recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Suomen suuriruhtinas** on historiallinen arvonimi, joka kuului Ruotsin kuninkaan titteleihin vuosina 1581–1809 Suomen ollessa osa Ruotsia ja jota käytettiin Suomen suuriruhtinaskuntaa hallinneesta Venäjän keisarista vuosina 1809–1917. 

Ensimmäisen kerran nimitystä käytti tilapäisesti ruotsalainen humanisti Johannes Magnus (lat. *Magnus ducatus Finlandiae*). Juhana III (aiempi Juhana-herttua) otti voittoja juhliakseen itselleen vuonna 1581 arvonimen Suomen suuriruhtinas (ruots. *Storfurste till Finland*). Se kuului sen jälkeen vuosisatojen ajan Ruotsin kuninkaiden virallisiin arvonimiin. Lisäksi sen saivat erillisenä arvonimenä tulevat kuninkaat Sigismund ja Kustaa II Aadolf kruununprinssiaikoinaan sekä Kustaa IV Aadolfin kaksivuotiaana kuollut poika Kaarle Kustaa. Suomen valtiolliselle asemalle nimityksellä ei ollut Ruotsin vallan aikana merkitystä ja joskus sillä tarkoitettiin koko Suomea tai jotain pienempää aluetta siitä.

Suomen valtiollinen asema vakiintui vuonna 1809, kun Suomen alue siirtyi Venäjän vallan alaisuuteen, ja arvonimellä alettiin nyt viitata autonomiseen suuriruhtinaskuntaan geopoliittisena kokonaisuutena. Koska Suomi oli Venäjän suvereenisuuden alainen ei-itsenäinen maa, Venäjän keisari oli samalla Suomen suuriruhtinas. Suomessa onkin usein käytetty nimitystä "keisari-suuriruhtinas". Suomen suuriruhtinaskunnan asiat esiteltiinkin suoraan keisari-suuriruhtinaalle, ohi Venäjän hallintokoneiston, aina vuoden 1905 vallankumoukseen asti. Ennen vuotta 1905 Suomen asioista päätti Venäjän puolelta ainoastaan keisari-suuriruhtinas, ei Venäjän hallitus. Aleksanteri I:n lisätessä arvonimiinsä "Suomen suuriruhtinaan" se ei sinänsä tarkoittanut vielä Suomen suuriruhtinaskunnan syntyä. Keisarin tehtäviin Suomen suuriruhtinaana kuuluivat muun muassa suuriruhtinaskunnan lakien vahvistaminen ja säätyvaltiopäivien kutsuminen koolle.

Keisari-suuriruhtinaiden aika päättyi helmikuun vallankumoukseen maaliskuussa 1917, minkä jälkeen Venäjän väliaikainen hallitus käytti vielä jonkin aikaa entistä suuriruhtinaan valtaa Suomessa.

Suomen suuriruhtinaat 1809–1917
-------------------------------

| Suuriruhtinas | Vallassa |
| --- | --- |
|  | Aleksanteri I(1777–1825) | 1809–1825 |
|  | Nikolai I (1796–1855) | 1825–1855 |
|  | Aleksanteri II(1818–1881) | 1855–1881 |
|  | Aleksanteri III(1845–1894) | 1881–1894 |
|  | Nikolai II(1868–1918) | 1894–1917 |

Lähteet
-------

* Suomen hallitusmuoto ja waltionhoito, suomennos Leo Mechelinin *Nordisk familjebok* -tietosanakirjaan kirjoittamasta artikkelista. Julkaistu *Kansan Ystäwä* -lehdessä 7.1.1882.

### Viitteet

1. 1 2 3  "Suomen suuriruhtinas", *Otavan Iso Tietosanakirja 8*, s. 504. Helsinki: Otava, 1966.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1918), s. 213 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 31.5.2019.
**Matti Jalmari Paasila** (s. 2. marraskuuta 1947 Kaustinen) on suomalainen diplomi-insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Paasila syntyi maanviljelijä Toivo Paasilan ja emäntä Aino Känsälän perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1968 on Sirpa-Liisa Kanala. Paasila tuli ylioppilaaksi 1967 ja valmistui diplomi-insinööriksi Oulun yliopistosta 1973. Hän oli Oy Nokia Ab:n Euroopan myyntipäällikkö 1973–1975, Nokia Electronics GmbH:n johtaja Starnbergissa Saksassa 1976–1981 ja Oy Nokia Ab:n Elektroniikan teollisuusautomatiikkayksikön markkinointi- ja ulkomaantoimintojen johtaja 1981–1982.

Oy Ekströmin Koneliikkeen toimialajohtaja Pasila oli 1982–1983, Oy Safematic Ltd:n toimitusjohtaja Muuramessa 1983–1987, Nokia Koneiden toimialajohtaja ja Nokia Cable Machinery Inc. Oy:n, vuodesta 1988 Nokia Cable Machinery Oy, toimitusjohtaja 1987–1989, Nokia Unterhaltungselektronik GmbH:n toimitusjohtaja Pforzheimissa Saksassa 1989–1990, Oy Nokia Ab:n teknologiajohtaja ja johtokunnan jäsen 1990–1991, Osuuskunta Eka-yhtymän varatoimitusjohtaja 1991–1994, Rieter Automotive Systemsin toimitusjohtaja Winterthurissa Sveitsissä 1994–2002 ja Sarna Kunststoff Holding AG:n hallituksen jäsen 1998–2006 ja toimitusjohtaja Sarnenissa Sveitsissä 2003–2006.

Yrittäjä Paasilasta tuli Botnia Automation Oy:n, vuodesta 1997 Botnia Hightech Oy ja vuodesta 2007 Sasken Finland Oy, perustajaosakkaana ja yhtiön hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana. Hän on ollut myös englantilaisen BNL Ltd:n toimitusjohtaja 2003–2005 ja intilaisen Sasken Communication Technologies Ltd:n neuvonantaja ja hänellä on ollut lukuisia eri yritysten johtoelinten jäsenyyksiä ja puheenjohtajuuksia. Teollisuusneuvoksen arvonimen Paasila sai 2008. Suomen Kulttuurirahasto perusti 2007 Paasilan ja hänen puolisonsa lahjoituksen turvin Matti ja Sirpa Paasilan rahaston.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Turunen, Harri: Teollisuusneuvos Matti Paasila (1947–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 15.3.2017. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 1.2.2024.
2. ↑  Historiallinen yhtiökokous sisälsi lounaan ilman osinkoja. 
Pörssiyhtiön yhtiökokous mahtui Holviin.  *Länsi-Savo*, 29.4.2010, nro 116, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.2.2024.  (ei-vapaa)
*Tämä artikkeli käsittelee virkaa. Intendentti on myös arvonimi.*
**Intendentti** (lat. *in + tendere* 'jännittää, innokkaasti harjoittaa jotakin' > ransk. *intendant* > ruots. *intendent* ’laitoksen tai osaston johtaja’) on tiede- tai taidelaitoksen johtajan virka tai orkesterin hallinnollisen ja usein myös taiteellisen johtajan virka. Eri aikoina intendentuuri on merkinnyt erilaisia esimiehen, valvojan tai tarkastajan tehtäviä.*lähde?* Intendentuuri on ollut useimpien maiden armeijan hallinto- ja huolto-osaston aikaisempi nimitys. Intendentuuri vastasi joukkojen huollosta ja sotatarvikkeiden sekä muonan hankinnasta.

Suomeen perustettiin 1800-luvulla Yleisten rakennusten intendentinkonttori johtamaan ja valvomaan valtion rakennustöitä. Konttorin päällikkö oli virkanimikkeeltään intendentti. Pääesikunnan taloushuolto-osaston nimi oli vuoteen 1960 saakka intendenttiosasto, ja talouspäällikön nimike oli intendentti. Sen vuoksi varusteissa luki SA int. josta tuli puolustusvoimien puhekielinen nimitys *intti**lähde?*. Ranskassa intendentti puolestaan oli ennen vallankumousta hallituksen korkein edustaja maakunnissa.

Myös Suomen toiseksi vanhin pursiseura NJK perusti intendentin viran: tehtävänä oli toimia seuran paviljongin vastaavana hoitajana, nykytermein isännöitsijänä.

Aluksi Korkeasaaren eläintarhan toimintaa johti intendentti, mutta nimike muutettiin vuonna 1988.

Intendentin arvonimi
--------------------

*Pääartikkeli: Intendentti (arvonimi)*
Intendentti on myös suomalainen arvonimi.

Lähteet
-------

* Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

### Viitteet

1. 1 2  997-998 (Tietosanakirja / 3. Haggard-Kaiverrus) *runeberg.org*. Viitattu 18.4.2023.
2. ↑  *intendentti.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
3. 1 2  Aikio & Vornanen 1993, s. 291
4. ↑  IS-STT: Korkeasaaren Ilkka Koivisto on kuollut *Ilta-Sanomat*.  25.6.2012. Viitattu 25.10.2021.
**Block of Flats** on Porvoossa vuonna 2013 perustettu rock-yhtye, joka yhdistää punkkiin pop-vaikutteita.

Yhtye solmi keväällä 2019 levytyssopimuksen Jussi Ylikosken perustaman Molar Music -levy-yhtiön kanssa, ja ensimmäinen singlebiisi ‘Future’ julkaistiin 20.9.2019. YleX toimi Futuren ensisoittoajana. "Future" on 2020 alkuvuonna julkaistavaksi tarkoituetun EP:n ensimmäinen single. Flashbacks & Memories EP:n julkaisu siirrettiin syksylle 2020 koronaviruksen takia  Futuren on tuottanut Jussi Ylikoski yhdessä yhtyeen kanssa 

Yhtyeen toinen single "Nothing Is Gonna Be Ok" julkaistiin 10.1.2020 Molar Musicin toimesta. 

Block of Flats julkaisi viisi biisiä sisältävän EP:n 11.9. EP:n *Done For Tonight*" -single käsittelee ystävyyssuhdetta, jossa aito huoli ja välittäminen nousee pintaan riitelynä ja erimielisyytenä 

Block of Flats on soittanut runsaasti keikkoja sekä Suomessa että ulkomailla. Takana on kolme kiertuetta Baltiassa, yksi Euroopan rundi sekä kymmeniä keikkoja ympäri kotimaata. Yhtye on kertonut tavoittelevansa kansainvälistä menestystä ja läpimurtoa. Yhtyeen musiikillisia esikuvia ovat mm. Biffy Clyro, Nothing But Thieves ja Disco Ensemble.

Block of Flats esiintyi Tampereella Suomen suurimmalla klubifestivaalilla Lost In Musicissa lokakuussa 2019.

Block of Flats valittiin Music Finlandin järjestämään vientiartistijalostamoon vuonna 2021.

Vuonna 2022 yhtye teki levytyssopimuksen Ranka Kustannuksen kanssa.

Jäsenet
-------

### Nykyiset jäsenet

* Jonne Nikkilä - laulu, koskettimet
* Ossi Ågren - rummut
* Jesse Kataja - Kitara
* Kauri Koponen - Basso

### Entiset Jäsenet

* Oskar Berg - Basso (2013-2016)

Diskografia
-----------

### EP:t

* *Ashes EP* (2014)
* *Flashbacks & Memories* (2020)

### Singlet

* *Forget/Regret* (2015)
* *Feed The Fire* (2015)
* *Forest* (2017)
* *145* (2017)
* *Future* (2019)
* *Nothing Is Gonna Be Ok* (2020)
* *Do I Even Want You Back?* (2020)
* *Done For Tonight* (2020)
* *Sharks Love Blood* (2021)
* *True Friends* (2022)
* *Feels Like* (2022)

Lähteet
-------

1. ↑  Toimittaja: Minttu Harju: Block of Flatsin tuore "Do I Even Want You Back" -single pohtii, onko paluu täydellisen ihmisen luo tarpeellista *KaaosZine*.  21.3.2020. Viitattu 14.9.2020.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Toimittaja: Minttu Harju: Energistä rockia viikonloppuun: Block of Flats julkaisi tuoreen EP:nsä kunniaksi "Done For Tonight" -singlen *KaaosZine*.  13.9.2020.  Arkistoitu 14.9.2020. Viitattu 14.9.2020.
5. ↑
6. ↑  Block of Flats (Arkistoitu versio)
7. ↑  Vientiartistijalostamoon valittiin seitsemän vientinimeä *Muusikkojen liitto*.  27.4.2021. Viitattu 8.4.2022.
8. ↑  Block of Flats signs with Ranka *Ranka Kustannus*.  17.8.2022. Viitattu 8.9.2022. (englanniksi)
Asaph Hall
**Asaph Hall** (15. lokakuuta 1829 Goshen, Connecticut, Yhdysvallat – 22. marraskuuta 1907*lähde?*) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Hän teki havaintoja planeettojen kuista ja kaksoistähdistä ja määritteli kiertoratoja, Saturnuksen pyörähdysajan ja Marsin massan.*lähde?* Hän löysi vuonna 1877 Marsin kuut Phoboksen ja Deimoksen*lähde?*.

Työskenneltyään 16-vuotiaana kirvesmiehen*lähde?* oppipoikana Hall aloitti myöhemmin opinnot Central Collegessa McGrawvillessa New Yorkissa. Vuonna 1856 hän avioitui Angeline Stickneyn kanssa.*lähde?*

Marsin kuiden löytämisessä käytetty kaukoputki.
Vuonna 1856 Hall aloitti työn Harvard College Observatoryssa Cambridgessa Massachusettsissa, ja hänestä tuli kiertoratojen laskemisen asiantuntija.*lähde?* Hallista tuli vuonna 1862 avustava*lähde?* tähtitieteilijä US Naval Observatoryssa (USNO) Washingtoniin, ja vuonna 1863 hänet nimitettiin professoriksi. Hän toimi siellä vuoteen 1891. Vuosina 1895–1901 hän oli professorina Harvardin ja vuodesta 1901 Ann Arborin yliopistossa.

Hall sai 1875 vastuulleen USNO:n 66 cm:n (26 tuuman) tähtikaukoputken, joka oli aikansa suurin linssikaukoputki. Juuri tämän laitteen avulla Hall löysi Phoboksen ja Deimoksen. Hän havaitsi myös Saturnuksen valkean täplän, jota hän käytti planeetan pyörähdysajan laskemisessa. Vuonna 1884 Hall osoitti Saturnuksen Hyperion-kuun elliptisen kiertoradan taannehtivan noin 20° vuodessa. Hall tutki myös parallaksia ja Seulasten tähtien asemaa.*lähde?*

Kuussa ja Phoboksessa sijaitsevat kraatterit on nimetty Hallin kunniaksi.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hall, Asaph, Tietosanakirja osa 3, palsta 27, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1911

Kirjallisuutta
--------------

* Karttunen, Hannu: *Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin*, s. 435. Helsinki: Ursa, 2014. ISBN 978-952-5329-26-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Asaph Hall** Wikimedia Commonsissa

* Hall Memorabilia at the US Naval Observatory (Arkistoitu – Internet Archive)
* Karttunen, Hannu: *Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin*, s. 435. "Asaph Hall (1829–1907)". Helsinki: Ursa, 2003. ISBN 978-952-5329-26-1.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Gustav Noske.
**Gustav Noske** (9. heinäkuuta 1868 Brandenburg an der Havel – 30. marraskuuta 1946 Hannover) oli saksalainen poliitikko, joka toimi Weimarin tasavallan puolustusministerinä 1919–1920.

Noske oli sosiaalidemokraattisen puolueen jäsen ja parlamenttiedustaja vuodesta 1906 ensimmäisen maailmansodan loppuun. Hän kuului sosialistiseen oikeistosiipeen ja otti osaa spartakistikapinan ja Münchenin neuvostotasavallan verisiin kukistamisiin vuonna 1919. Noske oli kommunistijohtajien Rosa Luxemburgin ja Karl Liebknechtin vastustaja. Hänen lähettämänsä oikeistolaiset freikorpsit surmasivat noin 1 000 kommunistia*lähde?* Münchenin neuvostotasavallan kukistamisen yhteydessä. 

Weimarin tasavallan vakiinnuttua Noske toimi Ala-Saksin osavaltion presidenttinä Hannoverissa. Nosken epäiltiin osallistuneen toisen maailmansodan aikana Adolf Hitlerin vastaiseen salaliittoon.

Saksan tapahtumien jälkeen Suomessakin kommunistit käyttivät sosiaalidemokraateista pilkkanimeä *noske* tai *noskelainen*. Tällä haluttiin sanoa, että sosiaalidemokraatit menevät työväen kapinoidessa porvarien puolelle.

Lähteet
-------

* Pieni Tietosanakirja 1925-1928

### Viitteet

1. 1 2 3  Pieni tietosanakirja, palsta 425. Project Runeberg. Viitattu 28.2.2014.
2. ↑  Kommunistisen Internationalen Toimeenpanevan komitean päätöslausunto Suomen Kommunistisen Puolueen taistelukyvyttömyyden syistä taistelussa fasismia vastaan. Marraskuu 1930. Pauli Kruhsen Histdoc-kokoelma 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gustav Noske** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Mika Kalervo Huovila** (s. 13. marraskuuta 1958 Jyväskylä) on suomalainen juristi ja 1. huhtikuuta 2013 alkaen korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos. 

Huovila valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1983 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1999. Oikeustieteen tohtoriksi hän väitteli vuonna 2003. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1984. 

Huovila on toiminut Itä-Suomen hovioikeuden viskaalina vuosina 1985–1990 ja Iisalmen raastuvanoikeuden ja maistraatin sivutoimisena oikeusneuvosmiehenä vuosina 1985–1990. Rantasalmen tuomiokunnan käräjätuomarina hän on toiminut vuosina 1991–1993 ja Savonlinnan käräjäoikeuden käräjätuomarina 1993–2010. Korkeimman oikeuden esittelijäneuvoksena hän toimi vuosina 2006–2010. 

Korkeimman oikeuden jäseneksi hänet nimitettiin Vaasan hovioikeuden hovioikeudenlaamannin virasta, jossa hän on toiminut vuosina 2010–2013.

Julkaisuja
----------

* *Periaatteet ja perustelut.* (Väitöskirja.) Suomalainen lakimiesyhdistys, 2003. ISBN 951-855-211-8

Lähteet
-------

1. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 240. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Henkilötiedot korkeimman oikeuden sivuilla. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Västerbyn kartano** (ruots. *Västerby gård*) sijaitsee Siuntiossa Uudellamaalla. Kartano on viimeksi erotettu itsenäiseksi tilakseen Tyyskylän kartanosta vuonna 1920. Varhaisimmat kirjalliset lähteet Västerbyn tilasta ovat kuitenkin vuodelta 1531. Västerbyn kartano sijaitsee puukujan päässä pienen puistoalueen keskellä ja kartanolta on näkymä Tjusträskille.

Historia
--------

Västerbyn tilan varhaisin tunnettu omistaja on Suitian kartanolinnan omistanut Erik Fleming, joka mainitaan tilan omistajana vuonna 1531. Kuitenkin vuonna 1564 Västerbyn tila siirtyi Hans Grelsson Silfverpatronille rälssitilana tämän aateloinnin yhteydessä.

Vuonna 1713 Västerby, josta oli tullut rustholli, myytiin adjutantti Georg Agricolalle, sillä Västerbyn nimeltä tuntematon rusthollari oli muuttanut Ruotsiin isoavihaa pakoon. Isovihan aikana venäläiset sotilaat tuhosivat Västerbytä pahoin; tilan rakennuksia ja aitoja poltettiin, ikkunat rikottiin, takat ja savupiiput tuhottiin ja irtaimisto ryöstettiin. Isovihan jälkeen Ruotsiin paennut rusthollari kuitenkin palasi ja osti tilan takaisin Agricolalta. Tila mainitaan verokirjoissa jälleen vuonna 1738.

Västerby on kirjoitettu myös muodoissa Vesterby ja Westerby.

Entinen Päivärinteen koulu on rakennettu Västerbyn kartanon maille.

Päärakennus
-----------

Västerbyn kartanon päärakennus on puurakenteinen kaksikerroksinen suorakaiteen muotoinen rakennus, josta erottuu keskellä tornimainen erkkeri. Tämä "torni" onkin kartanon yksi tunnuspiirteitä. Kartanossa on kaksi savupiippua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alf Brenner: *Sjundeå Sockens Historia II*, s. 534. Hembygdens Vänner i Sjundeå rf, 1955.
2. ↑  Jully Ramsay: 389 (Frälsesläkter i Finland intill stora ofreden) *runeberg.org*.  1909. Viitattu 24.1.2021. (ruotsiksi)
3. ↑  Västerby, Sjundeå - Finlandssvenska bebyggelsenamn *bebyggelsenamn.sls.fi*. Viitattu 24.1.2021.
Hans Henrik Gripenberg
**Hans Henrik Gripenberg** (14. huhtikuuta 1754 Karhiniemi, Huittinen – 25. lokakuuta 1813 Tukholma) oli Suomen sotaan osallistunut ruotsalainen kenraalimajuri. Hän kuului Gripenbergin aatelissukuun ja hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Odert Johan Gripenberg ja Eva Gustafva Silfversvan. Hän avioitui 1780 Hedvig Lovisa Janssonin kanssa. Heidän poikiaan olivat koulumies Odert Henrik Gripenberg ja senaattori Johan Ulrik Sebastian Gripenberg.

Gripenberg kirjoittautui asepalvelukseen jo kahdeksanvuotiaana. Gripenberg otti osaa Kustaa III:n sotaan majurina Hämeen jalkaväkirykmentissä. Hänet ylennettiin 1789 everstiluutnantiksi ja 1794 everstiksi sekä 1795 Hämeen jalkaväkirykmentin komentajaksi. Hän osallistui Suomen sotaan ja 1808−1809 komensi Tornion seudulla 3 800 sotilaan vahvuista *Ruotsin pohjoista armeijaa*. 

Hänen joukkonsa antautuivat 25. maaliskuuta 1809 Kainuunjoella Ruotsin Länsipohjassa venäläiselle ylipäällikkö Barclay de Tollylle, mistä hän joutui myöhemmin epäillyksi maanpetoksesta kuitenkaan ilman lopullisia oikeudellisia seuraamuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  *Striden om Finland 1808-1809*, s. 54

Aiheesta muualla
----------------

Veli-Matti Syrjö: Gripenberg, Hans Henrik (1754–1831) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu 6.9.2001. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Sulttaani Abdelhafid.
**Abdelhafid** (myös **Abd al-Hafid**; 1875 Fès, Marokko – 4. huhtikuuta 1937 Enghien-les-Bains, Ranska) oli Marokon sulttaani vuosina 1908–1912. Hän nousi valtaan Marokon sodan aikana syrjäyttämällä nuoremman veljensä Abdelazizin. Abdelhafid joutui vuonna 1912 hyväksymään Marokon alistamisen Ranskan protektoraatiksi ja menetti pian sen jälkeen valtansa.

Abdelhafidin isä oli sulttaani Hassan I. Hänen veljensä Abdelaziz nimitti hänet Marrakechin kuvernööriksi. Eurooppalaismielinen Abdelaziz ajautui epäsuosioon hyväksyttyään Marokon suvereniteettia kaventaneet Algecirasin konferenssin päätökset, joten Abdelhafid käynnisti vuonna 1907 Abdelazizia ja ranskalaisia vastaan suunnatun kapinan. Abdelhafid yritti ensin karkottaa Casablancaa ja Oujdaa miehittäneet ranskalaiset, jotka kuitenkin löivät hänet takaisin seuraavana talvena. Abdelazizin joukoista oli vähemmän vastusta, joten Abdelhafid marssi 7. kesäkuuta 1908 pääkaupunkiin Fèsiin, jossa hänen kannattajansa olivat jo aiemmin julistaneet hänet sulttaaniksi. Syksyllä 1908 hän sai valtaansa myös pohjoisen Marokon, ja Abdelaziz pakeni Tangeriin. Abdelhafid lupautui nyt noudattamaan Algecirasin sopimusta, joten Euroopan suurvallat tunnustivat hänet sulttaaniksi tammikuussa 1909. Myöhemmin samana vuonna saatiin kukistettua vuodesta 1902 kapinoinut valekruununtavoittelija Bou Hamara.

Abdelhafid ei onnistunut rauhoittamaan Marokkoa, vaan kapinat ja sisällissodat jatkuivat. Espanja soti vuonna 1909 berberiheimoja vastaan Rifissä. Keväällä 1911 Ranskan oli lähetettävä joukkoja karkottamaan Fèsiä uhanneet kapinalliset, minkä jälkeen Abdelhafid joutui tekemään lisää myönnytyksiä Ranskalle, kuten ottamaan ranskalaisia neuvonantajia armeijaansa ja hallintoonsa sekä nimittämään ranskalaismielisen Muhammad al-Muqrin suurvisiiriksi. Saksan yritys puuttua tilanteeseen johti heinäkuussa 1911 toiseen Marokon kriisiin. Lopulta suurvallat kuitenkin sopivat, että Ranska saisi vapaat kädet Marokossa. Abdelhafid joutui allekirjoittamaan 30. maaliskuuta 1912 Fèsin sopimuksen, jonka nojalla Marokosta tuli Ranskan protektoraatti. Ranskan ensimmäiseksi kenraaliresidentiksi Marokkoon nimitettiin Hubert Lyautey, joka järjesti ensitöikseen Abdelhafidin syrjäytetyksi ja nosti valtaistuimelle tämän veljen Yusefin.

Lähteet
-------

1. ↑  Abd al-Hafid (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 9.9.2019.
2. 1 2 3  Morocco: Decline of traditional government (1830–1912) (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 9.9.2019.
3. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1912), s. 1034, 1036–1039 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 8.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Abdelhafid** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Oskari Paatela** (vuoteen 1906 **Frans Oskar Pavén**; 14. syyskuuta 1888 Helsingin maalaiskunta – 25. helmikuuta 1952 Vaasa) oli suomalainen taidemaalari.

Elämäkerta
----------

Paatela kirjoitti ylioppilaaksi 1907 ja aloitti opinnot Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä osastossa. Samaan aikaan hän oli myös yliopiston piirustuslaitoksella Eero Järnefeltin oppilaana. Kiinnostus kuvataiteisiin syrjäytti opiskelun yliopistossa ja Paatela opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1908–1910. Vuonna 1910 hän matkusti taidemaalari Eero Snellmanin kanssa Pariisiin, jossa haki oppia Académie Colarossista ja Académie de la Grande Chaumièresta. Paatela palasi 1913 Pariisiin ja opiskeli Académie Libressä.

Paatelan tyyli vaihteli Anders Zorn -vaikutteisesta realismista eleganttiin koristeellisuuteen. Hän maalasi muun muassa alttaritaulut Virolahden kirkkoon (1914), Alavuden kirkkoon (1914) ja Helsingin vapaakirkkoon (1929). Hänen muita töitään ovat Helsingin NMKY:n juhlasalin fresko (1915) ja Kallion kirjaston lasimaalaus (1923).

Paatela avioitui 1917 Anna Bromsin kanssa ja he pitivät yhdessä kehysliikettä. Se piti kuitenkin lopettaa ja Paatela sai vuoden viransijaisuuden Taideyhdistyksen piirustuskoulusta. Paatela toimi koulun johtajaopettajana 1921–1923, mutta hänen oli vaikea työskennellä kellon mukaan.

Paatelan vaimo kuoli 1927, minkä jälkeen Paatela alkoholisoitui ja kadotti elämänhallintansa. Paatela avioitui uudelleen Marja Laina Eskolan kanssa ja heille syntyi vuonna 1931 tytär Marianne, josta tuli lastentauteihin erikoistunut lääkäri. Uusi avioliitto kesti vuodet 1930–1933. Paatela maalasi edelleen muotokuvia, mutta vähitellen työskentely hiipui. Elämänsä loppuajan hän oli ystäviensä hoidossa Vaasassa.

Oskari Paatelan veljet Jussi Paatela ja Toivo Paatela olivat tunnettuja arkkitehteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Reitala, Aimo: "Paatela, Oskari (1888–1952)", *Suomen kansallisbiografia, osa 7*, s. 439–440. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-448-7. / Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Kirpilä, Juhani – Motti, Sisko – Oksa, Anna-Marja (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 453. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.

Kirjallisuutta
--------------

* Tirranen, Hertta (toim.): *Suomen taiteilijoita Alvar Cawénista Wäinö Aaltoseen: Elämäkertoja.* Porvoo: WSOY, 1955
* Valkonen, Olli (toim.): *Taidetta vanhasta Viipurista.* Helsinki: Viipuri-säätiö, 2004. ISBN 952-91-6929-9
* Valkonen, Olli: *Maalaustaiteen murros Suomessa 1908–1914: Uudet suuntaukset maalaustaiteessa, taidearvostelussa ja taidekirjoittelussa.* Jyväskylän yliopisto, 1973. ISBN 951-677-127-0

Aiheesta muualla
----------------

* Kuka kukin on 1954 (Runeberg.org).
* Oskari Paatela taiteilijamatrikkelissa
* Oskari Paatela Valtion taidemuseon kokoelmissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kirjav@ – Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta: Oskari Paatela.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Magnus Wilhelm Armfelt, muotokuva vuodelta 1753
**Magnus Wilhelm Armfelt** (25. heinäkuuta 1725 – 14. toukokuuta 1795 Halikko) oli suomalainen vapaaherra ja kenraalimajuri. Hän oli diplomaatti ja jalkaväenkenraali Gustaf Mauritz Armfeltin isä.

Elämä
-----

Armfelt aloitti sotilasuransa 12-vuotiaana Karjalan rakuunarykmentin lipunkantajana. Kersantiksi hänet ylennettiin 1741, jonka jälkeen Armfelt palveli henkivartiokaartin drabanttina sekä myöhemmin 1740-luvulla kapteenina Ranskan armeijaan kuuluneessa Royal Suédois -rykmentissä. Ruotsiin palattuaan Armfelt toimi upseerina sekä armeijassa että Kuninkaallisessa henkirakuunarykmentissä, josta hän siirtyi Turun ja Porin läänin maaherran tehtäviin joulukuussa 1781. Kenraalimajuriksi Armfelt ylennettiin 1782. Hän toimi myös muun muassa Turun Soitannollisen Seuran puheenjohtajana vuodesta 1790 lähtien.

Armfelt omisti Suomessa useita kartanoita. Vuosina 1754–1782 hän asui Tarvasjoella sijaitsevassa Juvan kartanossa, joka toimi Kuninkaallisen henkirakuunarykmentin Maskun komppanian päällikön virkatalona. Se on myös Gustaf Mauritz Armfeltin syntymäkoti ja toimii nykyään museona. Juvan virkatalon jälkeen Armfelt asettui Halikossa sijaitsevaan Joensuun eli Åminnen kartanoon, jonka hän hankki omistukseensa vuonna 1786 saatuaan sitä varten 10 000 riikintaaleria kuningas Kustaa III:lta. Vuotta myöhemmin Armfelt osti samasta pitäjästä Wiurilan kartanon. Lisäksi hänen omistuksiinsa kuului niin ikään Halikossa sijaitseva Vuorentaan kartano ja lyhytaikaisesti myös Saaren kartano Mietoisissa. Armfeltin kuoleman jälkeen Joensuu päätyi Gustaf Mauritz Armfeltin haltuun sekä Wiuriala ja Vuorentaka puolestaan hänen nuoremmalle pojalleen August Filipille.

Magnus Wilhelm Armfeltin puoliso oli vuodesta 1756 lähtien Götan hovioikeuden presidentin Carl Gustaf Wennerstedtin tytär Maria Catharina, joka tunnettiin huomattavana hyväntekijänä. Heidät on haudattu Halikon kirkkoon Armfeltien sukuhautaan.

Katso myös
----------

* Armfelt

Lähteet
-------

* Friherrliga ätten ARMFELT nr 213 / TAB 4 Adelsvapen

### Viitteet

1. ↑  Emilie Gardberg Turun Soitannollisen Seuran uusi puheenjohtaja *Finlandia Festivals*.  26.10.2010. Viitattu 3.1.2014.
2. ↑  Juvan Kartano Punainen Turku. viitattu 3.1.2014.
3. ↑  Tarvasjoen historiaa (Arkistoitu – Internet Archive) Tarvasjoen kunta. Viitattu 3.1.2014.
4. ↑  Kartanon rouvan seurassa Wiurilassa - Armfeltien tarinaa - Erikoismatka (Arkistoitu – Internet Archive) Kartanomatkat. Viitattu 3.1.2014.
5. ↑  Wiurilan Kartano tunnettiin jo 1400-luvulla (Arkistoitu – Internet Archive) Wiurialan kartanoravintola. Viitattu 3.1.2014.
6. ↑  Tietosanakirja Projekt Runeberg. Viitattu 3.1.2014.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Nils Fredensköld** | **Turun ja Porin läänin maaherra**1782–1790 | Seuraaja:**Joakim von Glan** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Tudortyylinen Little Moreton Hall (1504/1508–1610) Cheshiressä rakennettiin ilmentämään Moretonin suvun vaurautta.
**Tudor-tyyli** oli Ison-Britannian rakennus- ja sisustustaiteessa esiintynyt suuntaus, jota käytettiin pääasiassa asuinrakennuksissa vuosina 1485–1558. Se yhdisti renessanssin koriste-elementtejä goottilaiseen perpendikulaarityyliin. Tudor-tyyli oli suosittu Tudor-monarkkien aikakaudella, joka alkoi Henrik VII:n noustua valtaan 1485. Elisabetin, viimeisen Tudor-hallitsijan, aikakauden arkkitehtuuri (1558–1603) luokitellaan kuitenkin yleensä omaksi suuntauksekseen.

Tudor-tyylille oli ominaista ns. Tudor-kaari eli litistetty huippukaari. Muita ei-kirkollisten rakennusten eksteriöörille tyypillisiä piirteitä olivat ristikkorakenteiden ylenpalttinen käyttö; ruutuikkunoiden suuri määrä; loisteliaat ulokeikkunat; monimutkaiset kattorakenteet ja useat päätykolmiot; omaperäiset, joskus hyvinkin mielikuvitukselliset savupiiput; sekä tiilimuurauksen runsas käyttö usein monimutkaisina ladontakuvioina. Interiöörissä käytettiin runsaasti puisia seinäpaneeleita sekä kipsisiä katto-, karniisi- ja seinäkoristeita, joissa yritettiin jäljitellä renessanssin muotokieltä.

Esimerkkejä
-----------

Hampton Courtin palatsin koristeellisia, tudortyylisiä savupiippuja.
* Hampton Courtin palatsi, erityisesti sen suuri sali, kuninkaallinen kappeli ja entisöidyt keittiötilat;
* Stratford-upon-Avonissa on paljon tudortyylisiä taloja, esimerkiksi Shakespearen synnyinkoti;
* uudelleenrakennettu Globe-teatteri Thamesin etelärannalla Lontoossa;
* Kentwell Hall Suffolkin Long Melfordissa;
* Little Moreton Hall Cheshiren Congeltonissa.

Katso myös
----------

* Tudor (suku)

Lähteet
-------

1. ↑  History of Little Moreton Hall National Trust. Viitattu 24.2.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Tudor style *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 24.2.2019. (englanniksi)
3. ↑  Tudortyyli *Pieni Tietosanakirja*. Project Runeberg. Viitattu 24.2.2019.
4. 1 2 3 4 5  Flux, Paul: *Tudor Times (Exploring history)*, s. 46. Heinemann Educational Books, 2001. ISBN 978-0435338527.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tudortyylinen arkkitehtuuri** Wikimedia Commonsissa
**Kurt Alfred Onni Wetterhoff** (28. joulukuuta 1835 Helsinki – 11. helmikuuta 1892 Helsinki) oli ensimmäinen eräaiheista kirjoittanut suomalainen kirjailija.

Wetterhoffin vanhemmat olivat Uudenmaan ja Hämeen laamannikunnan laamanni Georg Adolf Wetterhoff (1802–1886) ja Sofia Juliana Karolina Stjernvall. Hänen nuorempia sisariaan olivat Wetterhoffin kotiteollisuusopettajaopiston perustaja Fredrika Wetterhoff ja voimistelunopetuksen kehittäjänä tunnettu Mathilda Asp sekä vanhempi veljensä toimittaja, kirjailija Karl Gustaf Wetterhoff. 

Onni Wetterhoff lopetti lukion kesken ja liittyi 1854 Hämeenlinnan tarkk’ampujapataljoonaan aliupseerina. Hän palveli armeijassa vuoteen 1859 saakka ja erosi sitten sieltä aliluutnanttina. Tämän jälkeen hän opiskeli Evon metsäopistossa valmistuen metsänhoitajaksi 1861. 

Wetterhoff oli sitten Suomen metsähallituksen palvelukseen toimien metsänhoitajana ja sihteerinä. Myöhemmin Wetterhoff oli Tukholman läänin talousseuran palveluksessa metsänhoitajana, toimi jonkin aikaa näyttelijänä Helsingissä, johti ruotsalaista Pihkovan kuvernementissa Venäjällä toiminutta puutavaran vientiyritystä sekä toimi 1870-luvun lopulla parin vuoden ajan ravintola Kappelin vuokraajana Helsingissä. Hän aloitti kirjailijan uransa vasta muutettuaan Hämeenlinnaan. Onni Wetterhoff kuoli pitkään sairastettuaan 56-vuotiaana helmikuussa 1892,

Onni Wetterhoff oli naimisissa 1877–1879 ruotsalaisen Anna Nescherin kanssa, ja heidän poikansa oli jääkäriliikkeessä toiminut Fritz Wetterhoff.

Teoksia
-------

* *Samlade skizzer af Felix*. 1869.
* *Från skog och sjö: Jagt- och fångstfärder*. Z. Hæggströms, Stockholm 1883, 1887.
* *Saloilta ja vesiltä: Metsästys- ja pyyntiretkiä*. Suomentanut Koura. WSOY 1887. (Teoksen verkkoversio.)
* *Bergön pyyntimiehet*. Auomentanut Aatto S. WSOY 1889.
* *På jaktstigen i finska ödemarker: Skildringar*. Kirjoittajat Onni Wetterhoff, Berndt Höök ja Arne Broberg. Schildt, Helsingfors 1936.
* *Saloilta ja vesiltä*. Suomentanut Erkki Timonen. Alkulause Matti Leikola. Metsälehti 2004

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen kirjailijat -tietokanta. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Wetterhoff, Onni hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
3. ↑  Onni Wetterhoff on eräkirjallisuuden Lönnrot. (Arkistoitu – Internet Archive) *Hämeen Sanomat* 17.12.2004.
4. ↑  Nordisk familjebok-tietosanakirjan artikkeli Wetterhoffista vuodelta 1921. Projekt Runeberg.

Aiheesta muualla
----------------

* Vapaasti ladattavia Onni Wetterhoffin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Pariisin maailmannäyttelyn pääportti vuonna 1900
**Näyttely** on yleisötilaisuus, joka kerää ihmisiä yhteen paikkaan tutustumaan johonkin kokonaisuuteen. Näyttelyssä voi olla esillä esimerkiksi taidetta, minkä tahansa museon erikoiskokoelma tai vaikkapa postimerkkejä.

Historiaa
---------

Japanilais-englantilaisen näyttelyopaskirjan kansi vuonna 1910
Ensimmäiset uudenaikaiset näyttelyt toteutettiin Euroopassa 1700-luvulla. Ne olivat taidenäyttelyitä tai taiteelle läheisten teollisuusalojen näyttelyjä. Sittemmin näyttelyt laajentuivat niin, että ne lopulta sulkivat piiriinsä koko taloudellisen ja yhteiskunnallisen elämän. Näyttelyillä oli alun perin etupäässä opettava ja herättävä tarkoitus. Sittemmin näyttelyt ovat muuttuneet myös myynti- ja huvittelutilaisuuksiksi.

Suomessa pantiin toimeen ensimmäinen teollisuus­näyttely vuonna 1876 Helsingissä. Ensimmäinen yleinen kansainvälinen näyttely oli Lontoon maailmannäyttely vuonna 1851.

Katso myös
----------

* Ars-näyttelyt
* Finlandia (näyttely)
* Koiranäyttely
* Maailmannäyttely
* Maatalousnäyttely
* Messut
* Museonäyttely
* Taidegalleria
* Taidenäyttely

Lähteet
-------

* Pieni tietosanakirja

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Näyttely**.
* Suomen museoliiton julkaisema näyttelykalenteri
**Nicola Pisano** (tai **Niccola**, **Nicolò**) (n. 1206 – 1278 Pisa) oli italialainen kuvanveistäjä ja arkkitehti, jota pidetään renessanssin italialaisen taiteen edelläkävijänä.

Elämä ja ura
------------

Pisano työskenteli Keski-Italiassa ja pääasiallisesti Pisassa. Vaikka hän kutsui itseään Pisanukseksi, hän ei ollut syntyperältään pisalainen, vaan mahdollisesti oli kotoisin Etelä-Italiassa sijaitsevasta Apulian maakunnasta. Hänen elämästään tiedetään hänen teoksiaan lukuun ottamatta vain vähän.

Pisanoa, joka on Italian uudesti elpyvän taiteen ensimmäinen huomattava tienraivaaja, on sanottu renessanssin edelläkävijäksi siksi, että hän käyttää esikuvinaan antiikkisia veistoksia, muun muassa Pisassa säilytettyjä sarkofagi- ja maljakkokuvia. Tämä antiikinvoittoisuus ilmenee hänen kauneimmassa teoksessaan, Pisan baptisteriumin kastekappelin marmorisessa saarnastuolissa (1260), jonka viidestä korkokuvasta esimerkiksi *Kuninkaiden kumarrus* osoittaa levollista yksinkertaisuutta sommittelussa ja varmaa plastillisuutta käsittelyssä. Hänen toinen, oppilaiden avulla suoritettu pääteoksensa, Sienan tuomiokirkon saarnastuoli (1268), on runsaskoristeinen ja poikkeaa edellisestä siten, että sen kuvaesitykset ovat enemmän italialais-kansalliseen naturalismiin ja goottilaisuuteen viittaavia. Pisanon muita veistoksia ovat korkokuvat Luccan San Martino kirkossa, pyhän Dominicuksen hautamerkki (1267, Bolognan San Domenicossa) ja Perugian tuomiokirkon edustaa koristava kaivo, joka oli hänen poikansa Giovanni Pisanon loppuunsuorittama.

Pisano ei ollut vain kuvanveistäjä, vaan myös vuosisatansa suurin italialainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita erittäin merkittäviä rakennuksia. Nykyisin olemassa olevista rakennuksista mainittakoon Pistoian katedraalin pääosa, Cortonan San Margheritan kirkko ja luostari sekä Firenzen Santa Trinita. Hänen monia arkkitehtonisia töitään on jälkikäteen muutettu ja modernisoitu paljon.

* Pisan baptisteriumin saarnastuoliPisan baptisteriumin saarnastuoli
* Luccan katederaalin korkokuvaLuccan katederaalin korkokuva
* pyhän Dominicuksen hautamerkkipyhän Dominicuksen hautamerkki

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nicola Pisano *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 18.10.2022.
2. 1 2 3 4  Nicola Pisano *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 18.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nicola Pisano** Wikimedia Commonsissa
**Édouard Adolphe Casimir Joseph Mortier, Trévisen herttua** (13. helmikuuta 1768 Cateau-Cambrésis – 28. heinäkuuta 1835 Pariisi) oli Ranskan marsalkka, joka osallistui Napoleonin sotiin. Hän toimi myös Ranskan pääministerinä 1834–1835.

Mortier osallistui Ranskan vallankumoussotien aikana taisteluihin Hollannissa, Saksassa ja Sveitsissä. Vuoden 1799 aikana hänet ylennettiin ensin prikaatin- ja sitten divisioonankenraaliksi, ja seuraavana vuonna hänet nimitettiin Pariisin sotilasalueen komentajaksi. Huhtikuussa 1803 Mortier miehitti Hannoverin. Hänet ylennettiin toukokuussa 1804 Ranskan marsalkaksi. Marraskuussa 1805 hän kärsi tappion venäläisille Dürnsteinin taistelussa. Hän osallistui 1806–1807 sotaan Preussia vastaan ja johti ruotsalaisia vastaan käytyjä operaatioita Pohjois-Saksassa. Vuonna 1808 Mortier sai Trévisen (Trevison) herttuan arvon. Seuraavina vuosina hän soti Espanjassa, jossa hän voitti espanjalaiset Ocañan taistelussa. Napoleonin Moskovan-sotaretkellä 1812 Mortier komensi nuorta kaartia. Pariisin kukistuttua keväällä 1814 hän siirtyi kuningas Ludvig XVIII:n palvelukseen ja sai tältä päärinarvon. Napoleonin palattua tilapäisesti valtaan seuraavana vuonna Mortier saattoi kuninkaan pakoon Belgiaan ja liittyi sitten uudelleen Napoleoniin. Tämän seurauksena hän menetti kaikki arvonimensä toisen Bourbon-restauraation yhteydessä, joskin sai ne takaisin vuonna 1819.

Vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen jälkeen Mortier toimi Ranskan suurlähettiläänä Pietarissa. Marraskuussa 1834 kuningas Ludvig Filip nimitti hänet pää- ja sotaministeriksi. Mortier sai surmansa heinäkuussa 1835 Giuseppe Fieschin epäonnistuneessa yrityksessä salamurhata kuningas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Édouard-Adolphe-Casimir-Joseph Mortier, duke de Trevise (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 9.3.2014.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1913), s. 1148 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Édouard Mortier** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Lazarevkan seisake
**Liimatta** oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Alun perin Viipurin maalaiskuntaan kuulunut alue sijaitsi noin neljä kilometriä keskustan itäpuolella ja se liitettiin kaupunkiin vuonna 1928 yhdessä Kelkkalan ja Maaskolan kanssa.

Historia
--------

Liimatta oli maaseutua, jossa sijaitsivat muun muassa Liimatan kartano sekä Liimatan rautatieasema. Alueen läpi kulki Pietarin rata, josta Liimatassa erkaantuivat Liimatta–Valkjärvi-rata sekä nykyäänkin käytössä oleva Liimatta–Tyrisevä-rata.

Vuoden 1930 väestönlaskennassa Liimatassa oli 148 asukasta, jotka kaikki olivat suomenkielisiä.

Lazarevka
---------

Liimatta tunnetaan nykyään nimellä Lazarevka (ven. Лазаревка) ja siihen luetaan kuuluvaksi myös entinen Maaskola, jossa sijaitsee suuri teollisuusalue. Lazarevka on nimetty Viipurin taistelussa kaatuneen neuvostoliittolaisen sotilaan V. P. Lazarevin mukaan. Paikalla on myös hänen kunniakseen pystytetty muistomerkki. Liimatan rautatieasema tunnetaan nykyään Riihimäki–Pietari-radan Lazarevkan seisakkeena.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietosanakirja Osakeyhtiön "Pieni Tietosanakirja" Projekt Runeberg. Viitattu 13.11.2014.
2. ↑  Viipurin väestölaskenta marraskuun 27 p. 1930: Taululiitteitä (PDF) (sivut 26–27) *Suomen virallinen tilasto 6: Väestötilastoa 71:3*. Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastollinen päätoimisto. Viitattu 8.11.2014.
3. ↑  мемориал советского воина Лазарева В.П. (Arkistoitu – Internet Archive) Suuren isänmaallisen sodan muistosivusto. Viitattu 13.11.2014. (venäjäksi)
Cruikshankin omakuva vuodelta 1858.
Cruikshankin kuvitusta Charles Dickensin *Oliver Twistiin*.
**George Cruikshank** (1792–1878) oli englantilainen pilapiirtäjä ja kuvittaja. Hän tuli kuuluisaksi *The Scourge* -pilalehdessä julkaistuista piirroksistaan, joissa hän karrikoi sijaishallitsijaa, tulevaa kuningasta Yrjö IV:tä. Hän kuvitti muun muassa Charles Dickensin romaanit *Oliver Twist* ja *Sketches by Boz*. Myöhemmällä iällä hän ryhtyi raittiusaatteen levittäjäksi ja piirsi aiheesta vuonna 1847 julkaistun sarjan *The Bottle*.

Taiteellisen uransa aluksi Cruikshank piirsi poliittisia pilakuvia, mutta siirtyi myöhemmin leikilliseen tapa- ja kansanelämänkuvaukseen. Luonnekuvauksen osuvuudessa hänen teoksensa voidaan rinnastaa William Hogarthin samantapaisiin kuviin ja huumorin hyvänsävyisyydessä niiden edellekin. Cruikshank oli myöskin taitava kirjankuvittaja ja kuvitti Charles Dickensin, Oliver Goldsmithin ja Walter Scottin teoksia.

G. W. Reid on julkaissut 1873 Cruikshankin teosten täydellisen kolmiosaisen luettelon *Complete catalogue of the engraved works of George Cruikshank*.

Myös Cruikshankin isä Isaac Cruikshank ja hänen veljensä Isaac Robert Cruikshank (miniatyyrimaalari, 1790−1856) olivat karikatyyripiirtäjiä, tosin vähemmän merkittäviä.

Suomeksi ilmestynyt teos jossa Cruikshankin kuvitus
---------------------------------------------------

* Charles Dickens, *Oliver Twist: romaani* (*The adventures of Oliver Twist*), suom. Maini Palosuo, Helsinki: Otava 1954 ja 1965

Lähteet
-------

1. ↑  Salonen, Lippo & Salonen, Sirkka (suom.) & Väänänen, Juha (toim.): "Cruikshank, George", *Kuka teki mitä, Kuvitettu elämäkerrallinen hakuteos*, s. 62. Suuri Suomalainen Kirjakerho, 1986. ISBN 951-643-251-4.
2. ↑  Pieni Tietosanakirja I. A - Isonzo, palstat 589-590 (Runeberg-projekti)  1925–1928. Otava.
3. ↑  Cruikshank, George, Tietosanakirja osa 2, palsta 80, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909
4. 1 2  Cruikshank, George, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 3. palsta 915 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **George Cruikshank** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* South Australia
	+ 2
* Australian Artists
* KulturNav
	+ 2
* Museum of Modern Art
* Victoria
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Louis Jacques Thénard** (4. toukokuuta 1777 La Louptière, Aube, Ranska – 21. kesäkuuta 1857 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kemisti, joka tunnetaan vetyperoksidin löytämisestä. Thénardin laatima kemian oppikirja oli aikanaan alan standarditeos.

Elämä ja ura
------------

Thénardin isä, joka oli köyhä talonpoika, lähetti hänet kuusitoistavuotiaana opiskelemaan farmasiaa Pariisiin. Siellä hän osallistui Antoine François Fourcroyn ja Louis Nicolas Vauquelinin luennoille. Vauquelin järjesti Thénardille oman kemian professuurinsa Collège de Francessa. Myöhemmin hän opetti École Polytechniquessa ja Sorbonnessa, ja lopulta hänestä tuli Pariisin yliopiston kansleri. Hänestä tuli Ranskan instituutin jäsen vuonna 1810. Hänestä tuli vapaaherra vuonna 1825 ja Ranskan parlamentin edustajainhuoneen jäsen vuosina 1828-1832. Hänen kotikylänsä nimettiin hänen kunniakseen La Louptière-Thénardiksi vuonna 1865.

Thénard oli yksi aikansa merkittävimmistä kemisteistä, joka kunnostautui sekä tiedemiehenä että kemian opettajana. Vuonna 1818 hän havaitsi, että vedyn ja hapen yhdistelmästä syntyy veden lisäksi vetyperoksidia. Eräs hänen tärkeimmistä teoksistaan käsitteli eetteriyhdisteitä. Lisäksi hänen tutkimuksensa sebasiinihaposta ja sapesta ansaitsevat maininnan. Hän myös valmisti Thénardin siniseksi (koboltinsininen) kutsuttua pigmenttiä.

Hän teki paljon merkittävää tutkimusta ystävänsä Joseph-Louis Gay-Lussacin kanssa. Tämän kanssa hän kehitti menetelmän kaliumin ja natriumin valmistamiseksi. Vuonna 1808 hän valmisti booria. Erityisen tärkeitä ovat Thénardin Gay-Lussacin kanssa vuonna 1809 tekemät suolahappoa ja klooria koskevat tutkimukset. Myös orgaanisen kemian alalla hän teki merkittävää työtä erityisesti orgaanisia fosforiyhdisteitä koskien. Yhdessä Gay-Lussacin kanssa hän kehitti orgaanisten aineiden analyysimenetelmää.

Thénardin työt on julkaistu *Journal de physique*, *Annales de chimie* ja *Annales de chimie et de physique* -lehdissä. Gay-Lussacin kanssa tehty työ on koottu teokseen *Recherches physico-chimiques* (1811). Thénard julkaisi myös yhden aikansa laajimmin käytetyistä kemian oppikirjoista, *Traité de chimie élémentaire* (1813-1816).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Louis Jacques Thénard *Nordisk familjebok*.  1919. Viitattu 9.1.2022.
2. 1 2 3 4 5  Louis Jacques Thénard *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 9.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Louis Jacques Thénard** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |