recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hannu Lehtilä Suomi-areena-tapahtumassa 2014.
**Hannu Erik Lehtilä** (s. 25. elokuuta 1945 Halikko) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Yleisradiossa hän toimi vuosina 1970–2008. Tunnetuksi hän tuli Lauantaiseuran vetäjänä 2001–2008. Hänen haastattelutapaansa ohjelmasarjassa moitittiin joskus tylsäksi ja haastateltavan myötäilyksi, mutta toisaalta hän antoi haastateltavalle mahdollisuuden sanoa sanottavansa.

Hannu Lehtilä selosti myös televisioon poliittisia tapahtumia ja muun muassa itsenäisyyspäivän juhlavastaanottoja sekä Urho Kekkosen ja Adolf Ehrnroothin hautajaiset. Lisäksi Lehtilä on tehnyt kirjan niin Mauno Koivistosta, Harri Holkerista, Tarja Halosesta kuin Seppo Kääriäisestä.

Lehtilä opiskeli sosiologiaa Tampereen yliopistossa 1966–1970. Hän toimi opiskelijalehti Aviisin toimittajana vuodesta 1968 kunnes siirtyi Yleisradioon 1970. Siellä hän toimi aluksi toimituksen esimiehenä, vuosina 1975–1995 eduskuntatoimittajana ja sen jälkeen erikoistoimittajana. Yleisradion politiikan toimitukseen Lehtilä tuli keskustapuolueen kiintiössä. 

Lehtilä oli naimisissa Yle televisiotoiminnasta vastaavan toimittajan, välinepäällikkö Riitta Pihlajamäen kanssa.

Teokset
-------

* *Tuntematon Koivisto*. Helsinki: Otava, 1998. ISBN 951-1-15481-8.
* *Mainettaan parempi: Valtioneuvos Harri Holkeri*. Helsinki: Otava, 2001. ISBN 951-1-16878-9.
* *Tarja Halonen: Yksi meistä*. Helsinki: Otava, 2005. ISBN 951-1-19792-4.
* *Politiikan myrskyissä: Seppo Kääriäinen*. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-23606-1.
* *Tarja Halonen: Paremman maailman puolesta*. Helsinki: Tammi, 2012. ISBN 978-951-31-6962-6.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kuka kukin on, Who's Who in Finland, Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2003*, s. 514. Helsinki: Otava, 2002. ISBN 951-1-18086-X.
2. 1 2 3  Peltomäki, Tuomas: Hannu Lehtilä eläkkeelle – Lauantaiseura loppuu (Arkistoitu sivu) *Helsingin Sanomat*.  27.5.2008. Viitattu 10.10.2015.
3. ↑  Hannu Lehtilä teki kirjan Seppo Kääriäisestä *kirjastokaista.fi*.  23.9.2009. Viitattu 4.2.2012.
4. ↑  Pernaa, Ville: *Uutisista, hyvää iltaa: Ylen tv-uutiset ja yhteiskunta 1959–2009*, s. 130. Helsinki: Karttakeskus, 2009. ISBN 978-951-593-274-7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Tiibetin rautatie** on Kiinan Tiibetiin rakentama maailman korkeimmalla kulkeva rautatie. Rautatie yhdistää Tiibetin pääkaupungin Lhasan Xiningiin. Radan viimeinen 1142 km pitkä osuus Golmudista Lhasaan avattiin 1. heinäkuuta 2006. Alkuosa Xiningistä Golmudiin (830 km) otettiin käyttöön vuonna 1984. Tanggulan vuoristosolan kohdalla rautatie kulkee 5 072 metrin korkeudessa. Rautatiestä noin 550 kilometriä kulkee ikiroudan päällä. Radalla voidaan myös ikiroudan alueella ajaa 100 km/h nopeudella, kun siellä 70 km/h pidetään tavanomaisena nopeutena. Ratahanke nousi esille ensimmäistä kertaa 1950-luvulla, mutta siitä luovuttiin 1987 teknisten vaikeuksien ja tiibetiläisten vastustuksen vuoksi. Hankkeen arvoksi ulkomailla olevat tiibetiläiskriitikot arvioivat yli 19,4 miljardia yuania (2,34 miljardia Yhdysvaltain dollaria), minkä arvoiseksi Kiina arvioi sen 1995.

Tiibetin kansantulo on puolet keskimääräisestä kiinalaisesta. Kiina arvioi radan tarjoavan mahdollisuuksia taloudelliseen kehitykseen kuljetusyhteyksien parannettua. Radan uskotaan voivan kehittää turismia nopeimmin. Myös lentoyhtiöt alkavat tarjota enemmän lentoja kilpaillakseen radan kanssa. Radan on arveltu lisäävän turistimääriä päivittäin 5 000-6 000:een.

Ratakartta
----------


**Golmud**
Nanshankou
Ganlong
Nachitai
Xiaonanchuan
Yuzhufeng
Wangkun
Budongquan
Chumaerhe
Wudaoliang
Xiushuihe
Jiangkedong
Riaquchi
Tuotuohe
Tongtianhe
Yanshiping
Buqiangge
Tanggula
Zhajiazangbu
Tuoju
Anduo
Cuonahu
Diwuma
Gangxiu
Naqu
Tuoru
Gulu
Wumatang
Danxiong
Daqiongguo
Yangbajing
Maxiang
Lhasa-Länsi
**Lhasa**

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tiibetin rata**.
* CRI 26.6.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tiibetin rata Ylen Elävässä arkistossa
**Yläjärvi** oli kylä Korpiselän kunnan itäosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Yläjärvi sijaitsi Suojoen vesistön latvaosiin kuuluvan Yläjärven eteläpuolella lähes 40 kilometriä Korpiselän kirkonkylästä itään.  Yläjärven naapurikyliä olivat Keskijärvi idässä, Kitilänselkä etelässä ja Haukivaara lännessä. Yläjärveltä johti kylätie Kitilänselän kautta Ägläjärvelle, jossa se yhtyi Korpiselän kirkonkylästä Suojärvelle vievään maantiehen. Yläjärvellä sijaitsi hautausmaa.

Yläjärveä alettiin asuttaa 1700-luvun lopulla, jolloin Ägläjärven kylästä alkoi siirtyä uudisasukkaita pohjoiseen päin.

Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa vuonna 1940 Yläjärvi luovutettiin Neuvostoliitolle. Kyläläiset oli evakuoitu muualle Suomeen jo sodan aikana. Jatkosodan alussa 1941 kylä vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät jälleenrakentamaan kotejaan, mutta 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Viipurin lääni, Maanmittaushallituksen toimittama yleiskartta* 1:400 000. (Alkuperäiset karttalehdet E4, E5, F4 ja F5. Piirretty 1904-1913. Korjattu 1939-1942) Maanmittauslaitos ja Topografiakunta, 2003.
2. 1 2  *Laatokan Karjala 1938 Pohjois-Karjala ja Savo* 1:400 000. (Näköispainos maanmittaushallituksen vuonna 1939 julkaisemasta Suomen tiekartan lehdestä n:o 8) Helsinki: Karttakeskus, 1991.
3. ↑  Rapo Seppo: Korpiselkä v. 1939 *Luovutettukarjala.fi*.  6.12.2001. Viitattu 31.10.2010.
4. ↑  Korpiselkä seura ry (Historia – Kalmistot)  27.11.2008. Korpiselkä seura ry.  Arkistoitu 23.9.2010. Viitattu 31.10.2010.
5. ↑  Saloheimo Veijo: Korpiselkä (Korpiselän pitäjän puoli vuosituhatta) *kiinet.com*.  Arkistoitu 5.12.2008. Viitattu 31.10.2010.

Korpiselän kylät
Haukivaara • Hoilola • Hominvaara • Karali • Keskijärvi • Kilpijärvi • Kitilänselkä • Kokkari • Korpiselkä (kirkonkylä) • Kruununpuisto • Lehmivaara • Mannervaara • Meriinaho • Ruhovaara • Saarivaara • Saaroinen • Tolvajärvi • Tšiipakka • Tšikki • Tšokki • Vieksinki • Yläjärvi • Ägläjärvi
**Elohopea(II)bromidi** eli **merkuribromidi** (HgBr2) on elohopean ja bromin muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää analyyttisenä reagenssina, lääketieteessä sekä orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa elohopea(II)bromidi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste koostuu lineaarisista molekyyleistä ja sen alkeiskoppi on rombinen. Elohopea(II)bromidi liukenee vain niukasti veteen eikä juuri dissosioidu elohopea- ja bromidi-ioneiksi. Paremmin aine liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Elohopea(II)bromidia voidaan valmistaa bromin ja elohopean välisellä reaktiolla veden läsnä ollessa, liuottamalla elohopeaoksidia vetybromidiliuokseen tai saostamalla elohopeanitraattiliuoksesta natriumbromidin avulla.

Hg + Br2 → HgBr2
HgO + 2 HBr → HgBr2 + H2O
Hg(NO3)2 + 2 NaBr → HgBr2 + 2 NaNO3
Elohopea(II)bromidia voidaan käyttää analyyttisessä kemiassa reagenssina osoittamaan arseenin tai antimonin läsnäolo. Sitä voidaan myös käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä sekä valmistettaessa organoelohopeayhdisteitä. Sillä on käyttöä myös lääketieteessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Karamäki, E. M.: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 255. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 638. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. 1 2 3  Milton Nowak & William Singer: *Mercury compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 25.12.2016
4. 1 2 3  Matthias Simon, Peter Jönk, Gabriele Wühl-Couturier & Stefan Halbach: *Mercury, Mercury Alloys, and Mercury Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 25.12.2016
**Salustios Emesalainen** (m.kreik. Σαλούστιος, *Salūstios* tai *Saloustios*, lat. *Sallustius*; 400-luvun loppu) oli antiikin kreikkalainen kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Syyrian Emesasta.

Salustioksen isä Basileides oli syyrialainen ja äiti Theoklea oli kotoisin Emesasta, jossa Salustios todennäköisesti syntyi ja jossa hän eli varhaisen elämänsä. Salustios opiskeli ensin lakia, sitten Emesassa retoriikkaa erään Eunoioksen oppilaana. Sittemmin hän hylkäsi nämä opinnot ja ryhtyi sofistiksi. Hän kiinnitti erityisesti huomiota attikalaisiin puhujiin ja opetteli kaikki Demostheneen puheet ulkoa. Omissa puheissaan hän jäljitteli näitä esikuvia.

Havaittuaan, etteivät Eunoioksen opit enää palvelleet häntä, Salustios matkusti Ateenaan ja edelleen Aleksandriaan Isidoros Aleksandrialaisen seurassa, ja näissä kaupungeissa hän opiskeli retoriikkaa. Hän tutustui myös filosofiaan. Opiskeltuaan jonkun aikaa uusplatonilaisten oppilaana hän liittyi kyynikoihin. Simplikios kertoo, että Salustios muun muassa laittoi punaisena hehkuvia hiiliä reisilleen ja katsoi, kuinka kauan kesti kipua.

Salustios hyökkäsi aikansa filosofeja vastaan voimakkaasti kaikella kaunopuheisuudellaan ja nokkeluudellaan ja pyrki tekemään nämä naurunalaisiksi. Hän katsoi filosofian olevan mahdotonta ja varoitti nuoria miehiä turvautumasta sen opettajiin. Salustios kinasi muun muassa uusplatonilaisen Prokloksen kanssa. Fotioksen mukaan Salustios teeskenteli ennustamista ja esitti näkevänsä henkilön silmistä, millaisen kuoleman tämä tulee kokemaan.

Salustioksen epäiltiin suhtautuvan jumaliin epäkunnioittavasti. Ainakin hän hyökkäsi voimakkaasti uusplatonilaisten teologisia ajatuksia kohtaan.

Lähteet
-------

* Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 695. Osa III. Boston: Little, Brown and Company, 1849. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. ↑  Simplikios: *Kommentaari Epiktetoksen Käsikirjaan* 13.
2. ↑  *Suda*, Athenodoros.
3. ↑  Fotios: *Cod.* CCXLII.

Antiikin filosofia – Kyyninen koulukunta

|  |  |
| --- | --- |
| Kreikkalainen aika | Antisthenes · Diogenes · Monimos · Onesikritos · Filiskos · Krates · Hipparkhia · Metrokles · Kleomenes · Bion · Menippos · Menedemos · Kerkidas · Teles |
| Roomalainen aika | Demetrios · Oinomaos · Demonaks · Agathobulos · Sekundos · Peregrinos Proteus · Pankrates · Theagenes · Kreskentios · Herakleios · Asklepiades · Salustios |
**Vilhjalmur Stefansson** (3. marraskuuta 1879 Ames, Manitoba, Kanada – 26. elokuuta 1962 Hanover, New Hampshire, Yhdysvallat) oli kanadalainen arktisen alueen tutkimusmatkailija ja kansatieteilijä. Stefansson löysi viimeisenä tutkimusmatkailijana pohjoisesta uusia maita 1900- ja 1910-luvuilla ja teki pohjoisten kansojen kulttuuria tunnetuksi. Hän oli Manitobaan muuttaneiden islantilaisten siirtolaisten poika, joka muutti aikuisiällään nimensä *Williamista* sen islantilaiseen muotoon *Vilhjalmuriksi*.

1900-luvun alussa Stefansson liittyi pohjoiseen tutkimusretkikuntaan ja eli tuktoyyaktut-inuitien parissa vuoden 1906–1907 talven yli. Vuonna 1908 Stefansson lähti toiselle tutkimusretkelleen Pohjois-Alaskaan kahdeksi vuodeksi tutkimaan sikäläistä eristäytynyttä inuittiryhmää. Hän kirjoitti näistä kokemuksistaan kirjan *My Life With the Eskimo*. Stefansson jatkoi Pohjoisen jäämeren alueiden tutkimista 1910-luvun lopulle asti, minkä jälkeen rahoituksen ehtyessä hän siirtyi kokonaan luennoijaksi ja kirjailijaksi. Stefansson myös avusti 1930-luvulla erilaisissa pohjoisissa kehityshankkeissa.

Stefansson tunnetaan myös inuiteilta oppimansa hiilihydraatittoman ruokavalion kokeilijana, ja hän kirjoitti aiheesta kirjan *Not by Bread Alone* (1946). Hänen mukaansa on nimettiin Stefanssoninsaari vuonna 1952.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lescouflair, Edric: Vilhjalmur Stefansson: Arctic Explorer Harvard Square Library.  Arkistoitu 20.7.2012. Viitattu 1.6.2012.
2. ↑  Vilhjalmur Stefansson: Arctic Explorer *Enchanted Learning*. Viitattu 12.10.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
**Vilho Johannes Kivinen** (13. toukokuuta 1906 Lapinjärvi – 21. syyskuuta 1981) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai talousneuvoksen ja kauppaneuvoksen arvonimet.

Kivisen vanhemmat olivat työnjohtaja, kirvesmies Johan (Hannes) Ferdinand Kivinen ja Anna Mäkelin ja puoliso vuodesta 1932 Margit Maria Gustafsson. Rakennusmestari, teollisuusneuvos Unto Kivinen oli hänen veljensä. Vilho Kivinen kävi kansakoulun ja valmistui rakennusmestariksi Helsingin teknillisestä koulusta 1930. Hän oli Rakennusliike Vilho Kivisen omistaja 1932–1952, Rakennusliike Vilho Kivinen Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1952–1964 ja Rakennusliike Vilho Kivisen omistaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1958. Kivinen oli myös Knuuttilan tilan omistaja Hollolassa, Lahden Kirjapaino- ja Sanomalehti Oy:n hallituksen jäsen vuodesta 1961 ja puheenjohtaja vuodesta 1966, samoin kuin yhtiön pääosakas, sekä Etelä-Suomen Auto Oy:n pääosakas vuodesta 1966. Molempiin sotiin pioneerijoukkueen johtajana osallistunut Kivinen oli sotilasarvoltaan reservin vääpeli. Hän sai talousneuvoksen arvonimen 1956 ja kauppaneuvoksen arvonimen 1967. Kivinen oli vuodesta 1967 myös Lahden rakentajain yhdistyksen kunniajäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vilho Kivinen *Biografiasampo*. Viitattu 20.10.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 3.10.1981, nro 266, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 20.10.2022.
Hacıqabulin piiri Azerbaidžanin kartalla.
**Hacıqabulin piirikunta** (azer. *Hacıqabul rayonu*, ven. Гаджигабульский район, *Gadžigabulski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1990 perustetun piirin pinta-ala on 1641,4 neliökilometriä. Asukkaita on 66 300 henkeä (vuonna 2010).

Hacıqabulin piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosassa Kaukasusvuoriston reunalla. Se rajoittuu pohjoisessa Ağsun, Şamaxın, Qobustanin ja Abşeronin piireihin, idässä Bakun kaupunkialueeseen, etelässä Salyanin ja Sabirabadin piireihin sekä Şirvanin kaupunkiin ja lännessä Kürdəmirin piiriin. 

Piirin keskus on Hacıqabulin kaupunki (entinen *Qazıməmməd*). Toinen merkittävämpi paikkakunta on Muğanin kaupunkimainen taajama. Kuntia on yhteensä 25, taajamia 5 ja kyliä 25. Kaupunkiväestön osuus on 51,6 % (vuonna 2010).

Aikaisemmin seudulla oli huomattava venäläisvähemmistö (12,4 % vuonna 1959). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,0 % asukkaista on azereja.

Piirin kautta kulkee Bakun ja Tbilisin välinen rautatie. Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon sekä viljan, rehukasvien, hedelmien ja vihannesten viljelyyn.

Nähtävyyksistä huomattavin on 1000–1300-luvuilla rakennettu Pir Hüseynin palatsi.

Paikallislehtenä ilmestyy *Hacıqabul*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 24.2.2011. (azeriksi)
2. ↑  Etno-Kavkaz: Naselenije Azerbaidžana *ethno-kavkaz.narod.ru*. Viitattu 30.6.2011. (venäjäksi)
3. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 1999 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 24.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Hacıqabulin piirin sivusto (azeriksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
**POP** on vuodesta 1999 vuoteen 2011 ilmestynyt suomenkielinen levyjenkeräilijöille suunnattu aikakauslehti, jossa julkaistiin artistien historiikkeja sekä diskografiatietoja. Lehden ilmestymistiheys vaihteli 4–6 numeron vuositahdissa ja sitä julkaistiin yhteensä 50 numeroa. Sen levikki oli keskimäärin noin tuhat kappaletta liikkuen siis samoissa luvuissa kuin aiemmin julkaistulla samaa aihetta käsitelleellä Rare-lehdellä. POP julkaisi myös musiikkikirjallisuutta POP-Kirjat sarjassaan.

POP-lehti harjoittaa nykyään levynjulkaisutoimintaa levymerkkinsä Rocket Recordsin kautta.

POP-kirjat
----------

**POP-kirjat** on POP-lehden kustantama kirjajulkaisusarja, jossa ilmestyy muun muassa musiikillisia elämäkertoja, diskografiateoksia sekä artistien sanoituskokoelmia. Kirjajulkaisutoiminta alkoi vuonna 2002.

### POP-lehden julkaisemat kirjat

01. Toivo Kärki - Sävellysten ensilevytykset 1933-2001  

02. Irwin Goodman - Kehdosta hautaan  

03. Elton John – Musiikillinen elämäkerta  

04. Neil Young – Rock-musiikin Cowboy  

05. The Sweet – Purkkaa, jytää, glamouria ja hysteriaa  

06. David Bowie - Rockin kameleontti  

07. Bob Dylan - Ikuinen vaeltaja  

08. Juha "Watt" Vainio - diskografia  

09. Iggy Pop - Amerikan keisari  

10. Yes - Jatkuvan muutoksen portaat  

11. Deep Purple - Vuodet 1967-2006  

12. Suomalainen progressiivinen rock - Synty ja kehitys vuosina 1967-1974  

13. Slade - Hämmästyttävä rock´n´roll syndrooma  

14. The Beatles - Historia ja levytykset  

15. Sanat - Vexi Salmi  

16. Queen - Yhtyeen julkisuuskuvan muodostuminen...  

17. U2 - Neljä kovaa Dublinista  

18. Ritarien varjot - Autotallirokin aatelisia  

19. The Jesus And Mary Chain - Psykoottinen ketjureaktio  

20. Ville Leinonen - Äänettömiä salamoita  

21. Eric Clapton - Elämän siniset sävelet  

22. "Death Not Ends It" - Kuoleman läsnäolo Jim Morrison- muistelmissa  

23. Raul Reiman - Iskelmärunoilija  

24. Ilmiöitä - Suomipopin tähdenlentoja  

25. Kari Peitsamo: Kari Peitsamon Pieni punainen kirja  

26. Veikko Tiitto: Veikko Lavi -diskografia  

27. Pasi Lehtomaa: The Byrds – viidennen ulottuvuuden veljeskunta

Aiheesta lisää
--------------

* Virallinen kotisivu
* Rocket Records (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lehden irtonumeroiden sisältöluettelo Rokkia lehdissä -sivustolla

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mercedes-Benz R230** on Mercedes-Benz SL-sarjan viidennen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2001–2011. Se korvasi edeltäneen R129-mallin ja seuraajaksi tuli R231.

Mercedes-Benz R230 (2001–2011)
------------------------------

Mercedes-Benz R230 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2001. Siinä on sähköisesti avautuva ja sulkeutuva kovakatto.

Facelift-mallin (2006) Mercedes-Benz R230.
Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2006 esiteltiin pienen kasvojenkohotuksen kokenut malli. Suurimmat ulkonäölliset uudistukset kohdistuivat etupuskuriin. Myös takavaloihin oli tehty muutoksia.

Facelift-mallin (2008) Mercedes-Benz R230.
Toisen kasvojenkohotuksensa kokenut malli esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2008. Tällöin uudistukset olivat perusteellisempia, ja auton keulailme muotoiltiin uudempia Mercedes-Benz-malleja vastaavaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Geneva ’08 Preview: Mercedes to debut five new models *Autoblog*.  26.2.2008. Viitattu 22.7.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mercedes-Benz SL-sarja (R230)** Wikimedia Commonsissa
**Popcorn Time** on tietokoneohjelma, jonka avulla voi katsoa elokuvia ja televisiosarjoja ilmaiseksi. Ohjelma toimii vertaisverkossa. Itsessään ohjelma ei Suomen lain mukaan ole laiton, mutta joidenkin elokuvien ja sarjojen katsominen ohjelmalla on lainvastaista.

Elokuussa 2015 Tanskan poliisi pidätti kaksi miestä, jotka olivat internetissä jakaneet ohjeita Popcorn Timen käyttöön. Yhdysvalloissa yksitoista ihmistä on haastettu oikeuteen *The Cobbler* -elokuvan jakamisesta vuonna 2015.

Huhtikuussa 2015 brittiläisen oikeusistuimen päätöksellä maan viittä suurinta internetoperaattoria vaadittiin estämään asiakkailtaan pääsy Popcorn Time -ohjelmaa jakaville sivuille.

Elokuussa 2015 italialaisen oikeusistuimen päätöksellä internetoperaattoreita on vaadittu estämään asiakkailtaan pääsy Popcorn Time -ohjelman kolmelle lataussivulle.

Lähteet
-------

* popcorntime.app (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  MBnet: Alkuperäisen "piraattien Netflixin" kehittäjä astui julkisuuteen - Popcorn Time oli lahja äidille
2. ↑  Karkimo, Ari: Neuvoivat softan käytössä – tuomio voi olla 6 vuotta häkkiä *Tivi*.  24.8.2015. Alma Talent Oy.
3. ↑  Karkimo, Ari: "Piraatti-netflix" Popcorn Time turvassa, käyttäjät eivät *Tivi*.  21.8.2015. Alma Talent Oy.
4. ↑  MBnet: Brittiläinen oikeusistuin määräsi maan viisi suurinta operaattoria estämään pääsyn Popcorn Timeen
5. ↑  MBnet: Yleisön pääsy "piraattien Netflixiin" estettiin Italiassa oikeuden päätöksellä
Maapäivät kokoontuu tässä rakennuksessa.
Maapäivien parlamenttisali sisältä
Maapäivien nykyinen kokoonpano puolueittain.
Yhden edustajan vaalipiirien voittajat puoleittain vuoden 2017 maapäivävaaleissa.
**Schleswig-Holsteinin maapäivät** (saks.  *Schleswig-Holsteinischer Landtag*) on Saksan osavaltion Schleswig-Holsteinin yksikamarinen kansanedustuslaitos. Se kokoontuu Kielissä. Vuoden 2017 maapäivävaaleissa sinne valittiin 73 edustajaa.
Vuodesta 1950 lähtien maapäivät ovat kokoontuneet Kielin Landeshausissa, joka rakennettiin vuonna 1888 kuninkaalliseksi meriakatemiaksi. Vuoteen 1950 saakka maapäivät kokoontui vuorotellen Lyypekissä, Flensburgissa ja Eckernfördessä sekä Kielissä. 

Maapäivät valitaan suhteellisilla vaaleilla aina viiden vuoden välein. Edustajista puolet valitaan yhden edustajan vaalipiireistä ja puolet puoluelistoilta. Vaaleihin on säädetty vähintään 5% äänikynnys, joka puolueen täytyy ylittää saadakseen paikkoja maapäiville. Tämä ei päde kuitenkaan SSW:hen, joka edustaa tanskalaisia ​​ja friisiläisiä vähemmistöjä Schleswig-Holsteinissa ja on siten vapautettu 5 prosentin säännöstä.

Aiheesta muualla
----------------

* Maapäivien viralliset sivut (saksaksi)

Saksa Saksan osavaltioparlamentit

* Ala-Saksin maapäivät
* Baden-Württembergin maapäivät
* Baijerin maapäivät
* Berliinin edustajainhuone
* Brandenburgin maapäivät
* Bremische Bürgerschaft
* Hamburgische Bürgerschaft
* Hessenin maapäivät
* Mecklenburg-Etu-Pommerin maapäivät
* Nordrhein-Westfalenin maapäivät
* Rheinland-Pfalzin maapäivät
* Saarlandin maapäivät
* Saksin maapäivät
* Saksi-Anhaltin maapäivät
* Schleswig-Holsteinin maapäivät
* Thüringenin maapäivät


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Landtag of Schleswig-Holstein
**Pieni-Tenämä** on matala ja saareton järvi Emäjoen alajuoksulla Ristijärvellä Kainuun läntisessä keskiosassa. Sen pinta-ala on 45 hehtaaria. Etäisyys Kajaanista on 41 kilometriä pohjoiskoilliseen. Järvi on läheisessä yhteydessä sen pohjoispuolella sijaitsevaan Tenämään.

Maantiede
---------

Pienen-Tenämän ulottuvuus lännestä itään on 1,5 kilometriä. Sitä yhdistää Tenämään yli puoli kilometriä leveä Iivonsalmi. Pieni-Tenämä kaventuu kohti luodetta laskujoeksi, joka virtaa Kortesuon halki etelään Ristijärveen. Pienen-Tenämän syvin kohta on kartan perusteella 7,2 metriä.

Pienen-Tenämän rannat ovat suurelta osin suomaata. Etelässä sitä erottaa Ristijärven Raudanlahdesta noin 150 metriä leveä kannas.

Pieni-Tenämä (59.421.1.005) kuuluu Ristijärven-Tenämän alueeseen (59.421), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Emäjoen alaosan alue (59.42) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Ristijärven-Tenämän alueeseen kuuluu neljä vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Ristijärvi, Tenämä, Pieni-Tenämä ja Ruutinlampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pieni-Tenämä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 19.2.2023.
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.2.2023.
3. ↑  Pieni-Tenämä (59.421.1.005) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.2.2023.
4. ↑  Ristijärven - Tenämän alue (59.421) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.2.2023.
**Skellefteån rata** (ruots. *Skelleftebanan*) on Ruotsin rataverkkoon kuuluva rataosa Bastuträskistä Bräcke–Boden-radalta Skellefteån kautta Skelleftehamniin. Rataosan pituus on 66 kilometriä, se on sähköistetty ja yksiraiteinen, mutta sitä ei ole varustettu kulunvalvontalaittein eikä rataa ole kauko-ohjattu Bastuträskiä ja Skelleftehamns övren liikennepaikkoja lukuun ottamatta. Rataosalla on ainoastaan tavaraliikennettä.

Historia
--------

Rautatie Bastuträskistä Skellefteån kautta Kallholmenin uuteen satamaan vihittiin käyttöön kolme vuotta kestäneiden rakennustöiden jälkeen syyskuussa 1912, ja seuraavana vuonna rataa jatkettiin kilometrillä nykyiselle Skelleftehamns Nedren liikennepaikalle.

Alkuvuosina radan liikenne oli vähäistä, eivätkä sen tulevaisuudennäkymät olleet hyviä. Vuonna 1924 kaivosyhtiö Boliden käynnisti kaivaukset noin 30 kilometrin päässä Skellefteån luoteispuolella, ja perusti rikastamon Skelleftehamnin Rönnskäriin. Ensimmäisinä vuosina kaivoksesta louhittu raakamalmi kuljetettiin kuorma-autoilla Skellefteån radan varteen, jossa se siirtokuormattiin junaan vietäväksi Ronnskäriin.

Statens Järnvägar ja kaivosyhtiö kuitenkin päättivät pian, että kaivostoiminnan laajuus vaati 24 kilometrin mittaisen sivuradan rakentamista Skellefteån radalla sijaitsevasta Slindistä Bolidenin kaivokselle. Sivuradan rahoitti suurelta osin SJ joka myös hoiti liikennöinnin, mutta sivuradan omisti kaivosyhtiö. Rata valmistui vuonna 1929 yhtä aikaa Skelleftehamnista Rönnskäriin johtavan uuden kahden kilometrin pituisen radan kanssa.

Kaivoksen avaaminen kasvatti koko radan liikennemääriä sekä henkilö- että tavaraliikenteessä, ja vuonna 1943 aloitettiin henkilöliikenne Bolidenin sivuradalla.

Malminkuljetukset Bolidenin ja Rönnskärin välillä jatkuivat aina vuoteen 1991 saakka, jonka jälkeen vähentynyt malmiliikenne hoidettiin kuorma-autoliikenteenä. Rataosuus Boliden–Slind purettiin pian tämän jälkeen.

Radalla liikennöitiin vilkkaimpina aikoina paikallisjunilla sekä Bastuträskin ja Skellefteån keskustan, että Skellefteån ja Rönnskärsverketin välillä. Parhaimmillaan Skellefteån ja Rönnskärin välisellä 19 kilometrin pituisella rataosuudella oli henkilöliikenteen käytössä kolme väliasemaa sekä 18 seisaketta. Kiskobussit tulivat liikenteeseen 1930- ja 1940-luvuilla. Vuonna 1945 otettiin myös käyttöön suora makuuvaunuyhteys Tukholmasta Skelleftehamns Övreen. Paikallisliikenne alkoi kuitenkin vähetä 1950-luvulla. Lopullisesti rataosan henkilöliikenne lakkautettiin kokonaan vuonna 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2  Trafikverket: "Bastuträsk – Skelleftehamns Övre", *Linjebok (Boden)*, s. 191. Trafikverket, 2011. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Bastuträsk-Skellefteå-Skelleftehamn-Rönnskärsverken *Järnväg.net*.  Arkistoitu 2.5.2013. Viitattu 6.1.2010. (ruotsiksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Thore Sjögren, Rolf Forslund: *Skelleftebanan och Bolidens järnvägar*. Tukholma: Svenska Järnvägsklubben, 2000. ISBN 91-85098-88-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Skellefteån rata** Wikimedia Commonsissa
**Micke Kontinen** (s. 18. joulukuuta 1992) on suomalainen tennispelaaja. Hän selviytyi loppuotteluun Vierumäen ITF Futures -turnauksessa vuonna 2010. Parhaimmillaan hän sijoittui ATP-maailmanlistalla sijalle 355 syyskuussa 2014. Hänen isoveljensä Henri on myös tennispelaaja. Hänen valmentajanaan toimi Tuomas Ketola.

Ura
---

Joulukuussa 2007 Kontinen ja hänen isoveljensä Henri saivat stipendin Nick Bollettierin urheiluakatemiaan Miamissa. Kauden 2008–2009 Kontinen harjoitteli Evert Tennis Academyssä. Hänet valittiin Chris Evertin perustaman akatemian parhaaksi poikajunioriksi. Kesäkuussa 2009 hän voitti junioreiden 1. kategorian ITF-pistekilpailun sekä kaksin- että nelinpelin Casablancassa. Tampere Openissa hän selviytyi parinsa Timo Niemisen kanssa toiselle kierrokselle.

Vierumäen ITF Futures -turnauksessa 2010 Kontinen selviytyi loppuotteluun voitettuaan välierissä suomalaisista kolmanneksi korkeimmaksi sijoitetun Timo Niemisen. Loppuottelussa hän kuitenkin hävisi Juho Paukulle. Lokakuussa hän pääsi villillä kortilla Tukholman avointen karsintaan. Hän voitti Santiago Gonzálezin, mutta hävisi toisella karsintakierroksella Dieter Kindlmannille.

Vuonna 2012 Kontinen voitti tenniksen Suomen mestaruuden. Loppuottelussa hän päihitti Jesse Kiurun. Hän uusi mestaruutensa vuonna 2013 voittamalla loppuottelussa Juho Paukun. Vuoden 2013 Tampere Openissa Kontinen selviytyi puolivälieriin, jossa hän hävisi Viron Jürgen Zoppille kolmessa erässä.

Kontinen ilmoitti uransa lopettamisesta syyskuussa 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2  Micke Kontinen - Profile *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 23.2.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Paukku tuplavoittajaksi Vierumäen ITF Futures-kisassa *Tennisverkko*.  14.8.2010. Suomen Tennisliitto. Viitattu 15.8.2010.
3. 1 2  Puintila, Lauri: Suomalaisveljekset pääsivät tenniksen huippuvalmennukseen *iltasanomat.fi*.  14.12.2007. Sanoma News Oy. Viitattu 15.8.2010.
4. 1 2  M.Kontinen ja Suomalainen Suomen mestareiksi tennis.fi. Viitattu 26.7.2013.
5. ↑  Micke Kontinen, 16, Evert tennisakatemian paras poikajuniori *HS.fi*.  23.5.2009. Sanoma News Oy. Viitattu 15.8.2010.
6. ↑  M.Kontinen putsasi pöydän Casablancassa *Tennisverkko*.  21.6.2009. Suomen Tennisliitto. Viitattu 15.8.2010.
7. 1 2  Micke Kontinen - Playing Activity *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 15.8.2010. (englanniksi)
8. ↑  M.Kontinen ja Paukku Vierumäen finaaliin *Tennisverkko*.  13.8.2010. Suomen Tennisliitto. Viitattu 15.8.2010.
9. ↑  ATP Ranking - Finland 9.8.2010 *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 15.8.2010. (englanniksi)
10. ↑  Micke Kontinen ja Tanja Tuomi Suomen mestareiksi tennis.fi. Viitattu 30.6.2012.
11. ↑  Kontinen taipui Zoppille tasaisessa puolivälierässä Yle Urheilu. Viitattu 29.7.2013.
12. ↑  Micke Kontinen lopettaa ammattilaisuransa - Tennislehti *Tennislehti*. Suomen Tennisliitto. Viitattu 15.9.2015.
**Myllykirje** on nimitys, jota käytetään arvovaltaiselta taholta tulevista jyrkkäsävyisistä kirjeistä, varsinkin moite- tai ojennuskirjeistä. Erityisesti nimeä on käytetty Urho Kekkosen presidenttikaudellaan tunnetuille henkilöille lähettämistä kirjeistä, jotka hän jälkeenpäin julkaisi.

Nimitys sai alkunsa Otavan vuonna 1976 julkaisemasta kaksiosaisesta, kohuakin herättäneestä teoksesta *Kirjeitä myllystäni*, joka sisälsi kokoelman presidentti Kekkosen useiden henkilöiden kanssa käymää kirjeenvaihtoa. Teoksen toimittivat Maarit Tyrkkö ja Keijo Korhonen.  Kekkonen itse luonnehtii kirjemyllynsä olevan "pauhaava, ryskivä,
jyskivä ja jauhava mylly, josta myllystä kirjeet sinkoavat tarkoin määriteltävissä oleville
vastaanottajille" .
Teoksessa julkaistut kirjeet eivät kuitenkaan kaikki olleet jyrkkäsävyisiä "myllykirjeitä", vaan mukana oli myös kiitoskirjeitä. Teoksen nimi oli mukaelma ranskalaisen kirjailija Alphonse Daudet'n vuonna 1866 julkaiseman novellikokoelman nimestä *Kirjeitä myllyltäni* (ransk. *Lettres de mon moulin*).

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen kielen perussanakirja, 2. osa (L-R)*, s. 258, hakusana Myllykirje. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, Valtion painatuskeskus, 1992. ISBN 951-37-0503-X.
2. ↑  Urho Kekkonen: *Kirjeitä myllystäni. 1: 1956-1967*. Otava, 1976. ISBN 951-1-02391-8.
3. ↑  Urho Kekkonen: *Kirjeitä myllystäni. 2: 1968-1975*. Otava, 1976. ISBN 951-1-04053-7.
4. ↑  Teemu Laasanen: Kekkosen myllykirjeet – perättömiä väitteitä ja lievähköä ironiaa (pdf) *Pro gradu -tutkielma*.  helmikuu 2005. Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto. Viitattu 3.9.2010. suomi
5. ↑  Sakari Virkkunen: *Suomen kielen sanakirjat. 2 : Suomalainen fraasisanakirja*, s. 211, hakusana Myllykirje. Otava, 1981. ISBN 951-1-06223-9.
6. ↑  Alphonse Daudet: *Kirjeitä myllyltäni*. Suomentanut V. Tarkiainen. WSOY, 1963 (2. painos), 1992 (3. painos). ISBN 951-0-18229-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Myllykirjeen paluu *Kotimaisten kielten keskus*.  4.6.2009. Viitattu 21.2.2017.
**Prästträsket** (myös **Dalkarby träsk**) on järvi Jomalassa Ahvenanmaan eteläosassa. Sen pinta-ala on 16,7 hehtaaria. Järvi sijaitsee Maarianhaminan keskustaajaman pohjoisosassa muutamia kilometrejä Maarianhaminan keskustasta pohjoiseen.

Maantiede
---------

Prästträsketin ulottuvuus lounaasta koilliseen on 860 metriä. Allas on varsin tasaleveä. Saaria ei ole. Järveä ympäröi kulttuurimaisema muissa ilmansuunnissa paitsi idässä, jossa on Kasbergetin metsäalue, jonka korkein kohta on noin 70 metriä mpy. Prästträsketiin virtaa laskuoja etelästä ja pohjoisesta, Prästträsketistä virtaa laskuoja koilliseen.

Prästträsket (82.A48.1.001) kuuluu vesistöalueeseen 82.048A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Prästträsket on alueen 82.048A ainoa järvi.

Jomalan alueella sijaitsee neljä järveä, joista Prästträsket on laajin. Kolme muuta ovat Kungsöfjärden, Degerbergstjärnen ja Katthavet. Vargsundetista osa sijaitsee Jomalassa.

Suomessa on kolme Prästträsket-nimistä järveä. Suurin niistä sijaitsee Porvoossa, ja sen virallinen suomenkielinen nimi on Papinjärvi. Kolmas Prästträsket sijaitsee Finströmissä noin kolmetoista kilometriä pohjoiseen Jomalan Prästträsketistä. Porvoon Papinjärven ohella Suomessa on kolme Papinjärveä, ne sijaitsevat Virroilla (Papinjärvi (Virrat)), Oulussa (Papinjärvi) ja Enontekiöllä. Yhteensä Prästträsket/Papinjärvi-nimisiä vähintään hehtaarin laajuisia vakavesiä on siten kuusi.

Lähteet
-------

1. ↑  Maanmittauslaitoksen paikannimirekisteri, MaanmittauslaitosView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 11.6.2021.
3. 1 2 3  Dalkarby träsk, vakavesi, Jomala
4. ↑  Prästträsket. Järviwiki. Viitattu 11.6.2021.
5. ↑  Ahvenanmaalla (82.048A). Järviwiki. Viitattu 11.6.2021.
6. ↑  Jomala. Järviwiki. Viitattu 11.6.2021.
7. ↑  Prästträsket. Järviwiki. Viitattu 12.6.2021.
8. ↑  Papinjärvi. Järviwiki. Viitattu 12.6.2021.
William P. Clark, Jr. vuonna 2001
**William Patrick Clark, Jr.** (23. lokakuuta 1931 Oxnard, Kalifornia, Yhdysvallat – 10. elokuuta 2013 Shandon, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lakimies, virkamies ja poliitikko, joka palveli useissa korkeissa viroissa presidentti Ronald Reaganin virkakauden aikana. Clark toimi Reaganin hallinnossa apulaisulkoministerinä (engl. *Deputy Secretary of State*), kansallisen turvallisuuden neuvonantajana 1982-1983 sekä Yhdysvaltain sisäministerinä 1983–1985.

Clark syntyi Kalifornian Oxnardissa lakimiessukuun. Hänen isoisänsä Robert oli Venturan piirikunnan sheriffi ja Marshal ja isä William Sr. oli Oxnardin poliisipäällikkö. William Clark palveli 1950-luvun puolivälissä armeijan vastavakoilujoukoissa Euroopassa. Hän opiskeli lakia Stanfordin yliopistossa ja Loyola Law Schoolissa. Hän ei koskaan suorittanut yliopistollista arvosanaa, mutta läpäisi kuitenkin lakimiestutkinnon hyväksytysti.

Clarkin yhteistyö Ronald Reaganin kanssa alkoi vuonna 1966 Reaganin vaalikampanjassa Venturan piirikunnassa. Clark työskenteli Reaganin ollessa Kalifornian kuvernööri tämän liittovaltionhallinnossa Sacramentossa. Tämän jälkeen Clark nimitettiin virkaan liittovaltion vetoomustuomioistuimeen Los Angelesiin ja myöhemmin liittovaltion korkeimman oikeuden tuomariksi. Reaganin tultua valituksi presidentiksi, Clark seurasi tätä huippuvirkoihin Washingtoniin.

Clark toimi kansallisen turvallisuuden neuvonantajana aikaan, jolloin Reagan taivutteli Neuvostoliittoa aserajoituksiin. Hän oli myös pääfilosofeja Reaganin rauhaa voiman kautta -ajattelutavassa. Time-lehti nimesi Clarkin Valkoisen talon vaikutusvaltaisimmaksi mieheksi kansilehtitarinassaan 1983. New York Timesin mukaan Clark oli Reaganin lähin luottohenkilö. Poliittisen uransa jälkeen Clark toimi laki- ja liiketoimintakonsulttina omassa yrityksessään.

Yksityiselämä
-------------

Vetäydyttyään jukisuudesta Clark suunnitteli yhdessä Joan-vaimonsa kappelin, jonka he lahjoittivat kotikuntaansa Shandoniin. Clark oli uskonnoltaan roomalaiskatollinen ja vakaumuksellinen abortinvastustaja. Clarkilla ja hänen neljä vuotta aiemmin kuolleella vaimollaan oli viisi lasta. Clark kuoli kotimaatilallaan pitkällisen Parkinsonin taudin jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tami Abdollah: William P. Clark dies at 81; close advisor to President Reagan *Los Angeles Times*.  11.8.2012. Viitattu 18.8.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
Liivimallinen tasapainotusliivi
**Tasapainotusliiviä** käytetään laitesukelluksessa nosteen hallitsemiseksi. Noste voi olla negatiivinen, jolloin sukeltaja painuu syvemmälle tai joutuu työskentelemään pysyäkseen halutussa syvyydessä. Positiivinen noste tarkoittaa, että sukeltaja on syrjäyttämäänsä vettä kevyempi, ja näin ollen sukeltaja nousee pinnalle. Neutraalissa nosteessa sukeltaja pysyy halutussa syvyydessä ilman työtä.

Toiminta ja käyttö
------------------

Tasapainotusliivin toiminta perustuu siihen, että sukeltaja voi mukana olevalla hengityskaasullaan tai puhaltamalla täyttää liiviä, ja säätää nosteen halutuksi. Liiviä käytetään käänteisesti, syvemmälle mentäessä liiviä täytetään ja noustessa tyhjennetään koska noste pyrkii muuttumaan labiilisti. Boylen lain mukaisesti paineen kasvaessa kaasu tasapinotusliivissä puristuu kasaan joka vähentää nostetta. Pinnalle noustessa sama ilmiö toistuu käänteisesti, nousunopeus kiihtyy ellei liiviä tyhjennetä.

Muoto
-----

Liivin muoto oli aluksi neliömäinen, päänreiällä varustettu, rinnalla pidettävä pussi (vrt. lentokoneen pelastusliivi). 1990-luvulla malli muuttui liivimäiseksi nostopussin sijaitessa kyljissä ja vatsan päällä, myös sukelluspullo kiinnitettiin siihen. 2000-luvulla malleihin mukaan on tullut Wings-tyyppinen siipiliivi jossa nostepussi sijaitsee kokonaan selässä, mallin edut tulevat tekniikkasukelluksen tarpeista ja kuivapukujen käytön lisääntymisestä. Wings-liivissä nostava ilmapussi on sukeltajan yläpuolella, joka parantaa tasapainoa, kuivapuvun täyttöventtiiliin on helpompi päästä käsiksi ja liivin tilavuus voi olla suurempi. Luola- ja hylkysukelluksessa sukeltaja mahtuu myös pienemmästä aukosta läpi.

Tasapainotusliivi kuivapukua käytettäessä
-----------------------------------------

Kuivapuvun yhteydessä, paineilmaa pukukaasuna käytettäessä, tasapainoliiviä käytetään vain turvavälineenä ja neutraalinoste hoidetaan kuivapuvun sisään johdettavalla sukelluskaasulla puvun sisällä olevan ilman kokonpuristumisen vuoksi. Syvissä tekniikkasukelluksissa tasapainotus hoidetaan kuitenkin liivillä, jotta säästetään pukukaasuna käytettävää argonia.

Lähteet
-------

* Kupla Illustrated 1/1996. s.26 Heebeleitä ja dekoukkoja, part 3: tasapainoliivi[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tasapainotusliivi** Wikimedia Commonsissa
Lukkoperä
**Tasauspyörästön lukko** on tasauspyörästön yhteyteen toteutettu mekanismi, jolla vetävien pyörien pyörimisnopeus saadaan lukittua keskenään samaksi. **Kitkalukko** on toiminnaltaan tasauspyörästön lukon kaltainen mekanismi, joka tasaa automaattisesti vetävien pyörien pyörimisnopeuseroa sen kasvaessa tarpeeksi suureksi.

Tasauspyörästön lukko on lähes jokaisessa traktorissa ja kuorma-autossa sekä joissakin maastoautoissa ja henkilöautoissa. Myös monet muut työkoneet, kuten esimerkiksi trukit on varustettu tasauspyörästön lukolla. Tasauspyörästön lukkoja on sekä automaattisesti päälle kytkeytyviä että kuljettajan erillisellä kytkimellä päälle kytkettäviä. Pääosin ainoa henkilöautoissa tavattava lukkotyyppi on kitkalukko.

Nelivetoisissa ajoneuvoissa myös etu- ja taka-akselin välissä on toiminnaltaan vastaava, pyörimisnopeuksien tai vääntömomentin eroa rajoittava osa.

Ilman tasauspyörästön lukkoa moottorista tuleva teho siirtyy tasauspyörästön välityksellä sille renkaalle, jonka pyörittäminen vaatii vähemmän voimaa. Kun renkaan ja maan välinen kitka on tarpeeksi pieni, rengas pyörii paikoillaan, ja kaikki moottorin teho katoaa tämän renkaan välityksellä, toisen pysyessä paikallaan. Ollessaan kytkettynä tasauspyörästön lukko nimensä mukaisesti poistaa tasauspyörästön toiminnasta, jolloin yhtenäinen vetoakseli pyörittää kumpaakin rengasta samalla nopeudella. Näin saadaan hyödynnettyä toisen renkaan alla mahdollisesti oleva suurempi pito. Haittapuolena tällöin on ajoneuvon puskeminen käännöksissä, minkä vuoksi tasauspyörästön lukon ollessa kytkettynä tulisi välttää jyrkkiä käännöksiä. Koska tasauspyörästö ei tällöin tasaa vetävien pyörien eri nopeuksia, nopeuksien tasaus tapahtuu renkaan ja tienpinnan välissä, mikä saattaa hajottaa tasauspyörästön mikäli tienpinta on kohtalaisen luistamatonta materiaalia. Käytännössä vetävien pyörien pyörimisnopeusero on siis tasattava jotenkin, ja tasaus tapahtuu joko pyörän väkisin sutiessa tai tasauspyörästön rakenteen pettäessä. Poikkeuksen tekee esimerkiksi rallikäyttö, jossa tavoitteena on, että molemmat pyörät sutivat kaarteessa.

Käytännössä
-----------

Kuorma-autot käyttävät tasauspyörästön lukkoa helpottamaan jyrkkien ylämäkien nousua. Jos vain toinen puoli ajoradasta on hiekoitettu, jäänpuoleiset pyörät sutivat tyhjää, eikä kuorma-auto liiku. Jäänpuoleiset pyörät pyörivät, koska tasauspyörästö jakaa moottorin tuottaman vääntömomentin tasan akselin molempien pyörien välillä, ja kitkavoimat, joilla renkaat pyrkivät liikuttamaan autoa, ovat yhtä suuret. Tämä voima ei kuitenkaan välttämättä riitä kuorma-auton liikkeelle saamiseksi. Tasauspyörästön lukko kytkee vedon sekä hiekalla että jäällä olevaan pyörään niin, että vetävien pyörien pyörintänopeudet ovat yhtä suuret, mutta tasauspyörästö siirtää suuremman vääntömomentin pitävämmälle renkaalle, ja kuorma-auton on näin mahdollista päästä jälleen liikkeelle.

Moottoriurheilussa tasauspyörästön lukko on lähes jokaisessa kilpa-autossa, poikkeuksena ne luokat, joissa se on kielletty.
**Sitaattilaina** on kielestä toiseen sellaisenaan otettu sana tai ilmaisu.

Jos lähdekielessä käytetään samaa kirjaimistoa kuin kohdekielessä, sitaattilaina kirjoitetaan kohdekielessä samalla tavalla kuin lähdekielessä, tarkkeet ja muut vieraat kirjaimet mukaan lukien. Eri kirjainjärjestelmästä otetut sitaattilainat muunnetaan eli translitteroidaan kohdekielen kirjaimistoon.

Sitaattilaina äännetään usein lähdekielen mukaisesti. Joskus sitaattilainan ääntäminen lähestyy kohdekielen mukaista ääntämistä. Tästä esimerkki suomen kielessä on *curling*, joka voidaan ääntää [kəəliŋ], [köörliŋ] tai [kurliŋ]. Joitain sitaattilainoja aletaan kirjoittaa ääntöasun mukaisesti, kuten *business* → *bisnes*.

Sitaattilaina voi mukautua lähdekieleen esimerkiksi niin, että sen loppuun liitetään (suomen kielessä) suomalainen sananloppu, kuten sanoissa *marketti* ja *brandi*.

Myös sitaattilainan merkitys säilytetään lähdekielen mukaisena. Sitaattilainalla on joskus lähdekielessä omankielinenkin vastine. Vastine puuttuu usein esimerkiksi kun kyseessä on jokin kohdekielelle vieraan kulttuurin käsite, kuten *košer*.

Sitaattilainojen taivutus suomen kielessä vaihtelee ja tuottaa toisinaan ongelmia. Jotkin sitaattilainat sulautuvat hyvin suomen taivutussysteemiin ja äännejärjestelmään, mutta toisinaan se eivät mukaudu suomen kielen astevaihteluun.

Katso myös
----------

* Sitaatti

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vierassanat: sitaattilainojen kirjoittaminen (eri kirjoitusjärjestelmistä lainatut sanat) *Kielitoimiston ohjepankki*. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 20.8.2020.
2. ↑  sitaattilaina *Tieteen termipankki*. Viitattu 20.8.2020.
3. 1 2  Liisa Nuutinen: Sitaattilainat sanakirjassa *Kielikello*.  2/2005. Viitattu 20.8.2020.
**Tasavallan päivä** on Intian perustuslain voimaantulon vuosipäivä, 26. tammikuuta. Intian perustuslaki tuli voimaan sanottuna päivänä vuonna 1950. Laki korvasi vuonna 1935 annetun lain Intian hallituksesta (engl. *Government of India Act 1935*)

Perustuslain hyväksyi Intian perustuslakia säätävä kokous 26. marraskuuta 1949, ja se astui voimaan 26. tammikuuta 1950 samanaikaisesti demokraattisen hallintojärjestelmän kanssa, ja se vahvisti lopullisesti, että Intia on itsenäinen tasavalta. Päivä valittiin lain voimaantulopäiväksi, koska samana päivänä vuonna 1930 Intian kansalliskongressi oli julistanut Intian itsenäiseksi (Purna Swaraj) ja hylännyt brittihallinnon sen sijaan tarjoaman dominion aseman.

Päivä on yksi Intian virallisista juhlapäivistä, joista kaksi muuta ovat itsenäisyyspäivä ja Gandhi Jayanti.

Lähteet
-------

1. ↑  Introduction to Constitution of India  29.1.2008. Ministry of Law and Justice of India.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Republic Day (India)