recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee Charpentier-aatelissukua. Muita merkityksiä täsmennyssivulla.*
Charpentier-suvun vaakuna Ruotsin ritarihuoneella
**Charpentier** (ransk. [ʃaʁpɑ̃tje], ruots. [ˈʃarpantieː]) on vanha ranskalainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on introdusoitu Ruotsin sekä Suomen ritarihuoneisiin, joista edeltävään numerolla 765 vuonna 1668 ja jälkimmäiseen numerolla 64 vuonna 1818. 

Normandialainen Toussaint Charpentier (s. 6.3.1611 Pavilly, Normandia) astui vuonna 1630 Ruotsin palvelukseen ja seurasi Axel Oxenstiernaa Erfurtiin, missä kuningas Kustaa II Adolf otti hänet palkkasoturikseen. Charpentier oli Savonlinnan komppaniansa vänrikki 1639, kapteeniluutnantti 1643, kapteeni 1646, majuri 1657 ja viimein 1660 everstiluutnantti Turun läänin ratsuväkirykmentissä. Hänet aateloitiin vuonna 1664 ja merkittiin Ruotsin ritarihuoneeseen numerolla 765. Charpentier erosi palveluksesta 1678 ja sai eläkettä vuodesta 1681. 1683 Charpentier vetäytyi omistamalleen Hahkialan kartanolle, missä eli kuolemaansa 4.10.1683 saakka. Hänet haudattiin vasta 20.6.1697 Hauhon kirkkoon, missä hänen vaakunansa myös on.

Toussaint Charpentier otti osaa 1648 taisteluihin Saksassa, 1656–1659 Puolassa sekä kunnostautui 1656 Riian piirityksessä vangitsemalla lukuisia venäläisiä. Sai 1651 Hahkialan kylän säterikseen.

Vuonna 1773 Claes Robert Charpentierin kuoltua aatelisarvo siirtyi naislinjan kautta sisarenpoikien **L'Eclair** -suvulle.

Suomessa suku on hallinnut Hahkialan kartanoa Hauholla.

Suvun merkkihenkilöitä
----------------------

* Aatelisarvon saaja Toussaint Charpentier (1611–1683), Hahkialan kartanon omistaja
	+ Robert Charpentier (1662–1710), everstiluutnantti, aateloidun Toussaint Charpentierin poika.
		- Claes Robert Charpentier, vapaaherra, everstiluutnantti Robert Charpentierin poika.
			* Robert Gustaf Carpentier L´Eclair (1727–1802), majuri, aateloitu 1773, everstiluutnantti Robert Charpentierin tyttärenpoika.
* Gustaf Robert Alfred Charpentier (1839–1914), senaattori, pankkimies
	+ Axel Fredrik Charpentier (1865–1949), oikeuskansleri (1918–1928), Gustaf Robert Alfred Charpentierin poika
		- Pehr Charpentier (1931–2011), psykologi ja ryhmätyön lehtori, Axel Fredrik Charpentier'n pojanpoika
* Fredrik Vilhelm Charpentier (1849–1918), kenraalimajuri
	+ Theodor Charpentier (1874–1954), Fredrik Vilhelm Charpentierin poika, kenraalimajuri
* Claes Gustaf Robert Charpentier (1858–1918), kenraaliluutnantti

Lähteet
-------

1. ↑  Uttal av finlandssvenska efternamn Kotus. Viitattu 23.6.2018. (ruotsiksi)
2. ↑  Charpentier Ätt- och vapendatabas, Ruotsin ritarihuone. (ruotsiksi)
3. ↑  C.Szabadi: Supplement till Svenska adelns ättartavlor, Falköping 2008
4. ↑  Chapentier. Suvut ja vaakunat, Suomen Ritarihuone.
5. ↑  Ikivanha Hahkiala (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Charpentier, Axel (1865–1949) -Kansallisbiografia
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑  Charpentier, Fredrik Vilhelm - Kansallisbiografia
9. ↑  Charpentier, Theodor - Kansallisbiografia
10. ↑  Charpentier, Claes Gustaf Robert - Kansallisbiografia
**Kansliakollegio** (ruots. *Kanslikollegium*) on Ruotsissa 1626–1801 toiminut virasto, joka vastaanotti ja lähetti hallitukselle tulevat ja lähtevät asiakirjat ja kirjeenvaihdon. Se myös itse käsitteli asioita, erityisesti sisäistä hallintoa ja ulkopolitiikkaa.

Kustaa Vaasan aikana Ruotsin kanslerinviraston (kanslian) toiminta laajeni, ja vuoden 1626 kansliajärjestys sekä vuoden 1634 hallitusmuoto vakiinnuttivat sen aseman. Kustaa II Aadolfin aikana siitä muotoutui yksi valtakunnan kollegio, jota johti kansleri ja kaksi kanslianeuvosta. Virasto sai vähitellen nimekseen kansliakollegio, ja se säilytti asemansa yleisenä asiakirjojen toimitusvirastona samalla, kun siitä muotoutui hallintovirasto. Kansliakollegio jaettiin eri asioita hoitaviin toimituskuntiin eli ekspeditioihin, joita johti vuodesta 1669 valtiosihteeri. Kansliakollegio lakkautettiin 1801, mutta maassa toimi edelleen Kuninkaallisen majesteetin kanslia ja sen toimituskunnat. Niistä muodostettiin 1840 Ruotsin nykyiset ministeriöt.

Kansliakollegion johtajat
-------------------------

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kansliakollegion johtajina:

**Kansliakollegion presidentit**

* 1685–1702: Bengt Gabrielsson Oxenstierna
* 1702–1705: Carl Piper
* 1705–1709: Nils Gyldenstolpe
* 1710–1719: Arvid Horn
* 1719–1739: Gustaf Cronhielm
* 1739–1746: Carl Gyllenborg
* 1747–1752: Carl Gustaf Tessin
* 1752–1761: Anders Johan von Höpken
* 1761–1765: Klas Ekeblad
* 1765–1768: Carl Gustaf Löwenhielm
* 1768–1769: Fredrik von Friesendorff
* 1769–1771: Klas Ekeblad
* 1771–1772: Ulrik Scheffer
* 1772: Joachim von Düben
* 1772–1783: Ulrik Scheffer
* 1783–1785: Gustaf Filip Creutz
* 1785–1786: Malte Ramel
* 1786–1787: Emanuel De Geer
* 1787–1789: Johan Gabriel Oxenstierna
* 1789–1790: Carl Wilhelm von Düben
* 1792: Evert Wilhelm Taube

**Kuninkaallisen majesteetin kanslian presidentit**

* 1801–1809: Fredrik Wilhelm von Ehrenheim
* 1809: Lars von Engeström

Katso myös
----------

* Kamarikollegio
* Sotakollegio
* Kauppakollegio
* Vuorikollegio

Lähteet
-------

* Iso tietosanakirja, Otava 1934
* Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1962
Gianni Lora Lamia erikoiskokeella Mauritaniassa.
**Dakar-ralli 2002** (myös *Arras-Madrid-Dakar*) oli 24. Dakar-ralli, joka ajettiin 28. joulukuuta 2001 ja 13. tammikuuta 2002 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Arrasissa Ranskassa ja päätepiste Dakarissa Senegalissa (Lac Rose). Kilpailun pituus oli 9 436 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Espanjan, Marokon, Mauritanian ja Senegalin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 425 kilpailijaa, joista 117 oli autoja, 167 moottoripyörää, 34 kuorma-autoa kilpailussa, 53 avustavaa autoa ja 54 kuorma-autoa avustamassa. Kilpailun maaliin pääsi 132 ajoneuvoa, joista 52 oli autoja, 58 moottoripyöriä ja 22 kuorma-autoja.

Autojen kategorian voitti kaksikko Hiroshi Masuoka/Maimon Mitsubishillä. Moottoripyörien kategorian voitti Fabrizio Meoni KTM:llä. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Chagin/Mardeev/Savostine Kamazilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Masuoka wins Dakar Rally *news.bbc.co.uk*.  13.1.2002. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
**Helsinki Lit** on kansainvälinen kirjallisuustapahtuma, joka järjestettiin ensimmäisen kerran Helsingissä Savoy-teatterissa 22.–23. toukokuuta 2015. Tapahtuman järjesti Helsingin Kirjallisuusfestivaali -niminen yhdistys, jonka perustajajäseniä ovat *Hufvudstadsbladetin* entinen kulttuuritoimittaja, kirjailija Philip Teir, Henrikki Timgren (WSOY), Päivi Koivisto-Alanko (Tammi), Aleksi Pöyry (Granta/Otava) ja Antti Kasper (Otava). Tapahtuman suunnittelussa oli mukana myös 12 kustantajaa. Tapahtuman aloitteentekijä oli Teir.

Tapahtumaan kutsuttiin ensimmäisellä kerralla erityisesti pohjoismaisia kirjailijoita, kuten tanskalainen Peter Høeg, ruotsalainen Carl-Johan Vallgren ja suomalainen Sofi Oksanen. Mukana olivat myös irakilais-suomalainen Hassan Blasim sekä venäläinen Mihail Šiškin. Tapahtuman ideana oli, että kirjailijat keskustelevat keskenään kaksi kerrallaan,.

Tapahtumassa jaettiin ensimmäistä kertaa kustannusyhtiö Tammen perustama Jarl Hellemann -käännöskirjapalkinto.

Toisen kerran tapahtuma järjestettiin 13.–14. toukokuuta 2016. Tapahtuman vieraiden joukossa olivat muiden muassa Sadie Jones, Helen Macdonald, Jonas Hassen Khemiri, Sara Stridsberg, Mark Levengood ja Tore Renberg. Kotimaisten vierailijoiden listalla olivat muiden muassa Sofi Oksanen, Rosa Liksom, Riikka Pulkkinen, Tommi Kinnunen, Katri Lipson, Hannu Väisänen, Juha Itkonen, Claes Andersson ja Sirpa Kähkönen. Juontajana oli Pekka Strang.

Vuosien varrella tapahtumaan on osallistunut myös Nobelin kirjallisuuspalkinnon voittaneita, kuten vuonna 2023 esimerkiksi Annie Ernaux, Édouard Louis ja Elisa Shua Dusapin.

Sittemmin tapahtuma on järjestetty vuosittain toukokuussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Petäjä, Jukka: Helsinkiin tulee uusi kirjallisuustapahtuma.  *Helsingin Sanomat*, 12.2.2015, s. B3.
2. ↑  Tiedote Facebookissa. Viitattu 25.5.2015
3. 1 2  Ingström, Pia: Teir lanserar ny litteraturfestival *Hufvudstadsbladet*.  7.5.2014.  Arkistoitu 12.2.2015. Viitattu 12.2.2015. (ruotsiksi)
4. ↑  Ahola, Suvi: Miten selvisimme ennen Helsinki Lit -festivaalia.  *Helsingin Sanomat*, 25.5.2015, s. B 3. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.5.2015.
5. ↑  Aitonurmi, Tuomas: Helsinki Lit -festivaalin 2016 ohjelma julkaistu *Kirjasampo*.  3.3.2016. Viitattu 3.3.2016.
6. ↑  Kirjat | Helsinki Lit toi kiintoisan joukon kirjailijoita Helsinkiin, kaikki keskustelut katsottavissa *Helsingin Sanomat*.  11.5.2023. Viitattu 17.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsinki Lit.
* Helsinki Lit -kirjallisuusfestivaali. Yle Areena / Teema & Fem.
**Det börjar verka kärlek, banne mej** on Ruotsin edustussävelmä vuoden 1968 Eurovision laulukilpailussa Lontoossa. Siellä sen esitti Claes-Göran Hederström, ja laulu sijoittui viidenneksi.

Laulun on säveltänyt ja sanoittanut Peter Himmelstrand, joka kirjoitti myös molemmat jaetulle kolmannelle sijalle tulleet kappaleet vuoden 1968 Melodifestivalenissa eli Ruotsin euroviisukarsinnoissa.

Kappale tunnetaan Suomessa myös Eero Raittisen levytyksenä "Rakkaudelta näyttää hitto vie", jonka sanoituksen on tehnyt Sauvo Puhtila.

Lähteet
-------

1. ↑  Hanell, Åsa: Claes-Göran Hederström 60 år den 20 oktober *Folkbladet.se*.  Det verkar vara 40 år sedan - banne mej!.  Arkistoitu 31.7.2019. Viitattu 31.10.2018. (ruotsiksi)
2. 1 2  Rakkaudelta näyttää hitto vie *Suomen äänitearkiston tietokanta vuosilta 1901 - 1999*. Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 28.6.2018. Viitattu 31.10.2018.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Det börjar verka kärlek, banne mig
**Ketos** (m.kreik. Κῆτος, *Kētos*, lat. *Cetus*) on kreikkalaisen mytologian valtava merihirviö. Yhden tarinan mukaan Perseus surmasi Ketoksen pelastaakseen Andromedan ja toisen tarinan mukaan Herakles surmasi Ketoksen pelastaakseen Hesionen. Valaskalan (*Cetus*) tähdistö on nimetty Ketoksen mukaan.

Mytologia
---------

Kuningatar Kassiopeia kehui, että hän ja hänen tyttärensä Andromeda olivat kauniimmat kuin nereidi, joka oli raivoissaan siitä. Hän pyysi Poseidonia lähettämään merihirviö Ketoksen hyökkäämään Aithiopiaan (muinaiseen Etiopiaan). Viisas oraakkeli kehotti kuningas Kefeusta ja kuningatar Kassiopeiaa uhraamaan Andromedan Ketokselle. He sitoivat ketjulla Andromedan kallioon lähelle merta, jotta Ketos voisi syödä hänet. Löydettyään Andromedan kiinni kalliossa ja ahdingostaan oppineena Perseus onnistui tappamaan Ketoksen, kun olento nousi merestä syömään Andromedaa. Erään version mukaan Perseus upotti miekkansa Ketoksen selkään, kun taas toisen version mukaan hän käytti Medusan päätä muuttaakseen hirviön kiveksi.

Kuvaukset
---------

Ketosta kuvattiin eri tavoin merihirviöksi tai merikäärmeeksi. Muut versiot kuvaavat Ketosta hirviöksi, jolla oli villisian tai vinttikoiran pää ja valaan tai delfiinin ruumis ja jaettu viuhkamainen häntä. Olentoa kuvataan usein taistelevan Perseuksen kanssa tai Nereidin vuorella, jossa hänellä ratsastetaan.

Populaarikulttuurissa
---------------------

* *Sinbad – seitsemän meren sankari* (2003) elokuvassa eripuraisuuden jumala Eris lähettää Ketoksen hyökkäämään laivaan, jota elokuvan päähenkilö Sinbad parhaillaan ryösti. Ketoksen tehtävänä oli pudottaa Sinbad laivasta Erisin luo, jotta tämä saisi huijattua hänet tuomaan "Rauhan kirjan".

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: kh=tos κῆτος, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* 2.4.3 *www.perseus.tufts.edu*. Viitattu 8.9.2021.
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* 2.5.9 *www.perseus.tufts.edu*. Viitattu 8.9.2021.
4. ↑  Boardman, John: *The Greeks in Asia*. London: Thames & Hudson, 2015. 892891685. ISBN 978-0-500-25213-0, 0-500-25213-0.
**Janis Jonathan Blaswich** (s. 2. toukokuuta 1991 Willich) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa Saksan Bundesliigan RB Leipzigissa. Hänen pelipaikkansa on maalivahti. 

Blaswich edusti junioriaikojen seuraansa Borussia Mönchengladbachia vuoteen 2018 saakka, mutta pelasi vain seuran kakkosjoukkueessa Regionalligassa. Hän pelasi lainalla 3. Ligan Dynamo Dresdenissä kauden 2015–2016 ja saman sarjan Hansa Rostockissa kauden 2016–2017. Kausilla 2018–2022 hän edusti Heracles Almeloaa Hollannin Eredivisiessä, jossa pelasi 107 ottelua. Kesällä 2022 hän siirtyi Bundesliigan RB Leipzigiin, jossa pelasi tulokaskaudellaan 26 ottelua Bundesliigassa, kuusi peliä Mestarien liigassa ja viisi ottelua, mukaan lukien finaali, Leipzigin voittamassa Saksan cupissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Janis Blaswich Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

RB Leipzig – Saksan Bundesliiga
1 Gulácsi |
2 Simakan |
4 Orbán |
7 Olmo |
8 Haidara |
9 Poulsen |
10 Forsberg |
11 Werner |
13 Nyland |
16 Klostermann |
17 Szoboszlai |
18 Nkunku |
19 Silva |
21 Blaswich |
22 Raum |
23 Halstenberg |
24 Schlager |
25 Ba |
27 Laimer |
32 Gvardiol |
37 Diallo |
38 Novoa |
39 Henrichs |
44 Kampl |
Valmentaja Rose
Hermannin nuorisoseuran talo Saarenkatu 4
**Hermannin nuorisoseura** oli 1900-luvun alussa Helsingin Hermannin kaupunginosassa toiminut nuorisoseura. Sen johtaja oli maisteri Aleksanteri Salava. Hän piti tapanaan kutsua tuttaviaan seuraan toivottamalla tapaamisen päätteeksi "tervetuloa Hermannin nuorisoseuraan", ja sanonta on jäänyt elämään yleiseen kielenkäyttöön. Muun muassa kirjailija Väinö Linna käytti sitä kaksi kertaa romaanissaan *Tuntematon sotilas*.

Hermannin nuorisoseura toimi Saarenkatu 4:ssä kansankodissa, jossa toimi muitakin järjestöjä. Talo valmistui 1892 ja purettiin 1970.

Suomen Nuorisoseurat valitsee vuosittain Vuoden Hermanniksi tai Vuoden Hermanskaksi Hermanni-toiminnassa mukana olevan nuorisoseuraseniorin. Nimityksestä vastasi vuoteen 2001 saakka Suomen Nuorison Tuki -säätiö ja vuodesta 2002 siitä on vastannut Suomen Nuorisoseurat. Arvonimeen liittyy kunniakirja ja vuoden ajaksi hopeiset käädyt. Hermanni- ja Hermanska-toiminta tarkoittaa maakunnallista nuorisoseuratyötä eri tavoin taustalla tukevissa maakunnallisissa killoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Nuorisoseurojen Liitto[vanhentunut linkki]
2. ↑  Kohta jossa Määttä toivotetaan takaisin harhailtuaan metsässä
3. ↑  Lähteessä kuva
**Amt** on virastopiiri ja hallinnollinen yksikkö, joka on käytössä nykyisin pääasiassa Saksan Schleswig-Holsteinin, Mecklenburg-Vorpommernin ja Brandenburgin osavaltioissa. Aikaisemmin amteja on ollut myös Skandinaviassa, kuten Tanskassa ja Norjassa. Amt tarkoittaa useiden kuntien liittoa, jossa kunnat ovat säilyttäneet asemansa itsenäisinä kuntina, mutta luovuttaneet hallinnon amtille. Amtit ovat saattaneet olla historiallisesti hyvin eri kokoisia.

Amtit Tanskassa
---------------

*Pääartikkeli: Tanskan amtit*
Tanskan ja Norjan läänitysjako korvattiin amteilla vuonna 1662, kun monarkia otettiin käyttöön. Vuonna 1794 amteille luotiin yhtenäiset rakenteet, jotka säilyttivät perusrakenteensa vuoteen 1970 saakka. Kööpenhaminan kunta ja Frederiksbergin kunta jäivät amt-aluejaon ulkopuolelle aina alueiden käyttöön vuoteen 2007 saakka. Kaupungit suorittivat amtien vastuulla olevia tehtäviä. Amtien johto oli kuninkaallisten virkamiesten, usein lakimiesten vastuulla. Vuonna 1842 amtien johtajat joutuivat luopumaan amtien valtuustoille, joista tuli tuolloin perustettujen amt-kuntien hallintoelimiä. Vuodesta 1970 lähtien amt-valtuustoille määritettiin puheenjohtaja. Vuoden 1970 kuntauudistuksessa erotettiin valtiollisten ja kunnallisten tehtävien hoito amt-tasolla. Valtiollisia asioita hoidettiin virkmaiesten johdolla, kun taas kunnallisia tehtäviä hoidettiin pormestarin johtaman, vaaleilla valitun valtuuston toimesta.

Tanskan 14 amtia korvattiin viidellä alueella vuonna 2007. Samlla sana amt poistui Tanskan hallinnosta.

Amtit Norjassa
--------------

Tanskan ja Norjan läänitysjako korvattiin amteilla vuonna 1662, kun monarkia otettiin käyttöön. Amtien maantieteelliset rajaukset vahvistettiin vuonna 1671. Tuolloin Norjaan perustettiin 12 amtia. Myöhemmin amtien lukumäärä kasvoi jakautumisen ja kahden kaupunki-amtin (Oslo ja Bergen) luomisen myötä. Kun Amt-järjestelmä purettiin vuonna 1919, oli Norjassa tuolloin yhteensä 18 amtia ja kaksi kaupunki-amtia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Karl Peder Pedersen: Amt *Den Store Danske*.  14.7.2023. Viitattu 4.8.2023.
2. ↑  Geir Thorsnæs: Amt *Store Norske Leksikon*.  7.11.2021. Viitattu 4.8.2023.
**El Tebin toinen taistelu** oli brittien ja mahdien Sudanin välillä käyty taistelu 29. helmikuuta 1884 niin sanotun Mahdistisodan aikana. Taistelu käytiin Gerald Grahamin johtamalla brittien sotaretkellä Sudaniin ja se päättyi brittien voittoon.

Tausta
------

29. helmikuuta Charles George Gordon johti joukkonsa ulos Trinkatatista, mihin ne olivat linnoittautuneet. Gordonilla oli käytössään jalkaväkeä, joka oli ryhmittäytynyt neliömuodostelmaan. Muodostelman takaosan muodostivat skotit Black Watch -rykmentistä. Jalkaväen lisäksi Gordonilla oli käytössään husaareja, yksi Gardner- ja kaksi Gatling-konekivääriä. Kuultuaan brittijoukon saapumisesta mahdilaisten johtaja Osman Digna lähetti pojanpoikansa Madani ibn Alin tukemaan Abdallah ibn Hassidin joukkoja, ja yhdessä nämä linnoittivat vanhan sokerinjalostamon El Tebissä. Mahdilaisilla oli noin 6 000 miestä, neljä Kruppin tykkiä, kaksi pronssista tykkä sekä yksi Gatling-konekivääri. Joillakin joukoilla oli käytössään briteiltä kaapattuja Remingtonin kiväärejä.

Taistelu
--------

Britit ylittivät El Tebiin johtaneen aavikon neliömuodostelmassa ja kohtasivat lopulta mahdistit El Tebissä. Britit alkoivat edetä ja joutuivat koko ajan kestämään mahdistien tykkitulta. Lopulta neliö pysäytettiin, ja britit avasivat tykkitulen. Konekiväärejä käytettiin ajamaan Kruppin tykkien miehistöt pois asemistaan. Tämän jälkeen neliö jatkoi kohti mahdistien vasenta sivustaa, jolloin neliö joutui mahdistiryhmien rynnäkköjen kohteeksi. Jalkaväen tulitus ei riittänyt pysäyttämään rynnäkköjä, vaan osa mahdisteista pääsi brittien asemiin saakka. Brittien muodostelmaan tuli reikä, jonne osa vihollisista pääsi juoksemaan. Heidät kuitenkin torjuttiin lisäjoukkojen avulla.

Mahdistien toinen rynnäkkö epäonnistui, ja he perääntyivät El Tebin linnoitettuihin asemiin. Britit erehtyivät luulemaan tätä paoksi ja lähettivät ratsuväkensä ajamaan mahdisteja takaa. Epätasaisessa maastossa tehokas ratsuväen rynnäkkö ei onnistunut, ja mahdistit eivät hajonneet rynnäkön edessä. Sen sijaan he väistivät brittien hevoset ja koettivat kaataa näitä heittoaseilla. Lopulta noin 30 mahdistien ratsumiestä hyökkäsi ratsuväkeä vastaan ja aiheuttivat näille tappioita, mutta tuhoutuivat lopulta itse. Samaan aikaan jalkaväki oli edennyt mahdistien sivustaan, miehitti heidän hylkäämänsä tykit ja käänsi ne mahdisteja vastaan. Noin kahdelta iltapäivällä mahdistit vetäytyivät yllättäen ja jättivät taistelukentälle noin 1 500 kuollutta ja saman verran haavoittuneita. Grahamin joukot menettivät kuolleina 5 upseeria ja 34 miestä. Haavoittuneita oli 16 upseeria ja 36 miestä. Kapteeni Arthur Knyvet Wilson sai toiminnastaan taistelun aikana Viktorian ristin.

Lähteet
-------

* Donald F. Featherstone: *Khartoum 1885: General Gordon's last stand*. Osprey Publishing, 1993. ISBN 9781855323018. Google kirjat. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2  Featherstone 1993, s. 39
2. ↑  Featherstone 1993, s. 41
3. ↑  Featherstone 1993, s. 43
4. ↑  Featherstone 1993, s. 44
5. ↑  Sit Arthur Wilson *www.victoriacross.org.uk*. Viitattu 11.7.2011. (englanniksi)
**Revilla Gigedon saaret** (esp. *Archipiélago de Revillagigedo*) ovat saariryhmä Tyynellä valtamerellä. Ne kuuluvat Meksikolle ja sijaitsevat noin 600 kilometriä Kalifornian niemimaasta lounaaseen. Saarilla ei ollut ihmisasutusta ennen kuin espanjalaiset löytöretkeilijät löysivät ne 1500–1700-luvuilla. Nykyään saarilla on 259 asukasta ja ne ovat osa Coliman osavaltiota.

Ryhmä koostuu neljästä tuliperäisestä saaresta: Socorrosta, Clariónista, San Benedictosta ja Roca Partidasta. Socorro on saarista suurin. Sen pinta-ala on 132 km². Socorrossa on yksi kylä, jossa asuu 250 ihmistä. Clariónilla on sotilasvaruskunta, jolla on yhdeksän ihmistä. Muuten saaret ovat asumattomia.

Socorronkyyhky (*Zenaida graysoni*) on yksi saariryhmän kotoperäisistä lajeista. Laji on kuitenkin hävinnyt luonnosta. Kuva eläintarhasta Louisvillessä.
Espanjalaiset löytöretkeilijät löysivät ensimmäisen saaren, jonka he nimesivät Santo Toméksi (nykyään Socorro), 21. joulukuuta 1533. Neljän päivän kuluttua löydettiin myös toinen saari. Kaksi muuta saarta löydettiin vuonna 1779. Saaret on nimetty Revilla Gigedon kreivin (1740–1799), Uuden-Espanjan 53. varakuninkaan, mukaan. Vuonna 1957 Socorron saarelle perustettiin laivastotukikohta ja Clariónissa on pienempi meriosasto.

Revilla Gigedon saarilla on käynyt useita tutkijoita, kuten ornitologi Andrew Jackson Grayson.

Saarilla on monia kotoperäisiä kasvi- sekä eläinlajeja. Vuonna 2016 saaret lisättiin Unescon Maailmanperintöluetteloon, mutta saarten muuttamista turismille soveltuvaksi luonnonpuistoksi on ehdotettu.

Lähteet
-------

1. ↑  Revillagigedo Islands *Expeditions*.  maaliskuu 2016. National Geographic.  Arkistoitu 11.12.2018. Viitattu 10.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Sovil, Terry: Revillagigedo Islands *Living in Mexico*.  1.5.2010. Manzanillo Sun Magazine. Viitattu 10.12.2018. (englanniksi)
3. ↑  Revillagigedo Islands: "The Mexican Galapagos" *Wildlife*.  4.1.2017. The Yucatan Times. Viitattu 10.12.2018. (englanniksi)
4. ↑  Dovala, Joseph C.: REV’D UP DIVING: EXPLORING MEXICO’S REVILLAGIGEDO ISLANDS *The Library*. Dive Training Magazine. Viitattu 10.12.2018. (englanniksi)
5. ↑  Archipiélago de Revillagigedo *World Heritage List*.  2016. United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization (UNESCO). Viitattu 10.12.2018. (englanniksi)
6. ↑  Revillagigedo islands added to UNESCO list *News*.  19.7.2016. Mexico News Daily.  Arkistoitu 11.12.2018. Viitattu 10.12.2018. (englanniksi)
7. ↑  Islands to be a park but no hotels allowed *News*.  6.10.2017. Mexico News Daily.  Arkistoitu 23.4.2019. Viitattu 10.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Revilla Gigedon saaret** Wikimedia Commonsissa
Boitzenburgin linna Brandenburgissa.

**Boitzenburgin linna** (saks. *Schloss Boitzenburg*) on historiallisesti ja arkkitehtonisesti merkittävä linna saksalaisessa Brandenburgin osavaltiossa, noin 110 kilometriä Berliinistä pohjoiseen. Se on alueen suurimpia linnoja. Yli sadan vuoden ajan linna toimi Arnimin aatelissuvun kantalinnana. Muutama vuosi Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen linna kunnostettiin, ja siinä toimii nykyisin hotelli.

Historia
--------

Boitzenburgissa sijaitseva linna mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1276 tienoilla. Linna tuhoutui osittain kolmikymmenvuotisessa sodassa. Vuoden 1740 tienoilla linna kunnostettiin barokkityyliin. 1800-luvulla linnaa uudistettiin kahteen otteeseen: vuosina 1838–1842 Friedrich August Stülerin suunnitelmien pohjalta uusgoottilaiseen tyyliin ja vuosina 1881–1884 uusrenessanssityyliin.

Linna sijaitsee saarella, joka muotoiltiin vuonna 1840 maisema-arkkitehti Peter Joseph Lennén suunnittelemana englantilaista tyyliä edustavaksi maisemapuistoksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Boitzenburgin linna** Wikimedia Commonsissa

* Schloss Boitzenburg
Abietiinihapon rakenne.
Pimaarihapon rakenne.
**Hartsihapot** ovat havupuista saatavan pihkan aineosia, jotka sisältävät karboksyylihapporyhmän. Trisyklisiin diterpeeneihin kuuluvat hartsihapot ovat pihkan pääasiallinen yhdisteryhmä. Hartsihapot ovat haihtumattomia yhdisteitä ja niitä esiintyy muun muassa sydänpuussa ja puun kuoressa, erityisesti pehmeissä puulajeissa kuten männyssä. Havupuiden patologinen pihka koostuu pääasiassa monoterpeeneistä sekä hartsihapoista. Paperitehtaiden käyttämissä pehmeissä puulajeissa yleisimmät hartsihapot ovat abietiini-, dehydroabietiini-, pimaari- ja isopimaarihappo. Hartsihapoilla on erittäin vakaa rakenne ja ne kestävät hyvin kemiallisia prosesseja kuten esimerkiksi paperimassan valkaisuprosessia. Havupuissa hartsihappojen osuus uuteaineista on noin 25–30 prosenttia. Hartsihapoissa on sekä hydrofobinen (-CH3) että hydrofiilinen (-COOH) osa ja ne liukenevat jonkin verran veteen. Paperiteollisuudessa hartsihappoja esiintyy muun muassa paperitehtaiden prosessivedessä sekä tehtaan jätevesissä. Hartsihapot ja niiden johdannaiset ovat myrkyllisiä vesistöjen kalalajeille. Hartsihappojen myrkyllisyys kasvaa alhaisemmassa pH:ssa. 

Mäntyöljy sisältää hartsihappoja noin 41–58 prosenttia.

Hartsihappoja
-------------

* Abietiinihappo C20H30O2, CAS-numero 514-10-3
* Dehydroabietiinihappo C20H28O2, CAS-numero 1740-19-8
* Isopimaarihappo C20H30O2, CAS-numero 5835-26-7
* Levopimaarihappo C20H30O2, CAS-numero 79-54-9
* Neoabietiinihappo C20H30O2, CAS-numero 471-77-2
* Palustriinihappo C20H30O2, CAS-numero 1945-53-5
* Pimaarihappo C20H30O2, CAS-numero 127-27-5
* Sandarakopimaarihappo C20H30O2, CAS-numero 471-74-9

Aiheesta muualla
----------------

* Vanninen Markus: Tyypillisten biomassamateriaalien kemiallinen koostumus, Jyväskylän yliopisto, Kemian laitos, Pro gradu -tutkielma, 12.5.2009 (PDF)
* Holopainen, Olli: Puun kemiallinen koostumus ja sen uuteaineiden analysointi, Lappeenrannan teknillinen yliopisto, Kemiantekniikka, Kandidaatintyö ja seminaari, 6.4.2015 (PDF)
* TKK: Puu-19.1000 Puun rakenne ja kemia, Puun uuteaineet (PDF)
Kilpailun alankomaalaisia osallistujia lähdössä matkaan Amsterdamista kohti Pariisia 29. joulukuuta 1981.
**Pariisi-Dakar-ralli 1982** (myös *Pariisi-Algiers-Dakar*) oli 4. Dakar-ralli, joka ajettiin 1. tammikuuta 1982 ja 20. tammikuuta 1982 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Pariisissa Ranskassa (Place de la Concorde) ja päätepiste Dakarissa Senegalissa (Rose Lake). Kilpailun pituus oli 10 000 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Algerian, Malin ja Senegalin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 385 kilpailijaa, joista 233 oli autoja, 129 moottoripyörää ja 23 kuorma-autoja. Kilpailun maaliin pääsi 127 ajoneuvoa, joista 94 oli autoja ja 33 moottoripyöriä.

Autojen kategorian voitti kolmikko Claude Marreau/Bernard Marreau Renaultilla. Moottoripyörien kategorian voitti Cyril Neveu Hondalla. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Groine/De Saulieu/Malferiol Mercedeksellä.

Hollantilainen moottoripyöräilijä Bert Oosterhuis kuoli kilpailun aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Classement du Paris Dakar 1982 *dakardantan.com*. Viitattu 24.6.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Bert Oosterhuis *motorsportmemorial.org*. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
**Diourbelin alue** (ransk. *région de Diourbel*) on hallintoalue Senegalin länsiosassa. Sen keskus on Diourbelin kaupunki. Alueen pinta-ala on 4 769 neliökilometriä. Asukkaita on 1 802 000 henkeä (vuonna 2019, arvio).

Diourbelin alue rajoittuu pohjoisessa Lougan, idässä Kaffrinen, etelässä Fatickin ja lännessä Thièsin alueisiin. Alue vastaa historiallista Baolin valtakuntaa.

Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 400 millimetriä. Pysyviä vesistöjä ei ole. Luonto on kärsinyt kuivuudesta ja ihmisen toiminnasta.

Alue jakautuu Bambeyn, Diourbelin ja Mbackén departementteihin. Kaupunkikuntia ovat Bambey, Diourbel ja Mbacké. Maalaiskuntia on 36.

Diourbel on virallisesti yksi Senegalin vähiten kaupungistuneista alueista. Vuonna 2019 kaupunkiväestön osuus oli 16 prosenttia. Mbackén lähellä sijaitsevassa Touba Mosquéen maalaiskunnassa asuu kuitenkin 906 500 henkeä, yli puolet alueen väestöstä.

Asukkaista 67 % on wolofeja, 25 % sererejä ja alle 7 % fulbeja. Muslimeja on 99 %. Heistä 85 % kuuluu muridien ja 10 % tidjaniittien suufilaisveljeskuntiin.

Diourbeliin johtaa Dakarista Dakarin–Nigerin rautatie ja maantie RN3. Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi ja lehmänpapu sekä myyntiin tuotetut maapähkinä, seesami, maniokki ja vesimelonit. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit, vähäisessä määrin siat sekä siipikarja. Vähäinen teollisuus jalostaa etupäässä maapähkinää. Varsinainen matkailu on vähäistä, mutta muridien pyhä kaupunki Touba on tärkeä pyhiinvaelluskohde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Diourbel 2019: Situation économique et sociale régionale. Édition 2019 *ANSD*.  2021.  Arkistoitu 21.1.2022. Viitattu 21.1.2022.
2. 1 2 3  Thiès *Sénégal Politique*. Viitattu 21.1.2022.
3. ↑  Région de Diourbel: Les aspects démographiques *IHSN*.  2000. Viitattu 21.1.2022.

Senegalin alueet

* Dakar
* Diourbel
* Fatick
* Kaffrine
* Kaolack
* Kédougou
* Kolda
* Louga
* Matam
* Saint-Louis
* Sédhiou
* Tambacounda
* Thiès
* Ziguinchor
**Rick Haney** (s. 28. toukokuuta 1965 Duluth, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääpalloilija, joka on edustanut ennätykselliset 20 kertaa Yhdysvaltain maajoukkuetta jääpallon MM-kisoissa vuosien 1990–2015 aikana. 

Haney on syntyisin Duluthista, jossa hän pelasi jääkiekkoa, kuten muutkin nuoret miehet. Hän siirtyi opiskelemaan Harvardin yliopistoon taloustieteitä ja pelasi samanaikaisesti yliopiston jääkiekkojoukkueessa Harvard Crimson, joka menestyi valmentaja Bill Clearyn johdolla erinomaisesti NCAA-sarjassa. Seura pääsi vuonna 1986 Michiganissa järjestettyyn lopputurnaukseen. 1980-luvun lopulla Haney jatkoi opintojaan Wisconsinin Madisonissa pankkitoiminnan maisterikoulussa.

Haney aloitti jääpallouransa 1989 ja pelasi seuraavana vuonna Yhdysvaltain jääpalloliigassa. Vuodesta 1991 alkaen hän on ollut mukana jääpallon MM-kisoissa eli osallistuessaan vuoden 2016 MM-kisoihin ne ovat hänelle 20.:t. Haneyllä on siis eniten MM-kisaedustuksia ja yli sata MM-ottelua. Kansainvälisiä jääpallo-otteluita hänellä on vuoden 2016 MM-kisojen alkaessa 207. Haney on toiminut Yhdysvaltain jääpallomaajoukkueen kapteenina vuosina 1995-2015.

Yhdysvaltain jääpallomestaruuksia Haneyllä on kaikkiaan kolme, jotka hän on saavuttanut Minnesota Bandolierin ja viimeisimmän Dynamo Duluthin riveissä. Haney oli perustamassa Duluthin kotiseudulleen Duluthiin jääpallojoukkuetta vuonna 2006. Jääpallouransa alkuvaiheessa 1990-luvulla Haney pelasi kauden Ruotsissa Örebro SK:n joukkueessa ja kaksi kautta Norjassa IF Readyn joukkueessa.

Lähteet
-------

* Bandysidan: Rick Haney (ruotsiksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Alyssa Hollenback: The 20th time’s the charm  21.1.2016. Let’s Play Hockey.  Arkistoitu 1.2.2016. Viitattu 29.1.2016 (englanniksi).
| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| - | 0 | 0 | 0 | 0 |

**Alankomaiden Antillit** osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisen kerran Helsingissä 1983 ja viimeisen kerran Berliinissä 2009. Maa saavutti MM-kilpailuissa kolme pistesijaa. Helsingissä 2005 joukkue, johon kuuluivat Geronimo Goeloe, Charlton Raphaela, Jairo Duzant ja Churandy Martina, sijoittui miesten 4 × 100 metrin viestijuoksussa kuudenneksi. Osakassa 2007 Churandy Martina sijoittui viidenneksi sekä 100 metrin että 200 metrin juoksussa.

Alankomaiden Antillit lakkasi olemasta vuonna 2010, jolloin se myös erosi kansainvälisestä yleisurheiluliitosta.

Lähteet
-------

* *IAAF Statistics Handbook: Berlin 2009*, s. 163, 421, 528–545, 626–639, IAAF, viitattu 30.8.2009 (Osa 1 (PDF) Osa 2 (PDF))
* Alankomaiden Antillit Berliinin MM-kilpailuissa 2009 IAAF.  Arkistoitu 3.5.2013. Viitattu 30.8.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  IAAF Council Meeting, Monaco, Day One  19.11.2010. IAAF. Viitattu 4.8.2023. (englanniksi)
**Mercedes-Benz W123** on Mercedes-Benz E-sarjan edeltäjämalli, jota valmistettiin vuosina 1976–1986. Se korvasi edeltäneet W114/W115-mallit ja seuraajaksi tuli W124. W123-malli on erittäin kestävän ja luotettavan auton maineessa. Viimeistelyn taso oli korkea aina yksityiskohtia myöten. Mallista tuli erityisen suosittu taksikäytössä, mistä syystä se sai lempinimen "Taksi-Mersu". Suomessa auton sai kuudelle rekisteröitynä ja rattivaihteella varustettuna. Suomen lisäksi kyseinen versio oli myynnissä vain Israelissa.*lähde?* Farmari jäi vielä noin vuodeksi mallistoon korvaavan W124-mallin tultua markkinoille vuoden 1984 lopussa.

Mercedes-Benz W123 (1976–1986)
------------------------------

Mercedes-Benz W123 esiteltiin neliovisena sedanina Geneven autonäyttelyssä keväällä 1976. Edeltäjäänsä verrattuna akseliväli oli pidentynyt 45 millimetrillä ja raideleveys puolestaan leveni edessä 40 millimetrillä. Vaikka kokoa oli tullut lisää, eivät sisätilat olleet erityisen tilavat. W123-malliin lainattiin useita teknisiä yksityiskohtia suuremman kokoluokan S-sarjasta (W116).

Mallivalikoiman muodostivat aluksi 200 (94 hv), 230 (109 hv), 250 (129 hv), 280 (156 hv), 280 E (177 hv), 200 D (55 hv), 220 D (60 hv), 240 D (65 hv) ja 300 D (80 hv). Edullisemman pään malleissa (200–250) ajovalot olivat pyöreät, kalliimmissa puolestaan neliskulmaiset.

Mercedes-Benz 230 C
Keväällä 1977 esiteltiin sedanin rinnalle kaksiovinen coupé. Sen akseliväli oli 85 millimetriä sedania lyhyempi, eikä autossa ollut lainkaan B-pilaria. Coupén mallivalikoimassa olivat 230 C, 280 C ja 280 CE. Saman vuoden syksyllä tulivat sedanin pidennetyt Lang-mallit.

Mercedes-Benz 280 TE
Mallivuodelle 1978 dieseleihin tuli virta-avaimeen yhdistetty hehkutus- ja sammutusjärjestelmä. Frankfurtin autonäyttelyssä 1977 esiteltiin farmarimalli S123, joka oli ensimmäinen Mercedes-Benzin valmistama farmariauto. Farmarin tavaratila laajeni tarvittaessa yli kaksi metriä pitkäksi.

Keväällä 1979 dieselmoottorit 200 D ja 240 D saivat hieman lisää tehoa ja 220 D poistettiin valikoimasta. Aiempaa tehokkaammat ja taloudellisemmat nelisylinteriset M102-sarjan bensiinimoottorit esiteltiin syksyllä 1980 (200/109 hv ja 230 E/136 hv). 250:n teho nousi 140 hevosvoimaan ja 280 E:n 185 hevosvoimaan. Syksyllä 1980 farmarin mallivalikoima täydentyi 300 TD Turbolla, jossa oli 125 hevosvoimaa tehoa.

Kuljettajan turvatyynyä ja turvavöiden esikiristimiä alettiin tarjota lisävarusteena vuodesta 1982 lähtien. Esikiristimet olivat vuodesta 1984 alkaen vakiovarusteena.

Lähteet
-------

1. ↑  123 series saloons, 1975 - 1985 *mercedes-benz-publicarchive.com*. Viitattu 20.8.2023. englanti
2. 1 2 3 4 5 6 7  Mercedes-Benz W123 (1976–1985) Ajovalo.net. Viitattu 21.11.2015.
3. ↑  Klassikko: Mercedes-Benz 280 TE on farkkumersujen pioneeri *Moottori*.  17.9.2016. Viitattu 13.11.2016.
4. ↑  Mercedes-Benz Safety: History of the Airbag and Restraint System  7.2.2011. Mercedes-Benz. Viitattu 1.12.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mercedes-Benz W123** Wikimedia Commonsissa
**Riihiviidan kartano** on Riihimäen ja Hausjärven kuntarajan tuntumassa sijaitseva kartano. Kartano perustettiin alkujaan Multamäen kruununuudistilaksi vuonna 1827. Kartanon omistajaksi tuli vuonna 1911 kunnallispoliitikko ja Riihimäen ensimmäinen kauppalanjohtaja Anders Rudolf Gestrin. Tätä ennen tilan omisti eversti Hugo Standertskjöld osana Ryttylän kartanoa. Gestrin rakennutti kartanon jugendtyyliä edustavan kaksikerroksisen puisen päärakennuksen 1916. Päärakennus sijaitsee puistomaisen pihan ympäröimänä talouspihan pohjoispuolella. Läheinen navettarakennus rakennettiin 1840-luvulla ja uusittiin 1924. Kartanon itäpuolella avautuu laaja, edelleen viljelty peltomaisema. Kartanon alue kuuluu Rakennettu Häme 2003-inventoinnin mukaan maakunnallisesti arvokkaisiin kulttuuriympäristöihin. Kuninkaankartaston mukainen tie kulkee kartanopihan eteläpuolelta. Kartanoa on isännöinyt Kaj af Enehjelm vuodesta 1998 lähtien.

Riihiviidan kartanosta luovutettiin 1940-luvulla 70 tilaa ja tonttia käsittävä alue, jolle muodustui kokonainen siirtoväestön ja rintamalta palanneiden kylä, Siirtola. Kylässä toimi myös vuodesta 1952 lähtien kansakoulu arkkitehti Lauri Heinäsen suunnitelemassa koulurakennuksessa. Oppilaspuutteen johdosta koulu lakkautettiin 1971, jääden näin toiminnaltaan Riihimäen historian lyhytaikaisimmaksi. Koulun lakkauttamisen jälkeen rakennus muutettiin kehitysvammaisten työkeskukseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Niemi, Raija: "Kartanot – 3, Riihiviidan kartano", *Riihimäen rakennuskulttuuria 2010*, s. 83. Riihimäki: Riihimäen kaupunki, 2010. ISBN 978-952-5571-34-9. Arkistoitu 15.11.2020 (viitattu 22.9.2020).
2. 1 2  *Riihimäen rakennetut kulttuuriympäristöt*, s. 268–270. Kohteet 239–242 – Riihiviidan kartano ja kulttuurimaisema. Riihimäki: Riihimäen kaupunki, 2020. ISBN 978-952-5571-94-3. Teoksen verkkoversio (viitattu 22.9.2020).
3. ↑  Maanomistajain liiton syyskokous päätti *Maanomistajain Liitto ry*.  Arkistoitu 18.5.2021. Viitattu 22.9.2020.
**Kuolimaa** (vanh. **Kuolima**) on Raumalla sijaitseva kylä, joka aikaisemmin kuului Lapin kuntaan. Lapin kirkonkylään on Kuolimaalta matkaa noin yksitoista kilometriä ja Euran Hinnerjoelle noin neljä kilometriä. Lapinjoen varrella sijaitsevan Kuolimaan sekä läheisten Kodiksamin, Mäentaan ja Sukkalan kylien viljelyalueet ovat Rauman laajimmat. Kodiksami on osa Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi luokittelemaa Lapinjokilaakson kylä- ja viljelymaisemaa, joka ulottuu myös Euran puolelle.

Historiaa
---------

Kuolimaan kylä on perustettu jo 1300–1400-luvulla. Keskiajalla se oli jakokunnan kantakylä, johon kuuluivat myös Sukkala, Kodiksami ja Mäentaka. Vanhin maininta Kuolimaasta on vuodelta 1503. Kylän nimi tulee ilmeisesti 1300- tai 1400-luvulla tapahtuneesta miestaposta. Kuolimaan historiallinen kylätontti on sijainnut nykyisten Uusikartanon ja Tasasen talojen kohdalla viimeistään 1540-luvulta. 1800-luvun kuluessa kantatalot siirtyivät kauemmas kylätontilta ja asutus levisi laajemmalle Lapinjokea seuraavan Rantatien varrelle. 1900-luvun vaihteessa kylätontin pohjoispuolella olevan Myllymäen rinteille muodostui tiheästi rakennettu mäkitupien ja torppien alue. Saman vuosisadan aikana Kuolimaalle muodostui myös toinen keskus Rantatien ja Korventien risteykseen, jossa toimi muun muassa kaksi kauppaa. Kylässä on toiminut myös vuonna 1930-luvulla perustettu Kuolimaan saha, joka paloi vuonna 1991.

Lähteet
-------

1. 1 2  Joukio, Olli: *Kodiksamin, Kuolimaan ja Mäentaan kylien rakennusinvestointi 2015-2016*, s. 9-15, 57. Pori: Satakunnan Museo, 2016. Teoksen verkkoversio (PDF).
2. ↑  Lapinjokilaakson kylä- ja viljelymaisema *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 19.2.2023.
Orange Pi plus2e.
**Orange Pi** on kiinalaisen Shenzhen Xunlong Softwaren Raspberry Pi:n kaltainen sarja tietokoneita.
Orange Pi -sarjan koneet ovat Raspin tavoin ARM-suorittimeen perustuvia yhden piirilevyn tietokoneita, joissa massamuistina on muistikortti.

Ensimmäinen Orange Pi julkaistiin marraskuussa 2014.
Se perustui Allwinner A20 -järjestelmäpiiriin. Seuraavat versiot käyttivät Allwinner H3 (4x Cortex-A7, Mali400 MP2) ja Allwinner H6 (4x Cortex-A53, Mali-T720 MP2 GPU) -piirejä.

Orange Pi 5 perustuu kahdeksanytimiseen Rockchipin RK3399/RK3568/RK3588S -piiriin (4x Cortex-A76 + 4x Cortex-A55 hybridisuoritin, Mali-G610, eri malleissa 4/8/32 GB RAM).
Eri malleissa on myös 100 Mbit tai 1 Gbit Ethernet, WLAN, Bluetooth. Koneissa voi olla myös Raspi-yhteensopiva 40-pinninen GPIO-liitin tai lyhyempi 20-pinninen ja joissain flash-muistiin perustuva eMMC-massamuisti (embedded MMC) emolevyllä.

Tietokoneita on myös pienemmällä emolevyllä Orange Pi Zero / Lite / One. Kaikkiaan verkkosivu listaa 30+ eri mallia, lisäksi vanhempia malleja on poistunut myynnistä.

Erikoisemmista mainittakoon Orange Pi R1 Plus LTS, joka on 56x57 mm tietokone kahdella gigabitin ethernet-liittimellä Rockchip RK3328 -piirillä ja 1 GB muistilla ilman muuta I/O:ta kuin USB-portti ja OpenWrt-käyttöjärjestelmällä.

Tietokoneiden virallisesti tuettu käyttöjärjestelmä on Orange Pi OS. Tästä on tosiasiassa saatavissa kolme versiota, Android (Orange Pi OS Droid), Arch Linux (Orange Pi OS Arch) ja OpenHarmony (Huawein HarmonyOS nimellä Orange Pi OS OH).
Eri koneille on myös erikseen saatavissa valmiina Android, Ubuntu tai Debian -käyttöjärjestelmät.

Allwinner-piireihin perustuvia laitteita on dokumentoitu Linux-sunxi-wikiin.
Debianiin perustuva Armbian-Linux-jakelu tukee useita ARM-pohjaisia yhden piirilevyn tietokoneita, helpottaa asennusta ja optimoi suorituskykyä ja flash-muistin käyttöä.

Viitteet
--------

1. ↑  Rodrigo Alonso: Orange Pi: nuevo mini PC basado en Raspberry Pi *HardZone*.  27.12.2014. Viitattu 13.1.2023. (espanjaksi)
2. ↑  Orange Pi5,Orange Pi 5- Orange pi|orange pi5 *www.orangepi.org*. Viitattu 13.1.2023.
3. ↑  Orange Pi R1 Plus LTS - Orangepi *www.orangepi.org*. Viitattu 13.1.2023.
4. ↑  Orange Pi OS - Orange pi os,Orange Pi OS Droid,Orange Pi OS Arch *www.orangepi.org*. Viitattu 13.1.2023.
5. ↑  Armbian Documentation *docs.armbian.com*. Viitattu 13.1.2023.
Hengenpelastusmitali
**Hengenpelastusmitali** on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä kunniamerkki, joka voidaan antaa tunnustukseksi toisen ihmisen hengen pelastamisesta uhkaavasta vaarasta joko erittäin neuvokkaalla ja rohkealla tai hengenvaaran uhalla tehdyllä teolla. Mitaleita on myönnetty vuodesta 1920 lähtien. Mitali ja sitä seuraava omistuskirja annetaan maksutta.

Ehdotus mitalin antamisesta tehdään anomuksella sille aluehallintovirastolle, jonka toimialueella teko on tehty tai jos teko on tehty ulkomailla, sille aluehallintovirastolle, jossa teon tehnyt henkilö on kirjoilla. Ehdotus on tehtävä viiden vuoden kuluessa sen kalenterivuoden päättymisestä, jolloin teko on tehty, mutta erityisistä syistä myös myöhemmin. Aluehallintovirasto tekee selvityksen asiasta ja lähettää asiakirjat sekä lausuntonsa siitä hengenpelastusmitalilautakunnalle Etelä-Suomen aluehallintovirastoon. Hengenpelastusmitalilautakunta käsittelee ehdotuksia kerran vuodessa. Tämän jälkeen asia esitellään tasavallan presidentille.

* kunniamerkin nauha

Lähteet
-------

* Tasavallan presidentin asetus hengenpelastusmitalista (146/2011) *Finlex*. Helsinki:  Oikeusministeriö, Edita Publishing Oy. Viitattu 6.6.2016.

### Viitteet

1. ↑  Hengenpelastusmitalit  8.4.2015. Aluehallintovirasto.  Arkistoitu 22.5.2016. Viitattu 6.6.2016.
2. 1 2  Saari, Tiina: Muisto onnistumisesta.  *Keskisuomalainen*, 17.1.2010, s. 5.
***Asterias amurensis*** on *Asteriidae*-heimoon kuuluva suurikokoinen meritähtilaji. Lajia tavataan eri puolilla Tyyntämerta. Se on alun perin kotoisin Tyynenmeren pohjoisosista, mutta on levinnyt etelämmäs. Sitä pidetään nykyisin yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.

Tämä meritähti voi kasvaa halkaisijaltaan 40–50 cm:n mittaiseksi. Keskikiekko on suhteessa sakaroihin pieni. *A. amurensis* on yleisväriltään keltainen, sakaroissa on punaisia tai violetinsävyisiä kuvioita. Tähden alapinta on tasaisenkeltainen ja pienten nystermämäisten piikkien peittämä.

*A. amurensis* elää suojaisissa, matalissa vesissä eikä sitä tavata niissä koralliriuttojen osissa, joita aallot runtelevat. Se menestyy parhaiten, kun veden lämpötila on 7–10 °C, mutta sietää Australian 22-asteista vettä, jopa +25 asteeseen asti.

*A. amurensis* lisääntyy sekä suvullisesti että suvuttomasti. Suvullista lisääntymistä tapahtuu talvella, jolloin naaras voi laskea 10–25 miljoonaa munaa. Suvuton lisääntyminen tapahtuu jakautumalla: jokainen osa, jossa on vähänkin keskikiekkoa, voi kasvaa uudeksi yksilöksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Asterias amurensis (sea star) Global Invasive Species Database
2. ↑  Northern Pacific seastar National Introduced Marine Pest Information System] Australia


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1140786
* Wikispecies: Asterias amurensis
* AFD: Asterias\_amurensis
* BOLD: 24751
* CoL: HRG7
* EoL: 597577
* GBIF: 5187508
* GISD: 82
* iNaturalist: 152977
* IRMNG: 11415589
* ISC: 92632
* ITIS: 157216
* NBN: NHMSYS0021054050
* NCBI: 7602
* SeaLifeBase: 48658
* uBio: 4780122
* WoRMS: 254497

 |

 |
**Aksel Vilhelm "Aku" Keidas** (ent. **Montonen**; 23. maaliskuuta 1892 Viipuri – 18. huhtikuuta 1970) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän teki taiteellisen uransa työväen näyttämöillä eri puolilla Suomea.

Ura
---

Aku Keitaan vanhemmat olivat työmies Pekka Montonen ja Maria Montonen. Hän aloitti näyttelijän uransa Viipurin Työväen Teatterissa ja jatkoi kiertuenäyttelijänä. Sen jälkeen hän näytteli useilla pienillä työväen näyttämöillä ja Kotkan Työväen Teatterissa. Keidas työskenteli myös johtajana useilla näyttämöillä, kuten Oulun Työväen Näyttämöllä.

Keidas näytteli nimiosat näytelmissä *Daniel Hjort*, *Akseli ja Valpuri*, *Lalli* ja *Nuori Marius*. Laulunäytelmässä *Tukkijoella* Keidas teki Huotarin osan.

Keidas käsikirjoitti näytelmän *Säveltäjän rakkaus*. Lisäksi hän sovitti näyttämölle Maiju Lassilan romaanin *Tulitikkuja lainaamassa*.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 127
2. ↑  Aksel Vilhelm Keidas *BillionGraves*. Viitattu 18.11.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* OULUN TYÖVÄEN NÄYTTÄMÖN HISTORIA (Arkistoitu – Internet Archive)