recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vilho Armas Heinvuo**, vuoteen 1946 **Vieno Armas Hämäläinen**, vuoteen 1947 **Vilho Armas Hämäläinen** (28. kesäkuuta 1914 Puumala – 8. helmikuuta 1994 Kuopio) oli suomalainen kauppias ja osuustoiminnallisten liikeyritysten johtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Heinvuon vanhemmat olivat maanviljelijä Petter Hämäläinen ja Eeva Tella ja puolisot 1939–1946 Maila Rautiola ja 1947–1974 Impi Ines Sipola. Heinvuo kävi kansakoulun, kaksi luokkaa oppikoulua, Suomen Osuuskauppakoulun 1941 ja useita eri kursseja ja koulutuksia. Hän oli harjoittelija, liikeapulainen ja myymälänhoitaja Osuuskauppa Suur-Savossa Mikkelissä 1930–1937, myymälänhoitaja Osuusliike Keminseudussa 1937–1940, myymälänhoitaja Osuusliike Yhteishyvässä 1939–1940, Nummen osuuskaupan keskusmyymälän hoitaja 1941–1945, myymälätarkastaja Kuusamon Osuuskaupassa 1945–1946, Rovaniemen Osuuskaupan myymälätarkastaja 1946–1948 ja kaupallinen johtaja 1948–1950, Osuusliike Yhtymän kaupallinen johtaja Lappeenrannassa 1950–1951, Osuuskauppa Kiven liikkeenhoitaja Nurmijärvellä 1952–1953, Iisalmen Osuuskaupan toimitusjohtaja 1954–1958 ja Kuopion Osuusliikkeen kaupallinen johtaja ja toimitusjohtaja 1959–1976. Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen Heinvuo oli 1965–1968 ja hänellä oli lisäksi useita osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä. Molempiin sotiin osallistunut Heinvuo oli sotilasarvoltaan reservin ylivääpeli. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1971.

Lähteet
-------

1. 1 2  Armas Heinvuo *Biografiasampo*. Viitattu 31.10.2022.
2. ↑  Syntymäpäiviä.  *Uusi Suomi*, 28.6.1964, nro 171, s. 16. Kansalliskirjasto. Viitattu 31.10.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Kukkula 60** (engl. *Beneath Hill 60*) on Jeremy Simsin ohjaama vuonna 2010 ilmestynyt australialainen sotaelokuva. Se perustuu Kukkula 60:n tapahtumiin länsirintamalla I maailmansodassa. Juoni kertoo australialaisesta pioneeriyksiköstä, jonka tehtävänä oli kaivaa tunneleita saksalaisten asemien alle ja räjäyttää ne. Elokuva menestyi suhteellisen hyvin Australiassa, mutta ei herättänyt laajaa huomiota ulkomailla.

Tuotanto
--------

Elokuva perustuu kapteeni Oliver Holmes Woodwardin sotapäiväkirjaan.
Tuottaja Bill Leimbach esittelee elokuvan International Film Festival of India-tapahtumassa vuonna 2010.
Elokuva kertoo australialaisen 1st Australian Tunneling Company-yksikön toiminnasta ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla. Yksikkö kaivoi tunneleita saksalaisten asemien alle ja räjäytti ne miinoilla. Elokuvan idea sai alkunsa, kun australialainen kaivosinsinööri Ross J. Thomas törmäsi ensimmäisen maailmansodan historian harrastajana kapteni Oliver Holmes Woodwardin sotapäiväkirjaan. Thomas tapasi edelleen dokumenttielokuvia ohjanneen ja tuottaneen Bill Leimbachin, joka vakuuttui tarinan elokuvakelpoisuudesta. Leimbach teki Thomasista elokuvan pääasiallisen tuottajan ja palkkasi ohjaajaksi Jeremy Hartley Simsin. Käsikirjoituksen laati David Roach pohjautuen Oliver Woodwardin päiväkirjaan, sekä tutkimukseen Australian War Memorial-museon arkistoissa. Elokuvan 8,1 miljoonan Australian dollarin budjettiin kerättiin rahoitusta monilta eri tahoilta, joista suurimman osan kustansi valtiollinen Screen Australia.

Elokuvan kuvaukset toteutettiin Townsvillessä Australian Queenslandissä 20. heinäkuuta – 28. elokuuta 2008. Taistelupaikan lavastamiseksi kaivettiin esimerkiksi yli 500 metriä juoksuhautoja. Tunneleihin sijoittuvat kohtaukset kuvattiin turvallisuussyistä oikeasti maanpäällisissä rakennuksissa.

Vastaanotto
-----------

Elokuvan ensi-ilta järjestettiin kuvauspaikkakunnalla Towsnwillessä 15. huhtikuuta 2010 ja maanlaajuisesti seuraavana päivänä. Elokuvan lipputulot olivat lopulta kot- ja ulkomailla 9,6 miljoonaa Australian dollaria. Elokuva teki näin mainos- ja muut menot huomioon otettuna ehkä hieman voittoa. Australialaiset elokuvakriitikot ottivat sen vastaan pääosin myönteisesti. Sen sijaan ulkomailla elokuva ei herättänyt suurempaa mielenkiintoa. Elokuvakriitikkojen arvioita keräävä *Rotten Tomatoes* antoi elokuvalle arvosanan 87/100 % perustuen 14 arvioon.

Elokuva sai 16 AACTA-ehdokkuutta, sekä useita muiden tahojen palkintoja ja ehdokkuuksia.

Elokuvaa pidettiin pääasiassa hyvin historiallisesti tarkkana. Tietyissä yksityiskohdissa on kuitenkin käytetty luovaa vapautta. Esimerkiksi elokuvan Frank Tiffin oli todellisuudessa suhteellisen tuntematon ja hän selvisi sodasta, eikä hän näin ollut elokuvan tarinan kaltainen marttyyrisankari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Robert Niemi: *100 great war movies : the real history behind the films*, s. 28-30. ABC-CLIO, 2018. ISBN 978-1-4408-3386-1. (englanniksi)
2. ↑  Beneath Hill 60 *Rotten Tomatoes*. Viitattu 29.3.2024. (englanniksi)
**Rasaliina Jänö** (s. 15. joulukuuta 1976) on Järvenpäässä asuva, mielikuvituksesta valoa ja voimaa ammentava kirjailija ja kuvataiteilija. 

Jänön sydäntä lähellä on kirjoittaa tarinoita lapsille, jotka tarvitsevat seikkailua elämäänsä. Hänen aikaisempaa tuotantoaan ovat Viimeisen munasolun maailmanvalloitus (Viisas Elämä, 2024) sekä lasten fantasiaseikkailut Taikakello (Kustannus-Mäkelä, 2022) ja Hehkumaa (Kustannus-Mäkelä, 2023). Pienemmille lukijoille Rasaliina on kirjoittanut Lulun ja Pikon kuvakirjaseikkailut (Kustannus-Mäkelä, 2021, 2022).

Jänö on toiminut vapaana taiteilijana 2010-luvun loppupuolelta alkaen. Sitä ennen hän oli monia vuosia terveydenhuoltoalalla ja floristina.

Lähteet
-------

1. ↑  Jänö Rasaliina *nuorisokirjailijat.fi*. Viitattu 27.3.2024.
2. ↑  Rasaliina Jänö *Kustannus Mkelä*. Viitattu 27.3.2024.
3. ↑  Viimeisen munasolun maailmanvalloitus — Silmiä avaava tarina lapsettomuudesta *kauppa.viisaselama.fi*. Viitattu 27.3.2024.
4. ↑  Kuvataiteilija Rasaliina Jänö näkee taikaa ja mielikuvituseläimiä yllättävissäkin paikoissa *jarvenpaamedia.fi*.  2022. Viitattu 27.3.2024.
Black Brant -luotainraketti.
**Norjan rakettivälikohtaus** (tai **Black Brant -uhka**) oli muutaman minuutin kestänyt tapahtuma neljä vuotta kylmän sodan päättymisen jälkeen 25. tammikuuta 1995. Tapahtuma sai alkunsa, kun norjalaiset ja yhdysvaltalaiset tiedemiehet laukaisivat kiertoradalle Black Brant -luotainraketin Andøyan rakettikoealueella Norjan luoteisrannikolla. Norjan ulkoministeriö oli lähettänyt rutiininomaisesti viestin 21. joulukuuta 1994 naapurimaille, Venäjä mukaan lukien, jossa se kertoi tutkimusraketin tulevasta laukaisusta ajanjaksolla 15. tammikuuta – 10. helmikuuta 1995 sääolosuhteista riippuen. Viesti ei kulkeutunut Venäjän hallinnon sisällä tutkajärjestelmästä vastaavalle taholle.

Raketti, joka kuljetti välineistöä revontulien tutkimukseen Huippuvuorien yläpuolella, lensi 1 453 kilometrin korkeuteen ylettävää pohjoista ilmakäytävää, joka yhdistää Pohjois-Dakotan Minuteman III -siilot Moskovaan. Ydinaseet asetettiin Venäjällä hälytystilaan ja ydinasesalkku tuotiin presidentti Boris Jeltsinille, jonka täytyi päättää, laukaistako ydinisku Yhdysvaltoja vastaan. Edelleenkään ei ole selvyyttä eikä varmennusta sille, valittiinko raketin rata vahingossa vai aiheuttiko sen tekninen tai tietokonevirhe. Eräs versio tapahtumista väittää Yhdysvaltojen käyttäneen liittolaisensa rakettia testaamaan Venäjän ohjushavaintojärjestelmää – Neuvostoliiton hajoamisen jälkeisenä aikana Venäjän puolustus- ja hyökkäyskapasiteettia pidettiin vähintäänkin kyseenalaisena.

Katso myös
----------

* Able Archer 83

Aiheesta muualla
----------------

* Hoffman, David: Cold-War Doctrines Refuse to Die.  *The Washington Post*, 15.3.1995, s. A01. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Katriina (Kati) Heljakka** (s. 1975) on suomalainen lelujen ja leikin tutkija, leikin asiantuntija, pelisuunnittelija ja taiteen tohtori. Hän on myös taidekriitikko, kuvataiteilija, vapaa kirjoittaja sekä kuraattori.

Koulutus ja ura
---------------

Heljakka väitteli Aalto Yliopiston Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta taiteen tohtoriksi visuaalisen kulttuurin alalta vuonna 2013, sekä toisen kerran maaliskuussa 2024.

Heljakka opiskeli myös kansainvälisen markkinoinnin tutkinnon Åbo Akademissa vuonna 1998, taidehistorian maisteritutkinnon Turun yliopistosta vuonna 2002, ja valmistui vuonna 2007 Taideteollisesta korkeakoulusta taiteen maisteriksi.

Vuosina 1993-2005 Heljakka oli peli- ja lelusuunnittelija yrityksessä Tactic Games Oy, nykyisin hän toimii yrityksen hallituksessa.

Heljakka on työskennellyt Mannerheimin lastensuojeluliiton leikin asiantuntijana, Peak Experience-taidekollektiivin kuraattorina, Suomen Akatemian Pelitutkimuksen tutkijana, sekä Suomen Akatemian ja Business Finlandin yhteishankkeessa Hybrid Social Play. Hän toimii myös kansainvälisen Genius of Play-ohjelman lähettiläänä.

Nykyisin hän työskentelee lelujen, leikin ja leikillisen oppimisen tutkijana Turun Yliopistossa, jossa työskentelee myös tuntiopettajana. Lisäksi Heljakka johtaa Pori Laboratory of Play -tutkimusryhmää Porin yliopistokeskuksessa.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Ruotsin kunniakonsuli, Satakunnan alue, 2022
* Critical Futures Award, AMPS 2021 (Heljakka, K. & Blomberg, A.)
* Outstanding Achievement Award. The 2019 International Conference on Computational Science & Computational Intelligence (CSCI 2019) Innovative Award (Heljakka, K. Ihamäki, P. Tuomi, P. & Saarikoski, P.)
* Best Paper Award. 6th International Conference on Learning and Collaboration Technologies (in the context of HCI International 2019, 26-31 July 2019, Orlando, Florida, USA (Heljakka, K. & Ihamäki, P.)

Lähteet
-------

1. ↑  Katriina (Kati) Heljakka – Toys, Media and Machines — What are we playing with? *Games Now! Aalto*.
2. ↑  Laura Pullinen: Lelu- ja leikkitutkija Kati Heljakka väitteli tohtoriksi jo toistamiseen *Radio Pori*.  12. maalis 2024. Radioplay.fi.
3. ↑  Sanna Jääskeläinen: Tutkimusaihe voi löytyä vaikkapa koronasulun leluista – Kati Heljakka on ensimmäinen kahteen kertaan Porin yliopistokeskuksessa väitellyt *SV24*.  28.3.2024.
4. ↑  Katriina Heljakka syventyy väitöstutkimuksessaan digitaaliseen leikkiin  23.02.2024. Porin yliopistokeskus.
5. ↑  Ruotsille uusi kunniakonsuli Poriin *Epressi*.  10.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Lelut ovat lapsien valuuttaa, mutta entä jos niiden määrää haluaa vähentää? Lelututkijan mukaan vastaus voi olla uudenlainen leikki Yle, 14.4.2021
* Katriina Heljakan kotisivut
* Heljakka researchgatessa
**gRPC** (*gRPC Remote Procedure Calls*) on Googlen kehittämä ohjelmistokehys etäproseduurikutsuille. Google julkaisi gRPC:n avoimena lähdekoodina vuonna 2015 BSD-lisenssillä. gRPC toimii HTTP/2-protokollan päällä. Käyttökohteena ovat esimerkiksi mobiilisovellukset, jotka haluavat pilvipalvelun tekevän jotain. gRPC on käytettävissä useilla ohjelmointikielillä ja useilla eri alustoilla. Vuonna 2017 gRPC liitettiin Linux Foundationin Cloud Native Computing Foundationin (CNCF) projekteihin.

gRPC:ssä tietorakenteet määritellään *proto*-tiedostoihin Protocol Buffersin kanssa. Tietorakenteet kuvataan viesteinä, ja käännetään *proto*-tiedoista halutuille ohjelmointikielille. Ohjelmointikieltä varten tehdään yksinkertaiset metodit, joilla viestien kenttiä käsitellään. Myös gRPC:n kautta käytetyt palvelut ja metodien parametrit (käytetyt viestit) määritellään *proto*-tiedostoissa.

Protocol Buffers
----------------

Oletuksena gRPC käyttää Googlen kehittämää Protocol Buffersia tiedon serialisointiin, mutta ei ole sidottu sen käyttöön. Protocol Buffers on Googlen kehittämä kielestä riippumaton tiedonvälitysmuoto, joka on JSONin kaltainen, mutta yksinkertaisempi ja tarkoitettu kielinatiiviin sidontaan.

Protocol Buffersilla määritellään rajapinta, joka käännetään tuetulle kielelle. Tuettuja kieliä ovat muun muassa C++, C#, Dart, Go, Java, Kotlin, Objective-C, Python ja Ruby. Protocol Buffersia käytetään Googlella monissa projekteissa, jotka ovat myös avointa lähdekoodia ja siksi myös Protocol Buffers on julkaistu.

Lähteet
-------

1. 1 2  FAQ *grpc.io*. Viitattu 25.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  Introducing gRPC, a new open source HTTP/2 RPC Framework *developers.googleblog.com*.  26.2.2015. Viitattu 25.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  Road to gRPC *blog.cloudflare.com*.  26.10.2020. Viitattu 25.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  Varun Talwar: gRPC: a true internet-scale RPC framework is now 1.0 and ready for production deployments *cloud.google.com*.  24.8.2016. Viitattu 25.3.2024. (englanniksi)
5. ↑  This Week in Open Source, CNCF Announces 6th Managed Project, Changes in OSS Accelerate SDN & More *linuxfoundation.jp*.  3.3.2017. Viitattu 25.3.2024. (englanniksi)
6. 1 2 3  Introduction to gRPC *grpc.io*. Viitattu 26.3.2024. (englanniksi)
7. ↑  Overview *protobuf.dev*. Viitattu 26.3.2024. (englanniksi)
8. ↑  protocolbuffers / protobuf *github.com*. Viitattu 26.3.2024. (englanniksi)
9. ↑  Protocol Buffers *protobuf.dev*. Viitattu 26.3.2024. (englanniksi)
10. ↑  History *protobuf.dev*. Viitattu 26.3.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset verkkosivut (englanniksi)
* Lähdekoodit GitHubissa (englanniksi)
Insinööritoimisto Ratas sijaitsi osoitteessa Temppelikatu 4B Helsingin Etu-Töölössä. Sisäänkäynti toimistoon tapahtui talon porttikäytävän vasemmalla puolella olevasta ensimmäisestä ovesta. Itse toimisto sijaitsi rakennuksen kolmannessa kerroksessa.
**Oy Insinööritoimisto Ratas** oli Helsingissä 1940-luvun alussa toiminut yritys, joka toimi myös suomalaisten SS-vapaaehtoisjoukkojen kokoamisen ja huoltamisen peiteorganisaationa.

Historia
--------

Insinööritoimisto Ratas perustettiin Helsinkiin vuonna 1938. Toimiston toimialana oli suunnitella myllyjä, viljavarastoja ja leipomoita. Saksan armeijaan värväystoiminnan johtoon nimitettiin jääkärivärväri ja kalterijääkäri, majuri ja hallitusneuvos, etsivän keskuspoliisin entinen päällikkö Esko Riekki. Hallitus pani hänet siten hoitamaan yksityistä värväystä. Värväystoimistoksi otettiin diplomi-insinööri ja kalterijääkäri Harry Backbergin osittain omistama Oy Insinööritoimisto Ratas. Toimistonhoitajana SS-vapaaehtoisten asioita hoiti rouva Siiri Tuomola 1. heinäkuuta 1941 alkaen. SS-aseveljien asioita Insinööritoimisto Ratas hoiti aina vuoteen 1942, jolloin se muutti nimensä SS-Vapaaehtoistoimistoksi.

Toiminta
--------

SS-vapaaehtoisten värvääjinä toimi muun muassa IKL:n, Akateemisen Karjala-Seuran ja suojeluskuntien aktiiveja. Aluevärvärit lähettivät hakemukset Rataksen toimistoon, jossa ne käsiteltiin. Hyväksytyt hakijat kutsuttiin kahden SS-lääkärin ja kahden SS-upseerin syyniin. 

Insinööritoimisto Ratas toimi osoitteessa Temppelikatu 4B Helsingin Etu-Töölössä. Sisäänkäynti toimistoon tapahtui talon porttikäytävän vasemmalla puolella olevasta ensimmäisestä ovesta. Itse toimisto sijaitsi rakennuksen kolmannessa kerroksessa. Vapaaehtoisiksi värvättyjen tuli ilmoittautumaan mennessään sanoa tunnussana "Ratas". Mainittakoon myös, että insinööri Backbergin kaksi omaa poikaa värväytyivät vapaaehtoisiksi Saksaan, kuten myös toinen Riekin pojista.

Joukkojen värväyksen jälkeen toimisto hoiti värvättyjen asioita ja postiliikennettä. SS-vapaaehtoisjoukkojen toiminnan alkuaikoina aina 27. toukokuuta 1942 asti leimattiin kaikki SS-vapaaehtoisille mennyt kenttäposti "O.Y Insinööritoimisto Ratas" -leimalla.

Lähteet
-------

* Veljesapu-Perinneyhdistys ry, Oy Insinööritoimisto Ratas. (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Suomalaiset SS-miehet vannoivat sotilasvalansa Hitlerille, mutta Lapin sodassa osa taisteli saksalaisia vastaan  2.6.2018. Hämeen Sanomat. Viitattu 6.7.2020.
**José Siro González Bacallao** (9. joulukuuta 1930 Candelaria – 19. heinäkuuta 2021) oli kuubalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pinar del Rion hiippakuntaan 28. helmikuuta 1954 ja nimitettiin sen johtoon 30. maaliskuuta 1982. Piispaksi konsekroinnin suoritti 16. toukokuuta Jaime Lucas Ortega y Alamino, jota avustivat Pedro Claro Meurice Estiu ja Fernando Ramon Prego Casal. González Bacallao toimi Pinar del Rion piispana, kunnes jäi eläkkeelle 13. joulukuuta 2006.

Lähteet
-------

1. ↑  El Padre ha querido entregar la corona de gloria a uno de sus hijos más fieles *Conferencia de Obispos Católicos en Cuba*.  19.7.2021.  Arkistoitu 20.7.2021. Viitattu 21.7.2021. (espanjaksi)
2. ↑  Catholic-Hierarchy.org: Bishop José Siro González Bacallao


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Aimo Armas "Ami" Jaara** (s. 21. huhtikuuta 1950 Tyrnävä)  on suomalainen tanssimuusikko, säveltäjä, sanoittaja ja laulaja.

Aimo Jaara varttui Oulussa ja ryhtyi tanssimuusikoksi heti koulun jälkeen. Hän soitti bassoa ja lauloi pohjoissuomalaisessa Express-yhtyeessä, kiinnitti juuri pinnalle nousseen Frederikin huomion ja muutti etelään kiertääkseen sitten tämän taustayhtyeessä. Myöhemmin 1970-luvulla Jaara oli mukana soulyhtye Cascadessa ja tanssiyhtye Kosmoksessa. Hän teki sooloalbumin *Arkinen laulu* Delta-levymerkille vuonna 1976 ja sen jälkeen CD-levyn *Vaeltaja* Voiceman-merkille vuonna 1995. Jaaran levyttämiin kappaleisiin kuuluu Shel Silversteinin säveltämä ja Jukka Virtasen suomeksi sanoittama "Äidin ihmekauha". Hän on myös levyttänyt suomeksi The Beatles -klassikon "I Wanna Be Your Man" nimellä "Sä mulle hyvää teet".

Jaara työskenteli 1970-luvulla taustalaulajana monissa iskelmälevytyksissä, usein yhdessä Vesa Enteen kanssa äänten hyvän yhteissoinnin ansiosta. Studiotyö saattoi tuolloin työllistää jopa neljänä päivänä viikossa. Jaaraa kuullaan muun muassa kappaleilla "Kuusamo", "Viisitoista kesää", "Tahdon olla sulle hellä" ja "Katson autiota hiekkarantaa", joka vei Jaaran ja Enteen Katri Helenan mukana Israeliin vuoden 1979 euroviisuedustajiksi.

1980-luvulla levytystyöt vähenivät, ja Jaara kiersi maata omine yhtyeineen ja muun muassa Kari Tapiota, Tapani Kansaa ja Anita Hirvosta säestäen.

Jaaran ura on jatkunut 2010-luvulle Helmi-yhtyeen riveissä, jonka kantavia jäseniä ovat myös entinen "Seinähullu" saksofonisti Matti Saarinen ja hanuristi Risto "Upi" Lunkka. Helmi julkaisi vuonna 2019 kolmen kappaleen singlen "Onnenpoika" / "Bella Rosa" / "Jälki".

Jaara sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 2016. Hän asuu Lahdessa..

Yhtyeitä, joissa vaikuttanut
----------------------------

* Blackbirds
* Express
* Creeping Madness
* Kosmos
* Cascade
* Topmost
* Amigo
* La Strada

Diskografia
-----------

* *Arkinen laulu* (1976)
* *Vaeltaja* (1995)

Lähteet
-------

1. ↑  Ami Jaara Discogs-levytietokanta. Viitattu 25.8.2023.
2. 1 2 3 4  Mattlar, Mikko: Dannyn Kuusamo, Kari Tapion Viisitoista kesää... – Suurelle yleisölle Ami Jaaran ääni on tutuin 70-luvun hittien taustakuorosta. (70-vuotishaastattelu.) *Helsingin Sanomat*, 17.4.2020. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 25.8.2023.
3. ↑  MUSIIKKIVIDEOHelmi-orkesteri: "Mahtava saada vihdoin äänite ulos" *tanssiin.fi*.  10.5.2019. Viitattu 25.8.2023.
4. 1 2  60-luvun bändit, Oulun kaupunginkirjasto. (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Historiikki, Express-yhtyeen sivusto. (Arkistoitu – Internet Archive)
6. 1 2 3 4  Ami Jaara & Amico, Finrila.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  La Strada, Facebook.

Aiheesta muualla
----------------

* Aimo Jaaran esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Aimo Jaaran sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Aimo Jaaran sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Huerta syyskuussa 2017.
**Sofia Christine Huerta** (s. 14. joulukuuta 1992 Boise, Idaho, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän edustaa NWSL-liigassa pelaavaa Seattle Reigniä ja Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkuetta. Hän on edustanut myös Meksikon naisten jalkapallomaajoukkuetta. Hänen pelipaikkansa on puolustaja.

Huerta pelasi Meksikon maajoukkueessa vuoden 2012 alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailuissa ja teki turnauksessa kolme maalia. Hän pelasi Meksikon maajoukkueessa vielä useissa ystävyysotteluissa, mutta ilmoitti vuonna 2014 toivovansa päästä Yhdysvaltain maajoukkueeseen.

Huerta pelasi ensimmäisen kerran Yhdysvaltain maajoukkueessa syyskuussa 2017 ystävyysottelussa Uutta-Seelantia vastaan. Hän on edustanut maajoukkuetta vuoden 2023 naisten maailmanmestaruuskilpailuissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sofia Huerta *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)
2. ↑  Sofia Huerta *forza football*. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sofia Huerta** Wikimedia Commonsissa

Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Naeher |
2 Sanchez |
3 Huerta |
4 Girma |
5 O’Hara |
6 Williams |
7 Thompson |
8 Ertz |
9 DeMelo |
10 Horan |
11 Smith |
12 Cook |
13 Morgan |
14 Sonnett |
15 Rapinoe |
16 Lavelle |
17 Sullivan |
18 Murphy |
19 Dunn |
20 Rodman |
21 Kingsbury |
22 Mewis |
23 Fox |
Valmentaja Andonovski
**Florian Wellbrock** (s. 19. elokuuta 1997 Bremen) on saksalainen uinnin olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on erikoistunut pitkille vapaauintimatkoille ja avovesiuintiin.

Wellbrock sijoittui Kazanin MM-kilpailuissa 2015 viidenneksi avovesiuinnin viiden kilometrin kilpailussa. Hän saavutti nuorten EM-kilpailuissa avovesiuinnin 5 kilometrillä kultaa ja 10 kilometrillä hopeaa 2016. Budapestin MM-kilpailuissa 2017 hän oli 800 metrin vapaauinnissa seitsemäs. Glasgow'n EM-kilpailuissa 2018 hän saavutti 1 500 metrillä kultaa ajalla 14.36,15, avovesiuinnin sekajoukkuekilpailussa hopeaa ja 800 metrin vapaauinnissa pronssia.

Wellbrock voitti Gwangjussa 2019 maailmanmestaruuden 1 500 metrin vapaauinnissa ajalla 14.36,54 ja 10 kilometrin avovesiuinnissa ajalla 1.47.55,90. Budapestin EM-kilpailuissa 2021 hän saavutti avovesiuinnissa hopeaa sekajoukkuekilpailussa ja pronssia 10 kilometrillä. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti kultaa 10 kilometrin avovesiuinnissa ajalla 1.48.33,70 ja pronssia 1 500 metrin vapaauinnissa ajalla 14.40,91. Lisäksi hän oli neljäs 800 metrillä. Saman vuoden Kazanin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 1 500 metrillä ajalla 14.09,88 ja hopeaa 800 metrillä sekä Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa kultaa 1 500 metrillä maailmanennätysajalla 14.06,88.

Wellbrock saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2022 kultaa avovesiuinnin viidellä kilometrillä ja 4 × 1 500 metrin sekajoukkuekilpailussa, hopeaa 800 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 1 500 metrin vapaauinnissa ja kymmenen kilometrin avovesiuinnissa. Hän voitti Fukuokassa 2023 maailmanmestaruuden avovesiuinnin 5 kilometrillä ajalla 53.58,00 ja 10 kilometrillä ajalla 1.50.40,30. Dohan MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti hopeaa 1 500 metrillä ajalla 14.44,61.

Wellbrockin 50 metrin altaan ennätys 800 metrin vapaauinnissa on Budapestin MM-kilpailuissa 2022 uitu 7.39,63 ja 1 500 metrin ennätys EM-kilpailuissa 2018 uitu 14.36,15.

Lähteet
-------

1. ↑  Florian Wellbrock *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Florian Wellbrock *fina.org*. Viitattu 29.3.2024. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Swimming - Florian Wellbrock *the-sports.org*. Viitattu 25.12.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Matti Kuusio** (5. elokuuta 1927 Rauma – 10. heinäkuuta 1989 Rauma) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1975–1979 ja 1983–1987.

Elämä
-----

Keskikoulun käytyään Kuusio työskenteli viilaajana Rauman telakalla vuosina 1945–1975. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 1975 vaaleissa Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Pudottuaan vuoden 1979 vaaleissa Kuusio työskenteli Metallityöväen liiton toimitsijana Raumalla ja Porissa, kunnes palasi eduskuntaan vuonna 1983.

Kuusio oli Rauman kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1964 kuolemaansa saakka sekä Rauman kaupunginhallituksen jäsen vuosina 1971–1975 ja 1987–1989. Lisäksi hän oli muun muassa Metallityöväen liiton liittovaltuuston puheenjohtaja vuosina 1971–1979. Kuusio valittiin presidentin valitsijamieheksi vuosina 1978 ja 1982, mutta vuonna 1978 hän ei sairastumisen vuoksi voinut osallistua varsinaiseen presidentinvaaliin. 

Nuoruudessaan Kuusio harrasti painia Rauman Työväen Urheilijoissa ja toimi myöhemmin kansainvälisenä painituomarina. Hän oli TUL:n liittoneuvoston jäsen vuodesta 1970 lähtien. Kuusio kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen 61-vuotiaana heinäkuussa 1989.

Yksityiselämä
-------------

Kuusion vanhemmat olivat viilaaja Yrjö Edvard Kuusio (s. 1902) ja Anna Aleksandra Lehtonen (s. 1905). Kuusion puoliso oli Katri Kolkka (s. 1926), jonka kanssa hän avioitui 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Matti Kuusio *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 22.11.2017.
2. ↑  Heikki Koskesta valitsijamies (tilaajille) Helsingin Sanomat 14.2.1978, s. 8. HS Aikakone. Viitattu 9.4.2024.
3. ↑  Matti Kuusio TUL:n painijaosto. Viitattu 9.7.2020.
4. ↑  Kuolleita. Toimitsija Matti Kuusio.  *Helsingin Sanomat*, 14.7.1989, s. 14. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 14.7.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Stade de Gerland** on jalkapallostadion, joka sijaitsee Lyonissa Ranskassa. Ranskan pääsarjassa pelaava Olympique Lyonnais pelaa stadionilla kotiottelunsa. Stadion avattiin vuonna 1926, ja sinne mahtuu 41 044 katsojaa.

Stadionin rakentamisen aloitti vuonna 1913 seuran silloinen presidentti Tony Garnier. Rakennustyöt jouduttiin kuitenkin keskeyttämään ensimmäisen maailmansodan takia. Sodan päätyttyä rakennustyöt aloitettiin 1919 uudestaan, ja stadion valmistui 1920.

Alun perin stadionilla ei ollut katettuja istumapaikkoja. Stadionia jouduttiin kunnostamaan jälleen, jotta stadionin istumakapasiteetti saatiin lisätyksi yli 50 000:een.

Stadionia jouduttiin jälleen kunnostamaan, kun Ranska toimi isäntämaana vuoden 1998 MM-kilpailuissa. FIFA:n vaatimuksien mukaan kaikilla stadioneilla, joilla pelataan kansainvälisiä otteluita, pitää kaikkien paikkojen olla vain istumapaikkoja. Pohjois- ja eteläpääty pitivät kokonaan purkaa pois ja rakentaa ne uudestaan. Yleisurheilurata piti myös poistaa kentän ympäriltä. Stadionin uudeksi kapasiteettiksi tuli 41 044, joka on vielä nykyäänkin voimassa.

Olympique Lyonnais on pelannut stadionilla kotiottelujaan vuodesta 1950 asti. Lyon on suunnitellut muuttoa uudelle stadionille vuonna 2010.

1998 MM-kilpailuiden ottelut Stade de Gerlandilla
-------------------------------------------------

Stade de Gerlandilla pelattiin vuoden 1998 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden 5 alkulohko-ottelua sekä puolivälieräottelu.

| Päivä | Kotijoukkue | Tulos | Vierasjoukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 13. kesäkuuta 1998 |  Etelä-Korea | 1–3 |  Meksiko |
| 15. kesäkuuta 1998 |  Romania | 1–0 |  Kolumbia |
| 21. kesäkuuta 1998 |  Yhdysvallat | 1–2 |  Iran |
| 24. kesäkuuta 1998 |  Ranska | 2–1 |  Tanska |
| 26. kesäkuuta 1998 |  Japani | 1–2 |  Jamaika |
| 4. heinäkuuta 1998 |  Saksa | 0–3 |  Kroatia |
Tämä kaikki on sisältömarkkinointia, sisältömarkkinoinnin teaseri.
**Sisällöntuottaja** harjoittaa **sisällöntuotantoa**. Sisällöntuottaja on henkilö, yritys tai organisaatio, joka ideoi, kirjoittaa, videoi ja luo erilaisia sisältöjä yritysten monipuolisiin sisältömarkkinointitarpeisiin. Sisällöntuottaja toimii tavallisimmin palkattuna joko sisältömarkkinoinnin työntekijänä, itsenäisenä bloggaajana tai somevaikuttajana.

Verkkosivutuotannoissa sisällöntuottaja on tavallisesti henkilö, joka kirjoittaa sisällöt ja valitsee kuvat verkkosivuille. Suomen Digimarkkinointi Oy:n mukaan sisällöntuotanto on tekstisisältöjen kirjoittamista, kun taas copywriting on asiakkaan halujen ja tarpeiden kanavointia myytävään tuotteeseen tai palveluun tekstin välityksellä niin, että asiakas haluaa ostaa tuotteen.

Sisällöntuottajaa voidaan käyttää hoitamaan rakennetun tiedon tavoitettavuutta. Sisällöntuotantoa voidaan käyttää myös palvelemaan myös dataa, joka liittyy myös tiedostoihin, kuten valokuviin, ääniin tai videoihin.

Sisältö ja sen tuottaminen
--------------------------

Vuonna 1997 opetusministeriön asettaman kulttuuriteollisuustyöryhmän loppuraporttissa todetaan, että sisältö tarkoittaa kulttuurisen sisältötuotannon yhteydessä tekstiä, kuvaa, ääntä ja muuta viestittävää ainesta, joka pyritään viestittämään kulloinkin valittavan välineen avulla. Sisältötuotanto, tai sisältöteollisuus (*Content creation industry*) tarkoitti kauppa- ja teollisuusministeriön Sisältötuotantoprojektin määritelmän mukaan sekä perinteisille jakelukanaville että sähköisille viestimille laaditun dokumentti-, kulttuuri-, opetus-, viihde- tai markkinointiviestinnällisen ohjelmasisällön tuottamista ja siihen liittyvää liiketoimintaa.

Lähteet
-------

1. ↑  5 tapaa, miten sisällöntuottaja on avuksi *punakynapaholainen.fi*.  1.6.2023. Viitattu 26.7.2023.
2. ↑  ✍ Sisällöntuottaja vs. Copywriter? *samulikoivulahti.com*. Viitattu 28.6.2020.
3. ↑  Sisällöntuotanto, mitä se tarkoittaa - entä hakukoneoptimointi? *Sivustonikkari*.  23.8.2018. Viitattu 11.3.2020.
4. ↑  Copywriting ja sisällöntuotanto ovat kaksi täysin eri asiaa *Suomen Digimarkkinointi Oy*.  10.7.2018. Viitattu 11.3.2020.
5. ↑  Packt: What is a content provider? *Packt Hub*.  26.8.2014. Viitattu 11.3.2020. (englanniksi)
6. ↑  kulttuuriteollisuustyöryhmän loppuraportti *Kulttuuriteollisuuden kehittäminen Suomessa*.  1999. Opetusministeriö.

Aiheesta muualla
----------------

* Sisällöntuottajan koulutusohjelma (Rastor-instituutti)
**Cristina D’Avena** (s. 6. heinäkuuta 1964 Bologna, Italia) on italialainen laulaja ja näyttelijä, joka esiintyy myös televisiossa.

Hieman yli kolmivuotiaana D’Avena osallistui italialaiseen Kultaisen šekiinin laulukilpailuun (*Zecchino d’Oro*) kappaleella "Il valzer del moscerino", joka sijoittui kolmanneksi. Tämän jälkeen hän oli Kultaisen šekiilin laulukilpailun kuoron, Piccolo Coro dell’Antonianon, jäsenenä vuoteen 1976 asti, mutta jatkoi vielä nuoremman sisarensa kanssa kuorossa käymistä viiden vuoden ajan.

Vielä 1980-luvun alussa D’Avena näki laulamisen lähinnä harrastuksena. Samoihin aikoihin Canale 5 -televisiokanavan lastenohjelmien vastaava Alessandra Valeri Manera etsi naisääntä esittämään japanilaisen *Pinokkio*-animaation tunnuslaulun. Tämän jälkeen D’Avena on esiintynyt 1980-luvun loppupuolella useissa lasten televisio-ohjelmissa. Vuonna 1998 hän esiintyi myös elokuvassa ja 2007 hän julkaisi televisio-ohjelmien tunnuskappaleita sisältävän levyn. Ulkomailla, ja etenkin Euroopassa, D’Avena tunnetaan animaatioiden, etenkin japanilaisen animaatoiden alkutunnuskappaleiden (engl. "opening theme" tai "intro", ital. "sigla") laulajana. Hän lauloi sarjoihin liittyvät alun tunnusmusiikit, jotka Italian televisioyhtiöt ja muusikot tuottivat sarjoille.*selvennä*

D’Avena on julkaissut 169 albumia ja 72 singleä.*lähde?* Hän on esiintynyt myös useilla videoilla ja yhdellä DVD:llä. Televisio-ohjelmissa hän on ollut mukana 1960-luvun lopusta tähän päivään. Vielä nykyäänkin D’Avena toimii Kultaisen šekiilin laulukilpailun parissa muun muassa esiintymällä vierailevana artistina kilpailun televisio-ohjelmissa sekä laulamalla joskus yhdessä kilpailussa olevien lasten kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

* Cristina D’Avena Discogsissa.  (englanniksi)
* Cristina D’Avena Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Italia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Yves Bertucci** (s. 24. lokakuuta 1962) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.

Ura pelaajana
-------------

Bertucci aloitti peliuransa AS Cannesin joukkueessa 1980. Hän edusti seuraa kaikkiaan kuuden kauden ajan siirtyen 1986 pieneen FC Montceau Bourgogneen. Bertucci pelasi Cannesin ja Montceaun lisäksi kolmessa muussa pienehkössä ranskalaisseurassa lopettaen varsin vaatimattomaksi jääneen pelaajauransa vuonna 1996 Tours FC:n joukkueessa.

Ura valmentajana
----------------

Pelaajauransa jälkeen Bertucci on tehnyt uraa valmentajana. 1996 hän aloitti Tours FC:n reservijoukkueen käskyttäjänä siirtyen 1998 Le Mans UC:n organisaatioon reservi- ja juniorijoukkueiden valmentajaksi. Bertuccin valmennusaikana Le Mansista on ponnistanut huipulle muun muassa Didier Drogba, Olivier Thomert, Laurent Bonnart, Yohann Pelé ja Mathieu Coutadeur.

Kesällä 2008 Bertucci sai ensimmäisen koitoksensa ykkösjoukkueen päävalmentajana, kun Le Mans UC palkkasi hänet Rudi Garcian seuraajaksi edustusjoukkueen päävalmentajaksi.  Bertuccilla on täytettävänään isot saappaat, sillä Garcian johdolla Le Mans sijoittui kaudella 2007/08 yhdeksänneksi.

Le Mansin kausi 2008/09 alkoikin hyvin, mutta vuodenvaihteen jälkeen seuran meno hyytyi ja seura putosi kohti putoamisviivaa. Seurajohto sai lopulta tarpeekseen helmikuussa 2009 ja Bertucci joutui jättämään tehtävänsä. Hän jatkaa kuitenkin seurassa Daniel Jeandupeux’n apuvalmentajana. 

Kesäkuun lopulla 2009 Paris Saint-Germainin uusi päävalmentaja Antoine Kombouaré nimesi Bertuccin uudeksi apuvalmentajakseen.  Kaksikko teki menestyksekästä yhteistyötä PSG:ssä joulukuun lopulle 2011 saakka, kunnes Kombouaré sai potkut. Bertucci itse jätti seuran tammikuussa 2012, kun uusi päävalmentaja Carlo Ancelotti nimesi itselleen uuden valmennustiimin. 

Bertuccin ja Kombouarén yhteistyö jatkui PSG:stä saatujen potkujen jälkeen Al-Hilalissa kesäkuussa 2012. Kaksikko sai kuitenkin potkut jo vuodenvaihteen jälkeen. Heinäkuussa 2013 he aloittivat RC Lensin peräsimessä ja luotsasivat seuran takaisin pääsarjaan kauden 2013/14 päätteeksi. Kesällä 2016 Bertucci siirtyi Kombouarén mukana EA Guingampin apulaisvalmentajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Jeandupeux nommé entraîneur (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  PSG coach names assistant
4. ↑  Yves Bertucci quitte le PSG (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  A Guingamp, Kombouaré veut "faire grandir le club"


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Rudi Garcia** | **Le Mans UC:n päävalmentaja**2008–2/2009 | Seuraaja:**Daniel Jeandupeux** |
**Eemeli Parras**, oikea nimi **Johan Emil Partainen**, myöhemmin *Partanen* (18. helmikuuta 1884 Helsinki – 23. tammikuuta 1939 Kotlas) oli suomalaissyntyinen Yhdysvalloissa ja myöhemmin Neuvostoliitossa asunut toimittaja ja kirjailija.

Elämä
-----

Parraksen ajurina toiminut isä kuoli hänen ollessaan 2-vuotias. Parras kävi kansakoulun Mäntsälässä ja teki sitten erilaisia sekatöitä kunnes tuli 1901 Helsinkiin viilarin oppiin. Työnsaanti oli kuitenkin vaikeaa ja vuonna 1902 Parras lähti siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan. Hän oli mukana kirjailija Matti Kurikan Sointula-hankkeessa Kanadassa mutta sen romahdettua Parras joutui hankkimaan elantonsa kuparikaivoksen työmiehenä. 

Parras palasi 1907 Suomeen ja toimi jonkin aikaa muun muassa Lahdessa ilmestyneen *Raivaaja*-lehden toimittajana. Hän palasi kuitenkin Yhdysvaltoihin 1910. Parras toimi nyt työväenjärjestöjen luennoitsijana, oli toimittajana useissa amerikansuomalaisissa työväenlehdissä (*Työmies*, *Raivaaja*) ja osallistui ammattiyhdistys- ja puoluetoimintaan. Hän julkaisi näihin aikoihin myös ensimmäisen runokokoelmansa *Pohjalta*. Ensimmäisen maailmansodan vuosina Parras joutui viranomaisten pidättämäksi sodanvastaisen toimintansa vuoksi. Hän johti myös 1914–1915 käytyä kaivosmiesten lakkoa.

Vuonna 1919 Parras liittyi vastaperustettuun Amerikan kommunistiseen puolueeseen. Hän jatkoi toimittajantyötä Astoriassa Oregonissa ilmestyneessä *Toveri*-lehdessä ja toimi puolueen agitaattorina. Vuonna 1932 Parras karkotettiin Yhdysvalloista poliittisen toimintansa takia ja hän muutti Neuvostoliittoon asettuen asumaan Petroskoihin. Parras työskenteli kustannusliike Kirjassa kaunokirjallisuuden toimittajana ja hän pääsi 1934 Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi. 

Parras toimi aktiivisesti Karjalan kirjailijaliiton yhteydessä toimineessa Suomen Kommunistisen Puolueen tukiryhmässä.

Parras joutui Stalinin puhdistusten uhriksi ja kuoli pakkotyöleirillä Arkangelin alueella vuonna 1939.

Yksityiselämä
-------------

Parraksen puoliso oli näyttelijä Anna Talma, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1910.

Teoksia
-------

* *Villit vuoret*, näytelmä.
* *Jymyvaaralaiset*, romaani.
* *Jättiläisvaltimo sykkii*, näytelmä.
* *Maura*, karjalaisaiheinen romaani. 1937 (vain katkelma siitä julkaistiin)

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Eemeli Parras*** 

* Eemeli Parras SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Urho Ruhanen: Eemeli Parras - piirteitä kirjailijakuvaan. Punalippu 7/1978 (Archive.org)

### Viitteet

1. ↑  Irina Takala: *Taistelua ja kuolemaa. Neuvosto-Karjalan suomalaiset 1920–30-luvuilla*, s. 156. Karjalan Sivistysseura, 2021. ISBN 978-952-7193-55-6.
2. ↑  Pakinaa suomalaisten näyttämäharrastuksista Amerikassa.  *Työväen näyttämötaide*, 1926, nro 7-8, s. 133-134. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Parkwood Entertainment on Yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijän ja esiintyjä Beyoncén vuonna 2010 perustama viihdealan yritys ja tuotantoyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 2010, ja sen toimistot sijaitsevat Yhdysvalloissa Los Angelesissa ja New Yorkissa. 

Yhtiön toimintaan kuuluvat musiikin, elokuvien ja televisio-spesiaalien tuotattaminen. Alkuperäisellä nimellään Parkwood Pictures, yhtiö julkaisi elokuvan *Cadillac Records* (2008), jossa Beyoncé näytteli ja oli yhteistuottajana. Yhtiö on nimetty Knowles-Carterin Houstonissa sijaitsevan lapsuuden kotikadun mukaan. 

Yhtiö on myös julkaissut elokuvat *Obsessed* (2009), jossa Beyoncé näytteli ja toimi päätuottajana, sekä laulajan vuoden 2016 *Lemonade*-albumin mukana julkaistun samannimisen elokuvan. Parkwood Entertainment on tämän lisäksi tuottanut Beyoncén The Mrs. Carter Show World Tour (2013-2014) ja The Formation World Tour (2016) kiertueet sekä "Homecoming"-esitykset Coachella Valley Music and Arts festivaalilla vuonna 2018. Yhtiö on toiminut myös yhteistuottajana Beyoncén ja Jay-Z:n tähdittämillä On The Run Tour (2014) ja On The Run II (2018) -kiertueilla sekä vuoden 2023 Renaissance World Tourilla.

Artistit
--------

**Nykyiset artistit**

* Beyoncé
* The Carters
* Chloe x Halle
	+ Chlöe
	+ Halle

**Entiset artistit**

* Ingrid Burley
* Sophie Beem

Julkaisut
---------

### Musiikki

**Beyoncé**

* *4* (2011)
* *Beyoncé* (2013)
* *Beyoncé: Platinum Edition* (2014)
* *Lemonade* (2016)
* *Homecoming: The Live Album* (2019)
* *The Lion King: The Gift* (2019)
* *The Lion King: The Gift* (Deluxe) (2020)
* *Renaissance* (2022)
* *Cowboy Carter* (2024)

**The Carters**

* *Everything Is Love* (2018)

**Chloe x Halle**

* *Sugar Symphony* (2016)
* *The Two of Us* (2017)
* *The Kids Are Alright* (2018)
* *Ungodly Hour* (2020)
* *Ungodly Hour* (Chrome Edition) (2021)

**Chlöe**

* *In Pieces* (2023)

**Sophie Beem**

* *Sophie Beem* (2016)

**Ingrid Burley**

* *Trill Feels* (2016)

### Elokuvat

* *Cadillac Records* (Sony Music Filmin kanssa) (2008)
* *Obsessed* (Rainforest Filmsin kanssa) (2009)
* *Black Is King* (Walt Disney Picturesin kansa) (2020)
* *Renaissance: A Film by Beyoncé* (2023)

### Televisiospesiaalit

* *I Am... World Tour* (2010)
* *Beyoncé: Year of 4* (2011)
* *Live at Roseland: Elements of 4* (2011)
* *Life Is But a Dream* (2013)
* *Beyoncé: X10* (2014)
* *On the Run Tour: Beyoncé and Jay-Z* (2014), (Roc Nationin kanssa)
* *Lemonade* (2016)
* *Homecoming* (2019)
* *Beyoncé Presents: Making The Gift* (2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Parkwood Entertainment | LinkedIn *www.linkedin.com*. Viitattu 29.3.2024. (englanniksi)
**Gulfstream Aerospace Corporation** on yhdysvaltalainen lentokonevalmistaja, joka tunnetaan suunnittelemistaan ja valmistamistaan liikelentokoneista. Yhtiö on General Dynamicsin omistuksessa.

Historia
--------

Grumman Gulfstream I
Gulfstream sai alkunsa 1950-luvun lopulla, kun Grumman Aircraft Engineering Company kehitti potkuriturbiinikäyttöistä liikelentokonetta. Se sai nimekseen Grumman Gulfstream I. *Gulf Stream* tarkoittaa Golfvirtaa. Liikelentokoneosasto erotettiin omaksi yhtiökseen, Gulfstreamiksi, jonka tilat siirrettiin Savannahiin Georgiaan. Vuonna 1978 American Jet Industries osti Gulfstreamin, joka sai nimekseen Gulfstream American. 1980-luvun alussa nimi vaihtui Gulfstream Aerospace Corporationiksi ja siitä tuli vuonna 1985 Fortune 500 -yhtiö. Puolustusteollisuusyhtiö General Dynamics osti Gulfstreamin 1990-luvun lopulla. 2000-luvulla Gulfstream on yksi maailman johtavia ja edistyksellisimpien liikesuihkukoneiden valmistajia. Koneita on ykstoyisten käyttäjien lisäksi paljon myös valtiollisessa käytössä ja modifioituina sotilastehtäviin.

Tuotteet
--------

### Nykyinene liikesuihkukonemallisto

G650
* Gulfstream G280
* Gulfstream G400
* Gulfstream G500
* Gulfstream G600
* Gulfstream G650
* Gulfstream G650ER
* Gulfstream G700
* Gulfstream G800

### Historialliset mallisarjat

Suluissa valmistusvuodet.

* Grumman Gulfstream I (1959–1969)
* Grumman Gulfstream II (1967–1980)
* Gulfstream III (1979–1986)
* Gulfstream IV/G300/G400 (1985–2018)
* Gulfstream G100/IAI Astra SPX (1985–2017)
* Gulfstream G200/IAI Galaxy (1997–2011)

### Prototyypit/muut suunnitelmat

Suluissa ensimmäisen lennon vuosi.

* Gulfstream American Hustler (1978)
* Gulfstream Peregrine 600 (1981)
* Gulfstream Peregrine (1983)
* Suhoi-Gulfstream S-21 (peruttu)
* Gulfstream X-54 (suunnittelussa)

Lähteet
-------

1. ↑  Joel Thomas: How Gulfstream Became a Business Aviation Leader *www.stratosjets.com*.  19.5.2014. Viitattu 4.4.2024. (englanniksi)
2. ↑  The world's finest aircraft Gulfstream. Viitattu 4.4.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gulfstream Aerospace** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Gulfstream Aerospace
**Erkki Arvid Kumpunen** (22. toukokuuta 1925 Suolahti – 21. kesäkuuta 1990) oli suomalainen urheiluselostaja ja mäkihyppääjä sekä mäkihypyn arvostelutuomari. Hän selosti Yleisradion radio- ja tv-lähetyksiin vuodesta 1963, muun muassa Sapporon talviolympialaisia 1972 sekä kesäolympialaisia vuodesta 1972. Lisäksi hän selosti muun muassa hiihdon, ampumahiihdon, pikaluistelun ja suunnistuksen arvokilpailuja. Hän kirjoitti artikkeleita muun muassa teoksiin *Uljaat mäkikotkamme* ja *Talviurheilun sankarit*.

Kumpunen kilpaili nuorempana mäkihypyssä ja sijoittui neljänneksi Ounasvaaran kisoissa 1946 sekä SM-kilpailuissa 1951. Hän oli vuodesta 1969 Kansainvälisen hiihtoliiton (FIS) mäkihypyn arvostelutuomari. Kumpunen saavutti myös neljä SVUL:n Keski-Suomen piirin mestaruutta.

Erkki Kumpunen sai Suomen Leijonan ritarimerkin 1979. Kumpunen toimi Suolahden Urheilijoiden puheenjohtajana vuosina 1961–1967. Hän oli myös Suomen Hiihtoliiton liittovaltuuston (1964–1965) sekä mäki- ja arvostelutuomarivaliokunnan jäsen. Piirinsä mäkivalmentajana hän toimi 15 vuotta. Kumpuselle myönnettiin SVUL:n hopeinen ansiomerkki (1975), Suomen Hiihtoliiton hopeinen ansiomerkki (1962) ja hopeinen plaketti (1975). Hänelle myönnettiin myös Pihtiputaan keihäskarnevaalien Karnevaalimitali.

Varsinaiselta ammatiltaan Kumpunen oli konttoristi ja toimistoesimies.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuolleita, Erkki Kumpunen, Etelä-Suomen Sanomat, 1990, No 171, sivu 9, julkaistu 27.6.1990
2. ↑  Maakunnan äänet – Anssi Ritari ja monta muuta.  *Keskisuomalainen*, 30.9.2018, s. 33.
3. 1 2 3 4  Urheilumme kasvot Osa 1, Kumpunen, Erkki Arvid, sivu 759. Vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1979
4. 1 2 3  Arponen, Antti O. (toim.): *Suomen urheilutoimittajat 1986*, s. 109. , 1986. ISBN 951-97170-1-3.
5. ↑  Pihtiputaan keihäskarnevaalit | Karnevaalimitalien saajat *www.keihaskarnevaalit.com*. Viitattu 28.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Elävä Arkisto: Erkki Kumpunen selostaa Tomi Poikolaisen olympiavoittokilpailua jousiammunnassa (Moskova 1980)
**Einar Fredrik Napoleon Candolin** (5. tammikuuta 1869 Ullava – 10. maaliskuuta 1957 Lohja) oli suomalainen teologi, Turun suomalaisen lyseon rehtori 1910–1920, Turun tuomiorovasti 1920–1935, Turun kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1918–1933 ja Lohjan kirkkoherra 1935–1950. 

Einar Candolinin vanhemmat olivat lääninrovasti Anders Adrian Candolin ja Fredrika Mathilda Ervast ja puoliso vuodesta 1903 Aino Julia Gummerus. Pappi ja nuorsuomalainen aktiivi Artur Candolin oli hänen veljensä. Einar Candolin tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1888, filosofian maisteriksi hän valmistui 1890 ja teologian kandidaatiksi 1898. Candolin vihittiin papiksi 1899. Hän toimi opettajana vuodesta 1890, ennen Turkua Helsingissä ja Kuopiossa. Candolin julkaisi teologisia ja raamatunhistoriallisia tekstejä ja työskenteli vuoden ajan *Turun Sanomien* toimituksessa.

Arkkipiispanvaali 1934
----------------------

Einar Candolin sai joulukuun 1934 arkkipiispanvaalissa eniten ääniä, mutta Kivimäen hallitus esitti arkkipiispaksi Erkki Kailaa. Candolin oli saanut vaalissa 10 ääntä Kailaa enemmän ja
*Kotimaa* ryhtyi heti vaalin jälkeen viestittämään kahden kärkiehdokkaan vapaasta valinnasta. Kotimaa vihjaili, että arkkipiispaksi tulisi valita Kaila. Kivimäen hallitus teki esityksen, jonka mukaan arkkipiispaksi nimitettäisiin Kaila ja Candolin jäi historiaan ainoana henkilönä, joka jäi valitsematta arkkipiispaksi ensimmäiseltä vaalisijalta.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 42. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
2. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853-1899. (Viitattu 9.9.2018)
3. ↑  Jalovaara, Ville: *Myrskyä ja mystiikkaa*, s. 52–70. Suomen tasavallan presidentit ja kirkko. Kirjapaja, 2018. ISBN 978-952-288-855-6.
4. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 1 p. 1660
5. ↑  Erkki Kaila, Kokoomus.net


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |