recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Épervier** oli Ranskan laivaston 1931 vesille laskettu Aigle-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Aigle-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 18. elokuuta 1930. Alus laskettiin vesille 14. elokuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta 1934.

Palvelus
--------

*Épervier* muodosti sisaraluksensa *Milanin* kanssa 11. viirikön. Se osallistui Norjan taisteluihin. Ranskan antauduttua alus palasi Ranskaan ja sijoitettiin viirikkönsä mukana Pohjois-Afrikkaan Oraniin, jossa alus kohtasi liittoutuneiden maihinnousujoukot marraskuussa 1942. Se hyökkäsi *Tornaden*, *Tramontanen* ja *Typhonin* kanssa Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijöitä *HMS Auroraa* ja *HMS Jamaicaa* sekä niitä tukevia hävittäjiä *HMS Boadiceaa* ja *HMS Calpea* vastaan. Alukseen osui kranaatti, jolloin se jouduttiin ajamaan uppoamisen estämiseksi matalikolle. Hylky nostettiin 16. lokakuuta 1946 ja romutettiin.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 40
LAMK kampusalue
Laurean Tikkurilan paikallisyksikkö
**FUAS-liittouma** (engl. *Federation of Universities of Applied Sciences*) oli Hämeen ammattikorkeakoulun, Lahden ammattikorkeakoulun ja Laurea-ammattikorkeakoulun muodostama strateginen liittouma vuosina 2012–2017. Liittouma toimi Uudenmaan, Itä-Uudenmaan, Päijät-Hämeen ja Kanta-Hämeen alueilla.

FUAS-liittouma pyrki toimimaan korkeakoulupoliittisena ja yhteiskunnallisena vaikuttajana ja vahvistamaan sen jäsenammattikorkeakoulujen alueellisia toimintaedellytyksiä sekä valtakunnallista ja kansainvälistä kilpailuasemaa. Liittouman tavoitteena oli mahdollistaa jäsenkorkeakoulujen opiskelijoille laajat ympärivuotiset opiskelumahdollisuudet sekä jäsenkorkeakoulujen toiminta-alueiden pk-yrityksille ja yhteisöille kattavat ja monipuoliseen asiantuntijuuteen pohjautuvat TKI-palvelutuotteet. Jäsenkorkeakoulujen opiskelijoiden ulottuvilla oli kolmen ammattikorkeakoulun opintotarjonta.  

Liittouman toiminta pohjasi yhteiseen strategiaan ja vuonna 2012 allekirjoitettuun liittoumasopimukseen.  Liittouman pohjana toimi vuonna 2008 solmittu kumppanuussopimus, jossa edellä mainittujen lisäksi mukana oli myös Metropolia Ammattikorkeakoulu. Metropolia Ammattikorkeakoulu ei ollut liittoumassa mukana.

FUAS-liittouma purkautui 1.1.2018.

Katso myös
----------

* Hämeen ammattikorkeakoulu
* Lahden ammattikorkeakoulu
* Laurea-ammattikorkeakoulu

Lähteet
-------

1. ↑  Esittely *web.archive.org*.  13.12.2012. FUAS.  Arkistoitu 13.12.2012. Viitattu 28.3.2019.
2. ↑  Väänänen, Ilkka (toim.): *Collaborate for Success. Yhteistyöllä kilpailukykyä :* 
FUAS-liittoumastrategia 2011–2015*. Lahden ammattikorkeakoulu, 2011. ISBN 978-951-827-136-2. Teoksen verkkoversio (PDF).*
3. ↑  www.fuas.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Mediatiedote 3.3.2010 FUAS-LIITTOUMA HAMK-LAMK-Laurea (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Metropolia Ammattikorkeakoulu Oy:n hallituksen pöytäkirja 1/2010 (20.1.2010) (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  FUAS-liittouma purkautuu 1.1.2018 alkaen  7.6.2017. Hämeen ammattikorkeakoulu.  Arkistoitu 28.3.2019. Viitattu 28.3.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen ammattikorkeakoulut |
| --- |
|  |
| Nykyisetammattikorkeakoulut | 
* Ahvenanmaa
* Arcada
* Centria
* Diak
* Haaga-Helia
* HAMK
* Humak
* JAMK
* KAMK
* Karelia
* LAB
* Lappi
* Laurea
* Metropolia
* Novia
* Oamk
* Polamk
* SAMK
* Savonia
* SeAMK
* TAMK
* Turku
* VAMK
* Xamk

 |
|  |
| Entiset | 
* Evtek
* Haaga Instituutti
* Helia
* Kemi-Tornio
* Kyamk
* LAMK
* Mamk
* Piramk
* RAMK
* Saimia
* Svenska
* Stadia
* Sydväst
* Varsinais-Suomi

 |

 |
Alvis Vickersin valmistama FV106 Samson, korjauspanssarivaunu.
**FV106 Samson** on brittiläinen korjauspanssarivaunu, ARV (*Armoured Recovery Vehicle*). Alvis Vickersin valmistama evakuointi- ja korjausvaunu kuuluu kokonaiseen panssarivaunujen perheeseen, eli vaunusarjaan joka on FV101 Scorpion-tyypistä kehitelty. Sen runko on FV103 Spartania vastaava, joka on ollut miehistönkuljetusvaunu (APC). Aseistuksena Samson-korjausvaunussa toimi 1x 7,62 mm konekivääri. Vaunun takaosassa toimi hinausvinssi, joka sai voimansa suoraan moottorista. Vinssissä oli 229 metriä pitkä hinauskaapeli.

Vaunun omamassa oli 8 740 kg, ja miehistön määrä 3 henkeä. 4,2 -litrainen Jaguar J60 Mk100B-bensiinimoottori oli 195 hevosvoiman (145 kw) tehoinen. Uudistamisohjelman puitteissa moottorit vaihdettiin saman tehoisiin, mutta polttoaineen käytöltään taloudellisempiin 5,9 litraisiin Cumminsin BTA dieselmoottoreihin. Ne takasivat suuremman vääntömomentin.

Lähteet
-------

* McNab, Chris: *Military vehicles - 300 of the world's most effective military vehicles*. Amber Books Ltd, Lontoo Englanti, 2003. Painettu Singaporessa. ISBN 1-930983-20-4.

### Viitteet

1. ↑  McNab, C. 2003: s. 218

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
FV 432 **Trojan** Irakissa vuonna 2007.
**FV 432** *(Trojan)* on miehistön kuljetukseen tarkoitettu brittiläinen tela-ajoneuvo eli panssarivaunu. Ajoneuvo oli tarkoitettu kuljettamaan jalkaväen sotilaita taistelualueelle. Se oli lajissaan ensimmäinen tähän käyttöön hyväksytty ajoneuvo Britanniassa Toisen maailmansodan jälkeen. Tyypin ensiesittely tapahtui vuonna 1962. Tyypin miehistönkuljetusvaunut osallistuivat useisiin sotilaallisiin operaatioihin, kuten Falklandin sotaan.

Vaunun miehistömäärä oli 2+10. GKN Sankey valmisti vuosina 1963–1971 vaunuja noin 3 000 kappaletta. Vaunutyyppi oli ensimmäisiä, joihin sisältyi NBC-suoja joukkotuhoaseita vastaan. Alkuun vaunut suunniteltiin uintikykyisiksi, mutta helposti epäkuntoon menevä toiminto poistettiin myöhemmin. FV 432:sta tehtiin lukuisia muunnoksia eri tarkoituksiin: sitä käytettiin ambulanssina, miinanraivauksessa ja panssarintorjunnassa.

Vaunun panssaroinnin vahvuus oli 12 mm. Normaalisti aseistuksena oli 7,62 mm konekivääri. Taistelumassa on 15 280 kg. Moottorina toimi 6-sylinterinen Rolls-Royce K60 flexi fuel -tyyppinen monipolttoainemoottori, teholtaan 240 hv (170 kW). Toimintamatka oli 483 km. Enimmäisnopeus maantiellä oli 52,2 km/h.

Sisäkuva, joka on otettu FV 432 Trojan:ista.

Lähteet
-------

* Trewhitt, Philip: Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5145-9 (s. 200)

### Viitteet

1. 1 2  Trewhitt: s. 200

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FV 432**.
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
*
Magnadroidi IG-100
**Magnadroidit** (engl. *Magnaguard*, suom. joskus magnakaartidroidit) ovat fiktiivisiä droideja George Lucasin Tähtien sota -elokuvassa Tähtien sota: Episodi III – Sithin kosto.

Ruumiinrakenne
--------------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Magnadroidit ovat rakenteeltaan laihoja kuin taisteludroidit, mutta paljon jykevämpiä, ja sitkeämpiä. Aseinaan ne käyttävät elektronsauvoja, joiden molemmissa päissä on tappava sähkövaraus. Droideilla oli myös viitat jotka loivat korkean aseman vaikutelman sekä lisäsivät pelkovaikutusta. Niillä oli varsin korkea asema Itsenäisten aurinkokuntien konfederaatiossa. Magnadroideja käytettiin henkivartioina, erityisesti Kenraali Grievous kulki yleensä useita droideja takanaan. Taistelussa ne vetivät vertoja jopa jedeille, joskaan ne eivät pystyneet juoksemaan kovin nopeasti. Magnadroidit eivät luovuta, vaikka menettäisivät ruumiinosiaan: Obi-Wan Kenobi iski yhdeltä droidilta pään irti, mutta droidi jatkoi taistelua kuin mitään ei olisi tapahtunut, tämä johtuu siitä, että niillä on alempana ruumiissa varasensorit ja varasilmä siltä varalta, että niiden pää jostain syystä irtoaisi, lopulta Obi-wan kuitenkin löi sen maahan.

Historia
--------

Alun perin magnadroidit valmistettiin sen takia, että Kenraali Grievous joutui Separatistiarmeijan ylikomentajana tyytymään Kauppaliiton droideihin, joita ohjataan signaalilla, ja jotka eivät opi virheistään. Saatuaan tietää kenraali Grievousin inhosta näitä droideja kohtaan Darth Tyranus määräsi Holowan Mekaniikan valmistamaan magnakaarti-droideja, jotka tuli suunnitella Grievousin ohjeiden mukaisesti ja olla hänen kouluttamiaan. Magnadroidit pitävät yllään perinteistä kaleelaisten soturien viittaa. Viitat ovat kaleelaisen kenraali Grievousin itse valitsemia. Aluksi kenraali Grievous vihasi magnadroideja, mutta myöhemmin oppi hyväksymään ne, antaen niille oman kansansa perinteisen viitan.

Peleissä
--------

Pelissä Revenge of the Sith magnadroideja kutsutaan vain nimellä *Grievous Bodyguard*, Grievouksen henkivartijat, ja niitä pystyy ohjaamaan minipelissä. Pelissä Battlefront droidit eivät käytä elektronsauvaa, vaan räjähdepanoksia laukovia aseita, minkä lisäksi ne juoksevat nopeasti. Droidit esiintyvät myös peleissä Republic Commando sekä Lego Star Wars: The Video Game.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Triviaa
-------

* Magnadroidien ulkonäkö perustuu varhaiseen konseptiin kenraali Grievousista. Tuottaja George Lucas valitsi konseptin useiden joukosta, mutta tahtoi että ulkonäköä painotettaisiin enemmän siihen, että Grievous on kyborgi, ei robotti.

Aiheesta muualla
----------------

* IG-100 MagnaGuard Wookieepediassa (englanniksi)
* IG-100 magnavartijadroidi Jedipediassa
**Gargždai** on Liettuan läntisessä osassa, Klaipėdan kunnallispiirissä ja Klaipėdan läänissä sijaitseva kaupunki. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 15 324 asukasta.

Gargždai toimii Klaipėdan kunnallispiirin hallinnollisena keskuksena.

Lähteet
-------

1. ↑  Population at the beginning of the year by city / town and year, Liettuan tilastokeskus. Viitattu 21.12.2010. (englanniksi)
2. ↑  Portrait of the Regions of Lithuania Liettuan tilastotieteiden laitos.  Arkistoitu 19.8.2010. Viitattu 14.8.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Klaipėdan kunnallispiirin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi) (englanniksi)

Klaipėdan lääni

|  |  |
| --- | --- |
| Kunnat | Klaipėdan kaupunkikunta • Klaipėdan kunnallispiiri • Kretingan kunnallispiiri • Neringan kunta • Palangan kaupunkikunta • Šilutėn kunnallispiiri • Skuodasin kunnallispiiri |
| Kaupungit | Klaipėda • Gargždai • Priekulė • Kretinga • Salantai • Palanga • Šilutė • Skuodas |
| Kauppalat | Vėžaičiai • Dovilai • Kretingalė • Veiviržėnai • Endriejavas • Plikiai • Judrėnai • Darbėnai • Kartena • Grūšlaukė • Švėkšna • Žemaičių Naumiestis • Rusnė • Vainutas • Mosėdis Ylakiai • Lenkimai • Barstyčiai |
| Kylät | Agluonėnai • Dercekliai • Dreverna • Vydmantai • Kūlupėnai • Padvariai • Kretingsodis • Kurmaičiai • Nida • Juodkrantė • Preila • Traksėdžiai • Juknaičiai • Macikai • Saugos • Pagryniai • Daukšiai • Notėnai • Šaukliai • Šatės • Mažieji Rūšupiai |


Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
Finneyn piirikunta, punaisella Garfieldin piirikunta eli nykyinen Finneyn piirikunnan Garfield Township.
**Garfieldin piirikunta** (engl. *Garfield County, Kansas*) oli piirikunta Kansasin osavaltion länsiosassa. Piirikunta muodostettiin vuonna 1887, ja se liitettiin Finneyn piirikuntaan vuonna 1893. Piirikunta muodostui nykyisen Finneyn piirikunnan koillisosasta, alueesta joka sijaitsee Grayn piirikunnan pohjoispuolella. Garfieldin piirikunta perustettiin Kansasin osavaltion lailla 23. maaliskuuta 1887, ja se nimettiin kuusi vuotta aiemmin murhatun presidentti James A. Garfieldin mukaan.

Lyhyen olemassa olonsa aikana piirikunnan historiaa leimasivat katkerat ja toisinaan jopa väkivaltaiset kiistat kahden kaupungin, Ravannan ja Eminencen välillä: kumpikin kaupunki halusi piirikunnan keskuspaikaksi. Vuonna 1887 asiasta järjestettiin äänestys, ja Bat Masterson saapui kahdenkymmenen apulaisseriffin kanssa Dodge Citystä pitämään väkivaltaisuudet kurissa. Ravanna voitti äänestyksen vain 35 äänellä, ja eminenceläiset väittivät äänestyksen olleen vilpillinen: kummassakaan kaupungissa ei ollut asukkaita neljääsataa enempää, mutta silti ääniä oli annettu tuhansia. Kansasin korkein oikeus määräsi vuonna 1889 keskuspaikaksi Eminencen. Ravannan asukkaat suorittivat vastaiskun ja hankkivat maanmittarit todistamaan, että piirikunnan pinta-ala oli pienempi kuin osavaltion perustuslain vaatimat 432 neliömailia. Vuonna 1892 Kansasin korkein oikeus vahvisti, että Garfieldin piirikunta oli alun perinkin organisoitu laittomasti, ja 18. maaliskuuta 1893 se liitettiin osaksi Finneyn piirikuntaa.

Nykyisin sekä Ravanna että Eminence ovat aavekaupunkeja.

Lähteet
-------

1. ↑  County Seat Wars Kansapedia. Viitattu 22.7.2012.
Neue Synagoge vuonna 2005.
**Neue Synagoge** (suom. *Uusi synagoga*) on Berliinin Oranienburger Strassella sijaitseva juutalainen synagoga, jota pidetään arkkitehtonisesti ja kaupunkikuvallisesti merkittävänä.

Uusmaurilaista tyyliä edustava kultakupolinen synagoga rakennettiin vuosina 1859–1866. Sen suunnitteli alkujaan arkkitehti Eduard Knoblauch ja työn saattoi päätökseen Friedrich August Stüler. Knoblauchin on arveltu käyttäneen arkkitehtuurin esikuvana varsinkin Alhambran linnaa Granadassa. Valmistuessaan rakennus oli Saksan suurin synagoga. Berliinin juutalainen seurakunta olikin tuolloin Saksan suurin ja monet pääkaupungin juutalaisista asuivat nimenomaan ympäröivässä Spandaun esikaupungissa. Synagogan avajaisseremoniaan osallistuivat muun muassa Preussin pääministeri Otto von Bismarck ja kruununprinssi vaimoineen. Päärukoushuoneessa oli alkujaan 3000 paikkaa.

Kristalliyönä 9.–10. marraskuuta 1938 Neue Synagoge pelastui hyökkäykseltä ja tuhopoltolta, koska Wilhelm Krützfeld -niminen poliisi asettui turvaamaan sitä sillä perusteella, että kyseessä oli suojeltu rakennus. Synagoga kuitenkin tuhoutui suurelta osin toisen maailmansodan pommituksissa vuonna 1943. Päärukoushuoneen jäännökset purettiin vuonna 1958, minkä jälkeen rakennuksesta jäi pystyyn vain julkisivu. Se julistettiin vuonna 1966 sodan ja fasismin vastaiseksi muistomerkiksi. Synagogan jälleenrakennus aloitettiin vuonna 1988 DDR:n valtion tuella. Puoluejohtaja Erich Honeckerin tarkoituksena oli ilmeisesti saada itselleen suosiota Yhdysvalloissa tukemalla näkyvästi synagogan restaurointihanketta, mutta hän kukistui ennen sen valmistumista. Rakennus avattiin uudelleen toukokuussa 1995. Suurta päärukoushuonetta ei rakennettu uudelleen ja sen paikalla on nykyisin vain valkoisella merkitty sorakenttä, josta rakennukset alkuperäiset mittasuhteet voi nähdä.

Rakennuksessa toimii nykyisin Centrum Judaicum, joka käsittää rukoushuoneen, seurakuntatalon, muistohuoneen ja museon. Synagogan seinässä on poliisi Krützfeldille omistettu muistolaatta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 281, 314–315. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.
2. 1 2 3  Geschichte (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Centrum Judaicum. Viitattu 30.7.2014.
3. ↑  Marjaliisa Hentilä ja Seppo Hentilä: *Berliiniin: retkiä lähihistoriaan*, s. 102, 104. 2. uudistettu painos. Kirjapaja, Helsinki 2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neue Synagoge** Wikimedia Commonsissa

* Centrum Judaicumin kotisivu (saksaksi)
**MacDonald, Dettwiler and Associates Ltd.** on Richmondissa, Brittiläisessä Kolumbiassa toimiva kanadalainen avaruusteknologiayritys, jonka perustivat vuonna 1969 John S. MacDonald ja Werner Dettwiler. Sen liikevaihto on noin 1 052 miljoonaa Kanadan dollaria, ja sillä on yli 3 000 työntekijää. 

Vuonna 1995 MDA joutui yhdysvaltalaisen Orbital Sciences Corporation -yhtiön omistukseen vain 67 miljoonalla dollarilla. Yhtiö teki lukuisia yritysostoja ja sen omistus muuttui. Rahoitusyhtiömistajat olivat myymässä yhtiötä vuonna 2008 ATK-yritykselle, mutta Kanadan hallitus kielsi myynnin. 

Yrityksen toimintaan kuuluvat

* avaruusrobotiikka kuten avaruussukkulan Canadarm-nosturi ja ISS-avaruusaseman Canadarm2-robottikäsivarsi
* kaukohavainnointi
* tutkatekniikka

Vuoden 2011 alussa yhtiön Kanadan hallituksen tilaukset ovat vähenemässä - satelliittitilauksia ei ole tullut Kanadan avaruusjärjestöltä yhtiön toivomaan tahtiin ja Kanada vetäytyy Afganistanin sodasta kesällä 2011 (MDAlle UAV-alusten operointi siellä toi 50 miljoonaa dollaria vuodessa) jne. Yhtiö on alkanut myydä tietoliikenne-elektroniikkaa venäläisiin satelliitteihin. Yhtiöllä on kuitenkin varakas kassa, koska se myi kiinteistöihin liittyvän tietopalveluosastonsa. 

Vuoden 2011 toukokuussa yhtiö ilmaisi aikeensa tehdä satojen miljoonien dollarien arvosta yritysoston tai -ostoja Yhdysvalloista.  Kesäkuussa 2012 yhtiö osti yhdysvaltalaisen SS/Loral-yhtiön 875 miljoonan dollarin hintaan.  Space Systems/Loral on vuonna 2012 maailman suurin tietoliikennesatelliittien valmistaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Company Profile for MacDonald, Dettwiler and Associates Ltd CA;MDA Viitattu 15.10.2008.
2. ↑  Orbital Sciences Deal New York Times Viitattu 15.7.2006.
3. ↑  Minister of Industry Confirms Initial Decision on Proposed Sale of Macdonald, Dettwiler and Associates Ltd. to Alliant Techsystems Inc. Industry Canada Viitattu 4.1.2009.
4. ↑
5. ↑   MDA Corp. Sets Internal Deadline for Reaching Acquisition Decision, SpaceNews, 4.5.2011
6. ↑   Canada's MDA Buying Space Systems/Loral for $875M, Spacenews.com, 27.6.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtiön verkkosivut
* Robotic Surgery project neuroArm at University of Calgary (Arkistoitu – Internet Archive)
* "Feds delay ruling on sale of Canada's top space firm". Luettu 2.3.2011. Archived from the original on 24.3.2008.
Jessie Bartlett Davis
Jessie Bartlett Davisin hauta Oak Woodsin hautausmaalla, Chicagossa
**Jessie Bartlett Davis** (1859 lähellä Morrisia, Illinois – 14. toukokuuta 1905 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen ooppera- ja vaudevillelaulaja, äänialaltaan kontra-altto.

Bartlett Davis syntyi maatilalla lähellä Morrisia Illinoisissa Elias Lynnin ja Rachel Ann Bartlettin tyttäreksi. Hän sai varhaista musiikillista kasvatusta isältään ja lauloi lapsena kirkkokuorossa sekä monissa musiikillisissa tapahtumissa. 15-vuotiaana Bartlett Davis liittyi Caroline Richings Bernardin Old Folks Concert Companyyn. Tämän jälkeen hän pääsi laulamaan Chicagon Messiaan kirkkoon (Church of the Messiah) ja asettui perheensä kanssa Chicagoon. Chicagossa Bartlett Davis sai opetusta Frederick Rootilta, joka oli balladisäveltäjä George F. Rootin poika. Bartlett Davis sai lauluopetusta myös New Yorkissa. Hän sai kannustusta oopperalavoja varten opiskeluun James Henry Maplesonilta. Lisäksi hän opiskeli yhden kauden Pariisissa. Heinäkuussa 1879 Bartlett Davis liittyi Chicago Church Choir Pinafore -yhtiöön, jossa saavutti mainetta Buttercupin roolissa oopperassa *H.M.S. Pinafore*. Hän esitti oopperaa myös New Yorkissa ja tulkitsi Siebelin roolin Adelina Pattin esiintyessä Margueriten roolissa oopperassa *Faust*.

Bartlett Davis kiersi Yhdysvaltoja Carleton Opera Companyn ja American Opera Companyn kanssa. Palattuaan Yhdysvaltoihin Pariisissa suorittamiensa opintojen jälkeen hänestä tuli *prima donna* The Bostonians -oopperayhtiössä. The Bostoniansin esiintyjänä hän saavutti menestystä varsinkin Reginald De Kovenin oopperassa *Robin Hood*. Bartlett Davis jätti The Bostoniansin vuonna 1901 ja suuntasi vaudevillen pariin. Viimeisen vakituisen kiinnityksensä oopperassa hän sai vuonna 1904 Francis Wilsonin yhtiössä, jonka kanssa esiintyi *Erminie*-teoksessa.

Bartlett Davis oli vuodesta 1880 naimisissa Will J. Davisin kanssa. Will J. Davis oli Chicagon Iroquois Theatren osaomistaja ja manageri. Iroquois Theatren palo tapahtui vuonna 1903. Bartlett Davis kuoli Chicagossa 46-vuotiaana kärsittyään sydänsairaudesta ja munuaistulehduksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jessie Bartlett Davis Singer Biography Iroquois Theater
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Jessie Bartlett Davis dies The New York Times


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Lee Stecklein** (s. 23. huhtikuuta 1994 Saint Paul, Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kultamitalin ja kaksi hopeamitalia sekä MM-kilpailuissa viisi kultaa ja yhden hopean. Seuratasolla hän on edustanut Minnesotan yliopistoa vuosina 2012–2013 ja 2014–2017 sekä NWHL-seura Minnesota Whitecapsia kaudella 2018–2019.

Stecklein on Yhdysvaltain maajoukkueessa voittanut olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 sekä olympiahopeaa Sotšissa 2014 ja Pekingissä 2022. Pyeongchangin turnauksessa hän pelasi joukkueestaan eniten, keskimäärin 22.17 minuuttia yhdessä ottelussa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2013, 2015, 2016, 2017 ja 2019. Vuoden 2021 MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lee Stecklein *Team USA*. United States Olympic Committee. Viitattu 16.3.2022. (englanniksi)
2. 1 2  United States IIHF. Viitattu 15.4.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Teiskonlahti, Kirsi: Jo kertaalleen mestaruutta juhlinut Naisleijonat taipui MM-hopealle värikkäiden vaiheiden jälkeen – Yhdysvallat vei voiton voittomaalikisassa  15.4.2019. Yle. Viitattu 15.4.2019.
4. 1 2 3 4  Lee Stecklein *USA Hockey*. Viitattu 16.3.2022. (englanniksi)
**Nina Apollovna Ponomarjova** (ent. **Romaškova**, ven. Нина Аполлоновна Пономарёва, Ромашкова, 27. huhtikuuta 1929 Sverdlovsk – 19. elokuuta 2016) oli neuvostoliittolainen kiekonheittäjä ja Neuvostoliiton ensimmäinen olympiavoittaja.

Ponomarjova aloitti urheilu-uransa kestävyysjuoksijana. Kiekonheiton pariin hän siirtyi vuonna 1948 ja sijoittui jo seuraavana vuonna Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa kolmanneksi. Helsingin olympialaisissa 1952 hänestä tuli Neuvostoliiton kaikkien aikojen ensimmäinen olympiavoittaja. Hän heitti kiekossa tuloksen 51,42 m ja voitti toiseksi sijoittuneen yli neljällä metrillä. Olympialaisten jälkeen hän heitti Odessassa 9. elokuuta 1952 maailmanennätyksen 53,61 m, mutta jo saman vuoden lokakuussa hänen ennätyksensä rikottiin.

Bernin EM-kilpailuissa 1954 Ponomarjova voitti kultaa tuloksella 48,02 m. Melbournen olympialaisissa 1956 hän sai pronssia tuloksella 52,02 m. Olympiavoittajaksi hän palasi Roomassa 1960 heitettyään tuloksen 55,10 m. Vielä Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui kuudenneksi ja Tokion olympialaisissa 1964 sijalle 11. Hänen ennätystuloksensa oli 56,62 m. Kuulaa hän työnsi 15,04 m.

Lähteet
-------

* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä, 2. painos*, s. 241. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.

### Viitteet

1. ↑  Первая советская олимпийская чемпионка Нина Пономарева скончалась на 88-м году жизни *ТАСС*.  19.8.2016. Viitattu 19.8.2016. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nina Ponomarjova** Wikimedia Commonsissa

Naisten kiekonheiton olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1928: Halina Konopacka |
1932: Lillian Copeland |
1936: Gisela Mauermayer |
1948: Micheline Ostermeyer |
1952: Nina Romaškova |
1956: Olga Fikotová |
1960: Nina Ponomarjova |
1964: Tamara Press |
1968: Lia Manoliu |
1972: Faina Melnik  |
1976: Evelin Schlaak |
1980: Evelin Jahl |
1984: Ria Stalman |
1988: Martina Hellmann |
1992: Maritza Martén |
1996: Ilke Wyludda |
2000: Ellina Zvereva |
2004: Natalja Sadova |
2008: Stephanie Brown-Trafton |
2012: Sandra Perković |
2016: Sandra Perković |
2020: Valarie Allman |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Nina Proll** (s. 12. tammikuuta 1974) on itävaltalainen näyttelijä. Hän varttui Waldviertelissä ja saapui Wieniin ollessaan kolmentoista.

Proll suoritti maturan katolisessa tyttölukiossa. Hänellä on ollut laaja rooli muun muassa Barbara Albertin draamaelokuvassa *Nordrand* (1999). Hän sai vuonna 1999 Venetsian elokuvajuhlilla Marcello Mastroianni -palkinnon. Hänet tunnetaan elokuvien ja television ohella useista musikaaleista.

Proll on tullut tunnetuksi myös levyttäneenä muusikkona ja Dancing Stars -kilpailun osallistujana. Hänen tanssiparinaan oli unkarilainen ammattilaistanssija Balázs Ekker.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Nina Proll Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Viralliset sivut (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Tyttö ja laukku** (*La Ragazza con la valigia*) on Valerio Zurlinin ohjaama italialais-ranskalainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 1961. Leonardo Benvenutin, Piero De Bernardin ja Enrico Mediolin käsikirjoittamassa tarinassa 16-vuotias yläluokkainen poika (Jacques Perrin) ihastuu isonveljensä hylkäämään työväenluokkaiseen, itseään vanhempaan ja kovia kokeneeseen tanssityttöön (Claudia Cardinale).

Vastaanotto ja jälkimaine
-------------------------

Cannesin elokuvajuhlilla *Tyttö ja laukku* toi ohjaajalleen ehdokkuuden Kultaiseen palmuun. Cardinale palkittiin roolistaan David di Donatello -palkinnolla.

*Helsingin Sanomien* ensi-ilta-arvostelussa Paula Talaskivi sanoi Zurlinin näkevän maailman hieman Michelangelo Antonionin tapaan, mutta tuoreemmin ja kansanomaisemmin. Hän piti Claudia Cardinalen ja herkkäkasvoisen nuoren Jacques Perrinin roolitöitä erittäin hyvinä.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Tytön ja laukun* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Talaskivi, Paula: Viikon filmejä.  *Helsingin Sanomat*, 26.8.1961. Näköislehden etusivu (tilaajille).
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made (Arkistoitu – Internet Archive), *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, 2. painos, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 11.8.2018.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Girl with a Suitcase
MB Trac 1300 Turbo
**MB Trac** on Daimler-Benz AG:n traktorimerkki, joka oli tuotannossa 1972–1991.

Historia
--------

Ennen Daimlerin ja Benzin yhdistymistä vuonna 1926 olivat molemmat yhtiöt valmistaneet myös maataloustraktoreita. Mercedes-Benz aloitti vuonna 1928 maailman ensimmäisen sarjavalmisteisen diesel-traktorin, Mercedes-Benz OE:n valmistuksen, "Muli-Oe"ksi kutsuttua traktoria valmistettiin 150 kappaletta. Mercedes-Benz valmisti traktoreita 1930-luvulle saakka. 1950-luvulla Daimler-Benz osti työkoneita ja kuorma-autoja valmistavan Unimogin. Vuonna 1972 Daimler-Benz esitteli Unimogin tekniikkaan pohjautuvan maataloustraktorin, MB Tracin, jota oltiin kehitelty vuodesta 1968 lähtien. Vuonna 1991 MB Trac myytiin saksalaiselle Werner GmbH:lle, joka jatkoi traktorituotantoa nimellä WF Trac.*lähde?*

MB Trac -traktoreita valmistettiin noin 41 000 kappaletta, joista noin 30 000 on edelleen käytössä.*milloin?**lähde?*

MB Trac -mallit
---------------

* MB Trac 65/70
* MB Trac 700
* MB Trac 800
* MB Trac 900
* MB Trac 1000
* MB Trac 1100
* MB Trac 1300
* MB Trac 1400
* MB Trac 1500
* MB Trac 1600
* MB Trac 1100
* MB Trac 1800

Katso myös
----------

* Luettelo traktorimalleista

Lähteet
-------

1. ↑  Celebrating 100 Years At The Mercedes-Benz Manheim Plant: From The Merger To The Second World War *eMercedesBenz.com*.  14.5.2008.  Arkistoitu 19.7.2008. Viitattu 6.8.2008. (englanniksi)
2. ↑  Mercedes-Benz "Muli-Oe" *Museum-Sinsheim.de*.  Arkistoitu 17.10.2007. Viitattu 6.8.2008. (saksaksi)
3. ↑  Mercedes-Benz tractors by year *TractorData.com*. Viitattu 6.8.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **MB Trac** Wikimedia Commonsissa
**Lee Selby** (s. 14. helmikuuta 1987 Barry, Wales Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen höyhensarjan nyrkkeilijä ja hallitseva IBF liiton maailmanmestari. Aiemmin urallaan Selby on ollut myös ison britannian mestari 2011 - 2014 Kansainyhteisön mestari vuosina 2011 - 2013 ja euroopan mestari 2014.

Ammattiura
----------

Selby siirtyi ammattikehiin vuonna 2008. Uran alkuvuodet Selby otteli lähinnä tuntemattomia nyrkkeilijöitä vastaan kärsien ensimmäisen tappionsa vuonna 2009 viidennessä ottelussaan tuolloin kolmatta otteluaan otelleelle Samir Mouneimnelle. Selby jatkoi uraansa ja vuonna 2014 Selbystä tuli euroopan mestari Rendall Munroea vastaan käydyn ottelun jälkeen Selbyn voitettua ottelun kuudennessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Vuonna 2014 Selby kohtasi IBF liiton karsintaottelussa Joel Brunklerin voittaen tämän tuomarin keskeyttäessä ottelun yhdeksännessä erässä. IBF liiton mestariksi Selby kohosi voittaessaan Evgeny Gradovichin tuomarin keskeytettyä ottelun kahdeksannessa erässä Gradovichin silmäkulmavamman vuoksi. Tämän jälkeen Selby on puolustanut mestaruuttaan neljä kertaa onnistuneesti.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Evgeny Gradovich** | **IBF liiton höyhensarjan maailmanmestari**30. toukokuuta 2015 - 19. toukokuuta 2018 | Seuraaja:**Josh Warrington** |
Aarhusin yliopistollisen sairaalan pysäkki
Kartta
**Aarhusin pikaraitiotie** (tansk. *Aarhus Letbane*) on Tanskan Aarhusissa sijaitseva pikaraitiotie. Raitiotie avautui liikenteelle 21. joulukuuta 2017. Radan raideleveys on 1 435 millimetriä.

Pikaraitiotien ensimmäinen osuus on noin 110 kilometrin mittainen, josta 12 kilometriä on kokonaan uutta raitiotietä loppujen korvatessa aiemmin lähiliikennejunien käytössä olleet rataosat Odderista ja Grenaasta Aarhusin päärautatieasemalle. Pysäkkejä sille on 50 kappaletta. Raitiotielle tilattu kalusto perustuu Stadler Railin Tango- ja Variobahn-malleihin. Tango-mallia tilattiin 12 kappaletta ja Variobahn-mallia 14 kappaletta. Molemmat mallit ovat matalalattiaisia.

Hankkeen kokonaiskustannusarvio on noin 3,5 miljardia Tanskan kruunua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Om Letbanen *letbanen.dk*. Viitattu 31.1.2016. (tanskaksi)
2. ↑  Variobahn low-floor light Rail Vehicle Stadler Rail. Viitattu 11.3.2021. (englanniksi)
3. ↑  Finansiering af letbanen *letbanen.dk*. Viitattu 31.1.2016. (tanskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aarhusin pikaraitiotie** Wikimedia Commonsissa

* letbanen.dk (tanskaksi)
Le Blondin laatima Pietarin yleiskaava.
**Jean-Baptiste Alexandre Le Blond** (1679–1719) oli ranskalainen arkkitehti, joka työskenteli elämänsä loppuvuosina Venäjällä.

Jean-Baptiste Le Blond saapui vuonna 1716 Pietari I:n kutsumana Pietariin, jossa hänet nimitettiin kaupungin pääarkkitehdiksi. Vuosina 1716–1717 hän laati Pietarille yleiskaavan. Ellipsinmuotoisen vallituksen ympäröimä suorakulmainen kaava ei ottanut huomioon alueen luonnonolosuhteita ja jäi siksi pääosin toteuttamatta. Le Blond osallistui myös Pietarhovin ja Strelnan palatsi- ja puistoalueiden sekä Kesäpuiston suunnitteluun. Yhdessä Domenico Trezzinin kanssa hän laati mallipiirustuksia kaupungin asuintaloja varten.

Lähteet
-------

1. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 315. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Jean-Baptiste Le Blond Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Jean-Baptiste Massillon
**Jean-Baptiste Massillon** (24. kesäkuuta 1663 Hyères Ranska – 28. syyskuuta 1742 Beauregard-l'Évêque) oli ranskalainen kirkonmies ja Clermont-Ferrand'n piispa. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.

Tausta
------

Massillon oli opettaja, tunnettu ja arvostettu saarnaaja sekä Clermontin piispa. Vuonna 1700 hän saarnasi adventtina Versailles’n palatsissa kuningas Ludvig XIV:lle. Hänen saarnansa ilmestyivät koottuina teoksena vasta hänen kuolemansa jälkeen. Hän piti myös ylistyspuheita sekä ruumissaarnoja, joista ehkä kaikkein tunnetuimman hän piti kuolleelle kuningas Ludvig XIV:lle. Hän aloitti saarnan tunnetuilla sanoilla: "Dieu seul est grand, mes frères".

Hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1718. Jäseneksi ottamisen seremoniat järjestettiin 23. helmikuuta 1719, ja vastaanottopuheen piti abbé de Fleury. Hän ei kuitenkaan osallistunut muihin akatemian istuntoihin kuin vastaanottoseremonioihin, sillä hän piti tärkeämpänä työtä omassa hiippakunnassaan. 

Hän vetäytyi hiippakuntaansa lopullisesti vuonna 1721 ja tuli sieltä Pariisiin vain kerran, kun hänen piti sijaishallitsijan äidin, Orléansin leskiherttuattaren ruumissaarnan Saint-Denisin basilikassa.

Lähteet
-------

1. ↑  "Jumala yksin on suuri, veljeni".

Aiheesta muualla
----------------

* Ranskan akatemian elämäkertatiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
* Artikkeli: *Le Petit carême* (Arkistoitu – Internet Archive) d'après le *Grand Dictionnaire universel du XIXe siècle*: Pierre Larousse.
* Artikkeli *Catholic Encyclopediassa*. (englanniksi)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Camille Le Tellier de Louvois** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 41718–1742** | Seuraaja:**Louis-Jules Mancini-Mazarini** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Yleinen esimerkki Horner–Wadsworth–Emmons-reaktiosta
**Horner–Wadsworth–Emmons-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa fosfonaattiesteri reagoi karbonyyliyhdisteen kanssa muodostaen konjugoituneen alkeenit, joka on konformaatioltaan E-isomeeri. Reaktio on nimetty kehittäjiensä Leopold Hornerin, William Wadsworthin ja William Emmonsin mukaan.

Reaktion historiaa
------------------

Georg Wittig raportoi vuonna 1953 Wittig-reaktion eli reaktion, jossa fosfoniumylidin ja aldehydin tai ketonin välisessä reaktiossa muodostuu alkeeni. Hornerin tutkimusryhmä julkaisi vuonna 1958, että fofonaattistabiloidut karbanionit reagoivat hyvällä saannolla karbonyyliyhdisteiden kanssa alkeeneiksi. Reaktio ei herättänyt suurtakaan kiinnostusta ennen kuin Wadsworth ja Emmons raportoivat vuonna 1961 fosfonaattifunktionaalisuuden sisältävien ketonien ja esterien muodostavan karbonyyliyhdisteiden kanssa selektiivisesti E-alkeeneja. Reaktio tunnetaan nykyään nimen Horner–Wadsworth–Emmons-reaktio lisäksi myös nimillä Horner–Wittig-reaktio, Wittig–Horner-reaktio, Horner–Emmons-reaktio ja Wadsworth–Emmons-reaktio.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Horner–Wadsworth–Emmons-reaktiossa käytetään fosfonaattiesterijohdannaisia, joissa on ryhmä, joka kykenee stabiloimaan välivaiheena muodostuvaa karbanionia. tällaisia ovat muun muassa, karbonyyli-, nitriili-, sulfonaatti-, eetteri- ja aminoryhmät. Yleisesti käytettyjä ovat esimerkiksi dimetyylifosfonoasetoni ja trimetyylifosfonoasetaatti. Reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa voimakas emäs, kuten natriumhydridi, alkoksidi, DBU tai TBD ottaa vastaan protonin fosfonaattiesteriltä, jolloin muodostuu stabiloitu ylidi (1). Tämä ylidi reagoi karbonyyliyhdisteen (2) kanssa muodostaen välivaiheen 3, joka syklisoituu neljänatomisen renkaan sisältäväksi oksafosfetaaniksi. Tämä välituote hajoaa alkeeniksi ja fosfaattiesteriksi. Horner–Wadsworth–Emmons-reaktion mekanismi muistuttaa siis huomattavasti Wittig-reaktiota. Reaktiossa muodostuu E-alkeeni (5), koska siihen johtava rengasrakenteinen välituote on hajoaa nopeammin ja välituotteet ovat kemiallisessa tasapainossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 570–628. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
2. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1169–1170. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1174. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.11.2015). (englanniksi)
4. 1 2  Jie Jack Li: *Name Reactions for Homologation*, s. 422–426. John Wiley & Sons, 2009. ISBN 978-0-470-48701-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.11.2015). (englanniksi)
5. 1 2  Gertz I. Likhtenshtein: *Stilbenes Synthesis and Applications, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2012. Viitattu 1.11.2015
**Birger Johannes Huhta** (11. lokakuuta 1916 Kaarlela – 16. syyskuuta 2007 Kokkola) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Huhdan vanhemmat olivat Johan Erik Huhta ja Edla Elisabeth Karr-Räbb ja puoliso Solveig Remell. Huhta ryhtyi nahka-alalle heti kansakoulun jälkeen, työskennellen useita vuosia Kokkolan Krominahkatehdas -yhtiössä. Vuonna 1948 hän suoritti nahkateknikon tutkinnon Kööpenhaminassa ja oli sitten osakas ja työntekijä kahdessa eri nahkatehtaassa vuoteen 1956 asti. Hän perusti tuolloin oman käsineitä valmistavan tehtaan Kaarlelan Vitsariin. Käsineiden valmistusta siirrettiin jo 1960-luvulla osittain myös Portugaliin. Yritys, josta tuli osakeyhtiö Oy B. Huhta Ab vuonna 1978, oli Suomen johtavia käsinevalmistajia.

Maastohiihtäjien erikoiskäsineille Huhta sai vuonna 1975 patentin Yhdysvalloissa, joka oli voimassa vuoteen 1993 asti. Huhta myös toimitti Suomea olympialaisissa edustaneille urheilijoille yrityksensä tuotteita. Hän oli aktiivinen paitsi yrityksensä markkinoinnissa ja tuotekehityksessä, myös alansa kansainvälisenä asiantuntijana, osallistuen muun muassa Suomen ja Neuvostoliiton välisiin kauppaneuvotteluihin. Huhta oli lisäksi osakas ja toimi jonkin aikaa johtajana turkistarhayhtiössä Karleby Mink, ja oli herkkusienien viljely- ja -jalostamoyrityksen omistajia.

Kaarlelan kunnanhallituksen jäsen Huhta oli kymmenen vuotta, toimien myös kunnanhallituksen puheenjohtajana, ja kunnanvaltuuston jäsen 1964–1968 ja puheenjohtaja vuonna 1967. Teollisuusneuvoksen arvonimen Huhta sai vuonna 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Birger Huhta *Biografiasampo*. Viitattu 7.1.2022.
**MCGA** (lyhenne sanoista *Multi-Color Graphics Array*) on IBM:n vuonna 1987 julkaisemien IBM PS/2 Model 30 ja 25 -mallien emolevylle integroitu näytönohjain.

MCGA:n näyttötilat tukivat kaikkia CGA:n tiloja sekä lisäksi 640×480 pikselin yksiväritilaa 60 Hz virkistystaajuudella (tekstitilan ollessa yhteensopiva 5151-näyttöjen kanssa) ja 320 × 200 256-väritilaa 70 Hz virkistystaajuudella. 

MCGA ei ollut täysin alaspäin yhteensopiva. Puutteellinen tuki EGA-standardiin aiheutti monien EGA-standardille suunniteltujen pelien käynnistymisen 4-värisessä CGA-tilassa, tai jopa toimimattomuuden. Toisaalta esimerkiksi moni Sierra Gamesin ja Lucasfilm Gamesin peli sisälsi tuen suoraan sekä EGA- että MCGA-standardille. Myös ne pelit, jotka käyttivät VGA:n 320 × 200 256-väristä tilaa, eivät käyttäneet VGA:n edistyneitä ominaisuuksia, saattoivat toimia MCGA:ta käytettäessä.

MCGA julkaistiin ainoastaan PS/2-malleille, ja käytti 15-pinnistä D-shell -liitäntää. Tiettävästi yhtäkään MCGA-standardia tukevaa näytönohjainta ei valmistettu. Laitteiden valmistus lopetettiin vuonna 1992 eikä standardista valmistettu klooneja johtuen VGA-standardista, joka julkaistiin samanaikaisesti MCGA:n kanssa.
Luulajan kampuksen B-rakennus, jossa sijaitsee muun muassa yliopiston pääkirjasto ja rehtorin toimisto
**Luulajan teknillinen yliopisto** (ruots. *Luleå tekniska universitet, LTU*) on pohjois-Ruotsissa sijaitseva teknillinen yliopisto, jonka pääkampus sijaitsee Luulajassa. Yliopistossa on kirjoilla 19 000 opiskelijaa. Henkilökuntaa on noin 1 600 joista 183 oli professoreja (vuonna 2013). Jatko-opiskelijoita yliopistossa on noin 590 (2013). Yliopistolla on kaksi tiedekuntaa (ruots. *fakultet*), filosofinen ja tekninen, sekä kuusi osastoa (ruots. *institutioner*): *Ekonomi, teknik, och samhälle* (Talous, tekniikka ja yhteiskunta), *Konst, kommunikation och lärande* (Taide, viestintä ja pedagogiikka), *Hälsövetenskap* (Terveystiede), *Samhällsbygnad och naturresursser* (Yhteiskuntarakentaminen ja luonnonvarat), *System- och rymdteknik* (Järjestelmä- ja avaruusteknologia) sekä *Teknikvetenskap och matematik* (Teknologia ja matematiikka).

Yliopistolla on neljä kampusta. Luulajan pääkampuksen lisäksi Kiirunassa sijaitsee avaruustutkimukseen keskittynyt "Avaruuskampus" (ruots. *Rymdkampus*), Skellefteåssa sijaitsee muun muassa puuteknologian ja tietotekniikan koulutusta ja tutkimusta sekä Piitimessä taideaineisiin ja pedagogiikkaan keskittyvää opetusta ja tutkimusta. Näiden lisäksi Filipstadissa sijaitseva kaivosalan koulu on ollut Luulajan teknillisen yliopiston alaisuudessa vuodesta 2012 lähtien.

Historia
--------

Yliopisto perustettiin 1. heinäkuuta 1971 Luulajan korkeakouluna (ruots. *Högskolan i Luleå*), jolloin konetekniikan linjalla aloitti 50 opiskelijaa. Korkeakoulusta tuli teknillinen yliopisto vuonna 1997.

Lähteet
-------

1. ↑  Luulajan tekn. yliopisto: Pocket facts 2013 *ltu.se*.  2013. Luulaja.  Arkistoitu 6.1.2014. Viitattu 22.2.2014. (englanniksi)
2. ↑  Organisationsschema *www.ltu.se*.  2.5.2013. Luulaja:  LTU. Viitattu 22.2.2014. (ruotsiksi)
3. ↑  LTU:s institutioner *www.ltu.se*.  22.2.2011. Luulaja:  LTU. Viitattu 22.2.2014. (ruotsiksi)
4. ↑  Kontakta Luleå tekniska universitet (Informaatiosivusto alasivuineen) *www.ltu.se*.  2.12.2013. Luulaja:  LTU. Viitattu 22.2.2014. (ruotsiksi)
5. ↑  LTU historik *www.ltu.se*.  9.3.2011. LTU.  Arkistoitu 9.4.2014. Viitattu 22.2.2014. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsin yliopistot ja korkeakoulut |
| --- |
|  |
| Yliopistot | 
* Chalmers
* Göteborg
* Karlstad
* Karoliininen instituutti
* Keski-Ruotsi
* Kuninkaallinen teknillinen
* Linköping
* Linné
* Luulajan teknillinen
* Lund
* Maatalousyliopisto
* Malmö
* Tukholma
* Uumaja
* Uppsala
* Örebro

 |
|  |
| Korkeakoulut | 
* Blekingen teknillinen
* Borås
* GIH
* Gävle
* Halmstad
* Kristianstad
* Konstfack
* Kuninkaallinen taidekorkeakoulu
* Maailman merenkulkuyliopisto
* Mälarinlaakso
* Ruotsin maanpuolustuskorkeakoulu
* Södertörn
* Taalainmaa
* Tukholman draamakorkeakoulu
* Tukholman kauppakorkeakoulu
* Tukholman kuninkaallinen musiikkikorkeakoulu
* Tukholman taideyliopisto
* Väst

 |

 |
**Panaman maantiede** kertoo Panaman maantieteeseen liittyvistä asioista. Panama sijaitsee Pohjois- ja Etelä-Amerikan välissä olevalla Keski-Amerikan kannaksella Kolumbian ja Costa Rican välissä. Karibianmeren rannikon läheisyydessä on Panamalle kuuluva San Blasin saaristo, johon kuuluu yli 600 saarta. Tyynenmeren puolella on Azueron niemimaa ja Panamanlahti.

Maan keskiosan läpi kulkee vuorijono, jossa on katkos Panaman kanavalla olevan painanteen kohdalla. Tähän vuoristoon kuuluu tulivuori Barú. Maan keskiosassa on Panaman kannas, jonka kohdalla Atlantin ja Tyynenmeren välissä on vain 55 kilomtriä maata. Tällä alueella on alankoalueita, joilla on soita.

Panama sijaitsee lähellä päiväntasaajaa. Päivälämpötilat ovat alankomailla usein yli 30°C, mutta yölämpötila on paljon alhaisempi. Sateisinta on Karibianmeren rannikolla, missä joissain aluiella vuotuinen sademäärä on 5000 mm. Vuoristoalueista Karibianmerelle on trooppista sademetsää. Vuoristossa on tyypillistä vuoristometsää. Tyynenmeren rannikon seudulla kasvaa magrovekasvillisuutta. Metsissä kasvaa jättikokoisia puita, köynnöskasveja ja orkkideoita. Metsien eläimistöön kuuluu useanlaisia apinoita, kuten tamarindiapinat ja mölyapinat. Jotkut alueet ovat kuivempia ja siellä on enimmäkseen aroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Soili Jääskeläinen, Liisa Honkala, Kirsti Kujala: *Maailmalla, Amerikka*, s. 188-189. Weilin+Göös. ISBN 978-951-0-33476-8.
Panaman julistuksessa määritelty meriturvallisuusvyöhyke
**Panaman konferenssi** järjestettiin Panamássa, Panamassa syyskuussa 1939 Yhdysvaltain ulkoministerin Cordell Hullin aloitteesta ja siihen osallistui Panaman, Meksikon, Ecuadorin, Kuuban, Costa Rican, Perun, Paraguayn, Uruguayn, Hondurasin, Chilen, Kolumbian, Venezuelan, Argentiinan, Guatemalan, Nicaraguan, Dominikaanisen tasavallan, Brasilian, Bolivian, Haitin ja El Salvadorin ulkoministerit. 

Konferenssin tuloksena oli Panaman julistus, jossa julistettiin puolueettomuutta ja jossa luotiin 300 mailin laajuinen neutraali vyöhyke Amerikkojen ympärille lukuun ottamatta Kanadaa ja muita Euroopan maille kuulueita merentakaisia alueita. 

Konferenssin jälkeen sen merkittävä osallistuja Argentiina osallistui kansainväliseen diplomatiaan vahvasti Kansainliitossa vaatien muun muassa Neuvostoliiton erottamista Kansainliitosta. Uruguay uhkasi erota Kansainliitosta, ellei Neuvostoliittoa eroteta.  Neuvostoliitto ei osallistunut kokoukseen Kansainliitossa väittäen, ettei se ole sodassa Suomen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Meetings of Consultation of Ministers of Foreign Affairs. Organization of American States. Viitattu 20.10.2021.
2. ↑
3. ↑