäärämittauksessa.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pitot-putki**.

Lähteet
-------

1. ↑  Frank M. White: *Fluid Mechanics, 5. edition*, s. 406. McGraw-Hill, 2003. ISBN 0-07-240217-2. (englanniksi)
2. ↑  Pijush K. Kundu & Ira M. Cohen: *Fluid mechanics, 4. edition*, s. 112. Academic Press, 2008. ISBN 9780123737359. Google book (limited preview). (englanniksi)
3. ↑  Frank M. White: *Fluid Mechanics, 5. edition*, s. 407. McGraw-Hill, 2003. ISBN 0-07-240217-2. (englanniksi)
F1-auton ilmaohjaimia
**Pitovoima** eli **downforce***lähde?* on ajoneuvoon alaspäin kohdistuva aerodynaaminen voima. Downforce saadaan aikaan erilaisilla ilmanohjaimilla; korin muodolla, erilaisilla siivillä ja spoilereilla sekä niin sanotulla diffuusorilla. Diffuusoriksi kutsutaan kilpa-auton pohjan peräosan muotoilua ylöspäin, jolloin auton peräosaan syntyy ajettaessa alipaine, joka vetää pohjaa rataa kohti. 

Downforcen suuruus riippuu yleensä auton nopeudesta, ja se vaikuttaa erittäin paljon kilpa-auton ajokäyttäytymiseen. Downforce lisää auton renkaiden kitkaa ja esimerkiksi loivissa kaarteissa, joissa nopeudet ovat suuria, downforce lisää nopeutta huomattavasti. 

Downforce pienenee, kun auto hidastuu, esim. ennen kaarretta tai sen aikana. Diffuusorilla ja takasiivellä saavutettu downforce lakkaa painamasta autoa maahan, jolloin auton renkaat menettävät pitoaan. Jos takarenkaissa ei ole riittävää pitoa, auto yliohjautuu ja pyrkii pyörähtämään. Jos taas eturenkaissa ei ole riittävää pitoa, auto aliohjautuu eli ei käänny renkaiden osoittamaan suuntaan. Jos downforcea pyritään tavoittelemaan liikaa, voi suoranopeus kärsiä.

Yleensä kilpa-autoilun säännöt eivät salli ajon aikana säädettäviä ilmanohjaimia, joista olisi paljon hyötyä, mutta kuitenkin esimerkiksi Formula 1 -autoissa käytetään säädettäviä etusiipiä. Etusiivessä on mekanismi, jolla saadaan mutteria kääntämällä siivekkeiden kulmaa säädettyä. Säätäminen tehdään varikkopysähdyksen aikana. 

Liikuteltava takasiipi tuli uudistuksena sallituksi Formula 1 kaudella 2011.
**Nils-Åke Jåfs** (29. tammikuuta 1931 Vaasa – 7. helmikuuta 1999) oli suomalainen everstiluutnantti evp ja miekkailija. Jåfs tunnettiin myös nimellä Åke Jåfs.

Nils-Åke Jåfs kirjoitti ylioppilaaksi Hangon yhteiskoulusta 1952 ja suoritti varusmiespalveluksensa 4. prikaatin patteristossa vuosina 1952–1953.

Sotilasura
----------

Kadettikoulun jälkeen hän opiskeli Kadettikoulussa 39. kadettikurssilla ja palveli nuorempana upseerina (vänrikki) Psto/4.Pr:ssa. 1956 hänet ylennettiin luutnantiksi ja 1959 yliupseerikurssin jälkeen yliluutnantiksi. Vuosina 1957–1960 Jåfs toimi Uudenmaan prikaatissa osaston johtajana, kapteenikurssin käytyään tiedustelupatterin päällikön sijaisena 1960–1961 sekä patterin päällikkönä 1961–1962. Vuosina 1963–1964 ja 1965–1967 Jåfs toimi Pohjois-Karjalan patteriston huoltopäällikkönä. Välissä hän toimi huoltokomppanian päällikkönä suomalaisessa YK-pataljoonassa Kyproksella. Vuodesta 1967 Jåfs toimi huoltopäällikkönä Vaasan sotilaspiirin esikunnassa ja suoritettuaan esiupseerikurssin hänet ylennettiin majuriksi 1970. Vuosina 1970–1976 Jåfs toimi Porin prikaatin huoltopäällikkönä ja 1974 YK-tehtävissä Siinailla. 1976–1980 Jåfs toimi huoltopäällikkönä Pohjanmaan sotilasläänin esikunnassa ja vielä ennen eläkkeelle jäämistään kolme vuotta Pääesikunnan kiinteistöpäällikkönä.

Urheilu-ura
-----------

1953 Jåfs edusti Suomea miekkailun maailmanmestaruuskisoissa Kööpenhaminassa. 1949 hän voitti Suomen B-mestaruuden kalpamiekkailussa ja 1950 nykyaikaisessa viisiottelussa. 1950 hän sai Västra Nylandin kultamitalin parhaasta urheilusaavutuksesta. 1954 hän voitti akateemisten mestaruudet sekä kalvalla että säilällä.

Lähteet
-------

* *Kadettiupseerit 1920–1985*, s. 249. Kadettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.

### Viitteet

1. ↑  Anders: Billiongraves, Åke Jåfs, Tammisaaren uusi hautausmaa, Raasepori *fi.billiongraves.international*.  17.9.2015. Viitattu 18.6.2021.
2. 1 2  Urheilumme kasvot 5, 4. painos, vuosi 1979, sivu 673, julkaisija Oy Scandia Kirjat Ab, vastaavat toimittajat Risto Rantala & Markku Siukonen, viitattu 2021-06-18
*Tämä artikkeli käsittelee hevosta. Man O'War-meritaistelupelistä on eri artikkeli.*
Man O'War 1920
**Man O'War** "Big Red" (29. maaliskuuta 1917 Kentucky, Yhdysvallat – 1947) oli kuuluisa laukkahevonen. Man O'Warin isä oli Fair Play ja emä Mahubah, jotka olivat molemmat hienoja englannintäysiverisiä. Man O'Warin kasvattaja, August Belmont, ei olisi halunnut myydä oria, mutta orin ollessa yksivuotias se myytiin Philadelphiasta kotoisin olevalle varakkaalle Samuel Riddlelle. Man O'Warista suunniteltiin aluksi metsästyshevosta, mutta oria koulutettaessa se sai laukata muiden nuorten hevosten kanssa lyhyitä matkoja ja sen nopeus huomattiin. Man O'Warista kasvoi suurikokoinen, hyvinkehittynyt täysiveriori, jolla oli pitkä askel. Hoitajat kutsuivat sitä Riddlesissä Big Rediksi, eli *suureksi punaiseksi*.

Ura
---

Man O'Warin ensimmäinen kilpailu oli harjoituslähtö, joka pidettiin sen ollessa yksivuotias. Silloin ori kuitenkin lähti lähtökarsinasta liian myöhään häviten *Golden Bruum* -nimiselle täysiveriselle. Man O'Warilla oli suuri ruokahalu, ja se joutui lopulta käyttämään kuolaimia syödessään, jottei saisi ähkyä. Kilpailun alussa tästä kuitenkin oli apua, eikä se koskaan nirsoillut ennen kilpailua. 6. kesäkuuta Man O'Warilla oli sen ensimmäinen oikea kilpailu, joka käytiin Belmont Parkin radalla. Man O'War voitti kilpailun kuudella hevosenmitalla. Kolme päivää myöhemmin olivat orin toiset kilpailut, jotka ori voitti jälleen. Man O'War voitti myös neljä seuraavaa lähtöä. Man O'Warista alettiin puhua, että ori olisi voittamaton, kunnes 13. elokuuta 1919 se hävisi Saratogassa *Upset*-nimiselle täysiveriselle puolella hevosenmitalla. Kymmenen päivää myöhemmin Man O'War kohtasi Upsetin uudelleen ja voitti.

Kolmivuotiskausi oli Man O'Warille kiireinen. Yleisöä tulvi laukkaradoille paljon nähdäkseen Man O'Warin. Vedonlyönti ei kuitenkaan enää kiinnostanut ketään. Man O'Warilla oli kolmivuotiskautensa lopussa kilpailuissa aina korkeintaan kolme vastustajaa. Kolmivuotiskautensa aikana Man O'War kilpaili yhdessätoista kilpailussa, jotka kaikki se voitti. Erään kilpailun se voitti peräti sadalla hevosenmitalla. Kauden lopussa Man O'War sai jännevamman, joka lopetti sen laukkauran.
Man O'War oli hyvin kuuluisa hevonen, siitä on vieläkin muistopatsas.

Eläkevuodet ja kuolema
----------------------

Man O'Warista tuli jalostusori kentuckylaiseen siittolaan lähelle syntymäpaikkaansa. Man O'War menestyi hyvin myös siitosoriina, ja useat sen jälkeläiset olivat hyviä laukkahevosia, tunnetuimpana sen lapsenlapsi Seabiscuit. Man O'Warin siittolaan tehtiin pyhiinvaellusmatkoja kaikkialta Yhdysvalloista. Man O'Waria oli käynyt katsomassa yli miljoona vierasta ennen kuin se kuoli vuonna 1947. Ori haudattiin sen omalle laitumelle, ja orin haudalla on sitä esittävä suuri pronssipatsas.

Lähteet
-------

* Emma Rost: Suuri punainen - Man O'War.  *Hevoshullu*, nro 12/04, s. 35-36.
Songhaivaltakunta laajimmillaan 1500-luvun alussa.
**Sonni Ali Ber** ("Ali Suuri", myös *Sunni Ali*, *Sii Ali Beeri*) oli Songhaivaltakunnan hallitsija vuosina 1464–1492. Songhaihallitsijoiden nimityksenä 1200–1400-luvuilla käytetty mandelaisperäinen sana *sonni* ("alainen", "valtuutettu", kirjallisuudessa myös *sii*) ilmaisi alun perin vasallisuhdetta Malin valtakuntaan.

Songhaidynastiaan syntynyt Ali Ber oli nuorena ilmeisesti panttivankina Malissa. Palattuaan valtakunnan pääkaupunkiin Gaoon hän ryhtyi järjestämään ratsuväkeä ja Nigerjoen laivastoa. Heikentyneen Malin lisäksi Ali Ber teki sotaretkiä naapurikansoja tuaregeja, moseja ja fulbeja vastaan. Vuonna 1469 hän valloitti tuaregeilta kukoistavan Timbuktun kauppakaupungin ja 1470-luvun alussa toisen tärkeän kauppapaikan Djennen. Hän valtasi fulbeilta Dendin alueen, mutta epäonnistui yrityksissään kukistaa mosit. Ali Berin kuollessa Songhai oli Länsi-Afrikan laajin valtio. Hallitsijana Ali Beriä seurasi hänen poikansa Baru, mutta jo viiden kuukauden kuluttua vallan anasti armeijan komentaja Askia Muhammad Ture, josta alkoi uusi dynastia.

Timbuktulaisten historioitsijoiden teoksissa Ali Ber kuvataan julmaksi ja epäoikeudenmukaiseksi itsevaltiaaksi. Nimellisesti muslimina hän suosi myös songhaiden perinteistä uskontoa. Songhaiden kansanperinteessä Ali Ber esiintyy ylistettynä sotapäällikkönä ja voimakkaana hallitsijana.

Lähteet
-------

1. ↑  Conrad, David C.: *Empires of Medieval West Africa: Ghana, Mali, and Songhay*, s. 52. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5562-9. .
2. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski spravotšnik, tom 2*, s. 385. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
3. ↑  *Encyclopedia of African History and Culture, volume II*, s. 11. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5270-0.
4. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski spravotšnik, tom 2*, s. 386. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
5. ↑  *Encyclopedia of African History and Culture, volume II*, s. 11–12. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5270-0.
6. ↑  Conrad, David C.: *Empires of Medieval West Africa: Ghana, Mali, and Songhay*, s. 52–55. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5562-9. .
7. 1 2  *Encyclopedia of African History and Culture, volume II*, s. 12. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5270-0.
8. ↑  Conrad, David C.: *Empires of Medieval West Africa: Ghana, Mali, and Songhay*, s. 55–56. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5562-9. .
Laikunlava autiona lokakuussa 2013.
Yleisöä seuraamassa Jäämien Kuoron esitystä Laikunlavalla kesällä 2012.
**Laikunlava** on katettu esiintymislava Tampereen keskustassa Kirjastonpuistossa, lähellä Tammerkosken rantaa ja Keskustoria. Lava valmistui kesällä 2012 ja sen avajaisia juhlittiin 30. kesäkuuta 2012. Avajaisten vetonaulana esiintyi muun muassa Anna Puu. Ensimmäistä kertaa lavalla järjestettiin esityksiä kuitenkin jo Earth Hourin yhteydessä 31. maaliskuuta.

Historia
--------

Suurin piirtein nykyisen Laikunlavan paikalla sijaitsi aiemmin Vanhan kirjastotalon puistolava.

Nykyisyys
---------

Laikunlava haluttiin rakentaa palvelemaan kuntalaisia ja tarjota helposti lähestyttävä paikka kulttuurille. Se on rakennettu tamperelaisten tapahtumanjärjestäjien käytettäväksi. Samalla se toimii myös kaupungin tapahtumien näyttämönä erityisesti kesäisin lukuisten ilmaistapahtumien muodossa.

Laikunlavaa saa vuokrata Tampereen kaupungin kulttuuripalveluilta. Lavan lainaaminen on maksutonta, mikäli siellä järjestettävä tapahtuma on maksuton. Lavaa ei vuokrata yksityistilaisuuksiin eikä poliittisiin, uskonnollisiin tai kaupallisiin tarkoituksiin.

Laikunlava on noin 8×5 metrin kokoinen ja on katettu. Lavalle johtavat etualalla portaat ja takaa lavalle pääsee luiskaa pitkin. Takaa löytyy myös lukittu pukeutumistila, tekniikkakaappi ja inva-wc. Lavan ympärys on kivetty ja lavan edustan nurmialueelle tuodaan kesäksi penkit yleisöä varten.

Nimi
----

Nimi lavalle saatiin Moro-lehden järjestämässä kilpailussa. *Laikku* on kirjastoa eli "lainastoa" tarkoittava tamperelainen murresana. Lavan nimiaiheeksi sen katsottiin sopivan myös sikäli, että lava on kaupunkilaisten "lainattavissa".

Lähteet
-------

1. ↑  Nikupaavo-Oksanen, Tarja: Kirjastonpuiston ja Laikunlavan avajaisia vietetään lauantaina 30.6.  28.6.2012. Tampereen kaupunki. Viitattu 15.7.2014.
2. ↑  Mylläri, Jari: Nyt se on valmis: Laikunlava vihitään käyttöön ensi lauantaina *Moro*.  28.6.2012. Viitattu 15.7.2014.
3. ↑  Laurila, Jaakko: Laikunlava saa tulikasteen Earth Hourissa *Tamperelainen*.  Arkistoitu 16.7.2014. Viitattu 15.7.2014.
4. ↑  Mylläri, Jari: Kirjastonpuiston lava sai uuden nimen: Laikunlava! *Moro*.  16.3.2012. Viitattu 15.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laikunlava** Wikimedia Commonsissa

* VirtualTampere: Virtuaalivierailu Laikunlavalle
Gabriela Montero (2007)
**Gabriela Montero** (s. 10. toukokuuta 1970 Caracas) on venezuelalaissyntyinen pianisti ja säveltäjä.

Montero aloitti pianotunneilla käymisen 4-vuotiaana Caracasissa Lyl Tiempon johdolla. 8-vuotiaana hän soitti ensimmäisen kerran orkesterin kanssa. Vuonna 1978 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa opiskeli Rosalina Sacksteinin ja Edna Golandskyn johdolla. Vuosina 1990–1993 Montero viimeisteli opintonsa Royal Academy of Musicissa Lontoossa opettajinaan Hamish Milne ja Andrzej Esterhazy. Hän osallistui myös András Schiffin ja Tamás Vásáryn pitämille mestarikursseille.

Montero sai vuonna 1995 kolmannen palkinnon 13. kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa. Tämän jälkeen hän konsertoi eri puolilla Eurooppaa, Japanissa ja Taiwanissa. Vuonna 2001 Martha Argerich kutsui Monteron festivaaliesiintymistä varten Buenos Airesiin. Seuraavana vuonna Montero ja Argerich soittivat yhdessä Luganossa teoksia kahdelle pianolle. Montero on tullut tunnetuksi myös pianolla tekemistään improvisaatioista. Vuonna 2008 hän esiintyi Barack Obaman virkaanastujaisissa. Hän on saanut palkintoja monilla levytyksillään.

Muodollisen debyyttinsä säveltäjänä Montero teki sävelrunollaan *Ex Patria*, joka kuvasi Venezuelan ajautumista laittomuuteen, korruptioon ja väkivaltaan. Teoksen kantaesitti vuonna 2011 Academy of St. Martin in the Fields. Muihin Monteron teoksiin kuuluu Leipzigin Gewandhausissa kantaesitetty ensimmäinen konsertto pianolle, lisänimeltään "Latinalainen". Montero on saanut tunnustusta myös ihmisoikeuksien puolestapuhujana. Vuonna 2015 Amnesty International nimesi hänet kunniakonsulikseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gabriela Montero (Arkistoitu – Internet Archive) The Fryderyk Chopin Institute
2. 1 2 3  Gabriela Montero IMG Artists


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Laila Marita Björkstam** (23. toukokuuta 1941 Helsinki) on suomenruotsalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Koulutukseltaan hän on teatteritieteen maisteri.

Laila Björkstam on ollut noin 30 vuotta kiinnitettynä Helsingin Lilla teaterniin, mutta on työskennellyt myös Svenska Teaternissa. Hän toimi Åbo Svenska Teaterin johtajana lamavuosina 1991–1994, jolloin teatteri joutui ensimmäisenä suomalaisteatterina lomauttamaan työntekijöitään huolimatta musikaalimenestyksestä *La Cage aux Folles*.

Laila Björkstamille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Laila Björkstam Elonetissä.
2. 1 2  Laila Björkstam[vanhentunut linkki], Näyttelijäliiton näyttelijähaku, viitattu 29.3.2015.
3. ↑  Teaterchef Laila Björkstam diskuterar teaterliv i en ekonomiskt svår situation 1993, videoklippi 2 min, Svenska Yle 16.2.2015, viitattu 29.3.2015.
4. ↑  Taiteilijaeläkkeitä jaettiin eniten visuaalisille aloille *taike.fi*.  15.3.2019. Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 27.3.2019. Viitattu 18.3.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Laila Amaria Ali** (s. 30. joulukuuta 1977 Miami Beach, Florida) on yhdysvaltalainen entinen nyrkkeilijä ja naisten WBC-liiton maailmanmestari. Hän on raskaansarjan kolminkertaisen maailmanmestari Muhammad Alin ja tämän kolmannen vaimon Veronica Porsche Alin tytär. Laila Ali on Muhammad Alin toinen ja tunnetuin hänen kaikkiaan yhdeksästä lapsestaan.

Ura
---

Laila Alin ensimmäinen ammattilaisottelu oli 8. lokakuuta 1999 April Fowleria vastaan. Kaksi vuotta myöhemmin, 8. marraskuuta 2001, Valerie Mahfoodin ja saavutti WIBA:n ja IWBF:n ylemmän keskisarjan maailmanmestaruuden. Ali voitti 11. marraskuuta 2005 teknisellä tyrmäyksellä Shelley Burtonin ja hänestä tuli ensimmäinen WBC:n naisten ylemmän keskisarjan maailmanmestari. Toistaiseksi viimeisessä käymässään ottelussa Ali kukisti haastaja Gwendolyn O'Neilin vain 56 sekunnissa. Kamppailua edeltäneessä punnitustilaisuudessa Ali alitti painoluokan rajan kahdella grammalla. Ali on otellut ammattilaisena 24 ottelua, jotka on kaikki voittanut (21 tyrmäyksellä). 

8. kesäkuuta 2001 Ali kohtasi maailmanmestari Joe Frazierin tyttären Jackie Frazier Lyden ja voitti hänet tuomariäänin.

Ali asuu nykyään Los Angelesissa. Tammikuusta 2008 hän on juontanut yhdessä Hulk Hoganin kanssa NBC:n *American Gladiators* -ohjelmaa. Vuonna 2007 Ali oli mukana *Dancing with the Stars* -tanssiohjelman neljännellä tuotantokaudella parinaan Maksim Tšmerkovskyi.

Katso myös
----------

* Freeda Foreman

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  MTV3:n Urheiluarkisto
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut. (englanniksi)
* Laila Ali BoxRecin tietokannassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Ei edeltäjää** | **Naisten nyrkkeilyn ylemmän keskisarjan WBC liiton maailmanmestari**2005 – 2007 | Seuraaja:**Natascha Ragosina** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Valerie Mahfood** | **Naisten nyrkkeilyn ylemmän keskisarjan IBA liiton maailmanmestari**2002 – 2007 | Seuraaja:**Natascha Ragosina** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |