recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Yön Kaspar: fantasioita Rembrandtin ja Callot’n tapaan** (*Gaspard de la nuit*) on Aloysius Bertrandin proosarunoteos, jonka alkuteos ilmestyi 1841 ja suomennos 2013 Savukeitaan kustantamana. Teoksen ovat suomentaneet Tommi Nuopponen ja Aki Salmela. Teoksen sanotaan olevan ensimmäinen proosarunoteos, mutta ainakin se toi lajin Ranskan kirjallisuuteen.

Bertrand myi 1836 *Gaspard de la nuit’n* käsikirjoituksen kustantajalle, joka ei kuitenkaan julkaissut sitä, koska se ei hänen mielestään sopinut aikakauden klassismin henkeen. Bertrand kuoli tuberkuloosiin, ja teos julkaistiin vasta hänen kuoltuaan.

Maurice Ravel sävelsi teoksen innoittamana pianoteoksen Gaspard de la nuit.

Arviot
------

Kristian Blomberg sanoo kirjoituksessaan *Parnassossa*, että luettuaan teoksen useaan kertaan hän pitää sitä hämmentävänä klassikkona. Hän pohtii, onko ensimmäisyys proosarunona vaarallinen määrite. Voi löytyä joku toinen, vanhempi, ja se herättää kysymyksen, väheneekö tämän teoksen kiinnostavuus, jos se onkin vasta toinen. Blomberg on lukenut alkukielistä teosta useita kertoja mutta sanoo rakastavansa "samalla antaumuksella myös nyt käsillä olevan käännöksen maailmaa, ehkä jopa enemmän kuin alkukielistä". Hän perustelee sitä niin, että se "unelmointi johon *Yön Kaspar* houkuttelee, tuntuu jotenkin tarvitsevan äidinkielisen, vaistonvaraisen ympäristön". Hän antaa kiitoksen suomentajille Tommi Nuopposelle ja Aki Salmelalle jotka tarjoavat lukijalle lisäksi lukemista helpottavia huomautuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kristian Blomberg, 21. vuosisadan viisastenkivi. *Parnasso* 5/2013 s. 56–57
2. 1 2  Aloysius-Bertrand Britannica.com, viitattu 23.4.2023 (englanniksi)
3. ↑  Antti Manninen: Ravelin musiikin salatut merkitykset ja Gaspard de la nuit’n esittäminen (PDF) (s. 20)  2020. Oulun ammattikorkeakoulu. Viitattu 23.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yön Kaspar** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bertrand, Aloysius – Gaspard de la nuit, äänikirja** Wikimedia Commonsissa
**Kazuyuki Toda** (s. 30. joulukuuta 1977 Tokio, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Japanin maajoukkueessa Toda pelasi vuosien 2001-2002 aikana kaikkiaan 20 ottelua ja teki niissä yhden maalin.

Tilastot
--------

| Japanin jalkapallomaajoukkue |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 2001 | 10 | 0 |
| 2002 | 10 | 1 |
| Yhteensä | 20 | 1 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2001
1 Kawaguchi |
2 Uemura |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Miura |
11 Nakayama |
12 Narazaki |
13 Yamashita |
14 Itō |
15 Fujita |
16 K. Nakata |
17 Myōjin |
18 Toda |
19 Kubo |
20 Hato |
21 Ono |
22 Suzuki |
23 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Kawaguchi |
2 Akita |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Nakayama |
11 Suzuki |
12 Narazaki |
13 Yanagisawa |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Ono |
19 Ogasawara |
20 Myōjin |
21 Toda |
22 Ichikawa |
23 Sogahata |
Valmentaja Troussier



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Yön kuninkaat** on suomenkielinen kokoelma amerikkalaisen fantasiakirjailija Robert E. Howardin miekka ja magia -tyylisiä novelleja. Markku Sadelehdon toimittama kokoelma ilmestyi vuonna 1992 WSOY:n Fan-sarjassa.

Kirjaan on koottu yhdeksän miekka ja magia -tyylistä tarinaa vuosilta 1928-1932. Novellien päähenkilöitä ovat kuningas Kull (kolme ensimmäistä tarinaa), Bran Mak Morn ("Maan madot"), Turlogh Dubh O'Brien ("Musta mies") sekä Solomon Kane (kolme viimeistä novellia). Niminovellissa esiintyvät sekä Kull että Bran Mak Morn. Mukana on myös Sadelehdon esipuhe. Howardin tunnetuin hahmo Conan ei ole mukana kokoelmassa.

Sisältö
-------

* "Varjojen valtakunta" (The Shadow Kingdom, 1929)
* "Tuzun Thunen peilit" (The Mirros of Tuzun Thune, 1929)
* "Kirveellä minä hallitsen!" (By This Axe I Rule!, 1967)
* "Yön kuninkaat" (Kings of the Night, 1930)
* "Maan madot" (Worms of the Earth, 1932)
* "Musta mies" (The Dark Man, 1931)
* "Punaiset varjot" (Red Shadows, 1928)
* "Vainajien vuorilla" (The Hills of the Dead, 1930)
* "Yön siivet" (Wings in the Night, 1932)

Vastaanotto
-----------

*Ulkomaisia fantasiakirjailijoita* -hakuteoksessa (2003) Jukka Halme kuvailee *Yön kuninkaita* "mainioksi kokoelmaksi Howardin muiden [kuin Conan] sankareiden tarinoita". Yksittäisistä novelleista Halme nostaa esiin "ajatuksekkaan ja kauniin" Kall-tarinan "Tuzun Thunen peilit", "hallitsemisen saloja" opettavan "Kirveellä minä hallitsen!", Kallin ja Bran Mak Mornin yhteisseikkailun "Yön kuninkaat" sekä "H. P. Lovecraftin painajaismaisia näkyjä piktihallitsija Branin roomalaisvihaan" yhdistävän "Maan madot". "Punaiset varjot" esittelee Solomon Kanen hahmon "muutamalla sanalla, mutta kuitenkin vaikuttavasti. (’Men shall die for this!’)"

Lähteet
-------

1. 1 2  Howard, Robert E.: *Yön kuninkaat*. Toim. Markku Sadelehto. Suomentanut Ulla Selkälä ja Ilkka Äärelä. Helsinki: WSOY, 1992. ISBN 951-0-18371-7.
2. ↑  Julkaisuvuosi. Novelli on kirjoitettu vuoden 1929 tienoilla.
3. ↑  Halme, Jukka: "Robert E. Howard", *Ulkomaisia fantasiakirjailijoita*, s. 83–88. Toimittanut Vesa Sisättö. Helsinki: BTJ Kirjastopalvelu, 2003. ISBN 951-692-539-1.
**Simetsa** (ven. Зимити́цы, *Zimititsy*) on kylä, taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Keski-Inkerin ylängöllä Pietarin ja Narvan välisen maantien varrella. Taajamassa on asukkaita 1 400 ja kunnassa 1 700 henkeä (vuonna 2006).

Kunnan hallinnollinen keskus on Simetsan taajama. Lisäksi siihen kuuluu 10 kylää: Iljussa, Koljatitsa (ven. Голятицы, *Goljatitsy*), Kortsina (ven. Корчаны, *Kortšany*), Metana (ven. Смедово, *Smedovo*), Negoditsy (ven. Негодицы), Pruusitsa (ven. Пружицы, *Pružitsy*), Pujanitsa (ven. Буяницы, *Pujanitsy*), Serenkkovitsa (ven. Черенковицы, *Tšerenkovitsy*), Simetsa ja Tirkkovitsa. 

Kaprion lääniin kuulunut Iljussan pogosta mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Alue on historiallisesti ollut etupäässä venäläisten asuttamaa. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa seudulle muutti paljon virolaisia uudisasukkaita, jotka muodostivat enemmistön Simetsan kylän asukkaista. Harvat inkerinsuomalaiset kuuluivat Moloskovitsan luterilaiseen seurakuntaan.

Simetsassa toimii maatalousyritys ZAO Trud. Taajamasta on linja-autoyhteys Pietariin, Pekunitsaan ja Jaamaan.

Seudun nähtävyksiä ovat Simetsan pyhän Nikolaoksen kirkko, Tirkkovitsan vanha postiasema ja Kristuksen käsittä tehdyn ikonin kirkko sekä pyhän Nikolaoksen kirkko Iljussassa.

Kunnan ja samalla myös kunnanhallinnon päämies Vladimir Kamenik.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 291. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. ↑  Leningradin alueen väestötilastoa *lenobl.ru*. Viitattu 28.8.2008. (venäjäksi)
3. ↑  Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirja *enclo.lenobl.ru*. Viitattu 28.8.2008. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Leningradin alueen paikallishallinto 1.1.2008 *lenobl.ru*. Viitattu 28.8.2008. (venäjäksi)
| "Kaikki paitsi purjehdus on turhaa"Lasse Mårtenson |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Kaikki paitsi purjehdus on turhaa* |
|  Julkaistu | 1988 |
|  Tyylilaji | iskelmä |
|  Kesto | 03.52 |
|  Levy-yhtiö | Scandia |

**Kaikki paitsi purjehdus on turhaa** on Lasse Mårtensonin säveltämä ja Juha "Watt" Vainion sanoittama kappale, jonka kumpikin heistä on levyttänyt. Mårtensonin versio julkaistiin singlenä, ja se on hänen tunnetuimpia levytyksiään*kenen mukaan?*. Laulun teema, purjehdus, oli sekä Vainiolle että Mårtensonille mieleinen. Vainio rakasti merta ja purjehdusta, kuten myös Mårtenson.

Levytys ja julkaisu
-------------------

Vainio levytti kappaleen demoversion alun perin Mårtensonin säestäessä pianolla vuonna 1987 Mårtensonin kotistudiolla Espoossa. Mårtenson levytti kappaleen vuotta myöhemmin vuonna 1988, ja siitä muodostui yksi hänen tunnetuimmista kappaleistaan.

Vuonna 1999, runsaat kahdeksan vuotta Vainion kuoleman jälkeen, Vainion pitkäaikainen yhteistyökumppani Jaakko Salo kuunteli Vainion ja Mårtensonin tekemän demoversion. Hän pyysi Mårtensonia muokkaamaan sen julkaisukuntoon. Kappaleeseen äänitettiin 24. helmikuuta 1999 Hyvän Tuulen Laulajat -kuoron kuoro-osuus sekä muita kosketinsoitinosuuksia. Valmis versio julkaistiin ensi kertaa samana vuonna Vainion kokoelma-albumilla, joka nimettiin kappaleen mukaan. Demoversio julkaistiin vuonna 2008 Vainion kaikki levytykset sisältävällä kokoelmalla *Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990*. 

Tehosekoittimen Otto Grundström on tehnyt laulusta coverversion, joka julkaistiin Mårtensonin tribuuttilevyllä *Kaikki paitsi Mårtenson on turhaa* vuonna 2006. Albumin nimi on viittaus kappaleeseen.

Vainion vuoden 1999 version muusikot
------------------------------------

* Juha Vainio – laulu
* Lasse Mårtenson – kapellimestari, piano, kosketinsoittimet
* Hyvän Tuulen Laulajat, joht. Kalevi Ukkola – taustalaulu

Lähteet
-------

1. ↑  Reijo Ikävalko: *Täyttä elämää – Junnu – Kotkan poikii ilman siipii*, s. 246. Gummerus (Jyväskylä), 1998. ISBN 951-20-5165-6.
2. ↑   Nissilä, Salmi, Vainio, Virtanen, von Bagh: *Juha Vainio – Legendan laulut*, s. 91. Warner Music, 2008. ISBN 978-952-67044-0-1.
3. 1 2  Nissilä, Salmi, Vainio, Virtanen, von Bagh: *Juha Vainio – Legendan laulut*, s. 62. Warner Music, 2008. ISBN 978-952-67044-0-1.
4. 1 2   Nissilä, Salmi, Vainio, Virtanen, von Bagh: *Juha Vainio – Legendan laulut*, s. 86. Warner Music, 2008. ISBN 978-952-67044-0-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen äänitearkisto: Hakutulos kappaleelle Kaikki paitsi purjehdus on turhaa[vanhentunut linkki]
**Juvan Pallo** oli vuosina 1950–2002 toiminut juvalainen pesäpalloseura. Juvan Pallo nousi Superpesikseen vuonna 1996 ja pelasi korkeimmalla sarjatasolla kauteen 1998 asti.

Vuonna 1998 joukkue oli osallisena pesäpallon sopupeliskandaalissa, kun 13. elokuuta pelattu ottelu Siilinjärven Pesistä vastaan paljastui sopupeliksi. Juvan Pallon pelaajat Juha Wiberg ja Jouni Heinikangas sekä pelinjohtaja Hannu Manninen saivat myöhemmin petostuomiot.  Sopupeliskandaalin myötä seura ajautui vaikeuksiin ja lopetti toimintansa.

Palkinnot ja huomionosoitukset
------------------------------

### Miesten Itä-Länsi-valinnat

* Jukka Mäkinen (1998)

### Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

* Lauri Huovinen (1966)
* Juhani Seppänen (1976)

Lähteet
-------

1. ↑  Virtapohja, Kalle: Pesäpalloskandaali päätökseen – Sopupeleistä tuomiot 34 ihmiselle *Turun Sanomat*.  13.12.2005. Viitattu 26.10.2012.
2. ↑  Käräjäoikeuden tuomio sopupelioikeudenkäynnissä *Pesis.fi*.  4.6.2001. Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 28.9.2013. Viitattu 26.10.2012.
3. ↑
4. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 10.1.2018.
5. ↑  Liitto-Lehdistö-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 14.1.2018.
**Kaédi** (arab. كيهيدي‎) on kaupunki ja Gorgolin alueen hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee Senegaljoen varrella 430 kilometriä Nouakchottista kaakkoon. Kaupungissa on 45 500 asukasta (vuonna 2013).

Kaédin kunta rajoittuu idässä Djewolin, pohjoisessa Gankin ja lännessä Néré Walon kuntiin sekä etelässä Senegaliin. Se sijaitsee Chemamaksi kutsutulla Senegaljoen tulva-alueella, johon laskee idästä Gorgoljoki. Maisemaa leimaavat laaksot sekä luoteessa sijaitsevat kukkulat ja ylängöt.

Kaupunki on saanut alkunsa kolmesta Senegaljoen rannalla sijainneesta fulbekylästä ehkä 1600-luvulla. 1700- tai 1800-luvulla heidän joukkoonsa liittyi nykyisen Malin alueelta saapuneita soninkeja. Kaédista tuli Gorgolin piirin hallintokeskus Ranskan siirtomaa-aikana vuonna 1905.

Vuonna 1950 Kaédissa oli 7 500 asukasta. Se kasvoi nopeasti 1970-luvulla kuivuuden aiheuttaman muuttoliikkeen ja liikenneyhteyksien parantumisen ansiosta. Kaédin kunta on perustettu vuonna 1989. Nykyään kaupungissa asuu fulbejen ja soninkejen lisäksi myös maureja.

Kaédiin johtaa päällystetty maantie N3-valtatieltä Alegista. Hyväkuntoinen tie jatkuu edelleen M’Boutiin ja Sélibabyyn. Kaupungissa on myös lentokenttä.

Kaédi on alueensa hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Kaupankäynti suuntautuu suurelta osin rajan yli Senegaliin.

Paikallinen nähtävyys on vilkas torialue. Kaédissa on joitakin matkailupalveluja, mutta sadekaudella hyttyset tekevät kaupungissa oleskelun epämiellyttäväksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Monographie de la ville de Kaédi *Office national de la statistique*.  2017.  Arkistoitu 25.11.2019. Viitattu 16.1.2021.
2. 1 2 3 4 5  Kaédi, ville carrefour, ville frontière *Grdr*. Viitattu 16.1.2021.
3. ↑  Gorgol, Cercle (Mauritanie) *Archives nationales d’outre-mer*. Viitattu 16.1.2021.
4. 1 2  Petit Futé Mauritanie 2019/2020 *Google Books*. Viitattu 16.1.2021.
**Juvan kartano** (ruots. *Jufva gård*) sijaitsee Niipperissä koillisessa Espoossa lähellä Vantaan rajaa. Aivan kartanon eteläpuolitse kulkee Kehä III. Juva on yksi Gammelgårdin kylän kantataloista.[vanhentunut linkki]

Juva muodostui viimeistään 1630, jolloin kaksi tilaa yhdistettiin. Ensimmäisenä isäntänä mainitaan Erik Simonsson. Juva oli ratsupalvelustila ennen vuotta 1643, ja katselmuskirjurin palkkatila 1669. Sittemmin se toimi Uudenmaan rakuunoiden majoitusmestarin hevostilana. Talonpoikaissuvut omistivat Juvan aina 1800-luvulle. Pitkäaikainen omistaja oli vapaaherra Johan Gripenberg, joka omisti kartanon 1848–1880. Oskar W. Juslin osti Juvan 1917.

Juvan päärakennus oli alkuaan yksikerroksinen multapenkkirakennus. Toinen kerros rakennettiin 1830-luvulla, jolloin talo sai nykyisen empirehenkisen ilmeensä. Päärakennuksen eteläpuolella sijaitsee kaksi piharakennusta: luhtiaitta 1700-luvulta ja syytinkitalo vuodelta 1952. Koillispuolella on klassishenkinen vierasrakennus ja renkitupa. Vanhasta pihapiiristä erilleen rakennettiin uusi päärakennus vuonna 1960.

Juvan nimi on 1500-luvulta, ja se palautuu isännän etunimeen Juha(n). Juva-nimestä on sittemmin johdettu useita lähistöllä kulkevien katujen nimiä.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. ↑  Juvan kartano Espoon opaskartalla
2. 1 2 3  Härö, s. 261
3. 1 2  Viikon nimi 28/2012: Juvankartanontie – Juvagårdsvägen *Esbo.fi*. Espoon kaupunki. Viitattu 9.10.2020. [vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Juvan kartano (Q100604509)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kartanon päärakennus |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| koordinaatit | 60°16′10″N 24°45′07″E﻿ / ﻿60.2694°N 24.7519°E﻿ / 60.2694; 24.7519 |
|  |
|  |

 |
Malli *Anacystis nidulans* -syanobakteerin flavodoksiinin rakenteesta
**Flavodoksiini** on syanobakteereissa, eräissä heterotrofisissa bakteereissa ja eräissä levissä esiintyvä proteiini. Se kuuluu flavoproteiineihin, eli siihen on liittynyt prosteettiseksi ryhmäksi flaviinimononukleotidi. Flavodoksiini kykenee osallistumaan bakteerien ja levien aineenvaihdunnassa hapetus-pelkistysreaktioihin ja se korvaa ferredoksiinin toiminnan erityisesti ympäristöissä, joissa rautaionipitoisuus on matala.

Flavodoksiini on molekyylimassaltaan noin 20 kDa oleva proteiini ja se on rakenteeltaan yksi yksinkertaisimmista flavoproteiineista. Flavodoksiini kuuluu happamiin proteiineihin ja se kykenee luovuttamaan ja vastaanottamaan sekä elektroneja että protoneja. Proteiini korvaa ferredoksiinin eräissä levissä ja syanobakteereissa toimien nitrogenaasin pelkistäjänä typensidonnassa ja fotosynteesissä. Flavodoksiinilla on muitakin biologisesti merkittäviä rooleja esimerkiksi *Escherichia coli* -bakteerissa se kykenee korvaamaan ferredoksiinin fosforoklastisissa reaktioissa, joissa palorypälehaposta muodostuu asetyylifosfaattia ja pelkistää hapettuneen metioniinisyntaasin uudelleenaktivoiden sen. Flavodoksiini toimii myös pelkistimenä eräiden bakteerien ribonukleotidireduktaasien toiminnassa. Hapettunut flavodoksiini on väriltään sinistä ja pelkistynyt väritöntä. Flavodoksiinia esiintyy solujen sytoplasmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  William E. Newton: *Nitrogen Fixation, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Viitattu 10.7.2015
2. 1 2  D. A. Bryant: *The Molecular Biology of Cyanobacteria*, s. 387–390. Springer, 2006. ISBN 978-0-7923-3222-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.7.2015). (englanniksi)
3. ↑  Bernhard Kräutler,Bernard T. Golding,Duilio Arigoni: *Vitamin B 12 and B 12-Proteins*, s. 133–153. John Wiley & Sons, 2008. ISBN 978-3-527-61218-5. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.7.2015). (englanniksi)
4. ↑  A. Trebst, M. Avron: *Photosynthesis I*, s. 217–219. Springer, 2012. ISBN 978-3-642-66507-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.7.2015). (englanniksi)
5. ↑  Larry Barton: *Structural and Functional Relationships in Prokaryotes*, s. 417. Springer, 2005. ISBN 978-0-387-20708-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.7.2015). (englanniksi)
6. ↑  Ivano Bertini: *Biological Inorganic Chemistry*, s. 579. University Science Books, 2007. ISBN 978-1-891389-43-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.7.2015). (englanniksi)
| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 38. | 4 | 4 | 3 | 11 |

**Tšekkoslovakia** osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983, 1987 ja 1991. Maa saavutti MM-kisahistoriansa aikana yhteensä 11 mitalia, joista neljä oli kultaisia. Helsingin MM-kisoissa 1983 Tšekkoslovakia saavutti yhdeksän mitalia ja sijoittui mitalitilastossa neljänneksi. Roomassa 1987 se jäi ilman kultamitalia ja Tokiossa 1991 kokonaan ilman mitalia. Vuoden 1991 jälkeen maan urheilijat ovat edustaneet Tšekkiä ja Slovakiaa.

Tšekkoslovakian edustajina maailmanmestaruuden saavuttivat Jarmila Kratochvílová, joka voitti Helsingissä 400:n ja 800 metrin juoksut, sekä kiekonheittäjä Imrich Bugár ja kuulantyöntäjä Helena Fibingerová. Tšekkoslovakian MM-mitalisteista Jan Železný voitti Tšekin edustajana kolme maailmanmestaruutta.

Tšekkoslovakian MM-mitalit kisoittain
-------------------------------------

| Kisavuosi ja -paikka | Miehet | Naiset | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Kulta | Hopea | Pronssi | Kulta | Hopea | Pronssi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitusmitalitilastossa |
| 1983 Helsinki | 1 | 1 | 2 | 3 | 2 | 0 | 4 | 3 | 2 | 9 | 4. |
| 1987 Rooma | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 2 | 19. |
| 1991 Tokio | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| **Yhteensä** | **1** | **2** | **3** | **3** | **2** | **0** | **4** | **4** | **3** | **11** | **38.** |

Tšekkoslovakian MM-mitaliurheilijat
-----------------------------------

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jarmila Kratochvílová | 2 | 1 | 0 | 3 | 1983 |
| Imrich Bugár | 1 | 0 | 0 | 1 | 1983 |
| Helena Fibingerová | 1 | 0 | 0 | 1 | 1983 |
| Taťána Kocembová | 0 | 2 | 0 | 2 | 1983 |
| Jozef Pribilinec | 0 | 2 | 0 | 2 | 1983–1987 |
| Milena Matejkovičová-Strnadová \* | 0 | 1 | 0 | 1 | 1983 |
| Zuzana Moravčíková \* | 0 | 1 | 0 | 1 | 1983 |
| Remigius Machura | 0 | 0 | 1 | 1 | 1983 |
| Gejza Valent | 0 | 0 | 1 | 1 | 1983 |
| Jan Železný | 0 | 0 | 1 | 1 | 1987 |
| \*) Ei henkilökohtaisia mitaleja |

Lähteet
-------

* *IAAF Statistics Handbook: Berlin 2009*, s. 36–54, IAAF, viitattu 10.8.2009 (Osa 1 (PDF))
**Domingo de Betanzos** (1480 – syyskuussa 1549 Valladolid, Espanja) oli espanjalainen dominikaanimunkki, joka osallistui Uuden-Espanjan (Meksikon) evankelisointiin. Hän saapui Väli-Amerikkaan vuonna 1526 Santo Domingosta. Dominikaanien joukkoa johti Tomás Ortiz, jolla oli inkvisiittorin oikeudet. Ortizin poistuttua Uudesta Espanjasta, tuli Betanzosta dominikaanien provinsiaali ja samalla myös Uuden Espanjan inkvisiittori. Ensi töikseen Betanzos ryhtyi inkvisiittorin ottein panemaan järjestykseen pelipöydissä moraaliltaan löystyneitä konkistadoreja. Domingo de Betanzosilla oli hyvin huomattava asema Consejo de Indiasin arvioidessa intiaanien henkisiä kykyjä. Bartolomé de las Casas kertoo juuri Betanzosin suostutelleen hänet Santo Domingossa liittymään dominikaaneihin vuonna 1520.

Uuden Maailman valtauksen edistyessä Betanzos, jolla oli Meksikoon siirryttyään inkvisiittorin valtuudet, ryhtyi rankaisemaan konkistadoreja näiden keskuuteen levinneestä kurittomuudesta ja samalla valmistelemaan toimenpiteitä juutalaismielisyyttä vastaan. Uuteen Espanjaan siirryttyään hän nopeasti ryhtyi toimiin Uuden Espanjan saamiseksi erilliseksi provinssiksi.

Elämä
-----

Betanzos syntyi Luoteis-Espanjassa Leónin kaupungissa. Hän opiskeli ensin Salamancan yliopistossa lakia, mutta alkoi sittemmin benediktiiniläismunkiksi. Hän asui erakkona Italian rannikon läheisyydessä sijaitsevalla Ponzan saarella viiden vuoden ajan, minkä jälkeen hän liittyi 1510 Hispaniolan saaren dominikaanimunkkeihin. Luostarissa hän eli neljän vuoden ajan. Vuonna 1516 Betanzos kirjoitti muiden dominikaanimunkkien kanssa suorasanaisen kirjeen Bartolomé de las Casasille, missä he esittivät huolensa Antillien alkuperäisväestön häviämisestä ja väittivät espanjalaisten tekojen menevän liiallisuuksiin.

Vuonna 1526 Bentanzos matkusti Atlantin yli Meksikoon, jonne hän perusti dominikaanien provinsiaalin, Santiago de Méxicon. Provinsiaali oli hädin tuskin valmistunut kun Tomás de Berlanga jo väitti sen kuuluvan hänen perustamaan Santa Cruzin provinsiaaliin. Kiistan takia Bentazos joutui matkustamaan vuonna 1531 takaisin Espanjaan hakemaan Pyhältä istuimelta suostumuksen provinsiaaliin. Hän perusti provinsiaalin myös Guatemalaan. Väli-Amerikassa hän teki lähetystyötä Nahuatlin, Mixtecon ja Tzapotecon kielialueilla.

Betanzosin oli tarkoitus tehdä käännytyötä Kiinassakin, mutta kuoli palattuaan Espanjaan vuonna 1549 Valladolidissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fray Domingo Betanzos Catholic Encyclopeadia. Viitattu 22.6.2008. (englanniksi)
2. ↑  Domingo de Betanzos MSN Encarta.  Arkistoitu 11.4.2008. Viitattu 22.6.2008. (espanjaksi)



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Unkulunkulu** on Etelä-Afrikan zulujen ylijumala ja taivaan jumala. Hänen sanotaan ilmestyneen jonkinlaisesta alkukorresta. Unkulunkulu ja hänen samanniminen vaimonsa loivat ensimmäiset ihmiset.

Kerrotaan, että Unkulunkulu käski kameleonttia ilmoittamaan ihmisille, että he olisivat kuolemattomia. Mutta kameleontti liikkui hitaasti, koska se pysähteli syömään ja paistatteli välillä auringossa ja nukahti. Sillä aikaa Unkulunkulu ehti muuttaa mielensä ja lähetti liskon kertomaan ihmisille, että nämä olisivat kuolevaisia. Vikkelästi matkannut lisko saapui perille ja välitti viestin ihmisille. Kun kameleontti saapui lopulta perille ja kertoi oman viestinsä, ei sitä enää uskottu ja niin ihmiset olivat siitä lähtien kuolevaisia.

Korvatakseen tämän harmillisen sattuman Unkulunkulu sääti avioliiton, jotta urheat soturit voisivat siittää lapsia. Hän antoi myös ihmisille lääkärit sairauksia parantamaan sekä tulen, jotta ihmiset voisivat valmistaa ruokaa. Kuolleille hän varasi asuinsijan taivaasta. Zulut uskovatkin, että tähdet ovat maata katselevien kuolleiden silmiä.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9.

### Viitteet

1. 1 2  Cotterell 1996, s. 170
2. ↑  Lurker 1987, s. 191
3. ↑  Myth *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 16.7.2018. (englanniksi)
**Adamu** oli varhainen Assyrian kuningas, ja hänet on listattu toisena joukossa "seitsemäntoista kuningasta, jotka asuivat teltoissa" Mesopotamian Chroniclessa. Siinä todetaan, että Adamun seurasi Tudiyaa.
Aikaisemmin tunnettu nimi "Adam" on hyvin samankaltainen kuin historiallinen nimi *Adamu*. Assyriologi Georges Rouxin mukaan Adamun edeltäjä Tudiya olisi hallinnut 25. vuosisadan jälkipuoliskolla eaa.(eli jossakin välillä n. 2450 – n. 2400 eaa.). Mitään muuta ei tiedetä Adamun hallintokaudesta.

Katso myös
----------

* Adamun edeltäjä Tudiya

Lähteet
-------

1. ↑  Glassner, Jean-Jacques (2004). *Mesopotamian Chronicles*. Society of Biblical Literature, 137. ISBN 1589830903.
2. ↑   Roux, Georges (1992). Ancient Iraq. Penguin Books Limited. ISBN 9780140125238
3. ↑   Hamilton, Victor (1995). The Book of Genesis, Chapters 1–17. Wm. B. Eerdmans Publishing. ISBN 9780802825216.
4. ↑  Roux, Georges (Aug 27, 1992). Ancient Iraq. Penguin Books Limited. ISBN 978-0140125238.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Tudiya** | **Assyrian kuningas**n. 2400–2375 eaa. | Seuraaja:**Yangi** |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Adamu (Assyrian king)
*Juutalaisvaltion* alkuperäisen painoksen kansi.
**Juutalaisvaltio** (saks. *Der Judenstaat*) on Theodor Herzlin kirjoittama pamfletti, joka julkaistiin vuonna 1896. Sen saksankielinen alaotsikko oli "Versuch einer modernen Lösung der Judenfrage" ("Ehdotus nykyaikaisesta ratkaisusta juutalaiskysymykseen").

Pamflettia pidetään yhtenä modernin sionismin tärkeimmistä teksteistä ja siinä visioidaan tulevan itsenäisen juutalaisen valtion perustaminen 1900-luvulla. Herzl väitti, että paras tapa välttää antisemitismi Euroopassa oli luoda itsenäinen juutalainen valtio. Kirja myös rohkaisi juutalaisia ostamaan maata Palestiinasta. Herzl kuitenkin oli harkinnut myös juutalaisen valtion mahdollisuutta Argentiinassa.

Herzl auttoi teoksellaan popularisoimaan Nathan Birnbaumin luoman termin "sionismi".

Lähteet
-------

1. ↑  Turun Sanomat: Toimittaja haaveili juutalaisille oman valtion
2. ↑  Sionismin klassikko ei tue puskutraktoreita
3. ↑  Israel: An unsustainable idea of the century
4. ↑  The Israel that could have been in Argentina
5. ↑  Zionism’s Forgotten Father

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juutalaisvaltio** Wikimedia Commonsissa

* Pamfletti verkkokirjana (englanniksi)
* Teos Jewish Virtual Libraryssa (englanniksi)
**Bartosz Kurek** (s. 1988) on puolalainen lentopalloilija, joka on edustanut maansa A-maajoukkuetta kesästä 2007 lähtien. Kurek on noussut viime vuosina yhdeksi maajoukkueen runkopelaajaksi ja kantavaksi voimaksi. Kurek voitti Euroopan-mestaruuden yhdessä Puolan A-maajoukkueen kanssa vuonna 2009. Hän on myös voittanut Puolan liigan sekä Puolan Cupin useaan kertaan. A-maajoukkueessa Kurek voitti Maailmanliigan vuonna 2012. Hänet palkittiin finaaliturnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kurek kuului Puolan joukkueeseen Lontoon kesäolympialaisissa 2012, Rion kesäolympialaisissa 2016 ja Tokion kesäolympialaisissa 2020.

Ura
---

Kurek aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa seuran Nysan riveissä kaudella 2004–2005. Avauskauden jälkeen hän vaihtoi Kędzierzyn-Koźlen riveihin, missä hän pelasi aina kauden 2008 loppuun asti. Tämän jälkeen Puolan maajoukkuepelaajaksi noussut nuorukainen vaihtoi yhteen Euroopan parhaista joukkueista, Skra Bełchatówiin. Bełchatówissa Kurek niitti menestystä kovalla tahdilla: hän on jo moninkertainen Puolan liigamestari ja Cup-mestari.

Kaudella 2012–2013 Kurek pelasi ensimmäisen ammattilaiskautensa ulkomailla kotimaansa Puolan sijaan. Kurek teki sopimuksen Venäjän Superliigaan kaudeksi 2012–2013 ja esiintyy VC Dynamo Moscowin riveissä.

Muuta
-----

Syyskuussa 2009 Kurekille myönnettiin Polonia Restituta -kunniamerkki, joka myönnetään henkilölle, joka on tehnyt ja saavuttanut jotain merkittävää maansa eteen. Kurekin isä, Adam Kurek, oli myös puolalainen lentopalloilija, joka esiintyi A-maajoukkuetasolla useasti.

Kurek tunnetaan erittäin vahvasti peliin eläytyvänä pelaajana, mistä esimerkiksi Puolan päävalmentaja Andrea Anastasi on muutaman kerran huomauttanut häntä. Kurek on esiintynyt lähes kaikissa lentopallon huipputurnauksissa: Maailmanliiga, EM-kisat, MM-kisat, Mestareiden liiga, CEV-Cup. Vuoden 2008 olympialaisiin häntä ei valittu. Puolalainen on yleispelaajaksi erittäin pitkä, hänen pituutensa on 205 senttimetriä.

Joukkueet
---------

* AZS PWSZ Nysa (2004–2005)
* Mostostal-Azoty Kędzierzyn-Koźle (2005–2008)
* Skra Bełchatów (2008–2012)
* VC Dynamo Moscow (2012–)

Parhaita saavutuksia
--------------------

* Euroopan mestaruus 2009
* Puolan mestari 2009, 2010, 2011
* Puolan Cup-mestari 2009, 2011
* Seurajoukkueiden MM-hopea 2009, 2010
* CEV-Cup pronssia 2010
* Maailmanliigan pronssia 2011
* Maailmanliigan voitto 2012
* Maailmanliigan finaaliturnauksen arvokkain pelaaja 2012
* Maailmanliigan finaaliturnauksen paras hyökkäyspelaaja 2012
* Mestareiden liigan paras hyökkääjä 2011–2012

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bartosz Kurek** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Alexandra Albu** (s. 14. heinäkuuta 1990 Vulcănești, Moldova) on Venäjää edustava moldovalainen vapaaottelija, sekä entinen karateka ja kehonrakentaja. Hän on otellut UFC:ssä vuodesta 2013 lähtien.

Alkuvuodet
----------

Albu aloitti kamppailulajien harrastamisen Goshin Jutsu Karatella, jossa hän kilpaili muun muassa EM-kilpailuissa. Albu saavutti menestystä myös kotimaassaan Moldovassa ja Ukrainassa, kunnes päätti muuttaa 19-vuotiaana Venäjälle opiskelujen myötä. Venäjällä Albu voitti IJKA Venäjän karatemestaruuskilpailun kahdesti. Hän on kilpaillut myös menestyksekkäästi crossfitin parissa Venäjällä ja voittanut Moskovan voimanostocupin.

Ura
---

Albu aloitti vapaaottelun Thaimaassa Andrei Tsarkovin valmennettavana. Albu otteli uransa neljä ensimmäistä ottelua Thaimaassa tilastolla 4–0. Otteluiden todellisuutta on epäilty. Hän voitti kesäkuussa 2013 Venäjällä Lyubov Demidovan tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.

### UFC

Albu siirtyi ottelemaan UFC:hen 2013 ja hänen oli tarkoitus otella kääpiösarjassa Julie Kedzieta vastaan joulukuussa 2013, mutta joutui jättämään kamppailun väliin loukkaantumisen vuoksi. 11. huhtikuuta 2015 Albu teki ensiesiintymisensä UFC:ssä korsisarjassa. Hän voitti Izabela Badurekin toisessa erässä giljotiinikuristuksella.

Albu palasi takaisin ottelemaan yli kahden vuoden tauon jälkeen keskityttyään sitä ennen viemään immateriaalioikeusopintonsa loppuun Venäjällä. Albu kohtasi Kailin Curranin heinäkuussa 2017 *UFC 214* -tapahtumassa. Hän voitti kamppailun tuomariäänin (29–28, 29–28, 29–28).

Lähteet
-------

1. ↑  Alexandra Albu *MMA-Core* Viitattu 30.7.2017 (englanniksi)
2. ↑  Alexandra Albu, UFC Mystery Girl *awakeningfighters.com* Viitattu 30.7.2017 (englanniksi)
3. ↑  UFC signs Russian female fighter Alexandra Albu (Arkistoitu – Internet Archive) *mixedmartialarts.com* 17.9.2013 Viitattu 30.7.2017 (englanniksi)
4. ↑  Aleksandra Albu vs. Lyubov Demidova *tapology.com* Viitattu 30.7.2017 (englanniksi)
5. ↑  Aleksandra Albu Injured, Julie Kedzie Awaits New UFC Fight Night 33 Opponent *sports.yahoo.com* 5.11.2013 Viitattu 30.7.2017 (englanniksi)
**Arkadia n:o 6** (aiemmin **Innotalo**) on vuonna 1977 valmistunut Einari Teräsvirran suunnittelema toimistorakennus Kampissa Helsingin keskustassa. Rakennus kattaa Arkadiankadun, Salomonkadun ja Olavinkadun välisen korttelin yhdessä Hankkijan talon kanssa.

Rakennus edustaa tyyliltään modernismia. Se on huomattava tummasta julkisivustaan, joka on verhoiltu messinkikaseteilla. Katutasossa rakennuksen sivuilla on pylväiden rajaama katettu käytävä. Aikaisemmin samalla paikalla sijaitsi Maanviljelijäin Maitokeskuksen rakennuskompleksi.

Rakennus tunnettiin aiemmin Innotalona, ja siinä sijaitsi muun muassa Patentti- ja rekisterihallitus. Vuonna 2018 kiinteistösijoitusyhtiö Sponda peruskorjasi rakennuksen ja brändäsi sen uudelle nimelle Arkadia n:o 6. Uudistettuun rakennukseen muutti useita yrityksiä, sekä muun muassa fine dining -ravintola Farang. Remontissa uudistettiin sisätiloja ja putkia perusteellisesti, ja ikkunat uudistettiin energiatehokkaammiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkadia n:o 6 – peruskorjattu 1970-lukulainen kiinnostaa *Projektiuutiset*. Viitattu 15.7.2022.
2. ↑  Arkadiankatu 6 *Sponda*. Viitattu 15.7.2022.
3. ↑  Arkadiankatu 4-6 toimistotalon peruskorjaus *tengbom.fi*. Viitattu 15.7.2022.
4. ↑  Palvelemme 8.12. alkaen osoitteessa Sörnäisten rantatie 13 C *Patentti- ja rekisterihallitus*.  Arkistoitu 15.7.2022. Viitattu 15.7.2022.
5. ↑  Spondan uudistettu Arkadia n:o 6 harjakorkeudessa *Kauppalehti*. Viitattu 15.7.2022.
Arkalochórin kirves, noin 1600 eaa. Iraklionin arkeologinen museo.
**Arkalochórin kirves** on minolaisaikainen kaksoiskirves eli *labrys*, joka löydettiin Arkalochórin luolasta keskiseltä Kreetalta vuonna 1934.

Kirves on valmistettu minolaisen kulttuurin kukoistuskaudella MM III - ja LM I -kausien taitteessa noin vuonna noin 1600 eaa. Se on alun perin jätetty minolaisen uskonnon kulttipaikkana toimineeseen luolaan votiivilahjaksi, tai sitä on käytetty muihin uskonnollisiin tarkoituksiin. Kirves löytyi Spyrídon Marinátoksen johtamissa kaivauksissa. Se oli yksi luolasta löydetyistä lukuisista esineistä, joihin kuului noin 30 kultaista ja hopeista kirvestä sekä satoja pronssisia miekkoja, veitsiä ja kaksoiskirveitä.

Kirveestä on säilynyt sen pronssinen teräosa. Siihen on kirjoitettu 15 tuntematonta kirjoitusta edustavaa kirjoitusmerkkiä. Osa merkeistä on samoja kuin Faistoksesta löydetyssä niin kutsutussa Faistoksen kiekossa, osa taas muistuttaa kreetalaisia hieroglyfejä. Joidenkin tutkijoiden mukaan kirveen kirjoitus saattaisi olla jonkinlaista lineaari-A-kirjoitusta, mutta näkemystä ei ole yleisesti hyväksytty.

Kirves on nykyisin esillä Iraklionin arkeologisessa museossa.

Kirjoitus
---------

Kirveenterässä oleva kirjoitus koostuu 15 kuva- tai tavumerkistä. Eri merkkejä on yhteensä 10. Teksti on kirjoitettu kolmeksi pystysuoraksi sarakkeeksi. Vasemmassa ja keskisarakkeessa on kummassakin 6 merkkiä ja oikeanpuoleisessa 3 merkkiä.

Merkeistä kaksi tunnetaan ainoastaan kyseisestä kirveestä. Muiden merkkien vertailu lineaari-A-kirjoitukseen ja Faistoksen kiekkoon on peräisin Torsten Timmiltä (2004).

Oikealta vasemmalle ja ylhäältä alas luettuna merkit ovat:

| Nro | Merkki | Kommentti | Vertailu |
| --- | --- | --- | --- |
| Lineaari-A | Faistoksen kiekko |
| 01 | 01 |  |  A304 *KA* ?? |  |
| 02 | 02 |  |  AB28 *I* |  D39 |
| 03 | 03 |  |  AB01 *DA* |  |
| 04 | 04 |  |  |  D02 |
| 05 | 05 |  |  |  |
| 06 | 06 |  |  AB05 *TO* ?? |  |
| 07 | 07 | vrt. 04 |  |  D02 |
| 08 | 08 |  |  AB80 *MA* |  |
| 09 | 09 |  |  AB04 *TE* ? |  D35 |
| 10 | 10 | vrt. 04 |  |  D02 |
| 11 | 11 |  |  AB31 *SA* ?? |  D19 |
| 12 | 08 | vrt. 08 |  AB80 *MA* |  |
| 13 | 13 |  |  AB06 *NA* ?? |  D23 |
| 14 | 14 | Juuri? |  |  |
| 15 | 15 |  |  A338 ? |  |
|

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rumpel, D.: The Arkalokhori Axe Inscription in Relation to the Diskos of Phaistos Text.  *Anoriston*, 2008–2009, 11. vsk. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2 3  Best, Jan G. P. & Woudhuizen, Fred C.: *Lost Languages from the Mediterranean*, s. 97–98. Publications of the Henri Frankfort Foundation 10. Brill Archive, 1989. ISBN 9004089349. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Price, Glanville: *Encyclopedia of the languages of Europe*, s. 384. Wiley-Blackwell, 2000. ISBN 978-0-631-22039-8.
4. ↑  Torsten, Timm: Der Diskos von Phaistos - Anmerkungen zur Deutung und Textstruktur.  *Indogermanische Forschungen*, 2004, 109. vsk, s. 204–231. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arkalochórin kirves** Wikimedia Commonsissa
**Korttia** on Askolan kunnan kylä, jossa asuu vakinaisesti 93 asukasta. Korttiassa on vuonna 1934 valmistunut kansakoulu, jonka toiminta alkuperäisessä rakennuksessa päättyi vuonna 1967. Rakennus peruskorjattiin ja 1980-luvulla se on toiminut kylätalona. Siinä on luokkahuone ja vuokra-asuntona toimiva opettajan entinen asunto.

Korttian monitoimitalon, entisen kansakoulun, myi Askolan kunta Korttian kyläyhdistys ry:lle 7. lokakuuta 2013. Kyläyhdistys on järjestänyt päivän kestävän kylätapahtuman kesäisin 2012 alkaen.

Kartanot
--------

Korttiassa on ollut kaksi kartanoa, Uusikartano ja Vanhakartano.

### Vanhakartano

Hendriksbergin ratsusäteritila oli yksi seitsemästä Klas Flemingin ostorälssitilasta, jotka hankittiin 1600-luvun puolessavälissä. Klas Flemingin omistuksessa tila oli 1630-1644, minkä jälkeen tila seurasi hänen perillisiään. Tilasta tehtiin 1691 Henriksbergin ratsusäteritila, mitä alettiin sittemmin kutsua Hendriksbergin säteriratsutilaksi.

### Uusikartano

Uusikartano lohkottiin 1781 Henriksbergin säteritilasta, jota alettiin kutsua Vanhakartanoksi, kun lohkottu osa nimettiin Uusikartanoksi. Uusikartanoon liitettiin lisäksi 1880-luvulla Heikkilän tila, joka oli ollut 1630 alkaen Klas Flemingin ostorälssitila. Uusikartanon ensimmäinen omistaja oli Anna Maria Hassel 1781-1824. 1882 tila siirtyi kauppias Antti Erikinpoika Tuiskulan omistukseen, ja 1903 Anders Valter Tuiskulalle sekä tämän puolisolle, Selma Tuiskulalle (o.s. Brusila). 1977 Uusikartanon saivat Kaisa-Liisa Lintunen (o.s. Tuiskula) ja Raimo Lintunen. Kaisa-Liisa Tuiskula on Antti Erikinpoika Tuiskulan pojanpojanpojantytär. Uuttakartanoa lohkottiin 1960-luvun alussa, kun asutushallitus sen ostettuaan lohkoi 307 hehtaaria siirtoväen asutustilojen lisämaiksi. Tästä 307 hehtaarista saatiin tiloille maankäytön komitean 1964 suunnitelman mukaan neljätoista maa-aluetta. Myös Askolan hiidenkirnut sijaitsevat valtion Uusikartanolta ostamalla alueella.

Vanhakartanoon liitettiin Korttian Vappula. Vanhakartanon omisti 1904-1934 Frans Arvid Kortejärvi, aikaisempi Milén, jonka jälkeen Vanhakartanon ovat omistaneet Toivo, Mauri ja Veikko Kortejärvi.

Lähteet
-------

1. ↑  Historia | Korttia *www.korttia.fi*. Viitattu 11.9.2019.
2. 1 2 3 4 5  Södersved, Jan (toim.): *Askola ja Pukkila*, s. 25. Jari Jurvanen sekä Jussi Kemppainen, kuvankäsitteky ja taitto, Hanna Tikkanen, sihteeri. Lohja: Aero-Kuva Oy, 2005. ISBN 952-5467-30-9.
3. ↑  Smolander, Mia: Sisua ja tahtotilaa kuin pienessä Gallialaisessa kylässä (Artikkeli on kuvana.) *Askola*. Viitattu 10.8.2018.
Arkadz Kuljašou valkovenäläisessä postimerkissä.
**Arkadz Aljaksandravitš Kuljašou** (valkoven. Аркадзь Аляксандравіч Куляшоў, 6. helmikuuta 1914 Mahiljoun läänin Klimavitšyn kihlakunnan Samatevitšyn taajama – 4. helmikuuta 1978 Njasviž) oli valkovenäläinen runoilija ja kääntäjä.

Arkadz Kuljašou syntyi opettajaperheeseen. Hän opiskeli Mstsislaun opettajaopistossa ja Minskin opettajakorkeakoulun kirjallisuuden tiedekunnassa vuosina 1931–1933. Kuljašou työskenteli 1930-luvulla sanomalehdessä, radiossa ja kirjailijaliiton neuvonantajana sekä toisen maailmansodan aikana sotilaslehdessä ja Valko-Venäjän partisaaniesikunnassa. Vuosina 1945–1946 hän oli *Litaratura i mastatstva* -lehden toimittaja ja vuosina 1958–1967 elokuvastudio Belarusfilmin käsikirjoitusosaston päällikkö ja päätoimittaja. Kuljašou jäi eläkkeelle vapaana kirjailijana vuonna 1974.

Kuljašoun ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1930. Hän kirjoitti etupäässä ajalleen tyypillistä kansalaislyriikkaa. Runoelmat *Stsjag brygady* ("Prikaatin lippu") ja *Novaje retšyštša* ("Uusi uoma") saivat Stalin-palkinnot vuosina 1946 ja 1949. Kuljašou sai käännöksistään Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1970. Hänelle myönnettiin Valko-Venäjän Komsomolin palkinto vuonna 1968.

Kuljašou oli Valko-Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen jäsen ja kuului Neuvostoliiton kirjailijaliittoon vuodesta 1934. Hän oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1941 ja Valko-Venäjän SNT:n korkeimman neuvoston kansanedustaja vuosina 1947–1978. Kuljašou nimitettiin Valko-Venäjän kansanrunoilijaksi vuonna 1968 ja Ukrainan SNT:n ansioituneeksi kulttuurityöntekijäksi vuonna 1973.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Belaruskija pismenniki: bijabiblijagrafitšny slounik, tom 3*, s. 459–460. Minsk: Belaruskaja entsyklapedyja, 1994. ISBN 5-85700-123-4.
2. ↑  Kulešov Arkadi Aleksandrovitš *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 17.4.2021.
3. ↑  Kuljašou Arkadz *Belaruskija pismenniki (1917–1990). Davednik*. Viitattu 17.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Arkadz Kuljašoulle omistettu sivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
	+ 2
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Alexandra Ahnger 1890-luvun alkupuolella
**Alexandra (Sascha) Ahnger** (15. toukokuuta 1859 Kuopio – 9. syyskuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen laulajatar (altto, mezzosopraano) ja laulunopettaja. 

Alexandra Ahngerin vanhemmat olivat eversti Oskar Alfred Ahnger ja Alexandra (Alexandrine) von Koberwein. Hänen veljensä oli hyönteistutkija Constantin Ahnger. Ahnger opiskeli Smolnanssa Pietarissa 1877 ja Dresdenissä yksityisoppilaana ja konservatoriossa 1885–1888, samoin kuin useana vuonna Pariisissa mme Desirée Artôt de Pavillan ja mme Colonnen johdolla. Laulunopettajana hän toimi vuodesta 1888. Laulunopettaja Ahnger oli Nya svenska samskolanissa 1893–1896, Helsingin sokeainkoulussa 1903–1906, Helsingin konservatoriossa 1907–1927 ja myös yksityisesti. Ahngerin lauluoppilaina olivat muiden muassa Hanna Granfelt ja Alma Kuula.

Ahnger esitti Louhen osan Oskar Merikannon oopperassa *Pohjan neiti* vuonna 1908, samoin hän esiintyi muissakin oopperoissa ja konserteissa sekä piti omia konsertteja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alexandra Ahnger kuollut. *Helsingin Sanomat*, 3.11.1940, s. 3.
2. 1 2  Aikalaiskirja 1920 s. 7, Helsinki: Otava 1920.
3. 1 2 3  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 5. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
4. ↑  Ahnger, Constantin hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
5. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 1, p. 143. Otava 1967.
6. ↑  Alexandra Ahnger (1859–1940) *yle.fi*. Viitattu 13.9.2016.
7. ↑  Toivo Haapanen ym. (toim.): *Musiikin tietokirja* (2. painos), s. 14. Helsinki: Otava, 1957.

Aiheesta muualla
----------------

* Lappalainen, Seija: / Ahnger, Alexandra (1859–1940). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Ash Sarkar
**Ash Sarkar** on brittiläinen vasemmistoaktivisti, toimittaja ja luennoitsija, joka on ollut näkyvä Jeremy Corbynin kannattaja. Hänen isotätinsä Pritilata Waddedar vaikutti Intian itsenäisyysliikkeessä. Laajempaan tietoisuuteen Sarkar nousi ottamalla yhteen toimittajan ja televisiojuontajan Piers Morganin kanssa Good Morning Britain -ohjelmassa, jossa Morgan väitti virheellisesti Sarkarin olevan Barack Obaman kannattaja. Sarkar oli jo tätä ennen esiintynyt BBC:n ohjelmissa.  

Vasemmistolaisella Novara Medialla toimiva Sarkar, joka kutsuu itseään libertaarikommunistiksi, on puhunut yhteisomistuksen puolesta ja toivonut, että ilmastoaktivistit toisivat enemmän luokkanäkökulmaa esille mielenosoituksissaan. Euroopan unionin jäsenyydestä äänestettäessä vuonna 2016 Sarkar äänesti jäsenyyden puolesta. Hän vastustaa rasismia, imperialismia, talouskuria ja kannattaa esimerkiksi varallisuuden uusjakoa verotuksellisin keinoin. Hän on myös ehdottanut, että asuntopolitiikan, raideliikenteen ja terveydenhuollon investoinnit voitaisi rahoittaa lainarahalla. Sarkar kannattaisi asuntopolitiikan, raideliikenteen ja terveydenhuollon siirtämistä julkiseen omistukseen. Sarkar on työskennellyt yliopistoluennoitsijana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hogan, Michael: ‘That’s when I lost my temper’: Ash Sarkar on her clash with Piers Morgan *The Guardian*.  22.7.2018. Viitattu 13.5.2020.
2. ↑  Diavolo, Lucy: Meet Ash Sarkar, the Communist Who Called Piers Morgan an "Idiot" *Teen Vogue*.  15.7.2018. Viitattu 13.5.2020.
3. ↑  Sarkar, Ash: Ash Sarkar: Stop poor people being punished for crimes of the rich *Mirror*.  1.11.2019. Viitattu 13.5.2020.
4. ↑  Sarkar, Ash: Corbyn could come out fighting with a rebellious remain and reform agenda *The Guardian*.  29.5.2019. Viitattu 13.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ash Sarkar**.
* Novara Media
* Sandberg Instituut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Laura Gauche vuonna 2017.
**Laura Gauche** (s. 3. maaliskuuta 1995 Moûtiers) on ranskalainen alppihiihtäjä, joka edustaa 
Club des Sports de Tignesiä.

Gauche sijoittui Pyeongchangin olympialaisissa 2018 alppiyhdistetyssä 12:nneksi. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli samassa lajissa seitsemäs. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui alppiyhdistetyssä kahdeksanneksi, syöksylaskussa kymmenenneksi ja supersuurpujottelussa 16:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli alppiyhdistetyssä seitsemäs, syöksylaskussa kahdestoista ja supersuurpujottelussa neljästoista.

Alppihiihdon maailmancupissa Gauche kilpaili ensimmäisen kerran Altenmarktin syöksylaskussa tammikuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa tammikuussa 2017 oltuaan 26:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän ylsi ensimmäisen kerran oltuaan viides Zauchenseen supersuurpujottelussa tammikuussa 2022. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Crans-Montanan syöksylaskussa helmikuussa 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laura Gauche Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Ashdon Haltin rautatieasema** oli pieni rautatieasema Saffron Walden Railwayn varrella Ashdonissa, Essexissä. Se oli käytössä vuosina 1911–1964.

Historia
--------

Great Eastern Railway avasi aseman paikallisten kampanjoinnin tuloksena 14. elokuuta 1911. Asemalla oli yksi maasta ja klinkkeristä tehty laituri, jonka reunat oli tehty ratapölkyistä. Laiturille tuotiin vuonna 1916 odotushuoneeksi vanha Great Eastern Railwayn vaunun kori, jonka sisukset poistettiin ja tilalle asennettiin puisia penkkejä.

Koska asemalla ei ollut henkilökuntaa, matkustajat nousivat siellä juniin maksamatta ja ostivat lipun joko Bartlow’n, Audley Endin tai Saffron Waldenin asemalta.

Rautateiden käyttäjämäärät laskivat sodan jälkeen, ja vuoden 1963 Beechingin leikkauksissa Saffron Walden Railwayta ehdotettiin suljettavaksi. Paikallisten vastustuksesta huolimatta matkustajaliikenne linjalla loppui 7. syyskuuta 1964. Ashdon Haltin asema suljettiin samana päivänä.

Nykytila
--------

Vaikka aseman laituri on tehty maasta, klinkkeristä ja puusta, se on edelleen melko ehjä, vaikkakin pitkälti umpeen kasvanut. Myös odotushuone on yhä paikallaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ashdon Halt Disused Stations. Viitattu 25.7.2017. (englanniksi)