recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jänisintiaanit** (engl. *hare*) elävät havumetsän ja tundran rajalla itäisen Kanadan subarktisen alueen pohjoisosassa napapiirin tienoilla Luoteisterritorioissa. Eurooppalaiset antoivat heille tämän nimen koska lumikenkäjänis oli kansalle merkittävin ruoan ja vaatteiden lähde.

Luoteessa ja idässä tundralla asuu eskimoita. Jänisintiaanien asuma-alue on Suurelta karhujärveltä länteen, pohjoiseen ja luoteeseen MacKenzie-joen laaksossa ja tästä itään. Viiden jänisintiaaniheimon asuma-alue Fort Normanin ja Suuren Karhujärven väliseudulla ulottuu Mackenzie-jokilaaksosta Yukonin territorion ja vuorten rajalta Nunavutin rajalle. Lännessä on Suuresta Karhujärvestä länteen ja luoteeseen on metsää, ja sen itäpuolella Suuresta karhujärvestä pohjoiseen tundran ja metsän siirtymävyöhyke, ja aivan seudun itäosissa tundraa. Jänisintiaanien asuinalueella elää sekä metsäkaribua että arktisempaa avomaan karibua. Suuressa osassa aluetta on jatkuva ikirouta.

Lähetyssaarnaajat saapuivat alueelle 1800-luvun puolivälin jälkeen.Tuolloin jänisintiaaneja oli ehkä 700-800. Jänisintiaanit metsästivät karibua, hirveä ja pienriistaa. He kalastivat ja keräsivät marjoja. Alueella eli paljon jäniksiä. Vaeltaen elävät jänisintiaanit näkivät monesti nälkää ennen eurooppalaisten tuloa. He saivat vaatteensa ja ravintonsa jäniksistä, joiden määrä vaihteli vuosittain 7-10 vuoden jaksoissa. Tämä ajoi intiaanit säännöllisesti toistuviin pahoihin nälänhätiin.. 

Vuonna 1996 jänisintiaaneiksi oli rekisteröitynyt 1836 henkeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hare (Band) *The Canadan Encyclopedia*. Historica Foundation of Canada.  Arkistoitu 5.5.2006. Viitattu 19.1.2008. (englanniksi)
2. ↑  Native People: Subarctic *The Canadian Encyclopedia*. Historica Foundation of Canada.  Arkistoitu 3.2.2008. Viitattu 19.1.2008. (englanniksi)
Kantokääpä (*Fomitopsis pinicola*) on värikäs lahottajasieni.
**Luonnontuotteet** ovat metsistä ja muualta luonnosta maanomistajan luvalla tai jokamiehenoikeuksien turvin kerättäviä luonnonmarjoja, metsäsieniä ja yrttejä sekä muita ruuan tai käsitöiden raaka-aineiksi soveltuvia materiaaleja (nk. erikoisluonnontuotteet). Jokamiehenoikeuksien rajoitukset on otettava huomioon keräystoiminnassa. Esimerkiksi kasvavien puiden kaataminen ja vahingoittaminen sekä varpujen, sammalien ja kuivuneen puun kerääminen toisen maalta ilman lupaa on kiellettyä.

Luonnonmarjat
-------------

*Pääartikkeli: Luonnonmarjat*
Syötäviä luonnonmarjoja kasvaa Suomen luonnossa 37, joista pariakymmentä voidaan hyödyntää laajemmin. Muutama tavallisin luonnonmarja tuottaa vuosittain yli 500 miljoonan kilon sadon, josta hyödynnetään vain alle kymmenen prosenttia.

Metsäsienet
-----------

*Pääartikkeli: Metsäsienet*
Syötäviä luonnonsieniä kasvaa satoja, ja ne tuottavat vuosittain yli miljardin kilon sadon. Tästä hyödynnetään vain prosentin verran. Syötävistä luonnonsienistä 23 lajia tai lajiryhmää on määritelty kauppasieniksi. Nämä ovat kohtalaisen helposti tunnistettavissa, ja niitä voidaan Suomessa myydä esimerkiksi toreilla ja kaupoissa.

Yrtit
-----

*Pääartikkeli: Yrtti*
Yrteiksi luetaan luonnonvaraiset kasvit, joita voidaan käyttää ravinnoksi. Yrttejä käytetään esimerkiksi juomissa, salaateissa, leivissä, keitoissa, muhennoksissa tai muissa ruoissa. Luonnonyrteistä vain osaa voidaan poimia jokamiehenoikeuksien turvin. Niitä poimivan onkin tärkeää perehtyä jokamiehenoikeuksiin ja selvittää, minkä yrttien poimintaan tarvitaan maanomistajan lupa.

Erikoisluonnontuotteet
----------------------

Lisäksi luonnontuotteisiin lasketaan kuuluviksi erikoisluonnontuotteet, joita ovat muun muassa pettu, mahla, terva, puuhiili, turve, tupasvilla, poronjäkälä, sammal, tuohi, paju, luonnon kuitukasvit, kaarna, koivunoksat, varvut, lieot, puun juuret, liekopuut, kaislat, heinät, oljet, ruo´ot, luonnonkukat, pahkat, käävät, luonnonvärit ja korukivet.

Luonnontuoteala
---------------

Luonnontuoteala on elinkeino, johon kuuluu luonnontuotteiden talteenotto sekä niihin liittyvä yritystoiminta, neuvonta, koulutus ja tutkimus.

Lähteet
-------

1. ↑  Arktiset Aromit ry
2. ↑  Valtion ympäristöhallinto: Jokamiehenoikeudet
3. ↑  Luonnontuoteala Suomen luontoyrittäjyysverkosto. Viitattu 30.11.2014.
Thomas Hobbes
**Luonnontila** on alun perin englantilaisen filosofin Thomas Hobbesin nimitys yhteiskuntasopimukseen perustuvan yhteiskuntafilosofiansa alkuasetelmalle, jossa valtiota ei (vielä) ole. Tällöin vallitsee "kaikkien sota kaikkia vastaan", (lat. *bellum omnium contra omnes*).

Filosofien näkemyksiä
---------------------

"Kaikkien sota kaikkia vastaan" on Hobbesin käsitys luonnontilassa vallitsevasta kaikkien kamppailusta kaikkia vastaan. Tätä voi verrata ajatukseen "ihminen on ihmiselle susi". Hobbesin mielestä ihminen on perusluonnoltaan pahansuopa, minkä vuoksi elämä luonnontilassa on "yksinäinen, kurja, häijy, raaka ja lyhyt". Hobbesin mukaan luonnontilassa vallitsevaa vahvimman oikeutta tuli hallita ja ohjata valistuneen yksinvaltiaan johtamalla väkivaltakoneistolla. Ainoa tie luonnontilasta ulos on yhteiskuntasopimus, jolla kansalaiset luovuttavat osan oikeuksistaan vallanpitäjille suojelusta vastaan.

John Locke jatkoi tästä todeten, että kansalaisilla on tiettyjä loukkaamattomia, luonnollisia oikeuksia. Jean-Jacques Rousseau puolestaan kielsi valistusajalle luonteenomaisen kehitysuskon ja väitti, että luonnontilassa ihmiset olivat vapaita ja hyviä, pahojen tapojen ja väkivallan ollen pikemminkin sivilisaation luomus. Erityisesti Rousseau syytti yhteiskunnallisia hierarkioita, omistusoikeutta ja markkinoita.

Friedrich von Hayek kirjoittaa kirjassaan *Kohtalokas ylimieli*, että ihmisten vaistot usein kaipaavat auktoriteetin sanelemaan mikrojärjestykseen eli niin kutsuttuun "heimoyhteiskuntaan". Hän huomauttaa kulttuuriantropologisten todisteiden kuitenkin osoittavan kaupankäynnin syntymisestä jo kauan ennen valtioiden syntyä.

Lähteet
-------

1. ↑  Leviathan: 8. luku

Aiheesta muualla
----------------

* Ihanien ihmisten myytti.
Museon sisäänkäynti Palais de Chaillot’ssa Pariisissa.
Museon kokoelmiin kuuluva *Océan*-purjelaivan pienoismalli.
**Musée national de la Marine**, Ranskan merimuseo, on saanut alkunsa maata vuosina 1715–1774 hallinneen kuningas Ludvig XV:n lahjoittamasta kokoelmasta. Museon pysyvä toiminta ja näyttely sijaitsee Palais de Chaillot’n tiloissa Seinen rannalla Pariisin 16. arrondissementissa vastapäätä Eiffel-tornia, mutta museon kokoelmia on sijoitettu myös muihin satamakaupunkeihin: Brestiin, Port-Louisiin, Rochefortiin, Touloniin ja Saint-Tropeziin.

Musée national de la Marinessa on pääsääntöisesti esillä eri aikakausien laivojen pienoismalleja. Museossa on esillä myös navigoinnissa käytettyjä laitteita sekä merenkulkuun liittyviä maalauksia, veistoksia ja muita taideteoksia.

Meritaisteluista ja merenkulun keskeisistä tapahtumista on esillä useita suurikokoisia maalauksia. Yksi osasto on omistettu laivaston käyttämille aseille ja merisotilaiden univormuille.

Lähteet
-------

1. ↑  Musée national de la Marine *Paris tourist office*. Viitattu 21-07-2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Musée national de la Marine** Wikimedia Commonsissa

* Museon viralliset verkkosivut (ranskaksi, englanniksi)
**Leberecht Maass** (24. marraskuuta 1863 − 28. elokuuta 1914) oli Saksan keisarikunnan laivaston kontra-amiraali ensimmäisessä maailmansodassa komentaen laivasto-osastoa Helgolandin taistelussa, jossa hän sai surmansa.

Leberecht Maass syntyi Korkenhagenissa Pommerissa. Hän liittyi Saksan keisarikunnan laivastoon 1883 ja oli vuonna 1895 torpedoveneen päällikkönä. Laivueenkomentajana hän oli vuosina 1898–1901 ja torpedo-osaston osastopäällikkö vuosina 1903–1906. Merisotakoulun johtajana Maass oli 1906–1908 ja hänet ylennettiin komentajaksi maaliskuussa 1908.

Maass oli risteilijä *SMS Freyan* päällikkönä huhtikuusta 1908 kesäkuuhun 1909, panssariristeilijä *SMS Scharnhorstin* päällikkönä maaliskuusta 1909 kesäkuuhun 1910 ja vanhan taistelulaivan *SMS Weissenburgin* päällikkönä elokuusta syyskuuhun 1910. Maass ylennettiin kommodoriksi lokakuussa 1910 ja kontra-amiraaliksi 9. joulukuuta 1913 lippulaivanaan *SMS Cöln*. Ensimmäisen maailmansodan alettua hän oli torpedoveneiden komentajana sekä 2. tiedustelulaivueen komentajana.

Britannian kuninkaallisen laivaston Harwich Force yllätti 28. elokuuta 1914 Helgolandin lähistöllä Saksan keisarikunnan torpedoveneosaston, jonka avuksi saksalaiset lähettivät useita risteilijöitä, kuten Wilhelmshavenista Maassin lippulaivan *SMS Cölnin*. Seuranneessa taistelussa kumpikin osapuoli kärsi tappioita. Harwich Forcen tueksi saapui kuusi Town-luokan risteilijää. 1. taistelulaivalaivueen raskaat alukset upottivat *SMS Ariadnen* ja *SMS Cölnin*, jolla Lieberecht Maass sai surmansa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Leberecht Maass 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Sosiologia** 

**Teoria** 

Diskurssianalyysi · Positivismi  
Konfliktiteoria · Kriittinen teoria  
Rakenteellinen funktionalismi  
Sosiaalinen konstruktionismi

**Keskeisiä teoreetikkoja** 

Émile Durkheim  
Karl Marx · Max Weber



**Sosiologian alueita** 

Julkinen sosiologia  

Laki · Kasvatus  
Poikkeavuus · Rikollisuus  
Sosiaalinen verkosto  
Stratifikaatio · Talous · Tiede  
Tieto · Uskonto  
Väestö · Yhteiskuntaluokka  
Ympäristö · Armeija  
Kaupunki

**Keskeisiä käsitteitä** 

Habitus · Identiteetti · Normi  
Jälkimoderni · Myöhäismoderni  
Notkea moderni  
Sosiaalinen pääoma · Valta

**Sotilassosiologia** tarkastelee armeijan henkilöstöä erilaisissa olosuhteissa (sota, rauha, kriisinhallinta). Tieteenalana sotilassosiologia soveltaa sotilasorganisaation tutkimiseen suuria joukkoja koskevaa organisaatiososiologiaa ja pienryhmiä tutkivaa sosiaalipsykologiaa. Sotilassosiologia on läheisessä vuorovaikutuksessa myös sotilaspsykologian ja johtamisen tieteenalojen kanssa, mutta se erottuu niistä selkeästi omaksi sotatieteiden alakseen. 

Sotilassosiologiassa tarkastellaan pienryhmiä, suurempia joukkokokonaisuuksia sekä asevoimakokonaisuuksia. Muun sosiologian tavoin sotilassosiologiassa ollaan kiinnostuneita rakenteen ja toiminnan suhteesta, sekä kulttuurisesti ja sosiaalisesti tuotetuista merkityksistä. 

**Sotilassosiologiassa tutkitaan muun muassa:**

* armeijan ja yhteiskunnan välisiä suhteita (erityisesti yhteiskunnallisen kehityksen vaikutusta sotalaitosjärjestelmään ja puolustusratkaisuun tai turvallisuuspoliittisiin asenteisiin ja maanpuolustustahtoon)
* sotilasyhteisön ja sotilasorganisaation sisäisiä ilmiöitä*selvennä*, niiden rakennetta ja niiden välisiä suhteita
* sotilasorganisaatiota sosiaalisena järjestelmänä
* hierarkiaa ja auktoriteettia
* sotilaallisten roolien omaksumista
* primääriryhmiä (eli lähipiiriä) ja sotilaallista tehokkuutta
* organisaation hallinnan tekniikoita
* sotilasorganisaatioiden kulttuuria.

Suomessa
--------

Sotilassosiologiaa on tutkittu Maanpuolustuskorkeakoulun käyttäytymistieteiden laitoksella. Nykyisin sotilassosiologiaa opetetaan Maanpuolustuskorkeakoulun johtamisen ja sotilaspedagogiikan laitoksella. 

Lisäksi Suomessa toimii Sotilassosiologinen Seura ry.

Katso myös
----------

* Sotatieteet
* Tieteen etiikka

Lähteet
-------

1. ↑  Ks. virantäyttöseloste sosiologian professorin virantäyttöä varten (Maanpuolustuskorkeakoulun asiakirja AI1678, 1279/50.05.01/2012, 28.2.2012)
2. ↑  Käyttäytymistieteiden laitoksen toiminnot osaksi Puolustusvoimien tutkimuslaitosta[vanhentunut linkki] 31.12.2013
Hermann Goldschmidtin teos Christ
**Hermann Mayer Salomon Goldschmidt** (17. kesäkuuta 1802 – 26. huhtikuuta 1866) oli saksalais-ranskalainen tähtitieteilijä. Hän syntyi Frankfurtissa ja aloitteli uraa taidemaalarina ennen uuden intohimonsa löytymistä tähtitieteestä.

Goldschmidt palkittiin Royal Astronomical Societyn kultamitalilla vuonna 1861.

Goldschmidt ilmoitti huhtikuussa 1861 löytäneensä Saturnukselta yhdeksännen kuun, "Chironin", mutta löytö osoittautui väärinkäsitykseksi. Hän kuitenkin löysi neljätoista asteroidia, ja hänen mukaansa nimettiin kuun kraatteri sekä 1614. asteroidi.

Asteroidilöydöt
---------------

* 21 Lutetia (1852)
* 32 Pomona (1854)
* 36 Atalante (1855)
* 40 Harmonia (1856)
* 41 Daphne (1856)
* 44 Nysa (1857)
* 45 Eugenia (1857)
* 48 Doris (1857)
* 49 Pales (1857)
* 52 Europa (1858)
* 54 Alexandra (1858)
* 56 Melete (1859)
* 61 Danaë (1860)
* 70 Panopaea (1861)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Musée de l’Arméen kokoelmiin kuuluvia Ludvig XV:n aikaisia ranskalaisia kanuunoita Hôtel des Invalidesin pääpihalla.
**Musée de l’Armée** on Pariisin Hôtel des Invalidesin yhteydessä toimiva sotahistoriallinen museo.

Musée de l’Armée on yksi maailman suurimpia sotahistoriallisia museoita, ja sillä on maailman kolmanneksi suurin historiallisten aseiden kokoelma. Museon näyttely kuvaa sotahistoriaa kivikaudelta aina toisen maailmansodan loppuun saakka. Kokoelmiin kuuluu kaikkiaan noin puoli miljoonaa esinettä, ja museon näyttelytilat ovat 8 000 neliömetrin laajuiset. Musée de l’Armée luotiin vuonna 1905 yhdistämällä kaksi vanhempaa sotahistoriallista museota, vuonna 1796 perustettu ja vuodesta 1871 Hôtel des Invalidesissa toiminut Tykistömuseo (*Musée de l'artillerie*) ja taidemaalari Édouard Detaillen johdolla vuonna 1896 perustettu yksityinen Armeijan historiallinen museo (*Musée Historique de l'Armée*).

Nykyisin Musée de l’Arméen tilat on jaettu seitsemäksi kokonaisuudeksi: pääpihalla näytteillä oleva historiallisten tykkien kokoelma, 1200–1600-lukujen haarniskoja ja aseita sisältävä vanhojen aseiden osasto, vuosien 1643–1870 sotahistoriaa esittelevä modernin ajan osasto, vuosien 1871–1945 sotia esittelevä nykyajan osasto, pienoismalleja ja sotilassoittimia esittelevä erikoisnäyttely sekä Charles de Gaulle -osasto. Museosta on yhteys myös Saint-Louis-des-Invalides-kappeliin ja varsinaiseen Invalidikirkkoon, jonka tunnetuin nähtävyys on Napoleonin hauta. Musée de l’Arméen kokoelmiin kuuluu myös muun muassa Jean Auguste Dominique Ingresin kuuluisa maalaus *Napoleon I keisarillisella valtaistuimellaan*.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kaupunkikirjat: Pariisi* (suom. Ilkka Rekiaro), s. 186. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos *Travel Guides Paris*, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo.
2. 1 2  Musée de l'Armée - Invalides (englanniksi) Parisinfo. Viitattu 6.4.2016.
3. 1 2  Museum spaces (englanniksi) Musée de l’Armée. Viitattu 6.4.2016.
4. ↑  Napoleon I on the Throne or His Majesty the Emperor of the French on his Throne by Ingres (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Musée de l’Armée. Viitattu 6.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Musée de l’Armée** Wikimedia Commonsissa

* Museon kotisivu (ranskaksi)
Lutkamarssi Washington DC:ssa vuonna 2012
**Seksipositiivuus** on asenne tai idea, jonka mukaan ihmisillä tulee olla tilaa ilmentää ja toteuttaa seksuaalisuuttaan ja sukupuolisuuttaan ilman tuomitsevaa ilmapiiriä tai häpeää. Termillä viitataan myös kunnioitukseen suostumuksellisuuteen perustuvan seksuaalisuuden ja sukupuolisuuden moninaisuutta kohtaan. Termiä on käytetty feministisessä kontekstissa. Seksipositiivisuuden vastakohdaksi on nimetty seksinegatiivisuus, jossa ihmisen seksuaalisuuteen katsotaan luontaisesti kuuluvan esimerkiksi likaisuuden tai vaarallisuuden. Muun muassa koulujen seksuaalikasvatusta on paikoin kritisoitu sen koetusta seksinegatiivisuudesta. Lisäksi seksinegatiivisuuden käsite on yhdistetty uskonnollisten johtajien julistukseen, joidenkin vanhempien kasvatukseen, joiltain osin eri hallitusten politiikkoihin ja osaan kulttuuritarjonnasta.

Usein seksipositiivisuus-sana on laitettu sitä käyttäneen psykoanalyytikko Wilhelm Reichin nimiin. Hän korosti seksin asemaa hyvänä ja terveyttä edistävänä asiana. Tämä lähestymistapa omaksuttiin laajemmin vasta seksuaalisen vallankumouksen myötä 1960-luvulla. Toisaalta Erika Lustin mukaan seksipositiivisiksi laskettavia yhteisöjä on ollut olemassa jo ainakin 1920-luvulla. Seksologi, sosiologi Carol Queen on kertonut kuulleensa termin ensimmäisen kerran 1980-luvun loppupuolella. Termin käyttö yleistyi 2010-luvun aikana. Seksologi, sosiologi Sarah Melanconin mukaan seksipositiivisuus kehittyi vastauksena huoliin patriarkaalisista vaikutuksista seksuaalisuutta koskeviin kulttuurisiin käsityksiin. Seksipositiivisuudella on myös nähty rooli seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen marginalisoidun aseman parantamisessa sekä seksityötä tekevien terveyden ja turvallisuuden edistämisessä. Seksuaalineuvoja Larissa Nevalainen on korostanut seksipositiivisen asenteen irrallisuutta ihmisen henkilökohtaisesta elämästä. Hänen mukaansa aseksuaali voi olla seksipositiivinen ja voimakkaan sukupuolivietin omaava seksinegatiivinen.

Seksipositiivisuuden käsitettä on kritisoitu sen käytöstä iskusanana, joka on tehnyt sen määrittelystä haastavampaa ja lisännyt mahdollisten määritelmien hajanaisuutta. Laura Friman on kritisoinut seksipositiivisuuden käsitettä myös vieraannuttavaksi, vaikeasti samaistuttavaksi ja ahdistavaksi ihmisille, joiden seksuaalisuuteen liittyy ongelmia tai traumoja. Hän on nähnyt aihepiirin käsittelyn saattavan vaatia myös herkempää otetta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  What Does It Actually Mean to Be ‘Sex Positive’? HealthLine, viitattu 14.5.2023
2. ↑  Emmi Oksanen, Netissä leviää uudenlainen seksiliike naisten keskuudessa – tästä on kyse Iltalehti 13.11.2020, viitattu 14.5.2023
3. 1 2 3  Jessica Klein, What does 'sex positivity' mean? BBC 20.8.2021, viitattu 14.5.2023
4. 1 2  Morgan Mandriota, All About Sex Positivity PsychCentral 30.7.2021, viitattu 14.5.2023
5. ↑  Larissa Nevalainen, Mitä seksipositiivisuus on – ja mitä se ei ole Teekutsuilla 1.7.2020, viitattu 14.5.2023
6. ↑  Laura Friman, Laura Frimanin kolumni: "Seksipositiivisuus on kauheaa" Yle 15.2.2019, viitattu 14.5.2023
**Johannes (Hannes) Valkama** (18. joulukuuta 1876 Laukaa – 19. marraskuuta 1952 Joutseno) oli suomalainen kirkkoherra, rovasti ja kansallisen edistyspuolueen kansanedustaja.

Valkaman vanhemmat olivat työnjohtaja Kaarlo Valkama ja Vilhelmiina Siekkinen. Hän suoritti Bachelor of Theology (metodistipappi) -tutkinnon Bostonin yliopistossa 1906 ja tämän jälkeen hän suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1913. Valkama vihittiin papiksi 1913 ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1915.

Valkama oli Bostonin kaupungin siirtolaislähetyksen palveluksessa 1902–1906 ja hän toimi Kristillisen raittiusliiton matkasihteerinä ja Suomen kristillisen raittiuslehden toimitussihteerinä 1910–1913 sekä Sörnäisten yhteiskoulun uskonnon opettajana 1910–1912. Hän oli sitten Kiihtelysvaarassa virallisena apulaisena 1913, Vuokselan vt. kirkkoherrana 1914–1918, Viipurin pakkotyölaitoksen pappina 1918, Viipurin esikaupunkipappina 1918–1921, Viipurin uuden yhteiskoulun uskonnon opettajana 1919–1921 ja Rantasalmen kappalaisena 1921–1926. Valkama toimi viimeksi Kontiolahden kirkkoherrana 1926–1928 ja Luumäen kirkkoherrana 1928–1950. Hän sai rovastin arvon 1931.

Valkama oli kansanedustajana 1924–1927 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli Viipurin maalaiskunnan ja Rantasalmen kunnanvaltuustojen jäsenenä sekä toimi Luumäen kunnanvaltuuston puheenjohtajana.

Hannes Valkama oli naimisissa vuodesta 1926 Aino Elli Kankaanrinnan kanssa.

Teoksia
-------

* *Kuka sytytti tulen? : poimintoja raittiussaarnasta heinäk. 31 p:nä 1910 Helsingin Johanneksen kirkossa*. Suomen kristillisen raittiusliiton kirjasia. 1 sarja n:o 2. Suomen kristillinen raittiusliitto, Helsinki 1910

Suomennoksia
------------

* *Petetty* ; suomensi Hannes Valkama. Suomen kristillisen raittiusliiton kirjasia. 1 sarja n:o 4. Suomen kristillinen raittiusliitto, Helsinki 1912

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Hannes Valkama *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1924–1927 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(17) | 
* Auer
* Brander
* Hannula
* Heikinheimo (1925–1927)
* Hirvensalo
* Jaskari (1924–1925†)
* Jyske
* Kivimäki
* Linna
* Luostarinen
* Mantere
* Pullinen
* Särkkä
* Tuomioja
* Valkama
* Vennola
* Viljanen
* Wuokoski

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1927–1929 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(10) | 
* Hannula
* Karjalainen
* Linna
* Mantere
* Rydman
* Ryti
* Sinkko
* Särkkä
* Tuomioja
* Valkama
* Vennola

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Uimalan sisäänkäynti syyskuussa 2022.
Ulkouimalaa kesällä 2014.
**Sveitsin uimala** on Hyvinkään Sveitsissä sijaitseva maauimalan ja uimahallin yhdistelmä. Se valmistui vuonna 1969 Raimo Valjakan suunnittelemana, ja sitä on laajennettu ja peruskorjattu viimeksi 2020-luvun alussa. Vuonna 2019 uimalassa oli lähes 235 000 asiakaskäyntiä, joista viereisen Hotel Sveitsin asiakkaita vajaat 17 000.

Laajennuksen jälkeen uimalan uimahallissa on kaksi 25 metrin allasta. Niistä vanhemmassa on 6 rataa sekä 3- ja 5-metriset hyppytelineet. Matalassa päädyssä altaan syvyys on 1,2 metriä ja syvässä päässä 4 metriä. Laajennusosan uusi allas on teräsrakenteinen, viisiratainen ja kauttaaltaan kaksi metriä syvä. Lisäksi hallissa on lastenallas (syvyys 0,25–0,8 m), virkistys- ja terapia-allas (syvyys 1,3 m) ja 30 metriä pitkä vesiliukumäki. 

Kesäisin avoinna olevassa maauimalassa on kahdeksanratainen 50 metrin allas (syvyys 1,2–2,0 m), lastenallas (syvyys 0,2–0,65 m) sekä hyppyallas (syvyys 5,5 m), jonka hyppytornissa on 1, 3, 5 ja 10 metrin tasanteet.

Valmistuessaan vuonna 1969 Sveitsin uimala oli 1 500 neliömetrin vesipinta-alallaan Suomen suurin.

Katso myös
----------

* Hyvinkään kaupunkisillan maauimala

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen suurin uimala vihittiin Hyvinkäällä.  *Helsingin Sanomat*, 20.8.1969. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Hyvinkään uimalan laajennus mahdollistaa tulevaisuudessa monipuolisen harrastamisen *Hyvinkään kaupunki*.  3.3.2020. Viitattu 8.11.2022.
3. ↑  Vakkila, Jarmo: Uimalan laajennus *Hyvinkään kaupunki*.  15.1.2020. Viitattu 8.11.2022.
4. ↑  Altaat ja tilat *Sveitsin uimala*. Viitattu 8.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Uimalan verkkosivusto
**Koskioinen** on kylä Punkalaitumen kunnan itäosassa Urjalan vastaisella rajalla noin kahdeksan kilometriä kirkonkylästä itään. Koskioisten naapurikyliä ovat lännessä Talala, pohjoisessa Oriniemi, idässä Urjalan puolella Tursa ja etelässä Jalasjoki ja Hankuri. Koskioisten postinumero on 31850. 

Kylän läpi kulkee Huittisista Urjalaan kulkeva seututie 230, joka on nimetty *Taikayöntieksi*. Aikanaan tie oli osa Huittisten ja Toijalan välistä kantatietä 57. Koskioisilta johtaa etelään Jalasjoelle maantie 12753. Kylän läpi virtaa Punkalaitumenjoki, jossa kylän keskustan tuntumassa ovat Rantalan- ja Kimpoonkosket.

Koskioisilla mainitaan 1500-luvulla olleen viisi taloa. Kylä muodosti niin sanotun ryhmäkylän, jossa talot oli rakennettu lähelle toisiaan. Myöhemmin talojen jakamisen takia ja asutuksen lisääntymisen myötä asutus on hajaantunut.

Päätös Koskioisten kansakoulun perustamisesta tehtiin vuonna 1929, mutta koulu pääsi aloittamaan vasta vuonna 1938. Jo vuodesta 1904 oli kylän lapsille järjestetty koulumaista opetusta. Koskioisten kansakoulu lakkautettiin vuonna 1971, ja lapset kuljetettiin tämän jälkeen Kerttulan koululle.

Lähteet
-------

1. ↑  Koskioinen *Kansalaisen karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 30.9.2008.
2. 1 2 3  Koskioinen (Kylän historia) *Punkalaitumen kylät*.  Arkistoitu 19.8.2014. Viitattu 30.9.2008.

Punkalaitumen kylät

* Hakuni
* Halkivaha
* Hankuri
* Haviokoski
* Jalasjoki
* Kannisto
* Kanteenmaa
* Kivisenoja
* Kokkola
* Koskioinen
* Kostila
* Kouvola
* Liitsola
* Moisio
* Mäenpää
* Oriniemi
* Parrila
* Pärnänmaa
* Sarkkila
* Talala
* Teikarla
* Vanttila
Sejil strateginen on kaksivaiheinen ohjus.
**Sejil** (*Sajjil*, *Sajil*, *Sejjil*, *Ashoura*) on iranilainen strateginen maasta-maahan tyypin keskimatkan ohjus (IRBM). Ohjus kantaa noin 2000 kilometriä. Sejil on kaksivaiheinen ja käyttää kiinteää polttoainetta.

Merkittävä askel Iranin ohjustekniikassa
----------------------------------------

Ohjus on noin 17.5 m pitkä, ja läpimitaltaan 1.25 m. Ohjuksessa voidaan näyttää 500–1000 kg taistelukärkiä. Siinä arvellaan käytettävän HE-taistelukärkiä kunnes Iranilla on ydinase. Testilaukaisu on havaittu vuonna 2008 ja se kantoi 800 km. Nykyisin kantomatkaksi arvoidaan 2000 km, ja jos Iran kehittää kevyemmän ohjusmateriaalin, se voi lentää 2400 km.

Kiinteäpolttoaineisen ohjuksen laukaisuvalmistelut ovat helpompia ja lyhyempiä kuin nestemäistä polttoainetta käyttävän ohjuksen. Kiinteäpolttoaineista ohjusta ei tarvitse tankata. Näin ohjus voidaan laukaista nopeasti, ennen kuin vihollinen ehtii etsiä ja tuhota liikuteltavan laukaisualustan. Siksi ydinasevallat käyttävät ohjuksissaan useimmiten kiinteää polttoainetta. Iranin Sejil on nopea lentämään ja tarkempi kuin maan nestemäistä polttoaineitta käyttävät ohjukset..

Israelilaisen asiantuntija Uzi Rubinin kiinteäpolttoaineinen mukaan ohjus on iranilaisten itsensä kehittämä, eikä ole minkään venäläisen, pohjoiskorealaisen, kiinalaisen tai pakistanilaisen ohjuksen kopio. Tällöin Sejil-ohjus on merkittävä harppaus Iranin ohjusten kehittelyssä..

Sejil ja Iranin muut ohjukset
-----------------------------

Ennen Sejiliä Iranilla oli kiinteäpolttoaineisissa vain noin 190 kilometriä kantava lyhyen matkan Fateh-110-ohjus, joka saattaa perustua alkujaan pidemmän kantaman kiinalaiseen DF-11A-ohjukseen. Sejil kuuluu noin 1900 km kantomatkansa puolesta samaan luokkaan kuin Shahab-3 ja Ghadr. Ghadr-110 on Shahab-johdannainen, jonka ylempi vaihe on kiinteäpolttoaineinen. Myös Shahab-3:n ylempi vaihe on nykyään kiinteäpolttoaineinen.

Katso myös
----------

* Iranin ydinkriisi

Lähteet
-------

1. 1 2  Sejil 123 *Missile Threat*.  Arkistoitu 15.1.2013. Viitattu 24.2.2013.
2. 1 2  Iran Tests Missile Able To Reach Europe Long-Range Weapon Has 1,200-Mile Range; Iran Says Test Successful, TEHRAN, Iran, Nov. 12, 2008 vCBS
3. ↑  New missile marks 'significant leap' for Iran capabilities IHS 2008

Aiheesta muualla
----------------

* Nato's missile defence shield 'up and running' BBC 2012
**Angochen sulttaanikunta** oli nykyisen Mosambikin rannikolla vaikuttanut sulttaanikunta 1400-luvun lopulta vuoteen 1910. Sulttaanikunta vaikutti alun perin Afrikan keskiosiin kulkeneilla kauppareiteillä, sekä sittemmin myös orjakaupassa. Lopulta se liitettiin Portugalin Mosambikiin.

Sijainti
--------

Angochen sulttaanikunnan keskus oli sen nimen mukaisesti Angochen kaupunki nykyisen Mosambikin pohjoisrannikolla. Sulttaanikunnan muita keskuksia olivat Pebane ja Moma Angochen lounaispuolella.

Historia
--------

Kansanperinteen mukaan Angochen perusti Kilwan saarelta tullut pakolainen nimeltä Mussa. Sen nimi on johdettu alkuperäisestä swahilinkielisestä nimestä *Ngoji*. Perustamisajankohta lienee ollut 1400-luvun lopulla. Angochesta käsin saatettiin käydä kauppaa Monomutapan kuningaskunnan kanssa. Angochesta toimineet muslimikauppiaat eivät myöskään olleet riippuvaisia portugalilaisten hallitsemasta Sofalasta heidän käydessään kauppaa Afrikan keskiosiin suuntautuvilla kuappareiteillä.

Portugalilaisia uhkasi uuden keskuksen muodostuminen ja vuonna 1511 he hävittivät Angochen hyökkäyksessä. 1530- ja 1540-luvuilla he saivat suljettua myös Zambezin kauppareitit perustamalla joen varrelle tukikohtia. Sulttaanikunta alkoi heikentyä. Vuosisadan jälkimmäisellä puoliskolla syttyi myös sisäisiä kiistoja vallanperimyydestä eri klaanien välillä, mikä mahdollisti portugalilaisten kasvattaa valtaansa myös sulttaanikunnan sisällä. Sulttaanikunta oli jonkin aikaa portugalilaisten alaisuudessa, mutta he päätyivät hylkäämään sen Angochen huomattavasti vähentyneen merkityksen takia. Angochen taantuessa Quelimanesta muodostui toinen kilpaileva kaupan keskus. Sulttaanikunta kävi kuitenkin edelleen kauppaa esimerkiksi sisämaassa asuneiden yaoiden kanssa. Yhteyksiä oli myös Madagaskarille ja Komoreille.

Angochen sulttaanikunta alkoi elpyä 1800-luvulla orjakaupan kasvun myötä. Angochen kautta kulki orjia Sansibarille, Komoreille ja Mosambikin saarelle. Vuoden 1849 jälkeen sulttaanikuntaa uhkasi maganjojen hallitsija João Bonifácio Alves da Silva. Silva johti suurta orja-armeijaa ja yritti vallata Angochen sulttaanin Musa Muhammad Sahibin hallitseman Pebanen. Angoche kärsi aluksi tappioita, mutta onnistui kuitenkin lopulta saamaan torjuntavoiton. Orjakauppa Angochesta jatkui aina 1900-luvun alkuun saakka. Sulttaanikunta lakkautettiin lopulta vuonna 1910 ja se liitettiin Portugalin Mosambikiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Colin Darch: *Historical dictionary of Mozambique*, s. 36-37. New edition. Rowman & Littlefield, 2019. ISBN 9781538111352. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  M. D. D. Newitt: The Early History of the Sultanate of Angoche *The Journal of African History Volume 13, Issue 3*. Cambridge University Press. Viitattu 13.8.2020. (englanniksi)
T. R. Knight vuonna 2008
**Theodore Raymond Knight** (s. 26. maaliskuuta 1973) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan *tohtori George O'Malleyna* ABC:n sairaalamaailmaan sijoittuvassa draamasarjassa Greyn anatomia.

Ura
---

Knight syntyi Minnesotan Minneapolissa, jossa hän esiintyi teatterissa jo viisivuotiaana. Kaksi viimeistä vuottaan Minneapolisissa hän kuului Guthrie-teatterin näyttelijäkaartiin. Hän palasi Guthrieen kahdesti ja esitti Richard Millerin roolin Eugene O’Neillin Ah, Wildernessissä, sekä nimiosan Peter Shafferin Amadeuksessa. 

Knight muutti New York Cityyn ja alkoi esiintyä Broadwayllä, jossa hän näytteli muun muassa Tim Allgoodia Michael Frayn näytelmässä Saranat ja sardiinit, kanssanäyttelijöinään Patti LuPone, Peter Gallagher ja Richard Easton, sekä Tartuffen Damisia -näytelmässä Brian Bedfordin kanssa. Broadwayn ulkopuolisiin teatteriesiintymisiin kuuluu Joen rooli Conor McPhersonin näytelmässä This Lime Tree Bower. Anto Howardin Scattergood'-näytelmän Brendan Hilliardin osasta hänet palkittiin Drama Desk –ehdokkuudella. Hyvin merkittävä rooli hänellä oli myös vuonna 2004 Boy-draamassa. 
Televisiossa Knight oli säännöllisenä näyttelijänä lyhyen aikaa TV:ssä pyörineessä Nathan Lanen'sarjassa Charlie Lawrence. Vuonna 2005 Knight valittiin Greyn anatomia -sairaalasarjaan esittämään George O'Malleytä. Knight on tehnyt myös lukuisia vierailuja muihin televisiosarjoihin, esimerkiksi CSI, Frasier ja Kova laki.

Yksityiselämä
-------------

T. R. Knightin nuoruudenkuva
Knight on kertonut olevansa homoseksuaali. "Seksuaalisuuteni on herättänyt paljon kysymyksiä ja haluan vaientaa kaikki tarpeettomat huhut, jotka pyörivät ympärilläni. Haluan kuitenkin säilyttää yksityiselämäni omana asianani ja toivon, ettei homoseksuaalisuuteni ole minussa kiinnostavin asia." *Greyn anatomiassa* näyttelevä Katherine Heigl on sanonut olevansa Knightin paras ystävä ja puolustavansa Knightiä ihmisiltä, jotka nimittelevät häntä homoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Grey's Anatomy star T.R. Knight Confirms He's Gay  October 19, 2006. People.com. Viitattu 2. maaliskuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* T. R. Knight Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Taylor Jonathan "T. J." Yates** (s. 28. toukokuuta 1987 Marietta, Georgia) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän pelasi seitsemän kautta NFL-liigassa, muttei onnistunut koskaan vakiinnuttamaan paikkaansa aloittava pelaajana.

Vuodesta 2019 lähtien Yates on toiminut pelipaikkakohtaisena valmentajana.

NFL-ura
-------

Houston Texans varasi Pohjois-Carolinan yliopiston joukkueessa yliopistojalkapalloa pelanneen Yatesin vuoden 2011 NFL:n varaustilaisuudessa, tilaisuuden viidennellä kierroksella. Texansissa hänen roolinsa oli aluksi kolmospelinrakentaja, mutta Matt Schaubin ja Matt Leinartin jouduttua loppukaudeksi sivuun loukkaantumisten takia, Yates sai tilaisuutensa. Hän onnistui johdattamaan joukkueen pudotuspeleihin, missä Texans otti seurahistorian ensimmäisen pudotuspelivoittonsa kaadettuaan Cincinnati Bengalsin. Texansin matka katkesi toiselle kierrokselle joukkueen hävittyä vieraskentällä Baltimore Ravensille.

Kauden 2012 Yates oli edelliskauden hyvistä suorituksistaan huolimatta joukkueensa kakkospelinrakentajana, Matt Schaubin kantaessa aloittajan vastuun. Seuraavalla kaudella hän sai tilaisuuden Schaubin loukkaantumisen ja ailahtelevien esitysten myötä, muttei onnistunut vakuuttamaan valmennusjohtoa. Aloittavan pelinrakentajan paikan ottikin kolmospelinrakentajana toiminut Case Keenum.

Kesällä 2014 Texans myi Yatesin Atlanta Falconsiin. Yates sai peliaikaa Matt Ryanin varamiehenä yhdessä ottelussa. Ennen kauden 2015 alkua Falcons vapautti Yatesin pelaajasopimuksesta.

Kaudella 2015 Miami Dolphinsin palkkasi Yatesin Matt Mooren varamieheksi joukkueen alkuperäisen aloittavan pelinrakentajan loukkaannuttua. Yates pääsi kentälle pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella, kun Moore oli hetken sivussa kovan taklauksen jälkeen. Dolphins hävisi tuon ottelun ja joukkueen kausi sekä Yatesin sopimus päättyi.

Yatesilla oli sopimus Buffalo Billsin kanssa kaudesta 2016, mutta harjoituskauden loukkaantumisen vuoksi sopimus purettiin yhteisymmärryksessä. Sen sijaan hän siirtyi marraskuussa 2016 Houston Texansiin, jonka pelinrakentaja oli juuri loukkaantunut. Joukkueen toisen pelirakentajan Tom Savagen loukkaantumisen myötä Yatesista tuli Texansin aloittava pelinrakentaja. Hän aloitti kauden kolme viimeistä ottelua. Yatesin sopimusta ei jatkettu kauden jälkeen, eikä hän ole saanut sittemmin uutta ammattilaissopimusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  T. J. Yates ESPN. Viitattu 24.10.2013. (englanniksi)
2. ↑  Three former Texans on new coaching and operations staff Click2Houston. Viitattu 12.6.2019. (englanniksi)
3. ↑  Falcons acquire QB Yates from Texans *espn.com*. Viitattu 12.6.2019. (englanniksi)
4. ↑  Dolphins sign T.J. Yates following Ryan Tannehill injury *nfl.com*. Viitattu 12.6.2019. (englanniksi)
5. ↑  Bills' T.J. Yates: Reaches injury settlement with Bills CBS Sports. Viitattu 12.6.2019. (englanniksi)
6. ↑  Houston Texans sign QBs T.J. Yates, Matt McGloin *nfl.com*. Viitattu 12.6.2019. (englanniksi)
**Aleksias** (m.kreik. Ἀλεξιάς) on bysanttilaisen historioitsijan Anna Komnenan (1083–1153) kreikaksi kirjoittama historia isästään Bysantin keisari Aleksios I:stä. Anna aloitti kirjoittamisen miehensä Bryennioksen kuoltua 1137 ja jatkoi työtään ainakin vuoteen 1148.

Sisältö
-------

Kirjassa on viisitoista lukua, joiden sisältö on:

1. Annan esipuhe: Aleksioksen poikavuosista Botaniatesin viimeisiin hallitusvuosiin.
2. Komnenosten kapina.
3. Aleksioksen nousu valtaan ja taistelut Dukasten ja Komnenosten välillä.
4. Sota normanneja vastaan (1081–1082).
5. Sota normanneja vastaan (1082–1083) ja Aleksioksen ensimmäinen taistelu kerettiläisiä vastaan.
6. Normannien tappio ja Robert Guiscardin kuolema, turkkilaiset.
7. Sota skyyttejä vastaan (1087–1090)).
8. Skyyttien sota (1091), Levuniumin taistelun voitto (29. huhtikuuta 1091), Juonittelua keisaria vastaan.
9. Turkkilainen sota ja Dalmatian välinäytös (1092–1094), Nikeforos Diogeneen salaliitto (1094).
10 Toinen kerettiläistaistelu, Sota kumaaneja vastaan, Ensimmäinen ristiretki (1094–1097).
11. Ensimmäinen ristiretki (1097–1104)
12. Kotoisia ongelmia, Toinen normannien hyökkäys (1105–1107).
13. Aaronin salaliitto, Taranton Bohemundin lopullinen häviö, Devolin kokous (1107–1108).
14. Turkkilaiset, ranskalaiset, kumaanit ja manikealaiset (1108–1115)
15. Voitto turkkilaisista, Orpokoti, Bogomilin harhaoppi, Aleksioksen sairaus ja kuolema (1116–1118).

Kirjallisuutta
--------------

* Comnena, Anna: *The Alexiad*. Translated from the greek by E. R. A. Sewter. London: Penguin Books, 1969.
Republic-kuorma-auto vuodelta 1923.
**Republic**-merkkisten kuorma-autojen valmistus aloitettiin vuonna 1912 Alma Motor Truck Company Of Alma, Michigan -nimisessä yhtiössä. Yhtiön nimeksi vaihdettiin 1914 Republic Motor Truck Co, Alma, Michigan. Vuonna 1917 yhtiön vuosituotanto oli jo kasvanut yli 10 000 kuorma-autoon. Seuraavana vuonna Yhdysvaltain suurimmaksi kuorma-autonvalmistajaksi kasvaneen yhtiön tuottamia Republic-kuorma-autoja oli myyty jo yhteensä 30 000 kappaletta 1 300:n jälleenmyyjän kautta.

1920-luvun alkaessa taloudelliset vaikeudet supistivat yhtiön tuotantoa huomattavassa määrin.

Republic kuorma-autot erottuivat silmiinpistävän keltaisista rungoistaan. 

Vuonna 1929 Republic sulautui American LaFrance Truck Co -yhtiöön, ottaen kaupalliseksi nimekseen LaFrance-Republic Corporation, eikä kuorma-autoja enää sen jälkeen valmistettu alkuperäisellä Republic merkillä. 

Suomeen Republic-autojen maahantuontia ja kokoonpanoa hoiti SOK, siksi niitä oli 1920–1940-luvuilla varsin runsaasti osuuskauppojen tavarankuljetuksissa.

Vuonna 1920 SOK "valmisti" Helsingin Vallilassa sijaitsevalla korjauspajallaan yhteensä 57 kappaletta Republic 20 -kuorma-autoa. Näistä yksi on saatu säilytetyksi alun alkaen muutaman helsinkiläisen automobiiliharrastajan ansiosta. Auton on sittemmin entistänyt alkuperäistä vastaavaksi sen nykyinen omistaja, Veteraanikuorma-autojen seura ry.
Madagaskarin etniset ryhmät.
**Antaimorot** ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Toisinaan heitä pidetään aintaisakojen alaryhmänä. Antaimoroja arvioidaan olevan noin 500 000 henkeä.

Antaimorot asuvat Madagaskarin kaakkoisosassa Intian valtameren rannikolla Vohipenon ja Manakaran ympäristössä. Pohjoisessa he rajoittuvat antambahoakoihin, lännessä tanaloihin ja etelässä antaifasyihin.

Paikallisen perinteen mukaan antaimorot ovat madagaskarilaisten naisten ja arabimiesten jälkeläisiä. Yhteiskunta jakautuu kasteihin, joista ylin pitää itseään puhtaina arabeina. Antaimorojen uskonto on islamin ja animistisen perinteen sekoitus.

Lähteet
-------

1. ↑  West, Barbara A.: *Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East*, s. 30. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7158-6.
2. 1 2  Olson, James S.: *The Peoples of Africa: an Ethnohistorical Dictionary*, s. 31. Westport: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-27918-7.
3. ↑  Bradt, Hilary: *Madagascar: The Bradt Travel Guide, seventh edition*, s. 24–25. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides, 2002. ISBN 1-84162-051-3.
**Arvanitika** (arvanitikaksi: αρbε̰ρίσ̈τ, *arbërisht*; kreik. αρβανίτικα, *arvanítika*) on albanian kielen murre, jota puhutaan Kreikassa. Sen puhujia eli arvaniitteja on arviolta 50 000 puhujaa. Kieleen on tullut voimakkaita vaikutteita kreikan kielestä. Kieltä uhkaa nuorien puhujien sulautuminen kreikkalaisiin, vaikkakin jonkinlaista kulttuurillista uudelleenheräämistäkin on tapahtunut. Kielelle on kehitetty kielioppi ja *Uuden testamentin* käännös vuonna 1827.

Kielinäyte
----------

* **Isä meidän** arvanitikaksi

**latinalainen kirjaimisto**  

*Áti ýnë që jé ndë qiéjet, ushënjtëróft' émëri ýt.*
*árthtë mbëretëría jóte; ubëftë dashurími ýt*
*si ndë qiél, edhé mbë dhét*
*búkënë tónë të përdítëshimen' ép-na néve só*
*edhé fálj-na fájetë tóna*
*sikúndrë edhé néve ua fáljmë fajtórëvet tánë*
*edhé mos na shtiér ndë ngásie, pó shpëtó-na nga i ljígu;*
*sepsé jótia është mbëretëría e fuqía e ljavdía ndë jétët të jétëvet.*

**kreikkalainen kirjaimisto**  

*Άτι ύνε̱ κ̇ε̱ ϳέ νdε̱ κ̇ιέjετ, ȣσ̈ε̱ν̇τε̱ρόφτ' έμε̱ρι ύτ.*
*άρθτε̱ μbε̱ρετε̱ρία ϳότε; ȣbε̱φτε̱ dασ̈ȣρίμι ύτ,*
*σι νdε̱ κ̇ιέλ, εδέ μbε̱ δέτ;*
*bȣ́κε̱νε̱ τόνε̱ τε̱ πε̱ρdίτε̱σ̈ιμεν' έπ-να νέβε σότ;*
*εδέ φάλ̇-να φάjετε̱ τόνα,*
*σικȣ́νdρε̱ εδέ νέβε ȣα φάλ̇με̱ φαjτόρε̱βετ τάνε̱;*
*εδέ μοσ να σ̈τιέρ νdε̱ νγάσιε, πό σ̈πε̱τό-να νγα ι λ̇ίγȣ;*
*σεπσέ ϳότια ε̱σ̈τε̱ μbε̱ρετε̱ρία ε φȣκ̇ία ε λ̇αβdία νdε̱ ϳέτε̱τ τε̱ ϳέτε̱βετ.*

Lähteet
-------

1. ↑  Albanian, Arvanitika *Ethnologue*. Viitattu 1.11.2010. (englanniksi)
2. ↑  Albanesisch-Griechisch *www.christusrex.org*.  Arkistoitu 7.10.2017. Viitattu 1.11.2010. (englanniksi)
**Intiansardiini** (*Sardinella longiceps*) on kupusillien heimoon (Dorosomatidae) kuuluva trooppisten merten kala.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Intiansardiineja.
Intiansardiinin tavanomainen pituus on 20 senttimetriä, suurimmillaan 23 senttimetriä. Paino on korkeintaan 200 grammaa. Kalan ruumis on pitkänomainen ja lieriömäinen, ja sen korkeus on alle 30 prosenttia kalan pituudesta pyrstöä lukuun ottamatta. Vatsa on pyöreä. Kidusaukon takana on heikko kultainen täplä, josta lähtee heikko kultainen kylkiiviva. Kiduskannen takareunassa on selkeä musta piste. Intiansardiini muistuttaa paljon *Sardinella neglecta*- ja *Sardinella lemuru* -lajeja, mutta sillä on näitä pidempi pää ja enemmän kiduspiikkejä.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Intiansardiinia esiintyy Intian valtameren pohjois- ja länsiosissa sekä Adeninlahdessa ja Omaninlahdessa ja Intian eteläosissa, muttei kuitenkaan Punaisessameressä ja Persianlahdessa. Se elää rannikoiden pelagisella alueella.

Ravinto ja elintavat
--------------------

Intiansardiinin ravintoa on kasviplankton, eritoten piilevät sekä myös pienet äyriäiset. Se tulee sukukypsäksi keskimäärin 16,3 senttimetrin mittaisena. Kutu tapahtuu tavallisesti yöaikaan. Laji elää enintään kolmivuotiaaksi.

Käyttö ja kalastus
------------------

Intiansardiinin vuosisaalis. Kaavion luvut ovat tonneja. Intiansardiini on Intian merten runsain sillikala ja tärkeimpiä merikalastuksen kohteita. Suurin vuotuinen saalismäärä aikavälillä 1950–2016 oli yli 700 000 tonnia vuonna 2014. Intiansardiinia myydään tuoreena, kuivattuna ja suolattuna sekä savustettuna ja säilykkeenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Munroe, T.A. & Priede, I.G.: *Sardinella longiceps* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019-3*.  2010. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 24.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  *Sardinella longiceps* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 24.2.2020. (englanniksi)
3. 1 2  *Sardinella longiceps* (Valenciennes, 1847) *FAO Fisheries & Aquaculture*. FAO. Viitattu 24.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  Whitehead, Peter J.P. (1988). *Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeoidei)*. Rome: United Nations Development Programme, 104–105. ISBN 92-5-102667-X.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2381612
* BOLD: 90961
* CoL: 79MM6
* FishBase: 1511
* GBIF: 2412881
* iNaturalist: 112049
* IRMNG: 10717558
* ITIS: 551453
* IUCN: 154989
* NCBI: 96888
* WoRMS: 212269

 |

 |
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Viipurin Sanomat** oli Viipurissa vuosina 1884–1918 ilmestynyt sanomalehti.

Suomenmielinen *Viipurin Sanomat* syntyi kielipoliittisesti laimean *Ilmarisen* kilpailijaksi. Sen varsinainen perustaja oli F. W. Jalander, jolle lehden omistus siirtyi keväällä 1886. Vuonna 1888 lehti ja sen kirjapaino siirtyivät Vihtori Jaatiselle ja Matti Kurikalle, joiden aikana *Viipurin Sanomista* tuli nuorsuomalaisen linjan kannattaja. Vuodesta 1891 lähtien sen ainoa omistaja oli nähtävästi Kurikka, joka teki konkurssin vuonna 1894. Sen jälkeen lehden omistajaksi tuli Julius Anselm Lyly, joka teki siitä sortovuosina yhden perustuslaillisten johtavista äänenkannattajista. *Viipurin Sanomat* lakkautettiin ensimmäisen kerran syyskuussa 1899, minkä jälkeen sen tilalla ilmestyi erinimisiä tilapäislehtiä. Toinen määräaikainen lakkautus seurasi vuonna 1900 ja maaliskuussa 1901 kenraalikuvernööri Bobrikov lakkautti lehden lopullisesti.

Vuodesta 1891 lähtien varsinaisen lehden rinnalla julkaistiin kaksipäiväistä maaseutupainosta nimellä *Viipurin Sanomat. Supistus*. Sen julkaisemista voitiin jatkaa päälehden lakkauttamisen jälkeenkin. *Supistuksen* taakse perustettiin Karjalan Kirjapaino Oy, jonka päälehdeksi muodostui vuodesta 1903 lähtien *Karjala*. *Viipurin Sanomat. Supistus* pidettiin kuitenkin hengissä maaseutulehtenä sekä siltä varalta, että *Karjala*-lehti joutuisi lakkautetuksi. *Supistuksesta* lehden nimessä luovuttiin vuoden 1910 alussa, ja vuosien 1917–1918 vaihteessa *Viipurin Sanomat* todella ilmestyikin lakkautetun *Karjalan* korvaajana. Sen jälkeen lehti yhdistettiin *Karjalaan*.

*Viipurin Sanomat* ilmestyi vuonna 1885 kahdesti, vuosina 1886–1887 neljästi, vuosina 1888–1895 kuudesti, vuosina 1896–1901 seitsemästi, vuosina 1901–1907 kahdesti, vuosina 1908–1913 kolmesti, vuosina 1914–1916 kahdesti, alkuvuodesta 1917 kolmesti ja lopulta kuudesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 9500 kappaletta vuonna 1900. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät K. A. Castrén (1884–1885), Tyko Hagman (vast. toim. 1885), E. V. Emeleus (1885–1886), F. W. Jalander (1886–1887), Vihtori Jaatinen (1888–1891), Matti Kurikka (1891–1894), J. A. Lyly (1893–1901, vast. toim. 1894–1901) ja Kaarlo Riukuniemi (vast. toim. 1902–1918).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 275–277. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Viipurin Sanomat* (1884–1901) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Viipurin Sanomat. Supistus* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Viipurin Sanomat* (1910–1918) digitoituna kansalliskirjastossa
**Ayoze Díaz Díaz** (s. 25. toukokuuta 1982 La Laguna, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Deportivo La Coruñaa.

Ura
---

Ayoze on Tenerifen kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki kaudella 2002–2003. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi maan pääsarjaan Primera Divisióniin nousseeseen Racing Santanderiin. Hän pelasi santanderilaisseurassa pääosin joko puolustajana tai keskikenttäpelaajana. Kauden 2006–2007 hän pelasi lainalla Ciudad Murciassa.

Hyvin sujuneen kauden 2007–2008 päätteeksi Racing varmisti seuraavaksi kaudeksi paikkansa ensimmäistä kertaa historiassaan eurokentille. Ayoze nousi joukkueen avauskokoonpanoon syrjäyttäen veteraani Luis Fernándezin vaihtopenkille.

Heinäkuussa 2008 Ayoze teki kolmivuotisen sopimuksen Mallorcan kanssa. Hänet hankittiin korvaamaan Sevillaan siirtynyttä Fernando Navarroa. Hän aloitti ensimmäisen kautensa vaihtopenkiltä, mutta myöhemmin kauden edetessä nousi joukkueen avauskokoonpanoon samalla paikalla pelanneen Enrique Corralesin tilalle.

Lähteet
-------

1. ↑  El Mallorca fichó ayer a Ayoze por tres temporadas AS. Viitattu 4.5.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Esittely ja tilastot BDFutbol -sivustolla

Deportivo – Primera División
1 Aranzubia |
2 Manuel Pablo |
3 Evaldo |
4 Álex |
5 Zé Castro |
6 Aythami |
7 Saúl |
8 André Santos |
9 Pizzi |
10 Juan Domínguez |
11 Riki |
12 Pinto |
13 Lux |
14 Aguilar |
15 Laure |
16 Gama |
17 Ayoze |
18 Camuñas |
19 Roderick |
20 Jesús Vázquez |
21 Valerón |
22 Salomão |
23 Bodipo |
24 Marchena |
25 Oliveira |
Valmentaja Oltra