recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kuusankosken voimalaitos** on 1950-luvun taitteessa rakennettu Kymijoen toiseksi suuritehoisin vesivoimala, jonka omistaa UPM. Kymin Osakeyhtion sähköpulaa lievittämään rakennettu vesivoimala tuottaa sähköä UPM-Energialle, kuten myös yläjuoksun Voikkaan voimalaitos ja alajuoksun Keltin voimalaitos.

Vesivoimala peruskorjattiin 2019–2023. Kaikki kolme turbiinia uusittiin ja generaattoreita modernisoitiin. Voimalaitoksen hyötysuhde parani noin kuudella prosenttiyksiköllä 94 prosenttiin, ja turbiiniteho kasvoi 19 prosenttia noin 37 megawattiin. Keskimääräinen sähköntuotanto kasvoi 180 gigawattitunnista vuodessa noin 195 gigawattituntiin. Edellisen kerran voimalaa peruskorjattiin 1990-luvun lopulla.

Kuusankoskella on myös UPM:n ja Kouvolan Seudun Energian (KSSE) yhteinen kiinteällä polttaineella käyvä Kuusankosken biopolttoainevoimalaitos, joka käyttää puuperäisiä polttoaineita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  UPM Energyn Kuusankosken vesivoimalan peruskorjaus valmistui  1.6.2023. UPM. Viitattu 1.6.2023.
2. 1 2  Vesivoimalaitokset *Kaakkois-Suomen ympäristökeskus*. Viitattu 15.11.2010.
3. ↑  UPM Energy kasvattaa Kuusankosken vesivoimalan tuotantokapasiteettia mittavalla peruskorjauksella ja modernisoinnilla  31.1.2019. UPM. Viitattu 3.2.2019.

Kymijoen vesivoimalaitokset

|  |  |
| --- | --- |
| Pääuoma | 
* Vuolenkoski
* Mankala
* Voikkaa
* Kuusankoski
* Keltti
* Myllykoski
* Anjalankoski
* Inkeroinen

 |
| Läntinen Hirvikoskenhaara | 
* Klåsarö
* Ediskoski
* Ahvenkoski

 |
| Itäinen Pernoonhaara | 
* Korkeakoski
* Koivukoski

 |
**Karl (Carl) Johan Vilhelm (Wilhelm) Wadenstjerna** (6. huhtikuuta 1823 Hartola – 10. heinäkuuta 1879 Mitau, Latvia) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.

Wadenstjernan vanhemmat olivat Karl Joakim Wadenstierna ja Maria Andréetta Hirn ja puoliso vuodesta 1860 Maria Christina Johanna von Boerger (k. 1868). Kenraaliluutnantti Karl Torsten Wadenstjerna oli heidän poikansa. Karl Johan Vilhelm Wadenstjerna palveli ensin vapaaehtoisena 3. suomalaisessa linjapataljoonassa ja sitten useissa eri joukko-osastoissa. Hänet ylennettiin alivänrikiksi 1839, vänrikiksi 1841, aliluutnantiksi 1845, luutnantiksi 1848, alikapteeniksi 1853, kapteeniksi 1859, majuriksi 1862 ja everstiluutnantiksi 1867. Sotapalveluksesta Wadenstjerna erosi everstinä 1873.

Wadenstjerna oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877–1878.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni: Carl Johan Wilhelm Wadenstjerna Viitattu 8.8.2021.
2. 1 2  Adelsvapen-wiki: Adliga ätten Wadenstierna nr 1387, Tab 11 Viitattu 8.8.2021.
3. ↑  Förteckning öfver Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1877. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1877. Sjette häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1879, ss. 1903-1907.
**Layamon** oli englantilainen munkki. Hän oli pappina Ernleyssä (Arley Regis) Worchesterissä Walesin rajalla.

Layamon saattoi asuinpaikkakunnallaan tutustua kuningas Arthurin tarinoihin. Hän kirjoitti munkki Wacen kronikkaa *Geste des Bretons* (1155) hyödyntäen vuoden 1204 jälkeen kronikan *Layamon's Brut* ('Layamonin Brutus'), jossa hän kertoo englantilaisten jaloista teoista, kuten hän teoksen johdannossa sanoo. Layamonin runoteoksen laajuus on 32 341 säettä, eli se on yli kolme kertaa laajempi kuin Wacen kronikka. Hänen teoksessaan Arthur on ankara saksilainen soturikuningas. Hän lisää tarinaan hengettärien kummilahjat ja uudella tavalla värikkäät kuvaukset pyöreästä pöydästä ja haavoitetun Arthurin pelastumisesta Argante-kuningattaren luo. Runoelma päättyy Arthurin kohottamiseen Englannin ylimmäksi sankariksi. Runoelmasta ei tullut sen saksilaisen hengen vuoksi suosittua, koska silloinen muoti suosi värikkäitä ranskalaishenkisiä sadunomaisia lemmentarinoita, joiden sisältönä kuitenkin myös oli Arthurin tarinoita.

Näyte Layamon Brutuksesta on antologiassa *Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja*.

Lähteet
-------

* Eino Railo (toim.): "Arthurin tarinapiiri", *Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja*, s. 47. WSOY, 1933.

### Viitteet

1. 1 2  Railo, s. 47
2. ↑  Railo, s. 48–52
Atriumin ja peristyliumin ympärille rakennettu domus
**Domus** oli Rooman valtakunnan rikkaan yläluokan, patriisien suosima kaupunkitalo. Domukset oli suuria ja ylellisiä yksi- tai kaksikerroksisia rakennuksia, jotka rakennettiin yhden tai useamman sisäpihan ympärille. Tyyli on periytynyt etruskeilta. Toinen valtakunnan kaupungeissa yleinen asuintalotyyppi oli insula, ala- ja keskiluokan plebeijien asuttama vuokrakasarmi. 

Domukseen saavuttiin useimmiten suoraan kauppakadulta eteishallin (*fauces*) kautta. Talon kadunpuoleisella seinällä ei tyypillisesti ollut asuinhuoneita vaan kauppoja (*tabernae*), jotka talon isäntä vuokrasi kauppiaille mikäli ei tarvinnut niitä omiin liiketoimiinsa. Talojen ulkoseinillä ei sijainnut juurikaan ikkunoita, jotta kaupungin hälinä ei pääsisi häiritsemään isäntäväen kotirauhaa.

Eteisestä saavuttiin *atriumiin*, talon tärkeimpään huoneeseen, jossa isäntäväki otti vastaan vieraitaan. Atriumin keskellä oli katossa oleva aukko (*compluvium*) valon, ilman ja sadeveden keräämistä varten. Aukon alapuolella sijaitsi usein sadevesiallas (*impluvium*). Atriumissa sijaitsi myös kotialttari (*lararium*). Atriumista oli sisäänkäynti talon muihin tärkeisiin huoneisiin: isäntäväen makuuhuoneisiin (*cubiculum*), ruokasaliin (*triclinium*) ja isännän työhuoneeseen (*tablinum*).

Etenkin suuremmissa taloissa oli atriumin lisäksi sisempänä myös toinen puutarhamainen pylväiden ympäröimä sisäpiha (*peristylium*), jonka keskiosa oli kattamaton. Ylellisesti sisustetusta peristyliumista saattoi löytyä patsaita, suihkulähteitä tai kalalammikko (*piscina*). Peristyliumin ympärillä saattoi sijaita lisää makuuhuoneita, keittiö (*culina*), jossa orjat valmistuvat aterioita isäntäväelle ja heidän vierailleen, sekä varastoja ja orjien asuinhuoneita.

Roomalaiset domukset sisustettiin ylellisesti. Seinät olivat värikkäästi maalattuja ja lattioita koristivat mosaiikit. Huonekaluista tärkein oli sänky, jossa roomalaiset viettivät mielellään aikaansa. Jopa ruokasalin pöytää ympäröivät sänkymäiset sohvat, joilla loikoiltiin ateriasta nauttien. Muita huonekaluja taloissa oli vähän, sänky oli usein makuuhuoneen ainut huonekalu. Harvan sisustuksen avulla pyrittiin asuntoihin saamaan avaruutta ja suuremman tilan tuntua.

Kuvia roomalaisen domuksen raunioista Vaison-la-Romainessa Ranskassa
--------------------------------------------------------------------

* Oikealla hypokaustilla lämmitetty kylpyhuone ja vasemmalla atrium. Väliin jäävät huoneet ovat makuuhuoneita.Oikealla hypokaustilla lämmitetty kylpyhuone ja vasemmalla atrium. Väliin jäävät huoneet ovat makuuhuoneita.
* Pylväiden ympäröimä atrium.Pylväiden ympäröimä atrium.
* Kahdella tulisijalla varustettu liesi culinassa eli keittiössä.Kahdella tulisijalla varustettu liesi culinassa eli keittiössä.

Katso myös
----------

* Insula - roomalaisen ala- ja keskiluokan, plebeijien vuokrakasarmi

Lähteet
-------

1. ↑  Valkeapää, Leena: Taidehistorian sanasto (PDF)  2003. Jyväskylän yliopisto.  Arkistoitu 21.12.2008. Viitattu 26.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Domus** Wikimedia Commonsissa
**Kolarin työväentalo** sijaitsee kolme kilometriä pohjoiseen Kolarin keskustasta. Talon omistaa Kolarin Järjestöyhdistys ry.

Rakennus
--------

Työväentalo rakennettiin vuonna 1964. Talon suunnitteli rakennusmestari Olavi Nurmi. Talo on osittain yksi-, osittain kaksikerroksinen. Rakennus on puurunkoinen ja verhoiltu alkuaan mineriitillä, mutta se vaihdettiin aaltopeltiin vuoden 1980 paikkeilla. Vuoden 1997 peruskartoituksen mukaan talossa on öljykeskuslämmitys, koneellinen ilmanvaihto, sähkö, vesi ja viemäri. Työväentalon huoneistoala on 725 m², sali 240 m², näyttämö 60 m², ravintola 90 m², keittiö 10 m², vaatesäilytys 20 m², wc-tilat 20 m² ja eteinen 84 m².

Vuonna 1981 taloon rakennettiin kuntosali suihkutiloineen. Vuosina 1987–1988 maalattiin ikkunat ja sisäseinät, paneloitiin kahvilan ja salin seinien alaosat. Samalla uusittiin keittiön, kahvilan ja aulan lattiamatot sekä kalusteet. Myös lämpökattila uusittiin. Korjaukset tehtiin pääasiassa talkoilla.

Talon käyttö
------------

Taloa on käytetty pääasiassa huvikäyttöön. Urheiluseurat ovat käyttäneet sekä salia että kuntosalia. Talo on edelleen ympärivuotisessa käytössä, ja sitä vuokrataan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kolarin Työväentalo *Seurantalo*. Viitattu 19.10.2022.
2. 1 2  *Lapin työväentalot. Peruskartoitus 1997*, s. 79. Kansantalojen Lapin Piirijärjestö ry, 1997.
Kuusankoskitalo
**Kuusankoskitalo** on Kouvolan Kuusankoskella sijaitseva kulttuurikeskus, joka käsittää 500- ja 200-paikkaiset nousevakatsomoiset salit, neljä pienempää kokoustilaa, yleisen kirjaston, kahvila-ravintolan sekä kolmisalisen Studio123 -elokuvateatterin.

Kuusankoskitalon pääsalit ovat konserttisaliksi soveltuva suurin auditorio Kuusaasali sekä teatterinäyttämönäkin käytettävä katsomoltaan puoliympyrän muotoinen Voikkaasali. Niiden lisäksi suurimpaan kokoustilaan mahtuu 66 ja pienempiin yhteensä 93 vierasta (24+24+45). Kellarissa on musiikin ja tanssin harjoitustiloja. Talon galleriatiloissa järjestetään taidenäyttelyitä, joihin on vapaa pääsy. Kuusankoskitalon pihalla on myös ulkonäyttämö, jonka katsomoon mahtuu istumaan noin 300 henkilöä.

Anna Brunowin ja Juhani Maunulan suunnittelema Kuusankoskitalo valmistui vuonna 1985 Kuusankosken keskustaajamaan Kymijoen rantaan. Se oli Suomen ensimmäisiä monia eri kulttuurilaitoksia yhdistäviä monitoimitaloja tai kulttuurikeskuksia, joita rakennettiin 1980-luvulla erityisesti Itä-Suomen kaupunkeihin. Muita olivat Mikkelin Mikaeli ja Imatran Kulttuuritalo Virta, molemmat Arto Sipisen suunnittelemia, sekä Pieksämäen Kulttuurikeskus Poleeni (Kristian Gullichsen, Erkki Kairamo, Timo Vormala, 1989).

Kuvia
-----

* AulaAula
* SisäänkäyntiSisäänkäynti
* PortaikkoPortaikko
* MusiikkitilaMusiikkitila
* RavintolaRavintola

Katso myös
----------

* Kouvola-talo

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kuusankoskitalo*. Esite. Kouvolan kaupunki. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 30.12.2017).
2. ↑  Kyöperilä *Kulttuuritalot*. Viitattu 19.7.2022.
3. ↑  Kuusankoskitalon kokoustilat *Kulttuuritalot*. Viitattu 19.7.2022.
4. ↑  Kuusankoskitalo Kouvolan kaupunki. Viitattu 30.12.2017.
5. ↑  Kuusankoskitalo / Ulkonäyttämö *Venuu.fi*. Viitattu 19.7.2022.
6. ↑  Vaasassa suunnitellaan upeaa kulttuurikeskusta.  *Helsingin Sanomat*, 24.5.1989, s. 26. Näköislehti tilaajille.
7. ↑  Käyhty, Aila: Itä-Suomen kulttuurin syysviikot: rehupäiviltä sinfoniakonserttiin.  *Helsingin Sanomat*, 7.10.1990, s. 15. Näköislehti tilaajille.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuusankoskitalo Kouvolan kaupungin sivustolla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuusankoskitalo** Wikimedia Commonsissa
**Domvraína** (kreik. Δομβραίνα), myös *Dómvraina/Dómvrena* (Δόμβραινα/Δόμβρενα) ja *Korýni* (Κορύνη), on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Thívan kuntaan, Boiotian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Kylän väkiluku on 639 (vuonna 2011).

Domvraínan kylä sijaitsee noin 35 kilometriä länteen Thívan kaupungista ja noin 40 kilometriä etelään Livadeián kaupungista, ja noin 4,5 kilometriä sisämaahan Korintinlahden pohjoisosassa olevan, kylästä nimensä saaneen Domvraínanlahden rannasta. Kylä on syntynyt bysanttilaisella ajalla 1000–1100-luvuilla, jolloin seudun kreikkalaisiin asukkaisiin sekoittui slaaveja. Kylän nimi on slaavilaista perua ja viittaa seudun tyyneen talveen.

Domvraína muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Δομβραίνης, *Topikí Koinótita Domvraínis*), johon kuuluvat varsinaisen Domvraínan kylän lisäksi Domvraínanlahden rannalla sijaitseva Ágios Nikólaoksen kylä sekä Makariotíssan luostari (*Moní Makariotíssis*). Koko yhdyskunnan väkiluku on 675.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Domvrena – Domvraina *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Domvrena – Koryni *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 1.9.2021.
4. ↑  Δομβραίνα *Βοιωτικός Κόσμος*. Viitattu 1.9.2021.
**Koza** (ukr. Коза) on perinteinen ukrainalainen kansannäytelmä. Joulunaikaan sitä ovat esittäneet nuorukaiset kiertäen kylissä talosta taloon. Nurin käännettyyn vuohiturkkiin ja naamioon pukeutunut nuorukainen astui taloon ja kumarsi talon isännälle. Sitten hän esitti rituaalitanssin, jonka tarkoituksena oli tuottaa hyvä sato. Muut nuoret lauloivat: "De Koza h’odyt, tam žyto rodyt, de Koza tup-tup, tam žyta sim kup" (’Missä vuohi kulkee, siinä vehnä kasvaa; mihin vuohi sorkallansa koputtaa, siinä on seitsemän vehnälyhdettä’). Sen jälkeen näytelmässä metsästäjät ja sudet ajavat vuohta takaa ja tappavat sen. Lopussa vuohi herää henkiin ja lausuu toivotuksen, että talonpojan vuodentulo olkoon menestyksekäs. Vuohen mukana saattoi kulkea monenlaisia hahmoja.

Alkuperäinen kozan tarkoitus oli taata talonpojalle menestyksekäs vuosi, mutta aikaa myöten usko taikavoimaan hiipui ja näytelmästä tuli osa joulujuhlien ohjelmistoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mykola Mushynka: Koza *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1988. Viitattu 6.4.2023. (englanniksi)
**Jöran Zadler** (k. 12. helmikuuta 1689 Oulu) oli suomalainen lainlukija, pormestari ja valtiopäivämies. 

Zadlerin vanhemmat olivat Uudenkaarlepyyn triviaalikoulun entinen rehtori, filosofian maisteri Markus Zadelerus (k. 1662) ja Beata Frosterus. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi vuoteen 1664 mennessä. 

Zadler toimi Pohjanmaan läänin lääninsihteerinä 1660-luvulla. Hän oli Kokkolan pormestarina 1672–1675, Pohjois-Pohjanmaan lainlukijana 1675–1680, Keski-Pohjanmaan eteläosan lainlukijana 1675–1676 sekä Oulun pormestarina vuodesta 1681. Zadler oli edustajana valtiopäivillä 1672, 1682 ja 1686. Hän kuoli Oulussa helmikuussa 1689 ollessaan matkalla vuoden 1689 valtiopäiville.

Jöran Zadler oli naimisissa Kerstin Michelsdotterin kanssa tämän toisessa avioliitossa, sen jälkeen Karin-nimisen naisen kanssa joka kuoli 1682 ja viimeksi Anna Lundin (k. 1740) kanssa tämän ensimmäisessä avioliitossa. Hänen poikansa kolmannesta avioliitosta oli sotilaspappi Georg Zadler (k. 1713). Jöran Zadlerin kuoltua hänen puolisonsa meni toisen kerran naimisiin Oulun pormestariksi Zadlerin jälkeen tulleen Gabriel Gråån kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Jöran Zadler. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Koyan kuningaskunta** oli afrikkalainen valtio ennen siirtomaa-aikaa nykyisen Sierra Leonen alueella. Sen pääkaupunki sijaitsi nykyisen Liberian Cape Mountilla.

Temnet perustivat Koyan kuningaskunnan noin vuonna 1505.

Kuningaskuntaa hallitsi kuningas, jota kutsuttiin nimellä *bai* tai *obai*. Aateliset, joita kutsuttiin nimeltä *gbana*, hallitsivat kuningaskunnan vallan alla olevia valtioita. Koyan kuningaskunta piti yllä diplomaattisia suhteita Britannian ja Ranskan kanssa 1700-luvulla. Temneaatelisten lapset saivat mennä ulkomaille opiskelemaan länsimaisiin kouluihin. Koyan kuningaskunta teki myös kauppaa pohjoisessa islamilaisten valtioiden kanssa ja kuningaskunnan rajojen sisällä asui muslimeita.

Naimbana II:n hallituskauden aikana vuosien 1775 ja 1793 välillä Koyan kuningaskunta allekirjoitti sopimuksen, joka mahdollisti brittiläisen siirtomaan perustamisen Sierra Leonen niemimaalle vuonna 1788. 

Vuodesta 1801 vuoteen 1807 Koyan kuningaskunta oli sodassa brittiläisten uudisasukkaiden ja susujen kanssa. Kuningaskunta menetti pohjoisen rantaviivan briteille ja Port Lokon susuille. Tästä huolimatta he pysyivät merkittävänä valtana alueella. Vuonna 1815 temnet taistelivat toisen sodan susujen kanssa ja saivat menetetyn Port Lokon sataman takaisin. Vuonna 1841 temnet voittivat sodan Kasonan lokoheimoa vastaan Mabaole-joella, joka johti suuren osan väestöstä katoamiseen. Vastalauseena brittien pommituksille Koyan kuningaskunta karkotti maasta pois Church Missionary Societyn lähetyssaarnaajat, jotka toimivat Magbelan alueella vuonna 1860. 

Kuningaskunnasta tuli Britannian protektoraatti 31. elokuuta 1896, jonka jälkeen Koyan kuninkaat menettivät teknisesti kaiken valtansa. Temnejen ja mendejen jälkeenpäin käydyt kapinat brittejä vastaan olivat voimakkaita, mutta tuloksettomia. Britit jatkoivat entisen kuningaskunnan käsittäneen alueen hallitsemista vuoteen 1961, jolloin Sierra Leone itsenäistyi Commonwealth realmina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sierra Leone Traditional States *WorldStatesmen.org*. Viitattu 21.5.2017. (englanniksi)
2. ↑  Sierra Leonean Heroes – Early Freetown *Sierra Leone Web*. Viitattu 21.5.2017. (englanniksi)
Jönåkerin kihlakunnan sijainti Södermanlandin läänin kartalla.
**Jönåkerin kihlakunta** (ruots. *Jönåkers härad*) oli kihlakunta Södermanlandin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 857,20 neliökilometriä ja asukasluku 18 262 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Tuna, Lunda, Kila, Björkvik, Halla, Nykyrka, Stigtomta, Bärbo, Bergshammar, Tunaberg ja Nikolai.

Kihlakunnan tuolloisista kunnista Björkvik kuuluu nykyään Katrineholmin kuntaan, Nikolai Oxelösundin kuntaan ja Nyköpingin kuntaan. Muut entiset kunnat kuuluvat Nyköpingin kuntaan.

Lähteet
-------

1. ↑  I. Areal och folkmängd inom särskilda förvaltnings­områden m.m. befolk­nings­agglomera­tioner (PDF) (Tab. 1. Areal, folkmängd efter kön och civilstånd samt folkmängdstäthet i kommuner, församlingar, municipalsamhällen, härad och län den 31 december 1945, enligt indelningen den 1 januari 1946) *Folkräkningen den 31 december 1945*.  24.3.1947. SCB: Historisk statistik:  Statistiska centralbyrån. Viitattu 3.10.2015. (ruotsiksi)
**Heikki Olavi Vakkuri** (s. 4. maaliskuuta 1948 Helsinki) on suomalainen keskipitkien ja pitkien matkojen juoksija. Vakkuri voitti SM-pronssia 1500 metrin juoksussa vuonna 1974. Viipurin Urheilijoita edustanut Vakkuri voitti myös SM-kultaa 4x800 metrin viestissä vuonna 1975 ja 4x1500 metrin viestissä vuonna 1974. Maastojuoksun lyhyen matkan joukkuekilpailusta hänellä on Suomen mestaruus vuosilta 1974 ja 1975.

Heikki Vakkurin ennätys 1500 metrillä on 3.40,05 vuodelta 1976 (käsiajanotolla vuonna 1975 3.39,8). Vakkuri juoksi vuonna 1999 50-vuotiaiden sarjassa 1500 metrillä ajan 4.17,02, joka on Tilastopajan tilastoissa Suomen kautta aikojen paras aika.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikki VAKKURI World Athletics. Viitattu 11.11.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Heikki Vakkuri Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑  Yleisurheilun Suomen parhaat kautta aikojen *apulanta.fi*. Viitattu 28.6.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Kuppari** on taiteilija Juho Rissasen vesivärityö vuodelta 1899. Kooltaan se on 53,5×42 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

*Kuppari* on maalattu Kuopion maalaiskuntaan kuuluneessa Koivusaaressa Antikkalan talossa. Rissanen maalasi siellä kolmeen otteeseen vuosina 1897-1900. Alun perin hän meni tuonne kylään, jonne ei ollut lainkaan maantietä, erään tuttavansa neuvomana. Rissanen oli Koivusaaressa ainakin neljässä talossa vuorotellen majoittuneena. *Kuppari*- maalauksen mallista tiedetään vain etunimi Loviisa, mutta tiedetään, että hän maalasi sen Antikkalan talossa. Kuppaus aihe oli Juho Rissaselle entuudestaan tuttu. Edellisenä vuonna, 1898, Rissanen oli tehnyt suuren vesivärimaalauksen Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen- kirjan pohjalta nimeltään *Rajamäen rykmentti*. Rajamäen rykmentissä oli Kaisa- muori, joka "massahteli, hikoili ja kuppaamalla teki terveyttä" Aleksis Kiven mukaan. Nyt Antikkalassakin Rissanen piti humoristisena tätä tilannetta, jossa talon vanhasta emännästä, jossa muutenkin oli liian vähän verta Rissasen mukaan, Kuppari-Loviisa imi sitä lisää pois. *Kuppari*-taulusta syntyikin lämminsävyinen maalaus hänen käsissään.

Rissasen taiteilija kollegoista Edelfelt piti maalausta rumana, kun taas Axel Gallen piti siitä paljon. Rissanen lahjoitti sitten aikoinaan teoksen ystävälleen Ester Hjeltille, jonka kotiväki piti sitä epäsopivan raakana nuorelle naiselle. Rissanen lahjoittikin maalauksen myöhemmin tohtori Ali Krogerukselle kiitoksena umpilisäkkeen poistosta.

Myös *Kuppari*- maalaus oli mukana Pariisin Syyssalongissa vuonna 1908. Muita täällä olleita Rissasen töitä olivat mm. Ruumiinpesijät, Seulojatar, Lattianpesijät, Rauta kaulassa, Pajassa, Lepäävä seppä, kaksi Paja- tutkielmaa, Sepän pää, kaksi henkilötutkielmaa Nilsiän alttaritaulumaalausta varten sekä tutkielma Lapsuuden muisto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  "Juho Rissanen ja suomalainen kansa">Marjo-Riitta Simpanen: *Juho Rissanen ja suomalainen kansa*. Kuopion taidemuseon julkaisuja 23. Kuopio: Kuopion taidemuseo, 1997. ISBN 951-842-195-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Kuppari.
**Koskenpään kirkko** on Jämsän Koskenpään kylässä sijaitseva, rakennusmestari Erkki Alleniuksen suunnittelema puinen pitkäkirkko. Kirkon rakennustyöt Hietamäellä valmistuivat pääosin vuonna 1902, erillinen puinen kellotapuli valmistui 1904 ja koko sisustus vasta 1911.

Arkkitehtuurin tutkijat ovat arvioineet suunnittelija Alleniuksen luoneen vanhoista aineksista aivan ainutkertaisen kokonaisuuden. Kirkko on uusgoottilaista tyyliä edustava torniton pitkäkirkko, jossa on sivuille symmetrisesti sijoitetut pienet sakarat. Kirkkoon sopii 300 henkeä. Kirkon aikaansaamista oli puuhattu vuodesta 1887 alkaen. Paikaksi oli ehdolla kaksi eri tonttia, ja asia ratkesi vasta, kun tontti saatiin lahjoituksena. Rakentaminen oli kaikkiaankin mahdollista huomattavien lahjoitusten, monien rahankeräysten ja lainojen avulla.

Alttaritaulun aiheena on "Jeesus siunaa lapsia" ja se on taiteilija Aukust Koiviston vuonna 1915 maalaama. Vuonna 1962 saatiin Kangasalan urkutehtaan valmistamat 12-äänikertaiset sähköpneumaattiset urut. Vuonna 1968 sisämaalaus toteutettiin taiteilija Yki Nummen suunnitelman mukaisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kirkon esittely. Jämsän seurakunta. Viitattu 4.1.2014. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Koskenpään kirkko. Finnica Keski-Suomi. Viitattu 4.1.2014. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Koskenpään kirkko
**Ranbaxy Laboratories Limited** oli Intian suurin lääkealan yritys. Yhtiö perustettiin vuonna 1961 ja se vei tuotteitaan 125 maahan. Toimintaa yhtiöllä oli 46 maassa ja tehtaita seitsemässä maassa. Se oli maailman kymmenen suurimman geneerisen lääketehtaan joukossa. Yrityksen toimitusjohtaja oli Malvinder Mohan Singh.

Ranbaxy listautui pörssiin vuonna 1973. Enemmistö yhtiön osakekannasta oli vuodesta 2008 lähtien japanilaisen lääketeollisuusyhtiön Daiichi Sankyo Co:n omistuksessa.

Vuonna 2014 lääketeollisuusyhtiö Sun Pharmaceutical Industries hankki osake-enemmistön Ranbaxystä; nämä yritykset olivat ennen yhdistymistään Intian kaksi suurinta lääketeollisuusyhtiötä. Yhdistymisten edetessä Sun Pharma oli jo myynyt pois keskushermostoon vaikuttavien lääkkeitä valmistavat Ranbaxyn tehtaat ja kertoi helmikuussa 2016 aikovansa myös myydä joitain muitakin osia Ranbaxysta pois. Osa yritysjärjestelyistä johtui Intian kilpailuviranomaisten päätöksistä, jotka pakottivat Sun Pharman luopumaan joistain osista Ranbaxya. 

Yhdistynyt Sun Pharma–Ranbaxy on maailman viidenneksi suurin geneeristen lääkkeiden valmistaja. Vuonna 2016 yksi Intian suurimmista pörssiyhtiöistä, ja sen osakkeen noteerasivat sekä Bombayn pörssi (BSE) että Intian kansallinen pörssi (NSE).

Ranbaxyn ja Pfizerin kiista Suomessa käytetystä kolesterolilääkkeestä
---------------------------------------------------------------------

Helsingin käräjäoikeus tuomitsi vuonna 2014 lääketehdas Pfizerin maksamaan Ranbaxylle 16,5 miljoonaa euroa korkoineen ja oikeudenkäyntikuluineen Suomessa käydyssä kolesterolilääkeriidassa. Oikeuden mukaan Pfizer esti Ranbaxyn halpalääkkeen myynnin vuosina 2007–2009 turvaamistoimihakemuksilla, jotka oikeus katsoi turhiksi. Kun patentti raukesi Ranbaxyn kopiolääkkeen hinta oli 90 prosenttia halvempi ja saavutti 80 prosentin markkinaosuuden. Suomessa sai vuoteen 1995 valmistuspatentin, muualla patentin sai itse tuotteelle. Valmistuspatentille ei saanut samanlaista lisäsuojaa, joka on hakemuksesta mahdollinen lopputuotteelle. Pfizer pyrki estämään kopion tulon markkinoille, mutta menettely katsottiin oikeudessa tuomittavaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkistoitu kopioSun Pharma - Ranbaxy Merger sunpharma.com.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 29.2.2016. (englanniksi)
2. ↑  Ashwin Mohan: Sun Pharma looks to divest more assets from Ranbaxy stable  12.2.2016. economictimes.indiatimes.com. Viitattu 29.2.2016. (englanniksi)
3. ↑  Sun Pharmaceutical Industries Ltd. economictimes.indiatimes.com. Viitattu 29.2.2016. (englanniksi)
4. ↑  Sun Pharmaceuticals Industries Ltd. (SUNPHARMA) - Company History business-standard.com. Viitattu 29.2.2016. (englanniksi)
5. ↑  Tuomo Pietiläinen: Pfizer esti väärin perustein edullisen lääkkeen myynnin.  *Helsingin Sanomat*, 6.6.2014, s. A 36.

Aiheesta muualla
----------------

* Ranbaxy Sun Pharma Merger (englanniksi) (economictimes.indiatimes.com)
**Kosketussääntöä** käytetään vakavissa shakkipeleissä. Se tarkoittaa, että jos pelaaja koskettaa tarkoituksellisesti nappulaa laudalla, hänen tulee siirtää sitä tai lyödä se, jos mahdollista. Jos pelaaja haluaa siirtää nappulaa esimerkiksi keskemmälle ruutua selventääkseen tilannetta, hänen pitää sanoa "korjaan" (ranskaksi "j’adoube") tai ilmoittaa siitä muuten vastustajalle.

Koskettuaan nappulaan, pelaajan on siirrettävä sitä, jos mahdollista. Siirto katsotaan tehdyksi, kun pelaaja on päästänyt irti nappulasta. Sitä ennen pelaaja voi vielä vaihtaa nappulan kohderuutua. Tahattomat nappuloihin osumiset eivät pakota siirtämään. Jos pelaaja esimerkiksi osuu nappulaan kurottaessaan toiseen, ei hänen täydy siirtää nappulaa, johon osui ensin. Jos pelaaja koskettaa vastustajan nappulaa, se täytyy lyödä, jos mahdollista. Jos pelaaja koskettaa useampaa kuin yhtä nappulaa, hänen täytyy tehdä siirto ensimmäisellä, jos se on laillista. Sotilaan korotus on tehty loppuun, kun korotettu nappula on jätetty kahdeksannelle riville. Sitä ennen pelaaja voi vielä vaihtaa nappulaa, joksi korottaa sotilaan, mutta ei voi perua korotusta, jos on jo päästänyt irti sotilaastaan.

Jos pelaaja yrittää linnoittaa tilanteessa, jossa se ei ole mahdollista, hänen täytyy siirtää kuningastaan. Jos kuningasta ei voi siirtää, ei torniakaan tarvitse. Linnoittaessa kuningasta pitää siirtää ensin. Jos pelaaja koskee torniin ensin, hänen täytyy tehdä normaali siirto tornilla.

Lähteet
-------

* FIDEn viralliset säännöt
Kupreanof Island

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
56°47′34″N, 133°29′49″WAlaskaYhdysvallat |
| Saariryhmä | 
Alexandersaaristo |
| Vesialue | 
TyynimeriView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
2 802 km² |

Väestö| Asukasluku | 
785 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kupreanof Island** on saari kaakkois-Alaskassa, Alexandersaaristossa. Saari on 84 km pitkä ja 32 km leveä ja sen kokonaispinta-ala on 2802,84 km2. Se on Yhdysvaltain 13. suurin saari ja 170. suurin maailmanlaajuisesti. Saaren kaakkoisosassa oleva Lindenberg Peninsula lasketaan osaksi saarta. Sen ja varsinaisen saaren välissä on kapea Duncanin kanaaliksi kutsuttu salmi. Vuoden 2000 väestönlaskennassa saarella asui 785 henkilöä.

Saaren kartoittivat ensimmäisenä James Johnstone ja Joseph Whidbey vuosina 1793–94. He kuuluivat George Vancouverin tutkimusretkikuntaan. Saari sai nimensä vara-amiraali Ivan Kupreianovin mukaan. Hän toimi Venäjän Amerikan siirtomaiden kuvernöörinä vuosina 1836–1840. Nimi mainittiin ensimmäisen kerran Venäjän Hydrografisen osaston kartoissa muodossa *Os(trov) Kupreianova*.

Saaren suurin yhdyskunta on nimeltään Kake, ja se sijaitsee saaren luoteisosassa. Ainoa toinen taajama on Kupreanof saaren itälaidalla. Saari kuuluu Tongassin kansallispuiston alueeseen

Lähteet
-------

1. ↑  Vancouver, George & John: *A voyage of discovery to the North Pacific ocean, and round the world*. Lontoo: J. Stockdale, 1801.
**Kari Juhani Sallinen** (s. 24. syyskuuta 1959 Helsinki) on suomalainen, 1980-luvulla menestynyt huippusuunnistaja.

Sallisen suurin saavutus on henkilökohtainen maailmanmestaruus vuonna 1985. Vuosina 1981 ja 1983 hän sijoittui MM-kisoissa viidenneksi ja vuonna 1987 yhdeksänneksi. Viestissä Sallinen saavutti MM-pronssia 1981, seitsemännen tilan 1983, viidennen sijan 1985 ja 1987 hän oli mukana neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa. Sallisen maailmanmestaruus oli ensimmäinen suomalaisen miessuunnistajan voittama maailmanmestaruus.

SM-kisoissa Sallinen voitti kolme kultaa vuosina 1982, 1983 ja 1986. Pitkällä matkalla hän voitti Suomen mestaruuden 1987, yösuunnistuksessa 1982 ja viestissä 1989. Sallinen oli myös mukana Hiidenkiertäjien ankkurina Jukolan viestin voittaneessa joukkueessa vuonna 1987. Vuoden 1988 maailmancupissa Sallinen oli kuudes.

Sallinen edusti urallaan Matinkylän Akillesta, Rasti-Vihtiä ja Hiidenkiertäjiä. Hänen äitinsä Raili Sallinen oli hiihtosuunnistaja, ja viestin maailmanmestari vuoden 1975 MM-kilpailuissa.

Ammatiltaan Sallinen on toimittaja. Hän työskenteli pitkään urheilutoimittajana Länsi-Uusimaa-lehdessä.

Lähteet
-------

* *Kilpakenttien sankarit 2*, Tammi 1993, s. 60–61

### Viitteet

1. ↑  Siukonen, Markku: *Itsenäisen Suomen urheilusankareita*, s. 198. Minerva, 2007. ISBN 978-952-492-055-1.
2. ↑  Paloheimo, Nina: "Ei ole mennyt aika hukkaan" – Suunnistuksen MM-mies ja toimittaja Kari Sallinen on elänyt täyttä elämää *Vihdin Uutiset*.  4.3.2021. Viitattu 12.5.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto: MM-suunnistaja Kari Sallinen
**Virpi Moskari** on suomalainen laulaja, äänialaltaan mezzosopraano, ja suomalaisen a cappella lauluyhtye Rajattoman perustaja. Hän lauloi yhtyeessä 20 vuotta, lopetti vuoden 2018 alussa.

Moskari kävi Itä-Helsingin musiikkiopistoa, jossa hän opiskeli viulun- ja pianonsoittoa, ja myöhemmin hän opiskeli laulua. Moskari kävi Sibelius-lukion ja lauloi sen kamarikuorossa. Hän on kamarikuoro Grex Musicuksen perustajajäsen ja laulaa CD:llä *The Making of the Drum*.

Moskari laulaa myös kahdella Ultra Bran CD:llä *Vapaaherran elämää* ja *Sinä päivänä kun synnyin*.

Lähteet
-------

1. ↑  Biography (Arkistoitu – Internet Archive), Rajaton official site
2. ↑  Making of the Drum, Fuga
3. ↑  Ultra-Bra: Vapaaherran elämää, discogs.com
4. ↑  Ultra-Bra: Sinä päivänä kun synnyin, discogs.com

Aiheesta muualla
----------------

* Virpi Moskari Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Kari Salminen** (22. syyskuuta 1937 Helsinki – 1. heinäkuuta 2016 Juva) oli elintarvikekemian professori ja Valion tutkimusjohtaja.

Salminen valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1964 pääaineenaan kemia. Sen jälkeen hän suoritti ravitsemustieteen (ent. ravintokemia) maisterin tutkinnon (ent. kandidaatin tutkinto) vuonna 1968 ja tohtorin tutkinnon vuonna 1970.

Salminen aloitti tutkijan uransa jo vuonna 1963 Helsingin yliopiston ravintokemian laitoksen assistenttina ja tutkijana. Valion tutkimusjohtaja hänestä tuli 1985. Valiolla ollessaan Salminen oli kehittämässä voin ja rypsiöljyn seosta, joka tunnettiin sitten Voimariinina ja myöhemmin Oivariinina. Hän johti myös Lactobacillus GG- maitohappobakteerin tutkimusta, jonka tuloksena syntyivät Valion Gefilus-tuotteet. 

Salminen jäi tutkimusjohtajan toimesta eläkkeelle vuonna 1998, mutta toimi sen jälkeen vielä Helsingin yliopiston elintarvikekemian dosenttina, useiden yritysten tieteellisenä neuvonantajana sekä vuoden ajan Turun yliopiston elintarvikekemian professorina. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin jo vuonna vuonna 1992, ja Suomen Leijonan komentajamerkki vuonna 1999.

Salminen kiinnitti jo 1990-luvun alussa huomiota margariinien valmistuksen yhteydessä syntyvien transrasvahappojen terveyshaittoihin. Hän suositteli nauttimaan kasvirasvat juoksevina eikä katalyyttisesti kovetettuina ja toi esille maitorasvan positiiviset terveysvaikutukset.

Salminen kuoli tapaturmaisesti kesäasunnollaan isokokoisen ruohonleikkurin kaaduttua hänen päälleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kari Salmisen muistokirjoitus, Helsingin Sanomat 9.8.2016
2. 1 2 3  Professori Kari Salminen in memoriam, Christer Sundqvist, turpaduunari.fi 20.7.2016
3. ↑  Christer Sundqvist: veteraaniurheilija: Maitorasva on terveellistä *veteraaniurheilija*.  tiistaina, maaliskuuta 30, 2010. Viitattu 16.3.2022.
**Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö** eli **Kyntheion** oli antiikin aikainen Zeukselle ja Athenelle omistettu pyhäkkö Kýnthos-vuoren huipulla Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Kyntheionin raunioita.
Pyhäkkö oli rakennettu alun perin arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. Nykyisin paikalla olevat rauniot ovat hellenistiseltä kaudelta, pääosin 200-luvulta eaa. Pyhäkkö sijaitsi vuoren huipulla, joka oli tasoitettu rakentamista varten. Se koostui kahdesta rakennuksesta, joista toinen oli omistettu Zeukselle ja toinen Athenelle. Kummankin etupuolella oli kaksi joonialaista pylvästä. Sisällä oli veistoksia, syvennyksiä votiivilahjoja varten sekä mosaiikkeja. Rakennuksista on säilynyt vain niiden perustukset.

Pronssikaudella 2000-luvun eaa. lopulla pyhäkön paikalla oli asutus, joka on varhaisin saarelta tunnettu. Pyhäkön raunioiden alta on löydetty jäänteitä tuon ajan asuinrakennuksista sekä erilaisia esineitä.

Pyhäköltä on hyvä näköala saarelle ja merelle. Alempana vuoren rinteellä sijaitsevat Agathe Tykhen pyhäkkö sekä Kynthoksen luola.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Delos, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  "Delos", *Greek Island Hopping 2008*, s. 216–225. Thomas Cook Publishing, 2008. ISBN 978-1-84157-839-2.
3. 1 2  Delos *Zeus Guide*. Viitattu 24.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kynthoksen Zeuksen pyhäkkö** Wikimedia Commonsissa
*Tähystäjät* (2002) on Yksi Virpi Lehdon kolmen teoksen sarjasta Jyväskylän Mattilanniemen Rantaraitilla.
**Virpi Mirjam Lehto** (s. 13. huhtikuuta 1957 Jyväskylä) on suomalainen kuvataiteilija, joka on maalausten lisäksi tehnyt myös tilateoksia, ympäristötaidetta ja performansseja. Hän on opiskellut kuvataidetta Barcelonan yliopistossa vuosina 1982–1985, taidehistoriaa Jyväskylän yliopistossa vuosina 1992–1994, sekä täydentäviä taiteilijan erityisopintoja Lahden ammattikorkeakoulun Taideinstituutissa vuonna 2011. Lehto asuu maaseudulla Joutsassa.

Tyyli
-----

Lehdon tyyliä voi kuvata muun muassa ekspressionistiseksi, symbolistiseksi, surrealistiseksi tai maagisen ulottuvuuden sisältäväksi etnotaiteeksi. Lehdon maalaukset ovat värikylläisiä ja niissä toistuvia aiheita ovat muun muassa nainen, ovet, portit ja rakennukset. Lehto maalaa useimmiten öljyväreillä, akvarelleilla ja tusseilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Jyväskylän taiteilijaseura 2010. 65v juhlakirja.*. Kopijyvä Oy, 2010. ISBN 978-952-92-7942-5.
2. ↑  Virpi Lehto CV *environmentalart.net*.  Arkistoitu 26.12.2016. Viitattu 16.7.2016.
3. ↑  Daalian mukuloita ja vapaat kädet – syntyi läpikuultavia väripintoja ja väkevää symbolismia *yle.fi*. Viitattu 16.7.2016.
4. ↑  Virpi Lehto *www.jyu.fi*.  Arkistoitu 4.10.2016. Viitattu 16.7.2016.
5. ↑  Virpi Lehdon värikylläisiä maalauksia Keski-Suomen museossa *ksml.fi*.
**Matthias Bamert** (s. 5. heinäkuuta 1942 Ersigen) on sveitsiläinen kapellimestari ja säveltäjä.

Bamert opiskeli Sveitsissä, Darmstadtissa ja Pariisissa. Hän tutustui muiden muassa Pierre Bouleziin ja Karlheinz Stockhauseniin, joihin muodostunut yhteys on kuultavissa hänen omissa teoksissaan 1970-luvulta. Hän toimi ensioboistina Salzburgin Mozarteum-orkesterissa vuosina 1965–1969, mutta siirtyi sitten orkesterinjohtotyöhön. Hän esimerkiksi avusti 1970-luvun alussa Leopold Stokowskia ja pääsi Clevelandin orkesterin nimikkokapellimestariksi sen silloisen musiikillisen johtaja Lorin Maazelin ohella. Vuosina 1977–1983 Bamert työskenteli Baselin sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana ja vuosina 1985–1990 Skotlannin kuninkaallisen kansallisorkesterin päävierailijana. Vuosina 1992–1998 hän oli Luzernin festivaalin ja vuosina 1993–2000 London Mozart Playersin taiteellinen johtaja. Vuonna 2000 hänet nimitettiin päävierailijaksi Uuden-Seelannin sinfoniaorkesteriin. Sittemmin Bamert on toiminut johtoasemissa Länsi-Australian sinfoniaorkesterissa, Malesian filharmonisessa orkesterissa ja Sapporon sinfoniaorkesterissa.

Vuosina 1985–1990 Bamert johti Glasgow'n Musica Nova -nykymusiikkifestivaalia. Tämän työn yhteydessä hän johti muiden muassa Tōru Takemitsun, John Caskenin, James MacMillanin ja Wolfgang Rihmin teosten kantaesityksiä. Bamert on tullut tunnetuksi sekä standardiohjelmistoa johtavana kapellimestarina että työstään uuden musiikin ja aiempien aikakausien vähälle huomiolle jääneiden teosten parissa. Hänen levytyksiinsä kuuluu tulkintoja Hubert Parryn, Frank Martinin, Roberto Gerhardin, Wolfgang Amadeus Mozartin aikalaisten, Erich Wolfgang Korngoldin, Ernst von Dohnányin ja useiden alankomaalaissäveltäjien teoksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Matthias Bamert AllMusic
2. 1 2 3  Matthias Bamert Chandos
3. ↑  Matthias Bamert Lucerne Festival
4. ↑  Profile Matthias Bamert


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Mika Luoto** (s. 8. heinäkuuta 1969 Hyvinkää) on suomalainen keilaaja. Hänen uransa huippuhetki oli vuoden 2001 EM-kilpailuissa, joissa hän voitti neljä Euroopan-mestaruutta. Vuonna 2002 hän voitti henkilökohtaisen maailmancupin ja vuonna 2003 singlen maailmanmestaruuden. Seuratasolla Luoto on edustanut hyvinkääläisseuroja Hookers ja Pinjets sekä helsinkiläistä Ballmastersia ja lohjalaista Rännimestareita (RäMe).

Luoto kuului vuonna 2000 Euroopan cupin voittaneeseen Suomen joukkueeseen. Vuoden 2001 EM-kilpailuissa Tanskan Aalborgissa hän voitti kultaa singlessä, All Events -kilpailussa, parikilpailussa Kimmo Lehtosen kanssa sekä triokilpailussa Lehtosen ja Sami Konsterin kanssa. Joukkuekilpailussa hän sai pronssia. Joukkueiden Euroopan-cupissa 2002 Luoto oli kolmanneksi sijoittuneessa Suomen joukkueessa. Myöhemmin samana vuonna Riiassa Luoto voitti henkilökohtaisen maailmancupin. Loppuottelussa hän voitti Singaporen Remy Ongin 2–0 (224–165, 202–183). Vuoden 2003 MM-kilpailuissa Kuala Lumpurissa Luoto voitti singlen maailmanmestaruuden.

Luoto voitti SM-kultaa joukkuekilpailussa 1998, 2000, 2003 ja 2005 sekä parikilpailussa 2003 ja 2005. Henkilökohtaisessa SM-kilpailussa hän sijoittui parhaimmillaan pronssille vuonna 2000. SM-liigamestarijoukkueeseen hän kuului vuosina 1998, 1999 ja 2002.

Urheilutoimittajain Liitto valitsi Luodon vuoden parhaaksi suomalaiskeilaajaksi 2002 ja 2003.

Lähteet
-------

* Kilpailutoiminta – Mika Luoto Suomen Keilailuliitto. Viitattu 24.11.2017.

### Viitteet

1. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 22*, s. 230. Kustannus-Notariaatti Oy, 2001. ISBN 952-5106-14-4.
2. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 23*, s. 241. Kustannus-Notariaatti Oy, 2002. ISBN 952-5106-16-0.
3. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 24*, s. 201. Kopijyvä Kustannus Oy, 2003. ISBN 952-5092-92-5.
4. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 25*, s. 206. Minerva Kustannus Oy, 2004. ISBN 952-5478-47-5.
5. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 24*, s. 25. Kopijyvä Kustannus Oy, 2003. ISBN 952-5092-92-5.
6. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 25*, s. 22. Minerva Kustannus Oy, 2004. ISBN 952-5478-47-5.
**Matthew Vaughn** (s. 7. maaliskuuta 1971 Lontoo) on englantilainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja.

Vaughn on tuottanut muun muassa elokuvat *Puuta, heinää ja muutama vesiperä* (1998), *Snatch – hävyttömät* (2000), *Harry Brown* (2009) ja *Fantastic Four* (2015) ja ohjannut elokuvat *Layer Cake – diilerin käsikirja* (2004), *Tähtisumua* (2007), *Kick-Ass* (2010), *X-Men: First Class* (2011) ja *Kingsman: Salainen palvelu* (2015). Alun perin Vaughnin oli tarkoitus ohjata myös vuonna 2014 ilmestynyt *X-Men: Days of Future Past*, mutta hän vetäytyi hankkeesta lokakuussa 2012.

Vaugh on tehnyt yhteistyötä etenkin elokuvaohjaaja Guy Ritchien ja käsikirjoittaja Jane Goldmanin kanssa. Lisäksi hän on työskennellyt erityisesti Jason Stathamin, Vinnie Jonesin, Jason Flemyngin, Sienna Millerin, Brad Pittin, Mark Strongin, Robbie Geen, Alan Fordin, Tamer Hassanin, Dexter Fletcherin ja Rade Šerbedžijan kanssa.

Yksityiselämä
-------------

Vaughn on ollut naimisissa saksalaismalli Claudia Schifferin kanssa vuodesta 2002. Heillä on kolme lasta: poika Caspar Matthew (2003) ja tyttäret Clementine de Vere Dummond (2004) ja Cosima Violet (2010).

Lähteet
-------

1. ↑  X-Men: First Classin jatko-osa tarvitsee uuden ohjaajan – Palaako vanha kettu? *Episodi.fi*.  25.10.2012. Viitattu 26.10.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Matthew Reilly** (s. 1974 Sydney, Australia) on australialainen jännityskirjailija.

Ura
---

Reilly julkaisi 19-vuotiaana kirjoittamansa esikoisromaaninsa *Contest* omakustanteena vuonna 1996. Kustantamo Pan Macmillan's teki hänen kanssaan julkaisusopimuksen, ja Reillyn toinen romaani *Ice Station* (1998) oli myyntimenestys. Reillyn kirjoja on sen jälkeen myyty maailmanlaajuisesti yli 7,5 miljoonaa kappaletta. Romaanien lisäksi hän on kirjoittanut novelleja ja elokuvakäsikirjoituksia.

Reilly on itse kutsunut tyyliään viihdyttäväksi eskapismiksi. Hänen kirjoilleen ovat ominaisia latautuneet, vauhdikkaat ja mielikuvituksellisen suuret toimintakohtaukset. Hän kirjoittaa aikuisille, mutta hänen lukijoissaan on paljon teini-ikäisiä poikia, jotka eivät muuten lue kirjoja.

Bibliografia
------------

### Itsenäiset romaanit

* *Contest* (1996)
* *Temple* (1999)
* *Hover Car Racer* (2004)
* *The Tournament* (2013)
* *Troll Mountain* (2014)
* *The Great Zoo of China* (2014)
* *The Secret Runners of New York* (2019)

### Shane Schofield (Scarecrow) -romaanit

* *Ice Station* (1998)
* *Area 7* (2001)
* *Scarecrow* (2003)
* *Hell Island* (2005)
* *Scarecrow and the Army of Thieves* (2011)

### Jack West -romaanit

* *Seven Ancient Wonders* (2005, suomennettu nimellä *7 tappavaa ihmettä*, 2006)
* *The Six Sacred Stones* (2007)
* *The Five Greatest Warriors* (2009)
* *The Four Legendary Kingdoms* (2016)
* *The Three Secret Cities* (2018)
* *The Two Lost Mountains* (2020)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matthew Reilly Author Bio Booktopia. Viitattu 16.11.2020.
2. 1 2 3  Novels by Matthew Reilly *MatthewReilly.com*. Viitattu 16.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Suuri-Juminen** on matalahko, suurelta osin kulttuurimaiseman reunustama järvi Lapinlahden koillisosassa Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 3,8 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 62 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Suuri-Juminen muodostuu lounaisesta, kaakkoisesta ja pohjoisesta vesialueesta, joten pohjoisesta katsoen se muistuttaa etäisesti y-kirjainta. Järven ulottuvuus kaakkoisimman lahden pohjukasta luoteisosan Vihtorinlahden rantaan on 3,9 kilometriä. Usean kymmenen hehtaarin laajuinen Jysmänniemi jakaa järven eteläosan lounaiseen ja kaakkoiseen vesialueeseen. Noin neljätoista hehtaaria Suuri-Jumisen alasta on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee Jysmänniemen itäpuolella. Toinen syvänne sijaitsee järven pohjoisosassa, mutta järven pohjoisin osa on matalaa, kuten myös lounaisin osa.

Suuri-Jumisen isoimmat saaret sijaitsevat järven matalassa lounaisosassa. Isoin on Kaimosaari (noin 8 ha) ja sen länsipuolinen Pienet Kaimosaaret (noin 5 ha). Järven koillisosassa sijaitsee Sälevänsaari (noin 3 ha). Järven kaakkoisosan isoin saari on Pitkäsaari (noin 1,5 ha). Keskellä järveä sijaitsee Vattusaari (noin 2 ha). Järven itärannan tuntumassa sijaitsee noin kymmenhehtaarinen Kärjensaari, joka jatkaa itärannan Seikanniemeä. Suuri-Jumisen ranta-alueella on sekä metsää että viljeltyä kulttuurimaisemaa. Maasto kohoaa Jysmänniemellä noin 125 merenpinnan yläpuolelle.

Suuri-Jumiseen virtaa Vuorisjoki lännestä ja Petäysjoki luoteesta. Suuri-Juminen kääntyy alavirtaan Kärjensaaren koillispuolelta, josta alkaa noin puolitoista kilometriä pitkä Välijoki, joka laskee Pieni-Jumiseen (97,5 metriä mpy). Matalan ja vähävetisen Pieni-Jumisen kautta Suuri-Jumisen vedet virtaavat Suuri-Jumisen eteläpuolitse virtaavaa mutkaista Syvärinjokea ja laskevat Syvärin (95,5 metriä mpy) luoteiskolkkaan.

Suuri-Jumisen vesitilavuus on 11 997 000 kuutiometriä.

Suuri-Juminen (04.635.1.005) kuuluu Syvärinjoen valuma-alueeseen (04.635), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Syvärin alue (04.63) ja ensimmäinen on Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Suuri-Juminen on Syvärinjoen valuma-alueen laajin vakavesi. Toiseksi laajin Vuorinen. Alueeseen kuuluu 23 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, niistä viisitoista on alle kymmenen hehtaarin laajuisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Suuri-Juminen, vakavesi, Lapinlahti
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 23.9.2022.
3. ↑  Suuri-Juminen. Järviwiki. Viitattu 23.9.2022.
4. ↑  Syvärinjoen valuma-alue (04.635). Järviwiki. Viitattu 23.9.2022.