recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Simuloitu kvanttifluktuaatio
**Tyhjiöenergia** tarkoittaa tyhjän avaruuden sisältämää nollapiste-energiaa. Vuonna 1948 hollantilainen fyysikko Hendrik Casimir esitti, kuinka tyhjiöenergian olemassaolo voidaan havaita kokeellisesti. Tämä perustuu hänen mukaansa nimettyyn Casimirin ilmiöön. Kului kuitenkin 50 vuotta, ennen kuin koe kyettiin suorittamaan. Yhdysvaltalainen fyysikko Steven Lamoreaux onnistui kahden lähekkäin olevan metallilevyn avulla tekemillään mittauksilla määrittämään tyhjiöenergian aiheuttaman Casimir voiman suuruuden vuonna 1997.

Uusimmat tähtitieteelliset havainnot viittaavat siihen, että tyhjiön kvanttifluktuaatiot saattavat toimia painovoimaa vastustavana ns pimeän energian aiheuttamana voimana kosmisilla etäisyyksillä maailmankaikkeudessa. On myös esitetty, että maailmankaikkeus on voinut syntyä tilapäisestä kvanttifluktuaatiosta syntyneen korkeamman energiatilan seurauksena.

Katso myös
----------

* Hawkingin säteily
* Pimeä energia
* Pimeä aine
* Ekpyrosis

Lähteet
-------

1. ↑  A. Lambrecht: The Casimir effect: a force from nothing *Physics world*.  1.9.2002. Viitattu 28.3.2024.
2. ↑   Dark Energy From Vacuum Fluctuations, S. G. Djorgovski and V.G. Gurzadyan (UCLA Conference Dark Matter 2006)
3. ↑  Tieteen Kuvalehti 15/1998

Aiheesta muualla
----------------

* Esko Valtaojan artikkeli Tiede-lehdessä 7/2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Lilian "Lily" Parr** (26. huhtikuuta 1905 – 24. toukokuuta 1978) oli englantilainen jalkapalloilija. Hänet muistetaan parhaiten lancashireläisen Dick, Kerr's Ladies team -naisten jalkapallojoukkueen laiturina. Vuonna 2002 hän oli ainoa naispelaaja, joka valittiin brittiläisen jalkapallon Hall of Fameen sen perustamishetkellä.

Seurajoukkueura
---------------

Ensimmäisen maailmansodan aikana Brittein saarilla kasvoi mielenkiinto naisjalkapalloa kohtaan miesten ollessa sotimassa. Dick, Kerr & co ammusyhtiön naisjoukkue oli yksi suosituimmista. Parr liittyi joukkueeseen 14-vuotiaana, ensin laitapuolustajana, mutta kun hänet siirrettiin laitahyökkääjäksi, hän teki heti ensimmäisessä ottelussaan hattutempun ja koko 32 -vuotisella urallaan yli 980 maalia.

Hän oli tuon aikakauden naiseksi huomattavan pitkä (183 cm), ja hänen vasemman jalan laukauksensa oli kovempi kuin monen miespelaajan.

Naisten jalkapallon suosio romahti toisen maailmansodan jälkeen, osasyynä oli se, että FA kielsi sen naisille epäsopivana, mutta Parr jatkoi uraansa vuoteen 1951 Preston Ladiesiksi nimensä muuttaneessa joukkueessaan.

Uran jälkeen
------------

Hän kouluttautui mielisairaanhoitajaksi ja kuoli 73-vuotiaana keuhkosyöpään. Hän oli ketjupolttaja ja huhuttiinkin että hän sai osan palkastaan savukkeina 'Woodpine' -tupakkayhtiöltä

Parr on ensimmäinen naisjalkapalloilija, joka saa patsaan brittiläisen jalkapallon Hall of Fameen Manchesteriin.

Lähteet
-------

1. 1 2  LILY PARR, National football Museum National football Museum. Viitattu 7.4.2022.
2. 1 2 3  Lily Parr: First statue for woman footballer unveiled in Manchester BBC. Viitattu 7.4.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee teollista muotoilijaa. Neuvostoliitossa vakoilusta tuomitusta suomalaisesta kerrotaan artikkelissa Pekka Toivolan oikeudenkäynti.*
**Pekka Toivola** (s. 18. maaliskuuta 1955 Lapua) on suomalainen teollinen muotoilija, joka tunnetaan erityisesti Martelan toimistokalusteiden pitkäaikaisena pääsuunnittelijana.

Toivola valmistui teolliseksi muotoilijaksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1980. Työskenneltyään muutaman vuoden suunnittelutoimistossa hän aloitti vuonna 1983 työskentelyn toimistokalustevalmistaja Martelassa, jossa hän työskenteli vuoden 2015 loppuun. Vuonna 2016 Pekka Toivola siirtyi suomalaisen Frameryn palvelukseen. 

Pekka Toivola on koko uransa ajan suunnitellut toimistokalusteita, mistä hänellä on monia kansainvälisiä palkintoja. Hänen kalusteitaan on muun muassa palkittu neljästi saksalaisella Red Dot -muotoilupalkinnolla. Siirryttyään 2016 Frameryn palvelukseen kuuluu Pekka Toivola yrityksen design-tiimiin, jonka päätuotteina ovat monitilatoimistoissa yleistyneet puhelinkopit ja pienet neuvottelutilat.

Vuonna 2005 Toivolan ja Heikki Metsä-Ketelän töitä koottiin näyttelyksi Suomen Saksan-instituuttiin Berliinissä.

Matkustajien työskentely- ja levähdyspiste Suvanto Loungen Pekka Toivola suunnitteli yhdessä sisustusarkkitehti Iiro Viljasen kanssa Helsingin lentokentälle WDC 2012 Helsinki -vuoden teematuotteena.

Tunnustukset ja palkinnot
-------------------------

* 1995 Red Dot: Tangent
* 1997 Kultamitali: Tangent, International Fair, Praha, Tšekki
* 1988 Red Dot: Amfi
* 2000 Red Dot: Spring-tuoli
* 2001 ADEX Gold Award, Yhdysvallat: Promo-tuoli
* 2001 Red Dot -palkinto: Kit-vaunu (yhdessä Iiro Viljasen kanssa) (
* 2001 iF Design Award, Hannover: Net-säilytin
* 2004 ADEX Platinum Award, Yhdysvallat: Aura-työpöytä

Lähteet
-------

1. ↑  Toimistosta Martela tunnetaan, *Kaleva* 8.10.2005. Viitattu 19.10.2016.
2. 1 2 3  Toivola Pekka, Martela Oyj. Viitattu 23.10.2016.
3. 1 2  Framery myi puhelinkopit Twitterille ja Morgan Stanleylle, PWC Uutishuone 1.2.2016. Viitattu 23.10.2016.
4. ↑  Suomalaista muotoilua esillä Berliinissä, *Kaleva* 11.1.2005. Viitattu 19.10.2016.
5. ↑  Fortum mukana uudessa palvelukonseptissa Helsinki-Vantaan lentoasemalla (Arkistoitu – Internet Archive), STT Info 8.5.2012. Viitattu 23.10.2016.
6. 1 2 3 4 5 6 7 8  Hush (Arkistoitu – Internet Archive), ECF HFA. Viitattu 20.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Toivolan haastattelu Martelan sivustolla
* Toivolan töitä Architonic-sivustolla (englanniksi)
* Portfolio, Pekka Toivolan suunnittelemia tuotteita 1985-2000 (Arkistoitu – Internet Archive) ja 2000-2015 (Arkistoitu – Internet Archive) (Slideshare)
* Päivänen, Carita: "Yksilöllinen työhuone", Pekka Toivolan haastattelu toimistokalustesarjasta Tangent, *Muoto* 1/1993, s. 76.
**Kurt Harald Brunou** (29. marraskuuta 1896 Viipuri – 30. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi korkeimman oikeuden jäsenenä.

Harald Brunoun vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos August Wilhelm Brunou ja Hedvig Sofie Julie Hackman. Hänen puolisonsa vuodesta 1928 oli Gunvor Ellen Agneta Selin, Viipurin hovioikeuden presidentin Johan Fredrik Selinin tytär. Brunou tuli ylioppilaaksi 1914 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1927. Varatuomarin arvon hän sai 1929. Brunou oli Viipurin hovioikeuden ylimääräinen virkamies 1929–1930, kanslisti 1930–1931, notaari 1931–1935, viskaali 1935–1937, kanneviskaali 1937–1938 ja asessori 1938–1940. Lainvalmistelukunnan jäsen hän oli 1940–1944 ja korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos 1944–1966. Asianajajana Brunou toimi 1930–1934 ja Viipurin hovioikeuden apujäsenenä 1935–1937.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kautto, Timo: / Harald Brunou *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  1.11.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 18.3.2024.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 81. Viitattu 18.3.2024.
3. ↑  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 1.6.1982, nro 144, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 18.3.2024.  (ei-vapaa)

Aiheesta muualla
----------------

* Brunou, Harald *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Heian-kyōn pienoismalli, keskellä keisarillinen palatsi
**Heian-kyō** (jap. 平安京, kirjaimellisesti ’rauhan ja turvallisuuden pääkaupunki’) on Japanin Kioton kaupungin alkuperäinen nimi. Heian-kyō perustettiin vuonna 794, kun keisari Kanmu siirtyi sinne aiemmasta pääkaupungista Nagaoka-kyōsta. Muodollisesti se pysyi Japanin pääkaupunkina yli tuhannen vuoden ajan vuoteen 1869 saakka, kunnes keisari siirtyi Tokioon – lukuun ottamatta lyhyttä ajanjaksoa vuonna 1180, kun pääkaupunki oli Fukuhara-kyōssa. Kirjaimellisesti pääkaupunkia merkitsevää nimeä "Kioto" (*Kyōto*) kaupungista alettiin käyttää vasta 1000-luvun loppupuolella.

Pääkaupungin siirtoa ehdotti Wake no Kiyomaro. Maan pääkaupunki oli aiemmin vaihtunut usein, ja Heian-kyōta edeltänyt pääkaupunki Nagaoka-kyō kärsi epävakaasta poliittisesta tilanteesta. Uuden pääkaupungin suunnittelu aloitettiin vuoden 793 alussa, ja keisari muutti sinne jo seuraavan vuoden syksyllä. Heian-kyō rakennettiin Kiinan Tang-dynastian pääkaupungin Chang’anin mallin mukaan ruutukaavaan, joka oli pohjois–eteläsuunnassa 5,32 kilometrin pituinen ja itä–länsisuunnassa 4,57 kilometrin levyinen. Vuoret ympäröivät Katsura- ja Kamojokien väliin rakennettua kaupunkia kolmelta suunnalta. Kaupungin pohjoisosan keskelle rakennettiin keisarillinen palatsi (*Daidairi*), ja sille johtava pohjois–eteläsuuntainen suurkatu *Suzaku-ōji* jakoi kaupungin palatsista katsottuna oikeaan eli läntiseen (*ukyō*) ja vasempaan eli itäiseen (*sakyō*) osaan. Kaupungin eteläporteille rakennettiin kaksi buddhalaista temppeliä sen suojelemiseksi, läntinen Sai-ji ja itäinen Tō-ji.

Kaupunki kehittyi lähinnä idässä Kamojoen varrella, ja *ukyōn* alue jäi pitkään rakentamatta. Kaupunkia tuhosivat myös lukuisat tulipalot ja erityisen pahasti 1400-luvun Ōnin-sota. Myöhemmin sen suunnitteluun vaikuttivat merkittävissä määrin vasta Toyotomi Hideyoshin toteuttamat uudelleenrakennustyöt.

Heian-kyōn kartta. Mori Kōanin teos vuodelta 1750.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  平安京 Kotobank / ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典 / 日本大百科全書(ニッポニカ). Viitattu 2.9.2017.
2. 1 2 3  Louis-Frédéric: *Japan Encyclopedia*, s. 303–304. Harvard University Press, 2002. ISBN 9780674017535. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Heian-kyō** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Nagaoka-kyō** | **Japanin pääkaupunki**794–1180 | Seuraaja:**Fukuhara-kyō** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Fukuhara-kyō** | **Japanin pääkaupunki**1180–1869 | Seuraaja:**Tokio** |
**Gategroup** on sveitsiläinen ruokapalveluyhtiö. Se on maailman suurin lentoyhtiöille catering-palveluita tarjoava yritys. Vuonna 2016 sen markkinaosuus kaikista lentoyhtiöiden catering-palveluista oli 24 prosenttia. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Glattbruggissa, Sveitsissä. Sillä on toimipisteitä yli 60 maassa kuudessa maanosassa. Yhtiön palveluksessa oli vuonna 2021 yli 35 000 työntekijää.

Historia
--------

Gategroup muodostettiin vuonna 1992 Swissairin catering-osastosta nimellä Gate Gourmet. Vuonna 1994 se hankki SAS Service Partnersin, jolloin siitä tuli maailman kolmanneksi suurin lentoyhtiöiden catering-yhtiö. 1990-luvun loppuvuosina se hankki omistukseensa useita yrityksiä, muun muassa Dobbs International Servicesin. Swissairin mentyä konkurssiin Gate Gourmet siirtyi pois Swissair Groupin omistuksesta vuonna 2002. Gategroup perustettiin Gate Gourmet’n ja yhtiön muiden brändien emoyhtiöksi vuonna 2008. Se listattiin Sveitsin pörssiin vuonna 2009. Vuonna 2017 se hankki Air Francelta Servair-yhtiön. Gategroup poistui Sveitsin pörssistä huhtikuussa 2017.

Brändit ja toiminta
-------------------

Gategroupin toiminta jakautuu neljän pääbrändin alle: Gate Gourmet, Servair, Gateretail ja deSter. Catering-toiminnassa käytettäviä brändejä ovat Gate Gourmet ja Servair. Gate Gourmet tuottaa lentokoneruokaa sekä lounge-tilojen ruokapalveluita yli 200 lentoasemalla. Servair on Ranskan ja Afrikan suurin catering-yhtiö ja tarjoaa myös lentokonesiivousta. Gateretail tuottaa ruoan, juoman ja matkatuotteiden myyntipalveluita yli 20 lentoyhtiön lennoilla. deSter valmistaa ruokapakkauksia ja ruokailuvälineitä ruokapalveluyhtiöiden käyttöön.

Gate Gourmet’n korkeakuormainauto lastaamassa ruokaa Air Berlinin lentokoneeseen Erfurtissa vuonna 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  About gategroup Gategroup. Viitattu 22.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Annual Report 2021 (PDF) Gategroup.  Arkistoitu 22.1.2023. Viitattu 22.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  Burgueño Salas, Erick: Global market share of the airline catering industry in 2016, by catering service provider  Helmikuu 2017. Statista. Viitattu 22.1.2023. (englanniksi)
4. ↑  Always evolving, never slowing down Gategroup.  Arkistoitu 22.1.2023. Viitattu 22.1.2023. (englanniksi)
5. ↑  Cancellation of publicly held gategroup shares and delisting from SIX Swiss Exchange as of April 27, 2017  19.4.2017. Zürich:  Gategroup.  Arkistoitu 22.1.2023. Viitattu 22.1.2023. (englanniksi)
6. ↑  Global leader in airline catering and provisioning services Gategroup. Viitattu 22.1.2023. (englanniksi)
7. ↑  A global quality offer Servair. Viitattu 22.1.2023. (englanniksi)
8. ↑  Exceeding passengers' expectations Gategroup. Viitattu 22.1.2023. (englanniksi)
9. ↑  Food service and hospitality solutions Gategroup.  Arkistoitu 22.1.2023. Viitattu 22.1.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gategroup** Wikimedia Commonsissa

* Gategroupin kotisivut (englanniksi)
**Veneskosken kesäteatteri** on Kankaanpään Veneskosken kylässä toimiva ulkoilmateatteri. Se on perustettu vuonna 1990. 

Veneskosken kesäteatterissa on 800 hengen katsomo ja se kuuluu Suomen suurimpiin kesäteattereihin*lähde?*. Veneskosken kesäteatteri sijaitsee vanhassa kyläkulttuurimiljöössä Karvianjoen rannalla. Teatteritoimintaa ylläpitää Veneskosken kyläyhdistys. Ohjelmistotuotannosta ovat vastanneet vuorotellen Veneskoskosken kyläyhdistys sekä Kankaanpään Nuorisoseura.

Teatterialue on rakennettu kyläläisten talkoovoimalla ja se sijaitsee Kankaanpään kaupungilta vuokratulla maa-alueella. Veneskoski on saanut teatterikipinän kylässä asuneen kirjailija Jaakko Kaapan näytelmäkäsikirjoituksista, joista osa kertoo kylän historiasta.

Ohjelmisto 1990-2021
--------------------

2019 valmistunut katettu katsomo Raakku 
* 2023: Paanasen paluu

* 2022: Kahden naisen putkiremppa

* 2021: Hilman päivät
* 2020: ei esitystä (korona)
* 2019: Poikamiehen pesäpuu
* 2008: Mimmi Paavaliina
* 2007: Amalia ja aikamiespojat
* 2006: Justiina
* 2005: Jääkärin morsian
* 2004: Mooses ja mahvian miehet
* 2003: Laulu tulipunaisesta kukasta
* 2002: Mooseksen penninpyöritys
* 2001: Miljonäärin sikabileet
* 2000: Mooseksen pontikkapisnes
* 1999: Soikkalaiset
* 1998: Soikkalaiset
* 1997: Ota oppia vaarista
* 1996: Kurdin Prinssi
* 1995: Rykmentin murheenkryyni
* 1993: Paholaispolska
* 1992: Pikku Pyhimys
* 1991: Kenttäpostia
* 1990: Kenttäpostia

Aiheesta muualla
----------------

* Veneskosken kesäteatterin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gebwell Oy** on vuonna 2005 perustettu Suomessa sijaitseva ja Euroopan-laajuisesti toimiva lämmitys- ja jäähdytysratkaisuihin erikoistunut yritys. Gebwell Oy:n pääkonttori ja tehdas sijaitsevat Leppävirralla. Gebwell Oy:llä on tytäryhtiöt Ruotsissa (Gebwell Sverige AB) ja Puolassa (Gebwell Sp. z o.o.). Syksyllä 2022 Gebwell työllisti yhteensä noin 300 henkilöä, joista Suomessa 240 henkilöä. Yrityksen liikevaihto vuonna 2021 oli 41,5 miljoonaa euroa.

Vuonna 2020 Gebwell Oy voitti yhdessä Granlundin, Keskon ja Tom Allen Seneran kanssa Euroopan Lämpöpumppuyhdistyksen EHPA:n vuosittaisen Heat Pump City of the Year kilpailun Next Generation Heat Pump -kategorian pääpalkinnon. Voitto tuli K-ryhmän myymälöihin suunnitellusta energiankierrätysjärjestelmästä.

Suomen Putkikauppiasyhdistys ry:n hallitus luovutti vuoden 2007 Pro LVI-mitalin Gebwell Oy:n hallituksen puheenjohtajalle Timo Hulkkoselle.

Pivaset Oy fuusioitui Gebwell Oy:hyn vuoden 2016 lopussa. Yhdistyessä syntyi yksi Suomen suurimmista talotekniikkalaitteiden valmistajista. *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Historia Gebwell.  Arkistoitu 11.12.2021. Viitattu 10.12.2021.
2. ↑  Yrityksestä Gebwell. Viitattu 10.12.2021.
3. ↑  Gebwell voitti yhdessä Granlundin, Keskon ja Tom Allen Seneran kanssa Euroopan lämpöpumppualan merkittävimmän palkinnon Gebwell. Viitattu 10.12.2021.
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  talotekniikka-lehti, 13.12.2007, Pro LVI-mitali Timo Hulkkoselle
6. ↑  Gebwell Ltd. set on a growth track - Gebwell *Gebwell*.  10.1.2017.  Arkistoitu 9.2.2018. Viitattu 8.2.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Gebwell Oy:n kotisivut
**Shireen Abu Akleh** (arab. شيرين أبو عاقلة‎, *Šīrīn ’Abū ‘Āqla*; 3. huhtikuuta 1971 Jerusalem – 11. toukokuuta 2022 Jenin) oli palestiinalais-yhdysvaltalainen toimittaja, joka työskenteli kirjeenvaihtajana Al Jazeera -kanavalla. Hänet ammuttiin Jeninissä Länsirannalla 11. toukokuuta 2022, kun hän oli raportoimassa Israelin ratsioista pakolaisleirillä. Israelin joukkojen tarkoituksena oli pidättää terrorismista epäiltyjä leiriltä. AFP:n mukaan leirillä on aseellisia palestiinalaisryhmiä. Al Jazeeran mukaan israelilaiset joukot ampuivat tahallaan veteraanitoimittajan. Israelin armeijan mukaan palestiinalaiset mahdollisesti ampuivat hänet, kun nämä olivat tulitaistelussa Israelin joukkojen kanssa. Kun asiaa tutkittiin, Israelin armeija myönsi suuren mahdollisuuden, että luodin oli ampunut israelilainen sotilas.

Elämä ja ura
------------

Abu Akleh syntyi Jerusalemissa vuonna 1971 kristittyyn perheeseen. Hän opiskeli ensin arkkitehtuuria, mutta päätyi sitten opiskelemaan journalismia Jarmukin yliopistossa Jordaniassa. Valmistuttuaan hän palasi Palestiinaan ja työskenteli useille viestimille. Vuonna 1996 hänestä tuli kirjeenvaihtaja samana vuonna perustetulle Al Jazeera -kanavalle. Hän sai mainetta muun muassa raportoimalla toisesta intifadasta vuonna 2000 sekä Gazan sodista vuosina 2008, 2012 ja 2014. Hän oli yksi kanavan tunnetuimmista toimittajista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Shireen Abu Akleh: A trailblazer who gave voice to Palestinians *Al Jazeera*.  11.5.2022. Viitattu 11.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  Kerttula, Anu: Al Jazeeran toimittaja ammuttiin Länsirannalla Israelin armeijan ratsiassa *Yle Uutiset*.  11.5.2022. Viitattu 11.5.2022.
3. ↑  Hadas Gold: Israeli military admits Shireen Abu Akleh likely killed by Israeli fire​​​​, but won't charge soldiers  5.9.2022. CNN.  Arkistoitu 6.9.2022. Viitattu 26.11.2023.



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Puola

 |

 |
**Nayvadius DeMun Wilburn** (s. 20. marraskuuta 1983 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat), joka tunnetaan taiteilijanimeltään **Future**, on yhdysvaltalainen rap-artisti, laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja. Wilburn aloitti musiikkiuransa osana Dungeon Family -kollektiivia, jossa hänelle annettiin lempinimi "The Future" (suom. *tulevaisuus*). Julkaistessaan ensiksi useita mixtapeja vuosien 2010 ja 2011 välillä Future allekirjoitti levytyssopimuksen suuren levy-yhtiön Epic Recordsin ja A1 Recordingsin kanssa, joka auttoi häntä perustamaan oman levy-yhtiönsä nimeltä Freebandz. Future julkaisi esikoisalbuminsa *Pluto* huhtikuussa 2012. Hänen toinen albuminsa *Honest* julkaistiin huhtikuussa 2014. Albumi oli esikoisalbumia suurempi menestys musiikkilistoilla. 

Vuoden 2014 lopun ja vuoden 2015 alun välillä Future julkaisi kolme mixtapea: *Monster* (2014), *Beast Mode* (2015) ja *56 Nights* (2015). Hänen seuraavat julkaisunsa, *DS2* (2015), *What a Time to Be Alive* (2015, yhteistyönä Draken kanssa), *Evol* (2016), *Future* (2017) ja *Hndrxx* (2017) sijoittuivat kaikki Billboard 200 -listan kärkeen. Vuoden 2017 lopulla hän julkaisi *Super Slimey* -mixtapen Young Thugin kanssa, joka sijoittui Billboard 200 -listan toiselle sijalle. Future on myös julkaissut useita singlejä, joille RIAA on myöntänyt kulta- tai platinasertifikaatin, muun muassa "Turn On the Lights", "Move That Dope", "Fuck Up Some Commas", "Where Ya At", "Jumpman", "Low Life" ja "Mask Off".

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Pluto* (2012)
* *Honest* (2014)
* *DS2* (2015)
* *Evol* (2016)
* *Future* (2017)
* *Hndrxx* (2017)
* *The Wizrd* (2019)
* *High Off Life* (2020)

### Yhteistyönä tehdyt albumit

* *Pluto x Baby Pluto* (Lil Uzi Vertin kanssa) (2020)
* *We Don't Trust You* (Metro Boomin kanssa) (2024)
* *We Still Don't Trust You* (Metro Boomin kanssa) (2024)

### Yhteistyönä tehdyt mixtapet

* *Beast Mode* (Zaytovenin kanssa) (2015)
* *What a Time to Be Alive* (Draken kanssa) (2015)
* *Super Slimey* (Young Thugin kanssa) (2017)
* *Beast Mode 2* (Zaytovenin kanssa) (2018)
* *Wrld on Drugs* (Juice Wrldin kanssa) (2018)

### EP:t

* *Free Bricks 2: Zone 6 Edition* (Gucci Manen kanssa) (2016)
* *Save Me* (2019)

Kiertueet
---------

* Summer Sixteen Tour (Draken kanssa) (2016)
* NickiHndrxx Tour (Nicki Minajin kanssa) (2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Jeffries, David: Future Biography *AllMusic*. Viitattu 7.3.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Future *Billboard*. Viitattu 7.3.2018. (englanniksi)
3. ↑  Gold & Platinum *Recording Industry Association of America*. Viitattu 7.3.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Future** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |

 |
Merenneito Riiana esiintyvä Anni Perttula on Suomen ensimmäinen ammattimerenneito.
**Merenneito Riia** on viihdetaiteilija **Anni Perttulan** (s. 10. elokuuta 1990 Lappeenranta) *lähde?* esittämä merenneito-satuhahmo. Perttula on esiintynyt Merenneito Riiana aktiivisesti vuodesta 2014 lähtien. Hahmo on esiintynyt tapahtumissa kuten Helsingin venemessuilla ja vieraillut useissa kylpylöissä sekä uimahalleissa.

Uimavalvojana
-------------

Anni Perttula opiskelee väliaikaisesti uimavalvojana Vesipuisto Flamingossa. Uimavalvoja

Katso myös
----------

* Merenneito Nerissa

Lähteet
-------

1. 1 2  Lääperi, Mari: Imatralla polskii Suomen ainokainen merenneito *Imatralainen*.  7.7.2014.  Arkistoitu 18.11.2015. Viitattu 18.11.2015.
2. 1 2  Karvonen, Hilkka: Riia on Suomen ensimmäinen ammattimerenneito - tätä pyrstöä kelpaa esitellä! *Iltalehti*.  11.2.2015. Viitattu 18.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Heidi Hänninen: Merenneito Riia syntyi sitkeydestä ja jääräpäisyydestä - Hyvä olo (Sisältää videopätkän "Kuinka ui merenneito Riia?") *Yhteishyvä*.  21.12.2015. Viitattu 26.8.2016.
**Terekille ja takaisin** on Unto Parvilahden kirjoittama, vuonna 1958 Otavan kustantamana ilmestynyt muistelmateos vapaaehtoisen suomalaisen SS-pataljoonan vaiheista vuosina 1941–1943. Parvilahti oli itse kuulunut vapaaehtoisjoukkoon ja toiminut 1941–1944 suomalaisten SS-vapaaehtoisten yhteystoimiston hoitajana Berliinissä.
Kirjan nimi viittaa Pohjois-Kaukasiassa sijaitsevaan Terek-jokeen, jonne saakka suomalaispataljoona eteni Saksan hyökkäysvaiheen aikana.

Kirjan sisältö
--------------

Kirja koostuu 36:sta luvusta, joissa tarkastellaan suomalaisen vapaaehtoisen Waffen-SS-pataljoonan vaiheita ja toimintaa.

Luvussa *Vapaaehtoisliikkeen synty* kirjoittaja taustoittaa pataljoonan perustamista ja vapaaehtoisten värväystä kuvaten oman värväytymisensä Samfundet Folkgemenskap -yhdistyksen kokouksen yhteydessä.

Luvussa *Lähtö jääkärien jäljille* kerrotaan matkasta Turusta Stralsundiin ja koulutuksen alkuvaiheista. Luvun nimi viittaa siihen, että vapaaehtoisten värväytyminen Saksan armeijaan jatkosodan aikana haluttiin esittää toisintona jääkäriliikkeestä. Pataljoonaan kuului useita jääkärien poikia ja yhdysupseerina toimi entinen jääkäri, kirkkoherra Kalervo Kurkiala. Hänestä kerrotaan luvussa *Kenttäpappimme ja yhteysupseerimme*.

Luvussa *Salainen tehtävä 800* kerrotaan pataljoonan 12:n miehen kouluttamisesta ja osallisuudesta Muurmannin radalle suunnattuun kaukopartioon kesällä 1942. Suomessa tämä saksalaisista Lapin joukoista ja suomalaiseen vapaaehtoiseen SS-pataljoonaan kuuluneista muodostetun osaston retki on myöhemmin tunnettu kanoottisissien tekemänä, koska partiolla oli mukanaan apumoottorilla varustettuja kangaskanootteja.

Taistelukuvauksia on esimerkiksi luvuissa *Saksan kesäoffensiivi 1942* ja *Malgobekin lopputaistelut*. Luku *Unser General* esittää henkilökuvan Wiking-divisioonaa komentaneesta kenraali Felix Steinerista. Pataljoonan kaatuneista kertoo luku *Niille, jotka eivät palanneet*. Lukuun sisältyy luettelot pataljoonan palveluksessa kaatuneista ja myöhemmin Suomessa kaatuneista pataljoonaan kuuluneista.

Lähteet
-------

* Parvilahti, Unto: *Terekille ja takaisin: suomalaisen vapaaehtoisjoukon vaiheita Saksan itärintamalla 1941-43*. , 1958. ISBN puuttuu teoksesta. (suomeksi)
* Tikkanen, Pentti H.: *Kanoottisissit*. Hämeenlinna: Karisto, 1974. ISBN 951-23-0828-2. (suomeksi)

### Viitteet

1. ↑  Terekille ja takaisin, s. 18-37
2. ↑  Terekille ja takaisin, s. 38-55, 233-237
3. ↑  Tikkanen, Pentti H.: *Kanoottisissit*. Hämeenlinna: Karisto, 1974. ISBN 951-23-0828-2. (suomeksi)
4. ↑  Terekille ja takaisin, s. 238-244
5. ↑  Terekille ja takaisin, s. 274-290
Terek Vladikavkazissa
**Terek** (ven.  ja avaariksi Те́рек, georg. თერგი, *Tergi*, oss.  ja tšetšeeniksi Терк, *Terk*) on joki Pohjois-Kaukasiassa Georgian ja Venäjän federaatioon kuuluvien Pohjois-Ossetian, Kabardino-Balkarian, Tšetšenian ja Dagestanin alueilla. Terek on 623 km pitkä ja sen vesistöalue on noin 60 000 km².

Terek saa alkunsa Georgian puolelta Kaukasusvuoristosta Kazbekin lounaisrinteeltä. Sieltä se virtaa ensin pohjoiseen ja puhkaisee Kaukasuksen pohjoisharjanteen Darielin solassa. Tämän jälkeen se virtaa halki Pohjois-Ossetian, jonka alueella se muuttuu vuoristojoesta tasankojoeksi. Pohjois-Ossetiasta joki virtaa Kabardian tasangon halki Kabardino-Balkarian koillisosassa, kääntyy itään ja virtaa sitten Pohjois-Ossetian, Tšetšenian ja Dagestanin pohjoisosien halki Kaspianmereen, jossa se muodostaa 100 km pitkän suiston. Suiston halki virtaavien suuhaarojen nimet ovat Novyi Terek, Staryi Terek ja Tatovka. Terekin merkittävämmät sivujoet ovat Ardon, Uruh, Malka, Sunža ja Fiagdon.

Joessa on voimalaitoksia. Merkittävimmät kaupungit joen varrella ovat Vladikavkaz, Beslan, Maiski, Mozdok, Novr-Ġala/Naurskaja ja Kizljar.

Historia
--------

Toisen maailmansodan aikana suomalainen Waffen SS:n pataljoona Nordost eteni divisioonassaan Terekjoelle saakka.

Katso myös
----------

* Terekin oblasti
**Buen Consejo** (**Nuestra Señora del Buen Consejo**) oli Espanjan laivaston vuonna 1761 ostama rahtialus, joka muutettiin kaksikantiseksi 62-tykkiseksi linjalaivaksi.

Hankinta
--------

Alus oli alun perin Genovassa valmistettu rahtialus, jonka Espanja osti 18. marraskuuta 1761. Alus muutettiin Espanjassa sotalaivaksi.

Palvelus
--------

Vuonna 1762 alus oli Cádizissa päällikkönään Juan Antonio Cordero. Se huollettiin alkuvuodesta 1763 Cádizissa ja suojasi huhtikuussa sotilaita ja tarvikkeita kuljettaneen saattueen Veracruziin päällikkönään Joaquín de Olivares y Centeno. Alus palasi 16. elokuuta 1764 Cádiziin, mistä se lähti 15. maaliskuuta 1765 Filippiineille päällikkönään Juan de Casens. Matkalla alus pysähtyi 25. maaliskuuta Kanariansaarilla ja 21. toukokuuta Rio de Janeirossa, missä se huollettiin ja kunnostettiin. Alus jatkoi 12. lokakuuta matkaa Rio de Janeirosta ja kiersi 18. lokakuuta Hyväntoivonniemen. Alus saapui 21. joulukuuta Port Louisiin, missä se oli 2. toukokuuta 1766 saakka. Alus jatkoi matkaa Ile de Bourbonin ja Jaavan kautta Caviteen, jonne se saapui 9. elokuuta 1766.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield et al 2023 s. 190-191


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**San Genaro -luokka** | **Espanjan laivaston linjalaivat** | Seuraaja:***América*** |
**Geobiologia** tutkii pääasiassa biosfäärin eli elollisen luonnon ja litosfäärin eli maan kuoren välistä vuorovaikutusta. Joskus geobiologian tutkimuskohteena on myös elollisen luonnon ja ilmakehän vuorovaikutussuhde. Se on monitieteinen tieteenala, jossa yhdistyy mm. evoluutiotiede, evoluutiobiologia, mikrobiologia, paleontologia, geologia, maaperätiede sekä biogeokemia. Geobiologian tutkimusmenetelmät ovat samoja, joita käytetään geologian, biologian ja maaperätieteen tutkimuksessa, ja näillä saadaan tietoa elämän ja maapallon yhteisevoluutiosta sekä eliöiden ja geologian vuorovaikutussuhteista nykymaailmassa. Myös mahdollisen elämän etsiminen avaruudesta eli astrobiologia kuuluu geobiologian alaan

Katso myös
----------

* Biologia
* Geologia
* Biofysiikka
* Biokemia
* Ekologia
* Paleontologia

Lähteet
-------

1. ↑  The interface between earth and life siencesArkistoitu kopio *Geobiology and astrobiology*.  2007. USC, The University of Southern California.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 11.7.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* (englanniksi)
M.2-liittimen merkintäkolot B-, M- ja B+M-asennoissa.
**M.2** (aiemmin nimellä *Next Generation Form Factor*, **NGFF**) on liitin oheislaitteiden liittämiseksi tietokoneeseen. M.2-liittimessä on samaan liittimeen sisällytettynä nelilinjainen PCI Express 3.0, SATA 3.0 ja USB 3.0.

M.2:n pääasiallinen tarkoitus on korvata Mini-SATA (mSATA), jota on käytetty mm. SSD-massamuistien liittämisessä kannettaviin tietokoneisiin tms. pieniin laitteisiin. Lisäksi jo nopeimman 6 Gbit/s SATA-väylän nopeus alkaa olla rajoittava tekijä nopeimpien massamuistien kanssa, johon PCI Express -väylä tarjoaa helpotuksen. Suoraan PCIe-väylään liitettyä massamuistia voidaan käyttää AHCI tai NVMe-protokollilla.

M.2-korttien merkintätyyppi kertoo kortin mitat ja käytetyn liitäntäväylän. Esimerkiksi 2242-D2-B-M tarkoittaa 22 mm leveyttä, 42 mm pituutta, 1,35 mm komponenttien paksuutta (D2) sekä B- ja M-liitäntöjen tukea.
M.2-korttien liittimessä on erilaiset merkintäkolot eri sovelluskohteita varten.
B-, M- ja B+M-merkinnät ovat kolme käytössä olevaa tyyppiä, jotka eroavat käytössä olevalla kaistaleveydellä. B-antaa käyttöön 2 PCIe-linjaa (*lane*) ja M neljä lanea.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  M.2 Connector (NGFF) Introduction (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 24.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  Quick Reference Guide (PDF) *te.com*. Viitattu 24.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  Buying An M.2 SSD? How To Tell Which Is Which  Arkistoitu. Viitattu 24.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M.2** Wikimedia Commonsissa
**San Antonio** oli Espanjan laivaston vuonna 1761 vesille laskettu San Genaro -luokan kaksikantinen 64-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: San Genaro -luokka*
Alus tilattiin 20. joulukuuta 1759 Havannasta. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta 1761. Se sijoitettiin 6. kesäkuuta 1762 aseistamattomana reserviin.

Palvelus
--------

Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen koskemattomana vallatessaan Havannan 13. elokuuta 1762. Se saapui 19. heinäkuuta 1763 Portsmouthiin ja lunastettiin laivastolle 9. maaliskuuta 1764 nimellä *HMS San Antonio*.

Alus otettiin marraskuussa 1764 palvelukseen Portsmouthin vartiolaivana. Vuonna 1766 aluksen päällikkönä oli Henry Marsh, joka luovutti aluksen marraskuussa 1767 George Tonynille. Vuonna 1769 aluksen päällikkönä oli John Hollwall ja seuraavana vuonna Clark Gayton ja marraskuussa 1770 Edmund Affleck. Alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1771 ja se myytiin 28. maaliskuuta 1775.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)
* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield et al 2023 s. 190
2. 1 2  Winfield 2007 s. 101

*San Genaro* -luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *San Genaro* - *San Antonio* |
| Edeltäjä: *Astuto* – Seuraaja: *Buen Consejo* |
*Hakusana "Pasaati" ohjaa tänne. Pasaati voi tarkoittaa myös kotkalaista kauppakeskusta.*
Maapallon planetaariset tuulet: koillispasaati keltaisilla, kaakkoispasaati ruskeilla viivoilla.
**Pasaatituulet** ovat päiväntasaajan molemmin puolin kääntöpiirien välissä puhaltavia tuulia, jotka virtaavat subtrooppisilta korkeapaineen alueilta kohti päiväntasaajan matalapaineita. Ne puhaltavat pohjoisella pallonpuoliskolla koillisesta ja eteläisellä pallonpuoliskolla kaakosta.

Pasaatituuli on säännöllinen tuuli ja käytännössä näkyvin planetaarisen tuulijärjestelmän tuulista. Pasaatituulten nopeus on noin 5–10 m/s.

Synty
-----

Atlantin ja Afrikan pasaatituulet.
Päiväntasaajan seudulla, missä Auringon säteily maapallolla on voimakkainta, lämmin ilma nousee ylös noin 10–20 kilometrin korkeuteen ja kääntyy korkealla virtaamaan pohjoiseen tai koilliseen päiväntasaajalta. Ilmamassat viilenevät matkallaan ja laskeutuvat alas noin 30. asteen kohdalla pohjoista ja eteläistä leveyttä. Näille alueille syntyy hepoasteiksi nimitetty korkeapaineen alue. Täältä ilma kääntyy virtaamaan pasaatituulina alemmilla korkeuksilla takaisin kohti päiväntasaajan matalapaineen alueita. Tätä kiertoliikettä nimitetään Hadleyn soluksi

Kiertyminen
-----------

Coriolis-ilmiö aiheuttaa sen, että tuulet pyrkivät pohjoisella pallonpuoliskolla kääntymään kulkusuunnastaan oikealle ja eteläisellä pallonpuoliskolla kulkusuunnastaan vasemmalle. Ilmiö perustuu siihen, että päiväntasaajan kohdalla maapallon pinnan pyörimisnopeus on fysiikan lakien mukaisesti huomattavasti suurempi kuin napa-alueilla. Pohjoisella pallonpuoliskolla tuuli kääntyy pohjoisesta, jolloin sitä kutsutaan koillispasaatiksi, ja eteläisellä puoliskolla tuulee taas etelästä, seurauksena nimitys kaakkoispasaati.

Hyödyntäminen
-------------

Merenkulkijat ovat kautta aikojen käyttäneet valtamerien pasaatituulia hyväkseen purjehtiessaan mantereelta toiselle. Kun entisaikojen merenkulkijat olivat ensin löytäneet pasaatituulet, he pystyivät purjehtimaan niitä noudattaen valtamerten poikki nopeasti ja luotettavasti.

Katso myös
----------

* Pasaatituulten kohtaamisvyöhyke

Lähteet
-------

1. 1 2  Koukkunen, Kalevi et al.: "Ilmastotyypit ja sää", *Uusi Pikkujättiläinen*, s. 186–187. Porvoo: WSOY, 1985. ISBN 951-0-12416-8.
2. ↑  Burroughs, William J. et al.: "Maailman tuulet", *Ihmeellinen luonto – Sää*, s. 30. Suomentanut Salonen, Sirkka & Valta, Tuulikki. Jyväskylä: Gummerus, 1998. ISBN 951-20-5236-9.
3. ↑  Ilmakehä-ABC  7.11.2012. Ilmatieteen laitos. Viitattu 13.7.2013.
4. ↑  Ilmakehä-ABC  7.11.2012. Ilmatieteen laitos. Viitattu 13.7.2013.
5. ↑  Wind National Geographic. Viitattu 30.5.2020.
Seven Sisters
**Seven Sisters** on seitsemän vierekkäisen liitukivijyrkänteen muodostama kokonaisuus South Downsin alueella Englannin kanaalin rannalla East Sussexin kreivikunnassa. Jyrkänteet sijaitsevat Seafordin ja Eastbournen kaupunkien välissä Seven Sisters Country Park -luonnonpuistossa, joka on nykyisin osa South Downsin kansallispuistoa.

Seven Sistersin aluetta on käytetty elokuvissa ja televisiosarjoissa esittämään Doverin valkoisia kallioita alueen paremmin säilyneen luonnontilaisuuden vuoksi.

Jyrkänteet
----------

Seven Sisters idän suunnasta Birling Gapista.
Heti Went Hill Brow'n itäpuolella sijaitsee Birling Gap. Idempänä, seuraavan kukkulan päällä, on Belle Toutin majakka ja sen takana Beachy Head.

Seuraavassa on lueteltu Seven Sistersin jyrkänteiden huippujen ja pohjien nimet lännestä itään.

|  | Nimi |
| --- | --- |
| huippu | Haven Brow |
| pohja | Short Bottom |
| huippu | Short Brow |
| pohja | Limekiln Bottom |
| huippu | Rough Brow |
| pohja | Rough Bottom |
| huippu | Brass Point |
| pohja | Gap Bottom |
| huippu | Flagstaff Point |
| pohja | Flagstaff Bottom |
| huippu | Flat Hill |
| pohja | Flathill Bottom |
| huippu | Baily's Hill |
| pohja | Michael Dean |
| huippu | Went Hill Brow |

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Seven Sisters (Sussex)** Wikimedia Commonsissa

* Seven Sisters Country Park (englanniksi)
Johann Kerseboomin maalaus vuodelta 1704 esittää Thomas Osbornea.
**Thomas Osborne**, **Danbyn jaarli** ja myöhemmin myös **1.** **Leedsin herttua** (20. helmikuuta 1632 – 26. heinäkuuta 1712) oli englantilainen valtiomies, joka toimi kavaljeeri-parlamentin johtajana, Kaarle II:n hallituksessa rahastonhoitajana ja joka organisoi toryt Englannin parlamentissa. Vuodet 1679–84 Osborne istui Towerissa, koska Ranskan lähettiläs Montugu oli paljastanut parlamentin alahuoneelle Osbornen kirjoittamia kirjeitä, jotka koskivat Ranskan antamaa taloudellista tukea Englannin kuninkaalle. Alahuoneen mielestä Osborne oli pelannut kaksinaamaista peliä, vaikka todellisuudessa hän oli kirjoittanut kirjeet Kaarle II:n käskystä.

Lähteet
-------

1. ↑  Thomas Osborne, 1st duke of Leeds *britannica.com*.
2. ↑  Grimberg, Carl: *Kansojen historia. Osa 14. Aurinkokuninkaan aikakausi*, s. 338-339. WSOY, 1982. ISBN 951-0-09742-x.
3. ↑  Thomas Osborne Earl Of Danby *encyclopedia.com*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Monsuuni** (alkuteos: Monsoon) on Wilbur Smithin vuonna 1999 ensi kerran julkaistu 1600-luvun loppupuolelle sijoittuva, Courtneyn merenkulkijasuvun tarinaa kertova romaani. Se on itsenäinen jatko-osa romaanille Petolinnut.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Monsuuni jatkaa Sir Hal Courtneyn poikien Williamin, Tomin, Guyn ja Dorianin seikkailujen kuvausta. Lähtötilanteessa Halin vanhin poika William, alias Musta Billy, avioituu ja perii isänsä tilukset High Wealdissa. Itä-Intian kauppakomppania lähettää Halin pysäyttämään kauppa-asemia ja -laivoja väijyvää piraattia, nimeltään Janghiri. Janghirin päästä palkkioksi Sir Hal Courtney saisi päärin arvon ja paikan ylähuoneessa. Kolme nuorinta poikaa lähtevät isänsä mukaan Williamin jäädessä hoitamaan tiluksia ja tinakaivoksia kotiin Devonshireen. Courtneyn laivoihin lastataan myös vaihtotavaraa vietäväksi Bombay:n kauppa-asemalle ja matkalle mukaan tulee vielä kauppakomppanian uusi tilintarkastaja vaimonsa ja tyttäriensä kanssa. Laivamatkan aikana sekä Tom että Guy rakastuvat samaan tyttäreen josta ei tietenkään hyvää seuraa. Veljesten välit eskaloituvat täyden sodan partaalle ja veljessurmakaan ei ole kaukana Guyn haastaessa veljensä kaksintaisteluun. Arabialaiset orjakauppiaat kaappaavat nuorimman veljen, punatukkaisen Dorianin ja myyvät hänet Omanin kaliffille, al-Malikille joka adoptoi Dorianin pojakseen ja antaa tälle nimen al-Salil. Aikaa myöten Dorian rakastuu kalifin erään jalkavaimon tyttäreen Yasminiin ja pelastaa tämän kalifin erään toisen pojan, Zayn al-Dinin käsistä. 
Guy jää kauppakomppanian töihin Intiaan ja Tom purjehtii isänsä mukana takaisin Englantiin. Isänsä kuoltua ja Mustan Billyn perittyä tämän päärin arvon ja omaisuuden, Tom joutuu käsikähmään hänen kanssaan, jonka seurauksena Billy kuolee ja Tomin on paettava maasta. Hän onnistuu kokoamaan miehistön ja pakenee laivalla kohti Itä-Intiaa perimmäisenä tarkoituksenaan löytää kaapattu pikkuveli Dorian. Tällä välin Guy on kiipinyt arvoasteikossa ylöspäin ja on nyt Sansibarin kuvernööri. Veljesten välit ovat edelleen kaikkea muuta paitsi lämpimät joten Guy pyrkii kaikin tavoin asettelemaan kapuloita veljensä suunnitelmien tielle.
Viimein Tom ja Dorian kohtaavat toisensa taistelukentällä ja tunnistavat toisensa ja pakenevat takaa-ajajiaan Afrikkaan.
**Gunnar Vilhelm Åhfeldt-Arjamo**, vuoteen 1933 **Åhfeldt** (12. elokuuta 1889 Helsinki – 12. tammikuuta 1964 Lahti) oli panimoteollisuudessa ja puhelinalalla vaikuttanut yritysjohtaja ja musiikkimies, joka muun muassa perusti Lahden kaupungin ensimmäisen orkesterin.

Gunnar Åhfeldt-Arjamon vanhemmat olivat valuri Anton Åhfeldt ja Sofia Lindqvist. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1910–1917 oli Aino Blom ja toinen vuodesta 1917 Lempi Blom. Åhfeldt-Arjamo kävi oppikoulun ja meni 1907 Lahteen AEG:n palvelukseen. Oman sähköalan liikkeen hän perusti 1909, mutta siirtyi 1912 Mallasjuoman konttorinhoitajaksi. Yhtiön prokuraattori ja isännöitsijä hänestä tuli 1918, isännöitsijän tehtävästä hän jäi eläkkeelle vasta vuonna 1961. Åhfeldt-Arjamo toimi 1950-luvulla myös Mallasjuoman sisaryhtiöiden johdossa. Panimoteollisuuden järjestöissä ja yhdistyksissä hän vaikutti vuosikymmeniä. Vuodesta 1918 vuoteen 1957 hän oli Lahden Keskinäisen Puhelinyhdistyksen toimitusjohtaja ja osallistui myös tämän alan järjestöjen ja yhdistysten toimintaan. Lahteen 1909 orkesterin perustanut Åhfeldt-Arjamo toimi aktiivisesti kaupungin musiikkielämässä, kuten muun muassa Lahden musiikkilautakunnan puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 1011 (Viitattu 13.1.2019)
2. 1 2  Gunnar Åhfelt-Arjamo kuollut. *Helsingin Sanomat*, 13.1.1964, s. 7.
**Paavo Jaakko Tuomari** (9. marraskuuta 1907 Laihia – 10. helmikuuta 2005 Espoo) oli suomalainen toimittaja ja järjestöjohtaja.

Henkilöhistoria
---------------

Paavo Tuomarin vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Tuomari ja Sanna Elisabeth Parkkari ja puoliso vuodesta 1940 Raili Inkeri Varteva. Riikka Tuomari oli heidän tyttärensä. Paavo Tuomari suoritti sanomalehtitutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1929. *Ilkan* uutistoimittaja hän oli 1930–1935, toimitussihteeri 1936–1949 ja toimituspäällikkö 1950–1951. *Turunmaan* päätoimittajana Tuomari työskenteli 1952–1953 ja vuodesta 1962 maalaisliittolaisten lehtien artikkelitoimittajana aina vuoteen 1972 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Tuomari jatkoi silti kirjoittamista muun muassa pakinoitsijana, nimimerkillä *Kriivari-Esko*. Tuomari oli Maaseudun Sivistysliiton toiminnanjohtaja 1953–1962 ja valtion elokuvatarkastamon varapuheenjohtaja 1958–1972.

Julkaisuja
----------

* *Santeri Alkion yhteiskunnalliset aatteet*, 1950
* *Heräävä maaseutu. 6, Maalaisliiton 50-vuotisjuhlajulkaisu*, 1956, toim. V. J. Sukselainen, Paavo Tuomari
* *Maaseuden sivistysliitto 1952–1972: kaksi vuosikymmentä maaseudun kulttuurielämän hyväksi*, 1972
* *Katsaus Huoltoliitto r.y:n toimintaan vuosina 1972–1976*, 1976
* *Nuorisoseuramies ja kasvattaja*, 1978, julkaisussa *Isänmaan asialla: Artturi Leinosen elämäntyön piirteitä*, ss. 51–68

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 903 (Viitattu 25.5.2019)
2. 1 2  Otto Mattson: Paavo Tuomari. HS Muistot, 10.2.2005.
3. ↑  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 1079. Helsinki: Otava, 1970.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Marc Isambard Brunel** (25. huhtikuuta 1769 Hacqueville, Normandia, Ranska – 12. joulukuuta 1849 Lontoo) oli ranskalaissyntyinen brittiläinen insinööri. Hänen poikansa oli kuuluisa insinööri Isambard Kingdom Brunel.

Elämä ja ura
------------

Brunel palveli Ranskan merivoimissa kuusi vuotta. Ranskan vallankumouksen aikana hänen oli pakko lähteä maasta kuningasmielisten mielipiteidensä vuoksi. Hän pakeni Yhdysvaltoihin, jossa hän toimi New Yorkin pääinsinöörinä. Hän rakennutti monia rakennuksia, paransi Narrowsin salmen puolustusta ja rakensi arsenaalin ja tykkivalimon. Hän lähti Lontooseen vuonna 1799, jossa hän esitteli keksintönsä valmistaa laivojen taljoja koneellisesti. Hän sai tehtäväkseen asentaa koneensa Portsmouthin telakalle. Brunel kehitti myös puutavaran sahaus- ja taivutuskoneita, ja vuosina 1811 ja 1812 hallitus palkkasi hänet rakentamaan sahoja Woolwichiin ja Chathamiin. Hän kehitti myös saappaiden valmistuskoneen, joka otettiin käyttöön armeijan tarpeisiin. Hänen Batterseassa sijainnut sahansa ajautui kuitenkin konkurssiin tulipalon jälkeen ja sotilasjalkinetehdas lopetti tuotantonsa Napoleonin sotien päätyttyä, mikä johti vuonna 1821 Brunelin hetkelliseen velkavankeuteen.

Brunelin tärkein työ oli Thamesin tunneli. Tämän suuren hankkeen suunnitelma valmistui vuonna 1819, ja vuonna 1825 työt aloitettiin Thames-joen alla Rotherhithen ja Wappingin välillä. Suurten taloudellisten ja teknisten vaikeuksien jälkeen tunneli avattiin liikenteelle vuonna 1843. Brunel lyötiin ritariksi vuonna 1841.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marc Isambard Brunel *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 12.10.2022.
2. 1 2 3  Marc Isambard Brunel *Nordisk familjebok*.  1905. Viitattu 12.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marc Isambard Brunel** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Don Arthur Lorenzo Wikström** (11. tammikuuta 1906 Turku – 11. syyskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kalastusneuvos, museonjohtaja ja opettaja.

Henkilöhistoria
---------------

Don Arthur Lorenzo Wikströmin vanhemmat olivat opettaja Don Arthur Wikström ja Selma Alexandra Ristell ja puoliso vuodesta 1936 Greta Carlsson. Wikström tuli ylioppilaaksi 1925 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1931. Hän toimi valmistuttuaan opettajana Turun klassillisessa lyseossa. Suojeluskuntapiirin valistusohjaaja hän oli 1934–1944 ja sivutoimenaan Turun biologisen museon johtaja 1931–1939. Maatalousministeriössä Wikström oli apulaismetsästyksenvalvoja 1945–1952 ja sen ohella valtioneuvoston ylimääräinen esittelijä. Maataloushallituksen kalatalousosaston kalastusneuvoksenä hän toimi vuodesta 1952, osaston vt. päällikkönä vuodesta 1953 ja vakinaisena vuodesta 1954. Hän myös luennoi metsästysoppia Helsingin yliopistossa 1948–1949 ja 1950–1953. Ahvenanmaan suojeluskuntapiirin huoltopäällikkönä Wikström työskenteli 1941–1944, sotilasarvoltaan hän oli kapteeni (1944).

Julkaisuja
----------

* *Turun biologinen museo: opas*, 1946
* *Päiväpetolintujen tunteminen*, 1948
* *Kemijoen kalatalouden kehittämismahdollisuuksista*, 1966, julkaisussa *Kemijoen vesiensuojeluyhdistys r.y.: toimintakertomus ajalta 1.5.1964 – 31.12.1965 Liite 5, ss. 29–32*

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 973 (Viitattu 2.6.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 15.9.1968, s. 10.
3. ↑  I. Havu, L. Arvi P. Poijärvi, K. J. Immonen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1960*, s. 1030. Helsinki: Otava, 1960.