recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gianni Meersman** (s. 5. joulukuuta 1985 Tielt) on belgialainen entinen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Discovery Channel Pro Cycling Teamissa 2007, edusti FDJ:tä 2008–2011 sekä Lotto-Belisol-tallia vuodesta 2012 helmikuuhun 2013, jolloin siirtyi Omega Pharma-Quick Step -joukkueeseen, jossa hän myös ajoi uransa loppuun asti.

Meersman ilmoitti joulukuussa 2016 lopettavansa uransa rutiinitarkastuksessa todettujen sydämen rytmihäiriöiden vuoksi. Hän oli sitä ennen ehtinyt tehdä vuoden sopimuksen Fortuneo-Vital Concept -joukkueen kanssa.

Saavutuksia
-----------

Handzame Classic 2015 : Antoine Demoitié (2), Gianni Meersman (1) & Tiesj Benoot (3).

Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives

2004
Circuit du Hainaut, voitto
2005
Ronde de l'Isard d'Ariège, 1. etapin voitto
Tour de la Province de Namur, 1. 4. (aika-ajo) ja 6. etapin voitto
MM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa seitsemäs
2006
Tour de la Province de Namur, 2. etapin voitto
2007
Georgian ympäriajo, 3. etapin voitto
Itävallan ympäriajo, 5. etapin voitto
2008
Étoile de Bessèges, kokonaiskilpailussa toinen
Tour de Wallonie, 4. etapin voitto
2010
Paris–Corrèze, kokonaiskilpailussa toinen
2011
Circuit des Ardennes, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Route Adélie, toinen
2012
Volta ao Algarve, 1. etapin voitto
Pariisi–Nizza, 4. etapin voitto
Tour de Wallonie, kokonaiskilpailussa toinen
Clásica de San Sebastián, kolmas
Espanjan ympäriajo, 5. etapilla kolmas
2013
Katalonian ympäriajo, 1. ja 2. etapin voitto
Tour de Romandie, 1. ja 3. etapin voitto
Critérium du Dauphiné, pistekilpailun voitto
Tour de l'Ain, prologin voitto
Espanjan ympäriajo, 5. etapilla kolmas
2014
Trofeo Platja de Muro, voitto
Tour de Wallonie, kokonaiskilpailun ja 5. etapin voitto
Tour de l'Ain, 2. etapin voitto
2015
Cadel Evans Great Ocean Road Race, voitto
Volta ao Algarve, 1. etapin voitto
Le Samyn, toinen
Handzame Classic, voitto
2016
Tour de Wallonie, kokonaiskilpailussa toinen
Espanjan ympäriajo, 2. ja 5. etapin voitto, 21. etapilla kolmas

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gianni Meersman *cyclingbase.com*.  Arkistoitu 5.2.2015. Viitattu 22.3.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Gianni Meersman *cyclingarchives.com*. Viitattu 12.9.2016. (englanniksi)
3. ↑  Cardiac issues force Gianni Meersman into retirement *cyclingnews.com*.  30.12.2016. Viitattu 2.1.2017. (englanniksi)
**Hilma Sofia Pylkkänen** (10. lokakuuta 1865 Mikkeli – 13. huhtikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen ruotsin ja ranskan kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän asui osan elämästään Pariisissa ja matkusti elämänsä aikana runsaasti ympäri Eurooppaa.

Hilma kuului Mikkeliläiseen kauppiasperheeseen. Hilman isä kuoli koleraan hänen ollessaan seitsemänvuotias ja äiti kuusi vuotta myöhemmin. Yksitoistavuotiaana Hilma lähetettiin opiskelemaan Helsingin ruotsalaiseen tyttökouluun, mistä seurasi että hän vieraantui äidinkielestään suomesta jo varhain.

Kirjailijan ensiteos oli romaani *Soif d’idéal*. Se julkaistiin arvostetussa ranskalaisessa lehdessä *La Revuessa* lähes heti, mikä oli harvinaista tuntemattoman kirjailijan esikoisteokselle. Toukokuussa 1912 se julkaistiin kirjamuodossa ja nimeksi vaihtui *Saimi Tervola*.

Seuraava teos *Le Sénateur Sonerva* sai paljon suurempaa huomiota maailmalla kuin esikoisteos ja se käännettiin myös saksan kielelle nimellä *Unter dem russischen Joch*.

Kuolinvuotenaan 1947 julkaistussa kirjassa *Elämäni kirjokudos* Pylkkänen kertoo yleisesti elämästä ja monista matkoistaan vuosien 1872–1914 välisenä aikana. Kirjan jatko-osa on *Livets rika skiften*, jota ei ole suomennettu. Siinä käsitellään lähinnä ensimmäisen maailmansodan aikaa Pariisissa.

Teoksia
-------

* *Ihanteen kaipuu* alkuper. *Soif d' idéal* 1912 suom. Helmi Setälä. Otava 1912. Julkaistu romaanimuodossa nimellä *Saïmi Tervola*. Bernard Grasset,Pariisi 1912
* *Senator Sonerva*: roman. Hugo Geber, Stockholm 1913 *Le Sénateur Sonerva : moeurs finlandaises*. Bernard Grasset 1913. Saksaksi nimellä *Unter russischem Joch*. Engelhorns allgemeine Roman-Bibliothek Stuttgart 1916
* *Elämäni kirjokudos* ; suom. Juho Tervonen. WSOY 1947) *Livet har varit oändligt rikt*. Söderström, Helsingfors 1945
* *Livets rika skiften*. Söderström, Helsingfors 1946

Lähteet
-------

* Hilma Pylkkänen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomi Ranskassa 40 vuotta sitten. Neiti Hilma Pylkkäsen toiminta herätti laajalti huomiota, Helsingin Sanomat, 19.02.1939, nro 48, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |

 |
**Etnofilosofia** on etninen lähestymistapa filosofian tutkimukseen.

Suurin osa nykyaikaisten länsimaisten yliopistojen filosofian laitoksilla tehdystä tutkimuksesta on keskittynyt Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta peräisin olevaan länsimaiseen filosofiaan. Tämä on seurausta muun muassa siitä, että yliopistofilosofia tutkii ennen kaikkea kirjoitettuja tekstejä, ja ne ovat enimmäkseen peräisin länsimaista.

Etnofilosofisen lähestymistavan mukaan kaikki ihmiset kaikissa kansoissa harjoittavat filosofiaa, eivät pelkästään länsimaiset filosofit. Etnofilosofian näkökulmasta filosofian tutkimus on epätäydellistä, mikäli se rajoittuu vain länsimaiseen filosofiseen perinteeseen.

Etnofilosofia pyrkii tutkimaan muiden kuin länsimaisten kulttuurien filosofisia ajatuksia analysoimalla muun muassa suullisia perinteitä, kielellisiä kategorioita, yhteiskunnallisia rakenteita ja uskontoja. Etnofilosofia voi tutkia myös ei-länsimaisten kulttuurien tuottamissa teksteissä olevia filosofisia merkityksiä. Etnofilosofista lähestymistapaa voidaan soveltaa myös länsimaisten kulttuurien tutkimiseen.

Etnofilosofista lähestymistapaa on myös kritisoitu paljon. Erään kritiikin mukaan etnofilosofiassa filosofia on tulkittu samaksi kuin kulttuuri, minkä seurauksena filosofia kadottaa erityismerkityksensä.

Katso myös
----------

* Afrikkalainen filosofia
* Kansatiede eli etnologia
* Paulin Hountondji

Lähteet
-------

1. ↑  Hurskainen, Arvi: Afrikkalainen filosofia *aakkl.helsinki.fi*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 5.1.2009.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ethnophilosophy
**Alue-ekologinen suunnittelu** tarkoittaa valtion mailla tehtävää metsän maankäytön suunnittelua. Suunnittelun toteuttaa Metsähallitus. Suunnittelun tavoitteisiin kuuluu taloudellisten, ekologisten ja sosiaalisten käyttömuotojen yhteensovitus.

Alue-ekologisessa suunnittelussa tarkastellaan suurta metsäaluetta kokonaisuutena. Tarkoituksena on ottaa metsänhoidossa huomioon alueelle tyypillinen luonto. Luonnon monimuotoisuus pyritään säilyttämään. Pieni metsikkö ei ole soveltuva useimmille lajeille vakaaksi elinympäristöksi ja siksi tarvitaan laajaa alueen suunnittelua, jotta luonnon tasapaino voidaan säilyttää. Alue-ekologiseen suunnitteluun kuuluu suojelualueiden, uhanalaisten lajien esiintymisalueiden, riista-alueiden, kulttuurikohteiden ja maisemallisesti arvokkaiden alueiden kartoitus. Tässä käytetään ATK-pohjaisia paikkatietojärjestelmiä, karttoja, ilmakuvia ja paikallisen väestön tuntemusta. Alueelle voidaan jättää käsittelemättömiä alueita, jotta eliöiden siirtymistä alueelta toiselle voidaan helpottaa ja näin turvata populaatioiden pysyvyys. Lisäksi näiden alueiden väliin voidaan jättää vähän käsiteltyjä alueita, ns. ekologisia käytäviä.

Lähteet
-------

* Lahti, Kimmo & Rönkä, Antti: *Biologia: Ympäristöekologia*. Helsinki: WSOY oppimateriaalit, 2006. ISBN 951-0-29702-X.

### Viitteet

1. ↑  Mikko Kantola, Matti Leikola, Jari Parviainen, Antti Sipilä: "Mitä on alue-ekologinen suunnittelu?", *Tiedätkö metsistä, Suomessa ja Euroopassa*, s. 92-93. Tammi, 2000. ISBN 951-31-1245-4.
**Sofienbergin kirkko** (norj. *Sofienberg kirke*) on Oslossa Grünerløkkan kaupunginosassa sijaitseva kolmilaivanen pitkäkirkko. Se valmistui vuonna 1877 Paavalinseurakunnan pääkirkoksi ja oli alun perin nimeltään Paulus kirke, kunnes seurakunta jaettiin vuonna 1880 ja kirkosta tuli uuden Pietarinseurakunnan pääkirkko, Petrus kirke. Vuoteen 1892 se jatkoi myös Paavalinseurakunnan pääkirkkona, kunnes Paavalinkirkko vihittiin käyttöön. Vuonna 1962 Pietarinseurakunnan nimi muuttui Sofienbergin seurakunnaksi. Sofienbergin seurakunta ja Paavalinseurakunta yhdistettiin vuonna 2015 ja Sofienbergin kirkko on nykyisin tavallinen kirkko, jota vuokrataan erilaisia kirkollisia ja kulttuuritapahtumia varten.

Lähteet
-------

1. ↑  Holbek, Jan Arild: Ni Oslo-menigheter blir slått sammen *Vårt land*.  20.6.2014. Viitattu 11.6.2023. (norjaksi)
2. ↑  Sofienberg kirke *Oslo byleksikon*. Viitattu 11.6.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sofienbergin kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Staviskyn tapaus** oli Ranskaa vuosina 1933–1934 kuohuttanut taloudellinen ja poliittinen skandaali, joka horjutti maan keskustavasemmistolaista hallitusvaltaa.

Joulukuussa 1933 Alexandre Stavisky -nimisen liikemiehen Bayonnessa pyörittämän luottolaitoksen velkakirjat paljastuivat katteettomiksi. Tammikuussa Stavisky löydettiin kuolleena ja poliisi julisti tapauksen itsemurhaksi. Oppositiossa ollut Ranskan oikeisto alkoi tämän jälkeen levittää käsitystä, joiden mukaan useat vaikutusvaltaiset poliitikot olisivat sekaantuneet hämäriin toimiin ja Stavisky olisi murhattu skandaalin salaamiseksi. Ranskan hallituksen yritykset vaientaa asiasta käyty keskustelu vahvistivat näitä uskomuksia. Kolmatta tasavaltaa vastustaneet poliittiset ryhmät, kuten Action Française ja Croix de Feu näkivät tilaisuutensa ja asettuivat johtamaan suuria mielenosoituksia horjuttaakseen parlamentaarista järjestelmää. Tapahtumat huipentuivat 6. helmikuuta 1934, jolloin 15 ihmistä kuoli Pariisissa syntyneessä mellakassa.

Peräkkäin pääministereinä toimineet radikaalipuolueen poliitikot Camille Chautemps ja Édouard Daladier joutuivat molemmat eroamaan kriisin seurauksena. Tämän jälkeen entinen presidentti Gaston Doumergue kokosi keskustan puolueista uuden kansallisen yhtenäisyyden hallituksen, joka onnistui voittamaan takaisin kansalaisten luottamuksen ja tilanne rauhoittui.

Alain Resnais on ohjannut Staviskyn tapauksen pohjalta elokuvan *Stavisky – ihana lurjus* (1974).

Lähteet
-------

1. 1 2  Stavisky affair (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 18.8.2013.
2. ↑  Talaskivi, Paula: Viikon elokuvia: Suurhuijari ja koiravartijat.  *Helsingin Sanomat*, 23.11.1974, s. 17. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* Stavisky-juttu - v:n 1934 Panama. Vakavia syytöksiä Parisin poliisia vastaan. Rojalistit kalastelevat sameassa vedessä, Helsingin Sanomat, 03.02.1934, nro 32, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Parisissa kuohuu, Suomen Kuvalehti, 17.02.1934, nro 8, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Eduskunnan tilintarkastajat** huolehtivat eduskunnan ja sen virastojen tilien ja hallinnon tarkastamisesta. Eduskunnan virastoja ovat eduskunnan kanslia, eduskunnan oikeusasiamiehen kanslia, valtiontalouden tarkastusvirasto, kansainvälisten suhteiden tutkimuslaitos ja Euroopan unionin asioiden tutkimuslaitos.

Eduskunta valitsee kansanedustajien joukosta kolme tilintarkastajaa ja kullekin henkilökohtaisen varajäsenen. Nämä kolme tilintarkastajaa valitsevat neljännen tilintarkastajan ja hänen varajäsenensä. Näiden tulee olla julkishallinnon ja -talouden tilintarkastaja (JHTT) tai Keskuskauppakamarin hyväksymä tilintarkastaja (KHT). Tilintarkastajien toimikausi on eduskuntavaaleja seuraavan vuoden alusta seuraavan vaalivuoden loppuun.

Nykyiset tilintarkastajat
-------------------------

* Saara-Sofia Sirén (kok.), varajäsenenään Heikki Vestman (kok.)
* Wille Rydman (ps.), varajäsenenään Sami Savio (ps.)
* Joona Räsänen (sd.), varajäsenenään Pia Viitanen (sd.)

Lähteet
-------

* Eduskunnan tilisääntö, 460/1988, 2 ja 19 §
* Eduskunnan työjärjestys, 40/1999 v. 2000, 14 §
* Eduskunnan tilintarkastajat (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Toimielimet Eduskunta. Viitattu 21.8.2023.
**Holtron Ventures** on suomalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimi siemen- ja muun yrityksen*selvennä* alkuvaiheen rahoittajana. Yhtiö on Respect Ventures Groupin täysin omistama tytäryhtiö. Sen toimipaikka on Espoon Westend.

Holtron toimi aikaisemmin venture capital -sijoittajana kolmen hallinnoimansa teknologiarahaston kautta. Pääomasijoitusyhtiöt Inventure ja Conor Venture Partners juontavat juurensa Holtroniin.

Holtron tuli markkinoille 2000-luvun alun osakekuplassa. Se aloitti rahoituskierroksensa kun teknologiayhtiöiden hinnat olivat korkeimmillaan. Tämä johti myöhemmin mittaviin alaskirjauksiin sijoitusrahastoissa. Kolmikosta Holtron, Nexit ja Stratos viimeksi mainittu ei selviytynyt alkua pitemmälle. Holtronin pienemmästä sijoituspoolista suurin osa kaatui nopeasti. Yritys jäi puolustamaan pientä MySQL-sijoitusta. Se teki sijoitusrahastostaan aikanaan Suomen kaikkien aikojen tuottoisimman. Holtronin "perilliset" Inventure ja Conorkin saivat koottua ensimmäiset rahastonsa vasta 2007–2008.

Yrityksen emoyhtiö asetettiin konkurssiin 7. huhtikuuta 2011, jonka myötä Holtron Ventures Oy:n ja koko konsernin toiminta loppuu. Holtronin rahastojen sijoituskaudet olivat loppuneet jo useita vuosia aikaisemmin ja rahastojen varat oli jaettu sijoittajien kesken. Sillä ei ollut tiedotteen antamishetkellä myöskään sopimuksia, työntekijöitä tai luottoja rahoitus- tai luottolaitoksilta.

### Oikeustapaus

Holtron Ventures Oy:n hallituksen puheenjohtajana toiminut Harri Holländer tuomittiin 2019 Helsingin hovioikeudessa kahdesta törkeästä velallisen epärehellisyydestä kahdeksi vuodeksi ja kuudeksi vuodeksi ehdottomaan vankeusrangaistukseen. Hovioikeuden mukaan Holländer muun muassa nosti itselleen hallinnoimistaan yhtiöstä ulkomailla tehdyn työn palkkaa noin neljä miljoonaa euroa.

Sijoituksia
-----------

* Navicore
* MySQL

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Holtron Ventures Oy (Helsinki) *Fonecta Inoa*. Viitattu 19.5.2009.
2. ↑  Holtron Ventures Oy (Espoo) *Fonecta Inoa*. Viitattu 19.5.2009.
3. 1 2 3 4  Respect Ventures Group Oy asetetaan konkurssiin  7.4.2011. holtronventures.com:  Respect Ventures / Holtron Ventures. Viitattu 9.4.2011.
4. 1 2 3 4  New Breed of Private Equity *Holtron Ventures*. Viitattu 18.5.2009.
5. 1 2 3 4 5  Cardwell, Will: Reeling in the last decade in Finnish VC *TechnopolisOnline*.  6.1.2010. Technopolis Ventures. Viitattu 9.4.2011. (englanniksi)
6. ↑  Monacossa asuva suomalainen sai yli kahden vuoden vankeustuomion talousrikoksista – taustalla teknologiayhtiön myynti 700 miljoonalla eurolla *Helsingin Sanomat*.  1.2.2019. Viitattu 11.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Holtron Ventures
* Aikaista rahaa teknologiayhtiöille. It-viikko, 19.9.2006.
* Holtron Ventures keräsi 7 miljoonaa euroa. Digitoday, 6.4.2004.
Bob Parker
**Bob Parker** (s. 1953) on uusiseelantilainen entinen televisiojuontaja ja Christchurchin entinen kaupunginjohtaja (2007–2013).

Parker juonsi vuosina 1984–1996 uusiseelantilaista versiota This Is Your Life -televisioformaatista. Hänet valittiin Banksin niemimaan hallinnollisen alueen majuriksi vuonna 2001. Parker kannatti hallintopiirinsä yhdistämistä Christchurchiin, ja liitoksen tapahduttua maaliskuussa 2006 hänestä tuli Banksin niemimaan edustaja Christchurchin kaupunginvaltuustoon. Syyskuun 2007 paikallisvaaleissa Parker nousi Garry Mooren seuraajaksi Christchurchin kaupunginjohtajana. Hän sai päälle 46 000 ääntä, voittaen selvästi vastaehdokkaansa Megan Woodsin yli 15 000 äänellä. Parker ei ole koskaan kuulunut yhteenkään puolueeseen.

Helmikuussa 2011 Christchurchissä tapahtui voimakas, 185 kuolonuhria vaatinut maanjäristys. Parker sai kehuja johtajuudestaan maanjäristyksen jälkihoidossa, ja hänet aateloitiin vuodenvaihteessa 2013–2014 (Knights Companion of the New Zealand Order of Merit, KNZM).

Lähteet
-------

1. 1 2  Conway, Glenn: Bob Parker knighted *Stuff.co.nz*.  30.12.2013. Viitattu 24.9.2017. (englanniksi)
2. ↑  New Zealand Herald 13.10.2007 (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
4. ↑  Maanjäristyksen nostattama Tsunami iskenyt Uuden-Seelannin rannikolle *MTV Uutiset*.  13.11.2016.  Arkistoitu 10.10.2017. Viitattu 24.9.217.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Metsäkustannus** oli metsäalaan erikoistunut monikanavainen kustannusyhtiö. Metsäkustannus Oy:stä tuli 1.10.2018 osa Tapio Palvelut Oy:ta. Tämän seurauksena Metsäkustannus-brändin käyttö lakkasi.

Yhtiö
-----

Yritys on perustettu vuonna 1982, mutta päätuotteen eli Metsälehden historia alkaa vuodesta 1933 ja Metsälehden edeltäjän Tapio-lehden vuodesta 1907. Yritys perustettiin nimellä Kustannusosakeyhtiö Metsälehti ja nimi muutettiin Metsäkustannus Oy:ksi vuonna 2005. Metsäkustannus Oy:stä tuli 1.10.2018 osa Tapio Palvelut Oy:ta.

Julkaisut
---------

### Metsälehti

Metsälehden edeltäjä Tapio-lehti alkoi ilmestyä vuonna 1907. Tapio-lehti uudistui Metsälehdeksi vuonna 1933. Tabloid-Metsälehden rinnalla alkoi ilmestyä aikakauslehtimuotoinen Metsälehti vuonna 1995, aluksi nimellä Metsälehti Ekstra. Metsälehti Makasiini -nimi otettiin käyttöön vuonna 2000, samalla lehden erikseen tilaaminen tuli mahdolliseksi. Metsälehden ja Metsälehti Makasiinin yhteinen levikki on noin 41 000.

### Metsäkirjat

Tapio julkaisee vuosittain n. 35 kirjanimikettä. Tunnetuimmat kustanteet ovat Tapion taskukirja ja Metsäkoulu. Tapion taskukirja on metsäalalla käsite. Ensimmäinen painos ilmestyi vuonna 1907.

Lähteet
-------

1. ↑  Metsälehden ja Metsäkustannuksen verkkosivut. Viitattu 4.2.2018.
**Anne Parnila** (s. 24. heinäkuuta 1967) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.

Keskikentällä pelanneen Parnilan ura SM-sarjassa alkoi Puotinkylän Valtista 1984. Hän pelasi seurassa kolme kautta, jonka jälkeen hän siirtyi Herttoniemen Tovereihin. Parnila voitti HerTossa vuosina 1987–1989 pelatessaan Suomen cupin kolmesti. Kaudeksi 1990 Parnila siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin. Hän pelasi HJK:ssa neljä kautta ja voitti Suomen-mestaruuden 1991 ja 1992 sekä cupin kolmesti vuosina 1991–1993. HJK:sta Parnila lähti Malmin Palloseuraan, jossa hän voitti mestaruuden 1994. Kolmen MPS-kauden jälkeen Parnila pelasi SM-sarjassa vielä Tikkurilan Palloseurassa, Sibbo-Vargarnassa ja Puistolan Urheilijoissa. Hän kävi myös Yhdysvalloissa Franklin Pierce Collegen joukkueessa pelaamassa yliopistosarjaa 1996 ja 1997.

Maajoukkueessa Anne Parnila pelasi vuosina 1988–1998 yhteensä 39 maaottelua, joissa hän teki neljä maalia.

Pelaajauran jälkeen Parnila ryhtyi valmentajaksi. Hän aloitti SM-sarjan AC Vantaan apuvalmentajana kaudella 2000. Sen jälkeen hän on valmentanut muun muassa Puistolan Urheilijoita, Malmin Palloseuraa, FC Honkaa ja Helsingin Jalkapalloklubia. Parnila voitti valmentajana sekä mestaruuden että cupin Malmin Palloseurassa kaudella 2003. Parnila on seurajoukkueiden ohella toiminut myös tyttöjen maajoukkueiden valmennusryhmissä. Kauden 2008 jälkeen hän on keskittynyt pelkästään maajoukkuevalmennukseen, missä hänen vastuullaan ovat alle 19-, 18- ja 17-vuotiaiden maajoukkueet.

Joulukuussa 2009 Parnila allekirjoitti vuoden sopimuksen Yhdysvaltain Women’s Professional Soccerin mestarijoukkueen Sky Bluen kanssa. Hän liittyi Pauliina Miettisen johtamaan valmennusryhmään vuoden alusta. Heinäkuussa 2010 Parnila ja Miettinen vapautettiin tehtävistään.

Marraskuusta 2011 lähtien Anne Parnila on toiminut Helsinkiläisen FC Viikinkien tyttöjen 98- ja 99- ikäluokkien vastuuvalmentajana  Hän toimii edelleen joukkueen valmentajana myös kaudella 2014. Kaudella 2015 hän valmentaa HJK TBSM joukkuetta. HJK TBSM joukkueen johtohahmona toimii Nelli Pentti.

Lähteet
-------

* Anne Parnila alle 17-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueen valmennusryhmään  24.2.2005. Suomen Palloliitto. Viitattu 16.3.2009.
* Lounio ja Parnila HJK:n naisten valmentajiksi.  *Helsingin Sanomat*, 27.10.2005. HS arkisto (maksullinen).

### Viitteet

1. ↑  Soininen, Heidi (toim.): *Jalkapallokirja 2008*, s. 165, 172. Suomen Palloliitto, 2008. ISSN-0787-7188.
2. ↑  Anne Parnila ei jatka PuiU:ssa  28.11.2008. Suomen Palloliitto. Viitattu 16.3.2009.
3. ↑  Alle 19-vuotiaiden tyttöjen maajoukkue Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 16.8.2009. Viitattu 16.3.2009.
4. ↑  Alle 18-vuotiaiden tyttöjen maajoukkue Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 2.12.2008. Viitattu 16.3.2009.
5. ↑  Alle 17-vuotiaiden tyttöjen maajoukkue Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 15.8.2009. Viitattu 16.3.2009.
6. ↑  Parnila jatkaa valmentajauraansa USA:ssa 5.12.2009.
7. ↑  Suomalaisvalmentajalle monoa USA:n ammattilaissarjasta *Ilta-Sanomat*.  20.7.2010. Viitattu 20.7.2010.
8. ↑  Anne Parnila uudistuneen 98-99-joukkueen vastuuvalmentajaksi *fcviikingit.com*.  6.11.2011. Viitattu 27.11.2013.
Osa Ross Ulbrichtin passin kuvasta joka oli oikeudenkäynnissä todisteena.
**Ross William Ulbricht** (s. 27. maaliskuuta 1984 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen darknetin Silk Road -kauppapaikan (suom. *Silkkitie*) perustaja. Hänet tunnettiin salanimellä "Dread Pirate Roberts".

Ulbricht tuomittiin rahanpesusta, hakkeroinnista, salaliitosta vilpillisten henkilöllisyystodistusten kuljettamiseen ja salaliitosta huumekauppaan internetissä helmikuussa 2015. Hänet tuomittiin kahteen elinkautiseen ja lisäksi 40 vuoden vankeuteen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen. Ulbrichtin valitukset on hylätty korkeammissa oikeusasteissa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Accused Silk Road operator convicted on U.S. drug charges  5.2.2015. Reuters. Viitattu 23.8.2019. (englanniksi)
2. ↑  K4, J9: Internetin pimeä puoli | Tiedetrippi | Yle Areena – podcastit *areena.yle.fi*. Viitattu 8.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tuomiolauselma United States of America vs. Ross William Ulbricht

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Cannaen taistelu** oli tärkeä taistelu toisen puunilaissodan aikana. Taistelussa, joka käytiin 2. elokuuta 216 eaa. karthagolaisen kenraalin Hannibalin armeija saartoi ja murskasi täydellisesti roomalaisten paljon suuremman armeijan, jota johtivat konsulit Lucius Aemilius Paullus ja Gaius Terentius Varro.

Taustaa
-------

Hannibal halusi kostaa ensimmäisessä puunilaissodassa (264–241 eaa.) Karthagon kärsimän tappion, joten hän kokosi Hispaniassa armeijan ja marssitti sen Alppien yli Italiaan.
Hannibal toivoi, että Italian kansat nousisivat kapinaan Roomaa vastaan ja liittyisivät Hannibalin armeijaan. Toive oli realistinen, sillä Italian kansat oli kukistettu, ja monet kaupungit olivat ärtyneitä jouduttuaan Rooman valtaan. Pohjois-Italian gallit olivat sekä valloittamattomia että vihamielisiä.

Taistelu
--------

Taistelun alussa Hannibalin kuuluisa raskas ratsuväki teki rynnäkön Paulluksen johtamaa Rooman jalkaväkeä vastaan, jolloin Paullus hylkäsi lyödyt joukkonsa ja liittyi pääjoukkoon, joka rynnisti päin karthagolaisten päälinjaa vastaan antaen hitaasti periksi.

Kreikkalainen historioitsija Polybios kertoo näin:

> »Paullus syöksyi päin rintamalinjan keskustaa, missä taistelu riehui kiivaimmillaan, vihollista väheksyen ja omia miehiään kannustaen. Hannibal, joka oli ollut tuossa paikassa taistelun alusta saakka, teki täsmälleen samoin.» 
> 
> 

Samaan aikaan Varro johdatti ratsuväkensä Maharbalin numidialaisia vastaan, mutta se elpyi pian heikon roomalaisen ratsuväen takaa-ajosta ja hyökkäsi rintamalinjan takaa Varron ratsuväen kimppuun, jolloin Rooman ratsuväki joutui hyökkäyksen kohteeksi kahdelta puolelta. Roomalaiset ratsumiehet pakenivat jättäen Rooman jalkaväen taakse tuhansia karthagolaisia ratsumiehiä kenenkään vartioimatta.

Hannibalin komentama karthagolainen jalkaväki oli samaan aikaan pettämässä, jolloin taistelulinja taipui U-kirjaimen muotoiseksi. Gallit ja espanjalaiset vetivät viimeisiä henkäyksiään, kun voimakas libyalainen jalkaväki iski molemmilta puolilta roomalaisten kimppuun. Samalla hetkellä karthagolaisten ratsuväki hyökkäsi Rooman taistelulinjaan takaapäin. Roomalaiset olivat nyt piiritettyjä joka puolelta yhteen suureen massaan, joka ei pystynyt liikkumaan normaalisti. Kokeneet roomalaiset sotilaat olisivat ehkä murtautuneet ulos motista, mutta suurin osa sotilaista oli uusia alokkaita. Taistelun jälkeen Cannaen tasangolla lojui 60 000 kuollutta roomalaista heidän joukossaan Aemilius Paullus, karthagolaisten tappioiden ollessa noin 6 000–8 000 miestä.

Rooman jalkaväen hyökkäys.
Roomalaisten armeijan tuhoutuminen

Lopputulos
----------

Taistelun jälkeen suurin osa Etelä-Italian kaupungeista siirtyi Karthagon puolelle. Rooma ei kuitenkaan kukistunut vieläkään.

Lähteet
-------

* Jeremy Black: *The Seventy Great Battles of all time*. Kääntänyt suomeksi Jukka Nyman. Thames & Hudson Ltd, London, 2005. ISBN 978-951-1-20693-4.
**Mustanmeren hauta** (The Odessa sea, 2018) on Clive Cusslerin jännitysromaani. Kirjan suomensi Irmeli Ruuska vuonna 2018.

Juoni
-----

Tarina alkaa ensimmäisen maailmansodan loppusuoralla Bosporin salmessa jossa venäläinen hävittäjä taistelee turkkilaisia vastaan lopulta tuhoutuen. Siitä hypätään 1950-luvulle kun neuvostoliittolainen Tupolev Tu-4 pommittaja ydinase kyydissään tuhoutuu myrskyssä Mustallamerellä. Tarinan roistot löytävät koneen hylyn ja nostavat ydinaseen joka onkin kunnostuskelpoinen. 

Pitt ja Giordino ovat menossa tutkimusaluksella etsimään kadonnutta Ottomaanien laivaston purjesotalaivaa kun he saavat hätäkutsun; he tulevat eräälle rahtilaivalle josta korjaavat talteen yhden pahasti loukkaantuneen miehen; kaikki muut ovat kuolleita ja yllättävä räjähdys upottaa haaksirikkoisen. Huomiota herättää voimakas rikkivedyn haju haaksirikkopaikalla.

Pittin maissa ollessa hänen ryhmänsä tukialus kaapataan ja miehistö vangitaan; alusta aiotaan käyttää hinaamaan ammusproomu Sevastopolin ulkopuolelle missä se olisi räjäytetty rikkivetykeskittymässä jolloin purkautuva myrkkykaasu olisi peittänyt koko kaupungin; Pitt onnistuu pääsemään kauko-ohjaukseen kytketylle alukselle helikopterilla ja estää joukkotuhon; venäläinen sotalaiva räjäyttää ammusproomun vielä pinnalla, ja siitä seuraa vain raju pintaräjähdys, mutta onnen kautta sen voima ei ylety rikkivetykeskittymään.

Tästä alkaa seikkailu pitkin maailmaa ja se huipentuu Baltimoren sataman suulla jossa Pitt onnistuu estämään viime hetkellä kadonneesta pommikoneesta nostetun ydinaseen räjähdyksen rikkivetykeskittymässä, mistä olisi seurannut valtava joukkotuho.

Lopuksi hanketta käynnissä pitänyt hollantilainen liikemies onnistuu mutkikkaan juonen avulla surmaamaan Venäjän presidentin jonka käskystä oli ammuttu alas matkustajakone jossa liikemiehen perhe oli, ja liikemies itsekin kuolee ilmasta-pintaan-ohjuksen räjähtäessä; hän puristaa kuollessaan kädessään sulanutta jäännettä kasterististä joka oli hänen vaimonsa kaulassa tämän kuollessa.

Tarinalle antaa maustetta hitaasti kehittyvä mutta kirjan päättäviin häihin huipentuva romanssi bulgarialaisen poliisin ja Europolin etsivä Ana Belovan välillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mustanmeren hauta *Risingshawod*. Viitattu 16.1.2019.
2. 1 2  Mustanmeren hauta *WSOY*. Viitattu 16.1.2019.
Arthur Fagerholm 26.04.1895
**Arthur Axel Ferdinand Fagerholm** (1871–1917) oli suomalainen rakennusmestari. Helsingin teknillisessä reaalikoulussa ja Helsingin teollisuuskoulussa opiskellut Fagerholm työskenteli aluksi tie- ja vesirakennusten ylihallituksen palveluksessa, kunnes aloitti vuonna 1894 Porin kaupungin rakennusmestarina. Virkansa ohessa hän perusti vuonna 1906 oman arkkitehtitoimiston yhdessä tamperelaislähtöisen arkkitehdin Torkel Nordmanin kanssa. Hieman ennen kuolemaansa Fagerholm siirtyi vuonna 1916 W. Rosenlew & Co:n rakennusosastolle.

Fagerholmin ja Nordmanin arkkitehtitoimisto tuli tunnetuksi erityisesti teollisuusarkkitehtuuristaan. Fagerholmilla oli myös suuri panos Porin viheralueiden kehittämiseen. Lisäksi hän toimi kaupungin yhdistyselämässä, Fagerholm oli muun muassa perustamassa Porin taide- ja taideteollisuusyhdistystä.

Arthur Fagerholm oli kirjailija Arto Kytöhongan isoisä.

Arkkitehtitoimisto Fagerholm & Nordmanin töitä
----------------------------------------------

* Kauttuan paperitehdas, Eura, 1907.
* Hotelli Otavan laajennus, Pori, 1908.
* Kirjurinluodon kesäravintola, Pori, 1910.
* Varkauden paperitehtaan johtajan asunto Rantala, Varkaus, 1912.
* Nybergin talo, Pori, 1912.
* Mäntyluodon hotelli, Pori, 1915.
* Porin Konepajan konttori ja konehalli, Pori, 1916.
* Pihlavan huvila-alueen huviloita, Pori, 1910–1920-luvut.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bonsdorff, Mikko & Winterhalter, Kati: *Antinkatu 6, entinen Lipsasen kiinteistö Porissa: Rakennushistoriaselvitys 2014 ja rakennussuojelutavoitteiden määrittely*. Espoo: Porin kaupunki, 2014. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) : Who's who in Finland / 1978 Projekt Runeberg. Viitattu 14.3.2016.
**Charles Adolphe Wurtz** (26. marraskuuta 1817 Strasbourg, Ranska – 12. toukokuuta 1884 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kemisti ja lääkäri. Hän muistetaan amiinien löytämisestä vuonna 1849.

Elämä
-----

Wurtz omistautui Strasbourgissa samanaikaisesti lääketieteen ja kemian opinnoille ja liittyi vuonna 1842 Justus von Liebigin laboratorioon Gießenissä. Hänestä tuli lääketieteen tohtori vuonna 1843 Pariisissa, jossa hän työskenteli Antoine Jérôme Balardin johdolla Sorbonnen yliopistossa ja sen jälkeen Jean-Baptiste Dumasin yksityisessä laboratoriossa.

Vuonna 1850 Wurtz perusti Gießenin laboratorion mallin mukaisen laboratorion mutta joutui luopumaan yrityksestä taloudellisten vaikeuksien vuoksi. Saatuaan vuonna 1853 kemian professuurin ja sittemmin Ecole de médecine -yliopiston dekaanin viran yliopiston laboratoriosta tuli tieteellinen laitos, jossa Wurtzin johdolla koulutettiin useita ranskalaisia ja ulkomaisia kemistejä. Wurtzin alaisuudessa toimineesta koulusta perustettiin vuonna 1858 *Société chimique de Paris*. Vuonna 1872 hän teki aloitteen *Association française pour l'avancement des sciences* -yhdistyksen perustamisesta. 1881 hänestä tuli Sorbonnen yliopiston orgaanisen kemian professori ja 1884 senaattori. Wurtz paransi suuresti varsinkin lääketieteen opiskelijoille annettavaa käytännöllis-kemiallista ja fysiologista opetusta.

Tieteelliset tutkimukset
------------------------

Tutkimustensa ansiosta Wurtz oli uranuurtaja useilla orgaanisen kemian aloilla. Hajottamalla syaanihappoestereitä kaliumilla hän keksi vuonna 1849 amiinit. Glykolia, glykolihappoa ja maitohappoa koskevat tutkimukset johtivat hänet tekemään tarkan eron käsitteiden emäksisyys ja atomisuus (arvoisuus) välillä. Wurtz keksi mukaansa nimitetyn hiilivetysynteesin poistamalla kahdesta alkylijodidista jodin natriumin avulla, fenolin valmistuksen bentsolisulfoni-haposta kalisulatteella. Hän tutki vielä dissosiaatioilmiöitä sekä kemiallisia fermeutteja ynnä muuta.

Wurtzn kirjalliseen tuotantoon kuuluvat muun muassa *Leçons de philosophie chimique* (1864) ja *La Théorie atomique* (1879). Niiden on esitystapa selkeä ja miellyttävä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wurtz, Charles Adolphe *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 14.10.2021.
2. 1 2 3  Wurtz, Charles Adolphe *Nordisk familjebok*.  1921. Viitattu 14.10.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Sulttaani Abd-al Rahman, espanjalainen piirros.
**Abd-al Rahman** (myös **Abd ar-Rahman**, **Abdurrahman** tai **Abderrahmane**; k. 28. elokuuta 1859 Meknès) oli Marokon sulttaani vuosina 1822–1859.

Abd al-Rahman syntyi eri tietojen mukaan vuonna 1778, 1789 tai 1790. Hän oli sulttaani Slimanen veljenpoika ja kohosi tämän kuoltua hallitsijaksi vuonna 1822. Abd al-Rahmanin valtakaudella Marokossa oli levotonta, ja hän joutui kukistamaan kapinoita vuosina 1824, 1828, 1831, 1843, 1849 ja 1853. Lisäksi hän ajautui konfliktiin Euroopan suurvaltojen kanssa. Marokon sulttaanit olivat perinteisesti tukeneet barbareskimerirosvoja taloudellisen hyödyn vuoksi, mutta Abd al-Rahmanin kaudella Euroopan valtiot päättivät nujertaa merirosvouksen Välimerellä. Kostona laivojensa kaappauksesta Englannin laivasto saartoi Tangerin satamakaupungin. Itävaltalaiset taas pommittivat vuonna 1828 Arzilan, Larachen ja Tétouanin satamia.

Abd al-Rahman yritti laajentaa valtapiiriään Algeriaan turkkilaisten vallan kukistuttua siellä. Hän ryhtyi tukemaan algerialaista sotapäällikköä Abdelkaderia tämän taistelussa Ranskan invaasiota vastaan. Sodan alkuvaiheessa vuonna 1830 Abd al-Rahman lähetti joukkoja miehittämään Tlemcenin kaupunkia Algeriassa, mutta joutui Ranskan painostuksesta vetämään ne takaisin. Vuonna 1844 Abdelkaderin armeija perääntyi Algeriasta Marokkoon, minkä seurauksena Ranska hyökkäsi elokuussa myös Marokkoon. Abd el-Rahman kärsi nopeasti ratkaisevan tappion ranskalaisille Islyn taistelussa ja joutui lokakuussa 1844 solmitussa Tangerin rauhassa tunnustamaan Ranskan ylivallan Algeriassa ja vetämään tukensa pois Abdelkaderilta. Kun Abdelkader vuonna 1846 perääntyi uudelleen Marokkoon, Abd al-Rahman pakotti hänet antautumaan Ranskalle.

Abd el-Rahmanin kuoltua vuonna 1859 hänen seuraajakseen tuli hänen poikansa Mohammed IV.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Abd al-Rahman (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 15.9.2019.
2. 1 2  Abd ar-Rahman (sultan of Morocco) (englanniksi) *The Columbia Encyclopedia*, Encyclopedia.com. Viitattu 15.9.2019.
3. ↑  *Nordisk familjebok* (1912), s. 1033 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 8.9.2019.
4. 1 2  *Nordisk familjebok* (1904), s. 25–26 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 15.9.2019.
5. 1 2  Morocco: Decline of traditional government (1830–1912) (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 9.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Abd al-Rahman** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
Porvoon valtiopäivien ansiomitali vuodelta 1809
**Ansiomerkki** on ansioista tai arvostuksesta annettava kunniamerkkiä vähäisempi puvun rinnassa tai napin lävessä pidettävä rintamerkki, pinssi tai niin sanottu valtiollinen ansiomitali ritarikunnan tai muun tunnuksen omaisessa arvonauhassa.

Valtiolliset juhlalliset ansiomitalit sekä kolikot valmistetaan valtion toimesta rahapajalla metallitaiteilijan käsityönä.

Luokittelu
----------

Ansio- sekä kunniamerkkejä myöntää usea taho, ja niitä voidaan luokitella usealla tavalla. Virallisiksi ansiomerkeiksi on yleensä katsottu valtiovallan sekä yhteiskunnallisesti vaikuttavien toimijoiden myöntämät ansiomerkit.

Suomessa virallisiksi ansiomerkeiksi luetaan ministeriöiden, puolustusvoimien, sekä kauppakamarin myöntämät ansiomerkit, lisäksi epävirallisiksi yksityisten sekä eri yhteisöjen ja yhdistysten myöntämät ansiomerkit.

Muiden kuin valtiovallan myöntämiä eli valtakunnallisen luonteen omaavien yhteisöjen ansio- ja kunniamerkkejä ovat muun muassa kirkolliset ritarikunnat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon, Suomen ortodoksisen kirkon, Suomen Kuntaliiton, Suomen Yrittäjien, Keskuskauppakamarin ja Suomen Talousseuran myöntämät ansio- ja kunniamerkit. Myös yksityisiä ansiomerkkejä on monilla järjestöillä ja yhteisöillä kuten yrityksillä, ammattiliitoilla, ylioppilaskunnilla ja opiskelijakunnilla. Ansiomerkin virallisuus on vaikeasti määriteltävä käsite.

Heraldiikassa
-------------

Heraldiikassa ansiomerkkejä ei lisätä vaakunaan. Vaakunaan voidaan tehdä lisäys vain ritari- ja kunniamerkeistä mikäli näitä on vaakunan haltijalle myönnetty. Suomessa tapa rajoittuu lähinnä vaakunoihin, joiden haltijat ovat saaneet pohjoismaisten ritarikuntien ritari- ja kunniamerkkejä.

Lähteet
-------

* Ansiomitaleja, kunniamerkkejä (*ruotsinkielinen*) Viitattu 30.9.2021
* Kauppakamarin ansiomerkkikäytäntö Viitattu 30.9.2021
* Kunnalliset ansiomerkit Viitattu 30.9.2021
* Valtion virka-ansiomerkit Viitattu 30.9.2021
* Ansiomerkki kertoo arvostuksesta *Kirkkopalvelut.* Viitattu 30.9.2021
Konstantin Aksakov, Pjotr Borelin piirros 1860-luvulta.
**Konstantin Sergejevitš Aksakov** (ven. Константи́н Серге́евич Акса́ков; 10. huhtikuuta (J: 29. maaliskuuta) 1817 Novo-Aksakovo, Orenburgin kuvernementti – 19. joulukuuta (J: 7. joulukuuta) 1860 Zákynthos, Kreikka) oli varhaisiin slavofiileihin kuulunut venäläinen kirjailija.

Konstantin Aksakov kuului vanhaan venäläiseen Aksakovin sukuun. Hänen isänsä oli kirjailija Sergei Aksakov. Konstantin Aksakov opiskeli Moskovan yliopistossa ja kiinnostui nuorena G. W. F. Hegelin filosofiasta. Hän kehitteli 1830-luvun puolivälistä alkaen Aleksei Homjakovin ja Juri Samarinin rinnalla slavofiili-ideologiaa. Aksakov uskoi, että perinteisen hengellisyyden ja turmeltumattomien talonpoikaisten arvojen pitäisi johdattaa Venäjää, kun taas yläluokka oli Pietari Suuren reformien seurauksena vähitellen etääntynyt venäläisyydestä.

Aksakovin mielestä *mir* oli osoitus sekä venäläisen kyläyhteisön keskinäisestä sovusta että egoismista ja yksilöllisyydestä luopumisesta yhteisen harmonian hyväksi. Hänen mukaansa oli olemassa ulkoinen ja sisäinen totuus, joista ulkoista edustivat valtio ja laki, sisäistä taas ihmisessä omantunnon ääni ja yhteiskunnassa uskonnon, perinteiden ja tottumusten summa. Ihminen oli vapaa, jos hänen ei tarvinnut osallistua valtion asioihin eikä siten olla yhteydessä ulkoiseen totuuteen. Aksakoville vapaus oli vapautta politiikasta ja poliittisesta vastuunotosta.

Aksakov valmistui vuonna 1841 maisteriksi ja hänet tultiin pian tuntemaan yhtenä slavofiilien piirin johtavista historioitsijoista, vaikka hänen kuvauksensa entisajan Venäjästä olivatkin romantisoituja ja mielikuvituksen värittämiä. Aksakov kirjoitteli säännöllisesti aikansa kirjallisuuslehtiin. Hän myös kirjoitti poliittisia huvinäytelmiä ja käänsi venäjäksi J. W. von Goethen ja Friedrich Schillerin tekstejä.

Lehtimies ja poliittinen vaikuttaja Ivan Aksakov oli Konstantin Aksakovin veli.

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Konstantin Aksakov*** 

1. 1 2 3  Konstantin Sergeyevich Aksakov (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 1.11.2014.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1904), s. 437 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 1.11.2014.
3. ↑  Jangfeldt, Bengt: *Venäjä. Aatteet ja ideat Pietari Suuresta Putiniin*, s. 72-73. Siltala, 2022. ISBN 978-952-388-137-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Venäjä

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johannes Valmari** (14. kesäkuuta 1883 Kemi – 12. elokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kemisti ja Helsingin yliopiston professori.

Valmarin vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Valmari ja Elsa Matilda Vaara. Hän valmistui kemisti-insinööriksi Polyteknillisestä opistosta vuonna 1906 ja toimi sitten kemian opettajana Helsingin teollisuuskoulussa vuoteen 1910 saakka. Filosofian kandidaatin tutkinnon Valmari suoritti 1908 ja filosofian lisensiaatin tutkinnon vuonna 1912. Hän toimi maanviljelystaloudellisen koelaitoksen assistenttina vuodesta 1908 vuoteen 1918 ja 1919–1932 laitoksen maanviljelyskemian ja -fysiikan osaston johtajana. Vuonna 1919 Valmarista tuli myös saman alan vt. professori Helsingin yliopistoon. Vakinaisen viran hän sai vuonna 1923. Hän toimi yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina 1924–1934.

Valmari julkaisi tieteellisten tutkimusten ohella alansa kirjoja sekä artikkeleita sanoma- ja aikakauslehdissä. Hän toimi monien valtiollisten komiteoiden jäsenenä ja oli valtion maanviljelyskemiallisen laboratorion johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1924. Valmari kehitti E. S. Tomulan kanssa ns. kotkafosfaatin, jota valmistettiin valtion omistamilla superfosfaattitehtailla Kotkassa. Hän sai mainetta myös keksimänsä ravintosuolaliuoksen vuoksi. 

Joulukuussa 1933 Valmari laati maataloustieteellisen tiedekunnan ylioppilaille kirjoituskilpailun, jonka erikoiset aiheet herättivät keskustelua. Kilpailu ei kuulunut yliopiston opetusohjelmaan vaan Valmari kertoi laatineensa sen kehittääkseen ylioppilaiden ajattelukykyä. Keskustelua herättivät myös Valmarin maataloukemiallisen laitokseen kirjastoon tekemät kirjahankinnat ja niiden tarpeellisuus.

Valmarin puoliso vuodesta 1905 oli Saima Johannes Latvala. Johannes Valmarin vanhempi veli Otto Valmari toimi 1920- ja 1930-luvuilla Elannon johtajana Helsingissä. Valmarin sisar Olga oli naimisissa Virossa syntyneen eversti ja vaihtoehtolääkäri Hans Kalmin kanssa.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 804.

Viitteet
--------

1. 1 2  Professori Johannes Valmari kuollut, Helsingin Sanomat, 13.08.1939, nro 215, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kaikkea sitä pitää tietää, ennenkuin agronoomiksi päästään. "Rakkaus ei ole peruna" - prof. Valmarin antamia kirjoituskilpailuaiheita, Suomen Sosialidemokraatti, 24.01.1934, nro 22, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Nuiva Manifesti** tai **Nuiva vaalimanifesti** oli vuonna 2010 julkistettu, monikulttuurisuuden vastainen ja Suomen silloista maahanmuuttopolitiikkaa arvostellut poliittinen ohjelmajulistus. Manifesti julkistettiin Suomen vuoden 2011 eduskuntavaalien alla. Allekirjoittaneet olivat kaikki silloisia tai tulevia perussuomalaisen puolueen vaikuttajia.

Allekirjoittajat
----------------

* Juho Eerola
* Jussi Halla-aho
* James Hirvisaari
* Olli Immonen
* Teemu Lahtinen
* Maria Lohela
* Heikki Luoto
* Heta Lähteenaro
* Johannes Nieminen
* Vesa-Matti Saarakkala
* Pasi Salonen
* Riikka Slunga-Poutsalo
* Freddy von Wonterghem

Eduskuntavaaleissa 2011 eduskuntaan nousseet allekirjoittajat
-------------------------------------------------------------

*Pääartikkeli: Eduskuntavaalit 2011*
* Juho Eerola
* Jussi Halla-aho
* James Hirvisaari
* Olli Immonen
* Maria Lohela
* Vesa-Matti Saarakkala

Lähteet
-------

* Manifestin teksti ja allekirjoittaneet (Internet Archive, tallennettu 27. 7. 2010). Viitattu 5.4.2022.
**Boris Vladimirovitš Stürmer** (ven. Бори́с Влади́мирович Штю́рмер, *Štjurmer*; 28. heinäkuuta (J: 16. heinäkuuta) 1848 – 2. syyskuuta (J: 20. elokuuta) 1917 Pietari) oli venäläinen virkamies, joka toimi Venäjän pää-, ulko- ja sisäministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1916.

Stürmer aloitti virkauransa vuonna 1872 Venäjän oikeusministeriöstä, josta hän siirtyi myöhemmin hoviministeriöön. Vuodesta 1892 hän toimi kuvernöörinä Tverissä, Novgorodissa sekä Jaroslavlissa. Hän sai 1888 kamariherran ja 1896 hovimestarin arvon. Stürmer nimitettiin 1902 sisäministeriön osastopäälliköksi ja hänestä tuli sisäministeri Vjatšeslav von Plehwen läheinen apulainen. Plehwen murhan (1904) jälkeen Stürmer vetäytyi pitkäksi aikaa aktiivisesta viranhoidosta ja toimi valtakunnanneuvoston jäsenenä.

Suhteellisen vähän tunnettu Stürmer nimitettiin Venäjän pääministeriksi 2. helmikuuta 1916 keisarinna Aleksandran ja munkki Rasputinin tuella, joista hän oli koko virkakautensa ajan riippuvainen. Keisari Nikolai II johti sodankäyntiä rintaman lähellä ja oli sivussa hallitustoimista. Maaliskuussa Stürmer sai hoidettavakseen samanaikaisesi myös sisäministerin ja heinäkuussa vielä ulkoministerinkin tehtävät. Venäjä kärsi tuolloin inflaatiosta sekä elintarvikepulasta. Stürmerillä ei ollut omaa selkeää linjaa pääministerinä ja häntä on pidetty epäpätevänä tehtäviinsä. Häntä epäiltiin myös saksalaismieliseksi ja marraskuussa 1916 kokoontunut duuma esitti avoimesti syytöksiä häntä vastaan. Kadettipuolueen johtaja Pavel Miljukov syytti Stürmeria valtiosalaisuuksien paljastamisesta viholliselle ja Rasputinin kaltaisten "pimeiden voimien" myötäilystä. Stürmer menetetti nyt myös keisarinnan ja Rasputinin tuen ja erosi lopulta tehtävistään 23. (10.) marraskuuta.

Helmikuun vallankumouksen jälkeen väliaikainen hallitus pidätti Stürmerin ja hänet vangittiin Pietari-Paavalin linnoitukseen. Häntä vastaan valmisteltiin oikeudenkäyntiä valtiopetoksesta, mutta hän kuoli vankeudessa ennen kuin prosessia ehdittiin aloittaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Boris Vladimirovich Sturmer (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 23.6.2013.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1918), s. 547–548 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 14.6.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Boris Stürmer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Aime Hansen, 2009.
**Aime Hansen** (s. 16. elokuuta 1962) on virolainen runoilija. Hän kirjoittaa sekä viroksi että englanniksi. Hän on valmistunut lingvistiksi ja työskennellyt toimittajana. Nykyään hän on vapaa kirjailija.

Hansenin ensimmäinen runokokoelma *Koduaja tuul* ilmestyi 1982. Seuraavat kokoelmat *Kalade kuninga maa* ja *Teekond madude saarele* ilmestyivät 1988 ja 1990. *Kalade kuninga maa* on ilmestynyt suomeksi vuonna 2012 nimellä *Kalojen kuninkaan maa* (NyNorden) Anniina Ljokkoin suomentamana.

Virossa ei juurikaan kirjoiteta runoutta, joka olisi tyyliltään yhtenevää Hansenin kanssa. Hänen runoissaan on itämaista henkevyyttä. Niissä maailma on täynnä ihmeitä ja kertoja kuvailee maailmaa ulkopuolisen silmin.

Hansen on matkustellut Pohjois-Intiassa ja Himalajalla. Hän on kirjoittanut matkojaan kuvaavan novellikokoelman *Jaipur-Delhi-Himaalaja: Reiskohvrist leitud lood*, joka ilmestyi vuonna 2009. Kirja sai myös palkinnon ilmestymisvuotensa parhaana matkakirjana.

Vuonna 2011 Hansenilta ilmestyi kirja, jossa hän kuvailee tuntoja, joita hänessä nousi esiin kun hän asui Lontoossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Poetry with Prakriti
2. 1 2  Esa Mäkijärvi: Kalojen kuninkaan maassa.
3. ↑  Varrak.ee (Arkistoitu – Internet Archive)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |