recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nancy Anne Kress** (os. **Koningisor**, s. 20. tammikuuta 1948 Buffalo, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija.

Kress on voittanut teoksillaan lukuisia tieteiskirjallisuuden palkintoja. Hän julkaisi ensimmäisen tarinansa 1976 *Galaxy Science Fiction* -lehdessä ja hänen tarinoitaan on sittemmin julkaistu Galaxyn lisäksi muun muassa *Asimov's Science Fiction*- ja *The Magazine of Fantasy & Science Fiction* -lehdissä. Kress voitti parhaan novellin Nebula-palkinnon 1986 *The Magazine of Fantasy & Science Fiction* -lehdessä ilmestyneellä novelilla *Out of All Them Bright Stars*. Hänen tunnetuimpiin teoksiin lukeutuu 1991 parhaan pienoisromaanin Hugo- ja Nebula-palkinnon voittanut *Beggars in Spain*, jonka hän laajensi myöhemmin romaaniksi. *Beggars in Spain* (1992) sai jatkoa romaaneista *Beggars & Choosers* (1994) ja *Beggars Ride* (1996). Kaikkiaan Kress on voittanut kuusi Nebula- ja kaksi Hugo-palkintoa. Lisäksi hän on saanut Theodore Sturgeon -palkinnon ja romaanistaan *Probability Space* (2002) John W. Campbellin muistopalkinnon.

Kress valmistui yliopistosta ja hän on työskennellyt peruskoulun opettajana. Hän meni naimisiin Michael Joseph Kressin kanssa 1973 ja he saivat kaksi lasta. He erosivat 1984. Vuonna 1998 Kress meni naimisiin tieteiskirjailija Charles Sheffieldin kanssa. Sheffield kuoli 2002. Vuonna 2011 Kress meni naimisiin kirjailija Jack Skillingsteadin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  About Nancy Kress nancykress.com. Viitattu 15.9.2019. (englanniksi)
2. ↑  Nancy Kress isfdb.org. Viitattu 15.9.2019. (englanniksi)
3. ↑  Kress, Nancy Encyclopedia of Science Fiction. Viitattu 15.9.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
	+ 2
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Paul Burgess** (s. 14. elokuuta 1979 Perth, Länsi-Australia) on australialainen seiväshyppääjä. Hän edustaa Stirling Swans -seuraa ja häntä valmentaa entinen seiväshyppääjä Alex Parnov. Aiemmin häntä on valmentanut Steve Rippon.

Burgess harrasti nuorena telinevoimistelua ja sai 13-vuotiaana hopeaa lajin Australian mestaruuskilpailuissa. Seiväshypyssä hän hyppäsi vuonna 1994 kauden parhaakseen tuloksen 390 cm. Seuraavana vuonna hän ylitti jo 525. Vuonna 1996 hän voitti nuorten maailmanmestaruuden Sydneyssä ennätystuloksellaan 535. Vuonna 1998 hän sijoittui nuorten MM-kilpailuissa jaetulle kolmannelle sijalle. Saman vuoden Kansainyhteisön kisoissa Kuala Lumpurissa hän sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi lopullisissa tuloksissa hopealle.

Burgess voitti Australian mestaruuden vuonna 2000, mutta karsiutui loppukilpailusta Sydneyn olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän sai hopeaa Itä-Aasian mestaruuskilpailuissa. Vuonna 2002 hän voitti toistamiseen Australian mestaruuden ja sijoittui toiseksi Manchesterin Kansainyhteisön kisoissa tuloksella 570. Birminghamin MM-hallikisoissa 2003 hän jäi karsintakilpailussa ilman tulosta.

Burgess putosi loppukilpailusta Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa 2004. Myöhemmin samana vuonna hän oli yhdestoista Ateenan olympialaisissa. Hän liittyi kuusi metriä ylittäneiden seiväshyppääjien joukkoon hypättyään 25. helmikuuta 2005 Perthissä edelleen voimassa olevan ennätyksensä 600. Maaliskuussa hän voitti kolmannen Australian mestaruutensa, muttei voinut osallistua Helsingin MM-kilpailuihin loukkaantumisen takia.

Burgess voitti Australian mestaruuden jälleen 2006, mutta jäi Melbournen kansainyhteisön kisoissa ilman tulosta. Hän kilpaili menestyksekkään kauden Euroopassa voittaen muun muassa IAAF:n yleisurheilufinaalin tuloksella 582. IAAF:n rankinglistalla hän sijoittui toiseksi. Osakan MM-kilpailuissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Paul Burgess *athletics.com.au*. Viitattu 12.12.2009. (englanniksi)
2. ↑  Pole Vault - M Qualification *iaaf.org*.  14.3.2003. Viitattu 12.12.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Paul Burgess Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Kulttuurikeskus Cruselli** on Uudessakaupungissa sijaitseva julkinen rakennus, joka on saanut nimensä säveltäjä Bernhard Henrik Crusellin mukaan. Rakennuksessa on 260-paikkainen konserttisali nousevine katsomoineen, pienempi Nevander-sali ja taidenäyttelyihin soveltuva Liljelund-halli, joka on nimetty taidemaalari Arvid Liljelundin mukaan.

Sorvakonniemellä kaupunginlahden eteläpuolella sijaitseva keltatiilinen Cruselli on valmistunut vuonna 1989 arkkitehtitoimisto Lukander & Vahteran suunnittelemana. Suuren salin tekniikka on uudistettu vuonna 2016. Samassa kiinteistössä toimii hotelli Aquarius.

Myös teatterikäyttöön soveltuvan salin näyttämöaukon leveys on 12 metriä, korkeus 16 metriä ja syvyys 8 metriä.

Kulttuurikeskus on valmistumisestaan saakka toiminut kesäisen musiikkifestivaalin Crusell-viikon päätapahtumapaikkana. Suurta salia käyttää myös Uudenkaupungin teatteri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Uusikaupunki sai vihdoin kulttuuritalon.  *Helsingin Sanomat*, 14.1.1989, s. 26. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2 3 4  Kulttuurikeskus Cruselli Uudenkaupungin kaupunki.  Arkistoitu 22.8.2018. Viitattu 22.8.2018.
**Michael Craig "Mike" Judge** (s. 17. lokakuuta 1962 Guayaquil, Ecuador) on ecuadorilais-yhdysvaltalainen animaattori, käsikirjoittaja, animaatio-ohjaaja, Emmy-palkittu tuottaja ja ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten luomistaan animaatiosarjoista *Beavis ja Butt-head* sekä *Kukkulan kuningas*. Hän on myös ohjannut ja käsikirjoittanut elokuvat *Beavis and Butt-Head Do America* (1996), *Konttorirotat* (1999), *Idioluutio* (2006) ja *Extract* (2009).

Elämäkerta
----------

Judge syntyi Ecuadorissa, mutta kasvoi Albuquerquessa, New Mexicossa, jossa hän kävi St. Pius X High Schoolia. Judgen isä Jim Judge oli antropologi ja äiti Margaret Blue opettaja ja kirjastonhoitaja. Judge valmistui Kalifornian yliopistosta San Diegossa vuonna 1985.

Judge asuu Austinissa, Texasissa.

Lähteet
-------

1. ↑  George Varga: UCSD alum Judge created American icons with Beavis and Butt-head *signonsandiego.com*.  6.1.2006. Viitattu 14.12.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mike Judge** Wikimedia Commonsissa

* Mike Judge Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kirsi Saarikangas**  (s. 9. maaliskuuta 1960) on suomalainen taidehistorian professori (2010 alkaen) Helsingin yliopistossa. Saarikangas valmistui filosofian kandidaatiksi 1987 ja väitteli tohtoriksi taidehistoriassa 1993. Hän johtaa Suomen akatemian Nature in Arts, Culture, and History -tutkimusprojektia (SA 2014–2018) ja toimii myös Historian ja kulttuuriperinnön tohtoriohjelman johtaja 2014 alkaen. Hän toimi Humanistisen tiedekunnan varadekaanina 2010−2013, naistutkimuksen valtakunnallisen tohtoriohjelman johtajana 2007−2011 ja naistutkimuksen professorina 1994−1995 sekä 2003−2009. Kirsi Saarikangas oli Kristiina-instituutin johtaja 2003−2009 ja Suomen akatemian vanhempi tutkija 2001−2003. Saarikangas on tutkinut erityisesti sukupuolta ja tilaa, lähiöitä ja modernia arkkitehtuuria, asumista ja luonnonympäristön ja rakennetun tilan suhdetta. Hän on myös monitieteisen tutkimuksen ja opetuksen edelläkävijöitä ja Opettajien akatemian jäsen 2015 alkaen. Saarikangas sai Valtion tiedonjulkistamispalkinnon 2006 (Suomen kulttuurihistoria 1–5 toimituskunta) ja Suomen Tiedeakatemian väitöskirjapalkinnon 1994.

Julkaisuja
----------

* Saarikangas, K.: *Asunnon muodonmuutoksia: Puhtauden estetiikka ja sukupuoli modernissa arkkitehtuurissa*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2002.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kirsikkaperhonen** (*Nymphalis polychloros*) on täpläperhosten (*Nymphalidae*) heimoon kuuluva päiväperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pohjaväriltään oranssinpunainen perhonen. Etusiiven etureunassa on kolme tummaa laikkua, joiden värit ovat aivan keltaista tai kellanvalkoista etureunaa lukuun ottamatta punaiset. Lisäksi siiven keskiosassa on neljä laajaa tummaa laikkua. Takasiivet ovat tyvestä saakka oranssinpunaiset ja niiden etureunassa on tumma täplä. Molempien siipien ulkoreunoissa on ohut, tumma reunus ja takasiivessä reunuksessa on sinisiä täpliä. Siipiväli 53–69 mm.

Vaikka kirsikkaperhonen muistuttaa kuviointinsa puolesta nokkosperhosta, se on helppo tunnistaa selvästi suuremman kokonsa ja oranssimman värityksensä perusteella. Lisäksi takasiiven tyvi on oranssinpunainen, kun se nokkosperhosella on tumma. Samoin kirsikkaperhosen voi sekoittaa isonokkosperhoseen.

* ♂♂
* ♂  △♂ △

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Kirsikkaperhosen levinneisyysalue käsittää alueen Pohjois-Afrikasta ja Länsi-Euroopasta Venäjälle ja Vähän-Aasian kautta Himalajalle. Pohjois-Euroopassa lajia tavataan vakituisena vain Skandinavian eteläosissa.

Suomessa kirsikkaperhonen on erittäin harvinainen vaeltaja, jota on tavattu satunnaisesti etelärannikon tuntumassa. Sillä on kuitenkin saattanut olla vakituinen kanta Ahvenanmaalla ja Uudellamaalla 1930- ja 1940-luvuilla. Kaakkois-Suomessa on tavattu talvehtineita yksilöitä 1980-luvulla.

Lentoaika on kesä- ja heinäkuusta lähtien syksyyn yhtenä sukupolvena. Perhoset jatkavat lentoaan talvehtimisen jälkeen keväällä.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Kirsikkaperhonen elää valoisassa metsämaastossa, puutarhoissa ja pihapiireissä. Laji talvehtii aikuisena.

Ravintokasvi
------------

Kirsikkaperhosen toukan ravintokasveja ovat pajut, metsähaapa, jalavat, kirsikat ja muut hedelmäpuut.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Kirsikkaperhonen – *Nymphalis polychloros* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. 1 2 3  Lionel G. Higgins, Norman D. Riley, suom. Olavi Sotavalta: *Euroopan päiväperhoset*. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1973. ISBN 951-30-2311-7.
6. ↑
7. ↑
8. 1 2  Olli Marttila, Tari Haahtela, Hannu Aarnio, Pekka Ojalainen: *Suomen päiväperhoset*. Tekijät ja Kirjayhtymä Oy, 1990. ISBN 951-26-3471-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Perhoset: Kirsikkaperhonen
* UniProt, Taxonomy: Nymphalis polychloros (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q163771
* Wikispecies: Nymphalis polychloros
* BioLib: 51594
* BOLD: 26840
* CoL: 486HF
* EoL: 162857
* EPPO: NYPLPO
* EUNIS: 90980
* Fauna Europaea: 441667
* Fauna Europaea (new): a341e156-1482-4b87-a3d3-9a079aec6ace
* GBIF: 7762841
* iNaturalist: 324088
* IRMNG: 11325214
* LepIndex: 157533
* LoB: 4269
* NBN: NHMSYS0000516575
* NCBI: 171594

 |

 |
**Abbey Simon** (8. tammikuuta 1920 – 18. joulukuuta 2019) oli yhdysvaltalainen pianisti.

Simon syntyi New Yorkissa ja improvisoi pianolla 3-vuotiaana. Tunneilla käymisen hän aloitti 5-vuotiaana. Hänellä oli absoluuttinen sävelkorva. Simon suoritti opintonsa Curtis Institute of Musicissa David Sapertonin ja Josef Hofmannin johdolla. Hän kertoi oppineensa yhtä lailla myös vanhemmilta luokkatovereiltaan: Jorge Bolet'lta ja Sidney Fosterilta. Sittemmin hän sai opetusta myös Dora Zaslavskylta. Vuonna 1940 Simon voitti Naumburg-pianokilpailun. Voiton myötä hän pääsi esiintymään New Yorkin Town Halliin. Tätä resitaalia seurasivat esiintyminen Carnegie Hallissa sekä laajat kiertueet Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Uran katkaisi tilapäisesti asepalvelus toisen maailmansodan aikana. Yhdysvaltalaisorkestereita, joiden kanssa Simon soitti, olivat muiden muassa New Yorkin filharmonikot, Chicagon sinfoniaorkesteri ja Yhdysvaltain kansallisorkesteri.

Simon kiersi ensimmäistä kertaa Euroopassa vuonna 1949. Hän päätti yksilapsisen perheensä kanssa jäädä maanosaan asumaan. Ennen asettumista Geneveen asuinpaikkoina olivat Lontoo ja Pariisi. Simon sai Lontoossa Elisabeth Sprague Coolidge -mitalin vuoden parhaasta soitinmusiikin esityksestä. Hän soitti Euroopan suurten orkesterien kanssa sellaisten kapellimestarien kuin John Barbirollin, Josef Kripsin, Malcolm Sargentin, Walter Susskindin, Colin Davisin, Antal Dorátin, Rafael Kubelíkin, George Szellin, Willem van Otterloon, Dean Dixonin, Massimo Freccian, Eduard van Beinumin, Carlo Maria Giulinin, Seiji Ozawan, Zubin Mehtan ja Erich Leinsdorfin johdolla. Simon teki myös monia kiertueita Etelä-Amerikassa.

Simon levytti muun muassa Maurice Ravelin kokonaispianotuotannon Vox Recordsille.

Lähteet
-------

1. ↑  Avis de décès: Simon Abbey (Arkistoitu – Internet Archive) Hommages
2. 1 2 3  Abbey Simon: Evolution of 'a Pianist's Pianist' The New York Times
3. 1 2 3  Abbey Simon Yamaha Artists


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Perussuomalaiset Halla-ahon ja Purran linjalla** on politiikan tutkijan Markku Jokisipilän teos vuodelta 2021. Kirjassa Jokisipilä käsittelee Perussuomalaiset-puolueen tavoitteiden sisältöä, kannatuksen syitä ja suurten suomalaisten puolueiden puoluekannatuksissa tapahtuneita muutoksia. Teos kuvaa, kuinka perussuomalaiset on haastanut perinteisiä valtapuolueita ja osoittanut, etteivät nämä ole kaikilta osin kyenneet reagoimaan yhteiskunnan muutoksiin.

Kirjassa Jokisipilä toteaa, että perussuomalaisten luonnehtiminen äärioikeistoksi on "sensaationhakuista, yliampuvaa ja poliittista loanheittoa". Vielä 1980-luvulla kansallismielisyys oli Suomessa poliittinen itsestäänselvyys myös kolmen suuren puolueen ohjelmissa, kokoomuksen, Sdp:n ja keskustan. Kun ne alkoivat luopua tästä, perussuomalaiset täytti tyhjiön.

Lähteet
-------

* Jokisipilä, Markku: *Perussuomalaiset Halla-ahon ja Purran linjalla*. Otava, 2021. ISBN 978-951-1-38864-7.

### Viitteet

1. ↑  Jokisipilä 2021, s. 11
2. ↑  Elina Kervinen: Uusi kirja käsittelee perus­suomalaisia "normaalina poliittisena puolueena" – tutkijan mukaan sekin on "joillekin ihmisille liikaa" *Helsingin Sanomat*.  30.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Markku Jokisipilän uutuuskirja perussuomalaisista syyttää mediaa ja yliopistoväkeä puolueen inhoamisesta ja ideologian vääristelystä *yle.fi*.  30.9.2021. Viitattu 5.4.2022.
**Kirsi Rissanen** on suomalainen laulaja, jonka ohjelmisto ulottuu ooppera- ja kamarimusiikista musikaali- ja näyttämömusiikkiin sekä kirkkokonsertteihin. Rissanen aloitti laulajan uransa kevyen musiikin parissa. Hänet tunnetaankin jazz/viihdemusiikin ja erityisesti Astor Piazzollan ja argentiinalaisen tangon tulkitsijana. Nykyisin hänellä on nimeään kantava jazz- ja viihdekokoonpano Kirsi Rissanen Quintet sekä argentiinalaiseen tangoon erikoistunut trio Kirsi Rissanen & Tempo GlamouR.

Kirsi Rissanen on suorittanut musiikkipedagogin (AMK) tutkinnon Kuopion Musiikki- ja Tanssiakatemiassa vuonna 2006. Laulun diplomitutkinnon hän suoritti erinomaisin arvosanoin vuonna 2002 opettajanaan Anita Välkki sekä laulunopettajantutkinnon Kuopion konservatoriossa erinomaisin arvosanoin vuonna 2000 opettajinaan Anita Välkki ja Marit Mönkkönen. Vuonna 1988 hänet valittiin Seinäjoella Tangokuningattareksi ja vuosina 1980–1988 hän oli mukana lauluyhtyeessä How Many Sisters.

Kirsi Rissanen on esiintynyt sekä orkesteri- että oratoriosolistina muun muassa E5 Orchestran, Kuopion kaupunginorkesterin, Seinäjoen kaupunginorkesterin, Suomalaisen klarinettiyhtyeen, lontoolaisen Il Maestri orkesterin sekä yhdysvaltalaisen Merced Orchestran solistina. Lisäksi hän on tehnyt sekä lied- että kirkkokonsertteja. Kirsi Rissasella on myös laulunopetukseen erikoistunut yritys, jossa laulua voivat opiskella sekä klassisen musiikin että kevyen musiikin opiskelijat.

Diskografia
-----------

* God bless' the child (2005)
* Ave Maria (2007)

Lähteet
-------

* Kirsi Rissanen Sopraano *Kirsi Rissasen sivut*.  Arkistoitu 16.10.2013. Viitattu 25.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirsi Rissasen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

Seinäjoen tangomarkkinoiden tangokuningattaret

|  |  |
| --- | --- |
| 1980-luku | 
* 1987: Arja Sipola
* 1988: Kirsi Rissanen
* 1989: Arja Koriseva

 |
| 1990-luku | 
* 1990: Jaana Lammi
* 1991: Kaija Pohjola
* 1992: Eija Kantola
* 1993: Merja Raski
* 1994: Tiina Räsänen
* 1995: Marita Taavitsainen
* 1996: Saija Varjus
* 1997: Niina Päivänurmi
* 1998: Kirsi Ranto
* 1999: Taina Kokkonen

 |
| 2000-luku | 
* 2000: Mira Kunnasluoto
* 2001: Mira Sunnari
* 2002: Johanna Pakonen
* 2003: Saija Tuupanen
* 2004: Johanna Debreczeni
* 2005: Kati Fors
* 2006: Elina Vettenranta
* 2007: Jenna Bågeberg
* 2008: Hanna Talikainen

 |
| 2010-luku | 
* 2011: Mervi Koponen
* 2013: Heidi Pakarinen
* 2014: Maria Tyyster
* 2015: Susanna Heikki
* 2016: Erika Vikman
* 2017: Aino Niemi
* 2018: Saana Sassali
* 2019: Pirita Niemenmaa

 |
| 2020-luku | 
* 2022: Heta Halonen
* 2023: Charlotta Saari

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Fort Yukon** on kaupunki Alaskassa. Vuoden 2000 väestönlaskennan aikaan sen asukasluku oli 595. Näistä 86,05% edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja. Fort Yukon sijaitsee 13 kilometriä Pohjoisen napapiirin pohjoispuolella, paikassa jossa Yukon- ja Porcupinejoet kohtaavat.

Fort Yukonissa on mitattu Alaskan kaikkien aikojen lämpöennätys: + 37 °C 27. kesäkuuta 1915.

Historiaa
---------

Fort Yukon perustettiin kanadalaisena Venäjän alueella sijainneena siirtokuntana vuonna 1847. Se oli Hudson Bay Companyn etuvartioasema vuoteen 1869 kunnes Alaskan Yhdysvalloille myynnin jälkeen sen otti hallintaansa Alaska Commercial Company. Ensimmäinen postikonttori perustettiin 12. heinäkuuta 1898, ensimmäinen postimestari oli nimeltään John Hawksly. Seuraavien vuosikymmenien aikana siirtokunta kärsi useista epidemioista ja vuoden 1949 tulvasta. 

1950-luvulla Yhdysvaltojen ilmavoimat perusti tukikohdan ja tutka-aseman Fort Yukoniin. Kaupunkioikeudet se sai 1959. Fairbanksin läheisyyden ja sijainnin napapiirin pohjoispuolella vuoksi kaupungista on tullut myös matkailukohde.

Lähteet
-------

1. ↑  American FactFinder (Community facts -haulla *kaupungin nimi, piirikunta*) *US Census Bureau*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fort Yukon**.
* Fort Yukon Google Localissa
Imeläkirsikoita
**Kirsikka** on kirsikkapuun syötävä luumarja.

Tuotannossa kirsikkaa on pääasiassa vain kaksi lajia, hapankirsikka ja imeläkirsikka. Imeläkirsikat ovat maultaan aromaattisen makeita ja väriltään keltaisia, punakeltaisia tai hyvin tummanpunaisia. Hapankirsikoita on kirkkaanpunaisista tummanpunaisiin, ja niiden maku vaihtelee lajikkeittain makeahkosta happamiin.

Kivettömän kirsikan energiasta 82 prosenttia tulee imeytyvästä hiilihydraatista. Proteiinia on 6 prosenttia, rasvaa 3 prosenttia, kuitua 5 prosenttia ja orgaanisia happoja 3 prosenttia.

Kirsikat säilyvät parhaiten kylmässä, mutta kypsät kirsikat eivät kestä pitkää säilytystä.

| Kirsikoiden tuotanto 2021 (tonnia) |
| --- |
| 1 |  Turkki | 689 834 |
| 2 |  Yhdysvallat | 343 190 |
| 3 |  Chile | 325 049 |
| 4 |  Uzbekistan | 213 600 |
| 5 |  Iran | 156 134 |
| 6 |  Espanja | 125 810 |
| 7 |  Italia | 93 030 |
| 8 |  Kreikka | 80 740 |
| 9 |  Ukraina | 61 850 |
| 10 | Muut | 644 176 |
|  | **Yhteensä** | **2 732 413** |

Lähteet
-------

1. ↑  *kirsikka.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. 1 2  KIRSIKKA (Prunus cerasus ja P. avius) Kasvikset.fi, Kotimaiset Kasvikset ry
3. ↑  Kirsikka, kivetön Fineli
4. ↑  Production of cherrys 2021 *fao.org*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kirsikka (hedelmä)** Wikimedia Commonsissa
**Paul Eugene Brown** (7. syyskuuta 1908 – 5. elokuuta 1991) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän on tunnettu "modernin hyökkäyksen isänä" ja on yksi NFL:n alkuhistorian tärkeimpiä hahmoja. Brown saavutti menestystä high school-, yliopisto sekä NFL-tasolla ja kehitti useita innovatiivisia valmennusmetodeja. Hän oli myös perustamassa Cleveland Brownsin ja Cincinnati Bengalsin joukkueita. Näistä jälkimmäinen on nimennyt stadioninsa Brownin mukaan. Paul Brown valmensi Ohio Staten yliopistomestaruuteen ja voitti Cleveland Brownsin kanssa kolme NFL:n mestaruutta.

Brown valittiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 1967.

Lähteet
-------

1. ↑  Paul Brown *profootballhof.com*.  Arkistoitu 7.8.2011. Viitattu 16.8.2011. (englanniksi)


|  |  |
| --- | --- |
| **Cincinnati Bengalsin päävalmentaja**1968–1975 | Seuraaja:**Bill "Tiger" Johnson** |

|  |  |
| --- | --- |
| **Cleveland Brownsin päävalmentaja**1946–1962 | Seuraaja:**Blanton Collier** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Francis Schmidt** | **Ohio State Buckeyesin päävalmentaja**1941–1943 | Seuraaja:**Carroll Widdoes** |

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Lauri Härö, 1922
**Lauri Jaakoppi Härö** (8. kesäkuuta 1899 Mäntyharju – 30. maaliskuuta 1980) oli suomalainen pikajuoksija. Hän edusti vuoteen 1922 Viipurin Reipasta ja sittemmin Kotkan Intoa.

Härö karsiutui Pariisin olympialaisissa 1924 alkuerissä 100 ja 200 metrin juoksussa. Hän edusti Suomea myös maaottelutasolla. 100 metrin ennätyksensä 10,8 hän juoksi Helsingissä 23. syyskuuta 1923 ja 200 metrin ennätyksensä 22,2 Lahdessa 7. lokakuuta 1923. Vuonna 1920 hän juoksi ensimmäisenä suomalaisena 60 metriä alle 7 sekunnissa.

Härö saavutti Kalevan kisoissa 100 metrillä kultaa 1920, 1921, 1922 ja 1923 sekä hopeaa 1925. 200 metrillä hän sai kultaa 1923, hopeaa 1921 ja 1922 sekä pronssia 1920 ja 1925.

Härö tunnettiin lempinimellä "Pippuri-Lasse". Juostessaan hän puristi nyrkeissään niin sanottuja sisukapuloita.

Härö toimi urheilu-uransa jälkeen Metsähallituksen ylimetsänhoitajana.

Lähteet
-------

* Hannus, Matti; Laitinen, Esa; & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat Kalevan malja - Vuosisata yleisurheilun Suomen mestaruuksia*. Suomen Urheiluliitto: Gummerus, 2002. ISBN 951-96491-5-8.

### Viitteet

1. 1 2  Lauri Härö Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).   Viitattu 18.6.2009
2. ↑  Avé, M. A. (toim.): Les Jeux de la VIIIe Olympiade Paris 1924 - Rapport Officiel (Sivut 102, 106) *Comité Olympique Français*.  1924 (sähköisenä 10.4.2008). Pariisi:  Librairie de France.  Arkistoitu 10.4.2008. Viitattu 30.8.2021. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Hannus, Matti: *Kultaiset kentät – Suomen yleisurheilun vuosisata*, s. 51. WSOY, 1999. ISBN 951-0-23703-5.
4. ↑  Hannus, Laitinen, Martiskainen 2002, s. 174
5. ↑  Hannus, Laitinen, Martiskainen 2002, s. 178


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
Onnettomuudessa tuhoutunut talo Koldingissa.
**Seestin ilotuliteonnettomuus** oli Seestin kaupunginosassa Tanskan Koldingissa 3. marraskuuta 2004 tapahtunut onnettomuus. Onnettomuus sai alkunsa kaupunginosassa sijainneesta ilotulitetehtaasta, josta puolestaan tuho levisi myöhemmin ympäri kaupunkia. Koko onnettomuudessa loukkaantui yhteensä 24 ihmistä ja yhden ihmisen tiedetään menehtyneen. Onnettomuus aiheutti myös 2 000 ihmisen evakuoinnin ja kahdeksan pelastusajoneuvon tuhoutumisen. Onnettomuuden seurauksena kaikki tehtaan vieressä asuneet ihmiset evakuoitiin, mutta muita kehotettiin pysyttelemään sisätiloissa.

Tietojen mukaan koko onnettomuudessa vaurioitui 355 taloa, ja niistä 176 raunioitui asuinkelvottomaksi. Myöhemmin todettiin 2 107 talon vaurioituneen räjähdyksestä, ja kaikkien vahinkojen korjaukseen sanottiin kuluvan 100 miljoonaa euroa. N.P Johnsensin ilotulitetehdas oli ennen tuhoutumistaan suurin ilotulitteiden maahantuoja Tanskassa: sen markkina-osuus oli 25 %. Ennen onnettomuutta tehtaan varastoon lastattiin 284 nettotonnia raketteja (jossa 300 nettotonnia oli suurin sallittu määrä). Myöhemmin onnettomuuden sattuessa luultiin ensin, että tehtaaseen olisi lastattu sallittua enemmän raketteja. Koko onnettomuus oli johtunut erehdyksestä, jossa yksi ilotulitelaatikoista oli pudonnut maahan ja syttynyt, mikä puolestaan aiheutti yhdessä muiden ilotulitteiden kanssa laajaan osaan kaupunkia iskeneen ilotulitesateen.

Lopulta erehdyksen aiheuttaneiden kahden työntekijän oli pitänyt juosta ulos varastosta. Kun palokunta saapui paikalle, se totesi, että tulen sammuttaminen lisäongelmia aiheuttamatta oli mahdotonta ja että kun tulipalo sytytti muutkin ilotulitepaketit, ne aiheuttivat entistä ankarampia räjähdyksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  MTV3.fi: Tanskassa vakava ilotulitetehtaan palo *mtv3.fi*.
2. 1 2  Kolding Munucipality homepage about the accident *kolding.dk*.  Arkistoitu 6.10.2006. Viitattu 4.4.2012.
3. ↑  Hämeen Sanomat - Useita loukkaantui ilotulitetehtaan palossa Tanskassa *hameensanomat.fi*.  [vanhentunut linkki]

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Seestin ilotuliteonnettomuus**.
**Lauri Mattias Hotinen** (27. tammikuuta 1917 Helsinki – 19. toukokuuta 1995 Lappeenranta) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1978.

Hotisen vanhemmat olivat turkkuri Manne August Hotinen ja Anna Eufrosyne Jakobsson ja puoliso vuodesta 1946 Lahja Sirkka Maria Lylys. Hotinen kirjoitti ylioppilaaksi 1936 Helsingin suomalaisesta lyseosta ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusinsinööriosastolta 1946. Hän työskenteli professori Toivo Vähäkallion suunnittelutoimistossa sekä Rautatiehallituksessa ja oli assistentti Teknillisessä korkeakoulussa. Hotinen siirtyi sitten 1948 Lauritsalan kauppalaninsinööriksi ja Oy Kaukas Ab:n rakennuspäälliköksi, 1959 Kaukaan tehdaspalveluosastojen päälliköksi ja yli-insinööriksi, 1966 Kaukaan tehtaiden isännöitsijäksi ja 1974 Oy Kaukas Ab:n hallinnolliseksi johtajaksi. Hän jäi eläkkeelle tehtävästä 1978.

Hotisella oli luottamustehtäviä Metsäteollisuuden Työnantajaliiton hallintoneuvostossa ja hallituksessa, Kaakkois-Suomen kauppakamarin hallituksen varapuheenjohtajana ja 1970–1973 Suomen Voimalaitosyhdistyksen puheenjohtajana. Hän toimi myös muun muassa Lauritsalan kauppalanvaltuutettuna, Lappeenrannan kaupunginvaltuutettuna, Lauritsalan seurakunnan kirkkovaltuustossa ja Lappeenrannan seurakuntien yhteisen kirkkohallintokunnan puheenjohtajana sekä Lappeerannan teknillisen korkeakoulun hallituksessa. Hotinen osallistui talvisotaan konekiväärijoukkueen johtajana ja jatkosotaan muun muassa komppanianpäällikkönä. Hän osallistui vielä Lapin sotaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anu Talka: Lauri Hotinen *Biografiasampo*. Viitattu 10.7.2023.
2. 1 2 3  Helsingin Sanomat. 29.5.1995. s. A 4. Kuolleita.
3. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 10.7.2023.
**Fortnum & Mason** on tavaratalo Lontoon Piccadillyllä, City of Westminsterin kaupunkipiirissä. Se tunnetaan etenkin laadukkaasta ja monipuolisesta elintarvikevalikoimastaan. Piccadillyn lisäksi yhtiöllä on nykyään toimipisteet myös Hong Kongissa sekä Lontoossa St Pancrasin rautatieasemalla, Royal Exchangessä ja Heathrow’n lentoaseman Terminaali 5:ssä.

Fortnum & Masonin lippulaivaliike Piccadillyllä.
Fortnum & Mason aloitti toimintansa ruokatavarakauppana vuonna 1707 ja tuli tunnetuksi 1700-luvun lopulla eksoottisista elintarvikkeista, joita Itä-Intian kauppakomppania oli alkanut tuoda maahan. Se alkoi myydä 1800-luvun puolivälissä herkkukoreja, jotka ovat yhä sen suosituimpia myyntiartikkeleita varsinkin juna- ja lentomatkustajien keskuudessa. Tavaratalo laajensi valikoimaansa muotivaatteisiin ja muihin tuoteryhmiin 1920-luvulla, mutta elintarvikkeet ja etenkin eksoottiset herkut ovat yhä sen nimikkotuotteita.

Yhtiön lippulaivaliike Piccadillyllä toimii yhä samassa osoitteessa kuin 1700-luvun alussa. Elintarvike- ja muiden osastojen lisäksi tavaratalossa on viinibaari, jäätelöbaari, teesalonki ja ravintola. Sen kuuluisa julkisivukello otettiin käyttöön vuonna 1964; kellon soidessa tasatunteja tavaratalon perustajien William Fortnumin ja Hugh Masonin patsaat liukuvat esiin ja kumartavat toisilleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fortnum & Mason *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 11.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  Our Stores Fortnum & Mason. Viitattu 11.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Welcome to Piccadilly Fortnum & Mason. Viitattu 11.5.2023. (englanniksi)
Erich Hartmann suunnilleen vuonna 1984.
**Erich Hartmann** (26. tammikuuta 1920 – 6. heinäkuuta 2020) oli saksalainen kontrabasisti ja säveltäjä.

Hartmann oli leipzigiläisen pianonrakentajan poika. Hän opiskeli sävellystä Hermann Grabnerin ja kontrabassonsoittoa Theodor Albin Findeisenin johdolla. Findeisenin kuoltua vuonna 1936 opinnot jatkuivat Max Schulzin johdolla. Ammattimaisen uransa Hartmann aloitti Leipzigin Gewandhaus-orkesterin soittajana. Hän palveli asevoimissa, kunnes sai vapautuksen vaikean haavoittumisen johdosta. Vuonna 1943 hän pyrki ja pääsi Berliinin filharmonikkojen kontrabasistiksi. Hän soitti orkesterissa Wilhelm Furtwänglerin ja Herbert von Karajanin pääkapellimestarikausilla. Vuonna 1967 Hartmann perusti Berliinin filharmonikkojen kontrabassokvartetin. Vuonna 1973 hän sai Berliinin filharmonikkojen kunniasormuksen, ja vuonna 1985 hänelle myönnettiin Hans von Bülow -mitali. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1985.

Hartmann oli vanhin elossa ollut Berliinin filharmonikkojen entinen jäsen ennen kuolemaansa sadan vuoden iässä. Hän oli ennen kuolemaansa ollut myös viimeinen Furtwänglerin kaudella Berliinin filharmonikoissa soittanut muusikko.

Sävellyksiä
-----------

* *Kvartetto kontrabassoille* (1967)
* *Oktetto kontrabassoille* (kantaesitetty 1976)
* *Duo sellolle ja kontrabassolle* (kantaesittäneet Klaus Stoll ja Jörg Baumann 1982)
* Kaksi trioa viululle, sellolle ja kontrabassolle
* Sovitus *Tonava kaunoinen* -valssista kahdeksalle kontrabassolle (esitetty Berliinin filharmonikkojen 100-vuotisjuhlan yhteydessä 1982)

Lähteet
-------

1. ↑  Erich Hartmann Schott Music
2. 1 2 3 4  Obituary: double bassist Erich Hartmann The Strad


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Rompaksen kaivos** on Ylitorniolla alustavassa tutkimusvaiheessa oleva malminetsintäprojekti. Malminetsintää alueella on tehnyt kanadalainen malminetsintäyhtiö Mawson Resources Ltd. Vuonna 2012 hanke oli tutkimusvaiheessa eikä päätöstä kaivoksen avaamisesta ollut tehty vuoteen 2014 mennessä. Kullan lisäksi alueelta on löydetty yksittäisiä korkeita pitoisuuksia uraania.

Tutkimukset alueella alkoivat 2010. Kultaa löydettiin joistakin näytteistä jopa 3,5 kiloa tonnissa malmia.

Rompaksen tutkimusalueen sisällä on myös Rompaksen Natura 2000 -alue.

Lähteet
-------

* Mawson Resources: Rompas Gold Project (Arkistoitu – Internet Archive)
* Rompaksen kaivokseen on vielä pitkä matka (Arkistoitu versio) Lapin Kansa, 1.6.2012.

### Viitteet

1. ↑  Leukumavaara, Jenni: Lapin kaivokset eriytyvät onnistujiin ja epäonnistujiin *Yle Uutiset*.  21.4.2014. Viitattu 8.2.2023.
2. ↑  Rompaksesta löytynyt huippu kultaesiintymä *Yle Uutiset*.  8.6.2010. Viitattu 8.2.2023.
3. ↑  Holopainen, Hanna: Mawson ei vielä lupaa kaivosta *Yle Uutiset*.  1.6.2012. Viitattu 8.2.2023.
**Poikani on toista maata** (*Kentucky Jones*) on yhdysvaltalainen komediallinen televisiosarja, jota tuotettiin 26 jaksoa vuosina 1964–1965. Siinä hiljattain leskeksi jäänyt ratsutilan hoitaja ja eläinlääkäri Kentucky Jones saa kasvattipojakseen kymmenvuotiaan kiinalaispojan nimeltä Dwight Eisenhower Wong eli "Ike". Pojan adoptiohakemuksen oli tehnyt Jonesin vähän aiemmin kuollut vaimo. Pääosia näyttelevät Dennis Weaver ja Ricky Der. Sarjan on ohjannut Buzz Kulik NBC-televisiokanavalle. 

Suomessa sarjaa alettiin esittää tammikuun alusta 1965 Mainos-TV:n ohjelmistossa.

Sarja yritti poiketa yhdysvaltalaisten komediasarjojen valtavirrasta siinä, ettei siinä aluksi käytetty taustanaurua lainkaan. NBC:n vaatimuksesta se kuitenkin jouduttiin pian lisäämään.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Dennis Weaver  | … |  Kentucky Jones
  |
|  Ricky Der  | … |  Dwight Eisenhower ‘Ike’ Wong
  |
|  Henry Morgan  | … |  entinen kilpajockey Seldom Jackson
  |
|  Nancy Rennick  | … |  sosiaaliviranomainen Edith Thorncroft
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Uusia sarjafilmejä.  *Helsingin Sanomat*, 6.1.1965, s. 9. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Kentucky Jones *Nostalgia Central*. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kentucky Jones
**Hyrkkään seisake** (myös *Hyrkkään pysäkki*, lyh. Hyr) oli Suomen rataverkon liikennepaikka (virallisesti *laiturivaihde*) rataosalla Oulu–Kontiomäki.

Perustaminen
------------

Liikennepaikka sijaitsi Hyrkkään kylän pohjoispuolella Muhoksella. Liikennepaikka otettiin käyttöön 1928 rataosuuden Muhos–Utajärvi valmistuttua. Asemarakennus rakennettiin Thure Hellströmin tyyppipiirustusten pohjalta. Samanlaiset asemarakennukset rakennettiin myös Madekoskelle, Rovalle, Sosoon, Niskaan ja Nuojualle.

Voimalaitostyömaiden aika
-------------------------

1940- ja 1950-lukujen vaihteessa Oulujokeen rakennettiin Muhoksen yläpuolelle kolme voimalaitosta, Montta, Pyhäkoski ja Pälli. Tuolloin Hyrkkäältä rakennettiin sivurata Pällin voimalaitostyömaalle. Sivuraide erkani Hyrkkään ratapihan länsipäästä ja kaartoi jyrkästi kääntyen kohti koillista. Vanha ratapenger toimii nykyisin metsäautotienä. Montan ja Pyhäkosken voimalaitostyömaille erkani sivurata Hyrkkään länsipuolelta Lehtoselästä. Näiden sivuratojen ratapohjat ovat nykyisin käytössä ulkoilu-, moottorikelkkailu- ja ratsastusreitteinä. Lehtoselässä on nykyisin myös suurmuuntajien siirtoraide, jonne ei ole kiinteää raideyhteyttä.

Lakkauttaminen
--------------

Tavaraliikenne Hyrkkäällä päättyi 26. toukokuuta 1968, ja henkilöliikenne lättähattuliikenteen päättyessä 1980-luvulla. Hyrkkään liikennepaikka lakkautettiin henkilöliikenteen päättyessä yhdessä usean muun pienemmän liikennepaikan kanssa. Tavaraliikenteen päätyttyä Hyrkäs kuitenkin toimi sepelijunien kuormauspaikkana rataosan Oulu–Kontiomäki perusparannustöiden aikana. Liikennepaikan kaikki sivuraiteet purettiin ratatöiden päätyttyä.

Hyrkkään pysäkkirakennus siirrettiin 19. helmikuuta 2007 maanteitse lavettikuljetuksena kahdessa osassa Oulunsalon Karhuojalle äänitysstudioksi.

Lähteet
-------

* Iltanen, Jussi: *Radan varrella: Suomen rautatieliikennepaikat*, s. 369. Karttakeskus, 2009. ISBN 978-951-593-214-3.

### Viitteet

1. ↑  Mika Vähä-Lassila: Asemarakennukset (kohta Oulu–Kontiomäki) *mikanhuone.com*. Viitattu 19.3.2008.
**Kulttuuriperintökasvatus** on kasvatuksen osa-alue, jonka avulla edistetään kulttuuriperintöön liittyvää osaamista sekä tuetaan kulttuuri-identiteetin muodostumista ja kulttuuristen oikeuksien toteutumista.

Tavoitteet
----------

Kulttuuriperintökasvatuksen tavoitteena on tukea yksilöllisen kulttuuri-identiteetin tasapainoista kehittymistä. Kaikille halutaan antaa mahdollisuus tuntea itsensä osalliseksi ympäröivästä kulttuurista.
Kulttuuriperintökasvatuksella tuetaan eri tahojen tavoitteellista kasvatustoimintaa ja koulujen opetussuunnitelman perusteiden mukaisten oppimistavoitteiden saavuttamista. Opetussuunnitelman mukaisen opetuksen tavoitteena on esimerkiksi edistää monipuolista kulttuurista osaamista ja kulttuuriperinnön arvostamista sekä tukea oppilaita oman kulttuuri-identiteetin rakentamisessa. 

Kulttuuriperintökasvatus

* tukee kulttuuristen taitojen kehittymistä
* huomioi kulttuurin moninaisuuden
* takaa kulttuuristen oikeuksien toteutumisen arjessa
* edistää laajaa näkemystä elävästä kulttuurista
* edistää kulttuurisesti kestävää kehitystä

Toimijat
--------

Kulttuuriperintökasvatusta toteuttavat mm. museot, päiväkodit, koulut ja oppilaitokset sekä erilaiset yhdistykset. Järjestäytyneitä tahoja alalla ovat esim. Suomen Kulttuuriperintökasvatuksen seura.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Laine & al. 2014: Kulttuuri-identiteetti & kasvatus
3. ↑
4. ↑  Laine & al. 2013: Kestävä kasvatus-kulttuuria etsimässä

Aiheesta muualla
----------------

* Kulttuuriperintokasvatus.fi
**Annika Maria Rimala** (ent. Piha, o.s. Tegengren) (27. elokuuta 1936 Turku – 14. syyskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen tekstiilimuotoilija, joka tunnetaan etenkin Marimekon Tasaraita-trikoovaatteiden suunnittelijana. 

Rimala työskenteli Marimekolle 1960–1982 ja yrityksen ensimmäinen trikootuotemallisto Tasaraita syntyi 1968. Tasaraitapaidat suunniteltiin farkkujen kanssa käytettäväksi yläosaksi. Paidasta tuli aikansa symboli, joka kuvattiin postimerkkiin vuonna 1998.

Rimalan Marimekolle suunnittelemia tunnettuja kuoseja Tasaraidan lisäksi ovat muun muassa Pallo, Hedelmäkori, Puketti, Petrooli, Tarha ja Viiriäinen.

Marimekon jälkeen vuonna 1982 Annika Rimala jatkoi työskentelyä vuotta aiemmin miehensä Ilkka Rimalan ja graafisen suunnittelijan Teemu Lipastin kanssa perustamassaan Santtu-yrityksessä. Vuodesta 1969 vuoteen 1988 Rimala toimi myös suunnittelijana Kaunis Korulle.

Rimala sai Valtion taideteollisuuspalkinnon vuonna 1974 ja Pro Finlandia -mitalin vuonna 1997.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin sanomat* 17.9.2014, s. B14,
2. ↑  Historia, 1960-luku (Internet Archivessa) Marimekko Oy.  Arkistoitu 1.11.2006. Viitattu 29.12.2013.
3. ↑  Finnish Design Delights, Design Icons, Annika Rimala: Tasaraita T-shirt, Marimekko Corporation (Internet Aechivessa) Design Forum Finland.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 29.12.2013. (englanniksi)
4. 1 2 3  Annika Rimala. Finnish Design Shop. Viitattu 17.9.2014.
5. ↑  Postimerkkeilijän sivu (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Leena Maunula, Rebecka Tarschys: *Annika Rimala 1960–2000. Väriä arkeen. Färg på vardagen. Colour on your life.* Helsinki 2000. ISBN 952-9878-22-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Annika Rimalan tuotteita Finnish Design Shopin sivustolla.
* Annika Rimalan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art

 |

 |
**Romeon ja Julian hautakohtaus** (engl. *Romeo and Juliet. The Tomb Scene*) on englantilaisen Joseph Wrightin maalaus noin vuodelta 1790. Se kuvaa dramaattista hetkeä Shakespearen näytelmässä *Romeo ja Julia*, jossa Julia on löytänyt Romeon kuolleena, tempaa tämän tikarin ja lausuu *Melua? -- Joutuin! / Tikar' armas! Tuppes / On tuossa! / Ruostu siellä; suo mun kuolla."*

Wright maalasi tämän 178 x 241 cm kokoisen työn alkujaan Boydellin Shakespeare-galleriaa varten, mutta sitä ei hyväksytty sinne. 
Se oli esillä Roal Academyn näyttelyssä, mutta Wrightin mielestä ripustus ei tuonut sille oikeutta. Niinpä hän paransi vielä maalaustaan ja toi sen Britannian taideseuran (*Society of Artists of Great Britain*) näyttelyyn vuonna 1791. Maalaus on nykyisin Derbyn kaupunginmuseossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Romeo and Juliet Art Fund
2. ↑  5. näytös 3. kohtaus Paavo Cajanderin suomennos
3. ↑  Matthew Hargraves: '*Candidates for fame': the Society of Artists of Great Britain, 1760-1791*, s. 162. Yale University Press, 2005. ISBN 9780300110043.
4. ↑  Romeo and Juliet, the Tomb Scene[vanhentunut linkki]

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Romeon ja Julian hautakohtaus**.
Jacob Manathodath
**Jacob Manathodath** (s. 22. helmikuuta 1947) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ernakulamiin (sittemmin Ernakulam-Angamaly) 4. marraskuuta 1972. Hänet nimitettiin Ernakulamin vihkipiispaksi sekä Abyduksen titulaaripiispaksi 6. syyskuuta 1992, ja piispaksi vihkiminen seurasi 28. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antony Padiyara, jota avustivat Joseph Powathil ja Sebastian Mankuzhikary.

Manathodath sai 11. marraskuuta 1996 nimityksen Palghatin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 1. helmikuuta 1997.

Manathodath syntyi perheensä vanhimpana poikana; hänellä on veli ja viisi siskoa. Hänellä on teologian tohtorin arvo Rooman Paavillisesta gregoriaanisesta yliopistosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Jacob Manathodath
2. ↑  Palghat Diocese: The Bishop (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Pertti Päiviö Aula** (9. kesäkuuta 1936 Helsinki – 18. tammikuuta 2021 Helsinki) oli Turun yliopiston lääketieteellisen genetiikan professori.

Aula kirjoitti ylioppilaaksi 1954, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1961 ja väitteli lääketieteen tohtoriksi 1965 Helsingin yliopistossa. Hänen työuransa alkoi Helsingin yliopistollisen keskussairaalan (HYKS) Lastentautien klinikalla, jossa hän toimi apulaislääkärinä 1965–1969. Vuosina 1966–1967 hän työskenteli Yhdysvalloissa hankkiakseen lisää alansa tietämystä. Aula valmistui lastentautien erikoislääkäriksi 1969 ja työskenteli apulaisopettajana 1970–1971. Hän perusti Lastentautien klinikalle kromosomilaboratorion, jossa pyrittiin selvittämään synnynnäisten kehityshäiriöiden syitä. Aulan toinen tutkimusala oli syövän syntymekanismien selvittäminen tutkimalla virusten vaikutuksia kromosomeihin.

Suomen Akatemian vanhempana tutkijana Aula toimi vuodet 1971–1978 ja Naistentautien klinikan sikiötutkimusyksikön vastaavana lääkärinä 1978–1986. Klinikan lääketieteellisen genetiikan erikoislääkärinä hän oli ensimmäinen henkilö Suomessa, joka alkoi tutkia geneettisiä muutoksia lapsiveden soluissa, kun oli havaittu että sellainen on mahdollista. Vuosina 1981–1982 Aula työskenteli vierailevana professorina New Yorkissa Yhdysvalloissa. Vuonna 1986 Aula valittiin Turun yliopiston lääketieteellisen genetiikan apulaisprofessoriksi ja hän keskittyi opetustyöhön ja tutkimukseen. Professorin virkaan Aula valittiin 1997 ja hän jäi eläkkeelle 2001. Aulalla on yli sata tieteellistä julkaisua lääketieteellisestä genetiikasta.

Julkaisuja
----------

* *Virus-associated chromosome breakage: a cytogenetic study of chickenpox, measles and mumps patients and of cell cultures infected with measles virus*. Väitöskirja Helsingin yliopisto. Helsinki: Suomalainen tiedeakatemia, 1965. ISSN 0066-1988, n:o 89. (englanniksi)
* Lauri A. Aaltonen (et.al, kirjoittaja), Pertti Aula, Helena Kääriäinen & Jaakko Leisti (toimittajat): *Perinnöllisyyslääketiede*. 2. uudistettu painos. Duodecim, 2002. ISBN 951-656-081-4.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rantala, Risto (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1998*, s. 67–68. Helsinki: Otava, 1998. ISBN 951-1-14344-1.
2. 1 2 3  Leisti, Jaakko & Savontaus, Marja-Liisa & Aula, Niko: Kuolleet. Pertti Aula 1936–2021. Perinnöllisyyslääketieteen uranuurtaja Suomessa. (Muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*, 26.3.2021, s. B 14. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. ISSN 0355-2047. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 5.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Scopus

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee mytologian hahmoa. Hyrrokkin on myös yksi Saturnuksen kuista.*
Hyrrokkin. Ludwig Pietschin piirros.
**Hyrrokkin** tai **Hyrrokken** (muinaisnorjaksi *Hyrrokkinn* ’tulen korventama’) on skandinaavisessa mytologiassa suunnattoman vahva naispuolinen jättiläinen, jonka aasajumalat kutsuivat Jotunheimista työntämään Hringhorni-laivan vesille, jotta Balderin hautarovio voitaisiin sytyttää. Gylfaginningissa kerrotaan, että aasat eivät kyenneet työntämään Balderin hautalaivaa merelle, ja kutsuivat siksi Hyrrokkinin apuun.

Hyrrokkin saapui paikalle ratsastaen jättiläissudella, jonka suitset olivat kyitä. Heti kun jättiläinen oli noussut maihin, Odin määräsi neljä berserkkiä huolehtimaan sudesta. Heidän oli kaadettava peto, jotta he pystyisivät pitämään sen paremmin kiinni. Sitten Hyrrokkin astui laivan luo ja tuuppasi sen veteen yhdellä hurjalla töytäisyllä. Liike oli niin raju, että tuli kipinöi laivan alla olleista teloista ja maa järisi. Thor ärsyyntyi tästä, tarttui vasaraansa Mjölniriin ja olisi murskannut Hyrrokkinin kallon, elleivät muut jumalat olisi estäneet häntä. Hyrrokkin mainitaan myös Skáldskaparmálin Nafnaþulurin peikkoemäntien luettelossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hyrrokkin *Encyclopedia Mythica*. Viitattu 7.12.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Næss, Ellen Marie: Hyrrokken *Store norske leksikon*. Viitattu 7.12.2021. (norjaksi)