recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Martin de Knijff** (s. 2. lokakuuta 1972, Göteborg) on ruotsalainen pokerin ja urheiluvedonlyönnin ammattilainen. De Knijffin lempinimi on "The Knife" (veitsi).

De Knijffin isä on hollantilainen ja äiti ruotsalainen. Perhe muutti Falkenbergiin Martinin ollessa 5-vuotias. Vuonna 1992 hän muutti Tukholmaan. Nykyisin hän asuu Las Vegasissa yhdessä poikansa Robinin ja tyttöystävänsä Aman kanssa. De Knijffistä tuli maailman nuorin bridgen suurmestari 21-vuotiaana, mutta suuntautui sen jälkeen enemmän pokeriin.

Pokerimaailman tietoisuuteen Martin de Knijff nousi World Series of Pokerin pääturnauksen kolmannellatoista tilalla vuonna 2002 (voittosumma 60 000 dollaria). Sen jälkeen hän oli World Poker Tourin ensimmäisen kauden mestaruusturnauksessa vuonna 2003 viidestoista voittaen 26 664 dollaria. Vuotta myöhemmin huhtikuussa 2004 hän voitti vastaavan kisan ja silloin ennätykselliset 2 728 356 dollaria. Vajaata kuukautta myöhemmin De Knijffin menestys jatkui WSOP:n 5000 dollarin no limit hold'em -turnauksen kakkostilalla. 

Marraskuussa 2007 De Knijffin pokeriuran turnausansiot ylittivät 3,2 miljoonaa dollaria ja hän on The Hendon Mobin tilastojen mukaan toiseksi eniten pokeriturnauksissa ansainnut ruotsalainen (eniten on ansainnut Chris Björin).

Martin de Knijff on Martinspoker.com-nettipokerihuoneen perustaja.

Lähteet
-------

1. ↑   : Martin De Knijff WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 7. marraskuuta 2007.
2. ↑
3. ↑   : Martin de Knijff stats The Hendon Mob. Viitattu 30. huhtikuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* De Knijffin sivut Martinspokerilla
* WPT:n profiili
* PokerPages.com:n profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
* Martin de Knijff The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
**Maaningan kirkko** on Kuopion Maaningalla sijaitseva Jaakko ja Heikki Kuorikosken vuosina 1826–1845 rakentama puinen tasavartinen ristikirkko, jonka piirustukset laati 1823 valtionarkkitehti Carlo Bassi Intendentinkonttorissa. Kirkossa on seinänkorkuiset kulmaulokkeet, neliömäisestä attikasta kohoaa kulmista viistetty kuputorni. Sakaravarsissa on päätykolmiot, suorakulmaisten ikkunoiden päällä on toinen rivi puolipyöreitä ikkunoita. Sisäkatot ovat laakeat, ristikeskustassa on neljän pilarin kannattama kupu. Kirkon pinta-ala on 985 neliömetriä ja istumapaikkoja siellä on 1 200 hengelle. Kirkkoa on korjattu 1878, 1895, 1902 ja 1937.

Alttaritaulun *Ristiinnaulittu* maalasi Ferdinand von Wright, se on jäljennös Berndt Godenhjelmin Kuopion tuomiokirkkoon 1843 maalaamasta alttaritaulusta. Kirkon 18-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1972. Kirkon yhteydessä on erillinen kolminivelinen kellotapuli. Kirkon kuorissa on Mikael Toppeliuksen maalaukseksi arveltu teos *Kristuksen kaste*. Virsitaulun kääntöpuolella on maalaus, jonka aiheena on *Kuningas Daavid*. Virsitaulun lahjoitti Jacob Rijf 1806, joten mahdollisesti hän on sen valmistanut ja taustamaalauksenkin tehnyt.

Kirkkomaan yhteismuistomerkkejä ovat sankarihautausmaan muistomerkki, veteraanien muistokivi ja muualle haudattujen muistomerkki.

* Maaningan sankarihautojen muistomerkki.Maaningan sankarihautojen muistomerkki.
* Veteraanikivi.Veteraanikivi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Markku Haapio, Laura Luostarinen (toim.): *Suomen kirkot ja kirkkotaide 2*, s. 199. Etelä-Suomen Kustannus, 1980. ISBN 951-9064-28-1.
2. 1 2  Kuopion kirkkotaide Kuopion taidemuseo.  Arkistoitu 25.12.2014. Viitattu 28.3.2015.
3. ↑  Maaningan hautausmaa Kuoipion ev.-lut. seurakunnat, kuopionseurakunnat.fi. Viitattu 12.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maaningan kirkko** Wikimedia Commonsissa
ELFin alkuperäinen tunnus.
**Maan vapautusrintama** (engl. *Earth Liberation Front*, ELF) on vuonna 1992 Brightonissa Englannissa perustettu ilman varsinaista organisaatiota oleva radikaali "ekoterrorismia" harrastava liike. Liikkeen aatteeseen kuuluu taloudellisen tappion aiheuttaminen niille, jotka hyötyvät ympäristön tuhoamisesta, ja kaiken ihmisiin kohdistuvan vahingoittamisen välttäminen. Aate ja toimintamalli on Eläinten vapautusrintaman kaltainen. Näiden kahden liikkeen nimissä on tehty suurin osa laittomasta ympäristöaktivismiin liittyvästä ilkivallasta ja sabotaaseista. 

Maan vapautusrintama ei ole perinteisessä mielessä järjestö vaan yhteinen toimintamalli, jolla ei ole johtoa tai hierarkiaa. Se koostuu itsenäisistä ryhmistä tai yksilöistä, jotka tunnustavat liikkeen aatteen ja toimivat sen mukaisesti.

Aktiivisimmin Maan vapautusrintama toimii Britanniassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa, ja se on aiheuttanut toiminnallaan satojen miljoonien eurojen arvosta tappioita yrityksille. 
Maan vapautusrintama on Yhdysvalloissa käyttänyt useissa iskuissa palopommeja ja räjähteitä. Maan vapautusrintaman iskuista syytettyjä henkilöitä on vangittu useissa maissa. Kuuluisin vanki lienee Jeffrey "Free" Luers, joka istuu 23 vuoden tuomiota kolmen kaupunkimaasturin polttamisesta Yhdysvalloissa. Suomessa ilkivaltaa on tehty ELF:n nimissä ainakin 90-luvun loppupuolella, mutta ilman suurta kansainvälistä huomiota.

Lähteet
-------

1. ↑  Supo: Eläinaktivistit eivät ole suuri uhka  20.3.2008 (päivitetty 24.5.2012). Yle Uutiset. Viitattu 19.3.2013.
2. ↑  Arto Lindblom, 1998–04, sivu 84, Radikaali ympäristöaktivismi modernin murroksessa (Arkistoitu – Internet Archive) (pro-gradu)
3. ↑  FBI, ATF address domestic terrorism, *CNN* 19.5.2005.
4. ↑  Muutoksen kevät, Laittomat suoran toiminnan iskut suomessa 1999 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* "Vallankumouksen sytyttäjät". MVR:n toimintaa perusteleva ja esittelevä video.
* Laittoman suoran toiminnan iskut Suomessa vuosina 1993–1999 (Arkistoitu – Internet Archive)
Vietnamin lippu.
**Vietnamin lippu** otettiin käyttöön 30. marraskuuta 1955, jolloin siitä tuli silloisen Pohjois-Vietnamin lippu. Vuosina 1945–1955 lippu oli samanlainen, mutta siinä oli suurempi tähti. Lippu jäi käyttöön Pohjois- ja Etelä-Vietnamin yhdistyttyä Vietnamin sosialistiseksi tasavallaksi.

Lipun sivujen suhteet ovat 2:3. Sen keskellä oleva viisisarkainen tähti symboloi Vietnamin Kommunistisen puolueen valtaa. Tähden viisi sakaraa edustavat työläisiä, talonpoikia, sotilaita, älymystöä ja kauppiaita. Punainen tausta kuvaa vallankumousta ja siinä vuodatettua verta.

Lipun suunnitteli kommunistivallankumouksellinen Nguyen Huu Tien.

Aikaisemmat versiot
-------------------

* Etelä-Vietnamin tasavallan lippu 1975–1976.Etelä-Vietnamin tasavallan lippu 1975–1976.
* Etelä-Vietnamin lippu 1948–1975.Etelä-Vietnamin lippu 1948–1975.
* Pohjois-Vietnamin lippu 1945–1955.Pohjois-Vietnamin lippu 1945–1955.

Katso myös
----------

* Etelä-Vietnamin lippu

Aasian valtioiden liput

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afganistan | Arabiemiirikunnat | Armenia | Azerbaidžan | Bahrain | Bangladesh | Bhutan | Brunei |
| Etelä-Korea | Filippiinit | Georgia | Indonesia | Intia | Irak | Iran | Israel |
| Itä-Timor | Japani | Jemen | Jordania | Kambodža | Kazakstan | Kiina | Kirgisia |
| Kuwait | Laos | Libanon | Malediivit | Malesia | Mongolia | Myanmar | Nepal |
| Oman | Pakistan | Pohjois-Korea | Qatar | Saudi-Arabia | Syyria | Singapore | Sri Lanka |
| Tadžikistan | Taiwan | Thaimaa | Turkki | Turkmenistan | Uzbekistan | Venäjä | Vietnam |
**Disproportionaatio** on kemiallisen hapetus-pelkistysreaktion erikoislaji, jossa saman alkuaineen ennestään samalla hapetusasteella olleista atomeista osa hapettuu, osa pelkistyy.

Esimerkkejä
-----------

Disproportionaatio esiintyy muun muassa joidenkin siirtymämetallien ioneilla, kun saman alkuaine voi esiintyä yhdisteissään eri hapetus­asteilla. Esimerkiksi kupari voi yhdisteissään esiintyä joko Cu+ tai Cu2+ -ioneina, mutta näistä vain Cu2+ -ionit ovat pysyviä vesi­liuoksissa. Jos jotakin Cu+-ioneja sisältävää suolaa liuotetaan veteen, osa ioneista hapettuu Cu2+ -ioneiksi ja osa pelkistyy metalliseksi kupariksi:

* 2 Cu+ \rightleftharpoons  Cu2+ + Cu

Tämä reaktio tapahtuu, koska reaktion Cu+ + e- \rightleftharpoons  Cu(s) elektrodipotentiaali on +0,52 V mutta reaktion Cu2 + e- \rightleftharpoons  Cu+ vain +0,159 V, joten Cu+ on voimakkaampi hapetin kuin Cu2+.

Tällainen reaktio tapahtuu muun muassa, kun kupari(I)oksidia (CuO) lisätään rikkihappoliuokseen. Kokonais­reaktio on tällöin

* Cu2O \rightleftharpoons  Cu(s) + CuO

tai ionireaktioksi kirjoitettuna

* Cu2O (S) + 2H+ \rightleftharpoons  Cu(s) + Cu2+ + H2O.

Disproportionaatio voi esiintyä myös ko­va­lentti­silla yhdisteillä. Esimerkiksi dityppitetraoksidissa (N2O4) typpi on hapetus­asteella +IV, mutta tämän yhdisteen liuetessa veteen syntyy sekä typpihappoa, jossa typen hapetu­saste on +V, että typpihapoketta, jossa sen hapetu­saste on +III:

* N2O4 + 2 H2O \rightleftharpoons  HNO2 + HNO3

Vetyperoksidi (H2O2) on epävakaa yhdiste, joka hajoaa herkästi dis­pro­portinoi­tu­malla vedeksi ja vapaaksi hapeksi:

2 H2O2 \rightleftharpoons  2 H2O + O2.

Myös orgaanisessa kemiassa esiintyy dis­pro­portio­naatio­reaktioita. Esimerkiksi Cannizzaro-reaktiossa väkevä kaliumhydroksidi voi saada bentsaldehydin dis­pro­portinoi­tu­maan niin, että osa siitä hapettuu bentsoe­hapoksi, osa pelkistyy bentsyylialkoholiksi:

* 2 C6H5COH \rightleftharpoons  C6H5COOH + C6H5CH2OH

Lähteet
-------

1. 1 2  Antti Kivinen, Osmo Mäkitie: *Kemia*, s. 261. Otava, 1988. ISBN 951-1-10136-6.
2. ↑  Kivinen, Mäkitie, s. 351
3. ↑  Kivinen, Mäkitie, s. 366
4. ↑  Pentti Mälkönen: *Orgaaninen kemia*, s. 110. Otava, 1979. ISBN 951-1-05378-7.
Gustav Mahlerin kahdeksannen sinfonian Yhdysvaltain ensiesitys vuonna 1916. Philadelphian orkesteria johtaa Leopold Stokowski.
**Philadelphian orkesteri** (engl. *Philadelphia Orchestra*) on Yhdysvaltain tunnetuimpia sinfoniaorkestereita. Se on yksi niin sanotuista suuri viisikko- eli *Big Five* -orkestereista. Orkesterin kotipaikka on Pennsylvanian osavaltiossa Philadelphiassa. Orkesterin kotisali on ollut vuodesta 2001 Verizon Hall Kimmel Center for the Performing Arts lähellä Philadelphian Musiikkiakatemiaa, orkesterin entistä esiintymisareenaa, jossa se oli soittanut perustamisestaan lähtien.

Orkesterin perusti vuonna 1900 Fritz Scheel, joka toimi myös sen ensimmäisenä kapellimestarina. Vuonna 1907 Karl Pohlig siirtyi kapellimestarin paikalle, mutta ensimmäinen varsinainen pääkapellimestari oli Leopold Stokowski, joka aloitti toimen vuonna 1912. Stokowskia loi toimillaan orkesterille maineen taituriorkesterina. Stokowskin johdolla orkesteri soitti muun muassa Walt Disneyn piirroselokuvassa *Fantasia* (1940). 

Vuonna 1936 Eugene Ormandy liittyi organisatioon ja toimi Stokowskin ohella ylikapellimestarina vuoteen 1938 asti, jolloin hän alkoi hoitaa virkaa päätoimisesti. Hän johti orkesteria 44 vuotta, ja monet orkesterin kuuluisimmista levyistä on tehty Ormandyn kapellimestarikaudella. Hänen johdollaan orkesteri teki historiallisen Kiinan-vierailunsa. Philadelphian orkesteri oli ensimmäinen länsimainen orkesteri, joka vieraili maassa moneen vuosikymmeneen. Matka oli menestyksekäs, ja orkesteri on tämän jälkeen tehnyt kolme muuta Kiinan-kiertuetta.

Ormandyn kauden jälkeen kapellimestariksi tuli Riccardo Muti (1980–1992) ja Wolfgang Sawallisch (1993–2002). Orkesterin nykyisenä kapellimestarina toimii Christoph Eschenbach.

Philadelphian orkesterin nykyinen konserttimestari on David Kim.

Luettelo musiikillisista johtajista (Music Directors)
-----------------------------------------------------

* Christoph Eschenbach (2002–)
* Wolfgang Sawallisch (1993–2002)
* Riccardo Muti (1980–1992)
* Eugene Ormandy (1936–1980)
* Leopold Stokowski (1912–1938)
* Carl Pohlig (1908–1912)
* Fritz Scheel (1900–1907)

Yhdysvalloissa *Music Director* tarkoittaa taiteellista johtajaa sekä ylikapellimestaria.

Kirjallisuutta
--------------

* *The Philadelphia Orchestra: A Century of Music.* Toimittanut John Ardoin. 1999, Temple University Press, 240 sivua.
* *Those Fabulous Philadelphians.* Kirjoittanut Herbert Kupferberg. 1969, Scribner's New York, 257 sivua.
* *Riccardo Muti: Twenty Years in Philadelphia 1972-92.* Toimittanut Judith Karp Kurnick. 1992, Philadelphia Orchestra, 112 sivua.
* *The Philadelphia Orchestra Celebrates Sawallisch 1993-2003.* Toimittanut Sedgwick Clark. 2003, Philadelphia Orchestra, 80 sivua.
* *Within These Walls: A History of the Academy of Music in Philadelphia.* John Francis Marion. 1984, Academy of Music/Philadelphia Orchestra, 328 sivua.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Philadelphian orkesteri**.
* Virallinen sivusto
* Art of the States: Philadelphian orkesteri (Arkistoitu – Internet Archive)
**Philadelphia Fury** oli yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelasi North American Soccer Leaguessa vuosina 1978–1980.

Fury toi ammattilaisjalkapalloilun takaisin Philadelphiaan vuoden tauon jälkeen, kun se otti vuonna 1976 lakkautetun Philadelphia Atomsin paikan NASL:ssä. Seuran omistajiin kuuluivat muun muassa muusikot Rick Wakeman, Peter Frampton ja Paul Simon.

Fury pääsi lyhyen historiansa kahtena ensimmäisenä kautena NASL:n pudotuspeleihin. Parhaimmillaan se ylsi konferenssinsa välieriin kaudella 1979, jossa se hävisi tulevalle loppuottelijalle Tampa Bay Rowdiesille. Kohtuullisesta menestyksestä huolimatta seuran yleisömäärät olivat liigan heikoimpia, ja kauden 1980 päätyttyä pettymykseen myös pelikentällä seura myytiin ja siirrettiin Montrealiin, jossa siitä tuli Montreal Manic.

Furyn tunnetuimpia pelaajia oli vuonna 1966 maailmanmestaruuden Englannin kanssa voittanut Alan Ball, joka pelasi joukkueessa kausina 1978–1979. Seuran kotistadionina toimi Veterans Stadium.

Lähteet
-------

1. 1 2  The 70’s : The "Pseudo-Atoms" Philadelphia Union.  Arkistoitu 11.9.2011. Viitattu 26.8.2011. (englanniksi)
2. 1 2  The ’70s : 1978 Philadelphia Union.  Arkistoitu 11.9.2011. Viitattu 26.8.2011. (englanniksi)
3. ↑  The ’70s : 1979 Philadelphia Union.  Arkistoitu 11.9.2011. Viitattu 26.8.2011. (englanniksi)
4. ↑  The ’80s: 1980 Philadelphia Union.  Arkistoitu 11.9.2011. Viitattu 26.8.2011. (englanniksi)
5. ↑  North American Soccer League Rosters North American Soccer League Jerseys. Viitattu 26.8.2011. (englanniksi)
**Trimeniaceae** on kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisiin kuuluvaan lahkoon Austrobaileyales. Siinä on yksi tai kaksi sukua, *Trimenia* ja mahdollisesti itsenäisenä sukuna pidettävä *Piptocalyx*. Lajeja on yhteensä kuusi, ja ne kasvavat Uudessa-Guineassa ja Tyynenmeren alueella, joka ulottuu Kaakkois-Australiasta Fidžisaarille.

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat puita tai liaaneja, joiden lehtiasento on vastakkainen. Lehdet ovat hammas- tai ehytlaitaisia, ja niissä on usein kuultavia rauhaspilkkuja. Sivusuonet suuntautuvat jyrkästi sivulle ja sijaitsevat melko lähekkäin. Kasvit ovat yksikotisia ja kukat yksineuvoisia tai kukat ovat kaksineuvoisia. Tuulipölytteiset kukat sijaitsevat haarovissa, tavallisesti lehtihankaisissa, harvoin terminaalisissa kukinnoissa ja ovat pieniä, ja niissä on kaksi tai useampia kehälehtiä, joista uloimmat sijaitsevat parittain, muut kierteisesti. Heteitä on 6–25; niiden ponnet avautuvat milloin mihinkin suuntaan ja lokeroside eli konnektiivi on hieman pidentynyt. Siitepölyhiukkaset ovat yksittäin tai neljän ryhmissä (tetradeina). Kukassa on tavallisesti vain yksi emilehti, joka kätkee sisäänsä yhden riippuvan siemenaiheen; toisinaan emejä on kaksi. Emeissä ei ole vartaloita, luotti on enemmän tai vähemmän pensselimäinen. Emistä kehittyy pieni marja ja sen sisältämässä siemenessä on lakkimainen muodostuma. Kromosomiluku on n = 9.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. 2001–: Angiosperm Phylogeny Website: Trimeniaceae Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Stevens 2001–, viitattu 16.11.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q13141601
* Wikispecies: Trimeniaceae
* APNI: 54528
* CoL: HGM
* EoL: 2497098
* EPPO: 1TRMF
* FoAO2: Trimeniaceae
* Fossilworks: 55386
* GBIF: 3234600
* GRIN: 1146
* iNaturalist: 71653
* IPNI: 77126700-1
* IRMNG: 119409
* ITIS: 18133
* NCBI: 88918
* Open Tree of Life: 807392
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126700-1
* Tropicos: 42000011
* Watson & Dallwitz: trimenia
* WFO: wfo-7000000625

 |

 |
**FIFI Wild Cup** (FIFI tuli sanoista **F**ederation of **I**nternational **F**ootball **I**ndependents") oli kansainvälinen vuonna 2006 järjestetty jalkapalloturnaus sellaisilla maille, alueille ja kansallisuusryhmille, joilla ei ollut omaa FIFAn alaista maajoukkuetta. FIFI Wild Cup järjestettiin Hampurissa 29. toukokuuta—3. kesäkuuta 2006.

Turnaus
-------

Turnaukseen osallistui viisi maajoukkuetta maista, jotka eivät olleet kansainvälisen jalkapalloliiton FIFAn tai sen maanosaliittojen jäseniä sekä isäntäjoukkue Saint Paulin tasavalta.

Ottelut pelattiin FC St. Paulin kotikentällä Millerntor-Stadionilla. Turnauksen pääsponsorina toimi saksalainen internet-vedonlyöntitoimiso *mybet.de*. 

### Osallistuneet joukkueet

* Pohjois-Kypros
* Grönlanti
* Tiibet
* Sansibar
* Gibraltar
* St. Pauli

### A-lohko

| Joukkue | P | O | V | T | H | TM | PM | ME |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  St. Pauli | **4** | 2 | 1 | 1 | 0 | 8 | 1 | +7 |
|  Gibraltar | **4** | 2 | 1 | 1 | 0 | 6 | 1 | +5 |
|  Tiibet | **0** | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 12 | −12 |

### B-lohko

| Joukkue | P | O | V | T | H | TM | PM | ME |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta | **6** | 2 | 2 | 0 | 0 | 4 | 1 | +3 |
|  Sansibar | **3** | 2 | 1 | 0 | 1 | 5 | 5 | 0 |
|  Grönlanti | **0** | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 5 | −3 |

### Välierät

* St. Pauli **1–2**  Sansibar

* Pohjois-Kypros **2–0**  Gibraltar

### Pronssiottelu

* St. Pauli **1–2**  Gibraltar

### Loppuottelu

* Sansibar **0–0**  Pohjois-Kypros

Pohjois-Kypros voitti rangaistuspotkukilpailun **4–1**

Katso myös
----------

Muita vastaavia maajoukkuekilpailuita ovat olleet VIVA World Cup ja ELF Cup.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* Spiegel: The Clash of the Lilliputians
Käsikirjoituksen ensimmäinen sivu.
Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 6** op. 104 valmistui vuonna 1923. Sen kantaesitys oli Sibeliuksen johtamana 19. helmikuuta 1923. Sinfoniassa on hyvin herkkiä ja kuulaita sävyjä, ja siinä on useasti kuultu Palestrina-vaikutteita. Teosta hallitsee doorinen sävy. Myös kuudennessa sinfoniassa esiintyy omintakeisia muotoratkaisuja: esimerkiksi scherzo-osassa ei kuulla lajiperinteelle tyypillistä triotaitetta. Scherzon laukkaavaa pääteemaa käytetään epätavallisesti sekä hallitsevana pääaiheena että säestyskuviona. Osalle on tyypillistä hienostunut ja taidokas polyfonia, muun muassa kaanontekniikka. Finaali kulminoituu sinfonian ainoaan todella dramaattiseen huipennukseen, jota Sibelius tehostaa tyylilleen uskollisena kromaattisella asteikolla. Huipennuksen jälkeen tunnelma seestyy, ja sinfonian loppu on täynnä jousien hallitsemaa pehmeää hohdetta. Tavanomaisen d-molli-päätöksen sijaan Sibelius lopettaa sinfonian viulujen korkeaan, arvoitukselliseen d-säveleen.

Sinfonia on omistettu Wilhelm Stenhammarille.

Kirjallisuutta
--------------

* Liljeroos, Mats: När de symfoniska skuggorna blir längre.  *Hufvudstadsbladet*, 31.5.2015, s. 30–31.
* Tawaststjerna, Erik: *Jean Sibelius 5*, s. 147–164. Helsinki: Otava, 1988. ISBN 951-1-10395-4.

Jean Sibeliuksen sinfoniat

* Nro 1 e-molli op. 39 (1899)
* Nro 2 D-duuri op. 43 (1902)
* Nro 3 C-duuri op. 52 (1907)
* Nro 4 a-molli op. 63 (1911)
* Nro 5 Es-duuri op. 82 (1915)
* Nro 6 d-molli op. 104 (1923)
* Nro 7 C-duuri op. 105 (1924)
* Nro 8 (kadonnut)
Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 7** C-duuri op. 105 valmistui vuonna 1924. Se on Sibeliuksen viimeinen julkaistu sinfonia. Sinfonian tyyli on aikaisempaa absoluuttisempaa. Se on muotorakenteeltaan erikoinen, yksiosainen teos. Sibelius nimesi sen aluksi *Fantasia sinfonicaksi* mutta myöhemmin vakuuttui teoksen sinfonisista elementeistä ja antoi sille järjestysnumeron VII. Sinfonia on herättänyt mielenkiintoa, koska siinä temaattisen ja orkestraation rajat ovat usein häilyviä. Teos on Sibeliukselle tyypillinen siinä suhteessa, ettei siinä ole ulkoisesti mitään vallankumouksellista, mutta analyysi löytää siitä toinen toistaan taidokkaampia polyfonisia ja muodollisia ratkaisuja, jotka epäsovinnaisimmillaan osoittautuvat suorastaan radikaaleiksi.*lähde?* Seitsemäs sinfonia sisältää monia Sibeliuksen hienoimmista sävelaiheista: alun ylöspäin kurottautuva asteikkokulku, sellojen ja alttoviulujen lavea koraalimainen melodia sekä adagio-taitteen majesteettinen pasuunateema. Partituurin nostalgisella päätössivulla kuullaan mukailtu sointukulku *Valse tristestä* ja vähäeleisen voitokas kirkastuminen C-duuriin. Sibeliuksen seitsemäs sinfonia on samanaikaisesti haikea katsaus nuoruuteen ja kypsän iän suvereeni taidonnäyte. Sinfonian kantaesitys oli 24. maaliskuuta 1924 Tukholmassa.

Katso myös
----------

* Luettelo Sibeliuksen sinfonian nro 7 levytyksistä

Aiheesta muualla
----------------

* Jean Sibeliuksen seitsemäs sinfonia ilmestyi kriittisenä laitoksena (Arkistoitu – Internet Archive)

Jean Sibeliuksen sinfoniat

* Nro 1 e-molli op. 39 (1899)
* Nro 2 D-duuri op. 43 (1902)
* Nro 3 C-duuri op. 52 (1907)
* Nro 4 a-molli op. 63 (1911)
* Nro 5 Es-duuri op. 82 (1915)
* Nro 6 d-molli op. 104 (1923)
* Nro 7 C-duuri op. 105 (1924)
* Nro 8 (kadonnut)
Ludwig van Beethovenin **sinfonia nro 7** A-duuri (op. 92) syntyi vuosina 1811–1813.

Säveltäminen
------------

Beethoven luonnosteli joitakin seitsemännen sinfoniansa teemoja jo vuonna 1806, samoihin aikoihin kun hän sävelsi neljättä sinfoniaansa. Varsinaisen sävellystyön hän aloitti viisi vuotta myöhemmin, vuoden 1811 loppupuolella. Sinfonia valmistui toukokuussa 1812.

Seitsemäs sinfonia on kuuluisa mukaansa tempaavista rytmeistään. Sinfonian viimeistä osaa (allegro con brio) voi luonnehtia suorastaan hillittömäksi. Jotkut aikalaiset epäilivätkin, että Beethoven olisi säveltänyt viimeisen osan humalassa. Vain toinen osa (allegretto) katkaisee villit tanssirytmit ja viipyilee pitkään haikean surumielisissä tunnelmissa.

Beethoven omisti sinfoniansa kreivi Moritz von Friesille.

Kantaesitys
-----------

Sinfonia ensiesitettiin Wienissä 8. joulukuuta 1813. Kyseessä oli hyväntekeväisyyskonsertti, jonka tuotto käytettiin Napoleonin vastaisessa sodassa vammautuneiden sotilaiden hyväksi. Samassa konsertissa kantaesitettiin myös Beethovenin orkesteriteos *Wellingtonin voitto* (*Wellingtons Sieg* op. 91), jolla juhlistettiin Wellingtonin herttuan ranskalaisista joukoista Vitorian luona saamaa voittoa. Konsertin tunnelma oli hyvin isänmaallinen, ja yleisö innostui varsinkin *Wellingtonin voiton* mahtipontisista teemoista. Myös 7. sinfonia sai paremman vastaanoton kuin yksikään Beethovenin aiemmista sinfonioista. Yleisö piti erityisesti sinfonian mietteliään melankolisesta toisesta osasta.

Osat
----

Sinfonian neljä osaa kestävät yhteensä noin 40 minuuttia:

1. Poco sostenuto – Vivace
2. Allegretto
3. Presto
4. Allegro con brio.

Kokoonpano
----------

* kaksi huilua
* kaksi oboeta
* kaksi klarinettia
* kaksi fagottia
* kaksi käyrätorvea
* kaksi trumpettia
* patarummut
* viulut
* alttoviulut
* sellot
* kontrabassot

Aiheesta muualla
----------------

* Symphony No.7, Op.92 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Beethovenin sinfoniat |
| --- |
|  |
| 
* Sinfonia nro 1 (1799–1800)
* Sinfonia nro 2 (1802–1803)
* Sinfonia nro 3 "Eroica" (1802–1804)
* Sinfonia nro 4 (1804–1806)
* Sinfonia nro 5 (1804–1808)
* Sinfonia nro 6 "Pastoraali" (1808)
* Sinfonia nro 7 (1811–1812)
* Sinfonia nro 8 (1812)
* Sinfonia nro 9 (1817–1824)

 |

 |
**Thomas Rajalenius** (s. 1610-luvulla Huittinen – 23. tammikuuta 1688 Tyrvää) oli suomalainen kirkkoherra ja saarnakirjailija.

Rajaleniuksen vanhemmat olivat Huittisten Raijalan kylän Mattilan talollinen Bertil Mattsson (Perttu Matinpoika) ja Margareta Jakobsdotter (Reeta Jaakontytär). Hän pääsi ylioppilaaksi 1640 ja opiskeli sitten Turun akatemiassa.

Rajalenius toimi vuodesta 1642 alkaen opettajana Porin triviaalikoulussa ja sen jälkeen hän oli ensin Huittisten kappalaisena vuodesta 1646 ja viimeksi Tyrvään kirkkoherrana vuodesta 1665. Rajalenius oli lääninrovastina 1680–1686.

Rajalenius julkaisi vuonna 1654 suomenkielisen saarnakirjan *Muutamat christilliset saarnat* ja suomenkielisen hääsaarnan *Lyhy Hää-Saarna*. Rajalenius kirjoitti myös suomenkielisen onnittelurunon Viipurin piispan Henrik Carsteniuksen (1612–1683) teoksen *Cantio Cygnaea* vuonna 1667 painettuun suomennokseen.

Rajalenius omisti vuodesta 1649 Maurialan talon Huittisten Maurialan kylässä.

Rajalenius oli naimisissa vuodesta 1643 Katarina Klemetsdotter Mulinuksen kanssa, jonka isä oli Turun kaupungin porvari ja porvarissäädyn valtiopäivämies Klemetti Muuli. Heidän poikiaan olivat Karkun kappalainen Johan Rajalenius (k. 1686), Rauman kirkkoherran virasta 1703 erotettu Bertil Rajalenius (k. 1704) ja Tyrvään kappalaisena toiminut Tomas Rajalenius (k. 1715).

Teoksia
-------

* *Muutamat christilliset saarnat : jotca joca wuosi Jumalan seuracunnas saarnatan ia edespannan. Pidetyt, coconpannut ia omalla culutuxella präntättä annetut a Thoma B. Raialenio comministro Huittensi*. Präntätty Turusa Petar Hansonilda, wuona 1654
* *Lyhy hää-saarna : Iosa awioskeskyn asettaja, cuinga sihen walmistettaman, ja sijnä oldaman pitä, osotetan. ... her Simon Clemen poica Muuli Ab. Iumalan sanan palwelian Oriwedellä, rackan heimolaiseni. Hänen rackan emendens cansa ... Walbor Iosephin tyttären, häisä. Oriwedellä. sinä 13. febr. (Helmen cuusta) anno 1648. Pidetty ja coconpandu. A Thoma B. Rajalenio co[m]min. Huittensi*. Präntätty Turusa Petarj Waldin läsken tykönä, 1654

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Tomas Rajalenius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 24.5.2014.
* SKS Biografiakeskus : Turun hiippakunnan paimenmuisto : Rajalenius, Thomas Bartholdi (K 1688)
* Rajaleniuksen elämäkertatiivistelmä Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Sinfoniaorkesteri Vivo** on suomalainen valtakunnallinen sinfoniaorkesteri, joka koostuu nuorista, keski-iältään 20-vuotiaista soittajista. He ovat enimmäkseen lukiolaisia tai päätoimisia musiikinopiskelijoita, jotka voivat Vivossa saada kokemusta orkesterisoitosta. Vivon taiteellisena johtajana vuosina 2003-16 toimi kapellimestari Esa Heikkilä. 

Vivo perustettiin vuonna 1986, kun musiikkileirille osallistuneet nuoret halusivat jatkaa yhdessä soittamista myös talviaikaan. Orkesterissa on soittanut vuosien aikana yli 400 nuorta, joista yli 50 on nykyään ammattiorkesterimuusikoita. Orkesterin toimintaa ovat rahoittaneet muiden muassa Suomen kulttuurirahasto, opetusministeriön nuorisoyksikkö ja Valtion säveltaidetoimikunta. Vuonna 2018 orkesterin toiminta oli vaakalaudalla, kun Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö lopetti orkesterin tukemisen, syynä uusi nuorisolaki jossa sinfoniaorkesteritoimintaa ei enää lueta nuorisotyöksi. Jane ja Aatos Erkon säätiö varmisti toiminnan jatkumisen vuoteen 2021 saakka 300 000 euron avustuksella.

Orkesteri piti ensimmäisen konserttinsa Helsingissä 1989. Sen jälkeen orkesteri on pitänyt konsertteja säännöllisesti eri puolilla Suomea ja esiintynyt myös ulkomailla, kuten Unkarissa, Georgiassa, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Venäjällä, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Saksassa.

Orkesterin ensimmäinen taiteellinen johtaja oli Kari Tikka. Hänen jälkeensä johtajana ovat toimineet Mikko Franck (1997-1999) ja Tibor Bogányi (2000-2002).

Levytyksiä
----------

* *Vivo finlandia*, 1992

Talous
------

### Rahoitus

| Rahoituksen lähde | 2018 | 2017 | 2016 | 2015 | 2014 | 2013 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille | - | 20 000 € | 30 000 € | 40 000 € | 43 000 € | 45 000 € | 45 000 € |
|

Lähteet
-------

* Orkesterin kotisivut

### Viitteet

1. 1 2  Sinfoniaorkesteri Vivo täyttää 20 vuotta  30.10.2006. Yle.fi. Viitattu 3.4.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Sinfoniaorkesteri Vivon toiminta jatkuu sittenkin.  *Helsingin Sanomat*, 30.3.2018, s. B3.
3. ↑  Äänitearkisto.fi *aanitearkisto.fi*. Viitattu 3.4.2010. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Avustukset valtakunnallisten nuorisoalan järjestöjen toimintaan  23.5.2018. Opetus- ja kulttuuriminiseriö.  Arkistoitu 24.5.2018. Viitattu 23.5.2018.
**Thomas Cook**, modernin turismin pioneeri.
**Thomas Cook** (22. marraskuuta 1808 Melbourne, Derbyshire, Englanti – 18. heinäkuuta 1892 Bergen, Norja) oli brittiläinen matkailualan uranuurtaja. Hän perusti nimeään kantavan matkatoimiston. Idean siihen hän sai ollessaan itse matkalla ja vuonna 1841 hän järjesti junamatkan Leicesteristä Loughboroughiin pakettina johon sisältyi matka sekä tarjoilua. Tätä pidetään kaikkien aikojen ensimmäisenä pakettimatkana. Hän myös järjesti brittityöläisille mahdollisuuden matkustaa vuoden 1867 Pariisin maailmannäyttelyyn.  Vuonna 1872 hän järjesti ensimmäisen seuramatkan maailman ympäri, se vei aikaa yhteensä 222 vuorokautta. Vakaumukseltaan Thomas Cook oli baptisti.

Thomas Cook -matkailuyhtiö
--------------------------

Thomas Cookin perustaman yhtiön nimeksi tuli vuonna 1871 *Thomas Cook & Son*, kun hänen poikansa tuli osakkaaksi yhtiöön. Vuonna 1924 yhtiöstä tuli osakeyhtiö nimeltään *Thomas Cook & Son Ltd.* Yhtiön nimi, kansallisuus ja omistajat ovat sen jälkeen vaihtuneet useaan kertaan, mutta perustajan nimi on säilynyt osana yhtiön ja sen seuraajien nimeä.

Vuonna 1928 Thomas Cook & Son Ltd siirtyi Wagon-Lits -yhtiön omistukseen. Vuoden 1948 jälkeen yhtiön omistajina oli muun muassa brittiläisiä rautatieyhtiöitä ja pankkeja. Vuonna 2002 Thomas Cookin osti saksalainen C&N Touristik -niminen matkailualan yhtiö. Thomas Cookin toiminta jatkui osana tätä yritystä ja koko saksalais-brittiläisen yhtiön nimeksi muutettiin *Thomas Cook AG*. Vuonna 2007 Thomas Cook AG ja brittiläinen *MyTravel Group plc* yhdistyivät *Thomas Cook Group plc* -nimiseksi yhtiöksi, joka on listattu Lontoon pörssiin ja kuuluu FTSE 100 -indeksiin.

Matkanjärjestäjä Thomas Cook joutui konkurssiin 22. syyskuuta 2019. Thomas Cookin matkoilla oli tällöin 600 000 matkustajaa ympäri maailmaa. Suomessa yhtiö omistaa matkatoimisto Tjäreborgin, jonka matkoilla oli tällöin 3 400 matkustajaa. Tjäreborg jatkaa toimintaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Cook Encyclopedia Britannica. Viitattu 4.6.2013.
2. ↑  Thomas Cook Round the World tour 1872-1873 World Heritage Site.  Arkistoitu 23.5.2013. Viitattu 4.6.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Beethovenin teosta. Pastoraalisinfonia on myös ranskalainen elokuva vuodelta 1946.*
Sinfonian käsikirjoitusta.
Beethoven säveltämässä Pastoraalisinfoniaa. Kuva on julkaistu vuonna 1834.
Ludwig van Beethovenin **sinfonia nro 6** F-duuri (op. 68), lisänimeltään *Pastoraalisinfonia*, valmistui kesällä 1808.

Beethoven haki inspiraatiota kuudenteen sinfoniaansa maaseudun luonnosta ja rauhasta, mistä on peräisin teoksen nimikin. Ensiesitys oli Wienissä 22. joulukuuta 1808 samaan aikaan viidennen sinfonian kanssa.

Pastoraalisinfonia poikkeaa klassismille tyypillisestä muodosta siten, että se koostuu viidestä osasta kolmen tai neljän sijaan. Ylimääräinen osa on myrsky, jonka on arveltu saaneen inspiraatiota Haydnin *Vuodenajat*-oratorion myrsky-osuudesta. Teos on vahvasti ohjelmallinen, ja sen kaikilla osilla on nimet, joista selviää, mitä teoksen musiikin on tarkoitus kuvata. Paikoin käytetään myös suoranaisia soittimilla tehtyjä ääniefektejä, kuten linnunlaulua toisen osan lopussa (partituurissa lukee, mikä lintu on kulloinkin kyseessä) sekä ukkosenjyrinää myrsky-osuudessa. Kolme viimeistä osaa esitetään *attacca*, tauoitta.

Teos on noin 40-minuuttinen. Teos on hyvin suosittu, ja sitä pidetään vahvan melodisena ja herkkänä teoksena. Beethoven itse kuvasi suhdettaan luontoon kertomalla rakastavansa enemmän metsän puuta kuin ihmisiä.

Musiikkinäytteeti. allegro non troppoEsittäjä Skidmore College Orchestra. Tiedostot Musopen.ii. andante molto mossoEsittäjä Skidmore College Orchestra. Tiedostot Musopeniii. allegroEsittäjä Skidmore College Orchestra. Tiedostot Musopeniv. allegroEsittäjä Skidmore College Orchestra. Tiedostot Musopenv. allegrettoEsittäjä Skidmore College Orchestra. Tiedostot MusopenÄänitiedostojen kuunteluohjeet

Osat
----

1. *Erwachen heiterer Empfindungen bei der Ankunft auf dem Lande* (Iloisten tuntemusten herääminen maaseudulle saavuttaessa) - Allegro ma non troppo
2. *Szene am Bach* (Näkymä purolla) - Andante molto mosso
3. *Lustiges Zusammensein der Landleute* (Maalaisihmisten lystikäs yhdessäolo) - Scherzo: Allegro
4. *Gewitter. Sturm* (Ukkosmyrsky) - Allegro
5. *Hirtengesang. Frohe und dankbare Gefühle nach dem Sturm* (Paimenlaulu; iloiset ja kiitolliset tunteet myrskyn jälkeen) - Allegretto.

Kokoonpano
----------

* piccolo
* kaksi huilua
* kaksi oboetta
* kaksi klarinettia
* kaksi fagottia
* kaksi käyrätorvea
* kaksi trumpettia
* kaksi pasuunaa
* patarummut
* viulut
* alttoviulut
* sellot
* kontrabassot

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sinfonia nro 6 (Beethoven)**.
* Symphony No.6, Op.68 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Beethovenin sinfoniat |
| --- |
|  |
| 
* Sinfonia nro 1 (1799–1800)
* Sinfonia nro 2 (1802–1803)
* Sinfonia nro 3 "Eroica" (1802–1804)
* Sinfonia nro 4 (1804–1806)
* Sinfonia nro 5 (1804–1808)
* Sinfonia nro 6 "Pastoraali" (1808)
* Sinfonia nro 7 (1811–1812)
* Sinfonia nro 8 (1812)
* Sinfonia nro 9 (1817–1824)

 |

 |
**Leveäkuonokaimaani** (*Caiman latirostris*) on eteläamerikkalainen alligaattorilaji. Se on pienehkö ja ihmiselle vaaraton.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Leveäkuonokaimaani voi kasvaa kolmimetriseksi, mutta tavallisempia ovat 1,5–2 -metriset yksilöt. Ulkonäöltään leveäkuonokaimaani muistuttaa silmälasikaimaania, koska sen silmien yläosaa reunustaa korkea harjanne. Silmäkuopan yläreuna on niin ulkoneva, että näyttää kuin kaimaanilla olisi pienet sarvet. Paras tuntomerkki on hyvin leveä ja litteä kuono. Leveäkuonokaimaanit ovat sekä nuorina että vanhoina kirkasvärisiä, jolloin ne poikkeavat osittain muista kaimaaneista. Selkä ja kyljet ovat oliivinvihertävät, vatsapuoli keltainen. Pää on leveä ja jykevä. Leuoissa on 68–78 hammasta.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Leveäkuonokaimaania tavataan Brasiliassa, Boliviassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Laji elää pääasiassa hitaasti virtaavissa suolattomissa vesissä, mutta se elää myös mangrovemetsissä ja soilla. Sitä on tavattu jopa rannikon läheisyyden saarilta. Ne puuttuvat kuitenkin monista vesistöistä kokonaan, ehkä sopivan ravinnon puutteen takia. Laji ei ole nykyään välittömässä vaarassa, ja sen kanta on 250 000–500 000 yksilöä. Laji lisääntyy myös vankeudessa. Leveäkuonokaimaani on kärsinyt silti salametsästyksestä ja elinalueiden katoamisesta.

Elintavat
---------

leveäkuonokaimaani syö pääasiassa kilpikonnia ja etanoita, mutta täydentää ruokavaliotaan myös muilla pikkueläimillä.
Leveäkuonokaimaaninaaraat munivat sadekaudella 20–60 munaa. Munat ovat noin 6 senttimetriä pitkiä ja noin 5 senttimetriä leveitä. Poikasia ei juuri erota muiden kaimaanien poikasista. Poikaset ääntelevät toisilleen ja kirkuvat emolleen vaaran uhatessa.
Leveäkuonokaimaaneilla on aikuisenakin lukuisia vihollisia. Kaimaani voi vedessä joutua jopa 8-metrisen anakondan saaliiksi, ja maalla sen vaarana on jaguaari. Leveäkuonokaimaani puolustautuu voimakkailla leuoillaan ja pyrstön iskuilla.

Lähteet
-------

* Koivisto, I. Terhivuo, J. Pakarinen, R. & Paalosmaa, H.: *Maailman uhanalaiset eläimet - Osa 5: Matelijat, sammakkoeläimet, linnut*, s. 301–302. Weilin + Göös, 1993. ISBN 951-35-4690-X.
* Adam Britton: Crocodilian Species - Broad-snouted Caiman (Caiman latirostris) *128.227.186.212*.  Arkistoitu 29.9.2007. Viitattu ?. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Crocodile Specialist Group: *Caiman latirostris* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  1996. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 21.6.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q644453
* Wikispecies: Caiman latirostris
* CoL: PBBS
* ECOS: 6200
* EoL: 795540
* Fossilworks: 190757
* GBIF: 5846511
* iNaturalist: 116518
* IRMNG: 10366636
* ITIS: 202213
* IUCN: 46585
* NCBI: 190476
* RD: latirostris
* SeaLifeBase: 67487
* Species+: 5390
* WoRMS: 1478602

 |

 |
**Vuoden 1939 konklaavi** eli paavin valitseva kardinaalien kokous pidettiin 1. maaliskuuta – 2. maaliskuuta 1939. Konklaavi valitsi seuraajan samana vuonna menehtyneelle paavi Pius XI:lle. Konklaavin voitti lopulta italialainen Eugenio Pacelli, joka otti paavilliseksi nimekseen Pius XII:n. Hän täytti paaviksi tulemisen päivänä 63 vuotta.

Vuonna 1939 konklaavissa valittiin paavia selvästi puhkeavaa sotaa varten. Pacelli oli juristin ja hallintomiehen uran omaavana kuurian kokenein diplomaatti, vaikka hänellä ei ollut kokemusta hiippakunnan tai seurakunnan johtajana. Hänet valittiin paaviksi kolmannessa äänestyksessä 2. maaliskuuta saaden 48 ääntä 62:sta. Neljäntoista muun kuuriakardinaalin mielestä Pacelli oli liian ujo, pelokas ja päättämätön voidakseen toimia paavina.

Lähteet
-------

* Simo Heininen: *Ihmistä suurempi: paaviuden historia*. Edita, 2004. ISBN 951-37-4184-2.

Paavillinen tunnusPaavin valinneet konklaavit 1900-luvulla
1903 · 1914 · 1922 · 1939 · 1958 · 1963 · 1978 (ensimmäisen kerran) · 1978 (toisen kerran)
**Kriketin Euroopan-liigassa** pelattiin vuonna 2008 1. ja 2.divisioonassa.

1. divisioona
-------------

1.divisioona pelattiin 25-31. heinäkuuta Dublinissa, Irlannissa. Kotijoukkue Irlanti voitti turnauksen. Norja putosi 2. divisioonaan, mutta sai kuitenkin paikan maailmanliigan 6.divisioonassa.

| Sija | Joukkue | Voitot | Tasan | Ei tulosta | Tappiot | Pst | NRR |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Irlanti | 5 | 0 | 0 | 0 | **10** | 1.441 |
| 2 |  Skotlanti | 4 | 0 | 0 | 1 | **8** | 2.216 |
| 3 |  Tanska | 2 | 0 | 1 | 2 | **5** | 0.072 |
| 4 |  Alankomaat | 1 | 0 | 1 | 3 | **3** | 0.909 |
| 5 |  Italia | 1 | 0 | 1 | 3 | **3** | -0.682 |
| 6 |  Norja | 0 | 0 | 1 | 4 | **1** | -4.756 |

2. divisioona
-------------

2.divisioona pelattiin 18-23. elokuuta Guernseyssa. Turnauksen voitti Jersey, joka pääsi myöhemmin karsimaan paikasta 1.divisioonaan jonne nousikin. Sarjan kakkonen ja kolmonen, Guernsey ja Gibraltar saivat paikan Kriketin maailmanliigan 7.divisioonassa.

| Sija | Joukkue | Voitot | Tasan | Ei tulosta | Tappiot | Pst | NRR |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Jersey | 5 | 0 | 0 | 0 | **10** | 1.28 |
| 2 |  Guernsey | 4 | 0 | 0 | 1 | **8** | 1.56 |
| 3 |  Gibraltar | 3 | 0 | 0 | 2 | **6** | -0.49 |
| 4 |  Ranska | 2 | 0 | 0 | 3 | **4** | -0.33 |
| 5 |  Saksa | 1 | 0 | 0 | 4 | **2** | -0.59 |
| 6 |  Kroatia | 0 | 0 | 0 | 5 | **0** | -1.03 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Kriketin Euroopan-liiga 2007** | **Kriketin Euroopan-liiga** | Seuraaja:**Kriketin Euroopan-liiga 2009** |

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo kremleistä yleisesti. Moskovan Kremlistä on erillinen artikkelinsa.*
Pihkovan kremliä.

**Kreml** (ven. кремль ’linnoitus’) on useissa Venäjän historiallisissa kaupungeissa oleva linnoitettu keskusta, joka usein sijaitsee kaupungin korkeimmalla kohdalla tai muuten strategisesti hyvällä paikalla. Tässä merkityksessä sanaa käytetään paikkakunnan nimen yhteydessä yleensä pienellä kirjoitettuna, esimerkiksi Novgorodin kreml tai Moskovan kreml. Linnoitusta ympäröivä kaupunki on kehittynyt kremlinsä ympärille, mutta sen ulkopuolelle. Varsinaisen kaupungin turvana oli lisäksi ulkoinen muuri, joka on usein myöhemmin purettu.

Ainakin seuraavissa kaupungeissa on kreml: Kazan, Kolomna, Moskova, Nižni Novgorod, Novgorod, Pihkova, Rostov, Rjazan, Smolensk, Tobolsk, Vanha Laatokka, Vologda ja Zaraisk. Myös Solovetskin luostarissa Vienanmerellä on kreml. Useissa kaupungeissa on lisäksi jäljellä ainakin raunioita.

Sanaa käytettiin ensimmäistä kertaa kirjoituksissa vuonna 1331 muodossa *kremnik* (ven. кремник).

Moskovan Kreml, Kreml Venäjän hallintokeskuksena
------------------------------------------------

Moskovan historiallisen keskuslinnoituksen Kremlin aluetta torneineen, kirkkoineen ja hallintorakennuksineen.
Tunnetuin kreml on Moskovan Kreml, jossa on perinteisesti ollut maan hallinnollinen keskus. Moskovan Kreml on toiminut tsaarien, Neuvostoliiton politbyroon ja Venäjän hallituksen kokoontumispaikkana sekä ylimmän maallisen ja hengellisen vallan keskuksena.

Sanan Kreml, isolla kirjoitettuna, erityismerkitys on viitata Venäjän hallintokeskukseen, nykyään Venäjän presidentinhallinnon sijaintiin Moskovan kremlin alueella ja itse hallintoon. Tätä sanan metonyymistä merkitystä käytetään, mikäli joku asia todetaan esimerkiksi toteutettavan Kremlin (siis tavallisemmin Venäjän presidentin tai presidentinhallinnon) määräyksellä.

Useiden Venäjän tsaarien hautapaikkana oli perinteisesti Moskovan kremlin alueella sijaitseva, arkkienkeli Mikaelille pyhitetty Arkkienkelin katedraali. Tämän perinteen jatkumona Kremlin Punaisen torin puoleinen muuri oli erityisesti Neuvostoliiton aikana valtiollisesti merkittävien henkilöiden hautapaikka.

Moskovan kremliin liitetään joskus virheellisesti sen lähellä, Punaisen torin laidalla sijaitseva, monta sipulikattoista tornia käsittävä Pyhän Vasilin kirkko. Tämä sijaitsee kuitenkin Moskovan kremlin muurien ulkopuolella, eikä kuulu kaupungin kremliin.

Katso myös
----------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kreml**.
* Arx
* Linnavuori
* Akropolis
* Sitadelli

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kreml *Entsiklopeditšeski slovar- verkkotietosanakirjan artikkelin nettiversio*. dic.academic.ru. Viitattu 27.7.2014. (venäjäksi)
2. ↑  Kreml (Suuren neuvostotietosanakirjan eli Bolšaja sovetskaja entsiklopedijan (BSE) artikkelin verkkoversio)  1969–1978. dic.academic.ru. Viitattu 27.7.2014. (venäjäksi)
**Ywe Adolf Jalander** (2. helmikuuta 1934 Helsinki – 14. maaliskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja kriitikko.

Jalander pääsi ylioppilaaksi 1951. Hän opiskeli estetiikkaa ja nykykansojen kirjallisuutta Helsingin yliopistossa sekä valmistui diplomiekonomiksi 1955 Svenska handelshögskolanista. Hän opiskeli vielä 1960–1962 Moskovassa Yleisliittolaisen valtion elokuvainstituutin näytelmäelokuvaohjaajalinjalla, jossa hänen opettajanaan oli elokuvaohjaaja Mihail Romm.

Jalander aloitti elokuvakriitikkona jo 1950-luvun alussa ja kirjoitti elokuva-arvosteluja vuodesta 1980 alkaen *Suomen Kuvalehteen*. Hän ohjasi itse viisikymmentä dokumenttielokuvaa ja reportaasiohjelmaa sekä kolme näytelmäelokuvaa. Jalander ohjasi muun muassa 1987 valmistuneen arkkitehti Alvar Aallosta kertoneen dokumenttielokuvan *Alvar Aalto – tekniken och människan* jonka tuottivat Yleisradio, BBC-Wales ja newyorkilainen WNYC. Hän teki dokumentit myös Raili ja Reima Pietilästä (*Irti laatikoista*, 2004), Lars Sonckista (*Graniitin ja hirren mestari*, 1982) ja Marimekon tekstiilisuunnittelijasta Fujiwo Ishimotosta (*Haapa ja bambu*, 1997). 

Jalander toimi Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksella elokuvataiteen apulaisprofessorina 1991–1998. Hän oli valtion elokuvataidetoimikunnan puheenjohtaja ja taiteen keskustoimikunnan jäsen vuosina 1991–1994 sekä Suomen Elokuva-arkiston ensimmäinen toiminnanjohtaja 1957–1958. Hän toimi pitkään Anjalankosken elokuvapalkinnon päävalitsijana.

Lähteet
-------

1. ↑  Ywe Jalanderin muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.  
Elokuvaohjaaja Ywe Jalander on poissa. Yle Uutiset 14.3.2006.  
Ywe Jalander. (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Kresion** (m.kreik. Κρήσιον, *Krēsion*, lat. *Cresium*) oli antiikin aikainen kaupunki Skyroksen saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren lounaisrannikolla eli vastakkaisella puolella saaren polis-keskuksesta Skyroksesta katsottuna, lähellä nykyistä Kalamítsan kylää.

Kresionista tiedetään antiikin lähteiden perusteella vain vähän. Jotkut tutkijat ovat yhdistäneet kaupungin nimen perusteella Kreetaan ja katsoneet, että sen asutus olisi ollut kreetalaista alkuperää, mikä sopii yhteen Skyroksen asuttamisesta kertovien myyttien kanssa. Kresion oli satamapaikka, ja sitä käytettiin erityisesti roomalaisella kaudella saarelta louhitun marmorin rahtaamiseen.

Kaupungin paikalta on löydetty muurien ja muiden rakenteiden jäänteitä sekä keramiikan osia. Löytöihin lukeutuu myös marmorin laivaamiseen liittyneitä rakenteita, sekä lukuisia mereen pudonneita marmorilohkareita. Paikka vaikuttaa olleen asuttuna ja tärkeä satama vielä keskiajalla ellei myöhemminkin.

Lähteet
-------

1. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "521 Skyros", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4  Karambinis, Michalis: The Island of Skyros from Late Roman to Early Modern Times. An Archaeological Survey (s. 21, 128–129)  2015. Leiden University Press. Viitattu 1.6.2020.
3. ↑  Kresion *Pleiades*. Viitattu 1.6.2020.
4. 1 2 3  Kresion *ToposText*. Viitattu 1.6.2020.
Pahoin pureskellut kynnet.
**Kynsien pureskelu** eli **onykofagia** on pakonomainen tapa, joka saattaa kehittyä pakko-oireiseksi häiriöksi. Kynsiään säännöllisesti pureskelee 30 prosenttia 7–10-vuotiaista lapsista ja 45 prosenttia teini-ikäisistä.

Kynsien pureskelu saattaa johtaa sormenpäiden kipeytymiseen kynnen reunan kohdalta. Kynsien reunat saattavat repeytyä ja muodostaa niin kutsuttuja kissankynsiä*selvennä*, joiden repiminen saattaa johtaa kynsivallintulehdukseen. Liian lyhyeksi pureskeltu kynsi taas saattaa kaivautua kynsivallin sisään.

Kynsien pureskelua hoidetaan useimmiten denatoniumbentsoaattilla (jota myydään mm. tuotemerkillä *Bitrex*), jota on pahanmakuisissa kynsiin levitettävissä lakoissa (jota myydään mm. tuotemerkillä Kynnel). Vakavammissa tapauksissa turvaudutaan terapiaan. *lähde?* Kynsien pureskelu on myös tapa purkaa stressiä.

Katso myös
----------

* Trikotillomania

Lähteet
-------

1. 1 2  Leung AK, Robson WL (1990). "Nailbiting". *Clin Pediatr (Phila)* **29** (12): 690–2. PMID 2276242.