recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vaakkoi** on Vihdin kaakkoisosassa lähellä Espoon rajaa sijaitseva yhdeksän hehtaarin laajuinen kirkasvetinen, vähäravinteinen ja karu metsäjärvi. Etäisyys Nummelasta on viisitoista kilometriä itään ja Helsingin keskustasta 26 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Vaakkoin kaakkois–luoteissuuntainen ulottuvuus on 450 metriä. Ruuhka-Suomessa sijaitsevan järven ympäristö on pääosin metsämaata, etelärannalla on muutamia rakennuksia. Vaakkoin pohjoispuolella sijaitsee Pieni Lehmälampi, Iso Lehmälampi ja Saaren Musta. Kaakossa Espoon alueella on Väärä-Musta ja etelässä noin puolen kilometrin päässä on Saarijärvi. Lännessä on Pyyslampi. Seututie 120 kulkee Vaakkoin ja Saarijärven välistä.

Vaakkoi on osa Vaakkoin ulkoilualuetta, jonka pinta-ala on noin kuusi neliökilometriä. Alue on erämaista metsää, joka käsittää lukuisia lampia ja kallioita.

Vaakkoi (21.044.1.009) kuuluu Lakistonjoen valuma-alueeseen (21.044), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vantaanjoen vesistössä (21). Toinen jakovaihe on Lepsämänjoen valuma-alue (21.04). Vaakkoi on Vantaanjoen alueen lounaisia vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vaakkoi, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3 4  Vaakkoi. Järviwiki. Viitattu 2.3.2021.
3. ↑  Vaakkoi *Helsingin kaupunki*. Helsinki:  Helsingin kaupunki. Viitattu 2.3.2021.
4. ↑  Vantaa (21). Järviwiki. Viitattu 2.3.2021.
**Maija Porma** on suomalainen omakustanteita julkaissut kirjailija, joka kirjoittaa rikostarinoita. Hän on koulutukseltaan yo-merkonomi ja päätyönsä ohessa kirjoittanut useita romaaneja.

Neljän ensimmäisen romaanin ilmestyttyä Pilotin omakustanteina Porma perusti oman pienkustantamon, Averssi Kustannus Oy:n, joka on julkaissut kolme hänen tuoreinta kirjaansa.

*Helsingin Sanomat* paljasti helmikuussa 2008 lukijavihjeen perusteella, että Porman ensimmäinen dekkari *Pohjalainen pankkiryöstö* vuodelta 2004 sisältää ainakin kuusi kohtaa, jotka on kopioitu miltei sanasta sanaan kirjailija Outi Pakkasen vuonna 2001 ilmestyneestä romaanista *Pelistä pois*. Ensin Porma kiisti kopioinnin eikä tunnustanut edes lukeneensa Pakkasen kirjoja. Hänen kustantajansa totesi kuitenkin, että plagiointi on selvää. *Pohjalaisen pankkiryöstön* painos vedettiin pois myynnistä. Huhtikuussa Porma pyysi Pakkasen kustantajan Otavan julkaiseman tiedotteen mukaan tältä anteeksi tekijänoikeuden loukkaamista ja aiheuttamaansa mielipahaa.

*Ilta-Sanomat* kertoi heinäkuussa 2008 myös lukijalta tulleen palautteen perusteella, että Porman kirja *Murhamuistio* sisältää runsaasti yhtäläisyyksiä Sue Graftonin teokseen *P niin kuin petos*. *Murhamuistio* ja muut Averssi Kustannuksen julkaisemat Porman teokset oli vedetty myynnistä jo alkuperäisen kohun myötä helmikuussa.

Teokset
-------

* *Tanssi, pankkineiti -tanssi!*. Tampere: MC-Pilot, 2000. ISBN 952-5452-13-1.
* *Pilven varjo*. Tampere: MC-Pilot, 2001. ISBN 952-5452-64-6.
* *Onnen avaimet*. Tampere: MC-Pilot, 2002. ISBN 952-464-042-2.
* *Pohjalainen pankkiryöstö*. Tampere: Pilot-kustannus, 2004. ISBN 952-464-129-1.
* *Viimeinen kosto*. Kangasala: Averssi kustannus, 2005. ISBN 952-99658-0-X.
* *Murha alttarilla*. Kangasala: Averssi, 2006. ISBN 952-99658-1-8.
* *Murhamuistio*. Kangasala: Averssi, 2007. ISBN 978-952-99658-2-3.
* *Kuolema kesäyössä*. Kangasala: Averssi kustannus, 2010. ISBN 978-952-99658-3-0.

Lähteet
-------

1. ↑  Mäkinen, Esa: Dekkarikirjailija kopioi toiselta pätkiä romaaniinsa *Helsingin Sanomat*.  19.2.2008. Viitattu 11.10.2009. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Porma pyytää Pakkaselta anteeksi *Turun Sanomat*.  4.4.2008. Viitattu 11.10.2009.
3. ↑  Länkinen, Tiina: Maija Porman Murhamuistio muistuttaa suosikkidekkaria *Ilta-Sanomat*.  5.7.2008. Viitattu 5.1.2020.
4. ↑  Kustantaja vetää vielä kolme Porman kirjaa markkinoilta *Helsingin Sanomat*.  20.2.2008. Viitattu 11.10.2009. [vanhentunut linkki]
**Ferdinand Urbain Dominic "Fud" Leclerc** (1924 Montluçon, Ranska – 20. syyskuuta 2010 Ganshoren, Belgia) oli belgialainen laulaja, pianisti, hanuristi ja lauluntekijä, joka tunnettiin Juliette Grécon pianistina. Leclerc edusti Belgiaa Eurovision laulukilpailussa neljästi ja on yksi vain viidestä artistista, jotka ovat kilpailleet Eurovision laulukilpailussa neljästi. Ensimmäistä kertaa Leclerc osallistui kilpailuun 1956 kappaleella "Messieurs les noyés de la Seine", jonka sijoitusta ei tiedetä, koska tuona vuonna vain voittaja julkaistiin. 1958 hän sijoittui kilpailussa viidenneksi kappaleella "Ma petite chatte*"*, 1960 kuudenneksi kappaleella "Mon amour pour toi" ja 1962 jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä kappaleella "Ton nom". "Ton nom*"* oli kaikkien aikojen ensimmäinen Eurovision laulukilpailussa esitetty nolla pistettä saanut kappale.

Laulajanuran jälkeen Leclerc toimi rakennusurakoitsijana. Hän kuoli 86-vuotiaana 20. syyskuuta 2010.

Lähteet
-------

1. ↑  The artists who have performed four songs at Eurovision *aussievision.net*. Viitattu 15.3.2022.
2. ↑  Belgium *eurovision.tv*. Viitattu 15.3.2022.
3. ↑  Belgium: Fud Leclerc passed away *esctoday.com*. Viitattu 15.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Belgia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Maija Sisko Silvennoinen** (s. 28. helmikuuta 1961 Tarvaala, Saarijärvi) on suomalainen keittiömestari, ravintoloitsija, ruokatoimittaja ja televisiokokki. Hän on toiminut muun muassa vuosina 1993–2002 esitetyn *Bon Appétit* -ruokaohjelman juontajana ja toimittajana sekä juontanut MTV3:lla *Huomenta Suomen* *Makuja*-osiota, jossa hän valmisti erilaisia ruokia. Silvennoinen on toiminut myös muun muassa Me Naiset -lehden ja Ilta-Sanomien ruokatoimittajana.

Silvennoinen on kirjoittanut yli 20 keittokirjaa. Hän osallistui *Top Chef Suomen* ensimmäiselle tuotantokaudelle kevättalvella 2011.

Silvennoinen on työskennellyt ravintolapäällikkönä lukuisissa suomalaisissa ravintoloissa, mukaan lukien Savoy, GW Sundmans, Havis Amanda ja Nevski. Nykyisin Silvennoinen omistaa Jyväskylässä kasvisravintola Katriinan. Silvennoinen oli Maa- ja kotitalousnaisten Keskus ry:n hallituksen puheenjohtaja vuosina 2016–2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Maija Silvennoinen | Maijasta (arkistoitu versio) *www.maijasilvennoinen.fi*.  Arkistoitu 15.10.2017. Viitattu 23.7.2017.
2. 1 2 3  Ruudusta kadonnut tv-kokkailun uranuurtaja Maija Silvennoinen sivaltaa: "Olen ylpeä, että sain tehdä kunnon ruokaohjelmaa" *Ilta-Sanomat*.  1.3.2016. Viitattu 23.7.2017.
3. ↑  Keittiömestari Maija Silvennoinen Maa- ja kotitalousnaisten puheenjohtajaksi | Maa- ja kotitalousnaiset *www.maajakotitalousnaiset.fi*.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 23.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Maija Silvennoisen verkkosivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jim Abrahams** (s. 10. toukokuuta 1944 Shorewood, Wisconsin) on yhdysvaltalainen komediaelokuvien ohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän on luonut yhdessä ystäviensä David Zuckerin ja Jerry Zuckerin kanssa suosittuja parodiaelokuvia, kuten *Hei, me lennetään!* (*Airplane!* 1980) ja *Top Secret – huippusalaista* (*Top Secret!* 1984), sekä televisiosarjan *Hei, me pamputetaan!* (*Police Squad!* 1982), johon Abrahamsin käsikirjoittama *Mies ja alaston ase* -elokuvasarja perustuu.

1990-luvun alussa Abrahams alkoi tehdä elokuvia ilman Zuckerin veljeksiä. Ensimmäisenä valmistui *Welcome Homy, Roxy Carmichael*, jonka Abrahams ohjasi. Parodiaelokuva *Hot Shots! – kaikkien elokuvien äiti* (*Hot Shots!*) vuodelta 1991 oli hänen ohjaamansa ja käsikirjoittamansa, kuten myös elokuvan jatko-osa *Hot Shots 2 – kaikkien jatko-osien äiti* (*Hot Shots! Part Deux*) vuodelta 1993.

Vakavampaa elokuvaa on hänen ohjaamansa televisioelokuva *Kamppailu elämästä* (*...First Do No Harm*, 1997), joka pohjautuu tositarinaan vaihtoehtoisesta lääketieteestä hoitokeinona epilepsiaan. 

Vuonna 1980 Abrahams voitti Yhdysvaltain käsikirjoittajainliittojen palkinnon parhaasta komediakäsikirjoituksesta elokuvasta *Hei, me lennetään!* Käsikirjoittajana hän on jatkanut myös ohjaajauran hiljennyttyä. Vuonna 2004 ilmestynyt *Scary Movie 4* on hänen kirjoittamansa. 

Viimeisin Abrahamsin ohjaama teatterielokuva on vuodelta 1998.

Aiheesta muualla
----------------

* Jim Abrahams Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vaalajärvi**  on Lapissa Sodankylän Vaalajärvellä sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 1 300 hehtaaria eli 13 km². Se on 6,2 kilometriä pitkä ja 3,2 kilometriä leveä. Järven vedenpinnan korkeus on 201,3 metriä mpy.

Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 19,8 miljoonaa m³ eli 0,02 km³. Järven keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys on 2,8 metriä. Järven pohjan profiili jatkaa samaa ilmettä kuin järven ympäröivä maasto.

Järvessä on laskettu olevan 5 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 34 ha, mikä on noin 2,5 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista kaksi on yli hehtaarin suurisia ja kolme yli aarin kokoisia. Yksikään saari ei ylitä neliökilometriä. Suurin saari on Isosaari, joka sijaitsee järven eteläpäässä. Sinne on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa. Keskellä järveä sijaitsee kapea Selkäsaari, jossa on yksi vapaa-ajan asunto. Muut saaret sijaitsevat lasku- tai tulojokien suulla ja ovat pieniä luotoja.

Järven rantaviivan pituus on 25 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 4 kilometriä. Rannat ovat enimmäkseen suota tai avosuota, mutta osa soista on raivattu peltomaaksi, joka ulottuu rantaviivalle saakka. Vaalajärven kylä sijaitsee järven kaakkoispäässä, Kuusikonkummun kulmakunta sen eteläpuolella ja Länsiranta järven lounaispuolella. Rantaan on rakennettu lähes 30 vapaa-ajan asuntoa ja muutama maatila. Järven itäpuolella kulkee Vaalajärven kylän läpi kantatie 80 ja siitä haarautuu järven eteläpuolitse seututie 952.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi sijaitsee Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Kitisen alueen (65.8) Jeesiöjoen valuma-alueella (65.85), jonka Vaalajoen valuma-alueeseen (65.854) järvi kuuluu. Valuma-alue saa kaiken vetensä Vaalajoen valuma-alueelta ja se laskee Vaalajoen kautta Jeesiönjokeen, joka yhtyy Kitiseen Sodankylässä.

Vaalajärven alueella on 14 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Sallinkijärvi (44 ha) ja Hanhijärvi (20 ha), jotka laskevat Kalkojokea myöten koillisrantaan, Nojostijärvi (32 ha) ja Kalatonjärvi (11 ha), jotka laskevat Hanhijokea myöten pohjoisrantaan, Järvi-Järvinen (31 ha), joka laskee Joukhaisjokea myöten kaakkoisrantaan, sekä Katajajärvi (52 ha) ja Seimenlampi (12 ha), jotka laskevat Valajärven kylälle. Laskujoki Vaalajoki virtaa Vaalalompolon (51 ha) läpi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Vaalajärvi, Sodankylä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 17.10.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 4.7.2017.
3. ↑  Vaalajärvi, Sodankylä (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 17.10.2019.
4. 1 2  Vaalajärvi (65.854.1.002) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 4.7.2017.
**Fredrik Joakim Ekman** (1. syyskuuta 1798 Uusikaupunki – 13. maaliskuuta 1872 Helsinki) oli suomalainen opettaja, josta tuli pappi.

Ekmanin vanhemmat olivat varanotaari ja pormestari Carl Christoffer Ekman ja Sara Elisabet Gadolin. Hän valmistui filosofian tohtoriksi (maisteriksi) 1823 ja tuli ruotsin kielen opettajaksi Viipurin lukioon 1829, mutta siirtyi pappisuralle 1838. Pappina Ekman toimi muun muassa Ruhnun saarella, mistä hän kirjoitti kuvauksen *Beskrifning om Runö i Liffland* (1847). Vuonna 1848 Ekman siirtyi kappalaiseksi Turkuun. Siellä hän julkaisi 1854 kuvauksen veljensä, taidemaalari Robert Wilhelm Ekmanin Turun tuomiokirkkoon maalaamista freskoista, sekä 1860-1867 arvokkaan kokoelman Suomen kirkollisia ja kouluasetuksia.

Ekmanin puoliso vuodesta 1830 oli Sofia Agatha Anders (k. 1876). Heidän poikansa Karl Anders Ekman (1833–1855) oli lupaava taidemaalari, joka kuoli Düsseldorfissa keuhkotautiin vain 22-vuotiaana. Tytär Charlotta (k. 1876) kuului puolestaan 1860-luvulla Tukholman kuninkaalliseen oopperaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 160. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Fredrik Joakim Ekman. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 1.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Biografiskt Lexikon
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Arvo Mikael Aalto** (6. huhtikuuta 1911 Nauvo – 11. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen juristi, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Aallon vanhemmat olivat tilanomistaja Karl Viktor Aalto ja Maria Sofia Lindberg ja puoliso vuodesta 1941 näyttelijä Märta Laurent. Diplomaatti Alec Aalto oli heidän poikansa. Arvo Aalto tuli ylioppilaaksi Åbo svenska lyceumista 1931 ja suoritti ylemmän oikeustutkinon Helsingin yliopistossa 1937. Hän auskultoi Turun hovioikeudessa vuodesta 1937 ja sai varatuomarin arvon 1939. Hän oli Helsingin tuomiokunnan notaari 1937–1939, asianajaja Procopé & Hornborg Asianajotoimistossa 1939–1945, yksityinen asianajaja 1945–1948, Oy Teräskonttorin prokuristi vuodesta 1947, varatoimitusjohtaja 1948–1951, toimitusjohtaja Hans Schlüterin jälkeen 1951–1975, hallituksen jäsen vuodesta 1953 ja hallituksen puheenjohtaja 1974–1978. Aalto oli myös Oy Puikko Ab:n perustajaosakas, hallituksen jäsen ja toimitusjohtaja 1955–1960 ja hänellä oli useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Aalto oli reservin vääpeli (1942). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arvo Aalto *Biografiasampo*. Viitattu 8.11.2022.
2. ↑  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 17.3.1982, nro 74, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 8.11.2022.
**Vaalajärven kansantalo** sijaitsee Sodankylässä Vaalajärven kylässä Kittilä–Sodankylä-tien varressa. Talon omistaa Vaalajärven Kansantaloyhdistys.. Alkuaan talon omisti Vaalajärven Kansantalosäätiö.

Rakennus
--------

Vaalajärven Kansantalo rakennettiin kahdessa osassa. Vuonna 1952 valmistui saliosa, ja sitä täydennettiin vuonna 1958 kahvilalla. Rakennuspiirustukset laati rakennusmestari Leo Rantala, mutta järjestöväki itse suunnitteli talon. Talossa on sali, kahvila, keittiö ja naisten WC. Rakennuksessa on puinen runkorakenne ja peltiverhous. Vesikatto on peltiä. Lämmitysjärjestelmänä on sähköllä toimiva kattolämmitys. Rakentamiseen saatiin valtion avustusta. 

Rakennusta peruskorjattiin ja piharakennus rakennettiin vuosina 1988–1991. Viemäri ja vesijohto rakennettiin 1992–1995, samalla rakennettiin ulko-oven katos. Rakennustarvikkeisiin ja korjausten suunnitteluun saatiin valtion rakennusavustusta. Korjaukset teki järjestöväki. Kansantalon korjaamiseen Vaalajärven Kansantaloyhdistys sai Suomen Kotiseutuliiton avustusta myös vuonna 2021. Avustuksella uusitaan alapohja, korjataan ulkoseinän muurausta sekä tehdään salaojitus ja sadevesijärjestelmä.

Toimintaa Kansantalolla
-----------------------

Aikaisemmin omistaja järjesti talossa tanssitilaisuuksia ympärivuotisesti. Taloa on myös käytetty kokoillan elokuvan filmaamiseen. Talon on edelleen käytössä, mutta käyttö ei ole ympärivuotista.

Viitteet
--------

1. ↑  Asiakastieto *asiakastieto.fi*. Viitattu 29.10.2022.
2. 1 2 3 4  *Lapin työväentalot. Peruskartoitus 1997*, s. 144. Kansantalojen Lapin Piirijärjestö ry, 1997.
3. ↑  Lapin Kansa *lapinkansa.fi*. Viitattu 29.10.2022.
4. ↑  Seurantalo *seurantalot.fi*. Viitattu 29.10.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee kenraalimajuria. Kirjailija Erkki Vannisesta on eri artikkeli.*

**Erkki Petteri Vanninen** (4. kesäkuuta 1925 Elimäki – 11. joulukuuta 2006 Tuusula) oli suomalainen pioneeriaselajissa palvellut upseeri ja kenraalimajuri.

Vanninen valmistui Kadettikoulusta sodan jälkeen 1947 kurssilta numero 28, Sotakorkeakoulusta 1960, valtakunnalliselta maanpuolustuskurssilta 1969 sekä ylemmän päällystön kurssilta vuonna 1972. Uransa aluksi hän toimi nuorempana upseerina Pioneerirykmentissä 1947-1949, RUK:ssa kouluttajana 1950-1951 ja 1953-1954 sekä komppanianpäällikkönä 2. Prikaatissa 1952. Pioneerirykmentissä komppanianpäällikkönä Vanninen toimi 1955-1956. Hän työskenteli toimisto- ja toimistoesiupseerina Pääesikunnassa 1960-1968. Sittemmin hän opetti Sotakorkeakoulussa 1968-1971. Pioneerikoulun johtajana hän toimi vuosina 1971-1973. Osastopäällikkönä pääesikunnassa hän toimi 1973-1976. Vuodet 1977-1980 Vanninen palveli edelleen pioneeritarkastajana. Eläkkeelle hän jäi Pohjanmaan sotilasläänin komentajan virasta vuonna 1985.

Ylennyksen kenraalikuntaan Erkki Vanninen sai vuonna 1980.

Lähteet
-------

1. 1 2  Erkki Vanninen *HS.fi*.  11.12.2006. Viitattu 9.12.2016.
**Koziol** on kodin pikkutavaroita ja koriste-esineitä valmistava saksalainen yritys. Se tuli tunnetukssi talvitalismaaneilla, mutta valmistaa nykyisin muovisia pikkuesineitä kuten tiskiharjoja, CD-telineitä ja pyyhkeenkannattimia. 

Koziolin synty perustuu Erbachin keramiikkapajaan, jonka Bernhard Koziol perusti vuonna 1912. Perheyritys on muuttanut muotoaan useasti nykypäivään asti. Koriste-esineiden materiaali on vaihtunut keramiikasta norsunluuhun, kultaukseen ja muoviin. Ensi kerran muovia materiaalina kokeiltiin yrityksessä jo toisen maailmansodan lopulla, jolloin yritys vaihtoi tuotantonsa hetkeksi koriste-esineistä tarve-esineisiin valmistaen sodan köyhdyttämälle Saksalle nappeja ja kampoja.

Yrityksen logoksi valittiin vuonna 1953 vuohipukki, joka viittaa Koziolin nimen merkitykseen puolaksi. Vuonna 1980 71-vuotias Bernhard Koziol luovuttaa yrityksen johtajuuden pojilleen Bernhard ja Stephan Koziolille. Uusi, sininen logo julkistetaan vuonna 1997, yhdessä "Ideoita ystäville" ("Ideas for friends") -moton kanssa.

Suomalaisen Pentagon Designin muotoilijat Arni Aromaa ja Sauli Suomela ovat vuodesta 1996 olleet mukana joidenkin Koziolin tuotteiden suunnittelussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Nyman, Hannele & Poutasuo, Tuula: *Muovikirja, Arkitavaraa ja designesineitä*, s. 192. WSOY, 2004. ISBN 951-0-29132-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsinki Living[vanhentunut linkki] tuotekuvasto suomeksi
* Viralliset sivut (saksaksi) (englanniksi)
**Hanna Marjut Marttila** (5. lokakuuta 1961 Naantali – 26. lokakuuta 2019) oli suomalainen kirjailija. Hän julkaisi kirjoja sekä nuorille että aikuisille.

Marttilan esikoisteos oli nuortenromaani *Ikuisesti snadi*, joka ilmestyi vuonna 1992. Hänen toinen romaaninsa *Tulikirja* (1998) oli ilmestymisvuonnaan Finlandia Junior -palkintoehdokas. Siitä on tehty myös elokuva *Koti-ikävä* (2005). Marttilan kolmas nuortenromaani *Filmi poikki!* oli Finlandia Junior -ehdokas vuonna 2007. Teos ilmestyi myös ranskaksi vuonna 2009 ollen ensimmäinen Ranskassa ilmestynyt suomalainen nuortenromaani. Se on käännetty myös tanskaksi, saksaksi ja serbiaksi, ja sen käännösoikeudet on myyty myös Unkariin. Vuonna 2007 Marttila sai Kaarina Helakisa -palkinnon.

Vuonna 2002 ilmestyi Marttilan romaani *Kertoi tuleensa petetyksi*, joka oli Runeberg-palkintoehdokas.

Teokset
-------

### Nuortenkirjat

* Ikuisesti snadi, nuortenromaani, 1992
* Tulikirja, nuortenromaani, 1998
* Filmi poikki!, nuortenromaani, 2007

### Romaanit

* Kertoi tulleensa petetyksi, romaani, 2002
* Lahjakas Anu Lovack, romaani, 2005

### Muut

* Erittäin haitallista, kuunnelma

Lähde

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Kaarina Helakisa -palkinto nuorille ja aikuisille kirjoittamistaan romaaneista (2007)
* Kauk julisti hänet *Vääräksi kuninkaaksi* Turun kirjamessuilla (2003)
* Finlandia Junior -palkintoehdokas: *Tulikirja* (1998), Filmi poikki! (2007)
* Runeberg-palkintoehdokkuus teoksesta Kertoi tulleensa petetyksi (2002)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hanna Marjut Marttila Otava. Viitattu 5.5.2020.
2. ↑  Hietaniemen hautausmaa, sirottelualue U6A (Kuusilehto), nimilaatta pylväässä No 10

Aiheesta muualla
----------------

* Hanna Marjut Marttila Kirjasampo.fi:ssä
* Artikkeli Voimassa 9/2005 (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Vitalismi** on käsitys, jonka mukaan kaikkeudessa on olemassa erityinen elämänvoima (*vis vitalis*). Tämä voima voi olla energiaa tai ainetta. Vitalismissa ajatellaan, että kemia ja fysiikka eivät riitä selittämään eliöiden elämää, vaan lisäksi tarvitaan jokin pelkästään elämälle kuuluva ominaisuus. Tätä ominaisuutta voitaisiin kuitenkin periaatteessa tutkia tieteellisesti. Tällaisen ominaisuuden olemassaolosta ei kuitenkaan ole tieteellisiä todisteita.

1800-luvun keskipaikoilla vitalismi väistyi mekanisten katsomustapojen tieltä, mutta on sittemmin uudelleen esiintynyt *uusvitalismin* nimellä. Vitalismin uuteen elpymiseen on vaikuttanut kehitysmekaniikan tutkiminen.

Vitalismi kemiassa
------------------

Kemian historiassa vitalismilla tarkoitetaan varsinkin 1800-luvun alussa vallinnutta käsitystä, että orgaanisia yhdisteitä voi syntyä vain elävissä kasveissa ja eläimissä elävän voiman vaikutuksesta. Käsityksen on usein katsottu tulleen kumotuksi, kun Friedrich Wöhler vuonna 1828 onnistui keinotekoisesti muuttamaan ammoniumsyanaattia (NH4CNO) ureaksi (NH2CONH2). Wöhler itse ei kuitenkaan väittänyt kumonneensa vitalismia, ja lisäksi hänen käyttämänsä ammonium­syanaatti oli valmistettu elollisen luonnon aineista. Vakavamman iskun vitalismi sai vuonna 1844, kun Hermann Kolbe onnistui valmistamaan etikkahappoa epä­orgaanisista lähtöaineista. Vielä 1800-luvun lopulla kuitenkin oletettiin, että vitalismi piti paikkansa käymisen kaltaisten bio­kemiallisten reaktioiden osalta.

Vitalistisia ajattelutapoja ovat edustaneet esimerkiksi Hans Driesch ja Henri Bergson.

Erilaisia vitalistisia näkemyksiä
---------------------------------

* Kiina: qi
* Japani: ki
* Intia: prana
* Franz Anton Mesmer: animaalinen magnetismi
* Carl Jung: psyykkinen energia
* Luonnonmystiikka: bioenergia
* Spiritismi: ektoplasma
* Henri Bergsonin vitalistinen idealismi

Katso myös
----------

* Biologian filosofia
* Dualismi

Lähteet
-------

1. 1 2  WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 295, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4
2. ↑  John Hudson: *Suurin tiede – kemian historia*, s. 163–164. Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Art House, 2002. ISBN 951-884-346-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Vitalismi *Ihmeellinen maailma*, Skepsis
* Vitalism *Skeptic's Dictionary* (englanniksi)
**Leonardo Fabio Duque** (s. 10. huhtikuuta 1980 Cali) on kolumbialainen maantiepyöräilijä, joka on ollut Ranskan kansalainen heinäkuusta 2015. Hän edusti Cofidis-tallia 2006–2012, Colombia-joukkuetta 2013–2015 ja viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2016 Delko-Marseille Provence-KTM -tallia.

Kirimiehenä tunnettu Duque voitti vuonna 2005 Druivenkoers Overijse -kilpailun sekä toisen etapin ja pistekilpailun Tour de L'Ain -etappikilpailussa. Seuraavana vuonna hän voitti Tour du Limousin´n kokonais- ja pistekilpailun sekä sijoittui Italian ympäriajon etapeilla kerran neljänneksi ja kahdesti viidenneksi.

Vuoden 2007 Espanjan ympäriajossa Duque oli toisen osuuden massakirissä kolmas. Hän voitti 
kilpailun 16. etapin oltuaan loppukirissä irtiottokumppaneitaan Aleksandr Kolobnevia ja Joan Horrachia parempi.

Vuonna 2008 Duque voitti Välimeren ajon neljännen etapin ja sijoittui toiseksi Ranskan ympäriajon 14. osuudella. Samana vuonna hän voitti myös pisteajon ratapyöräilyn maailmancupin Calin osakilpailussa. Vuonna 2010 hän voitti GP Cholet - Pays de Loire -kilpailun. 

Duque voitti 2013 Tour de L'Ain -kilpailun ensimmäisen etapin ja yksipäiväisen GP Beghelli -kilpailun. Seuraavana vuonna hän voitti Giro del Trentinon sprinttikilpailun. Vuonna 2016 hän voitti Tour of Taihu Laken kokonaiskilpailun ja seitsemännen etapin.

Lähteet
-------

* Leonardo Duque trap-friis.dk-tietokannassa (englanniksi)
* Leonardo Duque cyclingarchives.com-tietokannassa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  DUQUE Leonardo Fabio *cqranking.com*. Viitattu 13.11.2016. (englanniksi)
2. ↑  Leonardo Duque *procyclingstats.com*. Viitattu 24.1.2017. (englanniksi)
3. ↑  Sprint classification *cyclingnews.com*.  26.4.2014. Viitattu 29.4.2014. (englanniksi)
**Toyota Prius+** on Toyotan vuodesta 2011 lähtien valmistama hybridiauto, koriltaan viisiovinen tila-auto. Malli esiteltiin Japanissa toukokuussa 2011, Yhdysvalloissa saman vuoden lokakuussa ja Euroopassa kesäkuussa 2012. Prius+ perustuu Prius-malliin. Prius+ on mallinimi suurimmassa osassa Eurooppaa. Aasiassa mallin nimenä on **Toyota Prius α**, Pohjois-Amerikassa **Toyota Prius v**, Belgiassa **Toyota Grand Prius+** ja Alankomaissa **Toyota Prius Wagon**.

Tekniset tiedot
---------------

Toyota Prius ja Prius+ (oikealla).
Facelift-mallin Toyota Prius α.
Prius+ on kompakti tila-auto. Sen ilmanvastuskerroin on kokoluokassaan alhainen 0,29. Suomessa mallistossa on tarjolla kolme varustelutasoa: Life, Active ja Premium. Kaikissa Suomeen tuotavissa malleissa on 136-hevosvoimainen poltto- ja sähkömoottorista koostuva hybridivoimanlähde portaattomalla CVT-automaattivaihteistolla. Suomessa myytävään Toyota Prius+ -malliin kuuluu vakiona useita samoja ominaisuuksia kuin vuoden 2010 Priuksessa, kuten esimerkiksi neljä ajotilaa (normaali, power, eco ja EV), älyavain ja avaimeton käynnistys, kosketusnäytöllinen multimediajärjestelmä, mäkilähtöavustin sekä LED-ajovalot. Premium-varustetasoon sisältyy lisäksi muun muassa Pre-Collision-järjestelmä, pleksilasinen panoraamakatto ja mukautuva vakionopeudensäädin.

Lähteet
-------

1. ↑  Cheryl Jensen. "With Prius V, Toyota’s Marquee Hybrid Tries On New Silhouette", *The New York Times*, 2011-01-10. Luettu 2011-01-15.
2. ↑  Chris Woodyard. "Toyota unveils 2 new hybrids in Detroit: Prius V, Prius C", *USA Today*, 2011-01-10. Luettu 2011-01-15.
3. ↑  Jason Kavanagh: 2011 Detroit Auto Show: 2012 Toyota Prius V  10.1.2011. Edmunds.com Inside Line. Viitattu 15.1.2011.
4. ↑  Colum Wood: Prius v Adds Versatility to the Only Hybrid that Matters  11.1.2011. AutoGuide.com. Viitattu 15.1.2011.
**Hanna Lappalainen** (24. kesäkuuta 1881 Puumala – 5. helmikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen suurlahjoittaja. Hän keräsi omaisuutensa apteekkarina. Hänelle myönnettiin 1966 apteekkineuvoksen arvonimi ensimmäisenä naisena Suomessa.

Vaatimattomista oloista peräisin ollut Lappalainen kävi kansakoulun ja Kotkassa ruotsalaista tyttökoulua, ja hänen kotikielekseen tulikin sittemmin ruotsi. Hän työskenteli eri apteekeissa ja valmistui farmaseutiksi 1903 ja proviisoriksi 1910. Hän jatkoi 1911 opintojaan ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1916 ja hänet promovoitiin 1923 ensin filosofian maisteriksi ja sitten tohtoriksi. Väitöskirjan otsikko oli *Biochemische Studien an Aspergillus niger*, ja hän selvitti siinä mainitun homesienen eri lajien kasvua ja sen kykyä tuottaa sienitärkkelystä, oksaalihappoa ja sitruunahappoa. Jo aiemmin hän oli yhdessä kasvitieteen professorin Fredrik Elfvingin kanssa havainnut, että *Aspergillus niger* muodostaa tietyissä oloissa sitruunahappoa. Kumpikaan ei kuitenkaan ymmärtänyt hyödyntää siihen liittyviä taloudellisia mahdollisuuksia.

Lappalainen siirtyi vuonna 1920 apteekkialalle, jolloin hän sai Toijalan apteekin oikeudet, mutta jatkoi vielä tieteellistä tutkimusta. 1925 hän apteekkioikeuden edellisenä vuonna perustamisluvan saaneeseen Helsingin XIX apteekkiin eli Arkadia-apteekkiin, jonka tilat olivat Aurorankatu 15:ssä. Hän oli ensimmäinen naisapteekkari Helsingissä. Apteekki siirtyi 1938 Lappalaisen ostamaan taloon Arkadiankatu 21:een. Hän avioitui marraskuussa 1925 agronomi Juhani (Johannes) Kurikan kanssa. Kurikka kuoli vuonna 1930, eikä heillä ollut lapsia. Lappalainen sai kaatuessaan lonkkavamman, joka paheni ajan myötä.

1930-luvun alkuvuosina Lappalainen tutustui taiteilija Sigurd Wettenhovi-Aspaan, joka muutti avioeronsa jälkeen ensin Lappalaisen luokse ja myöhemmin välien kiristyttyä Lappalaisen omistamassa talossa Arkadiankatu 21:ssä toiseen asuntoon ja lopulta talosta kokonaan pois. Wettenhovi-Aspa oli Lappalaisen seurana eri tilaisuuksissa ja kuljetti häntä pyörätuolissa ulkona ja oli mukana ulkomaanmatkoilla.

Lappalainen järjesti kotonaan keskustelutilaisuuksia ja suuria juhlia, joissa vieraina oli ajan merkkihenkilöitä. Hän tuki taloudellisesti 1935 perustettua Kalevalaiset Naiset -yhdistystä ja avusti Laulu-Miesten rakentajajäsenenä vuonna 1949 valmistuneen Laulu-Miesten talon rakentamista. Hän teki Jenny ja Antti Wihurin rahaston 1944 perustamalle Wihurin Tutkimuslaitokselle suurlahjoituksen, omistamansa kiinteistön As. Oy Warjola Ab (Arkadiankatu 21) tontteineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Arno Forsius: Hanna Lappalainen (1881—1966) — tutkija, apteekkari ja lahjoittaja (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedenaisia, Helsinki.fi
**Oy Munkers Ab** oli Pietarsaaressa vuosina 1945–1961 toiminut kitaratehdas. Sen pohjana oli Ernst ja Emuanuel Mattsonin Veljekset Mattsson Oy joka toi Suomeen polkupyörätarvikkeita sekä Levin-kitaroita vuodesta 1942. Nimi tuli väännöksenä Pietarsaaren "Muntersgatanista". Virallinen perustamispäivä oli 17. marraskuuta 1945. Ensimmäisen kitaran Munkers tuotti 28. helmikuuta 1946.

Tehdas valmisti muun muassa veneenosia, metrimittoja, ovisaranoita ja kitaroita. Työkoneet ja valmistuslaitteistot olivat pitkälti omistajien itse kehittämiä. Esimerkiksi Rafael Stranden loi tehtaalle oman pylväsporakoneen, jonka luova käyttö loi tehtaalle koko joukon erilaisia tuotteita.

Munkers lanseerasi 1940-luvulla Landola-tuotenimen, josta kehittyi myöhemmin tunnetuin suomalainen kitaramerkki. Munkersin soittimien tuotenimi oli siis alusta alkaen Landola. Nimi keksittiin pitkän pähkäilyn jälkeen "ilmasta". Kymmenestuhannes Landola-kitara ilmestyi vuonna 1952, ja muiden alojen tuotteet jäivät Munkersilla pian soitintuotannon syrjäyttämiksi. Vuoden 1952 katalogissa oli jo 16 erilaista kitaramallia. 1950-luvulla tuotannossa oli myös erilaisia mandoliineja, Munkers-luuttu sekä ukulele. Kontrabassoja tehtiin erillistilauksena. Kitaramallit nimettiin sarjanumeroiden mukaan, ensimmäinen tuotantomalli oli nimeltään 462.

Munkers-kitarat kilpailivat Jaakko Noson kitaroiden kanssa Suomen markkinoista. Jälleenmyyjiä olivat Westerlund ja Fazer. Osassa kitaroista on lavassa jälleenmyyjien tunnus tehtaan logon sijaan. Myös kristillisten herätysliikkeiden kitarakuorot ostivat Munkers-kitaroita suoraan isoina erinä.

Akustisten ohella Munkers teki myös orkesterikitaroita, esimerkiksi kokopuisen Landola 1-kitaran 1950-luvulla. Muita malleja olivat esim. Klangola, Zandelin, Torren Solisti ja Special-Solist. Mallien suunnittelussa tehdasta avusti ruotsalainen kitaranrakentaja-soittaja Egon Zandelin. Yhteys Zandeliniin syntyi herätyskristillisistä piireistä, joihin osa Munkersin omistajista kuului.

Kitarat valmistettiin pääosin kotimaisista puista, pyökki- ja ruusupuuotelautoja lukuun ottamatta. Virityskoneet tulivat Ruotsista. Munkers sai myös patentin kaulan tukiraudasta vuonna 1951. Gibson oli julkaissut oman tukirautapatenttinsa jo vuonna 1923, mistä Munkersissa oltiin ilmeisen epätietoisia.

1950-luvulla Munkers-kitaroita vietiin myös ulkomaille, ja uusia vientimaita lisättiin vuosittain. Suurin vientimaa oli Norja.

Yhtiöstä tuli vuonna 1961 Oy Landola Ab. Tähän johti toimitusjohtaja S. Höglundin kuolema lento-onnettomuudessa.

Munkers-kitaroiden ajoittaminen sarjanumeron perusteella
--------------------------------------------------------

Yksittäisten Munkers-kitaroiden valmistusvuosi voidaan päätellä kitaran valmistussarjanumeron avulla vuosilta 1946–1952. Kitaran iän voi tarkistaa Landolan sivulla olevasta taulukosta.

Lähteet
-------

* Juha Vartiainen: Suomi-kitarat (Readme.fi, 2008)
* Rauno Nieminen: Landola 1942-1992 (Soitintutkimuskeskus, 1993)

### Viitteet

1. ↑  Patentti no.25000 - Spännstång för stränginstrumenthals
**Toyota Motor Manufacturing Mississippi, Inc.** (TMMMS) on Toyotan autotehdas, joka sijaitsee Blue Springsissä, Mississippin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on yhtiön kahdeksas tehdas Pohjois-Amerikassa ja osa Toyota Motor Engineering & Manufacturing North Americaa.

Tehtaan oli alun perin tarkoitus valmistaa Toyota Highlanderia vuodesta 2010 alkaen, mutta sen valmistus sirrettiin Toyota Motor Manufacturing Indianalle. Tämän jälkeen tehtaan oli tarkoitus valmistaa Toyota Prius -mallia, kunnes yhtiö ilmoitti että tehtaalla tullaan valmistamaan Toyota Corollan Pohjois-Amerikan versiota. Ensimmäiset tehtaalla tuotetut autot valmistuivat syksyllä 2011.

Tehdas valmisti noin 1,2 miljoonaa 11. sukupolven Corollaa. 12. sukupolven valmistus alkoi 18. maaliskuuta 2019.

Mallit
------

Blue Springsissä valmistettu Corolla Tupelon automuseossa.
* Toyota Corolla (2011–)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Toyota Motor Manufacturing Mississippi, Inc. (TMMMS) Fact Sheet *Toyota Motor Sales, U.S.A. Inc.*.  20.4.2018.  Arkistoitu 8.7.2022. Viitattu 11.5.2020.
2. ↑  Dennis Seid: End of an era: Toyota Mississippi prepares for next-generation Corolla *Daily Journal*. Viitattu 11.5.2020. (englanniksi)
**Kazuaki Tasaka** (jap. 田坂 和昭; s. 3. elokuuta 1971 Hiroshima, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Kazuaki Tasaka edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1995-1999. Hän on osallistunut mm. Copa América 1999.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1995 | 4 | 0 |
| 1996 | 0 | 0 |
| 1997 | 0 | 0 |
| 1998 | 0 | 0 |
| 1999 | 3 | 0 |
| Yhteensä | 7 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**Bagouén alue** (ransk. *région de la Bagoué*) on Savanesin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 10 668 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Boundiali. Asukkaita on 375 700 henkeä (vuonna 2014).

Bagouén alue rajoittuu idässä Poron, etelässä Bérén ja Worodougoun ja lännessä Kabadougoun ja Folonin alueisiin sekä pohjoisessa Maliin.

Alue käsittää Boundialin, Kouton ja Tengrelan departementit. Kuntia ovat Boundiali, Gbon, Kanakono, Kasséré, Kolia, Kouto ja Tengrela. Aliprefektuureja on 14.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Myytäväksi tuotetaan puuvillaa, mangoja ja cashewpähkinöitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bagoué *Direction générale de la décentralisation et du développement local*.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 22.8.2020.
2. ↑  RGPH 2014: Région de la Bagoué *Institut national de la statistique*. Viitattu 23.8.2020.
3. ↑  Résultats RGPH 2014: Population communale résidente au 15 mail 2014 *ins.ci*. Viitattu 22.8.2020.
**Munikhia** (m.kreik. Μουνίχια, *Mūnikhia* tai *Mounikhia*, myös Μουνύχια, *Mūnykhia* tai *Mounykhia*; lat. *Munichia, Munychia*) oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Artemis Munikhialle. Sitä vietettiin juhlasta nimensä saaneen Munikhion-kuun 16. päivä eli nykyisessä huhti-toukokuussa täydenkuun aikoihin.

Juhla oli omistettu Artemiille Munikhia-epiteetillä eli yöllä yksin loistavan täydenkuun (μουνυχία, *mūnykhia* < μονονυχία, *mononykhia*) jumalattarena. Samalla se liittyi Pireuksen Munikhian kaupunginosaan ja siellä sijainneeseen Artemis Munikhian temppeliin. Pireus sijaitsi lähellä Salamiin taistelun (480 eaa.) paikkaa, ja Plutarkhoksen mukaan juhla perustettiin taistelun muistoksi. Jumalattaren uskottiin auttaneen kreikkalaisia kuunvalollaan taistelua edeltäneenä yönä. Juhlassa Artemiille uhrattiin nimellä *amfifōntes* (ἀμφιφῶντες) tunnettuja kakkuja, jotka saivat nimensä siitä, että ne oli reunustettu kauttaaltaan kynttilöillä.

Kun spartalainen Lysandros määräsi Ateenan muurit purettaviksi peloponnesolaissodan jälkeen, hän teki tämän loukkaukseksi juuri Munikhian päivänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William & Wayte, William & Marindin, G. E.: "Munychia", *A Dictionary of Greek and Roman Antiquities*. Boston: Little, Brown and Company, 1890. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Peck, Harry Thurston: Munychia *Harpers Dictionary of Classical Antiquities*.  1898. Viitattu 5.11.2018.
3. ↑  Plutarkhos: *Ovatko ateenalaiset maineikkaampia sodassa kuin viisaudessa* (*De gloria Atheniensium*) 349f; Athenaios: *Deipnosofistai* 14.645.
4. ↑  Plutarkhos: *Kuuluisien miesten elämäkertoja*, Lysandros 15.
Nyköpingshus.
**Nyköpingshus** eli **Nyköpingin linna** (ruots. *Nyköpings slott*) on keskiaikainen, osittain raunioitunut linna (*borg*) Nyköpingin kaupungissa, Ruotsin Södermanlandissa. Se tunnetaan muun muassa Nyköpingin pitojen tapahtumispaikkana.

Historia
--------

Linnan rakentamistyöt aloitti mahdollisesti Birger-jaarli. Albrekt Mecklenburgilaisen kaudella linna oli osa saksalaisen ritarin Raven van Barnekowin läänitystä. Barnekow teki linnassa merkittäviä rakennustöitä. Myöhemmin Nyköpingshusin läänitystä hallinnoi Bo Jonsson Grip. Myöhemmällä keskiajalla linnaan tehtiin lisää uudistustöitä. Kuningas Kustaa Vaasa vahvisti linnaa puolustustarkoituksissa. Vaasan vahvistustöistä on jäljellä nykyisin pyöreä kanuunatorni.

Herttua Karl (myöhemmin Kaarle IX) uudisti 1500-luvun lopulla linnaa ja rakennutti siitä renessanssilinnan. Vuonna 1665 linna paloi muun Nyköpingin ohella. Sitä ei jälleenrakennettu, vaan pikemminkin päinvastoin: osa linnan tiilistä vietiin Tukholman kuninkaallisen linnan tarpeisiin.

Osia linnasta kunnostettiin 1900-luvulla. Nykyisin linnan kuninkaantornissa ja vanhassa kuninkaanresidenssissä on esillä Sörmlannin museon pysyvä näyttely. Linnan juhlasalissa ja kuningattaren kellarissa toimii ravintola.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nyköpingshus**.
* Slottsguiden (ruotsiksi)
Nyköpingshus
**Nyköpingin pidot** olivat Ruotsin kuningas Birger Maununpojan joulujuhlat, jotka järjestettiin 11. joulukuuta 1317 Nyköpingin linnassa. Kutsuvieraina olivat muun muassa kuninkaan molemmat veljet herttua Valdemar Maununpoika ja herttua Eerik Maununpoika, jotka myöhemmin samana iltana vangittiin ja vietiin linnan vankitorniin, jossa he myöhemmin kuolivat.

Tarinan mukaan Birger heitti vankitornin lukon avaimen Nyköpinginjokeen.

Taustaa
-------

Herttuaveljekset Valdemar ja Eerik olivat aikaisemmin yrittäneet vallankaappausta. Tanskan ja Norjan kuninkaiden väliintulon ansiosta vuonna 1310 Ruotsi jaettiin veljesten kesken kolmeen osaan. Kuningas Birger oli kutsunut veljensä linnaan viettämään joulua sovinnon merkeissä.

Seuraukset
----------

Kuningas Birger oli arvioinut poliittisen tilanteen väärin. Samana vuonna syttyi kapina kuningasta vastaan ja hänen oli pakko paeta Gotlantiin ja sieltä lopulta Tanskaan. Herttua Eerikin kolmevuotias poika Magnus valittiin kuninkaaksi Moran kivillä Uplannissa. Kuningas Birgerin poika Magnus oli kasvanut aikuiseksi ja piti vastarintaa yllä vuoteen 1320 asti, jolloin hänet vangittiin ja mestattiin. Kuningas Birger kuoli maanpaossa Tanskassa vuonna 1321.
**Bagré** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Centre-Estin alueen Boulgoun provinssissa Burkina Fasossa. Se sijaitsee Nakambén eli Valkoisen-Voltan varrella 45 kilometriä Tenkodogosta kaakkoon. Kunnassa on 37 800 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).

Bagréssa sijaitsee 1990-luvun alussa rakennettu säännöstelypato, joka muodostaa enimmillään 255 neliökilometrin laajuisen tekojärven. Sen keskisyvyys on seitsemän metriä ja vesimäärä 1 700 miljoonaa kuutiometriä. Pato turvaa vesimäärältään voimakkaasti vaihtelevan Valkoisen-Voltan jatkuvan virtauksen alajuoksulla, mutta sen ylivirtaus on aiheuttanut myös tulvia.

Bagrén pato mahdollistaa enimmillään 30 000 hehtaarin laajuisen alueen keinokastelun, josta 9 000 hehtaaria sijaitsee tekojärven rannalla ja loput padon alapuolella. Keinokastelualuetta hallinnoi valtionyhtiö Maîtrise d’ouvrage de Bagré. Siellä viljellään riisiä, joka antaa kaksi satoa vuodessa. Tekojärvellä harjoitetaan kalastusta ja kalanviljelyä. Padossa olevan vesivoimalaitoksen kapasiteetti on 16 megawattia ja vuosituotanto 65 gigawattituntia.

Tekojärven hiekkarannoilla on joitakin matkailupalveluja.

Lähteet
-------

1. ↑  Cinquième recensement général de la population et de l’habitation du Burkina Faso: Résultats préliminaires *INSD*.  Arkistoitu 14.8.2021. Viitattu 23.8.2021.
2. 1 2  Lemoalle J. de Condappa D.: Water atlas of the Volta Basin *2009*. Viitattu 23.8.2021.
3. ↑  *Petit Futé Burkina Faso*, s. 196. Paris: Nouvelles Editions de l’Université, 2018. ISBN 979-1033177739.
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Nyland** oli Helsingissä vuosina 1922–1947 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

RKP:n maatalousväki perusti *Nylandin* Uudellemaalle tarkoitetuksi maaseutulehdeksi. Vuodesta 1925 lähtien se oli lähellä maakunnan agraarifraktiota Allmogeförbundetia. Oma kirjapaino mahdollisti lehden sisällöllisen kehittämisen, mutta vuonna 1933 se oli vähällä tehdä konkurssin. Uudet omistajat pyrkivät luomaan *Nylandista* korkeatasoisen maakuntalehden, mutta toisen maailmansodan jälkeen se lakkautettiin taloudellisesti kannattamattomana. Vuonna 1948 lehden tilalle perustettiin *Nya Nyland*, joka lakkasi jo runsaan vuoden kuluttua.

*Nyland* ilmestyi aluksi kahdesti ja vuodesta 1923 lähtien kolmesti viikossa. Sen levikki oli 1940-luvulla noin 4 500–5 500 kappaletta. Päätoimittajina työskentelivät Axel Grönvik (1922–1928), Helge Robert Söderström (1928–1933), Kurt Nordfors (1933–1941), Erik Lodenius (1941–1945) ja Harry Stenius (1945–1947).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 176–177. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* *Nyland* digitoituna kansalliskirjastossa
**Dennis Wise** (s. 16. joulukuuta 1966) on entinen englantilainen maajoukkuetason jalkapalloilija, nykyinen jalkapallovalmentaja sekä urheilutoimenjohtaja. Tällä hetkellä hän toimii Newcastle Unitedssa ja vastaa pelaajahankinnoista yhdessä Kevin Keeganin kanssa. 

Chelsea-ikoni Dennis Wisea ei tunneta jalkapalloilijana taidoistaan, vaan keskikentän periksiantamattomana taistelijana, joka osasi koiruudet ja vastustajan ärsyttämisen. Hän oli osa myös Wimbledonin kuuluisaa "crazy gang" -jengiä 80-luvun lopulla. Wise joutui vaikeuksiin äkkipikaisuutensa takia myös kentän ulkopuolella. Vuonna 1995 hän oli joutua vankilaan otettuaan yhteen taksikuskin kanssa. Vankilatuomio kuitenkin kumottiin anomuksen jälkeen. Leicesteristä Wise puolestaan sai potkut kesällä 2002 aiheutettuaan joukkuekaverilleen poskimurtuman tämän nukkuessa. 

Pelaajauralla "Wiseyn" edustamia seuroja olivat Wimbledon FC (1985–1990), Chelsea (1990–2001), Leicester City FC (2001–2002), Millwall FC (2002–2005), Southampton FC (2005) ja Coventry City (2005–2006). Englannin maajoukkuepaidassa otteluita kertyi 21, joissa hän onnistui kerran maalinteossa. 

Valmennuspuolen tehtävät alkoivat jo Millwallissa 2003, jossa hän toimi pelaamisen ohella myös managerina. Millwallista Wise siirtyi Englannin neljänneksi ylimmälle sarjatasolle Swindon Townin manageriksi. Hän ehti valmentaa vain viisi kuukautta Swindonia. Swindonista Wise siirtyi Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolle entisen suurseura Leeds United AFC:n manageriksi. Wise sai käännettyä velkaisen Leedsin kurssin kohti parempaa. Hän hankki syksyllä 2008 mm. suomalaisen Sebastian Sorsan Leedsiin.

Tammikuussa 2008 Wise siirtyi Newcastle Unitedin organisaatioon. Leeds United sai Wisen siirtymisestä noin 1 miljoonan punnan siirtokorvauksen. Wisen lähdettyä Newcastleen myös Wisen marraskuussa hankkima apuvalmentaja Dave Bassett päätti jättää eronpyyntönsä Leeds Unitedille.

Lähteet
-------

1. ↑   Wise siirtyy Newcastle Unitediin (englanniksi) (Luettu 29. tammikuuta 2008)
2. ↑   Bassett erosi myös Wisen lähdettyä (englanniksi) (Luettu 29. tammikuuta 2008)

Englannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 Seaman |
2 G. Neville |
3 P. Neville |
4 Campbell |
5 Adams |
6 Keown |
7 Beckham |
8 Scholes |
9 Shearer |
10 Owen |
11 McManaman |
12 Southgate |
13 Martyn |
14 Ince |
15 Barry |
16 Gerrard |
17 Wise |
18 Barmby |
19 Heskey |
20 Phillips |
21 Fowler |
22 Wright |
Valmentaja Keegan



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Mark McGhee** | **Millwallin päävalmentaja**10/2003–5/2005 | Seuraaja:**Steve Claridge** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Kevin Blackwell** | **Leeds Unitedin päävalmentaja**10/2006–1/2008 | Seuraaja:**Gary McAllister** |
Outi Sarjakoski: *Network* (1995).
**Network** on vuonna 1995 valmistunut arkkitehti Outi Sarjakosken suunnittelema ja valmistama ympäristötaideteos Turussa Itäisen Rantakadun ja Volter Kilven kadun risteyksessä. "Hämähäkinverkon" koko on noin 12×15 metriä. Sarjakoski punoi verkon itse polyesteriköydestä, jota työhön kului noin yksi kilometri.

Verkon voidaan ajatella symboloivan verkostoitumista työelämässä, ihmisten sosiaalisia verkostoja tai tietoteknillisiä verkostoja. Teos muistuttaa jättiläiskokoista hämähäkinverkkoa, jolla nimellä se myös yleisesti tunnetaan. *Network* on yksi Pro Cultura -säätiön veistoskaupunkihankkeen teos.

Verkko sijaitsee ylhäällä louhitussa kallioseinämässä, ja näyttää sijaitsevan jonkinlaisen tunnelin- tai luolanalun suulla. Kallioon louhittu aukko on peräsin suunnitelmasta rakentaa tontille tuolloin vielä yksityisen Turun Yliopiston tarvitsema uusi kirjastorakennus – yliopiston päärakennus oli kauppatorin laidalla entisen Hotelli Phoenixin talossa. Kirjastolle ei siinä rakennuksessa ollut tilaa ja sitä löytyi Samppalinnanmäen kupeelta. Kirjaston rakentaminen aloitettiin louhintatöillä vuonna 1946. Sen pidemmälle hanke ei edennyt ja yliopisto sai uudet tilat aikanaan Yliopistonmäeltä. 1970-luvulla tontille suunniteltiin väestönsuojaa, 1980-luvulla Suomen pankin uutta Turun-konttoria, ja paljon myöhemmin uutta kaupunginkirjaston pääkirjastoa. Nämä kaikki hankkeet raukesivat lähes alkuunsa ja tontti on nykyään Turun kaupunginteatterin pysäköintipaikkana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hätönen, Paula: Outi kutoi verkon luolan suulle *Turun Sanomat*.  21.2.2006.  Arkistoitu 27.4.2019. Viitattu 2.5.2019.
2. ↑  Outi Sarjakoski: Network Turun kaupunki. Viitattu 2.5.2019.