recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hapenensaari** (ven. О́стров Со́лнечный) on saari Viipurinlahdessa ja entinen kylä entisen Viipurin maalaiskunnan alueella Venäjällä, Suomen luovuttamalla alueella. Hapenensaari sijaitsee Viipurinlahden länsiosassa Piispansaaren länsipuolella. Hapenensaaren kylä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsiosassa ja se käsitti saaren lisäksi myös alueen mantereelta Karppilan ja Vahvaniemen kylien välistä. Kylä rajoittui pohjoisessa Vahvialan kuntaan ja etelässä Viipurin kaupunkiin kuuluneeseen Uuraan satama-alueeseen. 

Hapenensaaren kylässä oli 57 asukasta vuonna 1937. Kylä oli maatalousvaltainen. Vuonna 1937 kylässä oli 235 ha metsää, 42 ha peltoa ja 19 ha niittyä. Kalastus oli tärkeä sivuelinkeino.

Hapenensaari oli kuulunut alun perin Tervajoen koulupiirin. Tervajoen kylä, jossa koulu sijaitsi, siirtyi vastaperustetun Vahvialan kunnan osaksi vuonna 1921, jolloin Viipurin maalaiskuntaan jääneestä koulupiirin osasta muodostettiin Karppilan koulupiiri, jonka koulu sijaitsi Karppilan kylässä. Vuonna 1930 perustettiin Piispansaaren kansakoulu, jonka alueeseen tuli kuulumaan muun muassa Hapenensaari.

Historia
--------

Aivan talvisodan loppuvaiheessa taistelut ulottuivat Hapenensaaren alueelle, kun neuvostojoukot pääsivät ylittämään jäätyneen Viipurinlahden. Kylän väestö oli evakuoitu muualle Suomeen jo ennen tätä. Moskovan rauhassa 1940 Viipurin maalaiskunta Hapenensaari mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Luovutetut alueet valloitettiin takaisin jatkosodassa 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.

Lähteet
-------

* Kuujo Erkki, Lakio Matti: *Viipurin pitäjän historia II*. Helsinki: Viipurin maalaiskuntalaisten pitäjäseura ry, 1982.

### Viitteet

1. ↑  Lakio 1982, s. 269
2. ↑  Kuujo 1982, s. 376
3. ↑  Kuujo 1982, s. 380

Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
**Lihaniemi** on niemi ja entinen kylä Viipurinlahden itärannalla Venäjällä Suomen luovuttamalla alueella. Lihaniemi sijaitsi Uuraansalmen ja Rauhalahden välissä. Lihaniemen kylä käsitti vain noin puolet niemestä, sillä niemen tyviosa kuului Samolan kylään. Rauhalahden toisella puolella oli Alasommeen kylä ja Uuraansalmessa Lihaniemen kylä rajoittui Viipurin kuuluneeseen Uuraan satama-alueeseen. Viipurinlahden toisella puolella naapurikyliä olivat Porkansaari ja Piispansaari. Nykyisin Lihaniemen alueella on vähäistä asutusta, mutta sillä ei ole asutusnimeä.

Asutus ja elinkeinot
--------------------

Lihaniemen kylässä oli 287 asukasta vuonna 1937. Maatalous oli kylän tärkein elinkeino, jonka lisäksi harjoitettiin myös kalastusta. Vuonna 1937 kylässä oli 123 ha peltoa, neljä ha niittyä ja 345 ha metsää. Kylässä toimi Matti Hottisen Perillisten kauppa ja Samolan Osuuskaupan sittemmin Osuusliike Torkkelin myymälä. Kylässä toimi nuoriseura.

Kansakoulu
----------

Lihaniemen kansakoulu valmistui vuonna 1933. Lihaniemen kylän lisäksi koulupiiriin kuului muutamia Alasommeen kylän taloja. Vuonna 1939 Lihaniemen kansakoulussa oli 3 opettajaa ja 37 oppilasta.

Historia
--------

Suomen sisällissodan aikana Lihaniemen koillisimman kärjen edustalla sijaitsevassa Venäjänsaaressa majaili muutaman päivän ajan Viipurista paenneita suojeluskuntalaisia eli ns. Venäjänsaaren retkikunta. Talvisodan taistelut ulottuivat Lihaniemeen aivan sodan loppuvaiheessa. Asukkaat oli evakuoitu jo aiemmin muualle Suomeen. Moskovan rauhassa Viipurin maalaiskunta Lihaniemi mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.

Lähteet
-------

* Kuujo Erkki, Lakio Matti: *Viipurin pitäjän historia II*. Helsinki: Viipurin maalaiskuntalaisten pitäjäseura ry, 1982.

### Viitteet

1. ↑  Lakio 1982, s. 264
2. ↑  Lakio 1982, s. 269 ja 273
3. ↑  Lakio 1982, s. 329
4. ↑  Lakio 1982, s. 333–334
5. ↑  Kuujo 1982, s. 386
6. 1 2  Kuujo 1982, s. 377
7. ↑  Kuujo 1982, s. 375

Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
**Hilja Maria Väänänen** (o.s. **Nyberg**, 4. elokuuta 1896 Nastola – 1. marraskuuta 1987 Haukipudas) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Maalaisliiton (vuoden 1964 nimenvaihdoksen jälkeen Keskustapuolueen) kansanedustajana vuosina 1951–1966.

Väänänen syntyi vuonna 1896 Päijät-Hämeessä Nastolassa. Hänen vanhempansa olivat rautatieläinen Ulrik Nyberg ja Arinna Malmberg.

Väänänen valmistui keskikoulusta vuonna 1913 ja vuonna 1917 hän valmistui puutarhanopettajaksi. Valmistuttuaan Väänänen toimi Marttojen kodinhoidon konsulenttina ja opettajana vuosina 1917–1919. Mentyään naimisiin maanviljelijä August Väänäsen kanssa vuonna 1919 Hilja Väänäsestä tuli Murtola-Paalanniemen tilan emäntä Muuruveden Murtolahdella. 

Kun Maalaisliiton naisten Kuopion piiri perustettiin vuonna 1946 valittiin Hilja Väänänen piirijärjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Väänänen hoiti kyseistä tehtävää 20 vuotta.

Väänänen oli ehdolla eduskuntavaaleissa ensimmäistä kertaa vuonna 1948 Kuopion läntisestä vaalipiiristä. Kyseisissä vaaleissa Väänästä ei valittu eduskuntaan, mutta seuraavissa eduskuntavaaleissa vuonna 1951 Väänänen tuli valituksi. Yhteensä Väänänen toimi eduskunnassa 15 vuotta, sillä hänet uudelleen valittiin vuosien 1954, 1958 ja 1962 vaaleissa. Vuosina 1956 ja 1962 Väänänen toimi presidentin valitsijamiehenä. Vuoden 1966 eduskuntavaaleissa Väänänen ei enää asettunut ehdolle.

Eduskunnassa Väänänen toimi erityisesti sosiaalipoliittisen lainsäädäntötyön kanssa ja hän oli koko edustajakautensa ajan työväenasiainvaliokunnassa (muutettiin vuonna 1962 sosiaalivaliokunnaksi).

Vuosina 1947–1951 Väänänen toimi Muuruveden kunnallisvaltuustossa.

Väänänen toimi elämänsä aikana myös useissa muissa luottamustehtävissä: Maalaisliiton puoluevaltuuskunnassa, Maalaisliiton Kuopion piiritoimikunnassa, Maalaisliiton naisten valtuuskunnassa, Maalaisliiton naisten johtokunnan varapuheenjohtajana, Maalaisliiton naisten Kuopion piirin puheenjohtajana, Maaseudun huoltoliiton hallituksen puheenjohtajana, Arpa-yhtymän hallituksen puheenjohtajana, Itä-Suomen korkeakoulun neuvottelukunnan varapuheenjohtajana, Savon lastenlinnan johtokunnassa, Eläkeliiton johtokunnassa, Vesihuoltoliiton hallituksessa, Savon seuran valtuuskunnassa ja Kansaneläkelaitoksella tilintarkastajana.

Sosiaalineuvoksen arvonimen Väänänen sai vuonna 1966.

Päätoimittaja Jouko Väänänen oli Hilja Väänäsen poika, samoin kuin maanviljelijä, maanviljelysneuvos Jorma Väänänen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Hilja Väänänen. Suomen kansanedustajat, Eduskunta. Viitattu 7.3.2016
2. 1 2 3 4  Palmunen, Ritva (1992): *Aitan polulta yhteiskunnalliseksi vaikuttajaksi: Keskustalaisen naisliikkeen toimintaa 1906–1985.*
3. ↑  Perko, Touko: Maanviljelysneuvos Jorma Väänänen (1920–2003). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 1.2.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Viipurin seudun kylää. Ahokas on myös suomalainen sukunimi.*
**Ahokas** eli **Podberezje** (ven. Подберезье) on maaseututaajama Tienhaaran maalaiskunnassa Leningradin alueen Viipurin piirissä Venäjällä. Ahokas sijaitsee Viipurin kaupungin länsipuolella Viipurinlahden rannalla Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan Ahokas oli osa Viipurin maalaiskuntaa ja sen naapurikyliä olivat Kärki, Kiiskilä, Porkansaari ja Rasalahti. Nykyisen venäläisen nimensä kylä sai 1948.

Ahokkaan kylä Suomessa
----------------------

Ahokkaan kylässä oli 86 asukasta vuonna 1937. Kylän asutus oli keskittynyt Viipurinlahden rannikon tuntumaan. Vuonna 1937 kylässä oli 78 ha metsää ja 35 ha peltoa. Kylässä ei ollut omaa koulua vaan Ahokas kuului Kiiskilän koulupiiriin.

Talvisodan aikana Ahokkaan asukkaat evakuoitiin muualle Suomeen. Moskovan rauhassa keväällä 1940 Viipurin maalaiskunta Ahokas mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.

Lähteet
-------

* Kuujo Erkki, Lakio Matti: *Viipurin pitäjän historia II*. Helsinki: Viipurin maalaiskuntalaisten pitäjäseura ry, 1982.

### Viitteet

1. ↑  Lakio 1982, s. 264
2. ↑  Lakio 1982, s. 269 ja 273
3. ↑  Kuujo 1982, s. 377

Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
**VR Troopers** oli vuosina 1994–1996 esitetty Saban Entertainmentin tuottama yhdysvaltalainen 92-osainen lasten televisiosarja. Se perustui japanilaiseen Metal Heroes formaattiin, jossa käytettiin kuvamateriaalia kolmesta eri sarjasta *Choujinki Metalderista*, *Jikuu Senshi Spielbanista* ja *Uchuu Keiji Shaiderista*.

Sarja nousi 1990-luvulla suosituksi Yhdysvalloissa, muttei saanut yhtä suurta suosiota, kuten Sabanin toinen tuottama sarja Power Rangers. VR Troopers kesti kahden tuotantokauden verran, jonka aikana se käytti usein samoja kuvamateriaaleja japanilaisista sarjoista. Tämä johti osittain siihen, että sarjan tuotanto lopetettiin. Sarjan aikana siitä tuotettiin myös useita lelusarjoja, sekä samanniminen videopeli VR Troopers Sega Mega Drivelle.

Juoni
-----

Sarja keskittyi kolmeen nuoreen aikuiseen Ryan Steeleen, Kaitlin Stariin ja JB Reeseen, jotka asuvat kuvitteelisessa länsirannikolla sijaitsevassa kaupungissa Cross World Cityssä. Kolmikko käy säännöllisesti Taon Dojossa harjoittelemassa karatea. Kolmikosta Steele on kaikista eniten keskittynyt karateen, kun taas tietokoneet ovat Reesen erikoisalaa, ja Star on valokuvaaja, sekä uutistoimittaja paikallisessa sanomalehdessä Underground Voice Daily.

Eräänä päivänä Steelen etsinnät kauan kadonneesta isästään johtavat hänet ja kaksi ystäväänsä outoon laboratorioon. Sisällä he huomaavat digitalisoidun professori Horatio Hartin pään, joka oli Steelen isän ystävä. Professori kertoo totuuden elämänsä työstä kehittäessään erittäin edistyneen virtuaalitodellisuuden. Nimeltään VR on nykyisin maailman kanssa samaan aikaan oleva toinen ulottuvuus, jossa eleilee mutantteja ja hirviöitä. Heidän johtajansa Grimlord yrittää valloittaa molemmat maailmat. Grimlordilla on myös ihmishenkilöllisyys miljardööri tehtailija Karl Ziktor, jonka avulla hän yrittää päästää omia virtuaalisesta maailmasta tulleita joukkojaan todelliseen maailmaan. Kaiken tämän vastuun Grimlordin pysäyttämisestä asettuu Ryan Steelelle, sekä hänen ystävilleen Kaitlin Starille ja JB Reeselle.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Brad Hawkins  | … |  Ryan Steele
  |
|  Sarah Brown  | … |  Kaitlin Star
  |
|  Michael Bacon  | … |  JB Reese
  |
|  Gardner Baldwin  | … |  Karl Ziktor/Grimlord
  |
|  Richard Rabago  | … |  Tao
  |
|  Julian Combs  | … |  Professori Hart
  |
|  Zeb  | … |  puhuva koira Jeb
  |

Lähteet
-------

1. ↑  VR Troopers *tv.com*.  Arkistoitu 3.3.2009. Viitattu 20.5.2022.
**Jaama** oli keskikokoinen kylä Vpl Pyhäjärvellä, Karjalankannaksella. Kylä sijaitsi Pyhäjärven lounaisella rannalla, Alakylästä Saapruun ja edelleen Taipaleeseen johtavan tien, ns. Tykkitien varrella. Kylän länsipuolella kulki myös Vpl. Pyhäjärveltä Kiviniemeen johtanut maantie. Lähimpiä naapurikyliä olivat lounaassa ja etelässä Noitermaa, idässä Tolsterniemi, lännessä Kiimajärvi ja luoteispuolella Kivi- ja Suhapaarinan kylät. Jaaman kylä kuului Noitermaan kansakoulupiiriin, ja kylän keskustasta Noitermaan koululle oli matkaa n. 2 km. Noitermaan kylässä sijaitsivat myös lähimmät kaupalliset palvelut. Jaaman kylä on mahdollisesti saanut nimensä siellä sijainneesta kyytiasemasta, ja kylän talojen kerrotaan kuuluneen kyytimiehille.

Jaaman kylä oli tyypillinen pyhäjärveläiskylä, joka sai elantonsa pääasiassa maanviljelyksestä ja kalastuksesta. Vuonna 1929 toimitetun maanmittauksen ja -laskennan mukaisesti kylässä oli peltoa yhteensä 132,94 ha, niittyä 77,99 ha ja metsää 557,96 ha. Tiloja kylässä oli v. 1925 25 kappaletta. Uudispellon raivaus oli kylässä voimakasta, sillä v. 1943, jatkosodan aikana, ilmoitettiin kylässä olevan viljelyksessä 169,30 ha peltoa, eli 27% enemmän kuin v. 1929. Pyhäjärven nuotta-apajista sijoittuivat Jaaman kylän läheisyyteen Väliveden apajat, Alakolkan apajat ja ns. Kuha-apajat.

Lähteet
-------

1. ↑  Wiika, Impi 1950: Vpl. Pyhäjärvi. Kappale kannakselaisvaiheita, s. 458.
2. ↑  Wiika, Impi 1950: Vpl. Pyhäjärvi. Kappale kannakselaisvaiheita, s. 238, 257-258, 273.
**Dafnín luostari** (kreik. Μονή Δαφνίου, *Moní Dafníou*; myös *Dafnen luostari*) on ortodoksinen luostari Kreikassa. Se sijaitsee Chaïdárin kunnassa lähellä Ateenaa noin puolimatkassa antiikin ajan Pyhällä tiellä Eleusiihin. Luostari on listattu Unescon maailmanperintöluettelon kohteeksi yhdessä Ósios Loukáksen ja Néa Monín luostarien kanssa.

*Kristus Pantokrator* -mosaiikki Dafnín luostarin kirkosta.
Ensimmäinen luostari rakennettiin Dafníin eli Dafneen 500-luvulla goottien hyökkäyksessä vuonna 396 tuhoutuneen Apollon Dafneioksen temppelin paikalle. Se käytti temppelin joonialaisia pylväitä pylväskäytävässään. Näistä on jäljellä enää yksi, sillä loput siirrettiin Lontooseen 1800-luvulla. Ensimmäinen luostari hylättiin slaavilaisvalloitusten aikaan 600- ja 700-luvuilla. Yhteys Apolloniin selittää myös paikan ja luostarin nimen, sillä laakeripuu (*dafne*) oli pyhitetty kyseiselle jumalalle.

Nykyinen luostari rakennettiin 1000-luvulla (noin vuonna 1080) ja se edustaa bysanttilaista arkkitehtuuria. Luostarissa on loistavasti säilyneitä mosaiikkeja Komnenosten suvun hallintoajalta. Mosaiikit esittävät kohtauksia Kristuksen ja Neitsyt Marian elämästä. Lisäksi monet yksittäiset mosaiikit kuvaavat arkkienkeleitä, profeettoja, pyhimyksiä, marttyyrejä ja piispoja.

Ateenan herttua Otto de la Roche antoi luostarin sisterssiläisille ristiretkeläisten ryöstettyä sen vuonna 1205. Ranskalaiset munkit rakensivat muurin luostarin ympärille ja suorittivat useita muita muutoksia, ennen kuin osmanisulttaani Mehmed II:sen valtauksen jälkeen se palautettiin takaisin ortodoksiseksi seurakunnaksi. Tämän jälkeen luostari köyhtyi ja ränsistyi hiljalleen.

Luostarialuetta on käytetty myös muihin tarkoituksiin: se toimi Kreikan vapaussodan aikana kasarmina sekä vuosina 1883–1885 mielisairaalana. Luostari vaurioitui pahoin vuosien 1889 ja 1897 maanjäristyksissä. Tämän jälkeen sitä on korjattu ja tuettu sekä mosaiikkeja entisöity ja puhdistettu. Luostari on avoinna vierailijoille.

Dafnín luostari on ollut maailmanperintökohde vuodesta 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Monastery of Daphni: Description Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 13.4.2013. Viitattu 15.4.2015.
2. 1 2 3 4  ICOMOS: Monasteries of Daphni, Hossios Luckas and Nea Moni of Chios: Advisory Body Evaluation  13. lokakuuta 1989. UNESCO World Heritage Center. Viitattu 21. maaliskuuta 2007. (englanniksi) (ranskaksi)
3. ↑  Monastery of Daphni: Information Ministry of Culture and Sports. Viitattu 11.12.2019.
4. ↑  Monasteries of Daphni, Hosios Loukas and Nea Moni of Chios UNESCO World Heritage Centre. Viitattu 15.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dafnín luostari** Wikimedia Commonsissa
**Kauko Einari Kuosma** (14. tammikuuta 1926 Viipuri – 30. maaliskuuta 2013) oli suomalainen pianotaiteilija ja musiikkipedagogi.

Kuosman perhe muutti Helsinkiin talvisodan alettua, mutta Kauko Kuosma asui jonkin aikaa sukulaisten luona Tanskassa. Hän oli aloittanut koulunkäyntinsä Viipurissa ja jatkoi myöhemmin Helsingin normaalilyseossa. Jatkosodassa Kuosma palveli Helsingin ilmatorjuntajoukoissa.

Kuosman vanhemmat olivat urkutaiteilija Venni Kuosma ja tanskalaissyntyinen pianotaiteilija Sigrid Holst-Christensen. Kauko Kuosma aloitti pianonsoiton Viipurissa vanhempiensa opastuksella. Valmistuttuaan ylioppilaaksi hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1946 alkaen Martti Paavolan oppilaana. Kuosma voitti Maj Lind -pianokilpailun vuonna 1948 ja suoritti pianodiplomin vuonna 1949. Samana vuonna hän piti myös ensikonserttinsa. Kuosma opiskeli myös Pariisin konservatoriossa suorittaen siellä diplomin vuonna 1953. Hän täydensi opintojaan myöhemmin Wienissä.

Urallaan Kuosma esiintyi pianokonserttojen solistina, duopianistina ja säestäjänä. Hän konsertoi Suomessa ja ulkomailla ja sävelsi kamarimusiikkia sekä kuoro- ja lauluteoksia. Vuosina 1951–1953 Kuosma oli Kansallisoopperan harjoituspianisti. Hän työskenteli Sibelius-Akatemian pianonsoiton opettajana vuodesta 1954 ja lehtorina vuodesta 1965 eläkkeelle jäämiseensä saakka.

Kuosma oli aktiivinen myös musiikin alan järjestöissä ja toimi valtion säveltaidetoimikunnan ja Euroopan musiikin juhlavuoden 1982 Suomen toimikunnan puheenjohtajana. Hän oli myös Taiteen keskustoimikunnan jäsen.

Kauko Kuosman puoliso vuosina 1956–1977 oli pianisti Inkeri Siukonen (1927–2014).

Kauko Kuosma harrasti pienoisrautatieitä, ja hän oli mm. vuonna 1951 perustamassa Suomen vanhinta rautatieharrastusyhdistystä, Pienoisrautatiekerho ry:tä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sorkkala, Kirsti: Muistot: Kauko Einari Kuosma *HS.fi*.  14.5.2013. Viitattu 17.2.2016.
2. 1 2 3 4  Kauko Kuosma Kansalliskirjasto.  Arkistoitu 3.11.2018. Viitattu 17.2.2016.
3. ↑  Siirala, Jussi: Muistokirjoitus: Marja Inkeri Siukonen *Helsingin Sanomat*.  3.7.2014. Viitattu 11.6.2017.
4. ↑   Keijo Virtamo (toim.): *Otavan musiikkitieto (2. painos), s. 394. Helsinki: Otava, 1997.*
5. ↑  Pienoisrautatiekerho ry:n lyhyt historia *pienoisrautatiekerho.fi*. Viitattu 12.3.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |

Aiheesta muualla
----------------

* Pianisti Kauko Kuosma kertoo harrastuksestaan (Yle-Areena)
Mies ja koira.

**Lemmikkieläin** (tai lyhyesti **lemmikki**) on ihmisen seurana tai viihteenä, ilman hyötytarkoitusta pidettävä koirat ovat todella mukavia eläimiä koirat ovat myös suosituimpia kotieläimiä Suomessakotieläin.kirieläimet tuovat ihmisille paljon iloa elämään.

Yleisiä lemmikkieläimiä
-----------------------

Yleisimmät lemmikkieläimet ovat koira ja kissa. Myös linnut, matelijat, jyrsijät ja kanit ovat yleisiä lemmikkejä.

Toisinaan eläin voi olla yhtä aikaa sekä seuraeläin että hyötyeläin. Esimerkiksi koiria käytetään sekä seurana että metsästykseen ja vartiointiin sekä harrastetoimintaan. Joskus lemmikiksi otetaan myös hylättyjä tai loukkaantuneita eläimiä, jolloin pääasiallisena motiivina on eläimen hengen pelastaminen. Tällaiset eläimet ovat usein hyvin arkoja, mistä niiden seurakäyttö kärsii. 

Eläinallergisilla (eli ihmisellä joka saa allergisia oireita eläimen hilseestä tai kuolasta) voi olla lemmikkieläiminä erilaisia matelijoita, sammakkoeläimiä ja kaloja. Eläinallergiset*selvennä* saattavat sietää myös kääpiösiilin tai fretin.*lähde?* On olemassa myös vähän allergisoivia koira- ja kissarotuja. Näitä ovat muun muassa trimmattavat bichon frisé ja karvattomat rodut.

Eettisyys
---------

Lemmikkieläinten eettisyyttä pidetään joskus kyseenalaisena. Moni lemmikkieläin on jalostettu niin, että sen elämä on osin kärsimystä, kuten lyhytkalloiset koirat *mopsi* ja *chihuahua* tai kissoista *persialainen* tai *exotic*. Ihminen voi myös käyttää eläimiä väärin: koira- ja kukkotappelut, eläinrääkkäys ja eläinten kohdistama väkivalta ihmisiin ovat eettisiä ongelmia, jotka seuraavat lemmikkien omistamisesta.*tarvitaan parempi lähde* Lemmikkien kasvatukseen voi liittyä myös pentutehtailua ja lemmikkien hamstraamista.

Lähteet
-------

1. ↑  *lemmikkieläin.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. ↑  Ray Briggs: The Ethics of Pet Keeping *Philosophy Talk*.  27.6.2020. Viitattu 16.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  Animalia: Lemmikkieläinten kohtelussa on korjattavaa *animalia.fi*. Viitattu 16.5.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lemmikkieläin** Wikimedia Commonsissa
Osa artikkelisarjaa
 **Gnostilaisuus** 

Syyrialais-egyptiläinen gnostilaisuus 

* Setiläisyys
* Tuomaskristityt
* Valentinolaisuus
* Basilidelaisuus


Persialainen gnostilaisuus 

* Mandealaisuus
* Manikealaisuus


Kristillisen gnostilaisuuden isät 

* Simon Magus
* Kerinthos
* Markion
* Valentinos


Muita ryhmiä 

* Ofiitit
* Barbelo-gnostikot
* Kainiitit
* Karpokratiaanit
* Paulikiaanit
* Bogomiilit
* Kataarit


Gnostilaisuuden lähteet 

* Nag Hammadin kirjasto
* Codex Tchacos


Muuta 

* Gnosis


 

 malline: näytä • keskustele • muokkaa 

**Barbelo-gnostikot** (*barbeliitit*, *borboriitit*, *stratiotici*) olivat gnostilainen ofiittilahko. Nimellä on yhteyksiä toisaalta gnostilaiseen Barbelon hahmoon, toisaalta kreikan kielen sanaan *borboros*, joka tarkoittaa "mutaa". Nimitys on kuitenkin myöhemmin annettu.

Barbelo-gnostikot tunnetaan ennen kaikkea Epifanioksen (*Panarion* eli *Adversus haereses* xxv, xxvi) ja Theodoretoksen (*Haereticarum fabularum compendium*) kuvauksista. Epifanioksen mukaan Barbelo-gnostikot saivat vaikutteita setiläisyydestä. Hänen mukaansa lahkon rituaaleihin kuului seksuaalisia rituaaleja, kuten käsien tahraaminen kuukaustisvereen ja siemennesteeseen, sekä näiden ja lähdetettyjen sikiöiden nauttiminen ehtoollisella. Koska kuvaus on peräisin vastustajilta, on mahdoton sanoa, kuinka luotettavia tai liioiteltuja kuvaukset ovat. Stephen Geron mukaan kuvaus on uskottava ja yhteyksissä varhaisempiin gnostilaisiin myytteihin.

Barbelo esiintyy osassa setiläisistä kirjoituksista, kuten *Johanneksen salaisessa kirjassa* sekä *Kolmimuotoisessa Protennoiassa*. Niiden yhteyksiä Barbelo-gnostikoihin ei kuitenkaan tunneta.

Lähteet
-------

1. ↑  Gero, Stephen: "With Walter Bauer on the Tigris: Encratite Orthodoxy and Libertine Heresy in Syro-Mesopotamian Christianity", teoksessa *Nag Hammadi, Gnosticism, and Early Christianity*, 1986.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Borborites
**Nathan Daniel Jerome Redmond** (s. 6. maaliskuuta 1994 Birmingham) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Burnleyä. Oikeajalkainen Redmond on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Redmondin kasvattajaseura on hänen kotikaupunkinsa Birmingham City. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa cup-peleissä kaudella 2010–2011 ja Englannin mestaruussarjassa kaudella 2011–2012. Heinäkuussa 2013 Redmond siirtyi Valioliigassa pelanneeseen Norwich Cityyn. Hän teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2013 Evertonia vastaan ja avausmaalinsa samassa kuussa Southampton FC:tä vastaan. Kaudella 2013–2014, jonka päätteeksi Norwich putosi Mestaruussarjaan, Redmond teki 34 ottelussa yhden maalin. Kaudeksi 2015–2016 Norwich kuitenkin nousi takaisin Valioliigaan. Hän pelasi Norwichissa kolmen kauden aikana kaikkiaan 112 liigaottelua ja teki 12 maalia. Kesällä 2016 hän siirtyi runsaan 12 miljoonan punnan siirtosummalla Southamptoniin, jossa hän pelasi kuusi vuotta.

### Maajoukkueura

Redmond on edustanut monia Englannin nuorisomaajoukkueita ja pelannut useissa nuorten arvokilpailuissa. Hän oli mukana vuoden 2011 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi kolmessa pelissä. Vuoden 2015 alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa hänet valittiin kisojen tähdistöjoukkueeseen. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi Saksaa vastaan maaliskuussa 2017.

Saavutukset
-----------

**Henkilökohtainen**

* Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuiden tähdistökentällinen: 2015

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2

Burnley – Englannin Valioliiga
1 Trafford |
2 O’Shea |
3 Taylor |
4 Cork |
5 Beyer |
6 Egan-Riley |
7 Guðmundsson |
8 Brownhill |
9 Rodriguez |
10 Benson |
14 Roberts |
15 Redmond |
16 Berge |
17 Foster |
18 Ekdal |
19 Zaroury |
20 Franchi |
21 Ramsey |
22 Vitinho |
24 Cullen |
25 Amdouni |
27 Churlinov |
28 Al-Dakhil |
29 Vigouroux |
30 Koleosho |
31 Trésor |
34 Bruun Larsen |
42 Massengo |
44 Delcroix |
45 Obafemi |
47 Odobert |
48 Agyei |
49 Muric |
Manageri Kompany
**Seismometri** eli **maanjäristysanturi** on maanliikkeen mittaukseen käytettävä laite, jota käytetään erityisesti maanjäristysten ja ydinkokeiden havainnointiin.

Nimitykset
----------

Seismometri tulee kreikan sanoista σεισμός, *seismós* (tärinä) ja μέτρον, *métron* (mitata), ja sanan loi David Milne-Home vuonna 1841 kuvaamaan skotlantilaisen fyysikon James David Forbesin keksimää mittalaitetta.

*Seismografi* tulee kreikan sanoista *seismós* ja γράφω, *gráphō* (piirtää). Sitä käytetään usein seismometrin synonyyminä, mutta nimitys soveltuu paremmin vanhoille laitteille, jotka piirtävät maanliikkeen graafiseen muotoon mittauksen yhteydessä.

**Seismometria** on seismometrien suunnitteluun liittyvä seismologian osa-alue.

Seismisen ilmiön rekisteröintiä kutsutaan **seismogrammiksi**.

Seismometrin toiminta
---------------------

CMG-40T -seismometri.
Seismometrit ovat nopeusmittareita tai kiihtyvyysmittareita. Niiden sisällä on yleensä jouseen kiinnitetty heiluva paino, jonka liikettä mitataan sähköisesti.

Nykyaikainen digitaalinen seismometri koostuu anturista, vahvistimesta ja digitoijasta. Seismisen aineiston ajoitus on tarkkaa, ja seismometrin aikatieto saadaan yleensä GPS-järjestelmältä.

Maanjäristyksen yhteydessä tapahtuva maanliike voi tapahtua kolmiulotteisesti, joten kaikkia kolmea heilumissuuntaa eli järistysvektorin kolmen koordinaattiakselin suuntaista osatekijää pyritään mittaamaan yhtäaikaisesti. Laitteen tulee kyetä mittaamaan maanliikkeitä nanometriluokasta mikrometriluokkaan ja tarvittaessa vieläkin pienempiä ja suurempia heilahduksia, joten sen tulee olla erittäin herkkä.

Nykyaikaiset seismometrit ovat laajakaistaisia, eli ne kykenevät mittaamaan useita taajuusalueita kerralla. Varhaisissa seismografijärjestelmissä käytettiin eri taajuusalueille eri instrumentteja.

Matkapuhelimet seismometreinä
-----------------------------

Nykyaikaiset matkapuhelimet sisältävät kiihtyvyysanturin, jota voi käyttää maanjäristysten mittaamisessa. Puhelinten kiihtyvyysanturit eivät ole kovin herkkiä, ja ne toimivat tällä hetkellä käytännöllisesti vain yli magnitudin 5 maanjäristyksissä. 

Kalifornian yliopisto on kehittänyt Android-puhelimille ohjelman nimeltä MyShake, jolla pyritään laajentamaan maailman seismografiverkkoa. Järjestelmän avulla tavallinen kansalainenkin voi kerätä puhelimellaan maanjäristyshavaintoja ja saada reaaliaikaisia varoituksia lähialueilla tapahtuneista järistyksistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Wielandt, E.: "Seismic Sensors and their Calibration", *New Manual of Seismological Observatory Practice 2 (NMSOP-2)*. GFZ German Research Centre for Geosciences, Potsdam: IASPEI, 2012. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Peterson, Jon, ja Hutt, C.R.: World-Wide Standardized Seismograph Network — A data users guide.  *U.S. Geological Survey Open-File Report*, 2014, nro 2014–1218. doi:10.3133/ofr20141218.   (englanniksi)
3. ↑  Kong, Qingkai ym.: MyShake: A smartphone seismic network for earthquake early warning and beyond.  *Science Advances*, 12.2.2016, 2. vsk, nro 2. doi:10.1126/sciadv.1501055.   (englanniksi)
**Yö Rovaniemellä** on lappilaislähtöisen Jaakko Laitinen & Väärä Raha -yhtyeen toinen studioalbumi.

Levyn kappaleet
---------------

1. Kaikkialla kaukana – 3.34
2. Onnentähti – 3.05
3. Yö Rovaniemellä – 3.47
4. Lehti tuulessa – 3.54
5. Äiti kulta – 4.34
6. Maltashan – 4.10
7. On kuuma – 4.30
8. Kaikki muukin mennä saa – 3.16
9. Tanssi, tanssi! – 3.46
10. Nuotiolla mieron – 4.15

Levyarvosteluja
---------------

Ahkerasti keikoilla viihtyneen bändin soitto on entistäkin
musikaalisempaa ja kulmikkaasti polveilevat rytmit tiukasti
hallinnassa. Myös Laitinen on saanut tulkintaansa lisää voimaa ja uskottavuutta.
Laulaja heittäytyy äärimmäisten tunteiden hengästyttävään paatokseen
ja maljoja kallistelleen kulkumiehen rooliin ilahduttavan vilpittömän
tuntuisesti, yhä lähempänä itseään.
4/5 Keskisuomalainen

Tämä ei ole kiiltokuvamusiikkia, vaan tanssilavojen värivalojen alla
kesäyössä hikoilevien miesten syvimpiä tuntoja ja kylänraitilta
kerättyjen kolhujen kertausta, josta ei puutu huumoria, rakkautta ja
tekemisen iloa. Viina virtaa, torvet soivat ja kaikki on kovin
kaihoisaa.
85 / 100
NRGM.fi

...yhtye soittaa tiukemmin yhteen kuin koskaan, ja sovituksissa
on uudenlaista, livetilanteen tuolle puolen kurkottavaa dynamiikkaa.
Mahtipontiset tehot otetaan irti siellä, missä niitä kaivataan.
Lapin Kansa

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

1. ↑  Spotify: Jaakko Laitinen & Väärä Raha - Yö Rovaniemellä *open.spotify.com*. Viitattu 5.1.2022.
**Santa Brigida** oli Espanjan laivaston vuonna 1785 vesillelaskettu 34-tykkinen fregatti.

Valmistus
---------

Manuel Traversin suunnittelema alus tilattiin 3. syyskuuta 1782 Cartagenasta, missä köli laskettiin 10. syyskuuta. Alus luovutettiin tilaajalle 1785.

Palvelus
--------

Alus kuljetti 1786 yhdessä *San Ferminin* kanssa joukkoja Cadizista Barcelonaan.

Alus, jonka päällikkönä oli Don Antonio Pillon, lähti Vera Cruzista Meksikosta *Thetiksen* kanssa 21. elokuuta 1799. Aluksen lastina oli mausteita ja noin 1,5 miljoonaa Espanjan dollaria. Alukset kohtasivat kohtasivat Britannian kuninkaallisen laivaston osaston ja seuranneessa kahakassa *HMS Ethalion* valtasi *Thetiksen* ja *HMS Triton*, *HMS Naiad* ja *HMS Alcmene* *Santa Brigidan*, jolla sai surmansa kaksi ja haavoittui kahdeksan miehistönjäsentä.

### Automatia

Alusta ei pidetty laivastolle sopivana ja se myytiin. Prinsep ja Saunders osti *Santa Brigidan*, joka muutettiin Itä-Intian kauppakomppanian alukseksi nimellä *Automatia*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Spanish frigate Santa Brigida (1785)

Lähteet
-------

1. 1 2  threedecks.org
Sanomalehti-ilmoitus uuden puolueen perustamisesta helmikuussa 1961.
**Sosialistinen kansanpuolue** (norj. *Sosialistisk Folkeparti*) oli norjalainen vasemmistolainen puolue, joka oli toiminnassa vuosina 1961–1976. Se perustettiin vastalauseena työväenpuolueen ulkopolitiikalle, erityisesti vastustamaan ydinaseiden sijoittamista Norjaan ja ajamaan Norjan eroa Natosta. Monet uuden puolueen keskeisistä poliitikoista olivat olleet aktiivisia radikaalissa *Orientering*-lehdessä. Sosialistinen kansanpuolue sai ensimmäisissä vaaleissaan vuonna 1961 suurkäräjille kaksi kansanedustajaa, jotka ajautuivat vaa'ankieliasemaan työväenpuolueen ja porvarillisen opposition väliin. Syksyllä 1963 he kaatoivat Gerhardsenin III hallituksen Kings Bayn kaivosonnettomuuden takia. Vuoden 1969 vaaleissa sosialistinen kansanpuolue putosi suurkäräjiltä, minkä jälkeen se aloitti yhteistyön muiden pienten vasemmistopuolueiden kanssa. Vuoden 1973 vaaleissa ne muodostivat sosialistisen vaaliliiton, jonka avulla puolue onnistui saamaan peräti yhdeksän kansanedustajaa. Sosialistisesta vaaliliitosta muodostettiin pari vuotta myöhemmin uusi sosialistinen vasemmistopuolue.

Kannatus suurkäräjävaaleissa
----------------------------

| Vuosi | Edustajia | Äänimäärä |  %-osuus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1961 | 2 / 150 |  | 2,4 % |
| 1965 | 2 / 150 |  | 6,0 % |
| 1969 | 0 / 150 |  | 3,5 % |

Lähde:

Puheenjohtajat
--------------

* 1961–1969: Knut Løfsnes
* 1969–1971: Torolv Solheim
* 1971–1973: Finn Gustavsen
* 1973–1976: Stein Ørnhøi

Lähteet
-------

1. ↑  Sosialistisk Folkeparti *Store norske leksikon*.  8.9.2018. Viitattu 28.11.2023. (norjaksi)
2. ↑  Tvedt, Knut Are: Mandatfordeling på Stortinget etter 1945 *Store norske leksikon*.  14.9.2021. Viitattu 28.11.2023. (norjaksi)
3. ↑  Tvedt, Knut Are: Stortingsvalg (resultater 1882-2021) *Store norske leksikon*.  13.1.2022. Viitattu 28.11.2023. (norjaksi)
**Tsurugan ydinvoimalaitos** (jap. 敦賀発電所, *Tsuruga hatsudensho*) on Japanissa Fukuin prefektuurin Tsurugassa sijaitseva ydinvoimalaitos.

Vuonna 1981 voimalassa tapahtui neljä radioaktiivista vuotoa ja 278 ihmistä altistui säteilylle.

Molemmat reaktorit ovat olleet pois käytöstä Fukushiman ydinvoimalaonnettomuudesta lähtien. Japanin ydinvoimaviranomaisen tutkimusten mukaan voimalan kakkosreaktori on geologisesti aktiivisen alueen päällä, ja ei täytä siksi uusia turvallisuusnormeja ja sen uudelleenkäynnistäminen näyttääkin epätodennäköiseltä. Ykkösreaktorin alasajosta on jo päätetty aiemmin.

Reaktorit
---------

Ydinvoimalassa on seuraavat reaktorit:

| Nimi | Reaktorityyppi | Teho | Käyttöönottovuosi | Käytöstäpoistovuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | BWR | 375 MW | 1970 | 2015 |
| 2 | BWR | 820 MW | 1987 | Käytössä |

Voimalaan on ollut suunnitteilla myös reaktorit 3 ja 4, mutta niiden rakentaminen on toistaiseksi pysähdyksissä, vaikkakin Nihon genshiryokuhatsuden jatkaa tienrakennusprojektia alueella.

Lähteet
-------

1. ↑  Japani on kokenut useita ydinonnettomuuksia *Iltalehti*.  12.3.2011. Viitattu 8.8.2021.
2. ↑  Tsuruga 2 sits on active fault, NRA concludes *World Nuclear News*.  26.3.2015. Viitattu 8.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  発電所情報 - 敦賀発電所1号機 *japc.co.jp*. Japan Atomic Power Company. Viitattu 8.8.2021. (japaniksi)
4. ↑  敦賀発電所3,4号機増設計画 *japc.co.jp*. Japan Atomic Power Company. Viitattu 8.8.2021. (japaniksi)
5. ↑  Cash-strapped JAPC funds road plans near idle nuclear plant *The Asahi Simbun*.  8.3.2021. Viitattu 8.8.2021. (englanniksi)
**Aino Karoliina Karjalainen** (29. tammikuuta 1915 Vuolijoki – 8. tammikuuta 1981 Kajaani) oli suomalainen poliitikko, joka toimi vuosina 1972–1979 Suomen Keskustapuolueen kansanedustajana.

Aino Karjalainen syntyi vuonna 1915 Vuolijoella. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Teodor Aleksanteri Hahl ja Katri Haataja.

Vuonna 1935 Karjalainen valmistui ylioppilaaksi ja vuonna 1941 agronomiksi. Hän toimi Lapin maatalousseuran karjatalousagronomina Kittilässä vuosina 1941–1942, Nurmeksen evankelisen kansanopiston maatalousopettajana vuosina 1943–1955, Seppälän karjatalouskoulun maatalousopettajana Kajaanissa vuosina 1956–1958 ja Kainuun maatalouskeskuksen karjatalousagronomina vuosina 1958–1975.

Karjalainen oli ehdolla Oulun vaalipiirissä vuoden 1970 eduskuntavaaleissa ja hän sai yli 3 000 ääntä. Häntä ei kuitenkaan tuolloin valittu eduskuntaan. Vuoden 1972 eduskuntavaaleissa Karjalainen oli jälleen ehdolla Oulun vaalipiiristä ja tällä kertaa hänet valittiin eduskuntaan 5 686 äänellä. Vuoden 1975 ennenaikaisissa vaaleissa Karjalainen valittiin uudelleen eduskuntaan 6 551 äänellä. Vuoden 1979 eduskuntavaaleissa Aino Karjalainen sai 6 926 ääntä mutta häntä ei valittu eduskuntaan.

Karjalainen toimi Keskustapuolueen Kainuun piirin puheenjohtajana, Keskustanaisten Kainuun piirin johtokunnassa, Kotiteollisuuden keskusliiton valtuuskunnan puheenjohtajana ja Finnair oy:n hallintoneuvostossa. 

Vuonna 1978 hän toimi presidentin valitsijamiehenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Aino Karjalainen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 7.3.2016.
2. ↑  Ritva Palmunen (1992) Aitan polulta yhteiskunnalliseksi vaikuttajaksi — Keskustalaisen naisliikkeen toimintaa 1906—1985.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
***Navajo Times*** (navajoksi *Diné bi Naaltsoos*) on pääsääntöisesti englanninkielinen sanomalehti, joka ilmestyy Navajoiden reservaatissa, Yhdysvalloissa. Lehden päätoimitus sijaitsee Window Rockissa, Arizonassa, joka sijaitsee reservaatin alueella.

Lehti sai alkunsa vuonna 1959 uutiskirjeenä, joka oli tarkoitettu reservaatin ulkopuolella koulua käyville lapsille. Seuraavana vuonna koko konsepti oli tauolla pari kuukautta, minkä jälkeen se perustettiin uudelleen nykymuodossaan. Vuonna 1984 lehti muutti nimensä ***Navajo Times Today*** ja alkoi ilmestyä päivittäin. Kuitenkin jo kolme vuotta myöhemmin nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa ja lehti on siitä lähtien ilmestynyt kerran viikossa.

Vuodesta 2004 lehteä on kustantanut Navajo Times Publishing -niminen yritys ja se on ollut itsenäinen reservaatin parlamentista. Vuonna 2022 yrityksen toimitusjohtajaksi valittiin Olivia Benally, joka oli ensimmäinen navajonainen virassa. Lehti on pyrkinyt lisäämään navajonkielistä sisältöä 2010-luvulla johtuen huolesta kielen laskevasta puhujamäärästä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Contact Us *Navajo Times*. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
2. ↑  The Navajo times *National Endowment for the Humanities*.  2022. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
3. ↑  The Navajo Times (1959-1960) *Arizona Memory Project*. Viitattu 2.11.2022.
4. ↑  First Diné woman to head Navajo Times *Indian Country Today*.  6.5.2022. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
5. ↑  Navajo Times Focuses On Dine Language *KSFR*.  17.11.2017. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
Rääkkylän kirkon sankarihaudat kesällä 2012
**Rääkkylän kirkko** on Rääkkylässä sijaitseva Theodor Johannes Tolpon vuosina 1849–1851 rakentama tasavartinen ristikirkko, jonka piirustukset laati Intendentinkonttorissa Ernst Lohrmann.

Kirkkossa on istumapaikkoja 1200 hengelle. Kirkko on järjestyksessä Rääkkylän viides, aiemmat ovat tuhoutuneet tulipaloissa. Tyyliltään kirkko edustaa myöhäistä empireä ja sitä muistuttaa huomattavasti kolme vuotta myöhemmin valmistunut Ruokolahden kirkko. Ristikeskustasta kohoaa sisäviisteiden varassa isokokoinen kahdeksankulmainen kupoli. Kirkkoon liittyy kiinteästi kaksikerroksinen huippuun päättyvä torni, alttaripäädystä ulkonee matalampi sakasti. Kirkon kaksi kelloa ovat vuodelta 1851. Kirkossa on korkeat ikkunat, tornin toisessa kerroksessa ja päädyissä ne ovat kaaripäätteiset ja muualla tasapäätteiset. Sakaroissa on ulkokatteena satulakatot, sisäkatteena puuholvit ja keskustassa kupolikatto.

Kirkon 21-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1975, mutta niiden julkisivun on tehnyt Albanus Jurva 1899. Alttaritaulun *Ylösnousemus* on maalannut Eino J. Härkönen 1929. Kirkkosalin keskikupolia kannattavien pylväiden varaan on rakennettu lehterikerros. Uurrettujen eli kanneloitujen pylväiden ja seinäpilasterien puusta veistetyt kapiteelit ovat kirkon sisustukselle ominaisia yksityiskohtia.

Kirkon peruskorjaus tehtiin 1984, 1997 sekä 2021 uusittiin ulkomaalaus. Aiemmin kirkkoa on korjattu 1915 ja 1966. Ensin mainitussa kirkkosali sai nykymuotonsa, seinä- ja holvilaudoitus tehtiin arkkitehti Ilmari Launiksen johdolla. Kirkon hirret ovat Pyssysalosta, ikkunalasit alun perin Sortavalasta ja kattopellit Pietarista. Kuparikatto kirkkoon asennettiin 1984. Kirkon katolla oleva kukko on ainutlaatuinen Itä-Suomen kirkoissa.

Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu vuonna 1961 ja sen on suunnitellut kuvanveistäjä Teuvo Kotilainen.

Google maps- Karttaohjelmistossa Rääkkylän Kirkkoa on vandalisoitu useasti vaihtamalla kirkon nimen Rääkkylän Kurkuksi.

Katso myös
----------

* Rääkkylän kappeliseurakunta

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kirkon historiaa Rääkkylän seurakunta.  Arkistoitu 9.10.2016. Viitattu 5.4.2015.
2. 1 2 3  Pihlajaveden uusi kirkko Museovirasto. Viitattu 5.4.2015.
3. 1 2 3  Markku Haapio, Laura Luostarinen (toim.): *Suomen kirkot ja kirkkotaide 2*, s. 290. Etelä-Suomen Kustannus, 1980. ISBN 951-9064-28-1.
4. ↑  Antero Tuomisto: *Suomalaiset sotamuistomerkit.*. Espoo: Sotilasperinteen seuran julkaisu n:o 1, Kustannusosakeyhtiö Suomen Mies, 1998. ISBN 952-9872-05-4 Sivu 290.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rääkkylän kirkko** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee kansanedustaja Heikki Kokkoa. Muita samannimisiä henkilöitä on lueteltu täsmennyssivulla.*
**Heikki Sakarias Kokko** (6. heinäkuuta 1926 Lappee – 3. marraskuuta 2013 Lappeenranta) oli suomalainen poliitikko ja kansanedustaja. Hänen puolueensa oli Suomen Keskusta.

Kokko toimi kahden vaalikauden ajan Kymen läänin vaalipiirin kansanedustajana vuosina 1983–1991. Hän ei enää asettunut ehdolle vuoden 1991 eduskuntavaaleihin. Kokko oli varsinaisena jäsenenä kahdessa eduskunnan valiokunnassa, puolustusasiainvaliokunnassa ja laki- ja talousvaliokunnassa, ja toisella kansanedustajakaudellaan hän toimi jälkimmäisen puheenjohtajana.

Poliittisella urallaan Kokko toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1982 presidentinvaalissa sekä Lappeen ja Lappeenrannan kunnallispolitiikassa. Vuosina 1978–1982 hän oli Lappeenrannan kaupunginhallituksen puheenjohtaja.

Kokko syntyi maanviljelijäperheeseen ja oli itsekin varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä. Hän toimi vuosina 1982–1991 MTK:n johtokunnan jäsenenä. Hänen muihin politiikan ulkopuolisiin luottamustehtäviinsä kuuluivat muun muassa Eläkeliiton hallituksen jäsenyys ja varapuheenjohtajuus sekä Kirkkohallituksen jäsenyys. Kokko sai vuonna 1981 kunnallisneuvoksen arvonimen.

Kokko oli kahdesti naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Heikki Kokko *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 12.2.2011.
2. ↑  Suuret jylläävät Kymen läänissä.  *Helsingin Sanomat*, 9.3.1991.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Valfrid Eskola** (9. helmikuuta 1889 Hauho – 4. marraskuuta 1961 Jämsä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1922–1924 ja 1927–1954.

Elämä
-----

Eskolan äiti oli piika Amanda Idantytär. Hän oli huutolaisena yli 15 vuotta ja kävi kansakoulun sekä kaksivuotisen karjan­hoito­koulun. Eskola työskenteli maatilan karjanhoitajana Jämsässä 12 vuotta ja myöhemmin hän oli Jämsän kunnan ammattientarkastajana 1925–1927 ja Jämsän kunnan asutusneuvojana 1943–1945. Eskola sai kunnallis­neuvoksen arvonimen vuonna 1942.

Eskola oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1922–1924 ja 1927–1954 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa ja oli myös Jämsän kunnanvaltuuston puheenjohtajana.

Eskola oli jäsenenä muun muassa Kansantaloudellisessa neuvottelukunnassa, Maalaiskuntien liiton liittovaltuustossa, Suomen pienviljelijäin liiton liittotoimikunnassa sekä Asutusrahaston johtokunnassa.

Perhe
-----

Eskola oli naimisissa vuodesta 1913 lähtien Anna Lydia Järvisen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Patrikainen, Seppo; Joensuu, Miikka: *Se olkoon vapauden työ : Vaasan läänin itäisen vaalipiirin sosialidemokraattinen piirijärjestö ja SDP:n Keski-Suomen piiri 1906–2006*, s. 447. Jyväskylä: SDP:n Keski-Suomen piiri, 2007. ISBN 978-952-92258-6-6.
2. 1 2 3 4  .aspx Valfrid Eskola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 17.1.2008.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Bahaman yliopiston pääsisäänkäynti
Bahaman yliopiston kampus Pohjois-Bahamalla
**Bahaman yliopisto** (engl. *University of The Bahamas*) on Bahamalla toimiva yliopisto. Se perustettiin Bahaman korkeakouluna (engl. *College of The Bahamas*) 1970-luvulla seuraavien instituutioiden yhdistymisen myötä: The Bahamas Teachers' College, San Salvador Teachers' College, C.R. Walker Technical College ja Government High Schoolin sixth form -ohjelma. Oppilaitokselle myönnettiin virallinen asema yliopistona vuonna 2016.

Lynden Pindling avasi Bahaman korkeakoulun muodollisesti helmikuussa 1977. Pindling ennakoi korkeakoulun kehittyvän yliopistoksi jo kymmenessä vuodessa. Kesäkuussa 1995 Bahaman korkeakoululle myönnettiin lainsäädännöllä täysi itsehallinto oman toimintansa osalta. Elokuussa 2000 korkeakouluun yhdistettiin The Bahamas Hotel Training College. Uusia tutkintomahdollisuuksia avattiin myös Länsi-Intian yliopiston ja Jamaikan teknologian yliopiston kanssa tehdyn yhteistyön avulla. Ensimmäinen maisteriohjelma Bahaman korkeakouluun avattiin vuonna 2001 kasvatustieteissä yhteistyössä Kentin osavaltionyliopiston kanssa. Lisää maisteriohjelmia avattiin ensin yhteistyössä muiden yliopistojen kanssa, sitten vuonna 2010 ensimmäisen kerran itsenäisesti liikehallinnon maisterin tutkinnon muodossa.

Bahaman korkeakoulun instituution muuhun laajentumiseen kuului 28 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla rahoitetun Harry C. Moore Library and Information Centren avaaminen 8. huhtikuuta 2011. Bahaman parlamentin säädöksellä Bahaman korkeakoulu sai täyden yliopiston aseman 10. marraskuuta 2016. Bahaman koulutus-, tiede- ja teknologiaministeri Jerome K. Fitzgerald tiedotti oppilaitoksen aseman tuloillaan olleesta muutoksesta 25. elokuuta 2016. EduRankin kansainvälisessä yliopistojen vertailussa Bahaman yliopisto sai vuonna 2023 sijan 6 091 kaikkiaan 14 131 yliopiston joukosta.

Bahaman yliopiston pääkampus on Nassaun Oakes Field -kampus. Sillä on kaksi muutakin kampusta ja lisäksi useita alueellisia keskuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  History University of The Bahamas, viitattu 29.11.2023
2. ↑  University of The Bahamas EduRank, viitattu 29.11.2023
3. ↑  Campuses & Centres University of The Bahamas, viitattu 29.11.2023