recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**HMS Veronica** (viirinumero K37) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Flower-luokka (korvetti)*
Alus tilattiin 31. elokuuta 1939 South Bank-on-Teesistä Smiths Dock Companyltä, missä köli laskettiin 9. heinäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 17. lokakuuta ja valmistui 18. helmikuuta 1941.

Palvelus
--------

Alus luovutettiin 1942 Yhdysvalloille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä *USS Temptress*.

USS Temptress (PG-62)
---------------------

Yhdysvallat vastaanotti 16. helmikuuta 1942 aluksen nimeten sen vielä samana päivänä *USS Temptressiksi*. Alus otettiin palvelukseen 21. maaliskuuta sen ollessa edelleen Britteinsaarilla. Maaliskuun ja huhtikuun ensimmäisen viikon aluksen miehistö oli koulutettavana aluksen ollessa koeajoissa Britteinsaarten lähivesillä. Huhtikuun lopulla alus liittyi saattueeseen ON85, jonka mukaan se siirtyi Yhdysvaltoihin. Saavuttuaan Yhdysvaltoihin alus liitettiin itärannikolla toimivaan laivastoon, jonka mukana se oli itärannikolla ja Karibialla suojellen saattueita New Yorkista Key Westiin Floridaan sekä Guantanamonlahdelle Kuubaan.

Oltuaan kesällä 1945 hetken 3. laivastoalueella koululaivana alus ilmoittautui 1. laivastoalueen komentajalle 7. heinäkuuta. Alus lähti 8. elokuuta Bostonista ja vierailtuaan Azoreilla Ponta Delgadossa 8.-9. heinäkuuta se saapui 14. elokuuta Britteinsaarille. Alus poistettiin palveluksesta 20. elokuuta ja luovutettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle kuusi päivää myöhemmin. Alus myytiin 1946 ja aloitti kauppalaivastossa nimellä *Verolock*. Alus upposi tammikuussa 1947 ja nostettiin romutettavaksi Blythiin vuonna 1951.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Preston, Antony & Raven, Alan: *Flower Class Corvettes*. Lontoo, UK: Arms and Armour Press, 1982. ISBN 0-85368-559-2. (englanniksi)
* Friedman, Norman: *British Destroyers & Frigates – The Second World War and After*. Barnsley, Englanti: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-015-4. (englanniksi)
* Lenton, H.T. & Colledge, J. J.: *Warships of World War II*. Lontoo, UK: Ian Allan Ltd. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Friedman, Norman s. 340
2. 1 2  DANFS – USS Temptress
3. ↑  Lenton, H. T. & Colledge, J. J. s. 210
**Yokosuka B4Y** oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien Yokosukan laivaston lentoteknisen varikon suunnittelema torpedokone. Tyynenmeren sodan alkaessa liittoutuneet olettivat koneen olevan merkittävin lentotukialuksille sijoitettu torpedokone. Tämä perustui virheelliseen tietoon, joka saatiin raportoitaessa *HMS Prince of Walesin* ja *HMS Repulsen* upotuksesta.

Tausta
------

Vuonna 1934 laivaston ilmavoimilla oli tarve korvata Yokosuka B3Y1, jonka moottorin toimintavarmuus oli heikko. Laivaston esikunta julkaisi Shi-9-vaatimukset ja toimitti pyynnön uuden koneen suunnittelusta Mitsubishille, Nakajimalle ja Yokosukalle. Sanae Kawasakin johtama suunnitteluryhmän lähtökohtana oli useiden moottorimallien käyttömahdollisuus ja olemassa olevien komponenttien käyttö. Kawasaki liitti uuden rungon ja peräosan Kawanishi E7K1:n siipiin, joiden oli todettu olevan erittäin hyvät. Ensimmäisen prototyypin moottorina oli 600 hevosvoiman Hiron valmistama nestejäähdytteinen tyyppi 91. Ensilento tehtiin loppuvuodesta 1935.

Vuoden 1936 aikana valmistui vielä neljä prototyyppiä, joista toisen ja kolmannen moottorina oli 640 hevosvoiman Nakajima Kotobuki 3 -tähtimoottori sekä neljännen että viidennen 840 hevosvoiman Nakajima Hikari 2. Prototyyppejä verrattiin Mitsubishi Ka-12 (B4M1) ja kahteen Nakajima B4N1:een. Testien päätteeksi Hikari 2 -moottorilla varustettu prototyyppi todettiin parhaaksi. Tuotanto aloitettiin marraskuussa 1936 Mitsubishin, Nakajiman ja Hiron varikolla tyyppinimellä laivaston tyypin 96 torpedokone B4Y1. Liittoutuneet antoivat koneelle peitenimen Jean.

Tuotanto
--------

Yokosukassa valmistettiin 1935–1936 viisi prototyyppiä. Nakajiman tehtailla valmistui 37 ja Mitsubishin tehtailla 135 tuotantokonetta vuosina 1937–1938. Lisäksi Hiron varikolla valmistui 28 tuotantokonetta vuonna 1938.

Käyttö
------

Tuotantokoneissa taaempi ohjaamo oli varustettu kuomulla. Koneita sijoitettiin Akagin, Hoshon, Kagan, Ruyjon ja Soruyn lennostoihin, joissa ne olivat vuoteen 1940. Lisäksi koneita sijoitettiin 13. ja 15. kokutaihin, joiden mukana ne osallistuivat Kiinan–Japanin sotaan. Tyynenmeren sodan alkaessa vain muutamia koneita oli edelleen koulutuskäytössä.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 3
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&010.015000010,15 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&015.&&&&0015 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&04.03600004,36 m perämaassa
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&050.&&&&0050 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&02000.&&&&002 000 kg
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&03600.&&&&003 600 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Hiron tyypin 91 moottori 12-sylinterinen nestejäähdytteinen moottori; &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 kW (&&&&&&&&&&&&0600.&&&&00600 hv)
* **Potkuri:** kaksilapainen

**Suoritusarvot**  

**Aseistus**  

1 × 7,7 mm tyypin 92 konekivääri  
500 kg pommeja  
 tai 800 kg torpedo ulkoisissa ripustimissa

Lähteet
-------

* Francillon, René J.: *Japanese Aircraft of the Pacific War*. Lontoo, UK: Putnam & Company, 1979. ISBN 0-370-30251-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Francillon 1979 s. 449-451
**Carlos Velasco Carballo** (s. 16. maaliskuuta 1971 Madrid, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloerotuomari. Hän toimi kansainvälisenä erotuomarina vuodesta 2008 alkaen.

Ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa hän tuomitsi 11. syyskuuta 2004, joka käytiin Barcelonan ja Sevillan välillä. 1. tammikuuta 2008 hänet valittiin kansainväliseksi erotuomariksi ja ensimmäisen maaottelunsa hän tuomitsi vajaa kolme kuukautta myöhemmin 26. maaliskuuta 2008 Israelin ja Chilen välillä. Seurajoukkuetasolla hän tuomitsi ensimmäisen kansainvälisen ottelunsa 30. heinäkuuta 2008 Anorthosisin ja Rapid Wienin välillä. Hän sai myös tuomittavakseen Eurooppa-liigan finaalin vuonna 2011 Porton ja Bragan välillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Carlos Velasco Carballo El Mundo. Viitattu 15.9.2010. (espanjaksi)
2. ↑  Velasco Carballo, nuevo árbitro internacional Marca. Viitattu 15.9.2010. (espanjaksi)
3. ↑  Israel-Chile footballdatabase.eu. Viitattu 15.9.2010. (espanjaksi)

*

Aiheesta muualla
----------------

* Velasco Carballon esittely Worldfootball.net-sivustolla (englanniksi)
* Velasco Carballon tilastot Football-Lineups.com-sivustolla (englanniksi)
**Hugh Whistler** (1889 Mablethorpe, Englanti–7. heinäkuuta 1943) oli englantilainen lintutieteilijä.

Hugh Whistlerin isä oli majuri Fuller Whistler. Whistler opiskeli Aldenham Schoolissa. Hän palveli Intian poliisivoimissa Punjabissa 1909–1926. Täällä hän tutki ja keräsi lintuja. Palattuaan Englantiin hän jatkoi intialaisten lintujen tutkimista. Hän suoritti keräilymatkoja myös Espanjaan ja Albaniaan, usein Claud Buchanan Ticehurstin seurassa.

Whistler avioitui 2. lokakuuta 1925 Margaret Joan Ashtonin kanssa ja heille syntyi kaksi lasta: Benedicta ja Ralf Ashton.[1]

Whistler julkaisi *Popular Handbook of Indian Birds* 1928. Hän toimitti kirjasta kaksi uusintapainosta ja kolmas ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen.

Eläkkeelle jäätyään Whistler asui Battlessa, Itä-Sussexissa, ja toimi rauhantuomarina. Hän liittyi British Ornithologists' Unioniin 1913 ja toimi seuran varapuheenjohtajana 1940. Sussexin yliopiston *Whistler Prize*, joka myönnetään parhaasta luonnonhistoriallisesta tai arkeologisesta esseestä, on nimetty hänen kunniakseen. Hänen 17 000 linnunnahan kokoelmansa on sijoitettu Natural History Museumiin.

Whistler kuvaili ja nimesi joitakin lintujen alalajeja, muun muassa pyrstötiaisen alalajin *aremoricus*.[2]

Lähteet
-------

1. ↑  The Peerage
2. ↑  Zoonomen
**Mihail Fjodorovitš Rešetnjov** (Михаил Фёдорович Решетнёв; 10. marraskuuta 1924 Odessan alue - 26. tammikuuta 1996 Železnogorsk) oli neuvostoliittolainen avaruusalusten suunnittelija.

Rešetnev opiskeli insinööriksi Moskovan ilmailuinstituutissa. Hän toimi lentokonemekaanikkona vuodesta 1942 toisen maailmansodan loppuun asti ja saattoi opintonsa päätökseen sen jälkeen.

Vuonna 1950 Rešetnjov sai työpaikan RKK Energijassa eli silloisessa OKB-1-suunnittelutoimistossa pääsuunnittelija Sergei Koroljovin alaisuudessa. Hän suunnitteli lyhyen kantaman ohjuksia, kuten R-11-ohjusta. Hän yleni nopeasti päästen Krasnojarskin toimiston päälliköksi vuonna 1959.

Vuonna 1961 Rešetnjovin osasto itsenäistyi, ja siitä tuli NPO Prikladnoi Mehaniki eli OKB-10. Toimisto suunnitteli mm. Molnija-radan tietoliikennesatelliitteja ja paikannussatelliitteja.

Rešetnjov työskenteli itse muun muassa ohjausjärjestelmien parissa. Hän oli akateemikko ja sai sosialistisen työn sankarin palkinnon. Asteroidi 7046 kantaa hänen nimeään.

Aiheesta muualla
----------------

* Lyhyt elämäkerta (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Gustaf Adolf Silfverhjelm** (23. helmikuuta 1799 Oulu – joulukuu 1864 Länsi-Siperia, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra.

Silfverhjelmin vanhemmat olivat eversti, vapaaherra Carl Göran Silfverhjelm ja vapaaherratar Ulrika Gustava Lovisin ja puoliso Elisabet Nalabordina. Myös hänen veljestään Paul Erik Silfverhjelmistä tuli kenraalimajuri. Gustaf Adolf Silfverhjelm tuli kersantiksi 1. Suomen jääkärirykmentin Turun pataljoonaan 1815 ja opiskeli Haapaniemen sotakoulussa 1817–1819. Hänet ylennettiin vänrikiksi H.M. Keisarin seurueen majoitusmestariosastoon 1820. Aliluutnantiksi hän yleni 1823, luutnantiksi 1826, alikapteeniksi 1829 ja kapteeniksi 1832. Vuonna 1833 Silfverhjelm määrättiin majoitusmestariksi 29. jalkaväkidivisioonaan ja ylennettiin seuraavana vuonna everstiluutnantiksi. Hänet siirrettiin päämajoitusmestariksi Siperiassa olevaan jalkaväkiarmeijakuntaan tammikuun alussa 1835 ja ylennettiin everstiksi 1842 ja kenraalimajuriksi 1851. Huhtikuussa 1859 Silfverhjelm nimitettiin maanmittaustöiden johtajaksi Länsi-Siperiaan, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gustaf Adolf Silfverhjelm (kenraali) *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 25.4.2020)
**Carl Gustaf Creutz** (10. toukokuuta 1683 Pernaja – 13. elokuuta 1746) oli suomalaissyntyinen kenraalimajuri ja Oulun läänin kuvernööri.

Hänen vanhempansa olivat Turun hovioikeuden presidentti everstiluutnantti kreivi Johan Creutz ja Anna Johanna omaa sukua Sparre (k. 1712). Hän aloitti sotilasuransa Viipurin kaksikkaisratsuväkirykmentin kornettina 7. joulukuuta 1700 ja hänet ylennettiin joukko-osastossaan luutnantiksi 16. tammikuuta 1701. Hänet siirrettiin 26. marraskuuta Turunläänin kolmikkaisratsuväkirykmenttiin ratsumestarina ja 1. elokuuta 1703 edelleen ratsumestarina Tiesenhausenin liivinmaalaiseen ratsuväkirykmenttiin.

Hän palasi 4. helmikuuta 1706 Turunläänin kaksikkaisratsuväkirykmenttiin majuriksi ylennettynä, mistä hänet siirrettiin 24. marraskuuta Turun ja Porin läänin kolmikkaisskvadroonan everstiluutnantiksi. Hän siirtyi 4. lokakuuta 1709 everstiluutnantiksi Turunläänin ratsurykmenttiin, missä hänet ylennettiin everstiksi 4. heinäkuuta 1719.

Hänet määrättiin Pohjanmaan jalkaväkirykmenttiin everstin arvoisena, mutta everstiluutnantin tehtävään. Hänet ylennettiin 1722 kenraalimajuriksi. Hän oli rykmentinkomentajana 16. toukokuuta alkaen, kunnes hänet siirrettiin Älvsborgin jalkaväkirykmentin komentajaksi huhtikuussa 1739. 16. elokuuta alkaen hän oli Oulun läänin kuvernöörinä.

Hän kuoli 13. elokuuta 1746 matkalla Tukholmasta Vaasaan. Hänet on haudattu Vaasan kirkkoon.

Hän avioitui 1707 Hedvig Helena Maydellin kanssa. Pari sai kolme poikaa, joista kaksi palveli Pohjanmaan jalkaväkirykmentin upseereina ja kolmas henkikaartissa kersanttina.

Aiheesta muualla
----------------

* / Gustaf Creutz *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Pohjanprikaatinkilta (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Juhani Rinne** (17. marraskuuta 1939 – 6. toukokuuta 2023) oli suomalainen varatuomari, virkamies ja kaupunginjohtaja.

Työura
------

Rinne toimi Lohjan kaupunginjohtaja vuosina 1983–1996 ja uudelleen vuosina 1998–2002. Vuosina 1997–1998 Rinne oli Lohjan apulaiskaupunginjohtaja kun Lohjan ja Lohjan kunnan yhdistyessä kaupunginjohtajaksi tuli Lohjan kunnan kunnanjohtaja Pekka Myllyniemi, joka jäi eläkkeelle 1998. Rinne jäi eläkkeelle samasta tehtävästä vuonna 2002. Tätä ennen Rinne toimi Uudenmaan läänin lääninhallituksessa sosiaali- ja terveysoston päällikkönä vuosina 1974–1980 ja kansliapäällikkönä 1980–1983.

Poliittinen toiminta
--------------------

Politiikassa Rinne toimi Loviisan kaupunginvaltuutettuna, tasavallan presidentin valitsijamiehenä ja Uudenmaan sosialidemokraattisen piirin puheenjohtajana 1973–1978.

Perhe
-----

Juhani Rinteen isä oli Lohjan Kirkniemen rautatieaseman asemapäällikkö Arvo Rinne. Poliitikko Antti Rinne on hänen poikansa. Juhani Rinne kuoli 83-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen 6. toukokuuta 2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Ijäs, Johannes: Juhani Rinne on kuollut *demokraatti.fi*.  7.5.2023. Viitattu 8.5.2023.
2. 1 2  Ijäs, Johannes: Pääministerin lapsuus ja nuoruus avautuu uutuuskirjassa, joka tekee tutuiksi myös Antti Rinteen vanhemmat *Demokraatti*.  24.10.2019. Viitattu 14.3.2022.
3. 1 2 3  Saavalainen, Heli: Maan omistus on kaupungin voimavara.  *Helsingin Sanomat*, 17.11.1989, s. A4. Lehden verkkoversio HS:n Aikakone-palvelussa. Viitattu 14.3.2022.
4. ↑  Saavalainen, Heli: Juhani Rinne siirtyi yhdistyneen Lohjan johtoon *Helsingin Sanomat*.  1.7.1998. Viitattu 14.3.2022.
5. ↑  Huhta, Matti: Elina Lehto Lohjan kaupunginjohtajaksi *Helsingin Sanomat*.  24.1.2002. Viitattu 14.3.2022.
6. ↑  Juhani Rinne kuollut – Antti Rinne: "Ikävä on meillä kaikilla suunnaton" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 8.5.2023.
**Jouko Aatto Juhani (Jussi) Parta** (23. kesäkuuta 1936 Pyhtää – 9. heinäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Parran vanhemmat olivat kauppias Toivo Parta ja Aino Esteri Leskinen ja puolisot 1960–1997 Kirsti Helena Vainio ja vuodesta 1998 Irma Saunamäki. Parta valmistui merkonomiksi Malmin kauppaoppilaitoksesta 1959 ja suoritti mainoshoitajakurssin Myynti- ja mainoskoulussa 1962. Hän oli Oy Lintas Ab:n yhteysmies ja tuotepäällikkö 1959–1962, Kahvi Oy:n mainospäällikkö 1962–1965, Oy Karl Fazer Ab:n tuotepäällikkö 1965–1966, markkinointipäällikkö 1966–1970 ja apulaisjohtaja 1971–1973, Oy A. Marschan Ab:n markkinointijohtaja 1973–1974 ja Oy Gustav Paulig Ab:n myyntipäällikkö 1974–1975, markkinointijohtaja 1975–1979, kahviryhmän johtaja 1979–1991 ja toimitusjohtaja 1991–1993. Parralla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1992.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Juhani Parta (1936–2013). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.1.2023.
2. ↑  Suvipäivä. Baarikahvin taso parantunut. 50 vuotta.  *Uusi Suomi*, 23.6.1986, nro 164, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Annastiina Henttinen: Juhani Parta *Biografiasampo*.
**Hugh Wilson** (21. elokuuta 1943 Miami, Florida – 14. tammikuuta 2018 Charlottesville, Virginia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.

Wilson muistetaan erityisesti esikoisohjauksestaan, pitkän ja menestyneen elokuvasarjan aloittaneesta *Poliisiopisto*-elokuvasta, joka oli yllättäen hitti vuonna 1984. Wilson ohjasi seuraavaksi western-komedian *Vihoviimeinen hevosooppera* (*Rustlers’ Rhapsody*, 1985), joka jäi pienemmälle huomiolle. 1980-luvulla valmistui vielä Whoopi Goldbergin tähdittämä komedia *Murtovaras* (*Burglar*, 1987).

Seuraavan kerran Wilson ohjasi teatterielokuvan vuonna 1994. *Oma pikku agenttini* (*Guarding Tess*) on yksi ensimmäisistä Nicolas Cagen suurista pääosaelokuvista. Naispääosassa nähtiin Shirley MacLaine. *Hylättyjen vaimojen kerho* (*The First Wives Club*, 1996) oli hitti tuottaen yli 100 miljoonaa dollaria teatterikierroksellaan. Elokuva sai myös Oscar-ehdokkuuden musiikistaan.

*Vihdoinkin pihalla* (*Blast from the Past*, 1999) oli Renny Harlinin tuottama "vanhan hyvän ajan" komedia, jonka pääosassa nähtiin tuohon aikaan nousussa olleet Brendan Fraser ja Alicia Silverstone. Erinomaisista arvosteluista huolimatta elokuva floppasi. Wilson jatkoi kuitenkin yhteistyötä Fraserin kanssa samana vuonna valmistuneen komedia *Peloton punatakki* (*Dudley Do-Right*) myötä, joka floppasi vielä pahemmin.

Kahden epäonnistumisen jälkeen Wilsonin seuraavaa elokuvaa saatiin odottaa aina vuoteen 2004 asti, kun *Mickey* sai ensi-iltansa. Pienellä rahalla tehty elokuva ei pystynyt keräämään edes 300 000 dollarin lipputuloja Yhdysvalloista.

Lähteet
-------

1. ↑  Brockington, Ariana: Hugh Wilson, ‘Police Academy’ Director and ‘WKRP in Cincinnati’ Creator, Dies at 74 *Variety*.  16.1.2018. Viitattu 17.1.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Mihail Tšumandrin vuonna 1930.
**Mihail Fjodorovitš Tšumandrin** (ven. Михаил Фёдорович Чумандрин, 18. syyskuuta 1905 Tula – 4. helmikuuta 1940) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Mihail Tšumandrin syntyi työläisperheeseen. Isän kuoltua hän kasvoi lastenkodissa, opiskeli rautatieläiskoulussa ja työskenteli tehtaalla. Vuonna 1923 Tšumandrin muutti Pietariin, jossa hän toimi vuodesta 1925 lähtien proletaarikirjailijoiden yhdistyksen johtotehtävissä ja kirjallisuuslehtien toimittajana. Tšumandrin liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1927.

Tšumandrin on kirjoittanut joukon työläisromaaneja, joista tunnetuin on NEP-kautta kuvaava *Yksityistehtaassa* (*Fabrika Rable*, 1928). Vuonna 1933 ilmestyi Saksan-matkaan perustunut kuvauskokoelma *Germanija*. Muutamat näytelmät perustuvat Venäjän Kaukoidän kokemuksiin.

Tšumandrin tunnettiin Neuvosto-Karjalan kirjallisuuden "kummisetänä", jonka ansiosta Jalmari Virtanen nousi venäjänkielisen lukijakunnan tietoisuuteen. Vuonna 1937 kirjailijaa syytettiin äärivasemmistolaisuudesta, mutta hän onnistui välttymään vakavilta seurauksilta. Tšumandrin kaatui talvisodassa. Hän sai kuolemansa jälkeen Leninin kunniamerkin.

Suomennettu teos
----------------

* *Yksityistehtaassa (Rabelais’n tehdas): romaani*. Suom. Hanna Karhinen. Leningrad: Kirja, 1932.

Lähteet
-------

1. ↑  Tšumandrin Mihail Fjodorovitš *AZ-libr.ru*. Viitattu 20.3.2021.
2. 1 2  *Russkije sovetskije pisateli-prozaiki: Biobibliografitšeski ukazatel. Tom 6, tšast pervaja*, s. 89–90. Moskva: Kniga, 1969.
3. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 841. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
4. ↑  Ylikangas, Mikko: *Rivit suoriksi! Kaunokirjallisuuden poliittinen valvonta Neuvosto-Karjalassa 1917–1940*, s. 156. Helsinki: Aleksanteri-instituutti, 2004. ISBN 952-10-2059-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |

 |
**Hughan Edwards Gray** (s. 25. maaliskuuta 1987) on jamaikalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Pelipaikaltaan Gray on oikea laitapuolustaja. Hän kuuluu myös Jamaikan jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Gray aloitti uransa kotimaansa pääsarjan Sporting Central Academyssä, jossa hän pelasi vuodet 2008-2012. Vuonna 2012 hän siirtyi saman sarjan Waterhouse FC:hen, edustaen seuraa vuodet 2012-2015 ja tehden pelaamissaan otteluissa 15 maalia. Waterhousen kanssa Gray pelasi myös CONCACAF Champions Leagueta.

Elokuussa 2015 Gray siirtyi Suomen Veikkausliigassa pelaavaan Vaasan Palloseuraan.

### Maajoukkueura

Gray debytoi Jamaikan jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2014 ystävyysottelussa Barbadosia vastaan. Hän kuului joukkueeseen kesän 2015 Copa Américassa pääsemättä kertaakaan kentälle.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Hughan Gray Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Hughan Gray National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

VPS – Ykkönen
1 Pöyhönen |
2 Lo Giudice |
3 Ceesay |
4 Nuorela |
5 Pitkänen |
6 Nuutinen |
7 Pahkasalo |
8 Strandvall |
9 Jääskä |
10 Morrissey |
11 Sillah |
12 Moses |
13 Suokko |
14 Kassim |
15 Lehtimäki |
16 Laatikainen |
17 Multanen |
18 Abdi |
21 Gatambiye |
22 Marttinen |
23 Niemi |
25 Lindeman |
26 Almén |
27 Sillanpää |
28 Hudd |
29 Ketola |
30 Vahtera |
Valmentaja Nuorela
*Tämä artikkeli kertoo Frank Loesserin 1940-luvun kappaleesta. "Praise the Lord and Pass the Ammunition" on myös kappale Serj Tankianin albumilla Elect the Dead.*
"**Praise the Lord and Pass the Ammunition**" (vap. suom. *Ylistäkää Herraa ja ojentakaa ammuksia*) on Frank Loesserin säveltämä ja sanoittama musiikkikappale vuodelta 1942. Isänmaallinen ja sota-aiheinen kappale oli suuri hitti toisen maailmansodan aikana ja siitä tuli Loesserin uran ensimmäinen todella menestynyt sävellys.

Laulu perustui sota-aikana kiertäneeseen tarinaan laivaston sotilaspastori William McGuiresta, jonka kerrottiin juosseen alttarinsa äärestä ampuma-asemaan kuolleen ampujan tilalle ja avanneen tulen japanilaisia lentokoneita kohti huutaen samalla kappaleen nimeksi tullutta lausahdusta. McGuire kertoi myöhemmin *Life*-lehdelle, ettei muista huutaneensa moista lausetta, tai että kukaan olisi edes kuullut häntä taistelun melun yli. *Milwaukee Journal* -lehdessä julkaistun kirjoituksen mukaan laulun nimi saattaa olla variaatio Oliver Cromwellin lausahduksesta "Luota Jumalaan, mutta pidä ruuti kuivana." (engl. *Trust in God, but keep your powder dry.*)

Yhdysvaltain protestanttikirkkojen piirissä uskonnollisia ja taisteluaiheisia mielikuvia yhdistelevä kappale herätti jonkin verran vastustusta. Metodistijulkaisu *Virginia Methodist* vaati joulukuussa 1942 kappaleen radiosoiton kieltämistä. Laulun saama vastaanotto ei kuitenkaan ollut yksinomaan kielteinen uskonnollisissa piireissä; muun muassa Denverin liberaalikirkossa kappaletta jopa laulettiin sunnuntaijumalanpalveluksen lopuksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, Kathleen E. R.: *God Bless America: Tin Pan Alley Goes to War*, s. 15–17. University Press of Kentucky, 2003. ISBN 9780813122564. (englanniksi)
Mihail Trigoni
**Mihail Nikolajevitš Trigoni** (ven. Михаи́л Никола́евич Триго́ни, lokakuu 1850 Sevastopol – 18. heinäkuuta 1917 Balaklava, nykyisin osa Sevastopolia) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.

Mihail Trigoni oli kenraalin poika. Hän valmistui Odessan Novorossijskin yliopistosta. Vuodesta 1875 lähtien hän levitti vallankumouksellista propagandaa sivistyneistön ja upseeriston keskuuteen Ukrainassa. Vuonna 1879 hän liittyi Narodnaja voljan jäseneksi. Lakimiehenä työskennellyt Trigoni oli järjestön toimeenpanevan komitean ensimmäisen kokoonpanon ainoa omalla nimellään toiminut jäsen. Vuonna 1880 hän perusti Narodnaja voljan osaston Odessaan. Trigoni pidätettiin helmikuussa 1881 ja tuomittiin ns. "kahdenkymmenen oikeudenkäynnissä" kahdeksikymmeneksi vuodeksi vankilaan. Hän kärsi tuomion Pietari-Paavalin linnoituksessa ja Pähkinälinnan vankilassa. Vuonna 1902 hänet karkotettiin Sahalinille. Vuodesta 1906 lähtien Trigoni asui Krimillä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 26*, s. 204. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1977.
*Hakusana "Hoggar" ohjaa tänne. Peugeot Hoggar on automalli.*
Vuori Ahaggarin alueella
Ahaggarin alueen kasvillisuutta
Keidas
**Ahaggar** tai **Hoggar** (arab. جبال هقار‎) on ylänköalue Afrikassa Saharan autiomaan keskiosassa Kravun kääntöpiirillä ja Algerian etelärajalla. Ylänkö on noin 1 550 kilometriä leveä pohjois–eteläsuunnassa ja 2 100 kilometriä pitkä itä–länsisuunnassa. Se kohoaa yli 900 metrin korkeudelle merenpinnasta, ja sen korkein kohta Tahatvuori on 2 918 metriä merenpinnan yläpuolella. Ahaggar on kivistä autiomaata. Se koostuu mustasta vulkaanisesta basalttikivestä, joka lepää graniittiperustalla.

Alueen luoteispuolelta on löydetty maakaasua. Sen länsiosassa sijaitsee tärkeä Tamanrassetin keidaskaupunki, jonka läpi kulkee karavaanireitti etelään Nigerian Kanoon.

Kirjallisuutta
--------------

* Keenan, Jeremy: *The Tuareg: People of Ahaggar*. Sickle Moon Books, 2003. ISBN 978-1900209144.
* Benhazera, Maurice: *Six mois chez les touareg du Ahaggar*. Nabu Press, 2010. ISBN 978-1148093642.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ahaggar Encyclopædia Britannica. Viitattu 5.5.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ahaggar** Wikimedia Commonsissa
**Suomen salossa** on Juhana Ennolan säveltämä laulu Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen samannimiseen runoon. Reippaan ja iloisen isänmaallisen laulun sanat alkavat "Honkain keskellä mökkini seisoo Suomeni soreassa salossa", ja kertosäe alkaa "Hoi laari laari laa...".

Laulun toinen säkeistö alkaa lintutieteellisesti virheellisellä säkeellä: "Kaukana käkönen korvessa kukkuu,
sulhonsa suloutta ylistää". Todellisuudessa vain uroskäki kukkuu, ei naaras.

Virossa laulu tunnetaan Lydia Koidulan kääntämänä nimellä *Isamaa hiilgava pinnala paistab*. Laulu esitettiin Viron laulujuhlilla ensi kerran vuonna 1879 ja sitä esitetään myös Anna Raudkatsin 1920-luvulla suunnittelemana laulutanssina.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Suomen salossa", *Suuri toivelaulukirja 2*, s. 23. Toim. Aapeli Vuoristo, 18. painos, 1. painos 1977. F-kustannus, 2005. ISBN 952-461-082-5.
2. ↑  Pekka Linnainen: Honkain keskellä paistaa virolaisten maa *Estofennia*.  3.8.2020. Viitattu 3.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Suomen salossa***
**Chevrolet Epica** on vuosina 2006 ja 2015 välisenä aikana valmistettu keskikokoinen neliovinen auto. Sitä valmisti GM Korea. Muotoilu on aiempiin Chevrolet-malleihin verrattuna jonkin verran erilaista ja suunnittelussa on panostettu mukavuuteen. Suomessa myynti alkoi syksyllä 2006. Chevrolet-automerkki vetäytyi Euroopasta Venäjää ja muita IVY-maita lukuun ottamatta 2010-luvun puolivälissä.

Yleistä
-------

Auto valmistettiin General Motorsin Etelä-Korean tehtaalla Bupyongissa.

Australiassa auto tunnetaan nimellä *Holden Epica*. Siellä auto esiteltiin Brisbanen autonäyttelyssä helmikuussa 2007 ja tuli myyntiin huhtikuussa. Australiassa varustetasot ovat nimeltään CDX ja CDXi. Moottorivaihtoehdot ovat samat 2- ja 2,5-litraiset kuutosmoottorit kuin Euroopassa. Auton alusta ja varustus on muutettu vastaamaan Australian mantereen tarpeita ja olosuhteita.

Varustelu
---------

Varustelutasoja on kaksi: **LS** ja **LT**.

Moottorit
---------

* **2.0** (1993 cm3) R6 - 105 kW (143 hv) @ 6400 r/min, 195 Nm @ 4600 r/min
* **2.5** (2492 cm3) R6 - 115 kW (156 hv) @ 5800 r/min, 237 Nm @ 4000 r/min
* **2.0 D** (1991 cm3) R4 - 110 kW (150 hv) @ 4000 r/min, 320 Nm @ 2000 r/min

Suomessa 2-litrainen dieselmoottori tuli valikoimaan huhtikuussa 2007. Moottorissa on sähköisesti ohjattu muuttuvageometrinen turboahdin sekä hiukkassuodatin. Dieselin yhteydessä voi valita joko 5-portaisen manuaali- tai automaattivaihteiston. Manuaalivaihteiston yhteydessä varustetaso on LS ja automaatin yhteydessä LT. Kaikki Chevroletin käyttämät dieselmoottorit valmistetaan Etelä-Koreassa, Gunsanissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Legendaarinen Chevrolet poistuu Euroopasta (Arkistoitu – Internet Archive), Helsingin Sanomat 5.12.2013. Viitattu 15.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chevrolet Epica** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Culloden-luokan linjalaivasta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Victorious** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1785 vesillelaskettu Culloden-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Culloden-luokka*
Alus tilattiin 28. joulukuuta 1781 Perry and Companyltä Blackwallista, missä köli laskettiin marraskuussa 1782. Alus laskettiin vesille 27. huhtikuuta 1785 ja valmistui heinäkuuhun 1785 mennessä Woolwichissa. Aluksen valmistuskustannukset olivat 32 105 puntaa 4 shillinkiä ja 5 dimeä ja lisäksi varustamiskustannukset 8 824 puntaa.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen joulukuussa 1793 päällikkönään Sir John Orde ja se poistettiin palveluksesta kesäkuussa 1794. Alus palautettiin palvelukseen heinäkuussa päällikkönään John Brown. Alus lähti huhtikuussa 1794 Länsi-Intiaan päällikkönään William Clark Elphinstonen laivasto-osaston mukana. Alus taisteli *HMS Arrogantin* kanssa Serceyn johtamaa osastoa vastaan Sumatran rannikolla 9. syyskuuta 1795. Alus lähti kotimatkalle 1802 tai 1803.

Alus ajoi karille Tejojoella ja se romutettiin elokuussa 1803 Lissabonissa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield 2007 s. 83

*Culloden*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Culloden* – *HMS Thunderer* – *HMS Venerable* – *HMS Terrible* – *HMS Victorious* – *HMS Ramillies* – *HMS Hannibal* – *HMS Theseus* |
| Edeltäjä: Royal Oak -luokka *– Seuraaja: Alfred-luokka* |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Vanguard-luokan sukellusveneestä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Victorious** (viirinumero S29) on Britannian kuninkaallisen laivaston Vanguard-luokan ydinsukellusvene. Alus on sijoitettu Clyden laivastotukikohtaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Vanguard-luokka (sukellusvene)*
Alus tilattiin 30. toukokuuta 1986 Vickers Shipbuilding and Engineeringiltä Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 3. joulukuuta 1987. Se laskettiin vesille 29. syyskuuta 1993 ja otettiin palvelukseen 7. tammikuuta 1995.

Palvelus
--------

Kesäkuussa 2004 alus siirrettiin Devonportin telakalle kahdeksi vuodeksi huoltoon. Alus palautettiin palvelukseen 2006 aloittaen koeajot.

Lähteet
-------

* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 533

*Vanguard*-luokan sukellusveneet

|  |
| --- |
| *HMS Vanguard* - *HMS Victorious* - *HMS Vigilant* - *HMS Vengeance* |
| Edeltäjät: Upholder-luokka – Seuraaja: Astute-luokka |
**Pad thai** tai **phat thai** on thaimaalainen riisinuudeliruoka ja yksi maan kansallisruoista. Paistettujen nuudelien lisäksi annos sisältää monia muita raaka-aineita, jotka voivat vaihdella alueittain. Thaimaassa pad thai on suosittu katuruoka.

Padthain tarkasta alkuperästä on useampia eri tarinoita. Mahdollisesti se on saapunut Thaimaahan joko kiinalaisten kauppaiden mukana, tai Vietnamista. Kansallisruokana pad thai sai alkunsa toisen maailmansodan aikana. Sota oli nostattanut riisin tuotannon hintaa ja Thaimaassa kansaa kehotettiin alkamaan käyttää muita paikallisesti tuotettuja raaka-aineita, kuten nuudeleja. Maan tuolloinen pääministeri Phibun Songkhram loi uuden kansallisruuan nimeltä *kway teow pad Thai*, eli suomeksi thai-tyyliin paistetut nuudelit. Myöhemmin nimi lyhentyi nykyiseen muotoonsa. Phibun loi myös annoksessa käytettävät *sen Chan*-nuudelit, jotka saivat nimensä Thaimaan Chanthaburin maakunnan mukaan.

Annoksen tarkemmat raaka-aineet vaihtelevat esimerkiksi eri alueiden mukaan. Tavallisesti paistetut nuudelit tarjoillaan tofun, itujen ja muiden vihannesten kanssa. Muita yleisiä annoksen osia ovat esimerkiksi pähkinät, katkaravut, kananmuna ja chili. Pad thai-kastike sisältää tavallisesti ainakin kalakastiketta, tamarinditahnaa, limettimehua ja sokeria tai siirappia. Pad thai on yleinen katuruoka ja erityisen tunnettu se on maan pääkaupunki Bangkokissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  What is Pad Thai? *Al Jazeera*. Viitattu 20.1.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Elly Earls: Is this Thailand's best pad Thai? *BBC Travel*. BBC. Viitattu 20.1.2019. (englanniksi)
3. ↑  Lehtipuu, Markus: *Thaimaa, Laos & Kambodzha*, s. 82. Helsinki: Suomalainen matkaopas, 2009. ISBN 978-952-9715-38-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pad thai** Wikimedia Commonsissa

* AntroBlogi: Pad China
**Nefrostomia** on munuaisen ja ihon väliin tehtävä avanne, jonka avulla virtsaa voidaan laskea suoraan virtsajärjestelmästä (munuaisaltaasta).

Käyttö
------

Nefrostomiaa käytetään tapauksissa, joissa virtsa karkailee munuaisista virtsanjohtimen läpi virtsarakkoon. Jos virtsa ei pääse virtaamaan ulos, virtsajärjestelmän sisäinen paine nousee ja munuaiset voivat vaurioitua.

Yleisin nefrostomiaa vaativa tukos on syöpä, varsinkin munasarjasyöpä ja paksusuolen syöpä. Nefrostomiaa voidaan myös tarvita pyonefroosin ja virtsakivitaudin hoitamiseen.

Prosessi
--------

Nefrostomian suorittaa kirurgi tai interventionaalinen radiologi, ja se koostuu tavallisesti ihon läpäisevästä ja virtsatiessä sijaitsevasta katetrista. Nefrostomia suoritetaan ultraääniohjauksella, CT-fluoroskopialla tai valonvahvistimella. Imeytyvää puudutusta käytetään puuduttamaan alue, jonka neula läpäisee puhkaistakseen munuaisen.

Virtsa kerätään erilliseen pussiin, joka voidaan tyhjentää tarvittaessa.

Aiheesta muualla
----------------

* Cardiovascular and Interventional Radiological Society of Europe (englanniksi)
**Suomen sukellusveneet** on filosofian maisterin ja Sotamuseon johtajan Markku Melkon kirja vuodelta 2008. Sen kustantaja on Minerva.

Melkko luettelee lähteinä käyttämänsä alan aiemmat, kirjoittamisvaiheessa jo loppuunmyydyt, teokset. Lisäksi hän on käyttänyt arkistoaineistoa ja tuolloin valmisteilla ollutta Timo Merensillan *Vesikko*-tutkimusta.

Aluksi Melkko käsittelee yleisesti sukellusveneiden historiaa, sen jälkeen sukellusveneiden käyttöä Itämerellä ensimmäisessä maailmansodassa. Moneen lukuun jakautuva osuus kattaa Suomen sukelluslaivaston synnyn ja sen käytön talvi- ja jatkosodassa. Oman osansa saa miehistön lomaelämä. Sisällysluettelosta on jäänyt pois luku "Suomen sukellusveneiden viimeiset vaiheet", jossa kerrotaan niiden kohtalo rauhansopimuksen jälkeen.

Teoksen viimeisessä jaksossa kuvataan kaikki sukellusveneet, niiden aseistus ja emälaivat.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirjan takakansi.
2. ↑  Johdanto, s. 7–8.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos kustantajan sivulla.
Badia a Coltibuono.

**Badia a Coltibuono** on yksityinen luostari Italian Toscanassa Gaiole in Chiantin kunnassa. Luostarin juuret ylettyvät 1000-luvulle. Vanhimmat olemassa olevat dokumentit viittaavat pieneen kirkkoon, joka kunnostettiin ja muutettiin luostariksi vuonna 1037, jolloin se annettiin lahjoituksena Vallombrosan munkeille. Luostari kukoisti ja kasvoi. Kuitenkin vuonna 1810 Napoleonin määräyksestä omaisuus pakkolunastettiin. Munkit häädettiin ja luostari huutokaupattiin.

Nykyään luostarin omistaa yksi Chiantin suurimmista viinintuottajista Paolo Stucchi Prinetti, joka pitää luostarissa ravintolaa. Luostarissa asuu myös hänen äitinsä Lorenza de’ Medici, joka on Italiassa tunnettu keittokirjailija.

Lähteet
-------

* Gaiole in Chianti - Region and Itineraries, Produced by Comune di Gaiole in Chianti and Assessorato al Turismo di Gaiole in Chianti 2009
* Firenze ja Toscana, Tammi 2007

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Badia a Coltibuono** Wikimedia Commonsissa
Lauri Leppänen, Eino Leinon patsas, 1953. Esplanadin puisto, Helsinki.
**Eino Leino** on Lauri Leppäsen veistämä Eino Leinon patsas Esplanadin puistossa Helsingissä. Se sijaitsee Teatteriesplanadin koillisnurkassa, lähellä Pohjoisesplanadin ja Mikonkadun risteystä.

Patsas paljastettiin 26. syyskuuta 1953, jolloin tuli kuluneeksi päivälleen 63 vuotta siitä, kun Leino oli julkaissut ensimmäisen runonsa *Hämeen Sanomissa*. Eino Leinon Seura, Suomen kulttuurirahasto ja kustannusyhtiö Otava olivat julistaneet vuonna 1948 muistomerkkikilpailun, joka ratkesi vuonna 1951 toisella kierroksella Leppäsen hyväksi. Leppänen oli henkilökohtaisesti tuntenut Leinon tämän eläessä. Leppänen toivoi patsaan sijoittamista Taka-Töölöön Eino Leinon kadun ja Topeliuksenkadun kulmaan, mutta se sijoitettiin Esplanadille.

Patsas jalustoineen on 4,2 metriä korkea. Patsaan jalustaan on kaiverrettu säe Leinon runosta *Väinämöisen laulu*: "Yksi on laulu ylitse muiden: ihmisen aattehen hengen ankara laulu". Kiintoisa yksityiskohta patsaassa on sen käsi, johon on valettaessa asetettu viiden markan kolikko. Tämä liittyy tarinaan, jonka mukaan Leino lausui eläessään, ettei ole köyhä niin kauan kuin hänellä on markan lantti kädessään.*lähde?*

Arvo Turtiainen kirjoitti Esplanadin puiston patsaista runon, jossa hän surkutteli, että Leino on sijoitettu puolimatkaan kahden ravintolan välille ja vielä selin Topeliuksen patsaan tyttöihin.

Vuonna 1965 Eino Leinon patsaalla alkoi kokoontua folk- ja pasifismihenkinen nuorisojengi Eikan pumppu.

Lähteet
-------

1. ↑  Muistomerkit Kainuun Eino Leino seura ry. Viitattu 26.10.2015.
2. 1 2  Eino Leino Helsingin kaupungin taidemuseo.  Arkistoitu 14.10.2015. Viitattu 28.10.2015.
3. ↑   Arvo Turtiainen: "Minä paljasjalkainen", Tammi, 1962.:Tähän ne minut siis panna tohti / Vanhan Lehtorin selän taa / Catanin kulmasta Kämppiä kohti / iäti saan siis vaeltaa.
4. ↑  Aunila, Seija: Eikan pumpun pitkät tukat ja oudot asusteet kummastuttivat vanhempia, Yle Elävä arkisto 2.4.2013. Viitattu 28.10.2015.
**Eino Luukkonen** (29. syyskuuta 1915 Helsinki – 23. elokuuta 1998 Kuopio) oli suomalainen virkamies, joka toimi Kuopion kaupunginjohtajana 13 vuoden ajan vuosina 1962–1975.
Luukkosen virkakausi ajoittui Kuopion kasvuvuosiin, jolloin kaupunki ja maalaiskunta yhdistyivät ja Kuopion väkiluku lähes kaksinkertaistui.

Ura
---

Talvisodassa tuolloin sotilasarvoltaan vänrikkinä palvellut 25-vuotias Luukkonen toimi panssarintorjuntatykkijoukkueen johtajana. Vuonna 1965 hänelle myönnettiin ansiokkaasta palveluksesta Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ruusumerkki. Kuollessaan Luukkonen oli sotilasarvoltaan kapteeni.

Eino Luukkonen sai filosofian maisterin arvon Helsingin yliopistossa vuonna 1941. Valmistuttuaan hän toimi Helsingin työväen säästöpankissa, kunnes 1951 siirtyi 36-vuotiaana kauppalanjohtajaksi Äänekoskelle. Hyvinkään kauppalanjohtajana hän toimi vuosina 1955–1959 ja kaupunginjohtajana 1960–1962. Kuopion kaupunkia hän johti vuosina 1962–1975.

Hän oli mukana käynnistämässä Kuopion musiikkilukiota. Kuopion musiikkilukio oli tuolloin Suomen ensimmäinen musiikin erikoislukio. Nykyisin vastaavia lukioita on Suomessa yhdeksän. Luukkonen oli myös mukana perustamassa ja kehittämässä Kuopio Tanssii ja Soi -tapahtumaa

Ansioistaan Kuopion korkeakoulun kehittämisessä Luukkonen promovoitiin filosofian kunniatohtoriksi.
Kiivas työtahti ajoi Luukkosen sairauseläkkeelle ennen virallisia eläkevuosia. Hän kuoli Kuopiossa 23. elokuuta 1998 82-vuotiaana.

Merkittävimmät saavutukset
--------------------------

Yleisesti tunnustettuja saavutuksia, joissa Eino Luukkonen on ollut mukana:

* Kuopion maalaiskunnan liittäminen kaupungiksi
* Kuopion keskussairaalan kehittäminen
* Kuopion yliopiston, silloisen korkeakoulun perustaminen
* Hallmanin maakauppa
* Kuopion uimahallin perustaminen
* Pohjois-Savon maakuntakirjaston perustaminen
* Kuopion teatterin kehittäminen
* Kuopion keilahallin perustaminen

Luottamustehtävät
-----------------

Luukkonen oli mukana muun muassa seuraavissa luottamustoimissa:

* Kuopion keskussairaalan kuntaliiton liittohallitus
* Kuopion kauppakamarin hallitus
* Kuopion Hakan johtokunta ja hallintoneuvosto
* Savon Sellun johtokunta
* Kuopion matkailulautakunta, varapuheenjohtaja

Lähteet
-------

1. 1 2  Helsingin Sanomat 25.8.1998
2. ↑  Savon Sanomat 13.3.1997
3. ↑  Suomen ensimmäinen musiikkilukio 30-vuotias, Opettaja-lehti 47/98
4. 1 2  Savon Sanomat 24.8.1998
5. 1 2  Keskisuomalainen 25.8.1998
6. ↑  Savon Sanomat 25.8.1998
7. ↑  Pirjo Jantunen: Kuopion teatterin historiaa  28.4.2004. Kuopio:  Kuopion kulttuurihistoriallinen museo.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 27.7.2008.

Kuopion kaupunginjohtajat
Kaarlo Sallinen (kok.) 1929–1937 |
Yrjö Nikkilä (kok.) 1937–1962 |
Eino Luukkonen (sd.) 1962–1975 |
Olavi J. Oksa (sd.) 1975–1982  

Juhani Koskinen (kok.) 1982–1990 |
Kauko Heuru (kok.) 1990–1998 |
Kari Häkämies (kok.) 1998–2001 |
Petteri Paronen (sit.) 2001–2018 |
Jarmo Pirhonen (sit.) 2018–



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Eino Leinon Seura ry** on Helsingissä toimiva kulttuuri- ja keskusteluseura. Seuran jäseneksi kutsutaan*lähde?*.

Historiaa
---------

Toisen maailmansodan jälkeen suomalaisissa kulttuuripiireissä voimistui tarve saada jälleenrakennuskauden sielunmaisema siivotuksi 1930-luvun asenteista ja lähestymistavoista. Tässä tarkoituksessa nuori helsinkiläinen, paljolti Otavan ympärille ryhmittynyt kulttuuriälymystö päätti perustaa kirjallisen ja kulttuuripoliittisen modernismin tukijalaksi ja äänitorveksi Eino Leinon Seuran. Perustava kokous pidettiin 28.10.1947, ja perustajajäseniä olivat mm. Eljas Erkko, Yrjö Kaijärvi, Hannes ja Heikki A. Reenpää, Rafael Koskimies, Tapio Tapiovaara, Lauri Viljanen ja Kai Laitinen. Jo seuraavana vuonna seuran aloitteesta käynnistettiin kilpailu ja kansalaiskeräys Eino Leinon patsaan pystyttämiseksi, ja Lauri Leppäsen veistämä patsas paljastettiin lopulta Helsingissä Esplanadin puistossa 26.9.1953. Seura perusti myös kirjallisen lehden nimeltä Ajan Kirja, joka sittemmin yhdistyi Näköala-lehden kanssa Parnassoksi .

Seuran puheenjohtajina ovat toimineet Yrjö Oinonen, Vilho Suomi, Eino S. Repo, Pekka Lounela, Matti Suurpää, Juhani Salokannel, Pertti Lassila, Kristina Carlson, Seppo Heiskanen, Esa Sariola, Jaakko Heinimäki ja Juhani Lindholm.*lähde?*

Lahden kansainvälinen kirjailijakokous
--------------------------------------

Seuran pitkäaikaisin ja näkyvin toimintamuoto on Lahden kansainvälinen kirjailijakokous, joka perustettiin 1963, ja jota seura järjestää yhdessä Lahden kaupungin ja Päijät-Hämeen kesäyliopiston kanssa. Eino Leinon Seura vastaa kokouksen sisällöstä ja kirjailijasuhteista. Joka toinen vuosi järjestettävässä kokouksessa on vieraillut yli tuhat prosaistia, runoilijaa, kirjallisuuskriitikkoa ja tutkijaa eri puolilta maailmaa.

Eino Leinon palkinto
--------------------

Seura on vuodesta 1956 jakanut vuosittain Eino Leinon palkinnon, joka annetaan kirjailijalle joko erittäin arvokkaasta teoksesta tai arvokkaana pidettävästä julkaisutoiminnasta. Palkinnon alaan kuuluu kotimainen kirjallisuus ja kirjallisuuden tutkimus, kuitenkin ensi sijassa runous. Vuodesta 1995 palkintosumman on lahjoittanut Suomen Kirjasäätiö.

Lähteet
-------

1. ↑  Rinne, Matti 1999. Rohkaisupistoksia. Eino Leinon Seuran viisi vuosikymmentä. Helsinki: Otava, s. 20–21.
2. ↑  Rinne, Matti 1999. Rohkaisupistoksia. Eino Leinon Seuran viisi vuosikymmentä. Helsinki: Otava, s. 30.
3. ↑  Sininen laulu, Yle
4. ↑  Liwre.fi
5. ↑  Eino Leinon palkinto, (Arkistoitu – Internet Archive) Kirjasäätiö
*Tämä artikkeli kertoo yhdestä Suomen vanhimmista asukkaista. Muita samannimisiä henkilöitä luetellaan täsmennyssivulla.*
**Eino Arvid Lehtinen** (10. huhtikuuta 1900 Ylistaro – 29. tammikuuta 2007 Raisio) syntyi Ylistarossa 9-lapsisen perheen kuopukseksi ja oli yksi Suomen vanhimmista asukkaista sekä viimeisiä sisällissodan veteraaneja.

Eino Lehtinen osallistui valkoisten puolella sisällissotaan suojeluskunnan sotamiehenä. Hänen isoveljensä Iisakki kaatui Vilppulan rintamalla.

Eino Lehtinen aloitti koulunsa yksityisopetuksessa Kainaston kansakoulun opettaja Maija Aaltosen oppilaana vuonna 1917. Koulusta hän valmistui aikanaan huippuoppilaana.

Eino Lehtinen avioitui vuonna 1926 sairaanhoitaja Aili Sanelma Saarimaan kanssa. He saivat seitsemän lasta, joista kaksi oli poikia ja viisi tyttöjä. Avioliitto kesti Aila-vaimon kuolemaan vuonna 1986 asti.

Vuonna 1924 Lehtinen valmistui opettajaksi Rauman seminaarista ja toimi tässä ammatissa, kunnes jäi eläkkeelle 1961.

Johtajaopettajana eri puolilla Suomea lähes neljäkymmentä vuotta työskennellyt Eino Lehtinen oli myös ahkera runojen kirjoittaja sekä taitava kädentöiden harrastaja. Suurin osa hänen kirjallisista teoksistaan on jäänyt pöytälaatikkoon jälkipolvien myöhemmin ihailtavaksi, mutta esim. hänen runoteoksensa "Haaksi kantaa yli kuohujen" julkaistiin v.1974. Lisäksi hän on kirjoittanut laajan sukuhistoriikin kantaisä Jaakko Ilkasta nykypäivään. Historiikki julkaistiin v. 1995 Eino Lehtisen täyttäessä 95 vuotta. Kädentöistä Lehtisen taidonosoituksia olivat mm. yli kymmenen käsin solmittua suurta villaryijyä, sekä lukuisat ristipisto- ja kirjontatyöt, kuten suuri määrä erilaisia koristetyynyjä.

Lehtinen oli seurakunnan tehtävissä aktiivisesti mukana. Hän kävi vielä 103-vuotiaana kirkossa omin avuin. Hän myös nuoresta pitäen harrasti paljon musiikkia ja kirjallisuutta. Lehtinen olikin kiinnostunut jo rippikouluajoilta laulamaan kirkkokuoroissa. Harrastus jatkui sittemmin n. 80 vuoden ajan useissa kuoroissa laulajana, kuoronjohtajana ja kahden kuoron perustajana. Lehtinen oli mukana myös oman kotikuntansa Raision Koraalikuorossa. Tämän lisäksi hän toimi mm. säestäjänä ja kanttorien sijaisena eri seurakunnissa aina kun tarvetta oli.

Iän karttuessa Lehtinen oli myös Ylistaron sotaveteraanien kunniajäsen. 

Eino Lehtinen kuoli Raisiossa 106 vuoden ikäisenä. Lehtisen ja Lennart Rönnbackin kuoltua Suomessa oli enää kaksi sisällissodassa taistellutta veteraania elossa: toinen heistä Aarne Arvonen (1897–2009, kuollessaan Suomen vanhin asukas).

Lähteet
-------

1. 1 2  Einon tie halki vuosisadan  2005. Turun Sanomat.  Arkistoitu 26.2.2014. Viitattu 22.2.2014.
2. ↑  Eino Lehtinen 105 vuotta (Rannikkoseudun arkisto 8.4.2005) archive.is.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 22.2.2014.