recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kala Siguida** on maalaiskunta Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Sen keskuskylä Molodo sijaitsee Nigerjoesta lähtevän Sahelin kanavan varrella kymmenen kilometriä Nionosta maanteitse länteen. Kunnassa on 20 300 asukasta (vuonna 2009).

Kala Siguidan kunta rajoittuu pohjoisessa Nionon piirin Marikon, idässä Nionon ja etelässä Siribalan kuntiin sekä lännessä Ségoun piirin N’Koumandougoun ja Bellenin kuntiin. Kunta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella.

Molodon kylä on saanut alkunsa vuonna 1945 perustetusta Office du Nigerin työläisasutuksesta. Nykyiseen kuntaan kuuluu 16 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, bozoja, maureja, tuaregeja, belloja ja songhaita.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja kaupankäynti. Tärkein viljelykasvi on riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Kunnassa pidetään kahdet viikoittaiset markkinat.

Kylistä on maantieyhteydet Nionoon. Palveluihin kuuluu kymmenen alakoulua, yksi yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), terveysasema ja yksityinen klinikka.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 8.11.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 8.11.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Kala Siguida 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 8.11.2014. (ranskaksi)
Larry Bond
**Larry Bond** (s. 1952) on yhdysvaltalainen kirjailija ja sotapelisuunnittelija. Hän on suunnitellut *Harpoon*- ja *Command of the Sea* -pelit ja monta lisäosaa näille. Joitakin hänen romaaneitaan ovat *Dangerous Ground*, *Day of Wrath*, *The Enemy Within*, *Vortex* ja *Red Phoenix*. 

Bond myös kirjoitti kirjan *Myrsky nousee* yhdessä Tom Clancyn kanssa, mutta sanoo itse vaikuttaneensa vain noin prosentin verran avustaessa Clancya juonen kehittämiseen.

Elämäkerta
----------

Päästyään Minnesotan St. Thomas Collegesta vuonna 1973 Bond työskenteli tietokoneohjelmojana kaksi vuotta ennen kuin hänet valittiin komentajakouluun Rhode Islandille. Hän liittyi laivastoon vuonna 1975 ja valmistui vuoden päästä. Bond oli laivastossa kuusi vuotta palvelemassa hävittäjällä ja rannikkovalvojana Washingtonissa. Laivaston jälkeen hän työskenteli laivasto-analyytikkona puolustusvoimille. 

### Uran alku

Bondin kirjailijaura alkoi yhteistyönä Tom Clancyn kanssa, kirjoittaen kirjan *Myrsky nousee*, joka oli 1980-luvun parhaiten myytyjä kirjoja New Yorkissa.*lähde?* Se käsittelee teoreettista konfliktia NATOn ja Varsovan liiton välillä. Tämän jälkeen Bondin romaanit ovat käsitelleet armeijaa ja politiisia kriisejä. 

### Harpoon

Bond kehitti *Harpoon*-lautapelin olleessaan komennuksella USS McKean -aluksella. Bond julkaisi pelin kaupallisesti ja sai yhteydenoton Tom Clancyltä, jonka kanssa tämä ystävystyi.

Bondin *Harpoon*-pelisysteemi julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1980. Kyseinen peli on ilma-, ympäristö- ja sulkellusvenelaivastosimulaatio. Pelin neljäs painos sai H.G. Wells -palkinnon vuoden parhaana miniatyyripelinä vuosina 1981 ja 1987. Tietokoneversio *Harpoon* ilmestyi vuonna 1989 ja se valittiin parhaaksi sotapeliksi vuonna 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  Robert Rath: Tom Clancy: The Writer And The Wargamer (sivu 2)  13.3.2014. The Escapist Magazine.  Arkistoitu 31.5.2019. Viitattu 31.5.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Robert Rath: Tom Clancy: The Writer And The Wargamer  13.3.2014. The Escapist Magazine.  Arkistoitu 31.5.2019. Viitattu 31.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Virallinen sivu (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Larissan toinen teatteri** oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Larissan kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat nykyisen Lárisan kaupungin keskustassa. Nykyisin siihen viitataan nimillä "Lárisan toinen/pieni antiikin teatteri" (kreik. Δεύτερο/Μικρό Αρχαίο Θέατρο Λάρισας, *Déftero/Mikró Archaío Théatro Lárisas*, myös Αρχαίο θέατρο Β΄ Λάρισας, *Archaío Théatro B' Lárisas*).

Historia
--------

Larissan niin kutsuttu toinen teatteri rakennettiin roomalaisella kaudella ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulla, oletettavasti sen jälkeen, kun Larissan aiempi ja suurempi, niin kutsuttu Larissan ensimmäinen teatteri, oli muutettu roomalaisille näytännöille soveltuvaksi areenaksi. Tämän jälkeen uudempi toinen teatteri jatkoi perinteisten teatterinäytäntöjen esityspaikkana. Sitä käytettiin myös juhlissa, joihin kuului teatterin lisäksi musiikkiesityksiä ja runonlausuntaa.

Teatterin rauniot.
Bysanttilaisella kaudella eli keskiajalla teatterin paikalle rakennettiin kirkko, joka oli omistettu joko Pyhälle Sofialle (*Agía Sofía*) tai Pyhälle Paraskevalle (*Agía Paraskeví*). Osmanivallan aikana se muutettiin Hassan Beyn moskeijaksi. Teatteri löydettiin vuonna 1978. Sen järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1985–1986.

Teatteria on käytetty antiikin aikaisten näytelmien uudelleenesityksissä vuodesta 1987 lähtien.

Skene- eli näyttämörakennuksen rauniot.

Rakennus
--------

Teatteri sijaitsi länteen suuremmasta Larissan ensimmäisestä teatterista. Se oli rakennettu nykyisin Pefkákian kukkulana tunnetun mutta 1950-luvulla tasoitetun kukkulan lounaisrinteeseen. Teatterissa oli tyypillinen puoliympyränmuotoinen katsomo, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. 14 pystysuuntaista porraskäytävää jakoi katsomon 13 lohkoon. Kussakin lohkossa kaksi alinta penkkiriviä on tehty marmorista, ja ovat säilyneet nykyaikaan. Marmori oli peräisin jostakin aikaisemmasta rakennuksesta. Ylemmät penkkirivit oli tehty puusta. Orkhestran halkaisija oli noin 29,7 metriä.

Skene- eli näyttämörakennuksen pituus oli noin 15,7 metriä ja leveys noin 4,5 metriä, ja se koostui kolmesta huoneesta. Sen seiniä on säilynyt noin 0,6 metrin korkeudelta.

Teatterin lähellä sijaitsi jo klassiselta kaudelta lähtien Thesmoforeion eli Demeterille ja Korelle omistettu pyhäkkö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Αρχαίο θέατρο Β΄ Λάρισας Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 8.12.2017. Viitattu 1.11.2022.
2. ↑  Αρχαίο θέατρο Α΄ Λάρισας Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 29.1.2018. Viitattu 1.11.2022.
3. ↑  Το Β’ Αρχαίο Θέατρο Δήμος Λαρισαίων.  Arkistoitu 23.11.2018. Viitattu 1.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Larissan toinen teatteri** Wikimedia Commonsissa
Iso Leikosaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
HelsinkiUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti |
| Korkein kohta | 
13 |
| Pinta-ala | 
0,06 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Iso Leikosaari** (ruots. *Lekholmen*) on Helsingin ruotsinkielisten seurakuntien leirisaari. Sijaitsee Kallahdenharjun merenalaisella jatkeella, Vuosaaren kaupunginosassa Helsingissä, 1,3 kilometriä Vuosaaren mantereesta etelään. Saaren pinta-ala 6,3 hehtaaria, ja siellä on 1800-luvun kalastajatorpan päärakennus. Vuonna 1904 K. J. Ståhlberg vuokrasi saaren. Saaren päärakennus toimi Ståhlbergin kesähuvilana vuoteen 1919 asti. Saaressa on lukuisia majoitusrakennuksia ja muun muassa kappeli.

Lähteet
-------

1. ↑  Strang, 2016. Sivut 335–339.

Kirjallisuutta
--------------

* Strang, Jan. Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia. – Helsinki, 2016. – ISBN 978-951-98135-2-3
* Lindholm, M. All tid på Lekholmen. – Helsingfors, 2012. – ISBN 978-951-550-762-4
**Iso Lamujärvi** sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa Pyhännän kunnan alueella.

Maantiede
---------

Iso Lamujärvi on yhdeksän kilometriä pitkä ja neljä kilometriä leveä. Sen pinta-ala on 25,85 neliökilometriä, ja rantaviivan pituus on 32,8 kilometriä. Järven tilavuudeksi on laskettu 82,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0827 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,2 metriä ja syvin kohta 11,69 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven länsiosassa.

Järvessä on kahdeksan saarta, joista suurin on Pitkäsaari. Muut saaret ovat Honkasaari, Kutusaari, Lehtosaari, Matinsaari, Pikku Honkasaari, Selkäsaari ja Tölppäinsaari. Kutusaari, Honkasaari, Lehtosaari, Matinsaari, Pitkäsaari ja Selkäsaari ovat luonnonsuojelualuetta.

Iso Lamujärvi sijaitsee Siikajoen vesistössä (vesistöaluetunnus 57) Lamujoen valuma-alueella (57.06), jonka Ison Lamujärven alueeseen (57.064) se kuuluu. Sen vedenpinnan korkeus on 137,0 mpy. Järveä säännöstellään sen luusuassa sijaitsevalla padolla.

Järvi laskee pohjoispäästään Lamujokeen, joka virtaa Piippolan ja Pulkkilan kirkonkylien kautta Siikajokeen Uljuan tekojärven alapuolella.

Vuonna 2015 julkaistussa raportissa järvi on arvioitu ekologiselta ja kemialliselta tilaltaan hyväksi.

Virkistysarvot
--------------

Iso Lamujärvi tarjoaa hyvät kalastus-, veneily- ja retkeilymahdollisuudet. Sorapohjaisen järven syvyyksistä nousee mm. muikkua, ahventa ja haukea. Järveen on lisäksi istutettu kirjolohta ja siikaa. Järvellä on useita pitkiä luonnonhiekkarantoja. Yleisiä uimarantoja ovat järven länsirannalla Pitkähiedan uimaranta ja itärannalla Kamulankylän uimaranta. Iso Lamujärvi on myös suosittu mökkijärvi, ja sen rannoilla on yli 200 vapaa-ajan asuntoa.

Muuta
-----

Kirjailija Pentti Haanpää hukkui järveen 30. syyskuuta 1955. Haanpään loma-asunto Korpelainen sijaitsee Iso Lamujärven rannalla. Se on entisöity ja kohteessa on mahdollista vierailla sopimuksen mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Iso Lamujärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 27.6.2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Iso Lamujärvi (57.064.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 27.6.2022.
3. 1 2 3 4 5  Torvinen, Satu: Iso Lamujärveen kohdistuva kuormitus  8.12.2015. Pohjois-Pohjanmaan ELY-keskus. Viitattu 27.6.2022.
4. ↑  Uimarannat Pyhännän kunta. Viitattu 27.6.2022.
5. ↑  Pentti Haanpään museo *penttihaanpäänmuseo.fi*. Viitattu 27.6.2022.
**Modulor** (ransk. *Le Modulor*) oli arkkitehti Le Corbusierin luoma kaanon, eli ihmisruumiin suhteisiin perustuva mittajärjestelmä. Järjestelmä perustui kultaiseen leikkauksen avulla ihmistä kuvaavan Modulor-hahmon pituudesta saatavaan lukujonoon. Modulorin avulla voidaan määrittää monipuolinen mittalukusarja suhdeharmonian kuitenkin säilyessä samana.

Le Corbusier ryhtyi tutkimaan mittajärjestelmää vuonna 1942, ja julkaisi Modulorin ensimmäisen version vuonna 1948. Toinen, korjailtu versio *Modulor 2* julkaistiin vuonna 1955.

Modulor (1948, vas.) ja Modulor 2 (1955) -julkaisujen kansikuvat
Sèrie RougeModulor määrittää ihmisen pituudeksi tasan kuusi englantilaista jalkaa (182,88 cm). Jos mitta käsitellään kultaisella leikkauksella saadaan ylös ja alas jatkuva loputon lukusarja, jota systeemissä kutsutaan nimellä *Sèrie Rouge* (suom. *punainen sarja*), ja jonka perusmitat ovat 43, 70 ja 113 cm.
Sèrie BleauMikäli kuusi jalkaa pitkä Modulor-hahmo nostaisi kätensä ylös, olisivat sormet korkeudella 226 cm. Tällöin kultaisen leikkauksen suhteesta saadaan *Sèrie Bleau* (suom. *sininen sarja*): 86, 140 ja 226 cm. Sinisen sarjan luvut saadaan kertomalla punainen sarja kahdella.
Suhteet
43 + 70 = 113
113 + 70 = 183
113 + 70 + 43 = 226
140 + 86 = 226
Le Corbusier sitoi luvut ihmisen mittoihin Modulor-hahmon avulla: 113 cm on hahmon navan korkeus, 183 cm pituus ja 226 cm ylös ojennetun käden korkeus.
Ensimmäisessä Modulor-versiossa perusmitan 113 cm tilalla oli 108 cm, ja mitan 226 cm tilalla 216 cm.

Moduloria arvosteltiin perusmitoista, jotka eivät vastanneet ihmisten - etenkään naisten - keskimääräisiä mittoja. Tämän vuoksi järjestelmälle oli itse asiassa hankalaa suunnitella hyvin mitoitettuja toimintaympäristöjä, tai mukavia huonekaluja.

Modulor pyrki ratkaisemaan teollisen rakentamisen ja standardoinnin piirissä syntyneitä ongelmia. Sen käyttö ei kuitenkaan aikanaan yleistynyt, vaan mittajärjestelmäksi valittiin esimerkiksi Suomessakin käytössä oleva 3M-moduulijärjestelmä.

Katso myös
----------

* Kultainen leikkaus
* Canon 60 -mittajärjestelmä
* Vitruviuksen mies

Lähteet
-------

* Esko Kahri, Hannu Pyykkönen: *Asuntoarkkitehtuuri ja -suunnittelu*, s. 307. Rakennuskirja Oy, 1984. ISBN 951-682-076-X.
* Francis D. K. Ching: *Architecture: Form, space & order*, s. 316-319. New York: van Nostrand Reinhold Co. Inc, 1979. ISBN 0-442-21534-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Unite d'Habitation, jonka mitoituksessa on käytetty Moduloria.
*Tämä artikkeli käsittelee aluetta. Muista merkityksistä, katso täsmennyssivu.*
Moesian sijainti.
Vanha kartta Rooman provinsseista Balkanin pohjoisosissa. Moesia superior ja Moesia inferior reunustettu keltaisella.
**Moesia** (m.kreik. Μοισία, *Moisia*) oli antiikin aikainen alue osin nykyisen Serbian ja osin nykyisen Bulgarian alueella. Moesiassa asui lähinnä traakialaisia ja illyrialaisia, ja se sai nimensä siellä asuneen traakialaisen moesi-heimon mukaan. Pohjoisessa Moesian rajana oli Tonava. Moesian lounaisosa tunnettiin Dardaniana.

Moesia liitettiin Rooman valtakuntaan keisari Augustuksen aikana, ja siitä tuli Moesian provinssi. Aluksi Moesiaa hallitsi legaatti. Keisari Domitianus jakoi Moesian kahdeksi provinssiksi luoden sen länsiosasta Moesia superiorin provinssin ja itäosasta Moesia inferiorin provinssin. Sen jälkeen kun roomalaiset luopuivat Dacian provinssista keisari Aurelianus muodosti Moesian keskiosasta Dacia Aureliana -nimisen provinssin. Keisari Diocletianus puolestaan erotti noin vuonna 283 Dardanian alueen omaksi Dardanian provinssikseen. Hän nimesi myös jäljelle jääneen Moesia superiorin uudelleen Moesia primaksi ja jakoi Moesia inferiorin kahtia Moesia secundaksi ja Scythiaksi eli Scythia minoriksi.

Näin merkittävimmät muutokset provinsseissa historian saatossa olivat:

| Rooman valtakunta | Itä-Rooma | Nykyinenalue tai valtio |
| --- | --- | --- |
| Tasavallan ja keisarikauden provinssitn. vuoteen 293 saakka | Myöhäisroomalaiset provinssit |
| n. vuosina 293–395 | n. vuodesta 395 |
| Moesia6/44–82/86 | Moesia superior82/86– | Moesia superior | Moesia prima | (Serbia eteläinen) |
| Dardania | (Kosovo ja Pohjois-Makedonia) |
| Praevalitana | (Albania, Montenegro) |
| Dacia Aureliana275–283 | Dacia ripensis | (Bulgaria luoteinen) |
| Dacia mediterranea | (Bulgaria lounainen) |
| Moesia inferior82/86– | Moesia secunda | (Bulgaria pohjoinen) |
| Scythia | (Romanian rannikko) |
| Selitykset: 1. ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.
2. ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
3. ↑  Erotettu Dalmatian ja Moesia superiorin provinsseista.

 |

Vuonna 376 keisari Valens salli goottien asettua asumaan Moesiaan, ja heistä käytetään nimitystä mesogootit. 600-luvulla slaavit valtasivat Moesian ja perustivat Bulgarian ja Serbian.

Lähteet
-------

1. 1 2  Moesia *Encyclopædia Britannica*.
2. ↑  Smith, William: "Dardania (2)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  WSOY Iso tietosanakirja 6, s. 173, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4 (lähde ei koske keisaria)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moesia** Wikimedia Commonsissa
**Anna Auvinen** (s. 2. maaliskuuta 1987 Pieksämäki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Seria A:ssa pelaavaa Inter Milania. Auvinen on toiminut myös liikunnan ja terveystiedon opettajana. Auvinen on pieksämäkeläisen Savon Pallon kasvatti, joka siirtyi Kuopion MimmiFutikseen vuonna 2003 aloitettuaan opinnot Kuopion urheilulukiossa. Aiemmin hyökkääjänä pelannut Auvinen on nyttemmin siirtynyt puolustajaksi.

Auvinen on edustanut Naisten Liigassa Hongan ja KMF:n lisäksi porilaista NiceFutista, jonka riveissä hän oli liigan paras maalintekijä kaudella 2010. Auvinen on myös vuonna 2007 perustetun Naisten Liigan kaikkien aikojen maalintekijätilaston kärjessä 89 maalilla. Hän on pelannut ainoana pelaajana kaikki joukkueidensa 188 liigaottelua vuosina 2007–2014. Lokakuussa 2017 hän ratkaisi FC Hongalle Suomen-mestaruuden viimeisen minuutin puskumaalillaan PK-35:tä vastaan. Auvinen siirtyi kaudeksi 2019 Helsingin Jalkapalloklubiin, josta hän kuitenkin siirtyi kesken kauden italialaiseen Inter Milaniin.

Auvinen pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa 7.4.2017 Puolaa vastaan. Hän on pelannut vuoden 2020 loppuun mennessä 17 naisten maaottelua.

Auvinen päätti maajoukkueuransa vuoden 2022 EM-turnaukseen ja ilmoitti samalla jäävänsä tauolle seuratasolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  NiceFutiksen kausikirja 2008. Viitattu 21.2.2013.
2. ↑  Kuopion Mimmifutis sai täsmäaseen  10.1.2011. Savon Sanomat. Viitattu 21.2.2013.
3. ↑  Toppariparille jatkopaperit FC Honka. Viitattu 26.12.2017.
4. ↑  Lindqvist ja Auvinen jatkavat Hongassa  28.11.2012. Kymppipaikka. Viitattu 21.2.2013.
5. ↑  Naisten Liigassa eniten otteluita pelanneet pelaajat  24.11.2012. FC Honka. Viitattu 21.2.2013.
6. ↑  Lahti, Markku: Anna Auvinen pukkasi FC Hongan kukkupallosta mestaruuteen – "Älytön, epätodellinen fiilis" *Helsingin Sanomat*.  7.10.2017. Viitattu 26.12.2017.
7. ↑  Mika Moilanen: Anna Auvinen siirtyy HJK:sta italialaiseen suurseuraan *Helsingin Sanomat*.  1.8.2019. Viitattu 2.8.2019.
8. ↑  Suomi kärsi niukan tappion Puolalle  7.4.2017. Suomen Palloliitto. Viitattu 26.12.2017.
9. ↑  Anna Auvinen Suomen Palloliitto. Viitattu 18.2.2021.
10. ↑  Anna Auvinen päättää maajoukkueuransa *www.palloliitto.fi*.  22.8.2022. Viitattu 16.6.2023.

Suomen joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Talaslahti |
2 Pikkujämsä |
3 Hyyrynen |
4 Öling |
5 Koivisto |
6 Auvinen |
7 Engman |
8 Ahtinen |
9 Kemppi |
10 Alanen |
11 Heroum |
12 Tamminen |
13 Danielsson |
14 Kollanen |
15 Kuikka |
16 Westerlund |
17 Franssi |
18 Sällström |
19 Sainio |
20 Summanen |
21 Rantanen |
22 Rantala |
23 Korpela |
Valmentaja Signeul



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Hilkka Vuorinen** (19. marraskuuta 1924 Lahti – 29. joulukuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän suunnitteli tekstiilejä kymmeniin kirkkoihin, muun muassa Alppilan kirkkoon ja Otaniemen kappeliin.

Hilkka Vuorinen opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa mallipiirustusosastolla 1944–1948 Arttu Brummerin johdolla. Vuorinen työskenteli Suomen Käsityön Ystävissä yli 20 vuotta, vuoteen 1975 asti ja Helmi Vuorelma Oy:n taideosastolla 1949–1950. Kirkkotekstiilien lisäksi hän on suunnitellut ryijyjä, täkänöitä, raanuja, tapetteja sekä lippuja ja merkkejä. Hilkka Vuorinen piti useita yksityisnäyttelyitä ja osallistui yhteisnäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Hänet palkittiin Suomen Käsityön Ystävien ryijykilpailuissa 1952 ja 1957, Pihlgren & Ritolan tapettikilpailussa 1956 ja Neoviuksen ryijykilpailussa 1977. Hän sai kunniamaininnan näyttelyssä Exempla -77 Münchenissä. Hänelle on myönnetty valtion taiteilijaeläke.

Hilkka Vuorinen toimi opetustehtävissä Tervolan ja Lappeenrannan kotiteollisuuskoulussa tuotesuunnittelun lehtorina ja Lounais-Suomen käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa taideaineiden ja tuotesuunnittelun opettajana 1978–1984. 

Vuorinen sai Suomen Kulttuurirahaston apurahan 1952 ja 1974, Helsingin kaupungin apurahan 1973, valtion yksivuotisen taiteilija-apurahan 1976, valtion kohdeapurahan 1977 ja 1981 sekä Greta ja William Lehtisen säätiön apurahan 1983.

Lähteet
-------

* P. Priha, Rakkaat ystävät : Suomen Käsityön Ystävät 120 vuotta. 1999.
* Designmuseo, muotoilijarekisteri, Hilkka Vuorinen

### Viitteet

1. ↑  Römpötti, Harri: Hilkka Vuorinen 1924–2019 (muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*.  31.1.2020. Viitattu 31.1.2020.
**Hilkka Pekkanen** (s. 1948) on suomalainen kielenkääntäjä. Hän on kääntänyt romaaneja, kuunnelmia ja runoutta. Enimmäkseen Pekkanen on tehnyt käännöksiä englannin kielestä, mutta hän on myös tehnyt käännöksiä englannin kielelle.

Pekkanen on opettanut kaunokirjallisuuden kääntämistä Helsingin ja Turun yliopistoissa. Vuonna 2010 hän väitteli käännöstieteessä tohtoriksi kaunokirjallisen kääntäjän tyylin aiheesta. Pekkanen on muiden toimiensa ohella työskennellyt englantilaisessa käännöstoimistossa. Pekkanen sai vuonna 2017 WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnon. Sen perusteluissa mainittiin monipuolinen ja laaja elämäntyö englanninkielisen kirjallisuuden suomentajana sekä kaikkien suurten ja monien pienten kustantamojen häneltä julkaisemat suomennokset.

Pekkasen ensimmäinen WSOY:lle suomentama kirja oli Patricia Moyesin dekkari *Syntymäpäivälahjaksi kuolema* vuonna 1973. Hänen ensimmäinen Ken Follettilta tekemänsä suomennos oli *Piraatti* vuonna 1980. Muita kirjailijoita, joiden teoksia Pekkanen on kääntänyt, ovat olleet Kate Morton, Lucinda Riley, Donna Tartt, Ernest Hemingway, Lisa Alther, Shūsaku Endō, D. M. Thomas, Erica Jong, Nicholas Evans, Michel Faber, Colin McAdam, Nicholas Shakespeare, Jeanette Winterson, Alexander McCall Smith, Jean Untinen-Auel, Katherine Neville ja Judith Lennox. Pekkanen on myös tehnyt käännöksiä yhdessä Tuukka Pekkasen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pekkanen, Hilkka Kansalliskirjaston hakupalvelu, viitattu 24.4.2023
2. 1 2 3  Hilkka Pekkanen Lukukeskus: Kirjailijavierailut, viitattu 24.4.2023
3. 1 2 3 4  WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto Hilkka Pekkaselle Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto 3.10.2017, viitattu 24.4.2023
4. 1 2  Kirjailijat: Kate Morton Otava, viitattu 24.4.2023
5. ↑  Lucinda Riley: Varjon sisar Bazar Kustannus, viitattu 24.4.2023
**Reaalikorko** tarkoittaa korkoa, josta on poistettu inflaation tai deflaation vaikutus.

Reaalikorko lasketaan vähentämällä nimelliskorosta odotettu tai todellinen inflaatio:

{\displaystyle reaalikorko=nimelliskorko-inflaatio}
Inflaation vallitessa rahan arvon heikkenee. Silloin reaalikorko on nimelliskorkoa pienempi.

Negatiivinen reaalikorko
------------------------

Reaalikorko on negatiivinen, jos inflaatio on suurempi kuin nimelliskorko. Jos talletuksen reaalikorko on negatiivinen, tallettajan ostovoima heikkenee. Lainanottajan kannalta taas negatiivinen reaalikorko merkitsee huojennusta.

Negatiivinen reaalikorko kannustaa vähentämään säästämistä ja lisäämään kulutusta ja investointeja. Euroopan keskuspankki on 2010-luvulla tavoitellut negatiivista reaalikorkoa ja yrittänyt siten elvyttää euroalueen taloutta.

Katso myös
----------

* Efektiivinen korko
* Nimelliskorko
* Todellinen vuosikorko

Lähteet
-------

1. ↑  Taloustiedon taloussanasto, Taloustieto r.y. 1987, ISBN 951-628-145-1. Hakusana reaalikorko.
2. 1 2  Miinuskorko kuppaa tallettajaa
Yleinen esimerkki Rosenmund-pelkistyksestä
**Rosenmund-pelkistys** on kemiallinen reaktio, jossa happokloridi pelkistetään katalyytin läsnä ollessa vedyttämällä aldehydiksi. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Karl Wilhelm Rosenmund vuonna 1918, ja se on nimetty hänen mukaansa.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Rosenmund-pelkistys tapahtuu lähes kaikille happoklorideille. Katalyyttinä käytetään tyypillisesti bariumsulfaatin pinnalle absorboitua palladiumia, mutta myös aktiivihiilen pinnalle absorboitua palladiumia voidaan käyttää. Liuottimina reaktiossa käytetään usein aromaattisia hiilivetyjä. Rosenmund-pelkistyksissä muodostunut aldehydi saattaa pelkistyä edelleen alkoholiksi, ja tämän ehkäisemiseksi reaktioon lisätään katalyyttimyrkkyä, esimerkiksi tioureaa. Reaktiossa muodostuu vetykloridia, jonka neutraloimiseksi reaktioseokseen lisätään emästä kuten lutidiinia.

Rosenmund-pelkistyksen reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa palladium koordinoituu happokloridiin ja tapahtuu hapettava additio, jolloin palladium hapettuu hapetusluvulle +II. Seuraavassa vaiheessa palladium vaihtaa kloridiligandin vetyyn ja katalysoi pelkistävää eliminaatiota. Tuotteena reaktiossa muodostuu aldehydi ja palladium pelkistyy taas hapetusluvulle 0.

Lähteet
-------

1. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
2. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 608. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. ↑  Christian Kohlpaintner, Markus Schulte, Jürgen Falbe, Peter Lappe, Jürgen Weber & Guido D. Frey: *Aldehydes, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2013 Viitattu 14.3.2021
4. ↑  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1517. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
5. ↑  Gerard V. Smith, Ferenc Notheisz: *Heterogeneous Catalysis in Organic Chemistry*, s. 188. Academic Press, 1999. ISBN 978-0-12-651645-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.3.2018). (englanniksi)
6. ↑  Jie Jack Li: *Name Reactions*, s. 34. Springer, 2014. ISBN 978-3-319-03979-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.3.2022). (englanniksi)
7. ↑  Thomas Laue & Andreas Plagens: *Named Organic Reactions*, s. 244. John Wiley & Sons, 2005. ISBN 978-0-470-02644-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.3.2022). (englanniksi)
Alexandre de Merode (vasemmalla) vuonna 1971.
**Alexander Henry Jean Ghislain Guy, prinssi de Merode** (24. toukokuuta 1934 Etterbeek, Bryssel – 20. marraskuuta 2002) oli belgialainen Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsen ja lääketieteellisen komitean johtaja 33 vuoden ajan.

Prinssi Alexandre de Merode kuuluu sukunsa puolesta vanhaan belgialaiseen ylhäisaatelistoon kuuluvaan de Merode-sukuun. Koulutustaustana oli filosofia- ja lakiopinnot. 
de Merode oli KOK:n jäsen vuosina 1964-2002. Kun hänet valittiin KOK:aan, hän korvasi siihen astisen KOK:n belgialaisjäsenen silloisen Belgian prinssi Albertin eli sittemmin kuningas Albert II:n. Alusta alkaen eli Tokion vuoden 1964 kesäkisoista lähtien de Merode oli mukana järjestämässä urheilijoiden mahdollista piristeiden käytön valvontaa. KOK:n lääketieteellinen komitea alkoi käsitellä dopingin torjuntaa ja de Merodesta tuli komitean puheenjohtaja vuonna 1967. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 2000 eli 33 vuotta.

Doping-kysymykset nousivat keskeiseksi olympiakisojen puheenaiheeksi erityisesti 1980-luvulla. Vuoden 1988 Soulin kesäkisoissa kiinnijäänyt pikajuoksija Ben Johnson oli ensimmäinen suurnimi. Aiemmista Los Angelesin vuoden 1984 kisoista de Merode sai kritiikkiä, koska kisojen doping-testauksissa oli hämäryyttä, josta häntä aluksi syytettiin.

Vuonna 1999 perustettiin uusi dopingin toiminnan eli WADA, World Anti-Doping Agency, joka osaltaan otti KOK:n lääketieteellisen komitean roolia. Tämän vuoksi de Merode luopui komitean puheenjohtajuudesta vuonna 2000.

de Merode nousi Samaranchin puheenjohtajakautena KOK:n ytimeen. Hän toimi KOK:n toimeenpanevassa komiteassa vuosina 1980-1990 sekä KOK:n varapuheenjohtajana 1986-1990 ja 1994-1998.

Lähteet
-------

1. ↑  Prince Alexandre de Mérode, 68, Head of I.O.C. Antidrug Efforts *Los Angeles Times*.  4.8.2009. Viitattu 22.9.2013. (englanniksi)
2. ↑  Doping at the L.A. Games? Ignorance was bliss *Los Angeles Times*.  4.8.2009. Viitattu 22.9.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Jan Tomasz Gross vuonna 2019.
**Jan Thomas Gross** (s. 1. elokuuta 1947 Varsova, Puola) on Yhdysvalloissa toimiva historian tutkija, jonka erityisenä kiinnostuksen kohteena on Venäjän ja Itä-Euroopan politiikka. Gross varttui Puolassa, mutta muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1969. Gross sai Ph.D.-tutkintonsa Yalesta 1975 ja nykyisin hän toimii politiikan professorina New Yorkin yliopistossa.

Gross nousi suuren yleisön tietoisuuteen etenkin Puolassa vuonna 2000 julkaistuaan kirjan puolalaisen Jedwabnen kaupungin vuoden 1941 tapahtumista. Jedwabnen juutalaisten joukkosurmaa pidetään yhtenä raaimmista, ja se on pysynyt tabuna puolalaisessa julkisessa keskustelussa. Grossin kirjan myötä Puolan suurimmat sanomalehdet Gazeta Wyborcza ja Rzeczpospolita ovat olleet tärkeitä julkisen debatin foorumeita. Puolalainen Kansallisen muistin instituutti (IPN) teetti tutkimuksen Jedwabnen pogromista ja totesi samankaltaisia kyliä olleen parisenkymmentä.

Grossin tuotantoa
-----------------

* *Sąsiedzi: historia zaglady żydowskiego miasteczka.* Sejny: Pogranicze, 2000. ("Naapurit: juutalaisen pikkukaupungin tuho"), käännetty englanniksi nimellä *Neighbors: Destruction of the Jewish Community in Jedwabne, Poland.* Princeton University Press. 2001

Aiheesta muualla
----------------

* Grossin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Rakennuskompleksin Suomen osa. Suunnittelijat Rauno Lehtinen, Pekka Mäki ja Toni Peltola.
**Berliinin pohjoismaiset suurlähetystöt** (saks. *Nordische Botschaften*) on yhteisnimitys pohjoismaisten valtioiden Saksan-suurlähetystöille Berliinissä. Islannin, Norjan, Ruotsin, Suomen ja Tanskan suurlähetystöt sijaitsevat yhteisessä rakennuskompleksissa, muodostaen arkkitehtonisen kokonaisuuden. 

Rakennuskompleksin suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit Alfred Berger ja Tiina Parkkinen, ja se valmistui vuonna 1999. Jokaisen pohjoismaisen suurlähetystön tilojen suunnittelussa on käytetty kyseisen maan omia materiaaleja.

Suomen suurlähetystörakennuksen ovat suunnitelleet suomalaiset arkkitehdit Rauno Lehtinen, Pekka Mäki ja Toni Peltola (Viiva arkkitehtuuri Oy). Rakennus palkittiin vuonna 2001 Hong Kongissa maailman parhaana rakennuksena. Lisäksi se voitti samana vuonna Euroopan parhaan rakennuksen ja maailman parhaan toimistorakennuksen palkinnot Royal Institute of British Architects ja World Architecture-julkaisun järjestämässä kilpailussa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Berliinin pohjoismaiset suurlähetystöt**.
* Berliinin pohjoismaiset suurlähetystöt
**Berliinin juutalaismuseo** (saks. *Jüdisches Museum Berlin*) on berliiniläinen museo, jossa esitellään saksanjuutalaisten 2 000-vuotista historiaa. Se on kuuluisa erikoisesta arkkitehtuuristaan.

Berliinin ensimmäinen juutalaismuseo perustettiin Oranienburger Straßen varrelle vuonna 1933, mutta natsihallinto sulki sen vuonna 1938. Ajatus uudelleen perustamisesta syntyi vuonna 1971, ja neljä vuotta myöhemmin perustettiin kannattajayhdistys ajamaan uutta museota silloiseen Länsi-Berliiniin. Berliinin museo avasi juutalaisen osaston vuonna 1978. Vuonna 1999 Berliinin juutalaiselle museolle myönnettiin oikeudet toimia itsenäisenä laitoksena. Daniel Libeskindin suunnittelema rakennus valmistui vuonna 1999 ja avattiin virallisesti vuonna 2001.

Museon johtajana toimi vuosina 1997–2014 berliiniläissyntyinen professori W. Michael Blumenthal, joka toimi Jimmy Carterin presidenttikaudella Yhdysvaltain valtiovarainministerinä. Hänen jälkeensä johtajaksi valittiin judaistiikan professori Peter Schäfer.

Kuvia
-----

* Maastakarkotuksen puutarhaMaastakarkotuksen puutarha
* Holokaustitorni ulkoa päinHolokaustitorni ulkoa päin
* Aukko museossa symboloi holokaustin aiheuttamaa aukkoa historiassaAukko museossa symboloi holokaustin aiheuttamaa aukkoa historiassa
* Museon ikkunoitaMuseon ikkunoita
* Sisäkuva holokaustitornistaSisäkuva holokaustitornista
* Portaat, jotka eivät vie minnekään, synnyttävät mielikuvan sekaannuksestaPortaat, jotka eivät vie minnekään, synnyttävät mielikuvan sekaannuksesta
* Puuttuva näytteille asetus symboloi holokaustin aiheuttamaa aukkoa kulttuurissaPuuttuva näytteille asetus symboloi holokaustin aiheuttamaa aukkoa kulttuurissa

Lähteet
-------

1. ↑  Arntzenius, Linda: Michael Blumenthal’s Search for Answers Takes Him Full Circle Back to Berlin *Princeton Magazine*. Viitattu 11.1.2017. (englanniksi)
2. ↑  Peter Schäfer wird Direktor des Jüdischen Museums Berlin *Welt*.  19.6.2014. Viitattu 12.1.2017. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Berliinin juutalaismuseo**.
* Museon verkkosivut (saksaksi, englanniksi)
Marcus Porcius Cato vanhempi
**Cēterum cēnseō** on alkuosa Cato vanhemman käyttämästä latinankielisestä lauseesta *Ceterum censeo Carthaginem esse delendam*. Kerrotaan, että Marcus Porcius Catolla oli tapana päättää jokainen julkinen puheensa tällä lauseella, joka tarkoittaa "Muutoin olen sitä mieltä, että Karthago on tuhottava". Hän oli vakuuttunut siitä, että Rooman oli hyökättävä Karthagoa vastaan ja tuhottava se, kuten lopulta kävikin.

Nykymuodossaan tätä lentävää lausetta ei löydy antiikin lähteistä. Plutarkhos kuitenkin mainitsee Caton liittäneen senaatissa pitämiensä puheiden loppuun mielipiteen Karthagon hävittämisestä.

Nykymaailmassa lauseen opetus viittaa siihen, miten toiston avulla voidaan parantaa sanoman läpimenoa. Sanontaa voi myös käyttää — jos kuulijakunta sen tuntee — puheen lopuksi, kun haluaa puhua aiheen ohi itselleen tärkeästä asiasta.

Lähteet
-------

* Pitkäranta, Reijo: *Suomi-latina-suomi-sanakirja*. Wsoy, 2002. ISBN 951-0-22506-1.

### Viitteet

1. ↑  Kirje Helsingistä (ote).  *Kansakoulun lehti: kasvatusopillinen aikakauskirja kodille ja koululle*, 15.10.1906, nro 20-21, s. 32. Kansalliskirjasto. Viitattu 25.07.2014.
2. ↑  Pitkäranta 2002, s. 596
**Tuomas Jaakko Kauppi** (s. 28. maaliskuuta 1977 Vaasa) on suomalainen jazzpianisti. Hän syntyi kanttoriperheen toiseksi lapseksi ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1996 Rauman Lyseon lukiosta. Musiikin kandidaatiksi Kauppi valmistui Sibelius-Akatemiasta vuonna 2010.

Hän opiskeli aluksi klassista pianonsoittoa yksityisesti Jarmo Eerikäisen johdolla, jonka jälkeen jatkoi opintojaan Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa vuosina 1996–1997 sekä Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolla. Hänen opettajiaan ovat olleet muun muassa Frank Carlberg, Jarmo Savolainen, Jukkis Uotila, Jim Beard sekä Phil Markowitz. Tuomas Kaupin tärkeitä pianistiesikuvia ovat muun muassa Oscar Peterson, Wynton Kelly, Bill Evans, George Shearing ja Benny Green. Pianistina Kauppi tunnetaan erityisesti tradition tuntemuksestaan ja vahvasta, svengaavasta rytmin käsittelystään.

Kaupin uran merkkipaaluja ovat olleet esiintymiset yhdysvaltalaisten Kevin Mahoganyn (April Jazz 2009) ja Benny Golsonin kanssa. Hän on esiintynyt myös Tallinnassa ja Luxemburgissa. Kauppi on julkaissut albumin *Very Late* yhdessä laulaja Kirsti Alhon kanssa saksalaiselle Laika Records -levymerkille. Syksyllä 2009 duo Kauppi & Alho esiintyi Saksassa basisti Wayne Dockeryn kanssa. Suomessa Kaupin pitkäaikainen soittokumppani on basisti Pekka Sarmanto.

Vuonna 2012 Kauppi oli mukana The Great Helsinki Swing Big Band -kokoonpanon *Ranskalaiset korot* -levyllä, joka sisälsi säveltäjä Erik Lindströmin musiikkia ja joka julkaistiin säveltäjän 90-vuotissyntymäpäivän kunniaksi.

Tuomas Kaupin isoisä on säveltäjä Sakari Mononen.

Diskografia
-----------

* *Very Late*  (2009)

Lähteet
-------

1. ↑  "Very Late" – Kirsti Alho ja Tuomas Kauppi  23.10.2009. Jazzrytmit. Viitattu 21.2.2013. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Osku Rajala: The Great Helsinki Swing Big Band *Jazzrytmit*.  3.1.2013. Viitattu 23.7.2013. [vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Tantsumeka** on virolainen tanssikoulu, joka perustettiin Tallinnaan vuonna 2011. Koulun edeltäjä on Ants Taelan Taela tanssikoulu, joka toimi Mustapäiden talossa vuosina 1965-2011.

Tantsumekan perustajat ovat Matis Toome ja Liina-Liis Liiv-Toome. Tantsumekan johtaja ja päävalmentaja on Matis Toome.

Tantsumeka on tanssikeskus kaikille tanssin harrastajille, niin aloittelijoille, kokeneemmille kuin ammattitanssijille, tanssitaitojen kehittämiseksi.

Tantsumekan motto on "Tanssi auttaa nauttimaan elämästä", ja tavoitteena on tarjota ihmisille aktiivinen ja terveellinen tapa viettää vapaa-aikaa mukavassa seurassa hyvällä tuulella ja kauniin musiikin kanssa.

Tantsumeka järjestää aikuisten kilpailutanssin koulutusta, seuratanssin kursseja sekä yksityistunteja ja neuvontaa seuratanssin perustasosta kilpatanssin huipputasoon. Tantsumekan ytimenä on harrastekerho, jonne ovat kokoontuneet monia vuosia tanssia harrastaneet parit.

Lisäksi Tantsumeka järjestää tanssi-iltoja tanssin harrastajille ja kesäreirejä.
**Unto Lauri Paltemaa** (s. 20. elokuuta 1954 Pielavesi) on suomalainen mainosgraafikko. Hän on yksi 1990–2000-lukujen palkituimpiin kuuluvan mainostoimiston Paltemaa Huttunen Santala Oy:n perustajista ja toimi sen hallituksen puheenjohtajana ja art directorina vuoden 2006 loppuun asti.

Paltemaa tuli ylioppilaaksi 1974 ja valmistui mainosgraafikoksi 1978. Hän toimi art directorina Unileverin Lintas-mainostoimistossa 1981–1984 ja SEK & Greyssä 1984–1988 ennen kuin perusti oman toimiston yhdessä Kari Huttusen ja Olli Santalan kanssa. He myivät toimistonsa vuonna 1997 kansainväliseen Omnicom Groupiin kuuluvalle TBWA-toimistoketjulle. Suomen suurimpien mainostoimistojen joukkoon kasvaneen PHS:n nimi muuttui aluksi muotoon TBWA\PHS ja tunnetaan nyt nimellä TBWA\Helsinki.

Unto Paltemaa palkittiin urastaan Platinahuipulla Grafia ry:n Vuoden huiput -tapahtumassa 1992. Vuonna 1996 Grafia valitsi hänet Vuoden graafikoksi.

Paltemaa toimii nykyisin sijoittajana ja työskentelee konsulttiyrityksessään Paltemaa Sparring Oy:ssä. Hän on toiminut hallituksen puheenjohtajana oopperasäätiö Cavassa, joka on järjestänyt oopperaesityksiä Nilsiän Louhosareenassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 2003
2. ↑  Paltemaa hyvästelee PHS:n  21.9.2006. Taloussanomat. Viitattu 30.9.2013.
3. ↑  Amerikan miehet tekivät Paltemaasta vauraan  2.11.2002. Helsingin Sanomat. Viitattu 29.9.2013.
4. ↑  Vuoden graafikko Grafia ry.  Arkistoitu 6.11.2013. Viitattu 29.9.2013.
5. ↑  Mirva Heiskanen: Pidä silmällä pankkiiriasi. Kun on kyse rahasta, Unto Paltemaa ei luota ammattilaisiin  8.9.2008. Talouseämä.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 29.9.2013.
6. ↑  Nilsiän Louhosoopperan tulevaisuus vaakalaudalla  31.7.2007. Yle Uutiset. Viitattu 29.9.2013.
Kauppalanjohtaja Unto Suominen (oik.) muoto­kuvansa paljastus­tilaisuudessa vuonna 1961. Vasemmalla puoliso Eeva Suominen.
**Unto Ilmari Suominen** (1. heinäkuuta 1911 Lohja – 10. joulukuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Suominen toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1951–1958 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Kunnallispolitiikassa Suominen toimi Kuusankosken kunnanvaltuuston jäsenenä ja Keravan kauppalanjohtajana vuosina 1948–1968. Suominen toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuonna 1956.

Suominen kävi kansakoulun, ammattikoulun vuonna 1927, Työväen akatemian vuonna 1932 ja suoritti kunnallistutkinnon, hallinnollisen tutkinnon ja lastensuojelututkinnon vuonna 1936 Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Suominen toimi rakennusmaalarina Kuusankoskella ja Kouvolassa 1927–1936, Janakkalan vt. kunnankamreerina 1936–1937, Juuan kunnankirjurina 1937–1941, Lahden kaupungin huoltotoimiston johtajana 1941–1944, Mäntsälän kunnankirjurina 1944–1945, Hyvinkään kauppalankamreerina 1945–1947, Työväen akatemian kunnallispolitiikan tuntiopettajana 1948–1951 sekä Asunnonhankintaosakeyhtiö Keravan Hakan toimitusjohtajana vuodesta 1950.

Suomisen vanhemmat olivat kirvesmies Kalle Suominen ja Hilda Karolina Matintytär. Suomisen puoliso vuodesta 1937 oli Eeva Ester Salenius.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Unto Suominen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Gaius Pius Esuvius Tetricus**, usein **Tetricus II**, oli Gallian keisarikunnan viimeisen keisarin Tetricus I:n poika. Hänen syntymä- ja kuolinvuotensa sekä elämänsä vaiheet ennen vuotta 273 ja vuoden 274 jälkeen ovat tuntemattomia tai epäselviä. Tetricus I nimitti hänet caesariksi keväällä tai kesällä 273, mutta on esitetty että nimitys olisi tapahtunut vuonna 271 tai 272. Tetricus II sai myös arvonimen *princeps iuventutis* ('nuorison johtaja'). Tammikuun ensimmäisenä päivänä vuonna 274 molemmat Tetricukset olivat konsuleina. Kesällä 274 heidät kuitenkin kukisti Rooman keisari Aurelianus. Aurelianus esitteli Tetricuksia triumfissaan mutta antoi armahtaa heidät. Tetricus I nimitettiin jopa Lucanian maaherraksi (*corrector Lucaniae*) ja Tetricus II pääsi Rooman senaattiin.

Lähteet
-------

* Kivimäki, Arto & Tuomisto, Pekka: *Rooman keisarit*. Hämeenlinna: Karisto, 2005. ISBN 951-23-4546-3.

### Viitteet

1. ↑  Michel Polfer: Tetricus II (Caesar 273-274 AD)  28.1.2000. roman-emperors.org. Viitattu 19.8.2009. (englanniksi)
2. ↑  Rooman keisarit s. 283–284

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tetricus II** Wikimedia Commonsissa
**Tetryyli** eli **trinitrofenyylimetyylinitramiini** on TNT:n sukuinen räjähdysaine. Tetryyliä valmistetaan käsittelemällä dimetyylianiliinia rikkihapolla ja sen jälkeen nitraamalla se typpihapolla. Myös eräistä muista aniliinin johdannaisista saadaan nitraamalla tetryyliä.. Tetryylin ominaisuuksiin kuuluu: iskuherkkyys, lievä hygroskooppisuus, kemiallinen vakaus, myrkyllisyys ja valukelvottomuus. Tetryyliä käytettiin erityisesti toisen maailmansodan aikana räjäyttimissä ja nalleissa sellaisenaan, sekä TNT:hen seostettuna torpedojen ja merimiinojen täytteenä. Yhdistettä voidaan käyttää myös pH-indikaattorina. Sen väri muuttuu värittömästä punaisiksi pH-alueella 10,8–13.

Tetryylin kemiallinen kaava on C7H5N5O8 ja rakennekaava (NO2)3C6H2N(CH3)NO2. Tetryyli on normaaliolosuhteissa hajuton ja väritön - keltainen kiteinen aine, joka ei liukene veteen. Tetryylin moolimassa on 287.15 g/mol, sulamispiste 130 °C, suhteellinen tiheys 1.57
 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 479-45-8. Tetryyli räjähtää ilmassa 187 °C:ssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Raimo Alén: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä*, s. 970. Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.

Aiheesta muualla
----------------

Tetryylin kansainvälinen kemikaalikortti

* Landolt-Börnstein[vanhentunut linkki] (englanniksi)
* PubChem (englanniksi)
**Rosenthal** on saksalainen posliinitehdas. Se on suurimpia posliinin ja muiden taloustavaroiden valmistajia. Vuodesta 2009 Rosenthalin on omistanut italialainen Sambonet Paderno Industrie.

Jugendtyylinen Rosenthal-maljakko 1900-luvun taitteesta.
Yrityksen perustaja Philipp Rosenthal siirtyi posliininmaalausyrityksensä kanssa Werlistä Nordrhein-Westfalenista Baijeriin koillisosan Selbiin, jossa hän harjoitti posliininmaalausta Erkersreuthin linnassa. Yritys perustettiin 1879, ja se toimi yli sata vuotta perheyrityksenä. Yrityksellä oli vuonna 2009 noin 1 200 työntekijää, joista tuhatkunta Saksassa.

Philipp Rosenthalin poika Philip Rosenthal (1916–2001) oli yrityksen johdossa, mutta lisäksi hän oli sosialidemokraattinen poliitikko. Rosenthal-yhtiö onkin ollut tunnettu työpaikkademokratiastaan ja työntekijöiden hyvästä kohtelusta..

Vuodesta 1997 pörssinoteeratun Rosenthal AG:n suurin omistaja oli brittiläis-irlantilainen Waterford Wedgwood plc, kunnes se pilkottiin vuonna 2009 talousvaikeuksien vuoksi. Tuolloin jo konkurssiin asetettu Rosenthal siirtyi italialaisen Sambonet Paderno Industrie -yhtiön omistukseen ja muut osat Waterford Wedgwoodista vuonna 2015 suomalaiselle Fiskarsille. 

Monet suomalaiset muotoilijat, kuten Timo Sarpaneva, Nanny Still ja Tapio Wirkkala, ovat suunnitelleet Rosenthalille tuotteita.

Rosenthalin tuotemerkkejä:

* Rosenthal studio-line
* Rosenthal classic
* Rosenthal Home Designs
* Rosenthal meets Versace
* Thomas - The Trend Factory
* Hutschenreuther
* Hutschenreuther Kunstabteilung

Lähteet
-------

1. 1 2  Helkama, Iris: Taidetta Euroopan ruokapöytiin. (Juttu Nanny Stillin näyttelystä Riihimäen lasimuseossa) *Helsingin Sanomat*, 19.5.1996, s. 21. Näköislehden aukeama (maksullinen).
2. 1 2  Sambonet Buys Porcelain Maker Rosenthal *manufacturing.net*.  20.7.2009. Viitattu 15.3.2021.
3. ↑  Jokinen, Osmo: Philip Rosenthal – sosialisti kapitalistina.  *Helsingin Sanomat*, 4.1.1985, s. 39. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 15.3.2021.
4. ↑  Kajaani, Petri: Fiskarsin Wedgwood suunnittelee tuotannon vähentämistä ja yt-neuvotteluja Englannissa *inderes.fi*.  21.03.2019. Viitattu 15.3.2021.
5. ↑  Sarpaneva valtaa Keski-Eurooppaa.  *Helsingin Sanomat*, 3.11.1971, s. 20. Näköislehden aukeama (maksullinen).
6. ↑  Tapio Wirkkala lähtee Rosenthalin tehtaille.  *Helsingin Sanomat*, 25.2.1957, s. 8. Näköislehden aukeama (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rosenthal (posliinitehdas)**.
* Rosenthalin sivusto
**Harjapallokala** (*Carinotetraodon lorteti*) on aasialainen makean veden pallokalalaji.
Se on yksi pisimpään akvaarioissa pidetyistä pallokalalajeista.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Harjapallokala kasvaa noin kahdeksan senttiä pitkäksi. Se muistuttaa paljon punapyrstöpallokalaa, sillä molemmilla on punaiset silmät. 
Harjapallokala voi vaihtaa väriä mielialan ja ympäristönsä mukaan. Koiras ja naaras ovat niin erinäköisiä, että niitä on pidetty eri lajeina. Koiraan selässä on ruskealla pohjalla keltaisia juovia, pyrstö on sinisävyinen ja siinä on valkea reunus. Uhittelevat tai kosiskelevat koiraat väläyttelevät punaista tai oranssinsävyistä vatsapuolta. Naaras on päältä tasaisen ruskea, vatsapuolelta lähes valkea.

Alkuperä
--------

Harjapallokala elää Indokiinassa, Malesiassa ja Indonesiassa hitaasti virtaavissa jokivesissä.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen
-------------------------------

Harjapallokala on reviiriään pyydystävä, yksin elävä kala. Akvaariossa se pysyy rauhallisimpana, kun kasvitiheiköt estävät sitä näkemästä muita kaloja liian usein. Silti kalan pitäminen seura-akvaariossa ei aina onnistu.

Harjapallokala on ainoa sukunsa lajeista, jonka tiedetään kuteneen akvaariossa. Soidinmenot, eli värien väläyttely, kestävät jonkun aikaa. Mäti ja maiti lasketaan alustalle, kuten jaavansammaltiheikölle. Kun mäti on hedelmöitetty, koiras ajaa naaraan kauemmaksi ja puolustaa mätipesää poikasten kuoriutumiseen asti eli noin kolme päivää.

Ravinto ja vesiolot
-------------------

Harjapallokala elää jokivedessä, jonka pH on 6,5–7 ja kovuutta kuvaava dH 3–10. Nitraatti, nitriitti ja ammoniakki ovat sille haitaksi pieninäkin pitoisuuksina. 
Se syö eläinplanktonia, nilviäisiä ja äyriäisiä. Akvaariossa sille kelpaavat yleensä pakasteruoat kuten krillit. Sen ruokavaliossa ei tarvitse olla yhtä paljon kovia osia kuin suurikokoisemmila pallokalalajeilla, sillä harjapallokalan hampaat eivät yleensä kasva ongelmallisen pitkiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Vidthayanon, C.: *Carinotetraodon lorteti* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 16.08.2013. (englanniksi)
2. ↑  ITIS
3. 1 2 3 4  The rare and remarkable red-eye pufferfish (Arkistoitu – Internet Archive) Tropical Fish Finder 2006
4. ↑  Puffer Forum
5. 1 2  *Carinotetraodon lorteti* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2715641
* Wikispecies: Carinotetraodon lorteti
* BOLD: 462325
* CoL: RDRF
* EoL: 340370
* FishBase: 25169
* GBIF: 2407809
* iNaturalist: 187210
* IRMNG: 10722389
* ITIS: 646285
* IUCN: 181196
* NCBI: 500395
* WoRMS: 1467068

 |

 |