recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Shaun of the Dead** (televisiolevityksessä myös **Shaun, kuolleiden kunkku**) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut brittiläis-ranskalainen kauhukomediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Edgar Wright.

Elokuva on Simon Peggin ja Edgar Wrightin *Three Flavours Cornetto trilogy* -sarjan ensimmäinen osa. Sarjaan kuuluvat myös elokuvat *Hot Fuzz* (2007) ja *The World's End* (2013).

Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi *Shaun of the Deadin* sekä sitä seuraavan *Hot Fuzzin* kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuva kertoo Shaunista, jonka elämä ei ole parhain päin. Hänellä on huono työpaikka, ja hänen parisuhteensa Lizin kanssa on heikoilla kantimilla. Vuosipäivänään Shaun ei saa Lizin lempiravintolasta pöytää varattua ja ehdottaa juhlapaikaksi kantapubiaan Winchesteriä, jolloin Liz jättää Shaunin. Pian mystinen epidemia herättää kuolleet henkiin, jotka alkavat pian etsiä eläviä ihmisiä tarkoituksenaan syödä heidät. Shaun, yhdessä ystävänsä Edin kanssa, päättävät hakeutua suojaan Winchesteriin. He ottavat mukaansa Shaunin äidin Barbaran, tämän miehen Phillipin, Lizin ja tämän ystävät Davidin ja Diannen. Phillip kuolee matkalla, mutta muut pääsevät Winchesterin oville matkimalla zombeja. 

Tilanne riistäytyy sisällä iltaa kohden käsistä, kun Barbara kuolee aiemmin saamaansa puremaan. Davidin tullessa yhteistyökyvyttömäksi lauma zombeja pääsee sisään pubiin, tappaen tämän. Dianne katoaa zombien sekaan, Ediä purraan ja Shaun sekä Liz yrittävät keksiä pakokeinoa baaritiskin puolelta. Kolmikko syöksyy lattiassa olevasta luukusta sisään, ja toivo näyttää hiipuneen. Shaunin ja Lizin välien jälleen lämmitessä Shaun huomaa kellarissa olevan hissin. He hyvästelevät Edin ja pakenevat maan pinnalle. Saadessaan miltei pureman armeija pelastaa heidät, ja saavat epidemian kontrolliinsa.

Puoli vuotta myöhemmin Shaunin ja Lizin suhde kukoistaa heidän yhteisessä asunnossaan. Pari suunnittelee päiväänsä, kunnes Shaun pistäytyy takapihalla varastossaan. Shaun ojentaa Edille, joka muuttui zombiksi, ohjaimen jonka jälkeen he alkavat pelaamaan pelikonsoliaan. Elokuvan lisämateriaaleissa kerrotaan että myöskään Dianne ei kuollut vaan onnistui pakenemaan puuhun, ja zombien vähennettyä hän muutti tätinsä luo.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Simon Pegg  | … |  Shaun
  |
|  Nick Frost  | … |  Ed
  |
|  Kate Ashfield  | … |  Liz
  |
|  Lucy Davis  | … |  Dianne
  |
|  Dylan Moran  | … |  David
  |
|  Nicola Cunningham  | … |  Mary
  |
|  Penelope Wilton  | … |  Barbara
  |
|  Bill Nighy  | … |  Philip
  |
|  Peter Serafinowicz  | … |  Pete
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Ben Child: Just one more Cornetto trilogy: Simon Pegg and Edgar Wright set for reunion *The Guardian*.  20.8.2014. Viitattu 3.3.2016. (englanniksi)
2. ↑  Blauvelt, Christian: The 100 greatest comedies of all time  22.8.2017. BBC. Viitattu 22.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Shaun of the Dead* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Shaun of the Dead* Elonetissä.
**Koromo-joen taistelu**, myös **Koromogawan taistelu**, (*jap. gawa* = joki) käytiin Japanissa Minamoto no Yoshitsunen Koromo-joen varrella sijainneessa linnakkeessa Kamakura-kaudella 15. kesäkuuta 1189.

Koromogawa no taten linnakkeen oli rakennuttanut Fujiwara no Hidehira, Tōhokun lääninherra, joka otti Yoshitsunen suojelukseensa tämän ollessa vielä nuori sotilas. Hidehiran oma talo sijaitsi linnakkeesta itään, lännessä sitä suojasivat vuoret ja etelässä Koromo-joki.

1180–1185 Minamoto-klaani kävi sodan Taira-klaania vastaan. Minamotoa johti Minamoto no Yoritomo, joka oli suvun veljeksistä vanhin. Nuorempi veli Yoshitsune palveli isoveljeään kenraalina ja ansioitui useissa taisteluissa. Sodan jälkeen Yoritomon arvovaltaa vähensi se, että klaanin johtajan pikkuveli oli ansainnut hänelle asemansa shōgunina. 
Lisäksi Yoshitsune teki virheen veljeillessään juonikkaan keisari Go-Shirakawan kanssa ilman Yoritomon lupaa. Keisari palkitsi Yoshitsunen arvonimillä ja tiluksilla, mikä sai shōguniksi nousseen veljen raivoihinsa. Huolimatta pikkuveljen kirjeitse lähettämistä uskollisuudenvaloista Yoritomo lähetti jopa salamurhaajan veljensä kimppuun. Salamurhaaja epäonnistui ja jäi kiinni, mutta Yoshitsune joutui vetäytymään maan alle. Hänellä oli kuitenkin paljon ystäviä ja ihailijoita, joiden luona hän saattoi piileskellä. 

Vuonna 1188 hän palasi yhä itsenäiseen Fujiwara no Hidehiran johtamaan Mutsun provinssiin. Yoritomo sai tietää liikusta pian, mutta pidättäytyi hyökkäämästä, koska hänen uskonnolliset neuvonantajansa pitivät koko vuotta epäonnisena sotatoimille. Yoshitsunen vanha ystävä lääninherra Fujiwara kuoli seuraavana vuonna, mutta hänen poikansa jatkoivat pakolaisen suojelemista. Kuitenkin 15. kesäkuuta uusi lääninherra Yasuhira johti satoja ratsumiehiä hyökkäykseen Koromogawa no tateen. 

Taistelu oli kiivas, mutta voimasuhteet olivat hyökkääjän puolella. Yoshitsunen adjutantti Saitō Musashibō Benkei suojeli viimeiseen saakka isäntäänsä, joka vetäytyi torniin tekemään harakirin. Tarinan mukaan kymmeniä lähitaistelussa surmannut Benkei pysyi seisaallaan, vaikka hänen kerrottiin näyttäneen piikkisialta häneen iskeytyneiden nuolien vuoksi. Kun Benkei viimein kaatui maahan, hänen tajuttiin olleen kuolleen jo jonkin aikaa. Tietäen perheensä kohtalon olevan sinetöity Yoshitsune surmasi vaimonsa ja lapsensa ja lopuksi itsensä.

Lähteet
-------

* Helen Craig McCullough: *Yoshitsune*. Stanford University Press, 1966. ISBN 0804702705.
* John Powell: *Magill's Guide to Military History*. Salem Press, 2001. ISBN 0893560170.
* Stephen Turnbull: *Warriors of Medieval Japan*. Osprey Publishing, 2007. ISBN 1846032202.
* Mark Weston, Walter F. (FRW) Mondale: *Giants of Japan: The Lives of Japan's Most Influential Men and Women*. Kodansha America, 2002. ISBN 1568363249.

|  |
| --- |
| Minamoto no Yoshitsune. |

|  |
| --- |
| Saitō Musashibō Benkei. |

### Viitteet

1. ↑  Powell, kappale *Minamoto no Yoshitsune*
2. 1 2 3 4  *Giants of Japan* s. 135–137
3. ↑  McCullough s. 275–276
4. 1 2  Turnbull s. 234
5. 1 2  McCullough s. 285–292
**Korodougou** on maalaiskunta Ségoun alueen Blan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Nampasso sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 45 kilometriä Blasta itään. Kunnassa on 11 300 ja keskuskylässä 3 500 asukasta (vuonna 2009).

Korodougoun kunta rajoittuu idässä Blan piirin Fanin ja Yangasson, etelässä Kemenin, lännessä Blan ja Kazangasson sekä pohjoisessa Ségoun piirin Katiénan kuntiin.

Entisestä Yangasson arrondissementista erotettuun kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, boboja, soninkeja ja dogoneja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.

Kunnan liikenneyhteydet ovat huonot. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, metsien hyödyntäminen ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, hirssi, durra, maissi, maapähkinä, riisi ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Palveluihin kuuluvat viisi alakoulua, yläkoulu, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED), neljä koraanikoulua, terveyskeskus ja kaksi synnytyslaitosta.

Banijoen rannalla toimii katolisen papin Bernard Verspierenin perustama nykyaikainen matkailukeskus Teriyabougou ekokylineen.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.8.2016.
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.8.2016.
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Korodougou 2008–2012 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 9.8.2016. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Mali: Teriya Bugu, village modèle *africamix.blog.lemonde.fr*.  Arkistoitu 8.4.2016. Viitattu 9.8.2016.
Knjagininon vaakuna vuodelta 1781.
**Knjaginino** (ven. Княги́нино) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Suran sivujoen Imzan varrella 107 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Knjagininon piirin keskus. Asukkaita on 6 700 henkeä (vuonna 2005).

Paikalla sijainnut kylä mainitaan 1500-luvulla. Vuonna 1779 siitä tuli Knjagininin kaupunki ja Nižni Novgorodin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1925 se alennettiin Knjagininon kyläksi, joka vuonna 1968 sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Uudelleen Knjagininosta tuli kaupunki vuonna 1998. Nykyään siellä toimii meijeri, ompelimo ja turkistehdas.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 544. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Knjagininon kaupungista kertova sivusto (venäjäksi)

**Nižni Novgorodin alueen kaupungit**
Nižni Novgorodin alueNižni Novgorodin alue
**Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod**  

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
*Hakusana "Kyynel" ohjaa tänne. Kaukopartioradiosta kerrotaan sivulla Kyynel (radio).*
Kyynelelimet
**Kyynelneste** on kyynelrauhasen tuottamaa kirkasta eritettä, joka puhdistaa ja huuhtelee silmän pintaa sekä estää hankausta silmän liikkuessa. Suojaavaa kyynelnestettä on silmän sarveiskalvojen pinnalla aina. Silmäluomien räpytysliike levittää kyynelnestettä tasaisesti silmän pintaan ja pitää sen kosteana. Kyynelnestettä tuottaa kyynelrauhanen ja silmän sidekalvossa olevat lisäkyynelrauhaset. Kyynelrauhasen ulosvievät putket päättyvät sidekalvopussiin ylemmän silmäluomen sisäpinnalle. Sidekalvopussin sisäreunasta alkaa kyynelkanava kaksiaukkoisena ja päättyy nenäonteloon. Kyynelkanavan alkuosassa on laajennus eli kyynelpussi. 

Joskus kyynelnestettä voi erittyä paljon, esimerkiksi itkettäessä tai roskan joutuessa silmään, jolloin sitä valuu alaluomen reunan yli ja silmän sisänurkasta pieniä kyynelkanavia pitkin kyynelpussiin ja sitä kautta nenään. Kyynelrefleksin tehtävänä on suojata näköaistia ulkoisilta ärsykkeiltä. Sen voi laukaista esimerkiksi sipulin happo tai ilmassa oleva savu.

Kyynelneste sisältää useita bakteereja tappavia tai niiden kasvua estäviä proteiineja, kuten fosfolipaasi A2:ta (FLA2), lysotsyymiä, laktoferriinia, immunoglobuliineja ja defensiinejä.

Fysiologia
----------

Ihmisen silmän pintaa peittää kolmikerroksinen kyynelfilmi. 

1. Ulommainen kerros sisältää runsaasti rasvoja.
2. Keskimmäinen kerros sisältää ravinteita, entsyymejä, antioksidantteja, happea ja suoloja.
3. Sisin kerros sisältää runsaasti musiinia, joka sitoo silmän pinnalle mahdollisimman paksun vesikerroksen ja estää kyynelnesteen pisaroitumisen.

Rähmä
-----

Rähmä on silmän pinnalla olevaa tahmeaa nestettä, joka koostuu joko kyynelnesteestä tai tulehduseritteestä tai molemmista. Runsas rähmä saa silmäluomien reunat tarttumaan toisiinsa, jolloin silmien avaaminen varsinkin unen jälkeen on vaikeaa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Lääketieteen termit*, s. 586. 4. uudistettu painos. Helsinki: Duodecim, 2002. ISBN 951-656-091-1.
2. ↑  *Iso tietosanakirja*. Osa 11, palsta 571, hakusana rähmä. Helsinki: Otava, 1936.

Aiheesta muualla
----------------

* Valtteri V. Aho, Timo J. Nevalainen ja K. Matti Saari: Kyynelnesteen antimikrobiset proteiinit, Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim, 2004;120(13):1569-73
Michael Manley
**Michael Norman Manley** (10. joulukuuta 1924 – 6. maaliskuuta 1997) oli jamaikalainen poliitikko. Manley toimi Jamaikan pääministerinä vuosina 1972–1980 ja 1989–1992. Hän johti isänsä, pääministeri Norman Washington Manleyn perustamaa sosialistista People's National Party (PNP) -puoluetta vuodesta 1969 lähtien. Manley oli Jamaikan oppositiojohtaja vuosien 1969–1972 aikana ennen tuloaan pääministeriksi, sekä vuosina 1980–1989, kun pääministerinä toimi konservatiivi Edward Seaga.

Lähteet
-------

1. ↑  Michael Manley PNP Jamaica.  Arkistoitu 30.10.2012. Viitattu 28.10.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Karasaki** oli keisarillisen Japanin laivaston sukellusveneiden emälaiva.

Valmistus
---------

Venäjän vapaaehtoislaivasto tilasi aluksen matkustaja-aluksena Hawthorne Leslie and Companylta Newcastle-on-Tynestä, missä köli laskettiin telakkanumerolla 334. Alus laskettiin vesille 31. tammikuuta 1896 nimellä *S/S Jekaterinoslav* ja se valmistui kesäkuussa.

Palvelus
--------

Venäjän-Japanin sodassa *Jekaterinoslav* liitettiin osaksi vapaaehtoislaivastoa. Japani valtasi aluksen 6. helmikuuta 1904 Pusanin edustalla sen ollessa matkalla Vladivostokista Odessaan. Alus liitettiin vielä samana vuonna keisarillisen Japanin laivastoon apualuksena nimellä *Karasakimaru* ja se palveli joukkojenkuljetusaluksena helmikuusta lokakuuhun 1904.

Alus otettiin palvelukseen 4. heinäkuuta 1905 torpedoiden kuljetusaluksena nimellä *Karasaki*, jolloin se aseistettiin yhdellä 12 naulan ja neljällä kolmen naulan tykillä. Elokuussa 1906 alus muutettiin sukellusveneiden korjausalukseksi.

Alus luovutettiin 28. elokuuta 1912 rannikkovartiostolle, mistä se palasi 1. huhtikuuta 1920 laivastolle torpedoiden kuljetusalukseksi ja edelleen 1. joulukuuta 1924 sukellusveneiden emäalukseksi. Alus makasi 1939 hylkynä Kuressa ja se nimettiin 1940 *Haikau No.9*:ksi, joka romutettiin 1946.

Lähteet
-------

* Jentschura, Hansgeorg; Jung, Dieter & Mickel, Peter: *Warships of the Imperial Japanese Navy, 1869-1945*. Lontoo: Arms & Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-151-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Jentschura, Hansgeorg et al s. 236
2. ↑  tynebuiltships.co.uk


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Toyohashi*** | **Keisarillisen Japanin laivaston sukellusveneidenemälaivat** | Seuraaja:***Komahashi*** |
**Skyla** (oikealta nimeltään Lucy Batty) on englantilainen dance-laulaja. Hänen ensiesiintymisensä musiikkimailmassa oli Beatplayersien musiikkivideolla *Summer Love*. Hän levytti myös oman versionsa High School Musical -hitistä *Breaking Free*.

Ura
---

Levy-yhtiö All Around the World teki sopimuksen Skylan kanssa vuonna 2008. Tuottajat Scott Rosser (Beatplayers-yhtyeestä), Mike Di Scala (Ultrabeat-yhtyeestä) ja Nemesis ovat työskennelleet hänen kanssaan ensimmäistä albumia varten.

Skylan debyyttisingle *Breaking Free* ilmestyi 9. kesäkuuta 2009. Musiikkivideon pyörittyä vasta kaksi päivää brittimusiikkikanava Clubland TV:llä se nousi kanavan eniten äänestetyksi kappaleeksi ja sijalle 43 musiikkivideoiden listalla kaikista musiikkilajeista. YouTubessa video katsottiin jopa 215 000 kertaa alle kuukauden aikana.

Skylan toinen single *Ayo Technology* ilmestyi 14. lokakuuta 2009. Sitä on soitettu runsaasti suosituimmilla musiikkikanavilla kuten Clubland TV, MTV Dance ja Chart Show TV.

Aiheesta muualla
----------------

* Knutsford Guardian (lehti) (englanniksi)
**J. Samuel White and Company** oli brittiläinen viktoriaanisen ajalta periytyvä laivanrakennusyritys, joka otti nimensä John Samuel Whitelta (1838–1915). Yritys keskittyi 1900-luvulla hävittäjien valmistamiseen sekä Kuninkaalliselle laivastolle että vientiin.

Historia
--------

Suvulla oli pitkät laivanrakennusperinteet Kentissä, jossa James White valmisti 1763–1764 Broadstairsissa Kuninkaalliselle laivastolle kutteri *HMS Lapwingin*, nopeita kauppa-aluksia sekä kalastusaluksia. Näiden lisäksi valmistui myös muutama Itä-Intian purjehtija. Ainakin kolme sukupolvea Whiteja valmisti aluksia ennen kuin Samuel Whiten isoisä Thomas White (1773–1858) muutti 1802 Broadstairsista East Cowesiin, josta hän osti Medinajoen itärannalta yli satavuotiaan telakan. Napoleonin sotien loppuvuosina hän aloitti työt Thetis-telakallaan. Telakka aloitti 1. lokakuuta 1815 virallisesti toimintansa uudella omistajalla. White lopulta rakensi itärannalle telakan, josta muodostui 1825 Falconin telakka.

Telakka tarjosi 1850-luvulla töitä noin 500 hengelle. Se laajeni edelleen aina vuoteen 1899. Telakasta tuli pienten ja keskisuurten sota- ja kauppalaivojen johtava suunnittelija ja valmistaja, joka valmisti myös runsaasti pienempiä aluksia kuten pelastusveneitä. Laivanrakennusteollisuuden supistuminen johti siihen, että telakka toimitti 1963 viimeisen aluksensa Kuninkaalliselle laivastolle ja samalla telakka suljettiin. Telakan toiminta lakkasi lopullisesti 1981.

Telakalla valmistettiin sen olemassaolon aikana (1803–1963) yli kaksituhatta alusta.

Lentokoneteollisuus
-------------------

Yritykseen kuului 1912–1916 lentokoneosasto, joka valmisti vesilentokoneita nimellä **Wight Aircraft**. Valmistuneita malleja olivat:

* Wight Pusher Seaplane
* Wight Twin
* Wight Seaplane
* Wight Baby
* Wight Bomber
* Wight Converted Seaplane
* AD Seaplane Type 1000

Yritys valmisti 1913 lentoveneen, joka esiteltiin samana vuonna Lontoon ilmailunäyttelyssä. Se valmisti lisäksi 110 kappaletta Short Brothersin suunnittelemaa Type 184 -lentokonetta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Michael Mantler
**Michael Mantler** (s. 1943 Wien, Itävalta) on itävaltalainen jazz-trumpetisti ja -säveltäjä.

Mantler muutti 1960-luvulla Yhdysvaltoihin, missä hän vaikutti erityisesti New Yorkin
jazz-piireissä tehden yhteistyötä mm. Cecil Taylorin ja Carla Bleyn kanssa. Hän oli jonkin aikaa naimissa Bleyn kanssa. Mantler palasi Eurooppaan vuonna 1991.

Mantler on tehnyt omia levytyksiä ja laajasti yhteistyötä muiden muusikoiden kanssa. Hän on käyttänyt useilla levyillään sävellystyön pohjana esimerkiksi kirjailijoiden Samuel Beckettin, Edward Goreyn, Harold Pinterin ja Paul Austerin tekstejä.

Mantlerille on myönnetty Itävallan valtionpalkinto improvisoidusta musiikista sekä Wienin kaupungin musiikkipalkinto.

Osittainen diskografia
----------------------

* No Answer
* 13
* The Hapless Child
* Silence
* Movies
* More Movies
* Something There
* Alien
* Live
* Many Have No Speech
* Folly Seeing All This
* Cerco Un Paese Innocente
* The School of Understanding
* Songs and One Symphony
* Hide and Seek
* Review
* Concertos
* For Two
* The Jazz Composer's Orchestra Update

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Michael Mantler ECM Records. Viitattu 26.12.2021.
2. 1 2  Michael Mantler, Review  19.1.2007. The Guardian. Viitattu 26.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Michael Mantler** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Englannin NHS:n logo.
Pääsisäänkäynti Queen's Medical Centre -sairaalaan Nottinghamissa. Sairaala on osa Englannin NHS:n toimintaa.
**National Health Service** on Yhdistyneen kuningaskunnan julkinen terveydenhuoltojärjestelmä, joka jakautuu neljään alueelliseen osaan. Englannissa NHS:n osa tunnetaan nimellä National Health Service, mutta Skotlannissa on NHS Scotland ja Walesissa NHS Wales. Pohjois-Irlannissa osan nimi on Health and Social Care in Northern Ireland. Siten vain Englannin osa tunnetaan virallisesti nimellä National Health Service. Kaikki osat toimivat itsenäisesti.

National Health Service on suuri terveysalan toimija. Esimerkiksi pelkästään sen Englannin toimintayksiköissä työskenteli vuonna 2018 yhteensä 1,3 miljoonaa työntekijää.

Osin tai kokonaan National Health Servicen piirissä olleita ohjaavia ja toimeenpanevia kansanterveyteen ja hyvinvointiin liittyviä viranomaistoimintoja on eriyttetty omiksi virastoikseen. Esimerkiksi Englannissa toimi huhtikuusta 2013 vuoteen 2021 saakka Public Health England (PHE) (jonka tilalle tuli vuonna 2021 UKHSA). Huhtikuusta 2020 lähtien Skotlannissa on toiminut Public Health Scotland (PHS), joka on osa NHS Scotlandia. Myös Walesissa Public Health Wales on NWS Walesin yksikkö. Nämä kansanterveyslaitokset vastaavat osaltaan esimerkiksi tartuntatautitilanteen (esimerkiksi koronaviruksen) seuraamisesta ja siihen liittyvästä ohjeistuksesta alueellaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Annual Report 2018/2019 (pdf) NHS England, england.nhs.uk. Viitattu 21.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Public Health Scotland Pharmaceutical Services Negotiating Committee (PSNC), psnc.org.uk. Viitattu 21.3.2020. (englanniksi)
3. ↑  Public Health Scotland (toiminta käynnistyy 1. huhtikuuta 2020) Public Health Scotland, publichealthscotland.scot. Viitattu 21.3.2020. (englanniksi)
**Vladimir Jegorovitš Brendojev** (ven. Влади́мир Его́рович Бре́ндоев; 6. syyskuuta 1931 Aunuksen piirin Sammatuksen kylä – 24. lokakuuta 1990 Aunus) oli karjalainen kirjailija.

Vladimir Brendojev valmistui Belomorskin merenkulkuoppilaitoksesta, työskenteli merimiehenä ja vuodesta 1972 lähtien kalastusvalvonta-aluksen kapteenina Äänisellä. Vuodesta 1983 hän toimi Neuvostoliiton tiedeakatemian Karjalan filiaalin kielen, kirjallisuuden ja historian osastolla ja myöhemmin Karjalan kirjallisuussäätiön valtuutettuna.

Brendojeviä voidaan pitää ensimmäisenä livvinkielisenä kirjailijana. Hänen teoksiaan julkaistiin 1970-luvulla Neuvosto-Karjala ja Punalippu -lehdissä. Ensimmäinen runokokoelma *Aunusrandaine* ilmestyi vuonna 1980. Vuonna 1988 julkaistiin kertomuskokoelma *Kyl’mil*. 

Brendojevin runot muistuttavat läheisesti kansanrunoutta ja niihin on sävelletty lukuisia lauluja. Hän toimi myös klassisen venäläisen kirjallisuuden kääntäjänä. Vuodesta 2001 lähtien Aunuksessa on järjestetty kirjailijan muistolle omistettu vuotuinen runojuhla.

Teokset
-------

* *Anusrandaine: runoja karjalaksi*. Petroskoi: Karjala, 1980.
* *Hiilau huoli: runoja karjalaksi*. Petroskoi: Karjala-kustantamo, 1983.
* *Kadajikko: runot da runoelmu*. Petroskoi: Karjala-kustantamo, 1986.
* *Kyl’mil: kertomuksia karjalan kielellä*. Petroskoi: Karjala-kustantamo, 1988 (toinen painos 1990).
* *Sa olet armas: runot da runokiännökset*. Petroskoi: Karjala, 1989.
* *Runoja*. Petroskoi: Karjala-kustantamo, 1991.
* *Sana, kuultu muaman suus: Karjalažet runot lapsilla*. Petroskoi: Karjala, 1991.
* *Jättie hyvä jälgi muale: runot da runokiännökset*. Petroskoi: Karjala, 1999.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Aunusrantaseni*. Kääntänyt ja toimittanut Aku-Kimmo Ripatti. Pohjoinen, 1986.

Lähteet
-------

1. ↑  *Karelija: entsiklopedija. Tom 1*, s. 179. Petrozavodsk: PetroPress, 2007. ISBN 978-58430-0123-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Vladimir Brendojevin lyhyt elämäkerta ja näytteitä tuotannosta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi), (karjalaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Trypití** (kreik. Τρυπητή; myös *Tripití*) on minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Górtynan kunnassa linnuntietä noin kuusi kilometriä itään saaren etelärannikolla sijaitsevasta Léntaksen kylästä ja noin neljä kilometriä kaakkoon Krótoksen kylästä. Paikan nimi on nykyaikainen. Asutuksen minolaisaikaista nimeä ei tunneta.

Trypitín asutus on ajoitettu EM II sekä EM III–MM IA -kausille eli noin vuosiin 2900–1900 eaa. Asutuksen hylkäämisen syytä ei tiedetä, koska se ei ole tuhoutunut monien muiden asutusten tavoin tulipalossa tai maanjäristyksessä. Asukkaat muuttivat mahdollisesti etelään tasaisemmalle maalle paikkaan, mistä on löydetty suurempien, harvempaan rakennettujen talojen jäänteitä.

Asutus sijaitsi kukkulalla noin 135 metrin korkeudessa noin puolen kilometrin päässä pienestä Trypitínlahdesta ja -rannasta, josta se on saanut nykyisen nimensä. Asutus jakaantuu kahteen osaan, joiden välissä kulkee noin 1,5 metriä leveä polku. Asutuksen rakennukset, joita on löydetty yhteensä 36 kappaletta, ovat olleet pohjakaavaltaan neliömäisiä tai suorakulmion muotoisia, ja osassa on ollut seinustoilla penkit. Rakennuksista on säilynyt noin kaksi metriä korkeita seinien osia. Asutusta ympäröi muuri, jossa oli kaksi sisäänkäyntiä, toinen kaakossa ja toinen luoteessa. Erillisiä rakennuksia on paikannettu myös hieman kauempaa asutuksen ulkopuolelta. 200 metriä asutuksesta etelään on löydetty tholos- eli pyöröhauta ajalta 2800–2000 eaa. Sen halkaisija on noin 5,3 metriä.

Alueen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1986–1988 Antónis Vasilákiksen johdolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Trypiti *Minoan Crete*. Viitattu 1.2.2016.
2. ↑  The Minoan Settlement of Tripiti *Cretan Beaches*. Viitattu 1.2.2016.
Huhkon kartano etelästä nähtynä
**Huhkon kartano** on empire-tyylinen kartano Raisiossa. Huhkon kartanosta on jäljellä vain päärakennus. Sen vanhimmat osat ovat 1700-luvulta, mutta nykyinen empire-tyylinen ulkonäkö on peräisin noin vuosilta 1837–1842. Kartanon esikuvana on todennäköisesti ollut Carl Ludvig Engelin suunnittelemaksi arveltu Hintsan kartano vuodelta 1837.

Vanhimmat kirjalliset maininnat Huhkosta ovat 1300-luvulta. Ne käsittelevät Huhkonkosken myllyä, joka on ilmeisesti vanhempi kuin Huhkon tila.*lähde?* Ensimmäiset viitteet itse Huhkon kartanosta Mälikkälän kylässä ovat peräisin 1500-luvulta, jolloin se oli lampuotitalona Pernon kartanon alaisuudessa. Huhko oli Pernon kartanon omistuksessa 1600-luvulle saakka, jolloin sen omistaja vaihtui useaan kertaan. Kuuluisin Huhkon kartanon omistajista oli Turun Akatemian historian ja moraaliopin professori Johan Bilmark, joka osti tilan vuonna 1776. Kartanon hoidon vaikeudet aiheuttivat useita omistajanvaihdoksia 1800-luvulla. Raision kaupunki osti kartanon vuonna 1977. Kartanon sisätilat on kunnostettu kaupungin edustuskäyttöön ja sitä vuokrataan myös ulkopuolisille.

Huhkon kartanon itäpuolisella kallioalueella on pieni edustava ketoalue, jonka yhteydessä kasvaa muun muassa tammia, lehmuksia, saarneja ja vaahteroita. Kuivahkon kedon kasvistoon kuuluvat mäkitervakko, kurjenkello, keto-orvokki, koiranheinä ja huopakeltano.

Lokakuussa 1995 sijoitettiin Huhkon kartanon pihapiiriin Gunnar Finnen reliefi *Sadonkorjaajat* 1920-luvulta. Se kuuluu kamarineuvos Eero Rantasen säätiön kokoelmiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Huhkon kartanon historia Raision kaupunki. Viitattu 24.4.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Selvitys Raision luontokohteista 1994 Raision kaupunki. Viitattu 24.4.2010. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Jarmo Grönros. *Ympäristömme Raisio*. Sivu 138. Kirjayhtymä; 1996. ISBN 978-951-26-4146-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Huhkon kartano** Wikimedia Commonsissa
**Suljetut ovet** (ransk. Huis Clos) on Jean-Paul Sartren kirjoittama ranskalainen näytelmä, joka esitettiin ensimmäisen kerran Pariisissa vuonna 1941 Vieux-Colombierin teatterissa. Teoksen ranskankielinen nimi on oikeusterminologiaa ja se merkitsee oikeustapauksen käsittelyä suljetuin ovin. Englanninkielisissä käännöksissä teoksesta on käytetty mm. nimiä Closed Doors, No Exit ja Behind Closed Doors. Näytelmässä käsitellään eksistentiaalifilosofian perusteemoja.

Sartren näytelmä kuvaa kolmen vastikään kuolleen ihmisen kohtaamista pienessä huoneessa, jossa he joutuvat viettämään ikuisuuden. Teoksen on oletettu sijoittuvan helvettiin. Kiduttavaksi tätä paikkaa eivät tee tulikivet, vaan toiset ihmiset ja teoksen tunnettu sitaatti kuuluukin "helvetti on toiset ihmiset" (l'enfer, c'est les autres). Sartren näytelmä sai ilmestyttyään kriitikoilta ylistävät arvostelut ja siitä on tehty myöhemmin useita erilaisia elokuvaversioita. Näytelmän on suomentanut dramaturgi ja ohjaaja Marja Rankkala.

Näytelmän henkilöhahmot ja juoni
--------------------------------

Sartren näytelmän kolmen päähenkilöä ovat syntinen Garcon, viettelevä Ineste ja lapsenmurhaaja Estelle. Kukaan näytelmän hahmoista ei aluksi halua myöntää, miksi he ovat joutuneet kuolemansa jälkeen Helvettiin ja he valehtelevat toisilleen. Gargon valehtelee, että hänet teloitettiin pasifistina ja Estelle väittää että hänen kohdallaan kyse on virheestä. Ineste vaatii että heidän kaikkien tulisi lopettaa valehteleminen ja myöntää todelliset rikoksensa.

Lopulta näytelmän henkilöt päättävät tunnustaa rikoksensa. Tunnustus ei kuitenkaan paranna henkilöiden kommunikaatiota, vaan he ärsyttävät edelleen toisiaan. Näytelmän henkilöt ovat pakotettuja olemaan toistensa katseen alla, tuomittavana teoistaan eivätkä he pysty pakenemaan mihinkään. Näin näytelmän henkilöhahmot jatkavat kuolemansa jälkeen sitä, mitä he tekivät ennen kuolemaansa eivätkä kykene kohtaamaan toisia ihmisiä.

Lähteet
-------

* New York Times - Satren Suljetut ovet - näytelmän teatterikritiikki

* Minä, muut ja helvetti - Teatterikritiikki
**Žolobno** (ven. Жолобно) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,7 kilometriä pitkä, 700 metriä leveä ja sen pinta-ala on 75,6 hehtaaria. Se sijaitsee Nevedrosta neljä kilometriä pohjoiseen. Se on alle neljä metriä syvä, mutta sen keskisyvyys on vain hieman yli kaksi metriä. Sen vedenpinta saattaa kesän lopulla olla vesikasvillisuuden peittämää. Vaikka järvi on autio, ympäröi sitä metsien, niittyjen ja peltomaiden mosaiikki.

Luontoarvoja
------------

Sen rannat ovat paikoin hiekkaa, joka on soistumassa turvehetteiköiksi. Pohjassa on paljon mutaa. Järvi on rehevöitymässä ja sen kalakanta sisältää seuraavat lajit: hauki, ahven, suutari, karppi, mutakala ja ruutana, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kalalajeja.

Vesistösuhteita
---------------

Žolobno sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.

Siihen laskee pieniä metsä tai suo-ojia. Sen laskuoja lähtee sen länsirannasta ja se yhtyy Nevedrjankaan luoteessa päin. Järven valuma-alueen koko on 3,68 neliökilometriä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Internetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Žolobno (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 28.12.2019. (venäjäksi)
3. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000
4. 1 2  Pihkovan alueen kartta: sivu 35 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 28.12.2019
WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Suljetut pelit**. 
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Suljetut pelit** ovat avauksia, jotka alkavat siirroilla 1.d4 d5. Tällä ei tarkoiteta sitä, ettei asemat voisi avautua, vaan sitä, että ne usein pysyvät suljettuina. Suljetut pelit painottavat syvällistä strategiaa, eivät niinkään loisteliasta taktiikkaa.

Joskus suljetuiksi peleiksi sanotaan kaikkia siirrolla 1.d4 alkavia pelejä. Toisinaan suljetuiksi peleiksi sanotaan vasta kaksois-kuningatarsotilasavauksia (1.d4 d5) ja tällöin pelejä, joissa musta vastaa valkean siirtoon 1.d4 muulla siirrolla kuin 1.d5, sanotaan puolisuljetuiksi peleiksi.

Suljetut pelit jaetaan edelleen eri avauksiin. Näitä ovat esimerkiksi torjuttu kuningatargambiitti, hyväksytty kuningatargambiitti, slaavilainen ja semi-slaavilainen puolustus.

Katso myös
----------

* Luettelo avauksista
* Luettelo gambiiteista

Lähteet
-------

1. ↑  James Eade: *Shakinpelaajan käsikirja*. Alkuasemasta mattiin. Alkuteoksen nimi Chess Player's Bible. Suomenkielisen laitoksen julkaisulupa Karisto Oy, 2006. ISBN 951-23-4721-0.
2. ↑  Shakinpelaajan käsikirja s.75
Instituutti, Snickarbacken 2–4.
**Suomen Tukholman-instituutti** (*Finlandsinstitutet*) Ruotsissa toimiva instituutti, joka tekee tunnetuksi suomalaista nykykulttuuria, edistää kulttuuri- ja tiedevaihtoa maiden välillä sekä esittelee suomalaista yhteiskuntakeskustelua, historiaa, politiikkaa ja talouselämää sekä suurelle yleisölle että tutkimusyhteisölle.

Instituuttia hallinnoi säätiö Stiftelsen Finlands kulturinstitut i Sverige. Instituutin toiminnan piiriin kuuluvia aloja ovat elokuva, kirjallisuus, musiikki ja teatteri. Se järjestää näyttelyjä ja seminaareja.

Instituutin toimitilat ovat 1896–1898 rakennetussa talossa, jonka on suunnitellut arkkitehti Johan Laurentz. Talo rakennettiin alkuaan Ruotsin NMKY:lle. Talon osti 1970 Stiftelsen Finlands Hus, josta myöhemmin tuli nykyinen säätiö. Vuonna 1995 säätiö myi naapurissa olevan hotelli Karelian kiinteistön ja julisti arkkitehtikilpailun jäljelle jääneen talon uudistamisesta. GWSK Arkitekter -arkkitehtitoimiston suunnittelemat muutostyöt toteutettiin 1995–1997.

Rakennuksessa on neljä maanpäällistä kerrosta ja kaksi maanalaista. Siinä on Suomen instituutin toimitilat, kirjasto, lukusali, näyttelytila ja talvipuutarha. Tukholman Suomalaisen Seuran toimitilat on myös samassa rakennuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Tukholman-instituutti, (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 28.4.2014
2. ↑  Suomen Tukholman-instituutti, viitattu 28.4.2014
3. 1 2  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 134. Norstedts, Tukholma 2012.
4. 1 2 3  Suomen Tukholman-instituutti, viitattu 28.4.2014
**Hugo Varjola** (20. toukokuuta 1892 Jyväskylä – 21. maaliskuuta 1946 Jyväskylä) oli suomalainen toimittaja.

Varjola muutti vuonna 1913 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli muun muassa Minnesotan sahatyömailla ja opiskeli iltakouluissa. Vuosina 1919–1921 hän työskenteli *Raivaajan* konttorissa Fitchburgissa. Palattuaan Suomeen Varjola oli *Kansan Voiman* toimitussihteerinä Sortavalassa vuodesta 1923 ja siirtyi *Uuden Ajan* päätoimittajaksi Poriin vuonna 1929. Vuodesta 1938 aina kuolemaansa saakka hän työskenteli jyväskyläläisen *Työn Voiman* päätoimittajana.

Sosiaalidemokraatteihin kuulunut Varjola oli Sortavalan ja Porin kaupunginvaltuustojen ja Jyväskylän kaupunginhallituksen jäsen. Hän hoiti myös muita kunnallisia, ammatillisia ja osuustoiminnallisia luottamustehtäviä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 24.3.1946, s. 2.
2. 1 2  Hugo Varjola 50-vuotias.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 20.5.1942, s. 7.
3. 1 2  Päätoimittaja Hugo Varjola.  *Laatokka*, 22.3.1946, s. 2.
Huguette Tourangeau vuonna 1970.
**Marie Jeannine Huguette Tourangeau** (12. elokuuta 1938 Montreal – 21. huhtikuuta 2018) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän valmistui pedagogiikassa sekä pianonsoitossa Marguerite–Bourgeoys-opistosta ja pääsi vuonna 1958 CMM:iin, jossa hänen opettajiinsa kuului Ruzena Herlinger. Hän debytoi vuonna 1964 Mercèdèsin roolissa Georges Bizet'n oopperassa *Carmen* Zubin Mehtan johtamassa esityksessä. Vuonna 1964 hän esiintyi Cherubinon roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin *Figaron häissä* Richard Bonyngen johdolla Stratfordin festivaalilla.

Metropolitan-oopperassa Tourangeau esiintyi ensimmäistä kertaa 28. marraskuuta 1973 Nicklaussen roolissa *Hoffmannin kertomuksissa*. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Sydneyn oopperatalossa *Carmenin* nimiroolissa ja tulkinnut kevyttäkin oopperaa. Vuonna 1977 Tourangeausta tehtiin ensimmäinen Kanadan musiikkineuvoston vuoden taiteilijapalkinnon saaja. Heinäkuussa 1997 hänet nimitettiin Kanadan ritarikunnan jäseneksi. Hänen miehensä Barry Thompson johti Vancouverin oopperaa ja Edmontonin oopperayhdistystä.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Canadian Encyclopedia: Huguette Tourangeau


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Sulia** (m.kreik. Σουλία, *Sūlia* tai *Soulia*) eli **Sulena** (Σουλήνα, *Sūlēna* tai *Soulēna*) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Agía Galínin kylän paikalla.

Maantiede
---------

Sulia sijaitsi Elektra-joen (nyk. Platýs) suussa Kreetan etelärannikolla nykyisen Ágios Vasíleioksen kunnan Agía Galínin kylän paikalla. Kaupungin satama sijaitsi joen suussa suunnilleen samalla paikalla kuin nykyinen kylä satamineen. Pääasutus tai ainakin osa siitä saattanut sijaita kukkulalla noin kilometrin päässä.

Historia
--------

Sulia toimi sisämaassa sijainneiden Sybritan ja Korionin kaupunkien satamana. Kaupungin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Se on ollut olemassa ainakin roomalaisella kaudella, jolta ajalta suurin osa sen paikalta tehdyistä löydöksistä on peräisin. Antiikin lähteistä Sulian mainitsee vain *Stadiasmus Maris Magni*, joka kutsuu sitä satamaksi, jossa on "hyvää vettä".

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Kaupungissa oli Artemiille omistettu pyhäkkö, jonka jäännökset sekä lukuisia siihen liittyviä votiivipiirtokirjoituksia on löydetty. Pyhäkkö saattaa olla roomalaista aikaa varhaisempikin. Paikalta on löydetty myös joitakin rakennusjäänteitä, keramiikan osia sekä hautoja pyhäkön koillis- ja itäpuolelta. Vielä 1400-luvulla kaupungin paikalla kerrotaan olleen näkyvissä akveduktin jäänteitä.

Varhaiskristillisellä ajalla kaupungissa oli basilikakirkko, joka sijaitsi nykyisen Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen (*Koimíseos tis Theotókou*) kirkon paikalla. Siitä on säilynyt muun muassa mosaiikkilattiaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "SOULIA or Soulena (Agia Galini), Crete", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Soulia *Pleiades*. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2 3  Soulia (Crete) 1 Ag. Galini *ToposText*. Viitattu 1.9.2020.
4. ↑  Αγία Γαλήνη *Ρεθεμνιώτικα Νέα*. Viitattu 1.9.2020.
5. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "SYBRITA or Sybritos (Thronos) Amari district, Crete", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  *Stadiasmus Maris Magni* 324–325.
Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 4** a-molli op. 63 on vuonna 1911 valmistunut neliosainen sinfonia. Neljäs sinfonia on Sibeliuksen tuotannon merkittävimpiä teoksia. Sinfonia sisältää paljon ekspressiivisiä elementtejä, ja sen onkin katsottu olevan Sibeliuksen henkilökohtaisin sinfonia. Sibelius itsekin nimitti sävellystään "psykologiseksi sinfoniaksi". Erik Tawaststjernan mukaan sinfoniaan vaikuttivat aikakauden syvyyspsykologiset virtaukset, ja hän luonnehtii neljättä sinfoniaa "erääksi psykoanalyyttisen aikakauden merkittävimmistä dokumenteista". Kuuluisaksi on tullut myös Elmer Diktoniuksen antama lisänimi "pettuleipäsinfonia".

Teos sijoittuu aikakaudelle, jolloin Sibelius oli kurkunpäänleikkauksen vuoksi pidättäytynyt suurilta intohimoiltaan sikareilta ja alkoholilta kahdeksaksi vuodeksi (1908–1916). Kauden teokset ovatkin suurelta osin tummanpuhuvia. Neljännen sinfonian syntyyn on saattanut vaikuttaa myös Kolille vuonna 1909 tehty matka, vaikka kantaesityksen musiikkiarvostelija "Bis" Wasenius sai Sibeliuksen närkästymään Waseniuksen tehtyä Kolista sinfonian ohjelmallisen sisällön. Sinfonian kantaesitys oli Helsingissä 3. huhtikuuta 1911; säveltäjä johti Helsingin kaupunginorkesteria. Kantaesityksessä teos sai hämmentyneen vastaanoton. Ensimmäisen levytyksen tekivät Leopold Stokowski ja Philadelphian orkesteri vuonna 1932.

Teoksen osat
------------

1. Tempo molto moderato, quasi adagio – Adagio – Tempo I – Adagio – Tempo I
2. Allegro molto vivace – Tranquillo – Doppio più lento
3. Il tempo largo
4. Allegro

Häilyvä tunnelma virittyy heti tritonus-intervallin leimaamissa ensimmäisissä tahdeissa. Vasta sellon mietteliäs soolo vakiinnuttaa tonaliteetin a-molliin. F-duurissa alkava scherzo-osa käynnistyy oboen leikkisällä teemalla. Myöhemmin musiikki muuttuu dissonoivaksi ja ristiriitaiseksi. Kolmas osa (Il tempo largo) on Sibeliuksen ehkä vaikuttavin hidas sinfoniaosa. Musiikki kasvaa aforistisista aiheista tuskaisiin huipennuksiin intensiteetin noustessa kerta kerralta. Finaali alkaa leikkisästi toisen osan mieleen tuoden. Musiikki kuitenkin kehittyy eri sävellajien väliseksi kamppailuksi ja sisältää materiaalia keskeneräisestä orkesterilaulusta *Korppi* (Edgar Allan Poe). Kooda henkii vahvaa kuolemanläheisyyttä. Sinfonia päättyy jousien raskaisiin a-molli-sointuihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Tawaststjerna, Erik (1989): *Jean Sibelius* 3, s. 239, 265. Helsinki: Otava. ISBN 951-1-10416-0
2. ↑  Parmet, Simon (1962): *Sävelestä sanaan: Esseitä*, s. 94. Helsinki: WSOY.
3. ↑  Tawaststjerna, Erik (1989): *Jean Sibelius* 3, s. 264–265.

Jean Sibeliuksen sinfoniat

* Nro 1 e-molli op. 39 (1899)
* Nro 2 D-duuri op. 43 (1902)
* Nro 3 C-duuri op. 52 (1907)
* Nro 4 a-molli op. 63 (1911)
* Nro 5 Es-duuri op. 82 (1915)
* Nro 6 d-molli op. 104 (1923)
* Nro 7 C-duuri op. 105 (1924)
* Nro 8 (kadonnut)
**Soninke** on etupäässä Malissa, Mauritaniassa ja Senegalissa asuvien soninkejen puhuma mandelainen kieli. Sillä on yli kaksi miljoonaa puhujaa.

Kielen puhujista yli puolet asuu Malin luoteisosassa. Yhtenäistä asutusta on myös Mauritanian kaakkoisosassa ja Senegalin itäosassa. Pieniä ryhmiä asuu vanhastaan Gambian itäosassa, Vélingaran seudulla Ylä-Casamancessa ja Burkina Fasossa. Soninkeilla on laaja diaspora Malin, Senegalin ja Norsunluurannikon kaupungeissa, Keski-Afrikan maissa ja mantereen ulkopuolella varsinkin Ranskassa.

Soninke kuuluu mandekielten länsihaaraan. Se muodostaa bozokielten kanssa oman ryhmänsä, johon luetaan toisinaan myös bobo. Yhteiset piirteet manding-kielten kanssa selittyvät kontaktivaikutuksella.

Murre-erot ovat laajasta puhuma-alueesta huolimatta melko pienet. Poikkeuksen muodostavat Tichittin ja Oualatan keitailla aikaisemmin puhuttu arabialais- ja berberivaikutteinen *azer* sekä Burkina Fason *sillanka*, johon ovat vaikuttaneet fulani ja moore. Azer on jo sammunut, sillankalla on muutamia tuhansia puhujia.

Soninkella on kansalliskielen status Malissa, Mauritaniassa ja Senegalissa. Kieli on hyvin elinvoimainen, mutta sen kirjallinen käyttö on vähäistä. Malissa ja Senegalissa järjestetään lukutaito-opetusta ja kieltä käytetään alaluokilla muutamissa kouluissa. Bamakossa ilmestyy soninkenkielinen kuukausilehti *Xibaare*. Kieltä on aikaisemmin kirjoitettu arabialaisella kirjaimistolla, mutta nykyään käytetään etupäässä latinalaisia aakkosia.

Soninkessa on paljon lainasanoja arabiasta, ranskasta ja bambarasta sekä kontaktimurteissa myös fulbesta. Soninke oli aikaisempina vuosisatoina alueen valtakieli, joka on vaikuttanut muihin kieliin.

Lähteet
-------

* *Jazyki mira: jazyki mande*. Sankt-Peterburg: Nestor-Istorija, 2017. ISBN 978-5-4469-0824-0.

### Viitteet

1. ↑  Soninke *Ethnologue*. Viitattu 25.10.2019.
2. 1 2 3  Jazyki mira, s. 248.
3. ↑  Jayki mira, s. 248–249.
4. ↑  Jazyki mira, s. 249.
5. ↑  Jazyki mira, s. 282.
**Pyry Rainamaa** (s. 16. lokakuuta 1990) on suomalainen koripalloilija. Porvoon Tarmon kasvatti Rainamaa edusti Korisliigassa Torpan Poikia, Korihaita, Kobria ja Kaarinan Uraa. Torpan Pojissa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 2010 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 2011.

Pelaajaura
----------

Rainamaan kasvattajaseura oli Porvoon Tarmo, mutta hän aloitti pääsarjauransa Torpan Pojissa jossa voitti kaudella 2009–2010 SM-hopeaa. Seuraavalla kaudella hän pelasi I-divisioonaa seuran farmijoukkueessa ja oli sarjan kolmanneksi paras suomalaispelaaja pisteissä. Kesällä 2011 Rainamaa siirtyi Korihaihin. Hän vietti seurassa kolme kautta ja siirtyi kaudeksi 2014–2015 Lapuan Korikobriin.

Marraskuussa 2018 Rainamaa sai käteensä jännevamman, joka päätettiin leikata tammikuussa 2019. Rainamaa päätti kilpauransa kevääseen 2019.

Rainamaa palaa kilpakoripalloon kaudeksi 2020-21 tehtyään sopimuksen Torpan Poikien kanssa 1.7.2020.

Lähteet
-------

* Pyry Rainamaa Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. ↑  Divarin koritykki Korihaihin  6.6.2011. Korihait. Viitattu 6.6.2011.
2. ↑  Korikobrien tuore vahvistus uhkuu näyttöhaluja: "Viime kausi meni totaalisesti pieleen"  28.8.2014. suomikoris.com. Viitattu 20.9.2014.
3. ↑
4. ↑  Vuorinen, Terho: Eurooppaan vai eläkkeelle? / Kolme loppua omin sanoin.  *Urheilulehti*, 16.10.2019, s. 46–47.

Aiheesta muualla
----------------

* Pyry Rainamaa basketball profile eurobasket.com (englanniksi)
Syncom 2
**Syncom** oli NASAn vuonna 1961 aloittama tietoliikennesatelliittiohjelma, jossa kehitettiin geosynkronisella kiertoradalla toimiva tietoliikennesatelliitti. Tarkoituksena oli toteuttaa kolme tällaista satelliittia. Syncom on lyhenne ohjelman nimestä "synchronous communication satellite".

Satelliitti
-----------

Hughes Aircraft Companyn Culver Cityssä, Kaliforniassa, sijaitseva tehdas kehitti ja rakensi kolme satelliittia pitkälle NASAn ohjelman ulkopuolella yhtiön etsiessä uusia markkinoita. 

Satelliitit olivat sylinterimäisiä, halkaisijaltaan 71 cm ja 39 cm korkeita. Tankattuna niiden massa oli 68 kg ja kiertoradalla 39 kg, josta 25 kg oli varsinaista radiohyötykuormaa. Niissä oli kaksi transponderia, joilla oli 2 W lähetysteho. Yksi satelliitti pystyi välittämään vain yhden kaksisuuntaisen puhelun tai 16 teletype-linkkiä.

Syncom 1
--------

Syncom 1 laukaistiin 14. helmikuuta 1963 Delta-kantoraketilla Cape Canaveralista, Floridasta. Satelliitti menetettiin matkalla geosynkroniselle kiertoradalle sen elektroniikan pettäessä, kun satelliitin rakettimoottori käynnistettiin.

Syncom 2
--------

Syncom 2 -satelliitista tuli ensimmäinen GEO-radan satelliitti, kun se laukaistiin 26. heinäkuuta 1963 Delta-kantoraketilla. Sen ratatason kaltevuus ei ollut nolla astetta. 

Yhdysvaltain laivaston alus Kingsport toimi satelliitin lennon alkuvaiheessa sen ohjaus- ja seuranta-asemana, josta myös signaali lähetettiin satelliitille.

Syncom 3
--------

Syncom 3 oli ensimmäinen aidosti geostationaarinen tietoliikennesatelliitti. Se laukaistiin 14. elokuuta 1964 Delta-kantoraketilla. Se välitti Yhdysvaltoihin Tokion olympialaisten TV-kuvaa, joka oli ensimmäinen Tyynen valtameren ylittänyt suora TV-lähetys.

Syncom IV
---------

Leasat-ohjelman viisi satelliittia 1980-luvulla nimettiin Syncom IV-1–Syncom IV-5. Nämä olivat paljon suurempia tietoliikennesatelliitteja painaen 1300 kg.

Aiheesta muualla
----------------

* Daniel R. Gloverin sivut NASAn kokeellisista tietoliikennesatelliiteista (Arkistoitu – Internet Archive)
* NASAn sivut:
	+ Syncom 1 (Arkistoitu – Internet Archive)
	+ Syncom 2 (Arkistoitu – Internet Archive)
	+ Syncom 3 (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Syncom**.