recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nicolae Martinescu** (24. helmikuuta 1940 Vișani, Brăila – 1. huhtikuuta 2013) oli romanialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka teki pitkän ja menestyksekkään uran kansainvälisellä tasolla.

Martinescu voitti olympiakultaa sadan kilogramman painoluokassa Münchenissä 1972, missä hän kohtasi loppuottelussa neuvostoliittolaisen Nikolai Jakovenkon. Neljä vuotta aiemmin hän oli saavuttanut olympiapronssia Méxicon kisoissa. Ensimmäisissä olympiakisoissaan Tokiossa 1964 hän oli neljäs. Olympiakultansa lisäksi Martinescu saavutti arvokisavoiton Essenin EM-kilpailuista 1966 97 kilogramman painoluokassa, missä hän kukisti loppuottelussa Neuvostoliiton Aleksei Karmatskin. 

Martinescu saavutti urallaan lukuisan määrän himmeämpiä arvokisamitaleita. MM-hopealle hän jäi kahdesti: 1963 Helsingborgissa ja 1971 Sofiassa. MM-pronssia hän saavutti neljissä kisoissa: 1966, 1967, 1970 ja 1974. EM-kisoista Martinescu saavutti vuoden 1966 kultamitalin lisäksi pronssia 1972 Katowicesta ja 1973 Helsingistä.

Martinescun viimeisiksi arvokisoiksi jäivät Montréalin kesäolympialaiset 1976, joissa hän sijoittui seitsemänneksi. Urallaan Martinescu paini kaikkiaan 21 kansainväliset arvokilpailut ja sijoittui Montréalia lukuun ottamatta joka kerta kuuden parhaan joukkoon.

Lähteet
-------

* Nicolae Martinescu (ROU) iat.uni-leipzig.de (englanniksi)
* Nicolae Martinescu Bio, Stats and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  A murit fostul campion olimpic Nicolae Martinescu *Gazeta Sporturilor*.  1.4.2013.  (romaniaksi)
**Nicolai Jørgensen** (s. 15. tammikuuta 1991 Ballerup) on tanskalainen jalkapalloilija, joka on kotimaansa lisäksi pelannut Saksassa vuosina 2010–2012, Alankomaissa Feyenoordin joukkueessa vuosina 2016–2021 ja Turkissa Kasımpaşan joukkueessa kaudella 2021–2022. Viimeksi hän on edustanut FC Kööpenhaminaa kevätkaudella 2022. Oikeajalkainen Jørgensen on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä tai piilokärki. Hän on pelannut myös Tanskan jalkapallomaajoukkueessa.

Seurajoukkueura
---------------

Jørgensenin kasvattajaseura on Akatemisk Boldklubb, jota hän edusti vuodet 2009–2010. Vuonna 2010 hän siirtyi Saksan Bundesliigan Bayer Leverkuseniin, jota hän edusti kahden vuoden ajan pelaten Bundesliigassa vain kymmenen peliä sekä kaksi peliä Mestareiden liigassa. Vuonna 2012 hän oli lainalla sekä Bundesliiga-seura 1. FC Kaiserslauternissa että kotimaansa FC Kööpenhaminassa. Kööpenhaminassa Jørgensen pelasi kahdeksan peliä tehden kolme maalia ja niinpä seura osti Jørgensenin itselleen. Kööpenhaminassa Jørgensen on pelannut sekä Mestareiden liigaa että Eurooppa-liigaa. Eurooppa-liigan lohkovaiheen ottelussa HJK:ta vastaan syyskuussa 2014 Parkenilla vaihdosta kentälle tullut Jørgensen teki kaksi maalia Kööpenhaminan voittaessa 2-0.

Maajoukkueura
-------------

Jørgensen on pelannut kaikissa Tanskan nuorten maajoukkueissa. Hän oli mukana kotimaassaan vuonna 2011 järjestetyissä alle 21-vuotiaiden EM-kisoissa. Tanskan jalkapallomaajoukkueessa Jørgensen debytoi vuonna 2011. Hän on pelannut 41 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi kolme ottelua.

Lähteet
-------

* Nicolai Jørgensen Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

  

Tanskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Schmeichel |
2 Krohn-Dehli |
3 Vestergaard |
4 Kjær |
5 Knudsen |
6 Christensen |
7 Kvist |
8 Delaney |
9 Jørgensen |
10 Eriksen |
11 Braithwaite |
12 Dolberg |
13 Jørgensen |
14 Dalsgaard |
15 Fischer |
16 Lössl |
17 Larsen |
18 Lerager |
19 Schöne |
20 Poulsen |
21 Cornelius |
22 Rønnow |
23 Sisto |
Valmentaja Hareide

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Home Junior** on palokkalainen vuonna 2005 perustettu rock-trio, joka voitti Ääni ja vimma -yhtyekilpailun keväällä 2008. Yhtye on julkaissut varhaisten demojen lisäksi *The Last Supper* -pitkäsoiton alkuvuodesta 2008 sekä *Lunatic Asylum* -EP:n loppuvuodesta 2006. Northern Swing -levy-yhtiön kanssa yhtye on julkaissut *Eternal Play* -EP:n syksyllä 2008 ja *Christine's Road* -pitkäsoiton alkuvuodesta 2009.

Historia
--------

Vuonna 2004 Joona, Eetu ja Roope soittivat ensimmäisen kerran yhdessä, Joonan aloittaessa silloin rumpujen soiton. Yhtye toimi vielä silloin eri nimillä sekä ilman basistia, Roopen soittaessa kitaraa. Vuoden 2005 alkupuolella Roope vaihtoi kitaran bassoon ja yhtye sai nykyisen muotonsa. Home Junior nauhoitti itse omilla laitteillaan kesällä 2005 demopitkäsoiton, *Stanleyn*.
Vuoden 2006 syksyllä yhtye astui ensimmäistä kertaa studioon, jossa he nauhoittivat *Lunatic Asylum* -EP:n. Melko tarkalleen vuoden kuluttua Home Junior nauhoitti *The Last Supper* -pitkäsoiton, joka julkaistiin virallisesti kuitenkin vuoden 2008 alussa. Keväällä 2008 Home Junior voitti Ääni ja Vimma- bändikisan. Keikkoja Home Junior on tehnyt koko historiansa ajan.

Kesällä 2008 Home Junior kirjoitti levytyssopimuksen Poko Rekordsin tuoreen Northern Swing levymerkin kanssa, mutta vaihtoi monien muiden bändien tavoin Poko Rekordsin perustajan Epe Heleniuksen uudelle Sound of Finland yhtiölle, jonka kautta julkaistiin yhtyeen kolmas albumi "Simians & Pies" helmikuussa 2011.

Jäsenet
-------

* Joona: rummut
* Eetu: laulu, kitara
* Roope: basso, laulu

Julkaisut
---------

### Albumit

* *The Last Supper* (omakustanne) (2008)
* *Christine's Road* (Northern Swing) (2009)
* *Simians & Pies* (Sound of Finland) (2011)

### EP:t

* *Lunatic Asylum* (omakustanne) (2006)
* *Eternal Play* (Northern Swing) (2008)

### Singlet

* *The Dirty Ghost of Harmony* (Northern Swing) (2009)
* *Destruction Boy* (Northern Swing) (2009)
* *Party Animal* (Sound of Finland) (2010)
* *Simian* (Sound of Finland) (2011)

### Musiikkivideot

* *Little Bloody Mary* (2008)
* *Simian* (2011)

### Demot

* *Stanley* (omakustanne) (2005)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivut (englanniksi)
* Home Junior Myspacessa (englanniksi)
**Temple** on Lontoon Cityn lounaiskolkassa sijaitseva alue, jonne on keskittynyt paljon oikeusalaan liittyviä rakennuksia. Aluetta rajaavat Fleet Street pohjoisessa ja Victoria Embankment etelässä. Suurin osa alueesta kuuluu kahdelle Lontoon neljästä Inns of Court -lakimiesseurasta Middle Templelle ja Inner Templelle. Alue on saanut nimensä Temppeliherrain ritarikunnasta (Knights Templar), jonka päämaja sijaitsi siellä keskiajalla.

Temppeliherrat rakensivat 1100-luvulla alueen keskelle Temple Churchin, jota on uudistettu paljon aikojen saatossa. Kirkon kryptassa on ilmeisesti järjestetty temppeliherrojen salaisia vihkimysmenoja. Kun temppeliherrojen toiminta kiellettiin 1300-luvulla, alueen hallinta siirtyi Johanniittain ritarikunnalle, joka vuokrasi sen lakimiehille. Kuningas Jaakko I myönsi lakimiesten ammattikunnille erioikeuden alueeseen 1600-luvun alussa.

Inner Templellä ja Middle Templellä on alueella erilliset kokoontumistilat, puutarhat, oikeusistuimet ja kirjastot, mutta Temple Churchin käytön ne jakavat keskenään. Alueesta luoteeseen sijaitsevat Royal Courts of Justice. Kahden muun Inns of Courtin, Lincoln’s Innin ja Gray’s Innin toimitilat ovat lähistöllä Holbornissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Temple *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 31.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  The 12th Century 1119–87 The Temple Church. Viitattu 31.5.2023. (englanniksi)
**Aavikkokiuru** (*Ammomanes deserti*) on eteläinen kallioisten avomaiden kiurulaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 16–17 cm, siipien kärkiväli 27–30 cm ja paino 20–30 g. Se on hieman kiurua pienempi, päältä hiekanruskea ja alta valkoinen lintu, jonka ruskeassa pyrstössä on epäselvärajainen musta kärki. Hyvin laajan maantieteellisen muuntelun vuoksi sen höyhenpuvun väritys vaihtelee. Nokka on tukevahko ja sen kärki ja yläharja ovat tummat, erotuksena samannäköiseen pikkuaavikkokiuruun. Usein hyvin kesy. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Koiras esittää lyhyen laululennon.

Esiintyminen
------------

Aavikkokiuru esiintyy hyvin laajalla alueella Pohjois-Afrikan länsireunasta Himalajan rinteille saakka. Paikoin se on hyvin yleinen. Muuntelu on hyvin laajaa ja lajista tunnetaan ainakin 9 alalajia. Turkissa elää pieni populaatio, 60–600 yksilöä. Lajin esiintymisalueen laajuus on yli 10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on paikkalintu eikä sitä ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Aavikkokiuru elää, nimestään huolimatta, pääasiassa kuivilla kallioisilla ja kivikkoisilla rinteillä ja louhikoissa. Paikoin se elää 2 tai 3 kilometrin korkeudella vuorilla. Pesimäajan ulkopuolella laji voi muodostaa pieniä, alle 10 yksilön parvia, mutta pääasiassa se elää yksin, pareittain tai perhekunnittain.

Lisääntyminen
-------------

*Ammomanes deserti algeriensis*
Aavikkokiurun pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on maassa mättään tai kiven suojassa. Pesyeitä on joskus 2. Munamäärä on 1–5, tavallisesti 3 tai 4, autiomaassa munaluku on pienempi kuin ravinteikkaammilla paikoilla. Ilmeisesti vain naaras hautoo.

Ravinto
-------

Aavikkokiuru syö sekä siemeniä että hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia. Usein se etsii siemeniä vuohien ja muun karjan lantakasoista.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Ammomanes deserti* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 31.12.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hongkong.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q890990
* Wikispecies: Ammomanes deserti
* ARKive: ammomanes-deserti
* Avibase: A977348D32FB435E
* BirdLife: 22717254
* BOLD: 116488
* CoL: CTQ6
* BOW: deslar1
* eBird: deslar1
* EUNIS: 15520
* Euring: 9570
* Fauna Europaea: 97384
* Fauna Europaea (new): ec9d96c4-33b5-4f86-8094-54a92e967946
* GBIF: 2490641
* iNaturalist: 7384
* IRMNG: 10908764
* ITIS: 558553
* IUCN: 22717254
* NBN: NHMSYS0001689385
* NCBI: 589643
* Xeno-canto: Ammomanes-deserti

 |

 |
**Uusi Tehdas** on Tampereen Finlaysonin tehdasalueella toimiva innovaatioalusta ja startup-yrityshautomo. Uusi Tehdas yhdistää yritykset ja ihmiset tarjoamalla työskentelytilaa, työkaluja sekä mahdollisuudet yhteistyölle. Saman katon alla toimii korkeakouluopiskelijat ja yritykset yhdistävä yhteisinnovaatioalusta Demola sekä yrityksien kasvun kiihdyttämiseen apua tarjoava ilmainen Startup -ohjelma.

Demola Tampere
--------------

Demola Tampere yhdistää korkeakouluopiskelijat ja yritykset. Demolassa ryhmä opiskelijoita etsii yrityksen idealle tai haasteelle mahdollista ratkaisua. Lopputuloksena syntyy demo, konsepti tai prototyyppi, jota yritys voi hyödyntää toiminnassaan. Ensimmäinen Demola perustettiin Tampereelle vuonna 2008. Nykyisin Demola toimii jo 13 eri maassa.

Startup-ohjelma
---------------

Tiimeille ja yrittäjille Uusi Tehdas tarjoaa ilmaisen kolmen kuukauden mittaisen intensiivikurssin lean-yrittämiseen osaavien asiantuntijoiden johdolla. Startup-ohjelmassa tiimit ja yrittäjät saavat kattavaa tietoa yrittämisestä, mentorointia eri alojen yrittäjiltä ja asiantuntijoilta, verkostoitumismahdollisuuden investoijien kanssa, työskentelytilaa ohjelman ajaksi ja mikä tärkeintä, yhteisöllistä tukea muilta startup-yrittäjiltä.

Aiheesta muualla
----------------

* Uusi Tehdas
Nicola di Bari San Remon musiikkifestivaaleilla 1972
**Nicola di Bari** (oik. **Michele Scommegna**, s. 29. syyskuuta 1940 Zapponeta, Apulia, Italia) on italialainen laulaja ja näyttelijä. Di Bari voitti Canzonissima-laulukilpailun vuonna 1971 kappaleella "Chitarra suona più piano". Di Bari sijoittui San Remon musiikkifestivaaleilla toiseksi vuonna 1970 kappaleella "La prima cosa bella" sekä voitti kilpailun vuonna 1971 kappaleella "Il cuore è uno zingaro" ja vuonna 1972 kappaleella "I giorni dell'arcobaleno". Vuonna 1972 di Bari myös edusti Italiaa Eurovision laulukilpailussa samalla kappaleella. Eurovision laulukilpailussa di Bari sijoittui kuudenneksi.

Lähteet
-------

* Italia 1972: Nicola di Bari – I giorni dell'arcobaleno *viisukuppila.fi*. Viitattu 3.1.2023.

### Viitteet

1. ↑  Edinburgh 1972 *eurovision.tv*. Viitattu 3.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Nicola di Barin kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Australia
* Korea

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Tempel 1** (virallisesti **9P/Tempel**) on Ernst Wilhelm Leberecht Tempelin 3. huhtikuuta 1867 löytämä komeetta. Kun komeetta löydettiin, sen kiertoaika oli 5,68 vuotta, ja se havaittiin uudelleen vuosina 1873 ja 1879. Tempel 1:n kiertorata menee kuitenkin ajoittain läheltä Jupiteria niin, että tämä vaikuttaa sen kiertoaikaan. Tämä tapahtui vuonna 1881, ja kiertoaika piteni 6,5 vuoteen. Muutos vaikutti myös komeetan havaitsemiseen, ja sitä ei seuraavan kerran havaittu kuin vasta 1960-luvulla, jolloin amerikkalainen astronomi Brian G. Marsden teki komeetan radasta tarkkoja laskelmia ottaen huomioon Jupiterin vaikutuksen.

4. heinäkuuta 2005 kello 5:45 UTC NASAn Deep Impact -avaruusluotaimen iskeytyjäosa osui tarkoituksellisesti Tempel 1:n pintaan. 

Deep Impactin iskeytyjä osuu komeettaan.
Tempel 1:n kiertorata.  

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Deep impact (avaruusohjelma)**.

Lähteet
-------

1. ↑  GARY W. KRONK'S COMETOGRAPHY: Periodic Comets 1P to 50P (englanniksi)
2. ↑  IAU Minor Planet Center: Periodic Comet Numbers (englanniksi)
3. ↑  JPL Small-Body Database Browser: 9P/Tempel 1


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**8P/Tuttle** | **Luettelo komeetoista** | Seuraaja:**10P/Tempel** |
Saksalaiset nimesivät vuoden 1939 retkellään *Neuschwabenland*iksi (tässä kartassa englanniksi *New Schwabia*) Kuningatar Maudin maan erään osan.
**Uusi Schwabenland** (myös **Uus-Swabia**) (saks. *Neuschwabenland*) on saksalaisen Alfred Ritscherin vuoden 1939 retkikunnan käyttämä nimitys Etelämantereen vuorisesta alueesta pituuspiireillä 20°E - 10°W. Alue on päällekkäin norjalaisten Kuningatar Maudin maan kanssa. Alueen nimi juontuu Etelä-Saksan Schwabenin maakunnasta.

Saksa vaati aluetta itselleen, mitä Kuningatar Maudin maan löytänyt Norja ei hyväksynyt. Mikään muukaan maa ei tunnustanut Saksan aluevaatimusta. Saksalaisia kiinnosti Uudessa Schwabenlandissa lähinnä tukikohta-alue valaanpyynnille.

Myöhemmin Uusi Schwabenland on kytketty natsiufo-salaliittoteorioihin.

Aiheesta muualla
----------------

* Hitler's Antarctic base: the myth and the reality (englanniksi)
* Beyondweird.com: Nazi bases in Antarctica (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Operation Highjump (englanniksi)
* Rob Arndt:CLAIMED NON-TERRESTRIAL DISC AIRCRAFT IN GERMAN POSSESSION: THE FREIBURG DISC (englanniksi)
* Rob Arndt: Haunebu (englanniksi)
Uusi Papinoja ja silta marraskuussa 2022.
Kivijärvi kuvattuna Uuden Papinojan sillalta.
**Uusi Papinoja** on Lemillä Kivijärven ja Lahnajärven välisellä maakannaksella sijaitseva noin 200 metriä pitkä avokanava. Kanavan rakennutti Lemin kappalaisena vuosina 1744–1765 toiminut David Gestrin (k. 1779) joka halusi lyhentää venematkaa Pöllölässä sijainneen *Vanhapelto*-nimisen maatilansa ja Lahnajärven rannalla olevan Lemin kirkonkylän välillä. Myöhemmin kanavaa käyttivät myös Lemin ja Luumäen välillä liikennöineet pienet laivat sen jälkeen kun kanavan yli kulkenut silta oli muutettu avattavaksi. Nykyisin kanava on edelleen veneliikenteen käytössä mutta kanavan ylittävä puusilta on kiinteä.

Samalla maakannaksella noin kilometrin verran etelämpänä on sijainnut toinen **Vanha Papinoja** niminen Vuolteenlammin kautta kulkenut avokanava jonka rakentamisaikaa ei tiedetä. Vanhan Papinojan Kivijärven ja Vuolteenlammin välinen osuus oli pituudeltaan noin 200 metriä ja se on nykyisin kuivillaan. Vuolteenlammista Lahnajärveen kulkenut kanavan osuus oli noin 100 metriä pitkä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: David Gestrin. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 3.10.2015.
2. 1 2  Suomen kanavat : Vanha ja Uusi Papinoja
3. ↑  Uusi Papinoja (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Willimiehen jäljillä-blogi 25.8.2013 : Papinojat
Oleninon piiri Tverin alueen kartalla.
**Oleninon piiri** (ven. Оле́нинский райо́н, *Oleninski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen lounaisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 675 neliökilometriä. Asukkaita on 13 100 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Oleninon taajama. Lisäksi siihen kuuluu 6 maalaiskuntaa:

* Glazki (ven. Глазки)
* Grišino (ven. Гришино)
* Gusevo (ven. Гусево)
* Holmets (ven. Холмец)
* Molodoi Tud (ven. Молодой Туд)
* Mostovaja (ven. Мостовая; keskuspaikka Mirnyi, ven. Мирный)

Piirin kautta kulkee Moskovan ja Riian välinen rautatie sekä Moskovasta Latvian rajalle suuntautuva M9-valtatie.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oleninon piiri**.
* Oleninon piirin sivusto (venäjäksi)
* Oleninon piiri Tverin alue -tietosanakirjassa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
**Uusi Kotimaa** oli Yhdysvalloissa vuosina 1881–1934 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.

August Nylundin omistama ja toimittama *Uusi Kotimaa* alkoi ilmestyä Minneapolisissa elokuussa 1881. Neli- ja myöhemmin kuusisivuinen viikkolehti julkaisi uutisia sekä lukijoita viihdyttäviä jatkokertomuksia. Vuonna 1884 Nylund muutti lehtensä Minnesotan New York Millsiin, jossa hän julkaisi myös kaunokirjallista kuukausilehteä *Aamuruskoa*.

Vuonna 1888 Nylund muutti lehtineen Oregonin Astoriaan, jolloin hänen toimittajansa J. W. Lähde osti *Uuden Kotimaan* kirjapainon ja ryhtyi julkaisemaan New York Millsissä *Amerikan Suometar* -nimistä viikkolehteä. Vuonna 1890 Nylund toi *Uuden Kotimaan* takaisin New York Millsiin, jolloin Lähde jatkoi lehden toimittamista ja *Amerikan Suometar* sulautui siihen. August Nylundin kuoltua vuonna 1892 lehti siirtyi Felix Nylundille. Lähteen muutettua vuonna 1894 Michiganin Ironwoodiin *Uutta Kotimaata* toimittivat John Heino, Väinö Andelin ja myöhemmin Felix Nylund itse. Andelin perusti vuonna 1898 kaunokirjallisen kuukausilehden *Kansan Toverin*, jota Nylund ja sittemmin *Uuteen Kotimaahan* palannut Lähde julkaisivat usean vuoden ajan.

Vuonna 1919 Nylund myi *Uuden Kotimaan* People's Voice Cooperative Publishing Company -nimiselle yhtiölle, jonka rahoittajana toimi Nonpartisan League. Oikeistolais- ja uskonnollishenkinen maaseutuyhteisön lehti muuttui hyvin radikaaliksi. Vuonna 1923 kommunistit ostivat Nonpartisan Leaguen osakkeet ja *Uusi Kotimaa* muutettiin maanviljelijöille ja työläisille tarkoitetuksi kommunistiseksi sanomalehdeksi. Sen ensimmäisenä päätoimittajana työskenteli Knut Einar Heikkinen. Kolmesti viikossa ilmestynyt lehti siirrettiin vuonna 1931 *Työmiehen* kustannettavaksi Wisconsinin Superioriin. Seuraavana vuonna se muutettiin viikkolehdeksi.

Lähteet
-------

1. ↑  The History of the Finns in Minnesota *historymuseumeot.com*. Viitattu 5.11.2015.
2. ↑  The History of the Finns in Minnesota *historymuseumeot.com*. Viitattu 5.11.2015.
3. ↑  The History of the Finns in Minnesota *historymuseumeot.com*. Viitattu 5.11.2015.
4. 1 2 3  The History of the Finns in Minnesota *historymuseumeot.com*. Viitattu 5.11.2015.
5. 1 2  Hoerder, Dirk (ed.): *The Immigrant Labor Press in North America, 1840s-1970s: An Annotated Bibliography. Volume 1: Migrants from Northern Europe*, s. 238. New York, Westport, London: Greenwood Press, 1987. ISBN 0-313-24638-6.

Aiheesta muualla
----------------

* *Uuden Kotimaan* numeroja digitoituna
**Polojärvi** on järvi Koillismaalla Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Se sijaitsee Taivalkosken ja Kuusamon rajalla. Järven pinta-ala on 7,9 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 174 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Polojärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on noin 3,9 kilometriä ja lounaasta koilliseen noin 4,5 kilometriä. Järven länsi- ja keskiosa sijaitsee Taivalkoskella ja itäosa Kuusamossa. Polojärvi on pääosin matala. Vain sadasosa järvestä on vähintään 10 metriä syvä, syvin kohta sijaitsee järven keskivaiheilla. Myös järven lounaisosassa on lähes kymmenmetrisiä syvänteitä. Polojärven suurimmat lahdet ovat Aapronperä ja Itikkalahti.

Polojärven ainoa saari on noin 1,4 hehtaaria laaja Polojärvensaari. Järven itärannalla sijaitsee Polon kylä ja haarautuva Polonniemi. Järven itäpuolitse kulkee valtatie 5.

Polojärveen virtaa Särkioja lännestä Särkiluomasta (241,3 metriä mpy) ja Sarvioja lounaasta Sarvi-järveltä (237,3 metriä mpy). Polojärvi on samantasoinen sen itäpuolella sijaitsevan Irnijärven kanssa. Järvien välisellä kannaksella kohoaa vaaroja (Hautavaara, Soidinvaara, Polonvaara). Kannaksella on myös soita (Soidinsuo, Markansuo) ja Markka-niminen pieni järvi (236,7 metriä mpy).

Polojärven vesitilavuus on 26 471 000 kuutiometriä.

Polojärvi (61.323.1.001) kuuluu Polojärven alueeseen (61.323), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Irnijärven alue (61.32) ja ensimmäinen Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Polojärvi on laajin Polojärven alueen 12:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Sarvi.

Polojärvi on neljänneksi laajin Taivalkosken 588:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Koviojärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Polojärvi, vakavesi, Taivalkoski
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 14.1.2022.
3. ↑  Polojärvi. Järviwiki. Viitattu 14.1.2022.
4. ↑  Polojärven alue (61.323). Järviwiki. Viitattu 14.1.2022.
5. ↑  Taivalkoski. Järviwiki. Viitattu 14.1.2022.
Polska Siła Zbrojnassa palvelleen luutnantin asepuku
**Polska Siła Zbrojna** ('Puolan asevoimat') oli 10. huhtikuuta 1917 perustettu armeija, jonka sotilaat koostuivat pääasiassa Itävalta-Unkarin armeijassa taistelleista puolalaisista. Armeijan tarkoituksena oli toimia 5. marraskuuta 1916 Saksan ja Itävalta-Unkarin perustaman Puolan kuningaskunnan armeijana. Armeijan sotilaat siirrettiin pääasiassa saksalaisten komentajien alaisiksi.

Koska heinäkuussa 1917 puolalaiset sotilaat kieltäytyvät vannomasta sotilasvalaa Saksan keisari Wilhelm II:lle, muodostui kriisi, minkä seurauksena 15 000 sotilasta internoitiin Beniaminówin ja Szczypiornon leireille. 3 000 sotilasta määrättiin Itävalta-Unkarin armeijaan. 

Suunnitellun 50 000 sotilaan sijasta vahvuudeksi jäi vain 2 775 sotilasta. Kun joukkojen johto siirrettiin Puolan valtion­hoitaja­neuvostolle 19. lokakuuta 1918, vahvuus lisääntyi 9 000 sotilaaseen.

Puolan julistauduttua itsenäiseksi 11. marraskuuta 1918 Saksan tehtyä aselevon ympärysvaltojen kanssa tuli Polska Siła Zbrojnasta itsenäisen Puolan asevoimat.
Józef Świder
**Józef Świder** (19. elokuuta 1930 Czechowice-Dziedzice – 22. toukokuuta 2014 Katowice) oli puolalainen säveltäjä.

Świder sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa kotonaan, sillä kasvoi urkurien suvussa. Hän myös syvensi musiikillista tietämystään Józef Borgiełin johdolla. Vuonna 1947 Świder muutti Katowiceen, jonka Karol Szymanowski -musiikkiakatemiassa opiskeli musiikin teoriaa Adam Mitschan, pianonsoittoa Stefania Allinównan ja sävellystä Bolesław Woytowiczin johdolla. Musiikin teorian opinnoista Świder valmistui vuonna 1953, pianonsoitossa ja sävellyksessä vuonna 1955. Hän täydensi sävellysopintojaan Woytowiczin johdolla vielä Krakovassa ja vuonna 1966 Roomassa Goffredo Petrassin johdolla. Vuonna 1952 Świder aloitti vuoteen 2006 kestäneen uransa opetustyössä Karol Szymanowski -musiikkiakatemiassa. Siellä hän sai tohtorinarvon vuonna 1959 ja täyden professorin aseman vuonna 1988. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Aleksander Lasoń, Andrzej Dziadek, Wiesław Cienciała ja Jarosław Mamczarski.

Vuosina 1985–2000 Świder johti Sleesian yliopiston (Katowice) musiikki-instituuttia. Hän työskenteli myös kuoronjohtajien jatkokursseilla Bydgoszczissa professorina vuosina 1984–2012. Hän oli tuomariston jäsenenä eri kilpailuissa. Świderin sävellystuotantoon kuuluu yli 200 kuoroteosta, kolme oopperaa (*Magnus*, *Wit Stwosz*, *Bal Baśni*), useita oratorioita (mm. *Tryptyk Powstańczy*, *Legnickie Oratorium*, *Kantata Maryjna*) sekä lukuisia instrumentaaliteoksia vaihteleville kokoonpanoille. Świder sai uransa aikana monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Polonia Restituta -ritarikunnan ritarin (1979) ja upseerin ristit (1994).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  JÓZEF ŚWIDER Fundacja Józefa Świdra


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |



  

-
**José Maria de Villamil** (10. kesäkuuta 1788 – 12. toukokuuta 1866) oli sukujuuriltaan ranskalais-espanjalainen, Pohjois-Amerikassa syntynyt kenraali, joka vaikutti Ecuadorissa. Hän havaitsi Galápagossaarten taloudellisen potentiaalin ja suostutteli vasta perustetun Ecuadorin valtion valtaamaan saaret vuonna 1832. Villamil on Ecuadorissa kansallissankari Galápagossaarten ensimmäisenä kuvernöörinä, Ecuadorin laivaston perustajana ja maan varhaisten vuosien tärkeänä ministerinä.

José de Villamil syntyi New Orleansissa, Ranskan Louisianassa. Hän liittyi maansa armeijaan ja matkusti vuonna 1809 Eurooppaan, missä tapasi eteläamerikkalaisia itsenäisyyden puolustajia. Hän vietti jonkun aikaa itsenäistyvässä Venezuelassa ennen kuin asettui Guayaquiliin, missä valmisteltiin Ecuadorin itsenäistymistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Villamil Gral. José de *Enciclopedia del Ecuador*. Viitattu 7.2.2019. (espanjaksi)
2. ↑  Galapagos Colonists (Teoksesta Oxford, Peter ja Watkins, Graham: Galapagos: Both Sides of the Coin. Morgansville: Imagine Publishing, 2009.) *Galapagos Conservancy*.  2009. Viitattu 7.2.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Yhdysvallat

 |

 |
José van Dam ja Barbara Hendricks esiintymässä vuonna 2006.
José Van Dam (vasemmalla) Brysselin Théâtre de la Monnaiessa vuonna 1988.
**José van Dam**, oik. **paroni Joseph Van Damme**, (s. 25. elokuuta 1940 Bryssel) on belgialainen oopperalaulaja, jonka ääniala on bassobaritoni.

Hän opiskeli laulua Brysselin konservatoriossa Frédéric Anspachin johdolla ja voitti sekä Liègen, Toulousen ja Genèven laulukilpailut valmistuttuaan konservatoriosta.

Vuonna 1961 José van Dam lauloi Pariisin oopperassa Hector Berliozin oopperassa *Troijalaiset*. Vuonna 1967 hän lauloi Genèven oopperassa ja sitten Berliinin saksalaisessa oopperassa vuosina 1967 ja 1973. Tällöin hänen ohjelmistoonsa tuli mukaan Mozartin *Don Giovannin* Leporellon rooli, josta tuli pitkäksi aikaa häneen suuresti henkilöitynyt rooli.

Vuodesta 1968 lähtien José van Dam on laulanut Salzburgin festivaaleilla ja Salzburgin pääsiäisfestivaaleilla. Vuonna 1970 hänen suuri kansainvälinen uransa todella alkoi. Tämä johti esiintymisiin Milanon La Scala -teatterissa, New Yorkin Metropolitan-oopperassa, Lontoon Covent Gardenissa ja tietenkin Wienissä sekä hänen kotiteatterissaan Brysselin Théâtre de la Monnaiessa, jossa hän esiintyi lukuisissa oopperarooleissa muun muassa *Boris Godunovissa*, *Falstaffissa*, *Wozzeckissa*, *Figaron häissä*, *Salomessa*, *Gianni Schicchissä* ja *Il turco in Italiassa*.

Vuonna 1973 hän palasi Pariisiin, jossa esiintyi keskeisissä rooleissa oopperoissa *Hoffmannin kertomukset*, *La bohème* ja *Figaron häät*. Olivier Messiaenin ooppera *Pyhä Fransiskus assisilainen* esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983, ja van Dam osallistui teoksen ensiesitykseen. Myöhemmin vuonna 2004 hän oli mukana oopperan uusintaesityksenä.

Vuonna 1998 Belgian kuningas Albert II myönsi José van Damille paronin nimen ja arvon.

Filmografia
-----------

* 1979: *Don Giovanni*, jonka ohjasi Joseph Losey ja van Dam esitti Leporellon roolin.
* 1988: *Le Maître de musique*, jonka ohjaaja oli Gérard Corbiau

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**HMS Southern Prince** (viirinumero M47) oli vuonna 1929 vesillelaskettu laiva, jonka Amiraliteetti lunasti 19. joulukuuta 1939 apumiinalaivaksi.

Valmistus
---------

Liverpoolilainen Furness, Withy & Co tilasi aluksen Lithgow'lta Port Glasgow'sta Skotlannista. Alus oli tarkoitettu Prince Linelle New Yorkin ja Argentiinan reiteille. Alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1929 ja valmistui elokuussa nimellä *Southern Prince*. Amiraliteetti lunasti 19. joulukuuta 1939 aluksen. Se otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1940 apumiinalaivana nimellä *HMS Southern Prince*.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kyleen 1. miinalaivueeseen, jonka mukana se osallistui aluksi pohjoisen miinasulun rakentamiseen.

Alus oli laskenut miinakentän SN-70A pohjoiseen sulkuun ja paluumatkalla 26. elokuuta 1941 siihen osui Saksan laivaston sukellusveneen *U-652* laukaisema torpedo. *HMS Lightning* ja *HMS Lamerton* saapuivat Scapa Flow'sta avustamaan vaurioituneen aluksen Minchesiin. Alus siirrettiin Belfastiin telakalle.

Normandian maihinnousussa (operaatio Neptune) alus oli kontra-amiraali Rivett-Carnetin esikuntalaivana. Alus lähti 7. kesäkuuta 1944 Solentista saattueessa EWP-1 ja ankkuroitui Juno Beachin edustalle seuraavana päivänä. Lokakuusta 1944 alkaen alus oli majoitusaluksena ja sodan lopun se oli koululaivana Tyynellä valtamerellä.

Alus palautettiin 1945 omistajilleen. Alus myytiin 1. huhtikuuta 1947 Italiaan Genovaan G. Costa fu Andrea, joka nimesi aluksen *Anna C.:ksi*. Alus sijoitettiin Italian ja Etelä-Amerikan reiteille maaliskuussa 1948. Aluksen moottorit vaihdettiin ja majoitustilat uusittiin 1951-1952. Aluksella oli tulipalo 1971, minkä jälkeen se myytiin romutettavaksi. Alus romutettiin La Speziassa.

### Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat:

* William Howard Dennis Friedberger 15. huhtikuuta 1940 - 12. helmikuuta 1941
* John Stuart Crawford 12. helmikuuta 1941 - 15. tammikuuta 1942
* Rudolph Henry Fane de Salis 15. tammikuuta 1942 - 1943
* A. A. Ferguson 1943 - 5. marraskuuta 1944
* Henry Freston Nash 5. marraskuuta 1944 - 1945

Lähteet
-------

* Lenton, H. T. & Colledge, J. J.: *Warships of World War II*. London: Ian Allan, 1964. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  uboat.net
2. 1 2 3  uboat.net
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Southampton** (viirinumero D90) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä. Se poistettiin palveluksesta 2009 ja romutettiin 2011.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Tyyppi 42 -hävittäjä*
Alus tilattiin 17. maaliskuuta 1976 Vosper Thornycroftilta Southamptonista, missä köli laskettiin 21. lokakuuta. Se laskettiin vesille 29. tammikuuta 1979 ja otettiin palvelukseen 31. lokakuuta 1981.

Palvelus
--------

Alus törmäsi 1984 poijuun Portlandin edustalla viimeistelyharjoituksessa ennen lähtöään partiomatkalle Falklandille. Alus jouduttiin siirtämään telakalle korjattavaksi. Alus suojasi 3. syyskuuta 1988 Hormuzinsalmessa saattuetta, kun se kolaroi *MV Tor Bayn* kanssa.

Alus takavarikoi 3. helmikuuta 2006 Karibialla 3,5 tonnia kokaiinia. Alus siirrettiin 31. heinäkuuta 2008 valmiusreserviin ja poistettiin palveluksesta 12. helmikuuta 2009. Se huutokaupattiin 28. maaliskuuta 2011 ja sen jälkeen hinattiin 14. lokakuuta Portsmouthista Leyal Ship Recyclingin purkutelakalle Turkkiin.

Alus saapui Turkkiin 2. marraskuuta 2011, ja sen ilmoitettiin olevan täysin romutettu 13. tammikuuta 2012. 97 prosenttia aluksen materiaaleista kyettiin käyttämään uudelleen tai kierrättämään.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Southampton (D90)

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Southampton (D90)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. London: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 510
2. 1 2  Type 42 destroyers Exeter, Southampton, and Nottingham: recycling (PDF)

*Tyypin 42* -ohjushävittäjät

|  |
| --- |
| **1. sarja:** *HMS Sheffield* - *HMS Birmingham* - *HMS Cardiff* - *HMS Coventry* - *HMS Newcastle* - *HMS Glasgow* |
| **2. sarja:** *HMS Exeter* - *HMS Southampton* - *HMS Nottingham* - *HMS Liverpool* |
| **3. sarja:** *HMS Manchester* - *HMS Gloucester* - *HMS Edinburgh* - *HMS York* |
| **Argentiinan laivasto:** *ARA Hércules* - *ARA Santísima Trinidad* |
| Edeltäjä: *Tyypin 82*-ohjushävittäjät – Seuraaja: *Tyypin 45*-ohjushävittäjät |
Faidriadit.
**Faidriadit** (m.kreik. Φαιδριάδες, *Faidriádes*, "Loistavat"; lat. *Phaedriades*) on antiikin aikainen kahden jyrkän kallioseinämän nimitys Parnassós-vuorella Kreikassa. Kalliot ovat osa vuoren etelärinnettä ja kohoavat jyrkästi Delfoin pyhäkköalueen yläpuolelle.

Faidriadit muodostavat eräänlaisen luonnonlinnoituksen Delfoin pohjoispuolelle. Kallioiden välisestä halkeamasta virtaa Kastalian lähde.

Herodotos kertoo *Historiateoksessaan*, että kallioilta putosi (tai pudotettiin) kiviä persialaissotien aikaan persialaisten lähestyessä Delfoita idästä. Tämä pelasti pyhäkköalueen.

Lähteet
-------

1. ↑  Delphi Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 1.10.2007. Viitattu 29.8.2016.
2. ↑  Delphi *Encyclopedia Mythica*.  Arkistoitu 2.10.2016. Viitattu 29.8.2016.
3. ↑  Smith, William: "Delphi", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Herodoros: *Historiateos* VIII.35–39.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Faidriadit** Wikimedia Commonsissa
**Faidros** (m.kreik. Φαῖδρος, lat. *Phaedrus*) (k. 70 eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän toimi epikurolaisen koulun johtajana Ateenassa noin vuodesta 75 eaa. kuolemaansa vuonna 70 eaa. saakka.

Faidros oli Ciceron aikalainen, ja he tutustuivat Roomassa Ciceron ollessa nuori. Ciceron ollessa Ateenassa vuonna 80 eaa. he uudistivat tuttavuutensa. Tuolloin Faidros oli jo vanha, ja epikurolaisen koulun johtavia hahmoja. Faidros oli myös Atticuksen ystävä. Hänen ystäviinsä kuului myös Velleius, jonka Cicero esittelee epikurolaisten näkemysten kannattajana teoksessaan *Jumalten luonteesta* (*De natura deorum*), Cicero ylistää erityisesti Faidroksen miellyttävää käytöstä. 

Cicero kirjoitti Atticukselle pyytääkseen Faidroksen tutkielmaa *Jumalista* (Περὶ ϑεῶν), jota hän käytti kirjoittaessaan teoksensa *Jumalten luonteesta* ensimmäistä kirjaa. Hän käytti sitä tutustuakseen sekä epikurolaisten että myös edeltävien filosofien ajatteluun.

Faidroksella oli poika nimeltä Lysiadas. Epikurolaisen koulun johdossa Faidrosta seurasi Patron.

Lähteet
-------

* Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 231. Osa III. Boston: Little, Brown and Company, 1849. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. ↑  Cicero: *Epistulae ad Familiares*, XIII.1. §2.
2. ↑  Cicero: *Philippicae*, V.5. §13; *de Natura Deorum*, I.33. §93; *de Finibus*, I.5. §16.
3. ↑  Cicero: *de Finibus*, I.5. §16, V.1. §3, jne.
4. ↑  Cicero: *de Natura Deorum*, I.21. §58.
5. ↑  Cicero: *Epistulae ad Atticum*, XIII.39.

Antiikin filosofia – Epikurolainen koulukunta

|  |  |
| --- | --- |
| Kreikkalainen aika | Epikuros · Metrodoros · Polyainos · Leontion · Karneiskos · Hermarkhos · Idomeneus · Leonteus · Themista · Kolotes · Polystratos · Dionysios Lamptrailainen · Basileides · Diogenes Tarsoslainen · Demetrios Lakonialainen · Filodemos · Apollodoros · Zenon Sidonlainen |
| Roomalainen aika | Amafanius · Titus Albucius · Lucretius · Faidros · Patron · Siron · Diogenes Oinoandalainen · Catius |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Andorran yliopisto** (kat. *Universitat d’Andorra*) on vuonna 1997 perustettu andorralainen yliopisto, jonka juuret ovat vuodessa 1988 perustetuissa korkeakoululaitoksissa. Sen kampus sijaitsee Sant Julià de Lòriassa.

Andorran korkeakoulutus alkoi vuonna 1988, kun maassa perustettiin hoitotyön ja tietokonejärjestelmien koulut. Andorran yliopisto perustettiin virallisesti näiden pohjalta vuonna 1997. Se alkoi vuonna 2008 tarjota myös tohtoritason opintoja, ja vuonna 2010 se liittyi eurooppalaiseen korkeakoulualueeseen.

Andorran yliopisto on jaettu kolmeen collegeen. Sähköisen oppimisen ja elinikäisen oppimisen collegessa on oma laitoksensa kummallekin osa-alueelle. Terveys- ja kasvatustieteiden collegeen kuuluvat hoitotyön ja kasvatustieteen koulut sekä kansainvälinen tutkijakoulu. Liiketaloustieteen ja teknologian collegessa puolestaan ovat tietojenkäsittelytieteen koulu sekä liiketaloustieteen ja matkailujohtamisen koulu. Vuonna 2018 Andorran yliopistossa oli 500 virallista opiskelijaa ja 1 214 elinikäiseen oppimisen opiskelijaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Report 2017–2018 (PDF) Universitat D’Andorra.  Arkistoitu 5.6.2019. Viitattu 16.6.2019. (englanniksi)
2. ↑  University of Andorra University24K. Viitattu 16.6.2019. (englanniksi)
3. ↑  Colleges ans schools of the University of Andorra Universitat D’Andorra.  Arkistoitu 5.6.2019. Viitattu 16.6.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut (englanniksi)
**Andra Day** (oik. *Cassandra Monique Batie*) (s. 30. joulukuuta 1984) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja Oscar-ehdokkaana ollut näyttelijä. 

Hänen debyyttialbuminsa, *Cheers to the Fall*, julkaistiin vuonna 2015, ja se saavutti Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla 48. sijan ja Billboard 100-listalla 4. sijan. Vuoden 2016 Grammy-palkinnoissa albumi nimitettiin ehdokkaaksi parhaaksi R&B -albumiksi ja levyn menestynein sinkku "Rise Up" oli ehdolla parhaaksi R & B-esitykseksi.

Hän näytteli Billie Holidayn roolin vuonna 2021 ilmestyneessä elämänkerrallisessa elokuvassa *The United States vs. Billie Holiday*. Hän voitti elokuvasta Golden Globen parhaasta naispääosasta draamaelokuvassa. Elokuvan laulu oli myös ehdolla parhaaksi alkuperäiseksi kappaleeksi. Itse asiassa hänen taiteilijanimensä sai inspiraationsa Holidaylta, jonka lempinimi oli *Lady Day*.

Lähteet
-------

1. ↑  Chuck Arnold: Golden Globe winner Andra Day still ‘recovering’ from Billie Holiday role *New York Post*.  26.2.2021. Viitattu 6.3.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |

 |
**Punainen viiva** viittaa Suomen eduskuntavaaleissa vuosina 1907–1935 käytettyyn merkintätapaan. Listavaali toteutettiin tuolloin siten, että vaalilippuun oli painettu valmiiksi kaikkien ehdokaslistojen nimet ja äänestäjä merkitsi kynällä punaisen viivan sen listan nimen kohdalle, jolle halusi antaa äänensä.

Vuonna 1906 säädetyn Suomen Suuriruhtinaanmaan Vaalilain 45 §:n mukaan: "*Jos valitsija tahtoo antaa äänensä jonkun valitsijayhdistyksen ehdokaslistan hyväksi, joka on otettu vaalilippuun, merkitköön tämän listan punaisella viivalla.*" Vaalilain valmistellut Hermansonin komitea oli päätynyt punaiseen väriin sen erottuvuuden vuoksi, mikä helpottaisi ääntenlaskentaa. Komiteaan kuulunut Emil Schybergson oli pitänyt myös punaiseen väriin liittyvää poliittista symboliikkaa yhteensopivana eduskuntauudistuksen radikaaliuden kanssa. Määräys punaisen värin käytöstä poistui laista vuonna 1935.

Käsite "punainen viiva" on tullut tutuksi Ilmari Kiannon vuonna 1909 julkaisemasta romaanista *Punainen viiva*. Romaani kertoo Kainuun syrjäseutujen köyhistä asukkaista, jotka valmistautuvat vuoden 1907 ensimmäisiin eduskuntavaaleihin ja odottavat "punaisen viivan vetämisen" muuttavan koko yhteiskunnan hetkessä paremmaksi. Romaaniin perustuvat Matti Kassilan vuonna 1959 ohjaama elokuva *Punainen viiva* ja Aulis Sallisen säveltämä ooppera *Punainen viiva*, jonka kantaesitys oli vuonna 1978. Suomessa käytetään edelleen ilmaisua "punaisen viivan vetäminen" tarkoitettaessa vaaleissa äänestämistä, erityisesti vaaliagitaation mukaista tietyn listan kannattamista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Punawiiwan perässä: Eduskuntavaalit 1907: Äänestäminen (Arkistoitu – Internet Archive) Oikeusministeriön sivusto vuoden 1907 eduskuntavaaleista. Viitattu 12.12.2012.
2. ↑  Suomen Suuriruhtinaanmaan Vaalilaki 26/1906 Finlex.fi Viitattu 12.12.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kerhokeskuksen *Punaisen viivan veto* -esittelysivustolta ensimmäisistä eduskuntavaaleista
**Punaisen Karkkilan Lyyti** on Marja Hollin kirjoittama tosiasiapohjainen romaani vuodelta 2014. Sen on kustantanut Lukutoukka-kustantamo.

Kirja kertoo karkkilalaisesta kommunistipoliitikosta ja kulttuurivaikuttajasta Lydia Virtasesta (1901–1976). Karkkilan kulttuuriyhdistys Lyyti palkitsi Hollin kirjan julkistamistilaisuudessa Lyyti-patsaalla. Holli on kirjoittanut kymmeniä kirjoja, joiden aiheena on muun muassa Karkkila ja karkkilalaiset.

Kirjan syntyyn vaikutti kustantamo Lukutoukan omistaja, päätoimittaja Heikki Savola, jonka mukaan Lydia Virtasen jälki näkyy Karkkilassa edelleen, 40 vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Savola ehdotti Hollille kirjan kirjoittamista.

Tarinan alkukohtauksessa pieni Lyyti istuu lattialla, kun lääkäri tulee katsomaan sairasta äitiä Annaa. Lääkäri antaa tuomion ettei hoitaminen kannata. Anna vaatii päästä sairaalaan, koska "lapset tarttee mua". Lääkäri taipuu, Anna pääsee hoitoon. Lapset jäävät itsekseen, pienintä Lyytiä lukuun ottamatta, joka menee isovanhempien hoiviin. Anna toipuu ja palaa kotiin.

Leskeksi jäänyt Anna muuttaa viiden lapsensa kanssa Karkkilaan, silloiseen Högforsiin, ja elättää lapset ensin pyykkärinä ja saunottajana, sitten junanvaunujen siivoojana. Romaani kuvaa niukoissa oloissa kasvavan opinhaluisen Lyytin eli Lydian kehitystä ja kasvua paikkakunnan keskeiseksi vaikuttajaksi, joka jo nuorena on mukana poliittisessa toiminnassa ja joutuu kärsimään myös vankeusrangaistuksen aatteen puolesta toimittuaan.

Teoksen lopussa on luettelo Virtasen elämän vuosiluvuista, sanasto jossa selvitetään aiheeseen liittyviä keskeisiä asioita sekä laaja lähdeluettelo aineistosta, jonka pohjalta kirjoittaja Marja Holli on koonnut tarinan rungon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Marja Holli palkittiin Lyyti-patsaalla, Karkkilan Tienoo 27.5.2014 sivu 5

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Lukutoukan kirjakaupan sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Halavatun papat** on vuonna 1989 perustettu iisalmelainen mopokerho, josta kehittyi vuonna 1996 huumoriyhtye ja myöhemmin elämys- ja ohjelmapalveluyritys.
Yhtye esiintyy kahtena eri kokonaisuutena: Halavatun Papat band ja Halavatun Papat duo. Duon erikoisuutena on se, että rumpuina käytetään Pappa-Tunturi-mopoa.

Halvatun pappojen taustayhtiö, iisalmelainen Ekvapoint Oy palkittiin vuonna 2007 maakunnallisella yrittäjäpalkinnolla. Yrityksen toimialana on elämys- ja ohjelmapalvelut. Yrityksen elämystuotteita ovat olleet Pappa-Tunturi-safarit ja -racingit sekä tiimikisailut Halavatun Härdelli ja Mualaishärdelli. 

Halavatun pappojen keikoista Savon ulkopuolella on yli 70 %.

Yhtyeen laulusolisti Pete Kauppinen kuoli syöpään tammikuussa 2020.

Jäsenet
-------

### Halavatun Papat band

* Larry: basso, laulu
* Teukka: kitara, laulu
* Tomppa: kitara, laulu
* Vellu: rummut, laulu

### Halavatun Papat duo

* Teukka: kitara, laulu
* Pete: laulu, moporummut, kazoo

Diskografia
-----------

* *Nyt männöö hyvin* (1998)
* *Ee voe valittoo* (1999)
* *Suapumisaeka* (2002)
* *Mopollako tulija?* (2004)
* *Turpo* (2009)
* Onko tiällä kilttejä.. (2010)
* *Humboogia & Melankolinoo* (2011)
* Tääsosuma (2017)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Manninen, Kari: Halavatun Papat kärkeen.  *Savon Sanomat*, 21.10.2007, 100. vsk, s. B14.
2. ↑  Halavatun pappojen laulaja Pete Kauppinen on kuollut *www.iltalehti.fi*. Viitattu 25.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen ja mopokerhon kotisivut
**Ħal Saflienin hypogeum** on puoliksi maanalainen pyhäkkö Maltalla Paolassa ajalta suunnilleen 2500 eaa. Se on ollut aluksi jonkinlainen jumalten palvontapaikka, mutta muuttui kuolleiden viimeiseksi leposijaksi jo esihistoriallisena aikana. Se on maailman ainoa esihistorialliselta ajalta periytyvä temppeli. Hypogeum löydettiin vahingossa vuonna 1902 rakennustöiden yhteydessä.

Ħal Saflienin ensimmäinen kerros sisälsi hieman muunneltuja luolia.
Toiseen kerrokseen tehtiin taitavaa kivityötä, muun muassa pyöreä okralla maalattu suuri kammio, oraakkelihuone jossa ihmisääni kaikuu ja huone jossa on kaiverruksia. Tähän vaiheeseen liittyy myös "käärmekuoppa" tai "kolehtikuoppa"/"uhrikuoppa" ja kaikkien pyhin. Kolmannessa kerroksessa oli viljavarasto.

Katso myös
----------

* Maltan megaliitit

Lähteet
-------

1. ↑  Ħal Saflieni Hypogeum *Unesco WHC*. Viitattu 18.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hal Saflienin hypogeum** Wikimedia Commonsissa
**Likainen sota** (esp.  *Guerra Sucia*) oli valtion tukema väkivallan aikakausi Argentiinassa vuosina 1976–1983. Väkivallan uhreiksi joutui tuhansia vasemmistoaktivisteja, ammattiliittolaisia, opiskelijoita, journalisteja, marxilaisia sekä peronisti-sissejä. Surmansa arvioidaan saaneen yhteensä noin 30 000 hallituksen vastustajaa.

Aikakaudesta käytettiin myös nimityksiä *El Proceso*, lyhennelmä juntan käyttämästä nimestä *Proceso de Reorganización Nacional* ('Kansallinen uudelleenjärjestyminen'). Käytössä on myös nimitys *la última junta militar* ('viimeinen sotilasjuntta'). Ihmisoikeusloukkaukset rasittivat maan kuvaa ulkomailla, mutta juntta leimasi arvostelun Argentiinan vastaiseksi kampanjaksi.

Lähteet
-------

* Palmerlee, Danny: *Lonely Planet Argentina*. Lonely Planet, 2008. ISBN 978-1-74104-702-8. Google Books. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Kaleva.fi[vanhentunut linkki]
2. ↑  Argentiinan likaisen sodan johtaja kuoli (Arkistoitu – Internet Archive), Hs.fi
3. ↑  Lonely Planet s. 36
4. ↑  Background Note: Argentina US Department of State. Viitattu 23.2.2011. (englanniksi)
5. ↑  Dirty War, Britannica.com, viitattu 12.7.2011
6. ↑  Demian Kelleher, Edgar Brau - The Key (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 12.7.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Likainen sota** Wikimedia Commonsissa