recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Baktšar** (ven. Бакча́р) on kylä, maalaiskunta ja Baktšarin piirin hallinnollinen keskus Tomskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Galkajoen varrella 220 kilometriä Tomskista länteen. Kunnassa on 6 800 asukasta (vuonna 2015).

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1900 perustetusta uudisasutuksesta. Sen nimenä oli Selivanovo, kunnes vuonna 1936 kylä sai uuden nimen lähistöllä virtaavan joen mukaan. Samana vuonna Baktšarista tuli piirikeskus. 1950-luvulle saakka siellä toimi Siblagin karkotettuja valvonut komendantinvirasto.

Kylän pääelinkeinot ovat maatalous ja metsäteollisuus. Sen erikoisuus on vuonna 1935 perustettu pohjoisen puutarhanhoidon tutkimusasema. Palveluihin kuuluvat ala- ja keskikoulut, ammattikoulu, lasten taidekoulu, piirin kulttuuri- ja kirjastolaitos, piirisairaala ja lastenkoti. Kylässä toimii puutarhaviljelylle omistettu kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Entsiklopedija Tomskoi oblasti, tom 1*, s. 49–50. Izdatelstvo Tomskogo universiteta, 2008. ISBN 978-5-7511-1895-2. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po munitsipalnym obrazovanijam na 1 janvarja 2015 goda *gks.ru*.  Arkistoitu 14.5.2020. Viitattu 18.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Baktšarin kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Lydia Cabrera** (20. toukokuuta 1900 Havanna, Kuuba – 19. syyskuuta 1991 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli kuubalainen kirjailija ja etnologi. Hän kirjoitti kaunokirjallisuutta ja kuubalaisten kansanperinteiden piirteistä kertovia kokoelmia.

Hän muutti vuonna 1927 Pariisiin opiskelemaan École du Louvreen ja kirjoitti siellä *Cuentos negros de Cuba* -teoksen vuonna 1940 (julkaistu alun perin ranskaksi 1936 "Mustat tarinat Kuubasta"), joka on 22 kansantarinan kokoelma. Cabrera kirjoitti Kuubassa vuonna 1948 28 tarinan kokoelman ¿Por Qué? ("Miksi?"). Hän keräsi kirjoihinsa sisältöä kuubalaisilta maaseudulla asunneilta henkilöiltä ja liitti niihin useasti joitain kuvauksia yliluonnollisista ja uskonnollisista olennoista.

Cabrera joutui pakenemaan Kuuban vallankumouksen aikana maasta vuonna 1959, jonka jälkeen asui Espanjassa ja Yhdysvalloissa, jossa jatkoi uraansa lopun elämäänsä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lydia Cabrera | Afro-Cuban culture, folklore, ethnography | Britannica *www.britannica.com*.  15.9.2023. Viitattu 17.9.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
	+ 2
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Senesino
**Senesino** (alun perin **Francesco Bernardi**, 1686 Siena – 27. tammikuuta 1759) oli italialainen altto-kastraattilaulaja. Senesino työskenteli Dresdenin hovissa vuosina 1717–1720 ja tämän jälkeen muutti Lontooseen, jossa esiintyi Georg Friedrich Händelin oopperaseurueessa laulaen pääroolit useissa Händelin oopperoissa (muun muassa Julius Caesarin Caesarin roolin vuonna 1724). Senesinon ääni oli tunnettu voimastaan ja hän oli taidokas koloratuuran ja ilmeikkään laulun esittäjä. Hän ajautui riitoihin Händelin kanssa vuonna 1733 ja liittyi kilpailevaan oopperaseurueeseen *Opera of the Nobilityyn*. Vuonna 1736 hän palasi Italiaan.

Senesino oli toisen tunnetun kastraattilaulajan Farinellin aikalainen.

Lähteet
-------

* GMN: Senesino

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM

 |

 |
Granuloma inguinale -kyhmyjä peniksessä.
**Granuloma inguinale** (myös **viides sukupuolitauti** tai **donovanosis**) on seksiteitse tarttuva tauti, jonka aiheuttaa gramnegatiivinen bakteeri *Klebsiella granulomatis*. Suomessa taudista käytetty nimitys "viides sukupuolitauti" on peräisin ajalta, jolloin sukupuolitautilain mukaan neljä sukupuolitautia olivat kuppa, tippuri, lokeronivusajos sekä pehmeä sankkeri. Granuloma inguinale on harvinainen sukupuolitauti Suomessa.

Taudinkuva
----------

Haavaumaksi kehittynyt granuloma inguinale peniksessä.
Granuloma inguinale -haavauma vaginassa.
Taudin itämisaika on epävarma, mutta sen arvioidaan olevan yhdestä kolmeen viikkoa. Ensimmäiset ulkoiset merkit ovat nähtävissä kahdeksan vuorokauden tai jopa vasta 14 viikon jälkeen (keskimäärin kaksi viikkoa). Useimmiten sukupuolielinten alueelle muodostuu kyhmy, joka myöhemmin syöpyy ja kehittyy haavaumaksi.

Etiologia
---------

Taudin tarttumamekanismi on epäselvä, mutta sitä pidetään seksitautina, koska useimmat taudinkantajat ovat olleet seksuaalisessa kanssakäymisessä ennen taudin ilmenemistä. Se on harvinainen hyvin nuorilla ja seksuaalisesti passiivisilla henkilöillä. Taudin on myös raportoitu voivan siirtyä synnynnäisenä raskauden aikana sikiöön. Infektio lisää HIV:n tarttumisriskiä seksuaalisessa kanssakäymisessä HIV-positiivisen henkilön kanssa.

Diagnosointi
------------

Tauti diagnosoidaan murskaamalla pieni pala kyhmyn kudosta ja tekemällä erikoisvärjäys murskattuun kudokseen. Taudin toteamisessa on myös tärkeää varmistaa, onko henkilö ollut seksuaalisessa kanssakäymisessä Kaakkois-Aasiassa, Papua-Uudessa-Guineassa, KwaZulu-Natalissa Etelä-Afrikassa, Intiassa, Brasiliassa, Karibialla tai Australian aboriginaalien kanssa. Taudin diagnosointi voi olla vaikeaa, koska samantyyppisiä oireita on syfiliksessä, lymphogranuloma venereumissa, pehmeässä sankkerissa ja eräissä mykobakteerien aiheuttamissa tulehduksissa.

Hoito
-----

Tautia hoidetaan tavallisimmin tetrasykliiniantibiootilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Noreen A. Hynes: Klebsiella granulomatis/Calymmobacterium granulomatis (Granuloma inguinale/Donovanosis) *ABX Guide*.  15.9.2008. Johns Hopkins Poc-it center. Viitattu 14.11.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4  Kimmo Aho ja Eija Hiltunen-Back: Muita seksikontaktissa leviäviä tauteja *Terveyskirjasto*.  14.12.2007. Helsinki:  Kustannus Oy Duodecim. Viitattu 14.11.2009. [vanhentunut linkki]
3. ↑   s. 20
**Moika** (ven. Мойка) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Batetskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Laukaanjoen varrella 25 kilometriä Batetskista itään. Kylässä on 352 ja kunnassa 1 600 asukasta (vuonna 2009).

Maantiede ja asutus
-------------------

Moikan kunnan pinta-ala on 646,06 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Leningradin alueeseen, idässä Novgorodin alueen Novgorodin ja etelässä Šimskin piireihin sekä lännessä Batetskin piirin Peredolskajan ja Batetskin kuntiin. Pinta-alasta 77,8 % on metsää ja 16,9 % maatalousmaata.

Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon. Kunnan alueella virtaa Laukaanjoki.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 39 kylää: Bor, Borok, Dorogobuž, Dubrovka, Gastuhovo, Golešino, Grigorjevo, Hotobuži, Hrepljo, Jakovleva Gorka, Košelkovo, Krjutškovo, Kromy, Ljuboljady, Ljubunitsy, Lugsko, Marino, Mokritsy, Myselka, Nehino, Ogurkovo, Ostrov, Otšno, Podborovje, Pogost-Sabljo, Sabljo, Seredogoštš, Skatšeli, Terebenik, Tortšinovo, Tšornoje, Velegoštši, Vittsy, Volnaja Gorka, Volnoje Zagorje, Volnyje Kusoni, Voronino, Zaosje ja Žestjanaja Gorka. Asutuskeskuksista suurin on 365 asukkaan Volnaja Gorka. Samanniminen maalaiskunta liitettiin Moikaan vuonna 2010.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Kunnan läpi kulkee Novgorodin ja Lugan välinen maantie ja rautatie. Kylistä on linja-autoyhteydet Novgorodiin.

Paikallisista elinkeinoista tärkein on maa- ja metsätalous (55 %). Kunnassa toimii maatalousyritys, elintarviketeollisuutta, hiekkalouhoksia sekä puunhankintaa ja -jalostusta harjoittavia pienyrityksiä. 47 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella.

Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Eräitä julkisia palveluja on myös Volnaja Gorkassa ja muissa kylissä. Vähittäiskaupasta vastaa piirin kulutusosuuskunta ja joukko yksityisyrittäjiä.

Nähtävyydet
-----------

Seudulla sijaitsee useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Laukaajoen rannalla Borissa on muinaislinna. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvun alussa pystytetyt Pogost-Sabljon ja Tšornojen kirkot.

Lähteet
-------

* Korrektirovka generalnogo plana: Moikinskoje selskoje poselenije, Batetski munitsipalnyi raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2010. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 16.5.2013. (venäjäksi)

### Viitteet

1. ↑  Korrektirovka, s. 14.
2. ↑  Korrektirovka, s. 5–6.
3. ↑  Korrektirovka, s. 9.
4. ↑  Korrektirovka, s. 8.
5. ↑  Korrektirovka, s. 30.
6. ↑  Korrektirovka, s. 14–15.
7. ↑  Korrektirovka, s. 31.
8. ↑  Korrektirovka, s. 19.
9. 1 2  Administratsija Moikinskogo selskogo poselenija: Predprijatija i organizatsii *adm-moika.ru*. Viitattu 16.5.2013. (venäjäksi)
10. ↑  Korrektirovka, s. 18.
11. ↑  Korrektirovka, s. 26, 37.
12. ↑  Korrektirovka, s. 11–13.

Aiheesta muualla
----------------

* Moikan kunnan sivusto (venäjäksi)
| "Et si tu n'existais pas"Joe Dassin |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  B-puoli | "Salut" |
|  Julkaistu | 1975 |
|  Tyylilaji | chanson |
|  Kesto | 03.25 |

**Et si tu n'existais pas** on yhdysvaltalaisen poplaulaja Joe Dassinin single vuodelta 1975. Sen sävelsivät Toto Cutugno ja Pasquale Losito ja sanoittivat Pierre Delanoë, Claude Lemesle ja Vito Pallavicini. Kappale on myös studioalbumin *Joe Dassin (Le Costume blanc)* avausraita.

"Et si tu n'existais pas" on versioitu useasti. Cutugno lauloi sen itse vuonna 1990. Kappale on käännetty muun muassa portugaliksi, hollanniksi, kreikaksi, suomeksi ja norjaksi. Hollanninkielisiä käännöksiä on useita: "De eerste keer", "Overal denk ik aan jou", "Stel dat jij niet echt bestond", "Stel nu dat jij niet bestond". Suomenkielisiä on puolestaan yksi, Chrisse Johanssonin sanoittama "Etsin kunnes löydän sun". Sen on levyttänyt usea artisti, kuten Markku Aro, Matti ja Teppo, Tauski, Marion ja Jukka Kuoppamäki.

"Et si tu n'existais pas" ylsi Belgian singlelistalla sijalle kolme keväällä 1976. Suomessa "Et si tu n'existais pas" oli 38:nneksi suurin hitti vuonna 1977.

Lähteet
-------

* Pennanen, Timo: *Sisältää hitin : levyt ja niiden esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972*. Kustannusosakeyhtiö Otava, 2006.

### Viitteet

1. ↑  Joe Dassin – Et Si Tu N'Existais Pas *Discogs.com*. Viitattu 24.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Joe Dassin – Joe Dassin *Discogs.com*. Viitattu 24.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  Et si tu n'existais pas by Toto Cutugno *Secondhandsongs.com*. Viitattu 24.9.2023. (englanniksi)
4. ↑  Joe Dassin – Et si tu n'existais pas *Ultratop.be*. Viitattu 24.9.2023. (ranskaksi)
5. ↑  Pennanen, s. 22

Aiheesta muualla
----------------

* Chordify.net: Et si tu n’existais pas

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: it:Et si tu n'existais pas
**Kolvaisjärvi** (myös *Kolvasjärvi*, ven. Ко́лвасозеро, *Kolvasozero*) on kylä Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Repolan kunnassa. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 15 kilometriä Repolasta länteen. Kylässä ei ole vakituista asutusta (vuonna 2013).

Laatokan ja Vienanmeren välisen kulkureitin varrella sijainnut Kolvaisjärven kylä mainitaan Nousia Venäläisen selvityksessä vuodelta 1555. Se oli yksi Repolan pogostan suurimmista kylistä. Vuonna 1679 siellä oli 25 taloa ja vuonna 1762 yhteensä 122 asukasta.

1900-luvun vaihteessa Kolvaisjärvi kuului Repolan volostiin ja kyläkuntaan. Vuonna 1905 siellä oli 20 taloa, 155 asukasta ja koulu. Kylän tsasouna oli omistettu suurmarttyyri Georgiokselle.

Neuvostoaikana Kolvaisjärvi kuului Repolan kyläneuvostoon. Vuonna 1933 siellä oli 244 asukasta, joista 198 oli karjalaisia ja 42 venäläisiä. 1930-luvun alussa kylään perustettiin kolhoosi Eteenpäin.

Jatkosodan aikana suomalaisten miehittämällä Kolvaisjärvellä oli poliittisesti epäluotettavan suomensukuisen väestön keskitysleiri. Vuonna 1947 kylässä oli 19 asukasta. Uudelleen perustettu kolhoosi lakkautettiin 1950-luvulla ja asukkaat siirrettiin metsäteollisuuspiirin alaisuuteen. Suomalaisten jatkosodan aikana rakentama lentokenttä jäi pois käytöstä vuonna 1973. Vuonna 1997 kylässä oli kolme asukasta.

Nykyään Kolvaisjärvellä on kymmenkunta taloa, jotka toimivat kesäasuntoina.

Lähteet
-------

* Tarma, Heikki (toim.): *Aunuksen Repola*. Joensuu: Repola-Seura r.y. 2001. ISBN 952-91-3711-7.

### Viitteet

1. ↑  Eesti Keele Instituudi kohanimeandmebaas *Eesti Keele Instituut*. Viitattu 8.6.2022.
2. ↑  Tšislennost naselenija v razreze selskih naseljonnyh punktov po sostojaniju na 1 janvarja 2013 g. *Natsionalnaja biblioteka Respubliki Karelija*. Viitattu 8.6.2022.
3. ↑  Aunuksen Repola, s. 18.
4. ↑  Aunuksen Repola, s. 27.
5. ↑  Derevnja Kolvas-ozero *Olonetskaja gubernija*. Viitattu 8.6.2022.
6. ↑  Aunuksen Repola, s. 72
7. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 8. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
8. ↑  Aunuksen Repola, s. 239.
9. ↑  Aunuksen Repola, s. 274.
10. ↑  Aunuksen Repola, s. 283.
11. 1 2  Riemuisalta Repolan reissulta *Repola-seura*. Viitattu 8.6.2022.
12. ↑  Aunuksen Repola, s. 285.
**Tulvasuojelu** tarkoittaa rakenteita ja toimenpiteitä joilla ehkäistään tulvien aiheuttamia vahinkoja. Perinteisiä keinoja tulvilta suojautumiseksi ovat vesistöjen säännöstely ja tulvapenkereet. 

Tärkeä osa suojelua on ennaltaehkäisy, mutta jos tulva kuitenkin uhkaa on ryhdyttävä suojaus- ja varoitustoimiin. Kaupunkien kasvaessa maankäytön suunnittelusta on tullut tärkeä osa tulvilta suojautumista. Tulvavaarallisilla alueilla rakenteet on rakennettava niin korkealle ettei mahdollinen tulva pääse kastelemaan niitä. Myös virtaavien vesistöjen vetämisen varmistaminen ruoppaamalla on tärkeää. 

Ilmastonmuutoksen vuoksi tulvien ennustetaan lisääntyvän Suomessa tulevaisuudessa. Suomessa huomattavan tulvariskin omaavia kohteita ovat Pori ja Rovaniemi

Lähteet
-------

1. 1 2   Suomen ympäristökeskus: Tulvariskien vähentäminen *vesi.fi*. Viitattu 22.1.2023.
2. ↑  Porin kaupunki: Porin tulvasuojeluhanke *pori.fi*.  Arkistoitu 22.1.2023. Viitattu 22.1.2023.
3. ↑  Minna Pölkki: Tulvien arvioidaan lisääntyvän tulevaisuudessa myös Suomessa, pahimmat riski­alueet ovat Rova­niemi ja Pori *HS.fi*. Viitattu 22.1.2023.
**Keijo Tapani Varis** (s. 16. lokakuuta 1961 Kuopio) on suomalainen taloustieteilijä ja johtamisen tutkija. Varis valmistui ylioppilaaksi vuonna 1981 Minna Canthin lukiosta Kuopiossa. Varis suoritti kauppatieteiden maisterin tutkinnon laskentatoimen ja rahoituksen pääaineessa vuonna 1988 ja kauppatieteiden tohtorin tutkinnon vuonna 2012 Jyväskylän yliopistossa sekä hallintotieteiden maisterin tutkinnon julkisen talouden ja yleisen hallintotieteen pääaineessa Tampereen yliopistossa vuonna 2014. 

Variksen väitöskirja käsitteli organisaatiomuutoksia ja sen nimi oli "Organisaatiokulttuurin ja johtajuusidentiteetin merkitys matriisiorganisaatiomuutoksissa". Variksen mukaan useimmat organisaatiomuutokset ovat olleet turhia.

Varis oli kansalaispuolueen aluepoliittinen asiantuntijajäsen vuonna 2016. Eduskuntavaaleissa vuonna 2019 Varis sai 24 ääntä eikä tullut valituksi.

Ennen väitöskirjaansa Varis toimi vuosina 1988–2012 eri yrityksissä taloushallinnon, strategisen johtamisen ja riskienhallinnan asiantuntija- ja johtotehtävissä muun muassa Sandudd Tapetti Oy:ssä ja Vapo-konsernissa. 

Varis on toiminut Turun ammattikorkeakoulun johtamisen maisteriohjelmien yliopettajana (johtaminen ja talousjohtaminen). Variksen julkaisut ovat käsitelleet johdon konsultointiohjelmien arviointia, yliopistojen kansainvälistymisstrategioita ja kansainvälisten maisterikoulutusohjelmien laadun arviointia, johtajien tunneälyä sekä syitä, joiden vuoksi puutteellisen tunneälyn omaavia johtajia valitaan.

Talouselämä-lehden mukaan Varis onnistui aikanaan hyvin ennusteessaan, millainen Suomi on vuonna 2010.

Variksella on kaksi tytärtä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ekonomimatrikkeli 2001, s. 1099
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Ehdokkaiden äänet *tulospalvelu.vaalit.fi*. Viitattu 22.3.2020.
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  https://web.a.ebscohost.com/abstract?
10. ↑
11. ↑
12. ↑
|  |
| --- |
|  |
| Perustettu: | 1994 |
| Perustaja, hallituksen puheenjohtaja: | Olli Muurainen |
| Toimitusjohtaja: | Jenni Tolonen |
| Toimistot: | Amsterdam, Helsinki, Kööpenhamina, München, Tukholma, Oslo, Varsova, Wien, Singapore ja Zürich |
| Päätuotteet: | Ylimmän johdon kutsuvierastilaisuudet:
- 600Minutes
- IndustryForum
- ExecutiveForum
- Conference  |
| Liikevaihto: | 25 MEUR (2011) |
| Henkilökuntaa: | 300 |
| Kotisivu: |  |
|

**Management Events** Oy on ylimmän johdon kutsuvierastilaisuuksiin ja konferensseihin erikoistunut yritys. Yritys tuo yhteen toimiala- ja toimenkuvakohtaisesti suurimpien organisaatioiden päättäjät. Management Events järjestää vuosittain lähes 200 kutsuvierastilaisuutta ympäri Eurooppaa. Tilaisuudet tarjoavat kutsuvieraille ajankohtaista tietoa, mahdollisuuden verkostoitua keskeisten päättäjien kanssa sekä kohdata johtavat ratkaisuntarjoajat tuleville hankinnoilleen. 

Yritys toimii Euroopassa ja Aasiassa 11 maassa: Hollanti, Itävalta, Norja, Puola, Ruotsi, Saksa, Suomi, Sveitsi, Tanska, Turkki ja Singapore. Yritys työllistää noin 300 henkeä ja työntekijöiden keski-ikä on 28 vuotta.

Yrityksen perustaja, Olli Muurainen, on palkittu muun muassa Suomen Entrepreneur of the Year 2010 -tunnustuksella.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Marco Baruffato** (s. 28. helmikuuta 1965 Varese) on italialainen jalkapallovalmentaja. Hän on toiminut Suomessa valmennustehtävissä Veikkausliigassa pelaavassa Tampereen Ilveksessä.

Vuonna 1988 Baruffato valmistui Università Cattolica del Sacro Cuore -yliopistosta kotimaastaan. Baruffato on toiminut urallaan jalkapallon lisäksi myös muun muassa lentopallon, uinnin ja koripallon juniorivalmennuksessa. Hän toimi pitkään kotikaupunkinsa seuran Varese Calcion valmennuksessa.

Tampereen Ilveksessä Baruffato on toiminut vuodesta 2013 alkaen. Kaudeksi 2015 hänet nimettiin seuran kakkosvalmentajaksi. Lokakuussa 2015 Baruffatosta tuli seuran Veikkausliigassa pelaavan edustusjoukkueen väliaikainen päävalmentaja Keith Armstrongin irtisanomisen jälkeen. Baruffato valmensi Ilvestä kauden loppuun saakka. Baruffato nimettiin Naisten Liigassa pelaavan Ilveksen päävalmentajaksi kaudelle 2016, mutta hän vetäytyi tehtävästä ennen kauden alkua omasta tahdostaan.

Baruffatolla on suomalainen vaimo ja kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Inside Ilves: Marco Baruffato – kansainvälisiä tuulahduksia  24.2.2020. Ilves. Viitattu 29.11.2021.
4. ↑  Sirkkiä-Jarva, Sari & Naakka, Anna-Maija: Keith Armstrong ei jatka Ilveksessä *Yle Urheilu*.  7.10.2015. Viitattu 29.11.2021.
5. ↑  Kymppipaikka.fi: Ilves vaihtaa valmentajaa *www.kymppipaikka.fi*. Viitattu 12.6.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Keith Armstrong** | **Tampereen Ilveksen päävalmentaja**10–12/2015 | Seuraaja:**Jarkko Wiss** |
**Alf Ivar Eriksen** (s. 7. maaliskuuta 1942 Hamar) on entinen norjalainen pikaluistelija. Eriksen oli maailman parhaita keskimatkojen (1 000–3 000 metriä) luistelijoita 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa.

Ivar Eriksen aloitti pikaluistelu-uransa kaudella 1958–1959 synnyinseudullaan Hamarissa. Myöhemmin hän siirtyi edustamaan oslolaisseuraa. Eriksen nousi pinnalle vuonna 1963, kun hän teki Oslon Bislettillä maailmanennätyksen 3 000 metrillä ajalla 4.33,0. Seuraavan vuoden olympialaisissa Innsbruckissa tuli kuudes sija 1 500 metrillä. Vuoden 1968 olympialaisissa Grenoblessa hän saavutti ainoan kansainvälisen palkintosijansa saavuttaessaan hopean 1 500 metrillä. Seuraava vuonna Eriksen teki vielä ME:n 1 000 metrillä Inzellissä ajalla 1.19,5.

Pikaluistelussa tapahtui 1960-luvun lopulla merkittäviä muutoksia. Vuonna 1970 pidettiin ensimmäiset sprintterien MM-kisat Yhdysvaltain West Allisissa. Eriksen sijoittui kisoissa neljänneksi. Seuraavan vuoden sprintterien MM-kisoissa Saksan Inzellissä.*selvennä*

Luistelun ammattimaistumisen myötä sprintteriluistelijat itse alkoivat suunnitella omaa ammattilaissarjaa lyhenteellä ISSL. Ivar Eriksen liittyi siihen. Ammattilaisliiga pyöri Euroopassa kaksi talvikautta päättyen keväällä 1974 rahoitusvaikeuksiin. Sen jälkeen Eriksen on toiminut luisteluvalmentajana Oslossa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 500 metriä: 39,1
* 1 000 metriä: 1.19,2
* 1 500 metriä: 2.04,0
* 3 000 metriä: 4.30,9
* 5 000 metriä: 7.55,6
* 10 000 metriä: 16.33,4

Lähteet
-------

1. ↑  3 000 metrin maailmanennätyksen kehitys speedskatingstats. Viitattu 21.2.2015. (englanniksi)
2. ↑  Ivar Eriksen ja olympiasijoitukset sports-reference.  Arkistoitu 17.12.2012. Viitattu 21.2.2015. (englanniksi)
3. ↑  1 000 metrin maailmanennätyksen kehitys speedskatingstats. Viitattu 21.2.2015. (englanniksi)
4. ↑  Ivar Eriksen speedskatingstats.  Arkistoitu 22.2.2015. Viitattu 21.2.2015. (englanniksi)
**Falköpingin taistelu** (myös **Åslen taistelu**) oli helmikuussa vuonna 1389 Falköpingin ulkopuolella Ruotsissa käyty taistelu, jossa Tanskan kuningattaren Margareetan kannattajat löivät Ruotsin kuninkaan Albrekt Mecklenburgilaisen joukot. Falköpingin taistelu ratkaisi käytännössä sen, että Albrekt joutui luopumaan Ruotsin kruunusta (1395).

Historia
--------

Keskiajan lopulla oli Ruotsissa Mecklenburgin suvun ja ylimystön välillä paljon epäsopua. Ylimystö tajusi, että ainoa keino päästä eroon Albrekt Mecklenburgilaisesta ja hänen tukijoistaan oli pyytää ulkopuolista apua. He pyysivät apua kuningatar Margaret I:ltä, joka hallitsi Norjaa ja Tanskaa. Margaret lupasi auttaa, ja pian hänet julistettiinkin myös Ruotsin hallitsijaksi.

Kun Albrekt kuuli Margaretin liitosta ruotsalaisylimystön kanssa, hän matkusti synnyinmaahansa Saksaan pyytääkseen apujoukkoja. Samaan aikaan hän ivasi Margaretia "Kuningas housuttomaksi". Albrekt lähetti myös Margaretille tervehdyksen, että hänen tulisi pysyä kotonaan neulomassa.

Vuonna 1389 Margaretin armeija, joka koostui pääasiassa ritareista eri puolilta Skandinaviaa, kohtasi Albrektin armeijan Falköpingin kaupungissa Ruotsissa. Margaretin armeija voitti saksalaiset ja otti Albrektin kiinni laittaen tämän kuudeksi vuodeksi vankilaan. Margaretista tuli Ruotsin hallitsija.

Seuraukset
----------

Margaretin aikana Ruotsissa oli keskiajan pisin rauhan jakso.

Lähteet
-------

* Historian Suursanakirja (1998)
*
Radovan Richta
**Radovan Richta** (6.6.1924-21.6.1983) oli tšekkiläinen sosiologi ja filosofi. Hän kannatti ajatusta tieteellis-teknisestä vallankumouksesta, jossa henkinen työ korvaisi ruumiillisen työn. Vuonna 1966 hän toimitti teoksen, joka julkaistiin vuonna 1969 englanniksi nimellä *Civilization at the Crossroads : Social and Human Implications of the Scientific and Technological Revolution*. Teoksen alkukielinen nimi on *Civilizace na rozcestí.*

Toisen maailmansodan aikana Richta osallistui saksalaismiehityksen vastaiseen vastarintaliikkeeseen ja joutui vangituksi. Sodan jälkeen hän liittyi kommunistiseen puolueeseen, kirjoitti artikkeleita *Tvorba -*nimiseen kommunistiseen kulttuurialan julkaisuun ja toimi tutkijana. Vaikka Richtalla ei ollut akateemista koulutusta, hänet nimitettiin vuonna 1969 tieteellisen tutkimusinstituutin johtajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Radovan Richta - Monoskop *monoskop.org*.
2. ↑  Civilization at the Crossroads: Social and Human Implications of the *taylorfrancis.com*.
3. 1 2  Radovan Richta - Trivia, Family, Bio *famousbirthdays.com*.
4. ↑  "Are we still behaving as revolutionaries?": Radovan Richta, theory of revolution and dilemmas of reform communism in ... *link.springer.com*.
**Saapaskosken kanava** on Pielisjoessa Saapaskosken kohdalla sijaitseva kanava, joka on nykyisin pois käytöstä sen jälkeen kun Kuurnan voimalaitos valmistui vuonna 1971.

Saapaskosken kanava rakennettiin 1877–1878 kapean kosken lähellä olleen Myllyniemen kannaksen poikki. Kanavan pituus oli 510 metriä ja siinä oli yksi puurakenteinen sulku, jonka pituus oli 35,6 metriä, leveys 7,7 metriä ja syvyys 2,1 metriä. Sulku muutettiin kivirakenteiseksi 1912-1913. Nykyisin kanavasta on jäljellä sulkukammio, aallonmurtaja ja kanavanvartijan talo. Kanavan sulkuportit on poistettu ja kanavassa käy voimakas virtaus. Kanavaa ei voi käyttää veneliikenteeseen, koska veneet kaatuisivat näkyvissä olevaan sulun yläportin kynnykseen. Sulun yli johti puinen silta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen kanavat: Saapaskosken kanava *Yksityinen sivusto*.  Arkistoitu 18.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Museovirasto, Rakennettu kulttuuriympäristö. Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt 1993 -luettelo: Saapaskosken kanava

Vuoksen vesistön kanavat

|  |  |
| --- | --- |
| Heinäveden reitti | Karvion kanava | Kerman kanava | Pilpan kanava | Vihovuonteen kanava |
| Iisalmen reitti | Ahkiolahden kanava | Nerkoon kanava |
| Juojärven reitti | Kaavinkosken kanava | Taivallahden kanava | Varistaipaleen kanava |
| Leppävirran reitti | Konnuksen kanava | Naapuskosken kanava | Taipaleen kanava |
| Nilsiän reitti | Lastukosken kanava | Juankosken kanava | Karjalankosken kanava |
| Pielisen reitti | Joensuun kanava | Kaltimon kanava | Kuurnan kanava |
| Muita kanavia | Ketveleen kanava | Kuivataipaleen kanava | Saarikosken kanava | Raikuun kanava | Saimaan kanava |
**Haleh Sahabi** (1957 – 1. kesäkuuta 2011) oli iranilainen ihmisoikeus- ja demokratia-aktivisti. Hän oli Ezzatollah Sahabin tytär. Haleh Sahabi kuoli isänsä hautajaisissa sydämenpysähdykseen.

Lapsuus
-------

Sahabi syntyi vuonna 1957 Teheranissa, Iranissa. Hänen isänsä Ezzatollah Sahabi oli poliitikko ja hänen äitinsä Zahra Ataein eno oli Mehdi Bazargan. Haleh Sahabi oli naimisissa Mohammad Shamekhin kanssa ja heillä oli poika.

Pidätys
-------

Sahabi oli "Mothers for Peace" -ryhmän jäsen, ja hän kampanjoi ahkerasti naisten oikeuksien puolesta. Hänet pidätettiin 5. elokuuta 2009, kun Mahmud Ahmadinežad oli valittu jatkokaudelle Iranin presidentiksi. Sahabi oli yksi hallituksen vastaisista mielenosoittajista. Hän sai kahden vuoden vankeustuomion, mutta hänet vapautettiin väliaikaisesti isänsä hautajaisiin.

Kuolema isän hautajaisissa
--------------------------

Isänsä Ezattollah Sahabin hautajaisissa Sahabin kerrotaan joutuneen riitaan useiden Basij-miliisien kanssa. Hänen poikansa Yahya Shamekhin mukaan

> "Kun veimme isoisäni ruumista hautajaisseremoniaan, viranomaiset yrittivät estää seremonian, jolloin tunnelma muuttui hyvin levottomaksi... Lopulta he sieppasivat ruumiin väkivalloin ja veivät sen pois. Sitten äitini kaatui maahan ja meni tajuttomaksi. Lääkäri kertoi hänen kuolleen sydänkohtaukseen."
> 
> 

Erään nimettömänä pysyvän toimittajan mukaan "suuri määrä" turvallisuusjoukkoja pahoinpiteli useita surijoita, joukossa Sahab. Iranin ihmisoikeusjärjestö antoi julkilausuman, jossa tapahtumaa kuvattiin "tragediaksi", joka osoittaa "syvää halveksuntaa perinteitä kohtaa, jotka kuuluvat kaikille iranilaisille". Järjestö on pyytänyt Iranin oikeuslaitosta tutkimaan tapausta ja kieltämään turvallisuusjoukkojen osallistumisen hautajaisiin sekä kaiken fyysisen ja henkisen väkivallan hautajaisissa.

Turvallisuusjoukkojen päällikkö Alireza Janeh kiistää hautajaisissa olleen minkäänlaisia yhteenottoja. Hänen mukaansa Sahab kuoli sydänvaivoihin, joita oli pahentanut "stressi ja lämmin sää".

Lähteet
-------

1. ↑  Ezzatollah Sahabi's daughter dies  1.6.2011. BBC. Viitattu 1.6.2011. (persiaksi)
2. ↑  Haleh Sahabi *iranian.com*.  1.6.2011.  Arkistoitu 26.2.2017. Viitattu 1.6.2011. (englanniksi)
3. ↑  Hale Sahabi's son said his mother dies after a cardiac arrest *kaleme.com*.  1.6.2011.  Arkistoitu 13.6.2015. Viitattu 1.6.2011. (persiaksi)
4. 1 2 3 4  Asgari, Mohsen: Iran: Haleh Sahabi dies at funeral of Ezatollah Sahabi BBC. Viitattu 2.6.2011. (englanniksi)
5. ↑  Haleh Sahabi was arrest *radiofarda.com*.  2009. Viitattu 1.6.2011. (persiaksi)
6. 1 2  Daughter of Deceased Dissident Dies Following Attack During Father’s Burial  1.6.2011. Iranin ihmisoikeudet. Viitattu 2.6.2011. (englanniksi)
**Rybinsk** (ven. Ры́бинск) on runsaan 200 000 asukkaan kaupunki Jaroslavlin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan ja Šeksnan yhtymäkohdassa.

Historia
--------

### Varhaiset vaiheet

Rybinsk on yksi slaavien vanhimpia kaupunkeja Volgan varrella. Ensimmäisen kerran paikka mainitaan vuonna 1071 nimellä *Ust-Šeksna* eli "Šeksnan suu". Seuraavan neljän vuosisadan ajan kaupunkia kutsuttiin vaihtelevasti Ust-Šeksnaksi ja Rybinskiksi. Vuodesta 1504 se mainitaan nimellä *Rybnaja Sloboda* ("kalastuskylä"). Nimi johtunee siitä, että kaupungista vietiin paljon sampia muualle.

1600-luvulla sloboda vaurastui kaupalla Länsi-Euroopan kanssa. Silloin rakennettiin useita kivikirkkoja, joista vain yksi on säilynyt nykypäivään. Vanhempaa arkkitehtuuria voi löytää kaupungin ulkopuolelta.

### Kultakausi

1700-luvulla kylän kaupan määrä kasvoi. Katariina II myösi Rybnaja Slobodalle kaupunginoikeudet 1777 ja nimesi sen Rybinskiksi. Kylän satamassa suuret Volgan alukset purettiin pienempiin veneisiin, jotka jatkoivat matkaa matalaan Mariinskin kanavaan, joka yhdistää Keski-Venäjän Itämereen. Kaupungissa oli 7 000 asukasta, mutta siellä saattoi kerrallaan majoittua 170 000 merimiestä ja 2 000 alusta.*lähde?* Vähitellen pieni satama tuli tunnetuksi "proomujen pääkaupunkina".

Kaupungin tunnetui maamerkki, uusklassinen Kristuksen kirkastumisen katedraali, rakennettiin Volgan rannalle vuosina 1838–1851.

Ylisen Volgan kauppakeskuksena Rybinsk houkutteli ulkomaalaisia Länsi-Euroopasta. Tämän myötä Rybinskiin rakennettiin sekä luterilainen että roomalais-katolinen katedraali.

### 1900-luku

Neuvostovuosina Rybinskin nimi vaihtui neljä kertaa: Štšerbakov (1946), jälleen Rybinsk (1957), Andropov (1984) ja jälleen Rybinsk (1989).

Tärkeimmät teollisuudenalat nyky-Rybinskissä ovat lentokoneiden moottorien valmistus ja vesivoimalaitos. Kuten asiantuntijat varoittivat, Rybinskin jättiläispato, joka pitää takanaan Rybinskin tekojärveä (aikoinaan oli maailman suurin tekojärvi), asettaa kaupungin suureen vaaraan, jos pato murtuu.

Katso myös
----------

* Venäjän kultainen rengas

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rybinsk** Wikimedia Commonsissa

* Rybinskiin keskittynyt portaali (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Ympäröivän Rybinskin piirin kotisivut (venäjäksi)

Jaroslavlin alueen vaakunaJaroslavlin alueen kaupungit
**Päähallintopaikka: Jaroslavl**  

Danilov | Gavrilov-Jam | Ljubim | Myškin | Pereslavl-Zalesski | Pošehonje | Rostov | Rybinsk | Tutajev | Uglitš
**Z1 Battle Royale** (ennen H1Z1) on Daybreak Game Companyn kehittämä ja julkaisema selviytymispeli. Peli julkaistiin 17. helmikuuta 2016 Windowsille Steam-palvelussa.

Historia
--------

Alkuperäinen *H1Z1* päätettiin jakaa kahteen eri peliin: *H1Z1: Just Survive* ja *H1Z1: King of the Kill*. *H1Z1: Just Survive* keskittyisi pelkästään avoimen pelimaailman selviytymiseen ja *H1Z1: King of the Kill* sisältäisi vain pelaajien välisen Battle Royale pelimuodon. Myöhemmin *H1Z1: Just Surviven* nimeksi tuli *Just Survive* ja *H1Z1: King of the Killistä* tuli pelkkä *H1Z1*.

Uuden kehittäjän NantG:n myötä pelin nimi on muuttunut jälleen: uusi nimi on *Z1 Battle Royale* (*Z1BR*) ja pelimuoto palaa *King of the Kill* -aikaiseen versioon.

King of the Kill
----------------

Pelin alussa 150 pelaajaa laskeutuu laskuvarjoilla suurelle kartalle. Jokaisen pelaajan on hankittava nopeasti itselleen tarvikkeita ja taisteltava muita pelaajia vastaan. Kartan reunoilta tulee myrkyllistä kaasua, joka peittää pelin lopussa lähes koko kartan. Kartalle määritetään aina turva-alue mihin kaasu ei tule ja pelaajien on pyrittävä menemään sille alueelle. Alue pienenee pelin kuluessa lopulta niin pieneksi, että viimeisetkin hengissä olevat pelaajat löytävät väkisin toisensa. Pelin voittaa se pelaaja tai joukkue, joka on viimeisenä hengissä.

Pelissä on kolme eri pelimuotoa *solo*, *duo* ja *fives*. *Solo*-pelimuodossa kukin pelaaja pelaa yksin. *Duo*-pelimuodossa on kahden pelaajan joukkueita, jotka taistelevat toisiaan vastaan. *Fives*-pelimuodossa on 5 pelaajan joukkueita.

Just Survive
------------

Daybreak Games ilmoitti elokuussa 2018 pelin sulkemisesta lokakuun loppuun mennessä pelaajien vähyyden vuoksi. Peli perustui H1Z1:n alkuperäiseen pelimuotoon, jossa pelaajat selviytyvät avoimessa pelimaailmassa taistellen zombeja ja toisiaan vastaan saatavilla olevista resursseista. Peli ei koskaan päässyt ennakkojulkaisusta täyteen julkaisuun.

Lähteet
-------

1. ↑  H1Z1: King of the Kill on Steam *store.steampowered.com*. Viitattu 10.4.2017. (englanniksi)
2. ↑  H1Z1 is splitting into two games, headed to consoles *polygon.com*. Viitattu 10.4.2017. (englanniksi)
3. ↑  NEW LOOK, NEW NAME, ALL H1Z1 *h1z1.com*. Viitattu 13.10.2017. (englanniksi)
4. ↑  Owen S. Good: H1Z1 changed its name again, this time to Z1 Battle Royale  7.3.2019. Polygon. Viitattu 8.3.2019.
5. 1 2  Owen S. Good: Just Survive — H1Z1’s original mode — is shutting down in October  25.8.2018. Polygon. Viitattu 9.3.2019.
6. ↑  Alissa McAloon: Daybreak Games closing down Just Survive servers in October  27.8.2018. Gamasutra. Viitattu 9.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* *Z1 Battle Royale* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Just Survive* MobyGamesissa (englanniksi)
**Nerehta** (ven. Не́рехта) on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Nerehta- ja Volgaan laskevan Solonitsa-joen yhtymäpaikassa 46 kilometriä Kostromasta lounaaseen. Kaupunki on Nerehtan piirin keskus. Siellä haarautuvat Jaroslavliin, Kostromaan ja Ivanovoon johtavat rautatiet.

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 22 828 henkeä.

Paikkakunta tunnetaan vuodesta 1214 lähtien. Paikan nimi tulee samannimisestä joesta, jonka nimi on merjalaista alkuperää. 1300–1700-luvulla se oli suolan tuotannon ja 1700-luvulta lähtien käsityöammattien keskus. Vuonna 1778 Nerehtasta tuli Kostroman lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki.

Nykyään kaupungissa on tekstiili-, konepaja-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Nähtävyyksiä ovat vuosina 1676–1678 rakennettu Pyhän Vladimirin kirkko, Pyhän Nikolaoksen kirkko (1710–1725), Kazanin katedraali (1709–1713), klassistinen kauppahalli (1836) sekä lukuisat koristeelliset puutalot.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 13.9.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Arja Ahlqvist:   *Merjalaiset - suurten järvien kansaa*, 1998.  Virittäjä.

### Lähteet, joihin ei ole viitattu

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 294. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nerehta**.
* Nerehtan kaupungin ja piirin sivusto (venäjäksi)

  

Kostroman alueen vaakunaKostroman alueen kaupungit
**Hallinnollinen keskus: Kostroma**  

Bui | Galitš | Kologriv | Makarjev | Manturovo | Neja | Nerehta | Šarja | Soligalitš | Tšuhloma | Volgoretšensk
**Carl Friedrich von Gerber** (11. huhtikuuta 1823 – 23. joulukuuta 1891) oli saksalainen oikeustieteilijä ja valtiomies.

Gerber edusti saksalaisen valtio-oikeuden myöhäisperustuslaillista koulukuntaa, ja hänen pääteoksensa oli *Grundzüge des öffentlichen Rechtts* (1865). Gerber hahmotteli vastausta kysymykseen, millaiseksi valtio on oikeudellisessa suhteessa miellettâvä, jotta valtioon kohdistuva oikeudellinen sääntely olisi ylipäätään mahdollista. Hänen valtio-oikeudellisen järjestelmänsä perusajatuksena oli yksityisoikeuden tavoin vapaa tahdonvalta, mutta yksityisoikeudesta poiketen tuon tahdonvallan kantajana oli valtio oikeushenkilönä. Oppi valtion oikeushenkilöllisyydestä toimi valtio-oikeudellisen sääntelyn ennakkoehtona. Gerber korosti, että hänen hahmottelemansa käsitejärjestelmä on pätevã vain nykyaikaisen yhteiskunnan oloissa mutta ei sen sijaan keskiaikaisten tai feodaalisten suhteiden vallitessa.

Lähteet
-------

* Tuori, Kaarlo: *Oikeusjärjestys ja oikeudelliset käytännöt*. Helsinki: Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 2013.

### Viitteet

1. ↑  Tuori 2013, s. 122
2. ↑  Tuori 2013, s. 130
3. ↑  Tuori 2013, s. 135–136
4. ↑  Tuori 2013, s. 137
**Kotovo** (ven. Ко́тово) on taajama ja maalaiskunta Novgorodin alueen Okulovkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Peretnajoen rannalla 19 kilometriä Okulovkasta koilliseen. Kunnan pinta-ala on 185,49 neliökilometriä. Taajamassa on 1500 ja kunnassa 2300 asukasta (vuonna 2009).

Kotovon kunta rajoittuu lännessä Borovjonkan ja etelässä Kulotinon kuntiin sekä idässä Borovitšin ja pohjoisessa Ljubytinon piireihin. Pinta-alasta 74,8 % on metsää ja 14,6 % maatalousmaata.

Kunta on muodostettu vuonna 2005 entisistä Toporokin ja Peretjonkan kyläneuvostoalueista. Keskustaajaman lisäksi siihen kuuluu Toporokin taajama sekä 9 kylää: Gorbatšovo, Katašino, Krenitšno, Peretjonka-1, Peretejoka-2, Petrovo, Terebljany-1, Terebljany-2 ja Velikuša. Lähes kaksi kolmasosaa kuntalaisista asuu Kotovossa. Toinen suurempi asutuskekus on lähes 700 asukkaan Toporok.

Kotovosta on linja-autoyhteys Okulovkaan. Taajaman kautta kulkee myös vuonna 1941 rakennettu Okulovkan ja Neboltšin välinen yhdysrata. Työvoimasta 28 % käy töissä kunnan ulkopuolella (vuonna 2009). Omassa kunnassa työskentelevistä lähes kolme neljäsosaa on valtionhallinnon palveluksessa. Kotovossa on varuskunta ja Toporokissa vankisiirtola. Lisäksi toimii huonekaluja valmistava osuuskunta.

Kotovon palveluja ovat keskikoulu, varuskunnan kerhotalo, kirjasto ja poliklinikka. Nähtävyyksiin kuuluvat Velikušan lähellä sijaitsevat keskiaikaiset kumpuhaudat, 1800-luvulla rakennetut Petrovon kirkot sekä runoilija Aleksandr Kovalenkovin kotitalo Peretjonka-1:ssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Administratsija Kotovskogo gorodskogo poselenija: Generalnyi plan *kotovoadm.ru*. Viitattu 9.4.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Okulovski munitsipalnyi raion: Poselenija *okuladm.ru*.  Arkistoitu 21.4.2012. Viitattu 9.4.2012. (venäjäksi)
3. ↑  Administratsija Novgorodskoi oblasti: Vizit Gubernatora Sergeja Mitina v Okulovski raion *region.adm.nov.ru*. Viitattu 9.4.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  UFSIN Rossii po Novgorodskoi oblasti: FKU KP-6 *ufsin.natm.ru*.  Arkistoitu 19.2.2012. Viitattu 9.4.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kotovon kunnan sivusto (venäjäksi)
CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bronnitsa**.
**Bronnitsa** (ven. Бро́нница) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mstajoen varrella 25 kilometriä Novgorodista itään. Kylässä on 2 700 ja kunnassa 3 800 asukasta (vuonna 2009).

Bronnitsan kunnan pinta-ala on 709,1 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Malaja Višeran piiriin, kaakossa Novgorodin piirin Proletarin kuntaan, etelässä Ilmajärveen sekä lännessä Volotovon ja pohjoisessa Savinon ja Novoselitsyn kuntiin. Pinta-alasta 40,4 % on metsää, 31,1 % maatalousmaata ja 25,9 % vesialueita.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 18 kylää: Belaja Gora, Bolšije Dorki, Bolšoje Lutšno, Dubrovka, Glebovo, Holynja, Lokotok, Maloje Lutšno, Monkoševo, Navolok, Novoje Selo, Polosy, Priluki, Russko, Tšastova, Tšavnitsy, Tšurilovo ja Voitsy.

Kylän kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välisen M10-valtatien vanha reitti. Kunnassa on yksi maatalousyritys ja kolme yksityistilaa. Neuvostoaikana toiminut posliinitehdas teki konkurssin 1990-luvulla. Yli puolet työvoimasta työskentelee Novgorodissa tai Pietarissa.

Bronnitsassa on lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja lääkärin vastaanotto. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Bronnitsan, Navolokin ja Holynjan kirkot, vuosina 1826–1836 rakennettu Višeran kanava sekä toisen maailmansodan muistomerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Generalnyi plan: Bronnitskoje selskoje poselenije, Novgorodski raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2009. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 16.12.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Bronnitskoje selskoje poselenije: Predprijatija *bronnicaadm.ru*. Viitattu 16.12.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Ekonomika i vremja: Vozroždenije posle bankrotstva *bronnicaadm.ru*. Viitattu 16.12.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Bronnitsan kunnan sivusto (venäjäksi)
**Hannu Tapio Flink** (s. 25. syyskuuta 1938 Pukkila) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Flinkin vanhemmat olivat kirvesmies Sulo Flink ja Helga Sipilä ja hänen puolisonsa on merkantti Ritva Tellervo Takanen. Flink valmistui kauppateknikoksi 1968 ja mainoshoitajaksi 1970 Markkinointi-instituutista. Hän oli V. Luhtanen Oy:n, vuodesta 1971 Luhta Oy ja vuodesta 1993 L-Fashion Group Oy, tukkuliikkeen varastomies 1954–1957, varastopäällikkö 1957–1959, myyntiedustaja 1960–1962, kenttäpäällikkö 1963–1964 ja markkinointipäällikkö 1965–1974 sekä Luhta-Tukun, vuodesta 1985 L-Trading, johtaja 1975–1997. Flinkillä on ollut myös useita kaupan alan ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Hannu Flink (1938–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 10.9.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 19.9.2023.
2. ↑  Arvonimet.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 8.6.1996, nro 153, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 19.9.2023.  (ei-vapaa)
**Sorel-Tracy** on noin 34 000 asukkaan teollisuus- ja satamakaupunki Québecin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Richelieujoen ja Saint Lawrencen yhtymäkohdassa, noin 80 kilometriä Montréalista koilliseen. Kaupungin suurimpia työllistäjiä ovat telakkateollisuus sekä raudan, teräksen ja titaanin valmistukseen keskittynyt metalliteollisuus. Lisäksi siellä valmistetaan vähemmässä määrin tekstiilejä, vaatteita, muovia, betonia sekä valaisimia.

Historia
--------

Sorelin satama.
Sorel ja Tracy olivat itsenäisiä kuntia aina vuoteen 2000 asti, jolloin ne liitettiin yhteen Sorel-Tracyn kaupungiksi. Molemmat paikkakunnat saivat alkunsa vuonna 1672, jolloin niiden maat annettiin läänityksenä Pierre de Saurelille, Uuden-Ranskan Carignan-Salières -rykmentissä palvelleelle kapteenille. Tämä nimesi Sorelin alun perin *Saureliksi* itsensä mukaan, mutta britit muuttivat nimen vuonna 1787 *William Henryksi* Englannin kuningas Yrjö III:n pojan kunniaksi. Nimi palautettiin entiselleen vuonna 1860 mutta uudessa kirjoitusasussa *Sorel*. Tracy tunnettiin *Saint-Joseph-de-Sorelin maaseurakuntana* vuoteen 1954 asti, jolloin siitä tuli kaupunki ja nykyinen nimi otettiin käyttöön. Nimi on peräisin Tracyn markiisilta Alexandre de Prouvillelta, joka rakensi seudulle vuosina 1663–67 linnoituksen toimiessaan Uuden-Ranskan sotilaskuvernöörinä.

Vuonna 1781, Yhdysvaltain vapaussodan loppuvaiheessa, Québecin kuvernööri Sir Frederick Haldimand rakensi kartanon Richelieujoen rannalle aikomuksenaan perustaa siirtokunta Yhdysvalloista paenneille lojalisteille. Heitä muutti seudulle kuitenkin suhteellisen vähän. 1800-luvun puoliväliin mennessä sekä Soreliin että Tracyyn oli syntynyt saha- ja telakkateollisuutta ja Sorelin ja Champlainjärven välillä oli aloitettu säännöllinen rahtiliikenne Richelieujokea pitkin. Kylät hyötyivät myös Montréalin ja Québecin välisestä kaupankäynnistä ja niiden väkiluku kasvoi tasaisesti, kunnes Sorel sai kaupunkioikeudet vuonna 1889. Toisen maailmansodan aikana sotateollisuus työllisti yli 20 000 ihmistä molemmissa kaupungeissa. Sotaa seurasi lyhyt lamakausi, joka katkesi 1950-luvulla alkaneeseen uuteen kasvun ja kaupungistumisen aikakauteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Community Profiles from the 2006 Census Statistics Canada.  Arkistoitu 24.8.2020. Viitattu 19.12.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Taschereau, Sylvie: Sorel *The Canadian Encyclopedia*. Historica-Dominion. Viitattu 19.12.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3 4 5  Durflinger, Serge: Tracy *The Canadian Encyclopedia*. Historica-Dominion. Viitattu 19.12.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
**Markku Matti Hakuri** (s. 23. tammikuuta 1946 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija.

Elämä ja ura
------------

Hakuri valmistui ylioppilaaksi vuonna 1965, valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1971 ja taidemaalariksi Suomen kuvataideakatemiasta vuonna 1976. Hän on toiminut kuvataiteilijana vuodesta 1976 lähtien. Hän on osallistunut lukuisiin ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin niin Suomessa kuin ulkomailla. Hänen julkisia teoksiaan on Helsingissä, Espoossa  ja Jyväskylässä. Hänen töitään on useissa julkisissa ja yksityisissä kokoelmissa niin Suomessa kuin ulkomailla. Ympäristötaideprojektit ovat olennainen osa Hakurin taiteellista työtä.

Aktiivisen taiteilijauransa lisäksi Hakuri on toiminut opettajana mm. Teatterikorkeakoulussa, Suomen kuvataideakatemiassa ja vuosina 2000 – 2012 hän on toiminut Aalto yliopistossa ympäristötaiteen professorina. Hän on myös työskennellyt vierailevana opettajana muun muassa seuraavissa oppilaitoksissa: Lundin yliopisto (Ruotsi), Middlebury College (USA), E.S.A.G. (Pariisi, Ranska), University of Porto (Portugali), Ringling College (Sarasota, USA), St Lucas Art University (Antwerpen, Belgia) ja Tsinghua University (Peking, Kiina).

Hakuri on myös suunnitellut useita ympäristötaideteoksia ja toiminut lavastajana sekä visualisoijana muun muassa Savonlinnan oopperajuhlilla, Suomen kansallisoopperassa, Helsingin kaupunginteatterissa, Kansallisteatterissa, Ryhmäteatterissa, Finlandia-talossa ja Eestin Draamateatterissa.

Hänen saamiaan tunnustuspalkintoja ovat vuonna 2015 Aalto-yliopisto, Pallas Athene-palkinto, 2009 Uudenmaan taidepalkinto / 1992 Espoon kulttuuripalkinto. Hakurin toimittama kirja, Paikka vai tila /Place or Space sai Antalis Design & Print Award 2014 luokassa Vuoden kirja 3. palkinnon.

Hakurille taiteen tekeminen on kokeilua ja tietoista riskin ottamista. Hänelle taide merkitsee maailmassa olemisen sanakirjaa, jonka sisällön määrittelee kuvittelun ja tiedon kohtalonyhteys.

Teoskuvia
---------

* Tähtilisko, 1984, Espoo.*Tähtilisko*, 1984, Espoo.
* Suuri kompassi, 1991, Jyväskylä.*Suuri kompassi*, 1991, Jyväskylä.
* Kielo, 2006, Espoo.*Kielo*, 2006, Espoo.
* Tuulenpesä, 2008, Helsinki.*Tuulenpesä*, 2008, Helsinki.
* Tuulenpesä. 2008, Helsinki. Kuva sivusta.*Tuulenpesä*. 2008, Helsinki. Kuva sivusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakuri, Markku *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Suomen Taiteilijaseura. Viitattu 7.7.2021.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Tähtilisko. Espoon perinneseura.
4. ↑  Kielo-veistos pysyy Espoon Kauklahdessa. hs.fi 7.10.2006 (tilaajille).
5. ↑  Julkiset taideteokset Jyväskylässä.
6. ↑
7. ↑
8. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Taik (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |