recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee erästä Neuvostoliiton toimistoa. Agit Prop on myös 1970-luvulla perustettu suomalainen yhtye.*
Vladimir Majakovskin tekemä propagandajuliste.
**Agitprop** (venäjäksi отдел агитации и пропаганды; latinisaatio *otdel agitatsi i propagandy*) eli agitaation ja propagandan toimisto oli osa Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskus- ja aluekomiteoita. Se perustettiin 1920-luvulla ja sen vastuulla oli kaiken virallisen tiedon sisällön tarkistaminen, koulujen poliittisen koulutuksen valvonta, joukkotiedotuksen valvonta ja yleisen mielipiteen kääntäminen puolueen ohjelman puolelle. Jokaisessa kommunistipuolueen osastossa tasavaltatasolta paikallispuoluetasolle oli agitprop-osasto. Paikallistasolla koulutetut puhujat, agitaattorit, olivat yhteysväylänä puolueen ja kansan välillä.

Laajemmassa merkityksessä propagandaa oli myös muun muassa tiedon jakaminen puolueen päätöksistä ja käytännön neuvot uusista maanviljelystavoista. Sittemmin sanan käyttö on laajentunut tarkoittamaan ylipäänsä yleensä vasemmistolaisen agitaation ja propagandan harjoittamista, eritoten kulttuurin piirissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Agitprop *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 26.1.2020. (englanniksi)
Aleksandr Gegellon ja David Kritševskin Leningradiin suunnittelema Teknisen opiskelun talo alkuperäisessä asussaan vuonna 1932.
**Aleksandr Ivanovitš Gegello** (ven. Алекса́ндр Ива́нович Геге́лло; 10(22). heinäkuuta 1891 Jekaterinoslav – 11. elokuuta 1965 Moskova) oli neuvostoliittolainen arkkitehti.

Gegello opiskeli siviili-insinööri-instituutissa, taideteollisessa korkeakoulussa ja Pietarin taideakatemiassa, joista hän valmistui 1920-luvun alussa. Arkkitehdin tuotantoon on vaikuttanut erityisesti hänen opettajansa Ivan Fomin. 1920- ja 1930-luvulla Gegello osallistui useiden konstruktivistista tyylisuuntaa edustavien julkisten rakennusten suunnitteluun. Hänen töitään Pietarissa ovat muun muassa Maksim Gorkille nimetty kulttuuritalo (yhdessä David Kritševskin kanssa, 1925–1927), Viipurin puolen kulttuuritalo (Grigori Simonovin kanssa, 1925–1927) ja elokuvateatteri Gigant (Kritševskin kanssa, 1934–1936). Gegello oli suunnittelemassa myös Traktorikadun asuinaluetta (1925–1927) ja Moskovan prospektin asuintaloja (1937–1940).

Vuosina 1937–1948 Gegello johti Neuvostoliiton arkkitehtiliiton Leningradin osaston hallitusta, vuosina 1948–1950 Neuvostoliiton arkkitehtiakatemian Leningradin filiaalia ja vuosina 1950–1953 hän toimi jälkimmäisen varapresidenttinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 146. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsilopedija, tom 6*, s. 175. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1971.

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandr Gegello Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi, englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
**Jacques (Jakiv) Hnizdovskyi**, ukr. Яків Гніздовський (27. tammikuuta 1915 Pylyptše, Borštšivin piiri, Galitsia – 8. marraskuuta 1985 New York, New York, Yhdysvallat) oli ukrainalaissyntyinen yhdysvaltalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kirjan ulkoasun suunnittelija.

Hnizdovskyi opiskeli Varsovassa ja Zagrebissa ja muutti 1949 Yhdysvaltoihin. Hän nimitti tyyliään "yksinkertaistetuksi realismiksi", jossa kohde supistui perusmuotoonsa. Öljymaalauksissa voi olla useita hahmoja, esimerkkinä *The Homeless* (myös nimellä *Displaced Persons*, 1947). Hän maalasi myös muotokuvia, maisemia, asetelmia, sarjan Pariisin metrosta, New Yorkin pilvenpiirtäjistä ja bronxilaisista kivitaloista. Sama tyyli ilmenee hänen puuleikkauksissaan, joita hän teki lähes 250. Hänen alkuperäiseen Albrecht Düreriä muistuttavaan tyyliinsä tuli myöhemmin aineksia ukrainalaisista barokkikaiverruksista, kiinalaisista ja japanilaisista puuleikkauksista ja myös moderneista tyyleistä, ja ne sulautuivat yhteen persoonalliseksi tyyliksi, joka toi hänelle kansainvälistä arvostusta. Hän teki kirjankuvituksia ja suunnitteli kirjankansia, muun muassa *Encyclopedia of Ukrainen* ulkoasun, ja ex libriksiä.

Hnizdovskyi toi teoksiaan näytteille heti toisen maailmansodan päätyttyä Saksassa pidettyihin ukrainalaistaiteilijoiden näyttelyhin. Hän piti myös yksityisnäyttelyitä. Hänen teoksiaan on merkittävissä pysyvissä kokoelmissa yhdysvaltalaisissa museoissa, gallerioissa, yliopistoissa ja kirjastoissa ja myös yksityiskokoelmissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sviatoslav Hordynsky: Hnizdovsky, Jacques *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1988. Viitattu 16.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jacques Hnizdovskyi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana
* Internet Encyclopedia of Ukraine
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aleksandr Nikolajevitš Golikov** (ven. Александр Николаевич Голиков, s. 26. marraskuuta 1952 Penza, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän voitti Neuvostoliiton maajoukkueessa kaksi maailmanmestaruutta ja saavutti kaksi muuta MM-mitalia sekä yhden olympiahopean. Hän pelasi myös vuoden 1976 Kanada-cupissa. Hän pelasi 89 maaottelua vuosina 1975–1980 ja teki niissä 43 maalia. Maajoukkueessa hän pelasi yhdessä veljensä Vladimirin kanssa. Neuvostoliiton mestaruussarjassa Golikov edusti Himik Voskresenskia ja Moskovan Dynamoa ja pelasi 385 liigaottelua tehden 225 maalia.

Saavutukset
-----------

* jääkiekon olympiahopea 1980
* kaksi jääkiekon maailmanmestaruutta 1978, 1979
* maailmanmestaruuskisojen hopeamitali 1976
* maailmanmestaruuskisojen pronssimitali 1977

Lähteet
-------

1. ↑  Alexander Golikov *Eliteprospects*. Viitattu 16.2.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Antonio Galdeano Benítez** eli **Apoño** (s. 13. helmikuuta 1984 Marbella, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Zaragozaa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Apoño tunnetaan kovasta työskentelystään ja hyvästä pelisilmästään kentällä, sekä häntä pidetään myös hyvänä rangaistuspotkulaukojana.

Ura
---

Apoño aloitti uransa paikallisjoukkue UD San Pedrosta. Vuonna 2004 hän siirtyi Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen UD Marbellaan, jossa hän pelasi seuraavat kolme kautta.

Heinäkuussa 2007 Apoño siirtyi Málagan riveihin ja nousi nopeasti joukkueen luottopelaajistoon. Kauden 2007–2008 päätteeksi Málaga onnistui nousemaan takaisin pääsarjaan kahden vuoden tauon jälkeen. Ensiesiintymisensä pääsarjassa hän teki 31. elokuuta 2008 kauden avausottelussa Atlético Madridia vastaan. Kauden 2008–2009 alkupuoliskolla Apoño viimeisteli 7 maalia, joista 6 syntyi rangaistuspotkuista.

Lähteet
-------

* Profiili futbolme.com (espanjaksi)

Zaragoza – Primera División
1 Roberto |
2 Movilla |
3 Paredes |
4 Álvaro |
5 Lanzaro |
6 Goni |
7 Aranda |
8 Oriol |
9 Postiga |
10 Apoño |
11 Montañés |
12 Romaric |
13 Doblas |
15 José Mari |
16 Loovens |
17 Babović |
18 Wilchez |
19 Săpunaru |
20 Zuculini |
21 Abraham |
22 Pintér |
23 J. Álamo |
24 Obradović |
25 Franco |
26 Ortí |
32 Víctor |
Valmentaja Jiménez
*Tämä artikkeli käsittelee taidemaalaria. Jalkapalloilija Aleksandr Golovinista on eri artikkeli.*

Aleksandr Golovin, *Omakuva*
**Aleksandr Jakovlevitš Golovin** (ven. Алекса́ндр Я́ковлевич Голови́н; 1. maaliskuuta (J: 17. helmikuuta) 1863 Moskova – 17. huhtikuuta 1930 Detskoje Selo) oli venäläinen taidemaalari ja lavastaja. Hän suunnitteli Sergei Djagilevin, Konstantin Stanislavskin ja Vsevolod Meyerhold tuotantoja.

Alun perin Golovin opiskeli arkkitehtuuria ja vaihtoi vasta myöhemmin maalaukseen. Hän myös opiskeli Académie Colarossissa. Taloudellista vaikeuksien vuoksi aina valmistumiseensa saakka hän maalasi sisustuksia ja koristeita työkseen. Hän myös yritti kykyjään useilla taiteen aloilla, kuten huonekalusuunnittelussa. Vuonna 1900 hän osallistui Venäjän paviljongin suunnitteluun Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyssä yhdessä ystävänsä Konstantin Korovinin kanssa. Vuonna 1901 hän muutti Pietarin alueelle Moskovasta. Täällä hänen kykynsä pääsivät oikeuksiinsa lavastesuunnittelijana, joiden suunnittelussa hän yhdisti symbolismia ja modernismia Djagilevin, Meyerholdin ja muiden operetti- ja draamatuotantoihin. Vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen hän löysi yhä vähemmän töitä teattereista ja hän syventyi maalaamiseen ja graafiseen kuvittamiseen.

Golovin hankki lavasteet ja puvut Igor Stravinskyn *Tulilinnun* vuoden 1910 ensi-iltaan.

Golovin hankki lavasteet Moskovan taiteellisen teatterin tuontantoon Pierre Beaumarchais'n *Figaron häihin*. Merkittävä venäläinen teatteriohjaaja Konstantin Stanislavski ohjasi näytelmän nopeana tuotantona, jota oli harjoiteltu jo vuoden 1925 lopusta alkaen. Stanislavski sijoitti näytelmän vallankumousta edeltäneeseen Ranskaan ja muokkasi sen viidestä osasta yksitoista kohtausta. Golovin käytti mekaniikkaa nopeuttaakseen lavasteiden vaihtoa. Näytelmä oli suuri menestys ja näyttelijät huudettiin esiin kymmenen kertaa.

Golovin nimitettiin Venäjän SFNT:n kansantaiteilijaksi.

Golovin kuoli Detskoje Selossa 17. huhtikuuta 1930.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksandr Golovin**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* EUTA

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Aleksandr Golovin (artist)
**Virtuaalilähiverkko** (engl. *Virtual LAN*), eli *VLAN* tarkoittaa fyysisen tietoliikenneverkon jakamista loogisiin osiin. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että yrityksessä voidaan jakaa eri osastot omiin verkkoihin riippumatta siitä, miten osastot on jaoteltu rakennukseen. Virtuaalilähiverkkojen käyttöönotto vaatii tuen kytkimiltä ja reitittimiltä.

Virtuaalilähiverkkoja tukevat laitteet liittävät lähettämiinsä IP-paketteihin tunnuksia, joiden avulla vastaanottava laite tietää, mihin verkkoon vastaanotettu paketti kuuluu. Kun paketti lähetetään eteenpäin laitteelle, joka ei tue virtuaalilähiverkkoja, poistetaan siitä tunnus.

Laitteiden porttien määrityksissä käytetään termejä *tagged* ja *untagged* riippuen siitä, tukeeko vastaanottava laite virtuaalilähiverkkoja vai ei. Tagged-porttiin lähetettävään pakettiin liitetään virtuaalilähiverkkotunnus ja untagged-porttiin lähetettävästä paketista poistetaan mahdolliset tunnukset. Laitteen portti voi olla vain yhden virtuaalilähiverkon untagged-jäsen mutta useamman virtuaalilähiverkon tagged-jäsen.

Standardit
----------

Virtuaalilähiverkkoja hyödyntävät laitteet noudattavat määrättyjä protokollia valmistajien välisen yhteensopivuuden saavuttamiseksi. Virtuaalilähiverkkoprotokollista yleisin on IEEE 802.1Q. Toinen paljon käytetty standardi on Ciscon oma ISL-protokolla.

Katso myös
----------

* Lähiverkko

Lähteet
-------

1. ↑  VLAN (virtual LAN) *techtarget.com*. Viitattu 17.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 802.1Q – Virtual LANs
**Aleksandr Sergejevitš Gripitš** (ven. Александр Сергеевич Грипич; s. 29. syyskuuta 1986 Krasnodar, Neuvostoliitto) on venäläinen seiväshyppääjä. Gripitšin sisäratojen ennätys on vuoden 2015 sisäratojen EM-finaalissa Prahassa hypätty 585 ja ulkoratojen ennätys 575, jonka hän on saavuttanut kahdesti, vuoden 2009 MM-kilpailuiden finaalissa Berliinissä ja vuoden 2011 kesäuniversiadeissa Shenzhenissä. 190 senttimetriä pitkä ja 80 kilogrammaa painava Gripitš edustaa SC Luch Moskovaa.

Ura
---

Gripitš saavutti sisäratojen ennätystuloksellaan hopeaa vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta. Vuoden 2009 MM-kilpailuissa Berliinissä hän oli ulkoratojen ennätyksellään 575 viides. Gripitš on osallistunut kaksiin ulkoratojen MM-kilpailuihin vuosina 2009 ja 2013. Vuonna 2009 hän saavutti kultaa kesäuniversiadeista Belgradista ja kahta vuotta myöhemmin hän saavutti hopeaa niin ikään tuloksella 575 kesäuniversiadeista Shenzhenistä. EM-kilpailuihin Gripitš on osallistunut kahdesti, vuosina 2010 ja 2014, jolloin hän oli viides.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aleksandr Gripitš Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Llangernyw yew vuonna 2010
**Llangernyw Yew** ([ɬanˈgɛrnɨu] Llangernyw.ogg kuuntele ääntämys**(ohje)**) on ikivanha euroopanmarjakuusi (*Taxus baccata*) Llangernyw’n kylässä Conwyssa Pohjois-Walesissä. Puu on pirstoutunut ja sen ydinosa on kadonnut ja siitä on jäänyt jälkeen vain useita valtavia oksia. Puun ympärysmitta maanpinnan tasolla on 10,75 metriä.

Historia
--------

Marjakuusi sijaitsee St. Digainin kirkon kirkkopihalla Llangernyw’n kylässä. Vaikka marjakuusien ikää on erittäin vaikea määrittää, kirkkopihan portilla on kasvitieteilijä David Bellamyn*selvennä* allekirjoittama vuoden 2002 marjakuusikampanjan todistus, jossa todetaan, että "käsillä olevien tietojen mukaan" puu on arvioitu 4000–5000 vuotta vanhaksi. Vaihtoehtoisen teorian mukaan puu on vain yhtä vanha kuin viereinen pyhimyspaikka, mikä tekisi siitä noin 1500 vuotta vanhan.

1990-luvun puolessavälissä kirkon öljysäiliö oli kahden runkokappaleen välissä; se kuitenkin siirrettiin, kun tajuttiin, että puu oli ikivanha. Öljysäiliötä rakennettaessa kuollutta puuta poistettiin paikalta runsain määrin, mikä vaikeuttaa puun iän määrittämistä vuosirenkaista. Kesäkuussa 2002 *Tree Council* nimesi kuningatar Elisabet II:n juhlavuoden kunniaksi Llangernyw Yew’n yhdeksi viidestäkymmenestä kansallisen perinnön puusta Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Angelystorin legenda
--------------------

Paikallisen perinteen mukaan Llangernyw’n kirkossa asuu muinainen henki, joka tunnetaan nimellä Angelystor. Tämän perinteen mukaan joka vuosi halloweenina kuuluva ääni ennustaa seuraavana vuonna kuolevien seurakuntalaisten nimet. Kansantaru kertoo epäuskoisesta paikallisesta miehestä, Siôn ap Rhobertista, joka haastoi hengen olemassaolon yhtenä halloween-iltana vain kuullakseen oman nimensä huudon, minkä jälkeen hän kuoli vuoden sisällä.

Lähteet
-------

1. ↑  Llangernyw Yew | Wondermondo *www.wondermondo.com*.  25.4.2011. Viitattu 31.1.2022. (englanniksi)
2. ↑  At the Edge: How old is that old yew? *www.indigogroup.co.uk*. Viitattu 31.1.2022.
3. ↑  Kinmonth, F.: *International Dendrology Society Yearbook 2005: Ageing the yew – no core, no curve?*, s. 41-46. International Dendrology Society, 2006.
4. ↑  Bevan-Jones, R.: *The Ancient Yew: a History of Taxus baccata*, s. 49. Bollington, Windgather Press, 2004. ISBN 0-9545575-3-0.
5. ↑  The oldest tree in the world *web.archive.org*.  16.6.2016.  Arkistoitu 16.6.2016. Viitattu 31.1.2022.
6. ↑  Pughe, W. O.: *A Dictionary of the Welsh Language, Vol. 1*, s. 53. Denbigh: Thomas Gee, 1832.
7. ↑  Owen, E.: *Project Gutenberg*, s. 170. Project Gutenberg, 1896.
**Aglianico** on viinin valmistukseen käytettävä, useimmiten tumma rypälelajike. Se on italialainen alkuperäislajike, jota on sanottu yhdeksi merkittävimmistä italialaisrypäleistä. Rypäleen parhaimmat kasvupaikat ovat vulkaanisessa maaperässä, vuoren rinteillä.

Historiaa
---------

Aglianico on ikivanha rypälelajike.

Nimitykset
----------

Aglianicoa viljellään ympäri maailmaa kymmenillä eri nimillä.

Aglianico Italiassa
-------------------

Aglianicoa viljellään Italiassa lähinnä eteläisillä Apulian, Basilicatan ja Campanian alueilla. Kaikkiaan rypälettä viljellään Italiassa noin 100 neliökilometrin alueella.

Rypälettä käytetään kymmenissä italialaisissa laatuviineissä. Aglianicoa sisältäviä laatuluokiteltuja DOCG-punaviinejä ovat Aglianico del Taburno, Aglianico del Vulture Superiore ja Taurasi.

Aglianico-viinit ovat useimmiten punaviinejä, mutta myös rosee- ja kuohuviinejä tuotetaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aglianico (Rypäleen perustietoja) Italian Wine Central. Viitattu 5.2.2018. (englanniksi)
2. ↑  Passport data (Saksalaisen viljelykasvi-instituutin rypäletiedot) Julius Kühn-Institut – Federal Research Centre for Cultivated Plants (JKI). Viitattu 5.2.2018. (englanniksi)
3. ↑  Aglianico del Taburno DOCG (Viinin perustietoja)  3.7.2014. Italian Wine Central. Viitattu 5.2.2018. (englanniksi)
4. ↑  Aglianico del Vulture Superiore DOCG (Viinin perustietoja)  3.7.2014. Italian Wine Central. Viitattu 5.2.2018. (englanniksi)
5. ↑  Taurasi DOCG (Viinin perustietoja)  7.12.2013. Italian Wine Central. Viitattu 5.2.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aglianico** Wikimedia Commonsissa
Aginskojen piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
**Aginskojen piiri** (ven. Агинский район, *Aginski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1941 perustetun piirin pinta-ala on 6 300 neliökilometriä. Asukkaita on 32 600 henkeä (vuonna 2009; ilman Aginskojen taajamaa 18 200).

Aginskojen piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiiriin kuuluvassa Agan Burjatiassa. Pohjoisessa se rajoittuu Karymskojen, idässä Mogoituin, etelässä Ononin ja lännessä Duldurgan piireihin.

Piirin hallinnollinen keskus on Aginskojen kaupunkimainen taajama, joka vuoden 2009 alussa erotettiin erilliseksi kaupunkipiirikunnaksi. Piiriin kuuluvat Orlovskin ja Novoorlovskin kaupunkimaiset taajamat sekä 11 maalaiskuntaa: Amithaša, Budulan, Gunei, Hoito-Aga, Južnyi Argalei, Kunkur, Sahjurta, Suduntui, Tšelutai, Tsokto-Hangil ja Urdo-Aga. Asutuskeskuksia on yhteensä 20.

Asukkaista 54 % on burjaatteja ja 40 % venäläisiä.

Aginskojen kautta kulkee aluepiirin pääkaupungista Tšitasta Kiinan rajalle johtava maantie.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut lampaiden kasvatukseen. Novoorlovskissa toimii paikallisten litium-, tantaali- ja wolframiesiintymien malmeja louhiva ja rikastava yritys. Lisäksi on elintarvike- ja metsäteollisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Aginskojen piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)

Taka-Baikalian piirit ja *kaupunkipiirit*
Aginskoje¹ • 
*Aginskoje*¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
*Gornyi* • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
*Petrovsk-Zabaikalski* • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
*Tšita* • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk

¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan
**Carl Gustaf Conrad Ernst** (s. 5. marraskuuta 1868 Vaasa) oli suomalainen everstiluutnantti ja Suomen Puolan sotilasasiamies 1920-luvulla.

Conrad Ernst, jonka isä oli hotellinomistaja F. A. H. Ernst kävi Vaasan ruotsalaisen lyseon ja sen jälkeen Haminan kadettikoulun kurssin 1884–1887 ja Nikolajevin ratsuväenkoulun kurssin Pietarissa 1887–1889.

Ernst palveli Venäjän armeijassa 1889–1901 ja 1904–1910. Hän toimi yksityisenä liikemiehenä Puolassa 1910–1914. Ensimmäisen maailmansodan aikana Ernst palveli 12. armeijakunnan ja pohjoisarmeijan esikunnissa.

Varsovassa 1900-luvun alusta lähtien asunut Conrad Ernst oli sotilasasiamiehenä Suomen Varsovan lähetystössä 1923–1926 sekä lähetystöavustajana 1926–1935. Eläkeiän saavutettuaan hän toimi vielä Varsovan lähetystössä kunnia-avustajana. Toisen maailmansodan aikana Ernst asui vielä Varsovassa mutta sen jälkeen hän muutti Ruotsiin ja vietti siellä 80-vuotispäiviänsä vuonna 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Everstil. Conrad Ernst 70-vuotias, Helsingin Sanomat, 05.11.1938, nro 299, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4  Dagboken, Hufvudstadsbladet, 05.11.1948, nro 300, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Sjuttiofemåring, Svenska Pressen, 04.11.1943, nro 255, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Heidi Ruotsalainen : Salatun tiedon tuottajat: Suomen sotilasasiamiesjärjestelmän kehitys 1918-1939, Tohtoriopiskelijan väitöskirja, Sotahistoria, Maanpuolustuskorkeakoulu 2020, sivut 84, 87
**Sarajevon kantoni** (bosn. *Kanton Sarajevo*, serb. Кантон Сарајево, kroatiaksi *Sarajevska županija*) on yksi Bosnia ja Hertsegovinan valtioon kuuluvan Bosnia-Hertsegovinan federaation kymmenestä kantonista. Se sijaitsee Bosnia ja Hertsegovinan keskiosassa ja rajautuu Serbitasavaltaan sekä Zenica-Doboj’n, Keski-Bosnian ja Hertsegovina-Neretvan kantoneihin. Sarajevon kantonin pinta-ala on 1 277 neliökilometriä ja siellä on 438 443 asukasta (vuonna 2013). Kantoni jakautuu yhdeksään kuntaan: Centar, Hadžići, Ilidža, Ilijaš, Novi Grad, Novo Sarajevo, Stari Grad, Trnovo ja Vogošća. Kantonin pääkaupunkina toimii Sarajevo, joka on samalla koko Bosnia ja Hertsegovinan pääkaupunki. Erityisasemansa myötä se jakautuu useaan kuntaan; kantonin kunnista Centar, Novi Grad, Novo Sarajevo ja Stari Grad muodostavat yhdessä Sarajevon kaupungin.

Lähteet
-------

1. ↑  Bosnia and Hercegovina Citypopulation.de. Viitattu 3.9.2015.
2. ↑  Herzegovina-Neretva Canton Citypopulation.de. Viitattu 3.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sarajevon kantoni** Wikimedia Commonsissa

Bosnia ja HertsegovinaBosnia ja Hertsegovinan federaation kantonit

* Una-Sana
* Posavina
* Tuzla
* Zenica-Doboj
* Bosnian Podrinje
* Keski-Bosnia
* Hertsegovina-Neretva
* Länsi-Hertsegovina
* Sarajevo
* Kantoni 10
**Adam Jerzy Czartoryski** (1770–1861) oli puolalainen ruhtinas, joka kuului Venäjän keisari Aleksanteri I:n lähipiiriin, mutta kääntyi Puolan itsenäisyyden kannalle vuonna 1830.

Czartoryski kuului Puola-Liettuan voimakkaimpaan aatelissukuun, jonka jäseniä on ollut vuosisatojen ajan maan johtotehtävissä. Hänen vanhempansa olivat ruhtinas Adam Kazimierz Czartoryski ja Izabella Czartoryski. Isä-Czartoryski pyrki 1760-luvun Puolan hajaannusvuosina yhteistyöhön Venäjän kanssa. Puolan toisen jaon jälkeen 1795 poika Adam Jerzy otettiin Venäjän hoviin panttivangiksi takaamaan Puolan uskollisuuden Venäjää kohtaan. Hän saavutti venäläisten luottamuksen, ja vuodesta 1804 alkaen hän toimi lähes kahdenkymmenen vuoden ajan Venäjän ulkoministerinä. 

Vuonna 1825 Venäjän poliittinen ilmapiiri muuttui täysin, kun taantumuksellinen Nikolai I asui valtaan. Tämä muutti myös Czartoryskin elämän. Vuonna 1830 puhkesi Puolan kapina, ja kenraali Józef Chłopicki julistautui maan diktaattoriksi. Muutaman kuukauden päästä demokraattisempi suunta valitsi hänen tilalleen Czartoryskin maan johtajaksi. Venäjä kukisti kapinan aseellisesti kesällä 1831. Czartoryski pakeni maasta ja sai poissaolevana kuolemantuomion. Ulkomailta käsin hän kävi kampanjaa Puolan itsenäisyyden hyväksi. Kodikseen hän hankki Hôtel Lambert -nimisen talon Pariisista. Hän pyrki tekemään siitä puolalaisen kulttuurikeskuksen, jossa varsinkin pianisti Frédéric Chopinin sävellykset ja esitykset saivat suurta suosiota. 

Adam Czartoryski eli 91-vuotiaaksi. Hänet on haudattu suvun kotikartanoon Puolan Sieniawaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Historical Dictionary of Poland 966–1945. Google Books. Viitattu 21.6.2016.
2. 1 2  Heikki Kirkinen (päätoim.): *Venäjän ja Neuvostoliiton historia*, s. 192, 208. Otava, 1986. ISBN 951-1-08450-X.
3. 1 2 3  Prince Adam Jerzy Czartoryski (Arkistoitu – Internet Archive). History of Czartoryski Family. Viitattu 21.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adam Czartoryski**.
* "Czartoryski, Prince Adam Georg". Jewish Encyclopedia.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
| *.hack//SIGN* |
| --- |
| **Genre** | Fantasia, seikkailu
 |
| TV-anime |
| **Ohjaaja** | Kōichi Mashimo |
| **Studio** | Bee Train |
| **Lähetyskanavat** | Japani Animax, TV Tokyo |
| **Alkuperäinen lähetyskierros** | 4. huhtikuuta 2002 – 25. syyskuuta 2002 |
| **Jaksojen määrä** | 26
 |
| OVA: *.hack//Intermezzo, .hack//Unison, .hack//Gift* |
| **Ohjaaja** | Kōichi Mashimo |
| **Studio** | Bee Train |
| **Jaksojen määrä** | 3 |
| **Julkaisupäivät** | 2002–2003 |

**.hack//SIGN** on .hack-sarjaan kuuluva 26-osainen animesarja, jolle on julkaistu seuraajana kolmeosainen OVA. Sen tuottivat studiot Bee Train ja Bandai Visual. Sarjasta 26 episodia on esitetty televisiossa ja kolme ovat lisäepisodeja. Sarjan musiikin on säveltänyt ja sanoittanut Yuki Kajiura. Sarjaa esitettiin Japanissa 3. huhtikuuta 2002 – 25. syyskuuta 2002.

Tarina
------

*.hack//SIGN* tapahtumat kietoutuvat vuonna 2007 fiktiivisesti julkaistuun MMORPG-roolipeliin *The World*. Tarina alkaa siitä, kun eräs pelaajista, Tsukasa, huomaa jääneensä vangiksi pelin sisään. Jotkut pelaajat alkavat selvittää tilannetta auttaakseen Tsukasaa, jotkut taas hyötyäkseen itse tilanteesta. Juoni etenee rauhallisesti mutta hajanaisesti, koska katsojalle syötetään paljon harhaanjohtavaa informaatiota tapahtumien luonteesta.

### Jaksot

1. *Role Play*
2. *Guardian*
3. *Folklore*
4. *Wanted*
5. *Captured*
6. *Encounter*
7. *Reason*
8. *Promise*
9. *Epitaph*
10. *Compensation*
11. *Party*
12. *Entanglement*
13. *Twilight Eye*
14. *Castle*
15. *Evidence*
16. *Depth*
17. *Conflict*
18. *Declaration*
19. *Recollection*
20. *Tempest*
21. *Despair*
22. *Phantom*
23. *The Eve*
24. *Net Slum*
25. *Catastrophe*
26. *Return*

OVA-sarjan jaksojen nimet ovat:

* *Intermezzo*
* *Unison*
* GIFT (joka on piirretty parodia kaikista .hack -sarjoista ja jossa esiintyvät sekä .hack//SIGN:in ja .hack//Liminalityn hahmot.)

Aiheesta muualla
----------------

* *.hack//SIGN*   Anime News Networkissa (englanniksi)
**Girga** on kaupunki Ylä-Egyptissä Niilin varrella. Sen asukasluku oli vuonna 2006 102 597.

Maantiede
---------

Paikallinen moskeija valokuvassa vuodelta 1850.
Paikallinen souq.
Girga sijaitsee Ylä-Egyptissä Niilin länsirannalla. Alue kuuluu Sohagin kuvernoraattiin.

Historia
--------

Nykyinen Girga on mahdollisesti sama paikka, kuin jo muinaisen Egyptin kaudella mainittu Thinis (*This*, *Tny*). Thinis tunnettiin etenkin Egyptin yhdistäneen 1. dynastian kotikaupunkina. Muinainen Abydos sijaitsee nykyisen kaupungin Niilin vastarannan puolella. Kaupungin nykyinen nimi on saatettu johtaa koptilaisesta Mar Girgisin eli Pyhän Yrjön luostarista.

1300-luvulla Girgasta tuli Ylä-Egyptissä vaikuttaneen Hawwarah-heimon keskus. Hawwaraht olivat arabialaistunut berberiheimo. Girgasta käsin he hallitsivat Ylä-Egyptiä lähes kahden vuosisadan ajan. Heidät kukistettiin ja alue alistettiin Egyptin keskusvallalle vasta vuonna 1576.

Girgaa hallitsivat sittemmin mamelukkien yläluokkaan kuuluneet kuvernöörit, joille tyypillinen tapa oli sekaantua pääkaupunki Kairon valtakamppailuihin. Girga muodosti oman hallinnollisen alueensa (*kashiflik*). Seutu tunnettiin viljelyksistään ja viljaa vietiin Mekkaan ja Medinaan. 1800-luvun alkupuoliskolla hallinneen Muhammad Alin hallinnollisten uudistusten aikana entinen Girgan alue liitettiin toiseen suurempaan hallintoalueeseen, jonka pääkaupungiksi Girgan ohi tuli vuonna 1859 Sohag.

Talous
------

Girgaa ympäröivällä maaseudulla tuotetaan esimerkiksi puuvillaa, taateleja, viljaa ja sokeriruokoa. Kaupungissa on maatalouden tuotteisiin liittyvää puuvillateollisuutta ja sokerinjalostamo.

Väestö
------

Girgan asukasluku oli vuonna 2006 yhteensä 102 597. Kaupungissa on koptilainen vähemmistö ja hieman sen ulkopuolella on katolinen luostari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Jirjā Encyclopaedia Britannica. Viitattu 30.5.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  B. Lewis, Ch. Pellat and J. Schacht. Assisted by J. Burton-Page, C. Dumont ja V.L. Ménage: *Encyclopaedia of Islam, Volume II (C-G)*, s. 1114. Brill, 1991. ISBN 9789004070264. (englanniksi)
**Aleksandr Borisovitš Goldenveizer** (ven. Александр Борисович Гольденвейзер; 10. maaliskuuta (J: 26. helmikuuta) 1875 Kišinjov (nyk. Chișinău, Moldova), Bessarabian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 26. marraskuuta 1961 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen pianisti, säveltäjä ja opettaja.

Aleksandr Goldenveizer (Goldenweiser) syntyi Kišinjovissa asianajajaperheeseen ja opiskeli Moskovan konservatoriossa pianonsoittoa Aleksandr Zilotin ja Pavel Pabstin johdolla ja sävellystä Sergei Tanejevin, Mihail Ippolitov-Ivanovin ja Anton Arenskin johdolla. Vuodesta 1906 lähtien hän alkoi opettaa Moskovan konservatoriossa, ja hänen piano-oppilaitaan olivat muiden muassa Dmitri Baškirov, Lazar Berman, Samuil Feinberg, Grigori Ginzburg ja Tatjana Nikolajeva. 

Goldenveizer kuuluu venäläisen pianokoulukunnan perustajiin. Hän sävelsi orkesteri- ja pianomusiikkia, jousikvartettoja ja näyttämömusiikkia (kolme oopperaa).

Lähteet
-------

1. ↑  Aleksandr Goldenveizer. *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija*.
2. ↑  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 2*, s. 403. Helsinki 1977. ISBN 951-1-04191-6


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Giriraj Singh** (s. 8. syyskuuta 1952) on intialainen poliitikko, josta tuli vuonna 2019 maansa karjanhoito-, meijeri- ja kalastusministeri. Ennen uraansa valtakunnan politiikassa hän toimi aktiivisesti Biharin osavaltion paikallispolitiikassa. Hänet äänestettiin vuonna 2002 Biharin lainsäätäjäksi, josta hänet ylennettiin osavaltiohallituksen ministeriksi 2008. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen.

Singh toimi pienyrityksistä vastaavana valtioministerinä ensimmäistä kertaa vuoden 2014 marraskuussa. Vuonna 2017 hän sai johtaa samaa ministeriötä itsenäisenä valtioministerinä. Omien sanojensa mukaan hän ryhtyi poliitikoksi, jotta Kashmir liitettäisiin Intiaan. Hänen mukaansa Modi toteutti tämän tavoitteen, kun alueen erityisoikeudet lakkautettiin vuonna 2019. Singh sanoi, että hänen poliittinen uransa mahdollisesti päättyy kun Modin toisen hallituksen virkakausi päättyy.

Singh on tullut tunnetuksi useilla islamin vastaisilla kommenteillaan. Vuonna 2016 hän ilmoitti, että hindujen täytyy lisätä väkilukuaan. Kaksi vuotta myöhemmin hän kertoi, että muslimit ovat hindujumala Raman jälkeläisiä ja heidän tulisi auttaa rakentamaan Baburin moskeijan tilalle hindutemppeli. Vuonna 2019 hän vertasi Pakistanin pääministeriä hindulaisen mytologian tuntemaan Bhasmasura-demoniin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Giriraj Singh, Cabinet Minister, Animal Husbandry, Dairying and Fisheries: Narendra Modi loyalist and Bihar leader is known for controversial remarks *Firstpost*.  31.5.2019. Viitattu 27.9.2019.
2. ↑  Giriraj Singh says political career may end with Modi govt 2.0 *moneycontrol.com*.  24.9.2019. Viitattu 27.9.2019.
3. ↑  Outspoken Giriraj Singh to Take Charge as Minister of Animal Husbandry, Dairying and Fisheries *News18*.  31.5.2019. Viitattu 27.09.2019.
4. ↑  Muslims Are Ram's Descendants, Should Help Build Temple: Giriraj Singh *NDTV*.  2.10.2018. Viitattu 27.9.2019.
5. ↑  Giriraj Singh likens Imran Khan to Bhasmasura, lashes out against Rahul Gandhi, Congress *India Today*.  28.8.2019. Viitattu 27.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Giriraj Singh** Wikimedia Commonsissa

* Profiili parlamentin alahuoneen sivuilla
Aaron North
**Aaron Wright North** (s. 22. maaliskuuta 1979) on punkyhtye Icarus Linen entinen kitaristi ja Nine Inch Nailsin kiertuekitaristi With Teeth -kiertueella 2005–2006. North myös laulaa taustalauluja. Hän esiintyy Nine Inch Nailsin musiikkivideoilla "The Hand That Feeds" ja "Survivalism" sekä *Beside You In Time* -live-DVD:llä.

North on lavalla erittäin energinen esiintyjä. Hänellä on tapana juosta ympäriinsä, rikkoa soittimia ja heilua kitaransa kanssa. North soittaa Hagströmin kitaroita.

North on kertonut olleensa nuorena Nine Inch Nails -fani. Lapsena hän kuunteli isänsä Beatles-albumeita ja katseli televisiota, mikä sai hänet valitsemaan kitaran soittimekseen. Teini-iässä North löysi hardcore punk -yhtye Black Flagin, jolla on ollut suuri vaikutus hänen soiton opettelulleen. North on täysin itseoppinut kitaristi.

Northilla on aina punainen huivi housujensa oikeassa takataskussa, joka on osa niin sanottua huivikoodia. Huivikoodi on homoseksuaalien tapa ilmaista seksuaalisia mieltymyksiään, jotka selviävät huivin väristä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nine Inch Nails.  *Total Guitar*, toukokuu 2007, nro 163, s. 57.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Nine Inch Nailsin virallinen sivu
* Icarus Linen virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Aaron North : the North Side! (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Päästömittauksia** ovat erilaisten päästöjen määrittämiseksi ja seuraamiseksi tehtävät mittaukset. Päästömittauksia ovat mm. kaasujen ja hiukkasten mittaukset erilaisissa teollisuus- ja jätteenpolttolaitoksissa esimerkiksi viranomaisten määräyksistä, prosessien optimoinnin takia, puhdistinlaitteiden toimivuuden varmistamiseksi ja tutkimukseen. Näytteenotto vaikuttaa merkittävästi päästömittausten tuloksiin ja niiden oikeellisuuteen. Tärkeintä on varmistaa, että näyte otetaan edustavasti ja näyte saadaan kvantitatiivisesti kerättyä suodattimelle, liuokseen tai analysaattoriin. 

Päästömittauksia tehdään usein erittäin vaativissa olosuhteissa, joissa muun muassa kylmyys, kuumuus, pölyisyys ja valaistus aiheuttavat mittaustyölle merkittäviä haasteita, eikä mittausta aina saada tehtyä standardien vaatimalla tavalla. Näiden olosuhteiden haittavaikutusten minimointi on tärkeää sekä näytteenoton luotettavuuden että myös työturvallisuuden suhteen. Edustavan päästönäytteen ottaminen vaatii näytteenoton lisäksi päästömittausprosessin kokonaisuuden hallintaa. 

Näytteenoton laadunvarmistus perustuu useaan osatekijään. Akkreditoidussa mittausmenetelmässä näytteenotossa käytetään vain jäljitetysti kalibroituja mittalaitteita. Tällöin mittalaitteista johtuva systemaattinen virhe on mahdollisimman pieni. Päästömittauslaboratorion tulee osallistua riittävän usein vertailumittauksiin, koska vertailumittausten avulla voidaan arvioida omien mittausten laatua ja saada selville mahdollisia puutteita mittausketjussa. Päästömittaajien kokemusperäinen tieto on erittäin tärkeää arvioitaessa näytteenotossa mahdollisesti tapahtuvien häiriöiden vaikutusta mittaustulokseen.

Katso myös
----------

* Näytteenotto ulkoilmasta

Lähteet
-------

* FINASin opas ympäristönäytteenoton akkreditointivaatimusten soveltamiseksi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Eevaliisa Holma-Kinnunen** (o.s. Holma, 6. huhtikuuta 1930 Tornio – 8. joulukuuta 2014 Sysmä) oli suomalainen nukketaiteilija, kirjoittaja ja opettaja.

Tausta
------

Eevaliisa Holma syntyi Torniossa rakennusmestari Nestor J. Holman ja ompelualan yrittäjä Ester Karvosen perheeseen. Hän pääsi ylioppilaaksi Rovaniemen yhteislyseosta 1949 ja kävi Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun 1951–1953. Hän toimi luokanopettajana Sysmässä 1954–1999, kunnes ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi.

Nukketaiteilija
---------------

Holma-Kinnunen oli nukketaiteilijana virkavapaalla 1973–1976 ja 1984–1991. Hän perusti nukketeatteri *Valkean Ratsun*, joka toimii nykyisin nimellä Nukketeatteritalo Musta & Valkea Ratsu Sysmän Onkiniemellä. Hänen kuuluisimpia nukkejaan lienee Yle TV2:n *Pikku Kakkonen* -ohjelmassa vuodesta 1978 esiintynyt Ransu Karvakuono, jonka näyttelijänä toimi Pertti Nättilä.

Holma-Kinnunen toimi kansakoulunopettajana Vaasan Palosaarella 1954–1956 ja piti miehensä Raimo Kinnusen kanssa Vaasan kaupungintalolla taidenäyttelyn. Sysmän Onkiniemen kansakoulunopettajaksi hänet valittiin yhdessä miehensä kanssa 1956.

Kirjailija
----------

Holma-Kinnunen julkaisi päiväkirjojensa pohjalta kaksi teosta.

* *Päiväkirja 12.8.1944-24.7.1945*. Athanor, 2000.
* *Pariisin kihlat*. Athanor, 2000.

Tunnustukset
------------

* Mikkelin läänin taidepalkinto 1981
* Mikkelin läänin maakuntarahaston taiteilijan palkinto 1994
* Taiteilijaeläke yhdessä miehensä Raimo J. Kinnusen kanssa

Lähteet
-------

1. ↑  Ransun luoja Eevaliisa Holma-Kinnunen on kuollut *Pohjalainen.fi*.  22.12.2014. Viitattu 2.1.2009.
2. 1 2 3 4 5  Eevaliisa Holma-Kinnunen *Vellamon vinkit*. Lahden kaupunginkirjasto.  Arkistoitu 29.1.2012. Viitattu 2.1.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Eevaliisa Holma-Kinnusen profiili Vellamon Vinkit -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Aaron Michael Hernandez** (6. marraskuuta 1989 Bristol, Connecticut – 19. huhtikuuta 2017 Leominster, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan sisempi laitahyökkääjä. 

Hernandez pidätettiin kesäkuussa 2013 kihlattunsa siskon miesystävän murhasta epäiltynä. Lisäksi hänen epäiltiin ampuneen toista miestä kasvoihin. Pidätyksen seurauksena New England Patriots purki välittömästi Hernandezin sopimuksen, ja tarjosi virallista reittiä Hernandezin pelipaidan ostaneille faneille mahdollisuuden vaihtaa paitansa uuteen eri pelaajan nimellä ja numerolla.

Huhtikuussa 2015 Hernandez tuomittiin ensimmäisen asteen murhasta elinkautiseen vankeusrangaistukseen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen vapauteen. Hernandez joutui vielä myöhemmin toiseen murhaoikeudenkäyntiin. Hänen syytettiin ampuneen kaksi ihmistä yökerhon ulkopuolella. Hänet todettiin kuitenkin syyttömäksi 14. huhtikuuta 2017.

Hernandez löydettiin viranomaisten mukaan hirttäytyneenä omasta sellistään Souza-Baranowski Correctional Centeristä 19. huhtikuuta 2017. Kuoleman jälkeen selvisi, että Hernandez kärsi kroonisesta traumaattisesta enkefalopatiasta (CTE).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yablonski, Steven: Convicted killer Aaron Hernandez found hanged in cell *WFXT*.  19.4.2017.  Arkistoitu 19.4.2017. Viitattu 19.4.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Parkkinen, Jaakko: Hurja tuomio entiselle NFL-pelaajalle - elinkautinen murhasta Yle. Viitattu 16.4.2015.
3. ↑  Jokinen, Kalle: Sininen purkka paljasti murhaajan? *Iltalehti.fi*.  27.6.2013. Viitattu 27.6.2013.
4. ↑  Li, David K.: Aaron Hernandez guilty of murder, gets life without parole *New York Post*.  15.4.2015. Viitattu 16.4.2015. (englanniksi)
5. ↑  Oivio, Janne: Entinen NFL-tähti hirttäytyi vankilassa 27-vuotiaana – nyt aivotohtori kertoo karun totuuden aivovamman vakavuudesta *is.fi*.  10.11.2017. Viitattu 10.11.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Banikoara** on piirikunta ja kaupunki Aliborin departementissa Beninissä. Se sijaitsee maan pohjoisosassa 70 kilometriä departementin pääkaupungista Kandista länteen. Piirikunnassa on 152 000 asukasta (vuonna 2002).

Banikoaran piirikunnan pinta-ala on 4 383 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Aliborin departementin Karimaman, idässä Kandin ja etelässä Gogounoun piirikuntiin, lounaassa Atakoran departementin Kéroun piirikuntaan ja luoteessa Burkina Fasoon. Pinta-alasta lähes puolet kuuluu W-kansallispuistoon.

Piirikunnan alueella virtaavat Nigerin sivujoet Mékrou ja Alibori. Seutu sijaitsee Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeellä. Vuotuinen sademäärä on 850 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuusta lokakuuhun ja kuiva kausi marraskuusta huhtikuuhun. Kasvillisuudeltaan alue on puiden, pensaiden ja heinikon peittämää savannia. Jokien varsilla on metsää. Ihmisen toiminta ja varsinkin puuvillan viljely ovat vahingoittaneet luontoa.

Piirikuntaan kuuluu Banikoara-Maroun kaupunkiarrondissementin lisäksi yhdeksän maaseutuarrondissementtia: Founougo, Gomparou, Goumori, Kokey, Kokiborou, Ounet, Sompérékou, Soroko ja Toura. Kyliä ja kaupunginosia on yhteensä 69. Kaupunkiväestön osuus on 15 % (vuonna 1992).

Asukkaista 70 % on kansallisuudeltaan barboja, 23 % fulbeja, 1,6 % dendejä, 1,3 % joruboja ja 0,8 % foneja. 51,7 % on muslimeja, 34,4 % harjoittaa perinteistä uskontoa, 7,0 % on katolisia ja 1,1 % protestantteja.

Seudun pääelinkeino on maanviljely (noin 50 % väestöstä). Banikoara on Beninin tärkein puuvillanviljelyalue. Muita viljelykasveja ovat maissi, durra, hirssi, riisi, jamssi, kassava, soija, lehmänpapu, maapähkinä, okra, sipuli, tomaatti, paprika, peruna, bataatti ja vesimeloni. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa. Kaupan osuus elinkeinorakenteesta on noin neljännes ja teollisuuden 7 %. Banikoara on tärkeä kauppapaikka. Teollisuutta edustaa puuvillanjalostuslaitos.

Tärkein liikenneväylä on Kandin ja Kéroun välinen päällystämätön maantie, josta Banikoarassa haaraantuu tie Burkina Fasoon. Palveluihin kuuluu satakunta alkeiskoulua ja kymmenkunta yläkoulua, aluesairaala ja seitsemän terveysasemaa.

Seudun tärkein nähtävyys on W-kansallispuisto. Matkailijoita käy Banikoarassa vähän, mutta kaupungissa on muutamia majoitus- ja ravintolapalveluja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Association Nationale des Communes du Bénin *ancb-benin.org*.  Arkistoitu 12.8.2014. Viitattu 10.8.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Plan de Développement Communal de Banikoara *ancb-benin.org*.  Arkistoitu 12.8.2014. Viitattu 10.8.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Petit Futé Country Guide: Benin *books.google.fi*. Viitattu 10.8.2014. (ranskaksi)
**Päätalo-instituutti** on Taivalkoskella toimiva Kallioniemi-Säätiön ylläpitämä Pohjois-Suomen kirjoittajakoulutus- ja kulttuurikeskus. Kallioniemi-Säätiön tarkoituksena on sanataiteellisen koulutuksen edistäminen, kirjailija Kalle Päätalon (1919-2000) henkisen ja kirjallisen perinnön vaaliminen sekä koillismaalaisen kotiseutu- ja kulttuurityön tukeminen. Säätiö on saanut nimensä Päätalon lapsuudenkodin *Kallioniemen* mukaan.

Instituutti järjestää vuosittain kolmivuotisia kirjoittajakursseja ja lyhyempääkin koulutusta. Instituutti järjestää vuosittain kaksi valtakunnallista kilpailua:

* Napero-Finlandia-sadunkirjoituskilpailu ala-asteikäisille lapsille
* Aikuisille tarkoitettu Möllärimestarikilpailu omakustanteille

Instituutissa hoidetaan Kalle Päätalon arkistoa ja *Satuarkistoa*. Myös Taivalkosken kotiseutumuseon hoito kuuluu instituutin tehtäviin.

Instituutin johtajana on *Kati Koivukangas*.

Lähteet
-------

* Kurvinen, Riitta: Päätalo-instituutin kirjoittajakoulutus : Suomen kielen seurat Ilomantsissa 30.7.-1.8.1998.  *Pirta : Kalevalaisten naisten liiton jäsenlehti*, 1998, 37. vsk, nro 1. Helsinki:  Kalevalaisten naisten liitto. ISSN 0783-0424.
* Päätalo-instituutti (Taivalkoski.fi) (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Päätalo-instituutti (Taivalkoski.fi) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Instituutin verkkosivut
Eevi Kaasinen Helsingin kirjamessuilla 2012
**Eevi Kaasinen** (s. 6. lokakuuta 1930 Helsinki) on suomalainen liikunnanopettaja, koreografi, lausuja ja liikuntaneuvos, jolla on erittäin merkittävä osuus ryhmävoimistelun kehittämiseen.

Eevi Kaasinen on aloittanut liikuntaryhmien kouluttamisen jo 1944, jolloin hän kouluttautui tehtävään TUL:n kursseilla. Hän on sittemmin hankkinut myös liikunnan- ja kansakoulunopettajan pätevyyden opiskeltuaan Helsingin yliopiston voimistelulaitoksella muun muassa Hilma Jalkasen johdolla. Hän on lisäksi opettanut ammattikoulussa äidinkieltä.

Oma ensiesiintyminen Kaasisella oli jo "ennen sotia", jolloin hän viisivuotiaana lausui urheiluseura Toukolan Teräksen juhlissa runon. Sittemmin hän on kirjoittanut ja lausunut runoja aktiivisesti eri tilaisuuksissa. Merkittävintä työtä Kaasisella on kuitenkin ollut ryhmäliikunnan edistäminen. Hän on järjestänyt muun muassa koreografiat TUL:n ja Eläkeläiset r.y:n suurjuhliin sekä johtanut TUL:n äiti- ja lapsi- liikuntaryhmiä. Hän on yhä kysytty luennoitsija ja työryhmien vetäjä. Hänen työtyylinsä on yhdistää musiikki, runous ja liikunta siten toimivaksi kokonaisuudeksi, että notkeus, tasapainoaisti ja älyn käyttö saavat suhteessa sijansa. Voimaharjoittelua hän ei niinkään suosi. Hän on myös ollut vuonna 1974 Suomen Olympiakomitean neuvotteluryhmässä rytmisen kilpavoimistelun asiantuntijana, kun lajia silloin esitettiin olympialajiksi. Aikoinaan hän on valmentanut rytmisen kilpavoimistelun huippua Riitta Immosta sekä Marita Kallioniemeä.

Eevi Kaasiselle on myönnetty vuonna 1999 liikuntaneuvoksen arvonimi sekä vuonna 2005 Pro Urheilu -mitali.

Eevi Kaasinen on julkaissut runoteoksia sekä muistelmat *Liikken harmonia – Naisvoimistelua ruonon siivin* vuonna 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anni-Helena Leppälä: Liikkeen lentoa ja runouden lumoa.  *Kansan Uutiset*, 9.10.2020, s. 19.  Kansan Uutiset Oy.
2. 1 2  [Eläkeläinen (3/2006) s.14-15]
3. ↑  Arponen, Antti O.: Liikuntaneuvoksia on monenlaisia ja monentasoisia.  *Urheilutietäjän kesä*, 2012, s. 63.  Suomen urheilutietäjät ry..
4. ↑