recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
My Favourite Shirt: A History of Ben Sherman Style

**Ben Sherman** (ent. **Arthur Benjamin Sugarman**, 3. lokakuuta 1925 Brighton, Englanti – 1987) oli brittiläinen muotisuunnittelija ja merkittävän brittiläisen vaatetusalayhtiö Ben Sherman Companyn perustaja. Brandiin liitetään yleisesti Mod-henkisyys, huomaamaton tyylikkyys, linjakkuus ja räätälöity olemus. Myös Target / RAF The Roundel ja Union Jackia pidetään Ben Shermanin tunnusmerkkeinä.

Historiaa
---------

Brightonissa syntynyt Sugarman muutti Yhdysvaltoihin heti toisen maailmansaodan jälkeen. Hän muutti nimensä Shermaniksi ja oppi tekstiiliteollisuutta vaimonsa isältä. Myöhemmin hän palasi Brightoniin. Ben Sherman aloitti paitojen valmistuksen 1950-luvulla pienessä tehtaassa Brightonissa, Englannissa. Merkki tuli tunnetuksi 1960-luvulla erityisesti Mod-nuorison suosimana. Näiden nuorten kautta se siirtyi myös skinheadeille.

Kysynnän kasvaessa menestyksenjanoinen Sherman laajensi toimintaansa ja perusti Ben Sherman Companyn 1963. Yhtiön tuotteiden suosio jatkoi kasvamistaan 1960-luvulla ja myyntiä kasvatettiin Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. 1968 Ben Sherman Company muutti Brightonista Carnaby Streetille Lontooseen. Samoihin aikoihin yhtiön kuuluisasta *Oxford*-kauluspaidasta tuli statussymboli. Vuonna 1969 ylikuormitetun Brightonin tehtaan ohelle perustettiin Pohjois-Irlantiin uusia tehtaita. Samana vuonna kehiteltiin myös tuotantoyksiköitä modernimmiksi. 1970-luku sujui yhtiöltä vaihtelevasti. Neljästi naimisissa ollut ja kovana juhlijana tunnettu yhtiön perustaja Ben Sherman kuoli vuonna 1987. Nykyään Ben Sherman on tunnettu tuotemerkki ja yksi Ison-Britannian suurimmista vaatetusalan yhtiöistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ben Sherman Mod shirts *Retrowow*. Viitattu 17.9.2018.

Kirjallisuutta
--------------

* Paolo Hewitt & Terry Rawlings: My Favourite Shirt: A History of Ben Sherman Style. (2004).

Aiheesta muualla
----------------

* Ben Sherman (UK)
* Ben Sherman (USA)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Clair Josèphe Hippolyte Clairon, Jean-Baptiste Michelin kaiverrus.
**La Clairon** eli oikealta nimeltään **Clair Josèphe Hippolyte Leris** (25. tammikuuta 1723 – 29. tammikuuta 1803) oli ranskalainen näyttelijä. Hän oli saksalaisen aatelismiehen Alexander von Brandenburg-Ansbachin rakastajatar ja asui tämän lahjoittamassa linnassa. La Clairionia pidettiin yhtenä sukupolvensa parhaista näyttelijöistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mlle Clairon | French actress *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 30.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee biologi Pekka Soinia. Saman nimisiä henkilöitä on useita, lisätietoja Pekka Soini -täsmennyssivulla*

**Pekka Soini** (5. marraskuuta 1941 Helsinki – 8. elokuuta 2004 Iquitos, Peru) oli suomalainen biologi ja Perun Amazonian luonnon tutkija. 

Soini oli koulutukseltaan perämies. Perussa Liman satamassa vuonna 1964 sattui onnettomuus, jossa hän loukkaantui pudotessaan laivan lastiruumaan. Toipuessaan Soini rakastui, solmi avioliiton ja jäi asumaan Peruun. 

Alkuaikoina Soini työskenteli matkailualalla Iquitosissa. Myöhemmin hän siirtyi keräämään eläviä käärmeitä yritykselle, joka eristi niistä myrkkyä seerumin valmistamiseksi käärmeenpuremien hoitoa varten. Vähitellen hän rupesi samalla keräämään tietoja käärmeistä ja muistakin eläimistä. Soinin mielenkiinnon kohteita olivat matelijat, apinat ja kilpikonnat. Häneltä ilmestyi julkaisuja korallikäärmeistä, liskoista, matoliskoista, kaimaaneista ja kilpikonnista. Soinista tuli Perun maatalousministeriön luonnonsuojelubiologi. Hänen ansiokseen luetaan mm. arraukilpikonnan, maailman suurimman makeanveden kilpikonna, pelastaminen sukupuutolta. 1990-luvun alusta alkaen Soini työskenteli Perun Amazonian tutkimuslaitoksen IIAP:n inventointihankkeissa. Vuonna 1999 hänet kutsuttiin Perun Amazonian kansallisen yliopiston kunniatohtoriksi.

Pacayajoen varteen noin puolen tuhannen kilometrin päähän Iquitosista ylävirtaan päin Soini perusti Cahuanan biologisen tutkimusaseman. Suurelta osin Soinin tutkimusten ansiosta alueelle perustettiin myöhemmin suuri Pacaya-Samirian luonnonsuojelualue. Pekka Soinin valistustyö ja tutkimukset vaikuttivat myös Iquitosin lähelle perustetun Alpahuayo-Mishanan suojelualueen syntymiseen. Hän suunnitteli myös suojelualueista muodostuvan ekologisen käytävän luomista Alpahuayo-Mishanan ja Ecuadorin puolella olevan Yasunin kansallispuiston välille. 

Perun Amazoniasta, Allpahuayo-Mishanan luonnonsuojelualueelta vuonna 2010 löydetylle uudelle loispistiäislajille annettiin nimeksi *Ticapimpla soinii*, aluetta paljon tutkineen Pekka Soinin kunniaksi.

Lähteet
-------

* Salo, Sääksjärvi: Andeilta Amazoniaan (s. 189) Otava 2005
* Linna: Käärmemies Pekka Soini, lehtiartikkeli Helsingin Sanomat 29.12.2009
* Löytönen, Markku (toim.): *Suomalaiset tutkimusmatkat*, s. 271-272. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009. ISBN 978-951-746-774-2.

### Viitteet

1. ↑  Suomalaisbiologille oma nimikkopistiäinen *Yle.fi*.  3.9.2010. YLE Uutiset. Viitattu 5.9.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Soinin muistokirjoitus. Helsingin Sanomat. (Käyttäjätunnuksella).
* Pekka Soini. Yle Areena-Radio 1: Suomalaisia tutkimusmatkailijoita.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel

 |

 |
**Rasonkiuru** (*Alauda razae*) on kiurujen sukuun kuuluva äärimmäisen uhanalainen varpuslintu, jota tavataan vain Rason pikkuruisella saarella Kap Verden saaristossa.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Rasonkiuru on 12–13 cm pitkä lintu, jolla on voimakas nokka. Se on kooltaan huomattavasti kiurua pienempi. Höyhenpeite on voimakkaasti mustan ja kermanvärisen kirjava, vatsapuolelta vaaleampi kuin selästä. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Koiraiden nokka on suurempi kuin naaraiden ja sukupuolet pystyvät siten välttämään keskinäistä kilpailua ravinnosta.

Esiintyminen
------------

Rasonkiuru elää vain Rason saarella Kap Verden saaristossa, São Nicolaun länsipuolella. Luulöytöjen perusteella tiedetään, että rasonkiuruja oli aiemmin myös Santa Luzian, São Vicenten ja Santo Antãon saarilla. Laji hävisi niiltä samoihin aikoihin kun ihmiset saapuivat 1400-luvulla. Luultavaa on, että ihmisten mukana tulleet lajit hävittivät rasonkiurun, ja vain Rason viljelykelvottomuus säästi lajin sukupuutolta. Santa Luzia on jälleen asumaton, ja onkin ehdotettu, että rasonkiuruja yritettäisiin istuttaa sinne takaisin.

Elinympäristö
-------------

Rasonkiuru elää lähes aavikkomaisissa olosuhteissa tasaisella, noin sadan hehtaarin suuruisella laavakentällä, jossa kasvaa laihaa ruohoa. Pieni osa populaatiosta elää lähistön rotkossa. Populaation koko oli alle 50 paria vuonna 1965 ja noin 20 paria vuosina 1979−1982, mutta yli 150 yksilöä vuonna 1985. Vuosina 1998 ja 2003 suoritetuissa tarkoissa laskennoissa löytyi noin 100 yksilöä, joista naaraita oli 30. Ilmastollisesti suotuisien vuosien jälkeen populaatio oli kasvanut 1 490 yksilöön vuonna 2011.

Lisääntyminen
-------------

Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on maassa ruohoston tai kiven suojassa. Yksi kolmimunainen pesye tunnetaan. Haudonta-aika on noin 13 päivää. Varsinaista pesimäaikaa ei ole, vaan linnut pesivät, kun sateet sen mahdollistavat.

Ravinto
-------

Rasonkiuru syö sekä siemeniä että hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, joita se kaivelee maasta tukevalla nokallaan. Koiraan nokka on noin 20 prosenttia pidempi kuin naaraan, mikä viittaa erilaisiin ruokailutapoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Alauda razae* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.1.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hongkong.
3. 1 2 3 4  Raso Lark (Alauda razae) - BirdLife species factsheet *www.birdlife.org*. Viitattu 25.6.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q890903
* Wikispecies: Alauda razae
* ADW: Alauda\_razae
* ARKive: alauda-razae
* Avibase: 359C16F5B8631E8D
* BirdLife: 22717428
* CoL: BFFW
* BOW: razsky1
* eBird: razsky1
* ECOS: 605
* EoL: 45518947
* Euring: 9770
* GBIF: 2490699
* iNaturalist: 7349
* IRMNG: 11036672
* ITIS: 558495
* IUCN: 22717428
* NCBI: 1364911
* Xeno-canto: Alauda-razae

 |

 |
Ickxin ja Brasseurin Mercedes.
**Pariisi-Dakar-ralli 1983** (myös *Pariisi-Algiers-Dakar*) oli 5. Dakar-ralli, joka ajettiin 1. tammikuuta 1983 ja 20. tammikuuta 1983 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Pariisissa Ranskassa (Place de la Concorde) ja päätepiste Dakarissa Senegalissa (Rose Lake). Kilpailun pituus oli 12 000 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Algerian, Nigerin, Ylä-Voltan, Norsunluurannikon, Malin, Mauritanian ja Senegalin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 385 kilpailijaa, joista 253 oli autoja tai kuorma-autoja, ja 132 moottoripyörää. Kilpailun maaliin pääsi 123 ajoneuvoa, joista 94 oli autoja tai kuorma-autoja, ja 29 moottoripyöriä.

Autojen kategorian voitti kaksikko Jacky Ickx/Claude Brasseur Mercedes 280 GE:llä. Moottoripyörien kategorian voitti Hubert Auriol BMW:llä. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Groine/De Saulieu/Malferiol Mercedeksellä.

Ranskalainen moottoripyöräilijä Jean-Noël Pineau kuoli kilpailussa törmäyksessä sotilasajoneuvon kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Classement du Paris Dakar 1983 *dakardantan.com*. Viitattu 24.6.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Jean-Noël Pineau *motorsportmemorial.org*. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
**Veikko Rajala** (s. elokuussa 1926) on suomalainen Inarin Palkisojalla asuva itseoppinut taidemaalari, kuvanveistäjä ja entinen metsuri.

Veikko Rajalan lapsuudessa hänen vanhempansa pitivät Paljakaisen majataloa Magneettimäen pohjoispuolella kuuden vuoden ajan. Majatalossa yöpyi paljon muun muassa Petsamoon matkaajia. Rajalalla on toisessa kädessään synnynnäinen vamma eikä hän sen vuoksi joutunut varusmiespalvelukseen vaan oli sota-aikana ilmavalvonnassa kotiseudullaan. Maalaamiseen Rajala sai alun perin innostuksen inarilaiselta puutarhuri ja taidemaalari Yrjö Aholalta, taiteilijanimeltään Irjan Ristubardni ja hän aloitti maalaamisen jo 1940-luvun loppupuolella. Nuorena Rajala oli työssä voimalaitostyömailla Rajakoskella ja Jäniskoskella Neuvostoliiton puolella ja ansioillaan hän saattoi hankkia maalausvälineitä Rovaniemen kaupoista. Pääosan elannostaan hän sai kuitenkin metsätöistä Lapin kairoilla.

Veikko Rajala asuu Palkisojalla Inarissa. Hänen talonsa seinillä on hänen tekemiään maalauksia ja hän on myös koristellut talonsa uunin maalaamalla siihen valekiviä ja uuninluukkuja. Talon peräkamarissa on Rajalan veistämä useammasta tuolista ja pöydästä koostuva pienoiskalusto. Pöydän pintaan Rajala on maalannut kuviot ainoasta säilyneestä Lapin shamaanirummusta ja tuoleihin hän on veistänyt saamelaisaiheista kuvastoa karhunkaadosta, susista ja Lapin vaaramaisemista. Kaluston tekemiseen Rajalalta meni viisi talvea.

Rajala kuvaa öljyvärimaalauksissaan lapsuutensa ja nuoruusvuosiensa inarilaista elämänmuotoa. Hän on itse kehystänyt nämä Vanhaa Lappia-sarjan maalauksensa puuleikkauksin, joista osassa on mukana aito sammalreunus. Hän on maalannut myös tauluihinsa kotiseutunsa maisemia. Vuodesta 1999 alkaen Rajala on maalannut lintuaiheisia akvarelleja.

Veikko Rajalalle myönnettiin Inarilaisteko-palkinto vuonna 2018 ansioistaan entisajan inarilaisen elämänmuodon kuvaajana.

Kirjallisuutta
--------------

* Anu Skön : *Metsurista taiteilijaksi – Veikko Rajalan muisteluksia*. Väyläkirjat 2020 ISBN 978-952-7375-48-8
* *Sielukkaat käkkyrät* teoksessa *ITE Lapissa*; päätoimitus Minna Haveri ; kuvatoimitus Liisa Heikkilä-Palo. Nykykansantaiteen vuosikirja 10. Maahenki, Helsinki 2013 ISBN 978-952-301-000-0

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirja Palkisojan taiteilijasta, Inarilainen-lehti (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Ite-taiteilijat : Veikko Rajala
3. 1 2  Luonto ja taide elämän voimavarana, LAppilaienn 20.9.2016
4. ↑  Näin elää 93-vuotias Veikko: sulattaa veden lumesta, hakee polttopuut metsästä ja ihmettelee outoa tunnetta: "Aivan kuin olisin vieläkin penikka". Entinen metsuri Veikko Rajala on asunut, maalannut tauluja ja veistänyt puuta Inarin Palkisojalla yli 70 vuotta, Raahen Seutu 11.2.2020 (Tilaajille)
5. 1 2 3  Veikko Rajala palkittiin Inarilaisteko-palkinnolla, Inarilainen 19.12.2018[vanhentunut linkki]
6. ↑  Metsurista taiteilijaksi : Veikko Rajalan muisteluksia (Finna)

Aiheesta muualla
----------------

* Kansantaiteilija Veikko Rajala pysyy nyt kotona, Inarilainen 8.4.2020[vanhentunut linkki]
* Elokuun lopun retki Alajoen vankileirin maisemiin, Suomi-Venäjä-seuran Ivalon osasto 19.9.2020
Autoja ja moottoripyöriä lähtöpaikalla Pariisissa.
**Dakar-ralli 1992** (myös *Pariisi-Sirte-Kapkaupunki*) oli 14. Dakar-ralli, joka ajettiin 25. joulukuuta 1991 ja 16. tammikuuta 1992 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Pariisissa Ranskassa (Château de Vincennes) ja päätepiste Kapkaupungissa Etelä-Afrikassa. Kilpailun pituus oli 12 427 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Libyan, Nigerin, Chadin, Keski-Afrikan Tasavallan, Kamerunin, Kongon, Angolan, Namibian ja Etelä-Afrikan alueella.

Kilpailun loppu oli ensimmäistä kertaa muualla kuin Dakarissa Senegalissa. GPS:n käyttö sallittiin ensimmäistä kertaa.

Kilpailuun ilmoittautui 332 kilpailijaa, joista 133 oli autoja, 98 moottoripyörää ja 101 kuorma-autoa. Kilpailun maaliin pääsi 169 ajoneuvoa, joista 68 oli autoja, 45 moottoripyöriä ja 56 kuorma-autoja.

Autojen kategorian voitti kaksikko Auriol/Monnet Mitsubishillä. Moottoripyörien kategorian voitti Stéphane Peterhansel Yamahalla. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Perlini/Albieiro/Vinante Perlinillä. Voiton myötä Hubert Auriol on ensimmäinen, joka on onnistunut voittamaan kilpailun kahdessa luokassa (moottoripyörällä vuosina 1981 ja 1983, autolla 1992).

Moottoripyörällä ajanut Gilles Lalay kuoli kilpailun aikana Kongossa kun hän törmäsi yhteen lääkintäapua tarjoavan auton kanssa, joka oli menossa vastakkaiseen suuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Gilles Lalay *motorsportmemorial.org*. Viitattu 30.6.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
**Dakar-ralli 1996** (myös *Granada-Dakar*) oli 18. Dakar-ralli, joka ajettiin 30. joulukuuta 1995 ja 14. tammikuuta 1996 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Granadassa Espanjassa ja päätepiste Dakarissa Senegalissa (Lake Rose). Kilpailun pituus oli 7 579 kilometriä ja reitti kulki Espanjan, Marokon, Mauritanian, Guinean ja Senegalin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 295 kilpailijaa, joista 106 oli autoja, 119 moottoripyörää ja 70 kuorma-autoa. Kilpailun maaliin pääsi 121 ajoneuvoa, joista 50 oli autoja, 50 moottoripyöriä ja 21 kuorma-autoja.

Autojen kategorian voitti kaksikko Lartigue/Périn Citroënillä. Moottoripyörien kategorian voitti Edi Orioli Yamahalla. Kuorma-autojen kategorian voitti kaksikko Moskovskikh/Kouzmine Kamazilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
**Veikko Reima Rantala** (s. 5. marraskuuta 1933 Lahti) on suomalainen filosofi ja Tampereen yliopiston emeritusprofessori. Hän jäi eläkkeelle yliopiston matematiikan, tilastotieteen ja filosofian laitoksesta vuonna 1998. Ennen siirtymistään akateemiselle uralle Veikko Rantala toimi matematiikan opettajana Lappeenrannassa 1958–1959 ja Valkeakoskella 1959–1960 sekä vanhempana lehtorina Kouvolan yhteiskoulussa 1961–1968, Etelä-Kaarelan yhteiskoulussa 1968–1970 ja Kajaanin yhteislyseossa 1970–1974. Hän suoritti jatko-opintonsa Helsingin yliopistossa teoreettisessa filosofiassa ja väitteli filosofian tohtoriksi logiikan tutkimuksellaan vuonna 1973. Hänet nimitettiin sekä Helsingin että Turun yliopistoon teoreettisen filosofian dosentiksi 1975, ja hän toimi Suomen Akatemian tutkijanviroissa 1973–1984 lukuun ottamatta vuotta 1981, jolloin hän hoiti käytännöllisen filosofian professuuria Helsingin yliopistossa. Hänet nimitettiin Tampereen yliopistoon filosofian apulaisprofessoriksi 1985 ja filosofian professoriksi 1988.

Veikko Rantalan keskeisiä tutkimuskohteita ovat logiikan lisäksi tieteenfilosofia, tietoteoria ja kognitiotiede sekä taiteen filosofia ja estetiikka. Hän on toiminut aktiivisesti useissa yhdistyksissä, kuten Suomen Filosofisessa Yhdistyksessä sekä Suomen Estetiikan Seurassa ja Suomen Semiotiikan Seurassa. Veikko Rantala on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.

Teoksia
-------

* *Aspects of Definability*, Acta Philosophica Fennica XXIX: 2–3 (1977)
* *Logiikan peruskurssi*. Veikko Rantala ja Ari Virtanen (1989)
* *Kauneus: Filosofisen estetiikan ongelmia*: Suomen filosofisen yhdistyksen kollokvio Tampereella 198. Toimittaneet Markku Lammenranta ja Veikko Rantala (1990)
* *Logiikkaa: Teoriaa ja sovelluksia*. Veikko Rantala ja Ari Virtanen (1995)
* *Explanatory Translation: Beyond the Kuhnian Model of Conceptual Change*, Kluwer (2002)
* Rantala, Veikko & Virtanen, Ari: *Modaalilogiikka*. Helsinki: Gaudeamus, 2004. ISBN 951-662-907-5.
* *Ympäristö, arkkitehtuuri, estetiikka*. Toimittaneet Arto Haapala, Martti Honkanen ja Veikko Rantala (2006)

Lähteet
-------

1. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 585. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.

Kirjallisuutta
--------------

* Rantala, Veikko: Tiede ja monen kulttuurin ansa. (Veikko Rantalan jäähyväispuhe hänen jäätyään eläkkeelle.) *Niin & näin*, 1999, nro 1. Artikkelin verkkoversio.
* Koski, Tapio: Liikkuva nojatuolifilosofi avannossa – Veikko Rantalan haastattelu. *Niin & näin* 3/2008.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Veikko Julius Puolanne**, vuoteen 1934 **Spolander** (22. heinäkuuta 1922 Kajaanin maalaiskunta – 26. toukokuuta 2006 Joensuu) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Puolanteen vanhemmat olivat osastopäällikkö Karl Spolander ja Tyyne Kyllikki Keravuori ja puoliso vuodesta 1950 agronomi Kaisu Marjatta Rytikangas. Puolanne tuli ylioppilaaksi Kajaanin yhteislyseosta 1945 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1952. Hän oli Kajaanin maanviljelysseuran kirjanpitoneuvoja 1951, maatalousagronomi 1952–1961 ja asutustoiminnan vs. johtaja 1961, Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran toiminnanjohtaja 1961–1969 ja asutustoiminnan johtaja 1961–1964 sekä Pohjois-Karjalan maatalouskeskuksen johtaja 1969–1985. Rovasti, ministeri Antti Kukkosen aikanaan omistamasta Kukkolan tilasta perustetun Kiinteistö Oy Kukkolan koulutus- ja lomakeskuksen toimitusjohtajana hän työskenteli 1989–1997. Puolanteella oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvonimen 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mönkkönen, Mauri: Maanviljelysneuvos Veikko Puolanne (1922–2006). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 30.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Mauri Mönkkönen: Veikko Puolanne *Biografiasampo*.
**Pekka Olavi Sirén** (3. heinäkuuta 1946 Mänttä – 17. lokakuuta 2019 Kerava) oli suomalainen säveltäjä ja äänisuunnittelija. Sirén opiskeli Tampereen yliopistossa ja työskenteli Yleisradiossa äänitarkkailijana vuodet 1964–1973. Hän oli mukana perustamassa Yleisradion kokeilustudiota, ja hän työskenteli siellä vuodesta 1973 aina 1990-luvun puoleenväliin saakka. Lisäksi hän opetti äänitaidetta Taideteollisessa korkeakoulussa sekä Yleisradion Radio- ja TV-instituutissa.

Sirén on luonut nauhamusiikkia, jossa hän on kokeillut ihmisäänen muokkausta ja kvadrofoniaa. Lisäksi hän on säveltänyt elokuva- ja näyttämömusiikkia sekä tehnyt äänitaidetöitä paitsi Yleisradiolle myös ulkomaalaisille radioyhtiöille.

Pekka Sirénin puoliso oli puolalaissyntyinen äänitaiteilija Agnieszka Waligórska.

Teoksia
-------

* *Grigia* (1970)
* *Huhana* (1972)
* *Vieraissa käynyt uni* (1975)
* *Kazanin synty* (1980)
* *Työn kantaatti* (1982)
* *Four Nightmares* (1984)
* *Akaklaklak* (1990)
* *Pohjoiset äänet: Mytologisia tarinoita rakkaudesta* (1993)

Lähteet
-------

1. 1 2  Oinaala, Sampsa: Kokeilustudiossa sävellettiin äänillä.  *Helsingin Sanomat*, 26.11.2019, s. B 17. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 2.11.2019, s. C 24.
3. 1 2 3  Salmenhaara, Erkki (toim.): *Suomalaisia säveltäjiä*, s. 568. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12641-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
TV- ja radio-ohjelma vuodelta 1990.
**Mongolyn ündesnii olon niitiin televiz** (mong. Монголын Үндэсний Олон Нийтийн Телевиз, engl. *Mongolian National Broadcaster*) on Mongolian kansallinen yleisradioyhtiö.

Neuvostoliitto aloitti Mongoliaan suunnatut venäjänkieliset radiolähetykset 1920-luvulla. Vuodesta 1931 lähtien voitiin toisinaan kuulla myös mongolinkielisiä uutislähetyksiä. Mongolian yleisradio perustettiin Neuvostoliiton tuella vuonna 1934. Sen toiminta laajeni varsinkin 1960-luvulla. 1970-luvun puolivälissä maassa oli keski- ja lyhytaaltoasemien verkko, joka lähetti yhtä kansallista ohjelmaa ja 20 alueradion ohjelmia. Ulkomaanpalvelu Voice of Mongolia perustettiin vuonna 1964. Ulaanbaataria ja maan keskiosaa palvellut toinen radiokanava aloitti toimintansa vuonna 1994. Ensimmäiset yksityiset radioasemat perustettiin Mongoliaan vuonna 1993.

Mongolian televisio perustettiin Neuvostoliiton tuella vuonna 1967. Vuonna 1970 asennettu neuvostoliittolainen Orbita-satelliittijärjestelmä mahdollisti television katsomisen myös Ulaanbaatarin ulkopuolella. Orbita aloitti päivittäiset lähetykset vuonna 1976 ja Mongolian televisio vuonna 1992. Maaseudulla televisiota alettiin katsoa vasta 1980-luvulta lähtien, jolloin myös ohjelmien sisältö alkoi monipuolistua.

Valtiollinen yleisradio muuttui julkisen palvelun yhtiöksi vuonna 2005. Se saa rahoituksensa mainonnasta, valtiolta sekä kotitalouksilta perittävistä maksuista. Laki takaa yhtiölle toimituksellisen vapauden, mutta käytännössä poliitikot vaikuttavat paljon sen toimintaan. Julkisen palvelun yleisradiotoimintaa valvoo kansallinen neuvosto, joka on kulloinkin hallitsevan puolueen määräysvallassa.

Mongolian yleisradiolla oli vuonna 2016 kaksi kansallista radiokanavaa, ULA-kanava, radion ulkomaanpalvelu, kansallinen televisiokanava, kaksi kaapelitelevisiokanavaa ja uutistoimisto. Ohjelmia välitetään mongolin lisäksi myös kazakiksi. Radiolähetykset tapahtuvat vielä suurelta osin keski- ja lyhytaalloilla. Analogisten televisiolähetysten oli määrä loppua vuonna 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2  Romo-Murphy, Eila: The Historical Development of the Mongolian Media Landscape *Jyväskylän yliopisto*.  2010. Viitattu 3.1.2019.
2. 1 2  Group: Mongolian National Broadcaster *Media Ownership Monitor Mongolia*. Viitattu 3.1.2019.
3. ↑  *World Radio TV Hanbook 2015*, s. 288–289, 634. Oxford: WRTH Publications, 2014. ISBN 978-0-9555481-7-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Mongolyn ündesnii olon niitiin
* Voice of Mongolia (ulkomaanpalvelu) (englanniksi)
Kartta, jossa näkyy roomalainen Babban kaupunki 
**Iulia Campestris Babba** on mauretanialainen kaupunki, jonka keisari Augustus loi roomalaiseksi siirtomaaksi noin 30 eKr. Sen sijaintia ei tällä hetkellä tiedetä, vaikka kirjallisuus vahvistaa sen olemassaolon.

Ominaisuudet
------------

Colonia Iulia Campestris Babba oli yksi kolmesta Mauretania Tingitanan siirtokunnasta, jonka keisari Augustus perusti vuosina 33–25 eKr. Actiumin taistelun veteraaneille. Historioitsija Theodor Mommsenin mukaan lähes 10 000 legioonalaista asettui Lulia Valentia Banasaan, Lulia Constantia Zililiin ja Babbaan.*lähde?*

Babban kaupunki Mauritanian Tingitanassa sijaitsi luultavasti Lixusjoen (El Haratel) varrella tai sen lähellä; ja tehtiin siirtomaaksi Julius Caesarin kunniaksi, kuten sen nimi Iulia ilmaisi. Sitä kutsuttiin myös Campestrisiksi, koska kaupunki sijaitsi kaukana merestä. Kaupungissa asuivat roomalaiset siirtolaiset ja heidän jälkeläisensä sekä roomalaisittuneet berberit.*lähde?*

Monet tutkijat ovat väitelleet Babban tarkasta sijainnista, mutta yksi todennäköisistä mahdollisuuksista on, että Babba oli "Oppidum Novum". Historioitsija Euzennat uskookin, että "näissä olosuhteissa ei voida sulkea pois sitä, että se oli colonia Iulia, joka saattoi kadota toisen vuosisadan ongelmissa ennen kuin se syntyi uudelleen nimellä Oppidum novum".  Mutta jotkut tutkijat väittävät, että Babba voi olla vanha roomalainen "Tremulaen" ( Basra ) ja jopa Thamusidan kaupunki.*lähde?*

 Iulia Campestris Babba oli luultavasti "Oppidum Novum" tällä roomalaisten morokon teiden kartalla.
Kaupunki hylättiin todennäköisesti 300-luvun lopulla keisari Diocletianuksen määräyksestä. Rooman hallinta kaupungissa luultavasti päättyi kolmannen vuosisadan kriisin kaaoksen jälkeen, kun Rooman valtakunta melkein hajosi, kun joukko kenraaleja kaappasi ja menetti vallan sisällissotien, palatsien vallankaappausten ja salamurhien kautta. Rooman valta romahti suuressa osassa Mauritaniaa, eikä se koskaan palannut. Vain pohjoisosa Mauretania Tingitanasta jäi roomalaisten hallintaan. Vuonna 285 jKr. Diocletianus järjesti uudelleen maakunnan jäljellä olevan osan säilyttääkseen vain Lixuksen, Tingisin ja Septemin (nykyisen Ceutan) välisen rannikkokaistaleen.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Plinius and Babba
2. ↑  Dictionnaire de l'Antiquité. 2005
3. ↑  Encyclopedie berbere: Babba (in French)
4. ↑  Euzennat M. *Babba Iulia Campestris* p.133

Kirjallisuutta
--------------

* Boube J. *Ehdotus Babba Iulia Campestris* Bull. Archéo. Maroc, t. 15, 1983–1984 (1986), s. 131–137.
* Euzennat M. *Babba Iulia Campestris*, julkaisussa The Princeton Encyclopedia of Classical Sites, R. Stillwell éd. Princeton, 1976
**Gratiní** (kreik. Γρατινή) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Komotinín kuntaan, Rodópin alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Gratiní muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Γρατίνης, *Topikí Koinótita Gratínis*). Kylän väkiluku on 365 (vuonna 2011).

Gratinín kirkko.
Gratinín kylä sijaitsee Rodópi-vuoriston etelälaidalla noin 13 kilometriä itäkoilliseen Komotinín kaupungista. Se on perinyt nimensä myöhäisantiikin ja bysanttilaisen ajan *Gratianopoliista* (*Gratian(o)upolis*, Γρατιανούπολις; *Gratian(o)u*, Γρατιανού; *Gratzian(o)us*, Γρατζιανούς), jonka perusti keisari Gratianus 300-luvulla. Se oli merkittävä linnoitus vielä 1200–1300-luvuilla. Linnoituksen rauniot sijaitsevat kukkulalla heti nykyisen kylän pohjoispuolella.

Noin 1,5 kilometriä kylästä pohjoiseen sijaitsee siitä nimensä saanut Gratinín tekojärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Fortress of Gratini *Kastrologos*. Viitattu 3.9.2018.
3. ↑  Φρούριο Γρατινής *Kastrologos*. Viitattu 3.9.2018.
4. ↑  Λίμνη Γρατινής – Θράκη *Eco Thraki*. Viitattu 3.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gratiní** Wikimedia Commonsissa
**Suwałkin piirikunta** (puol. *powiat suwalski*) on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 35 674. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Bakałarzewo, Filipów, Jeleniewo, Przerośl, Raczki, Rutka-Tartak, Suwałki, Szypliszki ja Wiżajny.

Suwałkin väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 48,9 prosenttia oli naispuolisia ja 51,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,8 prosenttia ja eläkeläiset 19,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,5 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 356 lasta. Suwałkin piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 31 128 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat suwalski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 28.8.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Podlasian piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Białystok (hallintokeskus)
* Łomża
* Suwałki

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Augustów
* Białystok
* Bielsk
* Grajewo
* Hajnówka
* Kolno
* Łomża
* Mońki
* Sejny
* Siemiatycze
* Sokółka
* Suwałki
* Wysokie Mazowieckie
* Zambrów

 |

 |
**Katja Piritta Kilpi** (s. 26. huhtikuuta 1974 Virrat) on suomalainen entinen korkeushyppääjä. Kilpi voitti korkeushypyn Suomen mestaruuden ulkoradoilla kolme kertaa. Hänen ennätystuloksensa on vuonna 1990 hypätty 190 cm, jolla hän on jaetulla viidennellä sijalla Suomen kaikkien aikojen tilastossa. Seuratasolla hän edusti Virtain Urheilijoita. Hän saavutti maailmanmestaruushopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1990 Plovdivissa, Bulgariassa tuloksella 188.

Myös Katja Kilven veli Jouko Kilpi on entinen korkeushyppääjä.

Saavutukset
-----------

* Korkeushyppy
	+ Suomen mestari: 1990, 1991, 1992

Lähteet
-------

* Katja Kilpi Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑  Yleisurheilun Suomen parhaat kautta aikojen *apulanta.fi*. Viitattu 6.7.2016.
2. ↑  Hannus, Matti: *Kultaiset kentät: Suomen yleisurheilun vuosisata*. WSOY, 1999. ISBN 951-0-23703-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Christian Rubio Sivodedov** (s. 7. marraskuuta 1997 Sundsvall) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa FC Schalke 04:ää. Pelipaikaltaan Rubio Sivodedov on puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on yksi Ruotsin suurimmista jalkapallolupauksista.

Rubio Sivodedovilla on sukujuuria Kuubassa ja Venäjällä.

Seurajoukkueura
---------------

Rubio Sivodedov on Djurgårdens IF FF:än kasvatti. Hän liittyi seuraan seitsemänvuotiaana vuonna 2004. Kaudella 2014 Rubio Sivodedov nostettiin ykkösjoukkueeseen ja hän teki debyyttinsä Allsvenskanissa. Kauden 2014 aikana hän pelasi yhteensä kuudessa Allsvenskanin ottelussa. Tammikuun 2015 siirtoikkunassa Rubio Sivodedov siirtyi Saksan Bundesliigan FC Schalke 04:ään. Siirtosumma on arviolta Djurgårdenin historian suurin.

Maajoukkueura
-------------

Rubio Sivodedov on edustanut monia Ruotsin nuorten maajoukkueita. Vuodesta 2014 hän on pelannut alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa, jossa otteluita on kertynyt tähän mennessä yksi.

Lähteet
-------

* Christian Rubio Sivodedov Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Frederick "Fred" Exley** (28. maaliskuuta 1929 – 17. kesäkuuta 1992) oli yhdysvaltalainen kirjailija.  Hänen tunnetuin teoksensa on romaani *Luuserin muistiinpanot* (*A Fan's Notes*). Teoksen englanninkielinen nimi tulee havainnosta, joka sai kirjoittajan murtumaan: "minun kohtaloni, osani ja arpani oli loppujen lopuksi hurrata muille." 

*Luuserin muistiinpanot* on kuvaus miehestä, jota vaivaavat alkoholismi, epäonnistumiset ja mielisairaus. Teos perustuu kirjoittajan omaan elämään ja Exleyn elämäkerran kirjoittaja, yhdysvaltalainen Jonathan Yardley on todennut, että teos muutettiin muistelmista romaaniksi, koska kustantaja pelkäsi oikeusjuttua. Teosta leimaakin tunne että kyseinen pieleen menneen elämän kuvaus on vahvasti todenmukainen. Tekijän itsensä lisäksi kirjassa on monia vinksahtaneita hahmoja, kuten herra Blue joka myy alumiinia ja on pakkomielteisesti kiinnostunut cunnilinguksesta sekä lankomies Bumpy, jonka pakkomielteenä on tappaa kissoja.

Viitteet
--------

1. ↑
2. ↑

Lisää aiheesta
--------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Katja Nyberg vuonna 2019.
**Katja Nyberg** (s. 1971) on ruotsalainen poliitikko, puoluekannaltaan ruotsidemokraatti. Hän on toiminut vuodesta 2018 valtiopäiväedustajana Tukholman kunnan vaalipiiristä.

Nyberg on ammatiltaan poliisi. Hänet valittiin Ruotsin valtiopäiville syyskuun 2018 vaaleissa, mitä ennen hän työskenteli Ruotsin keskusrikospoliisissa NOA:ssa (Nationella operativa avdelningen). Nyberg on valtiopäivien oikeusvaliokunnan jäsen.

Nyberg tuli mukaan ruotsidemokraattien toimintaan vuonna 2014, keskeisenä syynä puolueen maahanmuuttopoliittiset linjaukset. Hänet valittiin vuonna 2017 kaksivuotiskaudeksi puolueen Tukholman paikallisyhdistyksen hallitukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Katja Nyberg (SD) *riksdagen.se*. Viitattu 15.10.2018. (ruotsiksi)
2. ↑  Sverigedemokraterna har en lång väg kvar *nwt.se*.  1.3.2018.  Arkistoitu 16.10.2018. Viitattu 15.10.2018. (ruotsiksi)
3. ↑  Tio politiker – tre frågor *Polistidningen*.  11.4.2018. Viitattu 15.10.2018. (ruotsiksi)
4. ↑  Distriktsstyrelsen 2017-2018 *stockholmsstad.sd.se*.  Arkistoitu 16.10.2018. Viitattu 15.10.2018. (ruotsiksi)
**Kaarle (Kaarlo) Karikko** (10. joulukuuta 1842 Petäjävesi – 4. toukokuuta 1916 Keuruu) oli suomalainen kirjailija, joka käytti nimimerkkiä *Kario*.

Elämä
-----

Petäjäveden Karikon Autiossa syntynyt Kaarle Karikko asui suurimman osan elämästään Keuruulla jossa hän toimi muun muassa itseoppineena asianajajana. Karikko oli kansankirjailija ja hän kirjoitti runoja, novelleja ja näytelmiä. Karikon tekstejä (paikallisuutisia, artikkeleita ja runoja) julkaistiin useissa lehdissä kuten *Suometar*, *Uusi Suometar*, *Keski-Suomi*, *Aamulehti* ja *Pohjalainen*. Hänen runojaan ja näytelmiään esitettiin myös Keuruulla eri juhlatilaisuuksissa.

Karikon keuruulaisista isovihan aikaan eläneistä Herpmanin veljeksistä vuonna 1888 kirjoittama historiallinen romaani *Urhot* koki erikoisen kohtalon. Se oli läpäissyt painoasian ylihallituksen sensuurin, mutta Suomen kenraalikuvernöörin Fjodor Heidenin mielestä kirja oli venäläisvastainen ja hänen vaatimuksestaan ylihallitus otti teoksen uudelleen tutkittavaksi. Vaikka siitä ei löytynytkään huomautettavaa ylihallitus päätti ostaa kaikki kirjasta vielä myynnissä olleet kappaleet ja kieltää sen uusintapainokset.

Perhe
-----

Karikko oli naimisissa vuodesta 1895 modisti ja kangaskauppias Edla Amanda Pukkilan (1871–1940) kanssa. Heidän poikiaan olivat Suomen sisällissodassa valkoisten puolella kaatunut ylioppilas Niilo Karikko (1897–1918) ja Turun urheilutoimenjohtaja, yleisurheiluvalmentaja Paavo Karikko (1903–1978). Kaarle Karikon veli oli laulaja ja näyttelijä Niilo Karikko (1844–1875).

Teoksia
-------

* *Onnelan Onni: alkuperäinen kertoelma*, ilmestyi jatkokertomuksena *Tampereen Sanomat*-lehdessä 1884
* *Wäsyneen haudalla* : alkuperäinen nowelli, kirjoitti Kario. Hagelberg, Tampere 1887, 4. painos 1897, uudet painokset Pohjan tähti, Fitchburg, Massachusetts 1902, A. Maunula, Almena, Wisconsin 1924
* *Urhot. Historiallinen novelli "Ison vihan" ajoilta*. Hagelberg, Tampere 1888
* *Lakiasia* : näytelmä kolmessa näytöksessä, kirjoitti Kario. Seuranäytelmiä n:o 137. Karisto 1911

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat-tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Herpmanin veljekset - sissisotaa isonvihan aikaan.[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Kuva Karikon hautakivestä Keuruun hautausmaalla (Keuruun Kisailijat 100 vuotta-sivusto)
2. 1 2  Kaarlo Karkon arkiston esittelytiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Karikon suku[vanhentunut linkki]
4. ↑  Paavo Karikko 1903-1978, Keuruun Kisailijoiden kunniajäsen : Murtomäen suku (Keuruun Kisailijat 100 vuotta 1914–2014 sivusto)

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Kaarle Karikko*** 

* Vapaasti ladattavia Kaarle Karikon (Kario) e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
* Kuvia Kaarlo Karikosta (Keuruun Kisailijat 100 vuotta -sivusto)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Apóstoloi** (kreik. Απόστολοι; transl. myös *Apóstoli*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Minóa Pediádan kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 322 (vuonna 2011).

Apóstoloin kylää.
Apóstoloin kylä, suomeksi "Apostolit", sijaitsee noin 28 kilometriä kaakkoon Iraklionista. Se muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Αποστόλων, *Topikí Koinótita Apostólon*). Kylä jakautuu kahteen osaan, jotka ovat yläkylä (*Páno Chorió*, Πάνω Χωριό) eli *Kamári* (Καμάρι) ja alakylä (*Káto Chorió*, Κάτω Χωριό) eli *Ágioi Apóstoloi* (Άγιοι Αποστόλοι).

Kylän kirkkoihin lukeutuvat kaksilaivainen Neitsyt Marian (*Panagía*) ja Arkkienkeli Mikaelin (*Michaíl Archángelos*) kirkko yläkylässä ja bysanttilaisaikainen Pyhän Georgioksen (*Ágios Geórgios*) kirkko alakylässä.

Aiemmin kylä kuului Kastéllin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Minóa Pediádan kunnan Kastéllin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Απόστολοι *Discover Minoa Pediadas*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apóstoloi** Wikimedia Commonsissa
**Elgin, Joliet and Eastern Railway** (AAR-lyhenne: EJE) on yhdysvaltalainen *Class II* -luokan rautatie joka toimii Illinoisin ja Indianan osavaltioiden 
alueella. 

Loppuvuodesta 2007 Canadian National ilmoitti aikeistaan ostaa valtaosan yhtiön rataverkosta ja toiminnoista, kauppa odottaa vielä Surface Transportation Boardin hyväksyntää.

Rataverkko
----------

175 mailin mittainen rautatie kulkee Chicagon esikaupunkialueen reunamilla kulkien Garystä, Chicagon eteläpuolelta Michiganjärven rannalta Jolietin ja Elginin kautta Waukeganiin Chicagon pohjoispuolelle jälleen Michiganjärven rantaan, muodostaen puoliympyrän. Radalta on siis yhteydet kaikkiin Chicagosta lähteviin eri yhtiöiden pääratoihin, joita kautta se lähettää ja vastaanottaa liikennettä. Yhteyksiä on myös mm. Indiana Harbor Belt, Belt Railway of Chicago, ja Chicago Rail Link -terminaalirautatieyhtiöihin. Radalla on myös monia sivuratoja ja raiteita. Suurin ja vilkkain ratapiha on Kirk Yard, 58 raiteen järjestelyratapiha Garyssa, joka käsittelee päivittäin yli 1000 vaunua. Myös Jolietissa on suuri noin 60 raiteen ratapiha, mutta sitä käytetään nykyään lähinnä ylimääräisten tavaravaunujen varastointiin ja se käsitteleekin vain noin 100 vaunua päivässä.

Liikennöinti
------------

Radan varrella on paljon raskasta teollisuutta, mm. lukuisia terästehtaita, kemianteollisuutta, öljynjalostamoja, voimaloita, logistiikkakeskuksia ja konepajoja. Ehkäpä merkittävin asiakas on US Steelin massiivinen terästehdas Garyssa.

EJE hoitaa myös US Steel:in tehtaiden sisäiset vaihtotyöt, tehtailla operoi vuorokauden aikana noin 40 vaihtotyövuoroa.

Kalusto
-------

Kaksi EJ&E SD38-veturia
* 21 kpl EMD SW1200 -vetureita, numerot 300–307, 310–314, 316 ja 318–324
* 3 kpl EMD SW1001 -vetureita, numerot 444–446
* 1 EMD NW2 -veturi, numero 450
* 1 EMD SW1000 -veturi, numero 459
* 1 EMD SW1500 -veturi, numero 460
* 2 kpl EMD SD18 -vetureita, numerot 615, 616, 851 ja 852
* 2 kpl EMD SD38 -vetureita, numerot 650 ja 654
* 20 kpl EMD SD38-3 -vetureita, numerot 656–675
* 1 EMD GP38-2 -veturi, numero 703
* 3 kpl SD9M-vetureita, numerot 804, 814 ja 815
* 4 kpl SD18M-vetureita, numerot 809, 811, 813 ja 818
* 4 kpl SD40-3-vetureita, numerot 6056, 6515, 6518 ja 6519. Vuokralla Helm Leasing-yhtiöltä.
* 1 radio-ohjauslaitevaunu CC1, joka liitetään vaihtotyöveturin yhteyteen, jotta siitä saadaan kauko-ohjattava.
* 4 ratamoottorivaunua T1, T2, T7 ja T8, joita käytetään vaihtotyöveturien yhteydessä lisäämään vetovoimaa.

Sekä noin 5000 omaa tavaravaunua, lähinnä teräskelavaunuja.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
* Epävirallinen sivusto
**Ferro** oli Oy Wärtsilä Ab:n Taalintehtaan tuotantolaitoksen hinaajien nimi. Ensimmäinen tämän niminen alus luovutettiin sotakorvauksena Neuvostoliittoon vuonna 1945, jälkimmäinen palveli Wärtsilää vuosina 1949-75, ja kuului sen jälkeen Saaristomeren Hinaus oy:n, Paratugin ja Alfons Håkansin laivastoon 1990-luvulle asti. *lähde?*

Valmistus
---------

**Jälkimmäinen Ferro** eli **Miinanraivaaja DR-14** oli alun perin Yhdysvalloissa Normandian maihinnousua varten rakennettu ST-luokan hinaaja *ST-339*. Tyyppi oli niin merikelpoinen, että lisäpolttoainesäiliöin varustettuna se voitiin ajaa omin konein Yhdysvalloista Englantiin. Kuitenkin aluksia upposi monta tässä siirrossa. *lähde?*

Alus rakennettiin United Boat Servicen telakalla City Islandilla Bronxissa New Yorkissa. Aluksen tilaaja oli Yhdysvaltain maavoimat (Army transportation corps). ST-339 osallistui Normandian maihinnousuun liittyvään keinotekoisen sataman kokoamisoperaatioon. *lähde?*

Palvelus
--------

Kansanhuoltoministeriö osti 12. kesäkuuta 1946 Yhdysvaltain asevoimien selvittelyelimeltä kahdeksantoista ST-luokan hinaajaa sodanjälkeiseen miinanraivaukseen. Suomen merivoimat vuokrasi aluksen 25. syyskuuta 1946 ja se liitettiin raivauslaivastoon 1947. Raivauksen päätyttyä alus palautettiin 5. lokakuuta 1948 ja se myytiin Wärtsilälle seuraavana vuonna. *lähde?*

Ferron kotisatama vaihtui Taalintehtaalta Turkuun vuonna 1964. Vuosina 1975-87 aluksen omistivat vuorollaan Jouko Tuomarmäen yritykset Saaristomeren Hinaus oy ja Paratug oy. Viimeiset vuotensa Ferro oli osa Alfons Håkansin hinaajalaivastoa. Alus romutettiin vuosituhannen vaihteessa. *lähde?*
**Neliliitto** oli Britannian, Itävallan, Venäjän ja Preussin Napoleonin sotien jälkeen vuonna 1815 solmima liitto. Neliliitto syntyi jo vuonna 1813 sotilasliittona, jonka päämääränä oli Napoleonin kukistaminen. Tavoitteen saavuttamisen jälkeen liitto uudistettiin 20. marraskuuta 1815 allekirjoitetulla sopimuksella. Sen tarkoituksena oli estää Ranskan revanssipyrkimykset ja taata Wienin kongressissa päätettyjen rauhanjärjestelyiden pysyvyys.[1]

Sopimusta ehdotti lokakuussa 1815 Britannian ulkoministeri Robert Castlereagh, joka halusi säilyttää yhteisen rintaman Ranskaa vastaan, mutta vastusti Venäjän, Itävallan ja Preussin edellisessä kuussa allekirjoittamaa Pyhää allianssia. Vaikka neliliitto oli muodollisesti suunnattu Ranskaa vastaan, Castlereagh halusi sen avulla yhtä lailla estää Venäjän valtapyrkimykset saattamalla Venäjä muiden suurvaltojen valvontaan. Venäjän keisari Aleksanteri I olisi halunnut sisällyttää sopimukseen myös mahdollisuuden valvoa toisten valtioiden sisäisiä asioita ja tarvittaessa puuttua niihin vallankumousten estämiseksi. Nämä ehdotukset eivät kuitenkaan saaneet tukea muilta sopimusosapuolilta ja varsinkin Britannia halusi rajoittaa oikeutta puuttua muiden maiden sisäisiin asioihin sotilaallisilla interventioilla. Britannia hyväksyi kuitenkin Aleksanterin toisen ehdotuksen, jonka mukaan sopimusvaltojen tulisi järjestää säännöllisin väliajoin yhteisiä konferensseja.[2]

Sopimuksessa varauduttiin tilanteeseen, jossa Ranska uhkaisi uudelleen sodalla ja yhdenmukaiset toimet olisivat tarpeen rauhan säilyttämiseksi.[2] Osapuolet sitoutuivat Ranskan mahdollisen hyökkäyksen alkaessa lähettämään kukin 60 000 miestä sen torjumiseksi. Sopimuksen mukaan kyseiset maat lupautuivat myös järjestämään säännöllisin väliajoin Euroopan ongelmia käsitteleviä kansainvälisiä konferensseja, jotta maanosan kehitys saataisiin pysymään vuonna 1815 sovittujen ehtojen mukaisilla urilla.[1] Tämän mukaisesti järjestettiin seuraavina vuosina konferenssit Aachenissa (1818), Troppaussa (1820), Laibachissa (1821) ja Veronassa (1822).[2] Aachenin konferenssissa Ranska hyväksyttiin jäseneksi tuleviin neuvotteluihin, minkä myötä neliliitto muuttui viisiliitoksi.[1]

Alkuperäinen neliliittosopimus uusittiin salaisesti 1. marraskuuta 1818, mutta uutta yhteisrintamaa Ranskaa vastaan ei koskaan tarvittu.[1] Koska Pyhän allianssin maat halusivat käyttää kansainvälisiä konferensseja vastavallankumouksellisten interventioiden oikeuttamiseen, Britannia irtautui 1820-luvulla neliliiton yhteistyöstä.[2][1] Liitto lakkasi tämän jälkeen vähitellen käytännössä toimimasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Quadruple Alliance (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 14.6.2013.
2. 1 2 3 4  Hovi, Kalervo: *Wienin kongressista ensimmäiseen maailmansotaan*, s. 656–660. Teoksessa *Maailmanhistorian pikkujättiläinen*, WSOY 1988.
**Chordáki** (kreik. Χωρδάκι, kath.kreik. Χωρδάκιον, *Chordákion*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chanián kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 259 (vuonna 2011).

Gouvernéton luostari (*Moní Kyrías ton Angélon Gouvernétou*).
Chordákin kylä sijaitsee Akrotírin niemimaalla Sklóka-vuoren juurella noin 19 kilometriä itäkoilliseen Chanián kaupungista. Se on rakennettu noin 230 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. 1800-luvulla kylän nimimuotona esiintyy *Choridáki* (Χωριδάκι). Chordáki muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Χωρδακίου, *Topikí Koinótita Chordakíou*), johon kuuluvat varsinaisen Chordákin kylän lisäksi Akrópolin kylä sekä Gouvernéton luostari (*Moní Kyrías ton Angélon Gouvernétou*). Koko yhdyskunnan väkiluku on 266.

Aiemmin kylä kuului Akrotírin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chanián kunnan Akrotírin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Χωρδάκι *Χανιώτικα νέα*. Viitattu 1.9.2021.