recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Efraim Kilpinen**, sukunimi aik. *Ahlholm* (13. joulukuuta 1862 Kalajoki – 9. joulukuuta 1951 Kalajoki) oli suomalainen puuseppä ja kanteleenrakentaja.

Efraim Kilpisen vanhemmat olivat merimies Johan Ahlholm (alkuaan Lepistö) ja Johanna Pokela. Hän kävi Oulussa puuseppäkoulun 1881–1885 ja suomensi sen jälkeen ruotsalaisen sukunimensä suomalaisuusmies Wolmar Kilpisen mukaan.

Kilpinen tunnettiin aluksi lähinnä puuseppänä ja suksimestarina; hän sai useita palkintojaan valmistamistaan suksista. Haapavedellä Suomen Talousseuran veisto-opettajana toiminut Kilpinen tutustui siellä kanteleensoittaja Pasi Jääskeläiseen ja hänen kanteleenrakentajan uransa sai alkunsa kun Jääskeläinen pyysi häntä korjaamaan omaa kanneltaan ja sitten rakentamaan uusia kanteleita Jääskeläisen käyttöön. Uusien kanteleiden rakentaminen alkoi suuremmassa mittakaavassa kun Kilpinen muutti takaisin Kalajoelle. Pasi Jääskeläinen suositteli Kilpistä helsinkiläiselle Fazerin musiikkiliikkeelle ja liike alkoi tilata runsaasti kanteleita Kilpisen kanteleverstaalta. Myös yksityiset tilasivat Kilpisen kaunissointisia kanteleita ja useat kanteletaiteilijat käyttivät niitä. Kilpinen teki yhdessä poikiensa Matin ja Oskarin rakenteellisia parannuksia kanteleisiin ja he saivat useita palkintoja rakentamistaan kanteleista. Kanteleiden tilauksia tehtiin Kilpiseltä eniten 1920- ja 1930-luvuilla. Kaikkiaan Kilpiset rakensivat yli 4 000 kannelta ja kanteleita vietiin myös Pohjoismaihin ja Saksaan sekä amerikansuomalaisille. Kilpinen rakensi myös kitaroita ja mandoliineja. Efraim Kilpiselle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki.

Myös Efraim Kilpisen poika ja työn jatkaja Oskari Kilpinen (1895–1980) oli tunnettu kanteleenrakentaja. Oskari Kilpinen sai 1969 Kalevala-seuran tunnustuspalkinnon ja kunniakirjan kanteleiden kehitystyöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Efraim Kilpinen, Kirjastovirman henkilögalleria (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Kahdentuhannen kanteleen tekijä, Suomen Kuvalehti, 29.07.1933, nro 31, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Kanteleita karttuu Kalajoelta. Kantelemestari Kilpinen kertoo kanteleista - ja vähän muustakin, Seura, 17.06.1936, nro 25, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
ATX-emolevy.
24-pinninen ATX-virtajohto emolevylle.
**ATX** (**Advanced Technology Extended**) on henkilökohtaisen tietokoneen standardi, joka määrittelee muun muassa tietokoneen virtalähteen ja emolevyn sekä tietokoneen kotelon mitat.
ATX on kehitetty IBM AT -johdannaisista.
ATX12V on jatkokehitetty ATX-virtalähteen määrittelystä, jossa on muun muassa lisäliitin ja suurempi tasavirran syöttö emolevylle.

ATX12VO on tarkoitettu poistamaan 3.3 voltin ja 5 voltin virtalinjat virtalähteestä ja siirtämään ne emolevylle, jolloin virtalähde tuottaa vain 12 voltin jännitettä.

ATX 3.0 ja ATX12VO 2.0 -versiot standardista on julkaistu maaliskuussa 2022.
Merkittävä muutos standardissa on uusi liitin, jolla uudet tehokkaat näytönohjaimet saavat lisää tehoa virtalähteeltä. ATX3.0 sisältää uuden 12-piikkisen ns. PCIe 5.0 12VHPWR -virtaliittimen. Aiemmat standardit ovat sisältäneet 6-piikkisen lisävirran näytönohjaimelle (max 75 wattia) tai uudemman 8-piikkisen (max 150 wattia). ATX3.0-standardi sallii näytönohjaimen ottaa 600 wattia lisätehoa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Gordon Ung: Intel’s power play: Hands-on with ATX12VO motherboards and power supply *pcworld.com*.  20.11.2020. Viitattu 27.8.2022. (englanniksi)
4. ↑  Petrus Laine: Intel julkaisi ATX 3.0- ja ATX12VO 2.0 -standardit virallisesti *io-tech.fi*.  24.3.2022.  Arkistoitu 11.8.2022. Viitattu 27.8.2022.
5. ↑  Gordon Ung: ATX 3.0 explained: Why Intel gave power supplies their first overhaul in 20 years *pcworld.com*.  18.4.2022. Viitattu 27.8.2022. (englanniksi)
**Jiří Němec** (s. 15. toukokuuta 1966 Pacov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa vuosina 1990–1993 ja Tšekin maajoukkueessa vuosina 1994–2001. Hän saavutti EM-hopeaa vuonna 1996.

Němec edusti kotimaansa seurojen lisäksi saksalaista Schalkea kausina 1993–2002. Hän voitti UEFA-cupin kaudella 1996–1997 ja pelasi tuolloin täydet minuutit kaikissa Schalken 12 ottelussa. Saksan cupin hän voitti kausina 2000–2001 ja 2001–2002. Hän pelasi Bundesliigassa kaikkiaan 256 ottelua ja teki niissä kuusi maalia.

Němec pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 20 maaottelua ja Tšekin maajoukkueessa 64 maaottelua. Ainoan maaottelumaalinsa hän teki toukokuussa 1998 ystävyysottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Tšekkoslovakian yltäessä MM-kilpailuissa 1990 puolivälieriin Němec kuului joukkueeseen mutta ei vielä saanut peliaikaa. EM-kilpailuissa 1996 Tšekin maajoukkue saavutti hopeaa ja Němec pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kuusi ottelua. EM-kilpailuissa 2000 Němec pelasi avauskokoonpanossa Tšekin kaikki kolme ottelua joukkueen karsiutuessa alkulohkovaiheessa.

Němec valittiin Tšekin vuoden 1997 parhaaksi jalkapalloilijaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Jiří Němec Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2 3  Slavík, Jiří: Jiri Nemec - International Appearances  10.10.2003. RSSSF. Viitattu 15.5.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Naskrent, Gwidon S.: Euro 1996  7.12.2001. RSSSF. Viitattu 15.5.2021. (englanniksi)
4. ↑  World Cup 1990 RSSSF. Viitattu 15.5.2021. (englanniksi)
5. ↑  Winkler, Pierre: European Championship 2000 - Full Details Final Tournament  17.1.2004. RSSSF. Viitattu 15.5.2021. (englanniksi)
6. ↑  Slavík, Jiří: Czech Republic - Player of the Year  15.4.2021. RSSSF. Viitattu 15.5.2021. (englanniksi)

  

Tšekkoslovakian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1990
1 Stejskal
2 Bielik
3 Kadlec
4 Hašek
5 Kocian
6 Straka
7 Bílek
8 Chovanec
9 Kubík
10 Skuhravý
11 Moravčík
12 Fieber
13 Němec
14 Weiss
15 Kinier
16 Hýravý
17 Knoflíček
18 Luhový
19 Griga
20 Němeček
21 Mikloško
22 Palúch
Valmentaja Vengloš

Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1996
1 Kouba |
2 Látal |
3 Suchopárek |
4 Nedvěd |
5 Kadlec |
6 Němeček |
7 Němec |
8 Poborský |
9 Kuka |
10 Drulák |
11 Frýdek |
12 Kubík |
13 Bejbl |
14 Berger |
15 Horňák |
16 Srníček |
17 Šmicer |
18 Kotůlek |
19 Rada |
20 Novotný |
21 Kerbr |
22 Maier |
Valmentaja Uhrin

Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 Srníček |
2 Řepka |
3 Látal |
4 Nedvěd |
5 Fukal |
6 Vlček |
7 Němec |
8 Poborský |
9 Kuka |
10 Koller |
11 Rosický |
12 Lokvenc |
13 Bejbl |
14 Horváth |
15 Jankulovski |
16 Maier |
17 Šmicer |
18 Novotný |
19 Rada |
20 Berger |
21 Gabriel |
22 Blažek |
Valmentaja Chovanec



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Anssi Hirvonen** (s. 21. tammikuuta 1948 Tampere) on suomalainen ooppera- ja oratoriolaulaja sekä Sibelius-Akatemian emeritus laulutaiteen lehtori ja vs. professori.

Hirvonen on suorittanut Sibelius-Akatemiassa kanttori-urkurin-, yleisen osaston päästö-, yksinlaulunopettajan- ja laulun diplomitutkinnot. 

Hirvonen on toiminut suurten kirkkomusiikkiteosten tenorisolistina 1972 lähtien. Hän on esittänyt yli 60 suurta, orkesterisäestyksellistä kirkkomusiikkiteosta, lähes 700 konsertissa muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Saksassa, Yhdysvalloissa, Venäjällä, Virossa, Latviassa ja Färsaarilla. Hän on laulanut J. S. Bachin Johannes-passion evankelistan osan yli 100 kertaa. Muita keskeisiä teoksia ovat olleet muun muassa J. S. Bachin Matteus-passio, Joulu-oratorio, H-molli messu, Händelin Messias, Mozartin Requiem, Haydnin Luominen, Rossinin Messe Solennelle ja Verdin Requiem. *lähde?*

Hänen oopperadebyyttinsä oli 1975 Tampereen Oopperan Rigolettossa Mantovan herttuana. Savonlinnan Oopperajuhlien vierailijana hän on toiminut 1978–1994, Heidelbergin Oopperan solistina 1979–1980, Suomen Kansallisoopperan vierailijana 1980–1997 ja vakituisena solistina 1990–1993. Hän on vieraillut solistina myös Ruotsin Kuninkaallisessa Oopperassa ja Estonia-teatterissa. Lisäksi Hirvonen on vieraillut eri maakuntaoopperoissa. 

Hirvonen on saanut tunnustusta erityisesti sekä bel canto- että koomisista rooleistaan. Hän on esittänyt yli 40 oopperaroolia yli 50 eri produktiossa yli 700 esityksessä ja tehnyt lukuisia levytyksiä sekä tv- ja radiotaltiointeja.

Hirvonen toimi Sibelius-Akatemian opettajana 1981–1985, lehtorina 1985–2013, vs. professorina 1995, 1996–1997 ja 2008–2011 sekä laulumusiikin osaston johtajana 2000–2002 ja varajohtajana 2002–2008. Hän toimi myös kirkkomuusikkona Helsingissä ja Tampereella 1970–1981.

Hänelle myönnettiin Director musices -arvonimi vuonna 1998.

Lähteet
-------

* Anssi Hirvosen cv Sibelius-Akatemian sivulla[vanhentunut linkki],

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Biblioteka dlja tštenija** (ven. Библиоте́ка для чте́ния, "Lukukirjasto") oli Pietarissa vuosina 1834–1865 ilmestynyt aikakauslehti.

Kerran kuukaudessa ilmestynyt *Biblioteka dlja tštenija* oli Venäjän ensimmäinen "paksu" kirjallisuuslehti. Kirjakauppias Aleksandr Smirdinin julkaisema lehti oli suunnattu etupäässä maaseudun lukijakunnalle. Sen ensimmäinen toimittaja oli Osip Senkovski (vuoteen 1836 saakka yhdessä Nikolai Gretšin kanssa).

*Biblioteka dlja tštenija* oli 1830-luvulla hyvin suosittu, ja sen painos ylsi 7 000 kappaleeseen. Lehdessä julkaistiin muun muassa Aleksandr Puškinin, Mihail Lermontovin ja Aleksandr Bestuževin teoksia sekä ulkomaista käännöskirjallisuutta. Vuodesta 1836 lähtien se kiisteli *Sovremennikin* kanssa vastustaen Vissarion Belinskiä ja luonnonmukaista koulukuntaa. Vuodesta 1849 toimittajana työskenteli Albert Startševski, vuodesta 1856 Aleksandr Družinin, vuodesta 1860 Aleksei Pisemski ja vuodesta 1863 Pjotr Boborykin. 1850- ja 1860-luvuilla lehdessä julkaistiin muun muassa eräitä Leo Tolstoin, Aleksandr Ostrovskin ja Ivan Gontšarovin teoksia. Se sisälsi myös artikkeleita tieteestä ja taiteesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *Fundamentalnaja elektronnaja biblioteka Russkaja literatura i folklor*. Viitattu 23.12.2020.
Jiří Wolker
**Jiří Wolker** (1900–1924) oli tšekkiläinen kirjailija, tšekkiläisen lyriikan suuria esikuvia. Hän on Tšekin proletaarirunouden loistavin edustaja. Hän määritteli luokkakantaisen proletaarirunouden argumentit. Wolker oli yksi modernismia kukistaneista tšekinkielisistä proletaarirunoilijoista. Hän kuoli keuhkotautiin.

Wolker aloitti lakiopinnot Prahan yliopistossa, mutta opinnot jäivät kesken, kun hän aloitti kirjailijantyön. Wolker julkaisi vain kaksi, fantasian sävyttämää runokokoelmaa. Esikoiskokoelmassa *Host do domu* (1921) on uskoa ihmiseen ja sitä leimaa kristillinen altruismi. Toinen kokoelma *Těžká hodina* on yhteiskunnallinen ohjelmanjulistus, ja sitä on pidetty tšekinkielisen työläisrunouden merkkiteoksena.

Anna-Maija Raittilan suomentama Wolkerin runo "Kerjäläiset" sisältyy antologiaan *Suurempi kuin sydämeni* (Kirjapaja 1982 ISBN 951-621-339-1). Runojen suomennoksia on julkaistu Hälläpyörässä (3/1965).

Jiří Wolker

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Facta 2001, WSOY 1985, 18. osa, palsta 407
2. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 7276
3. ↑  Spectrum tietokeskus, osa 12 vuodelta 1980, s. 313
4. 1 2 3 4  Risto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): "Wolker, Jiří", *Otavan kirjallisuustieto*, s. 859. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X.
5. ↑  Factum, osa 8 vuodelta 2005, s. 181
6. ↑  Jiří Wolker, (Arkistoitu – Internet Archive) Luettelo suomennetuista runoista. Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta. Päivitetty 28.10.2021, viitattu 13.11.2021

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jiří Wolker** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Méry-Joseph Blondelin "Hyacinthuksen kuolema" (Musée Saint-Croix, Poitiers).
**Apollo et Hyacinthus** (KV 38) on Wolfgang Amadeus Mozartin vuonna 1767 säveltämä ooppera. Ooppera on Mozartin ensimmäinen, jos *Die Schuldigkeit des ersten Gebotes* katsotaan yksinkertaisesti draamalliseksi sakraalimusiikiksi.

Kolminäytöksinen ooppera perustuu antiikin Kreikan mytologiaan sellaisena kuin siitä kertoo roomalainen runoilija Ovidius teoksessaan *Muodonmuutoksia*.

Myytin mukaisesti Hyacinthus kuolee tapaturmaisesti Apollon viskaaman kiekon osuttua hänen päähänsä. Toisaalta myytti kertoo myös, että tuulen jumala Zephyrus olisi vastuussa nuorukaisen kuolemasta. Tämä näet ohjasi kiekon osumaan nuorukaiseen, koska oli itsekin rakastunut häneen. Hyacinthuksen kuoltua Apollo on surun murtama ja tekee nuorukaisesta kukan, hyasintin, jonka terälehdillä kimaltelee pisaroina nuori veri.

Libreton tehnyt Rufinus Widl oli pappi, minkä tähden tarina on muokattu melkoisen rajusti ja sen homoseksuaalinen luonne on muutettu Apollon rakkaudeksi Hyacinthuksen sisarta Meliaa kohtaan.

Roolit
------

* **Oebalus**, Lakedaimonin kuningas (tenori)
* **Melia**, Oebaluksen tytär (sopraano)
* **Hyacinthus**, Oebaluksen poika (sopraano)
* **Apollo** (altto)
* **Zephyrus**, Hyacinthuksen ystävä (altto)
* Kaksi **Apollon pappia** (basso)

Lähteet
-------

1. ↑  Wolfgang Amadé Mozart.  *Åbo Tidning*, 27.01.1906, nro 22, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.07.2018.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Wolfgang Amadeus Mozartin oopperat |
| --- |
|  |
| Nuoruudenteokset | 
* Apollo et Hyacinthus
* Bastien und Bastienne
* La finta semplice
* Mitridate, re di Ponto
* Ascanio in Alba
* Il sogno di Scipione
* Lucio Silla
* La finta giardiniera
* Il re pastore

 | W.A.MozartW.A.Mozart |
|  |
| Kypsän kauden teokset | 
* Idomeneo
* Ryöstö seraljista
* Der Schauspieldirektor
* Figaron häät
* Don Giovanni
* Così fan tutte
* Taikahuilu
* La clemenza di Tito

 |
|  |
| Postuumit teokset | 
* Zaide
* L’oca del Cairo
* Lo sposo deluso
* La Betulia liberata (oratorio)

 |

 |
**Eforos** (n. 400-330 eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija. Hän oli kotoisin Kymestä, Aioliista, Vähästä-Aasiasta.

Elämä
-----

Eferos oli yhdessä historioitsija Theopompoksen kanssa Isokrateen oppilas. Hän opiskeli tämän alaisuudessa retoriikkaa. Hän ei kuitenkaan vaikuta olleen kovin menestyksekäs puhetaidossa, ja kerrotaan, että hän aloitti kirjallisuuden ja historian opiskelun Isokrateen itsensä suosituksesta.

Hänen elämästään ei tiedetä paljon muuta, paitsi Plutarkhoksen maininta siitä, että hän kieltäytyi kutsusta vierailla Aleksanteri Suuren hovissa.

Teokset
-------

Eforos kirjoitti 29 kirjaa käsittävän ensimmäisen maailman historian. Se alkoi Herakleidain paluusta Peloponnesokselle, joka oli ensimmäinen todistettu historiallinen tapahtuma. Hänen poikansa Demofilos muokkasi teosta myöhemmin ja lisäsi siihen 30:nnen kirjan. Se sisälsi selonteon Ateenan ja Spartan välisistä sodista ja päättyi siihen, kun Makedonian Filippos II valloitti Perinthoksen vuonna 340 eaa.

Teoksen jokainen kirja oli itsenäinen, ja sisälsi otsikon ja johdannon. Eforos käytti lähteitä hyväkseen kriittisesti, ja hänen teostaan luettiin ja ylistettiin paljon. Diodoros Sisilialainen ja muut myöhemmät historioitsijat käyttivät sitä hyväkseen laajalti. Strabon laittaa paljon painoa hänen tekemilleen maantieteellisille tutkimuksille, ja ylistää häntä ensimmäisenä, joka erotti historialliset asiat pelkistä maantieteen kuvauksista. *Geografiassaan* Strabon lainaa Eforosta kertoessaan kreetalaisten täysiikäistymiseen liittyvistä rituaaleista, jotka liittyvät Zeuksen ja Ganymedeen myyttiin. Polybios kehuu hänen tietämystään merisodankäynnistä, mutta pilkkaa hänen kuvauksiaan Leuktran (371 eaa.) ja Mantineian (362 eaa.) taisteluista sanoen, että hän on täysin tietämätön maalla käydyn sodan luonteesta.

Häntä on ylistetty myös siitä, että hän veti tiukan rajan myyttisten ja historiallisten asioiden välille. Hän ymmärsi myös, että vaikka ylenpalttiset yksityiskohdat lisäävätkin kerronnan tehoa, ne myös saattavat kerrotut historialliset tosiasiat epäilyksen alaisiksi. Hän kuitenkin uhrasi totuuden usein retorisille ilmaisuille. Dionysios Halikarnassoslaisen mukaan hän ja Theopompos olivat kuitenkin ainoat historioitsijat, joiden kieli oli täsmällistä ja viimeisteltyä.

Muita hänen nimiinsä laitettuja teoksia ovat:

* *Tutkielma keksinnöistä*
* *Hyvien ja pahojen asioiden kunnioittamisesta*
* *Huomionarvoisista asioista eri maissa*
* *Tutkielma maastani*, Kymen historiasta
* *Essee tyylistä*, Eforoksen ainoa retorinen teos, jonka reetori Theon mainitsee

Lähteet
-------

1. ↑  Ratsionalistinen tarunselitys vanhalla ajalla.  *Historiallinen Aikakauskirja*, 01.01.1905, nro 4, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 07.07.2019.
Bolšaja Sosnovan piiri Permin aluepiirin kartalla.
**Bolšaja Sosnovan piiri** (ven. Большесосно́вский райо́н, *Bolšesosnovski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 2 220 neliökilometriä. Asukkaita on 14 300 henkeä (vuonna 2009).

Bolšaja Sosnovan piiri sijaitsee Permin aluepiirin länsiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Otšorin, idässä Ohanskin ja etelässä Tšastyjen piireihin sekä lännessä Udmurtiaan. Pinta-alasta 32 % on metsää. Hyötykaivannaisiin kuuluvat kivennäisvedet.

Piiriin kuuluu seitsemän maalaiskuntaa: Bolšaja Sosnova, Klenovka, Levino, Petropavlovsk, Polozovo, Toikino ja Tšernovskoje. Hallinnollinen keskus on Bolšaja Sosnovan kylä.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 92,9 % venäläisiä, 2,4 % udmurtteja ja 1,3 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.

Piirin kautta kulkee Permin ja Iževskin välinen maantie. Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja perunan viljelyyn.

Piirissä toimii lasten luomistyön keskus, musiikkikoulu, ammattikoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia sekä kirjastolaitos. Paikallislehtenä ilmestyy *Svetlyi put* ("Valoisa tie").

Nähtävyyksiä ovat Bolšaja Sosnovan ja Polozovon kylien ortodoksiset kirkot sekä Bolšaja Sosnovan ja Tšernovskojen kauppiastalot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Entsiklopedija Permi: Bolšesosnovski munitsipalnyi raion *enc.permkultura.ru*.  Arkistoitu 31.3.2012. Viitattu 25.5.2010. (venäjäksi)
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 25.5.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Portal pravitelstva Permskogo kraja: Bolšesosnovski munitsipalnyi raion *permkrai.ru*.  Arkistoitu 15.10.2011. Viitattu 25.5.2010. (venäjäksi)
4. ↑  Permski regionalnyi server: Bolšesosnovski munitsipalnyi raion *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 25.5.2010. (venäjäksi)

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
**Ilvesjoki** on Karviassa ja Kurikassa entisen Jalasjärven kunnan Ilvesjoen kylässä virtaava noin 35 kilometriä pitkä joki. Joki saa alkunsa kahdesta puronhaarasta Karvian alueella. Ala-Koskuella joki yhtyy Koskutjoen kanssa Mustajoeksi. Ilvesjoentien kohdalta Myllypadolle joessa on paikoin suvantoja ja koskia. Talousvetenä joen vettä ei käytetä.

Vedenlaatua joessa on tutkittu ainoastaan alaosassa. Vesi on ollut vuosina 1975, 1988 ja 2000 tehtyjen yksittäisten vedenlaatutietojen mukaan ravinne- ja humuspitoista, tummaa väriltään sekä lievästi hapanta tai hapanta. Peltoa joen valuma-alueesta on suunnilleen 14 prosenttia. Lisäksi suurin osa pelloista sijaitsee joen varrella. Suuret määrät peltoviljelystä aiheutuvia kuivatusvesiä johdetaan jokeen. Ilvesjoen alaosan alueella sijaitsevat Vapon Alkkian turvetuotantoalue kooltaan 261 hehtaaria sekä Ilvesneva-niminen suoalue. Vasikkaluoman−Liikaluoman alueella sijaitsevat puolestaan 90 hehtaarin Korvajärvennevan ja 105 hehtaarin Vasikkanevan turvetuotantoalueet. Ilvesjokeen johdetaan 541,3 hehtaarin alueelta turvetuotannon vesiä.

Joessa tavataan haukia, ahvenia, luonnontaimenia sekä rapuja. Kalastuksellisesti joen merkitys on keskinkertainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ilvesnevan turvetuotantoa koskeva ympäristölupahakemus, Jalasjärvi (PDF)  11.6.2007. Helsinki:  Länsi-Suomen ympäristölupavirasto. Viitattu 16.11.2008.
Käsikirjoitus vuodelta 1350.
**Jean de Roquetaillade** (myös **Joan de Peratallada** k. 1362) oli fransiskaanisaarnaaja ja alkemisti.

Hän opiskeli filosofiaa Toulousessa viiden vuoden ajan ja liittyi sitten fransiskaaniluostariin Orléansissa, missä hän jatkoi opintojaan. Hänen harjoitti tislausta ja kehitti yleislääkkeen, jota kutsui elämän vedeksi *aqua vitæ* tai *quinta essentia*.

Hän saarnasi Wienissä ja tulkitsi saarnoissaan Ilmestyskirjaa varsin omintakeisesti. Hän joutui harhaoppien tähden vankilaan Avignoniin. Ranskan kansalliskirjasto on täydellisin kokoelma hänen kirjoituksiaan. Niissä hän kertoo, miten antikristus nousee Aragonian Pietari II:n jälkeläisten joukoista, mitä seuraa tuhatvuotinen rauha ja vielä toisen antikristuksen tuleminen ennen viimeistä tuomiota. Espanjalainen kirjallisuudentutkija Marcelino Menéndez y Pelayo on verrannut Jean de Roquetailladen kirjallisia lahjoja Arnau de Vilanovaan.

Lähteet
-------

1. ↑  John of Roquetaillade (de Rupescissa) *Catholic Encyclopedia*. Viitattu 21.2.2016.
2. ↑  Joan de Peratallada *Gran enciclopèdia catalana*. Viitattu 21.2.2016. (katalaaniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jeanette Kwakye** (s. 20. maaliskuuta 1983 Essex) on brittiläinen pikajuoksija.

Kwakye karsiutui 2002 Kingstonin nuorten MM-kisoissa 100 metrin juoksun välierissä ajalla 11,75. Kolme vuotta myöhemmin hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden 60 metrillä ja karsiutui Madridin sisäratojen EM-kisoissa matkan välierissä ajalla 7,34. Vuonna 2007 hän sijoittui Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa 60 metrillä neljänneksi ajalla 7,20. Hän karsiutui samana vuonna Osakan MM-kisoissa 100 metrin toisissa alkuerissä ajalla 11,40. Kwakye voitti Valencian sisäratojen MM-kisoissa 2008 hopeaa 60 metrillä ajalla 7,08. Pekingin olympialaisissa hän juoksi 100 metrillä kuudenneksi ajalla 11,14. Kolme vuotta myöhemmin hän karsiutui Daegun MM-kilpailuiden 100 metrin välierissä.

Kwakye lopetti uransa vuonna 2014.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

* 100 metrin juoksu: 11,14 (2008)
* 200 metrin juoksu: 23,11 (2007)

### Sisäradat

* 60 metrin juoksu: 7,08 (2008)

Lähteet
-------

* Jeanette Kwakye Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Jeanette Kwakye hangs up her spikes *athleticsweekly.com*.  15.1.2014. Athletics Weekly.  Arkistoitu 16.1.2014. Viitattu 15.1.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Jeanette Thompson** (s. 1965) on yhdysvaltalainen konsertti- ja oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.

Thompson sai toisen palkinnon Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa vuonna 1988. Hän tulkitsi finaalissa ohjelman, joka koostui Henri Duparcin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Edward Boatnerin, Alfredo Catalanin ja Gian Carlo Menottin sävellyksistä. Thompson on saavuttanut arvostelumenestyksiä muun muassa Giuseppe Verdin *Requiemin* esityksestä Carnegie Hallista. Hänen muuhun konserttiohjelmistoonsa ovat kuuluneet muiden muassa Johannes Brahmsin *Saksalainen sielunmessu*, Gioacchino Rossinin *Stabat Mater* ja Francis Poulencin *Gloria*.

Thompson teki Toledon sinfoniaorkesterin kanssa ensimmäisen esiintymisensä Benjamin Brittenin *War Requiemissa* huhtikuussa 1995. Hänet kutsuttiin esittämään Toledon sinfoniaorkesterin kanssa myös Richard Straussin *Vier letzte Lieder* toukokuussa 1997. Thompson on esiintynyt myös useiden muiden orkesterien kanssa ja pitänyt sooloresitaaleja paitsi Yhdysvalloissa, myös Kamerunissa, Keniassa ja Zairessa (Kongon demokraattinen tasavalta). Hän on tehnyt opetustyötä Dokuz Eylül -yliopiston valtionkonservatoriossa Turkin Izmirissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jeanette Thompson Queen Elisabeth Competition, viitattu 20.4.2023
Nusrat Bhutto
**Begum Nusrat Bhutto** (sindhiksi: بیگم نصرت ڀھٽو, urduksi: بیگم نصرت بھٹو) (s. 23. maaliskuuta 1929 Isfahan, Iran – 23. lokakuuta 2011 Dubai, Yhdistyneet arabiemiirikunnat) oli edesmenneen Pakistanin pääministeri Zulfikar Ali Bhutton puoliso ja edesmenneen Pakistanin oppositiojohtaja Benazir Bhutton äiti.

Tausta
------

Nusratin kurdiperhe asettui asumaan Karachiin silloiseen Brittiläisen Intiaan ennen Pakistanin ja Intian itsenäistymistä. Nusrat tapasi Zulfikar Ali Bhutton Karachissa, jossa he menivät naimisiin 8. syyskuuta vuonna 1951. Tämä oli Zulfikar Ali Bhutton toinen avioliitto, josta syntyi yhteensä neljä lasta:

* Benazir Bhutto (1953–2007)
* Murtaza Bhutto (1954–1996)
* Sanam Bhutto (1957–)
* Shahnawaz Bhutto (1958–1985)

Perhe ja ura
------------

Vuosina 1972-1977 Nusrat toimi poliittisella kentällä lähinnä edustustoimissa ja lukuisilla ulkomaanvierailuilla miehensä Zulfikarin rinnalla. Bhutto toimi pääministerin rouvana vuosina 1973-1977. 
Vuonna 1979 miehensä Zulfikar Ali Bhutton oikeudenkäynnin ja teloituksen jälkeen Nusratista tuli Pakistanin kansanpuolueen puheenjohtaja. Vuonna 1982 syöpää sairastava Nusrat sai lähteä maasta sairaalahoitoon Lontooseen, ja hänen tyttärensä Benazir sai puolueen johtajuuden vuonna 1984.

Palatessaan Pakistaniin 1980-luvun lopulla hän toimi kansanedustajana Pakistanin parlamentissa.
Myös tyttärensä Benazirin pääministeriuran aikana Nusrat toimi salkuttomana ministerinä ja pääministerin sijaisena.

1990-luvun alussa Nusratin ja Benazirin välit katkesivat, kun äiti Bhutto rupesi tukemaan poikaansa Murtazaa jossain suvun välisessä kiistassa, mutta Nusrat solmi suhteet takaisin tyttäreensä kun Murtaza murhattiin vuonna 1996. 

Nusrat asui tyttärensä perheen kanssa Dubaissa ja kärsi aivoverenkiertohäiriöstä ja Alzheimerin taudista.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**LWN.net** on Linux-ytimen ja vapaiden ja avoimen lähdekoodin ohjelmistojen kehitystä seuraava ja siitä uutisoiva sivusto.

LWN alkoi vuoden 1997 lopulla konsulttiyritys Eklektix, Inc.:n sivuprojektina.
Kirjoittajat Elizabeth Coolbaugh ja Jonathan Corbet halusivat jakaa seuraamiaan Linuxiin liittyvien ohjelmistojen uutisia. Sivuston nimenä oli alkujaan "Linux Weekly News", josta luovuttiin kun uutisointi laajentui viikottaisista raporteista.

Julkaisua tuettiin aluksi vapaaehtoisilla lahjoituksilla, joita ei kertynyt riittävästi työmäärään nähden, ja heinäkuussa 2002 ilmoitettiin sivuston sulkemisesta.
Lukijoiden reaktioiden seurauksena sivuston ilmestyminen jatkui, ja se siirtyi tilausmalliin. Uusin viikottainen sisältö ja eräät muut artikkelit ovat nähtävissä vain tilaajille kahden viikon ajan, jonka jälkeen ne tuleva vapaasti luettaviksi.

Lähteet
-------

1. ↑  The LWN.net FAQ [LWN.net] *lwn.net*. Viitattu 16.1.2023.
2. 1 2
3. ↑  Stephen Shankland: Linux publication to close *CNET*. Viitattu 16.1.2023. (englanniksi)
**Liquid Tension Experiment** on samannimisen yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1998. Yhtye syntyi levy-yhtiö Magna Cartan ideasta muodostaa progressiivista rockia soittava superyhtye. Magna Carta pyysi Dream Theaterin rumpalia Mike Portnoyta kasaamaan yhtyeen. Yhtye koostui lopulta Portnoyn lisäksi kitaristi John Petruccista (Dream Theater), basisti Tony Levinistä (Yes, King Crimson, Peter Gabriel) sekä kosketinsoittaja Jordan Rudessista (Dixie Dregs). Esikoisalbumi nauhoitettiin New Yorkin Millbrook Studiosissa yhden viikon aikana syyskuussa 1997, ja se julkaistiin 10. maaliskuuta 1998. Levyä tehdessä pyrittiin spontaaniuteen, ja musiikki onkin suurimmaksi osin sävelletty improvisoimalla. Albumin musiikki on instrumentaalista.

Nauhoitus
---------

Albumin sävellys aloitettiin muutamaa viikkoa ennen studioon astumista, kun yhtye kokoontui Mike Portnoyn luokse. Kokoontumisen aikana kolme kappaletta, *Paradigm Shift*, *Kindred Spirit* sekä *Universal Mind* saatiin suurimmaksi osin sävellettyä. 20. syyskuuta 1997 Liquid Tension Experiment astui New Yorkin Millbrook Studiosiin. Dream Theaterin alkavan kiertuen vuoksi aikaa albumin säveltämiseen ja äänittämiseen jäi vain viikko. Viiden päivän kuluttua albumi oli kuitenkin jo äänitetty. Albumin miksasi paljon Dream Theaterin kanssa työskennellyt Kevin Shirley Manhattanin Avatar Studiosissa marraskuussa 1997.

Kappaleet
---------

Kappaleet on säveltänyt Liquid Tension Experiment.

1. Paradigm Shift – 8.54
2. Osmosis – 3.26
3. Kindred Spirits – 6.29
4. The Stretch – 2.00
5. Freedom of Speech – 9.19
6. Chris and Kevin's Excellent Adventure – 2.21
7. State of Grace – 5.01
8. Universal Mind – 7.53
9. Three Minute Warning – 28.31

Kokoonpano
----------

* Tony Levin – basso, Chapman Stick
* John Petrucci – kitara
* Mike Portnoy – rummut
* Jordan Rudess – kosketinsoittimet

Lähteet
-------

* Wilson, Rich: *Lifting Shadows*, s. 384-398. The Authorized Biography of Dream Theater. Lontoo: Essential Works Limited, 2009. ISBN 978-1-906615-03-1. (englanniksi)
* Liquid Tension Experiment *magnacarta.net*. Viitattu 4.3.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Liquid Tension Experiment (albumi) Discogsissa.  (englanniksi)
* Albumi *Liquid Tension Experiment* Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Kraatterin sijainti Ukrainan keskiosissa.
**Boltyš-kraatteri** (ukr. Бовтиський кратер, *Bovtiskyi krater*) on kraatteri Ukrainassa. Kraatterin ikä on noin 65,17±0,64 miljoonaa vuotta ja sen läpimitta on 24 kilometriä. Kraatteri havaitaan vain mittauksilla; sitä ei näy pinnassa, sillä se on niin vanha, että se on peittynyt kivikerrosten alle.

Kraatterin aiheutti melko kookas asteroidi törmätessään Maahan. Kraatterin arvioidaan syntyneen samalla aikakaudella kun hirmuliskot tuhoutuivat ja Maahan törmäsi muitakin suuria kappaleita, muun muassa Chicxulub-kraatterin ja Shiva-kraatterin synnyttäneet kappaleet. Nämä kraatterit kuitenkin syntyivät eri aikoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Boltysh *Earth Impact Database*. Planetary and Space Science Centre, University of New Brunswick, New Brunswick, Kanada.  Arkistoitu 12.3.2013. Viitattu 27.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Howard Falcon-Lang: Double space strike 'caused dinosaur extinction' *bbc.co.uk*.  27.8.2010. Viitattu 27.7.2014. (englanniksi)
**Bruny Island** (aboriginaalien kielellä *Lunawanna Alonnah*) on saari Australiaan kuuluvan Tasmanian itärannikon tuntumassa. Se sijaitsee Tasmanian pääkaupungista Hobartista etelään ja sen erottaa Tasmaniasta kapea salmi D'Entrecasteaux Channel.

Saari on noin 50 kilometriä pitkä. Se koostuu kahdesta saaresta, eteläinen South Bruny ja pohjoinen North Bruny, joita yhdistää kapea kannas nimeltään *The Neck*. Saarelle on lauttayhteys Tasmanian mantereella olevalta Ketteringin satamasta North Brunyssa olevaan Roberts Pointin satamaan. Lauttamatka kestää noin 30 minuuttia.

Historia
--------

South Brunyn itärannikolla oleva lahti Adventure Bay on ollut monen tutkimusmatkailijan turvasatama. Nimensä lahti sai tutkimusmatkailija Tobias Furneaux’n laivan The Adventure mukaan. Lahteen ankkuroituivat 1700-luvulla myös James Cook, William Bligh, George Tobin ja Antoine Bruny d'Entrecasteaux, jonka mukaan saari sekä saaren mantereesta erottava salmi ovat saaneet nimensä.

Nähtävyyksiä
------------

Eteläisellä saarella oleva luonnonpuisto South Bruny National Park on suosittu matkailukohde.

Lähteet
-------

1. ↑  Bruny Island Discover Tasmania. Viitattu 3.3.2019. (englanniksi)
2. ↑  Bruny Island Tasmania Bruny Tourism Inc..  Arkistoitu 28.2.2019. Viitattu 3.3.2019. (englanniksi)
3. ↑  South Bruny National Park Discover Tasmania. Viitattu 3.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bruny Island** Wikimedia Commonsissa
**Los Fastidios** on vuonna 1991 perustettu italialainen punk rock-yhtye, jonka yhdistetään rasismin vastaisten skinheadien RASH- ja SHARP-liikkeisiin. Yhtyeen sanoitukset käsittelevät yleensä erilaisia yhteiskunnallisia epäkohtia, muun muassa rasisimia ja eläinten oikeuksia. Osa jäsenistä on myös kasvissyöjiä.

Yhtyeen jäsenet tunnetaan innokkaina jalkapallonfaneina ja Italian neljännellä sarjatasolla pelaavan Virtus Veronan kannattajina. Los Fastidios on esiintynyt muun muassa espanjalaisen Rayo Vallecanon, saksalaisen FC St. Paulin sekä skotlantilaisen Glasgow Celticin vasemmistolaisten kannattajien järjestämissä konserteissa. Yhtye on myös levyttänyt useita jalkapalloaiheisia kappaleita, muun muassa antifasististen ultrien tunnuslauluksi nousseen kappaleen *Antifa Hooligans* sekä version Liverpoolin kannattajien tunnetuksi tekemästä hymnistä *You'll Never Walk Alone*.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Hasta la baldoria* (1996, split-albumi F.F.D.-yhtyeen kanssa)
* *Contiamo su di voi!* (1998)
* *1991 - 2001 Ten Years Tattooed on My Heart* (2001)
* *Guardo Avanti* (2001)
* *La verdadera fuerza de la calle* (2003)
* *Siempre Contra* (2004)
* *Sopra e Sotto il palco* (2005, live)
* *Rebels 'N' Revels* (2006)
* *Anejo 16 Anos* (2007)
* *All'Arrembaggio* (2009)

Lähteet
-------

1. ↑  [case=singleView&tx\_iimbandinfo\_pi1[showUid]=6 Los Fastidios] (Arkistoitu – Internet Archive) Mad Butcher Records. Viitattu 20.11.2013.
2. 1 2 3  Mac Attack: Los Fastidios  11.8.2010. Wrexham Music. Viitattu 20.11.2013.
3. ↑  Los Fastidios – 1991-2001 Ten Years Tattooed On My Heart Last.fm. Viitattu 20.11.2013.
**Mariout** tai *Mariut* (arab. بحيرة مريوط‎‎, *Boḥēret Maryūṭ/Birket-el-Mariout*), antiikin **Mareotis** tai **Mareia** (m.kreik. Μαρεῶτις, *Mareōtis* tai Μαρεία λίμνη, *Mareia limnē*), on järvi Egyptissä. Se sijaitsee Egyptin pohjoisrannikon lähellä Niilin suiston länsipuolella ja heti Aleksandrian kaupungin eteläpuolella.

Historia
--------

Antiikin Mareotis-järvi oli nykyistä suurempi ja kulki pitkänomaisena rannikon suuntaisesti. Antiikin Aleksandria oli rakennettu sen ja meren väliselle kannakselle. Järven kokonaispituus oli noin 68 kilometriä, ja sen länsipää oli noin 42 kilometriä kaupungista lounaaseen. Järven rannalla sijaitsivat Aleksandrian lisäksi myös Mareia, josta järvi sai nimensä, sekä Taposiris Megale.

Ennen Aleksandrian perustamista järveen viitattiin ilmauksella "Järvi Faroksen yläpuolella". Antiikin aikana Aleksandrian Eunostoksen satamasta ja järveltä kulki kanava, joka johti Niilin läntisimpään suuhaaraan eli Kanobikos-suuhaaraan (Kanopoksen haaraan). Mareotiksen rannoilla oli varakkaiden maaseutuasuntoja ja tiloja, ja sinne oli istutettu oliivipuita ja viinitarhoja. Sen vesissä kasvoi papyrusta, jota hyödynnettiin kirjoitusmateriaalina. Järvessä oli kahdeksan saarta. Järven ympäristöä kutsuttiin joskus omaksi nomoksekseen, Mareoteen nomokseksi (Μαρεώτης νόμος, *Mareōtēs nomos*), mutta se ei kuulunut faaraoiden ajan vakiintuneiden nomosten joukkoon.

Myöhäisantiikin aikana ja erityisesti arabivalloituksen jälkeen kanavat jäivät hoitamatta, ja järvi alkoi pienentyä ja sen vesi madaltua. Nykyisin järvi on paljolti kuivunut ja jakautunut useampaan osaan.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Mareotis", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Strabon: *Geografika* 17 s. 789–799; Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika* sub voce Mareotis Libya, Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 5.10 s. 11.
4. ↑  Peck, Harry Thurston: "Marea", *Harpers Dictionary of Classical Antiquities*. New York: Harper and Brothers, 1898. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Klaudios Ptolemaios: *Geografia* 4.5.8, 4.5.34.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mariout** Wikimedia Commonsissa
**Naisjalkapalloseura Kortesjärvi** (tunnetaan myös nimellä **Kortesjärven Mimmit** eli **KorMi**) on jalkapalloseura Kauhavan Kortesjärveltä. Se on erikoistunut nais- ja tyttöjalkapalloiluun[vanhentunut linkki]. Seura on rekisteröity 31. elokuuta vuonna 1987 ja nimi on virallisesti Naisjalkapalloseura Kortesjärvi r.y.

Naisjalkapalloseura Kortesjärvi muistetaan parhaiten 1990-luvun taitteesta, jolloin seura pelasi kaksi kautta naisten pääsarjatasolla. Vuonna 1988 joukkue selviytyi SM-sarjan neljän joukkueen karsintaan. siinä se voitti kaksi ottelua ja sijoittui toiseksi. Niinpä seura nousi seuraavaksi kaudeksi SM-sarjaan yllättäen koko jalkapalloa seuraavan Suomen. Tärkeitä henkilöitä seuran menestyksen kannalta olivat Naisjalkapalloseura Kortesjärven pitkäaikainen valmentaja Veli Suoranta ja hänen vaimonsa Tellervo, joihin koko seura personoitui. SM-sarjassa joukkueella oli hyvä henki ja kova yritys, mutta se riitti avauskaudella vasta yhdeksännelle eli viimeistä edelliselle sijalle.[vanhentunut linkki] 18:a ottelustaan seura voitti ainoastaan yhden keräten yhteensä kuusi pistettä. Joukkue joutui karsimaan pääsarjapaikastaan ja sijoittui karsintasarjassa jälleen toiseksi. Niinpä se säilytti pääsarjapaikkansa myös kaudeksi 1990. Tuolla kaudella joukkue jäi koko sarjan viimeiseksi ja kaksi ainoaa sarjapistettä yhdestä voitostaan napannut seura putosi suoraan pääsarjasta. Joukkueen maaliero oli murskaava 16–81.

Kahden kauden kahdeksan pistettä riittävät naisten pääsarjatason maratontaulukossa sijalle 47.

Tilastoja
---------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Kausi** | **Sarja** | O | V | T | H | TM | PM | P | **Sijoitus** |
| 1988 | SM-karsintasarja | 3 | 2 | 0 | 1 | 5 | 3 | 4 | 2. |
| 1989 | SM-sarja | 18 | 1 | 4 | 13 | 20 | 67 | 6 | 9. |
| 1989 | SM-karsintasarja | 3 | 1 | 1 | 1 | 3 | 3 | 3 | 2. |
| 1990 | SM-sarja | 18 | 1 | 0 | 17 | 16 | 81 | 2 | 10. |

Lähteet
-------

1. ↑  Vapaa-aika: Liiku Kortesjärvellä Seinäjoki. Viitattu 5.11.2009. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Yhdistysrekisterin tietopalvelu *Yhdistysrekisterin tietopalvelu*. Viitattu 13.2.2022.
3. ↑  TARUNHOHTOISET Ilkka. Viitattu 5.11.2009. [vanhentunut linkki]
4. ↑  List of Women League First Level Tables RSSSF. Viitattu 5.11.2009.
5. ↑  Finnish Women Premier Division: All-Time Tables 1974–2008 RSSSF. Viitattu 5.11.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Naisjalkapalloseura Kortesjärvi
Naiskoksen päätykolmio Lokroi Epizefyrioista, 300-luku eaa.
**Naiskos** (m.kreik. νάϊσκος) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa pieni temppeli, jossa ei ollut esimerkiksi peristasista eli ympäröivää pylväikköä. Sana on diminutiivi temppeliä tarkoittavasta sanasta *naos*.

Naiskoksessa oli yleensä pylväitä ainakin yhdellä sivulla sekä päätykolmio. Muun muassa Ateenan Athene Niken temppeli voidaan lukea naiskokseksi. Nimitystä naiskos voidaan käyttää myös hautasteleistä eli hautakivistä, jotka oli tehty pienen, kahden pylvään reunustaman temppelin muotoon.

* Naiskos-hautastele, Deloksen arkeologinen museo.Naiskos-hautastele, Deloksen arkeologinen museo.
* Naiskos-hautasetele, Pireuksen arkeologinen museo.Naiskos-hautasetele, Pireuksen arkeologinen museo.
* Kultainen naiskos. Kansallinen arkeologinen museo.Kultainen naiskos. Kansallinen arkeologinen museo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Naiskos", *Antiikin käsikirja*, s. 360. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **naiskos** Wikimedia Commonsissa
**Kansleri** (ven. канцлер, *kantsler*; myös **valtakunnankansleri**) oli Venäjän keisarikunnassa rankijärjestelmän ensimmäiseen luokkaan kuulunut korkein siviilivirka-arvo. Sen kanssa samanarvoisia olivat vain kenraaliamiraalin ja kenraalisotamarsalkan sotilasarvot sekä 1. luokan todellisen salaneuvoksen arvonimi. Pietari Suuri perusti kanslerin nimikkeen vuonna 1709 ja se annettiin kaikkiaan yhdelletoista henkilölle keisarikunnan aikana. Kanslereita oli yleensä vain yksi kerrallaan ja nimikkeeseen liittyi normaalisti valtakunnan ulkoministerin tehtävä. Lisäksi jotkut saivat sitä alemman varakanslerin arvon, joka oli toisen luokan arvonimi. Viimeiset keisarit Aleksanteri III ja Nikolai II eivät enää nimittäneet yhtään kansleria, mutta virallisesti nimikettä ei lakkautettu ennen keisarikunnan päättymistä.

Luettelo kanslereista
---------------------

* Gavriil Golovkin 1709–1734
* Aleksei Tšerkasski 1740–1742
* Aleksei Bestužev-Rjumin 1744–1758 (erotettiin)
* Mihail Vorontsov 1758–1763 (erotettiin)
* Ivan Osterman 1796–1797 (erotettiin)
* Aleksandr Bezborodko 1797–1799
* Aleksandr Vorontsov 1802
* Nikolai Rumjantsev 1809–1814 (jäi eläkkeelle)
* Viktor Kotšubej 1834
* Karl Robert Nesselrode 1845–1856 (jäi eläkkeelle)
* Aleksandr Gortšakov 1867–1882 (jäi eläkkeelle)

Aiheesta muualla
----------------

* Kanslereiden kuvat (venäjäksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Канцлер Российской империи
**Silje Theodorsen** (s. 19. elokuuta 1994 Tromssa) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Kvaløysetta Skilagia.

Theodorsen debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2014 Lillehammerin vapaan sprintissä ollen 31:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti jo seuraavana päivänä viiden kilometrin vapaan kilpailusta sijoittuen sijalle 15. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Rukan vapaan hiihtotavan 20 kilometrin takaa-ajokilpailussa marraskuussa 2022. Se on edelleen hänen paras maailmancupsijansa.

Theodorsen on saavuttanut alle 23-vuotiaiden MM-hopeaa perinteisen hiihtotavan sprintistä vuodelta 2015 Almatystä. Vuonna 2012 hän voitti kultaa nuorten olympialaista vapaan hiihtotavan sprintistä Innsbruckista. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 12:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Silje Theodorsen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Tom Sahlberg** (11. tammikuuta 1869 Yläne – 7. elokuuta 1925) oli suomalainen pankkiiri ja pankkiiriliike Tom Sahlbergin perustaja.

Tom Sahlbergin isä oli tilanomistaja W. R. Sahlberg. Hän kävi Helsingissä ruotsalaista kauppaoppilaitosta ja sai sieltä päästötodistuksen 1888. Vuosina 1891–1892 Sahlberg opiskeli kieliä ja kaupallista alaa Saksassa ja Englannissa.

Sahlberg oli Suomen Yhdyspankin Hämeenlinnan konttorin apulaisjohtajana 1895–1903 ja pankin Tammisaaren konttorin johtajana 1903–1905. Hän oli sen jälkeen pankin pääkonttorissa vuoteen 1911 saakka, jolloin hän perusti oman lainanvälitustoimistonsa. Tämä toimisto laajensi pian toimintaansa ja siitä muodostettiin *Pankkiiriliike Tom Sahlberg Oy*.

Sahlbergin liike menestyi ja erityisesti vuodet 1917–1920 olivat sille tuottoisia. Sahlbergin liike oli tässä vaiheessa suurin meklari Helsingin pörssin yli kuudestakymmenestä arvopaperikauppiaasta. Liike toimi myös luottojen välittäjänä ja teki kiinteistö- ja valuuttakauppaa. Valuuttakaupoista liike sai suurimmat voittonsa. 1920-luvun alussa Tom Sahlbergin pankkiiriliike joutui kuitenkin vaikeuksiin erään suuren lainan kanssa ja liike joutui irtisanomaan kaikki työntekijänsä. Sahlbergin kuoleman jälkeen hänen liikkeessään aiemmin työssä ollut Ane Gyllenberg osti liikkeen jäljelle jääneen omaisuuden Sahlbergin kuolinpesältä ja sai liikkeen uudelleen menestymään. Vuonna 1936 Gyllenberg muutti Pankkiiriliike Tom Sahlberg Oy:n nimeksi sitten *Pankkiiriliike Ane Gyllenberg Oy*:ksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dödsfall, Österbottningen, 14.08.1925, nro 65, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Henttinen, Annastiina: Gyllenberg, Ane. Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu. Studia Biographica 8. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008– (viitattu 29.4.2023)
**Pitäjänmäen kenttärata** oli venäläisten vuosina 1915–1916 tukkien kuljetusta varten rakentama 750 mm:n raideleveydellä ollut kapearaiteinen metsärautatie Helsingin maalaiskunnan, nykyisten Helsingin ja Vantaan kaupunkien, alueella. 

Rautatie kuljetti tukkeja Helsingin ympäristön metsistä meren rantaan edelleen uitettaviksi.

Radan linjaus
-------------

Rata rakennettiin osapuilleen reitille Laajalahden laituri (Munkkiniemi) – IBM:n toimitalo (Munkkiniemi) – Stockmannin korjaamo (Pitäjänmäki) – Strömbergin tehdas (Pitäjänmäki) – rantaradan alitus – Kaupintien ja Vihdintien kulma (Konala) – Konalan risteys – Tuulenpesäntie Malminkartanossa – Sanomala Isotammentiellä (Martinlaakso).

Radan pituus oli arviolta vähintään 15 kilometriä. 

Ainoa varsinainen asema ja veturitallit kolmioraiteineen olivat Pitäjänmäen aseman lähellä. Toinen kolmioraide oli radan päätepisteessä Vantaalla. Keimolaan, nykyisen Aluman tehtaan luo, jäi vallankumouksen tullessa suuret määrät radan kuljetettavaksi tarkoitettua puutavaraa ja ratatarvikkeita, eli rataa oli ilmeisesti tarkoitus jatkaa sinne asti.

Kalusto
-------

Radalla oli käytössä kaikkiaan viisi veturia, joista tiettävästi neljä venäläisvalmisteista, sekä tuntematon määrä tukkivaunuja ja parikymmentä soravaunua. 

Jokioisten rautatien vaiheisiin rata liittyy sikäli, että vuonna 1915 linnoitustöihin myyty ja Tallinnaan päätynyt JR3-veturi, Baldwin 17493/1900, 2-8-2T, oli lyhyen aikaa radalla odottaessaan kuljetusta eteenpäin.

Liikenteen loppu ja radan purkaminen
------------------------------------

Tukkiliikenne loppui Helmikuun Vallankumoukseen vuonna 1917 ja rata jäi toimettomaksi. Liikenteen loppuessa veturit oli laskettu vedestä tyhjiksi ja jäätymistä ehkäisevät varotoimet oli tehty huolellisesti ja jostain syystä kalusto jätettiin muutenkin rauhaan, kun inventoijat saapuivat paikalle seuraavana kesänä, veturit ja vaunut tavattiin hyvässä kunnossa. 

Pitäjänmäen kenttärata purettiin vuonna 1919. Kolme venäläisperäistä tenderiveturia, pääosa soravaunuista ja kiskoista vaihteineen siirrettiin rakenteilla olleelle Outokummun–Juojärven Rautatielle, osa meni Loviisaan, Röjsön turveradalle.

Vetokalusto käytettiin loppuun Outokummussa. Sitä käytiin katsomassa sodan jälkeen sotakorvausinventoinnin yhteydessä, mutta hylättiin silloinkin. Tukkivaunut menivät Vaaherjoen - Syskyjärven metsäradalle Laatokan Karjalaan, missä ne käytettiin loppuun jo kauan ennen talvisotaa.

Lähteet
-------

* Bergström, Matti; Einola, Erkki; Kilpiö, Olavi (toimittajat): *Kapeat kiskot. Suomen yleiselle liikenteelle avatut yksityiset kapearaiteiset rautatiet*. Rautatiemuseoiden ja -harrastajien neuvottelukunta et al, 1993. ISBN 951-96543-1-3.
* Reino Kalliomäki Pitäjänmäen kenttärata, Resiina 1 1994

### Viitteet

1. ↑  Radan pituus arvioitu Google Maps -websivun avulla ja artikkelin kertomaan ratalinjaukseen perustuen.