recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Veistoksia kirkon sisällä.
**Friedrichswerderin kirkko** on Karl Friedrich Schinkelin suunnittelema kirkkorakennus Berliinin keskustassa. Se sijaitsee Werderstrasse-kadun varrella vain kivenheiton päässä Unter den Linden -puistokadusta ja Spreejoesta. Rakennus toimii nykyään saksalaista kuvanveistoa esittelevänä museona.

Vuosina 1824–1830 rakennettu kirkko on saksalaisen uusgotiikan pääteos ja Schinkelin ensimmäinen työ, joka on rakennettu kokonaan rappaamattomasta tiilestä. Schinkelin tavanomaisesta tyylistä poiketen siinä ei ole havaittavissa lainkaan vaikutteita antiikin arkkitehtuurista. Sen sijaan hän käytti esikuvinaan Englannin yliopistojen kappeleita. Schinkelin siirtyminen tiileen merkitsi saksalaisen rakennusperinteen elvyttämistä ja myöhemmin monet Berliinin 1800-luvun kirkoista rakennettiin samalla tyylillä.

Kirkon nimi tulee ympäröivästä Friedrichswerderin alueesta, joka oli alkujaan Spreeinselin ja mantereen välissä sijainnut kapea saari, vaikka nykyään kuuluukin mantereeseen. Se sai nimensä Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik Vilhemiltä, jonka määräyksestä kaupunkia laajennettiin alueelle vuodesta 1660 alkaen.

Kirkko vaurioitui toisessa maailmansodassa. Se kunnostettiin vuosina 1982–1987 ja muutettiin veistotaiteen museoksi, jossa on esillä 1800-luvun saksalaisten kuvanveistäjien kuten Johann Gottfried Schadowin, Christian Daniel Rauchin ja Emil Wolffin töitä. Lisäksi siellä on 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alkupuolen merkittävien saksalaisten ajattelijoiden rintakuvia. Kirkon parvella on Schinkelin elämää ja tuotantoa esittelevä näyttely.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 301. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.
2. 1 2  Friedrichswerdersche Kirche (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Denkmale in Berlin. Viitattu 30.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Friedrichswerderin kirkko** Wikimedia Commonsissa
Michael D. Griffin
**Michael D. Griffin** (s. 1. marraskuuta 1949 Aberdeen, Maryland Yhdysvallat) toimi 13. huhtikuuta 2005 – 20. tammikuuta 2009 NASAn pääjohtajana.

Tohtori Griffin on Space Department Head eli avaruusosaston johtaja Johns Hopkinsin yliopiston sovelletun fysiikan laboratoriossa (Applied Physics Laboratory). Sitä ennen hän oli In-Q-Tel-yrityksen pääjohtaja. Hän on toiminut eri asemissa Orbital Sciences Corporation -yhtiössä, mukaan luettuna navigaatiolaitteita valmistavan Magellan Systems -yhtiön johtajana. Aiemmin hän toimi NASAn pääinsinöörinä ja Strategic Defense Initiative Organizationin (tutumpi nimi: Reaganin Tähtien Sota) teknologian apulaisjohtajana. 

Hänellä on kandidaatin ja maisterin tutkinto pääaineena fysiikka Johns Hopkinsin yliopistosta ja diplomi-insinöörin tutkinto aerospace-alalta Catholic University of Americasta. Hän väitteli (Ph.D. in Aerospace Engineering) Marylandin yliopistosta. Hänellä on sähkö-insinöörin tutkinto Etelä-Kalifornian yliopistosta. Hän opiskeli MBA:ksi Loyola Collegesta. Lisäksi hänellä on Civil Engineering-tutkinto George Washingtonin yliopistosta.

Julkaisut
---------

* Michael D. Griffin, James R. French, *Space Vehicle Design* (Aiaa Education Series)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* IdRef

 |

 |
Friedrichstraße
Friedrichstraßen rautatieasema
**Friedrichstraße** on yksi Berliinin keskeisimmistä kulttuuri- ja ostoskaduista. Se kulkee etelä–pohjoissuunnassa Mitten kaupunginosan halki ja on yksi Unter den Lindenin tärkeimmistä poikkikaduista. Etelässä katu jatkuu Kreuzbergin puolelle ja päättyy Mehringplatz-aukiolle, pohjoispää on Oranienburger Torin luona. Friedrichstraße ylittää pohjoispäässään Spreejoen Weidendammer Brücke -siltaa pitkin. Katu on nimetty Preussin kuningas Fredrik I:n mukaan.

Friedrichstraße on 3,3 kilometriä pitkä ja se oli aikanaan Berliinin pisin katu. Katu tunnettiin jo 1800-luvulla ravintoloistaan sekä tanssi- ja huvittelupaikoistaan. Katu kärsi pahoin toisen maailmansodan pommituksissa ja sen varrella jäi pystyyn vain kymmenkunta taloa. Berliinin jaon yhteydessä rajalinja jakoi kadun kahteen osaan, sillä Mitte kuului Itä-Berliiniin, Kreuzberg sen sijaan Länsi-Berliiniin. Kuuluisa rajanylityspaikka Checkpoint Charlie sijaitsi kadun varrella. Pääosa kadusta jäi siten Itä-Berliinin puolelle. Kadun kumpikaan osa ei noussut Berliinin muurin halkomana uuteen kukoistukseen Berliinin jaon aikana.

Saksojen yhdistymisen jälkeen muurin läheisyydessä olevat korttelit on rakennettu täysin uudestaan, ja Friedrichstraßesta on tullut jälleen yksi tärkeimmistä Berliinin huvittelukaduista. Kadun varrella on 1990-luvulla käynnistyneen uudisrakentamisen ansiosta paljon näyttävää modernia arkkitehtuuria. Vuonna 1996 kadulla avattiin Pariisin Galeries Lafayette -tavaratalon Berliinin-toimipiste. Se on osa kolmen modernilla tyylillä rakennetun korttelin kokonaisuutta, jonka osat tunnetaan nimillä Quartier 205, 206 ja 207.

Kadun varrella Mittessä sijaitsee Friedrichstraßen rautatieasema. Koska muutamat Länsi-Berliinin metrolinjat kulkivat Berliinin jaon aikana osan matkastaan Itä-Berliinin puolella ja pysähtyivät siellä Friedrichstraßen asemalla, myös tämä yhdistetty rautatie- ja metroasema toimi jaon aikana rajanylityspaikkana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 70. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Friedrichstraße**.
* Friedrichstraße - Interactive 360° Panorama
* Friedrichstraße Homepage (Arkistoitu – Internet Archive)
**Friendly Face** (s. 18. huhtikuuta 1984 Yhdysvallat) on lämminverinen ravihevonen. Yhdysvalloissa syntynyt ori siirtyi suomalaisen Blue White Trottersin omistukseen nelivuotiaana. Hevosen valmentajana ja ohjastajana toimi Pekka Korpi.

Friendly Face on yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä suomalaisomistuksessa kilpailleita ravihevosia. Se saavutti ravureiden EM-sarjan European Grand Circuitin voiton vuosina 1989 ja 1990. Kilpailun on suomalaisista pystynyt Friendly Facen lisäksi voittamaan vain Houston Laukko vuonna 1995.

Hevonen voitti myös kolmasti peräkkäin *Prjis der Gigantenin* Hollannin Wolvegassa sekä useita suurkilpailuja Italiassa. Lisäksi Friendly Face sijoittui kaksi kertaa toiseksi Vermon Finlandia-ajossa ja Hampurin *Großer Preis von Bildissä*. Vuonna 1988 se osallistui New Jerseyssä ravattuun March of Dimes Trotiin , jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen kovatasoisimpana ravikilpailuna.

Friendly Face päätti kilpailu-uransa Floridan Pompano Parkissa marraskuussa 1990 ja siirtyi siitokseen Italiaan vuonna 1993. Oriin menestynein jälkeläinen on muun muassa Elitloppetin ja Prix de Francen voittanut Exploit Caf, jonka emänisä Friendly Face on.

Suurkilpailuvoitot
------------------

* Yhdysvallat E.H. Harriman Challenge Cup 1986
* Alankomaat Prijs der Giganten 1988, 1989, 1990
* Euroopan unioni European Grand Circuit 1989, 1990
* Suomi Killerin Eliitti 1989, 1990
* Italia Gran Premio U.N.I.R.E. 1989
* Italia Gran Premio Citta' di Montecatini 1989
* Italia Gran Premio Duomo 1989
* Italia Gran Premio Renzo Orlandi 1990
* Suomi Kouvola-ajo 1990
* Italia Gran Premio Costa Azzurra 1990

Lähteet
-------

* Suomen Hippos – Kaksinkertainen Euroopan mestari Friendly Face (Arkistoitu – Internet Archive)
* The Blood Bank
* Sukuposti

### Viitteet

1. ↑  The memorable March of Dimes Trot  19.11.2008. United States Trotting Association.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 18.1.2013.
Nurmia Alkon apulaisjohtajana 1950-luvulla
**Veli Manne Nurmia**, vuoteen 1936 **Norlund** (9. helmikuuta 1905 Rauma – 1. joulukuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kemisti, joka toimi Oy Alkoholiliike Ab:n pääjohtajana vuosina 1969–1971.

Nurmian vanhemmat olivat konsuli Johan Konstantin Nordlund ja Ida Augusta Ramstedt ja puoliso vuodesta 1929 voimistelunopettaja Elli Zaida Aleksandra Söderman. Ylioppilaaksi Nurmia tuli vuonna 1922. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1926 ja lisensiaatiksi 1936 ja hän väitteli filosofian tohtoriksi 1937 sokerikemian alalta.

Nurmia toimi Mäntän työväenopiston johtajana 1929–1931, biokemiallisen tutkimuslaitoksen assistenttina ja yliassistenttina 1931–1937, Alkon kemistinä 1937–1938 ja osastopäällikkönä 1939–1952. Hän oli Alkon apulaisjohtaja 1952–1954, kaupallinen johtaja vuodesta 1954, johtokunnan jäsen vuodesta 1956, pääjohtajan varamies vuodesta 1959 ja pääjohtaja 1969–1971. Hän oli myös Yhtyneiden Ravintoloiden johtokunnan puheenjohtaja. Lisäksi hän oli *Suomen Kemistilehden* päätoimittaja 1938–1943.

Helmikuussa 1967 Nurmia kommentoi alkoholiriippuvuutta sanoen: "muutoin olen sitä mieltä, että kun rappioalkoholistit haluavat juoda itsensä tentulla kuoliaiksi, niin miksei heidän anneta tehdä sitä? Se olisi ainoa palvelu, minkä he voisivat tehdä yhteiskunnalle." Lausunnosta tehtiin eduskuntakysely.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 6.12.1973, HS Aikakone. Viitattu 13.3.2018.
2. 1 2  Havu, I. Poijärvi, L. Arvi P. Immonen, K.J. (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1960*, s. 613. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1960.
3. 1 2  Häikiö, Martti: *Alkon historia*, s. 218. Otava, 2007.
4. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 6, palsta 539
5. ↑  Vähemmistöjen oikeudet (Kohta 14:53 - 15:43) *yle.fi*. Viitattu 12.10.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* ISNI
* VIAF

 |

 |
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Canopus-luokan toisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Asia** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1824 vesillelaskettu Canopus-luokan 84-tykkinen toisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Canopus-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 6. ja 22. huhtikuuta 1819 Brittiläisen Itä-Intian kauppakomppanian Bombayn telakalta, missä köli laskettiin tammikuussa 1822. Alus laskettiin vesille 19. tammikuuta 1824 ja valmistui tammikuussa 1827 Portsmouthissa. Valmistuskustannukset olivat 78 541 puntaa, minkä lisäksi varustaminen Portsmouthissa maksoi 34 162 puntaa.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 18. maaliskuuta 1824 Bombay]ssä päällikkönään Mark John Currie, joka purjehti aluksella Bombaysta Portsmouthiin. Alus saapui 10. elokuuta määränpäähänsä, jossa se sijoitettiin reserviin.

Alus palautettiin palvelukseen 6. lokakuuta 1826 Välimeren laivastoon vara-amiraali Sir Edward Corringtonin lippulaivana päällikkönään Edward Curzon. Alus osallistui 20. lokakuuta 1827 Navarinon taisteluun, jossa se menetti 19 miestä kaatuneina ja 57 haavoittuneina.

Alus siirrettiin 1858 vartiolaivaksi ja myytiin vuonna 1908.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817-1863 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield, Rif s. 30

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Asia (1824)** Wikimedia Commonsissa

*Canopus*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Formidable* – *HMS Ganges* – *HMS Asia* – *HMS Vengeance* – *HMS Powerful* – *HMS Clarence* – *HMS Bombay* – *HMS Thunderer* – *HMS Monarch* |
| Edeltäjä: *HMS Cambridge* – Seuraaja: *HMS Boscawen* |
**1. tykistörykmentti** (ransk. *1er régiment d'artillerie, 1er RA*) on Ranskan maavoimien 1. divisioonaan kuuluva tykistörykmentti. Rykmentti osallistui sekä ensimmäiseen että toiseen maailmansotaan.

Historia
--------

Rykmentti jatkaa kuningas Ludvig XIV:n 4. helmikuuta 1671 perustaman kuninkaallisen fusilieerirykmentin (ransk. *Régiment des Fusiliers du Roi*) perinteitä. Sen ensimmäisestä patteristosta perustettiin 25. helmikuuta 1720 nimellä Régiment de la Fère päällikkönään (everstinään) N. Pijart

Vuonna 1785 Napoleon Bonaparte astui aliluutnanttina palvelukseen tässä rykmentissä palvellen rykmentissä aina vuoteen 1790. Ranskan vallankumouksen jälkeen vuonna 1791 rykmentin nimen lopusta poistettiin perustajan patronyymi ja sille annettiin järjestysnumeroksi ykkönen (ransk. *1er Régiment d'artillerie*) vanhimpana ranskalaisena tykistöyksikkönä. Nimeen lisättiin täsmenne 1794 (ransk. *1er régiment d'artillerie à pied*) erottamaan se ratsastavasta tykistöstä.

Rykmentti oli ainoastaan hallinnollinen organisaatio ja se toimi pattereihin jakaantuneena eri paikoissa. Esimerkiksi 1. lokakuuta 1812 rykmentin patterit oli sijoitettu seuraavasti:

* 1. 2. 3. 5. 6. 8. 10. 13. 15. 16. 17. 18. 21. patteri Venäjällä
* 4. 9. 11. ja 20. patteri Espanjassa
* 14. ja 19. patteri Portugalissa
* 12. patteri Strasbourgissa
* 22. patteri Mindenissä

Kokoonpano
----------

Rykmentin kalustona on LRU, COBRA-vastatykistötutkat, SL2A-äänimittausjärjestelmä (ransk. *système de localisation de l’artillerie par acoustique*), VAB, 120 mm heittimet. lennokit, PVP ja AURELIA ja sen kokoonpano on seuraava:

* esikunta- ja huoltopatteri
* tukipatteri
* 3 tulipatteria
* 2 COBRA-patteria
* 1 prikaatin tulenjohtopatteri
* reserviyksikkö

Päälliköt
---------

Rykmentin komentajina 1792 - 1815 olivat

* Pierre Abel de Sappel 1. huhtikuuta 1791 -
* Joseph de Quintin 1. lokakuuta 1792 -
* N. Gillot toukokuu 1793 -
* N. Delpire tammikuu 1794 -
* Jacques Alexandre Francois Allix 13. maaliskuuta 1800 -
* Jacques Alexandre Bernard Law de Lauriston toukokuu 1802 -
* Joséph Marie de Pernetty 16. lokakuuta 1802 -
* Jean Jacques Desvaux 3. toukokuuta 1804 -
* Augustine Gabriel d'Aboville 4. huhtikuuta 1805 -
* Sylvain Charles Valée 13. huhtikuuta 1807 -
* Pierre Philibert Gerdy 5. lokakuuta 1809 -
* Armand Joséph Henri Digeon 11. maaliskuuta 1811 -
* Albert Laurent 21. heinäkuuta 1814 -

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ranskan 1. tykistörykmentti**.
* Smith, Digby: *Napoleon's Regiments Battle Histories of the Regiments of the French Army, 1792-1815*. Lontoo: Greenhill Books, 2000. ISBN 1-85367-413-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  defense.gouv.fr
2. 1 2  Smith, Digby s. 294
**Heinrich Severloh** (23. kesäkuuta 1923 Metzingen – 14. tammikuuta 2006 Lachendorf) oli toisessa maailmansodassa Saksan 352. jalkaväkidivisioonan sotilas, joka jäi sotahistoriaan merkittävästä panoksestaan Normandian maihinnousussa vuonna 1944.

Hän oli syntynyt Metzingenissä lähellä Celleä maanviljelijän poikana.

Severlohin 352. divisioona oli sijoitettu Normandiaan kesällä 1944. Hän oli konekivääriampujana nimellä *Widerstandsnest 62* tunnetussa paikassa Omaha Beachilla, jossa yhdysvaltalaiset joukot nousivat maihin. Hän tappoi tai haavoitti oman arvionsa mukaan Omaha Beachilla 2 000–2 500 amerikkalaissotilasta. Tosin Richard Anderson, *Cracking Hitler's Atlantic Wall: the 1st Assault Brigade Royal Engineers on D-Day* – kirjan kirjoittaja, on laskenut Axis history -foorumilla, että alueilla, joille Severloh pystyi ampumaan, yhdysvaltalaisten tappioiksi arvioitiin 573 miestä, eikä Severloh ollut suinkaan ainoa konekivääriampuja, joka tulitti noita alueita puhumattakaan muusta käytössä olleesta aseistuksesta, johon lukeutui esimerkiksi tykkejä, tornitykkejä, 17 kranaatinheitintä sekä neljä kenttätykistöpatteria. Täten Severlohin arviossa voi hyvinkin olla liioittelua. Hän jäi läheisessä kaupungissa amerikkalaisten vangiksi ja vietti kolme vuotta Yhdysvaltain sotavankileireillä. 

Vapauteen päästyään hän asettui Saksaan, ja ystävystyi veteraanitapaamisessa David Silva -nimisen amerikkalaissotilaan kanssa, joka oli haavoittunut Severlohin ampumista luodeista. Mahdollisesti Severloh ampui myös kirjailija Ernest Hemingwaytä, joka oli maihin nousseiden amerikkalaisten sotiladen joukossa. Severloh kuoli vuonna 2006.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**3. mekanisoitu prikaati** (ransk. *3e brigade mécanisée, 3e BM*) oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka jatkaa 3. panssaridivisioonan perinteitä. Prikaati muutettiin panssariprikaatiksi 2014 ja se lakkautettiin 2016.

Historia
--------

Prikaati perustettiin 1999 nimellä 3. mekanisoitu prikaati ja sille asetettiin perinteiksi 3. panssaridivisioonan perinteet. Prikaatiin kuului kuusi rykmenttiä ja sen tehtävänä oli valmistautua sisäisten ja ulkoisten asellisten uhkien torjuntaan. Prikaatin esikunta oli 1. heinäkuuta 2011 Clermont-Ferrandissa.

Prikaati muutettiin 18. maaliskuuta 2014 3. kevyeksi panssariprikaatiksi, johon kuului 5 rykmenttiä ja noin 5 000 sotilasta.

Prikaati lakkautettiin Ranskan maavoimien uudelleenorganisoinnin yhteydessä vuonna 2016. Sen esikunnasta muodostettiin 4. maahanlaskuprikaatin esikunta ja rykmentit siirrettiin muihin prikaateihin seuraavasta:

* 1. merijalkaväkirykmentti (1er RIMa) Angoulemesta liitettiin 9. merijalkaväkiprikaatiin (9e BIMa) Poitiersiin
* 126. jalkaväkieykmentti (126e RI) Brivesta liitettiin 9e BIMa Poitiersiin
* 92. jalkaväkirykmentti (92e RI) Clermontista liitettiin 9. panssariprikaatiin (9e BB) Poitiersiin
* 68. afrikkalainen kenttätykistörykmentti (68e RAA) Valbonnesta liitettiin 7. panssariprikaatiin (7e BB) Besanconiin
* 31. pioneerirykmentti (31e RG) Castelsarrasista liitettiin 3. divisioonaan joukkoyksikkönä

Lähteet
-------

1. ↑  1 RIMa
2. ↑  126 RI
3. ↑  92 RI
4. ↑  68 RAA
5. ↑  31 RG

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:3rd Light Armoured Brigade (France)
**Varavoimalaitteisto** sisältää polttomoottorin ja sähköä tuottavan generaattorin. Suurempien varavoimalaitteistojen voimanlähteenä on tyypillisesti dieselmoottori. Pienemmissä laitteistoissa, joista käytetään myös nimitystä aggregaatti, voimanlähteenä voi olla myös bensiinimoottori.

Varavoimalaitteistoja on käytössä mm. sairaaloissa, tuotantolaitoksissa ja suuremmissa toimistotaloissa.

Varavoimalaitteistojen koko vaihtelee käyttötarkoituksen mukaan, kiinteiden diesellaitteistojen suuruusluokka on 0,1–3 MVA. Suurempitehoisia kokonaisuuksia saadaan useamman laitteen rinnankytkennällä.

Paikoissa joissa varavoimalaitteisto on tarkoitettu varmistamaan tärkeiden toimintojen toimivuus myös sähkökatkojen aikana (mm. sairaalat), laitteistot käynnistyvät automaattisesti sähkökatkon tapahduttua. Sähkönsyötössä tapahtuu kuitenkin katkos, jonka suuruusluokka on laitteistosta riippuen 5–15 sekuntia. Katkottoman sähkönsyötön aikaan saamiseksi tarvitaan lisäksi UPS-laitteisto tai erillinen CPS-laitteisto.

CPS-laitteisto
--------------

CPS-laittestossa on dieselmoottorin ja generaattorin lisäksi pyörivä huimamassa. Huimamassan tarkoitus on sähkökatkon tullen pyörittää generaattoria ennen dieselmoottorin käynnistymistä, laitteistosta riippuen 1–15 sekunnin ajan. Dieselin käynnistyttyä laitteisto toimii tavallisen diesel-generaattorin tavoin. CPS-laitteistoja löytyy teholuokasta 0,2-2 MVA, jossa ne ovat hinnaltaan kilpailukykyisiä vastaavan kokoisiin diesel + ups-laitteistoihin verrattuna.
**Germund Cederhielm** (13. syyskuuta 1661 Ruotsi – 26. elokuuta 1741 Vinnerstad, Motala, Ruotsi) oli ruotsalainen laki- ja hallintomies.

Cederhielmin vanhemmat olivat maaherra, vapaaherra Germund Cederhielm vanhempi ja Maria Stenqvist. Hän opiskeli lakia Uppsalassa ja toimi 1681-1688 kihlakunnan tuomarina, tuli 1689 Itä-Göötanmaan varamaaherraksi, 1699 Svean hovioikeuden asessoriksi, 1704 Närken laamanniksi, 1711 Itä-Götanmaan laamanniksi ja samana vuonna Södermanlandin maaherraksi sekä Götan hovioikeuden presidentiksi 1723. Vuosina 1725-1727 Cederhielm toimi Ison vihan jälkeisen ns. läntisen tutkijakunnan puheenjohtaja. Tutkijakunta käsitteli kansalaisten Turun, Porin ja Hämeen lääneissä virkamiehiä vastaan esittämiä laittomuuksia koskevia valituksia ja muutenkin pyrki esittämään keinoja maan tilanteen parantamiseksi. Tutkijakunta kiersi alueellaan kesällä 1725 valituksia kuuntelemassa, sen toiminta koettiin tehokkaaksi. 

Cederhielmin ensimmäinen puoliso vuodesta 1683 oli Anna Margareta Nyman (k. 1716) ja toinen vuodesta 1719 kreivitär Frederika Henrietta Albertina Lewenhaupt (k. 1766).

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 115.
Marsalkka C. G. E. Mannerheim.
**Mannerheim-säätiö** on Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin (1867–1951) perustama rahasto. Säätiön ensisijainen tarkoitus on stipendien myöntäminen lupaaville suomalaisille upseereille, mahdollistaen heidän koulutuksensa ulkomaisissa sotakorkeakouluissa. Säätiön myöntämät apurahat jaetaan Maanpuolustuskorkeakoulun tekemän esityksen perusteella. Lisäksi säätiö pitää yllä Kaivopuistossa sijaitsevaa Mannerheim-museota. Se ei kuulunut Suomen marsalkan säätiölle antamiin tehtäviin, vaan säätiön hallitus teki perustamispäätöksen Mannerheimin kuoltua. Mannerheim-säätiö myös omistaa osan hänen jäämistöään, muun muassa oikeudet lähes kaikkiin hänen kirjoituksiinsa.

Historia
--------

Säätiön alkuperä on kansalaiskeräyksen tuotolla ("Suuri kansallisadressi") rahoitettu **Kenraali Gustaf Mannerheimin Kansallisrahasto**, jonka kansalaiset antoivat Mannerheimille vuoden 1920 alussa läksiäislahjaksi tämän astuttua syrjään väliaikaisen valtionjohtajan tehtävästä. 25. heinäkuuta 1919 päivätty lahjakirja antoi Mannerheimille luvan käyttää rahaston korot omiin tarkoituksiinsa, mutta hänen tuli määrätä sen pääoman siirrosta jälkipolville. Summa oli huomattava: 7,6 miljoonaa silloista markkaa (3 miljoonaa euroa vuoden 2018 rahassa). Rahalahjan mukana Mannerheimille toimitettiin kaikki keräyslistat; yhteensä 300 000 nimeä ja 12 nidettä. Mannerheimille lahjoitettiin lisää rahaa hänen 70- ja 75-vuotispäivinään. Hän säätiöi kaikki lahjoituksina saamansa varat jo eläessään vuonna 1945 uudeksi Kenraali Mannerheimin Kansallisrahastoksi, joka kantoi alkuperäisen rahaston nimeä, ja asetti sille säännöt samana vuonna laatimassaan testamentissa. Mannerheim kuoli 1951. Myöhemmin säätiön nimi vaihtui nykyiseksi.

Lähteet
-------

* Mannerheim-säätiö. Mannerheim-museo. Viitattu 1.8.2022.

Viitteet
--------

1. ↑  Mannerheimille ojennettu Suuri Kansallisadressi digitoitu  18.5.2018. Kansallisarkisto. Viitattu 22.3.2022.
**11. laskuvarjoprikaati** (ransk. *11e Brigade Parachutiste, 11e BP*) on Ranskan maavoimien yhtymä, joka koostuu pääosin jalkaväestä. Se kuuluu osaksi Ranskan maahanlaskujoukkoja ja on erikoistunut maahanlaskuihin ja ilmarynnäköihin. Divisioonan esikunta on Balmassa lähellä Toulousea. Prikaatin sotilaat käyttävät punaista barettia lukuun ottamatta muukalaislegioonan sotilaita, jotka käyttävät erikoisjoukkojen vihreää barettia.

Prikaati ylläpitää 11. rynnäkködivisioonan, joka muodostettiin 1961 lakkautetuista 10. ja 25. laskuvarjodivisioonista, perinteitä.

Historia
--------

11. rynnäkködivisioona perustettiin 1. toukokuuta 1961 10. ja 25. laskuvarjodivisioonien maahanlaskuosista. Divisioonaan liitettiin 9. siirtomaadivisioona 1. joulukuuta 1963, jolloin se nimettiin 11. divisioonaksi. Divisioonan toiminta alkoi heinäkuussa 1966 ilman divisioonajoukkoja. Siihen kuului kolme etäällä toisistaan olevaa prikaatia: 9. merijalkaväprikaati Saint-Malossa, 20. maahanlaskuprikaati Toulousessa ja 25. maahanlaskuprikaati Paussa.

Tukipataljoona perustettiin 1. helmikuuta 1964 Auchiin ja se vastasi lääkintä- ja muonahuollosta. Maaliskuussa 61. ilmakuljetusprikaati siirtyi Pauhun ottaen valvontaansa aiemmat kuljetuskomppaniat. Heinäkuussa 1966 divisioonan vahvuus ylitti 16 000 henkeä ja siihen kuului kaksi prikaati, jotka oli muodostettu viidestä rykmentistä.

11. divisioona lakkautettiin 1. huhtikuuta 1971, kun aloitettiin 11. laskuvarjodivisioonan muodostaminen Toulouseen. Divisioonasta poistui yksi prikaati ja samalla 20. ja 25. maahanlaskuprikaatit nimettiin uudelleen 1. ja 2. laskuvarjoprikaateiksi ja niihin liitettiin kumpaankin tukipataljoona. Kolmesta tukirykmentistä muodostettiin kaksi uutta. 17. laskuvarjopioneerirykmentti lakkautettiin. 

Ranskan maavoimia uudelleen organisoitaessa vuonna 1999 divisioonasta muodostettiin 11. laskuvarjoprikaati Balmaan lähelle Toulousea. Prikaati osallistui yhdessä 2. muukalaislegioonan laskuvarjorykmentin kanssa Norsunluurannikolla operaatio Licorneen.

Prikaatin palvelus Afganistanissa osana Nato joukkoja alkoi vuonna 2006 ja se vapautui tehtävästä syyskuussa 2007. Divisioona on sen jälkeen ollut useaan otteeseen Afganistanissa.

Kokoonpano
----------

11. laskuvarjoprikaati on Ranskan maavoimien ainoa laskuvarjoprikaati. Siihen ei kuitenkaan kuulu laskuvarjorykmenttejä, jotka on liitetty Ranskan asevoimien erikoisjoukkoihin. 2. merijalkaväen laskuvarjorykmentti on sijoitettu lähelle Réunion ja se on liitetty Intian valtamerelle sijoitettuihin joukkoihin.

Prikaati oli vuoden 2000 alussa sijoitettuna Lounais-Ranskaan lukuun ottamatta 2. muukalaislegioonan laskuvarjorykmenttiä, joka oli Calvissa Korsikalla. Prikaatin vahvuus on 8 500 henkeä ja siihen kuuluu kahdeksan rykmenttiä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:11th Parachute Brigade (France)

Lähteet
-------

1. ↑  11. laskuvarjoprikaati
Geronon lemniskaatta, jolla *a*=1
**Geronon lemniskaatta**, **Huygensin lemniskaatta** eli **kahdeksikkokäyrä** (engl. *Eight Curve*) on algebrallisessa geometriassa eräs lemniskaattojen ryhmään kuuluva neljännen asteen käyrä. Se muistuttaa muodoltaan numeroa 8 tai äärettömän merkkiä \infty , ja sen yhtälö on 

{\displaystyle x^{4}=a^{2}(x^{2}-y^{2})}
Sitä tutki Camille-Christophe Gerono.

Koska käyrän geometrinen genus on nolla, se voidaan parametroida rationaalifunktioilla, esimerkiksi seuraavasti:

{\displaystyle x={\frac {t^{2}-1}{t^{2}+1}},\ y={\frac {2t(t^{2}-1)}{(t^{2}+1)^{2}}}.}
Vaihtoehtoisesti se voidaan parametroida myös seuraavasti:

{\displaystyle x=a\cos \varphi ,\ y=a\sin \varphi \,\cos \varphi =\sin(2\varphi )/2}.
Kuten tästä ilmenee, Geronon lemniskaatta on samalla myös Lissajous'n käyrän erikoistapaus. Käyrän yhtälö napakoordinaateissa on 

{\displaystyle r^{2}=a^{2}\cos {(2\theta )}\sec ^{4}{(\theta )}}.
Geronon lemniskaatan sisään jäävän alueen pinta-ala on 

{\displaystyle A={\frac {4}{3}}a^{2}}
Geronon lemniskaatan duaalikäyrä, joka voidaan muodostaa Plückerin kaavalla ja joka on alla olevassa kuvassa, on muodoltaan varsin toisenlainen. Sen yhtälö on

{\displaystyle (x^{2}-y^{2})^{3}+8y^{4}+20x^{2}y^{2}-x^{4}-16y^{2}=0.}
Geronon lemniskaatta
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lemniscate of Gerono

Lähteet
-------

* J. Dennis Lawrence: *A catalog of special plane curves*, s. 124. Dover Publications, 1972. ISBN 0-486-60288-5.

### Viitteet

1. 1 2 3  Eight Curve *MathWorld*. Viitattu 2.8.2017.
2. ↑  Figure Eight Curve *MacTutor*. Viitattu 2.8.2017.
**Mannerheimin patsas** Turussa on kuvanveistäjä Veikko Leppäsen ja arkkitehti Aarne Ehojoen suunnittelema pronssinen rintakuvaveistos, joka esittää C. G. E. Mannerheimia. Se sijaitsee Mannerheiminpuistossa, VII kaupunginosassa. Teoksen virallinen nimi on *Marsalkka C. G. E. Mannerheimin muistomerkki*.

Rintakuva on Leppäsen tutkielma vuodelta 1959 Helsingin Mannerheimin ratsastajapatsasta varten. Patsaan jalustan ja sille johtavat kiviportaat suunnitteli arkkitehti Aarne Ehojoki. Patsas paljastettiin 4. elokuuta 1994, jolloin tuli kuluneeksi 50 vuotta Mannerheimin valitsemisesta tasavallan presidentiksi.

Rintakuva on korkeudeltaan 0,6 metriä ja Oulaisten ruskeasta graniitista valmistettu jalusta 1,4 metriä korkea.

Katso myös
----------

* Marsalkka Mannerheimille myönnetyt kunnianosoitukset

Lähteet
-------

* Wäinö Aaltosen museo, Veikko Leppänen (1918–1969) ja Aarne Ehojoki (1913–1998) Marsalkka C. G. E. Mannerheimin muistomerkki. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 13.4.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia Mannerheimin muistomerkeistä

Marsalkka Mannerheimin patsaat

* Helsinki
* Lahti
* Mikkeli
* Seinäjoki
* Tampere
* Turku
**Voikkaa–Haarankallio-rata** oli Suomen rataverkkoon kuulunut teollisuusrata, joka johti Voikkaalta itään Savon radalle Harjun aseman pohjoispuolelle. Vuonna 1902 valmistunut rata rakennettiin alun perin Voikkaan tehtaan omistajayhtiön aloitteesta ja sen kustannuksella. Radan kautta kulki aina 1960-luvulle saakka Voikkaan tehtaiden tavaraliikenne, ja sillä oli myös henkilöliikennettä vuosina 1945–1949, kun niin sanotuilla puumoteilla ajettiin Kouvolasta Haarankallion kautta Voikkaalle. Voikkaan ja Haarankallion välillä oli tällöin Supanmäen, Kousan ja Vessarin seisakkeet.

Voikkaan rata liittyi Savon rataan noin kaksi kilometriä Harjun aseman pohjoispuolella Haarankalliossa. Myöhemmin Savon radan oikaisun yhteydessä radan liittymäkohta siirtyi 3 kilometriä pohjoisemmaksi Multamäkeen. Savon radalla tehtiin Harjun ja Multamäen välillä vuosina 1968–1970 rataoikaisu, jonka yhteydessä rakennettiin uusi Harjunjoen ylittävä silta sekä 180 metriä pitkä Venekallion tunneli. Tunneli oli kaksiraiteinen koska Voikkaan rata erkani Savon radasta Multamäen kohdalla tunnelin pohjoispäässä ja Voikkaan rata kulki tunnelissa Savon radan rinnalla. Voikkaan yhteyden purkamisen yhteydessä kiskotus siirrettiin tunnelin keskelle. 

Sotavuosina 1940–1945 rata oli osa Kouvolan länsipuolelta Korialta Voikkaan kautta Savon radalle johtanutta yhdysrataa. Tämä ratayhteys rakennettiin ohittamaan ilmapommituksille alttiit Kymijoen ylittävä Korian ratasilta ja Kouvolan ratapiha. Yhdysradan käyttö oli vilkkaimmillaan 1941. Radalla oli jatkosodan vuosina jonkin verran tavara- ja sotilasjunaliikennettä mutta sen merkitys jäi lopulta vähäiseksi. Korialta Voikkaalle kulkenut rataosuus purettiin sodan jälkeen 1945–1946.

Voikkaa–Haarankallio-radan merkitys alkoi vähentyä, kun Kuusankoskelta Kuusanniemen kautta Voikkaalle johtava uusi rata valmistui 1964. Voikkaan itäpuolella sijainneessa ratojen yhtymäkohdassa oli kolmioraide. Kolmioraiteen ja Savon radan välisen osuuden liikenne päättyi 1. kesäkuuta 1981, ja se purettiin samana vuonna. Vanhalla ratalinjalla kulkee nykyisin ulkoilureitti. Sen varrella Multamäessä on uhanalaisen kalliosinisiiven elinalue, jota hoidetaan vuosittain talkoilla.
Entisen kolmioraiteen ja Voikkaan tehtaan välinen rataosuus on edelleen käytössä osana Kouvola–Kuusankoski-rataa.

Lähteet
-------

* Vaunut.org: Linjarataa (Luettu 7.10.2008)
* Vaunut.org: Kuusankosken yhdysradan kartta vuodelta 1963 (Luettu 7.10.2008)
* Vaunut.org: Postijuna Harjunjoen vanhalla Savonradan sillalla 1970 (Luettu 7.10.2008)
* Vaunut.org: Venekallion tunneli vuonna 2006 (Luettu 1.8.2009)
* Kouvolan Sanomat: Perhosalue kuntoon Multamäessä (Luettu 1.8.2009)
**6. kevyt panssariprikaati** (ransk. *6e Brigade Légère Blindée, 6e BLB*) on Ranskan maavoimien kevyt panssariyhtymä. Se on yksi kahdeksasta Ranskan maavoimien useasta aselajista muodostetusta prikaatista ja se muistuttaa kokoonpanoltaan ja varustukseltaan 9. merijalkaväkiprikaatia. Prikaatin esikunta on Nîmesissä.

Historia
--------

Prikaatin perinteet juontavat vuonna 1914 perustettuun 6. ratsuväkidivisioonaan ja sitä seuranneeseen vuonna 1940 muodostettuun 6. kevyeen ratsuväkidivisioonaan. Lisäksi divisioona seuraa 6. panssaridivisioonan (1951–1957) ja (1977–1984) perinteitä.:

Vuonna 1983 Libanoniin rauhanturvatehtäviin muodostettu 31. prikaati liitettiin osaksi Libanonin monikansallista rauhanturvajoukkoa. Se oli muukalaislegioonasta ja maavoimien joukoista koottu yhtymä, jossa legioonalla oli päärooli. Prikaati lakkautettiin 1984 ja se korvattiin 6. kevyellä panssaridivisioonalla, joka otti osaa Persianlahden sotaan nimellä Daguet-divisioonana operaatiossa Daguet.

Ranskan maavoimien uudelleen organisoinnissa 1999 divisioonasta muodostettiin 6. kevyt panssariprikaati.

Kokoonpano
----------

Prikaatiin kuuluvat:

* esikunta Nîmesissä
* 6. esikunta- ja viestikomppania Nîmes, jonka kalustona on VAB
* 1. Spahirykmentti Valence, jonka kalustona on AMX 10 RC ja ERC 90
* 1. muukalaislegioonan ratsuväkirykmentti Orange, jonka kalustona on AMX 10 RC ja ERC 90
* 2. muukalaislegioonan jalkaväkirykmentti Nîmes, jonka kalustona on VBCI
* 13. muukalaislegioonan puoliprikaati, jonka kalustona on VAB
* 21. merijalkaväkirykmentti Frejus, jonka kalustona on VAB
* 3. merijalkaväen tykistörykmentti Canjuers, jonka kalustona on TRF1 haupitsit, CAESAR haupitsit ja RTF1 kranaatinheittimet
* 1. muukalaislegioonan pioneerirykmentti Laudun

Komentajat
----------

31. prikaati
* 1981–1984 kenraali Jean-Claude Coullon

6. kevyt panssaridivisioona (1990–1991)
* 1990–1991 kenraali Jean-Charles Mouscardes
* 1991 kenraali Bernard Janvier

6. kevyt panssariprikaati (2002–)
* 2002–2004 kenraali Bruno Dary
* 2006–2008 kenraali Bertrand Clément-Bollée
* 2008–2010 kenraali Eric Margail
* 2010–2012 kenraali Antoine Windeck
* 2012–2014 kenraali Laurent Kolodze
* 2014– kenraali Pierre Gillet

Lähteet
-------

1. 1 2 3  defence.gouv.fr
2. ↑  operaatio Daguet

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:6th Light Armoured Brigade (France)
**Voilokki** on paksua huopamaista villakangasta, joka on yleensä vanutettua. Sitä käytetään hevosen loimena, pehmikkeenä ja täytteenä esimerkiksi satuloissa sekä eristystarkoituksiin. Voilokki on myös puolipaksu vanutettu huopa, satulahuopa, ja ravihevosilla selän yli menevä numerolappu.

Voilokki voidaan tehdä myös nautaelämen karvasta, ja sitä käytetään esimerkiksi puuveneenrakennuksessa lautojen saumoihin tiivisteenä. Rakennusalan slangissa se tarkoittaa karvoista valmistettua levymäistä eristettä.

*Nykysuomen sanakirjassa* voilokki määritellään näin: paksu huopamainen villakangas, josta tehdään hevosenloimia; paksuhko vanutettu huopa, jota käytetään pehmikkeenä tai eristeenä esimerkiksi satulan alla. Sana tulee etymologisen sanakirjan mukaan venäjän kielen huopaa tarkoittavasta sanasta *vójlok*.

Lähteet
-------

1. ↑  WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 302, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4
2. ↑  Puuvenesanastoa *puuvene.net*. Viitattu 27.10.2019.
3. ↑  Rakennuslehti.fi Arkisto 14.12.2013.
4. ↑  *Nykysuomen sanakirja osa 6*, s. 571. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1973. ISBN 951-0-02767-7.
5. ↑  *Suomen sanojen alkuperä: etymologinen sanakirja 3*, s. 468. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Suomen kielen tutkimuskeskus, 2000. ISBN 951-717-712-7.
6. ↑  Voilokki *kysy.fi*.  17.2.2005.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 2.11.2019.
**Transylvania University** on pieni yksityinen yliopisto Yhdysvaltojen Kentuckyn osavaltion Lexingtonissa. Se kuuluu nykyisin protes­tanttiseen Disciples of Christ -⁠liikkeeseen, joka on saanut alkunsa vasta yliopiston perustamisen jälkeen.

Vuonna 1780 perustettu Transylvania University on yksi Yhdys­valtojen 20 vanhimmasta korkea­koulusta. Perinteikkään yliopiston kuuluisiin alumneihin kuuluu kaksi Yhdys­valtojen presidenttiä, kaksi korkeimman oikeuden tuomaria, 50 senaattoria, 101 edustajain­huoneen jäsentä, 36 kuvernööriä ja monia muita merkkihenkilöitä.

Yliopiston nimi juontaa Pennsylvanian Transylvaniaksi kutsutusta läntisestä siirto­kunnasta (suom. *metsien takainen*), jonka alueesta muodostettiin vuonna 1792 valtaosa Kentuckyn osa­valtiosta.

Nykyisin Transylvania University tarjoaa opinto-ohjelmia 36 pää­aineessa. Vuonna 2016 *U.S. News & World Report* -⁠lehden rankingissä se sijoitettiin 75. tilalle parhaiden yhdysvaltalais­yliopistojen joukossa. Lexingtonissa toimii myös suuri Kentuckyn yliopisto.

Lähteet
-------

1. ↑  The 25 Oldest Colleges in America (Arkistoitu – Internet Archive), Niche-korkeakoulusivusto. Viitattu 12.10.2016.
2. ↑  National Universities Rankings (Arkistoitu – Internet Archive), *U.S. News & World Report* 2016. Viitattu 12.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Transylvania University** Wikimedia Commonsissa
Alexander Leslie, Levenin ensimmäinen jaarli.
**Alexander Leslie, Levenin ensimmäinen jaarli** (n. 1580 – 4. huhtikuuta 1661) oli skotlantilainen sotilas, joka palveli Ruotsin ja Skotlannin alaisuudessa. 

Alexander Leslie oli Grampianvuorilla sijaitsevan linnan kapteenin avioton poika. Hän kuului Leslien klaaniin, mutta hänet kasvatettiin Campbellien talossa. Kolmikymmenvuotisessa sodassa hän johti muun muassa Stralsundin puolustusta ja osallistui Lützenin taisteluun. Hänet nimitettiin Ruotsin sotamarsalkaksi vuonna 1636.

Skotlantiin palattuaan Leslie alkoi johtaa Covenantin armeijaa, joka oli Skotlannin historian ensimmäinen ammattiarmeija. Monet sen sotilaista olivat kolmikymmenvuotisen sodan veteraaneja, ja Ruotsi maksoi osan Leslielle maksamatta jääneestä palkasta aseina ja ammuksina. 

Skotit voittivat englantilaiset Newburnissa ja Marston Moorissa, ja Kaarle I antautui heidän vangikseen vuonna 1646. Leslie luovutti Kaarlen Englannin parlamentille, joka ei vielä tuolloin ollut kovan linjan puritaanien hallitsema. Myöhempään konfliktiin skottien ja Oliver Cromwellin joukkojen välillä Leslie suunnitteli puolustusstrategiaa mutta ei osallistunut varsinaiseen taistelutoimintaan. Cromwellin joukot vangitsivat hänet, mutta Ruotsin kuningatar Kristiina neuvotteli hänet vapaaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Alexander Leslie, 1st Earl of Leven, c.1580-1661 *BCW Project*. Viitattu 11.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Alexander Leslie, 1st Earl of Leven *Undiscovered Scotland*. Viitattu 11.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Balgonie Castle, artillery fortification *Historic Environment Scotland*. Viitattu 11.4.2020. (englanniksi)
4. ↑  Early Gaelic Book Collections > J. F. Campbell Collection > Universal historical dictionary > Volume 2 (pdf) (Leslien tiedot nimellä Leven, koska hän oli Levenin jaarli) *National Library of Scotland*.  Arkistoitu 10.4.2020. Viitattu 11.4.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Hangon kasino 2018
Hangon huviloita kesällä 2002
**Hangon Kylpyläpuiston huvila-alue** kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Hangon kulttuurihistoriallisesti merkittävien huviloiden alue syntyi, kun Hangon kaupunki perusti valtion tuella merikylpylän 1878 ja palstoitti sen yhteyteen suuren joukon huvilatontteja. Kylpylään kuului jo alun alkaen laaja puistoalue, johon liittyy Appelgrenintien pohjoispuolella Puistolampi. Hangon huvila-alueen vanhimmat, 1880- ja 1890-luvuilla rakennetut huvilat sijaitsevat Vartiovuoren ympäristössä sekä Mannerheimintien ja Appelgrenintien varsilla.

Kylpylän toiminta suuntautui aluksi terveydenhoitoon ja kuuluisia lääkäreitä palkattiin kylpylävieraiden hoitoa varten, mutta vähitellen hoitojen tilalle tulivat rantojen aurinkokylvyt. Muistot Hangon kylpyläajasta, erityisesti ajanjaksosta ennen ensimmäistä maailmansotaa, on kuin luku romaanista*kenen mukaan?*. Ajan kuuluisuudet paistattelivat päivää toistensa loisteessa. Valtiomiehet, ruhtinaat, kreivit ja paronit kävivät kaupungissa. Ajan tunnetuimmat taiteilijat esiintyivät Hangossa.*lähde?*

Kylpyläelämä vaati majoitustiloja. 1800-luvun keskivaiheilla tuli Keski-Euroopassa tavaksi omistaa esikaupunkihuvila kantakaupungissa sijaitsevan kerrostalohuoneiston ohella. 1800-luvun lopussa tämä ilmiö saavutti Suomen ja näitä kesähuviloita ovat Turun Ruissalon sekä Hangon kylpyläpuiston huvilat. 1880-luvulla esim. laivanvarustaja Carl Korsman muutti koko taloutensa Bulevardin talviasunnosta kylpyläpuiston kesähuvilaan. Monet kylpylävieraat halusivat nimenomaan asua huviloissa, koska heillä silloin oli paremmat mahdollisuudet olla omissa oloissaan ja toisaalta kuitenkin kaikki kylpylän palvelut ja harrastusmahdollisuudet sijaitsivat aivan lähellä.

Hangon kylpylä toimi vuosina 1879-1939. Talvisodan jälkeen kylpylätoimintaa ei jatkettu. Hiekkarannat ja meri ovat toimineet tämän jälkeen ainoana "kylpylänä".

Maakunnallisesti ja paikallisesti arvokas rakennusperintö huviloineen on listattu Hangon kaupungin toimesta vuonna 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2  Itäisen Kylpyläpuiston huvila-alue *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  222.12.2009. Museovirasto. Viitattu 19.8.2016.
2. ↑  Kantakaupungin alueella inventoidut kulttuurihistorialliset kohtaat Hangon kaupunki. Viitattu 19.8.2016.
*Tämä artikkeli kertoo mytologisesta jumalattaresta. Muita merkityksiä on erillisellä täsmennyssivulla.*
Kuva, joka mahdollisesti esittää Tiamatin ja Mardukin taistelua.
**Tiamat** on sekä babylonialaisessa että sumerilaisessa mytologiassa suolaisen veden jumalatar ja alkukantaisen kaaoksen hirviömäinen lohikäärme. Hänen puolisonsa oli makean veden jumala Apsû.

Babylonian luomiseepoksessa Enūma Elišissä kerrotaan, että alussa Apsûn ja Tiamatin yllä oli vain sumua. Sitten pinnan alta nousi ensimmäinen pari: Lahmu ja Lahamu. Tämä pari synnytti nuoremmat jumalat, jotka metelillään ärsyttivät Apsûa ja Tiamatia. Veden jumala Ea kykeni nujertamaan Apsûn taikakeinoin ja vaivutti tämän uneen. Näin makeat vedet pysyivät liikkumattomina maan alla. Tiamatia hän ei kuitenkaan pystynyt vastustamaan. Silloin jumalten neuvosto kääntyi epätoivoisena Ean pojan Mardukin puoleen. He olivat varmoja siitä, että kukaan muu jumalista ei kykenisi kohtaamaan naispuolista lohikäärmettä. Muut jumalat antoivat Mardukille taivaan ehdottoman valtuutuksen. Jousella, nuolilla, nuijalla ja verkolla aseistautunut Marduk ajoi myrskyvaunuissaan taisteluun kohtaamaan kammottavan hirviöjoukon, jonka Tiamat ja hänen poikansa sekä toinen miehensä Kingu olivat keränneet kokoon. Nähdessään Mardukin Kingun valtasi kuitenkin pelko ja hänen rohkeutensa petti.

Mutta Tiamat ei pelännyt Mardukia, vaan avasi valtavan kitansa nielaistakseen tämän. Marduk lähetti siinä samassa raivoavan myrskyn Tiamatin suuhun, niin ettei lohikäärme enää pystynyt sulkemaan suutaan. Sitten Marduk ampui nuolen Tiamatin vatsaan ja vangitsi hänet. Pian Tiamat kuoli, ja Marduk sieppasi muut vastustajansa verkkoon. Sen jälkeen Marduk otti Kingulta kohtalon taulut. Tämän jälkeen Marduk alkoi luoda maailmankaikkeutta Tiamatin raadosta. Hän murskasi lohikäärmeen kallon ja repi ruumiin kappaleiksi. Yhdestä osasta tuli taivas, toisesta maa. Tiamatin puhkaistuista silmistä virtasivat suuret joet Eufrat ja Tigris. Lohikäärmeen käsivarsien käärmeet muutettiin patsaiksi, jotka myöhemmin koristivat Ean temppeliä.

Jumalten neuvoston tehtäväksi jäi Kingun kohtalosta päättäminen. Hänet tuomittiin syylliseksi Tiamatin yllyttämiseen ja surmattiin. Sitten Ea loi Kingun verestä ihmiskunnan, josta tuli jumalten orjajoukko. Marduk jakoi jumalille tehtävät, joista ensimmäinen oli Babylonin suuren kaupungin rakentaminen Mardukin pysyväksi asuinsijaksi.

Tiamat tunnettiin nimellä Thalattē (kreikan kielen sanasta "meri") Berossoksen hellenistisen Babylonian historian kirjoituksissa.

Katso myös
----------

* Anshar

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. ↑  Stephanie Dalley, *Myths from Mesopotamia* (Oxford University Press, 1987), p. 329.
2. 1 2 3 4  Cotterell 1996, s. 166
3. 1 2 3  Lurker 1987, s. 184
Kontra-amiraali Belusovin Hangon laajentamissuunnitelma elokuulta 1940, sekä suomalaisten Hangon rintaman puolustus.
**Hangon laajentamissuunnitelma** tarkoittaa Neuvostoliiton operatiivista suunnitelmaa hyökätä Hangon sotilastukikohdasta sen ympäristöön Tammisaareen ja Padvamaalle varmistaen näin sivustat laajempaa operaatiota varten. Tällä tarkoitettiin hyökkäystä Suomen mantereelle välirauhan aikana 1940–1941 tukikohdan kautta.

Hangon tukikohdan komentaja kontra-amiraali S.F. Belusov hahmotteli perussuunnitelman elokuussa 1940 suhteuttaen ne Neuvostoliiton Itämeren laivaston kokonaissuunnitelmaan. Itämeren laivaston yleissuunnitelma puolestaan valmistui 1. syyskuuta 1940. Yleissuunnitelman Hangon laajentamissuunnitelma perustui tilanteeseen, jossa Suomi olisi talvisodan tapaan yksin tai korkeintaan Ruotsin tukema. Tällöin Itämeren laivaston tehtävänä oli yhteyksien katkaisu Itämerellä, Pohjanlahdella ja Suomen saaristossa. Belusov olikin pahoillaan, ettei talvisodassa ollut kyetty hyökkäämään Ahvenanmaalle, koska kuljetusaluksia ei ollut käytettävissä tarpeeksi. Näiden varmistusten jälkeen Hangosta voitiin tällöin hyökätä sisämaahan. Tämän hyökkäyksen edellytettiin puolestaan toteutettavan Leningradin sotilaspiirin saamien ohjeiden mukaan yhdessä Viipurista länteen tapahtuvan hyökkäyksen kanssa. Hangon lounaisrintaman ja Viipurin kaakkoisen rintaman oli tarkoitus luoda myös pohjoinen rintama Sallan kohdalle, joka katkaisisi Suomen. Syksyllä 1940 muutettiinkin joukkojen johto-organisaatiota maasodankäyntiä silmällä pitäen, kun Hangossa sijaitsevat joukot siirrettiin Itämeren laivastosta Leningradin sotilaspiirin alaisuuteen.

Katso myös
----------

* Hangon rintama 1941

Lähteet
-------

* Manninen, Ohto: *Miten Suomi valloitetaan: Puna-armeija operaatiosuunnitelmat 1939-1944.* Helsinki: Edita, 2008. ISBN 9789513752781.

### Viitteet

1. 1 2 3 4   Manninen 2008: s. 119.
2. ↑   Manninen 2008: s. 274.
3. ↑   Manninen 2008: s. 120.
**Alexander Lamoni** (8. elokuuta 1806 – 1879 Volynian kuvernementti) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.[1]

Alexander Lamonin vanhemmat olivat sotilaslääkäri, valtioneuvos Peter Anton Lamoni ja Anna Petronella Grün. Alexander Lamoni tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1821 ja määrättiin sieltä valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Savonlinnan suomenmaalaiseen jalkaväkirykmenttiin vuonna 1826. Hänet siirrettiin 1829 aliluutnanttina Korharin jalkaväkirykmenttiin ja seuraavana vuonna luutnantiksi ylennettynä Pärnun krenatöörirykmenttiin. Alikapteeniksi Lamoni ylennettiin 1834 ja kapteeniksi 1844, jolloin hänet määrättiin palvelukseen H.M. Preussin Kuningas Friedrich Wilhelm III:n krenatöörirykmenttiin. Majuriksi hän yleni jo saman vuoden lopulla ja hänet siirrettiin Samogitian krenatöörirykmenttiin Liettuaan. Vuonna 1848 hänet määrättiin Ruhtinas Barclay de Tollyn karabinieerirykmenttiin, missä hän yleni everstiksi vuonna 1853. Krimin sodan jälkeen vuonna 1857 Lamoni määrättiin Pragan jalkaväkirykmentin 4. reservipataljoonan komentajaksi Varsovaan, mistä hänet siirrettiin 1859 Jakutskin jalkaväkirykmentin komentajaksi Koillis-Siperiaan. Lamoni erosi sotapalveluksesta 1874, jolloin hänet myös ylennettiin kenraalimajuriksi. Hän vietti viimeiset elinvuotensa Volyniassa Luoteis-Ukrainan alueella.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Alexander Lamoni *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 8.3.2020)