recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aarne Inha**, sukunimi aik. *Nyström* (17. lokakuuta 1885 Hämeenkyrö – 19. toukokuuta 1921 Jyväskylä) oli suomalainen varatuomari ja kirjailija. Hän käytti kirjailijanimeä **Lauri Kalma**.

Aarne Inhan vanhemmat olivat Hämeenkyrön kruununnimismies, kansanedustaja Alexander Väinö Nyström ja Hildur Helena Helsingius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 yksityistodistuksella Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja suoritti oikeustutkinnon 1910. Aarne Inha oli naimisissa Seidi Saxénin kanssa.

Inha oli Venäjän vallan aikana muun muassa prokuraattorinviraston palveluksessa. Sittemmin hän toimi Kiskon nimismiehenä ja viimeksi asianajajana Lahdessa ja Jyväskylässä. Inha kirjoitti salanimellä *Lauri Kalma* seikkailuromaanin *Maapallon ympäri lentokoneella* ja häneltä jäi myös julkaisemattomia käsikirjoituksia.

Teoksia
-------

Nimellä *Lauri Kalma*:

* *Maapallon ympäri lentokoneella : kertomus lentoalus "Suomen" matkasta*. Karisto 1920

Lähteet
-------

1. 1 2  Aarne Inha, Satakunnan Kansa, 22.05.1921, nro 114, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Aarne Inhan kuolinilmoitus, Uusi Suomi, 25.05.1921, nro 117, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1905, matrikkelinumero 29661
4. ↑  Aarne Inha kuollut, Uudenkaupungin Sanomat, 24.05.1921, nro 55, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vladimir Stavski.
**Vladimir Petrovitš Stavski** (ven. Влади́мир Петро́вич Ста́вский, oikea sukunimi *Kirpitšnikov*, Кирпичников; 11. elokuuta 1900 Penza – 14. marraskuuta 1943 Nevelin lähellä) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Vladimir Stavski syntyi työläisperheeseen. Hän kävi viisi luokkaa reaalikoulua ja työskenteli rakennuksilla ja tehtaassa. Stavski osallistui Venäjän sisällissotaan ja liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1918. Kotiuduttuaan armeijasta vuonna 1922 hän työskenteli Donin Rostovissa.

Stavskin kirjallinen ura alkoi sanomalehden työläiskirjeenvaihtajana. Vuonna 1925 hän siirtyi puoluetehtäviin ja vuonna 1926 hänestä tuli Pohjois-Kaukasian proletaarikirjailijoiden johtaja. Vuodesta 1927 hän toimitti rostovilaista *Na podjome* -lehteä.

Stavski oli perustamassa Neuvostoliiton kirjailijaliittoa ja toimi sen hallituksen sihteeristössä. Maksim Gorkin kuoltua hänestä tuli kirjailijaliiton pääsihteeri vuonna 1936. Vuonna 1937 hänet valittiin Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajaksi ja vuosina 1937–1941 hän oli *Novyi mir* -lehden päätoimittaja.

Stavskin ensimmäinen, sisällissodasta kertova kirja ilmestyi vuonna 1924. Hän osallistui maatalouden kollektivisointiin ja kirjoitti siitä joukon kuvauskokoelmia. Vuodesta 1939 lähtien Stavski julkaisi kuvauksia Halhin-Golin taisteluista, Ukrainan ja Valko-Venäjän länsiosien miehityksestä sekä talvisodasta. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon hän toimi sotakirjeenvaihtajana.

Suomennettu teos
----------------

* *Kasakkakylä* (*Razbeg*). Suom. Lea Helo. Leningrad: Kirja, 1933.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Russkije sovetskije pisateli-prozaiki: biobibliografitšeski ukazatel, tom 4*, s. 509. Moskva: Kniga, 1966.
2. 1 2  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *Fundamentalnaja elektronnaja biblioteka Russkaja literatura i folklor*. Viitattu 20.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Bariumfluoridi** (BaF2) on barium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää erikoislasien valmistamiseen, tuikeilmaisimissa ja hitsauksessa.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa bariumfluoridi on väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen ja rakenne muistuttaa kalsiumfluoridin rakennetta. Yhdiste liukenee vain hieman veteen, mutta liukenee happoihin. Luonnossa bariumfluoridia tavataan frankdicksoniittimineraalissa.

Bariumfluoridia valmistetaan bariumasetaatin ja vetyfluoridin välisellä reaktiolla ja kiteyttämällä bariumfluoridi liuoksesta. Sitä voidaan myös valmistaa neutraloimalla muita emäksisiä bariumyhdisteitä kuten bariumoksidia, -hydroksidia tai -karbonaattia vetyfluoridilla.

(CH3COO)2Ba + 2 HF → BaF2 + 2 CH3COOH
Yhdiste läpäisee hyvin infrapunasäteilyä, minkä vuoksi sitä käytetään infrapunalaitteissa ja siitä myös valmistetaan infrapunasäteilyä läpäiseviä fluorifosfaati- ja fluorizirkonaattilaseja. Bariumfluoridia käytetään myös tuikeilmaisimissa röntgen- ja gammasäteilyn sekä α- ja β-hiukkasten havaitsemiseen. Yhdisteellä on myös käyttöä juoksutteena hitsauksessa. Yhdistettä käytetään myös emalien valmistuksessa ja keramiikan värjäykseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Richard C. Ropp: *Encyclopedia of the Alkaline Earth Compounds*, s. 60-62. Newnes, 2012. ISBN 9780444595539. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.1.2021). (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Patrick M. Dibello , James L. Manganaro, Elizabeth R. Aguinaldo, Tariq Mahmood & Charles B. Lindahl : *Barium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003.
3. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 223. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
**Vladimir Fjodorovitš Tendrjakov** (ven. Влади́мир Фёдорович Тендряко́в, 5. joulukuuta 1923 nykyisen Vologdan alueen Verhovažjen piirin Makarovskajan kylä, Neuvostoliitto – 3. elokuuta 1984 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Vladimir Tendrjakov syntyi virkailijaperheeseen. Hän haavoittui toisessa maailmansodassa, työskenteli opettajana ja Komsomolin piirisihteerinä. Vuonna 1945 Tendrjakov muutti Moskovaan, jossa hän opiskeli Neuvostoliiton elokuvakoulussa ja myöhemmin Gorkin kirjailijainstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1951. Tendrjakov liittyi NKP:hen vuonna 1948.

Tendrjakov oli Stalinin kuolemaa seuranneen suojasään näkyvimpiä kirjailijoita. Hänen kertomuksensa, pienoisromaaninsa ja romaaninsa kuvaavat etupäässä maaseudun ongelmia ja yksilön moraalisia valintoja. Niistä tunnetuimpia ovat *Vävy* (*Ne ko dvoru*, 1954), *Kelirikko* (*Uhaby*, 1956), *Podjonka – vek korotki* ("Surviaisella on lyhyt elämä", 1965), *Tri meška sornoi pšenitsy* ("Kolme säkillistä juolavehnää", 1973) ja *Rasplata* ("Tilinteko", 1979). Kirjailijan neuvostoyhteiskunnan traagisia vaiheita kuvaavat kertomukset ja antiutopia *Tietokone-evankeliumi* (*Pokušenije na miraži*) ilmestyivät vasta perestroikan aikana.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Vävy*. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Kirjayhtymä, 1960.
* *Tuomio. Kelirikko*. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Kansankulttuuri, 1963.
* *Nefertitin hymy*. Suom. Ulla-Liisa Heino. Helsinki: Kansankulttuuri, 1965.
* *Tietokone-evankeliumi*. Suom. Ulla-Liisa Heino. Helsinki: SN-kirjat, 1988.

Novelli
* Kolmonen, seitsikko, ässä. Suom. Esa Adrian. Teoksessa: *Kananjumala*. Helsinki: Tammi, 1963

Lähteet
-------

1. ↑  Risto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): "Tendrjakov, Vladimir", *Otavan kirjallisuustieto*, s. 774. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X.
2. ↑  Tendrjakov, Vladimir, Kirjasampo, viitattu 13.10.2021
3. ↑  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 1.9.2013. (venäjäksi)
4. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 767–768. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
5. ↑  *Bolšoi entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 460. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1991. ISBN 5-85270-044-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Vladimir Tendrjakovin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
MettelhornMettelhorn nähtynä länsipuolelta

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Wallis, Sveitsi |
| Vuoristo | 
Valais'n Alpit |
| Korkeus merenpinnasta | 
3 406 m |
| Prominenssi | 
240 mView and modify data on Wikidata  |
| Helpoin reitti | 
Zermattin kylästä |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
46° 03′ 26″ P, 7° 44′ 33″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Mettelhorn** on vuori Sveitsissä Valais’n Alpeilla lähellä Zermattin kylää. Vuori on suosittu vuorikiipeilykohde, koska se soveltuu erinomaisesti akklimatisaatioon eli vuoristoilmaston totutteluun. 

Mettelhornille kiipeämiseen ei tarvita erityistä teknistä osaamista, sillä lähes vuoren huipulle asti vie kesäaikaan hyväkuntoinen Edelweiss-niminen polku lounaan puolelta, Wisshornin (2 936 m mpy.) ja Platthornin (3 345 m mpy.) länsipuolta. Polun varrella sijaitsevat pensionaatti Edelweiss ja hotelli Trift. Lähistöllä on myös Rothorn-vuoristomaja (Rothornhütte SAC), jonka omistaa Schweizer Alpen-Club. Vuorikiipeilijät tuntevat alueen nimellä Furggji Pass eli Furggjin sola. Vuorelle voi kiivetä myös sen itäpuolelta Täschin suunnalta. 

Mettelhornin lähistöllä on useita yli nelikilometrisiä vuoria. Pohjoispuolella sijaitsee Weisshorn (4 506 m mpy.), länsipuolella Zinalrothorn (4 221 m mpy.) sekä itäpuolella Dom (4 545 m mpy.). Kauempana etelän puolella kohoavat Dufourspitze (4 634 m mpy.) ja Matterhorn (4 478 m mpy.).

Kuvia
-----

* Näkymä Platthornvuorelle Mettelhornin huipultaNäkymä Platthornvuorelle Mettelhornin huipulta
* Näkymä DomvuorelleNäkymä Domvuorelle
* SeittimehitähtiSeittimehitähti
* AlppikatkeroAlppikatkero

Lähteet
-------

* Swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo.  (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi), (englanniksi)
Lucius Licinius Lucullus.
**Lucius Licinius Lucullus**  (noin 118–56 eaa.) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Hän oli Sullan kannattaja ja nousi tämän suojattina preettoriksi ja myöhemmin konsuliksi.

Lucullus palveli Sullaa liittolaissodassa sotilastribuunina. Vuonna 88 eaa. hän oli kvestori. Hän palveli taas Sullaa ensimmäisen Mithridateen sodan aikana. Lucullus kokosi laivaston, joka auttoi Sullan joukkoja Ateenan piirityksessä. Kerrotaan, että hän ei merelle lähtiessään ollut kovinkaan perehtynyt sodankäyntiin, mutta sai merimatkalla opastusta centurioiltaan ja osoitti taistelussa oppineensa tarpeeksi. Tämän jälkeen Lucullus löi Mithridateen sotapäällikön Neoptolemoksen Tenedoksen taistelussa, jonka jälkeen Sulla sai siirrettyä armeijansa Kreikasta Aasiaan. 

Vuonna 79 eaa. Lucullus valittiin kuruuliseksi ediiliksi yhdessä veljensä Marcus Terentius Varro Luculluksen kanssa. Kuollessaan Sulla teki Luculluksesta poikansa Faustus Cornelius Sullan holhoojan. Vuonna 74 eaa. Lucullus valittiin konsuliksi. Konsulikautensa jälkeen Lucullus sai provinssikseen Kilikian.

Kolmannessa Mithridateen sodassa Lucullus kukisti Mithridateen ja valtasi Pontoksen. Tämän jälkeen hän hyökkäsi Armenian Tigranes II:n kimppuun, jonka luokse Mithridates oli paennut. Lucullus kukisti Tigraneen ja Mithridateen Artaxatan taistelussa, mutta joutui palaamaan Roomaan vuonna 66 eaa. Lucullus oli johtajana kankea, koska hän vaati alaisiltaan ehdotonta kuuliaisuutta, jolloin hän ei voinut pohtia eri vaihtoehtoja heidän kanssaan.  Luculluksen vastustajien ansiosta*selvennä* hän sai pitää triumfin vasta vuonna 63 eaa. Paluunsa jälkeen Lucullus vetäytyi syrjään politiikasta, johon hänellä ei ollut riittävän pitkäaikaista kunnianhimoa. Hän herätti huomiota ylellisellä elämällään, mutta tarjosi toisaalta kirjastonsa kaikkien halukkaiden käyttöön. Hän kuoli mielisairaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Paavo Castrén: *Uusi antiikin historia*, s. 349–350. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-21594-3.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Gaius Aurelius Cotta ja Lucius Octavius** | **Rooman konsuli**Yhdessä Marcus Aurelius Cottan kanssa | Seuraaja:**Gaius Cassius Longinus ja Marcus Terentius Varro Lucullus** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Lucy
**Lucy** on Etiopiasta Hadarista Alue 333:lta 24. marraskuuta 1974 löydetty hyvin säilynyt *Australopithecus afarensis* -yksilö. Se nimettiin Beatlesin "Lucy in the Sky with Diamonds" -kappaleen mukaan, jota löytäjät kuuntelivat nauhalta leirissään. Luurangosta oli säilynyt huomattava osa – lähes 40 %.

Lucy eli noin 3,2 miljoonaa vuotta sitten. Amharaksi sen nimi on Denkenesh.

Lucyn, kuollessaan ehkä 25-vuotiaan naaraspuolisen hominidin, aivot olivat pienikokoiset. Niiden koko oli noin kolmannes nykyihmisen aivojen koosta. Ilmeisesti Lucy kuitenkin käveli jo jokseenkin samalla tavoin kuin nykyihminen.

Vuonna 2016 antropologi John Kappelman kollegoineen esitti tutkimuksensa Lucyn kuolinsyystä. Heidän mukaansa sen luurangon vammat osoittavat Lucyn pudonneen puusta, noin 12 metrin korkeudesta. Tutkijat ovat kauan kiistelleet siitä, liikkuiko Lucy puussa vai maassa. Kappelmanin mukaan vastaus on molemmat. Piirteet, jotka helpottivat sen kävelyä pystyssä, tekivät siitä kömpelön kiipeilijän, ja se saattoi pudota puusta sen takia.

Lähteet
-------

1. ↑  Bohn, Lauren: Q&A: 'Lucy' Discoverer Donald C. Johanson *Time*.  4.3.2009. Viitattu 25.11.2015. (englanniksi)
2. ↑  Lucy *hoopermuseum.earthsci.carleton.ca*. Viitattu 14.5.2022. (englanniksi)
3. ↑  BBC – Science & Nature: The evolution of man *www.bbc.co.uk*. Viitattu 14.5.2022. (englanniksi)
4. ↑  What Scientists Have Learned About the Fossil Hominin Lucy and Family *ThoughtCo*. Viitattu 14.5.2022. (englanniksi)
5. ↑  Lucy: Don Johanson Finds the Oldest Hominid Fossil *Mr. Dowling.com*.  13.4.2018. Viitattu 14.5.2022. (englanniksi)
6. ↑  Robotics show Lucy walked upright *news.bbc.co.uk*.  20.7.2005. Viitattu 14.5.2022. (englanniksi)
7. ↑  John Kappelman, Richard A. Ketcham, Stephen Pearce, Lawrence Todd, Wiley Akins & Matthew W. Colbert: Perimortem fractures in Lucy suggest mortality from fall out of tall tree.  *Nature*, 2016-09, 537. vsk, nro 7621, s. 503–507. doi:10.1038/nature19332. ISSN 1476-4687. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
8. ↑  Uutiset.  *Tiede-lehti*, lokakuu 2016, s. 11.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lucy (fossiili)**.
* Lucy's story
*
**Korostus** eli **aksentti** tarkoittaa ääntämisen tapaa, joka on ominainen tietylle asuinseuduille, ihmisryhmälle tai kansalle.

Esimerkiksi englannin kielessä esiintyy runsaasti eri korostuksia maantieteelliseen jakoon perustuvien populaatioiden, sosioekonomisten ryhmien, etnisten ryhmien (kuten afroamerikkalaisten englanti) tai luokkien välillä. Korostukset eroavat toisistaan muun muassa äänen painon ja vokaalien ja konsonanttien lausumisten osalta.

Suomen kielessä sanaa korostus taas käytetään yleensä ulkomaalaisten puhuman suomen kielen kohdalla (esim. "hän puhuu suomea venäläisellä korostuksella").

Korostus on eri asia kuin murre. Vaikka kielioppi, semantiikka, sanasto ja muut kielen ominaispiirteet usein vaihtelevat samanaikaisesti korostuksen kanssa, sana viittaa erityisesti eroihin ääntämisessä, kun taas sanaan murre liitetään laajempi joukko lingvistisiä eroja.

Lähteet
-------

1. ↑  Wiik, Kalevi: *Fonetiikan perusteet*. Oppikirja. Helsinki: WSOY, 1981. ISBN 951-0-10324-1.
Pew Research Centerin logo
**Pew Research Center** on yhdysvaltalainen, Washingtonissa päämajaansa pitävä riippumaton ja voittoatavoittelematon tutkimuslaitos ja ajatushautomo. Pew tekee mielipidetiedusteluja, demografisia tutkimuksia, mediasisältöanalyysiä ja muuta empiiristä yhteiskuntatieteellistä tutkimusta tuottaen niiden kautta tietoa Yhdysvaltoja ja muuta maailmaa muokkaavista kysymyksistä, asenteista ja trendeistä.

Pew Research Centerin päärahoittaja on The Pew Charitable Trusts.

Historia
--------

Pew Research Center sai alkunsa *Times Mirror* -sanomalehden tutkimushankkeesta "Times Mirror Center for the People & the Press" vuonna 1990. Hankkeessa toteutettiin säännöllisiä poliittisia mielipidetiedusteluja. The Pew Charitable Trustsista tuli keskuksen rahoittaja vuonna 1996, ja se sai nimekseen "Pew Research Center for the People & the Press". Vuonna 2004 The Pew Charitable Trusts perusti Pew Research Centerin Washingtoniin. Pew Research Centerin johtaja on vuodesta 2014 ollut Michael Dimock.

Lähteet
-------

1. ↑  *The Statesman's Yearbook 2018*, s. 82. Macmillan Publishers, 2018. ISBN 978-1-137-50852-2.
2. ↑  Our Funding Pew Research Center. Viitattu 17.12.2017.
3. ↑  Our History Pew Research Center. Viitattu 17.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Pew Research Center
**Vukovar-Syrmia** (*Vukovarsko-srijemska županija*) on piirikunta Itä-Kroatiassa, Slavonian suuralueella. Se on Kroatian itäisin piirikunta. Vukovar-Syrmian hallintokeskus on Vukovar. Muita kaupunkeja piirikunnassa ovat Vinkovci, Županja, Ilok ja Otok. Vukovar-Syrmiassa asui vuoden 2018 arvion mukaan 152 494 asukasta. Vuosina 2011–2018 väkiluku laski 15,1 prosenttia. Piirikunnan pinta-ala on 2 454 neliökilometriä.

Piirikunnan hallintokeskuksessa Vukovarissa näkyvät vielä selvästi Kroatian sodan jäljet.

Lähteet
-------

1. ↑  Vukovar-Srijem *citypopulation.de*. Viitattu 26.4.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vukovar-Syrmia**.
* Piirikunnan kotisivut

Kroatian lippuKroatian piirikunnat

* Bjelovar-Bilogora
* Brod-Posavina
* Dubrovnik-Neretva
* Istria
* Karlovac
* Krapina-Zagorje
* Koprivnica-Križevci
* Lika-Senj
* Međimurje
* Osijek-Baranja
* Požega-Slavonia
* Primorje-Gorski Kotar
* Šibenik-Knin
* Sisak-Moslavina
* Split-Dalmatia
* Varaždin
* Virovitica-Podravina
* Vukovar-Syrmia
* Zadar
* Zagreb
* Zagrebin kaupunki
Mantelin muotoinen vulkaaninen pommi.
Leivänkuoripommin haljennutta pintaa.
**Vulkaaninen pommi** on tulivuorenpurkauksessa ilmaan lentänyt laavan kappale, jonka läpimitta on yli 64 millimetriä. Kappale voi olla kokonaan tai osittain sula, ja se jähmettyy osittain jo ilmalennon aikana.

Vulkaaniset jaotellaan muodon mukaan useisiin ryhmiin, ja muoto määräytyy alkuperäisen koon, viskositeetin ja lentovauhdin perusteella. Suurin osa pommeista on kuitenkin jossain määrin pitkulaisia. Lehmänlanta- tai pannukakkupommeiksi kutsutaan sellaisia kappaleita, jotka litistyvät laskeutuessaan. Sellaisiin pommeihin, joiden sisin on edelleen sulaa vaikka ulkokuori on jo jähmettynyt, voi syntyä halkeamia kuoreen, kun sisäosien kaasut räjähtelevät. Tällaista muodostelmaa kutsutaan leivänkuoripommiksi.

Vulkaanisia pommeja syntyy erityisesti Stromboli- ja Vulcano-tyypin purkauksissa. Pommit ovat melko raskaita eivätkä siksi lennä kovin kauas. Suurimmat Vulcano-purkaukset voivat heittää pommeja nopeudella 200–400 m/s ja lennättää niitä jopa 5 kilometrin päähän. Pommit voivat tietysti rinnettä pitkin vierimällä päätyä vielä kauemmaskin, ja vuorten juurilla olevat pommit ovatkin huomattavan pyöreitä, koska niiden särmät ovat hioutuneet vierimisen aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Geologia: vulkaaninen pommi *Tieteen termipankki*. Viitattu 13.5.2021.
2. 1 2 3  Bomb *Encyclopedia Britannica*.  20.1.2020. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Volcanic bomb *Sandatlas*. Siim Sepp. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vulkaaninen pommi** Wikimedia Commonsissa
Axel Theodor Sahlgren vuonna 1897.
**Aksel Theodor Sahlgren** (21. joulukuuta 1867 Kannus – 11. helmikuuta 1931 Lappeenranta) oli suomalainen opettaja. Sahlgren kirjoitti ylioppilaaksi Vasa svenska lyceumista ja valmistui Helsingin yliopistosta maisteriksi vuonna 1891, minkä jälkeen hän toimi vuodesta 1895 lähtien Lappeenrannan yhteiskoulun luonnontieteen ja maantiedon opettajana sekä myöhemmin koulun johtajana.

Sahlgren oli näkyvästi mukana myös Lappeenrannan kunnalliselämässä. Vuoden 1905 suurlakon aikana hänet valittiin kaupungin 12-henkisen suurlakkokomitean johtajaksi. Myöhemmin Sahlgren edusti perustuslaillisia, ja hän toimi yhdysmiehenä paikallisen työväenliikkeen ja porvariston välillä ja oli jopa puhujana joissakin Lappeenrannan työväenyhdistyksen tilaisuuksissa.

Venäjän helmikuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 Sahlgren valittiin kaupungin järjestyksenpidosta vastanneen toimikunnan johtoon yhdessä muun muassa tuomari Arne Mannströmin ja työläisiä edustaneen Rieti Itkosen kanssa. Myöhemmin kesällä Sahlgren oli mukana organisoimassa Lappeenrannan suojeluskuntaa, ja marraskuussa hän perusti suojeluskuntaosaston myös naapurikuntaan Lemille. Lappeenrannan työväestön saatua tietoonsa suojeluskuntien perustamisen Sahlgren toimi välittäjänä neuvotellen paikallisen työväenlehden *Kansan Äänen* päätoimittajien Emil Lehénin ja Otto A. Paappasen kanssa.

Sisällissodan aikana valkoiset valtasivat Lappeenrannan 26. huhtikuuta 1918, minkä jälkeen Sahlgren nimitettiin kaupungin komendantiksi. Runsaan viikon kuluttua hän puuttui Lappeenrannassa summittaisesti tehtyihin punaisten teloituksiin. Sahlgren pyysi Viipurin sotilaspiirin komentajaa siirtämään pois tehtävistään ravintoloitsija Uno Sereniuksen, joka oli vastuussa suuresta osasta kaupungissa tehdyistä teloituksista.

Lähteet
-------

1. ↑  Aksel Theodor Sahlgren. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.   Viitattu 7.5.2016.
2. 1 2 3  Toivanen, Pekka: Punaisten ja valkoisten sota Lappeenrannassa 1918  1999. Etelä-Karjalan museo. Viitattu 7.5.2016.
**Lucy C. MacMillan Stitzer** (s. 1961) on yhdysvaltalainen rahoitusalalla työskentelevä yritysjohtaja ja miljardööriperijätär. Hän edustaa Cargill-suvun viidettä sukupolvea ja omistaa noin kolme prosenttia perheyhtiönä toimivasta yhdysvaltalaisesta Cargill-suuryhtiöstä. Hän peri omistuksensa isänsä W. Duncan Macmillanin (k. 2006) jälkeen. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu *Forbes* arvioi maaliskuussa 2018 Stitzerin varallisuudeksi 2,0 miljardia dollaria. Hänellä on kolme vastaavan omistusosuuden perinyttä miljardöörisiskoa: Alexandra Daitch, Sarah MacMillan ja Katherine Tanner.

Cargill on suuri Yhdysvaltain Minnesotan osavaltion Wayzatasta käsin johdettu erityisesti maataloustuotteiden tuotantoa ja kauppaa harjoittava yrityskonserni, jonka liikevaihto oli keväällä 2017 päättyneeltä tilivuodelta noin 110 miljardia dollaria. Cargill-suku piti hallussaan noin 87,2 prosenttia yhtiön osakkeista. Yhtiön omistusosuuksien seurauksena suvussa on toistakymmentä dollarimiljardööriä.

Stitzer suoritti vuonna 1982 alemman korkeakoulututkinnon (B.A.) Virginian Hollins-yliopistosta englannin kieli pääaineenaan. Hän on työskennellyt pankkialalla useissa yrityksissä (Citibank, Sandler O'Neill & Partners, AmeriGroup). Sittemmin hän on toiminut toimii muun muassa suvun sijoitusyhtiö Waycrossen johdossa ja Cargill Inc.:n johtokunnan jäsenenä. Hän asuu Yhdysvaltain Connecticutin osavaltion Greenwichissä. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lucy Stitzer (Maailman dollarimiljardöörien luettelo)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 26.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Executive Profile: Lucy C. MacMillan Stitzer. Member of Advisory Board, Hamlin Capital Management, LLC bloomberg.com. Viitattu 25.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Brian Solomon: The Little Black Book of Billionaire Secrets: The Secretive Cargill Billionaires And Their Family Tree  22.9.2011. Forbes, forbes.com. Viitattu 26.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Kristin Tillotson: Biography paints intimate portrait of the clan that built Cargill  16.11.2007. Star Tribune, startribune.com. Viitattu 25.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  The World's Billionaires List (Maailman dollarimiljardöörit, naiset)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 26.4.2018. (englanniksi)
6. ↑  Gwendolyn Sontheim Meyer (Bloomberg Billionaires Index)  26.4.2018. bloomberg.com. Viitattu 26.4.2018. (englanniksi)
7. ↑  Dan Alexander: Four Cargill Heirs Emerge As New Billionaires Behind World's Largest Food Company  5.11.2014. Forbes, forbes.com. Viitattu 26.4.2018. (englanniksi)
**Aksel Werner Ruusuvaara** (sukunimi aik. *Rosberg*; 25. joulukuuta 1867 Leppävirta – 7. kesäkuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen juristi ja senaattori.

Ruusuvaaran vanhemmat olivat maanmittari Erik Ferdinand Rosberg ja Agnes Walle. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1888 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Ruusuvaara suoritti oikeustutkinnon 1893 ja sai varatuomarin arvon 1896.
Hän toimi asianajajana Turussa 1903-1904 ja asessorina 1904-1907. Hänet erotettiin poikkeuslain nojalla 1907.
Seuraavat kaksi vuotta hän toimi Helsingissä asianajajana, kunnes hänet valittiin Viipurin Hovioikeuden asessoriksi 1909.

Ruusuvaara toimi Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1910–1912. Hän kuului Nuorsuomalaiseen puolueeseen. Hän oli Suomen senaatin oikeusosaston jäsen 1912–1917.
Viimeksi hän toimi asianajajana Helsingissä.

Aksel Ruusuvaara oli naimisissa vuodesta 1898 Anna Pakarisen kanssa. Heille syntyi kaksi lasta. Hilkka Liisa 20.5.1899-31.7.1976 ja Aarre Veikko Antero 16.8.1900-28.11.1946.

Lähteet
-------

* ROSBERG (→ RUUSUVAARA) Aksel Werner. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

Leppävirran Rosbergit (Georg Rosberg) ISBN 951-97923-0-9
**Nicolai (Nicolaus) Conrad (Konrad) Peter Otto Greve** (8. heinäkuuta 1820 Glückstadt, Schleswig – 30. heinäkuuta 1851 Tukholma) oli säveltäjä, viulisti ja kapellimestari, joka työskenteli Suomessa ja muun muassa sävelsi maan ensimmäisen laulunäytelmän.

Henkilöhistoria
---------------

Greve syntyi Glückstadtissa, silloisessa Schleswigin herttuakunnassa, nykyisessä Saksassa Schleswig-Holsteinin osavaltiossa. Hänen vanhempansa olivat suutarimestari Johann Heinrich Greve ja Anna Elisabeth Albers. Hän saapui Turkuun syyskuussa vuonna 1842 kaupungin soittokunnan viulistiksi. Seuraavana vuonna hänet pyydettiin uudelleen perustetun Turun Soitannollisen Seuran orkesterin kapellimestariksi. Kun seura lopetti toimintansa vuonna 1846, Greve opiskeli sävellystä ja viulunsoittoa Leipzigin konservatoriossa. Sitä ennen maaliskuussa vuonna 1846 hän oli järjestänyt soittomatkan Helsinkiin ja sen lähialueille. Opintomatkalta takaisin palattuaan hän toimi viime vuotensa Turun krenatööritarkk’ampujapataljoonan kapellimestarina. Hänen kuntonsa alkoi heiketä keväällä 1851 ja hän menehtyi saman vuoden heinäkuussa sairauteen, joka tuolloin diagnosoitiin "vatsakuumeeksi". Greve oli kuollessaan naimaton, mutta kihloissa.

Taiteellinen tuotanto
---------------------

Suomessa oleskellessaan Greve tutustui J. L. Runebergiin, jonka runon *Blommans lott* hän oli säveltänyt. Greve kirjoitti uransa aikana paitsi musiikkia näytelmiin, myös kolme orkesterialkusoittoa. Hänen säveltämänsä on ensimmäinen suomalainen laulunäytelmä, joka oli N. H. Pinellon *Sommarnatten* (1847). Pinellon mukailemaan tekstiin sävelletty satunäytelmä *Den Bergtagna* (1850) sai vielä suuremman suosion. Edelleen, hän sävelsi saman kirjailijan tekstiin näytelmän *En Nylands Dragon*, samoin kuin lauluja Fredrik Berndtsonin näytelmään *Ur lifvets strid*. Topeliuksen tekstiin perustuvan oopperan *Sancta Maria* säveltäminen jäi sen sijaan Greveltä kesken. 

### Sävellyksiä

Greven sävellyksiä ovat:

* *Sancta Maria*, ooppera (keskeneräinen)
* Kolme orkesterialkusoittoa
* Sävellys orkesterille ja kahdelle käyrätorvelle
* Jousikvartetti (1849)
* Musiikkia näytelmiin *Sommarnatten* (1847), *Den Bergtagna* (1850), *Ur lifvets strid* ja *En Nylands Dragon*
* *Variationen für Sopran über ein Thema von Paccini*
* Yksinlauluja kuten *Blommans lott*
* Piano- ja viulusävellyksiä

Lähteet
-------

* *Suomen säveltäjiä*, osa I (toinen painos, 1965), WSOY, toimittanut Einari Marvia.
* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 239.

### Viitteet

1. 1 2  Ranta, Sulho: *Konrad Greve*, s. 56-59. Teoksessa: Ranta, Sulho (toim.), *Suomen säveltäjiä*. Porvoo: WSOY, 1945.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Lucy ja minä** (engl. *I Love Lucy*) on yhdysvaltalainen noin 30-minuuttinen tilannekomedia, jota esitettiin vuosina 1951–1957. Sen pääosissa ovat komedienne Lucille Ball ja hänen aviomiehensä näyttelijä Desi Arnaz. Sarjaa tehtiin kuusi tuotantokautta ja 180 jaksoa. *Lucy ja minä* oli aikakautensa suosituin yhdysvaltalainen komedia.

Sarja kertoo New Yorkin kaupungissa asuvasta avioparista, kotirouva Lucy Ricardosta (Ball) ja yökerhoesiintyjä Ricky Ricardosta (Arnaz), ja heidän elämästään ystäväpiirinsä keskellä. Vivian Vance ja William Frawley esittävät sivurooleja. Sarjan jaksot koostuvat lähinnä Lucyn kunnianhimoisista aikeista osoittaa olevansa enemmän kuin tavallinen kotirouva. Yleensä hänen yrityksensä ainoastaan päätyvät koomiseen sekasotkuun.

Sarja lopetettiin vuonna 1957, mutta Ball, Arnaz, Vance ja Frawley jatkoivat *The Lucy-Desi Comedy Hour* -jatko-osaan. Sarja kesti kolme tuotantokautta ja päättyi suurimmaksi osaksi Ballin ja Arnazin avioeron takia. Ball ja Vance esiintyivät vuodesta 1962 lähtien *The Lucy Show’ssa*, joka päättyi vuonna 1968.

Katso myös
----------

* Here’s Lucy

Aiheesta muualla
----------------

* *Lucy ja minä* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* The Museum of Broadcast Communications: I Love Lucy (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Vulture sijaitsee pohjoisessa Basilicatassa rajoittuen Apuliaan ja Campaniaan.
 Monte Vulture -vuori.

*Tämä artikkeli käsittelee maantieteellistä aluetta Italiassa. Vulture-nimisistä laivoista on erillinen artikkeli.*
**Vulture** (ital. *Il Vulture*) on maantieteellinen ja historiallinen alue Etelä-Italiassa Basilicatan alueella Potenzan maakunnassa. 

Alue on saanut nimensä Monte Vulturen tulivuoresta (1 326 m mpy.). Se koostuu 12 kunnasta, jotka ovat Atella, Barile, Ginestra, Melfi, Rapolla, Ripacandida, Rionero in Vulture, Maschito, Venosa, Ruvo del Monte, Rapone ja San Fele. Alueen nähtävyyksiä ovat muun muassa Monticchion kraatterijärvet sekä keisari Fredrik II:n linnat Lagopesolessa ja Melfissä.

Vulturen vulkaaninen maaperä on hedelmällistä, ja seudulla viljellään viiniä sekä oliiveja. Seudun tunnettuja viinejä ovat Aglianico-rypäleestä tehtävät Aglianico del Vulture, Aglianico dolce ja Aglianico di Filiano, Malvasia del Vulture sekä Moscato del Vulture. Monte Vulturen alueella on lähteitä, joita myydään pullotettuna eri nimillä.

Lähteet
-------

* The Vulture area (Vulturen matkailusivusto) *ilvulture.it*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vulture** Wikimedia Commonsissa

* Lagopesolen linna.Lagopesolen linna.
* Melfi linnoineen.Melfi linnoineen.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Vulture (region)
**Lucília Nunes Ascenção do Carmo** (4. marraskuuta 1919 Portalegre – 19. marraskuuta 1998) oli portugalilainen fadolaulaja.

Carmo syntyi Francisco de Ascençãon ja Georgina Nunesin tyttärenä. Hän aloitti uransa amatöörilaulajana Portalegressa, kunnes lähti Lissaboniin, jossa teki ammattimaisen debyyttinsä Café Mondegossa 1. huhtikuuta 1937. Carmo jatkoi laulamista eri kahviloissa ja saavutti suosiota radiolähetysten kautta. Hän sai vuonna 1939 lapsen, fadolaulajaksi itsekin ryhtyneen Carlos do Carmon. Carmo matkusti 1940-luvulla esiintymään Lourenço Marquesiin ja kiersi samalla vuosikymmenellä Brasiliassa. Vuonna 1947 hän avasi Bairro Alton Rua da Barrocalle fadotalon, joka myöhemmin sai nimen Casa de Fados Faia. Carmo esiintyi siellä itse päivittäin. Hän teki tunnetuiksi muun muassa laulut "Maria Madalena", "Travessa da Palha", "Anda a Saudade Bem Alta" ja "Loucura".

Carmolta on julkaistu eräitä äänityksiä CD-muodossa, ja hän on ollut edustettuna useilla fadon kokoelmalevytyksillä. Hän äänetti poikansa kanssa LP:t *O Fado em duas gerações* ja *An Evening at the Faia*, jotka on julkaistu uudelleen myös CD-muodossa. Carmo jäi eläkkeelle 60-vuotiaana ja kuoli 79-vuotiaana Alzheimerin tautiin. Lissabonin kaupunginvaltuusto nimesi hänen mukaansa kadun São Francisco Xavierissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lucília do Carmo Museu do Fado, viitattu 15.4.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Aksel Valen-Sendstad** (1932 Norja – 10. huhtikuuta 2011 Kristiansand, Norja) oli teologian professori ja alkuperäiseltä koulutukseltaan upseeri. Hän väitteli teologian tohtoriksi vuonna 1969 Oslon yliopistossa tutkimalla Martin Heideggerin eksistentiaalifilosofiaa Rudolf Bultmannin ilmoitusteologian fundamentaaliontologiana.

Hän on toiminut alkuun uskonnonopettajana ja Nottoddenin opettajainkoulutuslaitoksen lehtorina ja systemaattisen teologian professorina Stavangerin lähetyskorkeakoulussa vuodesta 1971 lähtien ja myöhemmin Seurakuntatiedekunnassa Århusissa, Tanskassa vuodesta 1987 eläkkeelle siirtymiseen asti vuonna 1997. Hän sai tieteellisistä ansioistaan Norjan kuninkaan kultamitalin. Aksel Valen-Sendstad toimi myös julistajana ja otti kantaa teologisiin ja kirkollisiin kysymyksiin. Hän oli klassisen kristinuskon edustaja, joka perusti näkemyksensä Raamattuun. Hän sai kokea myös vastustusta

Sukulaisia
----------

Hänen isänsä oli pastori, filosofian tohtori Olav Valen-Sendstad, jonka varaan hän on tietoisesti rakentanut paljon filosofisten ja teologisten katsomusten suhteen. Olav Valen-Sendstad oli omaksunut ensimmäisen maailmansodan jälkeen pasifistisen maailmankatsomuksen ja aseista kieltäytymisen. Se kuitenkin karisi Norjan joutuessa natsi-Saksan miehittämäksi ja sotaan 9.4.1940. Sen jälkeen Olav omaksui luterilaisen myönteisen käsityksen asepalveluksesta ja hyväksyi siten poikansa upseerin ammatin.

Valen-Sendstadilla on kolme poikaa, jotka kaikki ovat pappeja. Hänen setänsä Fartein Valen oli Norjan 1900-luvun huomattavin säveltäjä.

Tuotanto
--------

Valen-Sendstadin tuotantoon kuuluu kaksi tieteellistä uskonnonfilosofian esitystä, tieteenfilosofia, etiikan yleisesitys, kaksi dogmatiikan yleisesitystä sekä yleistajuisia kirjoja ylösnousemuksesta, Pyhästä Hengestä, uskon ja tiedon suhteesta, Israelista, julistamisesta sekä muutama muu hengellinen kirja.

Hänen kirjoittama dogmatiikan oppikirja on käännetty suomeksi vuonna 1985 nimellä *Kristillinen dogmatiikka*.

Lähteet
-------

* Raimo Mäkelä, Olav Valen-Sendstadin elämä, työ ja tuotanto: eksistentiaalisista kokemuksista rakentamiseen ja rajankäyntiin (artikkeli)

### Viitteet

1. ↑  Mäkelä s. 4, s. 42
2. 1 2 3 4  Perusta 3/2011 s. 151-152
3. ↑  Valen-Sendstad, Aksel: *Kristillinen dogmatiikka*. Suomentanut Raimo Mäkelä. Helsinki: Uusi Tie, 1985. ISBN 951-619-152-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
**Quillette** on tiedettä, teknologiaa ja politiikkaa käsittelevä, jonka perusti lehden päätoimittaja Claire Lehmann vuonna 2015 akateemisten tutkijoiden ajatustenvaihtoa varten.

Quillette julkaisee myös kahta podcastia, *Wrongspeak* ja *Quillette*.

Media Bias Chart 7.0:n mukaan Quillette on melkein yhtä luotettava ja keskustalainen kuin Vox ja FiveThirtyEight, enemmän kuin CNN. Näin se olisi "faktojen raportoinnin" ja "analyysin tai kovin vaihtelevan luotettavuuden" rajoilla ja "kallellaan oikealle" (lievin kolmesta oikeistolaiskategoriasta). Vaikka Lehmannin mukaan Quillette on keskustalainen, myös AllSides luokittelee sen olevan "kallellaan oikealle", koska nykyään klassinen liberalismi luokitellaan useammin oikealle kuin vasemmalle.*tarvitaan parempi lähde*

Lähteet
-------

1. ↑  What is Quillette? *Quillette*.  2021.
2. ↑  Media Bias Chart 7.0 January 2021 Edition  January 2021. Ad Fontes Media.
3. ↑  Quillette News Media  January 2021. AllSides.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden nettisivu (englanniksi)
Vulcano

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Messinan metropolikaupunkiItalia |
| Sijaintipaikka | 
LiparisaaretView and modify data on Wikidata  |
| Vesialue | 
TyrrhenanmeriView and modify data on Wikidata  |
| Korkein kohta | 
500 mView and modify data on Wikidata  |

Väestö| Asukasluku | 
450 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Vulcano** on tuliperäinen saari Tyrrhenanmeressä Sisilian pohjoispuolella. Se on eteläisin Liparisaarista, ja sen pinta-ala on 21 neliökilometriä. Vulcano kuuluu Liparin kuntaan ja Messinan metropolikaupunkiin.

Vulcanon saari on noin neljä kilometriä leveä ja luode-kaakko-suunnassa kahdeksan kilometriä pitkä. Se on muodostunut kolmesta tulivuorenhuipusta, Vulcanellosta, Gran Crateresta ja Monte Ariasta. 391 metriä korkea Gran Cratere on edelleen aktiivinen, ja Monte Aria on 500 metriä korkeana saaren korkein huippu. Vulcanello on näistä pienin, ja sen yhdistää muuhun saareen 200 metriä leveä hiekkainen kannas. Gran Crateren viimeinen suuri purkaus on tapahtunut vuosina 1888–1890, mutta sen fumaroleista on sen jälkeen purkautunut jatkuvasti rikkipitoisia kaasuja.

Vulcanon saarella asuu noin 450 ihmistä, ja he saavat leipänsä maanviljelystä ja matkailusta. Vulcanon saaresta tulee moniin kieliin tulivuorta tarkoittava sana, sillä antiikin aikana se tunnettiin Vulkanuksen tai kreikkalaisittain Hefaistoksen pajana. Tulivuoresta nouseva savu viittasi Vulkanuksen olevan työssään. Saari oli aktiivisen tulivuoritoimintansa takia pitkään asumatomana, ja vakituisesti se asutettiin vasta varsin myöhään. Sieltä kuitenkin etsittiin jo aiemmin luonnonvaroja, alunaa, rikkiä ja puutavaraa.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Vulcano *Treccani*. Istituto della Enciclopedia Italiana fondata da Giovanni Treccani. Viitattu 12.8.2021. (italiaksi)
3. ↑  Vulcano Island *Encyclopedia Britannica*.  5.10.2012. Viitattu 12.8.2021. (italiaksi)
4. 1 2  Vulcano *Isole Eolie*. Viitattu 12.8.2021. (englanniksi)
5. ↑  Andrews, Tamra: *Dictionary of Nature Myths*, s. 218. Oxford & New York: Oxford University Press, 2000. ISBN 0-19-513677-2. Google-kirjat (viitattu 11.5.2021). (englanniksi)
**Akseli Valfrid Halonen** (19. marraskuuta 1890 Suonenjoki – 24. maaliskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen taiteilija, kuvittaja ja sarjakuvapiirtäjä. Hän sai piirustuksessa alkeisopetusta Elin Nordlundlta, mutta opiskeli myöhemmin itsenäisesti. Vuodesta 1912 lähtien Halonen työskenteli vapaana taiteilijana, kirjojenkuvittajana ja koristemaalarina.

Sisällissodan aikana Halonen suunnitteli kansanvaltuuskunnalle kolikkosarjan, josta tuotantoon ehti vain viisipenninen. Vuodesta 1920 hän työskenteli *Helsingin Sanomien* kuvittajana ja piirsi lehteen vuosina 1927–1933 *Pulliainen*-nimistä huumorisarjakuvaa, joka oli *Helsingin Sanomien* ensimmäinen kotimainen sarjakuva. Halosen pitkäikäisempi sarjakuva oli *Yhteishyvässä* vuosina 1927–1952 ilmestynyt *Sattuman Ville*, jota julkaistiin uusintoina vielä 1970-luvulla. Sen esikuvana oli ruotsalainen sarjakuva *Adamson*. Lisäksi Halonen piirsi *Helsingin Sanomien* sunnuntailiitteeseen *Olli, Halli ja Kisimirri* -nimistä lastensarjakuvaa, joka ilmestyi vuonna 1929 kuvakirjana. Halonen kuvitti myös *Helsingin Sanomissa* julkaistuja Tiituksen eli Ilmari Kivisen pakinoita Rafael Rindellin kuoltua. Lisäksi hän kuvitti eräitä lastenkirjoja, sisällissodan valkoisia sankarivainajia esitelleen kolmiosaisen teoksen *Sankaripoikia* (1919–1920) ja osia *Tietosanakirjasta*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Reijo Valta: / Halonen, Akseli (1890 - 1952) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  18.12.2019. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  Akseli Halonen (muistokirjoitus).  *Helsingin Sanomat*, 25.3.1952, s. 5. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 23.3.2018.
3. ↑  Ikonen, Vappu; Tarkka, Juha: "Punaisen Suomen Pankin rahapolitiikka", *Työväentutkimus 2018*, s. 51–52. Helsinki: Työväenperinne – Arbetartradition ry, 2018. ISSN 0784-1272. Teoksen verkkoversio (PDF).
4. ↑  Jokinen, Heikki; Pulkkinen, Kalervo: *Suomalaisen sarjakuvan ensyklopedia*, s. 22. Kemi: Kemin sarjakuvakeskus, 1996. ISBN 952-96861-0-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Quincy Anton Promes** (s. 4. tammikuuta 1992 Amsterdam) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Venäjän Valioliigassa pelaavaa Spartak Moskovaa. Molempijalkainen Promes on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän kuuluu myös Alankomaiden jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Promes debytoi FC Twenten paidassa Eredivisiessä huhtikuussa 2012 AZ Alkmaaria vastaan. Kauden 2012–2013 hän oli lainassa Eerste Divisien Go Ahead Eaglesissa, tehden 32 ottelussa 13 maalia. Palattuaan Twenteen Promes teki ensimmäisen Eredivisie-maalinsa elokuussa 2013 FC Utrechtiä vastaan. Hän osui tuossa ottelussa kahdesti. Yhteensä Promes teki Twentelle 11 maalia 34 pelaamassaan ottelussa.

Elokuussa 2014 Promes siirtyi Venäjän valioliigan Spartak Moskovaan. Hän teki avauskaudellaan seuran paidassa 13 osumaa 28 ottelussa. Kaudella 2015–2016 hän teki 18 maalia 30 ottelussa, ja seuraavat kaudet tuottivat 12 ja 15 maalia. Kauden 2018–2019 Promes pelasi espanjalaisseura Sevillassa ja teki kaksi maalia 33 liigaottelussa. Tämän jälkeen hän pelasi Ajaxissa, kunnes hän helmikuussa 2021 palasi Moskovan Spartakiin.

### Maajoukkueura

Promes on edustanut Alankomaita monissa eri nuorten maajoukkueissa. Alankomaiden A-maajoukkueessa hän debytoi maaliskuussa 2014 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Ensimmäiset kaksi maaottelumaaliaan hän teki lokakuussa 2016 MM-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan. Tämän jälkeen hän on tehnyt maalin toukokuussa 2017 Marokkoa, kesäkuussa 2017 Luxemburgia, toukokuussa 2018 Slovakiaa, marraskuussa 2018 Saksaa ja kesäkuussa 2019 Englantia vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Quincy Promes Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑
3. ↑  Quincy Promes joins Ajax from Sevilla *Marca*.  24.6.2019. Viitattu 5.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  Quincy Promes National Football Teams -sivustolla (englanniksi)

  

Alankomaiden joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Stekelenburg |
2 Veltman |
3 de Ligt |
4 Aké |
5 Wijndal |
6 de Vrij |
7 Berghuis |
8 Wijnaldum |
9 L. de Jong |
10 Depay |
11 Promes |
12 van Aanholt |
13 Krul |
14 Klaassen |
15 de Roon |
16 Gravenberch |
17 Blind |
18 Malen |
19 Weghorst |
20 van de Beek |
21 F. de Jong |
22 Dumfries |
23 Bizot |
24 Koopmeiners |
25 Timber |
26 Gakpo |
Valmentaja de Boer
DDR-t-paitoja myytävänä Berliinissä vuonna 2004.
**Ostalgia** (saks. *Ostalgie*) on termi, joka kuvaa ihmisten nostalgisia tunteita elämää entistä Saksan demokraattista tasavaltaa (DDR) kohtaan. Sana on muodostettu yhdistämällä sanat *Ost* (itä) ja *Nostalgie* (nostalgia).

Berliinin muurin murruttua vuonna 1989 ja Saksan jälleenyhdistyessä seuraavana vuonna suurin osa itäsaksalaisista otti riemuiten vastaan uudenlaisen vapauden ja länsimaisen kulutuskulttuurin. Itäsaksalaiset tuotteet eivät pärjänneet kilpailussa ja suurin osa niistä katosi markkinoilta. Mutta monien itäsaksalaisten pettyessä "wesseihin" ja elämään yhdistyneessä Saksassa nousivat nostalgiset tunteet DDR:ää kohtaan pintaan. 

Ostalgiasta onkin tullut kannattavaa liiketoimintaa. On tehty muun muassa monia DDR:stä kertovia elokuvia, kuten Wolfgang Beckerin ohjaama draamakomedia *Good bye, Lenin!* (2003). Lisäksi vanhaa DDR:läistä musiikkia on julkaistu runsaasti cd-uusintapainoksina. Ostalgia on myös näkynyt itäsaksalaisten autojen, Trabantin ja Wartburgin suosion ja arvostuksen nousuna.

Sanaa ostalgia käytetään nykyisin kuvaamaan myös muiden itäblokkilaisten, erityisesti puolalaisten, nostalgisia tuntemuksia kommunistiseen aikaan.

Katso myös
----------

* Ampelmännchen

Lähteet
-------

1. ↑  DDR-nostalgia on miljardibisnes *Taloussanomat*.  2009. Viitattu 5.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ostalgia** Wikimedia Commonsissa

* DDR-keräilijä Juhani Seppovaara etsimässä entisen Itä-Saksan aikaisia tavaroita *Yle Vintti*. Viitattu 26.5.2019.
* Holopainen, Simo: Suomalaisilla kaapit täynnä käyttökelpoisia DDR-tavaroita *Ilta-sanomat*.  27.12.2013. Viitattu 26.5.2019.
**Honey Is Cool** oli ruotsalainen rock-yhtye. Yhtye oli toiminnassa vuosina 1994–2000.

Historia
--------

Karin Dreijer (laulu), Staffan Larsson (basso) ja Johan Hagström (rummut) perustivat yhtyeen vuoden 1994 keväällä. Joitakin kuukausia myöhemmin kitaristi Anders Göthberg liittyi yhtyeeseen, mutta siirtyi pian Broder Daniel -yhtyeeseen. Hänen tilalleen tuli John Jern. Vuoden 1994 marraskuussa yhtye nauhoitti demon ja soitti ensimmäisen keikkansa saman vuoden joulukuussa.

Vuoden 1995 alussa rumpali Håkan Hellström siirtyi Honey Is Cooliin Broder Daniel -yhtyeestä. Myös Paul Källman (koskettimet) liittyi yhtyeeseen. Yhtye teki sopimuksen pienen göteborgilaisen SunSpot-levy-yhtiön kanssa ja julkaisi EP:n *Focky Focky No Pay* lokakuussa. 

Vuonna 1996 Honey Is Cool teki sopimyksen MVG Records -levy-yhtiön kanssa ja nauhoitti ensimmäisen albuminsa *Crazy Love*, joka julkaistiin huhtikuussa 1997. Carl Larsson korvasi Paul Källmanin kosketinsoittajana ja syksyisen kiertueen jälkeen Håkan Hellström jätti yhtyeen ja siirtyi takaisin Broder Daniel -yhtyeeseen, tällä kertaa basistina.

Vuoden 1998 alussa uudeksi rumpaliksi yhtyeeseen liittyi Fredrik Wennerlund. Elokuussa *Crazy Love* julkaistiin Japanissa. Erimielisyydet MVG Records -levy-yhtiön kanssa johtivat levytyssopimuksen purkamiseen. Vuonna 1999 Carl Larsson jätti yhtyeen, tilalle tuli Dan Lepp. Honey Is Cool julkaisi huhtikuussa 1999 EP:n *Bolero* vastaperustetun Rabid Records -levy-yhtiön kautta. Yhtyeen kosketinsoittaja vaihtui jälleen, tällä kertaa Leppin tilalle tuli Tina Weibull.

Elokuussa 1999 julkaistiin single "There's No Difference" ja Honey Is Coolin toinen albumi *Early Morning Are You Working?*. Vuoden 2000 keväällä julkaistiin vielä EP *Baby Jane*, mutta heinäkuussa yhtye ilmoitti hajoamisestaan levy-yhtiönsä sivuilla.

Julkaisut
---------

### Albumit

* *Crazy Love*   (1997)
* *Early Morning Are You Working?*   (1999)

### EP:t

* *Honey Is Cool.*   (1994, demo)
* *Focky Focky No Pay*   (1995)
* *Nach Heart*   (1997)
* *Bolero*   (1999)
* *Baby Jane*   (2000)

### Singlet

* *I Know How to Do It*   (1995)
* *There's No Difference*   (1999)

### Esiintymiset muilla julkaisuilla

* *Kittenish 2*   (1995, kokoelma)
* *Kittenish 4*   (1996, kokoelma)
* *Pop Nation*   (1996, kokoelma)
* *Emmabodafestival: Försmak 1997*   (1997, kokoelma)
* *Beck soundtrack*   (1997, elokuvan soundtrack)

Lähteet
-------

* Honey Is Coolin discografia (18.2.2001 otettu tallenne sivusta Internet Archiven tietokannassa) Rabid Records. Viitattu 20.9.2010. (ruotsiksi)
* Honey Is Coolin biografia (18.2.2001 otettu tallenne sivusta Internet Archiven tietokannassa) Rabid Records. Viitattu 20.9.2010. (ruotsiksi)