recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**James "Buster" Douglas** (s. 7. huhtikuuta 1960) on yhdysvaltalainen entinen ammattilaisnyrkkeilijä ja kiistaton raskaan sarjan maailmanmestari.

Douglas aloitti ammattilaisuransa vuonna 1981 voitolla Dan O' Malleystä kolmannen erän teknisellä tyrmäyksellä. Uran jatkuttua nousujohteisesti Douglas pääsi iskemään 30. toukokuuta 1987 IBF-liiton avoimena olleesta maailmanmestaruudesta Tony Tuckeria vastaan. Tuolloin hänen ottelutilastonsa olivat 23 voittoa, kolme tappiota ja yksi ratkaisematon. Lisäksi vuonna 1984 David Starkeytä vastaan käyty ottelu mitätöitiin ottelijoiden ruvettua painimaan ja avustajien rynnättyä kehään. Tucker ei ollut hävinnyt kertaakaan ennen Douglasin kohtaamista ja voitti myös tämän kamppailun kymmenennen erän teknisellä tyrmäyksellä. 

Tucker-tappion jälkeen Douglas jatkoi uraansa ja kolmen vuoden kuluttua, 11. helmikuuta 1990, hän kohtasi Mike Tysonin kaikkien suurten liittojen (WBC, WBA, IBF) tunnustamassa maailmanmestaruusottelussa. Tyson oli pitänyt maailmanmestaruutta hallussaan neljän vuoden ajan ja tuona aika kaikkiaan yhdeksän voitokkaan tittelinpuolustuksen myötä ottanut kaikkien suurten liittojen mestaruudet nimiinsä. Hän lähti otteluun todella suurena ennakkosuosikkina ja Douglasin kohtaamisen odotettiin olevan hänelle vain helppo välietappi tiellä otteluun Evander Holyfieldiä vastaan. Douglas, jonka äiti oli kuollut vain 23 päivää aikaisemmin, kuitenkin hallitsi ottelua ja viidennessä erässä löi Tysonia vasempaan silmään niin, että se turposi ottelun edetessä kokonaan umpeen. Kamppailun kestettyä 10 erää tuomari keskeytti ottelun ja Douglas julistettiin voittajaksi ja maailmanmestariksi. Douglas puolusti mestaruuttaan ensimmäisen kerran samana vuonna 25. lokakuuta Evander Holyfieldiä vastaan heikosti valmistautuneena ja ylipainoisena. Ottelu päättyi Holyfieldin tyrmäysvoittoon jo kolmannessa erässä. Tappion jälkeen hän päätti lopettaa nyrkkeilyuransa.

Douglas kuitenkin päätti tulla takaisin. Lähes kuuden vuoden tauon jälkeen, 22. kesäkuuta 1996, hän voitti Tony LaRosan teknisellä tyrmäyksellä ennen neljättä erää. Douglasin ura sujui muutoinkin hyvin mallikkaasti ja hän eteni pienen *International Boxing Association* -liiton mestaruusotteluun, missä hän kohtasi 25. kesäkuuta 1998 Lou Savaresen. Savarese kuitenkin tyrmäsi hänet heti ensimmäisessä erässä. Douglas lopetti uransa lopullisesti seuraavana vuonna.

Lähteet
-------

* Ammattilaisnyrkkeilytilastot BoxRec-tietokannassa
* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Lauri Sakari Johannes Könönen** (4. huhtikuuta 1904 Hamina – 1. maaliskuuta 1971) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja.

Könönen kävi reserviupseerikoulun 1924–1925 sekä Kadettikoulun 8. kadettikurssin 1925–1927. Hän toimi nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Polkupyöräpataljoona 3:ssa (myöh. JP 3) 1927–1939. Talvisodassa Könönen jatkoi JP 3:ssa komppanianpäällikkönä ja myöhemmin JP 3:n komentajana. Hän toimi myös pataljoonankomentajana JR 8:ssa ja sittemmin komensi PPP 5:a marraskuuhuun 1940 asti. Hän komensi myös JP 2:a vuoden 1940 lopussa. 

Jatkosodan alussa Könönen komensi Sissipataljoona 3:a syyskuuhun 1941, jolloin hän haavoittui. Kesäkuussa 1943 hänet nimitettiin JR 32:n komentajaksi toimien tehtävässä 23.3.1944 asti. Kesäkuusta 1944 eteenpäin hän komensi JR 52:a. Hänet ylennettiin myös everstiksi 23.6.1944. Myöhemmin vuonna 1944 hän toimi Maasotakoulun johtajan apulaisena. Hän osallistui myös Lapin sotaan JP 3:n komentajana sekä Kevyen prikaatin komentajan sijaisena. 

Sodan jälkeen Könönen komensi JR 3:a 1946–1948. Joensuun sotilaspiirin komentajaksi hän oli sijoitettuna 1948–1949. JR 1:a (myöhemmin 1. prikaati) hän komensi 1949–1955. Hämeenlinnan sotilaspiiriä hän komensi 1955–1963. Samalla hän toimi Hämeen sotilasläänin komentajan sijaisena 1957–1960 ja uransa päätteeksi toimi myös vuodet 1963–1964 Hämeen sotilasläänin vakinaisena komentajana.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
Kiinalainen paviljonki
**Kiinalainen paviljonki** (ruots. *Kina slott*) on yksi Ruotsin kuninkaallisista linnoista. Se sijaitsee Drottningholmin linnanpuistossa Ekerön kunnan Lovönin saarella Tukholman läänissä. Se toimii Ruotsin kuninkaallisten kesänviettopaikkana.

Alun perin paviljongin paikalla sijaitsi pienempi puinen versio samaisesta rakennuksesta, joka oli kuningas Aadolf Fredrikin syntymäpäivälahja hänen puolisolleen, kuningatar Loviisa Ulriikalle vuonna 1753. Nykyinen pysyvä versio Kiinalaisesta paviljongista, joka korvasi sitä edeltäneen puupaviljongin, on arkkitehti Carl Fredrik Adelcrantzin suunnittelema. Rakennustyöt aloitettiin 1763 ja saatiin päätökseen kuusi vuotta myöhemmin 1769. Rakennuksen sisustus ja sen muu arkkitehtuuri yhdistelee rokokoo-tyylisuuntaa sekä kiinalaistyyppistä eksotiikkaa. 

Paviljonki kuuluu yhdessä Drottningholmin linnan ja -teatterin kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.

Lähteet
-------

* SFV Statens Fastighetsverk – Kina slott, Drottningholm (ruotsiksi)

Ruotsin kuninkaalliset linnat

* Hagan linna
* Drottningholmin linna
* Gripsholmin linna
* Kiinalainen paviljonki
* Kustaa III:n paviljonki
* Rosendalin linna
* Rosersbergin linna
* Strömsholmin linna
* Tukholman kuninkaanlinna
* Tullgarnin linna
* Ulriksdalin linna
*Tämä artikkeli käsittelee runoilijaa. Lauri Lamminmäki on myös Kouvolan kaupunginjohtaja.*
**Lauri Ilmari Lamminmäki** (27. lokakuuta 1917 Kuusamo – 6. marraskuuta 1987 Espoo) oli suomalainen ekonomi, mainostoimittaja ja runoilija.

Lamminmäen isä oli taivalkoskelainen metsäteknikko ja kunnallismies Severus Lamminmäki. Hän kävi Oulun lyseota 1927–1933 ja pääsi ylioppilaaksi Haapaveden yhteiskoulusta 1938. Lamminmäki valmistui ekonomiksi Kauppakorkeakoulusta 1943.

Lamminmäki oli mainostoimittajana Suomen ilmoituskeskuksessa ja SEKissä sekä filmikäsikirjoittajana Suomi-Filmin palveluksessa 1940–1942.

Sotavuosina tk-miehenä toimineen Lauri Lamminmäen runoja julkaistiin ensimmäisenä *Nuoret runoilijat*-antologiassa 1943 sekä Olavi Paavolaisen toimittamassa runoantologiassa *Täältä jostakin : Suomen kenttäarmeijan runoja* (WSOY 1943). Oman runokokoelmansa *Rauhan vaunut* Lamminmäki julkaisi 1945. Lamminmäki laati myös käsikirjoituksen Ilmari Unhon 1948 ohjaamaan elokuvaan *Ruusu ja kulkuri*, joka kertoo Limingasta kotoisin olleen oopperalaulaja Abraham Ojanperän elämästä.

Teoksia
-------

* *Nuoret runoilijat 1943*. WSOY 1943. Sisältää runoja seuraavilta kirjoittajilta: Kalervo Hortamo, Hilkka-Helinä Hyvärinen, Veikko Kolula, Lauri Lamminmäki, Elisabet Laurila, Aila Meriluoto, Yrjö Oinonen ja Kerttu Rukala.
* *Rauhan vaunut* : runoja. Otava 1945

Lähteet
-------

* Lauri Lamminmäki SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kirjasampo.fi: Lauri Lamminmäki
* Juri Nummelinin Julkaisemattomia-blogi 21.9.2009 : Sotanovelliprojekti: Kenen uraa sota auttoi?
* KirjastoVirma : Taivalkoskelaisia kirjailijoita (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lauri Lamminmäen kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.12.1987, HS Aikakone. Viitattu 8.5.2018.
**Linda Wenzel** (s. 1999/2000) on entinen saksalainen Isis-terroristijärjestön jäsen.

Wenzel katosi kotoaan Saksin Pulsnitzista 1. heinäkuuta 2016. Hän jätti palaamatta kotiin väitettyään vanhemmille, että viettäisi viikonlopun ystävän luona. Poliisi löysi hänen huoneestaan kuitit kahdesta lentolipusta Dresdenistä Frankfurt am Mainiin ja sieltä Istanbuliin. Wenzel oli kertonut aiemmin vuoden 2016 aikana vanhemmilleen kasvaneesta mielenkiinnostaan islamia kohtaan mutta ei ollut kertonut kääntymyksestään. Hän oli kääntynyt tutustuttuaan Facebookissa muslimimieheen. Mies oli tšetšeeni, ja Wenzel meni hänen kanssaan naimisiin. Matkustettuaan Turkin kautta Syyriaan ja sitten Irakiin hän asui Mosulissa useissa taloissa muiden naisten kanssa. Wenzelin mies kuoli taistelussa viisi kuukautta naimisiinmenon jälkeen.

Irakin erikoisjoukot vangitsivat Wenzelin Mosulissa kesällä 2017. Hän oli ollut osa ampuma-asein ja räjähtein varustautunutta naisten ryhmää, joka oli sulkeutunut tunneliin Mosulin vanhan kaupungin raunioiden alle. Syyskuussa 2017 Irakin pääministeri Haider al-Abadi kertoi, että Wenzel saattaisi saada kuolemantuomion riippuen siitä, mitä syytteitä häntä kohtaan esitettäisiin. Wenzel ja kolme muuta samaan aikaan vangittua saksalaisnaista saivat syytteet. Wenzelin tuomio vuonna 2018 oli viisi vuotta vankeutta Isikseen liittymisestä ja lisäksi yksi vuosi vankeutta laittomasta saapumisesta Irakiin. Hän oli toiminut naisten Al-Khansaan prikaatin jäsenenä. Prikaatin toimenkuvaan kuului Isiksen valloittamien alueiden vartioiminen ja uskonnollisia sääntöjä rikkoneiden naisten ruumiillinen rankaiseminen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  German girl imprisoned for Isis role has fleeting family reunion The Guardian
2. 1 2  German girl arrested in Mosul is missing Linda Wenzel, say authorities The Guardian
3. 1 2 3 4  Schoolgirl turned jihadi bride jailed for six years for becoming ISIS enforcer Express
4. ↑  Runaway German schoolgirl Linda Wenzel jailed in Iraq The Week
**Wyoming-luokka** oli Yhdysvaltain laivaston taistelulaivaluokka, johon kuului kaksi alusta. Luokan alukset palvelivat kummassakin maailmansodassa.

USS Wyoming (BB-32) ja USS Arkansas (BB-33) toimivat ensimmäisessä maailmansodassa Britannian kuninkaallisen laivaston Suureen laivastoon liitettynä, jolloin ne kokivat joitakin pienehköjä taistelutoimia Pohjanmerellä 1917-1918. Ne modernisoitiin 1920-luvulla.

*USS Wyoming* siirrettiin 1931 tykistökoululaivaksi, jolloin sen kylkipanssarit poistettiin osana vuoden 1931 Lontoon laivastosopimukseen liittyneitä toimia. *USS Arkansas* palveli toisessa maailmansodassa saattuetehtävissä Atlantilla sekä osallistui Etelä-Ranskan ja Normandian maihinnousuihin tulitukiosastossa. Tyynelle valtamerelle siirrettynä alus osallistui edelleen Iwo Jiman ja Okinawan maihinnousuihin. Kumpikin alus poistettiin alusluettelosta sodan päätyttyä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wyoming-luokka**.
* Gardiner, Robert (ed.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906-1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Hore, Peter: *Battleships of World War I*. Lontoo, Englanti: Anness Publishing Ltd, 2006. ISBN 1-84476-377-3. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Battleships of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1998. ISBN 1-85409-386-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1906-1921 s. 114

*Wyoming*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *USS Wyoming* –
*USS Arkansas* |
| Edeltäjä: *Florida*-luokka – Seuraaja: *New York* -luokka |
Caracallan kylpylät vuonna 2016
**Caracallan kylpylät** (lat. *Thermae Antoninianae*; ital. *Terme di Caracalla*) olivat Rooman valtakunnassa sijainnut ylellinen rakennuskompleksi, jonka keisari Caracalla rakennutti vuosien 212 ja 216 välisenä aikana. Nykyään kylpylöiden rauniot ovat turistikohde Rooman kaupungissa.

Rakennus
--------

### Yleistä

Caracallan kylpylöiden pohjapiirustukset
Kompleksi peitti arviolta 13 hehtaarin pinta-alan. Kylpylärakennus oli 228 metriä pitkä, 116 metriä leveä ja arviolta 38,5 metriä korkea. Sitä pystyi käyttämään noin 1 600 kylpijää kerralla.

Rakennuksen seinät oli koristeltu mosaiikeilla, jotka sisälsivät aidonkokoisia kuvia painijoista ja valmentajista sekä erilaisista merihirviöistä ja sankareista. Kylpylässä oli myös useita patsaita, joista suurin osa on viety turvaan muihin museoihin, kuten Vatikaanin museoihin.*lähde?*

Kylpylä sai vetensä läheisestä Aqua Marcia -akveduktista. Sen ansiosta kylpylöitä voitiin käyttää aina Rooman viimeisiin päiviin asti, jolloin barbaarit tuhosivat akveduktin yrittäessään valloittaa Rooman.*lähde?*

Koko rakennusta lämmitettiin hypokaustin avulla. Kyseisessä tekniikassa lämmitettiin ensin hiilen avulla suuri määrä vettä, joka sitten virtasi kylpylän lattian alla lämmittäen näin koko rakennusta. Hypokausteja käytettiin vielä 1800-luvulla.*lähde?*

### Kylpyläosasto

Kaivausten aikana pudonneita paloja kylpylöiden mosaiikkikoristeista
Kylpylät itsessään sisälsivät *frigidariumin* (kylmän huoneen), *tepidariumin* (lämpimän huoneen) sekä *caldariumin* (kuuman huoneen). Pohjoissivulla oli *natatio*, joka oli uima-allas. *Natatiolla* ei ollut kattoa, ja sitä ympäröivät pronssipeilit, jotka ohjasivat auringonvaloa allasosastolle. Koko allasrakennus oli 6 metriä korkealla alustalla, jotta sen alle voitiin säilöä tavaraa ja sitä voitiin lämmittää erinäisillä uuneilla.*lähde?*

### Muut osastot

Caracallan kylpylät eivät sisältäneet vain altaita, vaan niiden alueelle kätkeytyi muun muassa kirjasto, kaksi *palaestraa*, useita pylväskäytäviä sekä iso puutarha käytävineen. Kirjastossa oli kaksi eri huonetta, kuten kaikissa muissakin Rooman kirjastoissa: toinen oli kreikan- ja toinen latinankielisille teksteille. Kylpylärakennus oli osaltaan tarkoitettu kulttuurien kohtauspaikaksi, ja siellä solmittiin niin poliittisia kuin kaupallisiakin sopimuksia Rooman valtakunnan aikana.*lähde?*

Kirjastot olivat sijoitettu rakennuskompleksin itä- ja länsisiipeen, ja koko pohjoissiiveke oli omistettu kaupoille.*lähde?*

Nykyään
-------

1900-luvun alkupuolella kylpylöiden muotoilua käytettiin inspiroimaan useita moderneja rakennuksia.*lähde?*

Kylpylöiden raunioihin pääsee nykyään tutustumaan pientä maksua vastaan, joskin alle 18-vuotiaat ja yli 65-vuotiaat EU:n kansalaiset pääsevät tutustumaan raunioihin ilmaiseksi, kuten myös Palatium-kukkulalle ja Colosseumiin.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Leland M. Roth: 1993 - Understanding Architecture: Its Elements, History and Meaning; julkaisija: Westview Press Boulder, CO; ISBN 0-06-430158-3

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Caracallan kylpylät** Wikimedia Commonsissa
Lauri Leino *Nummisuutarien* kuvauksissa vuonna 1957.
**Lauri Leino** (21. maaliskuuta 1904 Kuusankoski – 20. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. 

Leino toimi näyttelijänä ja ohjaajana useissa teattereissa 1920-luvulta alkaen, muun muassa Joensuun kaupunginteatterissa ja Tampereen Teatterissa. Leino oli myös ansioitunut teatterinjohtaja, ja hän toimi muun muassa Hämeenlinnan kaupunginteatterin johtajana 1950- ja 1960-luvuilla. Hänelle myönnettiin merkittävä Pro Finlandia -mitali vuonna 1963.

Televisiossa Leino esiintyi pääroolissa Konsta Pylkkäsenä sarjassa *Havukka-ahon ajattelija* (1971), joka perustui Veikko Huovisen samannimiseen romaaniin. Roolista tuli Leinolle leimaa-antava, sillä hän esitti sitä myös radiokuunnelmassa *Havukka-ahon ajattelija* ja Tampereen Teatterissa. Leino näytteli viidessä elokuvassa, joista merkittävimpiin kuului suutari Topiaan rooli Valentin Vaalan elokuvassa *Nummisuutarit* (1957).

Näyttelijänä pitkään työskennellyt Leino kuoli 73-vuotiaana vuonna 1978 päivää ennen 74. syntymäpäiväänsä. Vielä samana vuonna Leino nähtiin pienessä sivuroolissa ruotsalais-suomalaisessa yhteiselokuvassa *Tuntematon ystävä*.

Elokuvat
--------

* Pikku-Matti maailmalla (1947)
* Kunnioittaen (1954)
* Mä oksalla ylimmällä (1954)
* Nummisuutarit (1957)
* Antti Puuhaara (1976)
* Tuntematon ystävä (1978)

Aiheesta muualla
----------------

* Lauri Leino Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |

 |
**Tor Svendsberget** (s. 3. marraskuuta 1947) on norjalainen ampumahiihtäjä. Hän saavutti useita MM-mitaleja 1970-luvun alkupuolella.

Svendsberget voitti kaksi ensimmäistä nuorten 15 kilometrin ampumahiihdon maailmanmestaruutta vuosina 1967 ja 1968. Aikuisten kilpailuissa hän avasi MM-mitalitilinsä Östersundissa 1970 sekä henkilökohtaisen 20 kilometrin että viestin hopeamitalilla. Seuraavana vuonna Hämeenlinnassa hän sai viestissä MM-hopeaa. Sapporon olympialaisissa 1972 hän sijoittui 20 kilometrillä kahdeksanneksi ja viestissä neljänneksi. Lake Placidin MM-kilpailuissa 1973 hän saavutti viestissä hopeaa ja 20 kilometrillä pronssia. Minskin MM-kilpailuissa 1974 hän sai sekä 20 kilometrillä että viestissä pronssia ja menetti 10 kilometrillä mitalimahdollisuutensa ampumalla viimeisellä ampumapaikalla kaikki laukauksensa ohi. Anterselvan MM-kilpailuissa 1975 Svendsberget sijoittui 20 kilometrillä neljänneksi. Innsbruckin olympialaisissa 1976 tuloksena oli viestin viides ja 20 kilometrin yhdeksäs sija. Vielä Hochfilzenin MM-kilpailuissa 1978 hän saavutti viestissä hopeaa.

Svendsberget voitti Pohjoismaiden mestaruuden viestissä vuosina 1969, 1970 ja 1974. Henkilökohtaisella 20 kilometrillä hän saavutti hopeaa vuonna 1975.

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O.; Hannus, Matti; Honkavaara, Aarne; Leinonen, Kimmo; Mäki-Kuutti, Tarmo; Raatikainen, Voitto; & Raevuori, Antero: *Talviurheilun tähdet*, s. 419–420. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.
* Tor Svendsbergetin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 25.8.2009. Viitattu 22.7.2011. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Arponen, ym.s. 419–420
2. 1 2 3  Sports reference LLC
Dante Gabriel Rossetti: Proserpina.
**Proserpina** on roomalaisessa mytologiassa kuoleman jumalatar. Proserpina on mytolgiassa Cereksen tytär, jonka Pluto ryöstää kuningattarekseen alamaailmaan.[1] Alun perin Proserpina oli Keski-Italian falskilaisalueilla palvottu maalaisjumalatar, joka suojeli oraita ja jolla oli sitä kautta yhteys manalaan. Vuonna 493 eaa. Rooman Aventinus-kukkulalle perustettiin nälänhädän jälkeen kolmoiskultti, joka oli omistettu Cerekselle, Liberille ja Liberalle. Nämä jumalat samaistettiin Roomassa Proserpinaan ja Persefoneeseen. Vuonna 249 eaa. Proserpinan ja Dis Paterin kultti tuotiin virallisesti Roomaan Tarentumin kaupungista. Proserpinan ja Dis Paterin maanalainen alttari oli Rooman Marskentän länsiosassa.[2]

Lähteet
-------

* Castrén, Paavo ja Pietilä-Castrén, Leena: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
* Jordan, Michael: Encyclopedia of Gods. Kyle Cathie Limited, 1992. ISBN 1 85626 038 0.

### Viitteet

1. ↑  Jordan 1992, s. 60 ja 245
2. ↑  Castrén ja Pietilä-Castrén 2000, s. 463 ja 557
*Tämä artikkeli kertoo eteläsaksalaisesta Lindaun kaupungista. Muita Lindau-sanan merkityksiä on täsmennyssivulla.*

  

  

  

  

  

  

  

  

**Lindau** on kaupunki Baijerin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Se on samannimisen piirikunnan keskuskaupunki ja kuuluu Schwabenin hallintopiiriin. Kaupunki sijaitsee Bodenjärven itäisellä rannalla lähellä Itävallan ja Sveitsin rajaa. Lindaun historiallinen vanhakaupunki sijaitsee 0,68 neliökilometrin kokoisella saarella.

Historia
--------

Ilmakuva Lindausta
Varhaisin maininta Lindausta historiallisissa lähteissä on peräisin vuodelta 882. Tuolloisessa dokumentissa St. Gallenista kotoisin ollut munkki kertoi kreivi Adalbert von Rätienin perustaneen nunnaluostarin saarelle. Vuonna 1180 alueelle perustettiin St. Stephanin kirkko, ja vuonna 1224 fransiskaanit perustivat uuden luostarin saarelle. 1270-luvulla Lindausta tuli vapaa keisarillinen kaupunki (saks. *freie Reichsstadt*) kuningas Rudolf I Habsburgilaisen hallintokaudella. 

Uskonpuhdistuksen myötä Lindau kääntyi protestanttisuuteen vuonna 1528. Kolmikymmenvuotisen sodan jälkeen vuonna 1655 kaupungissa pidettiin sota-ajan muistoksi ensimmäinen Lindauer Kinderfest.

Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kaaduttua Lindau menetti vapaan valtakunnankaupungin asemansa vuonna 1802. Kaupungin hallinta siirtyi Karl August von Bretzenheimille, joka luovutti kaupungin ja sen luostarin Itävallan kuningaskunnalle vuonna 1804. Itävalta luovutti kaupungin takaisin Baijerille vuonna 1805. Rautatieyhteys vanhankaupungin saarelle rakennettiin vuonna 1853. Vuonna 1856 kaupungille rakennettiin uusi satama.

Aeschachin, Hoyrenin ja Reutinin alueet liitettiin Lindauhun vuonna 1922. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkia hallinnoivat ranskalaiset. Se palautettiin Baijerille vuonna 1955.

Nähtävyyksiä
------------

* Unserer Lieben Fraun tuomiokirkko. Rakennettiin vuoden 1728 tulipalon jälkeen barokin tyylisuunnan mukaisesti vuosina 1748–52.
* Vuosina 1913–21 rakennettu jugendia edustava rautatieasema.
* Alun perin vuonna 1422 goottilaiseen tyyliin rakennettu, vuonna 1576 renessanssiulkonäön saanut Altes Rathaus eli vanha raatihuone.

Lähteet
-------

1. ↑  Fortschreibung des Bevölkerungsstandes Bayerisches Landesamt für Statistik und Datenverarbeitung. Viitattu 28.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lindau** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin verkkosivusto
Yläsiipinen Havilland Dash 8.
Yksitasoinen Fokker E.III -lentokone.
**Yksitasoinen lentokone** eli **yksitaso** on lentokone, jossa on vain yksi siipi, toisin kuin kaksitasoissa ja kolmitasoissa. 1930-luvulta lähtien yksitasolentokone on ollut käytännössä lentokoneiden standardimuoto. Yksitasot jaetaan lisäksi ala-, keski- ja ylätasoisiin sen mukaan, missä kohdassa kantosiipi sijaitsee lentokoneen runkoon nähden.

Historia
--------

Ensimmäisenä yksitasona pidetään ranskalaisen Felix du Temple de la Croix’n vuonna 1874 rakentamaa *Monoplanea*, joka onnistui nousemaan ilmaan mäkihyppyristä suorittamansa vauhdinoton jälkeen ja leijailemaan turvallisesti maahan. Samankaltaisia yrityksiä suorittivat myöhemmin monet muut yksityiset lentokoneenrakentajat ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja.

Ensimmäisen ohjatun, ilmaa raskaamman, moottorikäyttöisen koneen keksijöiksi on nostettu yhdysvaltalaiset Wrightin veljekset. Wrightien *Flyer* oli kuitenkin kaksitaso, kuten lähes kaikki lentokoneilmailun alkuaikojen menestyksekkäät konemallit. Yksitasojen arvostus kasvoi hetkellisesti, kun Louis Blériot ylitti Englannin kanaalin itse suunnittelemallaan yksitasolla 1909, ja Fokkerin yksitasoiset hävittäjät osoittaututuivat myös kelvollisiksi sotakoneiksi ensimmäisessä maailmansodassa.

Felix du Templen Monoplane.
Yksitasot olivat silti epäsuosiossa aina 1930-luvulle asti, koska lentokoneiden etupäässä puusta valmistettu runko ja siivet olivat kevyitä ja hauraita. Yksitasojen siivet tapasivat vääntyä lennon aiheuttamassa paineessa, mikä vaikeutti sivuttaisohjausta. Kaksitasoissa ei tällaista ongelmaa ollut, mikä takasi niiden valtakauden jatkumisen toistaiseksi.

Metallien käyttöön siirtymisen ja siipitekniikan parantumisen ansiosta kaksitasot joutuivat antamaan tietä yksitasoille. Toisessa maailmansodassa sotalentokoneet olivat jo muutamin poikkeuksin yksitasoisia.
**Prosfórion torni** (kreik. Πύργος Προσφορίου, *Pýrgos Prosforíou*) eli **Ouranoúpolin torni** (Πύργος Ουρανούπολης, *Pýrgos Ouranoúpolis*) on bysanttilaisaikainen torni Ouranoúpolin kylässä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se on kylän tunnus.

Historia
--------

Prosfórion torni on rakennettu noin 1300-luvulla. Ensimmäinen varma tieto sen olemassaolosta on vuodelta 1344. Torni oli alun perin osa Vatopédin luostarin metokhionia nimeltä Prosforion (m.kreik. Προσφόριον), ja se oli näin osa laajempaa rakennuskokonaisuutta. Tornin vaiheista historiassa tiedetään vain vähän. Thessalonikia hallinnut Johannes Palaiologos majoittui sinne vuonna 1379. Rakennus kärsi vaurioita maanjäristyksessä vuonna 1585.

Prosfórion torni.
Vuonna 1821 torni ilmeisesti sytytettiin tuleen. 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla rakennus oli huonossa kunnossa ja asumattomana. Se kunnostettiin vuonna 1862. Vuonna 1928 torniin asettuivat asumaan Joyce ja Sidney Loch, jotka tekivät humanitaarista työtä kylän Vähästä-Aasiasta evakkoina Kreikan ja Turkin väestönvaihdon myötä tulleiden asukkaiden parissa.

Prosfórion torni.
Nykyisi torni on kunnostettu, ja se on Ouranoúpolin tärkein maamerkki ja symboli. Tornissa toimii museo, joka esittelee seudulta tehtyjä löydöksiä antiikin ajalta keskiajalle. Tornin vieressä olevassa *arsanáksessa* eli venesuojassa toimii Chalkidikín kristillinen näyttely.

Rakennus
--------

Tornissa on useita kerroksia, joista alemmat kerrokset kahta ylintä lukuun ottamatta ovat peräisin bysanttilaiselta kaudelta. Osmanivallan aikana niiden päälle rakennettiin kolme lisäkerrosta, joista kaksi alinta on säilynyt. Nykyinen katto sekä sisäpuolen puupanelointi ovat vuoden 1862 kunnostustöistä. Tornin itäsivussa on kiinni matalampi linnoitusrakennus (*barmpakás*, barbakas), joka on lisätty kokonaisuuteen turkkilaisvallan aikana. Venesuoja (*arsanás*) sijaitsee tornin luoteispuolella. Se on kaksikerroksinen. Rakennuskokonaisuuteen on aiemmin kuulunut myös muun muassa varastorakennuksia, eläinsuojia, öljynpuristin ja kaivo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Πύργος Ουρανούπολης - Προσφορίου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2 3 4 5  Πύργος Προσφορίου *Δήμος Αριστοτέλη*. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2  el visit πύργος προσφορίου *Ouranoupoli.gr*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Prosfórion torni** Wikimedia Commonsissa
Heikki Suolahti
**Heikki Theodor Suolahti** (2. helmikuuta 1920 Helsinki – 27. joulukuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen varhaiskypsä säveltäjä, jota pidetään yhtenä Suomen musiikinhistorian suurista lahjakkuuksista.

Henkilöhistoria
---------------

Suolahden vanhemmat olivat lääkintäkenraalimajuri ja poliitikko Eino Suolahti ja Anna Forssell. Hänen vanhempi veljensä oli historiantutkija ja kulttuurivaikuttaja Eino E. Suolahti. Suolahti kuoli vain 16-vuotiaana, ennen kuin yhtäkään hänen teoksistaan oli esitetty julkisesti. Hän kävi Helsingin suomalaista yhteiskoulua vuoteen 1936 saakka, ylioppilaskokelaaksi, ja opiskeli pianon- ja urkujensoittoa ja musiikin teoriaa Arvo Laitisen johdolla Helsingin konservatoriossa 1929–1936.

Tuotanto
--------

Suolahdelta jäi kuollessaan kesken ooppera *Pärttylin yö* sekä muutamia muita teoksia, kuten toinen sinfonia. Säveltäjän tiedetään ihannoineen Richard Wagneria, ja hänen tarkoituksenaan olikin kesän 1937 aikana päästä Bayreuthin oopperajuhlille. Tavoitteen esti hänen ennenaikainen kuolemansa joulukuussa 1936. Parhaiten Suolahden musiikista muistetaan vuonna 1935 sävelletty *Sinfonia piccola* h-molli, joka on sävelletty raikkaaseen täysromanttiseen tyyliin. Se esitettiin ensi kerran helmikuussa 1938 Tauno Hannikaisen johtamassa muistomatineassa. Teos painettiin 1959 Yhdysvalloissa, jossa se tunnetaan hyvin eri nuoriso-orkestereiden repertuaarissa. Suolahden sinfonian kuultuaan Jean Sibelius kirjoitti nuorena kuolleen säveltäjän äidille 12.3.1938 kirjeen, jossa hän kiitti teosta:

>  "Poikanne sinfonia ei mene minun mielestäni. Teos teki minuun syvän vaikutuksen, siinä kun on sekä luontoa että sydäntä. Varmaa on, että Suomi Heikki Suolahdessa menetti suurimpia musikaalisia kykyjään."
> 
> 

### Sävellyksiä

* Katkelmia oopperasta *Pärttylin yö*, 1932-1933
* I osa pianokonsertosta, katkelmia sinfonisista runoelmista *Hades*, *Kullervo* ja *Sydän ja kuolema*, 1932-1935
* Baletti *Uponnut kaupunki*, keskeneräinen, 1934-1935
* Viulukonsertto, 1934
* *Sinfonia piccola* h-molli, 1935
* *Birger Jarlin linna* mezzosopraanolle ja orkesterille, 1935
* Sonatine C-duuri pianolle, 1935
* Fantasia pianolle ja vilulle, 1935
* *Agnus Dei* mezzosopraanolle ja orkesterille, 1936
* Yksinlauluja kuten *Kesäyössä*, *Hyökyaalto* ja *Unten kalastaja*, 1936

Lähteet
-------

1. 1 2  Laitinen, Arvo: "Heikki Suolahti", *Suomen säveltäjiä*, s. 732-739. Toimittanut Sulho Ranta. Porvoo: WSOY, 1945.

Aiheesta muualla
----------------

* Heikki Suolahden esittely Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen sivuilla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Elmina** on kaupunki Ghanan Centralin alueella. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannalla kymmenen kilometriä alueen pääkaupungista Cape Coastista länteen. Elmina on Komenda-Edina-Eguafo-Abremin kunnallispiirin sekä Edinan heimoalueen keskus. Kaupungissa on 23 013 asukasta (vuonna 2010, väestönlaskenta).

Portugalilaisten Kultarannikolle 1470-luvulla perustama Elmina oli trooppisen Afrikan ensimmäinen eurooppalainen linnoitus. Se oli tärkeä kulta- ja orjakaupan keskus. Hollantilaiset valtasivat Elminan linnan vuonna 1637. Vuonna 1872 se siirtyi Britannian haltuun.

Elmina on yksi Ghanan huomattavimmista matkailukohteista. Sen tärkeimmät nähtävyydet ovat Unescon maailmanperintökohteiksi julistetut Elminan eli São Jorge da Minan linna (1482) ja Fort Coenraadsburgin linnake (1652) sekä kaupunkia ympäröivät hiekkarannat. Paikallisia elinkeinoja ovat kalastus ja suolan valmistaminen merivedestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  2010 Population & Housing Cencus. District Analytical Report: Komenda-Edina-Eguafo-Abrem Municipal *statsghana.gov.gh*.  2014.  Arkistoitu 1.7.2015. Viitattu 27.5.2017.
2. ↑  *Encyclopedia of African History and Culture, volume III*, s. 75–76. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5271-9.
3. 1 2  Owusu-Ansah, David & McFarland, Daniel Miles: *Historical Dictionary of Ghana, second edition*, s. 101–102. Metuchen: Scarecrow Press, 1995. ISBN 0810829193.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elmina** Wikimedia Commonsissa
**Tsao Kiang** (kiin. 操江) oli Kiinan Qing-dynastian 640 tonnin komposiittirunkoinen (teräskaaret ja puuverhoilu) täystakiloitu Nanyangin laivaston tykkivene.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Jiangnanin telakalta Shanghaista, ja se laskettiin vesille vuonna 1869.

Palvelus
--------

Li Hongzhang lunasti aluksen Zhilin maakunnalle vuonna 1872, ja se sijoitettiin Beiyangin laivastoon kuvernöörin jahdiksi. 

Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aloittaneessa Pungdon taistelussa 25. heinäkuuta 1894 ja jo ennen virallista sodanjulistusta keisarillisen Japanin laivaston risteilijä *Akitsushima* valtasi aluksen.

Vallattu alus liitettiin Japanin laivastoon 21. syyskuuta partioveneenä nimettynä *Sōkōksi* valvomaan Korean rannikkoa. Alus luokiteltiin uudelleen 21. maaliskuuta 1898 toisen luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen sitä käytettiin Kuriilien tutkimiseen. Alus ajoi karille 22. toukokuuta 1903 Muroran satamassa ja se nostettiin 9. heinäkuuta. Alus siirrettiin 26. lokakuuta Japanin sisäministeriölle, joka käytti sitä Kōben satama-alueen valvontaan.

Alus myytiin vuonna 1924 Nishinomiyaan Hyogoon, ja se jatkoi kuljetusaluksena nimettynä *Sōkōmaruksi* aina vuoteen 1964.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 2002, s. 398.
**Heikki "Hessu" Savolainen** (s. 1964) on suomalainen äänittäjä, äänisuunnittelija, tuottaja ja manageri. 

Savolainen suoritti Yleisradion äänitarkkailijakurssin vuosina 1983–1985, minkä jälkeen hänet valittiin Yleisradion musiikkituotantoon musiikkitarkkailijaksi. Vuosina 1985-1996 Savolainen työskenteli Yleisradion musiikki-, kuunnelma- ja TV1:n ulkotuotannoissa pääasiassa musiikkitarkkailijana ja -tuottajana. 

Vuosina 1983–1993 Savolainen toimi Savonlinnan oopperajuhlilla vastuunaan esitettyjen teosten äänisuunnittelu. Vuosina 1996–1998 hän oli Radio Cityssä tekniikan päällikkönä ja sen jälkeen siirtyi Suomenlinnassa toimivan Seawolf Studios Oy:n Wolfgang Recordsiin tuottajaksi ja äänittäjäksi. Hän on toiminut livemiksaajana Eternal Erection-, Tellus-, Aulanko- ja Alamaailman vasarat -yhtyeille.

Savolainen on palkittu töistään Emma-palkinnoilla (mm. Ismo Alanko Säätiön *Pulu*, 1998, Trio Töykeät *Jazzlantis*, 1995) ja Prix Italia -palkinnolla. Hän on sivutoiminen opettaja Sibelius-Akatemian musiikkiteknologian osastolla sekä Teatterikorkeakoulun valo- ja äänisuunnittelun laitoksella.

Heikki Savolainen on tuottanut muun muassa Trio Töykeiden, Perko-Pyysalo Poppoon, Ismo Alanko Säätiön ja XL:n levyjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikki Savolaisen kotisivut *hsspro.fi*. Viitattu 1.7.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Vladimir Mihailovitš Mjasištšev** (ven. Владимир Михайлович Мясищев, 1902–1978) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija. 

Hän valmistui insinööriksi Moskovan teknillisestä valtionyliopistosta vuonna 1926. Hän työskenteli Tupolevin suunnittelutoimistossa ja osallistui muun muassa TB-1, TB-3 ja Tupolev ANT-20 -lentokoneiden suunnitteluun. 

Vuonna 1938 hänet pidätettiin ja siirrettiin toimimaan NKVD:n alaisessa suunnittelutoimisto 29:ssä Moskovassa Ulitsa Radiolla. Kyseisessä suunnittelutoimistossa oli vanki-statuksella työskentelemässä myös muita johtavia neuvostoliittolaisia lentokonesuunnittelijoita, mm. Tupolev.

Hän työskenteli Vladimir Petljakovin alaisuudessa osallistuen Petljakov Pe-2 -pommittajan suunnitteluun. Vuonna 1940 hän vapautui työleiriltä ja sai oman suunnittelutoimiston johdettavakseen. Hän suunnitteli pitkän kantaman pommikonetta Mjasištšev DVB-102. 

Vuosina 1946–1951 hän johti Moskovan ilmailuinstituutin lentotekniikan osastoa. Vuonna 1956 hänet nimettiin pääsuunnittelijaksi. Vuosina 1960–1967 hän johti TsAGI-tutkimuslaitosta. Vuosina 1967–1978 hän oli pääsuunnittelijana kokeellisessa lentokonetehtaassa, joka sai hänen nimensä vuonna 1981.

Vuonna 1957 hän sai Lenin-palkinnon. Hänellä oli kenraalimajurin arvo vuodelta 1944. 

Myasištšev suunnitteli mm. 

* Petljakov Pe-2
* Mjasištšev M-4
* Mjasištšev 3M
* Mjasištšev M-50
* Mjasištšev VM-T Atlant
* M-17 Stratosfera.

Katso myös
----------

* Mjasištšev (suunnittelutoimisto)

Aiheesta muualla
----------------

* Encyclopædia Astronautix entry

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sergei Arsenjevitš Nevski** (ven. Сергей Арсеньевич Невский) (1908–1938) oli venäläinen (neuvostoliittolainen) kasvitieteilijä.

Nevski syntyi Troitskoje-Bolšojen kylässä Tverin kuvernementissa syksyllä 1908. Hän oli kiinnostunut kasvitieteestä jo 12-vuotiaasta lähtien.

Vuosina 1927–1929 Nevski opiskeli Tverin pedagogisessa instituutissa, mutta lopetti opintonsa kahden vuoden jälkeen. Tämän jälkeen hän lähti töihin Leningradiin kaupungin kasvitieteelliselle pääpuutarhalle ja oli siellä töissä koko loppuelämänsä ajan. Tuona aikana hän opiskeli intensiivisesti muun muassa heinien taksonomiaa ja uudisti kasvien luokittelua. Heinien lisäksi Nevski tutki myös muun muassa kämmekkäkasveja sekä ritarinkannuksia ja ängelmiä. Nevski toimi myös yhtenä laajan Neuvostoliiton kasveja käsittelevän *Flory SSSR* (*Флоры СССР*) -teoksen kirjoittajista.

Nevski kuoli tuberkuloosiin hieman ennen kuin ehti täyttää 30 vuotta.

Nevskistä käytetään tieteellisten nimien yhteydessä auktorilyhennettä **Nevski**.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Невский, Сергей Арсеньевич *Известные ботаники*. Viitattu 27.3.2023. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* JSTOR Global Plants: Nevski, Sergei Arsenjevic (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* International Plant Names Index

 |

 |
Lineaarialgebrassa **nollavektori** määritellään lineaariavaruuden nolla-alkiona eli neutraalialkiona. 

Nollavektorilla on siis lineaariavaruuden nolla-alkion perusominaisuudet: jokaisen vektorin *v* ja nollavektorin *0* summa on aina *v* ja jokaisen vektorin *v* ja sen vastavektorin *-v* summa on nollavektori 0. Tämän nojalla nollavektori usein tulkitaan vektoriksi, jolla ei ole suuntaa. Lisäksi jos lineaariavaruuteen viritetään normi, jolloin lineaariavaruudesta tulee normiavaruus, niin normin määritelmän nojalla nollavektori on *ainoa* lineaariavaruuden vektori, jonka normi on nolla. Siksi nollavektori myös tulkitaan nollamittaiseksi vektoriksi ja eräänlaiseksi lineaariavaruuden keskukseksi.

Euklidisessa avaruudessa nollavektori on piste, jonka jokainen koordinaatti on nolla. Esimerkiksi kolmiulotteinen nollavektori voidaan kirjoittaa muodossa {\displaystyle (0,0,0)}. Usein nollavektorista käytetään lyhennemerkintänä nollaa, jonka päällä on vaakaviiva kuvaamassa moniulotteisuutta.

Nolla-avaruus on avaruus, jonka ainoa elementti on nollavektori.

Lähteet
-------

1. ↑  Adams, Robert A.: "10", *Calculus: A Complete Course*, s. 544. Pearson: Adisson Wesley, 6. painos.

Kirjallisuutta
--------------

* Kivelä, Simo K.: *Algebra ja geometria*. Espoo: Otatieto, 1989. ISBN 951-672-103-6.
* Rikkonen, Harri: *Matematiikan pitkä peruskurssi I: Vektorialgebra ja analyyttinen geometria*. Helsinki: Otakustantamo, 1969. ISBN 951-671-067-0.
* Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry. ISBN 978-952-7010-12-9 ISBN 978-952-7010-6 (pdf).
**Kerry Joel Lynch** (s. 31. heinäkuuta 1957 Denver, Colorado) on yhdysvaltalainen yhdistetyn urheilija, jonka uran huippuvuodet ajoittuivat 1980-luvulle.

Lynch saavutti urallaan yhden osakilpailuvoiton yhdistetyn maailmancupissa, joulukuussa 1983 Seefeldissä. Hän saavutti urallaan myös toisen palkintopallisijoituksen sijoituttuaan seuraavan vuoden tammikuussa kolmanneksi Schonachissa käydyssä kilpailussa. Sarajevon olympialaisissa 1984 Lynch sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kolmanneksitoista. 

1987 MM-kilpailuissa Oberstdorfissa Lynch sijoittui alun perin hopealle henkilökohtaisessa kilpailussa, mutta menetti sittemmin mitalinsa jäätyään valmentajansa Jim Pagen kanssa kiinni veritankkauksen käytöstä.

Seuratasolla Lynch edusti Winter Park Ski Clubia. Yhdysvaltain mestaruuden hän voitti henkilökohtaisessa kilpailussa kolmesti.

Lähteet
-------

* Kerry Lynch Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
* Sports-reference: Kerry Lynch (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Chicago Tribune: U.s. Nordic Medalist Admits To Blood Packing 29.12.1987
2. ↑  USA Nordic Combined Ski National Champions
Sergei Prihodko
**Sergei Eduardovitš Prihodko** (ven. Сергей Эдуардович Приходько; 12. tammikuuta 1957 Moskova – 26. tammikuuta 2021) oli venäläinen poliitikko ja diplomaatti.

Prihodko valmistui Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista vuonna 1980. Tämän jälkeen hän työskenteli Neuvostoliiton ja sitten Venäjän suurlähetystössä Tšekkoslovakiassa, kunnes siirtyi vuonna 1993 työskentelemään Venäjän ulkoministeriöön. Prihodko toimi Venäjän presidentin avustajana vuosina 1997–1998 ja 2004–2012. Vuonna 2012 hän sai nimityksen hallituksen ensimmäiseksi varahenkilöstöpäälliköksi. 22. toukokuuta 2013 Prihodko nimitettiin Venäjän varapääministeriksi, jona hän toimi vuoteen 2018. Tammikuussa 2020 hän sai nimityksen pääministeri Mihail Mišustinin avustajaksi.

Vuonna 2018 oppositioaktivisti Aleksei Navalni julkaisi selvityksen, jonka mukaan Prihodkolla oli läheiset välit Oleg Deripaskaan ja hän omisti ylellisen huvilan Moskovan ulkopuolella, vaikkei hänellä ollut merkittäviä yksityisiä tulonlähteitä. Navalnin väitteet pohjautuivat videoihin, jotka sosiaalisessa mediassa oli julkaissut Deripaskan kanssa suhteessa kertomansa mukaan ollut Nastja Rybka. Sekä Deripaskan puhemies että Prihodko kiistivät esitetyt väitteet.

Prihodko kuoli 64-vuotiaana sairastettuaan pitkään ALS-tautia.

Lähteet
-------

1. ↑  Именной указатель Government.ru
2. 1 2 3  Sergei Prikhodko The Russian Government
3. ↑  Умер бывший вице-премьер Сергей Приходько Коммерсантъ
4. 1 2 3  Sergei Prikhodko, Russia's ex-deputy PM, dies at 64 The Independent


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Nomans Land** on venäläinen folk/viikinkimetallia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 1996 Pietarissa.

Historia
--------

Nomans Land perustettiin Pietarissa keväällä 1996. Tuolloin yhtye keskittyi vielä doom metalin soittamiseen, mutta pian yhtye vaihtoi tyylinsä suoraan viikinkimetalliin. Vuoden 1999 lopussa Nomans Land oli valmis tekemään ensimmäisen kokopitkän albuminsa, ja tämä toteutuikin vuonna 2000, jolloin *The Last Son of the Fjordin* äänitykset alkoivat. Fono Records julkaisi yhtyeen debyyttialbumin vuonna 2001. Heti tämän levyn julkaisun jälkeen basisti ja rumpali jättivät yhtyeen, mutta heidän paikkansa täytettiin nopeasti: tilalle tuli Ainar rumpuihin ja Hjervard bassoon. Vuosi 2001 oli pyhitetty lähes kokonaan seruaavan albumin materiaalin tekemiselle, vaikka yhtye ehtikin esiintyä muutamilla paikallisilla festivaalilla. Tänä aikana yhtye päätti lisätä musiikkinsa myös syntetisaattorin, ja kesällä 2002 yhtye aloitti seuraavan albuminsa, *Hammerfrostin*, äänittämisen ja sai sen valmiiksi maaliskuussa 2003. Yhtye sopi sopimuksen saksalaisen Einheit-Produktionenin kanssa, joka julkaisi *Hammerfrostin* 21. helmikuuta 2005. Ennen tätä yhtye kohtasi erinäisiä erimielisyyksiä, joiden seurauksena *Wild* joutui jättämään sen. *Hammerfrost* sai keskimäärin hyvää kritiikkiä, mikä johti yhtyeen ensimmäiseen ulkomaanesiintymiseen Essenissä pidetyillä *Ultima Ratio* -festivaaleilla. Yhtyeen debyyttialbumi julkaistiin uudelleen 31. maaliskuuta 2006 Euroopassa. Saman vuoden heinäkuussa yhtye ryhtyi äänittämään seuraavaa levyään *Raven Flightiä*, joka julkaistiin myöhemmin saman vuoden joulukuun 1. päivänä.

Jäsenet
-------

* Sigurd (laulu, kitara)
* Ainar (rummut)
* Hjervard (basso)
* Andrey (kitara)

Diskografia
-----------

### Kokpitkät

* *The Last Son of the Fjord* (2001)
* *Hammerfrost* (2005)
* *Raven Flight* (2006)

### Splitit

* *Nomans Land/Thrudvangar* (2008)

Aiheesta muualta
----------------

* Yhtyeen viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Nomans Land Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
* Nomans Land Last.fm:ssä (englanniksi)
Vuonna 1056 puusta rakennettu Fogong-temppelin pagodi Shanxin maakunnassa Kiinassa.
**Pagodi** on Itä-Aasiassa, Intiassa ja erityisesti Japanissa ja Kiinassa yleinen buddhalaisten temppelien tornimainen erillisrakennus. Se on useimmiten monikerroksinen ja yleensä jokaisella kerroksella on oma kattonsa, jonka jokaisen sivun räystäät tavallisesti kaartuvat ylöspäin. Tämän länsimaissa pagodina tunnetun temppelitornin aineksina käytetään kiveä, puuta ja tiiliä. Sen pohja ja kerrokset ovat ympyrän, neliön tai monikulmion muotoisia. Rakennuksessa on usein hyvin vähän käyttökelpoista sisätilaa, joten se toimii lähinnä (hauta)muistomerkkinä.

Pagodi on kehitelmä muinaisesta intialaisesta stupasta, joka on kupolinmuotoinen pyhän miehen tai kuninkaan jäännösten päälle rakennettu monumentti. Stupasta kehittyi useita erilaisia muotoja eri puolilla kaakkoista ja itäistä Aasiaa. Stupan huipun koriste venyi pidemmäksi ja sylinterimäisemmäksi kunnes se sai tornimaisen hahmon. Buddhalaiset omivat tornimaisen muodon omien pyhäinjäännöstensä päälle rakennettujen monumenttien hahmoksi. Buddhalaisten pagodi kehittyi Tiibetissä pitkulaisen pullon muotoiseksi. Myanmarissa, Kambodžassa, Laosissa ja Thaimaassa se sai pyramidin tai kartion muodon, ja Japanissa, Kiinassa ja Koreassa siitä kehittyi omanlaisensa, monikerroksinen temppelitorni.

Lähteet
-------

* Factum, Weilin+Göös 2004
* The New Encyclopædia Britannica, Encyclopædia Britannica Inc. 2003

Aiheesta muualla
----------------

* Käynti burmalaisessa pagodassa, Helsingin Sanomat, 23.07.1939, nro 194, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pagodi**.
Nomination rannekoru
**Nomination Italy** on italialainen design- ja muotikorujen valmistaja. Yhtiön perusti **Paolo Gensini** vuonna 1987. 

Tunnetuksi merkki tuli rannekorusarjastaan, joka oli mukailtavissa ja personoitavissa yksilölliseksi. Rannekoru koostui vaihdettavista paloista, joita oli mahdollista keräillä ja näin muokata koru oman näköiseksi. Ilmiö yleistyi trendiksi 2000-luvulla alkaen Yhdysvalloista. Alkuperäiset Nomination-rannekorut olivat vaaleaa ruostumatonta terästä ja pääosin suunnattu nuorille naisille, mutta ilmiön yleistyttyä yhtiö julkaisi myös levennettyjä, tummennettuja ja maskuliinisempia malleja miesten käyttöön. Alkuperäiset materiaalit on kuitenkin yhä säilytetty. Rannekoruissa käytetyt kivet ovat lähes poikkeuksetta zirkoneita. Rannekorujen lyötyä läpi maailmalla myös väärennökset ja jäljitelmät yleistyivät ja markkinoille tuli lukuisia samantapaisia koruja valmistavia yrityksiä. Nomination on kuitenkin korutyypin alkuperäinen kehittäjä ja yhä suurin italialainen muokattavien rannekorujen valmistaja maailmalla. Yhden aidon korupalan keskihinta on 20-50 euroa ja niitä sijoitellaan rannekoruun yleensä noin 10 kappaletta.  Yhtiön koruja voidaankin pitää verrattain arvokkaina arkiseen käyttötarkoitukseensa nähden. Korutyyppi tunnetaan muualla maailmassa englanninkielisellä nimellä "Italian charm bracelets".

Läpimurtonsa jälkeen Nomination sai riveihinsä lukuisia uusia suunnittelijoita ja alkoi laajentaa mallistoaan myös muihin koruihin sekä kelloihin. Päämateriaalina säilytettiin ruostumaton teräs, uusina materiaalina alettiin käyttää hopeaa ja kultaa. Tällöin yritys otti käyttöönsä myös aidot jalokivet. Nykyisin yhtiö lanseeraa useita uusia korumallistoja vuosittain, ja suurimman osan niistä täysmääräisinä eli sisältäen sormuksen, ranne-, kaula- sekä korvakorut. Koottavien rannekorujen lisäksi valikoimaan kuuluu kerralla noin 20 muuta korusarjaa. Yrityksellä on vuoteen 2008 mennessä jo 35 vain omia tuotemerkkiä myyvää liikettä eri suurkaupungeissa.  Vuodesta 2006 lähtien Nominationilla on ollut liike Milanossa arvokkaasta huippumuodista tunnetulla Corso Venezian ostoskadulla.

Lähteet
-------

1. ↑  About Nomination (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Prices, Nomination Italy (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Collection, Nomination Italy[vanhentunut linkki]
4. ↑  springfair.com, esittelyteksti, luettu 24.9.2011[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
* Italian Charm Bracelets (Arkistoitu – Internet Archive)