recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Samuli Tuure Taneli Toivio** (8. huhtikuuta 1923 Antrea – 30. maaliskuuta 2011 Helsinki) oli rovasti ja kanslianeuvos, joka muistetaan Suomen kirkollisen väestökirjanpidon kehittäjänä ja Helsingin seurakuntien keskusrekisterin pitkäaikaisena johtajana.

Ura
---

Toivio valmistui teologian kandidaatiksi 1950] ja työskenteli seurakuntapappina Metsämaalla, Siikaisissa ja Tuusulassa. Vuosina 1953–1963 hän työskenteli Helsingissä Malmin seurakunnassa, muun muassa vt. kirkkoherrana 1961–1963.

Hänet nimitettiin Helsingin seurakuntien keskusrekisterin apulaisjohtajaksi 1963 ja johtajaksi 1971. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1989. Keskusrekisteri oli perustettu vuonna 1950 tarkoituksella koota Helsingin seurakuntien väestökirjanpito yhteen paikkaan. Sidotut kirkonkirjat säilytettiin keskusrekisterissä, ja päivittäiseen työskentelyyn kehitettiin aakkosellinen kortisto, jolloin jokaisesta seurakuntalaisesta oli kortti sekä keskusrekisterissä että omassa kirkkoherranvirastossa.

Toivio sai rovastin arvonimen 1973 ja kanslianeuvoksen arvonimen 1990.

Perhelehtijärjestelmä väestökirjanpidossa
-----------------------------------------

Toivio kehitti kirkonkirjoihin perustuvasta väestökirjanpidosta perhelehtijärjestelmän, jossa yhdellä A4-kokoisella kortilla on yhden perheen tiedot. Perhelehden perusmuotona oli isä, äiti ja lapset. Lapset pysyivät perhelehdellä myös täysi-ikäisinä niin kauan kuin he olivat naimattomia ja kirjoilla jossakin keskusrekisterin kirjanpitoon kuuluvassa seurakunnassa. Lehdelle merkittiin kirkonkirjan sivunumero, josta tieto oli peräisin. Perhetietojen muutokset merkittiin perhelehdelle ja tarvittaessa tehtiin uusi perhelehti. Näin tehtiin avioliiton solmimisen yhteydessä tai jos perhelehdellä ollut lapsi oli synnyttänyt avioliiton ulkopuolisen lapsen. Uuteen perhelehteen tehtiin viitemerkintä, miltä lehdeltä tiedot oli siirretty. Vanhan perhelehden tiedot jäivät tältä osin niin sanotuiksi passiivitiedoiksi. Jokainen merkintä tai siirto uudelle lehdelle perustui luotettavaan tositteeseen, joita olivat muun muassa syntymätodistus, kuolintodistus tai tuomioistuimen päätös avioerosta.

Järjestelmä otettiin käyttöön koko maassa 1961. Suomessa oli kaksi rinnakkaista väestökirjanpitoa: toisaalta seurakuntien (ja kirkkoon kuulumattomien osalta siviilirekisteritoimistojen) ylläpitämä perhekohtainen ja toisaalta henkikirjoittajien ylläpitämä asuinkuntaan ja kotiosoitteeseen perustuva kirjanpito. Toivion kehittämä järjestelmä otettiin 1960-luvulla käyttöön myös henkikirjoituksessa ja se oli käytössä vuosituhannen vaihteeseen saakka. Sitä ei enää päivitetä, mutta historiatietojen osalta se on käytössä edelleen. Tietoja tarvitaan muun muassa sukututkimuksessa ja perunkirjoituksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Hannu Houtsonen: Kanslianeuvos Samuli Toivio. (muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*, 28.4.2011, s. C8. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin seurakuntien keskusrekisterin historia
* Helsingin seurakuntien keskusrekisteri 50-vuotias (Arkistoitu – Internet Archive)
Hakuteoksen painettuja laitoksia.
**Uppslagsverket Finland** on ruotsinkielinen tietosanakirja, jonka pääpainopiste on Suomi ja erityisesti suomenruotsalaisuus. Painetun laitoksen viimeinen osa julkaistiin vuonna 2007.

Tietosanakirjaa julkaisi *Föreningen finlandssvenska uppslagsverk*. Aloite sen julkaisemiseksi tehtiin 1969. Ensimmäinen laitos ilmestyi kolmiosaisena vuosina 1982–1985, ja siinä oli noin 9 000 hakusana-artikkelia.

Toisen painetun laitoksen julkaisija oli Schildts, ja se ilmestyi viisiosaisena 2003–2007, artikkeleita runsaat 12 000. Laitoksen myynti oli yleismaailmalliseen tapaan hidasta.

Tietosanakirja siirtyi 2009 verkkoon, ja sen käyttö on maksutonta. Verkkoversion kustantaja on Svenska folkskolans vänner.

Painettujen laitosten päätoimittaja oli Henrik Ekberg. Verkkoversion päätoimittaja oli vuodesta 2009 syksyyn 2010 Sigbritt Backman ja hänen jälkeensä Johan Lindberg.

Lähteet
-------

1. ↑  Tiikkaja, Samuli: Internet tappoi suomalaiset tietosanakirjat – myös netissä.  *Helsingin Sanomat*, 26.3.2012, s. C 1. Artikkelin maksullinen verkkoversio.
2. ↑  Uppslagsverket Finland, historia. Viitattu 16.7.2016.
3. 1 2  Uppslagsverket Finland hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
4. ↑  YLE 6.11.2007: Uppslagsverket Finland nådde Ö. (Archive.org. Viitattu 26.3.2012.)
5. ↑  Välkommen till UVF 2.0 Web – www.uppslagsverket.fi – Finland från A till Ö på nätet!

Aiheesta muualla
----------------

* *Uppslagsverket Finlandin* verkkoversio.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Abey** (arab. عبيه‎, *‘Abayh*) on lähinnä druusien asuttama kaupunki Libanonissa.

Maantiede
---------

Abey sijaitsee Libanonin Alayn piirikunnassa.

Historia
--------

Abeyn ensimmäisen asukkaan sanotaan olleen Jamal al-Din Haji (k. 1222), Libanonvuorten seudulla vaikuttanut ruhtinas, josta myöhemmin tuli askeetikko ja uskonnollinen hahmo. Myöhemmin Abey oli myös vuonna 1479 kuolleen merkittävän druusijohtaja Al-Sajjid al-Tanukhin kotipaikkakunta. Al-Tanukhin hauta Abeyssa on suosittu vierailukohde druusien keskuudessa.

Abeyn druusit vaikuttivat myös Libanonvuorten alueen hallinnossa. Monista paikallisista tuli alueen johtavia šeikkejä. Emiiri Nasir al-Din al-Husayn rakennutti kotipaikkakunnalleen Abeyssa moskeijan ja kylpylän 1300-luvun alkupuolella. Myöhempiä Abeysta kotoisin olleita johtohahmoja olivat Ahmad Amin al-Din (k. 1809) ja Abu Husayn Mahmoud Faraj (k. 1953). 1800-luvulla Abey oli myös yhdysvaltalaisten protestanttien lähetystoiminnan keskus. Nykyisin Abeyssa toimii orpokoti ja vanhainkoti, jotka palvelevat Abeyn lisäksi laajempaa aluetta.

Väestö
------

Abeyn asukkaiden valtaosa on druuseja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Samy Swayd: *Historical Dictionary of the Druzes*, s. 2-3, 66-67. The Scarecrow Press, 2006. ISBN 0-8108-5332-9. (englanniksi)
2. ↑  William Harris: *Lebanon : a history*, s. 75. Oxford University Press, 2011. ISBN 978-0-19-518111-1. (englanniksi)
**Rudolf Veiel** (10. joulukuuta 1883 – 19. maaliskuuta 1956) oli Saksan maavoimien panssarikenraali (saks. *General der Panzertruppe*) toisessa maailmansodassa.

Sotilasura
----------

Veiel liittyi armeijaan vuonna 1904 ja hänet nimitettiin upseeriksi seuraavana vuonna. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa ratsuväenupseerina ja sodan jälkeen hän kuului Württembergin vapaajoukkoihin vuonna 1919. Vuodesta 1920 alkaen hän palveli Reichswehrissä.

Hänet ylennettiin everstiksi 1933 ja kenraalimajuriksi tammikuussa 1937. Vuonna 1938 hänet nimitettiin 2. panssaridivisioonan komentajaksi ja samana vuonna hänet nimitettiin kenraaliluutnantiksi.

Toisen maailmansodan alettua hän johti divisioonaansa Puolan ja Ranskan valtauksessa sekä Jugoslavian valtauksessa ja Kreikan taistelussa. Hänet palkittiin 3. kesäkuuta 1940 ritariristillä. Hän osallistui 1941 operaatio Barbarossaan ja saksalaisille tappiollisen Moskovan taistelun päätteeksi hänet ylennettiin panssarikenraaliksi. Hän oli XLVIII panssariarmeijakunnan komentajana ja hän kuului 28. syyskuuta alkaen keskustan armeijaryhmän esikuntaan.

Syyskuusta 1943 alkaen Veiel oli Wehrkreis V:n komentajana Stutgartissa. Hänet vapautettiin tehtävästä 20. heinäkuuta 1944 Hitleriä vastaan tehdyn salamurhayrityksen selvitysten yhteydessä. Hänet sijoitettiin 16. huhtikuuta 1945 upseerireserviin. Toisen maailmansodan päätyttyä hän oli kaksi vuotta sotavankeudessa, mistä hän vapautui vuonna 1947. Hän kuoli vuonna 1956.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Rudolf Veiel 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Abeïbara** on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Kidalin alueen Abeïbaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoristossa noin 85 kilometriä Kidalista koilliseen. Kunnan pinta-ala on 7 500 neliökilometriä. Asukkaita on 4 600 henkeä (vuonna 2009).

Abeïbaran kunta rajoittuu pohjoisessa Abeïbaran piirin Boghassan ja idässä Tinzawatenen kuntiin, etelässä Tessalitin piirin Adjelhocin kuntaan ja lännessä Kidalin kaupunkiin. Seudun ilmasto on äärimmäisen kuuma ja kuiva. Keskimääräinen sademäärä on 50 millimetriä vuodessa. Vähäinen kasvillisuus on keskittynyt wadien ja laaksojen pohjalle. Eläimistöön kuuluu gaselleja, sakaaleja, matelijoita, jyrsijöitä ja trappeja.

Kunta käsittää yhden kylän ja kymmenen paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja. Lisäksi on pieni joukko arabeja.

Seudun tärkein elinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, kamelit ja aasit. Lisäksi tehdään käsitöitä ja harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä. Nuoret muuttavat työnhakuun Kidaliin ja Algeriaan.

Kunnassa on yksi koulu ja terveysasema. Vesihuolto käsittää patoaltaita, perinteisiä ja nykyaikaisia kaivoja sekä porakaivoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Communes de la Région de Kidal *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 13.5.2012. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4 5  Plan de Sécurité Alimentaire Commune Rurale Abeïbara 2007-2011 *aec.msu.edu*.  Arkistoitu 21.9.2012. Viitattu 13.5.2012. (ranskaksi)
3. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Kidal) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 13.5.2012. (ranskaksi)
**Paikantamisjärjestelmät** ovat teknisiä järjestelmiä tietyn kohteen, esimerkiksi rakennuksen, lentokoneen, laivan, ajoneuvon tai sodankäynnissä yleisesti maalin paikan (sijainnin) määrittämiseen maalla, merellä tai ilmassa.

Perinteiset paikantamisjärjestelmät
-----------------------------------

Paikantamisjärjestelmiä tai niiden osia ovat:

* kartta
* kompassi
* sekstantti
* teodoliitti
* kello

Elektroniset paikantamisjärjestelmät
------------------------------------

Elektronisia paikantamisjärjestelmiä ovat tai ovat olleet muun muassa:

* yleisesti radiopaikannus, suunnan mittaaminen vähintään kahteen tunnetulla paikalla olevaan radiolähettimeen tai paikannettavan kohteen radiosäteilyn mittaaminen vähintään kahdesta tunnetulla paikalla olevasta suuntimosta
* tunnetulla paikalla olevan tutkan käyttäminen paikantamiseen
* saksalaiset Toisen maailmansodan aikaiset:
	+ Lorenz (30 MHz)
	+ Knickebein (30 - 33 MHz)
	+ X-Gerät (66 - 75 MHz)
	+ Y-Gerät (42 - 48 MHz)
* englantilaiset Toisen maailmansodan aikaiset
	+ oboe
* Decca
* Loran
* sisätilapaikannus

Globaalit elektroniset paikantamisjärjestelmät
----------------------------------------------

Nykyisin merkittävimmät elektroniset paikantamisjärjestelmät ovat globaaleja ja satelliitteihin perustuvia. Näitä ovat amerikkalainen GPS, venäläinen Glonass ja tulossa oleva eurooppalainen Galileo.

Sotilaalliset maalinpaikantamisjärjestelmät
-------------------------------------------

Monissa sotilaallisissa järjestelmissä kohteen, erityisesti maalin tarkka paikantaminen on aivan keskeistä. Lentokoneessa tai erikoisjoukkojen maalinosoituslaitteessa voi olla pohjana jatkuva GPS-paikannus. Laserilla osoitetun maalin koordinaatit lasketaan lavetin (lentokone, erikoisjoukkojen maalinosoituslaite) paikan sekä maaliin mitatun etäisyyden ja suunnan perusteella.

Maalien paikantamiseen käytetään myös maassa olevia tutkia, ilmassa olevia tutkia (AWACS, JSTARS), valtamerien osalta myös avaruudessa olevia tutkia, suunnan mittaamista maalien sähkömagneettiseen säteilyyn (radiot, tutkat) maasta, ilmasta tai avaruudesta ja maalinosoituslaitteita (ks. edellinen kappale).

Hajaspektrijärjestelmät ja paikantaminen
----------------------------------------

Hajaspektrijärjestelmät sisältävät mahdollisuuden paikantamisjärjestelmän käyttöön. Esimerkiksi USA:n merijalkaväen PLRS ja maavoimien EPLRS radiojärjestelmä mahdollistaa siinä olevien radioiden suhteellisen paikantamisen. Yhdellä maantieteelliseen koordinaatistoon paikannetulla radiolla kaikkien toisiinsa yhteydessä olevien PLRS ja EPLRS-radioiden paikka voidaan laskea myös maantieteellisessä koordinaatistossa.
**Paikkatietoikkuna** on Maanmittauslaitoksen karttapalvelu, joka esittelee paikkatietoaineistoja ja -palveluita sekä niiden hyödyntämismahdollisuuksia.  Paikkatietoikkuna on keskeinen osa Suomen INSPIRE-toimeenpanoa.

Palvelun kautta voi muun muassa katsella eri karttatasoja päällekkäin, julkaista kartan omalla verkkosivulla, luoda tilastoteemakarttoja ja tehdä yksinkertaisia paikkatietoanalyyseja. Paikkatietoikkuna sisältää myös koordinaatistomuunnospalvelun. 

Osa karttatasoista on laajuudeltaan paikallisia ja osa ulottuu koko Suomen alueelle. Käytettävissä on yhteensä 2 500 karttatasoa noin 60:ltä eri organisaatiolta. Karttatasot tuodaan tarjolle eri toimijoiden julkaisemien rajapintapalvelujen kautta, jolloin Paikkatietoikkunassa olevat paikkatiedot ovat yhtä ajantasaisia kuin tiedontuottajien omissa palveluissa.

Paikkatietoikkunan metatietohaussa voi selata paikkatietoaineistojen ja -palveluiden kuvailuja, jotka tiedontuottajat ovat tallentaneet valtakunnalliseen Paikkatietohakemistoon. Palvelusta löytyy kuvaukset noin 150 organisaation paikkatietoaineistoista ja -palveluista. Kuvattuja aineistoja ja palveluita on yhteensä yli 1 500.

Käyttäjät
---------

Paikkatietoikkuna on tarkoitettu sekä paikkatiedon ammattilaisille että kaikille kartoista ja paikkatiedosta kiinnostuneille. Sillä on arkisin yli 3 000–6 000 päivittäistä kävijää, jotka käyttävät sitä hyvin monenlaisiin vapaa-aikansa ja työtehtäviensä tarpeisiin. 

Paikkatietoikkuna on julkinen, kaikille avoin ja maksuton verkkopalvelu. Osa ominaisuuksista, kuten karttajulkaisun tekeminen omalle verkkosivulle ja analyysit, vaativat rekisteröitymisen. Rekisteröityminen on maksutonta.

Tiedontuottajat
---------------

Paikkatietopalveluiden tuottajat voivat tarjota paikkatietoaineistojaan Paikkatietoikkunaan, jos ne ovat saatavissa rajapintapalveluiden kautta ETRS-TM35FIN -koordinaattijärjestelmässä. Aineistojen esittämisestä Paikkatietoikkunassa laaditaan verkkopalvelusopimus, jossa osapuolina ovat tiedontuottaja ja Maanmittauslaitos. Sopimus on maksuton.

Historia
--------

Paikkatietoikkunan kehittäminen alkoi paikkatietoportaalina. Toteuttaminen perustui maa- ja metsätalousministeriön johdolla laadittuun, kansalliseen paikkatietostrategiaan vuosille 2005–2010 sekä valtioneuvoston periaatepäätökseen (17.6.2007) arjen tietoyhteiskunnan palveluista. Taustalla on eurooppalainen INSPIRE-direktiivi, joka edellyttää monien paikkatietoaineistojen saattamista yhteiskäyttöön ja muun nuassa katselupalvelujen toteuttamista.
Paikkatietoikkuna voitti *Vuoden laatuinnovaatio 2010* -palkinnon.

Teknologia
----------

Paikkatietoikkunan kehittämisessä käytetään avoimen lähdekoodin ohjelmistokomponentteja. Kehittämisessä syntyvä karttasovelluksen lähdekoodi julkaistaan vapaasti hyödynnettäväksi oskari.org-sivustolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikkatietoikkuna-palvelun kuvaus Maanmittauslaitos. Viitattu 1.3.2023.
2. ↑  INSPIRE edistää paikkatietojen saatavuutta ja yhteentoimivuutta Maanmittauslaitos. Viitattu 1.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Paikkatietoikkuna
* Oskari.org
* Paikkatietohakemisto
* INSPIRE Knowledge Base
**Uraanidioksidi** tai **uraani(IV)oksidi** (UO2) on uraanin ja hapen epäorgaaninen yhdiste. Se tunnetaan myös nimellä *urania*. Se on mustaa, kiteistä jauhetta jota saadaan uraniniitti mineraalista. Se on radioaktiivista. Uraanidioksidia käytetään ydinreaktorien polttoainesauvoissa. Uraanidioksidin ja plutoniumin oksidien seosta kutsutaan MOX-polttoaineeksi. Ennen 1960-lukua, uraanidioksidia käytettiin keltaisena tai mustana väriaineena keramiikan ja lasin värjäämiseen (ns. uraanilasi).

Kemiallisia ominaisuuksia
-------------------------

Uraanidioksidia tuotetaan uraanitrioksidista vedyn avulla:

UO3 + H2 → UO2 + H2O lämpötilassa 700 °C (973 K)
Tämä kemiallinen reaktio on tärkeä ydinpolttoaineen valmistuksessa. UO2 hapettuu hapen vaikutuksesta triuraanioktaoksidiksi:

3 UO2 + O2 → U3O8 lämpötilassa 700 °C (970 K)

Käyttö
------

Uraanidioksidin ylivoimaisesti tärkein käyttö on ydinvoimaloiden polttoaineessa. Käyttö lasin värjäykseen on suurelta osin jäänyt historiaan.

Köyhdytettyä UO2 (DUO2) voidaan käyttää säteilynsuojausmateriaalina. DUCRETE on sementin muoto, jossa soran tilalla on köyhdytettyä uraanidioksidia. Tämän materiaalin käyttöä tutkitaan ydinjätteen varastointisäiliöiden rakennusaineeksi.

Uraanidioksidin kielletty energiavyö (engl. bandgap) on samaa suuruusluokkaa kuin piillä ja galliumarsenidillä, joten siitä voitaisiin valmistaa tehokkaita aurinkopaneeleja, jotka käyttävät Schottky diodin rakennetta. Uraanin oksideihin pohjautuva Schottky diodi ja PNP-transistori on jo rakennettu laboratoriossa.

Katso myös
----------

* Köyhdytetty uraani

Lähteet
-------

1. 1 2  WebElements: Uranium: uranium dioxide *webelements.com*. Viitattu 3. joulukuuta 2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  ICSC 1251 Uraanidioksidi (Käyttöturvallisuustiedote) ILO. Viitattu 3. joulukuuta 2015.
3. 1 2 3  Ingmar Grenthe, Janusz Drożdżyński, Takeo Fujino, Edgar C. Buck, Thomas E. Albrecht‐Schmitt & Stephen F. Wolf (2006) Uranium, luku 5 kirjasta Morss, Lester R.; Edelstein, Norman M.; Fuger, Jean, toim. The Chemistry of the Actinide and Transactinide Elements (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF) (3. painos). Dordrecht: Springer. s. 253–698. (englanniksi)
4. ↑  Meek, Thomas T.; Roedern, B. von (2008). "Semiconductor devices fabricated from actinide oxides". Vacuum 83 (1): 226–228. doi:10.1016/j.vacuum.2008.04.005.
|  |
| --- |
| Metyylimetakvaloni |
| Metyylimetakvaloni |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 3-(2,4-dimetyylifenyyli)-2-metyylikinatsolin-4-oni |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 3244-75-5 |
| ATC-koodi |  ? |
| PubChem | 63381 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C17H16N2O |
| Moolimassa | 264,322 g/mol |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika |  ? |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa |  ? |

**Metyylimetakvaloni** eli **MMQ** on metakvalonin johdos, ja sillä on samanlainen hypnoottinen ja sedatiivinen vaikutus kuin metakvalonilla. Se on myös jokseenkin samanvahvuinen.

Metyylimetakvalonissa on metakvalonista poiketen fenyylirengas. Sitä valmistettiin laittomasti Saksassa vuonna 1999. Aineesta on olemassa vain vähän tietoa, mutta tiedetään että sitä myytiin Saksassa muuntohuumeena ja aikaisemmin vastineena metakvalonille, jonka valmistus oli aikaisemmin lopetettu.

Eläinkokeilla huomattiin sen aiheuttavan kouristuksia vain hyvin vähän alle sedatiivisella annoksella. Ja ihmisillä käytössä ilmeni myös kouristuksia, joka tekee aineesta hyvin vaarallisen jos sitä otetaan suurempia annoksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Klein RFX, Hays PA (January–June; 2003). "Detection and Analysis of Drugs of Forensic Interest, 1992 - 2001; A Literature Review." (pdf). *Microgram Journal* **1** (1–2). DEA.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  PMID 8455002 (PubMed)
3. ↑  PMID 14085923 (PubMed)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Porcelain Black muotinäytöksessä vuonna 2011.
**Alaina Marie Beaton** (s. 1. lokakuuta 1985), joka tunnetaan paremmin taiteilijanimellä **Porcelain Black**, on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän aloitti uransa alle 18-vuotiaana nimellä *Porcelain And The Tramps*.

Nuoruus
-------

Beaton varttui Sterling Heightsissa, Michiganissa. Hänen isänsä oli hiusmuotoilija. Hän omisti kampaamon ja vei tyttärensä muotinäytöksiin ja kuvauksiin. Beatonin vanhemmat erosivat hänen ollessaan kuusivuotias. Kun hänen äitinsä meni uudestaan naimisiin, he asettuivat Rochesteriin, missä hän kävi lukiota.

Musiikkiura
-----------

Porcelain Black oli alle 18-vuotias solmiessaan sopimuksen Virgin Recordsin kanssa. Hän ei ollut levy-yhtiön kanssa samaa mieltä tekemästään musiikista, ja hän yrittikin kolme vuotta päästä sopimuksesta irti.

Yksityiselämä
-------------

Huhtikuussa 2012 Black meni naimisiin malli Bradley Soileaun kanssa.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Mannequin Factory*  (Julkaistaan kesällä 2013)

### Singlet

* *This Is What Rock n Roll Looks Like* (2011)
* *Naughty Naughty* (2011)
* *Mama Forgive Me* (2013)
* *Pretty Little Psycho* (2013)

Musiikkivideot
--------------

* *This Is What Rock N Roll Looks Like* (2011)

Aiheesta muualla
----------------

* 
* Allmusic: Porcelain Black

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Jamssikasvit** (Dioscoreaceae) on useita satoja lajeja sisältävä yksisirkkaisiin koppisiemenisiin kuuluva kasviheimo, jonka tunnetuimmat edustajat ovat jamssit (*Dioscorea*).

Tuntomerkit
-----------

Jamssikasvit ovat juurakollisia ruohovartisia köynnöksiä tai liaaneja. Ne kiipeilevät kiertymällä tuen ympärille. Karvat ovat erittäviä. Lehdet ovat erilaistuneet ruodiksi ja lavaksi ja ovat verkkosuonisia. Ruodin molemmissa päissä on paksunnokset eli pulvinukset; lehtikanta ei ole tuppimainen. Kukinnot sijaitsevat lehtihangoissa. Emilehdet ovat erillisiä. Siemenet ovat siivellisiä ja niissä on leveä alkio, jonka sirkkalehti on enemmän tai vähemmän lateraalinen.

Levinneisyys
------------

Jamssikasveja tavataan enimmäkseen tropiikissa, mutta myös lauhkeilla alueilla, muun muassa Etelä- ja Länsi-Euroopassa.

Luokittelu
----------

Jamssikasvien lajimäärä voi olla jopa 870, joista melkein kaikki ovat jamssien (*Dioscorea*) suvun jäseniä. Suvuissa *Stenomeris* ja *Trichopus* on kummassakin vain kaksi lajia.

Edellinen suku kasvaa Länsi-Malesiassa ja sen kasvit ovat paksutyvisiä. Niiden kukan kehätorvi on hyvin kehittynyt ja laajentunut heteiden kiinnittymiskohdan alapuolelta. Heteenponsien konnektiivi on hyvin pitkä ja liittyy luottiin. Sikiäin on puoleksi kehänalainen, vartalo keilamainen ja luotti pistemäinen.

*Trichopus*-lajit kasvavat Madagaskarilla, Intian eteläkärjessä, Sri Lankassa ja Malakan niemimaalla. Niiden varret ovat köynneliäitä, ja lehtiruodissa on vain pulvinus tyvellä tai sekin puuttuu. Heteet ovat koveria ja ympäröivät vartaloa; ponnen lokeroside on leveä ja kärjestään pidentynyt. Luotti on kaksiliuskainen. Hedelmä on enemmän tai vähemmän avautumaton ja siivellinen samara tai lähes marjamainen; siemenet ovat siivettömiä.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens 2001–, viittaus 19.12.2014.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Dioscoreaceae

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q161220
* Wikispecies: Dioscoreaceae
* APNI: 54555
* ATRF: Dioscoreaceae
* CoL: 623Y5
* EoL: 8214
* EPPO: 1DIOF
* FloraBase: 22783
* FNA: 10280
* FoAO2: Dioscoreaceae
* FoC: 10280
* Fossilworks: 55854
* GBIF: 7694
* GRIN: 372
* iNaturalist: 71501
* IPNI: 77126727-1
* IRMNG: 115587
* ITIS: 43365
* NBN: NBNSYS0000159866
* NCBI: 4671
* NZOR: 4224d187-1318-458a-8a1e-95875e5b00d3
* Open Tree of Life: 781627
* Plazi: 818B8327-783E-504D-B8D7-0BB56C1E728F
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126727-1
* Tropicos: 42000384
* VASCAN: 123
* Watson & Dallwitz: dioscore
* WFO: wfo-7000000192

 |

 |
Upplandin tykistörykmentin hauta
**Uppsalan vanha hautausmaa** sijaitsee Uppsalassa. 

Hautausmaa otettiin käyttöön 1700-luvun loppupuoliskolla, koska kirkkoihin hautaamisesta ei enää pidetty hygieenisistä syistä. Vuonna 1786 Kustaa III puhui valtiopäivillä kiellosta mutta vasta vuonna 1815 Kaarle XIII kielsi menetelmän kokonaan. 1800- ja 1900-luvuilla hautausmaata on laajennettu. Vuonna 1959 Uppsalan vanha hautausmaa sai nykyisen laajuutensa. 

Monet hautakivet itäpuolella on saanut taiteellisen muodon.*selvennä*

Tunnettuja henkilöitä
---------------------

* Svante Arrhenius
* Jan Fridegård
* Elias Fries
* Erik Gustaf Geijer
* Dag Hammarskjöld
* Hjalmar Hammarskjöld
* Erland Hjärne
* Harald Hjärne
* Israel Hwasser
* Axel Hägerström
* Rudolf Kjellén
* Gösta Knutsson
* Fadime Sahindal
* Henrik Schück
* Kai Siegbahn
* Carl Peter Thunberg
* Arne Tiselius
* Östen Undén
* Göran Wahlenberg
* Karl Gustaf Westman
* Anders Jonas Ångström

Aiheesta muualla
----------------

* Uppsalas kyrkogårdar (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uppsalan vanha hautausmaa**.
**Planar Systems, Inc.** on yhdysvaltalainen digitaaliseen näyttötekniikkaan erikoistunut yritys. Sen Espoossa sijainnut elektroluminesenssinäyttötuotanto siirtyi joulukuussa 2012 Beneqille.

Planarin perustivat 1983 Jim Hurd, Chris King ja John Laney irrottamalla Tektronix-yrityksen näyttötekniikkaosaston itsenäiseksi yritykseksi. Planar oli ensimmäinen yhdysvaltalainen elektroluminesenssinäyttöjä (EL-näyttö) valmistanut yritys. Planar valmistaa myös kosketusnäyttöjä ja nestekidenäyttöjä.

Planar osti vuonna 1990 Oy Lohja Ab:n Finluxin elektroluminesenssinäyttötuotannon. Suomessa kehitetty ALD-tekniikka osoittautui taloudellisemmaksi tavaksi valmistaa EL-näyttöjä kuin Planarin omat ratkaisut, ja yrityksen kaikki EL-näytöt tehtiin Suomessa.

Beneq Oy osti Planar Systemsin ALD-liiketoiminnan joulukuussa 2007 sekä muunkin elektroluminesenssiliiketoiminnan joulukuussa 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2  Viikon yrityskaupat.  *Talouselämä*, 45/2012, s. 23.  Talentum Oyj.
2. ↑  Lukkari, Jukka: Beneq ostaa Planarin elektroluminenssi-bisneksen  3.12.2012. Tekniikka & Talous.  Arkistoitu 7.12.2012. Viitattu 17.12.2012.
3. ↑  Beneq Oy: Beneq acquires ALD business from Planar Systems *Lehdistötiedote*.  12.12.2007. Viitattu 29.9.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Planar Systems kotisivu (englanniksi)
Jamkids on varhaisiän musiikkikasvatukseen keskittynyt musiikkikoulu, joka toimii Espoossa, Helsingissä, Vantaalla, Kirkkonummella ja Lohjalla[1] yhteensä 17 opetuspisteessä. Koulu on ensimmäinen[2] useilla paikkakunnilla ketjumaisesti toimiva musiikkikoulu Suomessa. Koulu pyrkii edistämään musiikkia elämänmittaisena harrastuksena. 

Koulun toiminta alkoi vuonna 2006, jolloin erityisenä tavoitteena oli kanteleen soiton suosion edistäminen ja siihen liittyvien mielikuvien uudistaminen. Toiminnan kasvaessa tarjonta on monipuolistunut ja koulu tarjoaa opetusta kaikilla bändisoittimilla. Syksyllä 2018 koulun vauva-, taapero- ja bändimuskareissa käy noin 1000[3] 0–6-vuotiasta musiikinharrastajaa.

Koulu tarjoaa taiteen perusopetuksen yleisen oppimäärän mukaista opetusta.[4][5] Opetusta annetaan pääasiassa ryhmäopetuksena. Koulu pyrkii olemaan ryhmäopetuksen ja taiteen yleisen oppimäärän mukaisen opetuksen edelläkävijä.

Lähteet
-------

* Koulun kotisivut www.jamkids.fi
* Artikkeli Opettajalehdessä

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Koulu on ainoa viidellä tai useammalla paikkakunnalla toimiva koulu Musiikinopetus Suomessa sivuilla luetelluista kouluista. Musiikkikoulu Demo kuuluu yhteen Jamkids musiikkikoulun kanssa.
3. ↑  Mukana jo 600 musiikin harrastajaa; Jamkids.fi, 10.09.2012
4. ↑
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Koulun virallinen sivu
* Artikkeli Kanteleliitto ry:n web-sivulla
**Kazys Škirpa** (18. helmikuuta 1895 – 18. elokuuta 1979) oli liettualainen upseeri ja poliitikko.

Škirpa oli liettualaisen aktivistirintaman johtohahmo ja hänestä oli tarkoitus tulla Liettuan väliaikaishallituksen puheenjohtaja toisen maailmansodan aikana. Saksalaiset kuitenkin estivät aikeet ja Škirpa päätyi lopulta keskitysleirille. Sodan jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän julkaisi muistelmansa.

Elämäkerta
----------

Škirpa syntyi maanviljelijäperheeseen Nemajūnaissa lähellä Biržaita vuonna 1895. Vuonna 1916 hän liittyi Venäjän armeijaan, valmistui sotilasakatemiasta Pietarhovista ja lähetettiin Siperiaan. Syksyllä 1917 hän palasi Pietariin ja kokosi yhteen Liettuan itsenäisyyttä tukevia joukkoja. Vuonna 1918 Škirpa liittyi vastaperustettuun Liettuan armeijaan ja otti osaa eturintaman taisteluihin rykmentin komentajana. Sittemmin hän opiskeli sotilaskoulussa Kaunasissa ja Belgian sotilasakatemiassa Brysselissä valmistuen vuonna 1925. Hänestä tuli pääesikunnan tiedustelujohtaja, mutta hän joutui eroamaan vallankaappauksen myötä vuonna 1926. Sotilasuransa jälkeen Škirpa alkoi toimia diplomaattina. Hän työskenteli ensin Liettuan Saksan lähetystössä virkailijana ja sitten sotilasattaseana. Vuonna 1937 Škirpasta tuli Liettuan edustaja Kansainliitossa. Puolan esitettyä uhkavaatimuksen Liettualle maaliskuusta 1938 Škirpa lähetettiin Varsovaan solmimaan diplomaattisuhteet Liettuan ja Puolan välille. Sittemmin hänestä tuli ensin Liettuan Puolan ja sitten Saksan suurlähettiläs.

Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan ja liitettyä sen itseensä vuonna 1940 Škirpa oli mukana perustamassa Liettuan uudelleenitsenäistymiseen tähtäävää Liettualaista aktivistirintamaa Berliinissä. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon vuonna 1941 liettualaiset aktivistit perustivat väliaikaishallituksen, jonka johtoon Škirpan oli tarkoitus asettua 23 kesäkuuta 1941. Saksalaiset estivät kuitenkin hänen lähtönsä Liettuaan hänen Liettuan itsenäisyyden kannatuksen takia. liettuaan lähdön sijaan hänet asetettiin kotiarestiin Etelä-Saksaan. Vaadittuaan jälleen Liettuan itsenäisyyttä vuonna 1944 hänet lähetettiin Bad Godesbergin keskitysleirille.

Toisen maailmansodan jälkeen Škirpa muutti ensin Ranskaan ja vuonna 1946 Irlantiin, jossa hän opetti venäjää Dublinin yliopistossa. Vuonna 1949 hän muutti edelleen Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli Kongressin kirjastossa Washingtonissa. Škirpa jäi eläkkeelle vuonna 1965 ja julkaisi muistelmansa *Sukilimas Lietuvos suverenumui atstatyti* vuonna 1975. Škirpa kuoli Washingtonissa vuonna 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wojciech Roszkowski ja Jan Kofman: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century*, s. 920-921. M.E.Sharpe, 2008. ISBN 978-0-7656-1027-0. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Puola

 |

 |
Jamsetji Tata
**Jamsetji Nusserwanji Tata** (3. maaliskuuta 1839 – 19. toukokuuta 1904) oli intialainen suurliikemies, jota pidetään Intian nykyteollisuuden perustajana. Tatan yrityksistä muodostui nykyinen Tata Group, joka on Intian suurin teollisuusyritys. Tata pidetään yhtenä Intian teollistumisen aloittajista.

Jamsetji Tata syntyi Navsarissa Gujaratissa parsilaiseen zarathustralaiseen perheeseen. 
Hänen isänsä Nusserwanji Tata oli myös liikemies. Isä Nusserwanji muutti myöhemmin Bombayhin ja aloitti kaupankäynnin. 

Jamsetji liittyi mukaan ja asettui asumaan kaupunkiin. 14-vuotiaana hänen meni Elphinstone Collegeen. Hän meni naimisiin Hirabai Daboon kanssa ollessaan vielä opiskelija. Hän valmistui vuonna 1858 ja liittyi isänsä yritykseen. Se oli hyvää aikaa luoda yrityksiä Intiassa, jossa sepoykapina oli juuri kukistettu. 

Jamsetji työskenteli isänsä yhtiössä 29 vuoden ikään saakka. Sen jälkeen vuonna 1868 hän perusti oman yhtiön, jonka myynti oli 21 000 rupiaa. Vuonna 1869 hän osti konkurssiin menneen öljytehtaan Bombayn läheltä. Hän myi tehtaan kaksi vuotta myöhemmin isolla voitolla.

Hän perusti puuvillatehtaan Nagpuriin vuonna 1874. Hän antoi sille 1. tammikuuta 1877 nimeksi *Keisarinna* kuningatar Viktorian julistettua itsensä Intian keisarinnaksi. 

Tata perusti rauta- ja teräsyrityksiä sekä vesivoimaloita. Tata oli myös hyväntekeväisyyden harrastaja. Hän perusti kouluja ja sairaalan. 

Tatan perustamia yhtiöitä ja instituutteja ovat muun muassa seuraavat, jotka ovat edelleen toiminnassa:

* *Tata Steel* (entinen TISCO – Tata Iron and Steel Company Limited) oli Aasian ensimmäinen ja Intian suurin teräsyritys yksityisellä sektorilla
* *Indian Institute of Science* (IISc) on huippuluokan tutkimusinstituutti Intiassa
* *Tata Power Company Limited* on Intian suurin yksityinen sähköntuotantolaitos.

Yrityksistä tunnettu Tata tunnetaan myös suurista rakennuksista Intiassa. Kuuluisin niistä on Taj Mahal Palace -hotelli, joka sijaitsee Bombayssa. Se valmistui 16. joulukuuta vuonna 1903 ja maksoi 4,21 miljoonaa rupiaa.

Kirjailija Mark Twain oli Tatan vieraana käydessään ensi kertaa Intiassa. 

Jamsetji Tata kuoli 19. toukokuuta vuonna 1904 Bad Nauheimissa, Saksassa.

Lähteet
-------

1. 1 2


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Poliisitalon eteläinen julkisivu.
**Tukholman poliisitalo** on Tukholman keskustassa Kungsholmenin saarella sijaitseva rakennuskompleksi, jossa toimii Tukholman läänin poliisiviranomaisen ja valtakunnan poliisihallinnon päämaja. Poliisitalon osoite on Kungsholmsgatan 33–47.

Poliisitalon vanhin osa rakennettiin vuosina 1903–1911, ja sen on suunnitellut arkkitehti Gustaf Lindgren. Arkkitehtuurihistorioitsija Fredric Bedoiren mukaan se on tyyliltään ruotsalainen vastine siirtomaissa suosituille mahtipontisille hallintorakennuksille, joiden ulkonäkö pyrki korostamaan esivallan auktoriteettia. Tyylissä on myös vaikutteita karoliiniajan arkkitehtuurista. Rakennusta laajennettiin vuonna 1938 Carl Melinin suunnittelemalla osalla ja myöhemmin useilla muilla lisärakennuksilla. Lennart Kolten suunnittelema valtakunnanpoliisihallinnon kolmiosainen talo rakennettiin 1971–1975. Sen tieltä purettiin Kruununprinsessa Loviisan lastensairaala.

Lähteet
-------

1. ↑  Stadsvaktens & polisens historia i Gamla Stan *Historia*.  14.2.2018. Stockholm gamla stan.  Arkistoitu 1.10.2022. Viitattu 21.10.2018. (ruotsiksi)
2. ↑  Broman, Kay: Polishuset åter till ursprunget *Byggnadskultur 1/2008*.  2008. Byggnadsvård.  Arkistoitu 20.8.2010. Viitattu 21.10.2018. (ruotsiksi)
3. ↑  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 235. Norstedts, Tukholma 2012.
**Rauman museo** on vuonna 1891 perustettu kulttuurihistoriallinen museo, jota ylläpitää Rauman kaupunki. Rauman museon kohteissa esitellään kaupungin historiaa, erityisesti Vanhan Rauman monisatavuotista historiaa sekä asumista ja elämistä Unescon maailmanperintöalueella.

Toiminta
--------

Rauman museo on yli 120-vuotisen toimintansa aikana keskittynyt Rauman alueen historiaan ja museon kokoelmissa on runsaasti esineitä ja erilaista arkistomateriaalia. Vanhimmat esineet ovat peräisin keskiajalta. Rauman museon erityinen oma erikoisala on raumalainen pitsinnypläys. Nypläys on edelleen elävä, Raumalle ominainen perinteinen käsityötaito ja harrastus. Rauman museo on erikoistunut myös kulttuuriperintöön ja toimii aktiivisesti Rauman kahden maailmanperintökohteen (Vanha Rauma ja Sammallahdenmäen pronssikautinen hautaröykkiöalue) hoidossa.

Vanha Raatihuone
----------------

Museon vanhin näyttelytila sijaitsee Rauman vanhalla raatihuoneella, jonka yläkerrassa näyttelytoiminta aloitettiin vuonna 1902. Myöhemmin 1930-luvulla museo sai käyttöönsä koko raatihuoneen. Nykyään siellä on esillä Rauman kaupungin historiaan sekä pitsinnypläykseen liittyvää esineistöä. Museon yläkerran tiloissa on vaihtuvaa näyttelytoimintaa. Rakennuksessa on myös museokauppa.

Muut näyttelytilat
------------------

Rauman museon hallintaan kuuluvat Raatihuoneen lisäksi Vanhassa Raumassa sijaitsevat kotimuseot Marela ja Kirstin talo sekä vanhan kaupunkialueen ulkopuolella sijaitseva Savenvalajan verstas. Museon toimistotilat ovat Kauppakadulla Marelan kotimuseon yhteydessä.

Lähteet
-------

* Rauman museon kotisivut

### Viitteet

1. ↑  Rauman museo: henkilökunta ja yhteystiedot *Rauman kaupunki*. Viitattu 5.4.2023.
2. 1 2  Rauman museo *Rauman kaupunki*. Viitattu 31.1.2016.
3. ↑  Rauman museo Museoliitto. Viitattu 23.6.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Rauman museo (Q18346695)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kulttuurihistoriallinen museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Rauma |
|  |
| koordinaatit | 61°08′N 21°31′E﻿ / ﻿61.13°N 21.51°E﻿ / 61.13; 21.51 |
|  |
|  |

 |
**Karl Egil Hugo Nicklin** (19. heinäkuuta 1906 Tammisaari – 27. kesäkuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka sai professorin arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Egil Nicklinin vanhemmat olivat rehtori Karl Hugo Nicklin ja Signe Hedvig Ekholm ja puoliso vuodesta 1937 Hjördis Inkeri LIndbohm. Nicklin tuli ylioppilaaksi 1923 ja valmistui diplomiarkkitehdiksi 1937. Hän toimi puolustusministeriössä toimistoarkkitehtina 1937–1940, Petsamon nikkelin palveluksessa arkkitehtina 1940, Strömbergin palveluksessa 1940–1947 ja SAFA:n standardoimislaitoksen päällikkönä vuodesta 1947 sekä johtajana vuodesta 1950. Viimeksi mainittua tehtävää, sittemmin Rakennustietosäätiö RTS:n toimitusjohtajan työtä, Nicklin hoiti yli 20 vuotta aina eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 1971. Rakennustöiden laatuvaatimusten parissa elämäntyönsä tehnyt Nicklin toimi asiantuntijana lukuisissa eri työryhmissä ja hankkeissa, vaikutti alan tekniseen termistöön ja vakiinnutti muun muassa johtamansa organisaation harjoittaman julkaisutoiminnan kautta rakennusalan laadunvarmistusta ja standardointia Suomessa. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1970.

Teoksia
-------

* *Rakennusalan yleiset sopimusehdot*, 1957
* *En stadsdels barndom : tillkomsten av femte stadsdelen i Ekenäs*, 1975 (Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 1976)

Lähteet
-------

1. 1 2  I. Havu, L. Arvi P. Poijärvi, K. J. Immonen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1960*, s. 588. Helsinki: Otava, 1960.
2. 1 2  Kuolleita. Professori Egil Nicklin. *Helsingin Sanomat*, 10.7.1991, s. A4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Théo Sarapo** oik. **Theophanis Lamboukas** (26. tammikuuta 1936 Pariisi – 28. elokuuta 1970 Limoges) oli ranskalainen laulaja-näyttelijä. Hän oli naimisissa laulaja Édith Piafin kanssa vuosina 1962–1963.

Elämäkerta
----------

### Lapsuus ja nuoruus

Theophanis Lamboukas syntyi kreikkalaiskatoliseen perheeseen. Hänen kampaajaisänsä asettui asumaan Pariisin esikaupunkialueelle. Nuori Theophanis aloitti laulamisen varhain ja osallistui 18-vuotiaana laulukilpailuun. Hän kävi kauppakorkeakoulun ja työskenteli isänsä kampaamossa. Vuonna 1956 hän suoritti varusmiespalveluksen, ja meni kolmeksitoista kuukaudeksi Algeriaan.

### Édith Piaf

Palattuaan Pariisiin hän vietti iltojaan Édith Piafin luona ja kävi hänen luonaan sairaalassa. Piaf huomasi Sarapon kyvyt ja rupesi kouluttamaan tätä laulajaksi ja esiintyjäksi. 9. lokakuuta 1962 Sarapo meni naimisiin häntä parikymmentä vuotta vanhemman ja vakavasti sairaan laulajan, Édith Piafin kanssa. Heillä oli kirkkohäät Pariisissa, kreikkalaiskatolisessa kirkossa.

Sarapo lauloi Piafin kanssa paljon duettoja, joista tunnetuin ehkä Michel Emerin laulu nimeltä "A quoi ca sert l'amour".
Piafin kuoleman jälkeen hän ei laulanut pitkään aikaan.

Kuolema
-------

Sarapo kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1970 vain 34-vuotiaana. Hänet haudattiin vaimonsa Édith Piafin viereen Père-Lachaisen hautausmaalle Pariisiin.

Elokuvat
--------

* *Judex - salaperäinen kostaja* (*Judex*), 1963
* *Pahaa ei tapa pirukaan* (*Un condé*), 1970

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Tukia** on järvi, joka sijaitsee Savonlinnassa ja Heinävedellä. Järven etelä- ja länsipuolella sijaitsee Leivolan ja koillispuolella Tetrivaaran kylät.

Tukian pinta-ala on 121,6 hehtaaria ja sillä on kolme saarta, jotka sijaitsevat järven eteläosassa. Suurin saari on Kalmosaari, joka on 260 metriä pitkä ja 130 metriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 15,5 kilometriä ja sen rannat ovat pääosin metsämaata. Etelärannalla on peltoja. Järvellä on noin neljä taloa ja viisi vapaa-ajan asuntoa. Savonlinnan ja Heinäveden välinen kunnanraja kulkee järven pohjoisosan halki, mutta suurin osa järvestä kuuluu Savonlinnaan.

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Oriveden–Pyhäselän alueen (04.3) Oriveden alueella (04.31), jonka Säimenenjoen valuma-alueeseen (04.313) se kuuluu. Järven vedenpinnankorkeus on 94,2 mpy. Järvi laskee sen eteläpäästä lähtevää jokea pitkin Säimeneen. Laskuojan pituus on 1,4 kilometriä ja pudotus 14,9 metriä.

Tukian laskujoessa sijaitsi 1800-luvulla mylly sekä vielä nykyäänkin nähtävissä olevia puun uittoon liittyviä rännejä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Tukia (04.313.1.024) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 16.9.2021.
2. 1 2 3  Tukia (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 16.9.2021.
**Rauman kylpylä** oli vuonna 1821 Rauman terveyslähteelle perustettu kylpylä. Kylpylän perusti arkkiatri Gabriel von Bonsdorff. Paikalla sijaitsi jo edellisellä vuosisadalla tunnettu terveyslähde. Kylpylässä annettiin perinteisiä vesihoitoja.

Kylpylää varten perustettiin *Raumo Badinrättnings Bolag* -niminen osakeyhtiö. Se oli Suomen ensimmäisiä osakeyhtiöitä. Yhtiön osakkeenomistajiksi ei hyväksytty alhaista tai vähemmän valistunutta väkeä ("inga ringare och mindre upplyste Personer").

Raumasta tuli suosittu terveyskylpylä aina Turun paloon 1827 asti. Sen jälkeen kylpyläyhtiön tilanne heikkeni. Jo vuoden 1842 yhtiökokouksessa ehdotettiin, että laitos myytäisiin. Myynnistä päätettiin kuitenkin vasta vuonna 1854, kun rakennukset olivat jo hyvin rapistuneet eivätkä enää tuottaneet lainkaan voittoa osakkaille, vaan yhtiö oli joutunut vaatimaan heiltä vuosittaisia lisämaksuja. Kylpylän rakennukset purettiin 1857.

Kaivopuistoksi nimetty alue oli pitkään suosittu ulkoilualue, ja terveyslähde mainittiin 1890 paikallisessa lehdessä.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen ensimmäisistä osakeyhtiöistä

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Schybergson, Per: *Aktiebolagsformens genombrott i Finland*, s. 126–127. Helsingfors: Finska vetenskaps-societeten, 1964.
2. 1 2 3  Liisa Suvikumpu: *Suomalaiset kylpylät – Kotimaisen kylpyläkulttuurin historiaa*, s. 187. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014. ISBN 978-952-222-239-8.
Etelänkylän isosilta Pyhäjoella. Sillassa on kaksinkertaiset ponsiansaat.
**Tukiansassilta**, myös **ponsiansassilta** on ansassiltatyyppi. Tukiansas on sidepalkki, joka on vahvistettu palkin alapuolisilla vinotuilla. Tukiansassiltoja on ollut niin kauan kuin siltarakenteista on säilynyt ylipäänsä mitään kirjallista tietoa. Tyyppi oli yleisin Suomessa 1800-luvulla rakennettu puusiltatyyppi. Kun tarvittiin pitempiä jännevälejä, tukiansaat voitiin tehdä moninkertaisina. Tukiansassiltoja ovat muun muassa Suomen vanhin liikenteellä oleva puusilta, vuonna 1837 valmistunut museosiltana oleva Etelänkylän isosilta ja vuonna 1966 valmistunut Nurmijärven Myllysilta, joka oli vielä 2010-luvun alussa Suomen nuorin museosilta. Se on sittemmin poistettu museosiltaluettelosta.

Katso myös
----------

* Riippuansassilta

Lähteet
-------

* Aitta, Seppo (vastaava toimittaja): *Siltojemme historia*. Helsinki: Suomen Rakennusinsinöörien Liitto RIL ry, 2004. ISBN 951-758-446-6.

### Viitteet

1. ↑  Aitta, 2004, s.493
2. ↑  Aitta, 2004, s.494
3. ↑  Aitta, 2004, s.107
Malin Byström
**Malin Byström** (s. 1973) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.

Byström opiskeli Tukholman oopperakorkeakoulussa. Hänen rooleihinsa ovat kuuluneet muiden muassa Richard Straussin *Salomen* ja Giacomo Puccinin *Toscan* nimiroolit sekä osat useissa Wolfgang Amadeus Mozartin ja Giuseppe Verdin oopperoissa. Hänen konserttiohjelmistoonsa kuuluneita teoksia ovat olleet muiden muassa Ludwig van Beethovenin 9. sinfonia ja *Missa Solemnis*, Felix Mendelssohnin *Elias*, Richard Straussin laulut, Mozartin *C-mollimessu*, Jean Sibeliuksen *Kullervo*, Gustav Mahlerin 4. sinfonia sekä Edvard Griegin *Peer Gynt*.

Byström on vieraillut usein Royal Opera Housessa, jossa teki debyyttinsä vuonna 2002. Vuonna 2016 Byströmille myönnettiin Litteris et Artibus -mitali ja vuonna 2018 hovsångerskan arvonimi. Vuonna 2018 hän sai lisäksi vuoden naislaulajan tunnustuksen International Opera Awards -tilaisuudessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Uppslagsverk: Malin Byström NE.se
2. 1 2 3  Malin Byström Braathen Artist Management AB
3. ↑  Malin Byström Royal Opera House


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Discovery of Nat Turner*
**Nat Turner** (2. lokakuuta 1800 – 11. marraskuuta 1831) oli yhdysvaltalainen orja, joka johti orjakapinaa elokuussa 1831 Southamptonin piirikunnassa Virginiassa. Kapinassa tapettiin noin 60 valkoista orjanomistajaa ja heidän perheenjäsentään. Kapinan kukistamisen yhteydessä ja sitä seuranneissa kostotoimissa tapettiin yli sata mustaa, joista suurin osa ei liittynyt kapinaan millään tavalla. Kapinalliset säästivät joitakin köyhien valkoisten asumuksia tuholta kapinan aikana.

Turner piileskeli kapinan jälkeen kaksi kuukautta, kunnes hänet saatiin kiinni, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Jerusalemin kunnassa.

Jälkimaine
----------

Arviot Nat Turnerista ovat jälkeenpäin vaihdelleet aikakauden ja arvioijan taustan mukaan. Hänen taisteluaan orjuutta vastaan on pidetty sankarillisena, mutta siviileihin kohdistuneita murhia on verrattu terrorismiin ja sotarikoksiin. 

Nat Turner on mukana vuonna 2002 julkaistussa kirjassa *100 Greatest African Americans*. Hänen mukaansa on nimetty puisto Newarkin kaupungissa, ja hänet mainitaan eräissä rap-artistien teksteissä, kuten Wu-Tang Clanin kappaleessa "The City" ja Public Enemyn kappaleessa "Prophets of Rage".

Vuonna 2016 ensi-iltansa sai elokuva *The Birth of a Nation*, joka kertoo Turnerin elämästä.

Lähteet
-------

1. ↑  Children of Darkness *American Heritage Magazine*. nro 6/1973 (englanniksi)
2. ↑  100 Greatest African Americans *Prometehus Books*. 2002
3. ↑  Nat Turner Park *Google Maps*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |