recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**VIPooma** on erittäin harvinainen neuroendokriininen kasvain, joka erittää vasoaktiivista intestinaalista peptidiä eli VIP-hormonia. Se on aina pahanlaatuinen eli syöpä ja saa alkunsa noin 90 %:ssa tapauksista haimasta. Harvemmin VIPooma voi saada alkunsa keuhkoista, suolistosta, maksasta tai lisämunuaisista.

VIPooma kasvaa pahanlaatuisuudestaan huolimatta usein hitaasti. Tyypillisimmin se leviää maksaan ja imusolmukkeisiin. VIPooma tuottaa yleensä suuria määriä VIP-hormonia, jonka kasvanut taso elimistössä aiheuttaa niin kutsutun Verner–Morrisonin oireyhtymän. Se koostuu vetisestä ripulista, hypokalemiasta ja aklorhydriasta. Ripuli esiintyy yli 90 %:ssa tapauksista ja voi olla vaikea. Yli 80 %:ssa tapauksista todetaan myös dehydraatio ja hypokalemia. Ihon punoitusta ilmenee noin 20 %:lla sairastuneista. Muita mahdollisia oireita ovat tahaton laihtuminen ja vatsakipu, joka yleensä on lievä. Oireet ovat yleensä hitaasti kehittyviä.

VIPooman vuosittainen ilmaantuvuus on vain noin 1/10 000 000. Noin kaksi sadasta vuosittain todetusta haiman neuroendokriinisestä kasvaimista on VIPoomia. Aikuisilla VIPooma todetaan yleensä 30:n ja 50:n ikävuoden välillä. Tällöin useimmissa tapauksissa etäpesäkkeitä on jo muodostunut ennen sairauden toteamista. VIPoomaa esiintyy myös lapsilla. Heillä se todetaan tyypillisesti 2–4 vuoden iässä. Aikuisista poiketen lapsilla VIPooma sijaitsee useimmiten keskushermostossa ja on tyypiltään ganglioneurooma tai ganglioneuroblastooma. Pääasiallinen hoitomuoto on leikkaus, jonka yhteydessä saatetaan joskus poistaa myös maksassa sijaitseva etäpesäke. VIPooman harvinaisuus vaikeuttaa eloonjäämistietojen kattavaa keräämistä. Yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan selviytymisen mediaani kuitenkin oli noin kahdeksan vuotta.

VIPooma johtuu noin viidessä prosentissa tapauksista tyypin 1 multippelista endokriinisesta neoplasiasta. VIPooma kuvattiin ensimmäisen kerran vuonna 1958 ja yhdistettiin VIP-hormoniin vuonna 1973.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  VIPoma Cancer Research UK, viitattu 2.8.2023
2. 1 2  Sartaj Sandhu, Ishwarlal Jialal, ViPoma National Library of Medicine, viitattu 2.8.2023
**Lawrence "Larry" G. DiTillio** (15. helmikuuta 1940 – 16. maaliskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, joka tunnetaan parhaiten työstään *Babylon 5* -televisiosarjan parissa 1990-luvulla. Ennen sitä hän oli mukana käsikirjoittamassa jaksoja 1980-luvun *He-Maniin* ja *She-Ra: Mahdin prinsessaan*. DiTilliolle tarjottiin myös mahdollisuutta käsikirjoittaa jaksoja *Super He-Maniin*, mutta hän kieltäytyi, koska ei pitänyt sarjan uudesta tyylistä, joka oli kaukana sarjan alkuperäisestä ideasta. Myöhemmin DiTillio palasi takaisin He-Manin pariin, kun sarjasta tehtiin samanniminen uusi sarja *He-Man*.

Elämäkerta
----------

DiTillio opiskeli elokuva-alaa aluksi neljä vuotta New Yorkin yliopistossa ja myöhemmin kaksi vuotta UCLA:ssa, jonka jälkeen hän lähti etsimään itselleen agenttia. Pitkän etsinnän päätteeksi DiTillio löysi naisagentin, joka suostui lukemaan hänen käsikirjoituksia ja muutaman kuukauden kuluttua DiTillio sai ensimmäisen tilaisuuden kirjoittaa käsikirjoituksen elokuvaan *The Last Porno Flick*. Kuitenkin vasta 13 vuotta myöhemmin hän kykeni elättämään itsensä käsikirjoittajana. DiTillio on ollut myös Writers Guild of American jäsen vuodesta 1973 lähtien.

Lähteet
-------

1. ↑  Beast Wars Writer Larry DiTillio Passes Away At Age 79 (englanniksi)
2. ↑  imdb *imdb.com*. Viitattu 21.9.2008. (englanniksi)
3. 1 2 3  Marv Wolfman: Speaking With… Larry Ditillio *Comics Bulletin*.  2002. Viitattu 21.9.2008. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Larry DiTillio Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Larry DiTillio (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Auttin sankarihaudat.
**Auttin hautausmaa** on Rovaniemen seurakunnan vuonna 1938 perustettu hautausmaa Rovaniemen Autissa, Kemijoen eteläpuolella. Hautausmaan etäisyys Rovaniemen keskustasta on 72 kilometriä.

Yläkemijokilaisten vuonna 1927 kirkkovaltuustolle esittämä pyyntö hautausmaan rakentamiseksi ei menestynyt. Kyläläiset sitoutuivat vuonna 1934 kunnostamaan hautausmaaksi valtiolta ostamansa alueen, ja opetusministeriö antoi myönteisen päätöksen. Marraskuussa 1937 sai seurakunta vielä kyläläisiltä anomuksen hautausmaan perustamisesta, johon seurakunta myöntyi ehdolla, ettei hanke saa "rasittaa seurakuntaa". Hankkeen toimeenpanijana oli sitä varten perustettu Juoksuvaaran hautausmaayhdistys ry. Hautausmaan vihki käyttöön 27. marraskuuta 1938 pastori Pentti J. P. Seppänen. Yhdistys oli pyytänyt seurakunnalta käyttöönsä rikkonaista kirkonkelloa, jonka se saikin, vieläpä seurakunnan korjauttamana.

Yhdistyksen toiminta lopetettiin vuonna 1955, ja hautausmaa luovutettiin seurakunnalle. Seurakunnan mielestä hautausmaan paikka oli "mitä suurenmoisin nähtävyys", ja hautausmaalle teetettiin arkkitehti J. Kaikkosella hautausmaasuunnitelma. Wäinö Aaltosen suunnittelema sankarimuistomerkki pystytettiin vuonna 1959, sankarihautoja Autissa on 25. Muualle haudattujen muistelupaikaksi valmistui vuonna 1992 kynttiläkivi, jonka suunnitteli Veikko Kallunki.

Auttin hautausmaalla on hautauksia vuosittain runsaat kymmenen.

Lähteet
-------

* Pulkamo, Seija: *Rovaniemen seurakunnan hautausmaat*. Rovaniemi: Rovaniemen seurakunta, 1994.

### Viitteet

1. 1 2  Auttin hautausmaa Rovaniemen seurakunta. Viitattu 10.12.2022.
2. ↑  Pulkamo, 1994, s. 68
3. 1 2  Pulkamo, 1994, s. 70
4. ↑  Pulkamo, 1994, 72

Rovaniemen hautausmaat

* I hautausmaa
* II hautausmaa
* III hautausmaa
* IV hautausmaa
* Paloniemen hautausmaa
* Viirin hautausmaa
* Auttin hautausmaa
* Maijasen hautausmaa
* Jouttikeron hautausmaa
* Misin hautausmaa
* Meltauksen hautausmaa
* Leipeen hautausmaa
* Sinetän hautausmaa
* Saksalaisten sotilaiden hautausmaa
* Tavivaaran hautausmaa
**Julkiteoria** (engl. espoused theory) tarkoittaa ihmisen toiminnalleen esittämiä perusteluita. Julkiteorian käsite on *käyttöteorian* ohella toinen keskeinen käsite Chris Argyrisin ja Donald Schönin kehittämässä toiminnan teoriassa (engl. theory of action).

*Pääartikkeli: Käyttöteoria*
Julkiteorian mukaiset rationaaliset toiminnan perustelut, siis ne, jotka kysyttäessä kerrotaan, voivat olla erilaisia, jopa vastakkaisia käyttöteorian sisältämiin toiminnanperusteluihin nähden. 
Julkiteoria voi ilmetä muodikkaiden ja arvostettujen termien käyttämisenä oman toiminnan kuvaamiseen. Esimerkiksi aikuiskouluttaja saattaa kuvata toimintaansa "osallistujakeskeiseksi", "dialogiseksi" tai "konstruktivistiseksi".

Lähteet
-------

* Argyris, Chris: *On organizational learning*. 2nd Edition. Oxford: Blackwell Publishers, 1999. ISBN 0-631-21309-0. (englanniksi)
* Argyris, Chris: *Organizational traps: leadership, culture, organizational design*. New York: Oxford University Press, 2010. ISBN 978-0-19-958616-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Argyris 1999, 96
2. ↑  Pakkala, Arja: Osallistavaksi työyhteisövalmentajaksi kehittyminen – Tapaustutkimus henkilöstönkehittäjän kasvattajuuden löytymisestä (tekijän väitöstilaisuuden avausluento, Lectio praecursoria 20.6.2011 Tampereen yliopisto/ Arja Pakkala) *Lumokas-blogi / A. Pakkala*.  22.8.2011.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 25.9.2012. (suomeksi)
**Kalman kukka** on taiteilija Akseli Gallen-Kallelan puupiirros vuodelta 1895. Tämä pieni työ, kooltaan 16,5 × 14,5 cm, lahjoitettiin Ateneumin taidemuseoon seuraavana vuonna 1896.

Moni-ilmeinen ja vivahteikas Kalman kukka on kaiverrettu suurisyisen mäntykiekon pintaan. Kyseessä on oman esikoistyttären muistoksi tehty puupiirros. Gallen-Kallelan Marjatta-tytär kuoli maaliskuussa 1895. Piirroksessa oleva runo on Gallen-Kallelan laatima.

Puupiirroksen historiaa
-----------------------

Gallen-Kallela matkusti loppuvuodesta 1894 Berliiniin opiskelemaan grafiikan alkeita ja varsinkin puupiirrosten tekemistä. Gallen-Kallelan matka katkesi, kun hänen tyttärensä kuoli yllättäen kurkkumätään kotimaassa. Toipuakseen surustaan Gallen-Kallela matkusti vaimonsa kanssa Berliiniin ja Lontooseen keväällä 1895. Hän hankki matkallaan grafiikan tekoon tarvittavat välineet. 

Kalman kukasta valmistui erilaisia versioita ja niitä pidetään suomalaisen taidegrafiikan alkuna.

Lähteet
-------

Timo Huusko: Akseli Gallen-Kallela: Kalman kukka. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 46.

### Viitteet

1. 1 2  Akseli & Nuori Suomi  2006. Tampereen taidemuseo. Viitattu 11.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla
* Teos Googlen Art Projectissa
**MV Faina** (ukr. Фаїна, aiemmin nimillä *Marabou*, *Loverval* ja *Matina*) on ukrainalainen rahtilaiva, jonka somalialaiset merirosvot kaappasivat viiden kuukauden ajaksi 25. syyskuuta 2008. *Fainan* lastina oli 33 T-72-panssarivaunua, ilmatorjuntatykkejä, kranaatteja ja ammuksia. Miehistöön kuului ennen kaappausta 17 ukrainalaista, 3 venäläistä ja yksi latvialainen; yksi miehistöstä on 14-vuotias poika. Ainakin aluksen venäläisen kapteenin kerrotaan kuolleen verenpainetautiin liittyvään kohtaukseen. Kaapparit, joita on viitisenkymmentä, vaativat lunnaita 20 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. 

Alus on rakennettu Lödöse Varv AB:lla Lödösessä ja se valmistui toukokuussa 1978.

Alus purjehti Belizen lipun alla. Sen omistajayhtiöksi on merkitty panamalainen Waterlux AG, jolla on Odessassa pääkonttoriaan pitävä ukrainalainen tytäryhtiö Tomex. Waterluxin osoite on tuntematon.

Laiva oli matkalla Mombasaan Keniaan. On myös väitetty että aseet olivat menossa Etelä-Sudaniin Sudanin kansanvapautusarmeijalle (SPLA), joka on taistellut Sudanin keskushallitusta vastaan 21 vuotta. Ukrainan pääministeri Julija Tymošenko vaati asekaupan tutkintaa.

Kaappaajat ovat ammuskelleet laivalla. Väitetään, että ammuskelu johtui kaappareiden välisistä kiistoista, ja että ainakin kolme kaappaajaa on kuollut ammuskelussa. Kaapparit kuitenkin väittivät juhlistaneensa islamilaista Id al-Fitr -juhlapäivää. Yhdysvaltalaisia ja eurooppalaisia sota-aluksia on rahtilaivan ympärillä.

Laiva vapautettiin arviolta 3,2 miljoonan dollarin lunnaita vastaan 5. helmikuuta 2009 ja se saapui lasteineen Mombasan satamaan 12. helmikuuta.

Lähteet
-------

* BBC: 'Shoot-out' aboard hijacked ship 30.9 2008
* BBC: Somali pirates 'in ransom talks' 1.10 2008

### Viitteet

1. 1 2
2. ↑  Somali pirates 'free arms ship', BBC
3. ↑  "Фаина" заходит в кенийский порт Момбаса, BBC

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:MV Faina
**Live/Dead** on vuonna 1969 julkaistu Grateful Deadin livealbumi. Albumin kappaleet on taltioitu useammasta eri konsertista.

Kappaleet "Dark Star" ja "St. Stephen" ovat Fillmore Westin konsertista 27. helmikuuta 1969 ja "Death Don't Have No Mercy", "Feedback" ja "And We Bid You Goodnight" Fillmore Westin konsertista 2. maaliskuuta 1969. Kappaleet "The Eleven" ja "Turn On Your Love Light" ovat Avalon Ballroomin konsertista 26. tammikuuta 1969. Toisin kuin myöhempinä vuosina, vuoden 1969 alussa Grateful Deadin konserttiohjelmassa oli vaihtelua vähän. He improvisoivat kappaleiden "Dark Star"/"St. Stephen"/"The Eleven" yhdistelmää useita kertoja viikossa ja tutkivat laajalti kappaleiden mahdollisuuksia.

Kosketinsoittaja Tom Constanten oli tällä levyllä viimeistä kertaa mukana Grateful Deadin kokoonpanossa.

Grateful Deadin albumeista tämä ja edellinen albumi *American Beauty* (1970) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*.

Kappaleet
---------

1. Dark Star – 23.18
2. St. Stephen – 6.31
3. The Eleven – 9.18
4. Turn On Your Love Light – 15.05
5. Death Don't Have No Mercy – 10.28
6. Feedback – 7.49
7. And We Bid You Goodnight – 0.37

Esiintyjät
----------

* Jerry Garcia - kitara, laulu
* Bob Weir - kitara, laulu
* Tom Constanten - kosketinsoittimet
* Ron "Pigpen" McKernan - urut, laulu, lyömäsoittimet
* Phil Lesh - bassokitara, laulu
* Bill Kreutzmann - lyömäsoittimet
* Mickey Hart - lyömäsoittimet

Lähteet
-------

1. ↑  Dimery, Robert (toim.): *1001 Albums You Must Hear Before You Die*. Cassell Illustrated, 2005. ISBN 1-84403-392-9.
**Per Åke Laurén** (20. toukokuuta 1879 Helsinki – 13. tammikuuta 1951) oli suomalainen Septem-ryhmään kuulunut taidemaalari. Hän oli myös opettaja, kirjailija ja kotiseutuharrastaja.

Laurénin vanhemmat olivat varatuomari Albert Verner Laurén ja Albertina Sofia Wasz. Hän kävi lyseota ja opiskeli sitten Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1899–1901. Laurén osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1900-1908 sekä myöhemmin 1936 ja 1943.

Laurén toimi opettajana Taideteollisessa keskuskoulussa 1926–1951 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1937–1944. Hän oli jälkimmäisen koulun johtajana 1938–1941.

Laurén maalasi 1900-luvun alussa vielä humoristissävyisiä kuvia kansanelämästä, mutta oleskeltuaan Pariisissa hän alkoi siirtyä kohti modernimpaa ilmaisua. Hän kuului 1910-luvulla Septem-taiteilijaryhmään joka lähti uudistamaan Suomen maalaustaidetta neoimpressionismin hengessä. Myöhemmässä tuotannossaan Lauren keskittyi lähinnä yleensä Uudenmaan viljelysseuduilta maalattuihin värikkäisiin maisemamaalauksiin.

Laurén keräsi kansanperinnettä Helsingin pitäjän ja Espoon alueelta. Hän osallistui myös harrastajateatteritoimintaan ja kirjoitti itsekin huvinäytelmiä seuranäyttämöitä varten. Laurén käänsi ruotsiksi Aleksis Kiven teoksia ja vuonna 1918 sai Svenska teaternissa ensi-iltansa Aleksis Kiven Nummisuutarit-näytelmä nimerllä *Sockenskomakarna*. Lauren oli kääntänyt näytelmän ruotsiksi, suunnitellut lavasteet ja hän myös ohjasi sen.

Palkinnot
---------

* II palkinto valtion maisemamaalauskilpailussa 1912
* II palkinto Pietarsaaren yhteislyseon seinämaalauskilpailussa 1931

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
* Suomen kuvataiteilijat-verkkomatrikkeli

Aiheesta muualla
----------------

* Per Åke Laurénin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Per Teodor Cleve 1880-luvulla
**Per Teodor Cleve** (10. helmikuuta 1840 – 18. kesäkuuta 1905) oli ruotsalainen kemisti ja geologi.
Hän kirjoittautui Uppsalan yliopistoon vuonna 1858 ja valmistui tohtoriksi 1863. Hän sai kemian professuurin yliopistosta 1874. Hänet valittiin jäseneksi Ruotsin kuninkaalliseen tiedeakatemiaan vuonna 1871. Hän löysi alkuaineista holmiumin ja tuliumin 1879. Hänen lapsensa on kasvitieteilijä Astrid Cleve ja lapsenlapsi nobelisti Ulf von Euler. Myös hänen vävynsä Hans von Euler-Chelpin sai Nobelin palkinnon.

Mineraali cleveiitti on nimetty hänen mukaansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Emsley, John: *Nature's Building Blocks: An A-Z Guide to the Elements*, s. 442–444. Oxford University Press, 2001. ISBN 0198503407. Kirja Googlen teoshaussa. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Per Teodor Cleve 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo suomalaisesta puunjalostuksen professorista. Samannimistä taiteilijaa käsittelee artikkeli Per Stenius.*

**Per Johan Stenius** (s. 29. huhtikuuta 1938 Helsinki) on suomalainen TKK:n puunjalostustekniikan fysikaalisen kemian emeritusprofessori (virassa 1991–2003).

Hänen isänsä oli filosofian professori Erik Stenius. Per Stenius Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1955 (Åbo svenska samskola). Hän valmistui Åbo Akademista filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1963, lisensiaatiksi 1968 ja tohtoriksi 1973. Hän opiskeli Bristolin yliopistossa vuosina 1968–1969. Hänen englanninkielisen väitöskirjatyönsä (1973) otsikkona oli *An investigation of the association equilibria and the micelle formation of fatty acid sodium salts in the ionic medium 3 M sodium (chloride)*.

Hän toimi Åbo Akademin assistenttina, lehtorina ja yliassistenttina vuosina 1964–1978. Hän oli vieraileva tutkija Kanadassa McGill-yliopistossa 1974–1975, ja New Yorkin Clarkson-yliopistossa (Potsdam) vuonna 1985. Vuosina 1977–1991 hän oli Pintakemian instituutin (Ytkemiska Institutet, YKI) toimitusjohtaja Tukholmassa ja osa-aikainen KTH:n professori vuosina 1979–1991. Vuosina 1991–2003 hän toimi TKK:n puunjalostuksen fysikaalisen kemian professorina ja vuosina 1997–1999 myös Bergenin yliopiston osa-aikaisena professorina.

Hän on useiden suomalaisten ja ruotsalaisten tiedeakatemioiden jäsen (Ruotsin kuninkaallinen insinööritieteiden akatemia 1979, Teknillisten tieteiden akatemia 1983, Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia 1983, Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland 1986 ja Suomen Tiedeseura 1993). Hän sai vuonna 1999 Magnus Ehrnroothin säätiön palkinnon.

Hänen tieteellinen tuotantonsa käsittää yli 320 artikkelia pinta- ja kolloidikemian alalta. Stenius on lisäksi toimittanut yhdeksän kirjaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 696. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  Per Stenius: An investigation of the association equilibria and the micelle formation of fatty acid sodium salts in the ionic medium 3 M sodium (chloride) (PhD thesis/ Åbo Akademi; tiivistelmä + 4 eripainosta)  1973. Åbo Akademi (teostiedot via kansalliskirjasto.finna.fi). Viitattu 2.7.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Per Stenius. Professor, Utländsk bosatt i Sverige Ledamot nr: 1064 (ruotsiksi) (kva.se)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tina Elise Mäkelä** (o.s. *Pitkänen*, s. 30. kesäkuuta 1955 Lahti) on suomalainen poliitikko. Koulutukseltaan Mäkelä on diakonissa, terveydenhoitaja ja terveystieteiden maisteri.

Poliittinen toiminta
--------------------

Hän toimi kansanedustajana vuosina 1987–1995, jolloin hän edusti Keski-Suomen läänin vaalipiiriä, Suomen Maaseudun Puolueen puoluesihteerinä 1989–1991 ja puheenjohtajana vuosina 1991–1992. Hän työskenteli Jyväskylän kaupunkiseurakunnan palveluksessa vuosina 1981–1995.

Kansanedustajan työnsä ohella Mäkelä toimi vuosina 1985–1994 SMP:n Keski-Suomen piirin puheenjohtajana sekä oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1985–1994 ja Jyväskylän kaupunginhallituksen varajäsen vuosina 1987–1988.

Mäkelä on ollut kansanedustaja Ilkka Kanervan (kok.) tukiyhdistyksen, Varsinais-Suomen Linjanvetäjät ry:n puheenjohtaja.

Muu toiminta
------------

PRH:n eli patentti- ja rekisterihallituksen mukaan Kiinteistö Oy Mynämäen Niittylinna, TTM-Kiinteistöt Oy ja CTM Sosiaali- ja terveyspalvelut ovat Mäkelän omistuksessa tai määräysvallassa ja hän on niissä hallituksen puheenjohtaja.

Yksityiselämä
-------------

Hänen puolisonsa oli SMP:n entinen kansanedustaja Hannu Suhonen. Mäkelällä on aikaisemmasta avioliitostaan kaksi poikaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Tina Mäkelä *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑  Säätiön lainahana jäi auki *Aamuset Tekijä =* 
Lasse Virtanen*.  10.07.2013.  Arkistoitu 7.7.2015. Viitattu 2.5.2015.*


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Heikki Riihijärvi** | **Suomen Maaseudun Puolueen puheenjohtaja**1991–1992 | Seuraaja:**Raimo Vistbacka** |

Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajat 1987–1991 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(9) | 
* Aittoniemi
* Joutsensaari (1989-1991)
* Jurva
* Kettunen (1989–1991)
* Kortesalmi (1987–1989)
* Leppänen
* Mäkelä
* Mäkipää
* Riihijärvi
* Vennamo (1987–1989)
* Vistbacka

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajat 1991–1995 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(7) | 
* Aittoniemi
* Jurva
* Mäkelä
* Mäkipää
* Riihijärvi
* Suhonen
* Vistbacka

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Tinaoksidi** eli **tina(II)oksidi** (SnO) on tina- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa muiden tinayhdisteiden valmistamiseen, värillisten lasien valmistamiseen ja katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa.

Ominaisuudet
------------

Vedettömänä tinaoksidi on huoneenlämpötilassa mustaa tai punertavaa kiteistä ainetta. Näistä musta muoto niin kutsuttu α-SnO on pysyvämpi kuin metastabiili punainen β-SnO. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee helposti happoihin. Se liukenee myös väkeviin emäsliuoksiin muodostaen kompleksi-ioneja stanniiteja esimerkiksi [Sn(OH)3]- ja [Sn(OH)4]2- ollen siis luonteeltaan amfoteerinen yhdiste. Kuumennettaessa noin 300 °C:n yhdiste hapettuu tinadioksidiksi ja reaktiossa vapautuu energiaa, mikä aiheuttaa valkoisen hehkun. Tinaoksidi sulaa 1 080 °C:n lämpötilassa disproportioituen metalliseksi tinaksi ja tinadioksidiksi. Tinaoksidi on melko voimakas pelkistin. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen hydraatti (SnO·H2O), jota usein nimitetään tina(II)hydroksidiksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Tinadioksidia valmistetaan saostamalla emäksellä vesiliukoisen tina(II)yhdisteen, esimerkiksi tina(II)kloridin, liuoksesta. Näin muodostuu hydraattia, joka voidaan muuntaa kidevedettömäksi tinaoksidiksi keittämällä vesisuspensiota tai kuumentamalla hydraattia hiilidioksidivirrassa.

Tärkein tinaoksidin käyttökohde on muiden tina(II)yhdisteiden, kuten tina(II)fluoridin valmistus. Lisäksi yhdistettä käytetään punaisen lasin värjäämisen käytettyjä kuparioksidi-tinaoksidi- ja kultaoksidi-tinaoksidiseosten valmistamiseen. Tinaoksidin ja zirkoniumoksidin muodostamaa geeliä käytetään eräiden maalien ominaisuuksien parantamiseen. Orgaanisissa synteeseissä yhdistettä käytetään pelkistimenä ja katalyyttinä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 212–213. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4 5  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1108. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.6.2015). (englanniksi)
3. 1 2 3  M. N. Gitlitz & M. K. Moran: *Tin Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 12.6.2015
4. 1 2 3  Günter G. Graf: *Tin, Tin Alloys, and Tin Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 12.6.2015
5. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 904. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.6.2015). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tinaoksidin kansainvälinen kemikaalikortti
Wolinin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Wolinin saarella Luoteis-Puolassa, Länsi-Pommerin voivodikunnassa |
| Pinta-ala | 
109,37 km² |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1960 |
| Hallinto | 
Ympäristöministeriö |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Wolinin kansallispuisto** (puol. *Woliński Park Narodowy*) on Oderjoen suulla Luoteis-Puolassa lähellä Saksan vastaista rajaa sijaitseva kansallispuisto. Puisto käsittää Wolinin saaren luoteisen osan. Puisto perustettiin vuonna 1960 ja sitä laajennettiin vuonna 1996 liittämällä siihen vesialueita. Puisto on pinta-alaltaan 10 937 hehtaaria (109,37 km2), josta metsän peitossa on 4 530 hehtaaria (45,30 km2). Puiston korkeus merenpinnasta vaihtelee 0–110 metrin välillä. Moreenikukkulat hallitsevat puiston maisemaa ja käsittävät noin 75 % alasta.

Galleria
--------

* Opaskyltti yhdellä puiston sisäänkäynneistä.Opaskyltti yhdellä puiston sisäänkäynneistä.
* Järvenrantamaisemaa.Järvenrantamaisemaa.
* Itämeren rantamaisemaa.Itämeren rantamaisemaa.
* Jyrkänne Wolinin kansallispuistossa.Jyrkänne Wolinin kansallispuistossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Short information about Woliński National Park *wolinpn.pl*. Viitattu 12.2.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wolinin kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa
**Yusheng S330** on JMC Yushengin vuosina 2016–2018 valmistama crossover-tyyppinen automalli. Jiangling Motors -konserni on Fordin kiinalainen yhteistyökumppani, mistä syystä mallia myydään myös nimellä Ford Territory. S330 sijoittui mallistossa suuremman S350:n alapuolelle.

Moottorina oli turboahdettu 1,5-litrainen (163 hv) bensiinimoottori. Voimansiirtona oli kuusivaihteinen manuaali- tai automaattivaihteisto ja vetotapana etu- tai neliveto. Nelivetoinen versio oli aina varustettu automaattivaihteistolla.

Facelift-mallin Yusheng S330.
Malli koki vuonna 2017 pienen kasvojenkohotuksen, mutta sen valmistus Yusheng-merkkisenä päättyi jo seuraavana vuonna. Auto koki pintapuolisia uudistuksia ja sen valmistusta jatkettiin uudelleennimettynä Ford Territoryksi.

Lähteet
-------

1. ↑  2019 Ford Territory crossover leads Ford’s turnaround plans for China *Autoblog*.  9.8.2018. Viitattu 29.11.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yusheng S330** Wikimedia Commonsissa
Grace O’Malley ja Elisabeth I
**Grace O’Malley** (n. 1530 – n. 1603, iiriksi *Gráinne Ní Mháille*) oli irlantilainen hallitsija ja pelätty merirosvo. Hän oli Umaillin (nykyään Mayon kreivikunta) kuningatar ja Ó Máillen klaanipäällikkö. Hänen isänsä oli Eoghan Dubhdara Ó Máille. O’Malley on tunnettu hahmo Irlannin historiassa ja kansanperinnössä. Irlannin kansanperinnössä hänet tunnetaan yleisesti nimellä **Gráinne Mhaol** (englannistus **Granuaile**). Hänen nimensä muutettiin nykyajan englanninkielisissä asiakirjoissa eri tavoin, mukaan lukien *Gráinne O’Maly*, *Graney O’Mally*, *Granny ni Maille*, *Grany O’Mally*, *Grayn Ny Mayle*, *Grane ne Male*, *Grainy O’Maly* ja *Granee O’Maillie*. Kaikki ovat versioita hänen todellisesta nimestään, *Gráinne Ní Mháille*).

Isänsä kuoleman jälkeen O’Malley otti aktiivisen johtajuuden maalla ja merellä. Avioliitot Dónal an Chogaidh’n (Dónal "sotamielisen") Ó Flaithbheartaighin kanssa toi hänelle lisää vaurautta ja vaikutusvaltaa. Hänellä oli kertomusten mukaan omistuksessaan jopa 1 000 nautaeläintä ja hevosta. Vuonna 1593 Connachtin englantilainen kuvernööri vangitsi hänen kaksi poikaansa sekä puoliveljensä, minkä seurauksena O’Malley purjehti Englantiin hakemaan heidän vapautustaan. Hän esitti pyynnön virallisesti kuningatar Elisabet I:lle Greenwichin palatsin tuomioistuimessa.

O’Malley kuoli todennäköisesti Rockfleetin linnassa noin vuonna 1603, vaikka hänen kuolinvuotensa ja -paikkansa ovat kiistanalaisia. Hänen perheensä tavanomainen hautauspaikka oli Clare Island Abbey. 

O’Malleyn elämä on inspiroinut monia muusikoita, romaanikirjoittajia ja näytelmäkirjailijoita luomaan teoksia, jotka perustuvat hänen elämäänsä ja seikkailuihinsa, ja häntä on käytetty Irlannin personifikaationa.

Lähteet
-------

1. ↑  O'Dowd, Mary: 3 O'Malley, Gráinne (*fl*. 1577–1597) *Oxford Dictionary of National Biography*. Viitattu 7.3.2020.
2. ↑  Anne Chambers: *Ireland's pirate queen : the true story of Grace O'Malley*. New York, NY : MJF Books, 2003. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.3.2020).
3. ↑  Granuaile *folklorist.org*.  Arkistoitu 8 syyskuu 2019. Viitattu 31 May 2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grace O’Malley** Wikimedia Commonsissa

* Sveriges Radion P3 Historia -podcast (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Grace O'Malley 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan kevyestä risteilijästä. Muita samannimisiä aluksia, katso HMS Royalist*

**HMS Royalist** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

Alus tilattiin William Beardmore and Compnyltä, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1913. Alus laskettiin vesille 14. tammikuuta 1915 ja otettiin palvelukseen maaliskuussa.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston (engl. *Grand Fleet*) 4. risteilijäviirikköön, jonka mukana alus osallistui 31. toukokuuta − 1. kesäkuuta 1916 Skagerrakin taisteluun. Alus selvisi taistelusta vaurioitta. Alus muutettiin helmikuussa 1917 nopeaksi miinalaivaksi, jolloin sille asennettiin kiskot 74 miinan laskemiseksi. Muutostyön jälkeen se liitettiin 1. risteilijäviirikköön. Se teki kuusitoista miinanlaskumatkaa, joiden aikana laskettiin kaikkiaan 1 883 miinaa.

Tammikuussa 1919 ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alus siirrettiin Itämerelle, josta se palasi Britteinsaarille liitettäväksi Harwichin sijoitettuun 2. risteilijäviirikköön. Tammikuussa 1920 alus siirrettiin reserviin Portsmouthiin, missä se sijoitettiin poistolistalle toukokuussa 1922. Alus myytiin romutettavaksi 24. elokuuta 1922 Cashmorelle Newportiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Conway's s. 56

*Arethusa*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *HMS Arethusa* - *HMS Aurora* - *HMS Galatea* - *HMS Inconstant* - *HMS Penelope* - *HMS Phaeton* - *HMS Royalist* - *HMS Undaunted* |
| Edeltäjä: *Town*-luokka – Seuraaja: *C*-luokka |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston toisen luokan linjalaivasta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Royal Katherine** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1664 vesillelaskettu 84-tykkinen toisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin lokakuussa 1661 Christopher Pettiltä Woolwichin telakalta, missä köli laskettiin toukokuussa 1662. Alus laskettiin vesille 26. lokakuuta 1664. Aluksen valmistuskustannukset olivat 14 804 puntaa ja 10 shillinkiä.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 13. maaliskuuta 1665 päällikkönään Thomas Tiddiman, joka sai surmansa 10. joulukuuta 1666. Alus osallistui 13. kesäkuuta 1665 toisen Englannin-Hollannin sodan Lowestoftin, 11.-14. kesäkuuta neljän päivän, jossa sai surmansa 13 ja haavoittui 39 miestä, ja 4. elokuuta 1666 Pyhän Jaakon päivän taisteluun. Aluksen miehistö upotti aluksensa 12. kesäkuuta 1667 estääkseen sen valtaamisen Alankomaiden laivaston tehdessä ylläkön Medwayn satamaan.

Aluksen noston jälkeen se taisteli kolmannessa Englannin-Hollannin sodassa vuosina 1672-1674. Alankomaiden laivasto valtasi 7. kesäkuuta 1672 aluksen Solebayn taistelussa, mutta se vallattiin takaisin vielä samana päivänä. Alus osallistui 28. toukokuuta ja 4. kesäkuuta 1673 Schooneveldin taisteluihin. Alus oli mukana 29. toukokuuta 1692 Barfleurin taisteluun.

### 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva

*Royal Katherinen* uudelleen rakentaminen (suuri korjaus) tilattiin 25. helmikuuta 1699 Portsmouthin telakalta ja alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1703 90-tykkisenä toisen luokan linjalaiva.

Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1703 päällikkönään Henry Haughton, jonka kuoltua vielä saman vuoden lopulla päälliköksi tuli James Wishart. Alus oli amiraali George Rooken lippulaivana Espanjan perimyssodassa, jossa se osallistui 13. elokuuta 1704 Vélez-Malagan taisteluun. Aluksella sai taistelussa surmansa 27 ja haavoittui 94 miestä. Alus määrättiin 1706 palaamaan Britteinsaarille, missä se poistettiin palveluksesta. Alus siirrettiin 8. toukokuuta reserviin Portsmouthissa.

Alus nimettiin 18. joulukuuta uudelleen *HMS Ramilliesiksi* kunnianosoituksena John Churchillin (Marlborough'n herttua) saavuttamalle voitolle Ramilliesin taistelussa. Alus määrättiin 18. joulukuuta 1709 palautettavaksi palvelukseen, mitä ei kuitenkaan toteutettu.

Alus rakennettiin uudelleen Portsmouthissa 30. marraskuuta 1742-8. helmikuuta 1743, jolloin se säilyi 90-tykkisenä toisen luokan linjalaivana. Alus ei kuitenkaan koskaan enää ollut palveluksessa. Amiraliteetti antoi 1737 määräyksen aluksen romuttamisesta, mikä tehtiin elokuussa 1741 Portsmouthissa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1603-1714 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2009. ISBN 978-1-84832-040-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield 2009 s. 18
2. 1 2 3 4  Winfield 2009 s. 36
Kalmasaarta. Taustalla vuonna 1987 pystytetty muistoristi.
**Kalmasaari** (myös **Kalmosaari**) on Suomen ja Venäjän rajalla Vuokkijärvessä sijaitseva 1,15 hehtaarin suuruinen saari. Rajalinja kulkee saaren poikki niin että noin neljäsosa siitä kuuluu Suomussalmen kuntaan ja loput Kostamuksen kaupunkipiiriin. Kalmasaaressa sijaitsee entinen Kuivajärven, Hietajärven ja Vuokinsalmen vienalaiskylien hautausmaa.

Venäjän välinen raja kulki Kalmasaaren kautta jo ennen Suomen itsenäistymistä. Hautausmaan käyttö lopetettiin Neuvostoliiton rajan sulkeuduttua vuonna 1922, jonka jälkeen perustettiin uusi hautausmaa Kuivajärven Kalmisaareen. *Helsingin Sanomiin* vuonna 1929 kirjoittaneen Onttoni Miihkalin mukaan Suomen puolelle jäi vain pari vainajaa. Hän kertoi myös bolševikkien hakanneen kaikki kalmakuuset ja ristit haloiksi, jolloin ainoastaan yksi risti oli jäänyt seisomaan Suomen puolelle.

Kalmasaareen on haudattu muun muassa tietäjä ja parantaja Miines Huovinen. Kalmasaaren Suomen puoleisessa osassa ei ole näkyviä jäänteitä haudoista, mutta saaressa on vuonna 1987 muistomerkiksi pystytetty vienalaistyylinen ortodoksinen hautaristi. Sen on pystyttänyt hietajärveläinen runonlaulaja Jussi Huovinen Kalmasaareen haudattujen esivanhempien muistoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kalmasaari *Kulttuuriympäristön palveluikkuna Kyppi*.  28.5.2015. Museovirasto. Viitattu 10.11.2022.
2. ↑  Paulaharju, Samuli: Matkan varrelta.  *Kaiku*, 15.8.1915, nro 187, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.11.2022.
3. ↑  Onttoni Miihkali: Nälkämaan keidas.  *Helsingin Sanomat*, 27.10.1929, nro 291, s. 31. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.11.2022.
4. ↑  Onttoni Miihkali: Vienan rippeitä rajan tällä puolen.  *Rajamme vartija*, 15.11.1934, nro 4, s. 69–70, 74. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.11.2022.
5. ↑  Maaseudulta : Muuan vanha runotaitaja kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 24.8.1915, nro 229, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.11.2022.
6. ↑  Kuivajärven ja Hietajärven nähtävyyksiä *Vienan runokylät*.  1999. Juminkeko-säätiö. Viitattu 10.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalmasaari (Vuokkijärvi)** Wikimedia Commonsissa
**Harmaavuoret** (engl. *Grey Mountains*) olivat yksi neljästä Keski-Maan pohjois-etelä-suunnassa kulkeneesta vuoristosta, jotka Ambarkantan mukaan muodostuivat Ardan Alkuajoilla sen jälkeen, kun Melkor oli tuhonnut Valarin Lamput ja *valarin* linnoittautuessa Amaniin he työnsivät Keski-Maata itään suojellakseen maataan. Legendariumin myöhemmissä versioissa, jotka toistuvat myös painetussa Silmarillionissa, tätä maailman muuttumista ei enää lasketa *valarin* toiminnan seuraukseksi eikä Harmaavuoria enää mainita nimeltä. Samoin unohtuvat Keltavuoret, mutta Sinivuoret ja Punavuoret (eli Orocarni) jäävät mukaan.

Vuoristo esiintyy nimeltä mainittuna myös eräässä J. R. R. Tolkienin karttaluonnoksessa (ks. The Ambarkanta: Map IV), joka kuvaa Ardaa Lamppujen kaatamisen jälkeen; myöhemmässä kartassa (The Ambarkanta: Map V), joka esittää Ardaa Mahtien Mittelön jälkeen, Harmaavuoret ovat yhä olemassa Keski-Maan eteläosassa, mutta niitä ei ole enää nimetty.

Huomautus nimestä
-----------------

Tähän vuoristoon viittaava suomennos "Harmaavuoret" ei esiinny missään painetuissa Tolkienin teosten suomennoksissa. On myös huomattava, että nämä vuoret ovat täysin eri vuoristo kuin Keski-Maan pohjoisosan *Ered Mithrin*, joka on myös käännetty Harmaavuoriksi (engl. *Grey Mountains*).
**Hartonen** oli Kivennavan pitäjän kylä Karjalankannaksella. Idässä kylä rajoittui Rajajokeen ja lähimmistä taloista oli rajalle pari kilometriä. Hartosen kylässä oli useita alueita: Uusikylä, Keskikylä, Alakylä, Kuortinpää ja Harjula. Ennen talvisodan syttymistä kylässä oli maanviljelystiloja, kolme kauppaa ja kansakoulu. Vuonna 1939 taloja oli kylässä 46.

Nykyisin kylän alueella ei ole asutusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivennapa kylästä kylään Kivennapalaisten pitäjäseura ry 1987 ISBN 951-99842-3-2
2. ↑   | Viitattu 13.12.2015

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
**Karl Ernst Thomas de Maizière** (s. 21. tammikuuta 1954 Bonn) on saksalainen konservatiivipoliitikko (CDU), joka on toiminut Saksan sisäasiainministerinä 2009–2011 ja uudelleen vuodesta 2013 alkaen. Maaliskuussa 2011 hän siirtyi puolustusministeriksi eroamaan joutuneen Karl-Theodor zu Guttenbergin paikalle. Merkelin ensimmäisessä hallituksessa (2005–2009) de Maizière toimi kansliaministerinä. Vuosina 2001–2005 hän toimi Saksin osavaltion ministerinä eri tehtävissä.

Maizièren isä oli kenraali Ulrich de Maizière, Bundeswehrin tarkastaja ja pääesikunnan päällikkö 1966–1972.
Koulutukseltaan de Maizière on oikeustieteen tohtori. Tohtorin väitöskirjansa hän sai valmiiksi vuonna 1986. Hän työskenteli ensin Berliinin pormestarille ennen kuin liittyi Länsi-Berliinin edustajistoon neuvotteluissa Saksan yhdistämisestä. Vuodesta 1990 de Maizière työskenteli entisen DDR:n osavaltion demokratisoimisen hyväksi. DDR:n viimeisenä pääministerinä toiminut Lothar de Maizière on hänen serkkunsa.

Vuonna 2001 de Maizière sai paikan Saksin osavaltion talousministerinä, myöhemmin oikeusministeriksi ja edelleen sisäministeriksi.

Thomas de Maizièren suku oli hugenotteja, jotka pakenivat Ranskasta vainojen takia Preussiin 1600-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Dr. Thomas de Maizière Bundestag. Viitattu 20.7.2015. (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
William Stanley Jevons.
**William Stanley Jevons** (1. syyskuuta 1835 Liverpool – 13. elokuuta 1882 Hastings) oli englantilainen ekonomisti ja loogikko. Hän selvitti teoksessaan *The Theory of Political Economy* (1871) marginalismia eli marginaalista arvoteoriaa. Hänen työnsä, yhdessä Carl Mengerin (1871) ja Léon Walrasin (1874) samankaltaisten löytöjen kanssa, merkitsivät uutta käännettä taloustieteellisessä ajattelussa. Jevons kirjoitti myös logiikasta ja tieteellisestä menetelmästä.

Jevons opiskeli luonnontieteitä University College Londonissa vuoteen 1854, jolloin siirtyi työskentelemään Sydneyyn, Australiaan. Siellä hän kiinnostui poliittisesta taloustieteestä. Palattuaan Lontooseen vuonna 1859 Jevons kirjoitti merkittävät artikkelit *General Mathematical Theory of Political Economy* (1862) ja *A Serious Fall in the Value of Gold* (1863). Vuonna 1865 ilmestyi Jevonsin teos *The Coal Question*, joka käsitteli Britannian hiilivarojen huventumista.

Vuonna 1866 Jevons nimitettiin Manchesterin Owens Collegen poliittisen taloustieteen virkaan. Hän palasi University Collegeen vuonna 1876. Jevonsin logiikkaa ja tieteellisiä menetelmiä koskevista julkaisuista tärkeimpänä on pidetty teosta *Principles of Science* (1874).

Teoksia
-------

*Principles of economics*, 1905.
* *The Coal Question* (1865)
* *The Theory of Political Economy* (1871)
* *Principles of Science* (1874)
* *The State in Relation to Labour* (1882)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  William Stanley Jevons *Britannica.com*. Viitattu 25.9.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Barrett, Lindsay & Connell, Matthew: Jevons and the Logic 'Piano', The Rutherford Journal (englanniksi)

### Teoksia

* *The Coal Question* Library of Economics and Liberty.
* *The Theory of Political Economy* Library of Economics and Liberty.
* *Money and the Mechanism of Exchange* Library of Economics and Liberty.
* *Richard Cantillon and the Nationality of Political Economy* Library of Economics and Liberty.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* zbMATH

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Australian Artists
* Photographers' Identities
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Edith Bosch** (s. 31. toukokuuta 1980 Den Helder, Pohjois-Hollanti) on alankomaalainen judoka. Hän on maailmanmestari, moninkertainen Euroopan-mestari ja kolminkertainen olympiamitalisti sarjassa 70 kg. Hän edusti rotterdamilaista De Korte Sport Instituut -seuraa.

Bosch saavutti olympiahopeaa Ateenassa 2004 hävittyään loppuottelussa japanilaiselle Masae Uenolle. Hän sai olympiapronssia Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012 sekä sijoittui seitsemänneksi Sydneyssä 2000.

Bosch voitti 70 kilogramman sarjan maailmanmestaruuden Kairossa 2005 kukistettuaan loppuottelussa ranskalaisen Gévrise Émanen. Hän sai MM-hopeaa Pariisissa 2011 hävittyään finaalissa ranskalaiselle Lucie Décosselle. MM-pronssia hän saavutti Osakassa 2003, sijoittui viidenneksi Rio de Janeirossa 2007 ja Tokiossa 2010 sekä seitsemänneksi 66 kilogramman painoluokassa Pariisissa 1997.

Bosch voitti 70 kilogramman sarjan Euroopan-mestaruuden Bukarestissa 2004, Rotterdamissa 2005, Istanbulissa 2011 ja Tšeljabinskissa 2012, sai EM-hopeaa Mariborissa 2002, pronssia Belgradissa 2007 ja Tbilisissä 2009 sekä sijoittui viidenneksi Tampereella 2006 ja seitsemänneksi Wrocławissa 2000. Hän voitti joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden Budapestissa 2013 sekä sai EM-pronssia Aalstissa 2000 ja Mariborissa 2002.

Bosch voitti alle 19/21 -vuotiaiden MM-kilpailuissa kultaa 66 kilogramman painoluokassa 1996 sekä sai alle 20-vuotiaiden MM-pronssia 70 kilogramman sarjan 1998. Hän voitti Euroopan-mestaruuden junioreiden 66 kilogramman sarjassa 1996 ja 1997 sekä alle 20-vuotiaiden 70 kilogramman painoluokassa 1999. Junioreiden EM-pronssia hän saavutti 70 kilogramman sarjassa 1998.

Bosch saavutti Pekingin universiadeissa 2001 pronssia 70 kilogramman sarjassa. Opiskelijoiden MM-kilpailuissa hän sai samassa painoluokassa kultaa 2000 ja hopeaa 2002.

Bosch saavutti Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kolme turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja kuusi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän saavutti 12 voittoa, seitsemän kakkossijaa ja 13 kolmossijaa. Hän voitti Alankomaiden-mestaruuden aikuisten sarjassa kahdeksan kertaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Edith Bosch *Sports Reference*. Viitattu 3.11.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Edith Bosch - judoka *Judo Inside*. Viitattu 3.11.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |

 |
**Herramme vuorisaarna** (lat. *De Sermone Domini in monte secundum Matthaeum*) on kirkkoisä Augustinuksen kirjoittama Matteuksen evankeliumissa esitetyn vuorisaarnan selitysteos.

Historia
--------

Augustinus kirjoitti teoksen todennäköisesti vuonna 393. Se oli hänen viides teoksensa sen jälkeen, kun hän sai pappisvihkimyksen vuonna 391. Aiemmin hän oli kirjoittanut Vanhan testamentin kirjojen selityksiä, mutta *Herramme vuorisaarna* oli ensimmäinen, joka käsitteli Uutta testamenttia. Augustinus perustaa eksegeesinsä Matteuksen tekstistä sekä Vanhan että Uuden testamentin teksteihin ja näiden allegoriseen ja symboliseen lukutapaan. Hänellä oli selvästi pyrkimys saattaa kristillinen ajattelu yhteensopivaksi platonismin kanssa.

Augustinus on käyttänyt teoksensa lähteenä muun muassa Cyprianuksen teosta *Herran rukouksesta*. Lisäksi hän on saanut vaikutteita Ambrosiukselta, Origeneeltä ja Gregorios Nyssalaiselta. Augustinus korjaili teosta myöhemmin teoksessaan *Peruutuksia* (*Retractationes*).

Sisältö
-------

Augustinuksen mukaan vuorisaarna pitää sisällään Jeesuksen eettisten opetusten ytimen. Augustinuksen oma tulkinta saarnasta on askeettis-mystinen. Hän katsoi, että muutamat harvat kykenevät saavuttamaan Jumalan näkemisen tässä elämässä. Hän muodostaa yhtenäisen tulkinnan vuorisaarnan autuaaksijulistuksista, Isä meidän -rukouksesta sekä sielun kohoamisesta kohti Jumalaa. Tulkinta perustuu lukuun seitsemän: kun kahdeksas autuaaksijulistus tulkitaan pelkäksi yhteenvedoksi, hän saa yhdistettyä julistukset Isä meidän -rukouksessa esitettyyn seitsemään pyyntöön ja edelleen seitsemään Jumalan lahjaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Van Fleteren, Frederick: Sermone domini in monte, De *Saint Augustine Reference Library*. Villanova University Digital Library. Viitattu 15.10.2012. [vanhentunut linkki]

Kirjallisuutta
--------------

### Suomennos

* Augustinus: *Herramme vuorisaarna*. Suomentanut ja kustantanut Valtteri Olli. Omakustanne, 1989. ISBN 952-90058-6-5.

### Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

* Augustine & Mutzenbecher, Almut (toim.): *Sancti Aurelii Augustini De sermone Domini in monte, libros duos: post maurinorum recensionem*. Corpus Christianorum: Series Latina, osa 35. Brepolis, 1967.
* Migne, J.-P. (toim.): *Patrologia Latina*. Osa 35, 1229-1308. Paris: Migne, 1878-1890. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* S. Aureli Augustini *De Sermone Domini in monte* (latinaksi)
* Augustine: *Our Lord's Sermon on the Mount* (englanniksi)