recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Primaari lateraaliskleroosi** (PLS) on motoneuronitauteihin kuuluva harvinainen sairaus. Se rappeuttaa keskushermostossa sijaitsevaa ylempää liikehermoa. Tässä se eroaa ALS-taudista, jossa oireet koskevat myös selkäytimen etusarvesta lähtevää alempaa liikehermoa. ALS-tautiin verrattuna primaari lateraaliskleroosi on tyypillisesti hitaammin etenevä eikä se suoraan vaikuta elinajanodotteeseen. ALS-taudin ja primaarin lateraaliskleroosin lisäksi motoneuronitauteihin kuuluvaksi lasketaan vain alempaan motoneuroniin oireiltaan rajoittuva progressiivinen lihasatrofia (PMA).

Jean-Martin Charcot kuvasi primaarin lateraaliskleroosin vuonna 1874, mutta taudin systemaattinen tutkimus aloitettiin 1970-luvun loppupuolella. Se tunnistettiin erilliseksi motoneuronitaudin alatyypiksi vuonna 1988, ja sittemmin käytetyt diagnostiset kriteerit julkaistiin vuonna 1992. Primaari lateraaliskleroosi ei yleensä periydy. Sitä on kuvattu 1–5 %:lla ei-perinnöllistä motoneuronitautia sairastavista henkilöistä. Arvioitu esiintyvyys on ollut 10–20 miljoonaa kohden; hieman yleisemmäksi tauti on kuvattu miehillä kuin naisilla. Tyypillisesti primaari lateraaliskleroosi alkaa oireilla keski-iässä tai sen jälkeen, mutta tautia on tavattu jo teini-ikäisilläkin.

Primaari lateraaliskleroosi alkaa yleensä oireilla toisen alaraajan jäykistymisenä, joka vähitellen leviää toiseen alaraajaan ja sitten yläraajoihin. Lopuksi sairaus koskee myös suun ja nielun lihaksia, mikä johtaa puheen ja nielemisen ongelmiin. Jäykkyys voi ilmetä kömpelyytenä, heikkoutena ja koordinaatiovaikeuksina. Primaari lateraaliskleroosi voi ilmetä myös epätyypillisenä, jolloin esimerkiksi puheentuoton vaikeutuminen saattaa olla ensimmäinen oire. Oireiden etenemisvauhti vaihtelee eri potilailla. Osalla sairastuneista esiintyy muitakin oireita, kuten silmien liikehäiriöitä, virtsaamisvaikeuksia, virtsainkontinenssia, laihtumista, tunne-elämän muutoksia ja heikkeneviä kognitiivisia kykyjä. Sairaudelle ei ole täsmällistä tunnistamis- ja diagnosointitapaa vaan diagnoosia edeltää mahdollisten muiden sairauksien poissulku. Varmistuminen diagnoosista edellyttää myös oireiden pitkää kestoa, joka yleensä tarkoittaa vähintään neljää vuotta. Neurologisissa tutkimuksissa PLS-potilailla havaitaan kiihtyneet jännevenytysheijasteet. Babinskin merkki on positiivinen, mutta verikokeissa ei useimmiten havaita poikkeavia arvoja. Primaarin lateraaliskleroosin erottaminen etenkin ALS-taudista saattaa olla haastavaa, vaikka sairaudenkulku ja ennuste poikkeavat toisistaan.

Primaarin lateraaliskleroosin hoito kohdennetaan oireisiin. Apuna saatetaan käyttää erilaisia lääkkeitä, kuten baklofeeniä ja titsanidiinia. Toisin kuin ALS-taudin kohdalla, ei rilutsolista ole todettu olevan hyötyä primaarin lateraaliskleroosin hoidossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mari Auranen, Primaari lateraaliskleroosi (PLS) Neuroliitto, viitattu 16.1.2023
**Phosphoros** oli vuosina 1810–1813 Uppsalassa ilmestynyt kirjallinen aikakauslehti, jota julkaisivat Per Atterbom ja Vilhelm Fredrik Palmblad. Lehti edusti romantiikkaa, ja sen taustalla oli *Auroraförbundet*-kirjallisuusseura. Fosforisteina tunnetut kirjallisuuden uudistajat ryhmittyivät lehden ympärille. Lehden nimi tulee kreikasta ja tarkoittaa valontuojaa.

Historia
--------

*Phosphoroksen* ensimmäinen vihko ilmestyi elokuussa 1810. Erityisesti Per Atterbom kirjoitti lehteen aktiivisesti. Hän pyrki toteuttamaan romanttista ohjelmaa elvyttämällä vanhoja pohjoismaisia myyttejä. Hänen ohellaan runoilija Per Elgström oli merkittävimpiä kirjoittajia. Lorenzo Hammarsköld julkaisi lehdessä filosofisia kirjoitelmia Friedrich von Schellingin hengessä.

*Phosphoros* haastoi vanhemman sukupolven kirjallisen maun ja tyyli-ihanteet. Ruotsin kirjallisuuden vanhan koulun edustajien keskuudessa tehtiinkin pilaa lehdestä. Kun lehti lakkautettiin vuonna 1813, *Swensk Literatur-Tidning* nousi Uppsalan romantikkojen uudeksi pää-äänenkannattajaksi.

Vaikutus Suomessa
-----------------

Keisarillisen Turun Akatemian piirissä oli 1810-luvulla vilkasta yhteydenpitoa Uppsalaan, ja vaikutteet kulkivat molempiin suuntiin. *Phosphoros* vaikuttikin osaltaan Turun romantiikkaan. Suomessa ensimmäinen julkinen viittaus lehteen oli Johan Gabriel Linsénin väitöksessä vuonna 1811. *Phosphoros* koettiin muodikkaaksi, minkä vuoksi sitä päätyi useiden muidenkin kuin Turun romantikkojen ydinryhmään kuuluvien ylioppilaiden käsiin.

Lähteet
-------

* Sarjala, Jukka: *Turun romantiikka: Aatteita, lukuvimmaa ja yhteistoimintaa 1810-luvun Suomessa*. Historiallisia tutkimuksia 283. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2020. ISSN 0073-2559. ISBN 978-951-858-196-6.

### Viitteet

1. 1 2  Fahlstedt, E.: Pho’sphoros *Nordisk familjebok: Tjuguförsta bandet: Papua–Posselt*.  1915. Stockholm:  Nordisk familjeboks förlags aktiebolag. Viitattu 11.8.2022. (ruotsiksi)
2. ↑  Sarjala 2020, s. 13.
3. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: φωσφόρος *An Intermediate Greek-English Lexicon*.  1889. Oxford:  Clarendon Press. Viitattu 11.8.2022. (englanniksi)
4. ↑  Sarjala 2020, s. 105.
5. ↑  Sarjala 2020, s. 56.
6. ↑  Sarjala 2020, s. 107.
7. ↑  Sarjala 2020, s. 68.
8. ↑  Klinge, Matti: "Keisarillinen yliopisto", *Keisarillinen Aleksanterin Yliopisto 1808–1917*, s. 55. Helsinki: Otava, 1989. ISBN 951-1-10228-1.
9. ↑  Sarjala 2020, s. 39–40, 226–228.
10. ↑  Sarjala 2020, s. 55–56.
**Plummer–Vinsonin oireyhtymä** on oireyhtymä, jonka tyypilliset piirteet ovat raudanpuuteanemia, ruokatorven verkkomaiset muutokset ja nielemisvaikeudet. Ruokatorven limakalvomuutokset koostuvat levyepiteelistä.

Plummer–Vinsonin oireyhtymästä käytetään Isossa-Britanniassa nimitystä Paterson–Brown-Kellyn oireyhtymä. Tämä nimi tulee oireistoa koskevat löydöksensä vuonna 1919 julkaisseista Donald Ross Patersonista ja Adam Brown-Kellysta. Kansainvälisesti käytettävä nimitys tulee Henry Stanley Plummerista ja Porter Paisley Vinsonista, jotka myös havaitsivat oirekuvaan sopivia tapauksia. Plummer–Vinsonin oireyhtymän syy on tuntematon, mutta oireyhtymä on yhteydessä aliravitsemukseen. 1900-luvun alkupuoliskolla oireyhtymä vaikutti yleisemmältä lauhkeilla pohjoisilla alueilla, varsinkin keski-ikäisillä skandinavialaisilla naisilla, mutta 1900-luvun jälkipuoliskolla esiintyvyys väheni voimakkaasti. Tähän vaikuttivat yleisesti parantunut ravitsemustila ja raudanpuutteen harvinaistuminen. Nykyään Plummer–Vinsonin oireyhtymää pidetään harvinaisena sairautena. Plummer–Vinsonin oireyhtymään sairastuneet ovat olleet diagnoosihetkellä tyypillisesti 40–70-vuotiaita, mutta joitain tapauksia on kuvattu myös lapsilla. Plummer–Vinsonin oireyhtymä aiheuttaa kasvaneen syöpäriskin ruokatorven proksimaaliosassa ja alanielussa.

Plummer–Vinsonin oireyhtymän hoidossa käytetään rautalisää. Vaikeat ja pitkäaikaiset nielemisvaikeudet vaativat usein mekaanista apua eli ruokatorven dilataatiota.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sandeep Verma, Sandeep Mukherjee, Plummer-Vinson syndrome National Library of Medicine, viitattu 16.7.2023
**Joni Savimäki** (s. 1991) on Joensuusta kotoisin oleva suomalainen lentopalloilija. Savimäki on pelannut vuonna 2010 alkaneen liigauransa aikana liki 200 ottelua lentopallon Mestaruusliigassa. Hän on edustanut kasvattajaseuransa Joensuun Riennon (2010–2011, 2013–) lisäksi kauden verran oululaista Sun Volleyta (2011–2012) ja raisiolaista Loimua (2012–2013) lentopalloliigassa. Riennon kanssa Savimäellä on kaudet 2016–2018 käsittävä kaksivuotinen, ulkomaalaispykälän sisältävä sopimus.

Nuorten maajoukkuetta juniorivuosinaan edustanut ja Lentopalloliiton valmennuskeskuksessa lukiovuodet harjoitellut Savimäki valittiin vuonna 2011 vuoden miesjunioriksi. Savimäki on hätyytellyt lentopalloliigan hyökkäystilojen kärkisijoja kausien 2014–2015 ja 2015–2016 aikana.

Savimäki on pelannut uransa aikana kesään 2016 mennessä yhteensä viisi A-maaottelua. Hän oli miesten lentopallomaajoukkueen mukana kesällä 2015 Bakussa järjestetyissä Euroopan kisoissa. Suomi tosin pelasi kisoissa niin sanotulla kakkosryhmällään, kun samanaikaisesti järjestettiin jokakesäinen Maailmanliiga. Savimäki valittiin ensimmäisen kerran miesten maajoukkueryhmään vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pelaajat *Mestaruusliiga*. Viitattu 5.5.2016.
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Joni Savimäki jatkaa Liiga-Riennossa *Karjalainen*.  11.4.2016.  Arkistoitu 31.5.2016. Viitattu 5.5.2016.
4. ↑  Joni Savimäki jatkaa Riennon riveissä *Karjalainen*.  29.5.2015.  Arkistoitu 31.5.2016. Viitattu 5.5.2016.
5. ↑  Miesten maajoukkue uudistuu kesäksi - katse tulevaisuuteen  5.4.2016. Suomen Lentopalloliitto. Viitattu 5.5.2016.
6. ↑  Riento :: Joni Savimäelle paikka maajoukkueeseen. Peliura jatkuu Riennossa *www.liigariento.org*. Viitattu 5.5.2016.  [vanhentunut linkki]
7. ↑  Euroopan kisoihin matkaa Suomelta kotimaan liigasta kasattu lentopallomaajoukkue *SuomiUrheilu*.  26.5.2015. Viitattu 5.5.2016.
8. ↑  Berruto valitsi tukun nuoria maajoukkueryhmään  8.3.2010. MTV Sport. Viitattu 5.5.2016.
9. ↑  Eerikäinen, Janne: Mauro Berruto: Emme välitä roskalehden mustista pilvistä *Urheilulehti*.  8.3.2010. Viitattu 5.5.2016.
**Walter Emil Berndt von Konow** (29. maaliskuuta 1866 Iisalmi – 24. heinäkuuta 1943 Sääksmäki) oli suomalainen von Konow -sukuun kuulunut museoasiantuntija.

Von Konowin vanhemmat olivat eversti Johan Emil von Konow ja Hilda Charlotta Amalia Tudeer. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1892 ja toimi jonkin aikaa Haminan kadettikoulun historian opettajana ja sitten Turun kouluissa, muun muassa Heurlinin tyttökoulussa 1900-1925. Von Konow teki toisaalta merkittävän elämäntyön Turun kaupungin historiallisen museon intendenttinä 1896-1933, kartuttaen ja järjestäen museon kokoelmia. Museo tuli tunnetuksi muun muassa suomalaista asumiskulttuuria 1600-luvulta aina 1850-luvulle koskevista asuntojen sisustuksien esittelyistä. Von Konow hoiti myös museon kokoelmien luetteloinnin yksinään. Hänen vaikutuksensa museoharrastukseen laajemminkin oli huomattava. Von Konow julkaisi vuosien varrella useita museota koskevia opaskirjoja, kuten *Tien opas Turun kaupungin historiallisessa museossa Turun linnassa* jo vuonna 1907. Hänet tunnetaan myös laulujen sanoittajana. Von Konow kuoli naimattomana, säveltäjä Jean Sibelius oli hänen lapsuuden ystävänsä.

Von Konow oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894. Maanviljelijä, valtiopäivämies Adolf Ferdinand von Konow oli hänen veljensä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 400. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. 1 2  VON KONOW Walter Emil Berndt. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.   Viitattu 10.4.2014.
3. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 322 Viitattu 10.4.2014.
4. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1894 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1894. Tredje delen. Helsingfors: Helsingfors Central-Tryckeri, 1895, ss. 1537–1544.
5. ↑  Kuolleita.  *Turun Sanomat*, 7.10.1930, nro 270, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Lauri Kalervo Kirves** (24. huhtikuuta 1914 Viipuri – 25. tammikuuta 1985 Helsinki) oli Suomen Metsäteollisuuden Keskusliiton pitkäaikainen toimitusjohtaja.

Lauri Kirveksen vanhemmat olivat postiljooni Antti Kirves ja Gustava Räsänen ja puoliso vuodesta 1937 Anna Marjatta Paloheimo. Kirves tuli ylioppilaaksi 1931 ja valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi 1943. Hän toimi konttoripäällikkönä Helsingin Osuuskaupassa 1936–1942 ja Vako-yhtiössä 1942–1945. Suomen Tukkukauppiaiden Liiton johtaja Kirves oli 1945–1950 ja toimitusjohtaja 1950–1960. Suomen Metsäteollisuuden Keskusliiton toimitusjohtajana hän työskenteli 1961–1979. Hänellä oli myös useita kansallisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Kirves oli reservin majuri (1968).

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 388 (Viitattu 11.6.2020)
2. 1 2  Kuolleita. Kauppatiet. maisteri Lauri Kirves. *Helsingin Sanomat*, 26.1.1985, s. 16.

Aiheesta muualla
----------------

* Lauri Kirves talar om vår framtid. (Haastattelu) *Affärsmagasinet Forum*, 04.04.1973, nro 1973-06, s. 16-17. ISSN 0533070X. Artikkelin verkkoversio.  sv
**Lauri Kullervo Viding** (10. elokuuta 1913 Viipuri – 20. huhtikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari, rakennusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Vidingin vanhemmat olivat verhoilija Karl Johan Viding ja Emilia (Emma) Stubb. Vuorineuvos, ministeri Paavo A. Viding ja teollisuusneuvos Eino Viding olivat hänen veljiään. Lauri Vidingin puoliso vuodesta 1942 oli Kaarina Köri. Viding valmistui rakennusmestariksi Helsingin teollisuuskoulusta vuonna 1940. Osallistuttuaan jatkosotaan, minkä aikana hän toimi myös Viipurin sotilashallintopiirin jälleenrakennusosastolla, Viding työskenteli useissa eri rakennusliikkeissä. Vuonna 1949 hänestä tuli helsinkiläisen Runkotyö-yhtiön teknillinen johtaja.

Oman rakennusliikkeen Viding perusti vuonna 1951. Yhtiö rakensi julkisia, teollisia ja liiketiloja Etelä- ja Kaakkois-Suomessa sekä asuinrakennuksia varsinkin pääkaupunkiseudulla. Herttoniemen kirkko, Järvenpään kirkko ja Käpylän kuntouttamislaitos ovat esimerkkejä yhtiön kohteista. Yritys toteutti myös useita kokonaisia alueita, esimerkiksi Helsingin Roihuvuoressa, Vartioharjussa ja Lehtisaaressa. Aluerakentamiseen liittyen Viding oli vuonna 1964 mukana perustamassa Rakennustuotanto Salpa -yhtiötä. Viding kehitti myös merkittävästi betonivalumuottien käyttöä rakentamisessa.

Viding tunnettiin urheilu-, kuorolaulu- ja karjalaisen kultuurin harrastuksistaan. Hän oli perustamassa kolmea eri oppikoulua ja tuki lahjoituksin useita järjestöjä ja yhdistyksiä. Eläkkeelle Viding jäi vuonna 1974 ja myi rakennusyrityksensä vuonna 1981. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lauri Viding *Biografiasampo*. Viitattu 27.3.2022.
2. 1 2  Ihmiset. Kuolleet. Teollisuusneuvos Lauri Viding. Karjalaisrakentaja siirtyi pääkaupunkiseudulle. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  5.5.1998. Viitattu 27.3.2022.
3. ↑  60 vuotta tänään. "Kysyntä määrää asunnot, rakentajalla ei ole valtaa". *Helsingin Sanomat*, 10.8.1973, s. 10.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Lääkäriyksiköllä** tarkoitetaan ensihoidossa toimivaa ensihoitolääkärillä miehitettyä liikkuvaa yksikköä, jonka tehtäviin kuuluu osallistua korkeariskisiksi arvioituihin ensihoitotehtäviin sekä ohjata ja koordinoida alueensa päivittäistä ensihoitotoimintaa. Näitä korkeariskisiä tehtäviä lääkäriyksiköillä voi olla niin yksityiskodeissa ja vapaa-ajan asunnoilla kuin julkisissa rakennuksissa tai julkisilla alueilla, samoin kuin etenkin perusterveydenhuollon hoitolaitoksissa. 

Lääkäriyksikkö on osa erikoissairaanhoitoa ja tuo potilaan luo sairaalatasoisen tehohoidon ja erikoislääkärin ammattitaidon. 

Lääkäriyksikkö hälytetään hätäkeskuksista hätäkeskuspäivystäjän tekemän riskinarvion perusteella tai jo kohteessa olevan ensihoitohenkilöstön pyynnöstä. Lääkäriyksikkö voi liikkua joko helikopterilla tai kohteen etäisyyden tai lentokelin niin vaatiessa myös maitse. Lääkäriyksikkö ei yleensä kuljeta potilaita vaan tärkein tehtävä on tuoda lääkäri potilaan luo. Potilaat kuljetetaan yleensä ambulanssilla ja lääkäriyksikön lääkäri tarvittaessa saattaa potilaan kuljettavan ambulanssin kyydissä.

Hälytyksiin paikan päällä osallistumisen lisäksi yksi erittäin tärkeä lääkäriyksikön tehtävä on antaa hoito-ohjeita potilaan luona oleville hoitajille ja (perusterveydenhuollon) lääkäreille. Ensihoitajat ottavat yhteyttä lääkäriyksikön ensihoitolääkäriin puhelimitse ja viranomaisradioverkon päätelaitteilla. Lisäksi muut telemetriset viestintäkanavat alkavat yleistyä; ensihoitolääkäri voi saada nähtäväkseen sähköiseen tietojärjestelmäsovellukseensa reaaliaikaisesti potilaasta mitatut lukuarvot, kuten verenpaineen, veren happikyllästeisyyden, sydänsähkökäyrän. Samaa reittiä pitkin lääkäri voi myös antaa määräyksiä potilaalle annettavista hoidoista.*lähde?*.

Lääkäriyksiköt Suomessa
-----------------------

Suomessa on kuusi kuljettamaan kykenevää, sekä viisi ei-kuljettavaa lääkäriyksikköä. Suomen kuljettavat lääkäriyksiköt ovat helikoptereita. Lääkäriyksiköillä, joilla on liikkumisvälineenä helikopteri, on lisäksi maitse liikkuva ajoneuvo sääesteiden ja lähialuetehtävien varalle. Nämä eivät kuitenkaan ole kuljattavia yksiköitä. Rovaniemellä toimiva FinnHems 51 toimii ilman lääkäriä, mutta on kuljettava yksikkö.

Kuljettavat:

* FinnHems 10 (Vantaa)
* FinnHems 20 (Turku)
* FinnHems 30 (Tampere)
* FinnHems 40 (Seinäjoki)
* FinnHems 50 (Oulu)
* FinnHems 60 (Kuopio)
* FinnHems 51 (Rovaniemi)

Ei-kuljettavat:

* Satakunta 00 (Pori)
* Helsinki 10 (Helsinki)
* Kymenlaakso 20 (Kouvola)
* Etelä-Karjala 31 (Lappeenranta)
* Päijät-Häme 00 (Lahti)

Katso myös
----------

* Porrastettu ensihoitojärjestelmä

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvaus lääkäriyksikön toimenkuvasta Nurmijärven kunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Itä- ja Keski-Suomen lääkäriyksikkö Ilmarin sivuilta esittelyä toiminnasta
Bodornan kirkko.
Aragvin laakso Bodornassa.
**Bodorna** (georg. ბოდორნა) on kylä Georgiassa. Se sijaitsee Georgian sotilastiellä kahdeksan kilometrin päässä Dušetin kaupungista Mtskheta-Mtianetin alueella maan itäosassa. 

Bodorna sijaitsee Aragvi-joen pienen sivuhaaran, Dušetis-khevin, oikealla rannalla 880 metrin korkeudella merenpinnasta. Kylä linnoitettiin keskiajalla, jotta sinne voitaisiin majoittaa pakolaisia viereisiltä paikkakunnilta ulkomaiden hyökkäysten aikana. Niinpä Bodornan ihmisen kaivertamien luolien tiedetään toimineen Aragvin laakson väestön suojapaikkana, kun Timur Lenkin turkkilais–mongolialainen armeija hyökkäsi Georgian ylämaille 1390-luvulla. 

Kylän eteläpuolella on 15 metriä korkea pylväs, jonka alkuperä ei ole täysin selvillä. Se muistuttaa ihmishahmoa, munkkia, ja se saattaa olla ihmisen veistämä rakennelma, joka on kaiverrettu kulttitarkoituksiin eroosion valmiiksi kuluttamasta kalliosta varhaisella kristityllä kaudella mahdollisesti 400–500-luvuilla. Pylväässä on yksi suurista luolista, joita käytettiin suojina Timurin hyökkäysten aikana. Keskiaikaisen kronikan mukaan Timurin sotilaat laskeutuivat pylvästä köysiä pitkin ja ampuivat palavia nuolia ihmisiä täynnä olevaan luolaan. 

Bodornassa on 1400-luvulla rakennettu Jumalansynnyttäjän syntymän kirkko, joka toimi Šaburidze-suvun Aragvin herttuoiden sukukirkkona ja hautausmaana. Se rakennettiin lähes kokonaan uudelleen vuonna 1717 ajan kaiverruksen mukaan. Nykyaikaan säilynyt rakennus on yksilaivainen kupolikirkko, joka seisoo metsäisellä rinteellä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bodorna*, s. 442. Tbilisi: Georgian Soviet Encyclopedia, vol. 2, 1977.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bodorna** Wikimedia Commonsissa
**Lapin sairaanhoitopiiri** (lyhennys **LSHP**) eli virallisesti **Lapin sairaanhoitopiirin kuntayhtymä** oli viidentoista Lapin maakunnan kunnan yhteisesti omistama kuntayhtymä, joka vastaa alueensa väestön erikoissairaanhoidon palveluista sekä päihdeongelmaisten hoidosta ja kuntoutuksesta. Tehtäviensä hoitamiseksi sairaanhoitopiiri teki yhteistyötä perusterveydenhuollon ja sosiaalihuollon kanssa.

Kuntayhtymän kotipaikka oli Rovaniemi. Lapin sairaanhoitopiiri kuului Oulun yliopistollisen sairaalan erityisvastuualueeseen (Erva-alue).

Lapin sairaanhoitopiirin vastuualueella asui 117 360 ihmistä (31.12.2018). Lisäksi Lapin maakunnassa kävi vuosittain noin 1,8 miljoonaa matkailijaa. Sairaanhoitopiirille olivat suuret etäisyydet ominaisia. Esimerkiksi Utsjoelta oli 450 ja Kilpisjärveltä 425 kilometriä Lapin keskussairaalaan Rovaniemelle.

Sairaanhoitopiirin toiminta päättyi 31. joulukuuta 2022 osana Sote-uudistusta. Nykyisin alueen sosiaali-, terveys- ja pelastustoimen palvelut tuottaa Lapin hyvinvointialue.

Jäsenkunnat
-----------


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Enontekiö
* Inari
* Kemijärvi
* Kittilä
* Kolari
 | * Muonio
* Pelkosenniemi
* Pello
* Posio
* Ranua
 | * Rovaniemi
* Salla
* Savukoski
* Sodankylä
* Utsjoki
 |

Sairaalat
---------

* Lapin keskussairaala, Rovaniemi
* Psykiatrian klinikka ja Lapin päihdeklinikka, Muurolan sairaala, Muurolan kylä, Rovaniemi

Katso myös
----------

* Länsi-Pohjan sairaanhoitopiiri

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arkistoitu kopioLapin sairaanhoitopiiri Lapin sairaanhoitopiiri, lshp.fi.  Arkistoitu 18.9.2020. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2  Arkistoitu kopioPerussopimus ja hallintosääntö Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiiri, eksote.fi.  Arkistoitu 23.10.2021. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2  Arkistoitu kopioSairaanhoitopiirien jäsenkunnat - sairaanhoitopiirit 2020  2020. Kuntaliitto, kuntaliitto.fi.  Arkistoitu 6.5.2021. Viitattu 1.9.2020.
4. ↑  Sote-uudistuksen vaikutukset kuntien omaisuuteen *Soteuudistus*.  Arkistoitu 6.2.2023. Viitattu 5.3.2023.
5. ↑  Palvelumme *lapha*. Viitattu 5.3.2023.
**Ernst Bertil Sohlberg** (4. kesäkuuta 1891 Hamina – 3. tammikuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti.

Sohlbergin vanhemmat olivat eversti Fredrik Andreas 5ohlberg (1864–1916) ja Bertha Viktoria Richter (1864-1921). Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen lakitieteen kandidaatiksi 1916. Sohlberg sai varatuomarin arvon 1919.

Sohlberg oli ulkoasiainhallinnon palveluksessa vuodesta 1919 alkaen. Hän oli ulkoministeriön 2. sihteerinä 1919, lähetystösihteerinä Kööpenhaminassa 1920–1925 ja Berliinissä 1925–1929 sekä ulkoministeriön jaostosihteerinä 1929–1931. Sohlberg toimi sitten lähetystöneuvoksena Pariisissa 1931–1935 ja Haagissa 1935–1939 sekä oli pääkonsulina Aleksandriassa 1939–1942. Hän oli disponibiliteetissa vuodesta 1942 hoitaen virkaa tekevänä ulkoasiainhallinnon virkoja. Sohlberg oli sitten Suomen va. asiainhoitajana Bratislavassa Slovakiassa 1944, ulkoministeriön jaostopäällikkönä 1946–1949, oikeudellisen osaston päällikkönä vuonna 1949, lähetystöneuvoksena Lontoossa 1949–1952 ja Bukarestissa 1952–1954. Hän sai lähetystöneuvoksen arvon 1930. Diplomaattiuransa jälkeen Sohlberg oli tasavallan presidentin kanslian päällikkönä 1954–1958.

Sohlberg oli naimisissa vuodesta 1916 Gerda Ingeborg Roseniuksen (s. 1893) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 8.1.1969, HS Aikakone. Viitattu 10.3.2018.
2. 1 2  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
3. ↑  Geni.com : Ernst Bertil Sohlberg
Näkymä Stepantsmindan kaupunkiin.
**Qazbegin piirikunta** (georg. ყაზბეგის მუნიციპალიტეტი, *Qazbegis raioni*) on piirikunta Mtskheta-Mtianetin hallintoalueella Georgiassa. Sen keskuspaikkakunta on Stepantsmindan kaupunkityyppinen taajama, entiseltä nimeltään Qazbegi. Piirikunnassa on 3 795 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 1 082 neliökilometriä, joten se on asukasluvultaan maan pienin piirikunta.

Qazbegin alue vastaa historiallista Khevin aluetta. Se rajautuu pohjoisessa Venäjään, idässä Dušetin piirikuntaan, etelässä Akhalgorin piirikuntaan ja lännessä itsenäiseksi julistautuneeseen Etelä-Ossetiaan (Džavan piirikuntaan). Alue on erittäin vuoristoinen ja yksi Kaukasuksen korkeimmista huipuista, 5 033 metriä korkea Kazbek (georg. მყინვარწვერი, *Mqinvartseri*), kohoaa sen pohjoisrajalla. Tergin, Truson ja Snon jokilaaksot halkovat aluetta. Historiallinen Georgian sotilastie kulkee piirikunnan läpi.

Alueella on useita nähtävyyksiä. Gergetin Pyhän kolminaisuuden kirkko rakennettiin 1400-luvulla ja sen luota avautuu vaikuttava maisema alas Stepantsmindan kaupunkiin. Taajamassa on paikkakunnalla syntyneen Aleksandre Qazbegin museo ja pieni vuorikiipeilymuseo. Kuuluisa Darialin sola sijaitsee muutama kilometri taajaman pohjoispuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  Georgia: Administrative units GeoHive. Viitattu 7. tammikuuta 2009.
2. 1 2  Sights and Walks in Kazbegi mountains and villages (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Qazbegin piirikunta** Wikimedia Commonsissa

* Kazbegi in the Caucasus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

  

Georgian lippuGeorgian kaupungit ja piirikunnat

|  |
| --- |
| **Piirivapaat kaupungit:** Batumi | Gagra | Kutaisi | Poti | Rustavi | Suhumi | Tqvartšeli | Tskhinvali |
| **Piirikunnat:** Abaša | Adigeni | Akhalgori | Akhalkalaki | Akhaltsikhe | Akhmeta | Ambrolauri | Aspindza | Baghdati | Bolnisi | Bordžomi | Dedoplistsqaro | Dmanisi | Dušeti | Džava | Gagra | Gali | Gardabani | Gori | Gudauta | Gulripši | Gurdžaani | Kareli | Kaspi | Keda | Kharagauli | Khašuri | Khelvatšauri | Khobi | Khoni | Khulo | Kobuleti | Lagodekhi | Lantškhuti | Lentekhi | Marneuli | Martvili | Mestia | Mtskheta | Ninotsminda | Oni | Otšamtšire | Ozurgeti | Qazbegi | Qvareli | Satškhere | Sagaredžo | Samtredia | Senaki | Sighnaghi | Šuakhevi | Suhumi | Telavi | Terdžola | Tetri tsqaro | Tianeti | Tqibuli | Tsageri | Tsalendžikha | Tsalka | Tšiatura | Tškhorotsqu | Tšokhatauri | Tsqaltubo | Vani | Zestaponi | Zugdidi |
Gutenberg-projektiin parissa työskentelevät Michael Hart ja Gregory Newby.
**Gutenberg-projekti** (engl. *Project Gutenberg*) on vuonna 1971 käynnistetty sähköisten kirjojen projekti, joka tarjoaa ilmaiseksi tuhansia teoksia Internetissä. Suurin osa kirjoista on vapaasti levitettäviä, mutta projektissa on myös jonkin verran tekijänoikeuksien suojaamia teoksia, joiden kirjoittajilta on saatu siihen lupa. Projekti on nimetty kirjapainotekniikan uranuurtajan Johannes Gutenbergin mukaan.

Gutenberg-projektin kirjoja tuotetaan lähes kokonaan vapaaehtoisvoimin. Merkittävän osan kirjoista tuottaa Distributed Proofreaders -projekti, jossa käyttäjät pystyvät oikolukemaan sekä kuvina skannattuja että tekstiksi tunnistettuja kirjoja sivu kerrallaan. Koska kuka tahansa voi tuottaa kirjallisuutta Gutenberg-projektiin, kaikkien teosten laatu ei välttämättä ole ammattimaisella tasolla, vaikka teosten laatua tarkkaillaankin ja virheitä korjataan.

Suurin osa Gutenberg-projektin kirjoista on englanninkielisiä (58 482 kpl), mutta myös ranskaksi (3 739 kpl), suomeksi (2 830 kpl), saksaksi (2 197 kpl) ja hollanniksi (1 001 kpl). Kaikkiaan teoksia on 68 kielellä yli 72 944 kpl (23.2.2024). Kirjat ovat tavallisesti tekstimuodossa, mutta osasta on myös tarjolla muita tiedostomuotoja, kuten HTML, PDF, EPUB sekä KINDLE. Epub- ja Kindle-tyyppiset kirjat voi ladata myös Dropboxiin, Google Driveen tai OneDriveen. Kokoelmaan sisältyy myös jonkin verran äänikirjoja, kuvia ja musiikkia.

Varsinaisella Gutenberg-projektilla on myös sisarprojekteja, kuten Australian Gutenberg-projekti (*Project Gutenberg Australia*), Kanadan Gutenberg-projekti (*Project Gutenberg Canada*) ja Euroopan Gutenberg-projekti (*Project Gutenberg Europe*). Samankaltainen on myös pohjoismainen Runeberg-projekti (*Project Runeberg*), jonka toimintaperiaate poikkeaa hiukan Gutenberg-projektista. Suomalainen Projekti Lönnrot toimii yhteistyössä Gutenberg-projektin kanssa. Näiden lisäksi on olemassa paljon muitakin digitalisointiprojekteja.

Katso myös
----------

* Internet Archive
* LibriVox, äänikirja-projekti
* Tekijänoikeus

Lähteet
-------

1. ↑   Books Posted or Updated Since: 2019-03-29 (teosten lukumäärän saa viemällä hiiren ao. kielen päälle)
2. ↑  About Project Runeberg *runeberg.org*. Viitattu 21.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gutenberg-projekti**.
* Gutenberg-projektin sivut – viralliset sivut (englanniksi)
* Australian Gutenberg-projektin sivut (englanniksi)
* Distributed Proofreaders (englanniksi)
* Gutenberg-projektin ilmaiset suomenkieliset e-kirjat
* Euroopan Distributed Proofreaders (Arkistoitu – Internet Archive)
* Projekti Lönnrot
Inez Leander
**Inez Katarina Leander** (1878–1969) oli ruotsalainen kuvataiteilija, graafikko ja kirjailija.

Leander opiskeli Tukholman Taideakatemiassa sekä Münchenissä ja Pariisissa. Hänen teoksiaan on esillä Ruotsin Kansallismuseossa, Tukholman Moderna Museetissa, Lundin yliopiston tiloissa, Tomelilla-museossa, Tessinin instituutissa ja Foyer Internationalissa Pariisissa. Leander maalasi laatukuvia, Lundin tuomiokirkon interiöörejä, runollisia maisemia, asetelmia sekä Martin Kockin muotokuvan.

Lähteet
-------

* Inez Katarina Leander Lexikonett Amanda
* Project Runeberg, Svenska konstnärer, Biografisk handbok, 761
* Inez Leander Ruotsin kansallismuseossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Khevin sijainti Georgiassa
Gergetin pyhän kolminaisuuden kirkko
**Khevi** (georg. ხევი, ’rotko’) on pieni historiallis-maantieteellinen alue Georgian koillisosassa. Se kuuluu nykyään Mtskheta-Mtianetin hallintoalueen Qazbegin piirikuntaan. Khevi sijaitsee Suur-Kaukasuksen pohjoisrinteillä Tergi- eli Terekjoen varrella. Alueelle johtaa etelästä Kaukasuksen ylittävä Georgian sotilastie.

Khevin maisemaa hallitsevat alppiniityt, vuorisolat ja vesiputoukset, sekä Kazbek-vuori (paikallisesti tunnettu nimellä *Mkinvartsveri*, "jään peittämä"), 5 047 metriä korkea nukkuva tulivuori. Alue on suosittu matkailukohde. Tärkeitä kulttuurikohteita Khevissä ovat Gergetin pyhän kolminaisuuden kirkko (1300-luku), Garbanin kirkko (800–900-luvut), Sionin basilika (800-luku), Betlemin luostari (800–900-luvut) ja Snon linnoitus (1500-luku).*lähde?*

Provinssin nimi, "rotko", tulee vanhalta Tsanarian alueelta, joka tunnetaan georgialaisissa kronikoissa nimellä *Tsanaretis khevi*, Tsanarin rotko. Khveiläiset ovat etnisiä georgialaisia, joita kutsutaan moskheveiksi. Heidän historiansa, perinteensä ja tapansa muistuttavat suuresti muiden Itä-Georgian vuoristoalueiden asukkaiden tapoja. Kheviläiset ovat perinteisesti eläneet patriarkaalisissa yhteisöissä, joita hallitsi *khevisberi* ("rotkon vanhin"), joka toimi tuomarina, pappina ja sotilasjohtajana.*lähde?*

Khevi on ollut pitkään strategisesti tärkeä alue läheisen Darialin solan vuoksi, sillä se yhdistää Pohjois-Kaukasuksen Transkaukasiaan Georgian sotilastien kautta. 1600-luvun lopusta vuoteen 1743 Khvein vuoristoyhteisöjen katsottiin kuuluvan Georgian kruunulle, ja alue laitettiin puoliautonomisen Aragvin ruhtinaskunnan hallintaan. Kheviläisten ankara vastarinta Aragvi-hallitsijoita kohtaan on heijastunut paitsi alueen kansankulttuuriin myös klassiseen georgialaiseen kirjallisuuteen. Venäjän keisarikunnan tuloa Georgiaan (1801) ei katsottu Khevissä hyvällä, ja paikalliset järjestivät vuonna 1804 kapinan, jonka Venäjän armeija kuitenkin kukisti. Kheviläiset onnistuivat kuitenkin säilyttämään keskiaikaisen elämäntapansa suhteellisen pitkään neuvostokaudelle asti.*lähde?*

Katso myös
----------

* Khevsureti
* Tušeti

Lähteet
-------

1. ↑  Burford, Tim: *Georgia*, s. 157, 258. Bradt Travel Guides, 2011. ISBN 9781841623573. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Khevi** Wikimedia Commonsissa
**Harry Olavi Viiala** (s. 29. kesäkuuta 1951 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Harry Viiala syntyi Helmer ja Doris Viialan perheeseen. Hänen puolisonsa on Taina Helena Viiala. Harry Viiala valmistui insinööriksi Helsingin teknillisestä oppilaitoksesta 1981. Hän oli Höyrytys Oy:n, vuodesta 2005 Päähöyry Oy, palveluksessa vuodesta 1970, toimien yhtiön hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana sekä toimitusjohtajana. Oy Filtertek Ab:n, vuodesta 2006 Sevpro Oy, toimitusjohtaja Viiala oli 2005–2011 ja hän on ollut yhtiön hallituksen puheenjohtaja. Viiala on lisäksi toiminut HLR Energia Oy:n, Hyxo Oy:n, Vodapro Oy:n, Septek Oy:n ja AA-Control Oy:n toimitusjohtajana ja hallituksissa, samoin kuin useiden muiden vedenkäsittelyn ja energiapalveluyritysten johtoelimissä. Hänellä on ollut myös liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Viiala sai 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Teollisuusneuvos Harry Viiala (1951–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 10.2.2024.
2. ↑  Lassila, Anni: Ura. Höyrymies pelastaa jäältä. Höyryä tarvitaan kun paperitehdas seisoo. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  27.1.2002. Viitattu 10.2.2024.
**Olga Mathilda Sofia Lemberg** (27. toukokuuta 1857 Turku – 16. maaliskuuta 1940 Turku) oli suomalainen koulunjohtaja.

Olga Lembergin vanhemmat olivat nahkurimestari Magnus Reinhold Lemberg ja Mathilda Charlotta Granroth. Hän sai tyttökoulun päästötodistuksen 1873 ja teki opintomatkan Saksaan 1883.

Lemberg oli aluksi opettajana Turun kaupungin ruotsalaisessa kansakoulussa. Hän siirtyi 1875 opettajaksi Turun alempaan suomalaiseen kansakouluun ja hän oli tämän koulun johtajana 1878–1883. Hän oli sitten vuonna 1882 perustetun Turun suomalaisen tyttökoulun johtajana vuoteen 1919 saakka ja opetti koulussa saksankieltä ja käsitöitä sekä koulun alkuvaiheessa myös uskontoa. Vuonna 1885 Lemberg perusti Turkuun kolmiluokkaisen valmistavan koulun poikia ja tyttöjä varten ja hän oli tämän koulun johtajana vuoteen 1916 saakka. Lemberg oli lisäksi vuonna 1895 perustetun Turun yksityisen jatko-opiston johtajana vuoteen 1925 saakka. Vuonna 1921 Olga Lemberg perusti yhdessä sisarensa Naëma Lembergin ja Maija Peronin kanssa Turun tyttöopiston. Tämä koulu toimi vuoteen 1926 saakka kunnes se luovutti omaisuutensa samana vuonna perustetulle valtion tyttökoululle.

Lemberg oli Kansanvalistusseuran Turun haaraosaston toimikunnan jäsenenä vuodesta 1889 ja Konkordialiiton Turun haaraosaston toimikunnan jäsenenä 1898–1914 sekä puheenjohtajana 1908–1914.

Olga Lembergin nuorempi sisar oli kouluneuvos Naëma Lemberg.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2 3  Olga Lemberg 80-vuotias, Helsingin Sanomat, 27.05.1937, nro 139, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Olga Lemberg död, Åbo Underrättelser, 19.03.1940, nro 77, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Suomen yksityisten oppikoulujen digitaalinen matrikkeli : Turun tyttöopisto 1921-1926
5. ↑  Kuka kukin on 1954 : Naëma Lemberg
**Elis Julius Johannes Hultin** (24. kesäkuuta 1866 Jaakkima – 12. tammikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen sortokausien aktivisti ja matkailualan toimija.

Elis Hultin syntyi Jaakkimassa toisena henkikirjoittaja Julius Hultinin ja Emma Savanderin viidestä lapsesta. Hänen vanhempi sisarensa oli tunnettu naispoliitikko Tekla Hultin. Hän aloitti sotilasuralla ja valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna 1887. Sen jälkeen hän toimi Henkivartioväen 3. Tarkk'ampujapataljoonassa Helsingissä aliluutnanttina vuodesta 1887, luutnanttina 1891 ja kapteenina vuodesta 1900. Sinä aikana hän toimi vuosina 1891-1894 Kadettikoulun opetusupseerina 1891-1894. Heikentyneen terveytensä vuoksi hän joutui eroamaan armeijasta vuonna 1900 vain 34-vuotiaana.

Hultin toimi armeijasta eroamiseen jälkeen ensin vuosina 1900-1903 ruotsalaisen matkatoimiston johtajana Berliinissä. Sen jälkeen hän siirtyi Pietariin Ludvig Nobelin konetehtaan kirjeenvaihtajaksi vuosiksi 1903-1907. Hultin siirtyi takaisin Suomeen vuonna 1907 toimien vuoteen 1909 Helsingissä Hietalahden korjaustelakan kirjeenvaihtajana ja apulaistoimitusjohtajana. Vuosina 1909-1915 hän toimi jälleen matkatoimistoalalla johtaen Suomen Matkailijayhdistyksen matkatoimistoa. Ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1915-1916 hän toimi elintarpeiden tuontia Venäjältä järjestävässä komiteassa puheenjohtajana. Itsenäistymisvaiheessa 1918 hänestä tuli itsenäistyneessä Suomessa sotaväen ja vankien muonituksen johtaja. Viimeiset parikymmentä vuotta hän oli vuonna 1918 perustetun Keskuskauppakamarin kaupallisen tiedotustoimiston päällikkönä.

Jälkipolville Elis Hultin on tullut tunnetuksi Venäjän vastaisesta toiminnasta, johon hän osallistui jo Berliinissä oloaikanaan toimien siellä kagaalin asiamiehenä ja Pietariin siirryttyään osallistui Venäjän vallankumouksellisten kokouksiin. Hänet vangittiin vuonna 1904, ja hän joutui olemaan seitsemän viikkoa vangittuna Spalernajassa. Helmikuussa 1915 hän oli mukana entisten Haminan kadettien perustaessa Sotilaskomiteaa "aktiivisten itsenäisyyspyrkimyksien kannattamiseksi ja edistämiseksi". Hultin ylennettiin 1920-luvulla reservin majuriksi.

Hultin toimi lehtimiehenä Nya Pressenissä vuosina 1898-1899. Ulkomailla ollessaan hän toimi Helsingfors Tidningarin kirjeenvaihtajana. Lehtiartikkeleissaan hän käsitteli erityisesti turismiin liittyviä kysymyksiä. Vuonna 1911 Hultin oli asiamiehenä käytännön toimintaa järjestettäessä suomalaisten ensimmäistä kertaa osallistuessa matkailunäyttelyyn Berliinissä 1911. Suomalaisen järjestelyorganisaation puheenjohtajana oli pankkiiri Otto Stenroth.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  ​ Aikalaiskirja / 1934 /  1933. Otava. Viitattu 17.1.2022.
2. ↑  Korpisaari, Harri: *Itsenäisen Suomen puolesta: Sotilaskomitea 1915–1918*, s. 65. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009. ISBN 978-952-222-144-5.
3. ↑  70 vuotta - majuri Elis Hultin.  *Helsingin Sanomat*, 23.6.1936, s. 6. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 17.1.2022.
4. ↑  Ilkka Kippola ja Jari Sedergren: ​Finland (1911) - ensimmäinen matkailuelokuva Suomesta journal.fi. Viitattu 17.1.2022.
**Mtskheta** (georg. მცხეთა) on kaupunki Mtskhetan piirikunnassa Mtskheta-Mtianetin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungissa on vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan 7 940 asukasta.

Mtskheta on yksi Georgian vanhimmista kaupungeista. Nykyisen kaupungin lähistöllä sijaitseva Armazi toimi Iberian kuningaskunnan pääkaupunkina 400–500-luvulle saakka, kunnes pääkaupunki siirrettiin Tbilisiin. Mtskheta on edelleen Georgian ortodoksisen kirkon pääkaupunki ja se on ollut maan hengellinen keskus aina 300-luvun alkupuolelta saakka, kun kristinusko otettiin Iberian valtionuskonnoksi. Se sijaitsee parikymmentä kilometriä Tbilisistä pohjoiseen Aragvi- ja Mtkvari-jokien yhtymäkohdassa. Tbilisin ja Potin välinen rautatie kulkee kaupungin ohi.

Nähtävyydet
-----------

Svetitskhovelin katedraali.
Mtskhetassa on lukuisia nähtävyyksiä. 1000-luvulla rakennettu Svetitskhovelin katedraali hallitsee kaupunkikuvaa. Paikalle on perimätiedon mukaan haudattu Kristuksen kaapu, ja sinne rakennettiin maan ensimmäinen kirkko 300-luvulla. Kuningas Vakhtang I korvasi aiemman puukirkon kivisellä 500-luvulla, ja sen jäännökset ovat edelleen jäljellä. Nykyisestä kirkosta tuli itäisen Georgian kuninkaiden hautauspaikka, ja Timur Lenkin joukot vahingoittivat sitä 1300-luvun lopulla. Kupoli restauroitiin 1400-luvulla. Kirkkoa ympäröi 1700-luvun aikana rakennettu muuri.

Svetitskhovelin lisäksi Georgian arkkitehtuurin tärkeimpiin monumentteihin kuuluu 500-luvun lopulla rakennettu Džvarin luostari, joka kohoaa korkealla kukkulalla kaupungin yläpuolella. Monille georgialaisille kirkko on maan pyhin paikka. Perimätiedon mukaan Pyhä Nino asetti paikalle ristin käännytettyään maan kristinuskoon. Paikalta on vaikuttava näkymä kaupunkiin ja Aragvin laaksoon.

Kaupungissa on muitakin kirkkoja. Samtavron kirkko sijaitsee Aghmašenebeli-kadun varrella. Se toimii nykyisin nunnaluostarina, mutta se oli aiemmin Mtskhetan herrojen residenssi ja perimätiedon mukaan sinne on haudattu kuningas Mirian III ja hänen puolisonsa Nana. Suuri kirkko on rakennettu 1130-luvulla, mutta paikalla on myös pienempi 300-luvun kirkko. Joen rannalla sijaitsee vuorostaan Samtavroa pienempi Antiokin kirkko, joka on ruusutarhan ympäröimä. Mtskhetassa on myös kaupunginmuseo. Siellä esitellään esimerkiksi alueelta löydettyä arkeologista aineistoa, kuten koruja.

Kaupungin lähistöllä sijaitsee raunioitunut Bebris tsikhen linnoitus. Se rakennettiin suojelemaan Mtskhetaa pohjoisesta tulevilta hyökkäyksiltä. Armazin akropoliin rauniot ja Tsitsamurin linnoitus sijaitsevat muutaman kilometrin päässä kaupungista. Mtskhetan kaupungin historialliset monumentit on otettu vuonna 1994 Unescon maailmanperintöluetteloon.

Lähteet
-------

1. ↑  მოსახლეობის საყოველთაო აღწერა 2014  ნოემბერი 2014. საქართველოს სტატისტიკის ეროვნული სამსახური. Viitattu 6 სექტემბერი 2016.
2. 1 2 3 4  Richard Plunkett, Tom Masters: *Georgia, Armenia & Azerbaijan*. Lonely Planet, 2004. ISBN 1-74059-138-0.
3. ↑  Unesco: Historical Monuments of Mtskheta

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mtskheta** Wikimedia Commonsissa
Gavriil Golovkin, Ivan Nikitinin maalama muotokuva.
**Gavriil Ivanovitš Golovkin** (1660–1734) oli venäläinen kreivi, diplomaatti ja valtiomies, joka toimi tsaari Pietari Suuren läheisenä neuvonantajana ja ulkoministerinä.

Golovkin oli sukua Pietari Suuren äidille Natalja Naryškinalle ja tuli hoviin vuonna 1677. Hän auttoi Naryškinaa ja Pietaria syrjäyttämään vuonna 1689 sijaishallitsijana toimineen Pietarin sisarpuolen Sofia Aleksejevnan, ja sai tämän jälkeen nimityksen valtion raha-asioiden johtoon. Golovkin seurasi Pietaria tiiviisti tämän vuosina 1696–1697 Länsi-Eurooppaan tekemällä kiertomatkalla ja työskenteli hänen kanssaan hollantilaisilla laivatelakoilla. Pietari nimitti hänet Venäjän ulkoasiainkanslian johtoon vuonna 1706. Vuonna 1709 Golovkin sai ensimmäisenä uuden kanslerin arvon, joka myönnettiin hänelle Pultavan taistelukentällä. Hänet korotettiin myös kreiviksi 1710. Vuonna 1717 Golovkinista tuli vastaperustetun ulkoasiainkollegion puheenjohtaja.

Pietari Suuren seuraajaksi 1725 tulleen Katariina I:n valtakaudella Golovkin nimitettiin jäseneksi salaneuvostoon, jolle hallitusvalta keskittyi. Katariina nimitti hänet myös testamenttinsa toimeenpanijaksi. Katariina oli toivonut valtaistuimen pysyvän Pietari Suuren jälkeläisillä, mutta kun entisen tsaarin pojanpoika Pietari II kuoli vuonna 1730, Golovkin ryhtyi tukemaan uudeksi hallitsijaksi Kuurinmaan herttuatar Annaa, joka oli Pietari Suuren velipuolen tytär. Golovkinin tuella Anna pääsi hallitsijaksi ja sai itselleen yksinvaltaisen aseman, vaikka eräät salaneuvoston jäsenet olivat pyrkineet rajoittamaan hänen valtaansa. Anna nimitti Golovkinin hallituksensa jäseneksi ja 1731 senaattoriksi, mutta Golovkin ei vanhuuden ja sairauden vuoksi enää viimeisinä vuosinaan osallistunut aktiivisesti hallitusasioihin.

Gavriil Golovkinin poika Mihail Golovkin toimi myöhemmin varakanslerina, mutta joutui syrjäytetyksi. Golovkinin kreivisuku sammui vuonna 1846.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gavriil Ivanovich, Count Golovkin (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 13.3.2014.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1908), s. 1449 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 13.3.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Manohar Joshi** (s. 2. joulukuuta 1937) on intialainen poliitikko, joka on toiminut Lok Sabhan puhemiehenä vuosina 2002–2004, Maharashtran pääministerinä 1995–1999 ja Mumbain pormestarina 1976–1977.

Joshi syntyi Nandvi-nimisessä kylässä Raigadin piirikunnassa, Maharashtrassa. Hän suoritti opintonsa suurkaupunki Mumbaissa, jossa hän myös siirtyi mukaan politiikkaan vuonna 1967 Shiv Senan ehdokkaana. Hän toimi aluksi Mumbain kaupunginvaltuustossa, kunnes hänet nimitettiin pormestariksi vuonna 1976. Pormestariksi päästessään hän oli yksi Shiv Senan varhaisimmista pormestareista.

Joshi pääsi lainsäätäjäksi Maharashtran osavaltioparlamentin ylähuoneeseen vuonna 1972. Hän palveli tehtävässä kolme kautta, kunnes hänet äänestettiin vuonna 1990 osavaltioparlamentin alahuoneeseen. Maharashtran pääministerinä hän toimi vuosina 1995–1999. Intian kansanpuolueen antamalla tuella hänestä tuli osavaltion ensimmäinen pääministeri, joka ei edustanut kongressipuoluetta. Vuonna 1999 Shiv Senan puheenjohtaja Bal Thackeray pyysi häntä eroamaan, mihin Manohar vastasi suostuvansa vaikka kertoikin medialle, että hänellä ei ole aavistustakaan miksi hänen piti erota.

Vuonna 1999 Joshi valittiin parlamenttivaaleissa Lok Sabhaan. Pääministeri Atal Bihari Vajpayee Intian kansanpuolueesta nimitti hänet raskaasta teollisuudesta ja valtionyrityksistä vastaavaksi ministeriksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 2002 asti, jolloin paikka Lok Sabhan puhemiehenä vapautui. Edellisen puhemiehen kuoltua helikopterionnettomuudessa, pääministeri Vajpayee ehdotti Joshia tehtävään. Päätös vihastutti oppositiopuolueet, koska heidän mukaansa Shiv Senan kaltaisen ääriuskonnollisen puolueen edustajan valinta puhemieheksi vahingoittaisi valtion sekulaarisuutta. Myös päätöksen ajoitus keräsi kritiikkiä, kun Gujaratin uskonnolliset väkivaltaisuudet olivat tapahtuneet äskettäin. Vajpayeen kuoltua vuonna 2018 Joshi kertoi medialle, että hänen pääsynsä Maharashtran pääministeriksi ja Lok Sabhan puhemieheksi oli puhtaasti tämän ansiota.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Manohar Joshi *The Office of Speaker of Lok Sabha*. Viitattu 19.12.2019.
2. 1 2  Vaidya, Abhay: Manohar Joshi paying the price for his politics of greed in Shiv Sena *Fistpost*.  15.10.2013. Viitattu 19.12.2019.
3. ↑  Manohar Joshi resigns, Rane next CM *Rediff*.  30.1.1999. Viitattu 19.12.2019.
4. ↑  Biographical Sketch Member of Parliament 13 th Lok Sabha: Joshi, shri Manohar *manoharjoshi.in*.  Arkistoitu 26.2.2021. Viitattu 19.12.2019.
5. ↑  Srivastava, Sanjeev: Profile: Manohar Joshi *BBC*.  9.5.2002. Viitattu 19.12.2019.
6. ↑  Became Lok Sabha speaker due to Vajpayee: Manohar Joshi *moneycontrol.com*.  16.8.2018. Viitattu 19.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Manohar Joshi** Wikimedia Commonsissa
Strahlenbergin piirtämä Venäjän kartta vuodelta 1725.
**Philip Johan von Strahlenberg** (syntyään **Tabbert**; 1676 Stralsund – 1747 Fröllinge) oli ruotsalainen upseeri ja maantieteilijä, joka työskenteli Venäjällä. Tabbert meni nuorena Ruotsin armeijan palvelukseen ja hänet ylennettiin kapteeniksi 1703. Vuonna 1707 hänet aateloitiin, jolloin hän otti nimen von Strahlenberg.

von Strahlenberg osallistui suureen Pohjan sotaan ja joutui Pultavan taistelussa venäläisten vangiksi vuonna 1709. Hänet lähetettiin sotavankina Siperian Tobolskiin, jossa hän eli vuodet 1711–1721. Tuona aikana hän tutki Siperian maantiedettä ja paikallisten alkuperäiskansojen tapoja, kieliä ja antropologiaa. von Strahlenberg palasi Ruotsiin vuonna 1722 ja julkaisi tutkimustuloksensa kahdessa kirjassa. Niistä jälkimmäinen, vuonna 1730 julkaistu *Das Nord- und Östliche Theil von Europa und Asia*, sisältää runsaasti von Strahlenbergin itse piirtämiä Venäjän karttoja. Kirjat kuvaavat myös yksityiskohtaisesti tataarien, jakuuttien, tšuvassien, Krimin tataarien, uzbekkien, baškiirien, kirgiisien ja mongolien kieliä ja tapoja. Kuvatessaan Siperian alkuperäiskansojen rituaaleja hän havaitsi näiden käyttävän šamanistisissa menoissaan kärpässientä.

Hänet haudattiin Getingen hautausmaalle, Hallandiin.

Teokset
-------

* Philip Johan von Strahlenberg. *Vorbericht eines zum Druck verfertigten Werckes von der Grossen Tartarey und dem Königreiche Siberien. mit einem Anhang von Groß-Russland.* Schneider, Tukholma 1726
* Philip Johan von Strahlenberg. *Das Nord- und Östliche Theil von Europa und Asia, in so weit solches das gantze Russische Reich mit Sibirien und der grossen Tatarey in sich begriffet.* in Verlegung des Autoris, Tukholma 1730

Lähteet
-------

1. ↑  Göran Åstrand, *Här vilar berömda svenskar*. 1999, s. 120

Aiheesta muualla
----------------

* von Strahlenbergin pienoiselämäkerta Runeberg.org (ruotsiksi)
* Kustaa Vilkuna : Karoliini, Siperian sotavanki, josta tuli europalainen kuuluisuus. Laati Siperian ensimmäisen kartan ja keräsi lähdekokoelman, joka on suuresti edistänyt heimomme alkuhistorian selvittämistä, Hakkapeliitan joulu, 01.12.1933, s. 45, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |