recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antti Vilho Pitkänen** (5. maaliskuuta 1923 Viipuri – 23. toukokuuta 2005 Oulu) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Pitkäsen vanhemmat olivat talousneuvos Väinö Vilho Pitkänen ja Ella Maria Sandgrén ja puoliso vuodesta 1947 Vieno Helinä Kolehmainen. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistunut Pitkänen tuli ylioppilaaksi vuonna 1942 ja valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1946. Hän oli valmistuttuaan ensin Tampellan apulaismetsänhoitaja ja sitten vuodesta 1951 A. Ahlströmin aluemetsänhoitaja Pohjois-Karjalassa. Yhtiön Karhulan tehtaiden ylimetsänhoitajaksi Pitkänen tuli vuonna 1959. Vuonna 1961 hän siirtyi Veitsiluodon apulaismetsäpäälliköksi. Yhtiön metsäpäällikkö ja johtokunnan jäsen hänestä tuli vuonna 1963, yhtiön varatoimitusjohtajana hän työskenteli 1975–1988. Metsäneuvoksen arvonimen vuonna 1974 saaneella Pitkäsellä oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni (1968).

Julkaisuja
----------

* *Suunnitelmallisuutta metsätalouteemme*, 1982

Lähteet
-------

1. 1 2  Antti V. Pitkänen *Biografiasampo*. Viitattu 21.5.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 739. Viitattu 21.5.2022.
3. ↑  Liukas lasku eläkkeelle. Lapin viimeisen patruunan läksiäisiä vietettiin tukkilautalla Ounasjoella. *Helsingin Sanomat*, 29.5.1988, s. 65.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Erkki William Valve** (22. lokakuuta 1910 Muolaa – 9. maaliskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Valveen vanhemmat olivat kauppias William Valve ja Hilja Vänskä ja puoliso vuodesta 1936 Eeva Tellervo Halmetoja. Valve tuli ylioppilaaksi Viipurin maanviljelys- ja kauppalyseosta 1931 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1936. Hän oli Kansallis-Osake-Pankin virkailija pääkonttorissa Helsingissä 1936, Valtion lentokonetehtaan rakennustyömaan konttoripäällikkö Tampereella 1936–1937, Ilmailuvarikon hankintapäällikö Tampereella 1937–1938, Kuitu Oy:n ostopäällikkö Jääskessä 1938–1940, Nahkatehtaiden Hankinta Oy:n toimitusjohtaja Tampereella 1940–1941, Säteri Oy:n ostopäällikkö Valkeakoskella 1942–1943 ja Outokumpu Oy:n ostopäällikkö 1943–1948, Helsingin konttorin esimies 1946–1948 ja kaupallinen johtaja ja johtokunnan jäsen 1948–1971. Valveella oli myös asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni (1971). Kauppaneuvoksen arvonimen Valve sai 1960.

Lähteet
-------

1. 1 2  Erkki Valve *Biografiasampo*. Viitattu 26.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 1054. Viitattu 26.9.2022.
**John William Mackay** (28. marraskuuta 1831 Dublin – 10. heinäkuuta 1902 Lontoo) oli irlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen liikemies ja lahjoittaja. Nevadan hopeakaivoksilla vaurastunut, "hopeakuninkaaksi" kutsuttu Mackay oli 1800-luvun loppupuolella yksi maailman rikkaimpia miehiä.

Elämä ja ura
------------

Mackay muutti köyhien vanhempiensa kanssa Yhdysvaltoihin vuonna 1840. Hän työskenteli aluksi New Yorkin telakalla, ja oli sitten malminetsijänä Kaliforniassa ja työskenteli Sierran piirikunnan kultakaivoksilla Kalifornian kultaryntäyksen aikana. Mackay meni sitten Virginia Cityyn, Nevadaan kauppiaaksi ja kapakoitsijaksi, menetti kaiken Kaliforniassa ansaitsemansa ja harjoitti kaivostoimintaa Nevadassa. Vuonna 1873 hän löysi liikekumppaniensa kanssa rikkaan Bonanza-hopeasuonen syvältä Comstockin louhoksesta. Myöhemmin Mackay harjoitti Yhdysvaltain länsirannikon suurinta pankkitoimintaa Kaliforniassa ja Nevadassa lopulta huonolla menestyksellä ja perusti vuonna 1884 *The Commercial Cable Companyn*, joka laski kaksi transatlanttista kaapelia. Kaapeliyhtiön yhteyteen hän perusti *Postal Telegraph Company* -yhtiön, ja päihitti Jay Gouldin monopoliaseman Yhdysvaltain lennätinliiketoiminnassa. Mackay muutti 1880-luvun loppupuolella Eurooppaan ja kuoli Lontoossa vuonna 1902.

Mackay lahjoitti avokätisesti erityisesti roomalaiskatolisen kirkon hyväntekeväisyyteen ja perusti lahjoituksillaan Virginia Cityssä sijainneen roomalaiskatolisen orpokodin. Vuonna 1908 hänen leskensä ja poikansa lahjoittivat Nevadan yliopistolle varoja hänen nimeään kantavan kaivoskoulun perustamiseen.

### Viitteet

1. 1 2 3  Mackay, John William *Nordisk familjebok*.  1912. Viitattu 20.11.2022.
2. 1 2 3  Mackay, John William *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 20.11.2022.
3. 1 2  Amerikalainen hopeakuningas John Villiam Mackay on kuollut.  *Mikkeli*, 6.8.1902, nro 77, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 20.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John William Mackay**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Toivo Adrian Toivanen** (16. maaliskuuta 1913 Merimasku – 15. marraskuuta 1995 Luvia) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Toivasen vanhemmat olivat maanviljelijä Juha Hjalmar Toivanen ja Hilma Sofia Salmi ja puoliso 1940–1986 Mirjam Salome Saikkonen. Toivanen tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1933 ja valmistui diplomi-insinööriksi Åbo Akademista 1940. Hän oli jo vuodesta 1939 käyttöinsinööri Outokummun kuparitehtaalla Imatralla. Kun tehdas jatkosodan loppuvaiheessa siirrettiin Harjavaltaan, tehtaanjohtaja John Ryselinin apuna toiminut sulattoinsinööri Toivanen vaikutti merkittävästi siirron onnistumiseen. Toimittuaan kuparisulaton osastopäällikkönä 1944–1958 Toivasesta tuli Harjavallan tehtaan teknillinen johtaja. Hän osallistui muun muassa Outokummulle merkittävän liekkisulatusmenetelmän kehittämiseen, samoin kuin nikkelisulaton ja -tehtaan käynnistämiseen Harjavallassa. Vuonna 1961 hänestä tuli Ryselinin seuraaja Harjavallan tehtaiden johtajana. Eläkkeelle 1974 jäänyt Toivanen sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Toivo Toivanen Viitattu 6.11.2021.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 1000. Viitattu 6.11.2021.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Teollisuusneuvos Toivo Toivanen. *Helsingin Sanomat*, 18.11.1995. (Tilaajille). Viitattu 6.11.2021.
***Visramiani*** (georg. ვისრამიანი) on keskiaikainen georgialainen versio vanhasta persialaisesta rakkaustarinasta *Vīs ja Rāmīn*. Perinteisesti on sanottu, että sen kirjoitti proosaksi 1100- ja 1200-lukujen valtiomies ja kirjailija Sargis Tmogvi, joka työskenteli Georgian kuningatar Tamarin hallituskaudella (1184–1213). 

Tarinan georgialainen versio on vapaa käännös, joka säilyttää täysin alkuperäisen persiankielisen tekstin hengen, mutta eroaa siitä pienissä yksityiskohdissa. Käännöksellä on elävä paikallinen georgialainen väri. *Visramianilla* oli huomattava vaikutus koko Georgian kirjallisuuden myöhempään kehitykseen. Kertomus mainitaan ja sitä ihaillaan lähes kaikissa georgiankielisen kirjallisuuden keskiaikaisissa ja varhaismoderneissa klassikoissa, myös Šota Rustavelin eepoksessa, joka on keskiaikaisen georgialaisen runouden kruunu. Vis ja Ramin otettiin mukaan 12 kuuluisimman parin luetteloon, joka laadittiin kuningatar Tamarin viralliseen kronikkaan *Hallitsijoiden historiat ja ylistykset*, kun hän meni naimisiin alanialaisen prinssin Davit Soslanin kanssa.

*Visramianin* tärkeys Persian kirjallisuuden historialle juontuu siitä, että se on teoksen vanhin tunnettu käsikirjoitus ja paremmin säilynyt kuin alkuperäinen persiankielinen teksti. Sen avulla on restauroitu hävinneitä rivejä ja tunnistettu luotettavia versioita persialaisten käsikirjoitusten joukosta, josta suurin osa on peräisin myöhemmältä aikakaudelta (1600–1700-luvuilta).

*Visramianin* julkaisi ensimmäisen kerran kirjailija Ilia Tšavtšavadze vuonna 1884. Englanninkieliselle maailmalle sen teki tutuksi Sir Oliver Wardropin käännös *Visramiani: the story of the loves of Vis and Ramin, a romance of ancient Persia* vuonna 1914. Myöhemmin 1960-luvulla georgialaiset iranologit Aleksandre Gvakharia ja Magali Todua tutkivat sitä perusteellisesti ja vertailivat sitä persiankieliseen tekstiin.

Katso myös
----------

* *Amirandaredžaniani*, georgialainen ritariromanssi 1100-luvulta
* *Pantterintaljainen*, georgialainen eeppinen runo 1100-luvulta

Lähteet
-------

1. ↑  Alek’sandre Giorgis że Baramiże, David Minaevich Gamezardashvili: *Georgian Literature*, s. 16. The Minerva Group, 2001. ISBN 0898755700.
2. 1 2  Gvakharia, Aleksandre: Georgia IV: Literary contacts with Persia Encyclopaedia Iranica Online Edition.  Arkistoitu 24.10.2007. Viitattu 1.6.2008.
3. ↑  C.A. Storey, Francois de Blois: *Persian Literature: A Bio-Bibliographical Survey*, s. 143. Routledge, 2004. ISBN 0947593470.
4. ↑  *Patrimoine littéraire européen: anthologie en langue française*, s. 515–520. De Boeck Université, 1992. ISBN 2804115909.

Aiheesta muualla
----------------

* Gippert, Jost: Towards an automatical analysis of a translated text and its original. The Persian epic of Vīs u Rāmīn and the Georgian Visramiani  1994 [1995]. Praha:  Studia Iranica, Mesopotamica et Anatolica 1.
**Alpo Jordan** (3. joulukuuta 1881 Virtasalmi – 24. syyskuuta 1953 Savonlinna) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Alpo Jordanin vanhemmat olivat maanviljelijä Asarias Jordan ja Sofia Riipinen ja puoliso vuodesta 1914 Aino Rissanen. Vuorineuvos Kari Jordan on hänen pojanpoikansa. Alpo Jordan kävi kansakoulun ja Helsingin kauppiaitten kauppakoulun 1. luokan kurssin 1909. Hän oli kansakoulun jälkeen A. Vauhkosen kauppaliikkeen apulainen 1899–1902, Johan Petterssonin kauppaliikkeen apulainen 1903–1907, kauppias H. Saastamoisen kauppamatkustaja 1908, kauppias A. V. Karvosen palveluksessa Kuopiossa 1909–1917, Savonlinnan Tukkukaupan omistaja ja johtaja vuodesta 1917 ja Savonlinnan valssimyllyn omistaja ja johtaja vuodesta 1928. Jordan oli Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1919–1945, edustaen Kansallista Edistyspuoluetta, ja kaupunginhallituksen jäsen 1931–1946. Valtuuston varapuheenjohtajana Jordan toimi kaksitoista vuotta. Hänellä oli lisäksi useita muita luottamustehtäviä. Jordan muistetaan myös lahjoittajana, joka tuki taloudellisesti muun muassa Turun yliopistoa, Liikesivistysrahastoa, Savonlinnan suojeluskuntaa ja Savonlinnan kauppaopistoa. Kauppaneuvoksen Arvonimen Jordan sai 1935. Taiteilija Wilho Sjöström maalasi hänen muotokuvansa ja kuvanveistäjä Yrjö Liipola toteutti hänen hautamuistomerkkinsä vuonna 1954 Talvisalon hautausmaalle Savonlinnaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alpo Jordan *Biografiasampo*. Viitattu 17.7.2022.
2. ↑  Leppoisa vuorineuvos ei kaipaa eläkkeelle.  *Kaleva*, 9.3.2016, nro 68, s. 31. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.7.2022.
3. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 264. Viitattu 17.7.2022.
4. ↑  Kauppaneuvos Alpo Jordan kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 25.9.1953, nro 258, s. 13. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.7.2022.
**Pentti Tuure Riikkala** (11. heinäkuuta 1922 Turku – 31. toukokuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen insinööri, yritysjohtaja ja vuorineuvos.

Riikkalan vanhemmat olivat liikemies, valokuvaaja Tuure Riikkala ja Lyyli Terho ja puoliso vuodesta 1947 kotitalousopettaja Hilkka Helena Laakso. Ylioppilaaksi Riikkala tuli 1941 ja valmistui sotien jälkeen 1947 koneenrakennusinsinööriksi. Hän työskenteli Valmetin palveluksessa työsuunnittelupäällikkönä ja sitten osastopäällikkönä Teollisuuden Työteholiiton ja Suomen Työnantajain Yleisen Ryhmän palveluksessa. Printal-yhtiötä Riikkala oli perustamassa 1952, Vaasan Höyrymylly -yhtiöön hän tuli tuotantotaloudelliseksi johtajaksi 1957. Vuonna 1967 hänestä tuli yhtiön varatoimitusjohtaja ja 1974 toimitusjohtaja. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle 1982. Riikkalalla oli useita luottamustehtäviä, vuorineuvoksen arvon hän sai 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Pentti Riikkala Viitattu 24.8.2021.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 803. Viitattu 24.8.2021.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Vuorineuvos Pentti Riikkala. *Helsingin Sanomat*, 18.6.1997. (Tilaajille) Viitattu 24.8.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
Sunellin vuonna 1930 ottama valokuva Punkaharjun rautatieasemasta.
**Theodor Fabian Sunell** (2. elokuuta 1871 Eura – 13. heinäkuuta 1955) oli kamarineuvos ja asemapäällikkö, joka keräsi huomattavan valokuva- ja taidejäljennöskokoelman ja oli itsekin valokuvaaja.

Theodor Sunellin vanhemmat olivat Johan Fabian Sunell ja Alma Ljungberg. Hän kävi viisi luokkaa lyseota ja työskenteli rautateiden palveluksessa vuodesta 1891, sähköttäjänä vuodesta 1896, 2. kirjurina vuodesta 1898, 2. linjakirjurina vuodesta 1908, 1. kirjurina vuodesta 1919 ja Luston rautatieaseman asemapäällikkönä vuodesta 1926 vuoteen 1939. Sunell keräsi usean vuosikymmenen aikana huomattavan valokuva- ja taidejäljennöskokoelman, jossa oli laajimmillaan neljännesmiljoona kuvaa, mukaan lukien muoto- ja taide- sekä maisemakuvia. Kamarineuvoksen arvon Sunell sai 1944. Hänen Oulussa rautatievirkailijana 1900-luvun alussa ollessaan aloittamansa kuvakokoelma on lahjoitettu usealle eri museolle, mukaan lukien Kansallismuseo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 649–650 (Viitattu 22.12.2018)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 19.7.1955, s. 2.
3. 1 2  Eräs ainutlaatuinen kuvakokoelma Suomessa. *Helsingin Sanomat. Viikkoliite*, 14.10.1928, s. 3.
4. ↑  80-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 2.8.1951, s. 6.

Aiheesta muualla
----------------

* Theodor Sunellin valokuvia Finnassa
* Helge Halme : Eräs ainutlaatuinen kuvakokoelma Suomessa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 14.10.1928, nro 42, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Ville (Wilhelm) Gerhard Salo**, vuoteen 1906 **Enberg** (24. syyskuuta 1893 Pukkila – 4. marraskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Salon vanhemmat olivat kauppias Johan Vilhelm Salo, aiemmin Enberg, ja Flora Aleksandra Salomonintytär ja puoliso 1917–1960 Hilja Matilda Kajander. Salo kävi keskikoulun 1909 ja Turun kauppaopiston 1909–1911. Hän oli Rautabetoniliike Jalo N. Syvähuokon konttoripäällikkö Helsingissä 1911–1931, Rakennuskonepaja -yhtiön konttoripäällikkö 1919–1931 ja Renlundin toimitusjohtaja 1931–1959. Renlundin tytäryhtiöin Kahan toimitusjohtaja Salo oli 1934–1950, Emil Leschin toimitusjohtaja 1934–1942, Hyvinkään Rauta -yhtiön toimitusjohtaja 1935–1944 ja Renlundin Tiili -yhtiön toimitusjohtaja 1938–1950. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Salo sai 1943. Taidemaalari Verner Thomé maalasi hänen muotokuvansa vuonna 1943 ja vuonna 1953. Eläkkeelle tehtävistään Salo jäi 1959.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ville Salo *Biografiasampo*. Viitattu 1.8.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 754. Viitattu 1.8.2022.
**Frans Jalmari Valpio**, sukunimi vuoteen 1906 *Cederman* (23. maaliskuuta 1875 Rauma – 17. maaliskuuta 1960 Rauma), oli suomalainen yliopettaja ja kouluneuvos. Hän toimi aktiivisesti myös partioliikkeessä.

Jalmari Valpion vanhemmat olivat merimies Anshelm Cederman ja Vilhelmina Vesander. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1900. Valpio teki opintomatkoja Ruotsiin, Tanskaan,
Englantiin, Baltian maihin, Puolaan ja Unkariin. 

Valpio oli aluksi opettajana Rengossa, Pyhärannassa ja Nokialla. Hän toimi Rauman seminaarin harjoituskoulun opettajana 1911–1920 ja yliopettajana 1920–1945. Hän oli lisäksi Rauman kaupungin kansakoulujen tarkastajana 1931–1949 ja Rauman yhteislyseon veiston ja laskennon opettajana 1911–1935. Valpio oli Suomen Partiopoikajärjestön Satakunnan piirin piirijohtajana 1930–1952 ja Rauman kaupunki- ja maaseurakunnan kirkkovaltuuston ja kirkkoneuvoston jäsenenä vuodesta 1916 alkaen. Hän sai kouluneuvoksen arvon 1948.

Julkaisuja
----------

* *Vuorokursseiksi järjestettyjä rinnakkaisia piirustustehtäviä 4-osastoiselle maalaiskansakoululle – Parallella teckningsuppgifter i växelkurser för landsfolksskola i 4 avdelningar*; kirj. Lilli Törnudd ; avustajat Aksel Törnudd ja Jalmari Valpio. Valistus, Helsinki 1919
* *Opetusopillisia ohjeita Rauman kaupungin kansakouluille*. Rauman kaupunki, Rauma 1942
* *Rauman kansanopetustyön historiaa kansakoulun täyttäessä 75 vuotta v. 1947*. Rauman kansankoulu, Rauma 1948

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1954
2. ↑  Geni.com : Kouluneuvos Frans Hjalmar Valpio
3. ↑  Jalmari Valpion hautakivi Rauman vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura, Hautakirjoituksia ja hautakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  OKL120 - Opastiko ikuinen partiolainen tansseihin Kortelaan?, Länsi-Suomi 13.5.2016


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Gustavsburg** on Saksassa Ginsheim-Gustavsburgin kaupunginosa Reinin itärannalla, vastapäätä Mainzin kaupunkia. Ginsheim-Gustavsburgissa on noin 16 000 asukasta.

Alueella oli asutusta jo kelttiläisten aikaan. Roomalaiset rakensivat sinne linnoituksen, ja myöhemmin Gustavsburgina tunnetulle paikalle Mainin suulle rakennettiin kastelli. 30-vuotisen sodan aikana Kustaa II Aadolf soti seudulla, ja sinne rakennettiin linnoitus, joka sai 1633 nimen hänen mukaansa Axel Oxenstiernan laatimassa asiakirjassa. Jotta seudulle syntyisi pysyvä asutus, asiakirjassa luvattiin etuoikeuksia, kuten verovapaus. Asukkaita se ei kuitenkaan linnoitukseen saanut houkutelluksi. Rakennustöiden aikana löytyi paljon arvokasta aineistoa, jota Oxenstierna lähetti matkaan Ruotsiin, mutta laiva upposi myrskyssä ja vei aarteet mennessään. Gustavsburg sai uuden alun 1859, jolloin Reinin yli rakennettiin silta. Sinne syntyi myös tehdas MAN, ja paikkakunnan kehitys pääsi käyntiin.

Kaupunkiin perustettiin 1858 Vereinigte Maschinenfabrik Augsburg und Maschinenbaugesellschaft Nürnberg, A.-G:n (MAN) haaraosasto Brückenbauanstalt Gustavsburg, joka oli Saksan suurin ja huomattavin sillanrakennuspaja. Se on rakentanut muun muassa 170 metrin jänteisen ja 107 metriä korkean rautatie-kaarisillan Wupperlaakson yli Müngstenin lähelle, Grünenthal-sillan Itä-Pohjanmeren kanavan yli, katusillat Reinin yli Wormsissa sekä sillan Ruhrortin ja Hombergin välille (625,8 m) ja Suomessa Kyrönsalmen sillan Savonlinnan lähelle. Laitoksen johtajana oli 1858–1884 tunnettu sillanrakentaja Heinrich Gerber.

Natsi-Saksan aikana paikkakunnalla oli työleiri, josta tuli työläisiä lähiseudun tehtaisiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stadt & Rathaus gigu.de. Viitattu 2.1.2023 (englanniksi)
2. 1 2  Gustavsburg, Tietosanakirja. Osa 11. Täydennysosa. Palstat 321–322. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1922
3. ↑  Gustavsburg-History gustavsburg-germany.de. Viitattu 2.1.2023 (englanniksi)
4. ↑  Slave labor in Nazi Germany dpcamps.org. Viitattu 2.1.2023 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gustavsburg** Wikimedia Commonsissa
**Constantin von Wurzbach** (11. huhtikuuta 1818 Laibach – 17. elokuuta 1893 Berchtesgaden) oli itävaltalainen runoilija ja elämäkertakirjailija. Hän oli vuodesta 1845 kirjastonhoitaja sisäasiainministeriössä ja myöhemmin ministeriaalisihteeri. Wurzbach julkaisi salanimellä useita nimenomaan eeppisiä runoelmia: *Mosaik* (1841), *Parallelen* (1849) y. m. lisäksi puolalaisia sananlaskuja, kansanlauluja y. m. Hänen pääteoksensa on *Biographisches Lexikon des Kaisertums Oesterreich* (60 nid. 1855–1891).

Biografi
--------

Wurzbachista tuli 1840 luutnantti Krakovan jalkaväkeen, hän valmistui 1843 filosofian tohtoriksi ja oli vuodesta 1844 kirjastonhoitaja Lembergissä. Hän oli vuodesta 1848 Wienin hovikirjaston kirjastonhoitaja ja 1849 sisäministeriön arkistonhoitaja. Hänet ylennettiin hallitusneuvokseksi, ja hän muutti 1850-luvulla Berchtesgadeniin ryhtyäkseen kirjoittamaan.

Wurzbach käytti alkuun salanimeä *Wurzbach Constant* kokoelmissa *Mosaik* (1841) ja *Parallelen* (1849), joita seurasivat muun muassa *Gemmen* (1855), *Kameen* (1856), *Aus dem Psalter eines Poeten* (1874). Hän kuuluu lähinnä Anastasius Grünin runoilijakoulukuntaan. Hän julkaisi kansanrunouden alalta teokset *Die Volkslieder der Polen und Ruthenen* (1846), *Die Sprichwörter der Polen* (1847) ja *Glimpf und Schimpf in Spruch und Wort* (1864) sekä kirkkoarkkitehtuuria käsittelevän teoksen *Die kirchen der stadt Krakau* (1853).

Wurzbachin laajoja töitä ovat *Bibliographisch-statistische übersicht der Litteratur des Österreichischen Kaiserstaats* (1853–1856) ja 60-osainen *Biographisches lexikon des Kaiserthums Österreich* (1856–1892), joka kattaa ajan vuodesta 1750 alkaen ja sisältää 24 254 elämäkertaa. Kun 25. osa ilmestyi, Wurzbach sai aatelisarvon.

Lähteet
-------

1. ↑  Wurzbach, Konstant von. Tietosanakirja osa 10. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
2. 1 2 3 4  Wurzbach, Constant, Nordisk familjebok 32. 1921 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Constantin von Wurzbach** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
Saura kuvassa takana.
**Kustaa Elias Saura**, aiemmin **Selenius** (17. huhtikuuta 1898 Pöytyä – 23. lokakuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen yritys- ja järjestöjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Sauran vanhemmat olivat maanviljelijä, kanttori-urkuri Kaarle Emil Saura, aiemmin Selenius, ja Ida Eufemia Ketola ja puoliso vuodesta 1940 Lempi Irene Saloranta. Saura kävi Päivölän maamieskoulun 1922 ja Mustialan maamiesopiston 1923–1924. Hän osallistui Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan laboratoriotöihin ja seurasi luentoja 1928–1933. Opintomatkoja Saura teki useisiin eri maihin.

Saura oli Perä-Pohjolan maanviljelysseuran rajaseutukonsulentti 1925, Pienviljelijäin Keskusliiton piirikonsulentti Uudellamaalla 1926–1927, Kulutusmaidontuottajain Liiton sihteeri 1927–1937 ja toiminnanjohtaja 1937–1944, Etelä-Suomen Osuusteurastamon toimitusjohtaja 1941–1959, Suomen Maitopropagandatoimiston toiminnanjohtaja 1929–1939, Helsingin kaupungin kansanhuollon johtaja 1939–1941 ja Tuottajain Lihakeskuskunnan toimitusjohtaja 1948–1949. Saura oli lisäksi *Maito*-lehden toimitussihteeri 1927–1944, *Kodin Maitokirja* -julkaisusarjan toimitussihteeri 1929–1934, *Osuusteurastamo*-lehden päätoimittaja 1948–1949 ja *Maamiehen lääke* -lehden päätoimittaja 1961–1971. Hän oli Medvastön tilan omistaja Kirkkonummella 1936–1944 ja Pikku-Siikajärven tilan omistaja vuodesta 1946.

Sauralla oli lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä, mukaan lukien Maidon hintaneuvottelukunta, Kotieläintuotteiden mainostoimikunta, Lihataloudellinen Yhdistys, Helsingin meijeriyhdistys, Maitoliikkeiden luottamusvaliokunta, Maito- ja kermakauppakartellin luottamusvaliokunta, Helsingin Maidontarkastusyhdistys, valtion moottoriajoneuvotoimikunta, Lihanhankintayhdistysten liitto, Kulutusmaidontuottajain Liitto, Helsingin maitoliikkeiden luottamusvaliokunta, Liiketyönantajain Keskusliitto, Pellervo-Seuran taloudellinen neuvottelukunta ja Maataloustuottajain Keskusliiton teuraskarjakaupallinen keskustoimikunta. Hän oli Walter Ehrströmin nimeä kantavan säätiön perustajia ja hallituksen jäsen vuodesta 1958. Kauppaneuvoksen arvonimen Saura sai 1953.

Maanviljelijä, kansanedustaja Kalervo Saura oli Elias Sauran veli.

Julkaisuja
----------

* *Maidon hintaneuvottelukunta ja sen merkitys Helsingin maitomarkkinoille*, 1936
* *Maidontarkastustoiminnasta Helsingissä tuottajain näkökannalta arvosteltuna*, 1936
* *Kulutusmaidontuottajain Liitto 1926–1936*, 1937

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Elias Saura *Biografiasampo*. Viitattu 14.9.2022.
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1954, s. 771. Viitattu 14.9.2022.
3. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 772. Viitattu 14.9.2022.
A. Ahlströmin Varkauden tehtaiden toimitusjohtaja Leif Glöersen
**Leif Glöersen** (2. syyskuuta 1902 Stettin – 13. lokakuuta 1976 Helsinki) oli norjalaissyntyinen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Leif Glöersenin vanhemmat olivat norjalainen insinööri Olaf Glöersen ja Augusta Frost ja puoliso vuodesta 1929 Mary Bergström. Suomeen 1905 muuttaneen Glöersenin perheen vanhin poika Leif valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1925. Hän työskenteli valmistuttuaan isänsä johtaman Diesen Wood -yhtiön Pitkärannan tehtaiden käyttöinsinöörinä vuoteen 1932. Pitkärannasta Glöersen siirtyi A. Ahlströmin Karhula-yhtiön konepajan paperi- ja selluloosakoneosaston johtajaksi. Vuonna 1941 hänestä tuli koko konepajan ja samalla sen teräsvalimon johtaja. Vuonna 1946 Glöersenin johdettavaksi tulivat puolestaan A. Ahlströmin Varkauden tehtaat. Niiden toimitusjohtajana hän työskenteli aina vuoteen 1967 saakka. Varkaudessa Glöersen tunnettiin varsin värikkäänä henkilönä, kaupungin "viimeisenä patruunana" ja "pappa-Glöerseninä". Teollisuusneuvoksen arvonimen tekniikasta kiinnostunut ja itsekin useita patentoituja keksintöjä tehnyt Glöersen sai 1966.

Leif Glöersenin nuorempi veli oli Säteri Oy:n johtajistoon yli 30 vuoden ajan kuulunut yli-insinööri Odd Glöersen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Biografia-sampo: Leif Glöersen Viitattu 13.10.2021.
2. ↑  Kuka kukin 1954, s. 143. Viitattu 13.10.2021.
3. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 17.10.1976, s. 19.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Iisakki Helmer Husa** (28. tammikuuta 1894 Karunki – 27. elokuuta 1955 Tornio) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Husan vanhemmat olivat kauppias, maanviljelijä Iisakki Vilhelm Husa ja Maria Johanna Risto ja puoliso vuodesta 1919 Tyyne Hilja Ohenoja. Husa kävi Helsingin Kauppiaitten Kauppakoulun 1915 ja oli isänsä omistaman liikkeen hoitaja Karungissa 1915–1919. Hän perusti vienti- ja tukkuliikkeen T:mi Helmer Husa Tornioon 1919 ja oli Helmer Husa Oy:n perustajaosakas, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1938. Yhtiö oli merkittävä läntisen rajakaupan harjoittaja tukkuliikkeiden piirissä Suomessa. Tornion kaupunginvaltuuston jäsen Husa oli 1928–1945 ja vuodesta 1948 sekä kaupunginhallituksen jäsen 1929–1947. Hänellä oli myös useita kaupan alan ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Husa sai 1945, ensimmäisenä torniolaisena henkilönä. Lahjoituksillaan Husa tuki monien yleishyödyllisten yhdistysten ja järjestöjen toimintaa ja vaikutti osaltaan merkittävästi muun muassa Tornion kauppakoulun perustamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Helmer Husa *Biografiasampo*. Viitattu 7.8.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 242. Viitattu 7.8.2022.
3. ↑  Kauppaneuvos I. Husa kuollut.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 28.9.1955, nro 262, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.8.2022.
Thor ylittää Vimur-joen matkalla Geirrödin luo.
**Geirröd** (muinaisnorjaksi  *Geirröðr*) on skandinaavisessa mytologiassa ilkeä jättiläinen, joka haastaa Thorin taisteluun. Proosa-Eddassa kerrotaan, kuinka Loki huvitteli kerran ottamalla haukan muodon ja lensi Geirrödin maille, missä hän näki suuren talon. Loki katsoi ikkunasta sisään. Jättiläinen sai kuitenkin Lokin kiinni ja huomasi haukan silmistä, että se oli todellisuudessa ihmismäinen olento. Geirröd käski haukan puhua, mutta Loki pysyi vaiti. Niinpä jättiläinen sulki haukan kirstuun ja piti sitä nälässä kolme kuukautta. Piinan jälkeen Loki tunnusti kuka oli.

Geirröd päästi Lokin elävänä vapaaksi sillä ehdolla, että Loki toisi Thorin Geirrödin luo ilman Mjölnir-vasaraansa ja voimavyötään. Näin tapahtuikin, mutta Thor sai matkan varrella Vidarin äidiltä, jättiläisnainen Gridiltä, tämän voimavyön, rautahanskat ja sauvan.

Kun Thor tuli vuolaalle Vimur-joelle, hän kiinnitti voimavyön vyötäisilleen ja nojasi Gridin sauvaan. Vesi nousi silti hänen harteidensa ylle. Geirrödin tytär Gjalp oli saanut joen tulvimaan, mutta Thor näki hänet kivellä ja ajoi pois. Sitten Thor tuli Geirrödin talon luo. Sisällä tuvassa oli vain yksi tuoli, johon Thor istui. Mutta tuoli alkoi yhtäkkiä kohota, ja Thor tuki Gridin sauvan vasten kattoa ja painoi tuolin alas lattiaan. Silloin alkoi kova huuto ja mekastus, sillä Geirrödin tyttäret Gjalp ja Grep olivat jääneet tuolin alle, ja Thor oli murtanut molempien selät.

Sen jälkeen Thor kutsuttiin saliin kisaamaan Geirrödin kanssa. Jättiläinen viskasi hehkuvan rautakangen päin Thoria, mutta Thor sieppasi sen ilmasta rautakäsineiden turvin. Silloin Geirröd piiloutui rautapylvään taakse, mutta Thor heitti rautakangen sellaisella voimalla, että se lävisti pylvään, Geirrödin ja seinän ja iskeytyi ulkona maahan.

Taru Thorin matkasta Geirrödin luo on ollut hyvin suosittu, ja useat runoilijat ovat kertoneet tarinaa. Tarusta on yksi versio myös historioitsija Saxo Grammaticuksen Gesta Danorum -teoksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Geirröd 2 *Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 9. Fruktodling - Gossensass / 871-872*. Project Runeberg. Viitattu 10.11.2020. (ruotsiksi)
**Kaarlo Mooses Kairisto**, vuoteen 1906 **Vahlsten** (26. marraskuuta 1881 Masku – 29. maaliskuuta 1954 Masku) oli kunnallisneuvos, opettaja, päätoimittaja ja yritysjohtaja.

Henkilöhistoria
---------------

Kairiston vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Vahlsten ja Karoliina Rosten. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1906–1916 oli Alma Aleksandra Rauvola ja toinen vuodesta 1918 Martta Matilda Juva. Kairisto valmistui kansakoulun opettajaksi 1907 ja toimi sen jälkeen opettajana vuoteen 1945 saakka. *Turunmaan* päätoimittaja hän oli 1934–1952 ja Varsinais-Suomen Sähkö Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1927. Hän osallistui myös Maskun kunnalliselämään, toimien muun muassa kunnanvaltuuston puheenjohtajana yli 30 vuotta, 1919–1950.

Julkaisuja
----------

* *Lounais-Suomen sankarivainajain muistojulkaisu 1939–1940*, 1940, Väinö Perälä, Otto Holmström, Juho Silkkilä, Kaarlo Kairisto (toim.)

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 312 (Viitattu 24.2.2019)
2. 1 2  Kunnallisneuvos Kaarlo Kairisto kuollut. *Helsingin Sanomat*, 30.3.1954, s. 11.
**Bussila** (myös **Pussila**, ruotsiksi myös *Båssila*) on kylä ja kartano entisessä Piikkiön kunnassa ja nykyisessä Kaarinan kaupungissa Varsinais-Suomessa.

Historia
--------

Bussilan omisti 1400-luvun lopulla asemies Jöns Niilonpoika, joka oli niin sanottua Finskilän aatelissukua. Hänen tyttärensä puolisosta Hannu Hannunpojasta polveutui vuonna 1564 aateloitu, mutta ennen ritarihuoneen perustamista sammunut Lax-suku, jonka hallussa Bussila oli ainakin vuoteen 1619, jonka jälkeen se avioliittojen kautta siirtyi peräkkäin Carpelan-, Footangel- ja Starck-suvuille. 1700-luvun keskivaiheilta alkaen Bussilan omisti professori ja kanslianeuvos Henrik Hassel (1700–1776), 1800-luvun alussa tehtaanpatruuna Johan Christian Roos (vuoteen 1822), sitten kauppaneuvos Jacob Johan Maexmontan (puoliso syntyjään Roos) ja hänen jälkeläisensä (vuoteen 1891), vapaaherrat Casper Wrede ja Carolus Wrede (vuoteen 1897) ynnä muut, vuodesta 1914 agronomi Felix Jansson, vuodesta 1916 agronomi Bertel Wilhem Reims ja tämän kuoleman jälkeen maanviljelysneuvos Eric Bertel Reims (1913–1991).

Kartanon päärakennus on 1700-luvulla rakennettu ja muutettu vuonna 1902 uusrenessanssityyliseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Bussila *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 26.09.2022.
2. ↑  Eric B. Reims *Biografiasampo*.  2022. Viitattu 26.09.2022.
3. ↑  SUOJELTAVAT RAKENNETUN YMPÄRISTÖN KOKONAISUUDET *VARSINAIS-SUOMEN LIITTO*.  2022. Viitattu 26.09.2022.
**Louisa Charlotte Tyndall** (o.s. Hamilton, 3. elokuuta 1845 – 19. elokuuta 1940) oli englantilainen aatelisnainen, joka tunnetaan osuudestaan aviomiehensä John Tyndallin tuotantoon.

Louisa Hamilton meni naimisiin vuonna 1876 paljon itseään vanhemman John Tyndallin kanssa.
Tyndall oli 56, Hamilton 31. Avioliitto oli onnellinen. Louisa avusti miestään myös tämän työssä ja kirjeenvaihdossa. Louisan ilmeinen älykkyys ei kuitenkaan saanut Tyndallia muuttamaan viktoriaaniselle ajalle tyypillisiä mielipiteitään naisista alempiarvoisina olentoina.

Tyndall sairasteli paljon ja jäi eläkkeelle 1887. Pariskunta muutti maalaistaloonsa Surreyhin. John Tyndall kärsi unettomuudesta, johon hän otti lääkkeenä kloraalihydraattia. Louisa annosteli lääkettä vahingossa liikaa, mihin mies kuoli kymmenen tuntia myöhemmin kuoli kyseisen lääkkeen yliannostukseen vuonna 1893.

Miehensä kuoleman jälkeen Louisa alkoi järjestellä tämän laajaa tuotantoa ja kirjoittaa elämäkertaa. Se ilmestyi kuitenkin vasta vuosikymmeniä myöhemmin, Louisan oman kuoleman jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Obituary: Mrs Tyndall *Nature*.  1940. Viitattu 10.3.2024.
2. 1 2 3  Roy MacLeod: Tyndall, John *Complete Dictionary of Scientific Biography.*. Viitattu 10.3.2024.
3. 1 2  Melinda Baldwin: The life of a physicist in Victorian Britain (arvio kirjasta *The Ascent of John Tyndall: Victorian Scientist, Mountaineer, and Public Intellectual*. , Roland Jackson, Oxford U. Press, 2018) *Physics Today*.  2019. Viitattu 10.3.2024.
Ikonitaiteessa kirjaimet ΜΡ ΘΥ viittaavat Theotokos-nimitykseen.
**Jumalansynnyttäjä** (kreik. Θεοτόκος, *Theotokos*) on kristillisissä kirkoissa käytetty nimitys Neitsyt Marialle. Jumalansynnyttäjä on yksinkertaistava käännös, sillä *Theotokos*-termin merkityksessä on Jumalan synnyttämisen lisäksi kohdussa kantamiseen viittaavaa vivahdetta. Termiä on käännetty myös muotoon Jumalan äiti, mikä on yleistä läntisissä kielissä.

*Theotokos*-termin varhaishistoriaan liittyy epäselvyyksiä, mutta sitä on mahdollisesti käytetty jo 100-luvun alkupuolella. Epävarman tiedon mukaan myös Origenes ja hänen aikalaisensa Dionysios Aleksandrialainen käyttivät termiä. Varmaa tietoa nimityksen käytöstä on 310-luvulta lähtien. 300-luvun alussa termi näyttää olleen vakiintuneessa käytössä. Nimitys jumalansynnyttäjä virallistettiin Efesoksen 3. ekumeenisessa kirkolliskokouksessa vuonna 431. Termillä haluttiin korostaa, että Kristus oli yhtä aikaa Jumala ja ihminen ja että nämä Kristuksen kaksi luontoa kuuluivat yhdessä Pyhään Kolminaisuuteen.

Nimityksen hyväksyvät useimmat kristilliset kirkkokunnat, mutta erityisen yleisesti käytössä se on ortodoksisessa kirkossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kristus ja Neitsyt Maria ikoneissa *www.oph.fi*. Viitattu 12.3.2024.
2. 1 2  Seppälä, Serafim: *Elämän äiti: Neitsyt Maria varhaiskristillisessä teologiassa*, s. 82–83. Maahenki, 2010. ISBN 978-952-5652-87-1.
3. ↑  Seppälä, Serafim: *Elämän äiti: Neitsyt Maria varhaiskristillisessä teologiassa*, s. 114. Maahenki, 2010. ISBN 978-952-5652-87-1.

Katso myös
----------

* Uspenie eli Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkuminen
* Mariologia

Aiheesta muualla
----------------

* Jumalansynnyttäjä / Ortodoksi.net
* Jumalansynnyttäjän ikonit / Ortodoksi.net
**Ossi Tiihonen** (s. 25. maaliskuuta 1967) on suomalainen poliitikko. Hän on Vapauden liiton perustaja ja puheenjohtaja sekä Lohjan kaupunginvaltuutettu. Tiihonen on kuvaillut itseään kansallismieliseksi kansalaisaktivistiksi. Hän kannattaa Suomen eroa Euroopan unionista (kova euroskeptismi) ja vastustaa Suomen Nato-jäsenyyttä.

Vuoden 2021 kuntavaaleissa Tiihonen tuli valituksi Lohjan kaupunginvaltuustoon perussuomalaisten listalta. Elokuussa 2021 Tiihonen oli ehdolla perussuomalaisten puheenjohtajaksi muttei tullut valituksi. Syksyllä 2021 puolue ei hyväksynyt häntä ehdokkaaksi aluevaaleihin koronarokotekantansa vuoksi. Tiihonen erosi puolueesta joulukuussa ja liittyi Ano Turtiaisen Valta kuuluu kansalle -puolueeseen. Tiihonen erosi myös siitä ja perusti Vapauden liiton, joka hyväksyttiin puoluerekisteriin toukokuussa 2022.

Tiihonen on ollut Lohjan kaupunginvaltuutettu vuodesta 2021. Eduskuntavaaleissa 2023 Tiihonen oli ehdokkaana Uudenmaan vaalipiirissä. Hän sai 2148 ääntä eikä tullut valituksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Ossi Tiihonen *vk.com*. Viitattu 11.6.2022.
2. ↑  Schauman, Satu: Riikka Purra vastaa Ossi Tiihoselle: PS:n koronalinja ollut hyvä *Verkkouutiset*.  14.8.2021. Viitattu 6.5.2022.
3. ↑  PS jätti Ossi Tiihosen rannalle aluevaaleista Ilta-Sanomat. Viitattu 14.7.2022.
4. ↑  Harju, Elli: Kaupunginvaltuutettu Ossi Tiihonen eroaa perussuomalaisista ja liittyy Ano Turtiaisen puolueeseen *www.iltalehti.fi*. Viitattu 6.5.2022.
5. ↑  Perussuomalaisista ja VKK:sta eronneen perustama Vapauden liitto merkittiin puoluerekisteriin *mtvuutiset.fi*.  6.5.2022. Viitattu 6.5.2022.
6. ↑  Katso kuntavaalien tulokset – tällainen on Lohjan uusi valtuusto *Yle Uutiset*.  13.6.2021. Viitattu 6.5.2022.
7. ↑
8. ↑  Ossi Tiihonen *vaalit.yle.fi*. Viitattu 9.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Ossi Tiihosen kotisivu
*Tämä artikkeli käsittelee moottoripyöräilijää. Pankinjohtaja ja kauppaneuvos Timo Laineesta on eri artikkeli.*
**Timo Aleksander Laine** (s. 5. heinäkuuta 1934 Turku) on suomalainen moottoripyöräilijä. Hän voitti maaradan Euroopan-mestaruuden vuonna 1961 ja hänestä tuli näin ensimmäinen suomalainen moottoripyöräilyn Euroopan-mestari.

Laine nousi maarata-ajossa kansalliselle huipulle 1950-luvun puolivälissä ja voitti vuonna 1959 Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa joukkuemestaruuden sekä saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa. Henkilökohtaisen Pohjoismaiden-mestaruuden hän voitti vuosina 1964–1966. Henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden hän voitti vuosina 1962–1965, 1967–1968 ja 1972.

Maaradan EM-kilpailuissa Oslossa 1961 Laine voitti mestaruuden niukasti ennen speedwayn maailmanmestaria, ruotsalaista Ove Fundinia. Vuonna 1962 Laine sijoittui EM-kisassa pronssille, vuonna 1963 neljänneksi, vuonna 1965 hopealle, vuonna 1967 viidenneksi sekä vuosina 1968 ja 1969 neljänneksi.

Speedwayssä Laine voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1961–1963.

Laine valittiin vuoden 1961 toiseksi parhaaksi suomalaisurheilijaksi Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä ampumahiihtäjä Kalevi Huuskosen jälkeen. Urheilutoimittajat valitsivat Laineen myös vuoden parhaaksi moottoriurheilijaksi vuonna 1961 sekä autoilu- ja moottoripyöräilyvalintojen eriydyttyä vuoden moottoripyöräilijäksi vuosina 1963–1965.

Laine edusti seuratasolla Turun Moottoriseuraa ja Turun Moottorikerhoa, ja hän oli Kakskerran Erän perustajajäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Rantala, Risto & Siukonen, Markku (toim.): *Urheilumme kasvot 5*, s. 546–547. 4. painos. Oy Scandia Kirjat Ab, 1979.
2. ↑  Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*, s. 411. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.
3. ↑  Moottoripyörä- ja -kelkkaurheiliun MM-, WC- EM- ja EC-mitalit Suomessa Suomen Moottoriliitto ry.  Arkistoitu 12.7.2018. Viitattu 12.7.2018.
4. ↑  Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*, s. 410. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.
5. ↑  Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*, s. 415. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.
6. ↑  Arponen, Antti O.: *Visaiset valinnat – Vuoden urheilijat 1947–1996*, s. 74. Suomen Urheilumuseosäätiö ja Urheilutoimittajain Liitto ry, 1997. ISBN 951-97170-1-3.
7. ↑  Arponen, Antti O.: *Visaiset valinnat – Vuoden urheilijat 1947–1996*, s. 228, 236–237. Suomen Urheilumuseosäätiö ja Urheilutoimittajain Liitto ry, 1997. ISBN 951-97170-1-3.
Peter Motzfeldt
**Peter Motzfeldt** (3. elokuuta 1777 Orkdal, Norja – 1. huhtikuuta 1854 Kristiania, Norja) oli norjalainen kapteeni, Eidsvollin kansalliskokouksen osanottaja ja poliitikko. Hän oli kansalliskokousedustaja Frederik Motzfeldtin serkku.

Elämä ja ura
------------

Motzfeldt opiskeli Kööpenhaminan tykistöakatemiassa. Opiskeluaikanaan hän oli omaksunut valistus- ja vallankumousajan älyllisiä vaikutteita. Napoleonin sotien yhteydessä, Tanska-Norjan liityttyä Napoleoniin, Motzfeld oli sijoitettuna Tanskan Länsi-Intiassa, Saint Thomasin saarella, missä brittijoukot pidättivät hänet vallattuaan saaret 1807. Hän vietti kaksi vuotta Englannissa sotavankeudessa vuodesta 1807. Vuonna 1809 hän saapui Bergeniin, jossa hän lyöttäytyi nopeasti poliittisiin ja kirjallisiin piireihin. Hänen lähintä ystäväpiiriään olivat muun muassa tuomari Wilhelm Frimann Koren Christie ja Jonas Rein, joiden kanssa he muotoilivat käsityksensä maan tilanteesta keväällä 1814.

Eidsvollin kansalliskokouksessa hän edusti tykistöä, mutta hän oli myös valittu ensimmäiseksi Bergenin edustajaksi muutoinkin. Motzfeldt osallistui aktiivisesti perustuslakikomitean työhön. Kokouksessa hän vastusti kaksikamarista parlamenttia. Häntä kehitti luultavasti myös ajatuksen siitä, että *Lagting*in tuli istua yhdessä Korkeimman oikeuden kanssa Valtakunnanoikeuden istunnoissa. Vaikka hän profiloitui itsenäisyyspuolueen johtavana hahmona, häntä kunnioitettiin myös oppositiossa.

Syksyllä 1814 Motzfeldt valittiin Stortingiin, minkä jälkeen hänestä tuli itsenäisyyspuolueen tärkein edustaja kreivi Herman Wedel-Jarlsbergin kokoomushallitukseen. Virkamiehenä hän pyrki tekemään selkeän eron Ruotsiin maiden unionista huolimatta, minkä vuoksi hän joutui kuninkaan epäsuosioon. Vuonna 1839 hän erosi ministerinvirasta ja vetäytyi valtakunnanpolitiikasta. Hänet on haudattu *Vår Frelsers*-hautausmaalle Oslossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Peter Motzfeldt *www.eidsvoll1814.no*. Viitattu 26. tammikuuta 2008. (norjaksi)
2. 1 2  Øyvind Haaland ja Mari Mellum: Her hviler... Kjente personer på kirkegårdene i Oslo sentrum (pdf) Oslo kommune. Viitattu 26. tammikuuta 2008.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |

 |
Benjamin Vautier 1873.
**Benjamin Vautier** (1829–1898) oli sveitsiläinen taidemaalari. Hän opiskeli ensin Genevessä ja vuodesta 1850 Düsseldorfissa, jonka taideakatemiaan hänet 1865 nimitettiin professoriksi. Hänen erikoisalanaan olivat aidot, usein humoristiset laatumaalaukset Svaabin ja Reinin seutujen kansanelämästä. Hänen teoksensa eivät taiteelliselta tasoltaan ole kovin korkealla mutta olivat aiheittensa vuoksi aikoinaan suosittuja kaikkialla. Monet niistä ovat tulleet laajalti tunnetuiksi jäljennöksinä, kuten *Tanssiaislepohetki*, *Tanssiharjoitus*, *Ompelukoulu*, *Hautajaistalossa*, *Morsiamen malja*.

* Ensimmäinen tanssitunti.Ensimmäinen tanssitunti.
* Huutokauppa kylän torilla.Huutokauppa kylän torilla.
* Sairasvuoteella, 1873.Sairasvuoteella, 1873.

Lähteet
-------

1. ↑  ,Vautier, Benjamin Tietosanakirja. Osa 10, palsta 763–764. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1919

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Benjamin Vautier** Wikimedia Commonsissa
**Thatelolco** oli kaupunki Meksikon alueella Atsteekkivaltakunnan aikana. Se sijaitsi suojärven keskellä olevassa saaressa, minne johtivat mantereelta pengerretyt tiet ja jonne tuli lähdevettä mantereelta vesijohtoja pitkin. Se oli alunperin pääkaupungin Tenochtitlánin naapurikaupunki, mutta se liitettiin osaksi Tenochtitlánia 1400-luvulla ja tämän myötä muotoutui kaksoiskaupunki Tenochtitlán-Thalolco. Tällä alueella asuivat mexicat, jotka tietyssä vaiheessa seurasivat tarkkaillen Texcocojärven toisella puolella asuvia acolhuoja, joiden merkittävin keskus oli Texcoco. myöhemmin kuitenkin mexicat, acolhuat ja tepaneekit solmivat kolmiliiton. Thatelolco oli merkittävä kauppakeskus. tuolloin alueella toimi pochtecoiksi kutsuttuja kauppiaita, jotka muodostivat kiltoja, joista Méxicoacin kilta kävi kauppaa valtakunnan ulkopuolella ja toi sieltä muun muassa kaakaota ja trooppisten lintujen höyheniä. Tuolloin alueella yleisiä kauppatavaroita olivat keramiikka-astiat, jotka oli maalattu oranssilla ja mustalla maalilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Sheena Coupe: *Ihmiisen suku, Mayoista maoreihin*, s. 62-65. Suomentanut Ritva Forslund, Eija Kämäräinen, Raimo Salminen, Juha Valste. WSOY, 1995. ISBN 951-0-18782-8.
*Tämä artikkeli kertoo Porin Sibeliuspuistosta. Muita vastaavia paikkoja on lueteltu täsmennyssivulla.*
Sibeliuspuistoa toukokuussa 2012.
**Sibeliuspuisto** on Porin *Itätullissa* (viidennessä kaupunginosassa) sijaitseva puisto.

Sibeliuspuisto on entinen tori, joka oli alun perin nimeltään *Aleksanterintori*. Sellaisena se esiintyy ensimmäisen kerran vuoden 1840 kartassa. Myöhemmin 1800-luvulla tori toimi hevosten markkinapaikkana, jolloin sen nimi muuttui *Hevostoriksi*. 

Tori tunnettiin *Tähtipuistona* ennen kuin se sai nykyisen nimensä vuonna 1955. Tuolloin kaikkia Suomen kaupunkeja kehotettiin nimeämään jokin puisto, katu tai tie säveltäjä Jean Sibeliuksen mukaan hänen 90-vuotispäivänsä kunniaksi. Sibeliuspuistoja on Porin lisäksi ainakin Helsingissä, Salossa ja Kotkassa.

Sibeliuspuisto on historiansa aikana toiminut muun muassa kiertävien tivolien esiintymispaikkana ja vuodesta 1938 lähtien siellä on ollut lasten leikkipaikka. Puistossa järjestetään vuosittain toukokuussa kaupunginosan asukkaille tarkoitettu ulkoilmajuhla, jossa ovat mukana myös viereiset Otsolan kansalaisopisto ja Rakennuskulttuuritalo Toivo. 

Sibeliuspuistossa sijaitsee vuonna 1941 rakennettu suojeltu funkistyylinen lippakioski. Arkkitehti Gunnar Taucherin suunnitelman mukaan rakennettuja kioskeja on myös Helsingissä.  

Sibeliuspuistossa järjestetään myös Viikkarin kyläjuhlatapahtuma

Lähteet
-------

1. ↑  Poritieto/Porin vanhat kartat
2. ↑  PaikkaOppi/Sibeliuspuisto (Huom. vuosiluku väärin)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Porin kaupunki/Viikkarin Kesälystit 19.5.[vanhentunut linkki]
4. ↑  Juri Nummelin/Porin funkis
5. ↑  Oikotie.fi/Talosivu (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑