recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Brad Treliving** (s. 18. elokuuta 1969, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja jääkiekkovaikuttaja, joka toimii nykyisin NHL-seura Toronto Maple Leafsin toimitusjohtajana. Hän on kanadalaisen liikemiehen Jim Trelivingin poika.

Pelaajaura
----------

Brad Trelivingia ei koskaan varattu NHL:ään eikä hän koskaan pelannut NHL-ottelua. Vuosina 1990-1995 Treliving pelasi 15 AHL-ottelua ja 243 ECHL-ottelua. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja ja kätisyydeltään left.

Jääkiekkovaikuttajana
---------------------

Vuonna 2003 Trelivingista tuli Phoenix Coyotesin ja Don Maloneyn apulaistoimitusjohtaja. Hän toimi tässä tehtävässä 28. huhtikuuta 2014 saakka. Tuolloin Calgary Flamesin presidentti Brian Burke palkkasi Trelivingin seuran toimitusjohtajaksi. Trelivingin Flamesiin hankkimia pelaajia ovat esimerkiksi Elias Lindholm, Milan Lucic, Noah Hanifin ja Travis Hamonic

Lähteet
-------

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Brad Treliving
**Brad Norton** (s. 13. helmikuuta 1975 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi ammattilaisurallaan 124 ottelua NHL-liigassa.

Norton on naimisissa Playboy-malli Tiffany Granathin kanssa. Myös Nortonin vanhempi veli Jeff Norton on pelannut jääkiekkoa.

Pelaajaura
----------

Edmonton Oilers varasi Nortonin yhdeksännellä kierroksella vuoden 1993 varaustilaisuudessa, mutta Norton aloitti ammattilaisuransa Detroit Vipersissa IHL-liigassa kaudella 1997–1998. Edmontonin organisaatiossa Norton tuli saamaan peliaikaa ainostaan farmijoukke Hamilton Bulldogsissa. Kaudella 2001–2002 Norton teki sopimuksen Florida Panthersin kanssa.

Norton meni Los Angeles Kingsin harjoitusleirille syksyllä 2005, mutta paikkaa pelaavassa kokoonpanossa ei löytynyt. Hän teki sopimuksen jääkiekon SM-liigan Jokerien kanssa. Nortonista tuli Jokerien kannattajien keskuudessa suosittu pelaaja fyysisyytensä ja asenteensa ansiosta,*lähde?* mutta joulukuussa Norton yllättäen jätti joukkueen sopimuksensa NHL-pykälän turvin. Hän teki sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa, mutta seura laittoi Nortonin waivers-listalle, ja hän päätyi Ottawan Senatorsin farmijoukkueen riveihin. Senators nosti Nortonin muutamia kertoja NHL-kokoonpanoonsa. Kesällä 2006 Norton siirtyi vapaana pelaajan takaisin Detroit Red Wingsiin.

Keväällä 2007 Norton siirtyi San Jose Sharksiin. Hän joutui kuitenkin ennen kauden alkua vanhan vamman takia selkäleikkaukseen, minkä vuoksi hän lopulta joutui lopettamaan pelaajauransa.

Lähteet
-------

1. ↑  Sharks’ Curtis Brown back after missing 25 games The Mercury News. Viitattu 26.1.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* NHL.com
* Jatkoaika (Arkistoitu – Internet Archive)
Helen Traubel etualalla *Pipe Dream* -musikaalissa
**Helen Traubel** (20. kesäkuuta 1899 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 28. heinäkuuta 1972 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli keskeinen Richard Wagnerin tulkki, mutta hän nautti suosiota myös populaarimusiikin parissa.

Traubel alkoi käydä laulutunneilla 13-vuotiaana ja keskeytti high schoolin omistautuakseen päätoimisesti laulamiselle. Hän teki konserttidebyyttinsä vuonna 1925 St. Louisin sinfoniaorkesterin kanssa. Traubel esiintyi St. Louisin sinfoniaorkesterin kanssa useissa Yhdysvaltojen Keskilännen ja etelän kaupungeissa. Hän lauloi New Yorkin filharmonikkojen kanssa vuonna 1926 ja piti myöhemmin konserttisarjan Philadelphian orkesterin kanssa.

Toukokuussa 1937 Traubel teki Metropolitan-oopperassa Mary Rutledgen roolin Walter Damroschin oopperassa *The Man Without a Country*. New Yorkin -konserttidebyyttinsä hän teki The Town Hallissa lokakuussa 1939. Metropolitan-oopperan säännöllisellä kaudella hän esiintyi ensimmäisen kerran Sieglindena Wagnerin *Valkyyriassa* joulukuussa 1939. Kirsten Flagstadin lähdettyä vuonna 1941 Traubelista tuli Metropolitan-oopperan johtava Wagner-sopraano. Hän teki useita kansallisia sekä Euroopan-kiertueita ja oli suosittu levyttäjä. Hän lauloi usein myös radiossa, televisiossa ja yökerhoissa.

Traubel aloitti myös kirjallisen uran *The Ptomaine Canary* -teoksella vuonna 1950. Toisena romaanina ilmestyi vuonna 1951 *The Metropolitan Opera Murders*. Metropolitan-oopperan yleisjohtaja Rudolf Bing vastusti vuonna 1953 jyrkästi Traubelin esiintymisiä New Yorkin yökerhoissa, joten Traubel sanoi irti sopimuksensa Metropolitan-oopperassa. Tämän jälkeen hän esiintyi Broadwaylla Rodgers ja Hammerstein -musikaalissa *Pipe Dream* (1955) ja useissa elokuvissa. Vuonna 1959 hän julkaisi omaelämäkertateoksen *St. Louis Woman*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Helen Traubel *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 10.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Helen Traubel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Violent Femmes
**Violent Femmes** on yhdysvaltalainen vaihtoehtorockyhtye. Se perustettiin Milwaukeessa 1980-luvun alussa. Vuonna 1983 yhtye sai levytyssopimuksen Slash Recordsin kanssa. Samana vuonna ilmestyi debyyttialbumi *Violent Femmes*, joka myi platinaa kymmenen vuotta sen julkaisun jälkeen.

Vuonna 1984 ilmestyi Violent Femmesin toinen albumi, countryvaikutteinen *Hallowed Ground*. Kolmas albumi, *The Blind Leading the Naked* (1986) jäi viimeiseksi ennen yhtyeen hajoamista samana vuonna. Yhtye ilmoitti palaavansa vuonna 1989. Se solmi levytyssopimuksen Reprise Recordsin kanssa ja julkaisi albumit *3* ja *Why Do Birds Sing?*. Vuonna 1993 rumpali Victor DeLorenzo lähti yhtyeestä. Hänet korvasi Guy Hoffman. DeLorenzo palasi yhtyeeseen vuonna 2002.

Jäsenet
-------

### Nykyiset jäsenet

* Gordon Gano (s. 1963) - laulu, kitara
* Brian Ritchie (s. 1960) - basso
* Victor DeLorenzo (s. 1954) - rummut, lyömäsoittimet

### Entiset jäsenet

* Guy Hoffman (s. 1954) - rummut

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Violent Femmes* (1983)
* *Hallowed Ground* (1984)
* *The Blind Leading the Naked* (1986)
* *3* (1988)
* *Debacle: The First Decade* (kokoelma, 1990)
* *Why Do Birds Sing?* (1991)
* *Add It Up* (kokoelma, 1993)
* *New Times* (1994)
* *Rock!!!!!* (1995)
* *Viva Wisconsin* (live, 1999)
* *Freak Magnet* (2000)
* *Something's Wrong* (2001)
* *Violent Femmes (Deluxe Edition)* (2002)
* *Permanent Record: The Very Best of Violent Femmes* (kokoelma, 2005)

Aiheesta muualla
----------------

* Violent Femmes virallinen kotisivu (englanniksi)
* Victor DeLorenzon kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Guy Hoffmann kotisivu (englanniksi)
* Add it Upin haastattelu (englanniksi)
**Delfin** oli Venäjän keisarikunnan laivaston sukellusvene.

Valmistus
---------

I. G. Bubnovin ja M. N. Beklemishevin suunnittelema alus tilattiin 5. heinäkuuta 1901 torpedoveneenä Itämeren laivanrakennus ja konepajalta Pietarista, missä köli laskettiin 1902. Alus laskettiin vesille 1903 ja valmistui 1904.

Palvelus
--------

Alustavissa koeajoissa sukellusveneen sukellusnopeudeksi saatiin 12 minuuttia, koska painolastitankit oli väärin säädetty. Lopulliseksi sukellusajaksi saatiin viisi minuuttia pinnalta periskooppisyvyyteen.

Alus upposi 29. kesäkuuta 1904 onnettomuudessa Neva-jokeen, jolloin 21 aluksella ollutta sai surmansa ja 11 pelastui. Hylky nostettiin neljä päivää myöhemmin. Alus siirrettiin 1904 Tyynenmeren laivastoon, missä se otettiin palvelukseen helmikuussa 1905. Alus upposi uudelleen toukokuussa 1905 bensiinihöyryn räjähtäessä. Alus palautettiin Venäjän-Japanin sodan päätyttyä palvelukseen. Alus upposi kolmannen kerran syyskuussa 1915, jolloin koko miehistö sai surmansa.

Alus siirrettiin helmikuussa 1916 Pohjoiseen laivastoon, missä se poistettiin alusluettelosta elokuussa 1917. Alus upotettiin 5. syyskuuta 1917 Murmanskissa.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906-1921*. London: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Polmar, Norman & Noot, Jurrien: *Submarines of the Russian and Soviet navies, 1718-1990*. Annapolis: Naval Institute Press, 1991. ISBN 0-87021-570-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Polmar & Noot 1991 s. 226
**Delfoin Antinoos** on Antinoosta esittävä roomalaisaikainen veistos noin vuodelta 130–138 jaa. Se löydettiin Delfoin alueen arkeologisten kaivausten yhteydessä heinäkuussa 1894. Veistos on sijoitettu Delfoin arkeologiseen museoon.

Delfoin Antinoos, yksityiskohta kasvoista.
Antinoos oli keisari Hadrianuksen rakastettu. Delfoin Antinoos on yksi lukuisista tunnetuista Antinoosta esittävistä veistoksista, ja se oli pystytetty Delfoin pyhäkköalueelle Apollonin temppelin lähelle nuorukaisen kuoleman ja jumalaksi julistamisen jälkeen. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja sen korkeus on 1,84 metriä. Patsas on säilynyt lähes kokonaisena. Siitä puuttuvat vain kädet kyynärpäistä alaspäin. Antinoos on kuvattu jossain määrin Apollonia muistuttavana nuorukaisena, mikä yhdistää veistoksen juuri Delfoihin. Nuorukaisen vasemmassa kädessä on mahdollisesti ollut jokin Apolloniin liitetty esine, kuten jousi tai lyyra.

Lähteet
-------

1. ↑  Delphi Museum *Ancient Greece*. Viitattu 22.8.2016.
2. ↑  Homolle, Théophile: Découvertes de delphes.  *Gazette des beaux-arts : courrier européen de l'art et de la curiosité*, 1894, s. 448–449. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Scott, Michael: *Delphi: A History of the Center of the Ancient World*, s. 272. Princeton University Press, 2014. ISBN 1400851327. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  The Delphi Antinous.  *Anistoriton Journal*, 2012-2013, 13. vsk. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Delfoin Antinoos** Wikimedia Commonsissa
Yhdistyneiden kansakuntien lippu
Vuoden 1945 ehdotus Yhdistyneiden kansakuntien lipuksi
**Yhdistyneiden kansakuntien lippu** on YK:n vuoden 1947 yleiskokouksen hyväksymä lippu. Siinä on sinisessä kentässä maailmankartta kuvattuna oikea­keski­pituisessa taso­projektiossa Pohjoisnapa keski­pisteenä, ja kartta­kuvaa reunustavat oliivipuun oksat. Symbolit kertovat järjestön päätehtävästä, maailmanrauhan edistämisestä. Lipun vaaleansinistä pohjaväriä kutsutaan myös "YK:n siniseksi", ja tämä väri onkin muotoutunut valkoisen värin ohella rauhan väriksi.

Monet kehitysmaat ja järjestöt ovat ottaneet mallia Yhdistyneiden kansakuntien lipusta. YK:n alaisuudessa toimivien järjestöjen, mm. Unescon, Unicefin, WHO:n ja IAEA:n liput on johdettu suoraan YK:n lipusta. Valtiolipuista mm. Somalian tähtilippu, jossa on valkoinen tähti vaaleansinisellä pohjalla, on saanut vaikutteita YK:n lipusta.

Lähteet
-------

1. ↑  UN Flag and Emblem YK. Viitattu 18.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yhdistyneiden kansakuntien lippu** Wikimedia Commonsissa
**Delfinion** (m.kreik. Δελφίνιον, lat. *Delphinium*) oli antiikin aikainen kaupunki Boiotian ja Attikan rajaseudulla Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Oropóksen kunnan Kálamoksen kylän lähelle.

Delfinion sijaitsi Eteläisen Euboianlahden rannalla alueella, joka oli vuorotellen Boiotian (käytännössä Theban) ja Ateenan hallussa. Se oli Oropoksen satamakaupunki. Strabon, joka kutsui Delfinionia Oropoksen "pyhäksi satamaksi", kuvaa sen sijainneen 20 stadioninmittaa Oropoksesta itään sekä vastapäätä Euboiaa, johon etäisyys oli 60 stadioninmittaa. Kaupunki on ollut olemassa klassiselta kaudelta myöhäisantiikkiin saakka. Thukydideen mukaan ateenalaiset linnoittivat kaupungin peloponnesolaissodan lopulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, William: "Delphinium", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Delphinion *Pleiades*. Viitattu 7.9.2020.
3. 1 2  Delphinion (Attica) 2 Kamaraki - Δελφίνιον *ToposText*. Viitattu 7.9.2020.
4. ↑  Strabon: *Geografika* 9.2.6.
5. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 8.38–40.
Namibian lippu. Sen suhde on 2:3.
**Namibian lippu** on Namibian tasavallan virallinen lippu, joka on hyväksytty ja otettu käyttöön 21. maaliskuuta vuonna 1990, jolloin Namibia itsenäistyi Etelä-Afrikan tasavallasta. Värit ovat SWAPOlta.

Lipussa on väreinä sinistä, joka kuvaa Namibian puhdasta taivasta ja Atlantin valtamerta, punaista, joka kuvaa ihmisten tärkeitä voimavaroja, vihreää, joka symboloi kasvillisuutta ja maataloutta ja valkoista, joka kuvaa rauhaa ja yhtenäisyyttä. Vasemmassa yläkulmassa on keltainen aurinko, joka symboloi elämää ja energiaa.

Entiset liput
-------------

* Saksan  Lounais-Afrikan lippu 24. huhtikuuta 1884 – 9. heinäkuuta 1915.Saksan  Lounais-Afrikan lippu   
24. huhtikuuta 1884 –  
 9. heinäkuuta 1915.
* Suunniteltu  Saksan Lounais-Afrikan lippu (Ei koskaan käytetty).Suunniteltu  Saksan Lounais-Afrikan lippu (Ei koskaan käytetty).
* Etelä-Afrikan tasavallan lippu 9. heinäkuuta 1915 – 28. kesäkuuta 1919.Etelä-Afrikan tasavallan lippu   
9. heinäkuuta 1915 –  
 28. kesäkuuta 1919.
* Etelä-Afrikan tasavallan lippu 28. kesäkuuta 1919 – 31. maaliskuuta 1928.Etelä-Afrikan tasavallan lippu   
28. kesäkuuta 1919 –  
 31. maaliskuuta 1928.
* Etelä-Afrikan tasavallan lippu 31. maaliskuuta 1928 – 21. marraskuuta 1990.Etelä-Afrikan tasavallan lippu   
31. maaliskuuta 1928 –  
 21. marraskuuta 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  Kimmo Kiljunen: Maailman maat – Liput ja historia, s. 346
BAe Jetstream 31
**BAe Jetstream 31** on British Aerospacen valmistama 19-paikkainen, kahdella potkuriturbiinimoottorilla varustettu liikennelentokone, joka oli eri versioina tuotannossa vuosina 1980–1993. Kaikkien versioiden yhteenlaskettu valmistusmäärä on 458 kappaletta.

Historia
--------

Jetstream 31 perustuu brittiläisen Handley-Page-yhtiön 1960-luvun alkupuolella suunnittelemaan HP.137-konetyyppiin. Handley-Pagen taloudellisten vaikeuksien vuoksi konetyypin tuotanto siirtyi myöhemmin *Jetstream Aircraft* -nimiselle yhtiölle, jonka taustalla oli Scottish Aviation. Vuonna 1977 Scottish Aviationista tuli osa kansallista British Aerospace -yhtiötä (nykyisin BAE Systems). Jetstream 31 -koneet valmistettiin Prestwickissä.

Koneesta kehitettiin myös suurennettu malli Jetstream 41, mutta sen kaupallinen menestys jäi melko vaatimattomaksi.

Tekniset tiedot
---------------

Kone on paineistettu ja enintään 19-matkustajapaikkainen. Sitä tuotettiin vuosien saatossa useina eri versioina, kuten HP.137, Jetstream 1, Jetstream 2, Jetstream 200, Jetstream 31 ja Jetstream 32. Eri versioissa käytettiin useita eri moottorivaihtoehtoja, joista yleisimmät olivat Garrett TPE331-10 (Jetstream 31) ja Garrett TPE331-12 (Jetstream 32).

Käyttö
------

Kone oli suunnattu kevyeen reittiliikenteeseen (*regional airlines*) ennen kaikkea Yhdysvaltojen markkinoille, jonne valtaosa koneista myytiin.

Suomessa Air Botnia operoi 1990-luvulla enimmillään viiden Jetstream-koneen laivastoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Scottish Aviation BAE Systems. Viitattu 15.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **BAe Jetstream 31** Wikimedia Commonsissa
Hyperjättiläinen VY Canis Majoriksen ja Auringon/Maan radan kokovertailu
**Hyperjättiläinen** on hyvin kirkas tähti, joka on jopa 100 kertaa Aurinkoa massiivisempi. Hyperjättiläisten absoluuttinen kirkkaus on välillä −7,0 … −11,0, eli ne ovat ylijättiläisiä kirkkaampia ja kuuluvat luminositeettiluokkaan 0 (joskus merkitään myös Ia\*). Vastaava luokka ylijättiläiselle on I.

Hyperjättiläisten lämpötilat ovat 3 500–35 000 K. Niiden arvioidaan elävän noin 2 miljoonaa vuotta ennen kuin niiden polttoaine loppuu ja ne tuhoutuvat hypernovaräjähdyksessä, jolloin niiden sisin osa romahtaa ehkä mustaksi aukoksi. Tunnettuja hyperjättiläisiä ovat Eeta Carinae, Pistoolitähti ja S Doradus.

Hyperjättiläiset ovat useimmin punaisia tai sinisiä. Keltaisissa hyperjättiläisissä on epävakaisuuksia, joiden takia tämä tähtityyppi on herkkä tuhoutumaan. Klassinen esimerkki keltaisesta hyperjättiläisestä on Rho Cassiopeiae.

Katso myös
----------

**Tähdet** 

 

Nimeäminen · Luokittelu  
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi  

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta  

Luettelot tähdistä

Synty ja kehitys 

Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja  
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara  
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu  
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova  
Supernova · Hypernova

Luminositeettiluokitus 

Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)  
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)  
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)  
Hyperjättiläinen

Spektriluokitus 

O · B · A · F · G · K · M  
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti

Jäänteet 

Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta  
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko

Nukleosynteesi 

Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus  
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova

Yleiset ominaisuudet 

Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti

Aiheeseen liittyvää 

Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta  
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö  
Auringon ominaisuudet

 n • k • m 

* Kirkas sininen muuttuja
**Alexander Moritz (Mauritz) Karl Hornborg** (21. syyskuuta 1813 Uusikirkko – 22. kesäkuuta 1856 Porvoo) oli suomalainen opettaja, runoilija ja sanomalehtimies. joka käytti nimimerkkejä *-z-*, *zg* ja *-z-g*.

Hornborgin vanhemmat olivat Uudenkirkon kirkkoherra Anders Bogislaus Hornborg ja Brita Sofia Nordberg. Hän kävi Pietarissa saksalaista St. Petrin koulua ja Viipurin lukiota päästen ylioppilaaksi 1832. Hornborg valmistui filosofian kandidaatiksi 1838 ja maisteriksi 1840. Hän toimi Haminan piirikoulun vt. opettajana 1839, Haminan kadettikoulun vt. venäjänopettajana 1839–1840 ja Loviisan triviaalikoulussa venäjänopettajana vuodesta 1840. Hornborg jatkoi samassa virassa koulun siirryttyä Porvooseen yläalkeiskouluksi 1841. Hänestä tuli koulun konrehtori 1845.

Moritz Hornborg oli naimisissa vuodesta 1839 Vendla Johanna Laguksen kanssa. Heidän poikansa oli senaattori ja valtioneuvos Anders Mauritz Hornborg.

Lähteet
-------

* Moritz Hornborg SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Moritz Hornborg. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 29.1.2010.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**BAC Jet Provost**, alkujaan **Hunting Percival Jet Provost** on brittiläinen suihkumoottorinen sotilaskoulukone. Sen P.84 (XD674) prototyyppi lensi ensilentonsa 24. kesäkuuta 1954. Konetta valmistettiin 734 kappaletta ja se oli muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien käytössä, joka käytti mallia vuoteen 1993 asti.

Hunting Percival Aircraft Ltd kehitti Jet Provostin yksityishankkeenaan toimitiloissaan Lutonin lentokentällä. Koneen lähtökohtana oli yhtiön aiempi mäntämoottorinen Percival P.56 Provost–koulukone, josta käytettiin muun muassa siipirakenne yhdistettynä Armstrong Siddeley Viper–suihkumoottorilla varustettuun uuteen runkoon.

Konetta kehitettiin yhteistyössä RAF:n kanssa. 10 esituotantokonetta lensivät helmikuussa 1955 ja kolmen kuukauden kuluttua kolme niistä siirrettiin ilmavoimien lentokoulun käyttöön arvioitaviksi. Jet Provost omasi kuitenkin varsin kevyen asekapasiteetin, siksi siitä kehitettiinkin rynnäkköhävittäjä BAC Strikemaster.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hunting Percival Jet Provost BAE Systems. Viitattu 14.9.2021. (englanniksi)
2. ↑   Viitattu 17.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **BAC Jet Provost**.
* Jet Provost
Ha-han kaaviokuva
Kahdesta suunnasta toimiva ha-ha Englannissa.
**Ha-ha** on upotettu aita, joita hyödynnetään puutarhasuunnittelussa. Ha-ha muodostuu ojamaisesta kaivannosta, jonka yksi sivu on luiska, ja vastakkainen sivu muodostuu kiviseinämästä. Seinämän puolelta katsottaessa aitaa tai kuoppaa ei huomaa. Ha-han ansiosta maaseudulla karja ja lampaat on voitu pitää "aitauksessa" ilman maisemaa häiritsevää aitaa. Samoin ha-ha estää eläimiä tulemasta puutarhaan.

Ha-han keksijä on Charles Bridgeman. Horace Walpolen mukaan nimitys "ha-ha" perustuu kommentteihin rakennelmasta: "Tavalliset ihmiset kutsuivat niitä Ha! Ha!:ksi, ilmaistessaan hämmästyksensä löytäessään yllättävän rakennelman." Toinen teoria väittää, että ha-han nimi johtuu niiden ihmisten naurusta, jotka näkevät rakennelmasta tietämättömän henkilön tipahtavan yllättäen ha-haan.

Ha-ha on ilmeisesti alun perin ranskalainen keksintö, ja sen nimi on ollut *ah, ah*. Se mainitaan Antoine-Joseph Dezallier d'Argenvillen vuonna 1709 julkaistussa teoksessa *La théorie et la pratique du jardinage*, jossa sitä kuvaillaan "kuivaksi kuopaksi".

Lähteet
-------

* Curl, James Stevens: Dictionary of architecture. Oxford University Press 1999. ISBN 0-19-210006-8

### Viitteet

1. 1 2  Curl 1999, s. 298
Moritz ja Manfred von Richthofen.
**Moritz** oli ensimmäisen maailmansodan hävittäjä-ässä Manfred von Richthofenin tanskandoggi.

Manfred von Richthofen eli "Punainen Paroni" oli ensimmäisen maailmansodan aikana tunnetuksi tullut saksalainen hävittäjä-ässä. Asemasodan aikana lentäjien taisteluita taivaalla romantisoitiin ja von Richthofen sai runsaasti tilaa lehdistössä, jossa tarinoita käytettiin kohottamaan sotilaiden ja kotirintaman taistelutahtoa.

Moritz oli von Richthofenin koira. Richthofen omisti koiran jo päätyessään lentäjäksi vuonna 1915. Richthofen mainitsi Moritzin olleen rodultaan puhdasverinen tanskandoggi. Koira oli von Richthofenin läheinen ystävä. Uransa alkupuolella hänen sanotaan jopa ottaneen koiran mukaansa lennoilleen. Muutaman lentokerran jälkeen koira alkoi kuitenkin pelätä lentämistä ja kieltäytyi nousemasta enää koneeseen. Sen sijaan se saattoi omistajansa koneelle ja jäi katselemaan lähtöä kiitoradalle. Sitten se odotti Richthofenin paluuta läheisen huoltorakennusken kupeessa nukkuen. Punaisen Paronin paluun kuullessaan se lähti odottamaan isäntäänsä radan varteen. Aikana jolloin tutkia ei vielä ollut, radan henkilökunta tottui luottamaan Moritzin kykyyn havaita paronin ja tämän laivueen paluu kauan ennen, kuin ihmiset havaitsivat koneet taivaanrannassa. Lentojen lähdön ja paluun ohella Moritz oli omistajansa mukana monissa tilaisuuksissa ja se nukkui von Richthofenin kanssa samassa pedissä.

Sommen taistelun aikana 21. huhtikuuta 1918 von Richthofen oli lähdössä jälleen lennolle. Haukotellen hän mainitsi esimiehelleen nukkuneensa huonosti, koska Moritz oli käyttäytynyt yöllä epätavallisen hermostuneesti ja piti häntä valveilla. Vitsaillen hän sanoi "minulle pitää antaa isompi vuode, jos minun halutaan voittavan tämä sota". Lennolla Punaisen Paronin kone sai ensin osumia maasta ja sitten vielä kanadalaisen hävittäjä-ässä A. Roy Brownin koneesta. Kuolettavasti haavoittunut paroni laskeutui, mutta kuoli vammoihinsa koneessaan. Joskus on pohdittu, vaikuttiko edellisen yön väsymys paronin alasammuntaan tai yrittikö Moritz "varoittaa" isäntäänsä käyttäytymisellään.

Charles M. Schulzin klassikkosarjakuvan *Tenavat* päähenkilöllä Jaska Jokusella on koira Ressu. Toisin kuin Moritz, Ressu on beagle, ja kuvittelee olevansa ensimmäisen maailmansodan lentäjäsankari, joka taistelee Punaista paronia vastaan. Ressun alter egoa on pidetty viittauksena Moritzin tarinaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Petri Pietiläinen: "9. Sotien ja talouskasvun pitkä vuosisata", *Koirien maailmanhistoria*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2015. ISBN 978-952-222-617-4.
2. ↑  Dogs in WW1 : Man’s Best Friend During the War *National WW1 Museum and Memorial*. Viitattu 17.3.2021. (englanniksi)
MiekkailuMiekkailu
**Vuoden 1904 kesäolympialaisten miekkailu** järjestettiin 8. – 10. syyskuuta 1904. Tämä oli kolmas kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 11 osanottajaa kolmesta eri maasta. Tapahtumia oli viisi, joista kaikki olivat ainoastaan miehille.

Mitalistit
----------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| Floretti |  KuubaRamón Fonst |  KuubaAlbertson Van Zo Post\* |  KuubaCharles Tatham\*\* |
| Floretin joukkuekilpailu | Sekajoukkueen lippu Sekajoukkue\*\*\*Kuuba Ramón FonstKuuba Albertson Van Zo Post\*Kuuba Manuel Díaz |  YhdysvallatCharles Tatham\*\*Charles TownsendArthur Fox | *Ei pronssimitalistia* |
| Kalpa |  KuubaRamón Fonst |  KuubaCharles Tatham\*\* |  KuubaAlbertson Van Zo Post\* |
| Säilä |  KuubaManuel Díaz |  YhdysvallatWilliam Grebe |  KuubaAlbertson Van Zo Post\* |
| Single sticks |  KuubaAlbertson Van Zo Post\* |  YhdysvallatWilliam O'Connor |  YhdysvallatWilliam Grebe |

\* KOK:n tietokanta näyttää Albertson Van Zo Postin olevan kuubalainen, vaikka hän oli yhdysvaltalainen.  

\*\* KOK:n tietokanta näyttää Charles Tathamin olevan kuubalainen yksilökilpailuissa ja yhdysvaltalainen joukkuekilpailuissa.  

\*\*\* KOK:n tietokanta näyttää tämän joukkueen olevan sekajoukkue.

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Kuuba | 4 | 2 | 3 | 9 |
| 2. |  Yhdysvallat | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 3. | Sekajoukkueen lippu Sekajoukkue | 1 | 0 | 0 | 1 |

Lähteet
-------

* Spalding's Athletic Almanac for 1905, sivu 83 (englanniksi)
* Kansainvälisen olympiakomitean tietokanta (englanniksi)

MiekkailuMiekkailu olympialaisissa
1896 |
1900 |
1904 |
1908 |
1912 |
1920 |
1924 |
1928 |
1932 |
1936 |
1948 |
1952 |
1956 |
1960 |
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1996 |
2000 |
2004 |
2008 |
2012 |
2016 |
2020

Kesäolympialaisten 1904 lajit ja kilpailutapahtumat
Golf | Haavipallo | Jalkapallo | Jousiammunta | Koripallo (*Näytöslaji*) | Köydenveto | Miekkailu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Pyöräily | Roque | Soutu | Tennis | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**Miehuusvuodet** (*Carnal Knowledge*) on Mike Nicholsin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1971. Kahden eriluonteisen miehen naissuhteita 1940-luvulta 1960-luvulle seuraavan tarinan on käsikirjoittanut Jules Feiffer ja sen pääosia näyttelevät Jack Nicholson, Art Garfunkel, Candice Bergen ja Ann-Margret.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Jack Nicholson  | … |  Jonathan Fuerst
  |
|  Arthur Garfunkel  | … |  Sandy
  |
|  Candice Bergen  | … |  Susan
  |
|  Ann-Margret  | … |  Bobbie
  |
|  Rita Moreno  | … |  Louise
  |
|  Carol Kane  | … |  Jennifer
  |
|  Cynthia O’Neal  | … |  Cindy  |

Vastaanotto ja jälkimaine
-------------------------

Elokuvan suomenkielinen nimi viittaa Mike Nicholsin aiempaan menestyselokuvaan *Miehuuskoe*. Elokuvan alkuperäisnimen käsite *carnal knowledge* (sananmukaisesti "lihallinen tieto") on vanhassa uskonnollisessa ja lainopillisessa kielessä käytetty kiertoilmaus sukupuoliyhteydestä. Vapaita esiaviollisia seksisuhteita käsittelevä elokuva aiheutti ensi-iltakierroksellaan kohuja ympäri Yhdysvaltojen maaseutukaupunkeja. Georgian osavaltion Albanyssä poliisi takavarikoi esityskopion epäsiveellisenä, mutta ratkaisu kumottiin korkeammissa oikeusasteissa myöhemmin. 

Jotkut aikalaiskriitikot arvostelivat elokuvaa pessimistisistä ja naisvihamielisistä asenteista rakkausasioita kohtaan, kun taas toiset kriitikot kiittivät amerikkalaisen miesšovinismin realistista kuvausta. Muun muassa *Chicago Sun-Times* ja *The New York Times* listasivat *Miehuusvuodet* vuoden 1971 kymmenen parhaan elokuvan joukkoon. Roger Ebert piti sitä Mike Nicholsin selvästi parhaana elokuvana siihen asti.

Ann-Margret sai roolistaan Golden Globe -palkinnon ja oli Oscar-ehdokkaana. Elokuva tuotti Golden Globe -ehdokkuudet myös miespääosan esittäjille Jack Nicholsonille ja Art Garfunkelille.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Miehuusvuodet* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Carnal Knowledge, American Film Institute. Viitattu 31.8.2016.
2. ↑  Carnal Knowledge, rogerebert.com. Viitattu 31.8.2016.
3. ↑  Awards (Arkistoitu – Internet Archive), Miehuusvuodet, Internet Movie Database. Viitattu 31.8.2016.
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 13.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* *Miehuusvuodet* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Miehuusvuodet* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Carnal Knowledge & en:Carnal knowledge
Taiteilijan näkemys keisari Itokusta
**Itoku** (jap. 懿徳天皇, *Itoku-tennō*) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin neljäs keisari. Hänen sanotaan toimineen keisarina vuosina 510 eaa.–477 eaa. Häntä edelsi hänen isänsä Annei, myyttinen kolmas keisari, ja seurasi poikansa Kōshō.

Ainakin yhdeksän ensimmäisen perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaisen keisarin olemassaoloa pidetään kyseenalaisena. Ensimmäinen, todellisuudessakin mahdollisesti hallinnut keisari saattoi olla Sujin 200–300-luvuilla. Keisarillinen viraston mukaan Itokun hauta sijaitsee Naran prefektuurin Kashiharassa. Tämä šintolainen muistopyhäkkö on nimeltään *Unebiyama no minami no manago no tani no e no misasagi* (jap. 畝傍山南纖沙溪上陵).

Lähteet
-------

1. ↑  Genealogy of the Emperors of Japan Imperial Household Agency. Viitattu 15.7.2018.
2. ↑  Yoshida, Reiji: Life in the cloudy Imperial fishbowl The Japan Times. Viitattu 15.7.2018.
3. ↑  懿徳天皇 畝傍山南纖沙溪上陵 Imperial Household Agency. Viitattu 15.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Itoku** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Annei** | **Japanin legendaarinen keisari**(510 eaa.–477 eaa.) | Seuraaja:**Kōshō** |
**Alfred Radcliffe-Brown** (17. tammikuuta 1881 – 24. lokakuuta 1955) oli brittiläinen sosiaaliantropologi. Hän kehitti systemaattisen järjestelmän, jolla kuvasi esiteollisen ajan yhteisöjen sosiaalisia suhteita. Hän oli enemmän teoreetikko kuin havaintojen käsittelijä, ja pyrki saamaan antropologian osaksi luonnontieteitä ja soveltamaan luonnontieteellisiä menetelmiä.

Radcliffe-Brown teki joitakin kenttätutkimuksia Andamaanien saarilla 1906–1908 ja Australiassa aboriginaalien parissa 1910–1912. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän pysyi eteläisellä pallonpuoliskolla ja toimi Tongan opetustoimen johtajana ja opetti sydneyläisessä oppikoulussa. Vuonna 1921 Radcliffe-Brownista tuli professori Kapkaupungin yliopistoon, ja seuraavana vuonna hän julkaisi teoksen *The Andaman Islanders*. Vuonna 1926 hän siirtyi Sydneyhyn ja laman uhatessa vuonna 1931 Chicagoon. Vuonna 1937 hän sai uuden viran Oxfordin yliopistosta, josta jäi eläkkeelle vuonna 1946.

Lähteet
-------

1. ↑  A.R. Radcliffe-Brown *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 21.10.2018.
2. 1 2  Ian Hogbin: Radcliffe-Brown, Alfred Reginald (1881–1955) *Australian Dictionary of Biography*.  1988. Viitattu 21.10.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Lorne Munroe
**Lorne Munroe** (24. marraskuuta 1924 Winnipeg – 4. toukokuuta 2020) oli kanadalainen sellisti.

Munroe aloitti musiikkiharrastuksen 3-vuotiaana ja sai voiton Manitoba (Winnipeg) Music Competition Festivalilla 10-vuotiaana. Kilpailun tuomaroinut Arthur Benjaminin sponsoroimana hän pääsi opiskelemaan Royal College of Musiciin (Lontoo) vuosiksi 1937–1939 Ivor Jamesin johdolla. Vuonna 1939 Munroe piti Arthur Benjaminin kanssa yhteisresitaalin Young Men’s Musical Clubille Winnipegissä. Ohjelmassa oli Benjaminin Munroelle säveltämä sonatiini. Munroe viimeisteli opintonsa vuosina 1939–1947 Curtis Institute of Musicissa (Philadelphia) Felix Salmondin, Orlando Colen ja (sekä ennen toisessa maailmansodassa palvelemista että sen jälkeen) Gregor Piatigorskyn johdolla.

Munroe sai ainoan vuonna 1949 myönnetyn Naumburg-palkinnon. Tämän myötä hän pääsi pitämään resitaalin The Town Halliin 16. marraskuuta. Ohjelmistossa oli musiikkia Joseph Haydnilta, Carl Maria von Weberiltä, Antonín Dvořákilta ja Gabriel Faurélta. Munroe toimi Clevelandin orkesterin jäsenenä vuosina 1949–1950 ja Minneapolisin sinfoniaorkesterin ensisellistinä 1950–1951 ennen liittymistä Philadelphian orkesteriin ensisellistiksi vuonna 1951. Philadelphian orkesterissa toimiessaan hän johti orkesterin jäsenistä muodostettua 15-henkistä Amerita-jousiorkesteria, joka esiintyi Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Leonard Bernsteinin kutsumana Munroe liittyi vuonna 1964 New Yorkin filharmonikkoihin ensisellistinä. Siellä hän toimi vuoteen 1991. Tänä aikana hän esiintyi usein orkesterin solistina Camille Saint-Saënsin, Edward Elgarin, Antonín Dvořákin, Dmitri Kabalevskin, Benjamin Brittenin ja muiden konserttojen esityksissä.

Munroe opetti Templen yliopistossa, Philadelphian musiikkiakatemiassa, Manhattan School of Musicissa ja vuoden 1964 jälkeen Juilliard Schoolissa. Hän esiintyi uransa aikana resitalistina ja konserttosolistina Torontossa, Ottawassa, Winnipegissä, Vancouverissa sekä suurissa Euroopan, Israelin ja Japanin kaupungeissa. Munroen sisarukset Sheila ja Gilbert Munroe ovat pianisteja.

Lähteet
-------

1. ↑  Lorne Munroe - former principal cellist of Philadelphia and New York Philharmonic - has died  5.6.2020. The Strad. Viitattu 5.5.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Lorne Munroe The Canadian Encyclopedia


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Heittäjä tasapainottelee tukkia paikoillaan ennen heittoa.
**Tukinheitto** on perinteinen skotlantilainen urheilulaji, jossa heitetään suurta tukkia (*caber*) ja annetaan heitosta pisteitä tukin loppuasennon mukaan.

Tukin heittäminen
-----------------

Kilpailija aloittaa nostamalla tukin pystyyn kämmentensä päälle. Tämän jälkeen hän yrittää pitää tukin hetken tasapainossa samalla valmistautuen juoksemaan eteenpäin. Sopivan matkan juostuaan kilpailija heittää tukin ilmaan. Heitto yritetään tehdä niin, että aluksi ilmassa ollut tukin pää osuu ensimmäisenä maahan, niin että aluksi käsissä ollut pää tekee 180 asteen pyörähdyksen.

Perinteisillä säännöillä tarkoituksena ei ole heittää tukkia mahdollisimman kauas, vaan tehdä tyylipuhdas heitto niin, että maahan putoamisen jälkeen tukki kaatuu suoraan heittäjästä poispäin. Mahdollisia lopputuloksia on kolme:

1) Heitto onnistuu täydellisesti, kun heittäjä ja tukin molemmat päät ovat samalla kuvitellulla viivalla.
2) Jos näin ei käy, heitto arvostellaan vertaamalla sitä tähän kuviteltuun viivaan: mitä pienempi kulma, sitä parempi. Tukin asennon voi näin ajatella kuten kellon viisarin; täydellinen olisi kello 12.00, ja esimerkiksi 11.00 asentoon heitetty tukki olisi paremmin onnistunut kuin 10.30 asentoon jäänyt.
3) Tukki osuu maahan mutta kaatuukin takaisin heittäjää kohti eikä hänestä poispäin. Heitto arvostellaan tukin suurimmalla saavutetulla kulmalla maahan nähden; 85 asteen kulmassa käynyt tukki on näin paremmin heitetty kuin 75 asteesta takaisin kaatunut.
Joskus heittoja saatetaan kuitenkin pisteyttää heiton pituudella, mutta tämä ei ole alkuperäisen kilpailun hengen mukaista.

Heitetty tukki on juuri osumassa maahan ja katsojat jännittävät mihin suuntaan se kaatuu.

Tukki
-----

Perinteinen tukki on 5-6 metriä pitkä ja painaa 35-60 kg. Tukin koon vuoksi sen tasapainottelemiseen ja etenkin heittämiseen tarvitaan paljon voimaa. Joissakin vähemmän harjaantuneiden kilpailuissa käytetään lyhyempää ja kevyempää tukkia. Ei ole harvinaista että tukki joskus hajoaa kesken kilpailun.

Kilpailun alkuperä
------------------

Kilpailu sai alkuunsa Skotlannissa satoja vuosia sitten, ja on perinne usein järjestettävissä Ylämaan kisoissa. Sen historia ei ole enää selvässä muistissa, mutta nykyisessä muodossaan se on ollut ainakin 1600-luvulla. Monet uskovat, että tukkeja heitettiin alun perin sodankäynnissä tai siltojen teossa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tukinheitto**.
Kilpailulaji esiintyi 80-luvun tietokonepelissä *World Games*. Peli perustui Kansainvälinen olympiakomitean tunnustamiin World Games -kilpailuihin, joissa ei kuitenkaan joka kerta nähdä tukinheittokisaa.
**Kuban Airlines** (IATA: **GW**, ICAO: **KIL**) oli venäläinen lentoyhtiö, joka operoi lähinnä Venäjän sisäistä liikennettä Krasnodarista käsin. Ulkomaanlentoja yhtiöllä oli mm. Frankfurtiin.

Yhtiö lopetti toimintansa talousvaikeuksien vuoksi 11. joulukuuta 2012.

Historia
--------

Yhtiö perustettiin ja se aloitti toimintansa vuonna 1932 osana Aeroflotia, ja se yksityistettiin vuonna 1992. Sen omistus jakaantui valtion (51%) ja työntekijöiden (49%) kesken.

Reittikohteet
-------------

Kuban Airlines lensi säännöllisesti seuraaviin kohteisiin (tammikuu 2005):

* Kotimaan kohteet: Anapa, Kaliningrad, Kazan, Krasnodar, Moskova, Nižnevartovsk, Pietari, Surgut ja Ufa.
* Ulkomaan kohteet: Frankfurt am Main, Jerevan ja Taškent.

Laivasto
--------

Kuban Airlinesin Boeing 737-300
Elokuussa 2006:

* Antonov An-24 1 kpl
* Jakovlev Jak-42 11 kpl

Lähteet
-------

1. ↑  Montag-Girmes, Polina: Russia’s Kuban Airlines to cease operations  10.12.2012. Air Transport World. Viitattu 21.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuban Airlines
Amerikkalaisvalmisteista Bell P-39 Airacobraa tuotiin suurin määrin (yli 4 000 kpl) neuvostoilmavoimien käyttöön, jossa se toimi hävittäjätoiminnan ohella maataistelukoneenakin.
**Kubanin portaat** on eräs hävittäjälentäjien käyttämä ilmataistelutaktiikka. Sen kehitti venäläinen hävittäjälentäjä Aleksandr Pokryškin. Hän muotoili sen Kubanin luona käytyjen ratkaisutaistelujen aikana natsi-Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon. Siinä on piirteitä suomalaisten varsinkin jatkosodan alussa omaksumasta heiluritaktiikasta sekä Thach weavesta. Kubanin portaita käytettiin sovelletusti jopa vielä Korean sodassa.

Kubanin portaat perustuu nopeaan hyökkäykseen ja pikaiseen irtautumiseen ilmataistelusta. Siinä pyritään hyödyntämään suuremman lentokorkeuden ja korkeamman lentonopeuden tuomia etuja vastustajaan nähden. Avainsanat tässä tekniikassa ovat: "korkeus-nopeus-liike-tulitus" (ven. *vysota-skorost-manjovr-ogon*). Ratkaisevaa oli, että rintamalle taistelukäyttöön saatiin riittävän suorituskykyisiä lentokoneita, joista ratkaisevia olivat MiG-3 eräänä ensimmäisistä neuvostovalmisteisista ja englantilaiset sekä amerikkalaiset Lend-Lease -aseapuna toimitetut taistelukoneet.

Lähteet
-------

* George Mellinger & John Stanaway: *Bell P-39 ässät*. Osprey/Koala-Kustannus, 2002.
* 

### Viitteet

1. ↑  Mellinger & Stanaway, 2002: s. 62
2. ↑  Mellinger & Stanaway, 2002: s. 60-63.
3. ↑   Viitattu 1.12.2019.
**Parempia aikoja odotellessa** (*I väntan på bättre tider*) on Yleisradion ruotsinkielisen toimituksen vuosina 1979–1990 tuottama 9-osainen televisiosarja. Se kertoo Suomen lähihistoriasta kullekin ajankohdalle tyypillisten musiikkiesitysten myötäilemänä. Alun perin sarjaan tehtiin kuusi jaksoa, jotka ulottuivat 1920-luvulta 1970-luvulle. Ne esitettiin ensi kertaa syksyllä 1979 ja uusittiin syksyllä 1981. Myöhemmin tehtiin kolme lisäjaksoa, jotka kattoivat 1980-luvun, ja niiden valmistuttua koko sarja lähetettiin jälleen uusintana syksyllä 1990. Sarja uusittiin myös keväällä 2000. Ohjelma palkittiin vuoden 1990 parhaan puheviihdeohjelman Venlalla ja vuonna 2000 parhaan viihdeohjelman Venlalla (sarjan ensiesityksen aikaan Venla-palkintoja ei vielä ollut).

Sarjan luoja ja käsikirjoittaja oli Cay Idström, juontajina toimivat Lasse Pöysti, Birgitta Ulfsson ja Tom Pöysti, ja muita keskeisiä tekijöitä olivat muun muassa Leif Salmén, Knud Möller ja Erkki Vihtonen sekä tuottaja Leena Vihtonen. Musiikin suunnittelijana ja kapellimestarina toimi Antti Hyvärinen, ja esityksissä olivat eri jaksoissa mukana muun muassa Mikko Alatalo, Ami Aspelund, Georg Dolivo, Greger, Heidi Herala, Maria Kalaniemi, Nicke Lignell, Kai Lind, Ragni Malmstén, Pirkko Mannola, Martti Metsäketo, Annika Miiros, Irina Milan, Håkan Pörtfors, Martina Roos, Marion Rung, Arja Saijonmaa, Håkan Streng ja Leif Wager.

*Helsingin Sanomien* tv-kriitikko Jukka Kajava kehui sarjaa vuolaasti sekä tuoreeltaan että uusintaesitysten aikoihin. Hänen mielestään Ylen ruotsinkielinen toimitus onnistui miltei mahdottomassa keksittyään yhdistää vuosikymmenten viihdemusiikin ja todellisuuden samaan ohjelmakonseptiin.

Ylen tallennepalvelu julkaisi sarjan 1990-luvun taitteessa VHS-kasetteina ja vuonna 1999 DVD-levyinä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kajava, Jukka: Malliesimerkki hyvästä viihteestä.  *Helsingin Sanomat*, 13.11.1979, s. 39. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Kajava, Jukka: Parempia aikoja odotellessa. FST uusii menestyssarjansa uusien jaksojen kera.  *Helsingin Sanomat*, 18.1.2000. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 26.10.2022.
3. ↑  Aikaisemmat voittajat *Yle (Internet Archive)*. Viitattu 26.10.2022.
4. 1 2  Jaksojen tietoja Finna-tietokannassa.
5. ↑  Kajava, Jukka: Parempia aikoja odotellessa kertaa viihteen vuosikymmenet asiantuntevin esiintymisvoimin.  *Helsingin Sanomat*, 11.9.1990. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 26.10.2022.
6. ↑  Kajava, Jukka: Pöystit juontavat bodaten ja mehulinkojen keskellä 80-luvun runsaudensarvea.  *Helsingin Sanomat*, 23.10.1990, s. 51. Näköislehti (maksullinen).
7. ↑  Ensimmäinen Yle tallennemyynnin kasetti *Yle Vintti, Muistikuvaputki*. Viitattu 26.10.2022.
**Haqqani-verkosto** on paštujen sotilaallinen verkosto joka toimii Afganistanin itäosassa ja Pakistanin luoteisosassa. Se on saanut nimensä perustajansa, Jalaluddin Haqqanin mukaan.
Verkosto aloitti toimintansa Afganistanin sodan (1978–1992) aikana, ja vastusti Yhdysvaltoja ja Afganistanin hallitusta 2001-2021.

Afganistanin sodassa Haqqani johti laajaa mujahidin-taistelijoiden verkostoa, jota yhdistivät heimositeet ja ideologia. Sen ydinaluetta olivat Khostin, Paktian ja Paktikan maakunnat. Yhdysvallat tuki avokätisesti näitä Neuvostoliiton miehitystä vastaan taistelevia joukkoja. Haqqani sai tukea myös Pakistanista. Hän haki tukea myös muualta muslimiyhteisöstä, lähetti edustajia Persianlahden arabivaltioihin hankkimaan rahoitusta ja kutsui maahan ulkomaalaisia sotilaita. Näinä vuosina Haqqani loi suhteet ulkomaalaisiin sotatoimien rahoittajiin ja johtajiin, joiden joukossa oli myös Osama bin Laden.

Vuonna 1995 Haqqani vannoi uskollisuutta Talibanille. Verkostosta tuli osa talibanihallintoa, ja se osallistui Kabulin valtaukseen 1996. Jalaluddin Haqqani toimi talibanihallituksen heimoasiain ministerinä 1996–2001.

Talibanin ollessa poissa vallasta Haqqani-verkoston arveltiin toimivan lähinnä Pakistanista käsin, ja pitävän päämajaansa Miranshahissa Pakistanin pohjoisilla heimoalueilla. Vuonna 2017 verkostossa arveltiin olevan 3 000–10 000 jäsentä.

Talibanin vallatessa Afganistanin elokuussa 2021, Haqqani-verkoston edustajat olivat tärkeissä asemissa neuvotteluissa etenkin turvallisuusasioiden järjestämisestä. Vallassa on nyt uusi sukupolvi Haqqaneita: Sirajuddin, Anas ja Khalil Haqqani.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Haqqani Network *Encyclopedia Britannica*.  22.8.2021. Viitattu 24.8.2021.
2. 1 2  Madeeha Anwar: What Is the Haqqani Network? *Voice of America*.  2017. Viitattu 24.8.2021.
3. ↑  Pekka Hakala: Verisistä terrori­teoistaan tunnettu ryhmä hallitsee nyt Kabulin katuja – tällainen on pahamaineinen Haqqanin verkosto *Helsingin Sanomat*.  23.8.2021. Viitattu 24.8.2021.
**Cynic** on vuosina 1987–1994 ja uudelleen vuodesta 2006 eteenpäin toiminut yhdysvaltalainen death metal -yhtye. Cynicin muodostivat Paul Masvidal (kitara ja laulu), Jason Gobel (kitara), Sean Malone (basso) ja Sean Reinert (rummut). Yhtyeen ensimmäistä studioalbumia *Focus* vuodelta 1993 pidetään deathmetal-genren klassikkona. Kyseisellä albumilla Cynic yhdistelee heavy metallia, jazzia, death metal -laulua, puhdasta laulua ja elektronisia efektejä tavalla, joka tuottaa hyvin omaperäisen äänimaailman. Levyllä on kuultavissa vaikutteita myös progressiivisesta rockista, mikä ilmenee moniosaisten kappalerakenteiden ja tahtilajin vaihdosten muodossa.

*Focus*-albumin julkaisun jälkeen Cynic keikkaili USA:ssa ja Euroopassa Cannibal Corpsen ja Pestilencen kanssa. Kiertueen jälkeen Cynic alkoi valmistella toista albumia, mutta yhtyeen jäsenillä oli ylitsepääsemättömiä erimielisyyksiä siitä mihin suuntaan musiikkia ryhdytään kehittämään. Cynic hajosi tämän johdosta, mutta ex-jäsenet ovat edelleen aktiivisia muusikoita. Cynicin johtohahmot Paul Masvidal ja Sean Reinert perustivat Aeon Spoke- nimisen progressiivista rockia soittavan yhtyeen. Basisti Sean Malone opettaa musiikin teoriaa Oregonin yliopistossa.

Yhtye koottiin uudelleen vuonna 2007, ja uusi albumi Traced in Air julkaistiin lokakuun lopussa.

Syyskuussa 2021 yhtye ilmoitti julkaisevansa 26. marraskuuta uuden albumin nimeltä Ascension Codes.

Julkaisut
---------

Studioalbumit
* *Focus*  (1993, Roadrunner Records)
* *Traced In Air*  (2008, Season of Mist)
* *Kindly Bent to Free Us*  (2014, Season of Mist)
* *Ascension Codes*  (2021)

**EP:t**

* *Re-Traced*  (2010, Season of Mist)
* *Carbon-based Anatomy*  (2011, Season of Mist)

Kokoelma-albumit
* *The Portal Tapes*  (2012)
* *Uroboric Forms – The Complete Demo Recordings*  (2016)

Demot
* *Cynic*  (1988)
* *Reflections of a Dying World*  (1989)
* *Cynic*  (1990)
* *Cynic*  (1991)

Lähteet
-------

1. ↑  Yhtyeen Myspace-sivusto Viitattu 18.7.2008
2. ↑  CYNIC Announces 'Ascension Codes' Album, Drops 'Mythical Serpents' Single *Blabbermouth*.  15.9.2021. Viitattu 9.5.2022.