recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **Taidegrafiikka** 
 |
| **Monotypia** |
| **Kohopaino**
Puupiirros
Linoleikkaus |
| **Syväpaino**
Kuivaneula
Etsaus 
Akvatinta 
Mezzotinto 
Carborundum |
| **Laakapaino**
Litografia 
Serigrafia  |
| **Vedosmerkinnät**
**Passepartout**
**Suomalaiset taidegraafikot**
n • k • m |

**Mezzotinto** (ital. *mezzo* puoli ja *tinto* väri) on taidegrafiikan syväpainomenetelmä. Mezzotintoksi kutsutaan myös tällä menetelmällä tehtyä teosta. Mezzotinton jälki on sävykäs ja samettinen, eikä siinä erotu erillisiä viivoja.

Mezzotinton keksi noin vuonna 1640 saksalainen sotilas ja amatööritaiteilija Ludwig von Siegen. Menetelmä levisi nopeasti Alankomaihin ja Englantiin, jossa sitä kehitettiin edelleen ja otettiin käyttöön myös värit. Englannissa mezzotintoa käytettiin erityisesti 1700-luvulla muotokuvien jäljentämiseen. Mezzotintotekniikan käyttö väheni jyrkästi ja käytännössä loppui kopiointimenetelmänä, kun valokuvaus kehittyi 1800-luvun loppupuolella, mutta edelleen sitä käytetään taidegrafiikassa.

Mezzotintossa metallilaatta (yleensä kuparia) karhennetaan rouhinraudalla tasaisen rakeiseksi, jolloin siihen jää vieri viereen pieniä syvennyksiä ja niiden reunoille koholla olevia kierteitä. Vaikutelma muistuttaa hiekkapaperin pintaa. Kuva tehdään kalvimella, joka poistaa rouhittaessa kierteet halutussa määrin. Näin saadaan aikaan sävyeroja. Karhea kierteinen pinta tuottaa syvän mustat sävyt, mutta mitä hiotumpi pinta on, sen vaaleampia sävyjä vedostuksessa syntyy. Huippuvalot saadaan aikaan kiillotusraudalla ja viimeistely kaivertimella, neulalla tai syövyttämällä. Laatta vedostetaan kuparipainopuristimella. Hyvälaatuisten vedosten määrä jää mezzotintossa melko pieneksi.

Galleria
--------

* Ludwig von Siegen: Amalie Elisabeth von Hanau-Münzenberg, 1643. Ensimmäinen tunnettu mezzotinto.Ludwig von Siegen: Amalie Elisabeth von Hanau-Münzenberg, 1643. Ensimmäinen tunnettu mezzotinto.
* Oliivi, värimezzotinto, n. 1741.Oliivi, värimezzotinto, n. 1741.
* Thomas Frye: Englannin kuningatar Charlotte, 1762Thomas Frye: Englannin kuningatar Charlotte, 1762
* William Ward Richard Morton Payerin mukaan: Lapset heittävät lumipalloja, 1785.William Ward Richard Morton Payerin mukaan: Lapset heittävät lumipalloja, 1785.
* William Sartain: Edgar Allan Poen muotokuva, 1896William Sartain: Edgar Allan Poen muotokuva, 1896

Lähteet
-------

* Kämäräinen, Aki et al. (toim.): Suomen ja maailman taide - Hakemisto, Sanasto. WSOY, 1986. ISBN 951-0-10729-8

### Viitteet

1. 1 2 3  Taidehistoria:mezzotinto *Tieteen termipankki*. Viitattu 17.3.2021.
2. 1 2 3  Kämäräinen et al. 1986, s. 117
Ad Simonis (1971)
**Adrianus Johannes Simonis** (26. marraskuuta 1931 Lisse – 2. syyskuuta 2020) oli alankomaalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista. Hän syntyi perheen yhdestätoista lapsesta vanhimpana. Hänen isänsä oli hammaslääkäri.

Simonis opiskeli Hageveldissä, Warmondissa ja Roomassa. Hänet vihki papiksi Rotterdamin hiippakuntaan Martien Antoon Jansen 15. kesäkuuta 1957. Hänet nimitettiin Rotterdamin piispaksi 29. joulukuuta 1970, ja hänet konsekroi 20. maaliskuuta 1971 Bernard Jan Alfrink, jota avustivat Pieter Jan Antoon Moors ja Johannes Willem Maria Bluijssen.

27. kesäkuuta 1983 Simonis sai nimityksen Utrechtin koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja saman vuoden joulukuun 3. päivänä hänestä tuli sen arkkipiispa. Hänet ylennettiin kardinaaliksi 25. toukokuuta 1985, jolloin hän sai nimityksen San Clementen kardinaalipapiksi. Hän osallistui vuoden 2005 konklaaviin, mutta yläikärajan takia ei voinut äänestää vuoden 2013 konklaavissa. Hän toimi Utrechtin arkkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 14. huhtikuuta 2007.

Rotterdamin piispana toimiessaan Ronald Philippe Bär ilmiantoi Simonikselle alaikäisiä hyväksikäyttäneen papin. Simonis järjesti papille siirron uusiin tehtäviin, ja tämä jatkoi hyväksikäyttöä. Simonis on puolustanut aiempaa toimintaansa tunnetun psykologin miehestä antamalla lausunnolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Kardinaal Simonis (88) overleden (hollanniksi)
2. 1 2  The Cardinals of the Holy Roman Church: SIMONIS, Adrianus Johannes (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Adrianus Johannes Cardinal Simonis
4. ↑  Radio Netherlands Worldwide: Dutch Cardinal protected paedophile priest (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adrianus Johannes Simonis** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Adriano Fabiano Rossato** (s. 27. elokuuta 1977 Vila Velha, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa brasilialaista Comercialia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Ura
---

Heinäkuussa 2004 Rossato siirtyi Portugalin suurseura Portoon, jossa hän ei kuitenkaan pelannut yhtään virallista ottelua. Myöhemmin samana vuonna hän siirtyi espanjalaiseen Real Sociedadiin. Ensimmäisen maalinsa hän teki jo kauden toisessa ottelussa Sevillaa vastaan.

Kaudeksi 2005–2006 Rossato palasi Portugaliin, kun hänet lainattiin vuoden sopimuksella Sporting Bragaan. Palattuaan vuoden jälkeen takaisin Real Sociedadiin ja hän aloitti kauden joukkueen mukana, mutta tammikuussa 2007 hänet lainattiin jälleen tällä kertaa União Leiriaan.

Vuonna 2007 Rossato siirtyi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Málagaan. Kauden 2007–2008 päätteeksi Málaga palasi takaisin pääsarjaan kahden vuoden tauon jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Nuno Valente stays on UEFA. Viitattu 19.4.2009.  (espanjaksi)
2. ↑  Braga right for Rossato UEFA. Viitattu 19.4.2009.  (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili[vanhentunut linkki] zerozero.com (englanniksi)
* Tilastot elmundo.es (espanjaksi)
**Komm, süsser Tod** (televisioesityksessä: *Tule suloinen kuolema*) on Wolfgang Murnbergerin ohjaama itävaltalainen rikoselokuva vuodelta 2000. Elokuvan lajityyppi on musta huumori. Se perustuu Wolf Haasin saman nimiseen romaaniin. Se kuuluu Brenner-dekkareihin, joissa kerrotaan entisen poliisin ja nykyisen tohelon yksityisetsivän Simon Brennerin kurjasta elämästä. Halki Itävallan kulkiessaan hän törmää vaikeisiin rikostapauksiin. 

Brenneriä esittää Itävallan maineikkaimpiin koomikoihin kuuluva Josef Hader. *Komm, süßer Todin* tuottivat DOR Film, Itävallan filmi-instituutti ja Itävallan yleisradioyhtiö ORF. 

Elokuva on saanut Romy-palkinnon vuoden 2001 menestyneimpänä elokuvana.

Juoni
-----

Entinen poliisi, epäonninen yksityisetsivä Simon Brenner on ryhtynyt ensihoitajaksi saatuaan potkut poliisista maattuaan esimiehensä vaimon kanssa. Hän haluaa pysytellä erossa vaikeuksista ja pitää työnsä, mutta joutuu kahden kilpailevan sairaankuljetusyhtiön väliseen sotaan. 

Brenner päätyy taas poliisityöhön, kun tunnettu sairaanhoitaja joutuu sairaalassa kaksoismurhan uhriksi. Uupunut Brenner ei jaksa välittää, mutta hänen nuorempi idealistinen työtoverinsa Berti ryhtyy innokkaana tutkimaan. Pian tapahtuu toinen murha, ja tällä kertaa uhri on heidän työtoverinsa. 

Brenner ymmärtää vihdoin, että hänen on ryhdyttävä ratkomaan tapausta päästäkseen palaamaan rauhalliseen elämäänsä. Hitaasti mutta sisukkaasti hän puurtaa ja paljastaa ruman totuuden joutuessaan kohtaamaan kilpailevien ambulanssiyhtiöiden katkeran sodan totuuden.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Josef Hader  | … |  Simon Brenner
  |
|  Simon Schwarz  | … |  Berti
  |
|  Barbara Rudnik  | … |  Klara
  |
|  Michael Schönborn  | … |  Junior
  |
|  Bernd Michael Lade  | … |  Gross, "Piefke"
  |
|  Nina Proll  | … |  Angelika Lanz
  |
|  Karl Markovics  | … |  Jäger
  |
|  Reinhard Nowak  | … |  Hansi Munz 
  |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Komm, süßer Tod (film)
**Suomen kantelemuseo** sijaitsee Palokan pelimannitalossa Jyväskylässä, jossa se aloitti toimintansa vuonna 2009. Museossa on esillä soittimia ja tietoa koko kanteleen levinneisyysalueelta, mutta museon painopiste on kuitenkin Keski-Suomen kanteleperinteellä. Museon on perustanut soitintutkija Kari Dahlblom (1955–2017). Museo aloitti 40 kanteleen kokoelmalla, ja vuonna 2021 siellä oli soittimia noin 160. 

Kantelemuseon harvinaisuuksia ovat muun muassa mestaripelimanni Arvi Pokelan kantele, jonka on rakentanut saarijärveläinen Juho Tamminen ja Tuure Peltosen rakentama kaksoiskantele Uuraisilta sekä Haapaveden Pasi Jääskeläisen kantele.

Palokan Pelimannitalon omistaa Jyväskylän seudun Kansanmusiikkiyhdistys.

Lähteet
-------

1. ↑  Kujala, Päivi: Kantelemuseon perustaja Kari Dahlblom on kuollut.  *Keskisuomalainen*, 26.7.2017, s. 33.
2. ↑  Sari Toivakka: Jyväskylässä sijaitseva Suomen Kantelemuseo sai uuden vetäjän Maria Ojanperästä – Museon viihtyisyyttä ja saavutettavuutta parannetaan ensin *Keskisuomalainen*.  21.4.2021. Viitattu 24.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen kantelemuseo Kantele.netissä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Suomen kantelemuseo (Q11895035)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | soitinmuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Jyväskylä |
|  |
| katuosoite | Saarijärventie 71, 40270 Jyväskylä |
|  |
| koordinaatit | 62°17′31″N 25°43′02″E﻿ / ﻿62.291879°N 25.717092°E﻿ / 62.291879; 25.717092 |
|  |
|  |

 |
Meymand.
Museo Meymandissa.
**Meymand** ( pers. ‏ميمند‎, kirjoitetaan myös **Maymand,** **Meimand** ja **Maimand)***lähde?* on kylä Meymandin maalaiskunnassa, Shahr-e Babakissa, Kermānin provinssissa Iranissa. Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan väestön määrä oli 673 ihmistä, perheitä oli 181.*lähde?*

Historia
--------

Meymand on hyvin vanha kylä, joka sijaitsee lähellä Shahr-e Babakin kaupunkia Kermanin maakunnassa Iranissa. Meymandin uskotaan olevan ensisijainen ihmisten asuinpaikka Iranin tasangolla 12 000 vuotta sitten. Monet asukkaat asuvat käsin kaivetuissa taloissa kivien keskellä, joista osissa on asuttu 3000 vuoden ajan. 

Näiden rakenteiden alkuperän osalta on ehdotettu kahta teoriaa:  Ensimmäisen teorian mukaan kylä on rakennettu Aryanin heimon ryhmän joukosta noin 800–700 vuotta eaa. On mahdollista, että Meymandin kalliorakenteet rakennettiin uskonnollisiin tarkoituksiin. Mithrasin palvojat uskovat, että aurinko on voittamaton, ja tämä ohjasi heitä pitämään vuoret pyhinä. Toisen teorian mukaan kylä juontaa juurensa toiseen tai kolmanteen vuosisataan. Arsacid-aikakauden aikana eteläisen Kermanin eri heimot muuttivat eri suuntiin. Nämä heimot löysivät sopivat asuinpaikat ja asettuivat rakentamaan koteja itselleen. 

Meymandin elinolosuhteet ovat ankaria maaperän kuivuuden ja kesän korkeiden ja talven kylmien lämpötilojen vuoksi. Paikallinen kieli sisältää monia sanoja muinaisista Sassanidin ja Pahlavin kielistä.

Vuonna 2005 Meymandille myönnettiin UNESCO-Kreikka Melina Mercourin kansainvälinen palkinto kulttuurimaisemien turvaamisesta ja hoidosta (noin 20 000 dollaria). 

4. heinäkuuta 2015 kylä lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon .

Lähteet
-------

1. ↑  Siamak Hashemi, 2013, sivilisaation suuruus maaperän syvyydessä (Katsaus Iranin maanalaisiin rakenteisiin - Past to Present), Shadrang Printing and Publishing Co. Teheran.
2. ↑  **میمند**
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Meymand** Wikimedia Commonsissa
**Mezen** (ven. Мезе́нь, komiksi Мозын, *Mozyn*) on Vienanmereen laskeva joki Komin tasavallassa ja Arkangelin alueella Venäjällä. Sen pituus on 966 kilometriä, valuma-alueen laajuus 78 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 886 kuutiometriä sekunnissa. Joki on jäässä lokakuusta toukokuun alkuun, keväällä esiintyy jääpatoja. Kevättulva osuu touko-kesäkuulle.
Mezen saa alkunsa Timanin selänteen länsiosan soista. Se virtaa ensin etelään, kääntyy sitten pohjoiseen ja lopulta luoteeseen. Joki laskee Vienanmeren Mezeninlahteen Kaninin niemimaan länsipuolella.

Virtaus on suurimmillaan touko-kesäkuussa. Mezen on liikennöintikelpoinen 201 kilometrin matkalla Vaškan suuhun (toisen lähteen mukaan 371 km), keväisin 681 kilometrin (650 km) matkalla Makar-Ibiin saakka. Joen suussa harjoitetaan kalastusta. Tärkeimmät sivujoet ovat Mezenskaja Pižma, Peza, Sula ja Vaška. Joen alajuoksu on 64-90 kilometrin etäisyydelle merenpinnan vuorovesivaihtelun piirissä. Vuorovesivaihtelu on kaikista Venäjän joista metrimääräisesti suurinta; vedenkorkeus voi muuttua jopa 7–12 metriä.

Joen varrella sijaitsevat Koslanin ja Lešukonskojen piirikeskukset. Noin 40 km joen suulta oikealla rannalla on Mezenin kaupunki ja piirikeskus, ja vasemmalla tästä vähän alavirtaan Kamenkan kaupunkimainen taajama.

Lähteet
-------

1. ↑  L.M. Beznosikova, Je.A. Aibabina, R.I. Kosnyreva: *Komi-russki slovar = Komi-rotš kyvtšukör*, s. 794. Syktyvkar: Komi knižnoje izdatelstvo, 2000. ISBN 5-7555-0679-5.
2. 1 2 3  Mezen (Suuren neuvostotietosanakirjan eli Bolšaja sovetskaja entsiklopedijan (BSE), tom 15 (1974), artikkelin (sivu 631) verkkoversio)  1969—1978. dic.academic.ru. Viitattu 8.1.2014. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Мезень (река), Mezenjoki *Suuressa neuvostosanakirjassa*.  3. laitos, 1969–1978. Viitattu 1.5.2023. (venäjäksi)
4. 1 2 3  Mezen (viitatut teokset vuosilta 2001 ja 2006) *Geografitšeskaja entsiklopedija- kokoelmaverkkotietosanakirjan artikkelien nettiversio*. Viitattu 8.1.2014. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Brittain et al, 2009: Arctic rivers, Chapter 9. See section 9.8: The Mezen river (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (notendur.hi.is)
**Adrianna Sułek** (s. 3. huhtikuuta 1999) on puolalainen yleisurheilun moniottelija. Hän on arvokisamitalisti sekä ulko- että sisäradoilta.

Sułek saavutti seitsenottelussa alle 20-vuotiaiden MM-pronssia 2018 ja voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2021. Yleisessä sarjassa hän sijoittui vuonna 2021 sisäratojen EM-kilpailuissa viisiottelussa yhdeksänneksi ja Tokion olympialaisissa seitsenottelussa 16:nneksi. Vuonna 2022 hän saavutti hopeaa sisäratojen MM-kilpailujen viisiottelussa 4 851 pisteellä ja ulkoratojen EM-kilpailujen seitsenottelussa 6 532 pisteellä. Niiden välissä hän sijoittui ulkoratojen MM-kilpailuissa seitsenottelussa neljänneksi Puolan-ennätyksellä 6 672 pistettä. Vuonna 2023 hän saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa viisiottelussa hopeaa Puolan-ennätyksellä 5 014 pistettä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adrianna Sułek Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Soccer Club KuopioFutis -98** (**SC KuFu-98**) oli kuopiolainen jalkapalloseura. Sen kotikenttä on Kuopion keskuskenttä.

SC KuFu-98 perustettiin vuonna 1998. Se aloitti pelit Nelosesta, josta se nousi yhden kauden jälkeen Kolmoseen, joka on sittemmin vakiintunut sen sarjatasoksi. Kaudella 2003 joukkue vieraili Kakkosessa ja kaudeksi 2014 joukkue nousi jälleen tälle sarjatasolle.

Tunnettuja seuran entisiä pelaajia ovat Yrjö Happonen, Atik Ismail, Pele Koljonen, Janne Savolainen ja Freddy Adu.

SC KuFu-98 toimi vuoteen 2021 Kuopion Palloseuran reservijoukkueena. Joulukuussa 2021 ilmoitettiin, että KuFun sarjapaikat siirretään KuPS Akatemialle vuodesta 2022 alkaen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Seura SC KuFu-98.  Arkistoitu 10.12.2014. Viitattu 11.8.2009.
2. ↑  Finland – Divisional Movements RSSSF. Viitattu 11.8.2009. (englanniksi)
3. ↑  KuPS Aka­te­mia ot­taa Ku­Fu-98:n sar­ja­pai­kat

Kakkosen joukkueet kaudella 2023

|  |  |
| --- | --- |
| Lohko A | 
* Atlantis FC Akatemia
* FC Futura
* FC Kiffen
* Jippo
* Klubi 04
* NJS
* PEPO
* PK-35
* PKKU
* PPJ
* Reipas
* TiPS

 |
| Lohko B | 
* Atlantis FC
* EPS
* FC Honka/Akatemia
* FC Jazz
* GrIFK
* HJS
* Ilves-Kissat
* Ilves/2
* KaaPo
* Pallo-Iirot
* PIF
* SexyPöxyt
* TamU

 |
| Lohko C | 
* FCV
* GBK
* Hercules
* JBK
* Kuopion Elo
* KuPS Akatemia
* Närpes Kraft
* OLS
* OTP
* RoPS
* TP-47
* VIFK

 |
**Ména** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Kolondiéban piirissä Malissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Kolondiébasta koilliseen. Kunnassa on 6 200 ja kylässä 600 asukasta.

Ménan kunta rajoittuu etelässä Kolondiéban, pohjoisessa Bougounin piirin Koumantoun ja koillisessa Sikasson piirin Niènan kuntiin. Se on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Seudulla virtaa Bagoén sivujoki Koba.

Kuntaan kuuluu 13 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on fulbeja ja senufoja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, maapähkinä ja puuvilla. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Ménassa ja Kaarassa pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 25.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.2.2018.
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Ména 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  2005. Viitattu 25.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Pyeongchangin olympiastadion** oli väliaikainen stadion Pyeongchangissa Gangwonin maakunnassa Etelä-Koreassa.

Stadion oli vuoden 2018 talviolympialaisten ja -paralympialaisten päänäyttämö, jolla järjestettiin kisojen avajais- ja päättäjäisseremoniat. Sen yleisökapasiteetti oli 35 000. Stadionin rakentaminen maksoi yli 80 miljoonaa euroa. Talviparalympialaisten jälkeen stadion purettiin.

Historia
--------

Alkuperäisessä suunnitelmassa avajais- ja päättäjäisseremoniat oli tarkoitus järjestää Alpensia Ski Jumping Centressä. Vuoden 2012 heinäkuussa ilmoitettiin, että tapahtumasuunnitelmaan oli tehty muutoksia ja seremoniat siirrettäisiin Daegwallyeong-myeonin kuntaan. Siirtämisen syinä olivat mahdolliset häiriöt seremonioiden valmistelussa mäkihyppyharjoitusten takia sekä katsojien sääolojen parantamiseksi.

Yhden vuoden ja kymmenen kuukautta kestänyt stadionin rakentaminen saatiin päätökseen 30. syyskuuta 2017. Stadionia käytettiin *2017 Dream Concert in PyeongChang* -konserttipaikkana. Vuonna 2018 olympiastadionilla järjestettiin talviolympialaisten ja -paralympialaisten avajais- ja päättäjäisseremoniat. Stadion suljettiin 21. maaliskuuta 2018 ja purettiin.

Galleria
--------

* Olympiastadion talviolympialaisten avajaisissa.Olympiastadion talviolympialaisten avajaisissa.
* Olympiastadion talviparalympialaisten avajaisissa.Olympiastadion talviparalympialaisten avajaisissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Onko tässä mitään järkeä! Pyeongchangin olympiastadion maksoi yli 80 miljoonaa euroa – puretaan heti kisojen jälkeen *is.fi*. Viitattu 10.2.2018.
2. ↑  Pyeongchang 2018 move venue for Opening and Closing Ceremonies Inside the Games. Viitattu 24.9.2018. (englanniksi)
3. ↑  PyeongChang stadium ready for Games korea.net. Viitattu 24.9.2018. (englanniksi)
4. ↑  Post-Olympics Pyeongchang Is Practically a Ghost Town citylab.com. Viitattu 24.9.2018. (englanniksi)
Serhi Haidai.
**Serhi Volodymyrovytš Haidai** (ukr. Сергій Володимирович Гайдай; s. 6. marraskuuta 1975) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi Luhanskin alueen päämiehenä vuosina 2019–2023.

Haidai syntyi Sjevjerodonetskissa. Vuosina 2000–2015 hän toimi johtotehtävissä kiovalaisissa yrityksissä. Vuosina 2008–2010 hän toimi Kiovan kaupunginvaltuutettu Oleksi Rjeznikin avustajana. Vuonna 2014 hän valmistui H’melnytskyin taloustieteellisestä yliopistosta ja vuonna 2019 Ukrainan julkishallintoakatemiasta. Vuosina 2014–2015 hän toimi Obuh’ivin piirin päämiehen neuvonantajana. Vuonna 2015 hänet valittiin Mukatševon piirivaltuustoon, ja vuosina 2015–2018 hän toimi piirin päämiehenä. Lokakuussa 2019 hänet nimitettiin Luhanskin alueen päämieheksi. Hän erosi virasta maaliskuussa 2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Гайдай Сергій Володимирович *LB.ua*.  Arkistoitu 26.2.2023. Viitattu 26.2.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  "Губернатор без області". Сергій Гайдай йде у відставку: чим він запам'ятався *BBC News Україна*.  14.3.2023. Viitattu 14.3.2023. (ukrainaksi)
**Tykinjyskeessä jatkosodassa** on Lauri Jäntin kirjoittama sotadokumentti.

Lauri Jäntti oli patterinpäällikkönä aluksi Päämajan tykistöreserviin, sittemmin Panssaridivisioonaan kuuluneessa Raskas Patteristo 14:ssä. Tämä erittäin tulivoimainen, moottoroitu haupitsipatteristo joutui heitetyksi sodan painopisteisiin, Karjalankannakselle, Itä-Karjalaan ja Syvärille. Laguksen panssareiden mukana se kävi läpi Kannaksen hurjat torjuntataistelut ja päätyi syksyn 1944 synkeinä päivinä Lapin sotaan.

Sotatapahtumien taustaksi tekijä selostaa vaiheittain operaatio Barbarossan yleistilanteen ja vie lukijan sen jälkeen jatkosodan rintamille, komentokorsuihin, tulenjohtopaikoille, yksityisen miehen sotaan. Otteet miesten kirjeistä, lukuisat haastattelut ja sodanaikaiset muistiinpanot tekevät kirjasta tuoreen ja vauhdikkaan kuvauksen siitä, miten sodassa elettiin, ajateltiin – ja pelättiin. Lopuksi käydään läpi sodanjälkeisten "vaaran vuosien" jakso.

Kirja sisältää karttoja, runsaan kuvituksen ja lähdeluettelon.
**Turun akatemian kanslerit** olivat Ruotsin vallan aikana valtaneuvoksia ja korkea-aatelisia. He olivat läsnä vain satunnaisesti. Heidän tehtävänsä oli huolehtia yliopiston ja valtiovallan suhteista. Varakansleri oli vuoteen 1817 Turun piispa, usein akatemian entinen professori. Tuolloin kirkko ja yliopisto erotettiin. Venäjän vallan aikana Nikolai Pavlovitšista (Nikolai I) eli vuodesta 1816 alkaen kanslerina oli vuoteen 1894 kruununperillinen, ja sen jälkeen oli vain vt. kansleri.

Turun piispan varakanslerin virka muutettiin 1821 sijaiskanslerin viraksi, ja sijaiskanslerin tehtävässä oli korkea-arvoisia upseereita, 1870-luvulta alkaen ansioituneita yliopistomiehiä.

Kansleri oli valtiovallan edustaja yliopiston suuntaan, eikä päin vastoin kuten nykyisin, kun tehtävään valitaan yleensä entisiä rehtoreita.

Kanslereita
-----------

* Per Brahe, akatemian perustaja ja ensimmäinen kansleri
* Carl Sparre
* Mihail Speranski 1809–1812
* G. M. Armfelt 1812–1816
* Nikolai Pavlovitš (Nikolai I) 1816–1825

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yliopiston kansleri, Helsinki.fi
**Tykkivene Aunus** oli vuonna 1919 käyttöönotettu Suomen merivoimien tykkivene.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Wm. Crichton & Co Ab:n telakalta Turusta. Se valmistui 1900 hinaajana.

Suomen merivoimissa
-------------------

Alus joutui 1919 suomalaisille Aunuksen retken aikana Viteleessä Aunus-joen suuhun uponneena. *Aunus* aseistettiin talvisodan alkaessa ja se liitettiin kapteeniluutnantti Asikaisen johtamaan tykkiveneiden laivastoon Laatokalla. Sodan aikana Laatokalla ei käyty meritaisteluja, joten *Aunuksen* tehtävä oli tulittaa Neuvostoliiton maavoimia järven rantojen läheisyydessä ja miinoittaa rannikkoalueita. Alus laski 7. joulukuuta 1939 moottoriveneiden tukemana 18 miinaa miinoitussuunnitelman mukaisesti. Moskovan rauhan mukaisesti kaikki Laatokan-laivaston alukset tuli jättää Laatokalle, joten *Aunus* joutui Neuvostoliiton haltuun.

Neuvostoliiton laivastossa
--------------------------

*Aunus* liitettiin 24. elokuuta 1940 koulutusalusten osastoon, jonka tukikohtana oli Valamo ja nimettiin *UK-100*:ksi. Jatkosodan alettua alus aseistettiin uudelleen, muutettiin miinanraivaajaksi *TTSH-100*:ksi komentajanaan yliluutnantti Kargin ja liitettiin Neuvostoliiton Laatokan-laivastoon. Alus oli Neuvostoliiton Laatokan-laivaston pohjoisosaston lippulaiva. Ensimmäisen taistelunsa alus kävi 27. heinäkuuta 1941 Sortavalan lähistöllä. 31. heinäkuuta alus sai viisi osumaa suomalaiselta rannikkotykistöltä ja useita miehiä kaatui. Pohjoisosaston päällikkö kapteeniluutnantti Salagin haavoittui. Myöhemmin alus oli vartiolaivana ja kuljetti erilaisia tavaroita. *TTSH-100*:lla oli suuri merkitys Suhosaaren maihinnousun torjumisessa.

Käytöstä poistuminen
--------------------

Vuonna 1944 alus nimettiin *T-100:ksi*, ja se raivasi miinoja Riianlahdella. Vuonna 1947 se riisuttiin aseista ja poistettiin laivastosta 1964, jonka jälkeen se toimi latvialaisena hinaajana nimellä *RB-30*. Vuoden 1982 syksyllä alus asetettiin ankkuriin Olhavanjoen rannalle Novaja Ladogaan.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.

### Viitteet

1. ↑  Auvinen, Visa s. 41-42
**Turun VPK:n talo** on Turun keskustassa sijaitseva Karl Viktor Reiniuksen suunnittelema ja vuonna 1892 valmistunut uusrenessanssitalo, joka on koko historiansa ajan ollut Turun VPK:n omistuksessa. Rakennuksessa on kolme kerrosta. VPK:n paloasema rakennuksen tiloihin tuli 1910-luvulla. Talo on toiminut juhlatilana alusta asti ja siellä on järjestetty muun muassa konsertteja, tansseja ja näyttelyitä.

VPK:n talo suojeltiin asemakaavalla vuonna 1986 ja se merkittiin korkeimpaan sr-5 suojeluluokkaan eli rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti erittäin arvokkaiden rakennusten rakennusalaksi.

Rakennus sijaitsee Eerikinkadun ja Eskelinkadun kulmassa VII kaupunginosassa.

Rakennushanke
-------------

Turun VPK aloitti varojen keräämisen toimitaloa varten vuonna 1876. Turun kaupunki lahjoitti VPK:n 50-vuotislahjaksi tontin vuonna 1888. 1890 tehtiin päätös talon rakentamisesta. Peruskivi muurattiin 19. huhtikuuta 1891 ja talon vihkiäiset olivat 30. lokakuuta 1892. Ulkopuolelta rakennus jäi kuitenkin keskeneräiseksi, ja valmiiksi se saatiin vuonna 1897 kun kipsikoristeinen ulkorappaus sekä taiteilijain huoneen oma sisäänkäynti valmistui. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Karl Viktor Reinius ja sisätilojen koristemaalauksista vastasi maalarimestari Samuel Koskinen.

Talon alkuperäiset tilat
------------------------

VPK:n talossa oli kahden kerroksen korkuinen juhlasali sekä näyttämö. Rakennuksessa oli lisäksi muitakin saleja sekä I luokan ravintola ja Turun ensimmäinen sisäkeilarata. Taiteilijoille oli varattu huoneita näyttämön vierestä. VPK:lla oli myös omia tiloja rakennuksessa, kuten johtokunnan huone, intendentin huone, kerhohuone ja lukusali. Talo lämmitettiin kaakeliuunein ja valaistus toimi kaasulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kalpa, Harri & Koivikko, Pentti: *Muuttuva kaupunki: Turku eilen ja tänään III*, s. 118. Oy Turun Sanomat, 1976. ISBN 951-99091-2-5.
2. ↑  Turun VPK:n Talo - Brankku *turunvpk.fi*. Turun Vapaaehtoinen Palokunta.  Arkistoitu 18.5.2015. Viitattu 17.5.2015.
3. ↑  Palokunnantalosta tulee suojelukohde *turunvpk.fi*. Turun Vapaaehtoinen Palokunta.  Arkistoitu 19.5.2015. Viitattu 17.5.2015.
4. 1 2  Oman katon alle *turunvpk.fi*. Turun Vapaaehtoinen Palokunta.  Arkistoitu 19.5.2015. Viitattu 17.5.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Talon sivut Turun VPK:n sivustolla
* Soiri-Snellman, Helena: *Brankku – Turun VPK:n talo*. Turku: Turun Vapaaehtoinen Palokunta, 2012. ISBN: 9789515951687.
* Soiri-Snellman, Helena: *Brankku 100 vuotta: Turun vapaaehtoisen palokunnan talon rakennusvaiheet*. Turku: Turun Vapaaehtoinen Palokunta, 1992. ISBN: 952-90-4141-1.
* Aalto, Petri: *Turun vapaaehtoinen palokunta 1838-2013*. Turku: Turun Vapaaehtoinen Palokunta, 2013. ISBN: 978-952-93-2608-2.
Sergiu Nicolaescu
**Sergiu Florin Nicolaescu** (13. huhtikuuta 1930 Târgu Jiu – 3. tammikuuta 2013 Bukarest) oli romanialainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja poliitikko. Nicolaescu ohjasi yli 60 elokuvaa viisi vuosikymmentä kestäneellä urallaan. Nicolaescu astui politiikkaan pian kommunistihallinnon kaatumisen jälkeen vuonna 1989. Hänet valittiin senaattiin sosiaalidemokraattisen puolueen edustajaksi vuonna 1992.

Filmografiaa
------------

* Dacii 1967
* Viimeiset mohikaanit 1969
* Verinen valloittaja 1970

Lähteet
-------

1. ↑  Sergiu Nicolaescu: Romanian filmmaker dies aged 82  3.1.2013. BBC News. Viitattu 4.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Sergiu Nicolaescu Elonetissä.
* Sergiu Nicolaescu Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
	+ 2
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sergiu Nicolaescu
**Tykkivene Giljak** oli Suomen merivoimien tykkivene, joka oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston Giljak-luokan tykkivene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Giljak-luokka*
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi aluksen Pietarista Obuhovin telakalta, missä köli laskettiin 1905. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1906 nimellä *Giljak* ja otettiin palvelukseen 1908.

Palvelus
--------

Ensimmäisen maailmansodan alussa *Giljak* lähetettiin Turkuun vartioalukseksi ja sen sisarlaiva *Bobr* Hankoon.

*Giljak* jäi Turkuun venäläisten poistuessa, koska se ei ollut ajokunnossa. Suomalaiset kunnostivat aluksen ja ottivat käyttöön, mutta sen yleiskunto oli huono. Sotatoimiin siitä ei enää olisi ollut, mutta tykistö-, miina- ja konekoululaivana se olisi saattanut kelvata vielä joitakin aikoja, ja sellaisena sitä yritettiinkin käyttää. Virallista suomalaista nimeä alukselle ei ehditty antaa.

Lopullisesti aluksen kohtalon ratkaisi karilleajo kesällä 1920. Se jouduttiin hinaamaan Turkuun, jossa runko- ja konevaurion todettiin olevan kohtalokkaan suuri. alusta ei kannattanut enää kunnostaa, vaan se romutettiin vuonna 1922.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tykkivene Giljak**.
* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*, s. 22. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918–1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*, s. 301. Lontoo: Conway, 2006. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Juha Joutsi: Tykkivene Giljakin ura oli lyhyt Suomessa.  *Laiva*, 2009, 9. vsk, nro 4, s. 16-17.  Suomen Laivahistoriallinen Yhdistys ry..

### Viitteet

1. 1 2   Joutsi 2009

Giljak-luokan tykkiveneet

|  |  |
| --- | --- |
| Venäjän keisarikunnan laivasto | *Giljak* - *Bobr* - *Sivuch* - *Korietz* |
| Suomen merivoimat | *Giljak* |
| Viron merivoimat | *Lembit* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Khivinetz* – Seuraaja: ? |
**Shakers Ringette** on Keravalla toimiva ringetteseura. Seurassa pelaa tyttöjä ringettekouluikäisistä C-junioreihin asti ja seuran joukkueet osallistuvat Ringetteliiton järjestämiin otteluihin kukin joukkue omassa sarjassaan. 

Ringetteä on pelattu Keravalla syksystä 1987 alkaen. Tuolloin perustettiin ensimmäinen ringettejoukkue osaksi Jääkiekkoseura Shakers Kerava ry:tä. Kun vuonna 1995 emoseuran toiminta loppui, aloitti Shakers Ringette ry toimintansa itsenäisenä seurana. Keravalaisen ringeten syntymisen taustalla vaikutti kourallinen aktiivisia vanhempia, jotka olivat löytäneet tyttärilleen harrastukseksi uuden eksoottisen lajin.

Lajia saa kokeilla ilmaiseksi ringette- ja luistelukoulussa neljän viikon ajan. Kun luistelun perustaidot on opittu ringette- ja luistelukoulussa, ringetteharrastusta voi jatkaa oman ikäryhmän joukkueessa. Nuorimmat joukkuepelaajat ovat 5-vuotiaita ja oma joukkue löytyy kaiken ikäisille tytöille.

Lähteet
-------

Shakers Ringeten kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ringetteliitto
**Tykkivene Hämeenmaa** oli vuosina 1920–1953 Suomen merivoimien tykkivene, joka oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston Suomessa valmistettu Golub-luokan vartioalus.

Valmistus
---------

Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi miina- ja suojaverkonlaskijan *Pingvinin* Kone ja Sillan veistämöltä Helsingistä. Alus laskettiin vesille 1917 ja liitettiin laivastoon 22. syyskuuta. Aluksen suunnittelussa oli otettu huomioon myös käyttö raskaassa miinanraivauksessa. Alustyyppi oli merikelpoinen ja voimakaskoneinen.

Palvelus
--------

Alus otettiin maaliskuussa 1918 Suomen sisällissodan punaisten laivastoon. Saksalaiset valtasivat huhtikuussa aluksen Helsingin valtauksen yhteydessä nimeten sen *Wulffiksi*. Saksa luovutti marraskuussa aluksen Suomen merivoimille, joka nimesi sen *Hämeenmaaksi*.

*Hämeenmaa* osallistui toiseen maailmansotaan sisaraluksensa *Uusimaan* tavoin. Alusta käytettiin talvisodassa rannikkovartiointiin pohjoisella Itämerellä ja tammikuussa 1940 saattajana. Se toimi kahden saattueen saattajana ennen paluutaan Turkuun hankalan jäätilanteen ja vaurioituneen potkurin takia.

Alus otti osaa Somerin taisteluun kesäkuussa 1942 ja piti taistelun lopussa vihollisen matalana tykkitulellaan. Alus kuitenkin vaurioitui Neuvostoliiton ilmavoimien lentokoneen hyökkäyksessä ja menetti neljä miestä kaatuneina ja yhdeksän haavoittuneina lentopommin räjähdettyä tyhjässä ammusvarastossa. Aluksen saamat vauriot korjattiin Helsingissä. *Hämeenmaa* vaurioitui 4. heinäkuuta 1944 tukiessaan Teikarin puolustusta. Sotatoimien päätyttyä alus osallistui miinanraivaukseen. Alus poistettiin palveluksesta 1952 ja romutettiin 1953.

Ainoa Hämeenmaan suomalainen sisaralus oli tykkivene *Uusimaa*. Muita samaan luokkaan kuuluvia aluksia olivat venäläiset *Korshun* ja *Kobtchnik*, Chilen laivaston *Colocolo*, *Leucoton*, *Elicura* ja *Orompello*.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo: Conway, 2006. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Tuomi-Nikula, Jorma: *Suomen laivat punatähtisen sotalipun alla*. Jyväskylä: Atena kustannus Oy, 2000. ISBN 951-796-212-6.

### Viitteet

1. ↑  Tuomi-Nikula, Jorma s. 28
2. ↑  Gardiner, Robert s. 319
3. 1 2  Auvinen, Visa s. 32
4. ↑  Auvinen, Visa s. 31

Aiheesta muualla
----------------

* Lappalainen, Niilo: *Veren kostuttamat saaret - Teikarin ja Melansaaren taistelut kesällä 1944*. Espoo: Kustannuspiste Oy, 1983. ISBN 951-95491-0-2.
* Lappalainen, Niilo: *Suursaari toisessa maailmansodassa*. Helsinki: WSOY, 1987. ISBN 951-0-14497-5.

Golub-luokan vartiolaivat

|  |  |
| --- | --- |
| Venäjän keisarikunnan laivasto | *Bekas* - *Golub* - *Kulik* - *Pingvin* - *Chibis* - *Strizh* |
| Suomen merivoimat | *Uusimaa* - *Hämeenmaa* |
| Chilen laivasto | *Orompello* - *Elicura* - *Colocolo* - *Leucoton* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Kopchik-luokka – Seuraaja: Filin-luokka |
**Yūsaku Maezawa** (jap. 前澤 友作, *Maezawa Yūsaku*, s. 1975) on japanilainen yrittäjä, miljardööri ja taideharrastaja. 

Maezawa perusti Start Todayn vuonna 1998. Vuonna 2004 lanseerattiin muodin verkkokauppa Zozo, josta on tullut Japanin suosituin verkkovaatekauppa. Maezawa on kerryttänyt noin kolmen miljardin dollarin omaisuuden ja on Japanin 18. rikkain henkilö.

Maezawa julkaisi 17. syyskuuta 2018 DearMoon-hankkeen, johon osana kuuluu SpaceX:n suorittama Kuun ympärilento. Hankkeen rahoittamisen lisäksi Maezawan on tarkoitus osallistua lennolle. Maezawa on maksanut lennosta ennakkomaksua, joka SpaceX:n Elon Muskin mukaan on ei-triviaali määrä tarvittavan laitteiston kehittämisen rahoituksen kannalta. Kuun ympärilento on määrä lentää vuonna 2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Perper, Rosie: Meet Yusaku Maezawa, a Japanese musician turned billionaire art collector who's going to be the first person to travel to the moon with SpaceX *Business Insider*.  18.9.2018. Viitattu 19.9.2018.
2. 1 2
3. ↑  SpaceX: First Private Passenger on Lunar BFR Mission *youtube.com*.
**Shakhi** on tiibetiläinen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.

Ulkonäkö
--------

Shakhi on keskikokoinen - kookkaampi kuin musta nepalinvuoristokoira mutta pienempi kuin tiibetinmastiffi. Sillä on kevyempi rakenne ja pidemmät raajat kuin mustalla nepalinvuoristokoiralla. Pää on leveä ja litteä, korvat eteenpäin taittuneet. Häntä on tuuhea, korkealla kannettu ja selän ylle kiertynyt - asentoon, joka on puolet kokonaisesta pystykorville ominaisesta kippurasta. Karvapeite on pitkä ja tiheä. Väritys vaihtelee, mutta on useimmiten melko vaalea; jotkut yksilöt ovat valkoisia pienin mustin merkein (yleensä pään alueella); jotkut toiset vastaavasti hiekan värisiä tai punaisia (joskus valkoisin laikuin). Säkäkorkeus on n. 55 cm.

Alkuperä
--------

Rotu kehitettiin tiibetiläisten leirien ja maaseutuasumusten vartiointiin. Sitä esiintyy kuitenkin Tiibetin lisäksi myös Nepalissa, joskin Nepalissa tavatut yksilöt ovat lähes aina tiibetiläisten maahanmuuttajien tai heidän jälkeläistensä omistuksessa. Vartioinnin lisäksi shakhia käytetään toisinaan myös paimennukseen ja metsästykseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 625. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Joonas Peuhkuri** (s. 18. elokuuta 1989) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Suomen Bandyliigassa Lappeenrannan Veiterää ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Helsinkiläislähtöinen Peuhkuri pelasi Botnia-69:n ja HIFK:n väreissä juniorivuotensa. Bandyliigaa hän pelasi helsinkiläisseuroissa neljä kautta Botniassa ja sen jälkeen kaksi kautta HIFK:ssa. HIFK-kausina hän saavutti Suomen mestaruuden 2011 ja pronssia 2012. Sen jälkeen hän siirtyi Veiterän riveihin, jossa hän pelasi kolme kauden ajan ja oli ottamassa SM-pronssia 2015.

Syksyllä 2015 Peuhkurin tie vei Ruotsiin. Seura oli Elitserienin Uppsalan IK Sirius. Kahden Eliserienin Sirius-kauden jälkeen Peuhkuri siirtyi Allsvenskanin Örebro SK:hon.

Maajoukkueura
-------------

Peuhkuri pelasi ensimmäiset A-maaottelunsa Suomen maajoukkueessa tammikuussa 2015. Hän kuului maajoukkueeseen MM-kilpailuissa Sandvikenissa vuonna 2017, joista Suomi saavutti pronssia.

Siviilielämä
------------

Peuhkuri on jääpallosuvusta. Hänen isoisänsä Matti Peuhkuri nousi Veiterän edustusjoukkueeseen vuonna 1959. Matin pojista Anssi, Harri ja Kari Peuhkurista pisimmälle lajissa pääsi Joonaksen isä Kari, joka pelasi 78 A-maaottelua. Kari on myöhemmin toiminut Jääpalloliiton puheenjohtajana, ja Anssi puolestaan Veiterän valmentajana. Kolmannesta polvesta SM-tasolla ovat Joonaksen lisäksi pelanneet Eetu ja Topi Peuhkuri.

Veiterä-aikanaan Lappeenrannassa Peuhkuri opiskeli paikallisessa Saimaan ammattikorkeakoulussa liiketalouden linjalla ja suoritti tutkinnon keväällä 2015.

Saavutukset
-----------

**Seurajoukkueissa:**

* SM-kulta: 2011 (HIFK), 2022 (Veiterä)
* SM-pronssi: 2012 (HIFK), 2015 (Veiterä)

* Suomen cup: 2021-2022 (Veiterä)

**Maajoukkueessa:**

* MM-pronssi: 2017

Lähteet
-------

* Peuhkuri International Bandy Databasessa

### Viitteet

1. ↑  Joonas Peuhkuri *Bandysidan*. Viitattu 20.1.2018. (ruotsiksi)
2. ↑  Joonas Peuhkuri siirtyy Veiterään  24.8.2012. UrheiluSuomi.com. Viitattu 20.1.2018.
3. ↑  IK SIRIUS  7.6.2016. svenskbandy.se.  Arkistoitu 21.1.2018. Viitattu 20.1.2018 (ruotsiksi).
4. ↑  Joonas Peuhkuri Örebron riveihin  2.6.2017. finbandy.fi.  Arkistoitu 21.1.2018. Viitattu 20.1.2018.
5. ↑  Silvennoinen, Anssi: Veiterän vihreät miehet *Etelä-Saimaa*.  17.02.2013. Kymen Viestintä.  Arkistoitu 21.1.2018. Viitattu 12.2.2016.
6. ↑  Färdig, Jarmo: Kolmannen polven jääpalloilija ratkaisuroolissa cupin finaalissa *Helsingin Sanomat*.  12.1.2015. Sanoma. Viitattu 12.2.2016.
7. ↑  Peuhkuri, Joonas: Joukkorahoitus urheiluseuran rahoituksen lähteenä ﻿  2015. Saimaan Ammattikorkeakoulu.  Arkistoitu 6.9.2017. Viitattu 20.1.2018.
**YH Kodit Oy** on Tampereella ja Turussa toimiva konserni, jonka pääliiketoimintoja ovat rakennuttaminen ja asuinkiinteistöjen omistaminen sekä hallinnointi. Konserni toimii Pirkanmaan ja Varsinais-Suomen alueella. Konsernin omistajia ovat pirkanmaalaiset ja varsinaissuomalaiset kaupungit, kunnat ja säätiöt sekä eläkeyhtiöt. Konsernin liikevaihto oli vuonna 2020 noin 97,5 miljoonaa euroa ja liikevoitto 33,2 prosenttia liikevaihdosta. Yhtiön palveluksessa on noin 50 henkilöä. Toimitusjohtajana on 6. joulukuuta 2012 alkaen toiminut Janne Tuominen .

Historia
--------

Yhtiö on ollut osa YH-Yhtymä konsernia, joka jakautui kahdeksi erilliseksi konserniksi vuonna 2005. YH Kodit Oy on käynyt historiansa aikana läpi monia muutosvaiheita Pirkanmaan ja Varsinais-Suomen kasvukeskuksissa. Pirkanmaan ja Varsinais-Suomen yhtiöt fuusioitiin vuonna 2007 nimellä YH Länsi Oy. Nimi vaihtui kesäkuussa 2012 muotoon YH Kodit Oy. Nimenmuutoksella haluttiin kertoa paremmin yrityksen toiminnasta. Nimen kirjainyhdistelmä YH viittaa yleishyödyllisyyteen.

Asuntotuotanto ja kiinteistöomistus
-----------------------------------

YH Kodit on keskittynyt rakennuttamiseen ja vuokra- sekä asumisoikeusasuntojen omistamiseen ja hallinnointiin. Yhtiö rakennuttaa vuosittain 400–600 uutta asuntoa ja yhtiön omistuksessa oli vuonna 2020 noin 8 000 asuntoa.

Lähteet
-------

* YH Kodit Oy -kotisivut, viitattu 22.1.2013.

  

### Viitteet

1. ↑  Nimitysuutisia 2012. Suomenyritysrekisteri.
**Y-kromosomi-Aatami** on nimitys sille miehelle, joka on kaikkien nykyään elävien miesten viimeinen yhteinen esi-isä katkeamattomassa isälinjassa. Jokainen mies perii Y-kromosominsa isältään. Kun mennään ajassa taaksepäin, erilaisten Y-kromosomien määrä vähenee, sillä kaikilla miehillä ei ole ollut poikaa. Lopulta on olemassa yksi ainoa mies, jonka Y-kromosomista kaikkien nykymiesten Y-kromosomit ovat periytyneet. Samaan aikaan hänen kanssaan eli monia muitakin miehiä, mutta heidän Y-kromosominsa eivät ole selvinneet nykyaikaan saakka.

Y-kromosomi-Aatamin elinhetkestä on esitetty vaihtelevia arvioita eri tutkimuksissa ja eri aikoina. Geneetikko Eran Elhaikin vuonna 2014 julkaiseman tutkimuksen mukaan hän eli hiukan yli 200 000 vuotta sitten. Vuonna 2013 *Science*-lehdessä julkaistun yhdysvaltalaistutkimuksen mukaan hän olisi elänyt noin 135 000 vuotta sitten. Tutkimus perustui 69:n eri puolilla maailmaa elävän nykymiehen Y-kromosomiin sekä mutaatioiden nopeuden arvioihin ja tietoon kansojen muuttoliikkeistä. Samana vuonna *American Journal of Human Genetics* -lehdessä julkaistun, eri tutkimuskohteilla tehdyn tutkimuksen mukaan hän olisi elänyt jo 237–581 000 vuotta sitten eli ennen nykyihmisen eriytymisen aikaa. Eräässä varhaisemmassa tutkimuksessa Aatamin elinhetki oli asetettu vain 50–60 000 vuoden taakse.

Katso myös
----------

* Mitokondrio-Eeva

Lähteet
-------

1. 1 2  Tia Ghose: Genetic 'Adam' and 'Eve' Uncovered LiveScience. Viitattu 2.6.2015.
2. ↑  Y-Chromosomal Adam Lived 208,300 Years Ago, Says New Study  23.1.2014. Sci-News.com. Viitattu 2.6.2015.
**Ryssä** on Marvel-sarjakuvakustantamon luoma superroisto ja Tuomarin vihollinen.

Kuvitteellinen elämäkerta
-------------------------

Rikollispomo Ma Ganucci palkkasi Ryssänä tunnetun palkkamurhaajan hoitelemaan Tuomarin. Ryssä paikansi Tuomarin yhteen hänen piilopaikoistaan ja pääsi niskan päälle, koska Tuomari oli heikkona taistelustaan Ma Ganuccin joukkoja vastaan. Taistelun aikana Ryssä selitti Tuomarille näkemyksiään kapitalismista ja siitä, kuinka hän ihannoi amerikkalaisia supersankareita. Kun Tuomarille selvisi, että Ryssä oli palkkamurhaaja, hän yllätti tämän iskemällä roistoa kuumalla pizzalla ja sen jälkeen tappoi vastustajansa.

### Henkiinherätys

Kuten muutkaan supervoimaiset ihmiset Marvelin universumissa, myöskään Ryssä ei pysynyt pitkään kuolleena. Salainen järjestö varasti hänen ruumiinosiaan ja herätti hänen henkiin käyttäen teknologiaa. Teknologia "saatiin" K.I.L.P.I-järjestöltä Helsingistä. Samalla Ryssän ruumista vahvistettiin: lihaksia kasvatettiin keinotekoisesti ja luustoa vahvistettiin teräksellä.

Tämän jälkeen Ryssä lähetettiin taas Tuomarin perään. Ryssä heitti Tuomarin Empire State Buildingin katolta alas, mutta Hämähäkkimies pelasti Tuomarin ja liittyi taisteluun Ryssää vastaan. Yhdessä supersankarit voittavat tappajan, joka putoaa itse alas pilvenpiirtäjästä ja katukiveyksen läpi. Putous ei tapa Ryssää, mutta kovaonninen tappaja jää metrojunan alle ja sankarit pitävät häntä kuolleena. Kuitenkin Ryssä selviää, työnantajansa teknologian ansiosta, joka vahvistaa Ryssän voimia entisestään.

### Lopullinen kuolema

Ryssä kohtasi viimein loppunsa, kun Tuomari sai selville, missä Kreighopfin järjestö pitää majapaikkaansa. Järjestön suunnitelmana olisi tappaa Euroopan neuvosto lentokoneiskulla ja kommandojoukoilla. Tuomari soluttautuu Grand Nixon Islandille ja nousee mukaan lentokoneeseen. Tuomari tappaa lentäjän ja tiputtaa sen polttoainesäiliöihin, ainoastaan hän ja Ryssä selviävät hengissä tapahtuneesta. 

Tämän jälkeen Kreighopf varastaa ranskalaisen sotilaskoneen, joka kuljettaa atomipommia. Ryssän tehtäväksi annetaan vartioida konetta, mutta Tuomari on taas mukana. Tuomari on aluksi alakynnessä, mutta saa yliotteen lopulta Ryssästä kiinnittäen tämän koukulla atomipommiin. Tuomari tämän jälkeen potkaisee avuttoman roiston pommeineen Grand Nixon Islandille, jossa pommi räjähtää tuhoten Kreighopfin organisaation ja Ryssän lopullisesti.

Voimat
------

Ryssällä oli ennen Kreighopfin teknologiaa jo entuudestaan suuret voimat, hän murskasi miehen antaessaan tälle halauksen. Kreighopfhin tekemien "parannusten" jälkeen Ryssän kehosta tuli luodinkestävä ja hän pystyi tämän jälkeen repimään taloja hajalle ilman minkäänlaista kestävyyden menetystä.

Esiintyminen mediassa
---------------------

Ryssä oli yksi John Saintin kätyreistä vuoden 2004 Tuomari-elokuvassa, jossa häntä esitti Kevin Nash. Hän on pukeutuneena venäläiseksi merimieheksi ja hakkaa Tuomaria, kunnes sankari katkoo hänen niskansa.
**Yūsuke Suzuki** (jap. 鈴木 雄介, s. 2. tammikuuta 1988 Nomi) on japanilainen kilpakävelijä. Hän on 50 kilometrin kävelyn maailmanmestari ja 20 kilometrin kävelyn maailmanennätysmies. 169 senttimetriä pitkä ja 57 kilogrammaa painava Suzuki edustaa Fujitsu Track and Field Teamia ja hänen valmentajanaan toimii Fumio Imamura.

Ura
---

Suzuki voitti kultaa vuoden 2019 Dohan MM-kilpailujen 50 kilometrin kävelyssä ajalla 4.04.20. Se oli hänen ensimmäinen arvokisakävelynsä 50 kilometrillä. 20 kilometrillä hän on ollut MM-kilpailuissa mukana neljästi, parhaana sijoituksenaan neljäs sija vuoden 2011 MM-kilpailuista Daegusta. Suzuki oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän oli 20 kilometrillä 36:s. Vuoden 2014 Aasian kisoista Incheonista Suzuki saavutti hopeaa. Suzukilla on vuoden 2005 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuista ja seuraavan vuoden alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista yksi pronssi.

Maaliskuussa 2015 Suzuki teki kotikaupungissaan Nomissa 20 kilometrin kävelyn maailmanennätyksen 1.16.36.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkona

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **20 kilometrin kävely** | 1.16.36 **WR** | Nomi | 15. maaliskuuta 2015 |
| **50 kilometrin kävely** | 3.39.07 | Wajima | 14. huhtikuuta 2019 |

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Yūsuke Suzuki Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Joonas Neuvonen** (s. 1979) on suomalainen elokuvaohjaaja, joka on ohjannut dokumenttielokuvat *Reindeerspotting – pako Joulumaasta* (2010) sekä *Lost Boys* (2020).

Neuvonen kuvasi narkomaaneista kertovan *Reindeerspotting – pako Joulumaasta* -dokumenttielokuvan omasta kaveripiiristään kameralla, jonka sai lainaksi Rovaniemen kaupungilta. Kuvauksia aloittaessaan vuonna 2003 hän oli 24-vuotias työtön, rahaton ja käytti itsekin huumeita. Tammikuussa 2013 hänet tuomittiin 2 vuoden ja 6 kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen törkeästä huumausainerikoksesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Joonas Neuvonen | Directors | Finnish Film Catalogue *catalogue.ses.fi*. Viitattu 13.9.2020. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Kartastenpää, Tero: Dokumentaristi Joonas Neuvonen *Apu*. Viitattu 1.5.2020.
3. ↑  Reindeerspotting-ohjaajalle vankeutta *Yle Lappi*. Viitattu 1.5.2020.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Joonas Neuvonen |
| --- |
|  |
| Dokumenttielokuvat (ohjaus) | 
* *Reindeerspotting – pako Joulumaasta* (2010)
* *Lost Boys* (2020)

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |