recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Yhteenveto kauden myrskyistä
**Vuoden 1909 Atlantin hurrikaanikauden** aikana Atlantilla muodostui 11 trooppista myrskyä, joista kuusi kehittyi hurrikaaneiksi. Kausi alkoi varsin aikaisin; kesäkuussa oli kaksi trooppista myrskyä ja yksi hurrikaani.

Myrskyt
-------

### Trooppinen myrsky 1

Kauden ensimmäinen trooppinen sykloni havaittiin matalapaineena Nicaraguan rannikolla 15. kesäkuuta ja se kehittyi myrskyksi 12 tunnin sisällä.

### Hurrikaani 2

Hurrikaani 2
Kauden toinen sykloni muodostui kesäkuun lopulla lähellä Florida Keysiä. Suunnattuaan ensin luoteeseen kohti Louisianaa päivän ajan se kääntyi jyrkästi kohti Texasin rannikkoa. Hieman ennen rantautumistaan Brownsvilleen se saavutti tuulen nopeuden 155 km/h, mikä tarkoittaa sen olleen luokan 2 hurrikaani. 30. kesäkuuta se oli heikentynyt myrskyksi ja mennyt pohjoiseen Meksikoon, minkä jälkeen se haihtui muutaman tunnin sisään. Vaikka yhtään ihmishenkeä ei menetetty, aineelliset vahingot, enimmäkseen tuhoutuneita rautateitä Meksikossa, kohosivat 1,3 miljoonaan dollariin.

### Trooppinen myrsky 3

Kauden kolmas myrsky muodostui 26. kesäkuuta Haitin pohjoispuolella, rantautui Miamin lähellä 1. heinäkuuta ja haihtui Atlantilla 4. heinäkuuta.

### Hurrikaani 4

Kauden 4. hurrikaani
Pienten Antillien eteläpuolella havaittiin 13. heinäkuuta trooppinen matalapaine, joka vahvistui hurrikaaniksi lähellä Kuuban länsikärkeä. 21. heinäkuuta se oli noin 30 mailia Galvestonista kaakkoon ja rantautui seuraavana päivänä Rio Granden lähellä. 41 ihmistä kuoli ja aineellisten vahinkojen määräksi arvioitiin kaksi miljoonaa dollaria.

### Trooppinen myrsky 5

### Hurrikaani 6

*Pääartikkeli: Monterreyn hurrikaani*
### Trooppinen myrsky 7

### Hurrikaani 8

*Pääartikkeli: Grand Islen hurrikaani*
### Trooppinen myrsky 9

### Hurrikaani 10

Hurrikaani 10:n reitti
Kauden kymmenes myrsky muodostui eteläisellä Karibianmerellä 6. lokakuuta ja rantautui Kuubaan 11. lokakuuta. Havannassa viisi ihmistä kuoli ja omaisuudelle aiheutui noin miljoonan dollarin vahingot. Key Westissä ja Miamissa tuhoutui lisäksi joitakin taloja.

### Hurrikaani 11

*Pääartikkeli: Isojen Antillien hurrikaani 1909*

Lähteet
-------

1. 1 2  Easy-to-Read HURDAT 1851-2009 National Hurricane Center. Viitattu 2.3.2011.
2. ↑  Bunnemeyer, Bernard: Monthly Weather Review (pdf) *aoml.noaa.gov*. Viitattu 4.3.2011.
3. ↑  Storm's Course Unknown (pdf) *New York Times*.  12.10.1909. Viitattu 4.3.2011. (englanniksi)
Olympiakilpailujen voittajat palkittiin hopeamitalilla.
**Vuoden 1896 kesäolympialaisissa** jaettiin nykyisen laskutavan mukaan 43 kultamitalia eri olympiakilpailujen voittajille. Kultamitaleita ei kuitenkaan vuonna 1896 jaettu, vaan olympiavoittajat palkittiin hopeamitalilla, oliivipuun oksalla ja diplomilla. Toiseksi tullut palkittiin kuparimitalilla, laakerinoksalla ja diplomilla. Kolmanneksi tulleelle ei jaettu palkintoja. Mitaleissa oli kuvattuna Ateenan Akropolis ja toisella puolella oli kuvattu Zeus, joka piti kädessään maapalloa.

Kansainvälinen olympiakomitea ei julkaise olympiakilpailuista virallisia mitalitaulukoita, joten taulukot eivät ole virallisia rankingtaulukoita. Varhaisimpien olympiakilpailujen mitalitaulukot on laadittu myöhemmin helpottamaan vertailua myöhempiin olympiakisoihin. Taulukot on laskettu nykyisen laskutavan mukaan, siten että ensimmäinen olisi ansainnut kultamitalin, toinen hopeaa ja kolmas pronssia.

Vuoden 1896 olympialaisiin osallistui 14 maata ja lisäksi mukana oli sekajoukkue, joka koostui useamman kuin yhden maan urheilijoista. Mitaleille pääsi nykyisen laskutavan mukaan 10 maata, sekä sekajoukkue.

Mitalitaulukko
--------------

| Vuoden 1896 kesäolympialaisten mitalitaulukko |
| --- |
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| 1 |  Yhdysvallat | 11 | 7 | 2 | 20 |
| 2 |  Kreikka | 10 | 18 | 19 | 47 |
| 3 |  Saksa | 6 | 5 | 2 | 13 |
| 4 |  Ranska | 5 | 4 | 2 | 11 |
| 5 |  Iso-Britannia | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 6 |  Unkari | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 7 |  Itävalta | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 8 |  Australia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 9 |  Tanska | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 10 |  Sveitsi | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 11 |  Sekajoukkue | 1 | 0 | 1 | 2 |
| *Yhteensä* | *43* | *43* | *36* | *122* |

Lähde: Athens 1896 Olympic Medal Table International Olympic Committee. Viitattu 8.8.2022. (englanniksi)

Lähteet
-------

1. ↑  Athens 1896 olympic.it. Viitattu 2.3.2016. (englanniksi)
2. ↑  About Athens 1896 Official Website of the Olympic Movement. Viitattu 2.3.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Athens 1896 medal table International Olympic Committee.  Arkistoitu 8.5.2008. Viitattu 2.3.2016. (englanniksi)
4. ↑  Summer Olympic Games / Medal Tally allcompetitions.com. Viitattu 2.3.2016. (englanniksi)
5. ↑  Athens Games of the I Olympiad International Olympic Committee.  Arkistoitu 6.5.2008. Viitattu 2.3.2016. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Olympialaisten mitalitaulukot |
| --- |
|  |
| Kesäolympialaiset | * 1896
* 1900
* 1904
* 1908
* 1912
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* 2020
 |
|  |
| Talviolympialaiset | * 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1994
* 1998
* 2002
* 2006
* 2010
* 2014
* 2018
* 2022
 |
|  |
| * Olympialaisten mitalitilasto kautta aikojen
* Luettelo riistetyistä olympiamitaleista
 |

 |
St. Johann Baptist
**Neu-Ulm** on kaupunki Baijerin osavaltiossa Saksassa. Se kuuluu Schwabenin hallintopiiriin ja toimii Neu-Ulmin piirikunnan keskuskaupunkina. Kaupunki sijaitsee Baijerin länsirajalla Tonavan varrella, vastapäätä Ulmin kaupunkia. Neu-Ulmin pinta-ala on 80,99 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuoden 2020 lopussa 58 841.

Historia
--------

Neu-Ulmin vesitorni
Neu-Ulmin historia alkaa vuodesta 1810, jolloin Ulmin kaupungin hallinta siirtyi Baijerin kuningaskunnalta Württembergin kuningaskunnalle. Tonavasta tuli kuningaskuntien välinen raja niin, että sen oikeanpuolinen alue päätyi Baijerin hallintaan. Vasemmalle puolelle jäi Ulm, kun taas oikealle puolelle syntyi Neu-Ulm.

Tuohon aikaan Neu-Ulm oli äärimmäisen pieni asutus. Se tunnettiin nimellä *Ulm am rechten Donauufer*. Nimi *Neu-Ulm* mainittiin ensimmäisen kerran kirjallisesti vuonna 1814. Neu-Ulm alkoi kasvaa 1840-luvulla, kun alueelle rakennettiin linnoitus. Uuden rautatieyhteyden valmistuttua Augsburgiin vuonna 1853 Neu-Ulmiin sijoitettiin varuskunta. Vuonna 1857 sille annettiin oma vaakuna ja vuonna 1869 kuningas Ludvig II myönsi sille kaupunginoikeudet.

Kaupunki alkoi kukoistaa pormestari Josef Kollmannin aikakaudella 1800-luvun lopulla. Ulmin ja Neu-Ulmin yhdistävä raitiotieyhteys rakennettiin vuonna 1897 ja vuonna 1900 kaupunkiin rakennettiin vesitorni. Vuonna 1906 Neu-Ulm laajeni ensimmäistä kertaa kaupunginmuurien ulkopuolelle. 

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen varuskunta suljettiin. Toisessa maailmansodassa liki kahdeksankymmentä prosenttia kaupungista tuhoutui liittoutuneiden pommituksissa, ja kaikki sillat Ulmiin yli Tonavan tuhottiin. Toisen maailmansodan lopusta 1990-luvulle saakka kaupungissa oli läsnä Yhdysvaltain sotilaita. Sotilaiden poistumisella oli suuri vaikutus kaupungin talouteen.

Ystävyyskaupungit
-----------------

Neu-Ulmilla on neljä ystävyyskaupunkia:

* Ranska Bois-Colombes, Ranska (vuodesta 1966)
* Saksa Meiningen, Saksa (vuodesta 1988)
* Italia Trissino, Italia (vuodesta 1990)
* Yhdysvallat New Ulm, Yhdysvallat (vuodesta 1954)

Lähteet
-------

1. ↑  Einwohnerzahlen und Fläche Stadt Neu-Ulm. Viitattu 1.7.2021. (saksaksi)
2. ↑  Bevölkerung: Gemeinden, Stichtage (letzten 6) *GENESIS-Online Datenbank*. Bayerisches Landesamt für Statistik. Viitattu 1.7.2021. (saksaksi)
3. 1 2 3 4  Historie der Stadt Neu-Ulm *nu.neu-ulm.de*. Viitattu 1.7.2021. (saksaksi)
4. ↑  Die Partnerstädte Neu-Ulms Stadt Neu-Ulm.  Arkistoitu 4.6.2021. Viitattu 1.7.2021. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neu-Ulm** Wikimedia Commonsissa

* Neu-Ulmin kaupungin verkkosivut (saksaksi)
**Neuilly-Crimolois** on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Ouchejoen varrella, noin 8 kilometriä Dijonin kaupungista kaakkoon.

Kunta muodostettiin 28. helmikuuta 2019, jolloin kaksi kuntaa Crimolois ja Neuilly-lès-Dijon yhdistyivät, ja muodostivat Neuilly-Crimolois’n kunnan.

Kummallakin entisellä kunnalla on yli tuhatvuotinen historia. Niin Neuilly-lès-Dijonin kuin Crimolois’n linnat ovat tuhoutuneet. Crimolois on ollut tunnettu Johanniittain ritarikunnan asuinpaikkana. Sillä paikalla jossa he majoittuivat, on nykyään kahvila. Kahvilan seinällä oleva risti on vailla historiallista yhteyttä ritarikuntaan, mutta siitä huolimatta Dijonin piispa siunasi ristin kesällä 1939. Itsenäisellä Crimolois’n kunnalla oli vaakunassa Maltan risti. Crimolois’n kirkko on rakennettu 1700-luvulla. Siinä on harvinainen puurakenteinen kellotorni.

  

* Café du CrucifixCafé du Crucifix
* Crimolois’n vaakuna Crimolois’n vaakuna
* Neuilly-lès-Dijonin vaakunaNeuilly-lès-Dijonin vaakuna

Lähteet
-------

1. 1 2  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 3.2.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Neuilly-Crimolois Echo des communes. Viitattu 3.2.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neuilly-Crimolois** Wikimedia Commonsissa
Lee Rocker vuonna 2007.
**Lee Rocker** (oikealta nimeltään **Leon Drucker**, 3. elokuuta 1961 Massapequa, New York) on yhdysvaltalainen rockabilly-basisti.

Lee Rocker tuli tunnetuksi Stray Cats -yhtyeestä, joka niitti mainetta erityisesti 1980-luvun alkupuolella, ensin Englannissa, mutta myöhemmin maailmanlaajuisesti. Yhtyeessä soittivat Rockerin lisäksi Brian Setzer (kitara, laulu) ja Slim Jim Phantom (rummut), oikealta nimeltään James McDonnell.

Rocker keräsi huomiota villillä soittotyylillä, jossa hän kieppui, seisoi, makasi ja teki milloin mitäkin läskibassonsa kanssa.

Vuonna 1985 Lee Rocker, Slim Jim Phantom ja Earl Slick perustivat yhtyeen nimeltä Phantom, Rocker & Slick. Yhtye teki kaksi levyä.
Lee Rocker ja Slim Jim Phantom perustivat 1990-luvulla myös yhtyeen Swing Cats.

Lee Rocker soitti myös Freddie Mercuryn muistokonsertissa ainoana Stray Catsin jäsenenä.

Stray Cats on esiintynyt 2000-luvulla alkuperäisessä kokoonpanossaan. Stray Cats esiintyi vuonna 2004 Helsingin jäähallissa kiertueella, jonka jokainen keikka nauhoitettiin ja julkaistiin CD:nä. Vuonna 2008 Stray Cats oli alkuperäisessä kokoonpanossaan uudestaan Helsingissä.

Nykyisin Lee Rocker esiintyy omalla nimellään, mutta myös aiempien yhtyeidensä kanssa. Rocker on julkaissut useita soololevyjä, joista uusin on vuoden 2012 alussa julkaistu *Night Train to Memphis*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Arto Pekka Kalervo Merenheimo** (s. 1952 Helsinki) on suomalainen kirjailija.

Lapsuutensa ja nuoruutensa Merenheimo vietti Helsingin Punavuoressa Viiskulman ja Johanneksen kirkon tienoilla. Merenheimo kävi Helsingin normaalilyseota 1963–1968, ja hän kirjoitti yksityisoppilaana ylioppilaaksi Karjalan yhteiskoulusta vuonna 1973. Merenheimo on koulutukseltaan HuK (tutkielma uskontotieteestä), ja hänellä on opintoja myös teologiasta, filosofiasta, psykologiasta, kotimaisesta kirjallisuudesta, estetiikasta ja valtiotieteistä. Hän on toiminut aiemmin muun muassa opettajana lukiossa, yläasteella ja lastentarhassa, sosiaaliterapeuttina alkoholistiparantolassa, nuoriso-ohjaajana, antikvariaatin myyjänä ja satamatyöntekijänä. Nykyisin hän on vapaa kirjoittaja ja asuu Itä-Helsingissä.

Merenheimon esikoisteos *Mike vaan only* (1988) on avainromaani helsinkiläisistä nuorista 1960–1970 luvuilla. Romaani välittää tuntoja rakkauden nälästä, totuuden etsinnästä ja huumeisesta elämänmenosta. *Mike vaan only* antaa myös katsauksen Helsingin eli stadin slangiin. Leo Lipsosen *Vankilaslangin sanakirja* (1990) mainitsee teoksen yhtenä lähteenä.

Merenheimon runoteokset ovat kristillisyydellä höystetyn zen-hengen läpitunkemia. Kovan ja kaupallisen kulttuurin vastainen "aktiivinen joutilaisuus" ja rakentava kansalaistottelemattomuus on tyypillistä Merenheimon runoissa. 2000-luvulla tuotantoa on sävyttänyt voimakkaasti myös länsimaiden taloudelliset intressit etusijalle asettavien katsomusten vastaisuus sekä maailmanpoliisiaatteiden kritiikki.

Teokset
-------

* Mike vaan only (Romaani, 1988, 2. painos 2001)
* Kukkaleninki (Tankarunoja, 1997)
* Perhosensydämiä (Tankarunoja, 1998)
* Runoja ja kirjoituksia eri lehdissä, mm. Voimassa.

Katso myös
----------

* Merenheimon kotisivut[vanhentunut linkki]
**Arto Tapio Minkkinen** (s. 30. joulukuuta 1953 Oulu) on suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä. Ammattiteattereiden lisäksi Minkkinen on työskennellyt muun muassa kehitysvammaisteatterin parissa ja kulttuuriohjaajana.

Elämä ja ura
------------

Arto Minkkinen syntyi Vilho ja Aino Minkkisen perheeseen. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1978–1982. Minkkinen työskenteli Hämeenlinnan kaupunginteatterissa 1982–1983 ja Ahaa Teatterissa 1984–1988. Niin ikään 1988 hän ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi.

Minkkinen on ohjannut muun muassa näytelmät *Tunnetteko Linnunradan*, *Donna*, *Isän varjo* ja *Vanhan lesken hirveä surma*. Hän on vieraillut näyttelijänä muun muassa Kehitysvammaisteatteri La Stradassa.

Näyttämöuransa ohella Minkkinen on työskennellyt muutamissa televisiotuotannoissa. Vuonna 1998 hän oli mukana käsikirjoittamassa mustan huumorin sävyttämää fiktiotuotantoa *Nahkiaiset*. Vuonna 1991 esitetyssä draamasarjassa *Matkalaukkukostaja* Minkkinen näytteli Huuskosen roolin.

Lähteet
-------

* Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu, 1983. ISBN 951-30-5727-5.
* Seppälä, Riitta; Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto ry, 1993. ISBN 951-31-0236-X.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993, s. 297
2. ↑  Kehitysvammaisteatteri La Strada *lastrada.fi*.  Arkistoitu 31.10.2017. Viitattu 14.11.2017.
3. ↑  Arto Minkkinen *Elonet*. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. Viitattu 14.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Vuores.fi[vanhentunut linkki]
* Ahaa Teatteri

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Mount NyanganiNyanganin huippua

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
ManicalandZimbabwe |
| Korkeus merenpinnasta | 
2 592 m |
| Prominenssi | 
1 515 mView and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
18° 18′ 40″ E, 32° 51′ 02″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Mount Nyangani** on Eastern Highlands -vuoristoon kuuluva vuori Zimbabwessa. Se sijaitsee Nyangan kansallispuiston alueella noin 110 kilometriä luoteeseen Mutaresta. Vuoren huippu (2 592 m) on Zimbabwen korkein kohta.

Mount Nyanganilta saa alkunsa kolme jokea: Nyamuziwa, Gairezi ja Pungwe.

Mount Nyangani tunnetaan monista siellä sattuneista katoamistapauksista, joihin alueella on liitetty yliluonnollisia uskomuksia. Vuorikiipeilijöiden kuolemantapauksia on myös sattunut lukuisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Nyanga National Park Bradt Guides, viitattu 16.7.2021
2. ↑  Mount Nyangani (Arkistoitu – Internet Archive) Zimbabwe Tourism, viitattu 16.7.2021
3. ↑  Zimbabwe Britannica, viitattu 16.7.2021
4. 1 2  Eastern Highlands Zimbabwe Connections, viitattu 16.7.2021
5. ↑  A mountain that swallows people NewsDay Zimbabwe, viitattu 16.7.2021
**Jyrki Sakari Hakala** (s. 18. syyskuuta 1960 Tampere) on suomalainen meloja, joka kilpaili kanadalaiskanootilla.

Hakala edusti Suomea Moskovan 1980 olympialaisissa. Yhdessä veljensä Jarmo Hakalan kanssa hän osallistui kanadalaiskaksikoiden 500:lle ja 1 000 metrille, mutta he karsiutuivat molemmilla matkoilla välierissä. MM-kilpailuissa he sijoittuivat seitsemänneksi kaksikoiden 10 000 metrillä vuonna 1983. Lisäksi Jyrki Hakala oli MM-kilpailuissa yhdeksäs kanadalaisyksiköiden 1 000 metrillä vuonna 1987. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Hakala voitti kultaa kaksikoiden 500 metrillä vuosina 1981 ja 1984, kaksikoiden 1 000 metrillä vuosina 1984 ja 1990, kaksikoiden 10 000 metrillä vuonna 1984 sekä yksiköiden 4 × 500 metrillä vuosina 1981 ja 1983.

Seuratasolla 179-senttinen, veljeään selvästi lyhyempi Jyrki Hakala edusti Tampereen Vihuria ja Pirkka-Melojia. Hän voitti kanadalaisyksiköissä Suomen-mestaruuden 500 metrillä vuosina 1987, 1988 ja 1991, 1 000 metrillä vuosina 1987, 1991 ja 1992 sekä 10 000 metrillä vuosina 1987 ja 1992. Kanadalaiskaksikoissa hän voitti yhteensä 36 Suomen-mestaruutta vuosina 1975–1994.

Kilpauransa jälkeen Jyrki Hakala muutti Australiaan.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 46–47. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
Aimosen perhehauta Ikaalisissa
**Jyrki Martti Bertil Aimonen** (19. huhtikuuta 1934 Ikaalinen – 20. heinäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja suurlähettiläs.

Aimosen vanhemmat olivat Ikaalisten kunnanlääkäri, lääkintöneuvos Martti Bertil Aimonen ja käsityönopettaja Anja-Ritva Mielikki Aimonen. Jyrki Aimonen valmistui ekonomiksi 1955 ja lainopin kandidaatiksi 1961.

Ulkoasiainministeriön palveluksessa Aimonen aloitti vuonna 1961 ja siirtyi Moskovan lähetystöön vuonna 1963, minkä jälkeen hän toimi Ankarassa lähetystösihteerinä 1965–1967. Neuvostoliittoon hän palasi konsuliksi Leningradin pääkonsulinvirastoon.

Aimonen oli ministerineuvos Moskovassa 1974–1976. Hän toimi muun muassa Suomen Moskovan lähetystön va. päällikkönä vuoden 1975 ETY-kokouksen aikana. Hän oli lähetystöneuvos Kööpenhaminassa 1970–1974.

Ensimmäisessä suurlähettilään tehtävässään Aimonen toimi Tripolissa ja samalla Maltalla vuosina 1979–1983. Sen jälkeen hän toimi suurlähettiläänä Damaskoksessa ja samalla Ammanissa ja Beirutissa (1984–1988), Delhissä ja samalla Kathmandussa (1988–1991), Dhakassa ja Colombossa (1988–1991) sekä samalla Bhutanissa (1989–1991). Diplomaatin uransa Aimonen päätti suurlähettiläänä Varsovassa (1991–1995).

Lähteet
-------

* *Kuka kukin on 1994*, s. 37. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.

### Viitteet

1. ↑  Niiranen, Matti – Iloniemi, Jaakko: Diplomaatin ura alkoi Moskovasta. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 2.8.2016, s. B 13. Artikkelin verkkoversio.
**Jyrki Petteri Blom** (s. 11. toukokuuta 1962 Kotka) on suomalainen keihäänheittäjä. Hän sijoittui neljänneksi  yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Stuttgartissa vuonna 1986. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän putosi karsinnassa.

Blom sai kolme mitalia Kalevan kisoissa: hopeaa Vaasassa 1986, pronssia Lahdessa 1985 ja Kuopiossa 1987. Talviheittojen SM-kilpailuissa hän sai kultaa 1987 ja hopeaa 1989.

Blom heitti vanhan keihäsmallin ennätyksensä 85,30 Suomi–Ruotsi-maaottelussa Tukholmassa elokuussa 1985. Nykyisellä mallilla hänen ennätyksensä on Stuttgartin EM-kisoissa heitetty 80,48.

Blom edusti Vehkalahden Veikkoja ja häntä valmensi Leo Silen. Nykyään hän toimii Kuopion klassillisessa lukiossa urheilulukion koordinaattorina sekä liikunnan opettajana.

Kausien parhaat heitot
----------------------

* 1979 62,76 Vehkalahti 19.6.
* 1980 70,84 Lappeenranta 8.9.
* 1981 74,80 Hämeenlinna 5.9.
* 1982 76,86 Kotka 10.6.
* 1983 79,40 Anjalankoski 30.8.
* 1984 83,94 Lahti 21.8.
* **1985 85,30 Tukholma 31.8.** (vanha keihäsmalli)
* **1986 80,48 Stuttgart 27.8.** (uusi keihäsmalli)
* 1987 79,28 Tukholma 22.8.
* 1988 73,64 Jyväskylä 16.8.
* 1989 76,78 Lapua 27.5.
* 1990 76,30 Oulu 4.8.
* 1992 77,00 Jyväskylä 4.7.
* 1993 76,44 Kotka 14.7.

Lähteet
-------

* Jyrki Blom Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Carl Oscar Ahues** (1883–1968) oli saksalainen shakinpelaaja ja kansainvälinen mestari. Ahues voitti shakin Saksan-mestaruuden vuonna 1929 ja pelasi maansa shakkiolympialaisjoukkueessa vuosina 1930 ja 1931. Ahues oli kolmannella sijalla kolmessa suuressa turnauksessa: Berliinissä 1926, Liègessä 1930 ja Bad Nauheimissa 1936. Sanremon turnauksessa 1930 hän sijoittui kuudenneksi. Ahues voitti vielä kahdeksankymmenen vuoden iässäkin pikashakin Hampurin-mestaruuden.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hooper, David & Whyld, Kenneth: *The Oxford Companion to Chess*, s. 3–4. Oxford University Press, 1984. ISBN 0-19-217540-8. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Carl Ahues ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Osborne Reynolds** (23. elokuuta 1842 – 21. helmikuuta 1912) oli pohjoisirlantilainen insinööri. 

Reynolds valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1867 opiskeltuaan matematiikkaa. Hänestä tuli insinööritieteiden professori Manchesterissä. Vuonna 1877 hänet hyväksyttiin Royal Societyyn ja vuonna 1888 hän sai Royal Medal -palkinnon. Eläkkeelle hän jäi 1905 ja kuoli Watchetin kaupungissa Somersetin kreivikunnassa Englannissa vuonna 1912.

Reynolds tunnetaan ennen muuta Reynoldsin luvusta. Reynolds tutki fluidien (eli nesteiden ja kaasujen) virtausta putkissa ja huomasi, että virtaukset voidaan karkeasti jakaa laminaareihin ja turbulentteihin dimensiottoman luvun perusteella, joka on inerttien ja viskoosien voimien osamäärä. Luku on tärkeässä asemassa virtausdynamiikassa nykyäänkin. Osborne Reynoldsin mukaan on nimetty myös Reynoldsin jännitys.

Eräs Marsin kraatteri on nimetty Reynoldsin mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Osborne Reynolds
2. ↑  M. B. Kirkham: *Principles of soil and plant water relations*, s. 226. Academic Press, 2005. ISBN 9780124097513. Google Book. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Osborne Reynolds**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Talvisodan unkarilainen vapaaehtoisjoukko lähtökatselmuksessa Turun satamassa. Lähtökatselmuksen suoritti kenraaliluutnantti Oscar Enckell. Vapaaehtoisjoukon päällikkönä toimi kapteeni Imre Kémeri Nagy.
**Osasto Sisu** oli kapteeni Bertil Nordlundin komentama 8. tammikuuta 1940 perustettu jalkaväkiyksikkö, johon koottiin ulkomaalaisia vapaaehtoisia taistelemaan talvisodassa Suomen puolustusvoimissa.

Eniten osastossa oli unkarilaisia ja virolaisia, mutta kaikkiaan tulijoita oli useista maista. Yksikössä oli enimmillään 212 sotilasta 20. helmikuuta 1940 ja talvisodan päättyessä 13. maaliskuuta 1940 153. Luvussa ei ole mukana unkarilaisia, jotka muodostivat oman yksikkönsä.*lähde?*

Osasto ei ottanut osaa sotatoimiin.

Talvisodan unkarilaisia vapaaehtoisia oli 346. Heitä komensi kapteeni Imre Kémeri Nagy, jolla oli taistelukokemusta siitä, kun Unkari miehitti osan Tšekkoslovakiaa vuonna 1938. Noin 20 unkarilaista värväytyi yksityisesti, ja osa heistä lähetettiin Lapualle Osasto Sisuun saamaan harjoitusta. Rauhan jälkeen joukko lähetettiin Lappeenrantaan kotiin palautettavaksi, ja joukko palasi Unkariin toukokuussa 1940.*lähde?*

Lähteet
-------

* Jõgi, Ülo: *Ernan tarina : Suomen tiedustelujoukko Virossa toisen maailmansodan vuosina*. Suomentanut Juha E. Tetri ja Risto Teinonen. Helsinki: Ajatus, 1996. ISBN 951-9440-50-X.
* Vuolle, Mika: Osasto Sisu.  *Ase-lehti*, 1995, 14. vsk, nro 6, s. 24–. ISSN 0359-6990.

### Viitteet

1. ↑  Isohella, Anne-Riitta: *JOUKKOLIIKKEESTÄ JALKAVÄKIRYKMENTIKSI – Kuinka Suomi päätti kouluttaa virolaisen joukko-osaston JR 200*. Tampereen yliopisto, 2005.
2. ↑  Kirjava joukko myöhästyi talvisodasta – ulkomaalaisten vapaaehtoisten joukossa oli silmäpuolia ja puujalkaisia *Reserviläinen*. Viitattu 1.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Verkkouutiset:  (Arkistoitu – Internet Archive) Talvisodan unkarilaiset vapaaehtoiset esillä Sotamuseon näyttelyssä, Janne Impiö, 15. maaliskuuta 2003
Glukoosista muodostuneen osatsonin glukosatsonin rakenne
**Osatsonit** ovat orgaanisia yhdisteitä, joita muodostuu eräistä hiilihydraatiesta kuten heksooseista ja pentooseista niiden reagoi dessa aromaattisen hydratsonin kanssa. Hiilihydraatit voivat olla joko aldooseja tai ketooseja. Osatsoneille tyypillisessä rakenteessa on kahdessa vierekkäisessä hiiliatomissa hydratsoniryhmä. Osatsonit ovat merkittäviä yhdisteitä hiilihydraattikemiassa ja esimerkiksi Hermann Emil Fischer hyödynsi osatsoneja selvittäessään sokerien rakenteita.

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

Osatsonit ovat kiteistiä aineitaja väriltään tyypillisesti kirkkaan keltaisia. Yhdisteet ovat liukenemattomia muun muassa veteen ja bentseeniin. Osatsonit voidaan hapettaa esimerkiksi kuparisulfaatin tai kloori- tai bromiveden avulla triatsolijohdannaisiksi, joita kutsutaan osotriatsoleiksi. Käytettäessä kuparisulfaattia hapettimena ilmene reaktion välivaiheina radikaaleja. Eräät osatsonit reagoivat etikkahappoanhydridin kanssa muodostaen pyratsolijohdannaisia, jotka ovat hyödyllisiä muun muassa lääkeaineiden valmistuksessa.

Osatsoneja valmistetaan hiilihydraattien ja aromaattisten hydratsonien välisellä reaktiolla. Tyypillisesti käytetty hydratsiini on fenyylihydratsiini. Reaktio tapahtuu lievästi emäksisissä olosuhteissa ja katalyyttinä voidaan käyttää esimerkiksi natriumasetaattia. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa hydratsiinijohdannainen reagoi hiilihydraatin karbonyyliryhmän kanssa muodostaen osatsonin. Seuraavassa vaiheessa toinen aromaattinen hydratsiini hapettaa viereisen hydroksimetyyliryhmän pelkistyen itse ammoniakiksi ja aniliinijohdannaiseksi. Ko,as hydratsiinimolekyyli reagoi edellisessä vaiheessa muodostuneen karbonyyliryhmän kanssa hydratsoniksi ja osatsoni muodostuu. Keskenään epimeeriset sokerit muodostavat saman yhdisteen ja esimerkiksi glukoosi, fruktoosi ja mannoosi muodostavat saman osatsonin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Frieder W. Lichtenthaler: *Carbohydrates: Occurrence, Structures and Chemistry, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 24.11.2016
2. ↑  Azines *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 24.11.2016. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 703. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
4. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 758. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
5. 1 2  Hassan S. El Khadem: The mechanism of saccharide osotriazole formation.  *Carbohydrate Research*, 1998, 313. vsk, nro 3–4, s. 255–257. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.11.2016.  (englanniksi)
6. ↑  Frieder W. Lichtenthaler: *Carbohydrates as Organic Raw Materials, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 24.11.2016
**Osborne-ilmiö** käytetään terminä tahattomasta tilanteesta, jossa yhtiön menestys tuhotaan kertomalla tulevasta tuotteesta liian aikaisin. Termin synty liitetään Adam Osbornen pitämään lehdistötilaisuuteen.

Termi on yksinkertaistettu Osborne-yhtiön kohtaamista vaikeuksista, mutta termi on jäänyt käyttöön. Samaa termiä voidaan käyttää Stephen Elopin vaikutuksesta Nokian johdossa.

Katso myös
----------

* Elop-vaikutus
* Ratner-vaikutus

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sani, Ilari: Ensimmäiset kannettavat tietokoneet painoivat kuin synti – Osbornen jättimenestys kaatui typerään munaukseen Mikrobitti. Viitattu 27.2.2017.
2. ↑  Osborne 1 *history-computer.com*. Viitattu 11.5.2019. (englanniksi)
3. ↑  Coining Term: "Elop Effect" when you combine Osborne Effect and Ratner Effect *communities-dominate.blogs.com*. Viitattu 27.2.2017.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Osborne effect
Osbert Salvin.
**Osbert Salvin** (25. helmikuuta 1835, Finchley – 1. kesäkuuta 1898) oli englantilainen luonnontieteilijä.

Osbert Salvin oli arkkitehti Anthony Salvinin toiseksi vanhin poika. Hän opiskeli Westminsterissä ja matematiikkaa Trinity Hallissa Cambridgen yliopistossa ja väitteli vuonna 1857. Pian tämän jälkeen hän liittyi Henry Baker Tristramin retkelle Tunisiaan ja itäiseen Algeriaan. 1857 hän teki ensimmäisen lukuisista Guatemalan retkistään, palaten sieltä yhdessä Frederick DuCane Godmanin kanssa. Tällä matkalla he ideoivat laajan Keski-Amerikan luontoa esittelevän teoksen, jonka nimeksi tuli sittemmin *Biologia Centrali-Americanum* ja joka julkaistiin 52-osaisena tietosanakirjana vuosien 1879–1915 välillä.

1871 Salvinista tuli The Ibiksen, lintutieteellisen julkaisun toimittaja. Hän sai viran Cambridgen yliopistosta, jossa hän tuotti julkaisun Catalogue of the Strickland Collection. Hän oli eräs BOU:n, British Ornithologists' Union, perustajajäsenistä. Hän toimitti British Museumin lintuluetteloon osat kolibreista ja ulappaliitäjistä. Eräs hänen viimeisistä töistään oli lordi Lilfordin teoksen Coloured Figures of British Birds (1897) viimeisteleminen.

Salvin oli Royal Societyn, Linnean Societyn, Zoological Societyn ja Entomological Societyn jäsen. Kuollessaan hän oli BOU:n sihteeri. Hän kuoli altistuttuaan lintujen konservoinnissa käytetyn arsenikin pitkäaikaisen käytön aiheuttamiin sairauksiin.

Salvin nimesi muun muassa galapagosinalbatrossin.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Matti Närekangas** (s. 1983) on suomalainen kuvataiteilija. Närekangas työskentelee maalaustaiteen sekä avant-garde musiikin parissa. Hän on tunnettu "365 kuvaa Cheekistä" -teoksesta (2017-2018), jossa hän piirsi vuoden ajan joka päivä yhden kuvan Cheekistä. Teoksessa Närekangas kommentoi viihdeteollisuutta ja henkilöpalvontaa kuvataiteen kautta. Teos valmistui kahden viimeisen viikon aikana 2018 keväällä Creat Galleriassa Helsingissä pidetyssä näyttelyssä.

Närekangas on valmistunut Pekka Halosen akatemiasta kuvataidelinjalta vuonna 2020. Närekangas aloitti maisteriopinnot Kuvataideakatemiassa maalauksen osastolla vuonna 2023.

Närekangas on avant-garde muusikko ja on tällä hetkellä mukana Ototomy -nimisessä projektissa. Hän on tehnyt kokeellisia musiikkiprojekteja: Trio Pussit , Hotel Florida, Vanhainkoti  ja MC-Shakkimatti .

Lähteet
-------

1. ↑  Helsinkiläistaiteilija piirsi ja julkaisi kuvan Cheekistä joka päivä vuoden ajan *Helsingin Sanomat*.  23.4.2018. Viitattu 6.3.2019.
2. ↑  Helsinkiläistaiteilija on piirtänyt Cheekin vuoden ajan joka päivä: "En enää ahdistu niin paljon hänen musiikistaan" *Yle Uutiset*. Viitattu 6.3.2019.
3. ↑  "Kujanjuoksu läpi päälle kaatuvien lyijykynä-Cheekien on kihelmöivän uskonnollinen kokemus" *Rumba.fi*. Viitattu 6.3.2019.
4. 1 2  MATTI NÄREKANGAS *www.naerekangas.com*. Viitattu 29.4.2023.
5. ↑  Kuvataideakatemian maisterivalinnan tulokset, syksy 2022 *Taideyliopisto*.  9.11.2022. Viitattu 29.4.2023.
6. ↑   "Trio Pussit - Kultainen Tonttu". Triot Pussit (käsikirjoitus). 2016-10-28.
7. ↑  Vanhainkoti *Vanhainkoti*. Viitattu 6.3.2019.
8. ↑   "MC-ShakkiMatt, Jouluks Kantsuu". Shakki Matti (käsikirjoitus). 2011-12-15.
**Matti Pekka Nurminen** (23. joulukuuta 1932 Tampere – 19. marraskuuta 2008 Tampere) oli suomalainen rakennusinsinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1986.

Nurmisen vanhemmat olivat ylikonstaapeli Herman Jeremias Nurminen ja Karin Rakel Helminen. Hänen puolisonsa oli sairaanhoitaja Anita Kesti. Nurminen kävi koulua Tampereen yhteiskoulussa ja valmistui Tampereen teknillisestä opistosta rakennusinsinööriksi 1960. Hän työskenteli Rakennustoimisto Mattinen & Niemelän tehdaspäällikkönä ja siirtyi sitten A. Puolimatka Oy:n betonielementtitehtaan johtajaksi Forssaan. Tehtaan toiminta siirtyi toukokuussa 1964 Rakennusvalmiste Oy:n alaisuuteen. Nurmisen johtama elementtitehdas työllisti yli 900 henkilöä. Rakennusvalmiste Oy siirtyi muun Puolimatka-yhtymän tavoin Hankkijan omistukseen 1985, ja Nurminen siirtyi pois yhtymästä 1988.

Hän toimi sitten osa-aikaisena tuntiopettajana Tampereen teknillisessä korkeakoulussa ja kirjoitti useita rakennusalaa käsitteleviä oppikirjoja. Nurminen promovoitiin Tampereen teknillisen korkeakoulun kunniatohtoriksi 1987. Hän vaikutti muun muassa Suomen Betoniyhdistyksen sekä Suomen Betoniteollisuuden Keskusjärjestön hallituksissa, ja toimi Betoniteollisuuden Keskusjärjestön hallituksen puheenjohtajana 1970-luvun puolivälissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jarmo Seppälä: Matti Nurminen *Biografiasampo*. Viitattu 12.7.2023.
2. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 12.7.2023.
**Eddie Lang**, oik. **Salvatore Massaro** (1902–1933) oli amerikanitalialainen kitaristi. Lang oli ensimmäinen tärkeä jazzkitaravaikuttaja ja hänen tyylillään oli suuri vaikutus myöhempiin tyylilajin kitaristeihin. Barney Kesselin mukaan Lang oli ensimmäinen, joka teki jazzkitaran soittamisesta taiteellista.

Lang syntyi New Orleansissa ja vietti nuoruutensa Philadelphiassa. Hän tutustui Joe Venutiin koulussa ollessaan. Hän opetteli viulunsoittoa 11 vuotta, mutta vaihtoi sitten kitaraan. Hän soitti vuosina 1920–1923 Charlie Kerrin yhtyeessä. Hän esiintyi myös Bert Estlow’n yhtyeessä ja Red McKenzien Mound City Blues Blowersissa.

Vuonna 1925 Lang ja Venuti muuttivat New Yorkiin. Heistä tuli nopeasti kysyttyjä jazz- ja populaarimuusikoita ja he soittivat 1920- ja 1930-luvuilla useiden artistien kanssa. Lang nauhoitti Red Nicholsin Five Pennies -yhtyeen, Frankie Trumbauerin ja Bix Beiderbecken kanssa. Venutin kanssa hän nauhoitti yli 70 kappaletta. Vuodesta 1928 lähtien Lang nauhoitti myös klassista materiaalia.

Vuonna 1929 Lang ja Venuti liittyivät Paul Whitemanin yhtyeeseen ja esiintyivät tästä kertovassa elokuvassa *King of Jazz*. Lang soitti myös Louis Armstrongin, Jack Teagardenin ja Bing Crosbyn kanssa ja esiintyi blueskitaristi Lonnie Johnsonin kanssa salanimellä Blind Willie Dunn. Langin nimivalinta ("sokea" Willie) viittasi siihen, että tuohon aikaan kukaan ei odottanut valkoisen muusikon osaavan soittaa bluesia. Lang soitti myös triona Johnsonin ja King Oliverin kanssa.

Lang kuoli vuonna 1933 New Yorkissa nielurisaleikkauksesta aiheutuneihin komplikaatioihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Donald True Van Deusen: Eddie Lang’s 100th *All About Jazz*.  Joulukuu 2002.  Arkistoitu 11.3.2007. Viitattu 10.11.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Phil Hardy: "Eddie Lang", *The Faber Companion to 20th Century Popular Music*. Faber and Faber Ltd, 2001. ISBN 0-571-19608-X. (englanniksi)
3. ↑  Salvatore Massaro aka. Eddie Lang (1902–1933) aka. Blind Willie Dunn *Red Hot Jazz Archive*.  Arkistoitu 14.5.2011. Viitattu 10.11.2011. (englanniksi)
4. 1 2  Scott Yanow: Eddie Lang *Allmusic*. Viitattu 10.11.2011. (englanniksi)
5. ↑  "Lang, Eddie", *The Harvard Biographical Dictionary of Music*. Harvard University Press, 2003. ISBN 0-674-37299-9. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
	+ 3
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Eddie Harris vuonna 1972.
**Eddie Harris** (20. lokakuuta 1934 Chicago – 5. marraskuuta 1996 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen jazz- ja funk-muusikko ja -säveltäjä, jonka pääinstrumentti oli saksofoni. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvun puolessavälissä sähköisesti vahvistettujen Varitone-saksofonien käytön pioneerina sekä muun muassa pianisti Les McCannin kanssa tekemistään soul jazz -levytyksistä. Hän soitti myös trumpettia, sähköurkuja ja sähköpianoa. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat Miles Davisin vuonna 1966 levyttämä "Freedom Jazz Dance" sekä "Listen Here". Eklektisen kokeilunhalunsa ja kaupallisten menestystensä myötä häntä ei elinaikanaan aina arvostettu jazzpuristien piirissä. Vuonna 1961 julkaistu letkeä versio Ernest Goldin säveltämästä teemasta Otto Premingerin elokuvaan *Exodus*, yksi Harrisin ensimmäisistä levytyksistä, oli jo melkoinen hitti.

1970-luvulla Harris eteni yhä kauemmas perinteisestä jazzista ja teki Britanniassa albumin *Eddie Harris in the UK* yhdessä rockmuusikoiden Stevie Winwoodin ja Jeff Beckin kanssa. 1990-luvulla palasi nuoruusaikojen tyyliinsä, akustiseen bebopiin.

Lähteet
-------

 

1. ↑  Eddie Harris *discogs.com*. Discogs-äänitetietokanta. Viitattu 30.11.2017.
2. ↑  Huey, Steve: Eddie Harris *Allmusic*. Viitattu 30.11.2017.
3. 1 2  Saksofonisti Eddie Harris. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 16.11.1996. Digilehden artikkeli (tilaajille). Viitattu 30.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Eddie Harrisin virallinen sivusto (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Monikiteistä piitä aurinkokennojen materiaalina
**Polypii** eli monikiteinen pii on materiaali, jossa pii on kiteisessä muodossa. Sitä käytetään ohutkalvoissa, johtavana transistorikanavana ohutkalvotransistoreissa sekä hila(engl. gate) elektrodina MOSFET- ja CMOS-piirien valmistuksessa. Näitä mikropiirejä varten monikiteinen pii kasvatetaan kaasufaasissa korkeassa lämpötilassa ja sitä doupataan runsaasti n- tai p-tyypin puolijohteeksi. Monikiteisen piin johtavuutta voidaan lisätä huomattavasti lisäämällä siihen metallia (Mo, W, Ti) korkeassa lämpötilassa (silisidi engl silicide), jolloin häviöt piireissä (hiloilla integroiduissa piireissä) pienenevät. 

Kvarsihiekasta puhdistettu monikiteistä piitä sulatettuna käytetään vedettäessä yksikiteisiä piitankoja, joista saadaan sahaamalla piikiekkoja. Helpommin valmistettava on sulasta piistä valettava monikiteinen aihio, josta sahataan ohuita polypiilevyjä aurinkokennojen valmistukseen. Näissä monikiteisissä aurinkokennoissa kiteet ovat yli 1 millimetrin kokoisia ja silminnähtävissä. 

Monikiteistä piitä voidaan kasvattaa suurille pinnoille aktiivisena tai doupattuna kalvona ohutkalvotransistoriksi (TFT) nestekidenäyttöihin. Polypiitä voidaan kasvattaa alhaisen paineen kaasufaasikasvatustekniikalla (LPCVD), plasma-avusteisella CVD:llä tai amorfisena kasvatetun piin kiteytettynä muotona, mutta nämä prosessit vaativat suhteellisen korkean lämpötilan (vähintään 300 °C). Tässä lämpötilassa monikiteistä piitä voidaan kasvattaa lasille, mutta ei muovimateriaalille. Muovimateriaalien käyttö substraattina mahdollistaisi taipuisat näytöt. Laserkiteytyksellä amorfinen pii voidaan kiteyttää muoville tuhoamatta tai sulattamatta muovia. Laserilla piikalvoon tuodaan nopeasti juuri sen verran energiaa, että kalvo sulaa ja kiteytyy uudelleen, mutta energia ei riitä muovin sulattamiseen. Raekoko voidaan saada mikrometreiksi tai jopa nanometreiksi.

Polypiin etu amorfiseen piihin verrattuna on se, että varausten siirtäjien liikkuvuus voi olla useita kertoja parempi ja monikiteinen pii on pysyvämpää sähkökentässä. Tämä mahdollistaa monipuolisten ja nopeiden piirien tekemisen niin lasille kuin amorfiselle piille, mitä yhä tarvitaan niiden pienen vuotovirran vuoksi. Täydellistä polypiistä tehtyä aktiivista kalvoa tarvitaan myös kun halutaan esimerkiksi nestekidetekniikkaa käyttävään videoprojektoriin pieni pikselikoko.

Monikiteinen pii on avainkomponentti integroiduissa piireissä, mikroprosessoreissa ja aurinkokennorakenteissa. Noin 30 % polypiimateriaalista käytetään aurinkopaneeleihin. On ennustettu, että pula monikiteisestä piistä haittaa lähivuosina aurinkokennojen tuotantoa.

Suurimmat polypiin tuottajat ovat Hemlock Semiconductor, Wacker Chemie, REC, Tokuyama, MEMC, Mitsubishi (Japanissa ja Yhdysvalloissa) ja Sumitomo-Titanium. Lisäksi Kiinassa on useita pieniä monikiteistä piitä tuottavia laitoksia. Mainitut valmistajat tuottavat yli 75 % maailman polypiistä (2006).

Katso myös
----------

* Puolijohdeteollisuus

Lähteet
-------

1. ↑  Okmetic Oy: Piikiekon tarina *Okmetic Oy:n verkkosivut*.  Arkistoitu 3.12.2018. Viitattu 2.12.2018.
Dakhlet-Nouadhiboun alue Mauritanian kartalla.
Nouadhiboun kalastussatamaa.
**Dakhlet-Nouadhibou** on hallintoalue eli wilaya Mauritanian luoteisosassa. Sen keskus on Nouadhiboun kaupunki. Alueen pinta-ala on 75 516 neliökilometriä. Asukkaita on 123 800 henkeä (vuonna 2013).

Dakhlet-Nouadhiboun alue rajoittuu idässä ja etelässä Adrarin ja Inchirin alueisiin, lännessä Atlantin valtamereen ja pohjoisessa Länsi-Saharaan. Se on etupäässä autiomaata.

Alueeseen kuuluvat Nouadhiboun ja Chamin departementit eli moughataat, jotka käsittävät kuusi kuntaa: Nouadhibou, Boulenouar, Chami, Inal, Nouamghar ja Tmeimichat. Väestöstä 95 prosenttia asuu Nouadhiboun kaupungissa.

Nouadhibou on tärkeä liikennekeskus. Sieltä on maantieyhteys Nouakchottiin. Kaupungissa on rautamalmin vientisatama, öljysatama, kauppasatama ja kalastussatama. Alueen pääelinkeinot ovat kalastus, kaivos- ja jalostusteollisuus, liikenne ja matkailu. Maanviljelyn ja karjanhoidon merkitys on vähäinen. Alueella sijaitsee Banc d’Arguinin kansallispuisto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie régionale de la wilaya de Dakhlet-Nouadhibou *ons.mr*.  Arkistoitu 25.11.2019. Viitattu 15.1.2021.
2. 1 2  Pazzanita, Anthony G.: *Historical Dictionary of Mauritania, 3rd edition*, s. 166. Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5596-0.

Mauritanian alueet

* Adrar
* Assaba
* Brakna
* Dakhlet Nouadhibou
* Gorgol
* Guidimaka
* Hodh El Gharbi
* Hodh El Charghi
* Inchiri
* Nouakchott-Nord
* Nouakchott-Ouest
* Nouakchott-Sud
* Tagant
* Tiris-Zemmour
* Trarza
Havaijisaaret.
Saariryhmän pääsaarten sijainti. Pääsaari Havaiji punaisella.
**Havaijisaaret** on saariryhmä pohjoisella Tyynellämerellä. Se kuuluu Yhdysvaltojen Havaijin osavaltioon, lukuun ottamatta Midwaysaarten atollia, joka kuuluu Yhdysvaltain pieniin erillissaariin.

Havaijisaarten kahdeksan pääsaarta ovat kaakosta luoteeseen Havaiji (Big Island), Maui, Kahoolawe, Lanai, Molokai, Oahu, Kauai ja Niihau. Havaijisaaret voidaan jakaa Luoteisiin Havaijisaariin eli Leewardsaariin sekä Kaakkoisiin Havaijisaariin eli Windwardsaariin.

Havaijisaaret ovat tuliperäisiä ja koralliriuttojen reunustamia. Havaijin saari eli Big Island on geologisesti nuorin ja pinta-alaltaan lähes kaksi kertaa suurempi kuin muut saaret yhteensä.

Havaijisaaret ovat syntyneet Tyynenmeren laatan liikkuessa luoteeseen niin sanotun kuuman pisteen yli. Kuuman pisteen kohdalla muodostuu tulivuori, joka ajan myötä nousee merenpinnan yläpuolelle synnyttäen saaren. Mannerlaatan liikkuessa vuosimiljoonien kuluessa tulivuoret ovat liikkuneet pois kuumasta kohdasta luoteeseen, sammuneet ja eroosion vaikutuksesta pienentyneet. 35 kilometriä Havaijin saaresta etelään on syntymässä uusi saari, Loihi. Havaijin tunnetuimpia tulivuoria ovat Mauin Haleakala ja Havaijin saaren Mauna Kea, Mauna Loa ja Kilauea, joista kaksi viimeisintä ovat edelleen aktiivisia.

Havaijisaaret ovat erittäin vuoristoisia: 50 % saarten maa-alasta sijaitsee yli 600 metrin korkeudessa ja 10 % yli 2 000 metrin korkeudessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Midway Atoll National Wildlife Refuge: About Us U.S. Fish and Wildlife Service. Viitattu 28.3.2013.
2. ↑  Midway Island *Fleet Mon*. JAKOTA Cruise Systems GmbH, Rostock. Viitattu 28.3.2013.
3. 1 2  Columbia University: The Columbia Electronic Encyclopedia, 6th ed. Hawaii, State, United States – Land and People Columbia University Press. Viitattu 24.3.2013. (englanniksi)
4. ↑  U.S. Geological Survey: The long trail of the Hawaiian hotspot U.S. Geological Survey. Viitattu 24.3.2013. (englanniksi)
5. ↑  Planetology group: Maapallon tulivuoret University of Oulu, Planetology group. Viitattu 24.3.2013.
6. ↑  US Dept of Commerce – NOAA: Climate of Hawaii (pdf) US Dept of Commerce. Viitattu 6.5.2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Havaijisaaret** Wikimedia Commonsissa
**Dakar-ralli 2001** (myös *Pariisi-Dakar*) oli 23. Dakar-ralli, joka ajettiin 1. ja 21. tammikuuta 2001 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Pariisissa Ranskassa (Champs de Mars) ja päätepiste Dakarissa Senegalissa (Lac Rose). Kilpailun pituus oli 10 219 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Espanjan, Marokon, Mauritanian, Malin ja Senegalin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 358 kilpailijaa, joista 113 oli autoja, 133 moottoripyörää, 30 kuorma-autoa kilpailussa, 33 avustavaa autoa ja 49 kuorma-autoa avustamassa. Kilpailun maaliin pääsi 141 ajoneuvoa, joista 53 oli autoja, 76 moottoripyöriä ja 12 kuorma-autoja.

Autojen kategorian voitti kaksikko Jutta Kleinschmidt/Schulz Mitsubishillä. Moottoripyörien kategorian voitti Fabrizio Meoni KTM:llä. Kuorma-autojen kategorian voitti kaksikko Loprais/Kalina Tatralla. Kleinschmidt voitti kilpailun ensimmäisenä naisena. Jean-Louis Schlesser sai tunnin aikarangaistuksen epäurheilijamaisesta käytöksestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Kleinschmidt makes rally history *news.bbc.co.uk*.  21.1.2001. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  Schlesser penalised after taking lead *news.bbc.co.uk*.  20.1.2001. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)
4. ↑  Kleinschmidt grabs the lead for Mitsubishi as Dakar reaches extraordinary conclusion  Arkistoitu. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |