recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vehmaisten rautatieasema** (lyh. Vh, entinen lyhenne Wh, ratakm 194+518) oli yksi Tampere–Haapamäki-radan alkuperäisistä asemista. Asema rakennettiin vuonna 1883 ja se toimi aikansa Messukylän pitäjän ainoana rautatieliikennepaikkana, ennen kuin kirkonkylään perustettiin Kyläojan pysäkki, jonka nimi muuttui pian Messukyläksi ja ylennettiin myöhemmin asemaksi. Messukylän Tampereeseen liittämisen jälkeen asema toimi Vehmaisten esikaupungin läntisenä asemana, tiiviimmin asuttua itäpuolta ja Holvastia palveli Vatialan pysäkki.

Vehmaisten liikennepaikka oli henkilöliikenteen käytössä 29. toukokuuta 1988 asti, jolloin asemalla pysähtyneet Tampere–Orivesi-paikallisjunat lakkautettiin. Tavaraliikenteen käytössä liikennepaikka oli vuoteen 1998 asti. Asemarakennuksen vakituinen rautatiekäyttö päättyi viimeistään 1970-luvulla.

Rautatieasemalla toimi myös postitoimipaikka (33730 Tampere 73) 1980-luvun alkuun asti, jonka jälkeen asemalla asui joitakin vuosia vuokralainen. Tämän jälkeen asema on ollut tyhjillään, ja asema oli paikallisen nuorison suosiossa. Aseman tiloja vandalisoitiin, muun muassa ikkunoita särjettiin, jolloin kylmä ja kosteus pääsivät entistä voimakkaammin sisätiloihin.

Vehmaisten aseman ympärillä oli kulttuurihistoriallisesti arvokas rautatierakennusympäristö aina 1990-luvulle asti, jolloin rakennukset muutamaa asuinrakennusta lukuun ottamatta purettiin huonokuntoisina. Huonokuntoinen asemarakennus purettiin vuonna 2000 vuosien julkisen keskustelun jälkeen, jolloin myös liikennepaikka lakkautettiin poistamalla sivuraiteet ja Kuusakosken romuttamolle vienyt pistoraide.

Lähteet
-------

1. ↑  Vehmainen *vaunut.org*. Viitattu 18.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia Vaunut.org -sivustolla
**Vladimir Vladimirovitš Petrov** (ven. Владимир Владимирович Петров, 30. kesäkuuta 1947 Krasnogorsk, Moskovan alue, Neuvostoliitto – 28. helmikuuta 2017) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija.

Petrov tuli tunnetuksi kuuluisassa Mihailov–Petrov–Harlamov-hyökkäysketjussa "troikassa". Hän oli ketjun keskushyökkääjä. Hän edusti armeijan seuroja TsSKA:ta ja Krylja Sovetovia (Neuvostosiivet). Neuvostoliiton mestaruuksia on 11 vuosilta 1968, 1970–1973, 1975, 1977–1981. Hän voitti yhdeksän maailmanmestaruutta vuosina 1969–1971, 1973–1975, 1978–1979 ja 1981 sekä olympiakultaa vuosina 1972 ja 1976. Neuvostoliiton urheilumestari vuonna 1969. Hän teki 189 maalia 281 maaottelussa. Hän on Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueen tehotilaston 4. sijalla. 1990-luvulla Petrov toimi Venäjän jääkiekkoliiton puheenjohtajana.

Pelaajana
---------

Pelaajana Petrov oli pelinrakentaja. Hänellä oli nopeat ja tarkat pelinavaukset. Petrov oli kahden suunnan hyökkääjä, pystyi hyökkäämään ja puolustamaan hyvin. Hän oli voimakasrakenteinen pelaaja ja pystyi pelaamaan fyysisesti kovaa peliä. Hän syötti tarkasti laitureilleen luoden hyviä maalintekopaikkoja. Hän oli huipputaitoinen 1 vastaan 1 tilanteissa. Hänellä oli erikoisen voimakas, tarkka lyöntilaukaus ja oikean puolen pelaajana hän oli vaikea puolustettava. Petrov oli kuuluisa jäähyntappaja, hän pystyi hyvin suojaamaan kiekkoa. Hän oli erittäin hyvä ylivoimapelaaja.

Saavutukset
-----------

* kaksi jääkiekon olympiakultamitalia 1972, 1976
* yhdeksän jääkiekon maailmanmestaruutta 1969–1971, 1973–1975, 1978–1979, 1981
* yksitoista Neuvostoliiton mestaruutta

### Kansainvälisiä palkintoja

* MM-kisojen tehotilaston voittaja vuosina 1973, 1975, 1977, 1979
* IIHF:n All Stars -joukkueessa 1973, 1975, 1977, 1979
* IIHF Hall of Fame -valinta 2006

Lähteet
-------

1. ↑  Vladimir Petrov *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  Vilén, Jan: Punakoneen legendaarinen keskushyökkääjä Vladimir Petrov on kuollut *Helsingin Sanomat*.  28.2.2017. Viitattu 28.2.2017.
3. ↑  Petrov dead at 69  28.2.2017. IIHF. Viitattu 7.3.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Latvia

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vladimir Sajkovic**, käytti Suomessa taiteilijanimeä **Walle Saikko** (12. tammikuuta 1912 – 22. kesäkuuta 2002 Soutth Hadley, Massachusetts, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen elokuvanäyttelijä ja myöhemmin venäjän kirjallisuuden professori Yhdysvalloissa. Hän oli Suomessa avustajana Valentin Vaalan elokuvissa Mustalaishurmaaja (1929) ja Mustat silmät (1929 ja sen jälkeen hän oli Shemeikan roolissa Nyrki Tapiovaaran elokuvassa Juha (1937). 

Yhdysvaltoihin muutettuaan Sajkovic oli perustamassa Mount Holyoke Collegen venäjän kielen ja kirjallisuuden osastoa South Hadleyssä Massachusettsissa ja hän toimi Massachusett State Universityn Venäjän kirjallisuuden professorina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Internet Movie Database : Walle Saikko
2. ↑  EloNet : Vladimir Sajkovic

Aiheesta muualla
----------------

* Vladimir Sajkovic, Russian Department professor, enjoying Foreign Students' Night with three international students, l-r, Kristina Witting, Rajeshwari Hiremath (India), and Helga Jahneke, Five College Compass Digital Collections

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Osa Pasi Karjulan ja Marko Vuokolan *Olo n:o 22* -teoksesta.
**Olo n:o 22** on vuonna 2000 julkistettu ympäristöteos Helsingin Hietalahdessa. Teos koostuu yli viidestäkymmenestä erikokoisesta peilinkiiltävästä teräspallosta, jotka on sijoitettu Hietalahden satama-altaan ympäristöön. Jokunen pallo on alueen liiketiloissa, muun muassa ravintola Salvessa ja asuinrakennusten sisäpihoilla. Teos ei ala eikä lopu mistään, vaan on koko ajan läsnä koko alueella.

Helsingin taidemuseo järjesti kutsukilpailun, jonka tarkoituksena oli löytää ympäristötaideteos Hietalahden allasta ympäröivälle alueelle. Kilpailuun oli kutsuttu mukaan Teuri Haarla, Jussi Heikkilä, Henrietta Lehtonen, Jaakko Niemelä, Gediminas Urbonas (Liettuasta) sekä Olo-ryhmä eli Pasi Karjula ja Marko Vuokola.*tarvitaan parempi lähde* Kilpailun voitti Olo-ryhmän veistos Olo n:o 22. Teos julkistettiin 25. heinäkuuta 2000.*lähde tarkemmin?*

*Olo*-teossarja on usean kymmenen teoksen kokonaisuus. Maaretta Jaukkurin mukaan taide edustaa Olo-ryhmälle verbimäistä läsnä olemisen tapaa. Heidän teoksensa reflektoivat ympäröivää maailmaa, ja asettuvat todellisen elämän ja taiteen väliselle alueelle.*tarvitaan parempi lähde*

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin taidemuseon veistossivut *taidemuseo.hel.fi*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 6.11.2014.
2. ↑  Lehdistötiedote. (Kaupungin taidemuseon artikkeliarkisto) *Lehdistötiedote*, 19.6.1997.  Helsingin taidemuseo.
3. ↑  Juha Laitalainen: Kulttuurin kehdossa.  *Kamppi-Eira*, 4.8.2014.
4. ↑  kirjoittaja Maaretta Jaukkuri:  (Sijainti, Kaupungin taidemuseon artikkeliarkisto) *Framen näyttelyesite*, 1999.
**Kullaanjärvi** (ruots. *Kullasjön*) on järvi Raaseporin pohjoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 2,4 neliökilometriä. Etäisyys Tammisaaresta on viisitoista kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Kullaanjärven rantaviiva on erittäin polveileva. Etäisyys järven länsirannalta itärannalle on 4,3 kilometriä. Saaria on muutama, suurimpana altaan keskivaiheilla sijaitseva Kullaholmen. Kullaanjärven keskiosa on huomattavasti länsi- ja itäosaa syvempi, Kullaholmenin itäpuolella on laaja alue, jonka syvyys on 20–23 metriä. Syvänne vaihtuu kolmen metrin matalikoksi Björnsundetin salmessa, josta on kulku järven matalaan itäosaan. Järven länsiosan suurin syvyys on 6,7 metriä. Kullaanjärven keskiosan rannat ovat syviä, 10 metrin syvyyskäyrä on lähimmillään 10–20 metriä rantaviivasta. Kullaholmenin itäpuolella sijaitsee pieniä saaria, joiden rannat ovat matalampia, mutta vain osittain, sillä saariston keskellä on 10–16 metrin syvänne.

Kullaanjärven rannoilla on haja-asutusta. Koillisella rannalla sijaitsee kisakeskus ja urheiluopisto.

Kullaanjärvestä erilleen kuroutuneen, koillisessa sijaitsevan Pikku Kullaanjärven korkeustaso on myös 30,7 metriä. Kullaanjärven eteläpuolella on Kockböleträsket, jonka korkeustaso on 30,5 metriä, järviä yhdistää Vargströmmen. Kullaanjärven lounaispuolella sijaitsee Ovanmalmträsket. Pohjoisessa on lukuisia pieniä metsä- ja suojärviä, kuten Pitkäjärvi, Teinipussi ja Masmestar.

Rantarata Helsingistä Turkuun kulkee Kullaanjärven ja Pikku Kullaanjärven välistä.

Kullaanjärven ekologinen tila on hyvä, vesitilavuus on 19 784 000 kuutiometriä.

Kullaanjärvi (82.006.1.008) kuuluu Kullaanjärven valuma-alueeseen (82.006), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Kullaanjärvi on Kullaanjärven alueen laajin vakavesi, seuraavaksi laajimmat ovat Långträsket ja Kvarnträsket. Pohjanpitäjänlahden luoteispuolelle levittäytyvään Kullaanjärven alueeseen kuuluu 21 vähintään hehtaarin laajuista järveä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Kullaanjärvi, vakavesi, Raasepori
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 17.5.2021.
3. 1 2 3  Kullaanjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 17.5.2021.
4. ↑  Kullaanjärvi. Järviwiki. Viitattu 17.5.2021.
5. ↑  Kullaanjärven valuma-alue (82.006). Järviwiki. Viitattu 17.5.2021.
**Ranskan avoin tennisturnaus 1998** järjestettiin 25. toukokuuta – 7. kesäkuuta 1998.

Loppuottelut
------------

### Miesten kaksinpeli

Espanja **Carlos Moyà** – Espanja Àlex Corretja 6–3, 7–5, 6–3

### Naisten kaksinpeli

Espanja **Arantxa Sánchez Vicario** – Yhdysvallat Monica Seles 7–6, 0–6, 6–2

### Miesten nelinpeli

Alankomaat **Jacco Eltingh** / Alankomaat **Paul Haarhuis** – Bahama Mark Knowles / Kanada Daniel Nestor 6–3, 3–6, 6–3

### Naisten nelinpeli

Sveitsi **Martina Hingis** / Tšekki **Jana Novotná** – Yhdysvallat Lindsay Davenport / Valko-Venäjä Nataša Zvereva 6–1, 7–6

### Sekanelinpeli

Yhdysvallat **Venus Williams** / Yhdysvallat **Justin Gimelstob** – Yhdysvallat Serena Williams / Argentiina Luis Lobo 6–4, 6–4

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 20*, s. 276–277. Kustannus-Notariaatti Oy, 1999. ISBN 952-5106-09-8.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ranskan avoimet tennisturnaukset |
| --- |
|  |
| Avoimet | * 1968
* 1969
* 1970
* 1971
* 1972
* 1973
* 1974
* 1975
* 1976
* 1977
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023
 |

 |
Radomin voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
**Radomin voivodikunta** (puol. *województwo radomskie*) oli 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Radom. Radomin voivodikunnan alueesta tuli vuoden 1999 hallintouudistuksen tuloksena osa nykyistä Masovian voivodikuntaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Radomskie województwo *Encyklopedia Internautica*. Viitattu 24.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Dz.U. z 1975 r. nr 16, poz. 91.
3. ↑  Wykaz Nowych Deskryptorów Geograficznych (151) (1-13.04.2017)

Puolan voivodikunnat 1975–1998
Biała Podlaska • Białystok • Bielsko-Biała • Bydgoszcz • Chełm • Ciechanów • Częstochowa • Elbląg • Gdańsk • Gorzów • Jelenia Góra • Kalisz • Katowice • Kielce • Konin • Koszalin • Krakova • Krosno • Legnica • Leszno • Lublin • Łomża • Łódź • Nowy Sącz • Olsztyn • Opole • Ostrołęka • Piła • Piotrków • Płock • Poznań • Przemyśl • Radom • Rzeszów • Siedlce • Sieradz • Skierniewice • Słupsk • Suwałki • Szczecin • Tarnobrzeg • Tarnów • Toruń • Wałbrzych • Varsova • Włocławek • Wrocław • Zamość • Zielona Góra
**Radoslava Mavrodieva Jankova** (bulg. Радослава Мавродиева Янкова, s. 13. maaliskuuta 1987 Sliven) on bulgarialainen kuulantyönnön sisäratojen Euroopan-mestari. Hän edustaa ASKLA Sliven -seuraa.

Mavrodieva sijoittui alle 20-vuotiaiden sarjassa MM-kilpailuissa kuudenneksi Grossetossa 2004 ja EM-kilpailuissa viidenneksi Kaunasissa 2005. Hän karsiutui loppukilpailusta Barcelonan EM-kilpailuissa 2010, Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011, Daegun MM-kilpailuissa 2011 ja Istanbulin MM-hallikilpailuissa 2012. Hän sijoittui kuudenneksi Helsingin EM-kilpailuissa 2012. Hän jäi Lontoon olympialaisten karsinnassa ilman tulosta.

Mavrodieva karsiutui loppukilpailusta Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013, saman vuoden Moskovan MM-kilpailuissa ja Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui 12:nneksi.

Mavrodieva saavutti Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 pronssia tuloksella 17,83. Seuraavana vuonna hän sijoittui kuudenneksi sisäratojen MM-kilpailuissa Portlandissa ja viidenneksi Amsterdamin EM-kilpailuissa. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta.

Mavrodieva saavutti Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hopeaa silloisella sisäratojen ennätyksellään 18,36. Hän karsiutui loppukilpailusta Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui kuudenneksi. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019 ennätyksellään 19,12.

Mavrodieva on voittanut Bulgarian-mestaruuden kuulantyönnössä ulkoradoilla 2005, 2010, 2011, 2013, 2014, 2015, 2017 ja 2018 sekä sisäradoilla 2005, 2010, 2011, 2012, 2016, 2017, 2018 ja 2019. Hän on voittanut maansa mestaruuden myös kiekonheitossa 2014.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **kuulantyöntö** | 18,95 | Stara Zagora | 20. heinäkuuta 2018 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **kuulantyöntö** | 19,12 | Glasgow | 3. maaliskuuta 2019 |
| **kiekonheitto** | 44,55 | Pravets | 16. kesäkuuta 2013 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Radoslava Mavrodieva *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.4.2020. Viitattu 7.3.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Radoslava Mavrodieva Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Radoslava Mavrodieva Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Onandjokwe** on entinen Suomen Lähetysseuran lähetysasema Ondongassa Pohjois-Namibiassa entisellä Ambomaalla. Siellä sijaitsee Onandjokwen sairaala.

Sairaalan perustaminen tuli ajankohtaiseksi Ambomaalla sen jälkeen, kun ensimmäinen suomalainen lähetyslääkäri Selma Rainio oli saapunut sinne vuonna 1908. Sairaalaa kaavailtiin ensin Ondangwaan, mutta lopulta päädyttiin sen sijoittamiseen Oniipaan, jonka reunalle rakennettiin päärakennus ja muutamia sairasmajoja. Rakennustyöt suoritti lähetyssaarnaaja Nestor Wäänänen, ja ensimmäisessä rakennusvaiheessa käytettiin 75 000 rakennustiiltä ja 48 härkävaunullista rakennuspuuta sekä 6–7 tonnia muuta rakennustavaraa. Marraskuussa 1910 kiinnitettiin päärakennuksen kattopellit, ja tammikuussa 1911 Rainio saattoi muuttaa päärakennukseen. Heinäkuussa 1911 aseman vihkivät käyttöön vierailulla ollut Lähetysseuran apulaisjohtaja Hannu Haahti yhdessä työalan esimiehen Martti Rautasen kanssa. Paikasta alettiin käyttää sen vanhaa nimitystä *Onandjokwe*, ‘villihanhien paikka’.

Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1915 Ambomaalla vallitsi nälähätä ja ihmisiä kuoli myös punatautiin. Onandjokwen sairaalakin jouduttiin sulkemaan tilapäisesti. Kun englantilaiset joukot majuri S. M. Pritchardin johdolla olivat vallanneet Saksan Lounais-Afrikan saksalaisilta samana vuonna, Pritchard kävi myös Ambomaalla ja Onandjokwella, missä hän lupasi toimittaa sairaalaan lääkkeitä ja ruokavaroja. Pritchard oli ilmaissut tyytyväisyytensä suomalaisten Ambomaalla suorittamaan työhön. Hän oli itsekin muutaman päivän ajan potilaana Onandjokwella.

Vuonna 1918 Ambomaalla esiintyi tuhkarokkoa, aivokalvontulehdusta, vesirokkoa ja sikotautia, ja vuoden 1919 puolella myös espanjantautia. Viimeksi mainittu oli kuitenkin Ambomaalla lievää, ja vain harvat kuolivat siihen. Sota-aikana tapahtuneet joukkojen siirrot ja väestön liikehtiminen toivat kuitenkin tullessaan sukupuolitauteja, etenkin syfilistä, jota sairasti vuonna 1922 47% Onandjokwen potilaista. 1920-luvun alussa Ambomaalle saapui myös uutena tautina tuberkuloosi.

Sairaanhoitotyö oli pitkään ainoa suomalaisten työmuoto, jota siirtomaaisännät, niin saksalaiset kuin sittemmin englantilaiset tukivat taloudellisesti. Englantilaiset antoivat vuosittaisen määrärahan sekä lisäksi kalliit lääkkeet sukupuolitautien hoitamista varten.

Vuonna 1922 alkoi Onandjokwella uusi työmuoto, nuorten naisten kouluttaminen ns. "naiskodissa", mutta tämä siirtyi jo vuonna 1925 Oshigamboon.

Sairaalan lääkärinä toimi Selma Rainio vuosina 1911–19 ja 1922–33.

Lähteet
-------

* Peltola, Matti: *Sata vuotta suomalaista lähetystyötä 1859–1959. II: Suomen Lähetysseuran Afrikan työn historia*. Helsinki: Suomen Lähetysseura, 1958.
* Elias Pentti (toim.): *Ambomaa*. Helsinki: Suomen Lähetysseura, 1958.

### Viitteet

1. ↑  Peltola 1958, s. 162.
2. ↑  Peltola 1958, s. 178, 183, 191.
3. ↑  Peltola 1958, s. 190–91.
4. ↑  Peltola 1958, s. 190.
5. ↑  Peltola 1958, s. 193.
6. ↑  Peltola 1958, s. 234, 263.
Tumma mehiläinen
**Tumma mehiläinen** (*Apis mellifera mellifera*) on eräs tarhamehiläisen alalaji. Tumma mehiläinen on kehittynyt Alppien pohjoispuolella ja levinnyt luontaisesti Pohjois-Euroopan lauhkean vyöhykkeen pohjoisrajoille. Sen levinneisyys on seurannut karkeasti tammivyöhykkeen rajaa Skandinaviasta Viron poikki kaakkoiseen Karjalaan. Italialaiseen mehiläiseen verrattuna tumma mehiläinen on isompi ja tummempi, eikä sillä erotu raitoja takaruumiissa. Se talvehtii pienenä talvipallona eikä kuluta paljon ruokaa, sillä se on tottunut Pohjolan karuihin olosuhteisiin. Luonteeltaan tumma mehiläinen on ärhäkkä ja parveilee melko herkästi. Se kerää loppukesällä satoa kanervasta. Suomessa tumma mehiläinen oli tarhattuna yleinen ennen eteläisempien alalajien tuontia.

Tumma mehiläinen oli aiemmin maailman yleisin alalaji, mutta se oli kadonnut lähes kokonaan 1960-luvulle tultaessa. Heteroosin myötä hybridiksi muuttuneessa mustassa alalajissa voimistuneet aggressiiviset käyttäytymispiirteet tekivät sen kanssa työskentelyn vaikeaksi, mikä johti sen vaihtamiseen lempeämpiin alalajeihin ja mustan mehiläisen nopeaan harvinaistumiseen 1960-lukuun mennessä. Puhtaina mustat mehiläiset ovat kuitenkin lauhkeita vaikkakin arkoja. Niiden kyky kerätä arvokasta kanervakasvien mettä ja talvehtia vaikeissakin oloissa ovat erityisesti Pohjoismaissa edullisia ominaisuuksia. Kyseistä alalajia on alettu elvyttää 2000-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Savolainen, Tero H.: *Mehiläisten maailma: tunne, hoida, harrasta*, s. 16−17. Tammi, 2016. ISBN 978-951-31-8496-4.
2. ↑  Yrjö Hjelt: Mustien mehiläisten pelastusoperaatio Pohjoismaissa alkaa kesällä *yle.fi*.  20.5.2016 Julkaisu = Yle.fi. Viitattu 20.5.2016.
3. ↑  Aimo Nurminen: Eurooppalainen tumma mehiläinen: Säilyttämisen arvoinen *Mehiläishoitajat.fi*. Viitattu 20.5.2016.
4. ↑  Pohjoismainen tumma mehiläinen Luonnonvarakeskus (Luke), viitattu 25.5.2016

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tumma mehiläinen** Wikimedia Commonsissa
Pullo perinteistä ranskalaista perrya.
**Päärynäsiideri** eli **perry** on päärynöistä valmistettu alkoholijuoma. Perry oli pitkään suosittua Britanniassa ja Ranskassa.*selvennä*

1960- ja 1970-luvulla suosionsa huipulla oli esimerkiksi Babychamin nimellä markkinoitu perry, jota myytiin naisille suunnattuna halpana juomana. Kun Brothersin perrya alettiin myydä Glastonburyn festivaalilla vuonna 1995, ihmiset eivät tienneet, minkälaista juomaa heille oikeastaan oltiin myymässä. Se esiteltiin "kuin siideriksi, mutta päärynöistä tehdyksi", ja nimi lyhennettiin sitten päärynäsiideriksi. Päärynäsiideri esiteltiin laajemmalle yleisölle vuonna 2005, ja juoma palasi muotiin kuluttajien keskuudessa.

Perinteisesti perry on tehty tavallista pienemmistä ja hapokkaammista päärynöistä. Nykyinen päärynäsiideri tehdään yleensä hieman makeammista päärynöistä, mutta nimityksiä perry ja päärynäsiideri käytetään laajalti samaa tarkoittavina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Schocker, Laura: From perry to pear cider *BBC News Magazine*.  28.8.2009.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Päärynäsiideri** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Perry
| "Your Latest Trick"Dire Straits |
| --- |
| Singlen "Your Latest Trick" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Brothers in Arms* |
|  Äänitetty  | 1985 |
|  Julkaistu | 28. huhtikuuta 19861993 (Ranska) |
|  Formaatti | 12" maxi |
|  Tekijä(t) | Mark Knopfler |
|  Tuottaja(t) | Mark Knopfler, Neil Dorfsman |
|  Tyylilaji | jazz-rock, soft rock |
|  Kesto | 06.33 |
|  Levy-yhtiö | Vertigo, Warner Bros. |
| Dire Straitsin muut singlet |
| "Walk of Life"1986 | "Your Latest Trick"1986 | "Calling Elvis"1991 |

**Your Latest Trick** on Dire Straitsin kappale, joka esiintyi heidän *Brothers in Arms* -studioalbumillaan, ja myös livealbumilla *On the Night*; sama liveversio on myös *Sultans of Swing: The Very Best of Dire Straits* -albumilla. Täyspitkä albumiversio sisällytettiin heidän viimeisimpään *The Best of Dire Straits & Mark Knopfler: Private Investigations* -kokoelmalbumiin.

Musiikki
--------

Randy Becker soitti trumpetti-intron CD-versiossa, mutta se puuttuu vinyyliversiosta. Tämän jälkeen tulee saksofoni-intro, jota soittaa Michael Brecker, joka soittaa myös saksofonisoolon. Chris White soittaa saksofonia liveversioissa *Brothers in Arms -ja* On Every Street *-kiertueilla.*

Saksofoni-introa käytettiin myös File of Justice -sarjan tunnusmusiikkina.

Singlen julkaisu
----------------

"Your Latest Trick julkaistiin 12 tuuman maxi-singlenä 28. huhtikuuta 1986. Se julkaistiin *Brothers in Arms* -albumin viidentenä singlenä Yhdysvalloissa, kuten myös muissa valikoiduissa alueissa, kuten Brasiliassa. Singleä ei julkaistu Yhdysvalloissa. Se pääsi parhaimmillaan sijalle 26 Iso-Britannian listoilla.

Listasijoitukset
----------------

| Listat (1986) | Parassijoitus |
| --- | --- |
| Irlanti | 6 |
| Iso-Britannia | 26 |

| Listat (1993) | Parassijoitus |
| --- | --- |
| Ranska¹ | 1 |

¹ "Your Latest Trick" / "Encores" -EP

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Irish Single Chart Irishcharts.ie *irishcharts.ie*. Viitattu 19.1.2017.
3. ↑  UK Singles Chart Chartstats.com *chartstats.com*. Viitattu 19.1.2017.
4. ↑  "Your Latest Trick" / "Encores", in French Singles Chart Lescharts.com *lescharts.com*. Viitattu 19.1.2017.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Your Latest Trick
Pelagonia ja muut Makedonian ja sen ympäristön antiikin aikaiset alueet kartalla.
**Pelagonia** (m.kreik. Πελαγονία tai Πηλαγονία, *Pēlagonia*) on historiallinen alue Balkanilla nykyisen Pohjois-Makedonian eteläosassa. Se oli antiikin aikana Ylä-Makedoniaa ja Makedonian valtakunnan osa sen laajimmassa vaiheessa.

Pelagoniaa asutti alun perin sille nimensä antanut pelagonien (*Pelagones*, Πελαγόνες) heimo. Pelagonian pohjoispuolella sijaitsi Paionia ja eteläpuolella varsinaisen Makedonian valtakunnan pohjoisimmat alueet, lännestä itään Deuriopos, Lynkestis ja Almopia.

Pelagoniassa sijaitsi Pelagonia-niminen kaupunki. Alun perin kaupunkeja sanotaan olleen kolme, ja seutu tunnettiin siksi myös nimellä *Tripolitis*, mutta viimeistään kahden muun hävittyä jäljellä jäänyt kaupunki tunnettiin Pelagoniana. Muiksi Pelagonian kaupungeiksi mainitaan Andraristos (tai Euristos) ja Pissaion. Stobi mainitaan joskus Pelagonian kaupunkien joukossa, mutta yleensä osana Paioniaa. Myös Styberra (Stymbara) sijoitettiin joskus Pelagoniaan, mutta yleensä se luettiin osaksi Deurioposta.

Alueesta on saanut nimensä nykyinen Pohjois-Makedonian Pelagonian alue.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William: "Pelagonia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pelagonia** Wikimedia Commonsissa
**Frederick Robert Robey** (s. 30. tammikuuta 1956 Coral Gables) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija.

Ura
---

Robey pelasi yliopistokoripalloa Kentuckyn yliopistossa vuosina 1974–1978. Vuonna 1975 hän edusti Yhdysvaltain koripallomaajoukkuetta Pan-Amerikan kisoissa. Turnaus päättyi Yhdysvaltain voittoon, ja Robey pelasi yhdeksän ottelua. Hän osallistui NBA:n vuoden 1978 varaustilaisuuteen, jossa Indiana Pacers varasi hänet koko tilaisuuden kolmantena pelaajana. Robey edusti kyseistä seuraa puolet ensimmäisestä NBA-kaudestaan, sillä tammikuussa 1979 Indiana kauppasi hänet Boston Celticsille vaihdossa Billy Knightiin. Seuran paidassa hän juhli NBA-mestaruutta kaudella 1980–1981. Yli neljän Celtics-kauden jälkeen Robey siirtyi Phoenix Sunsiin kolmeksi kaudeksi, jonka jälkeen hän lopetti NBA-uransa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Rick Robey Basketball-Reference. Viitattu 23.6.2011. (englanniksi)
2. ↑  Seventh Pan American games --1975 USA Basketball.  Arkistoitu 1.11.2011. Viitattu 23.6.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
* Basketball-Referencen pelaajaprofiili (englanniksi)
**Pelasgit** olivat kansoja, jotka asuivat ennen 1200-lukua eaa. eli ennen indoeurooppalaisia kreikkalaisia Kreikassa, Kreetalla ja muualla Egeanmeren seuduilla. Kreikkalaiset viittaavat näihin itseään alkukantaisempina pitämiinsä kansoihin nimellä Πελασγοί, *Pelasgoí*, mikä tarkoittaa naapurimaita tai tasangon asukkaita. Kreikkalaiset kirjoittajat sanovat pelasgien puhuneen muita kieliä kuin kreikkaa eristyneissä kylissä vielä 500-luvulla eaa.

Noin 4100 tai viimeistään 3850 eaa. Maltalla alettiin rakentaa suuria megaliittisia temppeleitä. Se saattoi johtua siitä, että näihin aikoihin Välimerta purjehtivat kuparikautiset pelasgit tulivat saarelle. Pelasgien uskonto lienee pohjautunut muun muassa kuolleiden ja äitijumalattaren palvontaan, ja jumalille tehtyihin eläinuhreihin.

Katso myös
----------

* Minolaiset
* Mykeneläiset

Lähteet
-------

* Chester C & Sterry P: Malta ja Gozo. WSOY, 1993. (s. 8-9) ISBN 9789510183311.

1. ↑  Pelasgi Encyclopedia Britannica. Viitattu 24.2.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Herodotus on the Pelasgians and the Early Greeks
Eräs näkemys pääsiäispupusta
**Pääsiäispupu** tai **pääsiäisjänis** on kuvitteellinen jänis, joka tuo lapsille suklaamunia pääsiäisen aikaan monissa Länsi-Euroopan kulttuureissa ja Australiassa. Munia piilottava myyttinen eläin ei ole kaikkialla jänis: Sveitsissä munat tuo käki, ja Saksan joissakin osissa kettu, haikara tai hanhi.

Pääsiäisjäniksessä heijastuu esikristillinen *Ostarâ*, ja hedelmällisyysmyytti. Jänishän on tunnettu nopeasta lisääntymissyklistään. Pääsiäismuna liittyy tiiviimmin kristillisen mytologiaan, mutta molemmilla on yhteys kevääseen ja kuolema-elämä -vastakkainasetteluun kevään kynnyksellä.

Saksan Münchenissä oli Pääsiäispupumuseo.

Pääsiäispupu vuoden 1907 postikortissa

Lähteet
-------

1. ↑  Easter in Switzerland Fundoo. Viitattu 14.10.2012.
2. ↑  Easter: Time for Sweet Temptations German Foods
3. ↑  History of the Easter Bunny Professors House. Viitattu 14.10.2012.
4. ↑  Das Erste Osterhasen-Museum *karin-jaeckel-autorin.de*. Viitattu 14.10.2012. (saksaksi)
5. ↑  Osterhasen Museum München (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pääsiäispupu**.
**Oscarskyrkan** on seurakuntakirkko Tukholman Östermalmin kaupunginosassa, Narvavägenin varrella lähellä Strandvägeniä ja Djurgårdsbron-siltaa. Kirkko on nimetty Ruotsin kuningas Oscar II:n mukaan. Arkkitehti Gustaf Hermanssonin suunnittelema kirkko rakennettiin 1897–1903 ja kirkon peruskiven muurasi Oscar II itse.

Kapealle tontille rakennettu kirkko edustaa uusgotiikkaa korkeine piikkimäisine torneineen. Arkkitehtuuri ja rakennuksen epäsymmetrinen sommittelu muistuttavat perinteistä anglosaksista kirkkoarkkitehtuuria. Ulkoapäin kirkko on näyttänyt suunnilleen samalta käyttöön vihkimisestä asti. Sisätilat on sisustettu jugend-tyyliin. Kirkkoa on restauroitu sisäpuolelta vuosina 1921–1922 ja 1954–1956. 1920-luvun restauroinnin yhteydessä kirkkoon asennettiin norjalaisen taiteilijan Emanuel Vigelandin tekemät lasimaalaukset ikkunoihin.

Kirkon urut ovat yhdet Ruotsin suurimmista ja niissä on 78 äänikertaa. Urut rakensi tanskalainen yritys Marcussen & Son vuonna 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oscars församling: Oscarskyrkan (ruotsiksi) Viitattu 22.10.2014.
2. 1 2  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 186. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oscarskyrkan** Wikimedia Commonsissa
**Pelasgimuuri** (m.kreik. Πελαργικόν, *Pelargikon* tai Πελασγικόν, *Pelasgikon*, myös Ἐννεάπυλον τείχος, *Enneapylon teikhos*) oli Ateenan Akropolis-kukkulan mykeneläisaikainen muuri. Se oli rakennettu 1200-luvulla eaa.

Muurien paksuus oli noin kuusi metriä, ja ne ympäröivät myös mykeneläisen Ateenan keskuksena toimineen Akropoliin kauttaaltaan. Alempana sijaitsi toinen, ulompi muuri, jossa oli yhdeksän porttia. Tästä muurit saivat toisen nimensä *Enneapylon*, "Yhdeksänporttinen". Ulomman muurin sisäpuolelle jäivät Akropoliin rinteellä olleet lähteet, joihin kuuluvat muun muassa niin kutsuttu Mykeneläinen lähde kukkulan pohjoisrinteellä sekä Klepsydran lähde kukkulan luoteisrinteellä. Rakenteeltaan muurit muistuttavat monin tavoin Mykenen, Tirynsin ja Glan samalta aikakaudelta peräisin olevia muureja. Muureja kutsuttiin myöhemmin myös kyklooppimuuriksi, sillä ne vaikuttivat antiikin ajan kreikkalaisista voimakkaiden kyklooppien rakentamilta.

Muurit vaurioituivat pahoin persialaisten hyökkäyksessä persialaissotien aikana vuonna 480 eaa. Muurien parhaiten säilynyt osuus sijaitsee kukkulan lounaiskulmassa Athene Niken temppelin itäpuolella paikassa, jossa muureissa oli vahva torni. Osia muurista on säilynyt myös Parthenonin lounaispuolella. Persialaissotien jälkeen Akropolis linnoitettiin uusilla Themistokleen ja Kimonin rakennuttamilla muureilla, ja koko Ateenan ympäri rakennettiin kaupunginmuuri eli niin kutsuttu Themistokleen muuri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Πελαργικόν (/Πελασγικόν) ή Εννεάπυλον τείχος *Αρχαιολογία της Πόλης των Αθηνών*. Viitattu 4.4.2016.
**Päärynälihavuudessa** rasvaa kertyy etenkin lanteille, reisiin ja pakaroihin, toisin kuin omenalihavuudessa, jossa rasvaa kertyy kehon etupuolelle vyötärön tienoille ja maksaan sekä syvälle vatsaontelon sisään. 

Päärynälihavilla on valkoisten rasvasolujen lomassa sijaitsevia beigenvärisiä rasvasoluja, joiden runsaslukuiset mitokondriot tuottavat lämpöä verenkierron kuljettamasta rasvasta ja glukoosista. Lisäksi beiget rasvasolut vaimentavat tulehdusta ja parantavat aivoterveyttä.

Beigejä rasvasoluja esiintyy erityisen paljon nuorempien ihmisten ihonalaisessa rasvassa. Liikunta ja kylmälle altistaminen tuottavat niitä lisää.

Päärynälihavuus on yleisempää naisilla. Tämä johtuu miehiä korkeammista estrogeenitasoista, jotka sekä lisäävät ihonalaisen rasvakudoksen määrää että vähentävät vatsaan kertyvää rasvaa. Vaihdevuosien jälkeinen estrogeenitasojen lasku lisää sen vuoksi omenalihavuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Syvälle vatsaonteloon kertyvä rasva on varsinkin naisten terveysriski *Teveysportti*. Viitattu 15.11.2021.
2. 1 2 3  Toni Baker: Beige fat 'indispensable' in protecting the brain from dementia *Jagwire*.  10.8.2021. Viitattu 8.11.2021. (englanniksi)
3. ↑  Ovarian hormones and obesity.
**Richard Saturnino Owens** (s. 18. marraskuuta 1962 Porterville, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen muotisuunnittelija, joka tunnetaan parhaiten nimeään kantavasta vaatemerkistään. Rick Owens -vaatemerkin lisäksi Owens on perustanut OWENSCORP-nimisen yrityksensä alle useita sisarmerkkejä, joihin lukeutuu Rick Owensin diffuusio-, eli sisarlinja, vaatemerkki DRKSHDW, huonekalumerkki Rick Owens Furniture, sekä HUNRICKOWENS-niminen, kalliimpiin materiaaleihin keskittynyt vaate- ja asustemerkki.

Yksityiselämä
-------------

Rick Owens opiskeli muotisuunnittelua Otis College of Art and Designissa, josta hän valmistui vuonna 1981.

Owens on naimisissa Michèle Lamyn kanssa. Lamy työskentelee läheisesti Rick Owensin kanssa ja on ollut perustamassa OWENSCORPia. Lamy on Rick Owens Furnituren toiminnanjohtaja.

Vaatteet
--------

Rick Owens -merkin vaatteet edustavat avantgarde-tyyliä, jota on kuvailtu "Glamour-goottilaiseksi".

Vaatteiden leikkaukset ovat usein vääristyviin muotoihin ja mittasuhteisiin nojaavia. Materiaaleina niissä on usein nahka, farkkukangas, puuvilla ja villa, viskoosi sekä muut, erikoisemmat materiaalit. Rick Owensin vaatteiden yleisin väri on musta. Tummat, maanläheiset värit ovat brändille ominaisia, mutta myös vaaleat ja värikirkkaat vaatteet ovat usein esillä.

Merkin suosituimpiin tuotteisiin kuuluvat sen valmistamat kengät, kuten koripallokenkää mukaileva Geobasket ja uudempi, sukupuolineutraali Kiss Boot -korkokenkä.

Lähteet
-------

1. ↑  Rick Owens *Otis College of Art and Design*. Viitattu 19.11.2021. (englanniksi)
2. ↑  Wallpaper\* Magazine: Michèle Lamy, agent of change, on the artists to lead us into the future *Wallpaper\**.  16.9.2021. Viitattu 19.11.2021.
3. ↑  Rick Owens: Avant-garde clothing, black shoes & green smoothies *FIV | Magazine*.  17.11.2020. Viitattu 19.11.2021. (englanniksi)
4. ↑  Matthew Schneier: The World of Rick Owens *The Cut*.  10.12.2019. Viitattu 19.11.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rick Owens** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* Victoria
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Partio yli Äänisen** on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani. Se ilmestyi vuonna 1974.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kirjassa eletään jatkosodan ensimmäistä talvea. Kuusikymmentäkuusi sissiä lähtee ylittämään maaliskuisena pakkasyönä Äänisjärveä sen leveimmästä kohdasta. Häikäilemättömien kaukopartiomiesten tehtävänä on tuhota vihollisen suuri huoltotukikohta Poventsan maantien varrella. Kaukopartiomiesten tehtävä onnistuu, mutta onnistumisen hinta on hirvittävä. Paluu Äänisen rantaan on yhtä helvettiä, armotonta kilpahiihtoa kuoleman kanssa. Vihollisjoukot hyökkäävät takaa ja katkaisevat edessä paluutien. Sissien ainoa mahdollisuus on rynnätä luotimuurin läpi ja raivata tiensä eteenpäin keskeytymättömällä konepistoolitulella. Verestä punertuvassa upottavassa lumessa moni mies käy mies miestä vastaan viimeisen taistelunsa. Kun puiden lomasta vihdoin pilkottaa Äänisen jää ja pelastus, väsymyksen ja haavojen horjuttamasta hiihtäjien joukosta ovat enää riekaleiset rippeet jäljellä.
**Tudiya** tai **Tudia** on varhaisin Assyrian kuningas, joka on nimetty Assyrian kuningas listaan, ja hän on ensimmäinen "seitsemästätoista kuninkaasta, jotka asuivat teltoissa." Hänen olemassaolonsa on arkeologisesti vahvistamaton ja sitä ei ole vahvistettu mistään muusta lähteestä. Assyriologi Georges Rouxin mukaan Tudiya olisi hallinnut 25. vuosisadan jälkipuoliskolla eaa.(eli jossakin välillä n. 2450 – n. 2400 eaa.).

Historiallisuus
---------------

Tudiyaa seurasi Assyrian kuningas listassa Adamun ja hänen jälkeensä vielä kolmetoista hallitsijaa: Yangi, Suhlamu, Harharu, Mandaru, Imsu, Harsu, Didanu, Hana, Zuabu, Nuabu, Abazu, Belu ja Azarah. Mitään konkreettista ei vielä tiedetä näistä nimistä, vaikka se on todettu, että paljon myöhemmin Babylonian tabletti lista näyttää kopioineen samoja nimiä, vaikka raskaasti vioittuneessa muodossa: Tudiya nimi näyttää yhdistyneen siinä Adamun nimeen muodossa *Tubtiyamutu*.

Ensimmäisissä Eblan arkeologisissa raportteissa kävi ilmi, että Tudiyan olemassaolo voitiin vahvistaa löytyneestä savitaulusta, jossa todettiin, että hän olisi tehnyt kauppasopimuksen Karumissa Eblan alueella Eblan "kuninkaan" Ibriumin (jonka nyt tiedetään sen sijaan olleen Eblan kuninkaan Isar-Damun visiiri.) kanssa. Tämän koko lukutapa on nyt kyseenalainen, koska useat tutkijat ovat viime aikoina väittäneet, että kyseisessä kauppasopimuksessa kyseessä ei ollut ollenkaan Assyrian kuningas Tudiya, vaan pikemminkin kuningas nimeltä "Abarsal", jonka paikannus on epävarma.

Aikaisemmat Assyrian kuninkaat, jotka kirjattiin "kuninkaiksi, jotka asuivat teltoissa" (kuten Tudiya), olivat olleet puolueettomia pastoraalisia hallitsijoita; Assyrian uskotaan alkuaan olleen pikemminkin oligarkia kuin monarkia.

Lähteet
-------

1. ↑  ?
2. ↑  Glassner, Jean-Jacques (2004). *Mesopotamian Chronicles*. Society of Biblical Literature, 137. ISBN 1589830903.
3. ↑  Roux, Georges (Aug 27, 1992). Ancient Iraq. Penguin Books Limited. ISBN 978-0140125238.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**tuntematon** | **Assyrian kuningas**n. 2450–2400 eaa. | Seuraaja:**Adamu** |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tudiya
*Tämä artikkeli käsittelee Helsingin Kluuvin kaupunginosassa toiminutta konepajaa. Vallilan kaupunginosan alueesta kerrotaan artikkelissa Konepaja (Helsinki).*
Töölön tavara-asema vuoden 1930 aikoihin, taustalla vasemmalla Helsingin konepajan rakennuksia.
**Helsingin konepaja** oli Helsingin päärautatieaseman yhteydessä sijainnut valtionrautateiden konepaja, jossa valmistettiin ja huollettiin junavaunuja ja vetureita. Konepaja sekä sen yhteydessä olleet veturitallit ja tavaramakasiinit sijaitsivat rautatieaseman luoteispuolella nykyisen Elielinaukion, Sanomatalon, Holiday Inn -hotellin ja keskustakirjasto Oodin alueella.

Helsingin konepaja perustettiin vuonna 1861, vuotta ennen Helsinki–Hämeenlinna-radan käyttöönottoa. Siellä valmistettiin vuosina 1874 ja 1875 ensimmäiset Suomessa tehdyt veturit, kaksi A5-veturia, joita kutsuttiin "Lankkihatuiksi". Helsingin konepaja oli pitkään Suomen valtionrautateiden tärkein konepaja. Siellä oli loppuaikoina noin tuhat työntekijää.

Tilanpuutteen vuoksi suurin osa Helsingin konepajan toiminnoista siirrettiin vuonna 1903 toimintansa aloittaneelle Pasilan konepajalle. Vanhalle konepajalle jäi vielä veturien rakentaminen ja huolto, kunnes nekin siirrettiin 1950-luvun alussa uudelle Hyvinkään konepajalle. Myös veturitallien toiminnot siirtyivät 1960- ja 1970-lukujen aikana uudelle Ilmalan varikolle. Helsingin konepajan rakennuksista osa purettiin jo 1960-luvun alkuun mennessä ja loputkin 1970-luvun lopussa ja 1980-luvun alussa. Ainoastaan rautateiden kiitotavaratoimistona palvellut veturitallin eteläinen päätysiipi on säilynyt, ja se tunnetaan nykyään ravintola Vltavan talona.

Konepajan pohjoispuolella toimi höyrysaha ja myöhemmin vuoteen 1962 Helsingin valimo. Lähistöllä oli myös vuoteen 1989 toiminut Töölön tavara-asema.

Katso myös
----------

* VR:n makasiinit
* Pasilan veturitallit

Lähteet
-------

1. ↑  Pasila: Historia Uutta Helsinkiä, Helsingin kaupunki 14.2.2018. Viitattu 1.5.2021.
2. 1 2 3  *Pasilan konepaja – rakennushistorian selvitys ja inventointi – alue ja kaupunkirakenne*, s. 16, 33 VR-Yhtymä 2012.
3. ↑  A5 - Lankkihattu Suomen Rautatiemuseo 2010. Viitattu 1.5.2021.
4. ↑  Roosa Ruotsalainen: Pietarin radan ensimmäiset veturit ja vaunut Helsinki - Pietari rautatie 150-vuotta -sivusto. Viitattu 1.5.2021.
5. 1 2  Paja keskellä kaupunkia (vain tilaajille) Helsingin Sanomat 15.3.1951, s. 3. HS Aikakone. Viitattu 30.4.2021.
6. 1 2 3  *Rautatientori ja Asema-aukio: Kaupunkirakenne- ja ympäristöhistoriaselvitys*, s. 25, 27, 46–47, 143–145, 153, 159, 162 Kaupunkiympäristön julkaisuja 2020:18. Helsingin kaupunki 2020.
7. ↑  *Asema-aukio ja Elielinaukio – Varastomakasiini: Rakennushistoriallinen selvitys*, s. 17–19, 42 Helsingin kaupunki 2020.
8. ↑  Eeva Järvenpää: Rautatieaseman perustukset paalutettiin Hyeenan korttelin soiseen maaperään (vain tilaajille) Helsingin Sanomat 9.12.2006. Viitattu 1.5.2021.
**Partiovene** voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Asevoimien tai puolustusvoimien vartiovene
------------------------------------------

Ase- tai puolustusvoimilla ei rauhanaikana ole tavallisesti varsinaisia sotilaalliseen toimintaan liittymättömään valvontaan tarkoitettuja partioveneitä, mutta poikkeusoloissa, mm. sotatilassa, merivartiosto tai rajavartioston merivartiosto voidaan siitää sisäministeriöltä puolustusministeriölle asevoimien tai puolustusvoimien osaksi, yleensä merivoimien laivaston tai laivaston osaksi. Suomen merivoimat koostuvat laivastosta ja rannikkojoukoista. Rannikkojoukkojen opetus on laivaston toimintaan liittyvää ja Suomen merivoimien järjestämää, kun taas sodanaikana rannikkojoukot voidaan liittää maavoimakomentajan alaisuuteen myös erilleen merivoimien laivaston toiminnasta.

Merivartiolaitoksen tai rajavartioston merivartioston partiovene
----------------------------------------------------------------

Partiovene tyypillisimmillään on uppoumaltaan 5 tn - 15 tn:n nopeahko vene, millä harjoitetaan pääaiassa merivalvontaa, mutta suoritetaan myös mm. meripelastusta. Suomessa tyypillisin partiovene on PV-08 -luokkaan kuuluva partiovene.

### PV-08 -luokka

PV-101, PV-108, PV-120, PV-121, PV-161, PV-166, PV-276, PV-277, PV-281, PV-323

### PV-11 -luokka

PV-11 -luokassa on ollut 14 partiovenettä.

Partiolaisten kouluvene
-----------------------

Partiovene voi olla myös meripartiolaisten kouluvene, millä opetetaan lapsille ja nuorille vesiliikennetaitoja. Suomessa partiolaisten suurimmat veneet ovat yleensä purjeveneitä, joiden nimessä on s/y, S/y tai S/Y edessä tarkoittamassa purjevenettä, englanniksi *sailing yacht*.

* s/y Baltic Maid, Baltic 33 -tyyppinen purjevene.
* s/y Joutsikki II
* s/y Kaija, Finn Flyer -purjevene

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
*Tämä artikkeli käsittelee partiotoimintaa. Lippukunta on myös vanha sotilasyksikkö.*
**Partiolippukunta** on partiotoiminnan perusyksikkö. Lippukunnan koko on yleensä noin 20–200 partiolaista. Lippukunnan sisäisiä ryhmiä ovat laumat, vartiot ja vaeltajaryhmät. Lippukunnat voivat olla tyttö-, poika- tai yhteislippukuntia. Vuonna 2019 Suomessa oli 699 lippukuntaa, joista 79 prosenttia oli yhteislippukuntia.

Keskusjärjestö Suomen Partiolaisten puitteissa toimivat lippukunnat kuuluvat johonkin 11 partiopiiristä, joiden jako myötäilee maakuntien rajoja, pois luettuna Finlands Svenska Scouter r.f. joka on Suomen ruotsinkielisten lippukuntien valtakunnallinen partiopiiri. Lisäksi Suomessa toimii pieni määrä keskusjärjestöön kuulumattomia lippukuntia.

Lippukunnat ovat usein itsenäisiä, rekisteroityjä yhdistyksiä, joilla saattaa olla tukenaan taustayhteisö, joka usein on seurakunta. Taustayhteisönä saattaa toimia myös aatteellinen tai uskonnollinen yhdistys, kunta, vanhempainneuvosto tai yritys. Taustayhteisö rahoittaa lippukunnan toimintaa joko kustantamalla lähes koko toiminnan tai avustamalla lippukuntaa jonkin verran. Monet lippukunnat hankkivat rahoitusta toimintaansa myös myymällä erilaisia tuotteita, paketoimalla lahjoja jouluna tai muilla tempauksilla. 

Perinteisin varainhankintakeino on partiolaisten adventtikalenteri. Adventtikalenterin toivat Suomeen partiotytöt jo vuonna 1947. Kalenterin ensimmäinen luukku avataan ensimmäisenä adventtina, viimeinen jouluaattona. Luukkujen perinteisiä kuva-aiheita ovat esimerkiksi adventtikynttilät, itsenäisyyspäivän Suomen lippu, Lucian päivän Lucia-neito ja jouluaaton Jeesus-lapsi.

Meripartiolippukunnat
---------------------

Meripartiolippukunnat tarjoavat normaalin maapartiotoiminnan lisäksi jäsenilleen veneitä sekä muita vesiliikennevälineitä.

Meripartiolippukuntien käyttämät termit poikkeavat jonkun verran muista lippukunnista. Esimerkiksi vartiota kutsutaan meripartioinnissa venekunnaksi ja vartionjohtajaa vastaavasti venekunnanjohtajaksi. Lisäksi on myös lippukuntakohtaisia nimityksiä, kuten joissain maapartiolippukunnissakin.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen partiolippukunnista

Lähteet
-------

1. ↑  Sjöberg, Janina: Tervetuloa toiminnan ytimeen.  *Partio-lehti*, 2020, nro 4, s. 28.

Aiheesta muualla
----------------

* Lippukunta PartioWikin mukaan
Theodor Leschetizky
**Theodor Leschetizky** (puol. *Teodor Leszetycki*; 22. kesäkuuta 1830 Łańcut – 14. marraskuuta 1915 Dresden) oli puolalainen pianisti ja pianopedagogi. Hän kuului Franz Lisztin kanssa aikansa vaikutusvaltaisimpiin pianopedagogeihin.

Leschetizky opiskeli Carl Czernyn johdolla Wienissä ja lähti vuonna 1852 konservatorion opettajaksi Pietariin. Vuodesta 1878 hän teki opetustyötä Wienissä. Hänellä ei kertomansa mukaan ollut vakiintunutta opetusmetodia, ja opiskelijoidensa mukaan hän painotti heidän yksilöllisyyttään. Leschetizkyn johdolla opiskelivat monet johtavista 1800-luvun ja 1900-luvun alkupuoliskon pianisteista, kuten Artur Schnabel, Ossip Gabrilowitsch ja Ignacy Paderewski. Yhdysvaltalainen Fannie Bloomfield Zeisler lähti hänen opiskelijakseen Eurooppaan 1870–1880-lukujen vaihteessa. Leschetizky halusi käyttää suurimman osan energiastaan opetustyöhönsä, mutta toimi myös esiintyjänä, joka debytoi 15-vuotiaana Wienissä ja piti viimeisen julkisen esiintymisensä vuonna 1887. Lisäksi hän sävelsi pianominiatyyrejä.

Leschetizky oli naimisissa pianisti Anna Jesipovan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Theodor Leschetizky Britannica
2. 1 2  Theodor Leschetizky (Arkistoitu – Internet Archive) International Piano Archives at Maryland
3. ↑  Fannie Bloomfield Zeisler Britannica

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Tuffikivilouhos Ettringenissä Saksassa
18,5 Ma.
**Tuffi** (ital. *tufo* < kreik. tofos) on tulivuoresta purkautuvasta tuhkasta iskostunutta kiveä.

Tuhkahiukkasen koko on alle 2 mm, eli hiukkaset ovat alle hiekanjyvän kokoisia tai niinkin pieniä kuin savihiukkaset ja vielä pienempiä.
Suurempia partikkeleita (2–64 mm) kutsutaan nimellä lapilli. Monesti tuffikivessä on tuhkan seassa suurempia lapilleja.

Tuffikivestä voi syntyä breksiaa. Tuffi voi mineraalikoostumukseltaan olla muun muassa ryoliittista, trakyyttista, andesiittista tai basalttista.

Katso myös
----------

* Pyroklastinen tuhkapilvi

Lähteet
-------

1. ↑  Kallioperägeologista sanastoa *Suomen kallioperä*. Geologinen seura.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 20.1.2013.
2. ↑  Grant Heiken: *Tuffs: Their Properties, Uses, Hydrology, and Resources, Issue 408*, s. 7. Geological Society of America, 2006. ISBN 978-0-8137-2408-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tuffi** Wikimedia Commonsissa