recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Olof Pryss** (22. kesäkuuta 1708 Turku – 2. joulukuuta 1785 Turku) oli suomalainen Turun akatemian lainopin professori ja rehtori.

Pryssin vanhemmat olivat Turun akatemian runousopin professori ja kirjastonhoitaja Anders Pryss ja hänen ensimmäinen puolisonsa Katarina Charlotta Wallenstierna. Hän pääsi ylioppilaaksi Tukholmassa 1722 ollessaan isovihan vuoksi paossa Ruotsissa. Pryss valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1732. Hän oli Turun hovioikeuden auskultanttina 1745 ja suoritti Uppsalan yliopistossa molempien oikeuksien tohtorin tutkinnon 1751.

Pryss oli Ruotsin amiraliteetin alioikeuden ja luotsilaitoksen ylimääräisenä kanslistina vuodesta 1736. toimi yliamiraali kreivi Evert Didrik Tauben kolmen pojan kotiopettajana 1737 ja oli samalla Tauben yksityissihteerinä sekä kanneviskaalina mukana merisotaretkellä 1743. Pryssistä tuli eskaaderin sotatuomari 1744 ja hän palasi samana vuonna Suomeen. Pryss oli Turun akatemian lainopin dosenttina vuodesta 1745 ja yleisen lainopin professorina vuodesta 1747 aina eroonsa saakka vuonna 1777. Pryss toimi Turun akatemian rehtorina kahteen otteeseen 1750–1751 ja 1759–1760.

Pryss oli naimisissa 1749–1771 Margareta Elisabet Amnellin (k. 1771) kanssa. Heidän poikansa oli kapteeni, valtiopäivämies Anders Johan Pryss (1752–1824), aateloituna vuodesta 1799 Prytz.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Olof Pryss. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 6.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Olof Pryssin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Heimo Iivari Rautava** (11. helmikuuta 1911 Kymi – 29. tammikuuta 2000 Ilomantsi) oli suomalainen opettaja ja eräkirjailija.

Rautavan vanhemmat olivat kauppias F. A. Rautava ja Olga Rautava (o.s. Brunila). Hän kävi keskikoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1935 Jyväskylän seminaarista. 

Rautava kirjoitti ensimmäisen novellinsa Metsästys ja Kalastus -lehteen vuonna 1947. Vuonna 1974 hän voitti sanomalehti Karjalan Maan kirjoituskilpailun erätarinallaan *Suurten jälkien helminauhalla*. Kilpailun arvostelulautakuntaan kuuluneen kirjailija Jouko Puhakan kehotuksesta Rautava lähetti kirjoittamansa erätarinakokoelman kustantajalle, ja ne ilmestyivät 1979 nimellä *Kaksihäntäinen kettu*.

Heimo Rautavan 50 vuoden aikana keräämä 350 täytetyn luonnonvaraisen eläimen kokoelma on esillä Ilomantsin erä- ja eläinmuseossa.

Teokset
-------

* *Kaksihäntäinen kettu*. Karisto 1979
* *Eräpolun varrelta*, eräkertomuksia. Karisto 1983
* *Palokankaan sudet*, eräkertomuksia. Karisto 1992

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pohjoiskarjalaisten kirjailijoiden tietokanta - Heimo Rautava (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ilomantsin erä- ja eläinmuseo (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Birkelunden ilmakuvassa. Aukion laidalla Paavalinkirkko.
**Birkelunden** on Oslossa Grünerløkkan kaupunginosassa sijaitseva puistoaukio. Sitä rajaavat kadut ovat Schleppegrells gate, Thorvald Meyers gate, Seilduksgata ja Toftes gate. Birkelundenin perusti 1860-luvulla alueen tuolloin omistanut liikemies Thorvald Meyer. Puistossa on pieni paviljonki, istutuksia ja patsaita. Vuosina 1917–1955 nimi kirjoitettiin muodossa *Bjerkelunden*.

* Osa Espanjan sisällissodassa tasavaltalaisten puolella taistelleiden norjalaisten vapaaehtoisten muistomerkkiä (Nils Aas, 1989)Osa Espanjan sisällissodassa tasavaltalaisten puolella taistelleiden norjalaisten vapaaehtoisten muistomerkkiä (Nils Aas, 1989)
* Kitaristi Robert Buråsille omistettu puistonpenkki.Kitaristi Robert Buråsille omistettu puistonpenkki.
* Puistopaviljonki ja Grünerløkkan koulu.Puistopaviljonki ja Grünerløkkan koulu.

Lähteet
-------

1. ↑  Birkelunden *Oslo byleksikon*. Viitattu 12.6.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Birkelunden** Wikimedia Commonsissa
**Jarl Olof Palmgren** (22. maaliskuuta 1909 Helsinki – 24. syyskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Palmgrenin vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Hugo Wilhelm Palmgren ja Eva Maria Börjeson ja puoliso vuodesta 1943 sairaanhoitaja Eila Taimi Annikki Kivimäki. Palmgren tuli ylioppilaaksi Svenska samskolan i Tavastehusista 1926 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1930. Hän oli kirjanpidon ja konttoritekniikan opettaja Svenska handelsinstitut i Helsingforsissa 1929–1930, Suomen Paperitehtaiden Yhdistyksen II osaston konttoristi 1929–1930 ja Yhtyneet Paperitehtaat -yhtiön lähetysosaston päällikkö Jämsänkoskella 1930–1933, Simpeleen tehtaan konttoripäällikkö 1933–1940, Valke Oy:n konttoripäällikkö Valkeakoskella 1940–1947, Jämsänkosken tehtaiden konttoripäällikkö 1947–1956, apulaisisännöitsijä 1956–1969 ja isännöitsijä 1970–1975 sekä Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n johtokunnan varajäsen 1957–1969. Palmgrenilla oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri (1963). Palmgren sai kauppaneuvoksen arvonimen 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Olof Palmgren *Biografiasampo*. Viitattu 8.11.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Olof Palmgren.  *Uusi Suomi*, 30.9.1984, nro 264, s. 28. Kansalliskirjasto. Viitattu 8.11.2022.
**Kehopositiivisuus** on yhteiskunnallinen liike, jonka tavoitteena on saada kaikenlaisille kehoille tasa-arvoisesti kunnioitusta ja oikeuksia.

Kehopositiivisuuden avulla pyritään parantamaan marginalisoitujen ja syrjittyjen kehojen, kuten lihavien, vammaisten ja transihmisten, ihmisoikeuksia. Kehopositiivisuudessa on kyse ihmisen oikeudesta siihen, että hänen kehonsa saa kunnioitusta vaikka ei vastaisikaan kauneusihanteita. Siinä ei ole käsitteenä kyse painonhallinnasta, hyvinvoinnista tai fyysisestä terveydestä. Se ei ota kantaa siihen, millaiset elämäntavat ovat terveellisiä tai epäterveellisiä. Se ei myöskään liity itsensä rakastamiseen tai positiiviseen asenteeseen.

Kehopositiivisuuden juuret ovat 1960-luvulla, jolloin yhdysvaltalaiset fat acceptance -liikkeen lihavuusaktivistit alkoivat korostaa yksilön koon ja hänen terveytensä olevan eri asioita. Lihavat ihmiset kokivat olevansa epätasa-arvoisia työllistymisessä ja terveydenhoitopalveluissa. He kiinnittivät myös huomiota siihen, että yleisesti käytetty painoindeksi perustui valkoisten miesten mittaamiseen, eikä se soveltunut muunrotuisille. Jotkut kehopositiivisuusaktivistit ovatkin sitä mieltä, että valkoisia kehoja arvostetaan enemmän kuin mustia kehoja.

Nykyaikainen kehopositiivisuus ja siitä käytetty nimitys (engl. *body positivity*) saivat alkunsa 1990-luvulla, kun Yhdysvalloissa perustettiin The Body Positive -järjestö. Suuren yleisön tietoon kehopositiivisuus nousi 2010-luvulla. Sen aihetunniste *#kehopositiivisuus* on suosittu sosiaalisessa mediassa. Käsite on sosiaalisessa mediassa myös osittain kaupallistunut.

Arvostelu
---------

2010-luvun lopulla Suomessa ajatusmalli on alkanut saada osakseen arvostelua sallivasta suhtautumisestaan ylipainoon. Arvostelijoiden mielestä ylipaino on terveysriski, jota ei uskalleta ottaa puheeksi, koska jopa asiantuntijat pelkäävät loukkaavansa ihmisen oikeutta olla juuri sellainen kuin hän haluaa. Ravitsemusasiantuntija ja Suomen Lihavuustutkijat ry:n puheenjohtaja Patrik Borg pitää kehopositiivisuutta hyvänä asiana, mutta on huomauttanut, että jotkut haluavat ymmärtää ilmiön siten, että tyytyväisyyttä halutaan kokea siksi, että on ylipainoa. Näin ajattelevia kriitikoita tai sentyyppistä kehopositiivisuutta hän ei kannata. Suomalainen Miss Plus Size 2018 -voittaja Niina Kuhta arvosteli vuonna 2022 kehopositiivisuusliikettä siitä, että vääränlainen kehopositiivisuus ihannoi lihavuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eveliina Mäntylä: Ei mikään terveyskysymys *Helsingin Sanomat*.  12.3.2021. Viitattu 14.6.2021.
2. 1 2 3  Vilma Mustonen: Kehoaktivistit ja somevaikuttajat kiistelevät kehopositiivisuuden merkityksestä sosiaalisessa mediassa *360°*.  4.10.2020. Haaga-Helia ammattikorkeakoulu. Viitattu 14.6.2021.
3. ↑  Kumpi on terveydelle parempi: vähän alipainoa vai lievästi ylipainoa? - Lihavuustutkija vastaa *www.iltalehti.fi*. Viitattu 27.11.2022.
4. ↑  Niina Kuhta uskoo, että ylipaino on "oma vika", ja lääkärin olisi pitänyt kovistella häntä lihavuudesta enemmänkin *Yle Uutiset*.  25.11.2022. Viitattu 27.11.2022.
**Kimmo Juhani Simberg** (s. 16. lokakuuta 1959 Pori) on suomalainen yritysjohtaja ja osuustoimintavaikuttaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Porissa syntynyt Simberg kävi työnjohdon opintolinjan Rovaniemen hotelli- ja ravintolakoulussa 1982–1983 ja valmistui restonomiksi 1986. Hän on suorittanut myös useita liikkeenjohdon kursseja ja saanut ravintolapäällikkökoulutuksen Suomen Osuuskauppaopistossa 1987–1988. Simberg oli hotelli- ja ravintola-apulainen Tukholmassa 1981, viinuri Helsingissä 1983 ja Kemijärvellä 1984, viinuri ja baarimestari Helsingissä 1984–1986, hovimestari ja vastaava ravintolan hoitaja Naantalissa 1986, esimies ja ravintolapäällikkö Raumalla 1986–1988, Osuuskauppa Maakunnan hotelli- ja ravintolapäällikkö Kajaanissa 1988–1990 ja linjajohtaja ja johtoryhmän jäsen 1990–1994 ja Etelä-Pohjanmaan Osuuskaupan hotelli-, ravintola- ja liikennemyymälätoimialan toimialajohtaja ja johtajiston jäsen 1994–2003 sekä pitkäaikainen toimitusjohtaja 2003–2022. Hänellä oli työuransa aikana myös useita osuustoiminnallisia, liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Simberg sai 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Kimmo Simberg (1959–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 25.8.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 10.6.2023.
2. ↑  Etelä-Pohjanmaan Osuuskaupalle uusi toimitusjohtaja.  *Kauhajoki-lehti*, 14.10.2021, nro 41, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.6.2023.
**Olof (Olaus Olai) Wexionius** (n. 1626 Växjö Ruotsi – 20. huhtikuuta 1671 Turku) oli ruotsalaissyntyinen Turun akatemian lainopin professori, joka toimi yliopiston rehtorina 1660–1661 ja 1667–1668.

Wexioniuksen vanhemmat olivat kappalainen Olof Olai Angermannus ja Gunilla Erlanderintytär. Hän aloitti uransa Tartossa, mutta jatkoi sitä Turussa seuraten veljensä Mikael Wexioniuksen jälkiä, joka promovoitiin Suomen ensimmäiseksi oikeustieteen tohtoriksi ja jonka väitöskirja *Discursus politicus de prudentia* oli ensimmäinen Turussa puolustettu väitöstutkimus ja ensimmäinen Suomessa painettu teos. Wexionius hoiti veljeltään jääneen ja sittemmin kahtia jaetun professuurin toista osaa eli oikeustieteen virkaa, johon hänet nimitettiin vastoin konsistorin kantaa. Professorina Wexioniusta ei pidetä juurikaan ansioituneena, hän jatkoi veljensä aloittamaa roomalaisen oikeuden tutkimus- ja opetuslinjaa. Väitöskirja *De in integrum restitutionibus* (1660), jossa tarkastellaan menetetyn oikeustilan palauttamista, osoittaa tämän varsin hyvin. Wexioniuksella oli yksi väittelyoppilas, Claudius Agraeus eli Åkerman, joka toimi sittemmin Ruotsissa, mutta veljesten Turussa aloittama tutkimustraditio päättyi Wexioniuksen kuoltua. Veljestään poiketen hän ei koskaan päässyt virkaan Turun hovioikeuteen, vaikka olisi ollut muodollisesti hakijoista paras.

Wexioniuksen ensimmäinen puoliso vuodesta 1654 oli Katarina Eskilsdotter Petraeus (k. 1665) ja toinen vuodesta 1667 Magdalena Wallenstierna (k. 1685).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hannu-Tapani Klami: *Wexionius, Olof (noin 1626–1671). Suomen Kansallisbiografia. Osa 10*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-451-2.  Sivu 475.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotivuori, Yrjö: Olof Wexionius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 10.12.2014.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Toivo Nokelainen** (27. joulukuuta 1887 Ruokolahti – 30. heinäkuuta 1954 Imatra) oli suomalainen kirvesmies, pienviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Nokelaisen vanhemmat olivat kirvesmies Yrjö Nokelainen ja Katri Peltonen. Hän kävi kansakoulun ja oli kirvesmiehenä ja pienviljelijänä Ruokolahdella vuoteen 1949 saakka ja Imatralla 1949–1954. 

Nokelainen oli kansanedustajana 1935–1936 ja 1939–1945 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 20. syyskuuta 1935 sosialidemokraattien Johan Helon tilalle. Nokelainen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Hän oli Ruokolahden kunnanvaltuuston ja Osuusliike Imatran hallintoneuvoston jäsenenä. 

Toivo Nokelainen oli naimisissa 1911–1912 Anni Tilda Heinon (k. 1912) kanssa ja vuodesta 1919 Hilma Huhtasen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Toivo Nokelainen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Gerberoy
**Gerberoy** on kunta Ranskan pohjoisella Hauts-de-Francen alueella Oisen departementissa. Entisellä Picardien hallintoalueella sijaitsevassa kunnassa on vajaa sata asukasta.

Kunta muodostuu lähinnä kylästä, joka on rakennettu kukkulalle ja sijaitsee 83 kilometriä Pariisista pohjoiseen ja 51 kilometriä Amiensista lounaaseen. Kylän nähtävyyksiin kuuluu 1000–1400-luvulta peräisin oleva kirkko *Collégiale Saint-Pierre de Gerberoy*. Ristikkotaloistaan tunnettu Gerberoy on valittu kauneimpien ranskalaiskylien järjestön *Les Plus Beaux Villages de France* jäseneksi. Hauts-de-Francen alueelta järjestöön kuuluu Gerberoyn lisäksi vain Parfondevalin kylä Aisnen departementissa..

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gerberoy** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: de:Gerberoy & fr:Gerberoy
| "Live Fast"Alan Walker & ASAP Rocky |
| --- |
| Singlen "Live Fast" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Julkaistu | 25. heinäkuuta 2019 |
|  Tuottaja(t) | Alan Walker, Jonas Aden, Mood Melodies, Paul Hers, Fredrik Borch Olsen (yht.), Gunnar Greve (vast.), Jakob Emtestam (vast.) |
|  Tyylilaji | downtempo |
|  Kesto | 03.45 |
|  Levy-yhtiö | MER, Sony Music Entertainment |
| Alan Walkerin muut singlet |
| "On My Way"2019 | "Live Fast"2019 | "Play"2019 |
| ASAP Rockyn muut julkaisut |
| "Energy"2019 | "Live Fast"2019 | "Babushka Boi"2019 |

**Live Fast** (tyylitelty muotoon **Live Fast (PUBGM)**) on norjalaisen DJ-tuottajan Alan Walkerin sekä yhdysvaltalaisräppärin ASAP Rockyn musiikkikappale, jolla esiintyy kreditoimattomana myös yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja musiikkituottaja Kameron Alexander. Sen julkaisivat MER sekä Sony Music Entertainment digitaalisesti ladattavana singlenä 25. heinäkuuta 2019. Kappale toteutettiin videopelin PUBG mobiiliversion mainostamista varten. Kappaleen ovat sanoittaneet Anders Frøen, Alexander, Kevin Hogdahl, Rocky, Walker, Fredrik Borch Olsen, Jonas Engelschiøn Mjåset ja Pål Håkon Sundsbø. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin singlen julkaisupäivänä ja sillä nähdään oikeita näyttelijöitä esittämässä PUBG Mobile-pelin teemoja, joista pääosa on synkässä ympäristössä käveleviä sotureita kuljetuksessa tai aseilla osoittelemassa autioissa paikoissa.

"Live Fast" oli kaupallisesti huono menestys, sen päästyä singlelistoille ainoastaan Norjassa ja Unkarissa. Kappale on esitetty livenä muun muassa PMCO 2019-tapahtumassa Berliinissä heinäkuussa 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2  Live Fast – Single by Alan Walker, ASAP Rocky & Kameron on Apple music *music.apple.com*.
2. 1 2  Alan Walker drops new song with A$AP Rocky for PUBG Mobile, "Live Fast" *youredm.com*.
3. ↑  Live Fast (PUBGM) / Alan Walker – TIDAL *listen.tidal.com*.
4. ↑  Alan Walker & A$AP Rocky Seek Hope For the Downtrodden On 'Live Fast': Listen" *billboard.com*.
5. ↑  Alan Walker & A$AP Rocky – Live Fast (PUBGM) *norwegiancharts.com*.
6. ↑  Archívum – Slágerlisták – MAHASZ *slagerlistak.hu*.
7. ↑  Alan Walker - On My Way & Live Fast (Live at #PUBGMobile #PMCO2019 in Berlin) *youtube.com*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Live Fast
**Toivo Ilmari Lepistö** (9. syyskuuta 1921 Kiukainen – 14. huhtikuuta 2010 Kankaanpää) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Kiukaisissa syntyneen mutta Köyliössä varttuneen Lepistön puoliso 1948–2001 oli Alli Helena Hankaankorpi. Lepistö tutustui tiilien valmistukseen jo nuorena, mutta hänen siirtymiseensä tiiliteollisuuden pariin vaikutti osaltaan myös vaikea haavoittuminen jatkosodassa vuonna 1943. Hän opiskeli keraamisen teollisuuden linjalla Turun teknillisessä koulussa ja valmistui sieltä teknikoksi vuonna 1946. Kokemäelle Järilän Savi -yhtiön työnjohtajaksi Lepistö tuli seuraavana vuonna. Sieltä hän siirtyi Kupittaan Saven ylityönjohtajaksi ja edelleen Kemiöön Meltola-Keramia Oy:n palvelukseen, jossa hän toimi tehtaan tuotantopäällikkönä aina 1950-luvun lopulle asti.

Kankaanpään Lohikossa olleen Lohikon Tiili -yhtiön omistajaksi Lepistö tuli ostettuaan yhtiön osake-enemmistön vuonna 1960. Yhtiö keskittyi Lepistön johdolla julkisivu- ja hormitiilien valmistukseen, kehitti moderneja tuotantomenetelmiä ja edisti alan teollisia yhteistyöyhtymiä. Yrityksen valmistamista tiilistä tehtiin myös reliefejä ja muita taideteoksia. 1970-luvulla Lohikon Tiili oli Suomen suurimpia alallaan. Lepistö luopui yrityksestään keväällä 1980, myydessään sen Partekille. Teollisuusneuvoksen arvon hän oli saanut viisi vuotta aikaisemmin, 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Toivo Lepistö *Biografiasampo*. Viitattu 6.2.2022.
**Paramaribo** on Surinamen pääkaupunki. Vuonna 1996 sen asukasluvuksi arvioitiin noin 220 000. Vuonna 2004 Paramaribon piirissä asui 243 000 henkeä eli puolet koko maan väestöstä.

Kaupunki sijaitsee Suriname-joen rannalla noin 15 kilometriä Atlantin rannalta sisämaahan. 

Paramaribon vanhakaupunki on Unescon maailmanperintöluettelossa.

Historia
--------

Britit asuttivat alueen vuonna 1630 ja 1650 kaupungista tuli uuden englantilaissiirtokunnan pääkaupunki. Alueen hallinta vaihtui brittien ja hollantilaisten välillä useasti, mutta se oli hollantilaisten hallussa vuodesta 1815 aina Surinamen itsenäistymiseen vuonna 1975. Kaupunkilaiset ovat pääasiassa intialaista, paikallista, afrikkalaista ja hollantilaista syntyperää.*lähde?*

Kaupungissa riehui suuret tulipalot tammikuussa 1821 ja syyskuussa 1832.

Hallinto
--------

Paramaribo muodostaa oman piirinsä. Kaupunki on jaettu 12 kaupunginosaa vastaavaan alueeseen (holl. *Ressort*). Alueet ovat:

|  |  |
| --- | --- |
| * Beekhuizen
* Blauwgrond
* Centrum Paramaribo
* Flora
* Latour
* Livorno
 | * Munder
* Pontbuiten
* Rainville
* Tammenga
* Weg naar See
* Welgelegen
 |

Lähteet
-------

1. ↑  Suriname Citypopulation
2. ↑  Historic Inner City of Paramaribo UNESCO.  (englanniksi)
3. ↑  *Periodical accounts relating to the missions of the Church of the United Brethren established among the heathen*, s. 107. Brethen's Society for the Furtherance of the Gospel, 1836. Google Books (viitattu 23.1.2011). (englanniksi)
4. ↑  Paramaribo (District) *citypopulation.de*. citypopulation.de. Viitattu 9.3.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paramaribo** Wikimedia Commonsissa
Newtonin kehto liikkeessä.
**Newtonin kehto** on Isaac Newtonin mukaan nimetty laite, joka demonstroi liikemäärän ja energian säilymislakia. Newtonin kehto rakentuu toisissaan kiinni olevista heilureista (yleensä viidestä), joista jokainen roikkuu kahdella samanpituisella narulla telineestä. Kun reunimmainen heiluri nostetaan ilmaan ja päästetään irti, syntyy ketjureaktio, jossa reunimmaiset heilurit nousevat vuorotellen ilmaan ja keskimmäiset pysyvät paikoillaan. Tätä jatkuu, kunnes energia loppuu. Narujen samanpituisuus pitää heilureiden liikkeet samalla tasolla. Jos narut eivät ole yhtä pitkät, heilurit epätasapainottuvat. Kehtoa voidaan käyttää myös niin, että pannaan kaksi palloa liikkeelle, jolloin kahden pallon osuttua muihin toisesta päästä lähtee myös kaksi palloa liikkeelle.

Newtonin kehto on ollut suosittu pöytälelu sen keksimisestä saakka. Newtonin kehdon nimesi ja tuotti englantilainen näyttelijä Simon Prebble vuonna 1967. Aluksi Lontoon Harrods myi puisen version kehdosta, ja myöhemmän luonnoksen loi kuvanveistäjä, myöhemmin elokuvaohjaajaksi ryhtynyt Richard Loncraine.

Joskus Newtonin kehtoa käytetään demonstroimaan mekaniikan kolmatta peruslakia.

Maailman suurimman Newtonin kehdon suunnitteli Chris Boden. Kehdon omistaa *The Geek Group* Kalamazoossa, Michiganissa.
Kehto on julkisesti esillä, ja sitä käytetään tiede- ja teknologiaesityksissä. Kehto koostuu kahdestakymmenestä 6,8 kg:n painoisesta keilapallosta ja 6,1 metrin pituisista kaapeleista. Pallot roikkuvat metrin päässä lattiasta.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Newtonin kehto**.
* Lisätietoa Newtonin kehdosta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Paramaribon piiri Surinamessa
**Paramaribo** on yksi Surinamen kymmenestä piiristä. Piiri koostuu maan pääkaupunki Paramaribosta ja sen lähialueista. Vuoden 2012 väestönlaskennassa alueella oli 240 924 asukasta, joka on lähes puolet maan väkiluvusta. Piirin pinta-ala on 183 neliökilometriä ja piiri on maan pinta-alaltaan pienin.

Hallinnollinen jako
-------------------

Paramaribon piiri on jaettu 12 kuntaa vastaavaan alueeseen (holl. *Ressort*). Käytännössä alueet toimivat Paramaribon kaupunginosina. Alueet ovat:

|  |  |
| --- | --- |
| * Beekhuizen
* Blauwgrond
* Centrum Paramaribo
* Flora
* Latour
* Livorno
 | * Munder
* Pontbuiten
* Rainville
* Tammenga
* Weg naar See
* Welgelegen
 |

Lähteet
-------

1. ↑  Paramaribo (District) *citypopulation.de*. citypopulation.de. Viitattu 9.3.2015. (englanniksi)
2. ↑  Ressorts of Suriname (Piirin tunnus on SR.PM) Statoids. Viitattu 9.3.2015. (englanniksi)

  

Surinamen piirit

* Brokopondo
* Commewijne
* Coronie
* Marowijne
* Nickerie
* Para
* Paramaribo
* Saramacca
* Sipaliwini
* Wanica
NexGen Nx586 suoritin
**NexGen** oli yhtiö, joka suunnitteli x86-arkkitehtuuriin perustuvia suorittimia.

Kuten kilpailijansa Cyrix, NexGen ainoastaan suunnitteli tuotteensa ja antoi muiden yritysten valmistaa ne. NexGenin suorittimet valmisti IBM. Vuonna 1994 NexGen esitteli Nx586-suorittimen, joka kilpaili Intel Pentiumin kanssa, mutta ei toiminut samoilla emolevyillä kuin Pentium vaan vaati omat emolevynsä. NexGen tarjosi sekä VLB- että PCI-pohjaisia emolevyjä Nx586:lle.

Kuten Cyrixin ja AMD:n Pentium-luokan suorittimet, myös Nx586 oli kellojaksoa kohti nopeampi kuin Pentium, joten NexGen nimesi 75 megahertsin mallin Nx586-P80:ksi ja 84 megahertsin mallin Nx586-P90:ksi. Kuitenkin myöhemmin, kun Intel julkaisi uuden Triton-piirisarjan Pentiumille, Nx586 ei enää pärjännyt suorituskyvyssä Pentiumia vastaan. Nx586:ssa ei ollut matematiikkasuoritinta, joten NexGen tarjosi tähän Nx587-suoritinta.

Kun AMD:n K5-suoritin epäonnistui markkinoilla, AMD osti NexGenin vuonna 1996, jotta saisi sen suunnitteluryhmän sekä seuraavan sukupolven suoritinsuunnitelman, jonka AMD myöhemmin julkaisi AMD K6:na.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **NexGen**.
* AMD: Nx586-suoritin
**Andrei Dundukov** (ven. Андрей Дундуков, s. 12. marraskuuta 1966 Južno-Sahalinsk, Sahalinin alue) on venäläinen yhdistetyn hiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa ja yhdistynyttä joukkuetta.

Dundukov saavutti nuorten MM-kilpailuissa Lake Placidissa 1986 kultaa henkilökohtaisessa ja hopeaa joukkuekilpailussa. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa 14:s ja kuului Neuvostoliiton pronssijoukkueeseen. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän oli kahdestoista. Lahden MM-kilpailuissa 1989 hän sai henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa ja oli joukkuekilpailussa neljäs. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän sijoittui 11:nneksi.

Dundukov voitti maailmancupin osakilpailun Oslossa maaliskuussa 1990. Lisäksi hän sijoittui toiseksi Schonachissa tammikuussa 1989 ja kolmanneksi Rovaniemellä maaliskuussa 1988. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas kausilla 1988–1989 ja 1989–1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andrey Dundukov *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.12.2012. Viitattu 25.10.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Andrei Dundukov Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Andrei Galitzin** (25. marraskuuta 1855 Hamina – 1919 Kiova) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.[1]

Andrei Galitzinin isä oli samanniminen haminalainen kauppias. Galitzin tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1869 ja ylennettiin sieltä valmistuttuaan vänrikiksi ja määrättiin Henkivartioväen 3. krenatööriprikaatiin. Hän osallistui prikaatinsa mukana Turkin sotaan 1877–1878 ja siirrettiin jälkimmäisenä vuonna prikaatinsa tykistöpatteriin. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1882. Galitzin suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin Pietarissa 1884–1887, ylennettiin alikapteeniksi 1892, kapteeniksi 1895 ja everstiksi 1898, jolloin hänet määrättiin Henkivartioväen 2. tykistöprikaatin 5. patterin päälliköksi. Ensimmäisen maailmansodan alettua Galitzin ylennettiin kenraalimajuriksi 1914. Hän palveli vuoteen 1916 mainitun tykistöprikaatin komentajana ja sitten jalkaväkiarmeijakunnan tykistön tarkastajana kevääseen 1917. Hänen myöhemmistä vaiheistaan ei ole tarkempaa tietoa, mutta oletettavasti bolševikit surmasivat hänet Kiovassa 1919.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Andrei Galitzin *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 26.1.2020)
**Kellarin kätköistä** on dadaistisen ja surrealistisen ranskalaisen runoilijan Benjamin Péret’n runovalikoima. Kirjan on julkaissut Palladium Kirjat vuonna 2021. 

Kokoelman on suomentanut Janne Salo, joka sai vuonna 2021 André Breton -suomennoksistaan Yleisradion Kääntäjäkarhun. Kirjan lopussa on vuosiin kiinnittyvä kirjoitus Péret’n elämänvaiheista.

Timo Kaitaro kirjoittaa arviossaan, että Péret on surrealisteista lähinnä arkitodellisuutta, eikä tämän tuotannossa näy symbolismin utuisuutta. Hän näkee Jacques Prévertin tuotannossa vaikutteita Péret’ltä, esimerkiksi runoissa La pêche à la baleine ja L’orgue de barbarie. Péret’n runoissa on nonsense-tyyppistä huumoria.

Kokoelmassa on runojen lisäksi sananparsia Péret’n ja Paul Éluardin yhteisestä kokoelmasta *Nykymakuun sovitettuja sananparsia* (*152 proverbes mis au goût du jour*, 1925). Sananparsien pilkan kohde voi olla suomalaiselle lukijalle vieras, mutta Kaitaron mukaan ne ovat joka tapauksessa hauskoja. Poliittisissa pilkkarunoissa Péret’n pilkka ja herja kohdistuvat pyhiin isänmaallisiin (Jeanne d’Arc ja Ranskan ympäriajo) ja uskonnollisiin arvoihin.

Ferdinand Alquié sanoo, että Péret’n osuus on ollut keskeinen, kun surrealismi on pyrkinyt luomaan runoutta, jonka tulkinta on näennäisesti mahdotonta.

Kaitaro kiittää valikoimaa ja pitää hyvänä ratkaisuna, että mukana on kokoelma *Nukkua, nukkua kivissä* (*Dormir, dormir dans les pierres*, 1927) kokonaisuudessaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Jani Tanskanen, Vuosien intohimoinen käännöstyö sai runopalkinnon, Yle.fi 21.8.2021, viitattu 20.11.2021
2. ↑  Merkintöjä Benjamin Péret’n elämästä, *Kellarin kätköistä*, s. 137–148
3. 1 2 3  Timo Kaitaro, Surrealistin rakkaudentunnustuksia, huumoria ja pilkkaa, FAM 16.10.2021, viitattu 20.11.2021
4. ↑  Lainaus kirjan takakannesta, Palladium Kirjat, viitattu 20.11.2021
**Rosso** on kaupunkikunta Saint-Louisin alueen Daganan departementissa Senegalissa. Se sijaitsee Senegaljoen varrella 40 kilometriä Daganasta länteen. Kaupungissa on 15 900 asukasta (vuonna 2013).

Rosso on saanut alkunsa pienestä kylästä, josta on kehittynyt Senegalin ja Mauritanian välisen liikenteen ja rajakaupan keskus. Se sai kaupungin statuksen vuonna 2002. Rosson asukkaat ovat etupäässä wolofeja ja tukuloreja. Pienen vähemmistön muodostavat maurit ja soninket.

Rossoon johtaa päällystetty tie RN2-valtatieltä. Senegaljoen yli on rakenteilla silta, mutta toistaiseksi joki ylitetään lautalla tai veneillä. Vastarannalla Mauritaniassa sijaitsevan kaupungin nimi on myös Rosso.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, kaupankäynti, käsityöammatit ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja vihannekset. Palveluihin kuuluvat alakoulut, keskikoulu, terveysasema ja sairastupa. Rossossa on vesijohto-, sähkö- ja puhelinverkot, mutta ei viemäröintiä tai jätehuoltoa. Majoituspalveluja on hyvin vähän.

Lähteet
-------

1. ↑  Senegal: Cities & Urban Communes *City Population*. Viitattu 16.1.2021.
2. 1 2 3  Souleymane Diallo: Dynamiques transfrontalières et développement local urbain dans un contexte de décentralisation: le cas de la commune de Rosso Sénégal *Memoire Online*. Viitattu 16.1.2021.
3. 1 2 3  La Commune de Rosso Sénégal *Saint-Louis du Sénégal*. Viitattu 16.1.2021.
4. 1 2  *Petit Futé Sénégal 2020*, s. 393–394. Paris: Les Nouvelles Éditions d’Université, 2019. ISBN 978-2305022550.
**Kelkkala** oli Viipurin kaupunginosa, joka alun perin kuului Viipurin maalaiskuntaan. Yhdessä läheisten Kiesilän ja Räikkölän kanssa se liitettiin osaksi kaupunkia vuonna 1928. Kelkkala sijaitsi noin kolme kilometriä Viipurin keskustan kaakkoispuolella, Pietarin maantien (nyk. maantie A125) sekä Havin kaupunginosaan ja Viipurin satamaan johtavan rautatien väliin jäävällä alueella.

Vuoden 1928 liitoksen jälkeen kaupunginosaa ryhdyttiin nopeasti rakentamaan arkkitehti Otto-Iivari Meurmanin laatiman asemakaavan mukaan. Viipurin raitioliikennettä jatkettiin Kelkkalaan vuonna 1930, jolloin siitä tuli Papulasta lähteneen linjan päätepiste. Asuinalueiden lisäksi Kelkkalassa oli runsaasti teollisuutta, muun muassa tulitikku- ja vaneritehtaat sekä kenties tunnetuimpana Maakuntain Margariini Oy. Alue antoi nimensä myös Kelkkalan raviradalle, vaikka Viipuriin liittämisen jälkeen se kuuluikin viereiseen Kiesilään. Kelkkalassa toimi lisäksi urheiluseura Kelkkalan Kisailijat, jonka menestyneimpiä urheilijoita olivat telinevoimistelun olympiavoittaja Ale Saarvala ja pronssimitalisti Ilmari Pakarinen.

Vuoden 1930 väestönlaskennassa Kelkkalassa oli 5 648 asukasta, joista 5 564 oli suomenkielisiä, 34 ruotsinkielisiä ja 50 muunkielisiä.

Talvisodan alkaessa Viipurin itäiset kaupunginosat, Kelkkala mukaan lukien, olivat ensimmäisiä Neuvostoliiton pommituslentojen kohteita. Joidenkin tietojen mukaan perääntyvät suomalaiset joukot puolestaan polttivat puutalovaltaiset Kelkkalan ja Talikkalan talvisodan viimeisenä päivänä.

Nykyään entisen Kelkkalan kaupunginosan alue on asuin- ja teollisuusaluetta, joka kuuluu keskiseen eli Tsentralnyin (Центральный) kaupunginosaan.

Lähteet
-------

* Kelkkalan kaupunginosa VirtuaaliViipuri 1939

### Viitteet

1. ↑  Viipurin raitiotielinjat (Arkistoitu – Internet Archive) raitio.org. Viitattu 21.10.2014.
2. ↑  Ilmari Pakarisen tie kulki Viipurista Australiaan Suomen Urheilutietäjät ry. Viitattu 21.10.2014.
3. ↑  Viipurin väestölaskenta marraskuun 27 p. 1930: Taululiitteitä (PDF) (sivut 26–27) *Suomen virallinen tilasto 6: Väestötilastoa 71:3*. Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastollinen päätoimisto. Viitattu 2.11.2014.
4. ↑  Helsingin Sanomat 1.12.1939 Viitattu 21.10.2014.
5. ↑  Alokaskoulutusta (Arkistoitu – Internet Archive) Salon Seudun Sotaveteraanit. Viitattu 21.10.2014.
6. ↑  РЕЕСТР МИКРОРАЙОНОВ (Arkistoitu – Internet Archive) Viipurin kaupunki. Viitattu 21.10.2014.
Rostislav Aleksandrovitš Romanov
Ruhtinas **Rostislav Aleksandrovitš Romanov** (2. marraskuuta 1902 – 31. heinäkuuta, 1978) oli venäläissyntyinen aatelinen ja suurruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanovan ja suurruhtinas Aleksander Mihailovitš Romanovin poika. 

Rostislavin isovanhemmat olivat Venäjän keisari Aleksanteri III ja keisarinna Maria Fjodorovna. Hänen setänsä oli Venäjän viimeinen keisari Nikolai II. 

Perhe vietti paljon aikaa Etelä-Ranskassa vuoden 1906, koska Rostislavin isä Aleksander Mihailovitš oli riidoissa Nikolai II:n kanssa tämän poliittisten päätösten takia.

Venäjän vallankumouksen aikana vuonna 1917 Rostislav vangittiin vanhempiensa ja isoäitinsä ja eräiden muiden Romanov-suvun jäsenten kanssa Krimillä. He pakenivat 11.4.1918 Venäjältä Ison-Britannian kuningas Yrjö V:n lähettämällä brittiläisen sotalaivalla HMS Marlboroughilla Mustanmeren kautta Maltalle ja sieltä edelleen Englantiin ennen kuin asettuivat asumaan Cannesiin. 

Rostislav avioitui kolmesti: 

* Prinsessa Aleksandra Pavlovna Galitzine (1905–2006), avioliitto 1928–1944 (ero). Yksi lapsi:
	+ Ruhtinas Rostislav Rostislavovitš Romanov (1938–1999)

* Alice Eilken (1923–), avioliitto 1945–1951 (ero). Yksi lapsi
	+ Ruhtinas Nikolai Rostislavovitš Romanov (1945–2000)

* Hedwig Maria Gertrud Eva von Chappuise (1905–1997), avioliitto 1954–. Lapseton.
**Paramedikalisaatio** merkitsee lääketiedeinstituution ulkopuolisten hoitomenetelmien eli vointihoitojen (vaihtoehtohoidot, luontaishoidot, uskomushoidot) vahvistumista. Paramedikalisaatio ja lääketieteen vahvistuminen (medikalisaatio) ovat tavallaan vastakkaisia trendejä, mutta ne ovat edenneet rinnakkain. Molemmat lujittavat ihmisten kiinnostusta omaan terveyteen.

Ei ole aivan yksiselitteistä jakoa viralliseen lääketieteelliseen hoitokäytäntöön ja vointihoitoihin. Esimerkiksi akupunktiota ei voi kiistattomasti luokittaa kumpaankaan kategoriaan; samoin on laita erilaisten vitamiinien ja hivenaineiden käytön. Moni vointihoito pyrkii nykyisin myös hyödyntämään lääketieteellistä sanastoa tautidiagnooseineen (esim. verenpainetauti), mikä voi hämärtää lääketieteellisen hoidon ja vointihoidon eroa.

Vielä 1960-luvulla lääketieteellinen lääkintä vaikutti Suomessa ylivoimaiselta verrattuna vaihtoehtoihinsa. Uskomuslääkintä tai, kuten neutraalimpi nimitys kuuluu, vointilääkintä on ollut jo kauan suosiossa mm. Yhdysvalloissa ja useimmissa Länsi-Euroopan maissa. 1980-luvulta lähtien uskomuslääkinnän markkinat ovat Suomessakin paisuneet erittäin nopeasti. Osa uskomushoitojen käytöstä on kyselytutkimusten mukaan aiheutunut lääketieteen vastaisista asenteista, mutta useimmat käyttäjät kokevat täydentävänsä lääketieteen mahdollisuuksia.

Yleisimmin käytettyjä vointihoitoja Suomessa ovat fyysiset hoidot: hieronta ja muut manipulatiiviset hoidot, fysikaaliset hoidot jne. Uskomushoitoihin kuuluviksi voidaan katsoa muun muassa parapsykologiset hoidot. Suomessa vaihtoehtoisen lääkinnän profiili on erilainen kuin muualla Euroopassa, jossa ovat korostuneet homeopatia, akupunktio ja manuaaliset hoidot. Kuppaus on muualta lähes kadonnut.

Lähteet
-------

* Tuomainen, Elo, Myllykangas: Paramedikalisaatio.  *Sosiaalilääketieteellinen aikakauslehti (Finnish Journal of social medicine)*, 1995, 3. vsk, nro 3, s. 217–222. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

### Kirjallisuutta

* Lauerma, Hannu: *Usko, toivo ja huijaus*. Helsinki: Duodecim, 2006. ISBN 951-656-201-9.
**Kuparihydroksidi** (Cu(OH)2) on kupari- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa muiden kupariyhdisteiden valmistamiseen, fungisidina ja väriaineena.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kuparihydroksidi on vasta saostettuna geelimäistä vaaleansinistä ainetta, joka muuttuu varovasti kuivattaessa sinertävänvihreäksi jauheeksi. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta ja liukoisuus 25 °C:n lämpötilassa on 3,0·10-6 g/l. Yhdiste liukenee helposti happoihin, mutta on myös luonteeltaan hieman amfoteerista liueten väkeviin hydroksidiliuoksiin muodostaen kompleksi-ioneja kuten trihydroksokupraatti-ionin [Cu(OH)3]- tai tetrahydroksokupraatti-ionin [Cu(OH)4]2-. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa helposti kupari(II)oksidiksi. Myös ammoniakkiliuokset muodostavat yhdisteen kanssa komplekseja.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kuparihydroksidia voidaan valmistaa saostamalla sitä kuparisuolaliuoksista emäksen kuten hydroksidien tai ammoniakin avulla. Toinen tapa on käsitellä veteen liukenemattomia kuparikarbonaattia tai kuparifosfaattia hydroksidiliuosten avulla. Lämpötilaa säätämällä voidaan kontrolloida muodostuvan geelimäisen saostuman partikkelikokoa.

Kuparihydroksidista voidaan valmistaa muita kuparisuoloja esimerkiksi kuparikloridia, kuparioksikloridia, kupariasetaattia, kupariglukonaattia, kuparinitraattia ja kuparisaippuoita, jotka ovat kuparin ja rasvahappojen suoloja. Kuparihydroksidia käytetään myös viskoosin valmistuksessa, fungisidina muun muassa kasvien siemenien suojaamiseen, polysulfidikumien vulkanoinnissa, ja sinisenä pigmenttinä. Orgaanisen kemian synteeseissä kuparihydroksidia käytetään Ullmann-kondensaatioiden katalyyttinä ja karboksyylihappojen muodostamiseen hydratsideista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 215. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4.62. 93rd Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 8.12.2014). (englanniksi)
3. 1 2 3  H. Wayne Richardson:*Copper Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 8.12.2015
4. 1 2 3  H. Wayne Richardson: *Copper compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 8.12.2015
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 267. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 8.12.2015). (englanniksi)
6. ↑  Tetsuo Tsuda: *Copper(II) Hydroxide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 8.12.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuparihydroksidi** Wikimedia Commonsissa
Septimius Severuksen riemukaari vuonna 2005
**Septimius Severuksen riemukaari** on riemukaari Roomassa Forum Romanumin luoteiskulmassa. Valkoisesta marmorista valmistettu rakennelma pystytettiin juhlistamaan keisari Septimius Severuksen ja hänen poikiensa Caracallan ja Getan vuonna 202 päättynyttä parthialaisia vastaan käymää voitollista sotaretkeä. Kaari vihittiin käyttöön vuonna 203, mutta ilmeisesti sen rakentaminen oli aloitettu jo Septimius Severuksen ensimmäisen, kymmenen vuotta aikaisemman Parthian-retken jälkeen.

Kolme kaarta lepäävät pilareilla, joiden edessä on korokkeilla neljä pylvästä molemmin puolin irrallaan itse riemukaaresta. Eroosion takia niin paljon lietettä ja maata oli irronnut läheisiltä kukkuloilta, että riemukaari oli hautautunut pylväiden juureen asti ennen kuin se kaivettiin esiin maasta. Keskiaikaisen ja uuden ajan alun liikenteen aiheuttamia vauriota voi yhä havaita pylväiden jalustoissa.

Pää- ja sivukaaria yhdistävä pieni portti.
Alun perin kaari oli rakennettu jalustalle ja sitä lähestyttiin nousemalla portaat Forumin antiikin aikaiselta tasolta. Runsaasti koristellusta pääkaariholvista aukeavat portit sivukaariin – tyyli, jota on jäljitelty monissa uudemmissa riemukaarissa. Eteläpilarissa olevat portaat vievät monumentin huipulle, jossa seisoi keisarin ja hänen poikiensa patsaat nelivaljakon vetämissä vaunuissa sotilaiden ympäröiminä.

Septimius Severuksen kuoleman jälkeen vuonna 211 Caracalla antoi murhauttaa Getan ja poistatti hänet asiakirjoista ja muistomerkeistä. Getan nimi ja kuvat poistettiin tällöin myös riemukaaresta (*damnatio memoriae*).

Kaari seisoo lähellä Capitolium-kukkulan juurta. Alun perin kaarelle johti pieni portaikko, kuten Trajanuksen riemukaaressa Anconassa. Jo 400-luvulle tultaessa eroosio oli nostanut maantasoa niin paljon, että kaaren läpi laitettiin ensimmäistä kertaa kulkemaan tie. Keskiajalla toistuvat tulvat toivat niin paljon mutaa ja sedimenttejä matalalle alueelle, jossa Forum sijaitsee, että kaaresta oli enää puolet näkyvissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Castrén, Paavo: *Uusi antiikin historia*, s. 482–483. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2011. ISBN 978-951-1-21594-3.
2. 1 2  Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: *Rooman keisarit*, s. 197–199, 205. Karisto Oy, 2005. ISBN 951-23-4546-3.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Septimius Severuksen riemukaari**.
* Arch of Septimius Severus Kuvia ja virtuaalivideo. (englanniksi)
* Arch of Septimius Severus (englanniksi)
* Riemukaaren yksityiskohtia (englanniksi)
* Riemukaaren tietokonemallinnus(ranskaksi)
**Kuparikloridi** eli **kupari(II)kloridi** tai **kuprikloridi** (CuCl2) on kupari- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään kemianteollisuudessa katalyyttinä, väriaineena, päällystettäessä metalleja elektrolyyttisesti kuparilla ja eräissä muissa sovellutuksissa.

Ominaisuudet
------------

Kidevedellistä kuparikloridia
Huoneenlämpötilassa kuparikloridi on kidevedettömänä kellertävän ruskeaa kiteistä ainetta. Yhdiste on hygroskooppista ainetta ja muodostaa kidevedellisen dihydraatin (CuCl2·2H2O). Kupariklorididihydraatti on väriltään sinertävän vihreää. Kiinteässä olomuodossa kuparikloridi on rakenteeltaan polymeerimäinen ja jokainen kupari-ioni on sitoutunut 4 kloridi-ioniin ja jokainen kloridi-ioni on sitoutunut 2 kupari-ioniin. Kuparikloridi liukenee runsaasti veteen ja liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin, asetoniin ja pyridiiniin. Monien muiden kupariyhdisteiden tavoin kuparikloridi on Lewis-happo ja muodostaa kompleksi-ioneja muun muassa kloridi-ionien kanssa. Tällaisia ovat esimerkiksi triklorokupraatti(II)- ja tetraklorokupraatti(II)-ionit ([CuCl3]- ja [CuCl4]2-). Kuumennettaessa kuparikloridia yli sen sulamispisteen yhdiste alkaa hajota kupari(I)kloridiksi.

Valmistus
---------

Kuparikloridia voidaan valmistaa teollisuudessa klooraamalla kuparia kuuman kloorin vesiliuoksen avulla. Muita tapoja ovat vetykloridin reaktio emäksisen kupariyhdisteen kuten kupari(II)oksidin, kuparihydroksidin tai kuparikarbonaatin kanssa. Näin saadaan pääasiassa kuparikloridin dihydraattia, josta voidaan poistaa kidevesi kuumentamalla yhdistettä 100–150 °C:n lämpötilaan.

Kuparikloridia käytetään katalyyttinä useissa orgaanisen kemian reaktioissa, esimerkiksi valmistettaessa vinyylikloridia ja 1,2-dikloorietaania. Muita yhdisteiden käyttökohteita ovat lasin värjäys vihreäksi, apuaineena tekstiilien värjäyksessä, puun lahoamisenestoaineena, desinfiointiaineena vedenkäsittelyssä, öljynjalostuksessa raakaöljyn puhdistuksessa, metallien kuten alumiinin päällystämiseen kuparilla elektrolyyttisesti ja muiden kupariyhdisteiden kuten kuparioksikloridin valmistamiseen. Pyrotekniikassa esimerkiksi ilotulitteissa kuparikloridi saa aikaan vihreän värin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 245. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  H. Wayne Richardson:*Copper Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003 Viitattu 11.5.2014
3. 1 2 3 4  H. Wayne Richardson: *Copper compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000 Viitattu 11.5.2014
4. ↑  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1261. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.5.2014). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuparikloridi**.
* PubChem: Cupricchloride (englanniksi)
* DrugBank: Cupric Chloride (englanniksi)
**Natallja Salahub** (valkoven. Натальля Салагуб, s. 31. maaliskuuta 1975) on valkovenäläinen pikajuoksija.

Salahub karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 400 metrin juoksun välierissä ajallaan 53,60. Samana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 51,78. Kisojen jälkeen hänen ilmoitettiin kärynneen dopingista. Hän oli kilpailukiellossa 10. elokuuta 2001 – 9. elokuuta 2003.

Salahub palasi kilparadoille Budapestin sisäratojen MM-kisoissa, joissa Valko-Venäjä voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Helsingin MM-kisoissa 2005 Salahub karsiutui 200 metrin juoksun välierissä ajalla 23,62. 4 x 100 metrin viestijuoksussa hän oli mukana voittamassa MM-pronssia. Hän oli mukana 4 x 400 metrin MM-pronssia voittaneessa joukkueessa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006.

Ennätykset
----------

* 100 metrin juoksu: 11,30 (2005)
* 200 metrin juoksu: 22,82 (2005)
* 400 metrin juoksu: 51,61 (2001)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Natallja Salahub Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Laitialan työväentalo** oli Hollolan kunnan Laitialan kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Laitialan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. 1910-luvulla yhdistyksen toiminta oli muutaman vuoden pysähdyksissä, mutta vuonna 1915 se käynnistettiin uudelleen. Yhdistyksen jäsenluku nousikin vuoden aikana kuudesta kahteentoista. Ilmeisesti saman vuoden aikana se onnistui myös hankkimaan talon.

Vuonna 1930 talo oli jonkin aikaa suljettuna kommunistilakien nojalla, sillä eräs paikallinen kommunistinen järjestö oli pitänyt siellä kokouksiaan. Talon avaamista haettiin sillä perusteella, että sen omisti sosialidemokraattinen yhdistys. Samalla päätettiin kieltää talon vuokraaminen kommunistisille järjestöille. Kesällä 1945 yhdistys kuitenkin liittyi SKDL:n organisaatioon.

Yhdistyksen tai talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Keväällä 1931 talolla järjestettiin luento- ja opastuskursseja sekä niiden päättäjäisjuhla huhtikuussa. Saman vuoden elokuussa pidettiin kesäjuhla, jonka ohjelmassa oli muun muassa urheilukilpailuja sekä tanssi-iltama.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. ↑  Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  27.7.1915, no 169. Viitattu 15.12.2022.
3. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1915  1916. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 15.12.2022.
4. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  19.8.1930, no 154. Viitattu 15.12.2022.
5. ↑  Vapaa Sana *digi.kansalliskirjasto.fi*.  8.8.1945, no 180. Viitattu 15.12.2022.
6. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  21.4.1931, no 73. Viitattu 15.12.2022.
7. ↑  Etelä-Suomen Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  13.8.1931, no 90. Viitattu 15.12.2022.
**Natascia Leonardi Cortesi** (s. 1. toukokuuta 1971 Faido, Ticino) on sveitsiläinen uransa jo päättänyt maastohiihtäjä ja olympiamitalisti. Leonardi Cortesi on 163 senttimetriä pitkä ja painaa 51 kilogrammaa.

Leonardi Cortesi saavutti olympiapronssia 4 × 5 kilometrin viestistä vuoden 2002 talviolympialaisista Salt Lake Citystä. Hänen kanssaan joukkueessa hiihtivät Andrea Huber, Laurence Rochat ja Brigitte Albrecht-Loretan. Leonardi Cortesi osallistui urallaan neljiin talviolympialaisiin. MM-kilpailuihin hän osallistui kuudesti, sijoittuen parhaimmillaan sijalle 16. vuoden 2005 MM-kilpailuiden 10 kilometrillä Oberstdorfissa. Viestissä hän oli parhaimmillaan kymmenes.

Maastohiihdon maailmancupissa Leonardi Cortesi kilpaili vuodet 1991–2009. Hänen paras sijoituksensa oli 16:s sija tammikuussa 1992 Cognen 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Natascia Leonardi Cortesi Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)