recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**USS Suwannee** (runkonumerot AO-33, AVG-27, ACV-27 ja CVE-27) oli Yhdysvaltain laivaston Sangamon-luokan saattuetukialus. Alus oli alun perin Cimarron-luokan laivaston tankkeri, joka oli valmistettu laivaston ja merenkulkukomission T3-S2-A1 piirustusten mukaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Sangamon-luokka*
Maritime Commission tilasi aluksen nimellä MV *Markay* (MC Hull 5) Kearnystä New Jerseystä Federal Shipbuilding and Dry Dock Companyltä, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1938. Alus laskettiin vesille 4. maaliskuuta 1939 kumminaan Howard L. Vickeryn puoliso. Yhdysvaltain laivasto lunasti 26. kesäkuuta 1941 Keystone Tankship Corporationilta aluksen, joka otettiin palvelukseen 16. heinäkuuta tankkerina runkonumerolla AO-33 ensimmäisenä päällikkönään Joseph R. Lannom.

Palvelus
--------

Alus oli ensimmäiset kuusi kuukautta tankkerina Yhdysvaltain Atlantin laivastossa, kunnes se luokiteltiin 14. helmikuuta 1942 apulentotukialukseksi runkonumerolla AVG-27. Se poistettiin 21. helmikuuta palveluksesta Newport Newsissä Virginiassa ja siirrettiin muutostöitä varten Newport News Shipbuilding and Dry Dock Companyn telakalle, mistä se palasi työn valmistuttua palvelukseen 24. syyskuuta runkonumerolla ACV-27 päällikkönään J. J. Clark.

Muutostöiden aikana alukselle valmistettiin 153,01 metriä pitkä ja 24,69 metriä leveä lentokansi, jossa oli kaksi hissiä ja katapultti. Lisäksi alukselle tehtiin lentokonehangaari, korjauspajat ja materiaalivarastot sekä asennettiin kaikuluotain. Majoituskapasiteettia kasvatettiin mahdollistamaan kasvaneen miehistön ja lentokonehenkilöstön majoittaminen. Alukselle asennettiin lisäksi kaksi viiden tuuman, 22 kappaletta 40 millimetrin ja 21 kappaletta 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.

Alus lähti Hampton Roadsista *USS Rangerin* kanssa Pohjois-Afrikan rannikolle operaatio Torchin keskiseen maihinnousuryhmään. Varhain aamulla 8. marraskuuta alus saapui osastonsa mukana Marokon rannikolle, ja seuranneiden päivien aikana aluksen Wildcat-hävittäjät lensivät sukellusveneentorjunta- ja suojauslentoja. Aluksen Avengerit lensivät yhdessä *Rangerin* koneiden kanssa pommituslentoja maihinnousujoukkojen tukena. 8.-11. marraskuuta aluksen lentokoneet lensivät 255 lentoa, joissa tuhoutui ainoastaan viisi konetta: kolme taistelulennoilla ja kaksi erilaisten vikojen vuoksi.

Aluksen sukellusveneentorjuntalennolla ollut lentokone ilmoitti 11. marraskuuta upottaneensa Saksan laivaston sukellusveneen, joka osoittautui myöhemmin ranskalaiseksi. Alus lähti kotimatkalle Bermudan kautta Norfolkiin. Se saapui Hampton Roadsiin 24. marraskuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  DANFS (Arkistoitu – Internet Archive)

*Sangamon*-luokan saattuetukialukset

|  |
| --- |
| *USS Sangamon* – *USS Suwannee* – *USS Chenango* – *USS Santee* |
| Edeltäjä: *Bogue*-luokka – Seuraaja: *Casablanca*-luokka |
UimahypytUimahypyt
**Vuoden 2000 kesäolympialaisten uimahypyt** järjestettiin 22. – 30. syyskuuta 2000 Sydney International Aquatic Centre'ssä. Tämä oli 22. kerta, kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 157 osanottajaa 42 eri maasta. Sydneyn kesäolympialaisissa kilpailtiin ensimmäistä kertaa parikilpailuissa.

Mitalistit
----------

### Miehet

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| 3 metrin ponnahduslauta | Kiina Xiong Ni | Meksiko Fernando Platas | Venäjä Dmitri Sautin |
| 10 metrin kerroshypyt | Kiina Tian Liang | Kiina Hu Jia | Venäjä Dmitri Sautin |
| 3 metrin ponnahduslauta, parikilpailu | Kiina Xiong Nija Xiao Hailiang | Venäjä Dmitri Sautinja Aleksandr Dobroskok | Australia Robert Newberyja Dean Pullar |
| 10 metrin kerroshypyt, parikilpailu | Venäjä Dmitri Sautinja Igor Lukašin | Kiina Hu Jiaja Tian Liang | Saksa Jan Hempelja Heiko Meyer |

### Naiset

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| 3 metrin ponnahduslauta | Kiina Fu Mingxia | Kiina Guo Jingjing | Saksa Dörte Lindner |
| 10 metrin kerroshypyt | Yhdysvallat Laura Wilkinson | Kiina Li Na | Kanada Anne Montminy |
| 3 metrin ponnahduslauta, parikilpailu | Venäjä Vera Iljinaja Julija Pahalina | Kiina Fu Mingxiaja Guo Jingjing | Ukraina Hanna Sorokinaja Olena Župina |
| 10 metrin kerroshypyt, parikilpailu | Kiina Li Naja Sang Xue | Kanada Émilie Heymansja Anne Montminy | Australia Rebecca Gilmoreja Loudy Wiggins |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Kiina | 5 | 5 | 0 | 10 |
| 2. |  Venäjä | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 3. |  Yhdysvallat | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4. |  Kanada | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 5. |  Meksiko | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6. |  Australia | 0 | 0 | 2 | 2 |
|  Saksa | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 8. |  Ukraina | 0 | 0 | 1 | 1 |

Lähteet
-------

* Diving at the 2000 Sydney Summer Games (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

UimahypytUimahypyt olympialaisissa
1896–1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928 •
1932 •
1936 •
1948 •
1952 •
1956 •
1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
*2024*

Kesäolympialaisten 2000 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Baseball | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Koripallo | Käsipallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykykaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Softball | Soutu | Sulkapallo | Taitouinti | Taekwondo | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**Ernest Thomas Gilliard** (23. marraskuuta 1912 York, Pennsylvania – 26. tammikuuta 1965 New York) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.

American Museum of Natural History New Yorkissa.
Gilliard aloitti koko elämän kestäneen yhteistyön American Museum of Natural Historyn (AMNH) kanssa New Yorkissa vuonna 1932 työskentelemällä ensin vapaaehtoisena. 1933 hänet palkattiin assistentiksi, ja lopulta virkaportaita edettyään hän päätyi lintuosaston kuraattoriksi 1963. Gilliard kuoli sydänkohtaukseen työpöytänsä ääreen 1965.

1930-luvulla Gilliard osallistui tutkimusretkiin, jotka suuntautuivat Quebeciin, Newfoundlandiin ja Venezuelaan. 1940-luvulla hän tutki Brasilian, Filippiinien ja Uuden-Guinean linnustoa. 1950-luvulla hän matkusteli yhä enemmän, nyt Uuden-Guinean lisäksi Nepalissa ja Länsi-Intian saaristossa. Uuden-Guinean linnut, eritoten paratiisilinnut ja lavastajat, kiehtoivat häntä niin suuresti, että hän teki sinne kaikkiaan viisi retkeä, viimeisen vuonna 1964.

Gilliard kirjoitti lukuisia tieteellisiä artikkeleita niin museon omassa sarjassa kuin myös *Natural History* ja National Geographic Magazine -julkaisuihin.

Gilliard oli erinomainen valokuvaaja ja elokuvaaja ja osallistui *Search for Paradise* -dokumenttielokuvan tekemiseen vuonna 1957. Elokuvan ohjasi Otto Lang. Hänen vaimonsa Margaret Gilliard oli erinomainen piirtäjä ja maalari ja matkusti toisinaan miehensä mukana tallentaen kansatieteellisiä ja luonnonhistoriallisia yksityiskohtia.

Gilliard kuvaili ja nimesi suuren joukon lintujen alalajeja ja myös uusia lajeja, kuten rusosiipinapsijan (*Phylloscartes chapmani*) ja pitkäpartamesikon (*Melidectes princeps*), jälkimmäisen yhdessä Ernst Mayrin kanssa.

Teoksia
-------

* *Living Birds of the World*, 1958
* *Birds of Paradise and Bower Birds*, 1969
* *Handbook of New Guinea Birds* (yhdessä Austin L. Randin kanssa), 1967

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS
2. ↑  Zoonomen

Aiheesta muualla
----------------

* The passionate naturalist (Jenny Lawrence) Natural History 1998

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Suur-Merijoen kartano vuonna 1912 Signe Branderin kuvaamana.
**Suur-Merijoen kartano** sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsiosassa luovutetussa Etelä-Karjalassa. Kartanon sai alkunsa kun Pietarissa asunut sveitsiläissyntyinen liikemies Maximilian Othmar Neuscheller (1860–1919) osti vuonna 1900 seudulta maa-alueen lomanviettopaikakseen.

Kartano oli tunnettu vuosina 1901–1904 rakennetusta kansallisromanttistyylisestä päärakennuksestaan jonka suunnittelivat arkkitehdit Herman Gesellius, Armas Lindgren ja Eliel Saarinen. Rakennuksen sisustamiseen osallistuivat muun muassa taidemaalarit Väinö Blomstedt ja Gabriel Engberg, kuvanveistäjä Felix Nylund ja taidetakoja Eric O. W. Ehrström.

Max Neuschellerin harrastuksiin kuului muun muassa tähtitiede ja valokuvaus. Kartanossa oli näitä harrastuksia varten tähtitorni ja valokuvalaboratorio. Neuscheller otti kartanon alueelta jo 1910-luvulla värivalokuvia (Autochrome-dioja stereokuvina). Suur-Merijoen kartanossa oli tiettävästi käytössä myös Suomen ensimmäinen traktori.

Kartano palveli Neuschellerin perheen kesäasuntona aina Venäjän vallankumoukseen saakka. Maximilian Neuschellerin kuoltua 1919 Pietarissa muu perhe pakeni Suomeen ja asettui asumaan Suur-Merijoen kartanoon. Perhe luopui kartanosa 1920-luvulla. Vuonna 1927 kartano päätyi Suomen valtion omistukseen ja Ilmavoimien käyttöön. Kartanon pellolle rakennettiin Suur-Merijoen lentokenttä, jolla toimi vuoteen 1939 saakka Erillinen maalentolaivue. Kartanon päärakennus toimi laivueen upseerikerhona.

Suur-Merijoen lentokentälle saapui Aeron ensimmäinen kotimaan reittilento Dragon Rapidella (OH-BLA) Helsingistä Viipuriin 1. toukokuuta 1937. Liikennettä jatkettiin kesäkausina aina elokuun loppuun 1939 saakka ja reittiä jatkettiin vielä Imatralle. Sotavuosina Suur-Merijoen kenttä palveli sotilaslentokenttänä.

Kartanon päärakennus Metsälinna vaurioitui toisen maailmansodan aikana ja nykyisin se on täysin raunioitunut. Sodan jälkeen lentokentän paikalle rakennettiin laaja kasarmialue joka nykyisin on hylätty. Joitakin kartanon ulkorakennuksia, kartanon puukuja sekä navetan kivijalka on säilynyt pystyssä. Kartanon mailla sijaitsee suuri neuvostoaikana rakennettu kerrostaloalue.

Lähteet
-------

* *Suur-Merijoen kartano – jugendin helmi.* Tampereen museoiden julkaisuja 141. Tampereen museot, Tampere 2016.
* Maarit Jaakkola: Aikansa julkisin koti Suur-Merijoen kartano oli pietarilaisperheen lomanviettopaikka ja suomalaisarkkitehtien taidonnäyte. Helsingin Sanomat 4.1.2004

### Viitteet

1. ↑  Suur-Merijoen kartano – jugendin helmi 2016, s. 4, 9.
2. ↑  Suur-Merijoen kartano – jugendin helmi 2016, s. 12, 26.
3. 1 2  Suur-Merijoen kartano – jugendin helmi 2016, s. 49.

Kirjallisuutta
--------------

* Anna-Lisa Amberg: *"Kotini on linnani" - kartano ylemmän porvariston omanakuvana. Esimerkkinä Geselliuksen, Lindgrenin ja Saarisen suunnittelema Suur-Merijoki vuodelta 1904.* Suomen muinaismuistoyhdistys 2003.
**Johan (Jami) Fredrik Kerrman** (22. heinäkuuta 1890 Kuopio – 26. joulukuuta 1934) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat seppä Fredrik Kerrman ja Vilhelmiina Väänänen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Hilja Regina Ritarin kanssa.

Opinnot
-------

Kerrman kävi kuusi luokkaa Vaasan suomalaisesta reaalilyseota ja Tiedonantokurssi Mikkelissä ja Santahaminassa vuonna 1919 sekä suojeluskuntien voimistelunjohtajakurssin Kuopiossa vuonna 1921 ja paikallispäällikkökurssin Karstulassa vuonna 1922.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Kerrman työskenteli lehtimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 29. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Kerrman saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 7. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 8. maaliskuuta 1918 alkaen 9. jääkäripataljoonaan ja edelleen 14. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Ilveksessä, Hotakassa ja Muolaalla sekä etenemiseen Viipurin-Pietarin rautatielle.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Kerrman palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Jääkäripataljoona 3. Kajaanin sissipataljoona ja Pohjanmaan jääkäripataljoona. Hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1919 alkaen Keski-Suomen rykmenttiin, mistä hänet komennettiin 1. toukokuuta 1919 koulutus- ja tiedonantoupseeriksi Terijoen rajavartiopataljoonaan. Terijoella hän oli 27. lokakuuta 1919 asti. Kerrman erosi armeijasta 17. joulukuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Joensuun suojeluskuntaan. Joensuun suojeluskuntapiirin virkaa tekeväksi päälliköksi hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1920. Kuopion maalaiskunnan suojeluskunnan paikallispäälliköksi hänet nimitettiin 1. helmikuuta 1921 ja toimi tehtävässä 15. huhtikuuta 1922 saakka, jolloin hän erosi suojeluskuntajärjestöstä ja siirtyi lehtimieheksi ensin Helsinkiin ja myöhemmin Vaasaan.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Aliupseeri 11. helmikuuta 1918
* Vääpeli 5. toukokuuta 1918
* Vänrikki 21. marraskuuta 1918
 |  | * Vapaudenmitali 2. lk.
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
**Kankaantorni** (tunnetaan myös nimellä **KOAS Tower**) on vuonna 2018 valmistunut Suomen korkein opiskelijatalo ja Jyväskylän korkein asuinrakennus Jyväskylän Kankaalla. Rakennus on Kankaan maamerkki ja näkyy merkittävästi koko Jyväskylän kaupunkikuvassa.

Rakennuksessa on 16 kerrosta ja 117 asuntoa. Ylimmässä kerroksessa on asukkaiden yhteinen saunatila. 

Talo sijaitsee vanhalla Kankaan paperitehtaan alueella, johon rakentuu vuoteen 2040 menessä uusi asuin- ja työpaikkakeskittymä.

Arkkitehtuuri ja rakennutus
---------------------------

Keski-Suomen opiskelija-asuntosäätiö ja YIT järjestivät tornitalosta arkkitehtuurikilpailun, jonka oululainen Linja-Arkkitehdit Oy voitti ehdotuksellaan FaBRICK vuoden 2016 syyskuussa. Kilpailun jälkeisessä suunnitteluvaiheessa tornin liukuvärjäystä muutettiin siten, että punainen osa alkaa alempaa.

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 8.11.2018.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Voittaja ratkesi: Jyväskylän korkein näyttää tältä  5.9.2016. Keskisuomalainen. Viitattu 22.1.2019.
Kuva New Yorkin luonnontieteellisen museon dioraamasta.
**Dioraama** (kreik. διοράω, "läpinäkyvä") on osittain kolmiulotteinen maisemamalli tai asetelma, joka esittää esimerkiksi historiallista tapahtumaa tai tilannetta luonnossa. Dioraamoja käytetään yleensä museoissa elävöittämään ja havainnollistamaan näyttelyitä. 

Ensimmäisen dioraaman rakensi valokuvauksen pioneeri Louis Daguerre vuonna 1822. Daguerren dioraamassa vaihtuivat näkymät 15 minuutin välein. Vaihtelut toteutettiin erilaisten mekaanisten kojeiden, valon ja peilien avulla. Nykyajan tunnetuimpia dioraamoja ovat New Yorkin luonnontieteellisen museon (American Museum of Natural History) suuret dioraamat, jotka valmistettiin museon kuraattorin Frank M. Chapmanin johdolla. Nämä dioraamat ovat olleet useiden muiden museoiden dioraamojen esikuvina.

Dioraamat ovat ikään kuin ikkunoita toiseen todellisuuteen. Niissä käytetään tavallisesti kaltevia tai kaarevia pintoja ja taustamaalauksia, jotta voidaan antaa katsojille vaikutelma todellista suuremmasta tilasta. Taemmas sijoitetut esineet voidaan myös tehdä normaalia pienemmiksi, jolloin vahvistetaan syvyysvaikutelman illuusiota.

Tyypillisimpiä dioraamoja ovat luonnontieteellisten museoiden asetelmat, joissa käytetään täytettyjä eläimiä. Tällaisia dioraamoja on esillä esimerkiksi Helsingin luonnontieteellisessä museossa (entinen Eläinmuseo). Historiaan keskittyvissä museoissa saatetaan käyttää myös pienoiskokoisia dioraamoja, jossa pienoissotilaat on ryhmitelty pienoiskokoiseen maastoon jäljittelemään jotakin kuuluisaa taistelua.

Pienoismallien rakentamisen yksi alalaji on mallisarjasta rakennetun pienoismallin tai figuurien sijoittaminen osaksi pienoiskokoista dioraamaa. Yksinkertaisimmillaan dioraama voi olla esimerkiksi lentokonedioraamassa sopivalla värillä maalattu tasainen alusta, simuloimassa lentokentän pintaa.

Dioraamoja eri puolilla maailmaa
--------------------------------

* Dioraama Plevnan taistelusta 1877 Bukarestin sotahistorian museossaDioraama Plevnan taistelusta 1877 Bukarestin sotahistorian museossa
* Sevastopolin taistelun dioraamarakennus Ukrainassa.Sevastopolin taistelun dioraamarakennus Ukrainassa.
* Midwayn taistelun dioraamakuva.Midwayn taistelun dioraamakuva.
* Hariman arkeologisen museon dioraama Japanissa.Hariman arkeologisen museon dioraama Japanissa.

Katso myös
----------

* Kuva
* Trompe l’œil

Lähteet
-------

1. ↑  Arni, Erkki: Barkerin panoraamasta panoramaniaan.  *Helsingin Sanomat*, 28.12.1988, s. 21. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisia pienoismallidioraamoja Pienoismallit.net -sivustolla.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dioraama**.
**Unkarin taideteollisuusmuseo** (unk. *Magyar Iparművészeti Múzeum*) on käyttö- ja koriste-esineitä esittelevä taidemuseo Budapestissa. Vuonna 1872 perustettu kokoelma sijaitsee nykyään Ödön Lechnerin suunnittelemassa museorakennuksessa.

Unkarin parlamentti päätti vuonna 1872 myöntää 50 000 forinttia taideteollisuusesineiden hankkimiseksi Wienin maailmannäyttelystä 1873. Esineiden oli tarkoitus muodostaa perusta uuden museon kokoelmille. Kokoelma oli alkuun esillä Kansallismuseossa, mutta sitten se siirrettiin vanhaan taidegalleriaan. Noin vuonna 1890 taideteollisuusmuseolle alettiin suunnitella omaa rakennusta. Suunnittelukilpailun voitti Ödön Lechnerin ja Gyula Pártosin ehdotus. Keisari Frans Joosef I avasi museon 1896 tuhatvuotisjuhlallisuuksien aikana.

Museon kokoelmissa on useita käyttö- ja koriste-esineitä. Kokoelmissa on noin 4 000 huonekalua, joista merkittäviä ovat erityisesti ranskalaiset renessanssihuonekalut 1700-luvulta ja art nouveauta edustavat esineet 1800- ja 1900-lukujen taitteesta. Keramiikka- ja lasikokoelmassa on noin 23 000 esinettä. Kultaseppäkokoelmassa on 11 000 esinettä, joiden valmistamisessa on käytetty esimerkiksi hopeaa, pronssia, tinaa ja rautaa. Esineistöön kuuluu kelloja, koruja ja ruokailuvälineitä. Tekstiili- ja vaatekokoelmassa on noin 17 000 työtä, ja siihen kuuluu maailman toiseksi suurin osmanimattojen kokoelma. Vanhimmat esineet ovat koptien tekstiilejä.

Lähteet
-------

* *Kaupunkikirjat: Budapest*. Suomentanut Rekiaro, Ilkka. Helsinki: WSOY, 2002. ISBN 951-0-26306-0.

### Viitteet

1. ↑  Museum of Applied Arts *museum.hu*. Viitattu 15.1.2012. (englanniksi)
2. ↑  *Kaupunkikirjat*, s. 136.
3. ↑  Bútorgyűjtemény  5.3.2010. Unkarin taideteollisuusmuseo. Viitattu 15.1.2012. (unkariksi)
4. ↑  Kerámia- és Üveggyűjtemény  5.3.2010. Unkarin taideteollisuusmuseo. Viitattu 15.1.2012. (unkariksi)
5. ↑  Ötvösgyűjtemény  5.3.2010. Unkarin taideteollisuusmuseo. Viitattu 15.1.2012. (unkariksi)
6. ↑  Textil- és Viseletgyűjtemény  5.3.2010. Unkarin taideteollisuusmuseo. Viitattu 15.1.2012. (unkariksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Unkarin taideteollisuusmuseo** Wikimedia Commonsissa

* Museon kotisivut (unkariksi)
Yamaha TZR 125, jonka etukatteet on poistettu
Yamaha TZR 125 mittaristo
**Yamaha TZR 125** on Yamahan vuosina 1987–1992 valmistama "kyykkymallinen" eli supersport-tyylin kevytmoottoripyörä. Kyykky viittaa sport-pyörien ajoasennon kyykkymäiseen olemukseen. Nykyään Yamaha TZR:ää valmistetaan mopoversiona ja ne ovat yleisimpiä kyykkymallisia mopoja. Yamaha valmisti myös TZR 125 RR -mallia vuosina 1994–1995. RR-malli on hieman leveämpi ja suurempi ja muistuttaa enemmän isompaa moottoripyörää. Nykyään RR:t ovat harvinaisia.

Tehokkuus
---------

Täysitehoisen Yamaha TZR:n tehoksi on ilmoitettu noin 26 hv (19,4 kW). Maksimivääntö on noin 1.8 kg/m @ 10000 rpm, joka on kaksinkertainen verrattuna esimerkiksi nelitahtiseen Yamaha YBR:ään. TZR:t olivat aikansa suosituimpia piikkejä yhdessä Hondan vastaavanlaisen NSR 125 -kevytmoottoripyörän kanssa. Vanhoissa TZR:issä onkin paljon tehoa, koska kevytmoottoripyörien 11 kilowatin tehorajoitus tuli vasta pyörien valmistuksen loppumisen jälkeen. Vanhoja TZR:iä piti kuristaa ainakin pakoputkiston kuristuksilla. Yamaha TZR:t on varustettu Y.P.V.S-pakoaukonsäätimellä (Yamaha power valve system), joka tuo etenkin ennen tehopiikkiä (kierrokset alle 7000 rpm) paljon vääntöä, ja oikein toimiessaan säädin vähentääkin kulutusta ja helpottaa matka-ajoa. Y.P.V.S täytyi lukita kiinni-asentoon tehorajoituksen mukaan, yleensä 5 mm ruuvilla. Koska pyörällä on jo ikää, kuristettuja "tetsareita" on vähemmän. Usea omistaja on jo laittanut pyörän tt:ksi (täysitehoiseksi) juuri sen tuoman teholisän takia. Lisäksi kuristaminen pienentää kaksitahtimoottorin käyttöikää.

Nykypäivän TZR
--------------

Yamaha TZR 50 (mopo)
Yamaha TZR:t ovat edelleenkin suosittuja Honda NSR:n kanssa. Pyörät ovatkin hyvin kestäviä ikäänsä nähden. 50-kuutioiset mopoversiot ovat erittäin suosittuja, ja osa malleista on Valentino Rossin Yamaha YZR M1-pyörän replikaversioita.

Yamaha esitteli uuden kyykky-mallisen kevytmoottoripyörän 2008, Yamaha YZF R-125:n, kilpailemaan huippusuositun Honda CBR 125R -pyörän kanssa. Pyörä kuuluu Yamahan YZF R-sarjaan, ja siitä on muodostunut CBR:n kaltainen myyntimenestys menevän ulkonäkönsä ja luotettavan tekniikkansa vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Yamaha TZR125 *www.motorcyclespecs.co.za*. Viitattu 19.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* englanninkielinen arvostelu (Arkistoitu – Internet Archive)
* TZR-mallin kehitys ja eri mallit ja niiden tekniset tiedot englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
**EGA** (lyhenne sanoista *Enhanced Graphics Adapter*) on IBM:n vuonna 1984 julkaisema näyttöstandardi CGA:n ja VGA:n välissä. Standardi esiteltiin yhdessä PC/AT:n kanssa ja sisälsi 16 värin paletin sekä 640 × 350 pikselin resoluution sekä Motorola MC6845 -piirisarjan.

Tekniset ominaisuudet
---------------------

Standardi EGA-näytönohjain sisälsi 16 kilotavua ROM-muistia, jolla laajennettiin tietokoneen BIOS-piiriä muun muassa grafiikkafunktioilla. Tämän lisäksi standardit grafiikkakortit sisälsivät 64 kilotavua perusmuistia, joka oli juuri riittävästi kaksiväri-korkearesoluutiotilan hallitsemiseksi. EGA-grafiikkakorteista tehtiin markkinoille myös kloonikortteja, jotka saattoivat sisältää jopa 256 kilotavua perusmuistia standardin 64 kilotavun sijaan sekä standardin ulkopuolisia grafiikkatiloja, kuten 640 × 400, 640 × 480 ja 720 × 540. Tämän lisäksi kloonikortit tarjoilivat myös muita standardin ulkopuolisia ominaisuuksia kuten näytön automaattitunnistusta sekä 400-viivaisen lomitetun näyttötilan CGA-monitoreille.

### Väripaletti

EGA:n väripaletti
Jokainen kortin 16 väristä pystyi saamaan oman RGB-värikoodin EGA:n väripalettijärjestelmässä, joka mahdollisti värien valitsemisen valmiista 64 värin paletista. Tuki uniikeille väreille oli mukana aina 640 × 350 pikselin resoluutioon asti. 

Lisäksi EGA sisälsi 16-väritilan CGA:n 640 × 200 pikselin sekä 32 × 200 pikselin grafiikkatiloille. Näissä tiloissa ei ollut kuitenkaan mahdollisuutta valita värejä, vaan värit olivat samat kuin CGA:ssa. Vaikka EGA tarjosi tuen CGA:n grafiikkatiloille, ei EGA ollut 100 % yhteensopiva CGA-standardin kanssa.

### Liitin

EGA käytti liitintyyppinä PC:n ISA-väylää, joka oli saatavilla jo 8-bittisissä versioissa. 


| Pinni | Toiminto |
| --- | --- |
| 1 | Maa |
| 2 | Toissijainen punainen (intensiteetti) |
| 3 | Ensisijainen punainen |
| 4 | Ensisijainen vihreä |
| 5 | Ensisijainen Sininen |
| 6 | Toissijainen vihreä (intensiteetti) |
| 7 | Toissijainen sininen (intensiteetti) |
| 8 | Horisontaalinen synkronointi |
| 9 | Vertikaalinen synkronointi |
|

### Signaali

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | Digitaalinen, TTL |
| Resoluutio | 640h × 350v × 16 väriä, sisälsi myös muita tiloja |
| H-frekvenssi | 15,7 / 21,8 kHz |
| V-frekvenssi | 60 Hz |
| Värejä | 16 / 64 |
| "Ultraviolet (Light My Way)"U2 |
| --- |
| Kappaleen "Ultraviolet (Light My Way)" kansikuva |
| Promosinglen keskiön kuva |
| Kappaleen tiedot |
|  Albumilta | *Achtung Baby* |
|  Julkaistu | 19. marraskuuta 1991 |
|  Tyylilaji | vaihtoehtorock |
|  Kesto | 05.31 |
|  Levy-yhtiö | Island Records |
| *Achtung Babyn* muut kappaleet |
| "Tryin’ to Throw Your Arms Around the World"9 | "Ultraviolet (Light My Way)"10 | "Acrobat"11 |

**"Ultraviolet (Light My Way)"** on irlantilaisen rockyhtye U2:n kappale. Se on kymmenes raita yhtyeen vuoden 1991 studioalbumilla *Achtung Baby*. Kappaleen säveltäjiksi on ilmoitettu U2, ja sen sanoittajaksi yhtyeen laulaja Bono. Kappaleen sanoitus kertoo rakkaudesta ja sen aiheuttamasta riippuvuudesta, mutta sen on tulkittu sisältävän myös esimerkiksi hengellisiä ja uskonnollisia viittauksia, kuten viittaus Raamatun Vanhan testamentin Jobin kirjaan.

Kappaletta ei julkaistu singlenä, mutta se on silti saavuttanut suosion yhtyeen fanien keskuudessa. Se on myös esiintynyt elokuvissa *Klik!* ja *Perhonen lasikuvussa*, ja 1990-luvulla se lainasi nimensä eräälle U2:n liikeyrityksistä. U2 on esittänyt "Ultraviolet (Light My Way):n" konserteissaan harvakseltaan, aina encore-kappaleena. Yhtye on soittanut kappaletta Zoo TV Tour-, U2 360° Tour- ja The Joshua Tree Tour 2017 -kiertueillaan.

The Killers levytti kappaleesta oman versionsa vuonna 2011 tribuuttialbumille *AHK-toong BAY-bi Covered*, jolle eri yhtyeet ja artistit levyttivät omia versioitaan *Achtung Babyn* kappaleista.

Levyttäminen
------------

"Ultraviolet (Light My Way)" sai alkunsa nimillä "Ultraviolet" ja "69" tunnetusta demosta, josta myöhemmin kehittyi "One"-singlen b-puolena julkaistu kappale "Lady with the Spinning Head", sekä demosta "(Light My Way)". Levyttämisen aikana U2 lisäsi kappaleeseen lukuisia päällekkäisäänityksiä, mutta tuottaja Brian Enon mielestä ne muuttivat kappaletta huonommaksi. Eno ohjasi yhtyettä kappaleen muokkaamisessa sen lopulliseen muotoon.

Kappaleen rakenne
-----------------

"Ultraviolet (Light My Way)" on sävelletty E-duurissa ja sen tahtilaji on 4/4. Kappaleen tempo on 108 iskua minuutissa (BPM), ja sitä voidaan kuvata italian kielen sanalla "moderato" (suom. *maltillinen*). Laulaja Bonon ääniala kappaleessa on asteikolla B3-B5.

Lähteet
-------

1. ↑  Graham (2004), s. 50
2. 1 2  U2 "Ultraviolet (Light My Way)" Sheet Music in E Major *musicnotes.com*. MusicNotes. Viitattu 5.9.2018. (englanniksi)
3. ↑  BPM for Ultraviolet (Light My Way) (U2) *getsongbpm.com*. GetSongBPM. Viitattu 5.9.2018. (englanniksi)
**Keskitien säätiö** (vuoteen 2019 **Keskitien tukisäätiö**) on perustettu vuonna 1964. Sen alkupääoma koostui Maalaisliiton vuonna 1962 perustaman Keskustan Tuki -nimisen säätiön varallisuudesta. Keskitien säätiön säännöissä ei ollut yhteyttä puolueeseen, vaan säätiön hallitus on täydentänyt itseään.

Keskitien tulopohja perustui pitkään Turun keskustan liikekiinteistöön, mutta sittemmin varallisuus on laajentunut ja sitä on hajautettu. 2010-luvulla tase oli kasvanut jo 15 miljoonaan euroon. Säätiö on rahoittanut keskustalaisia yhdistyksiä, keskustan aatteellista lähipiiriä ja sen tutkimus- ja kirjahankkeita.

Säätiö kuvaa tarkoituksekseen on edistää maaseudun ja asutuskeskusten väestöryhmien ymmärtämystä ja sovinnollista yhteistyötä. Säätiön hallituksen puheenjohtaja vuonna 2023 oli Ilkka Haavisto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Venho, Tomi: *Kabinetin puolella: Säätiöt ja puoluerahoitus Suomessa*, s. 40-41. Kunnallisalan kehittämissäätiö, 2018. ISBN 978-952-349-014-7. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Säätiön kotisivut *keskitie.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Säätiön kotisivu
**Buusteri Oy** (entinen **Mediapex Oy**) oli suomalainen telemarkkinointiyritys. Vuonna 1998 perustettu yritys oli alueellisesti jaettu läntiseen ja itäiseen myyntialueeseen, joiden alaisuudessa oli useita toimipisteitä eri puolilla Suomea. Yhtiön liikevaihto vuonna 2014 (12 kk) oli 6,9 miljoonaa euroa. Yrityksen päätoimiala oli painetun median myynti ja markkinointi, mutta lisäksi se tarjosi palveluitaan muun muassa maksu-tv-, sähkö- ja vakuutusyhtiöille.

Yhtiön pääkonttori sijaitsi Espoon Leppävaarassa. Toimipisteitä löytyi lisäksi seuraavilta paikkakunnilta: Oulu, Kuopio, Joensuu, Vaasa, Varkaus, Jyväskylä, Tampere, Pori, Lahti, Vantaa, Lappeenranta, Salo, Turku ja Helsinki.

MediaPex Oy aloitti toimintansa syyskuussa 1998 Espoon Keilarannasta. Yrityksen toimitilojen määrä kasvoi ensimmäisen kerran vuonna 2000, kun yritys avasi toisen toimistonsa Jyväskylän keskustaan. Alkuvuodesta 2016 yhtiöllä oli 15 toimistoa eri puolella Suomea. 

Vuonna 2010 toteutuneen yrityskaupan jälkeen yritys kuului TeleForce-konserniin, jonka pääomistaja on Sentica Partnersin hallinnoimat rahastot.
Vuoteen 2013 asti yritys toimi nimellä MediaPex Oy, kunnes nimi vaihdettiin Buusteri Oy:ksi. Lokakuussa 2016 Hyvät Lehdet Oy osti Buusterin liiketoiminnan.

Lähteet
-------

1. ↑  Yli miljoona kontaktia vuodessa - Ja lisää on luvassa *kauppalehti.fi*. Kauppalehti. Viitattu 14.5.2013. [vanhentunut linkki]
2. 1 2  Yrityshaku: Buusteri Oy *kauppalehti.fi*. Kauppalehti. Viitattu 14.5.2013.
3. ↑  Sentica Partners yhdistää MediaPexin ja Suomen Telecenterin samaan konserniin  21.06.2011. FVCA - Suomen pääomasijoittajat. Viitattu 14.5.2013. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Buusteri Oy:n kotisivut *buusteri.fi*. Viitattu 14.05.2013.
5. ↑  TeleForce Oy:n kotisivut *teleforce.fi*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 14.5.2013.
6. ↑  MediaPex on nyt Buusteri - Myyntityön mestari *mediapex.fi*.  Arkistoitu 11.9.2016. Viitattu 24.1.2016.
7. ↑  Hyvät Lehdet Oy on ostanut Buusterin liiketoiminnan *Hyvät Lehdet*.  3.11.2016. Viitattu 28.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen kotisivut
George William Featherstonhaugh
**George William Featherstonhaugh** /ˈfænʃɔː/ (1780–1866) oli englantilaissyntyinen maantieteilijä, kartoittaja ja seikkailija, joka tutki Ranskan Louisianan aluetta sen jälkeen kun Yhdysvallat oli ostanut sen Ranskalta.

Featherstonhaugh saapui Amerikkaan 1806 ja aikoi opiskella alkuperäiskansojen kieliä. Hän meni naimisiin, perusti maatilan ja pyrki edistämään suunnitelmia rakentaa Yhdysvaltoihin höyryjunaratoja, joita pitkin maataloustuotteita voitaisiin kuljettaa itärannikon asutuskeskuksiin edullisesti. Featherstonhaugh tunsi George Stephensonin Englannin ajoiltaan, mikä selittää hänen paneutumistaan rautatieasioihin. Vuonna 1885 hän sai luvan radan rakentamiseen, ja 1831 avattiin ensimmäinen osuus Mohawk Valleyn ja Hudsonin välisestä ratayhteydestä.

Vuonna 1834 Feathernstonhaugh nimitettiin valtiongeologiksi, ja hänet määrättiin tutkimaan ja kartoittamaan vasta ostetun Ranskan Louisianan ylänköalueita Missourin ja Red Riverin väliltä. 

Featherstonhaugh palasi vuonna 1838 Eurooppaan ja sai nimityksen Britannian konsuliksi Ranskaan. Vanhoilla päivillään hän kirjoitti Yhdysvalloissa tekemistään matkoista laajoja selostuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  The story of a century of locomotive building in Schenectady (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Plakia** (m.kreik. Πλακία, myös m.kreik. Πλακίη, *Plakiē*; lat. *Placia*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Myysiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan nykyisen Bursan maakunnan Kurşunlun paikalle.

Plakia sijaitsi Propontiin eli nykyisen Marmaranmeren rannikolla itään Kyzikoksesta, suunnilleen sen ja Rhyndakos-joen suun puolessa välissä. Kaupungin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Se oli alkuperältään pelasgilainen kaupunki, ja Herodotos kertoo, että sen sekä läheisen Skylaken pelasgit olivat säilyttäneet muinaisen kielensä hänen aikaansa saakka. Myöhemmin Plakia vaikuttaa olleen Ateenan siirtokunta, ja sen väestö koostui osaksi kreikkalaisista ja osaksi pelasgisesta alkuperäisväestöstä. Kaupunki on luettu klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon muun muassa sillä perusteella, että se löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupungin asukkaista käytettiin etnonyymejä *Plakianos* (Πλακιανός) ja *Plakiēnos* (Πλακιηνός).

Pseudo-Skylaks mainitsee vain Plakian, mutta Pomponius Mela ja Plinius vanhempi puhuvat sekä Plakiasta että Skylakesta kuin ne olisivat olleet edelleen olemassa. Näin kaupungit olisivat säilyneet olemassa roomalaiselle kaudelle saakka. Kumpikin kaupunki vaikuttaa olleen suhteellisen vähämerkityksellinen ja taantuneen varhain. Kummatkin yhdistettiin mahdollisesti Kyzikokseen.

Plakiassa oli Kybelen kultti. Paikallisesti tämä tunnettiin Plakiane-äitinä (*Mētēr Plakianē*). Kybelen pää esiintyy kaupungin rahoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "757 Plakie", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4  Smith, William: "Placia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Plakia *Pleiades*. Viitattu 2.11.2020.
4. 1 2  Plakia (Mysia) 7 Kurşunlu? - Πλάκη *ToposText*. Viitattu 2.11.2020.
5. ↑  Herodotos: *Historiateos* 1.57.
6. ↑  Pseudo-Skylaks: *Periplus* s. 35; Pomponius Mela: *De situ orbis* 1.19; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 5.40.
Juha Majanen helmikuussa 2023.
**Juha Antti Majanen** (s. 11. helmikuuta 1969 Halikko) on suomalainen juristi, joka valittiin vuonna 2021 valtiovarainministeriön kansliapäälliköksi valtiosihteerin nimikkeellä viisivuotiskaudelle 2021–2026. Hän seuraa tehtävässä Martti Hetemäkeä.

Majanen opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 2000. Hän on työskennellyt valtiovarainministeriössä vuodesta 2002 lähtien muun muassa hallinto- ja kehitysjohtajana ja budjettipäällikkönä sekä määräaikaisena kansliapäällikkönä Hetemäen jäätyä eläkkeelle. Uuden kansliapäällikön valintaprosessi pitkittyi, ja Majanen oli mukana vasta toisella hakukierroksella. Hänen nimityksensä varmistui maaliskuussa 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laurila, Petri – Salo, Mikko (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 2003*, s. 641. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 118. Helsinki: Talentum, 2003. ISSN 0585-9530. ISBN 952-14-0637-2.
2. ↑  Törnudd, Nina: Majanen nimitettiin kansliapäälliköksi.  *Helsingin Sanomat*, 19.3.2021, s. A 23. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.3.2021.
3. ↑  Luukka, Teemu: Säästöpakettien aika ei ole nyt, sanoo valtion uusi kirstunvartija.  *Helsingin Sanomat*, 20.3.2021, s. A 26–27. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.3.2021.
4. ↑  Honkanen, Veera: VM:n ykkösvirkaan nimitetty Majanen: "Nyt ei ole aika virittää leikkauspuheita."  *Kauppalehti*, 19.3.2021, s. 11. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.3.2021.
**Kampung Lautin moskeija** on moskeija Malesian Kelantanin osavaltiossa. Sitä pidetään maan vanhimpana moskeijana ja yhtenä Kaakkois-Aasian vanhimmista puumoskeijoista. Moskeijan rakennusajankohta ei ole täysin selvä, mutta mahdollisesti se on peräisin jo 1400-luvulta. Arkkitehtuuriltaan se muistuttaa perinteistä malaijilaista tyyliä.

Moskeija
--------

Valokuvassa.
Kampung Lautin moskeija sijaitsee nykyisin Malesian Kelantanin osavaltiossa Kota Bharun kaupungissa Nilam Purin opiskelijakaupunginosassa. Nykyinen paikka poikkeaa hieman alkuperäisestä. Moskeija on rakennettu perinteiseen malaijityyliin puusta. Sitä on pidetty Kaakkois-Aasian vanhimpana säilyneenä puumoskeijana, sekä Malesian vanhimpana moskeijana ylipäätänsä. Sen arkkitehtuuria on verrattu esimerkiksi Demkin moskeijaan Indonesian Jaavalla ja Talomanon moskeijaan Thaimaassa. Tyypilliseen malaijilaiseen tapaan rakennuksessa on kohotettu lattia ja kolmikerroksinen katto. Tiloista tärkeimmät ovat rukoushuone, *mihrab*, veranta ja puhdistautumistilat.

Historia
--------

Kampung Lautin moskeijan tarkkaa rakennuttamisvuotta ei tunneta kuitenkaan täysin varmasti. Mahdollisesti se on peräisin jo 1400-luvulta. Melko yleisesti hyväksyttyä on, että moskeija on joka tapauksessa Malesian vanhin. Sitä on usein pidetty myös yhtenä varhaisimmista säilyneistä merkeistä islamin saapumista alueelle.

Kananperinteen tarinan mukaan moskeijan perustivat Jaavan ja Champan välillä purjehtineet muslimilähetyssaarnaajat. Merihätään jouduttuaan he vannoivat että jos he pääsisivät turvallisesti rantaan missä tahansa, he rakentavansa paikalle moskeijan. Purjehtivat pääsevät rannalle Kampung Lautissa, jonne he lupauksensa mukaisesti rakentavat moskeijan paikallisten auttamina.

Alkuperäistä moskeijaa on myöhemmin uusittu ja kunnostettu useita kertoja. Töitä moskeijassa tehtiin esimerkiksi 1800-luvulla. Moskeija on myös kärsinyt tuhoja esimerkiksi suurissa tulvissa vuosina 1926 ja 1966. Moskeija siirrettiin alkuperäiseltä paikaltaan joen rannalla vuonna 1968. Se jälleenrakennettiin alkuperäisessä muodossaan. Uusia kunnostustöitä on tehty myös myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ahmad Sanusi Hassan & Mohd Syafik Ahmad Nawawi: Malay Architectural Heritage on Timber Construction Technique of the Traditional Kampung Laut Old Mosque, Malaysia (pdf) *Asian Social Science; Vol. 10, No. 8*. Canadian Center of Science and Education.  Arkistoitu 21.9.2021. Viitattu 21.9.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Marja-Leena Heikkilä-Horn: "Indonesian ja Malesian sulttaanikunnat ja Filippiinit", *Kaakkois-Aasian historia*. Gaudeamus, 2020. ISBN 978-952-345-605-1.
**Alltime Group** on kiinteistöpalveluihin, siivouspalveluihin, alueurakoihin ja vesiväylien kunnossapitoon erikoistunut suomalainen palveluyritys. Yritys toimii Suomessa ja Ruotsissa, ja se työllistää yhteensö noin 600 henkilöä.

Historia
--------

Alltimen juuret ovat vuodessa 1996, kun kempeleläinen yrittäjä Jussi Tuohino aloitti pienimuotoisen koneurakoinnin. JT Service -nimellä alkaneen toiminnan laajentuessa Alltime eriytettiin omaksi yrityksekseen vuonna 2006. Vuoden 2021 lopussa Tuohino myi pääomistuksen Alltimesta MB Rahastoille, jonka omistuksessa Alltime lähti tavoittelemaan nopeaa kasvua ja kansainvälistymistä. Elokuussa 2023 Alltime tiedotti ostaneensa ruotsalaisen Trienniumgruppenin tytäryhtiöineen.

Palvelut
--------

Alltimen tarjoaa erilaisia rakennettujen elinrympäristöjen kunnossapidon palveluja. Näitä ovat esimerkiksi kiinteistöhuolto, siivous, kaupunkien ja kuntien katujen, viheralueiden ja liikuntapaikkojen kunnossapito sekä merenkulun turvalaitteiden asennus, kunnossapito, tarkastus ja tuotanto.

Yhtiörakenne
------------

Vuonna 2022 Alltime organisoitui uudelleen liiketoiminta-alueittain. Konserniyritys Alltime Group Oy:n alla toimivat Alltime Kiinteistöpalvelut Oy, Alltime Infrapalvelut Oy sekä siivouspalveluja tuottava Kotihaltia Oy (aputoiminimeltään Alltime Puhtauspalvelut Oy). Alltimen Ruotsin maayhtiö muodostuu Trienniumgruppenista tytäryhtiöineen, jonka Alltime tiedotti ostaneensa elokuussa 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Alltime laajenee Ruotsin kiinteistö- ja puhtauspalvelumarkkinoille hankkimalla Triennium Fastighetsentreprenad AB:n - ePressi *www.epressi.com*.  17.8.2023. Viitattu 19.9.2023.
5. ↑
6. ↑  Alltime laajenee Ruotsin kiinteistö- ja puhtauspalvelumarkkinoille hankkimalla Triennium Fastighetsentreprenad AB:n - ePressi *www.epressi.com*.  17.8.2023. Viitattu 19.9.2023.
Ray Mooren piirtämän "The Singh Brotherhood" -tarinan sisältävä australialainen Mustanaamio -lehti vuodelta 1938.
**Raymond. "Ray" S. Moore** (1905 – 13. tammikuuta 1984) loi yhdessä Lee Falkin kanssa seikkailusarjakuvan Mustanaamio, josta tuli hyvin suosittu ympäri maailmaa.

Moore syntyi Montgomery Cityssä Missourissa vuonna 1905 ja kävi St. Louisissa Washington University Art Schoolin. 

Ray Mooren taitavasti varjostusta käyttävää piirrostyyliä on pidetty tunnelmallisena ja salaperäisyyttä korostavana. Moore avusti ensin Phil Davisiä Taika-Jimin piirtämisessä, mutta siirtyi pian täysipainoisesti Mustanaamion piirtäjäksi. Ensimmäisen tarinan alun, *The Singh Brotherhood* (17.2.1936-7.11.1936), piirsi Falk itse, mutta seuraava seikkailu, *The Sky Band* (9.11.1936-10.4.1937) oli jo kokonaan Mooren piirtämä. Ensimmäinen sarjakuva on julkaistu Suomessa Supermustiskirjassa vuonna 1975.

Moore kehitti edelleen Mustanaamion hahmoa ja pukua; hänen aikanaan Mustanaamio myös joutui seikkailuissaan usein tekemisiin lentokoneiden ja sukellusveneiden kanssa. 

Ray lopetti Mustanaamion piirtämisen 1942, jolloin hän siirtyi Yhdysvaltain armeijan palvelukseen. Avustaja Wilson McCoy otti työkseen Mustanaamion piirtämisen. Moore joutui lentäjänä onnettomuuteen toisessa maailmansodassa. Sen jälkeen hän ei enää pystynyt piirtämään täysipäiväisesti Mustanaamiota, jolloin työ siirtyi vähitellen Wilson McCoylle. Moore lopetti sarjakuvien piirtämisen kokonaan 1949.

Lee Falk itse piti Ray Moorea parhaana Mustanaamio-piirtäjänä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
*Hakusana "shokkiaalto" ohjaa tänne. Shokkiaalto käsittelee samannimistä romaania.*
F/A-18 Hornet rikkoo äänivallin ja aiheuttaa iskuaallon.
**Iskuaalto** on ääntä nopeampi aalto. Sen etenemisnopeus on suurempi kuin lämpöliike aineessa. Lämpöliikkeen eli äänen nopeus riippuu muun muassa aineen tiheydestä ja lämpötilasta. Iskuaalto on joko hetkellinen paineaalto tai pysyvämpi aalto.

Iskuaaltojen muodostumiseen vaikuttavat muun muassa ilman koostumuksen äkilliset vaihtelut kuten ilman lämpötila ja paine. Aallot kasvattavat ilmanvastusta ja lentokoneessa tarvittavaa moottoritehoa rajusti. Lentokoneessa asia voidaan ratkaista ohuemmalla siipiprofiililla tai nuolimuotoisella siipikonfiguraatiolla.

Paineaallon tyyppinen iskuaalto syntyy pommin räjähtäessä. Pitkäkestoinen iskuaalto syntyy aurinkotuulen törmätessä Maan magneettikenttään. Iskuaalto syntyy myös lentokoneen lentäessä ääntä nopeammin tai vaikkapa kaasun virratessa avaruudessa suurella nopeudella. Kun meteori törmää Maan ilmakehään, syntyy iskuaalto. Iskuaaltoa voidaan sanoa myös šokkirintamaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 132. Internet-versio MOT Kielitoimiston sanakirja 1.0. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2004. ISBN 952-5446-11-5.
2. 1 2 3  Peter Garrison: Why Are Wings Swept?  24.1.2009. Flying. Viitattu 7.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Iskuaalto**.
* eFluids gallery (englanniksi)
* Bomb Shock Wave Estimation (englanniksi)
* NASA Glenn Research Center information on:
	+ Oblique Shocks (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
	+ Multiple Crossed Shocks (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
	+ Expansion Fans (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Moses Tanui** (s. 20. elokuuta 1965 Kenia) on kenialainen entinen kestävyysjuoksija.

Tanui aloitti kilpailemisen maastojuoksussa ja osallistui ensimmäisiin MM-kisoihinsa vuonna 1987 sijoittuen pitkällä matkalla kahdeksanneksitoista. Seuraavana vuonna hän oli kuudes. Samana vuonna järjestetyissä Soulin olympialaisissa hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa kahdeksanneksi. Vuonna 1989 Tanui oli maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla yhdeksäs. Vuonna 1990 hän saavutti ensimmäisen mitalinsa juoksemalla maastojuoksussa MM-hopealle. Lisäksi hän oli toinen Kansainyhteisön kisojen 10 000 metrillä. Hän voitti maastojuoksussa hopeaa myös 1991 Antwerpenin MM-kisoissa. Tokion MM-kisoissa 1991 hän voitti MM-kultaa 10 000 metrin juoksussa ajalla 27.38,74. Hän oli kahdeksas Barcelonan olympialaisissa 1992 samalla matkalla. Vuonna 1993 hän juoksi maastojuoksun MM-kisoissa neljänneksi sekä voitti Stuttgartin MM-kisoissa hopeaa 10 000 metrillä menetettyään toisen kenkänsä viimeisellä kierroksella ja hävittyään loppusuoran kirikamppailussa Etiopian Haile Gebrselassielle.

Tanui juoksi puolimaratonin maailmanennätyksen huhtikuussa 1993 Milanossa ajalla 59.47. Hän voitti puolimaratonin MM-kultaa vuonna 1995 ja hopeaa vuonna 1997. Tanui voitti myös sadannen Bostonin maratonin vuonna 1996.

Ennätykset
----------

* 3 000 metrin juoksu: 7.39,63 (1995)
* 5 000 metrin juoksu: 13.22,82 (1993)
* 10 000 metrin juoksu: 27.18,32 (1993)
* Puolimaraton: 59.47 (1993)
* Maraton: 2.06.16 (1999)

Lähteet
-------

* Moses Tanui Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  MOSES TANUI *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 26.12.2020. (englanniksi)

Miesten 10 000 metrin juoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Alberto Cova |
1987: Paul Kipkoech |
1991: Moses Tanui |
1993: Haile Gebrselassie |
1995: Haile Gebrselassie |
1997: Haile Gebrselassie |
1999: Haile Gebrselassie |
2001: Charles Kamathi |
2003: Kenenisa Bekele |
2005: Kenenisa Bekele |
2007: Kenenisa Bekele |
2009: Kenenisa Bekele |
2011: Ibrahim Jeilan |
2013: Mohamed Farah |
2015: Mohamed Farah |
2017: Mohamed Farah |
2019: Joshua Kiprui Cheptegei |
2022: Joshua Kiprui Cheptegei |
2023: Joshua Kiprui Cheptegei |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Bartholinin rauhaset (ympyröity.)
**Bartholinin** (tai usein Bartholin) **rauhaset** eli emättimen isot eteisrauhaset sijaitsevat osittain isojen häpyhuulten takana emättimen suuaukon vieressä lantiossa muutaman senttimetrin syvyydessä. Rauhanen on parillinen ja noin senttimetrin kokoinen ja niiden tiehyt avautuu pienten häpyhuulten takaosan sisäpinnalle.

Bartholinin rauhasten tehtävänä on erittää kirkasta limaa naisen kiihottuessa seksuaalisesti. Tämä helpottaa siittimen työntymistä emättimeen sekä suojaa emättimen herkkää limakalvoa hankauksen aiheuttamilta vaurioilta. 

Miehillä vastaavat rauhaset sijaitsevat eturauhasen juuressa ja niitä kutsutaan Cowperin rauhasiksi. Bartholinin rauhaset ovat saaneet nimensä löytäjänsä Caspar Bartholin nuoremman (1655–1738) mukaan.

Rauhasia ei tunne normaalisti, mutta ne saattavat paisua voimakkaasti tulehtuessaan.

Rauhasten sairaudet
-------------------

Bartoliniitti eli emättimen rauhastulehdus on bakteerien aiheuttama sekainfektio. Oireena on märkäinen vuoto ja rauhasten turpoaminen. Lisäksi rauhaseen voi kehittyä paise ja yleisoireena voi nousta kuume. Tauti on hoidettavissa antibiooteilla ja tarvittaessa paise puhkaistaan.

Tulehduksen jälkitilana voi rauhaseen kehittyä kysta. Tämä puolestaan voi aiheuttaa uuden tulehduksen. Kysta voi myös haitata yhdyntää aiheuttamalla kipuja. Kysta voidaan tarvittaessa tyhjentää lääkärin vastaanotolla lievissä tapauksissa paikallispuudutuksessa. Vaikeammissa tapauksissa potilas leikataan yleisanestesiassa.

Sairauksien ehkäisy
-------------------

Sairauksien syntyyn ei voi itse vaikuttaa, eikä niitä voi juuri ehkäistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tiitinen, Aila: Bartoliniitti (häpyhuulen rauhasen tulehdus)  2. kesäkuuta 2008. Kustannus Oy Duodecim. Viitattu 1. helmikuuta 2009.
2. ↑  Daniel Enersen, Ole: Caspar Bartholin the Younger (secundus) Who named it?. Viitattu 1. helmikuuta 2009. (englanniksi)
3. ↑  Haider Z. Condous G. et al.: The simple outpatient management of Bartholin's abscess using the Word catheter: a preliminary study  huhtikuu 2007. Aust N Z J Obstet Gynaecol. Viitattu 1. helmikuuta 2009. (englanniksi)
4. ↑  Cheetham DR.: Bartholin's cyst: marsupialization or aspiration?  heinäkuu 1985. Am J Obstet Gynecol.. Viitattu 1. helmikuuta 2009. (englanniksi)