recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Wiborg** oli Viipurissa vuosina 1855–1861 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

Johannes Alfthanin ja Carl Immanuel Qvistin perustama *Wiborg* oli Suomen lehdistöhistorian merkittävimpiä sanomalehtiä. Sen linjana oli eurooppalaiseen liberalismiin perustunut yhteiskuntakriittisyys ja uskonnollinen vapaamielisyys. Erityistä huomiota lehti kiinnitti koulukysymyksiin ja maan teollistumiseen. Uskonnollisissa kysymyksissä se kiisteli varsinkin *Borgå Tidningenin* ja kansallisuusasioissa fennomaanien kanssa.

Ulkoasultaan *Wiborg* oli moderni ja kooltaan muita sanomalehtiä suurempi. Vuonna 1855 se alkoi julkaista varsinaisia pääkirjoituksia ensimmäisenä lehtenä Suomessa. Alfthanin ja Qvistin luovuttua *Wiborgista* vuoden 1859 lopussa se taantui tavanomaiseksi maaseutulehdeksi.

Koko maahan levinnyt lehti ilmestyi aluksi kahdesti, vuosina 1859–1860 kolmesti ja vuonna 1861 jälleen kahdesti viikossa. Sen levikki oli suurimmillaan 1500 kappaletta vuonna 1857. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Alfthanin ja Qvistin jälkeen Abraham Nylander (1860) ja Carl Emil Granqvist (1860–1861).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 259. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 259–260. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
3. 1 2  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 260. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
4. ↑  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 261. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Wiborg Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Wiborgs Nyheter** oli Viipurissa vuosina 1899–1939 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Sen seuraajana julkaistaan kerran vuodessa samannimistä kulttuurilehteä.

*Wiborgs Nyheter* perustettiin helmikuussa 1899 lakkautetun *Östra Finlandin* seuraajaksi. Maltillisesti ruotsinmielisenä se kannatti kansanvalistusta ja yhteiskunnan uudistamista. Venäjän-politiikassaan lehti oli varovainen.

Suomen itsenäistyttyä *Wiborgs Nyheter* menetti lukijansa Pietarissa, jonne oli mennyt kolmannes sen levikistä. 1930-luvun alussa taloudelliset vaikeudet saattoivat lehden vararikon partaalle. Sotien välisenä aikana se korosti laillisuutta ja vastusti sekä kommunisteja että lapualaisia. Lehden ilmestyminen päättyi talvisotaan.

Lehti ilmestyi aluksi kuudesti ja vuodesta 1931 lähtien kolmesti viikossa. Vuonna 1914 sen levikki oli 1500, mutta vuonna 1926 enää 800 kappaletta. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Sigurd Roos (1899), Emil Collan (1900), Hjalmar Wadenström (1901–1904), Walter Zilliacus (1904–1905), Gunnar Takolander (1905), Ernst Gråsten (1905), Carl Johan Tollet (1905–1913), Arno Qvarnström (1914–1915), Gunnar Alléen (1916–1921), Herman Hultin (1915–1931 ja 1937–1939), Olof Alfthan (1931–1935) ja Gunnar Mårtenson (1935–1936).

Vuodesta 1953 lähtien *Wiborgs Nyheter* on ilmestynyt kerran vuodessa Viipurista kertovana kulttuurilehtenä. Sen julkaisija on Föreningen 7:e januari ja painosmäärä noin 800 kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 263. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. 1 2  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 264. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
3. ↑  Wiborgs Nyheter *Wiborg.fi*. Viitattu 10.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* *Wiborgs Nyheter* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Wiborgs Nyheterin* vuosijulkaisuja digitoituna
**Manusin lento-onnettomuus 1945** tapahtui 5. toukokuuta 1945, kun Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien Douglas C-54E-1-DO Skymaster -kuljetuskone törmäsi maastoon Manusin saarella Uuden-Guinean territoriossa (nykyisin osa Papua-Uutta-Guineaa). Kone lähti Lorengausta kohti Indonesian Biakia, mutta ei lentoonlähdön jälkeen kääntynyt väistääkseen nousevaa maastoa. Se törmäsi jyrkänteeseen noin 150 metrin korkeudella. Koneessa oli 15 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä, ja kaikki kuolivat onnettomuudessa.

Onnettomuuden jälkeen miehistö ja matkustajat julistettiin kuolleeksi, ja ruumiiden löytymisen jälkeen ne haudattiin Manusin saarelle. Sodan jälkeen ruumiit kaivettiin ylös ja kuljetettiin Filippiineille ja Yhdysvaltoihin. Neljä koneessa ollutta on haudattu Manilaan, loput tiettävästi Yhdysvaltoihin. Onnettomuuden syyksi epäiltiin sitä, että laskusiivekkeet olisi nostettu liian pian lentoonlähdön jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Accident description Aviation Safety Network. Viitattu 17.7.2018. (englanniksi)
2. ↑  C-54E-1-DO Skymaster Serial Number 44-9043 Pacific Wrecks. Viitattu 18.7.2018. (englanniksi)
Theresa Bernstein
**Theresa Bernstein** (1890 Krakova – 2002 New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari.

Bernstein pääsi stipendillä Philadelphia School of Design for Womeniin (nykyinen Moore College of Art and Design). Muutettuaan New Yorkiin vuonna 1912 hän jatkoi opintojaan Art Students League of New Yorkissa. Bernstein maalasi töitä Ashcan Schoolin realistisella tyylillä. Hän hankki ystäviä ja yhteistyökumppaneita yhdysvaltalaisista taiteilijoista, joihin kuuluivat William Merritt Chase ja Robert Henri sekä myöhemmin John Sloan, Stuart Davis ja Edward Hopper. 1920-luvulla Bernstein saavutti menestystä arkista elämänmenoa kuvaavilla töillään. Sittemmin hän keskittyi enemmän miehensä William Meyerowitzin työn edistämiseen ja suosioon nousi abstrakti ekspressionismi.

Bernstein asui miehensä kanssa lähellä Times Squarea ja Central Parkia, mutta pariskunta vietti usein kesiä Massachusettsin Gloucesterissa, jossa Bernstein sai valmiiksi monet rantoja ja satamoita kuvaavista teoksistaan. Hän jatkoi työtään, kunnes kuoli vuonna 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Theresa Bernstein Smithsonian American Art Museum, viitattu 22.4.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Chárakas** (kreik. Χάρακας; myös *Hárakas*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Archánes-Asteroúsian kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Asteroúsian kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Archánes-Asteroúsian kunnan Asteroúsian kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 812 (vuonna 2011).

Chárakakselle nimen antanut kallio linnoineen.
Chárakaksen kylä sijaitsee Kreetan eteläisissä keskiosissa noin 17 kilometriä itäkaakkoon Ágioi Dékan kylästä ja noin 45 kilometriä etelään Iraklionista. Kylän nimi oli venetsialaisvallan aikana *San Giovanni*. Myöhemmin kylä sai nimen *Chárakas* sen laidalla olevasta 35 metriä korkeasta kalliolohkareesta (Kreetan murteella *charáki*). Kylän nähtävyyksiin kuuluvat linna ja kirkko, jotka sijaitsevat kyseisellä kalliolla. Chárakaksen pääelinkeino on maatalous.

Chárakas muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Χάρακος, *Topikí Koinótita Chárakos*), johon kuuluvat varsinaisen Chárakaksen kylän lisäksi kylät Agía Fotiá ja Doráki. Koko yhdyskunnan väkiluku on 870.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Charakas *Greek Travel Pages*. Viitattu 10.9.2018.
3. ↑  Heraklion Harakas Village *Greeka.com*. Viitattu 10.9.2018.
4. ↑  Castle of Charakas or Charaki *Kastrologos*. Viitattu 10.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chárakas** Wikimedia Commonsissa
Château Mouton Rothschild
**Château Mouton Rothschild** on viinitila Médocin alueella Pauillacin kunnassa Bordeaux'ssa.

Historia
--------

Nathaniel de Rothschild osti vuonna 1853 Château Brane-Moutonin viinitilan ja antoi sille uuden nimen Château Mouton Rothschild. Hän oli Rothschildin suvun englantilaista sukuhaaraa. Vuonna 1922 paroni Nathaniel de Rothschildin pojanpojanpoika paroni Philippe de Rothschild sai tilan haltuunsa. Tuolloin kaikki viini kuljetettiin tynnyreissä viinitilalta kauppiaille. Vuonna 1924 hän määräsi, että kaikki viinitilalla tuotettu viini on myös pullotettava siellä. Samalla paroni pyysi graafikko Jean Carlua suunnittelemaan pulloon etiketin. Päätös pullottaa viini tilalla tarkoitti samalla sitä, että tarvittiin lisää varastotilaa. Vuonna 1926 tilalle rakennettiin Charles Siclisin suunnittelema 100 metriä pitkä varastorakennus *Grand Chai*. Toisen maailmansodan päättymisen kunniaksi vuonna 1945 paroni pyysi graafikko Philippe Julliania suunnittelemaan pulloon uuden etiketin. Tästä alkoi yhä jatkuva perinne tunnettujen taiteilijoiden suunnittelemille etiketeille. Taiteilijoiden joukossa on ollut aikansa suuruuksia, kuten Salvador Dalí ja Joan Miró. Vuonna 1973 tilalla tuotettu viini sai Premier Cru -luokituksen, kun viinitila lisättiin vuoden 1855 laatuluokituksessa parhaan kasvualueen saaneiden viinitilojen listaan. Tämän lisäyksen allekirjoitti silloinen maatalousministeri Jacques Chirac. Nykyään viinitilaa johtaa paroni Philippe de Rothschildin tyttären paronitar Philippine de Rothschildin lapset Camille Sereys de Rothschild, Philippe Sereys de Rothschild ja Julien de Beaumarchais de Rothschild.[1]

Viinitila
---------

Viinitila on 90 hehtaarin kokoinen. Se sijaitsee Médocin niemimaalla Gironden estuaarin länsirannalla. Viljeltävät lajikkeet jakautuvat seuraavasti: Cabernet Sauvignon (81 %), Merlot (15 %), Cabernet Franc (3 %) ja Petit Verdot (1 %).[2]

Viinit
------

* *Château Mouton Rothschild*, joka on tunnetuimpia Premier Cru -luokan saaneita viinejä.
* *Le Petit Mouton de Mouton Rothschild*, vuodesta 1993 lähtien tuotettu viinitilan ns. "kakkosviini".

Viinikellari
------------

Château Mouton Rothschildin viinikellariin varastoidaan jokaista vuosikertaa jälkipolville 24 viinipulloa, kuusi magnumia ja kolme jeroboamia. Vanhimmat kellarissa olevat pullot ovat vuodelta 1859.[3]

Lähteet
-------

1. ↑  Château Mouton Rothschild historia
2. ↑  Château Mouton Rothschild viinitila
3. ↑  Château Mouton Rothschild viinikellari

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Château Mouton Rothschild** Wikimedia Commonsissa

* Luettelo Château Mouton Rothschild viinipullojen etikettitaiteilijoista
William H. Emory.
**William Hemsley Emory** (7. syyskuuta 1811 Queen Anne's'n piirikunta, Maryland – 1. joulukuuta 1887 Washington (DC)) oli yhdysvaltalainen sotilas, joka palveli Yhdysvaltoja Meksikon–Yhdysvaltain sodassa sekä Unionia Yhdysvaltain sisällissodassa.

Yhdysvaltain sisällissota
-------------------------

Yhdysvaltain sisällissodan syttyessä Emory oli sijoitettuna Indianan territorion alueelle. Vuonna 1862 hänestä tehtiin prikaatin komentaja Potomacin armeijaan. Vuonna 1863 käydyssä Port Hudsonin taistelussa sekä muissa siihen liittyneissä taisteluissa hän komensi jo omaa divisioonaa. Myöhemmin hän sai komentoonsa vielä kokonaisen armeijakunnan, kun hänestä tehtiin Unionin 19. armeijakunnan ylin komentaja. Tässä roolissa hän osallistui kaikkiin Shenandoahin laakson vuoden 1864 sotaretken yhteydessä käytyihin taisteluihin.

Vapautuessaan sodan jälkeen palveluksesta Emory oli sotilasarvoltaan vakituisen armeijan eversti ja vapaaehtoisarmeijan kenraalimajuri.

Lähteet
-------

1. ↑  Emory, William H. (William Hemsley), 1811-1887 *SNAC*. Viitattu 1.7.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
William F. Walsh
**William Francis Walsh** (11. heinäkuuta 1912 Syracuse – 8. tammikuuta 2011 Marcellus) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.

Walsh sai maisterinarvon sosiaalityössä University at Buffalosta vuonna 1949 ja oikeustieteen tohtorin arvon St. Bonaventuren yliopistosta 1970. Hän palveli toisessa maailmansodassa Tyynenmeren alueella, ja hänelle myönnettiin vuonna 1946 ero palveluksesta Yhdysvaltain ilmavoimien kapteenina.

Walsh tuli valituksi Syracusen pormestariksi vuonna 1961. Hänet valittiin vuonna 1965 uudelleen tähän tehtävään, jossa hän palveli vuoteen 1969. Walsh istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä New Yorkin osavaltiosta 93.-95. kongresseissa vuosina 1973–1979. Hän ei asettunut uudelleen ehdolle vuonna 1978. Hän oli vuosina 1966–1970 edustajana New Yorkin osavaltion republikaanien konventeissa ja vuonna 1968 republikaanien kansalliskonventissa. Walsh oli poliitikko James T. Walshin isä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  WALSH, William Francis (1912-2011) Biographical Directory of the United States Congress


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* US Congress

 |

 |
**William Fitz Osbert** (k. 6. huhtikuuta 1196) oli lontoolainen kapinajohtaja, joka johti köyhien kapinaa keväällä 1196. Siihen aikaan köyhien ja aatelissäätyyn kuulumattomien kapinat olivat Englannissa harvinaisia, mutta Fitz Osbertin kapina oli poikkeuksellinen. Hän sai joidenkin tietojen mukaan 52 000 kannattajaa, joista jotkut ryöstelivät rikkaiden asuntoja keskellä päivää ja syyllistyivät murhiin, mutta useiden arvioiden mukaan Lontoon väkiluku ei vuonna 1196 ollut läheskään noin suuri. Fitz Osbert ei kuitenkaan vastustanut kuningas Rikhard I:tä, vaan hän jopa matkusti Normandiaan kuninkaan luokse kertoakseen tämän hänelle.

Canterburyn arkkipiispa Hubert Walter päätti kukistaa Fitz Osbertin, joka pakeni St Mary-le-Bow’n kirkkoon. Hän ei pyytänyt kirkolta suojelusta, vaan käytti rakennusta puolustusasemanaan Hubertin miehiä vastaan. Kirkko sytytettiin palamaan, jolloin Fitz Osbert saatiin kiinni. Hänet hirtettiin yhdeksän kannattajansa kanssa, jotka eivät olleet hylänneet häntä. Jälkeenpäin Lontoon köyhät kutsuivat Fitz Osbertia marttyyriksi ja kokoontuivat hänen teloituspaikalleen päivittäin, kunnes paikalle pantiin aseistetut vartijat. Häneen liittyviä esineitä pidettiin pyhinä.

Fitz Osbert oli opiskellut yliopistossa ja osallistunut  kolmanteen ristiretkeen Rikhard I:n mukana. Hänellä oli siviilivirka Lontoossa ennen kapinaan ryhtymistään. Fitz Osbert sai lisänimen "Pitkäparta" ulkonäkönsä perusteella: hän halusi näyttää "kunnon englantilaiselta", siis anglosaksilta, vastakohtana hallitseville normanneille, jotka yleensä leikkasivat partansa.

Lähteet
-------

1. ↑  William FitzOsbert *britannica.com*. Viitattu 24.1.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  'Book 1, Ch. 2: The Conquest to King John', in A New History of London Including Westminster and Southwark (London, 1773) *British History Online*. Viitattu 4.1.2019. (englanniksi)
3. ↑  City of London Churchyards (pdf) *cityoflondon.gov.uk*.  2017.  Arkistoitu 9.11.2018. Viitattu 4.1.2019. (englanniksi)
4. 1 2 3  The Project Gutenberg eBook, Cassell's History of England, Vol. I (of 8) *gutenberg.readingroo.ms*.  Arkistoitu 4.1.2019. Viitattu 4.1.2019. (englanniksi)
5. 1 2 3  Martin, Michael: *City of the Sun: Development and Popular Resistance in the Pre-Modern West*, s. 402. Algora Publishing, 2017. ISBN 978-162-894-281-1. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  Encyclopedia Britannica 1911 *theodora.com*. Viitattu 4.1.2019. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Horspool, David: *The English Rebel: One Thousand Years of Trouble-making from the Normans to the Nineties*. Lontoo: Penguin Books, 2009. ISBN 978-0670-918-263.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Veistoksen pintaan hitsataan lahjoittajista kertovia teräslaattoja.
**Symbiosis** on Stefan Lindforsin muotoilema veistos Turussa, Aurajokirannassa Forum Marinum -merimuseon ja Suomen Joutsenen lähellä. Vuonna 2014 paljastettu ja 2015 nykyiselle paikalleen sijoitettu veistos liittyy Saaristomeren suojelukampanjaan: sen pintaan hitsataan jatkuvasti lisää teräslaattoja, joihin on kaiverrettu lahjoittajien nimiä.

"Suomuiksi ja suliksi" kutsuttuja haponkestäviä teräslaattoja voivat ostaa yksityishenkilöt, yritykset ja yhteisöt, ja tuotto ohjataan Saaristomeren Suojelurahastoon. Pienimmät laatat maksavat 75 ja suurimmat 5 000 euroa. Tavoitteeksi asetetusta 3 500 laatasta oli lokakuuhun 2015 mennessä saatu kokoon tuhat.

Kalan ja linnun päitä kuvaava veistos on pinta-alaltaan 8 × 4,5 metriä ja korkeudeltaan 2,5 metriä.

Veistoksen paljastivat Turun Itämeri-päivillä kesäkuun 2014 alussa Suomen ja Viron pääministerit Jyrki Katainen ja Taavi Rõivas. Tämä tapahtui Forum Marinumin edustalla, minkä jälkeen veistos oli elokuussa 2014 tarkoitus lennättää näyttävästi joen yli ja sijoittaa Korppolaismäen kalliolle, jossa se olisi valaistuna toiminut eräänlaisena merelle näkyvänä "majakkana". Teoksen pysyväksi sijoituspaikaksi tuli yleisön ja myös Stefan Lindforsin toiveesta kuitenkin Aurajoen ranta Suomen Joutsenen katveessa, jossa se saa enemmän katsojia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Symbiosis sai pysyvän kodin, Turun kaupungin verkkosivusto 13.10.2015. Viitattu 16.3.2016.
2. ↑  Symbiosis (Arkistoitu – Internet Archive), Saaristomeren Suojelurahasto. Viitattu 16.3.2016.
3. ↑  Symbiosis lennätetään loppukesästä joen toiselle rannalle (Arkistoitu – Internet Archive), Turkulainen 3.6.2014. Viitattu 16.3.2016.
4. ↑  Symbiosis löysi pysyvän paikan (Arkistoitu – Internet Archive), Turkulainen 8.10.2015. Viitattu 16.3.2016.
WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Symmetrinen puolustus**. 
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Symmetrinen puolustus** on shakkiavaus, joka alkaa yleensä siirroilla

1.d4 d5
2.c4 c5
Avaus esiintyi ensimmäisen kerran Alessandro Salvion kirjoittamana vuonna 1604. Avausta kutsutaan myös nimellä **itävaltalainen puolustus** sitä tutkineiden itävaltalaisten Hans Haberditzin, Hans Müllerin ja Ernst Grünfeldin mukaan.

2...c5 on mustan vasta kahdeksanneksi suosituin vastaus valkean toiseen siirtoon ja antaakin valkealle tilastollisesti voiton 60 prosentissa peleistä. Valkean suosituin jatko on pelata 3.Rf3, mikä voi johtaa avauksen transponoitumiseen Tarraschin puolustukseksi.

Valkean toinen mahdollisuus on pelata 3.cxd5, jolloin mustan ei kannata vastata 3...Dxd5, koska jatkot 4.Rf3 cxd4 5.Rc3 Da5 6.Rxd4 ja 5...Dd8 6.Dxd4 Dxd4 7.Rxd4 antavat valkealle ison kehitysedun. Mustalle suositellaan sen sijaan jatkoa 3...Rf6 tarkoituksena lyödä d5-sotilas ratsulla. Mahdollisia jatkoja ovat esimerkiksi 4.Rf3 cxd4 5.Rxd4 Rxd5 6.e4 Rc7 ja 4.e4 Rxe4 5.dxc5 Rxc5 6.Rc3 e6.

Katso myös
----------

* Kuningatargambiitti

Lähteet
-------

1. ↑  Hooper, David & Whyld, Kenneth: *The Oxford Companion to Chess*. (toinen painos). Oxford University Press, 1992. ISBN 0-19-866164-9. (englanniksi)
2. ↑  COE
3. ↑  COE
4. ↑  Pachman, Luděk (1982). The Opening Game in Chess. Routledge & Kegan Paul, p. 140. ISBN 0-7100-9222-9.
5. ↑  Nunn, John (ed.), et al. (1999). "1 d4 d5 and Unusual Replies to the Queen’s Gambit", Nunn’s Chess Openings. Everyman Chess, p. 365. ISBN 1-8574-4221-0.
6. ↑  Kasparov, Garry, and Raymond Keene (1989, 1994). "Queen’s Gambit", Batsford Chess Openings 2. Henry Holt, p. 80. ISBN 0-8050-3409-9.
Symmediaanit (punaiset) sijaitsevat mediaaneja (siniset) isogonaalisesti eli saman suuruisen kulman verran kulmanpuolittajan (vihreät) toisella puolella. Merkinnät: symmediaanien leikkauspiste (L), kulmanpuolittajien leikkauspiste (I) ja mediaanien leikkauspiste (G).
**Symmediaani** on geometriassa kolmion kulmaan liittyvä jana. Symmediaani on ceviaani, joka sijaitsee siten, että mediaanin eli keskijanan ja kulmanpuolittajan välissä on yhtä suuri kulma kuin symmediaanin ja kulmanpuolittajan välissä. Kulmanpuolittaja puolittaa siten mediaanin ja symmediaanin välisen kulman. Symmediaani ja mediaani ovat siten toistensa isogonaalisia, eli "samankulmaisia", janoja.

Janojen isogonaalisuus voidaan määrittää myös viereisistä sivuista. Tällöin mediaanin ja sivun välinen kulma on yhtä suuri kuin symmediaanin ja kulman viereisen sivun välinen kulma. Koska kulmanpuolittaja jakaa kulman puoliksi, ei määritelmän erilaisuus vaikuta symmediaanin asentoon. Mediaani on eräs symmediaani, sillä se poikkeaa itsestään eli mediaanista nolla astetta.

Mediaanit leikkaavat toisensa kolmion painopisteessä, joka on eräs kolmion merkillisistä pisteistä ja se luetteloidaan *Kimberlingin pisteiden luetteloon* tunnuksella {\displaystyle \scriptstyle X\_{2}}. Myös symmediaanit leikkaavat aina toisensa yhteisessä leikkauspisteessä, jota kutsutaan symmediaaniseksi pisteeksi (merkillinen piste {\displaystyle \scriptstyle X\_{6})}.

Ominaisuuksia
-------------

* Symmediaanin pituus {\displaystyle L\_{a}={\frac {bc}{b^{2}+c^{2}}}{\sqrt {2(b^{2}+c^{2})-a^{2}}}}.
* Symmediaanin kantapiste jakaa kolmion sivun a osiin viereisten sivujen neliöiden suhteessa eli b2 : c2.
* Mikäli kolmion ympärille piirretylle ympyrälle piirretään tangentit kahden kärjen sivuamispisteeseen, leikkaavat tangentit toisensa pisteessä, joka on kolmannen kulman symmediaanilla.
* Kolmion kulman symmediaanilla olevien pisteiden etäisyydet viereisiin sivuihin ovat verrannolliset kylkien pituksiin.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2  Weisstein, Eric W.: Symmedian (Math World – A Wolfram Web Resource) Wolfram Research.  (englanniksi)
2. 1 2  Royster, David C.: luento 16 , University of Kentucky
3. 1 2 3 4  University College Cork: Lemoine Point (Arkistoitu – Internet Archive) (matematiikan olympialaisten valmennusmateriaalia)
4. ↑  Weisstein, Eric W.: Symmedian Point (Math World – A Wolfram Web Resource) Wolfram Research.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Cut The Knots: All about Symmedians
**Tuholaiseläimet** ovat kasveja vahingoittavia eläimiä. Viljaa ja hyötypuutarhan kasveja vioittaessa ne saattavat heikentää tai huonontaa
satoa. Jotkut eläimet vioittavat myös lehtiä ja versoja ja näin ne vahingoittavat myös koristekasveja. Myös metsätalouden puun tuotanto kärsii
ajoittain esimerkiksi mäntypistiäisen toukkien aiheuttamista vioituksista. Monet hyönteislajeista vahingoittavat kasveja toukkina, mutta jotkut hyönteiset vahingoittavat
kasveja myös aikuisina. Myös etanat sekä myyrät ja jotkut muut pienet nisäkkäät aiheuttavat vahinkoa maanviljelylle ja puutarhanhoidolle. Tuholaiseläimiä torjutaan erilaisilla viljelymenetelmillä, joita ovat kasvivuorottelu, maan muokkaus, tasapainoinen
lannoitus, oikea kylvöaika sekä kateharson ja kestävien lajikkeiden käyttö. Niitä torjutaan myös torjunta-aineilla ja niiden luontaisilla vihollisilla.

Tuholaiseläinlajeja
-------------------

Koristekasvilajeja vioittavat muun muassa lehtikirvat ja kempit. Erityisesti kirvojen vioituksia esiintyy seljoissa, orapihlajassa, tuomessa ruusuissa, jasmikkeissa ja humalassa. Toukkina kasveja vahingoittavia hyönteisiä ovat tammikääriäinen, ruusunversopistiäinen ja tuomenkehrääjäkoi.
Ansarijauhiainen vaivaa alppiruusuja ja on yleinen tuholaiseläin myös kasvihuoneessa. Jotkut hyönteiset vioittavat kasveja naaraan muniessa.
Esimerkiksi pusillapistiäisnaaraan muniessa lehti kiertyy rullalle. Muita tuholaishyönteislajeja ovat ruusupistiäinen, äkämäpistiäiset kehrääjäpunkki, ja 
ruusuetanainen.

Myyristä kasveja vahingoittavat vesi- ja peltomyyrä. Myös jänikset vahingoittavat talvella puita ja pensaita.

Katso myös
----------

* Tuhoeläin

Lähteet
-------

1. ↑  "Kasvitautien ja tuholaisten torjuntamenetelmät", *Kotipuutarhurin pikkujättiläinen*, s. 89-91. Porvoo: WSOY, 1995. ISBN 951-0-13471-6.
2. ↑  "Koristekasvien taudit ja tuholaiset", *Käytännön puutarhuri*, s. 209-210. Helsinki: Otava, 1993. ISBN 951-1-12542-7.
3. ↑  "Koristepuiden ja -pensaiden ongelmia", *Luonnonmukainen kotipuutarha*, s. 156-157. Helsinki: Valitut palat, 2006. ISBN 951-584-741-1.
Ratapiirros.
**Utah Motorsports Campus** (myös nimellä **Miller Motorsports Park**) on moottorirata, joka sijaitsee Tooelen piirikunnassaissa Utahissa.

Radan rakentamisen aloitti Larry H. Miller, jonka mukaan se oli nimetty. Miller oli kerännyt urheiluautoja ja halusi ajaa niillä, mutta rataan oli myös laajempaa kiinnostusta ja radan budjetti kasvoi. Alan Wilson palkattiin radan suunnittelijaksi ja rakentaminen alkoi vuonna 2005. Rata valmistui 12 kuukaudessa pannukakun tasaiseen maastoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Utah Motorsports Campus *racingcircuits.info*. Viitattu 7.5.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset verkkosivut (englanniksi)

American Le Mans Series -radat

|  |  |
| --- | --- |
| Moottoriradat | 
* Austin
* Laguna Seca
* Lime Rock
* Mid-Ohio
* Mosport
* Nürburgring
* Portland
* Road America
* Road Atlanta
* Sebring
* Silverstone
* Sonoma
* Utah
* Virginia

 |
| Katuradat | 
* Adelaide
* Baltimore
* Belle Isle
* Houston
* Long Beach
* Miami
* St. Petersburg
* Trois-Rivières
* Washington, D.C.

 |
| Ovaaliradat | 
* Charlotte
* Las Vegas
* Texas

 |
| European Le Mans Series 2001 -sarjaan kuuluneet radat | 
* Sebring
* Donington
* Jarama
* Estoril
* Most
* Vallelunga
* Road Atlanta

 |
**Uta Rohländer** (s. 30. kesäkuuta 1969 Merseburg) on aktiiviuransa päättänyt saksalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.

Olympiakisoissa Rohländer edusti Saksaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa kaksi kertaa vuosina 1992 ja 1996, jolloin hän kuului pronssia voittaneeseen joukkueeseen. Hänet nimettiin myös vuoden 2000 olympiajoukkueeseen, mutta akilesjännevamma esti hänen osallistumisensa. Rohländer voitti myös viisi muuta arvokisamitalia pitkästä viestistä: MM-kisoista kultaa vuonna 1997 sekä pronssia vuosina 1991 ja 1999 sekä EM-kisoista kultaa vuonna 1998 ja pronssia vuonna 1994.

Kansallisissa kilpailuissa Rohländer Itä-Saksan viestimestaruuden vuonna 1990. Saksojen yhdistymisen jälkeen hän voitti ulkoradoilla 400 metrin juoksussa Saksan mestaruuden vuonna 1998 sekä sisäradoilla 3 x 800 metrin viestijuoksussa kultaa vuonna 1997.

Rohländer edusti TSV Erfurtia ja hänen ennätyksensä 400 metrin juoksussa on vuonna 1998 juostu tulos 50.33.

Aktiiviuransa jälkeen Rohländer on toiminut sekä opettajana että psykoterapeuttina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Uta Rohländer (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Usvjatyn piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla.
**Usvjatyn piiri** (ven. Усвя́тский райо́н, *Usvjatski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen eteläosassa Valko-Venäjän rajalla sijaitsevan piirin pinta-ala on 1 106 neliökilometriä ja asukkaita on 5 598 henkeä (2010).

Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Usvjatyn kaupunkimainen taajama (ven. Усвяты, 2 961 as.). Lisäksi siihen kuuluu kolme maalaiskuntaa:

* Kalošinskaja (ven. Калошинская; keskuspaikka Sterevnevo, ven. Стеревнево)
* Usvjatyn maalaiskunta (ven. Усвятская волость; keskuspaikka Usvjatyn taajama)
* Tserkovištše (ven. Церковище)

Seudun pääelinkeino on maidon ja lihan tuotantoon erikoistunut maatalous. Lisäksi toimii kaksi puunjalostuslaitosta, kirjapaino ja elintarviketehdas.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Usvjatyn piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Pihkovan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Bežanitsy • 
Dedovitši • 
Dno • 
Krasnogorodsk • 
Kunja • 
Loknja • 
Nevel • 
Novoržev • 
Novosokolnik • 
Opotška • 
Ostrov • 
Outova • 
Palkino • 
Petseri • 
*Pihkova* • 
Pihkova • 
Pljussa • 
Porhov • 
Puškinskije Gory • 
Pustoška • 
Pytalovo • 
Sebež • 
Strugi Krasnyje • 
Usvjaty • 
*Velikije Luki* • 
Velikije Luki
**Malaijan unioni** (engl. *Malayan Union*) oli brittiläisen imperiumin siirtomaa vuosina 1946–1948. Malaijan liitto muodostettiin vuonna 1946 yhdistämällä Yhtyneet malaijlaisvaltiot, Ei-yhtyneet malaijilaisvaltiot sekä Salmisiirtokunnista Penang ja Malakka.

Malaijan liiton myötä koko Malakan niemimaa oli ensimmäistä kertaa brittien suoran hallinnon alaisena. Sulttaanit menettivät samalla valtansa ja heistä tuli brittihallinnon "neuvonantajia". Malaijit vastustivat uutta liittoa jyrkästi. Maaliskuussa 1946 perustettiin Yhtyneiden malaijien kansallisjärjestö (UMNO) vastustamaan Malaijan liittoa. Järjestöä oli perustamassa peräti 41 poliittista ryhmittymää tai seuraa. Umpikujaan ajautuneessa tilanteessa britit kutsuivat huhtikuussa 1946 UMNO:n neuvottelemaan Malaijin tulevaisuudesta. Neuvottelukutsun myötä UMNO:sta tuli Malaijan johtava järjestö ja myöhemmin puolue, joka on pysynyt vallassa 2000-luvulle asti. Neuvotteluihin kutsuttiin myöhemmin myös maltillisia kiinalaisia ja intialaisia johtohenkilöitä.

Ammattiyhdistysliike oli Malakan niemimaalla ja poliittisten mielenosoitusten ohella niemimaalla oli lukuisia lakkoja. Britit yrittivät hillitä lakkoilua kieltämällä ay-liikkeitä ja perustamalla niin sanottuja "vapaita" ammattiliittoja, jotka eivät olleet poliittisia eivätkä lakkoilleet.

Malajivastarinta johti lopulta siihen, että britit saattoivat helmikuussa 1948 voimaan uuden perustuslain, jolla Malaijan liitto lakkautettiin ja Malaijan liittovaltio perustettiin. Uusi perustuslaki ei kuitenkaan ratkaissut kiistoja. Kiinalaiset vastustivat uutta liittovaltiota, koska kiinalaisvoittoinen Singapore jäi sen ulkopuolelle ja siten heikensi liittovaltion kiinalaisten asemaa. Jo kesäkuussa 1948 britit julistivat poikkeustilan, joka kesti runsaat kymmenen vuotta. Poikkeustila saavutti sellaiset laajuudet, että sitä on myös kutsuttu sisällissodaksi.

Lähteet
-------

* Heikkilä-Horn, Marja-Leena & Miettinen, Jukka O.: *Kaakkois-Aasia. Historia ja kulttuurit*. Helsinki: Otava, 2005 (2. painos). ISBN 951115771X.

### Viitteet

1. 1 2 3  Heikkilä-Horn & Miettinen 2005, 345–346.
William Adam. William Aikmanin muotokuva noin vuodelta 1723.
*Tämä artikkeli käsittelee arkkitehtia. Muista merkityksistä, katso täsmennyssivu.*
**William Adam** (1689 – 24. kesäkuuta 1748) oli skotlantilainen arkkitehti. Hän oli arkkitehtien Robert ja James Adamin isä.

William Adam oli presbyteeri ja whig, ja hän saavutti Skotlannissa nopeasti johtavan arkkitehdin aseman. Adam oli liikemies, jolla oli monia kiinnostuksen kohteita. Hän muun muassa hankki Edinburghista kiinteistön ja osti maalaiskartanon Kinrossissa, jonka nimesi uudelleen Blair Adamiksi. Vuonna 1728 Adam sai Clerk and Storekeeper of the Works in Scotland -viran ja vuonna 1730 nimityksen Mason to the Board of Ordnance in North Britain. Niiden myötä Adam sai useita kannattavia rakennusurakoita, muun muassa linnoitustöitä.

Arkkitehtina Adam ammensi monien Skotlannin ja Englannin arkkitehtien suunnitelmista ja loi niiden pohjalta oman eklektisen, eloisan ja omintakeisen tyylin. Hän sai paljon vaikutteita etenkin James Gibbsiltä ja John Vanbrughilta. William Adam tutustui myös mannermaan barokkiarkkitehtuuriin käydesään Alankomaissa. Adam kokosi julkaisua varten kokoelman mallipiirustuksia, jotka perustuivat hänen omiin sekä muiden skotlantilaisten arkkitehtien suunnitelmiin. Mallipiirustukset julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1811 nimellä *Vitruvius Scoticus*.

William Adamin huomattavimmat työt ovat Hopetoun House, Haddo House, Mavisbank House sekä Inverarayn linnan rakennustyö arkkitehti Roger Morrisin suunnitelmien pohjalta.

Lähteet
-------

* Curl, James Stevens: Dictionary of architecture. Oxford University Press 1999. ISBN 0-19-210006-8

### Viitteet

1. 1 2 3  Curl 1999, s. 7


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Maladnjakin jäseniä vuonna 1924 tai 1925.
**Maladnjak** (ven. Маладня́к, "Nuoriso") oli valkovenäläinen kirjailijayhdistys vuosina 1923–1928.

Maladnjak syntyi nuorten runoilijoiden kerhona samannimisen nuorisolehden yhteyteen syksyllä 1923. Sen perustajia olivat Mih’as Tšarot, Anatol Volny, Ales Dudar, Andrei Aleksandrovitš, Adam Babareka ja Jazep Puštša. Vuonna 1924 yhdistys nimettiin valkovenäläisten runoilijoiden ja kirjailijoiden liitoksi. Se toimi Minskissä ja Valko-Venäjän SNT:n muissa kaupungeissa sekä muualla Neuvostoliitossa ja ulkomailla. Yhdistykseen kuuluivat myös venäläisten, liettualaisten, puolalaisten ja juutalaisten kirjailijoiden osastot. Maladnjakin jäseniä olivat muun muassa Mikola Aljah’novitš, Zinaida Bandaryna, Ilary Baraška, Zmitrok Bjadulja, Pjatrus Brouka, Uladzimir Dubouka, Uladzislau Galubok, Vasil Garbatsevitš, Jurka Gauruk, Pjatro Glebka, Kastus Gubarevitš, Ales Gurlo, Uladzimir H’adyka, Ales Jakimovitš, Vasil Kaval, Todar Kljaštorny, Kandrat Krapiva, Mih’as Lynkou, Valeryi Marakou, Rygor Muraška, Mikola Nikanovitš, Leapold Rodzevitš, Vasil Stašeuski, Stanislau Šuškevitš, Pauljuk Trus, Nitšypar Tšarnuševitš, Kuzma Tšorny, Mih’as Zaretski, Uladzimir Žilka, Janka Žurba ja Ales Zvonak. Sen johtajiin kuuluivat eri aikoina Tšarot, Volny, Dubouka ja Platon Galavatš. Yhdistys julkaisi aikakauslehti *Maladnjakin* lisäksi paikallisia lehtiä ja aikakauskirjoja sekä omaa kirjasarjaa.

Materialismin ja marxismi-leninismin nimiin vannonut Maladnjak toimi Valko-Venäjän kommunistipuolueen ohjeiden mukaisesti ja ylläpiti läheisiä suhteita Komsomoliin. Myöhemmin sitä syytettiin vulgarismista, formalismista ja nationalismista. Maladnjakin pohjalta syntyi vuonna 1928 Valko-Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistys.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Belaruskaja entsyklapedyja, tom 9*, s. 555. Minsk: Belaruskaja entsyklapedyja, 1999. ISBN 985-11-0155-9.
2. ↑  Molodnjak *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 11.4.2021.
*Tämä artikkeli käsittelee nuijaa. Kauppaketjusta kertoo Mere (yritys)*
Te Atiawa-heimon päällikkö Wiremu Kingi kädessään *Mere pounamu*. Maalannut Gottfried Lindauer vuonna 1915.
**Mere** tai **mere pounamu** oli maorien käyttämä yleensä pounamusta valmistettu nuija eli *patu*. Sitä käytettiin lähitaistelussa lyömä- ja pistoaseena. Niitä käytettiin myös johtajuuden merkkinä ja pidettiin arvokkaina perintöesineinä. Mereä käytettiin vaihtelevasti nimityksenä maorien nuijatyypille yleensä tai pelkästään pounamusta valmistetulle nuijalle, josta käytettiin myös nimeä *mere pounamu* tai *patu pounamu*. Pounamu on maorinkielinen nimitys jadelle, jota löydetään Uuden-Seelannin Eteläsaaresta..

Valmistus
---------

Pounamusta valmistetut meret olivat maorien yhteisöissä arvokkaimpia pounamusta valmistettuja esineitä. Meren valmistaminen saattoi kestää enemmän kuin sen omistajan eliniän. Tämä johtui pounamun kovuudesta, minkä takia sen työstäminen oli hankalaa. Terä tehtiin teräväksi nuijan kaikilta puolilta. Kahvaan tehtiin kaksi, kolme tai useampi ura ja sen pohjaan reikä rannelenkin alapuolelle. Terä valmistettiin hankaamalla. Pounamunpalasta työstettiin ensin nuijan suurpiirteiset linjat kvartsiittipaloilla. Tämän jälkeen sitä hiottiin hiekan ja veden avulla. Vesi ja hiekka -käsittelyn jälkeen viimeistelyhionta tehtiin hiekkakivellä, jolloin siihen saatiin sileä pinta.

Käyttö
------

*Kataore*-niminen mere pounamu. Tämän aseen koko on 42cm x 12cm.
Mereen liitettiin joskus sen kantajalleen aiheuttamaa rohkeus ja menestys taistelussa. Monet niistä siirtyivät sukupolvien ajan isältä pojalle. Mereä käytettiin sekä lyömä- että pistoaseena. Suosittu tekniikka oli kallonrikkova isku päähän. Päässä tähdättiin ohimoon, tai vaihtoehtoisesti vastustajan kylkiluihin. Iskut olivat enemmänkin leikkaavia tai pistäviä kuin kirvesmäisiä. Tämä johtui siitä, että näin aseen riski osua toiseen aseeseen pieneni ja samalla pieneni sen rikkoutumisen vaara. Kun meren omistaja joutui vangiksi, hän saattoi pyytää vangitsijoitaan surmaamaan hänet omalla merellään, sillä kuolema tämän aseen iskusta saatettiin nähdä arvokkaampana kuin jonkin toisen. Merejä saatettiin käyttää myös rauhanteossa. Esimerkkinä tapaus, jossa Ngāpuhi-heimo lahjoitti *Hine-nui-o-te-paua*-nimisen meren Ngāti Pāoa -heimolle. Se annettiin myöhemmin kuvernööri George Greylle maorien halutessa osoittaa rauhantahtoaan eurooppalaisten kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mere Pounamu Ministry for Culture and Heritage. Viitattu 24.11.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Makereti: The Old time Maori - VII Weapons *New Zealand Texts Collection*. Viitattu 24.11.2010. (englanniksi)
3. ↑  Basil Keane: Pounamu – several names *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*. Viitattu 24.11.2010. (englanniksi)
4. 1 2  Basil Keane: Pounamu – jade or greenstone - Symbols of chieftainship *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*. Viitattu 24.11.2010. (englanniksi)
5. ↑  Basil Keane: Pounamu – jade or greenstone - Pounamu and peace-making *Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand*. Viitattu 24.11.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mere** Wikimedia Commonsissa
**Julkinen monopoli** eli **lakisääteinen monopoli** eli **oikeudellinen monopoli** on yritys tai muu toimija, jolle on lailla annettu monopoliasema eli muita yrityksiä on kielletty toimimasta alalla.

Tyypillisesti lakisääteinen monopoli on valtionyhtiö kuten Alko tai Veikkaus Oy, mutta toisinaan valtiot monopolisoivat tehtäviä muille valtion elimille tai yksityisille yrityksille esimerkiksi patentein tai lisenssein. Merkantilismille yksityiset lakisääteiset monopolit olivat tunnuspiirre.

Julkinen monopoli -termillä saatetaan myös tarkoittaa ainoastaan julkisen sektorin hallinnoimia lakisääteisiä monopoleja.

Lakisääteisen monopolin motiiveja
---------------------------------

Lakisääteisiä monopoleja käytetään joskus rahan keräämiseen valtiolle, mutta saman voi tehdä myös alaa verottamalla. Rahapelimonopoleja on perusteltu peliriippuvuuden ehkäisemisellä, mutta esimerkiksi Britanniassa rahapelimonopoleista on luovuttu, ja silti peliriippuvuus näyttää olevan siellä vähäisempää. Toisinaan ajatellaan, että jos jollain alalla vallitsee luonnollinen monopoli, sellaisen on parempi olla valtion tai kunnan hallussa kuin yksityisen. Yleisesti katsotaan, että poliisitoimen tulee mm. turvallisuussyistä olla valtion monopoli.

Lakisääteisen monopolin haittoja
--------------------------------

Lakisääteisen monopolin ylläpitäminen voi aiheuttaa yhteiskunnallisia kustannuksia, kun lakisääteisen monopolin omaava yritys joutuu puolustamaan monopoliaan turhin kustannuksin viestinnällä ja voimakkaalla suoralla vaikuttamisella päättäjiin. Tällaisesta kokonaistaloutta vahingoittavasta hyödyntavoittelusta käytetään nimitystä välistäveto.

Tavalliset monopolit joutuvat reagoimaan potentiaalisiin kilpailijoihin parantamalla toimintaansa, mutta lakisääteiset monopolit yrittävät estää kilpailua lainsäädännön kautta.

Lisäksi koituu samoja haittoja kuin usein muistakin monopoleista: allokatiivista tehottomuutta, tuotannollista tehottomuutta ja dynaamista tehottomuutta; mm. monopoliyrityksen toiminta, innovointi ja kustannustehokkuuden parantaminen jäävät heikommiksi.

Katso myös
----------

* Monopoli
* Merkantilismi
* Toimilupa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Suomen rahapelimarkkinat, Kuuluvainen, Arto; Koponen, Aki; Oikarinen, Elias; Ranki, Antti; Ryömä, Arto; Laihinen, Pasi; Lehtonen, Annina, Turun yliopiston kauppakorkeakoulun CCR Tutkimuspalvelut E2/2012 (2012-11-08). Sivut 45-48 ja 50, 55-58.
Etemenanki arkeologi Robert Koldeweyn piirustuksen mukaan 1919.
Etemenankin rekonstruktio.
Etemenankin sijainti Koldeweyn mukaan.
**Etemenanki** oli Mardukille omistettu zikkurat Babylonissa. Rakennuksesta ja sen mittasuhteista on olemassa uus- ja myöhäisbabylonialaisia nuolenpäätekstejä. Rakennus on sittemmin tuhoutunut.

Etemenanki on saattanut olla esikuvana Vanhan testamentin Baabelin tornia kuvaavalle kertomukselle, koska kaupunkiin oli siirretty juutalaisia näihin aikoihin.

Louvressa oleva nuolenpääkirjoitustaulu Urukista 229 eaa. kuvailee Etemenankin seitsemän kerrosta ja 91 metriä korkeaksi sekä kultakin sivultaan 91 metriä leveäksi rakennukseksi. Robert Koldeweyn löydöt 1931 vahvistivat savitiilistä tehdyn rakennuksen mitat. Rakennuksen eteläpuolella oli suuret portaat. Suurikokoinen Ištarin portti ja juhlakatu johtivat kohti zikkurat-rakennusta.

Myös Herodotos kuvaili 440 eaa. Babylonin muureja, palatsia ja temppelirakennusta.

Etemenanki tuhoutui lopullisesti 331 eaa. Kun Aleksanteri Suuri valloitti Babylonin, hän määräsi temppelin korjattavaksi. Kun hanke ei edistynyt, hän käski tuhota jäännökset, jotta Etemenanki voitaisiin rakentaa uudelleen. Rakennushanke kuitenkin peruuntui Aleksanteri Suuren kuoleman vuoksi. Myös myöhemmät uudelleenrakennushankkeet olivat tuloksettomia.

Lähteet
-------

1. ↑  "Baabelin torni", *CD-Facta*. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-23152-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Hansjörg Schmid, *Der Tempelturm Etemenanki in Babylon*. Mainz 1995.
* Steele, Schoyen Collection
* Jona Lendering: Etemenanki (Arkistoitu – Internet Archive)
**Maakunnansyyttäjänvirasto** (ruots. *landskapsåklagarämbetet*) on Ahvenanmaan maakunnassa vuodesta 1978 toiminut oikeusministeriön alainen virasto, jonka päällikkönä on johtava maakunnansyyttäjä. Valtakunnansyyttäjän välittömän määräysvallan alainen johtava maakunnansyyttäjä ja maakunnansyyttäjä toimivat virallisena syyttäjänä Ahvenanmaalla. Heiltä edellytetään oikeustieteen kandidaatin tutkinnon suorittamista.

Maakunnansyyttäjänviraston perustaminen oli osa sitä muutostyötä, jolla Suomen raastuvanoikeudet ja kaupunkien syyttäjälaitos siirrettiin valtion haltuun. Ahvenanmaan poliisitoimesta huolehti ennen uudistusta osaksi valtio ja osaksi maakunnan viranomaiset. Aiemmin neljä valtion alaisuudessa toimivaa nimismiestä työskentelivät muiden töidensä ohessa syyttäjinä Ahvenanmaan kihlakunnanoikeudessa. Maarianhaminan raastuvanoikeudessa syyttäjän tehtäviä hoiti kaupunginviskaali. Ahvenanmaan syrjäisen sijainnin ja kielen vuoksi maakunnan lakimiesvirkoihin oli vaikea saada päteviä henkilöitä. Esimerkiksi Jomalan ja Sundin nimismiespiirien nimismiehinä työskenteli virkakelpoisuutta vailla olevat viransijaiset. Näistä syistä ja siksi, että syyteharkinta ja syytteen ajaminen olisi yhtenäistä, katsottiin 1977 parhaaksi keskittää maakunnan syyttäjäntehtävät yhdelle maakunnansyyttäjälle, joka hoitaisi työtään päätoimisesti. Nykyinen virkarakenne luotiin myöhemmin.

Lähteet
-------

1. ↑  Laki Ahvenanmaan maakunnan maakunnansyyttäjänvirastosta.
2. ↑  Hallituksen esitys 170/1977.

Aiheesta muualla
----------------

* Viraston kotisivu [vanhentunut linkki]
Merkityksen päinvastaiseksi kääntävä painovirhe Englannissa vuonna 1631 painetussa Raamatussa.
**Kirjoitusvirhe** on kirjoitusprosessin aikana tehty tahaton virhe, jonka seurauksena sana kirjoitetaan väärin. Kirjoitusvirheitä nimitetään myös **typografisiksi virheiksi**, **ladontavirheiksi**, mistä tulee nimi **typo**. Yleensä lukija osaa päätellä, mitä kirjoittaja on alun perin tarkoittanut, mutta huonossa paikassa oleva kirjoitusvirhe voi tehdä tekstin täysin ymmärtämiskelvottomaksi, varsinkin silloin, jos lukijana on ihmisen sijaan tietokone.

Julkaistuihinkin kirjoihin voi tulla kirjoitusvirheitä, ja lukijat huomauttavat niistä herkästi.

Kirjoitusvirheiden yleisiä muotoja ovat:

* peräkkäisten kirjainten paikkojen vaihtuminen
* väärä kirjain
* kirjaimen puuttuminen
* ylimääräinen kirjain

Lähteet
-------

1. ↑  Kirjoihin livahtaa silloin tällöin virheitä: "Ne keräävät yllättävän paljon huomiota" *Yle Uutiset*. Viitattu 18.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kirjoitusvirhe**.
* Tekstuaalitieteiden sanasto (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura).
**Edita Stanislavovna Pieha**, synt. **Édith-Marie Pierha** (ven. Эдита Станиславовна Пьеха, puol. *Edyta Piecha*; s. 31. heinäkuuta 1937 Noyelles-sous-Lens, Ranska) on Venäjällä asuva ranskalaissyntyinen laulaja ja näyttelijä.

Pieha syntyi Ranskassa puolalaiseen perheeseen. Hänen isänsä Stanisław Piecha oli ammatiltaan kaivostyöläinen ja äiti Felicja Korolewska. Vuosina 1945–1955 Edita asui Puolassa äitinsä ja isäpuolensa kanssa. Vuonna 1955 hän muutti Leningradiin opiskelemaan psykologiaa. Hän aloitti laulamisen samana vuonna ja on tehnyt lukuisia lauluja, minkä lisäksi hän on näytellyt useissa neuvostoliittolaisissa ja venäläisissä elokuvissa. Uudenvuodenaattona 31. joulukuuta 1955 hän esitti laulun "Autobus czerwony", josta tuli erittäin suosittu Neuvostoliitossa. Hän on ollut Venäjän kansantaiteilija vuodesta 1988.

Editan tytär Ilona Bronevitskaja on suosittu näyttelijä ja laulaja. Hänen lapsenlapsensa Stas Pieha on myös suosittu laulaja ja näyttelijä. Hän voitti *Фабрика звёзд* (Fabrika zvjozd) -kykykilpailun vuonna 2005.

Venäjällä Edita on tunnettu aktivisti. Hän tukee humanitaarista apua ja orpokoteja.

Maaliskuussa 1973 Edita Pieha ja Družba-yhtye esiintyivät Suomessa Lahden Urheilutalossa sekä Helsingin Kulttuuritalossa. Družba-yhtyeen olivat perustaneet Leningradin konservatorion opiskelijat vuonna 1955, ja se oli lehti-ilmoituksen mukaan Neuvostoliiton suosituin viihdeorkesteri. Družban johtaja oli Aleksandr Bronevitski, jonka kanssa Pieha oli naimisissa vuodet 1957–1977.

Vuonna 1985 Pieha esiintyi New Yorkin Carnegie Hallissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Vauhtia estradilla.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 9.3.1973, s. 8.
2. ↑  Leningradilainen viihdeyhtye Druzhba. (Lehti-ilmoitus tulevasta konsertista) *Helsingin Sanomat*, 24.2.1973, s. 32.
3. ↑  Lehti-ilmoitus.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 2.3.1973.
4. ↑  Concerts.  *New York Magazine*, 10.6.1985, s. 112. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Edita Piehan kotisivut (venäjäksi)
* Edita Pieha Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Latvia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |