recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fowlerin liuos** on historiallisesti lääkkeenä käytetty arseenin liuos joka sisältää 1 % kaliumarseniittia (KAsO2). Muut liuoksen ainesosat olivat kaliumkarbonaatti ja lavendelisprii, joten se voitiin tunnistaa viime mainitun hajun perusteella. Lääkettä otettiin kaksi tai kolme kertaa päivässä, aluksi kolme tippaa kerrallaan, ja kerta-annosta lisättiin vähitellen 15 tippaan saakka. Brittiläinen lääkäri Thomas Fowler (1736–1801) esitteli aineen vuonna 1786. Sitä käytettiin anemian, reuman, psoriasiksen ja useiden muiden tautien hoidossa. Vuodesta 1865 alkaen Fowlerin liuosta käytettiin leukemian hoitoon ensimmäisenä kemoterapian lääkeaineena. Sitä käytettiin hoitona myös vaikeassa malariassa ja malarian ehkäisyssä.

1900-vuosikymmenestä alkaen epäorgaanisten arseeniyhdisteiden kuten Fowlerin liuoksen käyttö vähentyi ja huomio kiinnittyi orgaanisiin arseenivalmisteisiin kuten atoksyyliin ja salvarsaaniin.

1900-luvun kuluessa opittiin että Fowlerin liuos kuten muutkin arseeniyhdisteet ovat huomattavan myrkyllisiä ja karsinogeenisia, joten niiden käyttö lääkkeenä loppui lähes kokonaan. Kuitenkin vuonna 2001 Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto (FDA) hyväksyi arseenitrioksidia sisältävän lääkkeen käytön erään akuutin leukemian tyypin hoidossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jolliffe, D. M.: A history of the use of arsenicals in man.  *Journal of the Royal Society of Medicine*, 1993, 86. vsk, nro 5, s. 287–289. PubMed:8505753.   (englanniksi)
2. 1 2  Forsius, Arto: Arseeniyhdisteet lääkeaineinaArkistoitu kopio *saunalahti.fi*.  Arkistoitu 1.9.2019. Viitattu 13.4.2019.
3. ↑  Doyle, Derek: Notoriety to respectability: a short history of arsenic prior to its present day use in haematology.  *British Journal of Haematology*, 2009, 145. vsk, nro 3, s. 309–317. doi:10.1111/j.1365-2141.2009.07623.x.   (englanniksi)
4. ↑  Gibaud, Stéphane & Jaouen, Gérard: Arsenic - based drugs: from Fowler's solution to modern anticancer chemotherapy.  *Topics in Organometallic Chemistry*, 2010, 32. vsk, s. 1–20. doi:10.1007/978-3-642-13185-1\_1. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
5. ↑  Zhu, J. Chen, Z. Lallemand-Breitenbach, V. & de Thé, H.: How acute promyelocytic leukaemia revived arsenic.  *Nature Reviews Cancer*, 2002, 2. vsk, nro 9, s. 705–714. PubMed:12209159. doi:10.1038/nrc887.   (englanniksi)
**Fourou** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Kadiolon piirissä Malissa. Se sijaitsee Banin yläjuoksulla 55 kilometriä Kadiolosta luoteeseen. Kunnassa on 41 500 ja keskuskylässä 9 400 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Fouroun kunnan pinta-ala on 1 400 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Kadiolon piirin Loulounin, Kadiolon, Dioun ja Dioumaténén, etelässä Missénin, pohjoisessa Sikasson piirin Lobougoulan ja Kolondieban piirin Tionguin kuntiin sekä lounaassa Norsunluurannikkoon. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Vesistöjä ovat Bagoué- ja Banifingjoet.

Kuntaan kuuluu 23 kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on samoja, bambaroita ja fulbeja. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi ja durra. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, keräilyä, käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä. Kunnassa toimii Syaman kultakaivos.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 10.5.2017.
2. 1 2 3 4  Plan de securite alimentaire: Commune rurale de Fourou 2006-2010 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 10.5.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.5.2017.
**Fourfourás** (kreik. Φουρφουράς; myös *Furfurás*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Amárin kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Kouríteen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Amárin kunnan Kouríteen kunnallisyksikköön. Fourfourás muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Φουρφουρά, *Topikí Koinótita Fourfourá*). Kylän väkiluku on 605 (vuonna 2011).

Fourfouráksen Pyhän Nektarioksen (*Ágios Nektários*) kirkko.
Fourfouráksen kylä sijaitsee Kreetan läntisissä keskiosissa Ída- eli Psiloreítis-vuoren länsipuolella linnuntietä noin 27 kilometriä kaakkoon Réthymnosta. Se on rakennettu noin 460 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän nimen on selitetty tulevan joko alueen tuulista tai venetsialaisvallan ajalta samannimisestä perheestä.

Nykyisin Fourfourás tunnetaan erityisesti helpoimman Ída-vuorelle johtavan vaellusreitin lähtöpisteenä. Reitti on osa Euroopan kaukovaellusreittiä E4. Kylän nähtävyyksiin kuuluvat sen bysanttilais- ja venetsialaisaikaiset kirkot, mukaan lukien Pyhän Georgioksen (*Ágios Geórgios*), Pyhän Antonioksen (*Ágios Antónios*), Pyhän Nektarioksen (*Ágios Nektários*), Pyhän Paraskevan (*Agía Paraskeví*) sekä Neitsyt Marian (*Panagía*) kirkot.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Fourfouras *Terrabook*. Viitattu 10.9.2018.
3. 1 2  Ε4.37-38 Gerakari - Amari - Fourfouras *Destination Crete*. Viitattu 10.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fourfourás** Wikimedia Commonsissa
**RN Pola** (ital. *Regia Nave Pola*) oli Italian kuninkaallisen laivaston Zara-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Zara-luokka*
Alus tilattiin OTO:n telakalta Livornosta, missä köli laskettiin 17. maaliskuuta 1930. Alus laskettiin vesille 5. helmikuuta 1931 ja valmistui 21. joulukuuta 1932.

Palvelus
--------

Alukseen osui illalla 28. maaliskuuta 1941 Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentokoneen laukaisema torpedo. Aluksen etummainen konehuone sekä kumpikin keskimmäisistä kattilahuoneista täyttyivät vedellä, mikä teki aluksesta liikuntakyvyttömän. *Zara* ja *Fiume* määrättiin auttamaan vaurioitunutta sisaralustaan. Tutkattomat italialaisalukset joutuivat Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivojen *HMS Warspite*, *HMS Valiant* ja *HMS Barham* yllättämiksi, jolloin *Zara* ja *Fiume* upposivat lähes välittömästi. Hävittäjät *HMS Jervis* ja *HMS Nubian* löysivät liikuntakyvyttömän *Polan* upottaen sen torpedoin.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **RN Pola (1931)**.
* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 149
2. ↑  Whitley, M. J. s. 152

*Zara*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *Fiume* – *Gorizia* – *Pola* – *Zara* |
| Edeltäjä: *Trento*-luokka – Seuraaja: *Giussano-luokka* |
**Huvipursi** oli yksi TV1:n Viihdetoimituksen (ent. Ajanvietetoimitus) varhaisaikojen suuria kesäsarjoja. Kesällä 1966 tuotetun sarjan ideana oli tehdä Suomea tutuksi, kiertää kaunista Saimaan vesistöä pikinytky Mikolla ja pysähtyä lauantaisin tekemään suoria lähetyksiä eri paikkakunnilta. Mikko hinasi perässään kelluvaa tanssilavaa, joka toimi Mikon ja sataminen lisäksi ohjelman estradina. Suoran tv-lähetyksen päätyttyä sillä alkoivat tanssit.  Pikinytky Mikon kapteeni oli Antti Sinkkonen. 

Lähetyksiä tehtiin Yleisradion ulkotuotantoautoilla Iisalmesta 2.7.1966, Kuopiosta 9.7. Varkaudesta 16.7. Savonlinnasta 23.7. Sulkavalta 30.7. Pistohiekasta 6.8. Mikkelistä 13.8. ja Lappeenrannasta 20.8.1966. Niissä oli mukana myös kuvaa reitin varrelta. Tällaisen television viihdesarjan tekeminen tuohon aikaan 60-luvun puolessa välissä oli melkoisen mittava urakka.

Huvipurren vakioesiintyjiin kuuluivat Ossi Törrönen, Rauha Puntti, Tatu Asumaniemi, Rauno Alhonniemi sekä Nacke Johanssonin orkesteri. Suomalaisen viihdemaailman tähtien lisäksi ohjelmaan etsittiin paikallisia kykyjä. Joukkoon mahtui myös kansainvälisiä tähtiä kuten poplaulaja Millie  Lappeenrannassa. Paikallista elämää valotettiin muun muassa haastatteluin ja insertein.

Ohjelmaa suunnittelivat ja tuottivat Aarre Elo, Matti Kuusla ja Jukka Virtanen (VEK). Ohjaajina toimivat Virtasen lisäksi Riitta Degerholm, Heikki Seppälä ja Erkki Pohjanheimo. Lavastaja oli Aimo Pöyhönen.

Lähteet
-------

1. ↑  Nuorten päivälehti 23.6.1966: "Televisioviihdettä tervahöyry Mikolta.". Viitattu 21.10.2020.
2. ↑  Helsingin Sanomat 23.7.1966: "Huvipursi vuolaan virran rannalla.". Viitattu 21.10.020
3. ↑  Katso-lehti 30.7.1966. Viitattu 21.10.2020.
4. ↑  Katso-lehti 20.8.1966. Viitattu 21.10.2020.
5. ↑   - 12k
**Monisoluinen eliö** on eliö, joka koostuu useammasta kuin yhdestä solusta. Kaikki eläimet ja versokasvit ovat monisoluisia. Myös sienistä ja levistä suuri osa on monisoluisia.

Rakenne
-------

Yksinkertaisimpia nykyisin eläviä monisoluisia eliöitä ovat sienieläimet. Ne koostuvat syöjäsoluista, tukisoluista, kaulussiimasoluista ja pintasoluista. Nämä solut ovat erikoistuneita omaan tehtäväänsä mutta ovat toisistaan riippuvaisia ja tekevät yhteistyötä.

Useimpien monisoluisten eliöiden solut ovat järjestäytyneet elimiksi, jotka suorittavat erilaisia tehtäviä. Nisäkkäiden elimet ovat hyvin erikoistuneita, mutta myös kaikkein alkeellisimmillakin monisoluisilla eliöillä on elimet.

Monisoluinen eliö kasvaa ja uudistaa kudoksiaan solunjakautumisen avulla.

Synty
-----

Monisoluisen elämän syntytapaa tai ajankohtaa ei tiedetä varmasti. Todennäköisimpänä pidetään selitystä, että monisoluinen eliö kehittyi samantyyppisten yksisoluisten eliöiden yhteiskunnasta. Monisoluisuuden on arvioitu syntyneen eliökunnan historiassa ainakin 25 kertaa. Kasveilla, eläimillä ja sienillä on kolme eri yksisoluista esivanhempaa ja erilaisilla levillä ainakin viisi.

Vuonna 2017 julkaistu tutkimus antoi viitteitä siitä, että monisoluinen elämä olisi syntynyt jo vähintään 1,6 miljardia vuotta sitten. Ajoitusta vaikeuttaa se, että ensimmäiset monisoluiset eliöt koostuivat pehmeistä kudoksista, minkä vuoksi niistä on löytynyt vain harvoja fossiileja. On löydetty muun muassa 1,2 miljardia vuotta vanhojen monisoluisten levien fossiileja sekä 540 miljoonaa vuotta vanhoja hyvin säilyneitä kalkkikuoristen eläinten fossiileja.

Monisoluisuuden edut ja haitat
------------------------------

Monisoluiset eliöt ovat menestyneet hyvin ja kukoistavat kaikkialla maapallolla. Ne toimivat yksisoluisia eliöitä tehokkaammin, koska niiden yksittäiset solut tai elimet ovat erikoistuneet suorittamaan tiettyjä tehtäviä. Monisoluiset eliöt voivat myös kasvaa yksisoluisia suuremmiksi, mikä parantaa niiden mahdollisuuksia tyydyttää valontarpeensa, kilpailla uusista ravinnonlähteistä sekä vaeltaa paremmille elinalueille. Toisaalta monisoluisuus altistaa eliön syövälle eli solujen hallitsemattomalle jakautumiselle, mikä ei yksisoluisia vaivaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Juul Nielsen, Lotte (päätoimittaja): *Elämän kehitys*, s. 18–21. Bonnier, 2008. ISBN 978-82-535-3048-2.
2. ↑  Ronald A. Laskey: Cell division and growth *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 28.9.2019.
3. ↑  Monisoluiset eliöt syntyivät 25 kertaa *Tieteen Kuvalehti*. Viitattu 28.9.2019.
4. ↑  Mattias Karlsson: Oldest plant-like fossils discovered are 1.6 billion years old *New Scientist*.  14.3.2017. Viitattu 21.5.2019.
Monitarkoituskeskus Belgorodissa. 
**Monitarkoituskeskukset** (ven. *МФЦ*, полное название — *Многофункциональный центр предоставления государственных и муниципальных услуг*, suom. *monitarkoituskeskus valtion ja kuntien palvelujen tarjoamiseksi*) ovat Venäjän valtionlaitoksia, jotka tarjoavat Venäjän valtion ja kuntien palveluja yhden luukun periaatteella. Hakija tekee monitarkoituskeskukselle valtuutuksen, joka sallii viraston hakea asiakirjoja kansalaisen puolesta. Yhteistyö valtion palveluja tarjoavien tai kuntien palveluja tarjoavien virastojen välillä tapahtuu monitarkoituskeskuksessa ilman hakijan osallistumista. Palvelu tunnetaan myös markkinointinimeltään Minun Asiakirjani (Мои Документы). 

Asetetut tavoitteet: 

* julkisten palvelujen laadun ja saatavuuden parantaminen
* yritystoiminnan hallinnollisten kustannusten ja esteiden vähentäminen;
* toimeenpanoelinten ja virastojen välisen koordinoinnin tehostaminen;
* lisätä avoimuutta ja läpinäkyvyyttä yhteiskunnalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Постановление «О внесении изменений в постановление Правительства Российской Федерации от 27 сентября 2011 г. № 797» Правительство России.  (venäjäksi)
**Huutokosken rautaruukki** toimi vuosina 1858–1877 Joroisten Huutokoskella Sysmäjärvestä Jokijärveen virtaavan joen Huutokoski-nimisen kosken etelärannalla. Ruukki käytti raaka-aineenaan pääasiassa lähiseudun järvistä nostettua järvimalmia sekä lisäksi Viipurista tuotua romurautaa ja Haapakosken ruukin tuottamaa takkirautaa. Ruukki tunnettiin myös nimellä *Putilovin Katariinan ruukki (Putiloffs Ekaterine Bruk)*.

Ruukin omisti pietarilainen kollegineuvos Nikolai Putilov ja ruukin tuottama rauta vietiin laivoilla Saimaan kanavan kautta Putilovin tehtaille Pietariin. Putilov omisti Savossa myös Haapakosken ruukin Pieksämäen maalaiskunnassa ja Oravin ruukin Säämingissä.

Putilovin yritys teki konkurssin 1876 ja se joutui Venäjän valtionpankin haltuun. Samalla myös Huutokosken ruukin tuotanto päättyi 1877. Putilovin omistamat Haapakosken ja Oravin ruukit myytiin pakkohuutokaupalla syyskuussa 1879 ja niiden raudantuotanto jatkui uusien omistajien johdolla vielä 1900-luvun alkuun saakka. Huutokosken ruukin rakennuksia alettiin purkaa 1880-luvulla ja monet ruukin työväenasuntoina toimineet rakennukset siirrettiin muualle.

Huutokosken ruukista on säilynyt sen päärakennus. Ruukkialue on nykyisin metsittynyt ja vielä 1980-luvun alussa maastossa erottui ruukin jäännöksiä maakumpareina, erilaisina kiveyksinä, laitteiden pohjina ja voimakanavien urina. Ruukkialueen lähellä on nykyisin kalanviljelyslaitos.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Huutokosken ruukki *Kulttuuriympäristön palveluikkuna*. Museovirasto. Viitattu 2.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia Huutokosken ruukin rakennuksista vuodelta 1870
**Grendel** on varhaiskeskiaikaisessa anglosaksisessa Beowulf-eepoksessa esiintyvä hirviö. Tarun mukaan se sai alkunsa raamatullisesta Kainin suvusta, josta sikisivät "juuttaat ja hiidet, ilkeät peikot sekä jättiläiset." Grendel oli hylkiö, joka oli tuomittu vaeltamaan maan päällä. Se riehui daanien kuninkaan Hrothgarin valtakunnassa tappaen monia, kunnes gööttien päällikkö Beowulf surmasi sen.

Useat kirjallisuuskriitikot ovat tulkinneet Grendelin pakanallisuuden fyysisen ja moraalisen pahuuden henkilöitymäksi. Beowulfin kamppailun on puolestaan nähty symboloivan anglosaksisen Englannin heräävää kristillisyyttä.

Grendelin tarina
----------------

Aluksi Grendel piileskeli sumuisella suolla lähellä Hrothgarin hovia, Heorotia. Se kuunteli katkerana juhlista kuuluvaa ilonpitoa ja odotti, että sotilaat joisivat itsensä oluesta humalaan. Äänten hiljentymisestä Grendel päätteli monien olevan juovuksissa ja se hyökkäsi palatsiin. Se tappoi ja söi 30 ihmistä. Siitä alkoi kaksitoista talvea kestävä kauhun aika. 

Daanit eivät uskaltaneet palata hoviin. He myös rukoilivat vanhoja jumaliaan avuksi, mutta tilanne ei helpottunut yhtään. Kun daanit olivat jo menettäneet toivonsa, saapui gööttien hovista Beowulf, voimamies ja hirviöiden, jatulien, meritursaiden ja näkkien tappaja. Hän purjehti daanien maille 14 miehen kanssa ja tarjoutui tappamaan hirviön. Gööttien miehille raivattiin sali, jossa uroot istuivat lavitsoille ja juomalaskija kaatoi nestettä kirjavasta kannusta, hilpeys valtasi suuren seurueen.

Seuraavana yönä saapui Grendel, hyökkäsi kuninkaan hoviin ja söi yhden "simasalin"soturin. Beowulf haastoi sen painiin. Mikään miekka ei kuitenkaan peikkoon pystynyt. He painivat pitkään, kunnes Beowulf väänsi Grendelin käden irti, ja hirviö pakeni suolle.

Beowulfin kunniaksi pidetään suuret juhlat, mutta seuraavana yönä Grendelin emo vei kostoksi Hrothgarin suosikkisoturin. Beowulf haettiin kiireesti apuun ja hän lähti seuraamaan Grendelin emoa lammen rantaan, josta löytyi surmatun soturin Æscheren pää. Beowulf ottaa Hrunting-miekkansa ja lähtee hirviön perään, tietäen, että miekka ei edelleenkään tehonnut vedenalaisesta hovista tavattuun hirviöön. 

Beowulf löysi aseröykkiöstä valtavan muinaisen jatulien miekan, jolla hän tappoi hirviöemon, leikkasi kuolleen Grendelin pään irti ja vei sen hoviin voitonmerkiksi tämän katkaistun käden viereen. Jatulien miekka suli hirviön verestä, mutta sen kahva jäi daanien aarteeksi. Beowulf palkittiin runsain aartein, hän palasi kotimaahansa ja hallitsi maataan viisikymmentä talvea.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Grendel *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 27.3.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grendel** Wikimedia Commonsissa
|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Puoluepolitiikka |
| Poliittinen kirjo**Oikeisto**
* + Äärioikeisto
	+ Keskusta-oikeisto

**Keskusta**
* + Keskusta-oikeisto
	+ Radikaali keskusta
	+ Keskusta-vasemmisto

**Vasemmisto**
* + Keskusta-vasemmisto
	+ Äärivasemmisto

 |
| Puolueohjelma
* Demokratia
* Globalismi
* Internationalismi
* Islamismi
* Kommunismi
* Konservatismi
* Kristillisdemokratia
* Libertarismi
* Liberalismi
* Populismi
* Progressivismi
* Sosiaalidemokratia
* Sosialismi
* Synkretismi
* Tasavaltalaisuus
* Vihreä politiikka
* Ympäristön suojelu

 |
| Puolueorganisaatio
* Aluepuolue
* Blokkipuolue
* Kaaderipuolue
* Kartellipuolue
* Kansanpuolue
* Työväenpuolue
* Yrittäjäpuolue
* Yleispuolue

 |
| Puoluejohtaja
* Puoluejohtaja
* Puoluesihteeri

 |
| Puoluejärjestelmä
* Yksipuolue
* Kaksipuolue
* Monipuolue

 |
| Koalitio
* Hallitus
* Oppositio
* Allianssi
* Hung-parlamentti
* Vähemmistöhallitus
* Enemmistöhallitus
* Porvarihallitus
* Sinipunahallitus
* Suuri koalitio
* Koalitiohallitus
* Punamultahallitus
* Kansanrintama
* Sateenkaarihallitus

 |
| * n
* k
* m
 |

**Monipuoluejärjestelmä** on puoluejärjestelmä, jossa monta puoluetta kilpailee äänestäjien äänistä. Monipuoluejärjestelmää pidetään demokratian lähtökohtana.

Monipuoluejärjestelmälle vastakkaisia ovat yksipuoluejärjestelmä, jossa on yksi sallittu puolue, ja puolueettomat järjestelmät, joissa puolueet ovat yleensä kiellettyjä ja ehdokkaat valitaan jollain muulla perusteella. 

Vaalijärjestelmästä riippuu millaiseksi puolueiden määrä ja kannatus kehittyy. Suhteellinen vaalitapa suosii monia puolueita, joiden on muodostettava koalitiohallituksia turvatakseen parlamentin kannatuksen, kun taas enemmistövaali johtaa usein kaksipuoluejärjestelmään, jossa valta vaihtelee kahden suurimman puolueen välillä. 

Monipuoluejärjestelmässä voi tietyissä tapauksissa muodostua tilanne, jossa on yksi vahva hallituspuolue ja sille muodollinen, yleensä vähemmistöön jäävä oppositiopuolue, joka ei ajoittain valtaan päästessäkään juurikaan pysty muuttamaan instituutioita tai politiikan perusteita, mutta luo vaikutelman kaksipuoluejärjestelmästä ja valinnan mahdollisuudesta tuottamatta poliittista riskiä esimerkiksi talouspolitiikalle ja investoinneille.

Lähteet
-------

1. ↑  Perussanakirja: monipuoluejärjestelmä: valtiollinen järjestelmä, jossa toimii monta puoluetta
Marc Guéhi vuonna 2018.
**Addji Keaninkin Marc-Israel Guéhi** (s. 13. heinäkuuta 2000 Abidjan, Norsunluurannikko) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Crystal Palacea ja on pelannut myös Englannin maajoukkueessa.

Guéhi pelasi Chelsean junioreissa vuodesta 2007. Hän pääsi pelaamaan Chelsean edustusjoukkueessa vain kahdessa liigacupin ottelussa syksyllä 2019. Hän avasi liigauransa kahdella lainapestillä Swansea Cityssä, jossa hän pelasi tammikuusta 2020 kauden 2020–2021 loppuun yhteensä 52 mestaruussarjaottelua ja viisi nousukarsintaottelua. Hän siirtyi heinäkuussa 2021 Crystal Palaceen ja pelasi Valioliigassa ensimmäisellä kaudellaan 36 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja toisella 37 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän on pelannut kaikki valioliigaottelunsa avauskokoonpanossa. Kaudella 2021–2022 Crystal Palace ylsi FA Cupissa välieriin ja Guéhi teki tuolloin viidessä cup-ottelussaan kaksi maalia. Hän pelasi myös välierässä, jonka Crystal Palace hävisi Chelsealle.

Guéhi pelasi Englannin eri nuorisomaajoukkueissa yli 50 ottelua. Vuonna 2017 hän saavutti alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa ja voitti saman ikäluokan maailmanmestaruuden. Hän oli EM-kilpailuissa joukkueen kapteeni ja teki MM-kilpailujen loppuottelussa Espanjaa vastaan Englannin viidestä maalista neljännen. Hän pelasi kaksi ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021.

Guéhi on pelannut Englannin A-maajoukkueessa neljä ottelua. Hän pelasi maaliskuussa 2022 täydet minuutit ystävyysottelussa Sveitsiä vastaan, tuli kesäkuussa 2022 muutamaksi minuutiksi vaihdosta kentälle Kansojen liigan ottelussa Italiaa vastaan, pelasi kolme päivää myöhemmin täydet minuutit Kansojen liigan ottelussa Unkaria vastaan ja pelasi kesäkuussa 2023 jälleen koko ottelun EM-karsinnassa Maltaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marc Guéhi Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Crystal Palace – Englannin Valioliiga
2 Ward |
3 Mitchell |
4 Milivojević |
5 Tomkins |
6 Guéhi |
7 Olise |
8 Lokonga |
9 Ayew |
10 Eze |
11 Zaha |
13 Guaita |
14 Mateta |
15 Schlupp |
16 Andersen |
17 Clyne |
18 McArthur |
19 Hughes |
21 Johnstone |
22 Édouard |
26 Richards |
28 Doucouré |
29 Ahamada |
36 Ferguson |
41 Whitworth |
43 Balmer |
44 Riedewald |
47 Wells-Morrison |
63 Goodman |
77 Ozoh |
78 Rodney |
Manageri Vieira
Linjakartta
**Grenoblen raitiotieliikenne** on raitiotiejärjestelmä, jota käytetään Grenoblen alueella.

Historia
--------

Grenoblen ensimmäinen raitiotielinja avattiin vuonna 1894. Linjastoja laajennettiin ahkerasti ja vuoteen 1927 mennessä rataverkko oli 103 kilometrin laajuinen. Toinen maailmansota vaikeutti raitiotien liikenöintiä ja ajoittain liikennöinti oli kokonaan pysähdyksissä. Sodan jälkeen linjoja alettiin korvata linja-autoilla ja raitiotie lakkautettiin vuonna 1952.

Raitiotie nousi keskustelunaiheeksi jälleen 1980-luvun alussa ja rakennustyöt aloitettiin vuosikymmenen aikana. Ensimmäinen uusi raitiotielinja aloittikin toimintansa 1987. Kolme vuotta tämän jälkeen avattiin raitiotien toinen linja. Seuraavan kerran raitiotieverkkoa laajennettiin 2000-luvulla, jolloin avattiin linjat C sekä D. Lisäksi 2010-luvulla avattiin linja E.

Lähteet
-------

1. ↑  Condensé Historique des Transports en Commun Grenoblois standard216.free.fr. Viitattu 4.3.2017. (ranskaksi)
2. ↑  Condensé Historique des Transports en Commun Grenoblois (page 2) standard216.free.fr. Viitattu 4.3.2017. (ranskaksi)
3. ↑  Condensé Historique des Transports en Commun Grenoblois (page 3) standard216.free.fr. Viitattu 4.3.2017. (ranskaksi)
4. ↑  Histoire des lignes standard216.free.fr. Viitattu 4.3.2017. (ranskaksi)
5. ↑  Pellefigue, Marie: Pellefigue  20.9.2014. lemonde.fr. Viitattu 4.3.2017. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grenoblen raitiotieliikenne**.
* Viralliset kotisivut (ranskaksi)
**Togou** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 35 kilometriä Ségousta koilliseen. Kunnassa on 9 000 asukasta (vuonna 2009).

Togoun kunta rajoittuu pohjoisessa Ségoun piirin Markalan ja Sansandingin, idässä Farakou Massan, etelässä Boussinin ja lännessä Pelenganan kuntiin. Pinnanmuodostukseltaan se on etupäässä tasankoa.

Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat soninkeja, bambaroita ja fulbeja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Tougoussa pidetään viikoittaiset markkinat. Kylässä on myös terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 5.12.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 5.12.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Togou 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 5.12.2014. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
Mireille Darc vuonna 1989.
**Mireille Darc** (alun perin *Mireille Aigroz*, 15. toukokuuta 1938 Toulon, Ranska – 28. elokuuta 2017 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Hän näytteli 1960- ja 1970-luvuilla eroottisissa elokuvarooleissa.

Darc teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1960 Jacques Dupontin ohjaamassa elokuvassa *Les distractions*, jonka pääosassa oli Jean-Paul Belmondo. Hän näytteli sen jälkeen 1960-luvulla elokuvissa *Mourir d'amour* (1960, *Kuolemalla on siniset silmät*), *Virginie* (1962), *Pouic-Pouic* (1963), *Monsieur* (1964), *Les barbouzes* (1964, *5 erittäin salaista asiamiestä*), *Les bons vivants* (1965, *Ilotalon lemmikit*) ja *Galia* (1966, *Galia – elää kuumasti*). Seuraavalla vuosikymmenellä hän näytteli elokuvassa *Borsalino* (1970, kreditoimaton prostituoitu), jossa Belmondo oli jälleen pääosassa, sekä Pierre Richardin kanssa komediassa *Pitkä vaalea mustakenkäinen* (1972), josta tehtiin myös jatko-osia. Darcilla oli näkyviä elokuvarooleja myös 1980-luvulla. Hän oli naimisissa arkkitehti Pascal Desprez'n kanssa ja hänellä oli vuodesta 1968 alkaen 15-vuotinen seurustelusuhde näyttelijä Alain Delonin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  French actress, filmmaker Mireille Darc dies at 79 *USA Today*.  28.8.2017. Viitattu 28.8.2017.
2. 1 2  Biography. Thomas Staedli. Viitattu 7.4.2018.(saksaksi)
3. ↑  Six mois après la mort de Mireille Darc. Pascal Desprez, Gala. Viitattu 8.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Mireille Darc Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mireille Darc** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Hermes ajaa takaa neitoa (luultavasti Herse), punakuviokrateeri, noin 390–380 eaa.
**Herse** (m.kreik. Ἕρση) oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuninkaan Kekropsin ja Aglauroksen, Aktaioksen tyttären, tytär. Hänellä oli kaksi sisarta, Aglauros ja Pandrosos, sekä veli Erysikhthon.

Tarinan mukaan Hefaistos yritti maata Pallas Athenen mutta epäonnistui. Maahan tippunut siemen siitti sen sijaan Gaian, joka synnytti pojan, Erikhthonioksen. Hän ei kuitenkaan halunnut pitää poikaansa vaan antoi sen Athenelle. Tämä puolestaan sulki lapsen laatikkoon ja antoi sen Kekropsin tyttärille vartioitavaksi varoittaen heitä avaamasta sitä. Kiellosta huolimatta Aglauros ja Herse avasivat laatikon, josta paljastui Erikhthonios. Nämä kaksi sisarusta tulivat tästä hulluiksi ja hyppäsivät alas Akropoliilta.[1] Toisen muunnelman mukaan varis kertoi Athenelle tapahtuneesta, jolloin tämä teki nämä kaksi sisarusta hulluiksi saaden heidät heittäytymään mereen.[2]

Toisessa tarinassa Hermes rakastui Herseen, jolloin kateellinen Aglauros asettui rakastavaisten väliin kieltäytyen liikkumasta. Suuttuneena jumalien sanansaattaja muutti Aglauroksen silloin kivipatsaaksi. Suhteesta syntyi poika, Kefalos.[3]

Lähteet
-------

1. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 1.18.2 (engl. käännös).
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* clxvi (engl. käännös).
3. ↑  Ovidius, *Muodonmuutoksia* ii.708–845 (engl. käännös).
**Marc Lamothe** (s. 27. helmikuuta 1974 New Liskeard, ON, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.

Ura
---

Montreal Canadiens varasi Lamothen neljännellä kierroksella vuonna 1994. Hän siirtyi heti seuraavaksi kaudeksi Canadiensin organisaatioon, mutta hän ei pelannut Canadiensin NHL-joukkueessa, vaan NHL-debyytti tuli kahden AHL:ssä ja kolmen IHL:ssä vietetyn kauden jälkeen Chicago Blackhawksissa kaudella 1999–2000. Lamothe pelasi kauden 2000–2001 Columbus Blue Jacketsin farmijoukkueessa, Syracuse Crunchissa ja kauden 2001–2002 Edmonton Oilersin farmissa Hamilton Bulldogsissa.

Kaudet 2002–2003 ja 2003–2004 Lamothe pelasi Detroit Red Wingsin organisaatiossa, jossa edusti AHL-joukkue Grand Rapids Griffinsiä ja pääsi toisella kaudellaan myös kahteen NHL-otteluun. Ensimmäisellä kaudellaan hänet palkittiin AHL:n parhaana maalivahtina Baz Bastien Trophyllä sekä yhdessä Joey MacDonaldin kanssa AHL:n vähiten maaleja päästäneelle maalivahtikaksikolle Harry Holmes Trophyllä. Lamothe valittiin myös AHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.

Lamothe siirtyi työsulkukaudella 2004–2005 Venäjälle ja Lokomotiv Jaroslavliin. Hän on sittemmin torjunut myös kaksi vuotta Severstal Tšerepovetsissa, vuoden SKA Pietarissa sekä vuoden kazakstanilaisessa Barys Astanassa. Lamothe jäi kauden 2008–2009 jälkeen vapaaksi agentiksi ja hän siirtyi marraskuussa 2009 jääkiekon SM-liigassa pelaavan Lahden Pelicansin riveihin. Lamothe lopetti uransa kauden 2010–2011 jälkeen DEL-liigan Hamburg Freezersissä.

Lähteet
-------

* Marc Lamothe *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Suosiolahja** on perittävän elinaikanaan antama lahja, jolla hän haluaa suosia lahjan saajaa rintaperillisen tai rintaperillisten vahingoksi. Tällainen lahja tai lahjanluonteinen etuus otetaan huomioon laskettaessa lakiosaa. Lahja arvioidaan suosiolahjaksi sen määrän ja lahjanluonteisuuden perusteella. Arvioinnin pohjaksi ei tarvita näyttöä perittävän aikomuksesta suosia lahjan saajaa. Perintökaaressa (40/1965, 7:3) ei ole määrätty ajankohdalle takarajaa, milloin rintaperillisen lakiosan voidaan katsoa tulleen loukatuksi. Oikeuskäytännössä suosiolahjana on pidetty 5–8 vuotta ennen perittävän kuolemaa annettuja suurehkoja lahjoja. Tätä vanhempien lahjojen tulkitseminen suosiolahjaksi edellyttää jotain näyttöä suosimistarkoituksesta.

Suosiolahja on yleisin lakiosavaatimusten peruste, sillä sen laskeminen jäämistön säästöön on tehokkain lakiosasuojan tyyppi. Suosiolahjaksi katsotaan kuitenkin vain rintaperilliselle tai ottolapselle tai näiden puolisolle annettua lahjaa, joka vaikuttaa tasaukseen. Jos kyseessä on muu lahjansaaja, sovelletaan testamenttiin rinnastettavaa lahjaa koskevaa tasaussääntöä, joka on merkittävästi tehottomampi kuin suosiolahja. Suosiolahjan vastakohta on ennakkoperintö. Lahjan suosiotarkoituksen mitätöi ennakkoperintöolettama, joka rakentuu sille, ettei ennakon saajaa haluta suosia. Suosiolahjan oikeusvaikutuksia voidaan pitää suomalaisen lakiosajärjestelmän toimivuuden takeena.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa III palstat 572–573.
**Misijärvi** on metsäjärvi Kemijärven länsiosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on kuusi neliökilometriä. Etäisyys Kemijärven keskustasta on 30 kilometriä länsilounaaseen ja Rovaniemeltä 46 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Misijärven pituus kaakosta luoteeseen on 5,8 kilometriä. Järvi kapenee luodetta kohden. Järven itäosassa sijaitsee kapea, noin 1,3 kilometriä pitkä kaakkois–luoteissuuntainen alue, jonka syvyys on vähintään 10 metriä. Misijärven syvin kohta, 20 metriä, sijaitsee syvän alueen kaakkoisosassa. Sen nimi on Särkihauta. Noin neljä prosenttia järvestä on vähintään 10 metriä syvä, kolmasosa järvestä on korkeintaan kaksi metriä syvä.

Misijärven saariluku on 15. Saarista 3 on yli hehtaarin laajuisia. Suurimmat saaret (Kalmistosaari, Korkiasaari) sijaitsevat aivan järven syvänteen länsipuolella. Kalmistosaaren pohjoisrannalta on noin sata metriä Särkihautaan. Misijärven rannoilla on harvakseltaan pientaloja, Misin kylä sijaitsee järven luoteispuolella Rovaniemen alueella.

Misijärven itäkolkkaan laskee lyhyt Misijoki Misilammelta (166,0 metriä mpy). Kaakosta järveen virtaa Raa'anoja. Misijärven luusua sijaitsee järven luoteiskulmassa Misijoensuussa. Kemijärven ja Rovaniemen kuntaraja kulkee luusuan tienoilla.

Misijärven vesitilavuus on 19 214 000 kuutiometriä.

Misijärvi (65.798.1.001) kuuluu Misijoen alueeseen (65.798), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Vianjoen valuma-alue (65.79) ja ensimmäinen jakovaihe Raudanjoen valuma-alue (65.7). Misijärvi on laajin Misijoen alueen 90:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Kärväsjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Misijärvi, vakavesi, Kemijärvi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 9.9.2021.
3. ↑  Misijärvi. Järviwiki. Viitattu 9.9.2021.
4. ↑  Misijoen alue (65.798). Järviwiki. Viitattu 18.9.2021.
Hersonin alueen lippu.
**Hersonin alueen lippu** (ukr. Прапор Херсонської області, *Prapor H’ersonskoji oblasti*) on Ukrainan Hersonin alueen symboli. Lipussa on kolme vaakasuoraa raitaa, joiden värit ovat sininen, valkoinen ja sininen ja joiden mittasuhteet ovat 1:2:1, sekä sen tangonpuoleisessa puoliskossa Hersonin alueen vaakuna, jossa on kuvattuna sinisellä taustalla kultainen ankkuri, kaksi viljantähkää, harppi, kultainen portti ja kruunu.

Hersonin aluevaltuusto hyväksyi lipun ja vaakunan 25. lokakuuta 2001. Lipun ja vaakunan ovat suunnitelleet S. Sazonov ja Ju. Štšepeljev. Vaakunan ankkuri kuvastaa Hersonin alueen satamia ja viljantähkät alueen maataloutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Сучасні символи областей України Українське гералдичне товариство.  Arkistoitu 12.6.2023. Viitattu 15.6.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Херсонська область *heraldry.com.ua*.  Arkistoitu 15.6.2023. Viitattu 15.6.2023. (ukrainaksi)
**Suotniemi** (v:sta 1948 ven. Яркое, *Jarkoje*) on kylä Norsjoen kunnallishallintoalueella Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Suotniemi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa.

Suomelle kuuluessaan Suotniemi oli osa Käkisalmen maalaiskuntaa ja käsitti kunnan läntisen osan joka sijaitsi Käkisalmenselän luoteisrannalla muusta maalaiskunnasta erillään. Suotniemen naapurikyliä olivat Kaukolan kunnan puolella lännessä Tervola ja Järvenpää, pohjoisessa Kapeasalmi sekä idässä Käkisalmenselän toisella puolella Käkisalmen kaupunki, Joensuu ja Hirvisaari. Kylään kuului mannerosan lisäksi useita saaria Käkisalmenselältä, joista suurimmat ovat Päivä-, Kangas-, Karhu- ja Hevossaaret.

Väestö ja elinkeinot
--------------------

Vuonna 1920 Suotniemessä oli 274 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 363. Entisessä Suotniemen hovin päärakennuksessa toimi kylän kansakoulu ja sen läheisyydessä Veljekset Reunasen saha. Kylän suurin asutuskeskittymä sijaitsi koululta pohjoiseen vievän tien varressa. Toinen pienempi keskittymä oli Suikanlahden pohjukassa. Muut kylän tahot olivat hajallaan eri puolilla kylää. Nykyisin kylässä on entisen asutusta kansakoulun seudulla.

Ennen talvisotaa Suotniemen asukkaat saivat elantonsa maataloudesta. Kalastusta harjoitettiin lähinnä omiin tarpeisiin. Liikenneyhteyksien puolesta kylän olot olivat huonot, Käkisalmenselkä erotti sen sekä muusta maalaiskunnasta että Käkisalmen kaupungista eikä länteen Kaukolaankaan johtanut kunnollista tietä. Suotniemen fajanssi- ja posliinitehdas toimi vuosina 1841-94.

Historia
--------

Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.

Lähteet
-------

Kuujo, Erkki, Puramo, Eino & Sarkanen, J.: *Käkisalmen historia*. Lahti: Käki-säätiö, 1959. 

Hyvönen, Heikki: *Suomalaista keramiikkaa*. Porvoo: WSOY, 1983. 

### Viitteet

1. 1 2  *Karjalan kannas, historia ja nykyaika, 1938-2001* 1:200 000. Pietari: ZAO Karta Ltd, 2001.
2. 1 2  Pekkanen, Risto, Martimo, Pentti & Tiittanen, Jyrki: *Kielletyt kartat 2, Luovutetun Karjalan kylät ja tilat*, s. 123, 140 ja 159. Helsinki: AtlasArt, 2007. ISBN 978-952-5671-03-2.
3. 1 2 3  Kuujo 1958, s. 944-945
4. ↑  Kuujo 1958, s.898
5. ↑  Kuujo 1958, s. 947
6. ↑  Hyvönen 1983

Käkisalmen maalaiskunnan kylät
Alapuusti • Haminanniitty • Hirvisaari • Joensuu • Kapeasalmi • Marjalanniemi • Norsjoki • Näpinlahti • Ostamo • Porkanniemi • Pärnä • Pörtsykkä • Sakkali • Suotniemi • Tenkalahti • Vuohensalo • Yläpuusti
**Mishmar HaEmek** on kibbutsi Israelin Pohjoisella hallintoalueella Jisreelin tasangolla. Sen asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 1 271.

Maantiede
---------

Mishmar HaEmek vuonna 1938.
oppilaita vuonna 1956.
Mishmar HaEmek sijaitsee Israelin pohjoisosassa Jisreelin tasangon eteläosassa. Viereisille kukkuloille istutettiin aikanaan Hashomer Hatzairin metsikkö, joka on nykyisin osa Israelin suurinta Manassen metsää.

Historia
--------

Mishmar HaEmek perustettiin vuonna 1926. Sen ensimmäiset asukkaat olivat juutalaisia siirtolaisia Puolasta. Se oli oman alueensa ensimmäinen kibbutsi ja siitä tuli Hashomer Hatzair -liikkeen keskus. Se tunnettin myös vasemmistolaisen Mapam-puolueen tukikohtana. Monet puolueen johtohahmoista olivat lähtöisin Mishmar HaEmekistä.

Palestiinan mandaattialueen sisällissodan aikana huhtikuussa 1948 kibbutsi joutui Arabien vapautusarmeijan hyökkäyksen kohteeksi. Arabit yrittivät vallata kibbutsin, joka sijaitsi tiellä Jeninistä kohti Haifaa. Puolustajat torjuivat hyökkääjät käydyssä taistelussa ja hävittivät itse sen jälkeen ympäröiviä arabikyliä. Mishmar HaEmekin rakennukset kärsivät merkittäviä tuhoja taistelun aikana, mutta sen siviilien tappiot jäivät vähäiseksi.

Talous ja kulttuuri
-------------------

Mishmar HaEmekin asukkaat harjoittavat pääasiassa maataloutta. Kibbutsilla viljellään viljaa ja kasvatetaan hedelmiä, maitokarjaa ja siipikarjaa. Yhdessä Galedin kibbutsin kanssa on tuotettu elektroniikkaa ja kodin tarvikkeita. Kibbutsilla on paikallismuseo.

Väestö
------

Mishmar HaEmekin asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 1 271. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 935 ja vuonna 1969 700.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 14 Mel-Nas*, s. 316. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. 1 2  Morris, Benny: *1948 : A History of the First Arab-Israeli War*, s. 133-137. Yale University Press, 2008. ISBN 978-0-300-12696-9. (englanniksi)
3. ↑  List of localities, in Alphabetical order (xlsx) Central Bureau of Statistics. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
**Hersey R. Hawkins Jr.** (s. 29. syyskuuta 1966 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi heittävänä takamiehenä NBA:ssa 13 kautta ja saavutti olympialaisissa pronssia.

Los Angeles Clippers varasi Hawkinsin NBA:han kuudennella varausvuorolla vuoden 1988 varaustilaisuudessa mutta myi hänet saman tien Philadelphia 76ersille.

Hawkins edusti NBA:ssa Philadelphia 76ersin lisäksi Charlotte Hornetsia, Seattle SuperSonicsia ja Chicago Bullsia sekä viimeisellä kaudellaan 2000–2001 uudelleen Charlotte Hornetsia. Hän pelasi NBA:ssa kaikkiaan 983 runkosarjaottelua ja kahdeksana kautena yhteensä 74 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 14,7 pistettä, otti 3,6 levypalloa ja antoi 2,9 koriin johtanutta syöttöä. Pudotuspeleissä hänen tilastolukemansa olivat 14,1 pistettä, 3,9 levypalloa ja 2,6 syöttöä.

Hawkins saavutti olympiapronssia Soulin kisoissa 1988 joukkueen hävittyä välierissä Neuvostoliitolle. Hawkins pelasi turnauksessa vain neljä alkulohko-ottelua, joista Espanjaa ja Kanadaa vastaan hän teki 13 pistettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hersey Hawkins *Basketball Reference*. Viitattu 9.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Hersey Hawkins *Sports Reference*.  Arkistoitu 6.2.2012. Viitattu 9.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 10*, s. 99. Sporttikustannus Oy, 1989. ISBN 951-8920-07-9.
**Hersin tauti** on tyypin VI glykogeenin varastoitumissairaus. Se johtuu maksan glykogeenifosforylaasin puutoksesta, joka on seuraus *PYGL*-geenin mutaatiosta. Yleensä taudinkuva on suhteellisen lievä. Ilman hoitoa Hersin tauti aiheuttaa muun muassa hepatomegaliaa, hidastuneen pituuskasvun, ketoottisen hypoglykemian, kohonneita maksan transaminaasiarvoja ja matalia prealbumiiniarvoja.

Hersin taudille erityisen tyypillinen piirre on yön yli paastoamisen jälkeen ilmenevä lievä ketoottinen hypoglykemiatila. Varhaislapsuuden ja lapsuuden aikana tauti saattaa tulla esiin hepatomegaliana, vatsan turvotuksena ja kasvun hitautena. Ilman hyvää hoitoa voivat kehittyä myös osteopenia ja osteoporoosi. Lisäksi murrosikä voi tällöin viivästyä. Fibroosi maksassa on yleinen, mutta kirroosi harvinainen. Myös maksan adenoomat ja maksasolusyöpä ovat Hersin taudissa harvinaisia. Hypotonia ja viivästynyt motoristen taitojen omaksuminen ovat mahdollisia. Lihaskramppeja voi esiintyä etenkin alaraajoissa. Hypertrofinen kardiomyopatia on ollut harvinainen. Sairastuneilla on yleensä normaali älyllinen kehitys. Harvinaisina on kuvattu haastavampia tapauksia, joihin liittyvät vakavat toistuvat hypoglykemiatilat, vaikea hepatomegalia ja aterian jälkeinen hyperlaktatemia.

Hersin taudissa maissitärkkelys ja proteiini parantavat kasvua ja kestävyyttä. Lisäksi ne lievittävät biokemiallisia poikkeavuuksia, kuten hypoglykemiaa ja ketoosia. Pituuskasvu ja luuston mineraalitiheys voivat hoidon myötä normalisoitua. Seurantaa toteutetaan muun muassa maksan ultraäänitutkimuksin. Oireet ja biokemialliset poikkeavuudet voivat vähentyä iän myötä, ja monet aikuiset ovatkin oireettomia. Hersin taudilla on autosomaalinen, peittyvä periytymistapa. Hersin taudin kuvasi ensimmäisenä Henri G. Hers vuonna 1959. Sen esiintyvyydeksi vastasyntyneillä on arvioitu 1/65 000 – 1/85 000, mutta monet jäävät diagnosoimatta. Suurempaa esiintyvyyttä on havaittu Skotlannissa ja Pohjois-Afrikassa. Mennoniittojen keskuudessa on todettu perustajavaikutuksen johdosta niinnkin korkea esiintyvyys kuin 1/1 000.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Emma Labrador, David A. Weinstein, Glycogen Storage Disease Type VI National Library of Medicine 23.4.2009, päivitetty 27.11.2019, viitattu 24.7.2023
**Sari Helena Pajula** (18. syyskuuta 1960 Raahe – 26. marraskuuta 2022) oli kirjastotoimen asiantuntija, joka toimi Eduskunnan kirjaston johtajana.

Sari Pajula syntyi opettaja Jaakko Pajulan ja perushoitaja Kaija Laukan perheeseen. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1987 ja toimi yliopiston tutkijana 1987, Nurmijärven kunnankirjaston osastonjohtajana 1987–1988, Helsingin hovioikeuden kirjaston hoitajana 1988–1998 ja sisäministeriön informaatikkona 1998–2001. Eduskunnan kirjaston johtava tietoasiantuntija Pajula oli 2001–2007, kirjaston johtajaksi hänet nimitettiin 2007. Pajula jäi tehtävästä eläkkeelle keväällä 2017, tunnustuksena työstään hänelle myönnettiin hopeinen Henrik Schaumanin mukaan nimetty mitali.

Lähteet
-------

1. ↑  Erola, Konsta ja Karhula, Päivikki: Sari Pajula 1960–2022 *Helsingin Sanomat*.  29.1.2023. Viitattu 29.1.2023.
2. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 721. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
3. ↑  Kirjastonjohtaja Sari Pajulalle hopeinen Henrik Schauman -mitali. Eduskunta, 16.5.2017. (Viitattu 17.3.2018)
**Salli Lund**, o. s. *Hill*, aikaisemmin *Mäkelä* (12. joulukuuta 1902 Oulu – 23. kesäkuuta 1979 Sortavala) oli suomalaissyntyinen Karjalan tasavallassa asunut toimittaja ja runoilija.

11-lapsiseen perheeseen syntyneen Lundin vanhemmat olivat perämies Matti Mäkelä (1850–1929) ja Kaisa Kristiina Sankilampi (1860–1938). Lund kävi kansakoulun ja oli sitten vuodesta 1920 alkaen Osuusliike Arinan palvelyksessa myyjänä. Lund muutti 1927 Suomesta Kanadaan ja sieltä edelleen 1932 Neuvosto-Karjalaan. Hän työskenteli apuhoitajana ja sittemmin Totuus-lehden oikolukijana. Toisen maailmansodan aikana Lund oli evakossa Uralin alueella ja oli työssä kolhoosissa ja paperikombinaatissa. Lundin aviomies Väinö Lund kuoli lavantautiin ja lapset tytär Raija ja poika Reijo kuolivat aliravitsemukseen. Perheensä menettänyt Lund palasi 1944 Petroskoihin ja toimi sitten ensin entisessä työssään oikolukijana ja sittemmin Karjala-kustantamon toimittajana. Lundista tuli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen 1970.

Salli Lund oli naimisissa vaasalaisen Väinö Lundin kanssa ja myöhemmin Polvijärvellä syntyneen Jukka Hillin kanssa.

Salli Lundin elämästä Neuvosto-Karjalassa on tehty näytelmä *Punaisten lintujen maa*, jonka kantaesitti Teatteri Saaga syyskuussa 2019.

Teoksia
-------

* *Soi lauluja Karjalan maa* : valittuja runoja. Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, Petroskoi 1950
* *Pihkan tuoksua* : runoja. Karjalan kirjakustantamo, Petroskoi 1966
* *Vesillä ja valtateillä*. Karjalan kirjakustantamo, Petroskoi 1969
* *Kevätvihreä tie* : venäjänkielisiä runoja. Izdatelstvo Karelija, Petrozavodsk 1970
* *Tuulien kannel* : runoja ja runoelmia. Karjala-kustantamo, Petroskoi 1971
* *Taipaleita* : kaksi novellia. Karjala-kustantamo, Petroskoi 1975
* *Runontupa* : runoja, runoelma. Karjala-kustantamo, Petroskoi 1976
* *Virta vierii* : runoja ja runoelmia. Karjala-kustantamo, Petroskoi 1979
* *Ja niin tuli aamu...* : muistelmia. Karjala-kustantamo, Petroskoi 1980

Lähteet
-------

* Karjalan suomenkieliset kirjailijat : Salli Lund[vanhentunut linkki] (Arkistoitu sivu, Archive.is)
* Laitasaari-sivusto : Kirjailija Salli Lund (Hill, Mäkelä)
* Kirjasampo.fi : Salli Lund

### Viitteet

1. ↑  www.kuiske.fi *Kuiske*.  4.9.2019. Viitattu 7.6.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Nico Herbert Ihle** (s. 2. joulukuuta 1985 Karl-Marx-Stadt, Itä-Saksa) on saksalainen pikaluistelija, joka kilpailee pääosin 500 ja 1 000 metrillä. Ihle on 187 senttimetriä pitkä, painaa 85 kilogrammaa ja edustaa Chemnitzer SC:tä.

Pikaluistelun maailmancupissa Ihle on kilpaillut marraskuusta 2005 asti. Hän on saavuttanut osakilpailuvoiton Berliinistä 1 000 metriltä kaudelta 2014-2015 sekä Naganosta ja Berliinistä 500 metriltä kaudelta 2016–2017, kaksi kakkossijaa 500 metriltä Inzellistä kaudelta 2013-2014 ja Heerenveenistä kaudelta 2017–2018 sekä seitsemän kolmossijaa. Hän sijoittui 1 000 metrin maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 2014-2015.

Ihle on osallistunut kolmiin talviolympialaisiin, vuosina 2010, 2014 ja 2018. Hänen paras sijoituksensa on neljäs sija 1 000 metriltä vuodelta 2014 Sotšista. Samojen kisojen 500 metrillä hän oli kahdeksas. Pyeongchangissa 2018 hän sijoittui kahdeksanneksi sekä 500 että 1 000 metrillä.

Matkakohtaisiin maailmanmestaruuskilpailuihin Ihle on osallistunut kahdeksan kertaa ja sprinttimaailmanmestaruuskilpailuihin yksitoista kertaa. Hän sai Gangwonissa 2017 hopeaa 500 metriltä ja oli neljäs 1 000 metrillä. Hän sijoittui 1 000 metrillä seitsemänneksi Heerenveenissä 2015 ja Salt Lake Cityssä 2020 sekä kahdeksanneksi Inzellissä 2019. Hän oli sprinttimaailmanmestaruuskilpailuissa neljäs 2016 ja 2018, seitsemäs 2019 sekä kahdeksas 2017. Hän saavutti EM-sprinttikilpailuissa pronssia 2017 ja matkakohtaisten EM-kisojen 1 000 metrillä pronssia 2018.

Myös Ihlen isoveli Denny Ihle on pikaluistelija.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2
3. 1 2 3  Skater business card of Nico Ihle *.speedskatingnews.info*. Viitattu 2.3.2020. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |