recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Agda Eugenia Blom** (19. heinäkuuta 1864 Uusikaupunki – 29. elokuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen veistonopettaja. Blom työskenteli ensin käsityönopettajana Uudessakaupungissa. Vuonna 1889 hän siirtyi apuopettajaksi Vera Hjeltin Pedagogiska Slöjdanstalteniin ja 1892 perusti kaupunkiin oman veistokoulun.

Ura
---

Blom toimi Uudenkaupungin kansakouluissa käsityönopettajana vuoteen 1889. Tällöin hän sai eron virastaan siirtyäkseen apuopettajaksi Vera Hjeltin vuonna 1885 perustamaan Pedagogiska Slöjdanstalteniin, josta hän myös valmistui veistonopettajaksi.

Vuonna 1892 hän perusti Helsinkiin oman Agda Blomin veistokoulunsa. Ensin Bulevardi 28:ssa ja myöhemmin Erottajankatu 19:ssä toimineessa veistokoulussa oppilaina oli aikuisia sekä lapsia, kymmenen ensimmäisen toimintavuoden mittaan yhteensä 2 156 oppilasta. Koulusta tuli tunnettu siitä, että tytötkin saivat siellä opetusta eri välineiden käsittelyyn. Koulu toimi 1920-luvulle saakka. Arvostetun koulun oppilaana oli muun muassa tuleva veistonopettaja ja Naisasialiitto Unionin aktiivinen jäsen Helmi Tengén. Elämänsä aikana Blomin arvioitiin opettaneen 12 000 oppilasta.

Elämä
-----

Agda Blom eli lapsuutensa ja nuoruutensa Blomin kauppiasperheessä Uudessakaupungissa. Hän oli kiinnostunut purjehduksesta ja sai siinä menestystä. Blom purjehti *Loveley* ja *Wampo-*nimisillä purjeveneillään. Hän pääsi Uudenkaupungin purjehdusseuran jäseneksi vuonna 1901, muutamaa vuotta ennen kuin seura alkoi ottamaan virallisesti naisia jäsenikseen. Agda Blom ei koskaan perustanut perhettä, ja hän kuoli 69-vuotiaana Eiran sairaalassa vuonna 1929.

Muuta
-----

Vuonna 2010 suljetussa Helsingin Koulumuseossa oli Agda Blomin mukaan nimetty opetus- ja työpajatila.

Lähteet
-------

1. 1 2  Agda Blom kuolinilmoitus.  *Hufvudstadsbladet*, 31.08.1929, nro 234, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.04.2019.
2. ↑  Agda Blomille on myönnetty virkaero, jotta hän pääsee apulaisopettajaksi Helsinkiin.  *Aura*, 01.02.1889, nro 27, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 30.04.2019.
3. ↑  Neiti Agda Blomin veistokoulu alottaa toisen lukukautensa.  *Uusi Suometar*, 10.01.1893, nro 7, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.04.2019.
4. ↑  Neiti Agda Blomin veistokoulu täyttää tänä syksynä kymmenen vuotta.  *Helsingin Sanomat*, 4.9.1902, s. 1. Näköislehden aukeama (tilaajille).
5. ↑  Timgren Siiri Ingeborg: Leikkuulauta. Koulumuseon näyttely, Agda Blom 14.4.2003–31.12.2010 Helsingin kaupunginmuseo. Viitattu 28.4.2019.
6. ↑  Pohls, Maritta: Helmi Tengén – Unionin tukipylväs Suomalainen Naisliitto ry. Viitattu 28.4.2019.
7. 1 2  Uusikaupunki.fi: Uudenkaupungin naisia (Archive.org, 2008)
8. ↑  Kaisa Kyläkoski: *Suomen naisellista historiaa*. Helsinki, Suomi: Books on Demand GmbH, 2013. ISBN 978-952-286-546-5. (suomeksi)
9. ↑  Sauli Seppälä: Mennyt koulumaailma on kulman takana – Helsingin Koulumuseon kymmenvuotinen toiminta on tiensä päässä.  *Kasvatus & Aika*, 2010. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mätäkuu** on pohjoismaisen kansanperinteen nimitys vuosittaiselle ajanjaksolle, joka sijoittuu välille 23. heinäkuuta - 23. elokuuta. Aurinko on tällöin eläinradan niin kutsutussa Leijonan merkissä eli se sijaitsee 120–150 asteen etäisyydellä kevättasauspisteestä. 

Mätäkuu on vuoden kostein ja kuumin aika, joka saa elintarvikkeet pilaantumaan tavallista helpommin. Myös haavat tulehtuvat tavallista helpommin.

Mätäkuun ajankohta oli merkittynä satojen vuosien ajan suomalaisiin kalentereihin, mutta Helsingin yliopisto poisti sen almanakastaan vuonna 1996.

Historiaa
---------

Mätäkuun käsite on peräisin muinaisesta Egyptistä. Niilin vuosittainen tulva ajoittui mätäkuulle.

Mätäkuun perinne juontaa alkunsa tuhansien vuosien takaa muinaisesta Mesopotamiasta. Mätäkuuta eli kesän kuuminta aika nimitettiin siellä koiranpäiviksi. Nimensä tuo kolmisen viikkoa kestänyt aika oli saanut Canis Majorin eli Ison koiran tähtikuviosta ja sen kirkkaimmasta tähdestä Siriuksesta eli Koirantähdestä, joka heinäkuun puolenvälin jälkeen tulee pois Auringon takaa ja alkaa näkyä aamuisin juuri ennen auringonnousua. Koirakuun käsite syntynyi Mesopotamiassa. Siriuksen näkyminen oli tärkeää myös egyptiläisille, koska silloin alkoivat Niilin tulvat. Roomalaiset nimittivät ajanjaksoa nimellä *dies caniculares*.

Nimitys "mätäkuu" sai alkunsa käännösvirheestä. Saksassa otettiin käyttöön käsite *Rodenmonat*, joka tarkoittaa kaskeamiskuuta. Tanskalaiset käänsivät sanan muotoon *råddenmåned* (mätäkuu). Suomessa käsitteen mätäkuu otti käyttöön jo Mikael Agricola.

Tulehdusriskin suureneminen
---------------------------

Helsinkiläiset kirurgit selvittivät mätäkuun todenperäisyyttä tutkimalla aikavälillä 2002–2005 Töölön sairaalaan tuodut lähes 50 000 potilasta, joista mätäkuiden aikana leikattujen potilaiden määrä oli noin 4000. Leikkauksen jälkeisen tulehduksen takia uutta leikkaushoitoa tarvitsevien potilaiden määrä oli mätäkuun aikana leikatuilla. Mätäkuun aikana leikatuilla potilailla oli lisäksi kaksinkertainen riski saada elininfektio tai syvä leikkaushaavan infektio.

Mätäkuun uutiset
----------------

Kansankielessä puhutaan joskus mätäkuun jutuista. Tällöin tarkoitetaan heinä–elokuussa kerrottavia, luotettavuudeltaan epämääräisiä uutisia, jotka saavat uutistilaa, koska kesällä ei tapahdu mitään muutakaan uutisoimisen arvoista.

Lähteet
-------

1. ↑  Infektiot yleisempiä mätäkuussa *www.duodecimlehti.fi*. Viitattu 12.11.2023.
2. 1 2   Yliopiston almanakkatoimiston sivusto, josta löytyy mm. kopioita eri vuosien almanakoista; heinä- ja elokuun sivut 1995 ja 1996
3. 1 2  Tulehdukset uhkaavat leikkauspotilaita mätäkuussa *Yle Uutiset*.  30.6.2009. Viitattu 11.11.2023.
4. ↑  WSOY Iso tietosanakirja 6, s. 322, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4
5. ↑  Pentti Huovinen: Onko mätäkuu totta?.  *Tiede*, 2017. vsk, nro 7, s. 62.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto: Lehmät lypsivät piimää mätäkuussa 1966
* Mätäkuu, muisto menneiltä ajoilta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mätäkuu onkin koirakuu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Uusi tutkimus tukee mätäkuun myyttiä
**Mika Petri Juhani Maaskola** (s. 15. syyskuuta 1966 Hamina) on entinen suomalainen keskimatkojen juoksija. Maaskola edusti urallaan Turun Tovereita ja häntä valmensi Jarmo Ruohonen.

Maaskola voitti junioreiden Euroopan-mestaruuden 1 500 metrillä 1985. Kalevan kisoissa hän saavutti 1 500 metrillä hopeaa 1984, 1985 ja 1989 sekä pronssia 1987. Lisäksi hän sai 800 metrillä hopeaa 1989. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän voitti 4 × 400 metrillä kultaa 1989 ja pronssia 1987, 4 × 800 metrillä kultaa 1997 ja hopeaa 1988 ja 1989 sekä 4 × 1 500 metrillä hopeaa 1995 ja 1997. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa 1 500 metrillä 1986 ja 1989. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän voitti kultaa neljän kilometrin matkalla 1995. Maaottelussa hän voitti 1 500 metriä Tukholmassa 1987 ja 1989.

Ennätykset
----------

Maaskolan ennätykset henkilökohtaisilla matkoilla ovat:

* 400 m: 50,51 (1986)
* 800 m: 1.47,71 (1989)
* 1 500 m: 3.38,50 (1988)
* 3 000 m: 7.54,67 (1989)
* 5 000 m: 13.54,69 (1989)

Urheilu-uran jälkeinen elämä
----------------------------

Urheilu-uransa jälkeen Maaskola on toiminut mittarikorjaajana ja pääluottamusmiehenä Turun vesiliikelaitoksella. Hän on ollut SDP:n edustaja Turun kaupunginvaltuustossa vuodesta 2005 ja Varsinais-Suomen Sosialidemokraattisen piirijärjestön puheenjohtaja syyskuusta 2008 lokakuuhun 2011. Maaskola oli ehdolla vuosien 2011 ja 2015 eduskuntavaaleissa jääden molemmilla kerroilla varasijalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mika Maaskola Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Event Result Database European Junior Championships *european-athletics.org*. Viitattu 17.10.2009. (englanniksi)
3. ↑  FINNISH INDOOR CHAMPIONSHIPS *gbrathletics.com*. Viitattu 17.10.2009. (englanniksi)
4. ↑  FINNISH CHAMPIONSHIPS *gbrathletics.com*. Viitattu 17.10.2009. (englanniksi)
5. ↑  :
6. ↑  :
7. ↑  Alatalo johtamaan V-S:n demaripiiriä.  *Turun Sanomat*, 23.10.2011, s. 12.
8. ↑  Maaskola Mika (SDP) *HS.fi Vaalikone*.  Arkistoitu 17.6.2013. Viitattu 2.11.2014.
9. ↑  Valitut ehdokkaat Varsinais-Suomen vaalipiiri  22.4.2015. vaalit.fi:  Oikeusministeriö. Viitattu 25.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Mika Maaskolan verkkosivut
Ritarikunnan tunnuksia
**Pyhän Gregorius Suuren ritarikunta** (lat. *Ordo Sancti Gregorii Magni*) on Pyhän istuimen jakama ritarikunta. Sen perusti paavi Gregorius XVI 1. syyskuuta 1831 vain seitsemän kuukautta paaviksi noustuaan.

Ritarikunnan nimi viittaa kuitenkin toiseen paaviin, Gregorius Suureen, joka toimi paavina vuosina 590–604. Alkujaan sitä myönnettiin vain katolilaiselle, jotka ovat osoittaneet intohimoa katolilaisuutta kohtaan tai uskollisuutta Pyhää istuinta kohtaan. Nykyään sitä jaetaan tunnustuksena henkilökohtaisista ansioista katolilaisuuden tai Pyhän istuimen hyväksi. Vuodesta 1993 sitä on voitu myöntää myös naisille ja vuodesta 1998 lähtien saajan ei ole tarvinnut olla Vatikaanin kansalainen. Ritarikunnassa on erikseen omat versionsa siviileille ja sotilaille.

Kunnianosoitusta jaetaan neljässä luokassa:

* suurristin ritari
* komentajaritari tähdellä
* komentajaritari
* ritari

Lähteet
-------

1. ↑  Vatican. A Pontifical Equestrian Order of St. Gregory the Great, Knight, Type II, Civil Merit *emedals.com*.  2023.  Arkistoitu 19.4.2023. Viitattu 19.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Order of St. Gregory the Great Knight, Civil Division *Medalbook*. Viitattu 19.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  ODM of the Vatican: Order of St Gregory the Great *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 19.4.2023. (englanniksi)
4. ↑  The Papal Order of Saint Gregory the Great *papalknights.org*.  2023. Viitattu 19.4.2023. (englanniksi)
**Tiina Tuomela** (s. 1960 Pori) on suomalainen lääkäri ja poliitikko. Tuomela on toiminut Kristillisdemokraattien varapuheenjohtajana vuosina 2017–2019 ja uudelleen vuodesta 2021 lähtien. Koulutukseltaan Tuomela on lääketieteen ja kirurgian tohtori. Tuomela on Vantaan kaupunginvaltuutettu ja sosiaali- ja terveyslautakunnan jäsen.

Tuomela työskentelee lastenlääkärinä ja on perehtynyt lasten allergisiin sairauksiin sekä astman hoitoon. Tuomela on ollut kristillisdemokraattien ehdokas eduskuntavaaleissa 2015 ja 2019 sekä eurovaaleissa 2019. Tuomela on vuodesta 2018 toiminut Rekolan seurakunnan seurakuntaneuvoston ja Vantaan yhteisen kirkkovaltuuston jäsenenä. Tuomela on toiminut edustajana myös Euroopan kansanpuolueen naisjärjestössä.

Lähteet
-------

1. ↑  KD Naiset esittää Tiina Tuomelaa puolueen varapuheenjohtajaksi *Suomen Kristillisdemokraatit*.  2.6.2021. Viitattu 10.12.2021.
2. ↑  Vaalit *Tiina Tuomela*. Viitattu 10.12.2021.
3. ↑  EU-vaaliehdokas: Tiina Tuomela *Suomen Kristillisdemokraatit*. Viitattu 10.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiina Tuomelan verkkosivut
Taina Tervonen vuonna 2023
**Taina Tervonen** (s. 1973) on suomalainen toimittaja, dokumenttiohjaaja, kirjailija ja kielenkääntäjä.

Tervonen syntyi kainuulaiseen lähetystyöntekijäperheeseen ja vietti lapsuutensa Namibiassa ja Senegalissa. Suomeen hän saapui 15-vuotiaana ja lukion käytyään muutti Ranskaan, jossa hän sittemmin asettui Pariisiin. Toimittajana hän on käsitellyt maahanmuuttoa ja siirtolaisuutta, sekä Välimerellä että Bosniassa kadonneiden kohtaloita. Hän on valmistanut dokumenttielokuvan Bosnian sodan uhreista.

Tervosen ja valokuvaaja Anna Aution Image-lehdelle tekemä artikkeli *Hukkuneet* voitti vuoden 2017 Vuoden yleisölehtijuttu -palkinnon Aikakausmedian Edit-kilpailussa. He valmistivat artikkelin pohjalta teoksen nimeltä *Hukkuneet*, joka oli ehdolla Tietokirjallisuuden Finlandia -palkinnon saajaksi vuonna 2019. Teokselle myönnettiin Lauri Jäntin tunnustuspalkinto seuraavana vuonna. Teoksen pohjalta syntyi vuonna 2020 Helinä Rautavaaran museossa esitetty valokuvanäyttely *Lähteneet*, joka käsitteli lähtemistä ja siirtolaisuutta yksilön näkökulmasta. Tervonen voitti kehitysjournalismin palkinnon vuonna 2020 Image-lehdelle kirjoittamallaan artikkelilla *Kadonneiden laiva*. Hänen teoksensa *Les fossoyeuses* (2021) voitti sveitsiläisen Jan Michalskin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2022, palkinnon arvo on 50 000 Sveitsin frangia. Teos kertoo Bosnian sodassa 1992–1995 kadonneiden etsinnästä ja ruumiiden tunnistamisesta.

Ranskaksi Tervonen on kirjoittanut useita teoksia, jotka käsittelevät muun muassa 30 homoseksuaalin vanhemman lapsia (*Fils de...* 2011), lasten syöpäosastoa (*Face à la vie: 1 an à Garches*, 2013) ja Välimerellä haaksirikkoutuneita siirtolaisia (*Au pays des disparus*, 2019).

Suomenkielinen teos
-------------------

* Tervonen, Taina & Anna Autio: *Hukkuneet*. Helsinki: S&S, 2019. ISBN 978-951-52-4706-3.

Lähteet
-------

1. 1 2  The 2022 Jan Michalski Prize for Literature has been awarded to Taina Tervonen for her book Les fossoyeuses, published by Éditions Marchialy in 2021. *Fondation Jan Michalski*.  2022. Viitattu 22.11.2023. (englanniksi)
2. ↑  Pastila, Kaisa: Toimittaja Taina Tervonen selvittää Välimereen hukkuneiden kohtaloita: "Haluan kertoa perheiden tuskasta" *Anna*.  20.4.2019. Viitattu 22.11.2023.
3. ↑  Trendi ja Image voittoon Edit-kilpailussa – Trendi on Vuoden yleisölehti *A-lehdet*.  24.3.2017. Viitattu 22.11.2023.
4. ↑  Bjurström, Eelis: Suomen rikkain promille, heimosodat ja hukkuneet pakolaiset – nämä kuusi teosta ovat ehdolla Tieto-Finlandian saajaksi *Yle*.  6.11.2019. Viitattu 22.11.2023.
5. ↑  Taina Tervoselle ja Anna Autiolle Lauri Jäntin tunnustuspalkinto *Lauri Jäntin säätiö*.  30.1.2020. Viitattu 22.11.2023.
6. ↑  Tuominen-Halomo, Anneli: Ajankohtaisia valokuvia Helinä Rautavaaran museossa – jokainen lähtö on oma tarinansa *Länsiväylä*.  11.3.2020. Viitattu 22.11.2023.
7. ↑  Kehitysjournalismin palkinto *Punainen Risti*.  23.7.2021. Viitattu 22.11.2023.
8. ↑  Anderson, Porter: Taina Tervonen’s ‘Les fossoyeuses’ Wins Switzerland’s 2022 Jan Michalski Prize *Publishing Perspectives*.  23.11.2022. Viitattu 22.11.2023. (englanniksi)
**Jorma Olavi Pouttu** (9. tammikuuta 1932 Kannus – 24. syyskuuta 2014 Kokkola) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Poutun vanhemmat olivat teurastamoyrittäjä Yrjö Pouttu ja Alvi Åkerfelt ja puoliso vuodesta 1954 Annikki Roiko. Pouttu kävi keskikoulun Kannuksen yhteiskoulussa 1948, suoritti useita liha-alan kursseja ja teki opintomatkoja. Hän oli Yrjö ja Alvi Poutun yrityksen, vuodesta 1957 Pouttu ja Pojat ja vuodesta 1976 Pouttu Oy teurashankkija, hankintapäällikkö 1948–1960 ja toimitusjohtaja 1960–1985 sekä Pouttu-konsernin konsernijohtaja 1985–1989. Jorma Poutun veljet kauppaneuvos Kauko Pouttu ja talousneuvos Arvo Pouttu toimivat hänen yrittäjäkumppaneinaan. Jorma Pouttu Oy:n omistaja hän oli vuodesta 1983. Poutulla oli myös luottamustehtäviä. Hän oli sotilasarvoltaan reservin alikersantti (1952). Kauppaneuvoksen arvonimen Pouttu sai 1982 ja Lihakeskusliiton kultaisen ansiomerkin 1992. Taiteilija Bo Aurén maalasi hänen muotokuvansa 1989.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mäkinen, Riitta: Kauppaneuvos Jorma Pouttu (1932–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 10.12.2022.
2. 1 2  Ihmiset. Kuolleet. Yritysjohtaja kehitti liiteriteurastamosta ison yhtiön. Jorma Pouttu 1932–2014. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  17.10.2014. Viitattu 10.12.2022.
**NM-lista** (*New Markets*) oli kasvuhakuisille ja kansainvälisesti suuntautuneille pk-yrityksille tarkoitettu Helsingin pörssin arvopaperilista.

NM-lista perustettiin lokakuussa 1998. Sen tarkoitus oli laskea pörssilistautumisen kynnystä. Listalle haluttiin kasvuhakuisia, etenkin elektroniikan, biotekniikan ja lääketeollisuuden aloilla toimivia pk-yrityksiä. Yrityksen markkina-arvon tuli olla vähintään 10 miljoonaa markkaa. Yritykseltä ei vaadittu kolmen vuoden toimintahistoriaa kuten pörssin muilla listoilla. Vastaavia listoja oli perustettu Helsingin lisäksi myös muihin Euroopan pörsseihin.

Perustettaessa NM-listalla ei ollut ainoatakaan yritystä. Ensimmäinen yritys listalle saatiin maaliskuussa 1999, kun Internet-palveluja tuottanut TJ Tieto listautui. Listautuminen vilkastui syksyllä 1999. Kurssit nousivat. Huippu saavutettiin kevättalvella 2000. Nousua seurasi raju romahdus, joka johtui teknologiaosakkeista alkaneesta pörssiromahduksesta.

Lokakuuhun 2002 mennessä NM-listalle oli listautunut 14 yritystä. Yritysten markkina-arvoista oli hävinnyt 50–98 %. Valtaosa listan osakkeista oli muuttunut niin sanotuiksi sentti­osakkeiksi, joiden kurssi oli alle euron. Osakkeiden vaihto oli pientä.

NM-lista poistui käytöstä, kun pörssin kaikki listat yhdistettiin 2.10.2006 alkaen yhdeksi pohjoismaiseksi listaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Helsingin pörssi uusii osakelistansa *mtv.fi*.  07.05.1998.  Arkistoitu 1.9.2018. Viitattu 31.8.2018.
2. 1 2  Petri Koskinen: NM-lista nylki mummotkin *Talouselämä*.  18.10.2002. Viitattu 1.9.2018.
3. ↑  UUDET OSAKELISTAT OTETAAN KÄYTTÖÖN *Ilta-Sanomat*.  17.10.1998. Viitattu 1.9.2018.
4. ↑  Pörssiin listautuminen jälleen kasvussa *w3.verkkouutiset.fi*.  19.3.1999. Viitattu 1.9.2018.
5. ↑  Senttiosakkeet valtaavat NM-listaa *Ilta-Sanomat*.  21.10.2002. Viitattu 1.9.2018.
6. ↑  Pörssin uusi osakeryhmittely on kuin vaatekaupasta tuttu - Pörssisäätiö *Pörssisäätiö*.  29.9.2006. Viitattu 1.9.2018.
**Véroian arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Βέροιας, *Archaiologikó Mouseío Véroias*) on arkeologinen museo Véroian kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Imathían alueyksikön alueelta löydettyä pääosin esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Historia ja rakennus
--------------------

Museon rakentaminen alkoi 1960-luvun alussa ja se valmistui vuonna 1965. Sen kunnostaminen valmistui vuonna 2009. Museorakennus on yksikerroksinen ja koostuu kolmesta salista.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä neoliittiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Niihin lukeutuvat muun muassa löydöt Néa Nikomídeian neoliittisesta asutuksesta sekä Véroian hellenistisen kauden haudoista. Kokoelmien pääpaino on hellenistisessä kaudessa ja Makedonian valtakunnan huippukaudessa. Museon sali 1 keskittyy hellenistisen kauden hautoihin, sali 2 muuhun hellenistisen kauden esineistöön ja sali 3 roomalaisen kauden esineistöön. Aiemmin kokoelmiin kuului myös bysanttilaisen keskiajan esineistöä, mutta ne on siirretty Véroian bysanttilaiseen museoon.

Esineistöön lukeutuu muun muassa veistoksia, figuriineja eli pienoispatsaita, keramiikkaa, hautakiviä, hauta-alttareita, piirtokirjoituksia, aseita ja koruja. Eräs merkittävä piirtokirjoitus on 100-luvulle eaa. ajoittuva ja marmoristeleen kirjoitettu gymnasiarkkeja koskeva laki, joka sääteli gymnasionin toimintaa. Mielenkiintoisiin veistoksiin lukeutuu joenjumala Olganosta esittävä rintakuva, jossa jumala on kuvattuna Aleksanteri Suuren hahmossa.

* Véroian arkeologista museota.Véroian arkeologista museota.
* Museon sali 2.Museon sali 2.
* Veistoksia: metsästäjä ja villikarju.Veistoksia: metsästäjä ja villikarju.
* Joenjumala Olganosta esittävä rintakuva.Joenjumala Olganosta esittävä rintakuva.
* Pronssinen kalpis.Pronssinen kalpis.
* Kaipiane Ofeliman pojalleen Kaipianos Helenokselle pystyttämä hautakivi, 177 jaa.Kaipiane Ofeliman pojalleen Kaipianos Helenokselle pystyttämä hautakivi, 177 jaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Αρχαιολογικό Μουσείο Βέροιας: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 9.11.2023.
2. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Βέροιας: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 9.11.2023.
3. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Βέροιας *Discover Veria*. Viitattu 9.11.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Véroian arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
Ivalon kirkko Ivalojoen rannalla
**Ivalon kirkko** on Inarin seurakunnan pääkirkko. Vuonna 1966 valmistuneen kirkon ovat suunnitelleet Rakennushallituksen virkatyönä yliarkkitehti Kauko Kokko ja arkkitehti Laura Järvi-Larkas. Kirkon pohjakerroksena on muita seurakuntatiloja. Itse kirkkosali on toisessa kerroksessa. Kirkko on pohjaltaan suorakaiteen muotoinen pitkäkirkko, jonka erikorkuisia seiniä kattaa taitettu viistokatto. Akustiikan parantamiseksi sivuseinät ovat taitteiset ja alttaria kohden laskeutuva sisäkatto on aaltoileva.

Sekä kirkko- että muita tiloja peruskorjattiin 1999. Kirkon ehtoollisvälineet ja vaskoolia muistuttava kastemalja ovat Tapio Wirkkalan muotoilemia.

Kirkon urut on rakentanut Urkurakentamo Tuomi vuonna 1972 ja ne ovat 20-äänikertaiset. Kirkossa ei ole alttaritalua vaan sen tilalla on lasinen risti vuodelta 1966.

Lähteet
-------

1. ↑  Ivalon kirkko Inarin seurakunta.  Arkistoitu 27.6.2019. Viitattu 11.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivalon kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Kalakangas** on Haapajärven kylä, joka sijaitsee Haapajärven ja Reisjärven rajalla, noin 9 km keskustasta yhdystien 7623 varrella. Kylän halki kulkee pieni Kalajanjoki, ja kylän nimi on peräisin joen kalaisana tunnetusta Tytärniemen koskesta. Kylällä oli 274 asukasta ja 11 toimivaa maatilaa vuonna 2003. Suurin osa kylän väestöstä käy työssä kylän ulkopuolella. Asutus on suhteellisen hajanaista, useampien pistoteiden varsille ryhmittynyttä.

Kalakankaalla toimi pitkään kaksiopettajainen koulu, joka aloitti toimintansa Pienelän talossa ja jonka varsinainen vanhin koulurakennus valmistui vuonna 1949. Kalakankaan koulu lakkautettiin vuonna 2011. Lakkautusta edeltäneenä vuonna koululla oli 45 oppilasta.

Perinteinen Niinikankaan vuonna 1953 valmistunut tanssilava on suojelukohde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kyläsuunnitelma Kalakangas Haapajärvi *www.haapajarvi.net*.  15.10.2003. Kalakankaan kyläyhdistys, Kylävalakiat hanke, Kyläenergialla Nokka Nousun hanke.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 2.2.2013.
2. ↑  Koulutuksen järjestäjät ja oppilaitokset 2011  2012. Helsinki:  Tilastokeskus. Viitattu 2.2.2013.
**Shōta Iizuka** (jap. 飯塚 翔太, s. 25. kesäkuuta 1991 Omaezaki, Shizuokan prefektuuri, Japani) on japanilainen pikajuoksija, viestijuoksun olympiamitalisti.

Iizuka voitti Monctonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 kultaa 200 metrin juoksussa ajalla 20,67. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Aasian-mestaruuskilpailuissa 2011 hän oli samalla matkalla neljäs. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui 200 metrin alkuerissä ja kuului neljänneksi sijoittuneeseen Japanin joukkueeseen 4 × 100 metrin viestissä.

Iizuka saavutti Kazanin universiadeissa 2013 hopeaa pikaviestissä ja pronssia 200 metrillä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui 200 metrin välierissä ja oli kuudes 4 × 100 metrin viestissä. Saman vuoden Itä-Aasian kisoissa hän sai kultaa pikaviestissä ja hopeaa 200 metrillä. Incheonin Aasian kisoissa 2014 hän saavutti kultaa 4 × 400 metrin ja hopeaa 4 × 100 metrin viestissä sekä oli neljäs 200 metrillä.

Iizuka juoksi toisen osuuden Japanin 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 Aasian ennätysajalla 37,60. Samojen kilpailujen 200 metrillä hän karsiutui alkuerissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän juoksi toisen osuuden pronssia saaneessa Japanin pikaviestijoukkueessa. 200 metrillä hän karsiutui välierissä. Jakartan Aasian kisoissa 2018 hän sai pronssia 4 × 400 metrin viestissä ja oli kuudes 200 metrillä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 200 metrin alkuerässä ja Eugenen MM-kilpailuissa 2022 ja Budapestin MM-kilpailuissa 2023 saman matkan välierissä.

Iizuka on voittanut Japanin-mestaruuden 200 metrillä 2013, 2016, 2018 ja 2020.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 10,08 | Fuse | 4. kesäkuuta 2017 |
| 200 m | 20,11 | Nagoya | 26. kesäkuuta 2016 |

Lähteet
-------

1. ↑  Shota Iizuka *sports-reference.com*.  Arkistoitu 17.12.2012. Viitattu 3.6.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Shōta Iizuka Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Leo X:n vaakuna.
Leo X:n patsas Santa Marian kirkossa Roomassa.
Paavi **Leo X** (oikealta nimeltään **Giovanni di Lorenzo de’ Medici**; (11. joulukuuta 1475 Firenze – 1. joulukuuta 1521 Rooma), oli paavina 11. maaliskuuta 1513 – 1. joulukuuta 1521. Leo X oli todellinen renessanssiruhtinas, nautinnonhaluinen ja laajasti sivistynyt.*lähde?* Hän yritti turhaan vastustaa Ranskan vaikutusvaltaa Italiassa.

Leo X muistetaan paavina, jonka aikana alkoi reformaatio eli uskonpuhdistus, jota hän ei onnistunut tukahduttamaan. Hänen väitetään käyttäneen Kirkkovaltion varoja kolmen paavinkauden edestä. Päästäkseen eroon tuhlailevan hovinsa aiheuttamista veloista hän suosi aneiden myyntiä ja aloitti niiden järjestelmällisen myynnin kaikissa yhteiskuntaluokissa. Aneiden myynti oli keskeinen seikka Martti Lutherin paavia vastaan esittämässä kritiikissä, mikä johti luterilaisen uskonpuhdistuksen syntyyn. Lutherin julkaistua *95 teesiään* Leo X lähetti Lutherille bullan *Exsurge Domine* (1520). 

Kardinaali Alfonso Petrucci ja firenzeläinen lääkäri Giovanni Battista da Vercelli yrittivät vuonna 1517 surmata Leo X:n, mutta tämä pääsi salajuonesta selville. Salaliittolaisille kostettiin julmasti.

Lähteet
-------

* Jussi Hanska: *Kristuksen sijaiset maan päällä?*. Paaviuden historiaa apostoli Paavalista Johannes Paavali toiseen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Vammala 2005. ISBN 951-746-719-2.

### Viitteet

1. ↑  Hanska 2005, s. 322.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leo X** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Julius II** | **Paavi** | Seuraaja:**Hadrianus VI** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
	+ 2
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Academy of St. Martin in the Fields** on brittiläinen kamariorkesteri.

Historia
--------

Orkesterin perusti Sir Neville Marriner Lontoossa vuonna 1958. Orkesteri soitti ensimmäisen konserttinsa 13. marraskuuta 1959. Se koostui tässä vaiheessa pelkistä jousisoittimista, ja konserttipaikka oli St. Martin in the Fieldsin kirkko Trafalgar Squarella. Myöhemmin Marriner lisäsi orkesteriin myös puhallinsoittimet ja laajensi sen ohjelmistoa niin, että hän on kyennyt tekemään Academyn kanssa yli 500 äänitystä. 

Orkesterilla on ollut keskeinen rooli barokkimusiikin uudelleentulemisessa 1900-luvun jälkipuoliskon aikana. Orkesteri tarjosi kevyttä ja helppotajuista tulkintaa barokkiohjelmistossaan. Lisäksi orkesteri soitti nykyaikaisin soittimin. Orkesterin toiminta edelsi ja edesauttoi barokkimusiikissa tapahtunutta vallankumousta, johon myöhemmin vaikuttivat muun muassa Nikolaus Harnoncourt ja Gustav Leonhardt. Tällöin alkuperäisten soittimien käyttö barokkimusiikin esittämisessä lisääntyi, mihin Marriner ei ole koskaan kuitenkaan suostunut.

Elinajakseen orkesterin puheenjohtajaksi valittu Neville Marriner luovutti taiteellisen johdon vuonna 1970 ensiksi Iona Brownille ja sittemmin Kenneth Sillitolle 1980-luvulla. Pianisti Murray Perahia on ollut orkesterin pääasiallinen vieraileva kapellimestari vuodesta 2000. Joshua Bell valittiin vuonna 2011 orkesterin taiteelliseksi johtajaksi.

Academy of St. Martin in the Fields -orkesterin yhteyteen perustettiin vuonna 1975 kuoro.

Ohjelmisto
----------

Orkesterin ensimmäinen levytys oli Händelin *Messias*. Orkesteri on valinnut ja muokannut musiikin myös elokuviin *Amadeus* ja *Titanic* sekä toteuttanut kuorosovituksena jalkapallon Mestarien liigan hymnin.

Muita lontoolaisia orkestereita
-------------------------------

* Philharmonia
* Lontoon sinfoniaorkesteri (*London Symphony Orchestra*)
* Kuninkaallinen filharmoninen orkesteri (*Royal Philharmonic Orchestra*)
* English Chamber Orchestra
* BBC:n sinfoniaorkesteri
* Valistuksen ajan orkesteri (*Orchestra of the Age of Enlightenment*)
* London Mozart Players
* Lontoon filharmoninen orkesteri

Aiheesta muualla
----------------

* Orkesterin virallinen kotisivu (englanniksi)

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pikkumuppetit** eli **Muppet Babies** on alun perin CBSn kanavalla vuosien 1984 ja 1991 välillä televisioitu piirrossarja. Ohjelmassa The Muppet Show'n hahmot ovat pikkulapsen iässä olevia piirroshahmoja, jotka kuvittelevat itsensä erilaisiin seikkailuihin. Ohjelman tuotti Jim Henson Company ja Marvel Productions. Sarjaa esitettiin Suomessa suomeksi tekstitettynä Kolmoskanavalla 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa.

Sarja
-----

Ohjelman idea perustuu *The Muppets Take Manhattan* elokuvaan, jossa Miss Piggy kuvittelee itsensä ja Kermit Sammakon kasvavan lapsina talossa, jossa "täti" hoitaa heitä. Piirrossarjassa täti nähdään joka jaksossa. Hän on aikuinen nainen, jonka kasvoja ei koskaan näytetä.

Ohjelma eroaa idealtaan tavanomaisista piirrossarjoista. Jaksot täyttyvät päähenkilöiden kuvittelemista seikkailuista. Kuvamateriaalia näytetään mielikuvitusmaailmasta ja lastenhuoneesta siten, että jälkimmäisessä näkyy mitä "todellisuudessa" tapahtuu. Usein hahmot joutuvat mielikuvitusmaailmassa pinteeseen, mutta jokin ulkoinen tapahtuma pelastaa heidät ja kuva siirtyy takaisin oikeaan maailmaan. Oikean maailman esineet kuten huonekalut ja leikkikalut näyttäytyvät mielikuvitusmaailmassa aina jonain kuviteltuna asiana. Ohjelmaan on lisätty myös sopiviin kohtiin pätkiä ei-piirretyistä (usein mustavalkoisista) elokuvista. Usein muppettejen kuvitellut seikkailut ovat parodioita jostain tunnetuista elokuvista.

Vessan oven takaa löytyy ohjelmassa usein jotain pelottavaa oikeasta filmistä otettua materiaalia. Useimmiten Gonzo avaa vessan oven. Toinen ohjelman ikuinen teema ovat Fozzie karhun huonot vitsit. Hän kuvittelee myös itselleen yleisön, joka heittelee tomaatteja. Ohjelman lopuksi lopputekstien jälkeen Elukka (The animal) ilmaantuu aina jakson teemaan liittyvässä ympäristössä, ja huutaa "Gooooooo bye-bye! Ya-ba-ba-ba-ba-ba-ba!!". 

Marvel julkaisi sarjan pohjalta 26 numeroa sarjakuvia. *lähde?*

Sarjan hahmot
-------------

* Kermit Sammakko (Frank Welker)
* Skeeter (Frank Welker)
* Miss Piggy (Laurie O'Brien)
* Fozzie Karhu (Greg Berg)
* Gonzo (Russi Taylor)
* Skeeter ja Elukka (Howie Mandel, Dave Coulier)
* Rowlf Koira (Katie Leigh)
* Täti (Barbara Billingsley)

Vastaanotto ja arvostelut
-------------------------

Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Pikkumupetit sijalle 63 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 31.

Katso myös
----------

* Luettelo televisiosarjan Pikkumuppetit jaksoista

Lähteet
-------

1. ↑  Wizard Magazine's Top 100 cartoons list *listal.com*.  2001.  Arkistoitu 3.9.2020. Viitattu 1.7.2009. (englanniksi)
2. ↑  TOP 100 Animated Series (Arkistoitu – Internet Archive) *IGN* Tammikuu 2009 Viitattu 30.6.2009 (englanniksi)

Aiheesta muualta
----------------

* Ohjelman tunnari videona
**Britta Byström** (s. 1977 Sundsvall) on ruotsalainen säveltäjä.

Elämä ja ura
------------

Byström aloitti musiikillisen kouluttautumisensa trumpetinsoiton opinnoilla. Hän aloitti säveltämisen teini-ikäisenä ja opiskeli sävellystä Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Tukholmassa vuosina 1995–2001. Hänen pääopettajansa siellä olivat Pär Lindgren ja Bent Sørensen.

Byströmin tuotannossa pääpaino on ollut orkesterimusiikissa, mutta hän on säveltänyt myös kamari- ja vokaalimusiikkiteoksia sekä oopperaa. Hänen teoksiaan ovat esittäneet muiden muassa International Youth Wind Orchestra, Musica Vitae, Kroumata-perkussioyhtye, Tukholman kuninkaallinen filharmoninen orkesteri, Kölnin Gürzenich-orkesteri, Detroitin sinfoniaorkesteri ja Ruotsin radion sinfoniaorkesteri. Lisäksi hän on säveltänyt teoksia sellaisille solisteille kuin Malin Broman, Rick Stotijn, Radovan Vlatković ja Janine Jansen.

Byström sai vuonna 2014 Da Capo -palkinnon Brandenburger Biennalessa *A Walk After Dark* -konsertollaan alttoviululle. Teoksen esittänyt solisti oli Ellen Nisbeth. Vuonna 2016 Byström voitti yhdysvaltalaisen Elaine Lebenbomin muistopalkinnon naissäveltäjille. Laulusarja *Notes From the City of the Sun* (solistina Malin Byström) oli yksi kymmenestä suositellusta teoksesta Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa 2019. Vuonna 2020 Byströmin Malin Bromania ja Rick Stotijnia varten viululle/alttoviululle ja kontrabassolle säveltämä kaksoiskonsertto sai Suuren Christ Johnson -palkinnon. Näyttämöteos *Gállábártnit* (libretto: Rawdna Carita Eira), joka kantaesitettiin Toronton Soundstreamsissa marraskuussa 2019, sai kanadalaisen Dora Mavor Moore Award -ehdokkuuden "erinomaisen uuden oopperan" (*outstanding new opera*) kategoriassa vuonna 2020.

Muihin Byströmin teoksiin kuuluvat *Many, Yet One* (2016, esittänyt James Gaffiganin johtama Detroitin sinfoniaorkesteri) sekä John Storgårdsin johtamien  elokuussa 2021 kantaesittämä *Parallel Universes*, jonka BBC Proms oli tilannut Royal Albert Hallin 150-vuotisjuhlaa varten. Byströmin teoksia on kustantanut Edition Wilhelm Hansen.

Byströmin musiikin CD-levy *Invisible Cities* oli Grammis-ehdokas vuonna 2015.

Byström valittiin vuonna 2016 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Biography Britta Byström
2. 1 2  Byström, Britta (Arkistoitu – Internet Archive) European Female Wind Band Composers


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**OTE:n torni** (kreik. Πύργος του ΟΤΕ, *Pýrgos tou OTE*) on linkkitorni Thessalonikin kaupungissa Kreikassa. Sen korkeus on 76 metriä, ja se on Thessalonikin korkein rakennelma ja myös yksi koko Kreikan korkeimpia. Torni sijaitsee Thessalonikin messukeskuksen yhteydessä ja sen omistaa teleyhtiö OTE.

Torni yöllä.
Torni valmistui vuonna 1965 tai toisten tietojen mukaan lopullisesti vuonna 1970. Sen suunnittelija on arkkitehti Aléxandros Anastasiádis ja se edustaa modernistista arkkitehtuuria. Vuonna 1966 tornista lähetettiin Kreikan ensimmäiset mustavalkotelevisiolähetykset. 1970-luvulla sitä alettiin käyttää ensimmäisiin kokeellisiin analogisiin matkapuhelinyhteyksiin. Rakennus kunnostettiin vuosina 2000–2005.

Nykyisin torni toimii linkkitornina monenlaisen tietoliikenteen käytössä. Sitä käyttää muun muassa OTE:n matkapuhelinyhtiö Cosmote. Torni on Thessalonikin tärkeimpiä maamerkkejä. Tornissa on pyörivällä lattialla varustettu näköalakahvila. Sen kiertoaika on 50 minuuttia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  OTE Tower *Emporis*. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2 3 4  OTE Tower, Thessaloniki *Inspirock*. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2 3  Γιατί θα λατρεύω για πάντα τον Πύργο του ΟΤΕ *Parallaxi*.  24.4.2018. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **OTE:n torni** Wikimedia Commonsissa
Mahan Esfahani
**Mahan Esfahani** (s. 1984 Teheran, Iran) on iranilais-yhdysvaltalainen cembalisti. Hän on omistautunut cembalon aseman valtavirtaistamispyrkimykselle konserttisoitinten joukossa.

Esfahani tutustui cembalomusiikkiin ensimmäistä kertaa tehtyään 9-vuotiaana vanhempiensa kanssa matkan Iraniin ja saatuaan sedältään kasetteja, joista yhdellä Karl Richter tulkitsi Johann Sebastian Bachin musiikkia cembalolla. Hän oli lähtenyt vanhempineen Iranista Yhdysvaltoihin viisi vuotta aiemmin. Esfahani asui vuosien ajan Milanossa sekä Lontoossa ja asettui sitten Prahaan. Hän opiskeli musiikkitiedettä ja historiaa Stanfordin yliopistossa sekä cembalonsoittoa Peter Watchornin johdolla Bostonissa. Hän jatkoi opintojaan Zuzana Růžičkován johdolla. Hänellä oli kolmen vuoden ajan Oxfordin New Collegen taiteilijaresidenssi kolmen vuoden ajan. Hän on toiminut Guildhall School of Music and Draman professorina Lontoossa.

Esfahani sai ensimmäisenä cembalistina BBC:n *New Generation Artist* -tunnustuksen (2008–2010). Hän sai myös Borletti–Buitoni-palkinnon (2009) ja kolme Gramophonen *Artist of the Year* -ehdokkuutta (2014, 2015, 2017). Hän on pitänyt resitaaleja muun muassa Wigmore Hallissa (debyytti 2009), Barbican Centressä, Sydneyn oopperatalossa, Zürichin Tonhallessa, Shanghain konserttisalissa, Kielletyn kaupungin konserttisalissa (Peking), Edinburghin kansainvälisessä festivaalissa, Jerusalemin taidefestivaalilla, Leipzigin Bach-festivaalilla, Carnegie Hallissa ja Musikvereinissa. Esfahani on myös tehnyt esiintymisiä lukuisien orkestereiden, kuten Chicagon sinfoniaorkesterin, Seattlen sinfoniaorkesterin, n, Maltan filharmonikkojen, Hampurin sinfoniaorkesterin, Britten Sinfonian ja Northern Sinfonian kanssa. Kamarimusiikin parissa hänen kanssaan on tehnyt yhteistyötä Michala Petri.

Esfahani on levyttänyt Hyperion Recordsille ja Deutsche Grammophonille. Hänen levytyksiinsä kuuluu tulkintoja Carl Philip Emmanuel Bachin, Jean-Philippe Rameaun, Johann Sebastian Bachin ja Henri Dutilleux'n teoksista. Hän on kantaesittänyt uusia teoksia George Lewisiltä ja Miroslav Srnkalta. Lisäksi hän piti Aasian-ensiesityksen Michael Nymanin cembalokonsertosta Tokiossa. Kommentaattorina ja juontajana radiossa Esfahani on käsitellyt sellaisia aiheita kuin afroamerikkalaisten säveltäjien historiaa ja orkesterimusiikin kehitystä Azerbaidžanissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mahan Esfahani: Biography
2. 1 2  The Guardian: Mahan Esfahani: ‘The harpsichord is like the posh, pretty boy in prison’


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Mark-Anthony Turnage** (s. 10. kesäkuuta 1960) on brittiläinen säveltäjä.

Turnage opiskeli Oliver Knussenin sekä John Lambertin ja myöhemmin Gunther Schullerin johdolla. Hans Werner Henzen kannustamana hän sävelsi ensimmäisen oopperansa Münchenin biennaalia varten. Lopputuloksena oli menestyksellä vuonna 1988 kantaesitetty teos *Greek*. Teoksen kansainväliset tuotannot vakiinnuttivat Turnagen kansainvälisen maineen. Turnage toimi Simon Rattlen johtaman Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterin nimikkosäveltäjänä vuosina 1989–1993. Helmikuussa 2000 kantaesitettiin Englannin kansallisoopperassa hänen toinen täysimittainen oopperansa, *The Silver Tassie*. Teoksesta myönnettiin vuonna 2001 oopperan Laurence Olivier -palkinto.

Turnage sai vuonna 2000 nimityksen BBC:n sinfoniaorkesterin ensimmäiseksi nimikkosäveltäjäksi. Barbican Centressä järjestettiin suurimuotoinen Turnage-viikonloppu tammikuussa 2003. Syksyllä 2002 Simon Rattle johti Turnagen orkesteriteoksen *Blood on the Floor* yhdessä ensimmäisistä konserteistaan Berliinin filharmonikkojen pääkapellimestarina. Turnagen muihin orkesteriteoksiin kuuluvat maaliskuussa 2007 kantaesitetty *Ceres* ja yhteistyössä John Scofieldin kanssa laadittu, syyskuussa 2002 kantaesitetty *Scorched*. Turnage on käyttänyt eräissä teoksissaan jazzkokoonpanoja sinfoniaorkesterin ohella.

Vuosina 2006–2010 Turnagella oli Lontoon filharmonikkojen säveltäjäresidenssi. Tänä aikana kantaesittiin muun muassa Turnagen ensimmäinen viulukonsertto, jonka hän oli säveltänyt Christian Tetzlaffia varten. Samaan aikaan Turnagella oli virallistettu yhteistyösuhde Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa. Tällöin Chicagon sinfoniaorkesteri piti *Scorched*-teoksen Yhdysvaltain-ensiesityksen Steven Sloanen johdolla. Turnagein levytyksiä ovat julkaisseet eri levy-yhtiöt. Deutsche Grammophonilla julkaistusta *Scorched*-levytyksestä Turnage sai Grammy-palkintoehdokkuuden.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mark-Anthony Turnage Schott Music


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Harjujensuojeluohjelma** on Suomen valtion luonnonsuojeluohjelma, joka toteutettiin Kalevi Sorsan IV hallituksen aikana Matti Ahteen toimiessa ympäristöministerinä valtioneuvoston periaatepäätöksellä 3. toukokuuta 1984.

Tätä ennen oli suoritettu tutkimuksia harjujensuojeluohjelman suunnittelua varten. Tällaiset tutkimukset aloitettiin 1972. Näitä tutkimuksia rahoitettiin ensin Metsäntutkimuslaitoksen luonnonsuojelutoimistosta käsin. Myöhemmin Suomen akatemian luonnontieteellinen toimikunta tuki merkittävästi projektia. Projektia rahoittivat myös seutukaavaliitot, maakuntarahastot, sisäasiainministeriön kaavoitus- ja rakennusosasto sekä Nesslingin säätiö. Tutkimusprojektin tarkoituksena oli selvittää, mitkä harjut ovat sekä monenlaiseen käyttöön soveltuvia että suojelun arvoisia. Pääpainotus kohdistui geologisiin ja maisemallisiin arvoihin. Tutkimus toteutettiin Etelä-Suomessa maastotutkimuksilla, ja muualla Suomessa maastoa tutkittiin pienkoneita käyttäen.

Lähteet
-------

1. ↑  "5.2 Valtakunnallinen harjujen suojeluohjelma", *Suomussalmen kunta : Hossan maankäytön yleissuunnitelma ja yleiskaava*, s. 23. Pöyry – Selostus, 1.11.2006. Arkistoitu 29.6.2019 (viitattu 29.6.2019).
2. ↑  Rintala, Jari: "Alkusanat", *Soranoton ja suojelun tila harjujensuojelualueilla*. Helsinki: Suomen ympäristökeskus, 2006. ISBN 952-11-2198-X. Teoksen verkkoversio (viitattu 11.11.2023).
3. ↑  Pekka Borg: *Harjut*, s. 273. Karisto, 2008. ISBN 978-952-92-3663-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Luonnonsuojeluohjelmat turvaavat valtakunnallisesti merkittäviä luontoarvoja *Ympäristöministeriö*.  13.5.2013.  Arkistoitu 8.6.2019. Viitattu 29.6.2019.
**Kauko Kalevi Breilin** (s. 7. lokakuuta 1931 Halikko) on suomalainen eläköitynyt meijerialan yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Breilinin vanhemmat olivat seppä Oskar Volmar Breilin ja meijeriapulainen Lyyli Saarinen. Kansanedustaja, ministeri Reino Breilin oli hänen veljensä. Kauko Breilin avioitui konttoristi Laila Hakalan kanssa. Hän kävi kansa- ja jatkokoulun 1938–1946 ja Salon kauppalan yleisen ammattikoulun koneosaston 1946–1948. Meijeriteknikoksi Breilin valmistui Valtion maitotalousopistosta Jokioisissa 1954. Breilin oli Ruonan piirin meijeri Oy:n isännöitsijä-juustomestari Sauvossa 1954–1955, Valion Äänekosken meijerin vastaava juustomestari 1955–1964, Nurmeksen Osuusmeijerin teknillinen johtaja 1964–1970 ja Osuuskunta Yhteisjuustolan isännöitsijä-juustomestari Lapinlahdella 1970–1973 ja yrityksen toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1973–1992. Breilinillä on ollut myös useita liike.elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1990.

Julkaisuja
----------

* *Pohjois-Savon nurmiviljely*, 1989, Kauko Breilin yhdessä muiden kanssa
* *Osuuskunta Yhteisjuustola Lapinlahti: synty ja kehitys 1968–1992 mukana olleiden kertomana*, 1994, Paavo Korhonen, Kauko Breilin, Olli Vilén

Lähteet
-------

1. 1 2  Luttinen, Jaana: Teollisuusneuvos Kauko Breilin (1931–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.11.2023.
2. ↑  Ylä- Savon maatalous kehittyi juustoilla. Lapinlahden juustolan perustamispäätöksestä on kulunut 50 vuotta.  *Iisalmen Sanomat*, 27.2.2018, nro 56, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.11.2023.  (ei-vapaa)
**Gustaf Johan Reinhold Cedercreutz** (26. heinäkuuta 1876 Köyliö – 7. elokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja liike- ja valtiopäivämies.

Cedercreutzin vanhemmat olivat tilanomistaja, vapaaherra Axel Fredrik Nikolaus Cedercreutz ja Johanna Lovisa Mariana Björkenheim ja puoliso vuodesta 1912 Gertrud Ek. Cedercreutz tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1891 ja suoritti oikeustutkinnon ja ylemmän hallinnollisen tutkinnon 1899, varatuomarin arvon hän sai 1902. Opintojaan Cedercreutz jatkoi Leipzigin yliopistossa ja kauppakorkeakoulussa 1904–1905. Hän toimi Turun hovioikeudessa, senaatin oikeusasiainosastolla ja Helsingin raastuvanoikeudessa ja Kaukaan tehtaiden palveluksessa ja sitten asianajajana ja liikemiehenä Helsingissä. Cedercreutz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.

Kauppaneuvos Magnus Cedercreutz ja arkkitehti Jonas Cedercreutz olivat Gustaf Cedercreutzin poikia, taiteilija Emil Cedercreutz ja professori Axel Cedercreutz olivat puolestaan hänen veljiään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Cedercreutz Gustaf Johan Reinhold Viitattu 9.5.2021.
2. ↑  Pikku-uutisia.  *Lalli*, 28.07.1936, nro 84, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 09.05.2021.
3. ↑  Förteckning öfver Finlands till urtima landtdagen i Helsingfors år 1905–1906 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1905–1906. Andra häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1907, ss. 945-954.
4. ↑  Magnus Cedercreutz *Biografiasampo*. Viitattu 20.10.2022.
**Aksel Arvid Stenvall** (26. heinäkuuta 1866 Nurmijärvi – 6. marraskuuta 1938 Nurmijärvi) oli suomalainen räätäli ja postinhoitaja. Hän oli viimeinen elossa ollut kirjailija Aleksis Kiven lähisukulainen (veljenpoika) sen jälkeen kun hänen serkkunsa Hanna Stenvall kuoli elokuussa 1938.

Arvid Stenvall syntyi Raalan kartanossa, jossa hänen isänsä, Aleksis Kiven vanhempi veli Emanuel Stenvall (1828–1885) toimi räätälinä. Arvid Stenvall ryhtyi itsekin räätäliksi ja teki niitä töitä nelisenkymmentä vuotta. Vuonna 1916 hänestä tuli Raalan kylän postinhoitaja ja tätä tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Stenvall piti nuoruudessaan pyhäkoulua Raalan kylässä ja oli myös kotikoulussa opettajana. Myöhemmin hän oli Raalan ja Nukarin kylien kansakoulun johtokunnan esimiehenä kymmenisen vuotta ja useiden vuosien ajan Raalan ja Hynnänkorven kansakoulujen johtokuntien jäsenenä. Stenvall oli parikymmentä vuotta Nurmijärven kirkkovaltuuston jäsenenä ja oli jäsenenä Nurmijärven verotus- ja tutkintalautakunnassa. Stenvall toimi viitisenkymmentä vuotta asioitsijana ja toimitti muun muassa huutokauppoja, perunkirjoituksia ja kuolinpesien jakoja

Arvid Stenvall kuoli 72-vuotiaana marraskuussa 1938 syntymäkodissaan, joka sijaitsi Raalan kartanon vanhan päärakennuksen toisessa kerroksessa. Hänet on haudattu Nurmijärven hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arvid Stenvall kuollut, Helsingin Sanomat, 07.11.1938, nro 301, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Kuolinilmoitus, Keski-Uusimaa, 09.11.1938, nro 87, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Aleksis Kivi kansalliskirjailija : Elämän vuodet
4. ↑  Kuvia Raalasta, Arvid Stenvallin kodista, Suomen Kuvalehti, 26.11.1938, nro 47, s. 37, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Postinhoitaja Arvid Stenvall (oik.) perheineen istuu pöydän ääressä, valokuva vuodelta 1930. Nurmijärven museon arkisto (Finna)
* Eino Kauppinen : Aleksis Kiven muiston vaalijoita. Kaksi runoilijan lähintä sukulaista, Ilta-Sanomat, 10.10.1933, nro 233, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot