recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arnold Whittaker Wolfendale** (25. kesäkuuta 1927 Rugby, Warwickshire – 21. joulukuuta 2020) oli brittiläinen tähti­tieteilijä ja Royal Societyn jäsen. Hän toimi Kuninkaallisena tähti­tieteilijänä (Astronomer Royal) vuosina 1991–1995 ja European Physical Societyn puheen­johtajana 1999–2001.

Elämäkerta
----------

Wolfendalen perhe muutti Flixtoniin lähelle Manchesteria hänen ollessaan 18 kuukauden ikäinen. Hän kävi koulua Stretford Grammar Schoolissa Manchesterissa  ja opiskeli myöhemmin Manchesterin yliopistossa. Siellä hän suoritti seuraavat tutkinnot: Bachelor of Science 1948, Doctor of Philosophy 1953 ja Doctor of Science 1970.

Wolfendale toimi opetusvirassa Manchesterin yliopistossa 1951–1956 ja Durhamin yliopiston fysiikan professorina 1956–1992. Hän on toiminut myös Ceylonin ja Hongkongin yliopistoissa. Durhamissa hän oli laitoksen esimies ja jatkaa siellä yhä emeritusprofessorina.

Wolfendale on tutkinut erityisesti kosmista säteilyä.

Vuonna 1951 Wolfendale meni naimisiin Aydrey Darbyn kanssa, ja heille syntyi kaksos­pojat. Audrey Darby kuoli vuonna 2007. Wolfendale kuoli 93-vuotiaana 21. joulukuuta 2020.

Tunnustuksia
------------

Wolfendale valittiin Royal Astronomical Societyn jäseneksi 1973 ja Royal Societyn jäseneksi 1977. Hän toimi Astronomer Royalina 1991–1995.

Wolfendale lyötiin ritariksi vuonna 1995. Vuonna 1996 hänestä tuli kokeellisen fysiikan professori Royal Institution of Great Britainissa. Hänen mukaansa on nimetty luentosali Durhamin yli­opiston uudessa Calman Learning Centressa. Hän on Bukarestin yliopiston kunniatohtori ja Bulgarian tiedeakatemian ulko­maalainen jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Prof Sir Arnold Wolfendale, FRS Debrett's. Viitattu 31.10.2013.
2. 1 2  Professor Sir Arnold Wolfendale, former Astronomer Royal who probed the source of cosmic rays – obituary *The Telegraph*.  3.1.2021. Viitattu 8.1.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Profile: Arnold Wolfendale Oxford Journals. Viitattu 31.10.2013.
4. ↑  Durham University Staff: Prof Sir Arnold Wolfendale Durhamin yliopisto. Viitattu 31.10.2013.
5. ↑  Fellows Royal Society. Viitattu 30.10.2013.
6. ↑  The Official Website of the British Monarchy: Astonomer Royal *royal.gov.uk*. Viitattu 30.10.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Arnold Wolfendale
**Toivo Armas Vesa** (15. marraskuuta 1893 Halikko – 10. kesäkuuta 1967 helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Toivo Vesan vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Vihtori Vesa ja Olga Sjöblom ja puoliso vuodesta 1917 Elsa Byckling. Vesa kävi kauppakoulun ja oli Vartsalan Saha Oy:n ja Rauma Wood Ltd. Oy:n metsäosastojen työnjohtaja, Riihimäen Sähkö- ja Sahalaitos Oy:n, vuodesta 1938 Riihimäen Saha Oy, metsäpäällikkö 1916–1943, sahojen isännöitsijä 1927–1966 ja puutalotehtaan isännöitsijä. Hän oli Riihimäen kauppalanvaltuuston jäsen 1930–1933 ja kauppalanhallituksen jäsen 1943–1956 sekä Riihimäen kauppalanjohtajan varamies 1951–1956. Suomen Sahateollisuusmiesten Yhdistyksen perustajajäsiä Vesa oli 1927 ja kuului yhdistyksen hallitukseen vuodesta 1945. Hän oli myös Helsingin Puutavarakauppiaiden Yhdistyksen perustajajäsen 1940 ja hallituksen puheenjohtaja 1940–1950, Puutavarakauppiaiden Yhdistysten Keskuselimen puheenjohtaja 1943–1950 ja Suomen Puutavarakauppiaiden Yhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 1950. Kauppaneuvoksen arvonimen Vesa sai 1959.

Lähteet
-------

1. 1 2  Toivo Vesa *Biografiasampo*. Viitattu 24.9.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 13.6.1967, nro 138, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.9.2022.
Arnstein Arneberg
**Arnstein Arneberg** (6. heinäkuuta 1882 Halden – 1961) oli norjalainen arkkitehti, jota on pidetty yhtenä ajan parhaista norjalaisarkkitehdeista. Hänen päätyönsä ovat (Magnus Poulssonin kanssa) Oslon puhelin- ja lennätintalo (1923) sekä monumentaalinen raatihuone (1950). Arnebergin muita töitä ovat mm. kansalliseen tyyliin rakennettu Eidsvoldin kansanopisto, Villa Betrell Luvialla ja Bygdøn museo.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja, osa 1*, s. 676. Helsinki: Otava, 1960.
2. ↑  *Spectrum tietokeskus, osa 8*, s. 376. Helsinki: WSOY, 1979. ISBN 951-0-07247-89.
3. ↑  Iso tietosanakirja, osa 1 (1931), palsta 766


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Malli *Bacillus cereus*-bakteerin fosfolipaasi C:n rakenteesta
**Fosfolipaasi C** on hydrolaaseihin kuuluva entsyymi. Se katalysoi fosfolipidien hydrolyysiä orgaanisiksi alkoholifosfaateiksi ja rasvahappojohdannaisiksi. Erityisesti entsyymi katalysoi fosfatidyyli-inositoli-4,5-bisfosfaatin hydrolyysiä inositolitrisfosfaatiksi ja diasyyliglyseroliksi. Entsyymi osallistuu useissa eliöissä signaalinvälitykseen ja biologisten toimintojen kuten välittäjäaineiden vapautumiseen, ionien kuljetukseen sekä lihasten toimintaan. Fosfolipaasi C:tä esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissa eliöissä. Fosfolipaasi C:n EC-numero on EC 3.1.4.3.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Fosfolipaasi C:n katalysoima hydrolyysireaktio
Fosfolipaasi A1, Fosfolipaasi A2, Fosfolipaasi C ja Fosfolipaasi D
Fosfolipaasi C on solukalvoon kiinnittynyt entsyymi. Ihmisen fosfolipaasi C on rakenteeltaan monomeeri, jonka molekyylimassa on noin 83–85 kDa. Entsyymin substraatteja ovat monet fosfolipidit esimerkiksi fosfatidyyli-inositoli-4,5-bisfosfaatti ja fosfatidyylikoliini. Entsyymi tarvitsee toimiakseen kalsiumioneja. Fosfolipaasi C katalysoi fosfodiesterisidoksen katkaisua siten, että tuotteina muodostuu rasvahappojohdannainen ja fosforyloitu alkoholijohdannainen.

Fosfolipaasi C:n toimintaa aktivoi eräs G-proteiini nimeltään Gαq. Kun tämä proteiini sitoutuu fosfolipaasi C:en, aktivoi se entsyymin. GTP-molekyyli aktivoi puolestaan Gαq-proteiinin sitoutuessaan siihen. Fosfolipaasi C:n katalysoiman reaktion tuotteilla inositolitrifosfaatilla ja diasyyliglyserolilla on useita tärkeitä tehtäviä soluissa. Inositolitrifosfaatti muun muassa aktivoi kalsium-ionien kuljetusta ja diasyyliglyseroli aktivoi proteiinikinaasi C-entsyymin.

Lähteet
-------

1. 1 2  EC 3.1.4.3 - phospholipase C Brenda. Viitattu 5.3.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Thomas Scott,Eric Ian Mercer: *Concise encyclopedia biochemistry and molecular biology*, s. 504. Walter de Gruyter, 1997. ISBN 978-3110145359. (englanniksi)
3. 1 2 3  Jeremy M. Berg, John L. Tymoczko & Lubert Stryer: *Biochemistry, 6th Edition*, s. 388–389. W. H. Freeman and Company, 2006. ISBN 978-0-7167-8724-2. (englanniksi)
4. 1 2  Fosfolipaasi C *Solunetti*. Viitattu 5.3.2017.
5. 1 2  John Baynes,Marek H. Dominiczak: *Medical Biochemistry*, s. 545. Elsevier, 2014. ISBN 9781455745807. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.3.2016). (englanniksi)
6. 1 2  Jeannette Naish,Denise Syndercombe Court: *Medical Sciences*, s. 130. Elsevier, 2014. ISBN 9780702051388. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.3.2016). (englanniksi)
7. 1 2  Linda S. Costanzo: *Physiology*, s. 391–392. Elsevier, 2013. ISBN 978-1455708475. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.3.2016). (englanniksi)
**Viljo Olavi Väinölä**  (18. joulukuuta 1914 Pietari – 5. elokuuta 1995 Hollola) oli suomalainen tekstiili- ja huonekalualan yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Viljo Väinölän vanhemmat olivat Verner ja Venla Väinölä ja puoliso Mirjam Häyrinen. Väinölä valmistui Kultaseppäkoulusta vuonna 1934 ja työskenteli vuodesta 1937 lahtelaisessa liikkeessä kelloseppänä ja kultaseppä- ja kaiverrusosastojen vastaavana johtajana. Sotien jälkeen hän siirtyi Kutomo ja Neulomo -yhtiön palvelukseen. Vuonna 1949 hänestä tuli yhtiön isännöitsijä ja hallituksen puheenjohtaja ja vuonna 1966 toimitusjohtaja. Väinölä oli myös yhtiön omistamien kahden muun yrityksen, Kooen Oy:n ja huonekalutehdas Loppi Oy:n, toimitusjohtaja. Hän toimi lisäksi muun muassa kiinteistöyhtiöden Läyliäisten Mylly- ja Konepaja ja Lahden Verkatehdas johdossa ja hänellä oli useita tekstiili- ja huonekalualan luottamustehtäviä. Edelleen, Väinölä tunnettiin Lahden Kimmon perustajana ja puheenjohtajana sekä merkittävänä lahjoittajana. Teollisuusneuvoksen arvonimi Väinölälle myönnettiin vuonna 1980.

Julkaisuja
----------

* *Joululauluja*, 1950, toim. Viljo Väinölä

Lähteet
-------

1. 1 2  Viljo Väinölä *Biografiasampo*. Viitattu 30.3.2022.
2. ↑  Kuolleita. Teollisuusneuvos Viljo Väinölä. *Helsingin Sanomat*, 12.8.1995, s. 4.
*Tämä artikkeli kertoo Sibeliuksen puistosta Helsingissä. Muita vastaavia paikkoja on lueteltu täsmennyssivulla.*
Pensaita ja osa monumentista.
Lampi.
**Sibeliuksen puisto** on puistoalue Helsingin Taka-Töölössä Seurasaarenselän ja siihen liittyvän Humallahden rannalla. Se on kasvillisuudeltaan monipuolinen maisemapuisto, ja siellä on myös presidentti Mauno Koiviston 60-vuotispäivän kunniaksi vuonna 1983 istutettu visakoivikko. Puistossa on myös pieni keinotekoinen lampi.

Puisto rajoittuu lännessä rantaa pitkin kulkevaan Merikannontiehen, jonka toisella puolella sijaitsevassa niemessä on Toivo Kuulan puisto ja Helsingin soutustadion. Vilkasliikenteinen Mechelininkatu jakaa puiston kahtia. Puiston eteläreunassa Mechelininkadun varrella sijaitsi vuoteen 2018 asti Suomen vanhin toiminnassa oleva minigolfrata, teekkareiden ylläpitämä Sibeliuspuiston minigolf. Idässä Välskärinkatu erottaa Sibeliuksen puiston viereisestä Topeliuksen puistosta.

Puistossa sijaitsee Eila Hiltusen vuonna 1967 veistämä Sibelius-monumentti. Lisäksi Mechelininkadun toisella puolella on Aarre Aaltosen Kalevala-aiheinen veistos Ilmatar ja sotka.

Nykyisen Sibeliuksen puiston alueella sijaitsivat 1800-luvulla Bråvalla-, Kinnekulla- ja Miramar-nimiset huvilat. Bråvallan huvilan päärakennus, jonka suunnitteli Theodor Höijer vuonna 1875, on edelleen jäljellä puiston pohjoislaidalla. Siinä toimi vuoteen 2011 saakka päiväkoti Piilopirtti, mutta vuonna 2016 kaupunki aikoi myydä rakennuksen asuintaloksi. Myös Villa Humlevik eli Pauligin huvila puiston etelälaidalla on edelleen jäljellä, ja se oli kaupungin nuorisoasiainkeskuksen käytössä; tämänkin rakennuksen myyntiä kaupunki valmistelee.

Kun Töölö vuonna 1906 asemakaavoitettiin, myös nykyinen puistoalue suunniteltiin jaettavaksi rakennuskortteleiksi, mutta vuonna 1916 se päätettiin muuttaa puistoksi. Aluksi puiston nimenä oli Humallahden puisto. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1945 säveltäjämestari Jean Sibeliuksen 80-vuotispäivän kunniaksi. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin myös Mannerheimintieltä Mechelininkadulle, puiston laidalle johtavan entisen Kammionkadun nimi muutettiin Sibeliuksenkaduksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sibeliuksenpuisto Helsingin kaupunki. Viitattu 3.3.2017.
2. ↑  Sibeliuspuiston minigolf: Sibeliuspuiston minigolf: Historia *sibeliuspuistonminigolf.fi*.  Arkistoitu 29.3.2013. Viitattu 30.1.2012.
3. ↑  Malmberg, Lauri: Helsinki myy Sibeliuksen puiston huvilan asunnoiksi – päiväkoti väistyi sisäilmaongelmien vuoksi.  *Helsingin Sanomat*, 28.6.2016. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Villa Humlevik eli Pauligin huvila *pauliginhuvila.munstadi.fi*.  Arkistoitu 29.12.2017. Viitattu 3.3.2017.
5. ↑  Holmlund, Sofia: Tölö behöver en invånarlokal – men staden vill sälja flera villor.  *Hufvudstadsbladet*, 1.3.2022, s. 20–21. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 1.3.2022.
6. ↑  *Helsingin kadunnimet*, s. 135. Helsingin kaupungin nimistötoimikunta, 1970. ISBN 951-771-220-0. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sibeliuksen puisto** Wikimedia Commonsissa
**Toivo Tyrni** (21. joulukuuta 1890 Tuulos – 15. heinäkuuta 1966 Mynämäki) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori, kunnanlääkäri sekä kansanedustaja 1933–1935 ja 1947–1948.

Toivo Tyrnin vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Kustaa Tyrni ja Matilda Häppölä. Hän valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1916, lisensiaatiksi 1920 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1929. Hänen Helsingin yliopistossa 1926 julkaistun väitöskirjansa otsikko oli *Über die Wasserausscheidung der Nieren bei vasomotorischer Überempfindlichkeit*. Tyrni työskenteli aluksi vt. kunnanlääkärinä 1918–1920 ja sitten kunnanlääkärinä useissa kunnissa 1921–1961. Hän oli myös Turun ja Porin läänin lääninlääkäri 1945, Hämeen läänin lääninlääkäri 1946 ja *Vakka-Suomen Sanomien* päätoimittaja.

Toivo Tyrni valittiin eduskuntaan edistyspuolueen edustajaksi Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuoden 1933 vaaleissa. 
Tyrni lukeutui edistyspuolueen eduskuntaryhmässä sen vasempaan laitaan. Hän sai vapautuksen kansanedustajan tehtävästä 15. marraskuuta 1935 viran hoitamista varten. Hänen tilalleen nousi Väinö Merivirta. Tyrni nousi uudelleen eduskuntaan varasijalta 9. joulukuuta 1947, kun Yrjö Suontausta nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi. Hän toimi myös Mynämäen kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja Nummen kunnanvaltuutettuna. Presidentin valitsijamiehenä Tyrni oli viidesti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Toivo Tyrni *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 11.10.2015.
2. ↑  NLM Catalog *ncbi.nlm.nih.gov*. Viitattu 11.10.2015.
3. ↑  Kolumäki, Juho: *Jakautunutta vapaamielisyyttä: Kansallisen Edistyspuolueen sisäiset ristiriidat ja Kivimäen hallitus 1934–1936*, s. 53. Historian pro gradu -tutkielma, Tampereen yliopisto, yhteiskunta- ja kulttuuritieteiden yksikkö. Tampere: J. Kolumäki, 2013. Teoksen verkkoversio (viitattu 11.10.2015).  (Arkistoitu – Internet Archive)

Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1933–1936 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(11) | 
* Erkko
* Fränti (1933–1936)
* Heiniö
* Inkilä
* Jatkola (1933)
* Kivimäki
* Mantere
* Merivirta (1935–1936)
* Rydman
* Sarlin
* Särkkä
* Toivola
* Tyrni (1933–1935)

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1945–1948 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(9) | 
* Berner
* Heiniö
* Hiekkala
* Kannisto
* Kauppi
* Kytömaa
* Sarlin
* Suontausta (1945–1947)
* Teittinen
* Tyrni (1947–1948)

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
| "Siniristiloppumme"Juice Leskinen Grand Slam |
| --- |
|  |
| Kappaleen tiedot |
|  Albumilta | *Taivaan kappaleita* |
|  Julkaistu | 1991 |
|  Tyylilaji | rap rock |
|  Kesto | 03.05 |
|  Levy-yhtiö | Johanna |
| ' **muut kappaleet** |
| "Pikku nilkki"5 | "Siniristiloppumme"6 | "Halintamyymälän aamutoimet"7 |

"**Siniristiloppumme**" on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1991. Se sisältyi Juice Leskinen Grand Slamin albumiin *Taivaan kappaleita*, ja se ilmestyi myös singlenä (B-puolella "Action!!!"). Kyseessä oli tuplasingle, jonka toisella levyllä olivat "Pienestä pitäen" ja "Daisarit".

Kappaleen esittävät Juice Leskinen (laulu), Anssi Tikanmäki (syntetisaattoriefektit, syntetisaattoriperkussiot ja taustalaulu), Ila Loueranta (taustalaulu), Jari Yliaho (sähkökitara ja taustalaulu), Antti Tammilehto (basso ja taustalaulu), Vesa Sytelä (rummut, scratching ja taustalaulu), Toni Lähteenmäki (taustalaulu), Puntti Valtonen (taustalaulu) ja Henrik Perelló (viulu). Sovituksen on tehnyt Anssi Tikanmäki.

"Siniristiloppumme" on Juice Leskisen kannanotto 1990-luvun alun ajankohtaisiin poliittisiin asioihin ja Suomen ensimmäiseen rap-aaltoon. Siinä lainataan sekä Yrjö Kilpisen "Lippulaulua" (joka alkaa sanalla *Siniristilippumme*) että Pääkkösten "Eläinrääkkäystä"-kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Juice Leskinen. Syksyn sävel. Kaikki singlet 1974–2004*. CD-boksin liite. Johanna Kustannus, 2007.
**Toivon johtaminen** on Johtamistaidon Opiston tutkimusjohtajana toimivan KTT Pauli Juutin teos, jossa hän esittelee johtamisnäkökulmakäsitteen toivon johtaminen. Hänen määritelmäänsä toivon johtamisesta ovat vaikuttaneet useat aikaisemmin johtamiseen tuodut näkökulmat, muun muassa tarinallisuus, ratkaisukeskeinen ajattelu ja ihmisten johtaminen. 

Teoksessa Juuti luonnehtii toivon johtamista siten, että se perustuu innostuksen luomiseen organisaatiossa. Innostus voi perustua positiiviseen ilmapiiriin, lupaaviin mahdollisuuksiin ja ratkaisujen korostamiseen ongelmien sijaan. 

Juuti perustelee toivon johtamisen olemassaolon huikeilla esimerkeillä toivon merkityksestä ääritilanteissa. Vahva esimerkki toivon merkityksestä henkiseen ja fyysiseen terveyteen on voitu todeta toisen maailmansodan aikaisilla keskitysleireillä, joilla unelmien säilyttäminen vaikutti ratkaisevan positiivisesti ihmisten kohtaloihin. Hän myös toteaa yleisen elämänkokemuksen perusteella, että toiveikkuus ja unelmien toteutumisen mahdollisuus rohkaisevat ja innostavat työhön ratkaisevasti.
**Sinisen timantin tapaus** on selkkaus, joka on hiertänyt Saudi-Arabian ja Thaimaan välejä yli 20 vuotta.

Tapaus sai alkunsa vuonna 1989, kun prinssi Faisal Fahd Abdulazizin palatsissa puutarhurina työskennellyt thaimaalainen Kriangkrai Techamong varasti palatsista suuren määrän jalokiviä. Saaliiseen kuului myös erittäin arvokas sininen timantti. Techamong pakeni Thaimaahan ja sai myytyä korut. Hänet pidätettiin vuonna 1990, ja Thaimaa palautti jalokivet Saudi-Arabiaan. Kriangkrai Techamong tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen. 

Saudiarabialaiset kuitenkin totesivat pian, että osa koruista oli edelleen kateissa ja suurin osa palautetuista oli väärennöksiä. Saudi-Arabia vaati Thaimaalta toimia korujen palauttamiseksi ja lähetti myös Bangkokiin useita henkilöitä selvittämään asiaa. Vuonna 1990 kolme saudidiplomaattia ja yksi liikemies surmattiin hämärissä olosuhteissa. Myös yksi thaimaalainen poliisi murhattiin. Saudi-Arabia syytti Thaimaan poliisia sekaantumisesta jalokivien piilotukseen, ja lopetti työlupien myöntämisen thaimaalaisille.

Vuonna 1995 tapaukseen liittyneen jalokivivälittäjän vaimo ja poika murhattiin. Poliisikomentaja Chalor Kerdthes tuomittiin sittemmin elinkautiseen vankeusrangaistukseen murhista.  Vuonna 2010 viisi poliisia sai syytteen saudiliikemiehen murhasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Terry MCcarthy: Saudi gems theft leaves deadly trail in Thailand *The Independent*. Viitattu 25.2.2011.
2. ↑  A law unto themselves *The Economist online*. Viitattu 25.2.2011.
3. ↑  Kari Huhta: Wikileaks: Sinisen timantin metsästys rikkoi kahden valtion välit Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 26.2.2011. Viitattu 25.2.2011.
**Uusiutuvan energian kansallinen toimintasuunnitelma** on kaikkien EU:n jäsenmaiden laatima suunnitelma vuonna 2010. Siinä kuvataan toimenpiteet, joilla uusiutuvan energian tavoitteet vuonna 2020 on tarkoitus saavuttaa. Suunnitelmissa uusiutuvan energian tavoitteet on määritelty sektoreittain.

EU:n ilmasto- ja energiapolitiikasta annettiin merkittävä lainsäädäntöpaketti huhtikuussa 2009. Tämä niin kutsuttu 20-20-20 tavoite tarkoittaa, että vuoteen 2020 mennessä tulisi EU:n energiankulutuksesta 20 prosenttia saada uusiutuvista lähteistä, EU:n kasvihuonekaasupäästöjä tulisi vähentää 20 prosenttia sekä energiatehokkuutta lisätä 20 prosenttia. Suomi sai uusiutuvan energian käytön tavoitteekseen 38 prosenttia vuoteen 2020 mennessä.

Suomen suunnitelma
------------------

Uusiutuvista energialähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä annetun direktiivin (2009/28/EY) 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti kunkin jäsenvaltion on vahvistettava kansallinen uusiutuvaa energiaa käsittelevä toimintasuunnitelma. Suunnitelma sisältää vaaditut arviot energian loppukulutuksesta vuosina 2010–2020, uusiutuvaa energiaa koskevista tavoitteista ja kehityspoluista ja uusiutuvaa energiaa koskevista politiikan tukitoimenpiteistä. Siinä arvioidaan myös Suomessa vuonna 2020 kulutettavat uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuudet liikenteessä, sähköntuotannossa sekä lämmityksessä ja jäähdytyksessä.

Suomen suunnitelman pohjana ovat kansallinen ilmasto- ja energiastrategia ja hallituksen huhtikuiset uusiutuvan energian velvoitepaketin linjaukset eri uusiutuvan energian lähteistä ja tarvittavista taloudellisista ohjauskeinoista.

Suunnitelma on laadittu työ- ja elinkeinoministeriön, ympäristöministeriön sekä maa- ja metsätalousministeriön yhteistyönä. Sitä on tarkoitus täydentää syksyllä muun muassa uusia sähkön tuotantotukia koskevilla tiedoilla. Komissio arvioi aikanaan kansallisia toimintasuunnitelmia ja voi antaa niihin suosituksiaan.

Katso myös
----------

* Aurinkoenergia
* Biopolttoaine
* Tuulivoima

Lähteet
-------

* TEM: EU:n energiayhteistyö
* TEM: Uusiutuvan energian kansallinen toimintasuunnitelma
* National Renewable Energy Action Plans
* Directive 2009/28/EC of the European Parliament and of the Council

Aiheesta muualla
----------------

* Direct to Business hanke[vanhentunut linkki]
* Energiaklusteri (Arkistoitu – Internet Archive)
* Official Commission page on the RES directive (Arkistoitu – Internet Archive)
* Official Commission page on renewable energy
* National Renewable Energy Action Plans
* "Renewable energy: the promotion of electricity from renewable energy sources" - from the official "Summaries of EU legislation" website
* Tempate for the National Renewable Energy Action Plans
* Directive 2009/28/EC of the European Parliament and of the Council
* Renewable Energy Projections as Published in the National Renewable Energy Action Plans of the European Member States
**Toivo Tommola** (31. heinäkuuta 1905 Muolaa – 21. heinäkuuta 1986 Ivanovo, Neuvostoliitto) oli suomalaissyntyinen Neuvostoliiton armeijan kenraalimajuri. Hän oli yksi korkeimpaan sotilasarvoon puna-armeijassa ylenneistä suomalaisista.

Elämä
-----

### Nuoruus

Tommola siirtyi Venäjälle 1918 Suomen sisällissodan jälkeen. Hän liittyi puna-armeijaan vain 13-vuotiaana keväällä 1919 ja saman tien hänet nimitettiin rykmentinkomissaarina toimivan suomalaisen Juho Heikkosen lähetiksi. Heikkosen mukana Tommola osallistui Aunuksen retken torjumiseen, Arkangelin valtaukseen Venäjän valkoisilta ja englantilaisilta helmikuussa 1920 (katso Venäjän sisällissota) sekä Puolan sotaan, minkä päätteeksi koko rykmentti joutui Saksassa vangiksi. Vangit kuitenkin palautettiin Venäjälle. 

### Puna-armeijan upseeriksi

Syksyllä 1921 Tommola hyväksyttiin 16-vuotiaana Pietarin sotakoulun punaupseerikurssille, jossa oli paljon suomalaisia. Hän osallistui myös Itä-Karjalan kansannousun aikana talvella 1922 Toivo Antikaisen hiihto-osaston kuuluisaan Kiimasjärven retkeen. Tommola valmistui tykistöupseeriksi elokuussa ja aloitti palveluksensa. Hän kävi vielä 1932–1936 Frunzen sotilasakatemian, josta valmistuttuaan ylennettiin majuriksi ja nimitettiin myöhemmin rykmentinkomentajaksi. Tommola onnistui välttämään 1930-luvun puhdistukset taistellessaan tasavaltalaisten joukoissa Espanjan sisällissodassa 1936–1937.

### Toinen maailmansota

Talvisodan aikana Terijoen hallituksen yhteyteen perustetussa Suomen kansanarmeijassa Tommola oli divisioonankomentajana, mutta kyseistä divisioonaa ei missään vaiheessa komennettu taisteluun. Jatkosodan alettua Tommola oli Suomen rintamalla 71. divisioonan tykistökomentajana ja sen jälkeen 14. jalkaväkidivisioonan johdossa pysäytti saksalaisten hyökkäyksen kohti Muurmannia. Keväästä 1942 alkaen sodan loppuun asti hän palveli jälleen Suomen vastaisella rintamalla. Tommola ylennettiin 1941 everstiluutnantiksi, 1942 everstiksi ja 1943 kenraalimajuriksi.

### Sodan jälkeen

Sodan jälkeen hän palveli Neuvostoliiton Kaukoidässä, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1954. Eläkevuotensa hän vietti Ivanovossa.

Kunniamerkit
------------

Tommola palkittiin Leninin kunniamerkillä.

Lähteet
-------

* Markku Salomaa: / Tommola, Toivo *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  23.3.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Veikko Huuska : Leninin kunniamerkki - sen suomalaiset saajat, Agricola-historiasivusto Puheenvuoroja historiasta 26.1.2009

### Viitteet

1. ↑  Minkkinen, Aimo: Leninin kunniamerkki suomalaiselle työväenliikkeelle.  *Työväentutkimus*, 2010, s. 119–121 (s. 121). ISSN 0784–1272. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 13.2.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Montefalco** on kunta Keski-Italiassa Umbrian hallintoalueella olevassa Perugian maakunnassa. Se sijaitsee korkean kukkulan päällä, josta on näkymät ympäröiviin Clitunno-, Topino- ja Tiberjokien laaksoihin. Lisäksi kaupungista voi nähdä useita kaukaisempia kaupunkeja ja vuoria. Kaupunkia kutsutaankin Umbrian parvekkeeksi.

Montefalcossa on viinin viljelyllä pitkät perinteet, ja sen viinit ovat arvostettuja.

Nähtävyyksiä
------------

Kaupungin nähtävyyksiä ovat kaupungin muurit portteineen. Portteja on viisi ja ne ovat nimeltään *Porta Camiano*, *Porta Sant'Agostino*, *Porta San Bartolomeo* (nykyään *Porta Federico II*), *Porta della Rocca* ja *Porta di San Leonardo*. Kaupungin keskussa oleva lähes pyöreä aukio *Piazza del Comune* on kaupungin keskus. Aukion laidalla on kunnantalo *Palazzo Comunale*.

Entinen kirkko ja nykyinen museo *Complesso Museale Di San Francesco* esittelee kaupungin historiaa, kulttuuria ja perinteitä. Se on rakennettu vuosina 1335-1338, ja oli ensimmäinen fransiskaanien asutus kaupungin muurien sisäpuolella. Kirkkona se toimi vuoteen 1863 saakka, jolloin se siirtyi kunnan omistukseen ja lopulta siitä tehtiin museo vuonna 1895. Vuodesta 1990 lähtien museo on jaettu kolmeen näyttelytilaan: entiseen kirkkoon, kuvagalleriaan ja kryptaan. Entinen kirkon tiloissa on nähtävillä Benozzo Gozzolin freskoja. Kuvagalleriassa on paikallisen taidemaalarin Francesco Melanzion maalauksien lisäksi, Antoniazzo Romanon, Niccolò Alunnon ja Melozzo da Forlìn maalauksia. Kryptassa on nähtävillä arkeologisia löytöjä, veistoksia ja fragmentteja eri aikakausilta.

* Porta Sant'AgostinoPorta Sant'Agostino
* Palazzo ComunalePalazzo Comunale
* Complesso Museale Di San FrancescoComplesso Museale Di San Francesco
* Benozzo Gozzolin freskojaBenozzo Gozzolin freskoja

Lähteet
-------

1. 1 2 3  www.tuttitalia.it
2. ↑  Kaupungin kotisivut
3. ↑  Giro d’Italia 2017
4. 1 2  Kaupungin kotisivut

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Montefalco** Wikimedia Commonsissa

Perugian maakunta
Assisi | Bastia Umbra | Bettona | Bevagna | Campello sul Clitunno | Cannara | Cascia | Castel Ritaldi | Castiglione del Lago | Cerreto di Spoleto | Citerna | Città della Pieve | Città di Castello | Collazzone | Corciano | Costacciaro | Deruta | Foligno | Fossato di Vico | Fratta Todina | Giano dell’Umbria | Gualdo Cattaneo | Gualdo Tadino | Gubbio | Lisciano Niccone | Magione | Marsciano | Massa Martana | Monte Castello di Vibio | Monte Santa Maria Tiberina | Montefalco | Monteleone di Spoleto | Montone | Nocera Umbra | Norcia | Paciano | Panicale | Passignano sul Trasimeno | Perugia | Piegaro | Pietralunga | Poggiodomo | Preci | San Giustino | Sant’Anatolia di Narco | Scheggia e Pascelupo | Scheggino | Sellano | Sigillo | Spello | Spoleto | Todi | Torgiano | Trevi | Tuoro sul Trasimeno | Umbertide | Valfabbrica | Vallo di Nera | Valtopina
Maalaus, joka esittää Kanadan perustuslain neuvotteluja vuonna 1867.
**Kanadan perustuslaki** on Kanadan vuodesta 1982 voimassa ollut perustuslaki. Se on muodostunut kirjoitetuista ja kirjoittamattomista säädöksistä.

Kanadan perustuslain kirjoitettu osa koostuu brittiläisistä ja kanadalaisista säädöksistä. Perustuslain tärkeimmät kirjalliset osat ovat vuosien 1867 ja 1982 Constitution Act. Ensin mainittu säätää kaikki perustuslailliset lait, eli toimeenpano-, lainsäädääntä- ja tuomiovallan sekä liittovaltion että provinssien tasolla. Uudempaan lakiin kuuluvat Perustuslaillisten oikeuksien ja vapauksien julistus ja Kanadan alkuperäiskansojen oikeuksien tunnustaminen. Kirjallisten säädösten lisäksi perustuslakiin kuuluu tapaoikeudellisia määräyksiä ja perustuslaillisia konventioita.

Lähteet
-------

* Woehrling, José: *Canada*. Robbers, Gerhard (toim.): *Encyclopedia of World Constitutions*. New York: Facts On File, 2007. ISBN 0-8160-6078-9. Google-kirjat (viitattu 20.7.2012). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Woehrling, s. 164.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kanadan perustuslaki** Wikimedia Commonsissa

* Perustuslaki (englanniksi)
Samuel Alexander.
**Samuel Alexander** (6. tammikuuta 1859 Sydney, Australia – 13. syyskuuta 1938) oli australialaissyntyinen brittiläinen filosofi.

Alexander syntyi juutalaiseen perheeseen Sydneyssä, Australiassa. Hänen isänsä oli satulaseppä, joka kuoli muutaman viikon jälkeen Alexanderin syntymästä. Viiden vuoden päästä perhe muutti Melbourneen, jossa Alexander kävi kotikoulua.

Alexander opiskeli Melbournessa Wesley Collegessa ja Melbournen yliopistossa. Hän muutti Englantiin vuonna 1877 ja opiskeli siellä Oxfordin yliopistossa. Hänen opettajiaan olivat Thomas Hill Green ja Henry Nettleship. Hän opetti Oxfordin Lincoln Collegessa vuosina 1882–1893. Vuonna 1893 hänet nimitettiin Manchesterin yliopiston Owens Collegen professoriksi. Hän jäi eläkkeelle Manchesteristä vuonna 1924. Alexander toimi Aristotelian Societyn puheenjohtajana vuosina 1908–1911 ja 1936–1937.

Alexanderin ajattelun keskeisiä käsitteitä olivat ’emergentti kvaliteetti’ ja emergentti evoluutio. Ne olivat hänen metafysiikkansa keskeisiä ajatuksia, joiden avulla hän käsitteli aikaa, avaruutta, ainetta, mieltä ja jumaluutta.

Alexander piti Gifford-luennot Glasgow’n yliopistossa vuosina 1916–18. Luennoista syntyi kokonaisen filosofisen järjestelmän käsittävä teos *Space, Time and Deity* (1920), jota voidaan pitää hänen pääteoksenaan. Teos esitti maailman yhtenä kosmisena prosessina, jonka perustana oli aika-avaruus. Emergentit ominaisuudet kehittyivät siitä ajoittaisesti korkeamman tason synteeseinä. Näin aika-avaruus tuotti aineen ja aine mielen. Jumaluus oli Alexanderille seuraavan tason ylempi päämäärä, jota kohti kosminen järjestys pyrki.

Teoksia
-------

* *Moral Order and Progress* (1889)
* *Locke* (1908)
* *Space, Time, and Deity* (1920), uudet painokset 1966 ja 2004: osa yksi: ISBN 0766187012 verkossa (Arkistoitu – Internet Archive), osa kaksi: ISBN 0766187020
* *Spinoza and Time* (1921)
* *Art and the Material* (1925)
* *Beauty and Other Forms of Value* (1933)
* *Philosophical and Literary Pieces* (1939) (postuumi)

Lähteet
-------

1. ↑  Thomas, Emily A. E.: *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. Metaphysics Research Lab, Stanford University, 2016. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.6.2017). (englanniksi)
2. 1 2  Samuel Alexander *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 26.2.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Samuel Alexander. (englanniksi)
* Gifford Lectures: Samuel Alexander. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Qishn** on pikkukaupunki Jemenissä Intian valtameren rannikolla. Historiallisesti se oli toinen Mahran sulttaanikunnan pääkaupungeista.

Maantiede
---------

Qishn sijaitsee Jemenissä Arabian niemimaan etelärannikolla. Noin 65 kilometriä länteen Qishnistä sijaitsee Ra's Fartak.

Historia
--------

Qishn oli historiallisen Mahran sulttaanikunnan pääkaupunki mantereella. Sulttaanikunta hallitsi myös Sokotran saaria merellä. Perinteisesti hallitsija asui Sokotralla, kun taas perheen kadettihaaran päämies asui Qishnissä. Hallitsijasuku kuului Bin Afrarin klaaniin. Portugalilaiset alkoivat vaikuttaa alueella 1500-luvulla ja he hyökkäsivät Qishniin useampaan otteeseen. Kathririn sulttaani oli vallannut Qishnin vuosina 1545–1546 ja Mahran sulttani Bin Afrar pyysi portugalilaisilta apua sen jälleenvaltaamiseksi. Portugalilaiset ajoivatkin Kathririn sulttaanin joukot kaupungista ilmeisesti huhtikuussa 1548.

1800-luvulla vaikutusvallasta keskenään Etelä-Arabiassa kilpailivat Osmanien valtakunta ja Yhdistynyt kuningaskunta. Tammikuussa 1876 tuolloin Adenia hallinneet britit solmivat sopimuksen sulttaanin kanssa, jonka mukaan tämä ei saanut luopua alueistana muidan valtojen hyväksi. Huhtikuussa 1886 seurasi Sokotran brittien protektoraatiksi tehnyt sopimus, jota laajennettiin käsittämään Qishn mantereella toukuussa 1888. Brittien siirtomaavalta alueella kesti sittemmin aina vuoteen 1967 asti.

Väestö
------

Qishnin asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja. Paikalliset harjoittavat kalastusta, paimentolaisuutta ja kaupankäyntiä. Paikalla tuotetaan esimerkiksi kuivakalaa, suolaa ja frankinsensia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  C. E. Bosworth, E. van Donzel, B. Lewis ja Ch. Pellat: *Encyclopaedia of Islam, Volume V (Khe-Mahi)*, s. 184. Brill, 1998. ISBN 9789004078192. (englanniksi)
2. ↑  Michael Izady: Yemen Ethnic and Religious Composition (detailed) *Gulf 2000 Project*. Columbia University. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
**Qina** (arab. قنا‎; myös *Qena*) on kaupunki Egyptissä, Niilin varrella. Se on myös samannimisen kuvernoraatin pääkaupunki. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2006 201 191.

Maantiede
---------

Katukuvaa.
Qina sijaitsee Egyptissä samannimisen kuvernoraatissa Ylä-Egyptin alueella Niili itäpuolella joen mutkassa. Se on kuvernoraattinsa hallinnollinen keskus. Kaupungin poikki kulkee kanava.

Historia
--------

Nimi Qina on johdettu koptinkielisestä nimestä *Kônê* (*Ⲕⲱⲛⲏ*). Koptinkielinen nimi toimi juurena myös kreikankieliselle nimelle *Kainē polis* (*Καινὴ πόλις*). Kreikankielinen nimi tarkoittaa kääntäen "uutta kaupunkia". Uudesta kaupungista puhuttiin erotuksena Koptokseen eli nykyiseen Qiftiin noin 23 kilometriä Qinasta etelään. Qinan lähellä Niilin toisella puolella sijaitsee myös temppeleistä tunnettu Dandarah. Qinan vanha nimi *Kainē polis* jäi pian pois käytöstä. Bysantin valtakunnan kaudella sitä ei mainita enää lainkaan. Kaupunki sai mahdollisesti 200-luvun lopulla jaa. uuden nimen *Maksimianopolis*.

Arabien vallattua Egyptin jotkut arabimaantieteilijät käyttivät nimeä *Ikna*. Siitä tuli oman piirikuntansa (*kura*) hallinnollinen keskus. Ensimmäisenä arabimaantieteilijänä sen mainitsi al-Yakubi. Hän kuvaili paikan olevan raunioitumassa. Paikalliset muuttivat alueelta muualle peläten beduiinien ryöstöretkiä. Fatimidien kalifi al-Mustansirin tehdessä hallinnollisen uudistuksen kaupungista tuli osa Qusin kaupungin mukaan nimettyä maakuntaa (*amal*). Qina itsessään oli myöhemmin pitkään melko merkityksellinen. Se tunnettiin jonkin aikaa etenkin vuonna 1196 kuolleen pyhimys Abd al-Rahimin haudasta, josta oli tullut pyhiinvaelluspaikka. Sen kautta kulki myös karavaanireitti Punaisenmeren satama al-Qusairiin, josta lähti laivaliikennettä Mekan pyhiinvaeltajille.

Qina kasvoi kaupunkina suuremmaksi vasta suhteellisen hiljattain toisen maailmansodan jälkeen. Kasvuun vaikutti Punaisellemerelle kulkevan maantien ja Niilin ylittäneen sillan rakentaminen, sekä uusi asema oman kuvernoraattinsa hallinnollisena keskuksena.

Väestö
------

Paikallinen moskeija.
Qinan asukasluku oli vuonna 2006 yhteensä 201 191.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Qinā Encyclopaedia Britannica. Viitattu 25.2.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  C. E. Bosworth, E. van Donzel, B. Lewis ja Ch. Pellat: *Encyclopaedia of Islam, Volume V (Khe-Mahi)*, s. 385-386-602. Brill, 1998. ISBN 9789004078192. (englanniksi)
3. ↑  Dandarah Encyclopaedia Britannica. Viitattu 25.2.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Qina** Wikimedia Commonsissa
**Luokkasotakirjallisuudella** tarkoitetaan yleensä Neuvosto-Venäjälle paenneiden suomalaisten kommunistiemigranttien julkaisemia teoksia, jotka käsittelivät Suomen sisällissotaa luokkasodan näkökulmasta (ks. Suomen sisällissodan nimet). Kirjoissa Suomen sisällissodasta puhutaan luokkasotana tai Suomen työväen vallankumouksena ja valkoisia kutsutaan yleisesti lahtareiksi. Tällaisia teoksia julkaisivat esimerkiksi Otto-Wille Kuusinen ja Jukka Lehtosaari. Teoksista merkittävimpiä olivat Lehtosaaren *Punakaarti rintamalla* sekä teokset *Vallankumous ja kansalaissota Suomessa* ja *Kimmon Komppania*. 

Luokkasotakirjallisuuteen luetaan yleensä myös Arne Halosen vuonna 1928 Yhdysvalloissa julkaisema *Suomen luokkasota*, jota Marko Tikan mukaan aikanaan postitettiin Suomeen tuhat kappaletta. Teokset olivat aikanaan pitkään kiellettyjen listalla, ja Etsivä keskuspoliisi tuhosi ja takavarikoi useimmat kappaleet. Useimmat teokset maksavat antikvariaateissa nykyisin satoja euroja, ja joitakin tulee tuskin enää saataville*lähde?*.
**Monteforte Irpinon bussiturma** tapahtui Monteforte Irpinon kylän lähellä Avellinon maakunnassa Italiassa 28. heinäkuuta 2013. Linja-auto-onnettomuudessa kuoli 38 ihmistä ja kymmenen loukkaantui. Yksi kuolleista oli kuljettaja. Onnettomuuden syytä ei vielä tiedetä, mutta jarrujen pettämistä epäillään. Eräs eloonjäänyt sanoi kuljettajan menettäneen linja-auton hallinnan, kun yksi auton renkaista puhkesi.

Matkustajia oli noin 50, ja he olivat palaamassa kotiin pyhiinvaellukselta. Syyksi on paljastunut kardaanin irtoaminen, jonka jälkeen se löi käsijarrukellot rikki.

Lähteet
-------

1. 1 2  38 kuollut bussiturmassa Napolin lähellä, syyksi epäillään rengasrikkoa *Helsingin sanomat*.  29.7.2013. Viitattu 29.7.2013.
2. ↑  Johnston, Alan: Italy coach crash: At least 38 dead near Avellino  29.7.2013. BBC. Viitattu 29.7.2013. (englanniksi)
3. ↑  Bus nella scarpata, la ricostruzione 3d del drammatico incidente (Napoli Todayn videouutinen 28.7.2016) *napolitoday.it*.  28.7.2016. Viitattu 26.12.2018. (italiaksi)
**Viro** on yksi maailman vähiten uskonnollisista valtioista. Vain 14 % väestöstä pitää uskontoa merkittävänä osana päivittäistä elämäänsä. Suurin osa uskonnollisesta väestönosasta on kristittyjä, ja he jakautuvat vielä 90 eri liikkeeseen. Suurin osa Viron kristityistä on kuitenkin ortodoksikristittyjä tai luterilaisia. Ringo Ringveen mukaan uskonnolla ei koskaan ole ollut tärkeää roolia niin Viron "poliittisella kuin ideologisellakaan sotatantereella" ja että "1930-luvun lopulla vallinneet ajatukset valtion ja kirkon läheisemmistä suhteista päättyivät vuoden 1940 neuvostomiehitykseen". Sen lisäksi hän toteaa "uskonnollisten traditioiden kadonneen useimmista perheistä" Neuvostoliiton valtioateismin seurauksena. Ennen toista maailmansotaa virolaisista noin 80 % oli protestantteja ja suurin osa heistä luterilaisia. 

Vuosien 2001 ja 2011 väestönlaskentojen välillä Virossa elävien ortodoksikristittyjen määrä ylitti luterilaisten määrän ja ortodoksisesta kirkosta tuli maan suurin kristillinen kirkkokunta. Kantavirolaisten keskuudessa luterilaisella kirkkokunnalla on kuitenkin yhä eniten kannattajia ja ortodoksisuutta harjoittaa lähinnä vironvenäläinen vähemmistö.

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Viron asukkaista 54 % ei koe yhteyttä mihinkään uskontoon, 16 % on ortodoksikristittyjä ja 10 % luterilaisia.

Katso myös
----------

* Viron evankelis-luterilainen kirkko
* Islam Virossa

Lähteet
-------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: Religion in Estonia 

1. ↑  Vucheva, Elitsa: Estonians least religious in the world *euobserver*.  11.9.2009. Viitattu 22.12.2016. (englanniksi)
2. ↑  PC0454: AT LEAST 15-YEAR-OLD PERSONS BY RELIGION, SEX, AGE GROUP, ETHNIC NATIONALITY AND COUNTY, 31 DECEMBER 2011  31 December 2011. Statistics Estonia. Viitattu 9 January 2014.
3. ↑  PHC 2011: over a quarter of the population are affiliated with a particular religion  29 April 2013. Statistics Estonia.  Arkistoitu 24 marraskuu 2017. Viitattu 9 January 2014.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Uskonto Euroopassa |
| --- |
|  |
| Valtiot | 
* Alankomaat
* Albania
* Andorra
* Armenia
* Belgia
* Bosnia ja Hertsegovina
* Bulgaria
* Espanja
* Irlanti
* Islanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikka
* Kroatia
* Latvia
* Liechtenstein
* Liettua
* Luxemburg
* Montenegro
* Norja
* Pohjois-Makedonia
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Ruotsi
* Saksa
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Suomi
* Sveitsi
* Tanska
* Tšekki
* Ukraina
* Unkari
* Valko-Venäjä
* Venäjä
* Viro
* Yhdistynyt kuningaskunta

 |

 |
Lavaux’n viiniviljelmiä Genevenjärven pohjoisrannalla.
**Viinintuotanto Sveitsissä** tapahtuu valtaosin lounaisissa Valais’n, Vaud’n ja Geneven kantoneissa. Vuotuinen tuotantomäärä on noin 100 miljoonaa litraa. Tuotannosta runsas puolet on punaviiniä.

Tuotantoalueet
--------------

Sveitsin viinintuotantoalue oli vuonna 2014 148,8 neliökilometriä. Viiniä tuotetaan kaikissa Sveitsin 26 kantonissa, suurin osa (68 % vuonna 2014) kuitenkin Rhônen laaksossa Valais’ssa (33 %) sekä Genevenjärven pohjoisrannalla Lausannen seudulla Vaud’ssa (25 %) ja järven länsipäässä Geneven seudulla (9 %). Zugin kantonissa viljelyalue on pienin: 19 039 neliömetriä vuonna 2014.

Rypälelajikkeet
---------------

Punaviinilajikkeiden osuus tuotantoalueesta on noin 58 %. Suosituimmat punaviinin tuotantoon käytettävät rypälelajikkeet ovat Blauburgunder, jonka viljelyala on noin 43 neliökilometriä, sekä Gamay ja Merlot.

Valkoviinin tuotantoalue on 42 % kokonaistuotantoalasta. Merkittävin rypälelajike on Chasselas, jota viljellään noin 39 neliökilometrin alueella.

Viinien tuotanto
----------------

Vuonna 2014 Sveitsissä tuotettiin viinejä yhteensä 93,4 miljoonaa litraa, josta punaviinejä oli 49,0 milj. litraa (52 %) ja valkoviinejä 44,4 milj. litraa (48 %). Tuotannosta Valais’n osuus oli 37 %, Vaud’n 26 % ja Geneven kantonin 10 %.

Viinien luokittelu
------------------

Viinit luokitellaan Sveitsissä alkuperätiedoilla merkityiksi AOC-viineiksi, maaviineiksi (saks.  *Landwein*) ja pöytäviineiksi.

Viinin kulutus ja kauppa
------------------------

Viinin kulutus Sveitsissä on noin 270 milj. litraa vuodessa, noin 35 litraa henkeä kohti vuodessa. Kulutus on 2000-luvulla ollut lievässä laskussa. Sveitsi tuo noin 60 % kuluttamastaan viinistä. Vienti on vain 1–2 % tuotannosta. Sveitsin viinin kulutus ja kauppa on vuosina 1993–2014 kehittynyt seuraavasti:

| Milj. litraa | 1993 | 2000 | 2005 | 2010 | 2012 | 2014 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sveitsiläisen viinin kulutus | 138 | 125 | 102 | 106 | 97 | 98 |
| Viinin tuonti | 168 | 172 | 171 | 174 | 170 | 168 |
| Viinin vienti | −1,2 | −1,4 | −2,3 | −2,0 | −1,6 | −1,4 |
| Viinin kulutus | 305 | 295 | 271 | 278 | 265 | 265 |

Lähteet
-------

* Das Weinjahr / L’année viticole / L’anno viticolo 2014, Weinwirtschaftliche Statistik / Statistiques vitivinicoles / Statistiche vitivinicole (pdf) (Sveitsin maatalousviranomaisen vuositilasto viininviljelystä)  huhtikuu 2015. Eidgenössisches Departement für Wirtschaft, Bildung und Forschung WBF, Bundesamt für Landwirtschaft BLW.  Arkistoitu 9.7.2015. Viitattu 8.11.2015. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
**Luokka** on metafysiikan (erityisesti ontologian) käsite, joka erotetaan joskus tyypeistä ja (luonnollisista) luokista. On mahdollista puhua ihmisten *luokasta*, samoin kuin ihmisten *tyypistä* tai *luonnollisesta lajista*. Erona ei välttämättä ole se, että kyseessä olisivat erilaiset olevan kategoriat, vaan se, että vaikka kaikkia käsitellään tavallaan abstrakteina olioina, luokkia ei yleensä ajatella universaaleiksi, kun taas tyypit ajatellaan. Siitä, luetaanko luonnolliset lajit universaaleiksi, on erilaisia mielipiteitä.

Luokista, tyypeistä ja lajeista puhuttaessa puhetavoissa on kuitenkin eroja. Sanomme, että Sokrates on tyypin *token* tai luonnollisen lajin "ihmisolento" *instanssi* eli esiintymä. Sen sijaan sanomme, että Sokrates on ihmisolentojen luokan *jäsen*. Emme sanoisi, että Sokrates on tyypin ja ihmisten lajin jäsen, emmekä, että hän on luokan tyyppi (tai laji). Luokilla siis on jäseniä, kun taas tyypeillä ja lajeilla on tokeneita tai instansseja, vastaavasti.

Katso myös
----------

* Joukko matematiikassa
* Kategoria
* Luokka matematiikassa
* Tyyppi ja token

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Class (philosophy)
**Viinintuotanto on Kiinassa** pieni mutta kasvava tuotantoala. Viinin kulutus Kiinassa kasvoi 3,5 prosenttia vuosina 2016–2017, jonka jälkeen vuosikulutus oli 1 800 000 litraa. Kiina kuuluu viiteen suurimpaan viinin viejämaahan. Siitä huolimatta suurin osa tuotetusta viinistä jää kotimaan markkinoille.

Historia
--------

Kiinassa viiniä on tuotettu jo Han-dynastian aikana, mikä on paljastunut arkeologisissa kaivauksissa. Alueella on kasvanut luontaisesti aasialaisia rypälelajeja, mutta niitä ei käytetty viiniksi. Eurooppalainen *Vitis vinifera* saapui Kiinaan 300-luvulla eaa. ja sen jälkeen viiniä alettiin valmistaa. Kiinan ensimmäinen nykyaikainen viinitila perustettiin vuonna 1892 Shandongiin, ja se on edelleen toiminnassa. Maan viinintuotanto alkoi laajeta voimakkaasti 1980-luvulla. Sen jälkeen ovat eräät eurooppalaiset viinimerkit perustaneet viinitiloja Kiinaan.

Tuotantoalueet
--------------

Viinintuotanto on Kiinassa keskittynyt maan pohjoiselle puoliskolle. Eräissä maakunnissa tuotetaan viiniä myös alkuperäisistä aasialaisista rypälelajeista. Tärkeitä maakuntia ovat Ningxia ja Xinjiang. Eräillä alueilla viiniköynnökset peitetään talven ajaksi. Viinintuotantoon käytetyn pinta-alan määrä on 2010-luvulla kasvanut vahvasti, minkä seurauksena Kiina nousi alavertailussa toiseksi Espanjan jälkeen.

Kiinalaisia viinimerkkejä
-------------------------

* Dynasty
* Changyu
* Moser

Lähteet
-------

1. ↑  State of the vitiviniculture world market April 2018 (pdf) *oiv.int*. Viitattu 3.2.2019. (englanniksi)
2. ↑  Bryan Ke: Chinese Archaeologists Unearth 2,000 Year Old Wine from Han Dynasty Tomb *NextShark*.  9.11.2018. Viitattu 2.3.2019. (englanniksi)
3. ↑  LI Demei: The history of Chinese winegrowing and winemaking - part 1 *Decanter China*.  2013. Viitattu 3.2.2019. (englanniksi)
4. ↑  Chinese wines & history *China fine wines*. Viitattu 2.3.2019. (englanniksi)
5. ↑  China's Wine Industry Explodes, But Not Yet On The World Stage *International Business Times*.  3.5.2015. Viitattu 3.2.2019. (englanniksi)
6. ↑  Wine regions in China. Viitattu 3.2.2019.
7. ↑  China is the 6th largest wine producer in the world, but they still can't compete with Europe *The Conversation*. Business Insider. Viitattu 3.2.2019. (englanniksi)
8. ↑  World vitiviniculture situation 2016 *OIV*.  2016. Viitattu 3.2.2019. (englanniksi)