recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
FreeCell Ubuntun KDE-työpöytäympäristössä.
**Vapaakenttä** (engl. *FreeCell*) on eräs pasianssin muodoista. Sitä pelataan täydellä korttipakalla, jossa ei ole jokereita.

Säännöt
-------

* Kortit jaetaan kahdeksaan pystyriviin, kuvapuoli näkyvissä. Neljässä rivissä on seitsemän korttia, lopuissa kuusi. Vain rivin päällimmäinen kortti on pelattavissa.
* Pystyrivien lisäksi vasemmassa yläkulmassa on neljä *vapaakenttää*, joita voi käyttää apuna korttien siirtelyssä. Kortit tulee siirtää pois pelistä järjestyksessä oikealla ylhäällä oleviin paikkoihin (kotipinoihin) maittain.
* Yksittäisen kortin voi siirtää:
	+ pystyrivistä toiseen, jolloin kortti sijoitetaan joko tyhjään paikkaan tai toisen kortin päälle, kun edellinen kortti on yhtä suurempi ja eri väriä (esimerkiksi punainen kolmonen menee mustan nelosen päälle). Ässät ovat arvoltaan ykkösiä.
	+ pystyrivistä vapaakenttään, jolloin paljastuneen kortin voi siirtää tyhjään alueeseen.
	+ vapaakentästä pystyriviin, samoilla säännöillä kuin pystyrivistä toiseen.
	+ pystyrivistä maan kotipinoon numerojärjestyksessä ässästä kuninkaaseen. Kotipinot eivät riipu toisistaan.
	+ vapaakentästä kotipinoon, samoilla säännöillä kuin pystyrivistä maan kotipinoon.

Vaikeus
-------

Miinaharavan tavoin Vapaakentän yleinen versio 4\*n kortilla on todistettavasti vaikea (NP-täydellinen) ongelma. Tämä tulos todistettiin vuonna 2000 ja julkistettiin 2001*lähde?*. Se tarkoittaa, että satunnaisen yleisen Vapaakenttä-pelin nopeasti ratkaiseva algoritmi olisi merkittävä tieteellinen läpimurto. Sen laatija voittaisi miljoonan dollarin palkinnon ratkaistuaan yhden Clay Mathematics Instituten Millennium-ongelmista. Useimpien tutkijoiden mielestä tällaista ohjelmaa ei voi kirjoittaa.

The Internet FreeCell Project
-----------------------------

Kun Microsoftin Vapaakentästä tuli suosittu 1990-luvulla, ei tiedetty, olivatko ohjelman kaikki 32 000 peliä ratkaistavissa. Dave Ring päätti ratkaista ongelman aloittamalla *The Internet FreeCell Projectin* ja käyttää ratkaisijoina vapaaehtoisia. Ring antoi kullekin osallistujalle sata perättäistä pelinippua ja keräsi pelit, joita osallistuja ei saanut ratkaistuksi. Ne puolestaan jaettiin toisille pelaajille. Projektissa käytettiin siis ongelmanratkaisuun rinnakkaisprosessointia, ja pelaajat olivat suorittimia. Projekti päättyi lokakuussa 1995, ja ainoastaan yksi peleistä (no 11982) jäi ratkaisematta. Kyseinen peli ei ole ratkennut yhdelläkään tunnetulla ratkaisuohjelmalla, ja sitä pidetään ratkaisemattomana.
Stellenboschin yliopisto
Stellenboschin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan kampus.
**Stellenboschin yliopisto** (afrikaansiksi *Universiteit van Stellenbosch*, engl. *Stellenbosch University*) on julkinen yliopisto Stellenboschin kaupungissa, Etelä-Afrikan Länsi-Kapin provinssissa. Kymmenen eri tiedekuntaa omaavan yliopiston pääkieli on afrikaans, mutta myös englannilla on hyvin vahva asema.

Historia
--------

Yliopiston perustamisvuotena pidetään vuotta 1866, jolloin Stellenbosch Gymnasium aloitti toimintansa 1. maaliskuuta. Stellenbosch Gymnasium muuttui Stellenbosch Collegeksi vuonna 1881 ja vuonna 1887 college vaihtoi nimensä Victoria Collegeksi. Saatuaan yliopisto-statuksen 2. huhtikuuta vuonna 1918 oppilaitos sai nykyisen nimensä.

Opiskelijat
-----------

Vuonna 2006 yliopistossa opiskeli 22 569 opiskelijaa. Lähes 60 prosentilla opiskelijoista oli kotikielenään afrikaans ja noin 33 prosentilla englanti. Liki 72 prosenttia opiskelijoista oli valkoihoisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Stellenboschin yliopisto: Statistiese Profiel/Statistical Profile (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stellenboschin yliopisto**.
* Stellenbosch University - virallinen sivusto
* Stellenbosch University Library Wiki (Libopedia)
* SUNScholar - Stellenbosch Universityn avoin tietokanta tutkimuksestaan
* SUNJournals - Stellenbosch Universityn lehtiä
Ben Nicholson Mabel Pryden kuvaamana n. 1911-14
**Benjamin Lauder ("Ben") Nicholson** (10. huhtikuuta 1894 Denham, Buckinghamshire, Iso-Britannia — 6. helmikuuta 1982 Lontoo) oli englantilainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, joka tunnetaan kotimaansa abstraktin taiteen uranuurtajana.

Tausta
------

Nicholson syntyi taidemaalari Sir William Nicholsonin perheeseen ja hän kävi lyhyen aikaa Slade School of Fine Art -taidekoulua Lontoossa 1910-11. Muutoin hän oli maalarina valtaosin itseoppinut. Hän matkusteli laajalti Euroopassa vuosina 1911 ja 1914 sekä vieraili Kaliforniassa 1917, pitäen matkoillaan näkemästä arkkitehtuurista ja maisemista yksityiskohtaista luonnospäiväkirjaa. Nicholson ryhtyi maalaamaan päätoimisesti 1920, aloittaen perinteisellä, realistisella tyylillä. Aluksi hän kuvasi lähinnä asetelmia ja maisemia.

Ura
---

Vuonna 1921 Nicholson matkusti Pariisiin ja tutustui kubistisiin taideteoksiin, jotka vaikuttivat hänen ensimmäisiin abstraktiin suuntaan meneviin asetelmateoksiinsa. Ensimmäisen täysin abstraktin työn Nicholson teki vuonna 1924. 1920-luvun edetessä Nicholson alkoi esitellä mannermaista modernismia englantilaiseen taiteeseen yhdessä toisen vaimonsa, kuvanveistäjä Barbara Hepworthin ja Henry Mooren kanssa.

Hepworth ja Nicholson liittyivät pariisilaiseen Abstraction-Création -ryhmään, joka pyrki edistämään puhtaan abstraktia taidetta, vuonna 1933. Nicholson tapasi myös hollantilaisen maalarin Piet Mondrianin, jonka vaikutuksesta Nicholsonin töihin alkoi tulla voimakkaasti yksinkertaistettua geometriaa. Tälle ajalle tyypillisiä töitä ovat muun muassa valkeaksi maalatut reliefit, joissa on lähinnä ympyröitä ja nelikulmioita. Hän toimitti yhdessä taiteilija Naum Gabon ja arkkitehti sir Leslie Martinin kanssa teoksen *Circle: An International Survey of Constructivist Art*, joka manifestoi konstruktivismin ja muidenkin modernien taidesuuntien puolesta Englannissa.

Nicholson palasi maisema- ja asetelma-aiheisiin 1940-luvulla, maalaten usein yksinkertaistettuja asetelma-aiheita laajalti abstraktien sommitelmien sisälle. Myöhemmät työt jatkoivat abstraktion ja representaation vaihtelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Nicholson Plaque  22.5.2010. Denham:  Denham Parish Council.  Arkistoitu 19.1.2011. Viitattu 15.4.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Ben Nicholson *Encyclopædia Britannica Online*.  2012. Encyclopædia Britannica Inc.. Viitattu 15.4.2012. (englanniksi)
3. ↑  *Weilin+Göösin tietosanakirja 4 Neu-Set*, s. 1324. Gütersloh: Weilin + Göös, 1993. ISBN 951-35-500-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Ben Nicholson Kansallisgallerian kokoelmissa
* Nicholsonin töitä Tate-gallerian sivustolla
**Vapaan säestyksen käsikirja** sisältää opastusta niistä käytännön pianonsoiton tiedoista ja taidoista, joita tarvitaan säestysten luomiseen sointumerkeistä tai korvakuulolta. Pohjana on pianonsoiton tekninen hallinta, johon yhdistyy musiikin teoreettinen osaaminen, esimerkiksi soinnut ja sointumerkit, sisäinen kuuleminen, kuten melodioiden, sointutyyppien tai sointutehojen kuuleminen, rytmiikan hallinta eli sisäinen pulssi ja rytminen käsittely, sekä eri musiikkityylien hallinta. Kirja opastaa hahmottamaan ja harjoittelemaan improvisointia ja koordinaatiota, harmoniaa ja rytmiikkaa sekä erilaisia tyylipiirteitä. 

Kirja pohjautuu teoksiin *Keyboard Accompaniment and Improvisation – a Handbook of Practical Piano Skills* sekä *Liedbegleitung und Klavierimprovisation*, jotka molemmat ovat ilmestyneet Helbling Verlagin kustantamina. Kirjat on toimittanut saksalainen professori Ralph Abelein sekä suomalainen pianisti Jyrki Tenni. Kirjan on kustantanut vuonna 2016 Helsingin Studiopalvelut.

Lähteet
-------

1. ↑  Vapaan säestyksen käsikirja *soitinoy.fi*. Viitattu 4.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Vapaa säestys
**Senaari** (lat. *senarius*) eli **heksapodia** (m.kreik. ἑξαποδία, "kuusijalkainen") on runomittojen tyyppi, jossa säe koostuu kuudesta runojalasta. Nimitykset ovat peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta ja roomalaisesta runoudesta. Mitta tunnetaan yleisimmin latinalaisperäisellä nimellään.

Jambin, trokeen ja anapestin tapauksessa, joissa metron koostuu kahdesta jalasta, senaari vastaa käytännössä trimetriä.

Senaarimittoja
--------------

Kreikkalaisen ja roomalaisen runouden senaarimittoja ovat muun muassa ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):

**Jambinen senaari** (*ja6*)

Säe koostuu kuudesta jambijalasta. Vastaa paljolti jambista trimetriä, mutta on joustavampi, sillä useampi lyhyt tavu voidaan korvata pitkällä.
,,,,,
**Bakkhinen senaari** (*ba6*)

Säe koostuu kuudesta bakkhisesta metronista.
 |  |  |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἑξαποδία *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
**Parkki Paul** oli suomalainen parkkilaiva joka upposi myrskyssä yöllä 9. – 10. helmikuuta 1920 Cuxhavenin ulkopuolella Saksan rannikolla. Onnettomuudessa hukkui 8 miehistön jäsentä joista viisi oli suomalaisia (kapteeni, perämies, konstaapeli ja kaksi matruusia). Parkki oli kivihiililastissa matkalla Grimsbystä Kööpenhaminaan.

Parkki Paulin oli rakentanut A. Conradi & Sohn Kielissä Saksassa 1878. Laivan vetoisuus oli 765,6 bruttorekisteritonnia, kantavuus 1 200 kuollutpainotonnia, pituus 50,05 metriä, leveys 10,37 metriä ja syväys 6,09 metriä. Laiva oli rakennettu tammesta ja kovapuusta ja sen pohja oli metallilevyillä päällystetty.

Laivan suomalaisina omistajina olivat olleet hankolainen J. Lindqvist & Co. 1894–1903, kemiöläinen A. E. Mattsson 1903–1917 ja helsinkiläinen Carl Wahlroos & Co. vuodesta 1917. Joulukuussa 1897 laiva oli törmännyt yhteen yöllä englantilaisen höyrylaiva Loch Lomondin kanssa matkalla Hampurista merelle ja menetti tällöin muun muassa ankkurinsa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka A. Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Parkkilaiva "Paulin" haaksirikko. Mukana olleen kertomus, Uudenkaupungin Sanomat 22.04.1920, nro 44, s. 3, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
Siivu Stelvio-juustoa.
**Stelvio** tai **Stilfser** on italialainen Etelä-Tirolin alueelta peräisin oleva lehmänmaitojuusto.

Stelvio on saanut nimensä Italian Etelä-Tirolissa sijaitsevan Stelvion kunnan mukaan. Juustoa kutsutaan myös kunnan saksankielisen nimen Stilfs mukaan Stilfseriksi. Juuston tuotantoalue kattaa Venostan, Burgraviaton, Salto­-Sciliarin, Pusterian ja Isarcon laaksot, sekä Bolzanon kunnan alueen.

Juuston nykyisellä tuotantoalueella on valmistettu juustoa jo pitkään. Osa paikallisista maksoi veronsa juustona jo 1200-luvulla. Nimellä *Stelvio* juustoa alettiin valmistaa kuitenkin vasta vuonna 1914 Stelviossa sijainneella meijerillä. Juustolla on ollut Euroopan unionin nimisuojajärjestelmän mukainen suojattu alkuperänimitys vuodesta 2007 lähtien.

Stelvio-juuston valmistamiseen voidaan käyttää täysmaitoa tai osittain kuorittua maitoa. Käytettävä maito pastöroidaan ja siihen lisätään hapate. Juustomassa alkaa muodostua juoksutteen lisäämisen jälkeen. Juustomassa pilkotaan, kuumennetaan 36–40 °C lämpötilaan ja lopuksi puristetaan. Työvaiheiden jälkeen juusto kypsyy vähintään 60 päivää, jonka aikana juustoja valellaan suolaliuoksella. Liuos sisältää *Arthobacterium* ja *Brevibacterium*-bakteerikantoja.

Bakteerit ja lopulta myös home antavat ajan kanssa juuston kuorelle punertavan värin ja juustolle ominaisen maun. Juuston sisältö on vaalean keltaista. Valmiit juustot ovat painoltaan 8-10 kiloa. Juustoa käytetään tavallisena pöytäjuustona, tai esimerkiksi paikallisten ruokalajien ainesosana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 678-679. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
| "Sempre sempre"Al Bano & Romina Power |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Sempre sempre* |
|  A-puoli | "Sempre sempre" |
|  Julkaistu | 1986 |
|  Tyylilaji | pop |
|  Kesto | 04.00 |
|  Levy-yhtiö | WEA |
| muut singlet |
|  | "Sempre sempre" |  |

**Sempre sempre** on italialaisen popduo Al Bano & Romina Powerin single vuodelta 1986. Sen sävelsivät ja sanoittivat Claude Lemesle, Michel Carre, Michel Gouty ja Vito Pallavicini. Singlen b-puolena on Albano Carrisin ja Pallavicinin teos "Saranda-Okinawa". "Sempre sempre" on myös saman nimisen studioalbumin avausraita. "Saranda-Okinawa" sisällytettiin niin ikään samalle studioalbumille. "Sempre sempre" on julkaistu myös 12-tuumaisena maxisinglenä, jolla sen kesto on yli viisi minuuttia. Al Bano & Romina Power levyttivät kappaleesta myös espanjankielisen version "Siempre siempre".

"Sempre sempre" menestyi Itävallan singlelistalla, jossa sen korkein sijoitus oli kolmas.

Albano Carrisi sai WEAlta nauhoitteita, joista hänen oli määrä valita materiaalia uuteen albumiin. "Sempre sempre" teki häneen vaikutuksen musikaalisen rakenteensa ansiosta. Vaikka kappale kuulostaa yksinkertaiselta, se ei ole yksinkertainen laulaa, Carrisi kertoo. Korkeiden ja matalien kohtien vaihtelu teki kappaleesta kiinnostavan. Lisäksi Power laulaa matalat kohdat ja Carrisi korkeat, päinvastoin kuin yleensä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Al Bano & Romina Power – Sempre Sempre *Discogs.com*. Viitattu 17.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  Al Bano & Romina Power – Sempre Sempre *Discogs.com*. Viitattu 17.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Al Bano & Romina Power – Sempre Sempre *Discogs.com*. Viitattu 17.5.2023. (englanniksi)
4. ↑  Al Bano & Romina Power – Fotografia *Discogs.com*. Viitattu 17.5.2023. (englanniksi)
5. ↑  Sempre, Sempre *Chartsurfer.de*. Viitattu 17.5.2023. (saksaksi)
6. ↑  Al Bano & Romina Power: Ancora... Zugabe, CD-julkaisun kansijuliste. Viitattu 17.5.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Chordu.com: Chords for Al Bano & Romina Power Sempre, Sempre 1992
* Genius.com: Sempre Sempre : Al Bano & Romina Power : Track 2 on Sempre Sempre
**Taistelupetankki** on vuonna 1999 Suomessa petankin pohjalta kehitetty palloilulaji. Taistelupetankkia pelataan petankin pelivälineillä, mutta sitä voi pelata hyvin monenlaisissa maastoissa.

Pelissä pelaajalla (tai joukkueella) on käytössään kaksi metallikuulaa. Pelaaja pyrkii omalla vuorollaan saamaan ainakin toisen rautakuulistaan lähimmäksi *snadi*a eli maalipalloa. Lähimmäs maalipalloa voi pyrkiä tarkalla heitolla lähelle maalipalloa tai yrittämällä poistaa vastustajan kuula maalipallon läheltä joko heittämällä oma kuula päin vastustajan kuulaa tai maalipalloa. Taktiikkana on usein käyttää toinen kuula vastustajan siirtämiseen ja toinen omaan lähestymiseen. Jos pelaaja ei saa vuorollaan omaa kuulaa lähimmäksi maalipalloa, hän putoaa pelistä. Peli jatkuu, kunnes jäljellä on vain yksi pelaaja.

Taistelupetankin harrastajat kuvaavat lajia sanomalla, että "taistelupetankki alkaa siitä mihin tavallinen petankki jää".

Pelivälineet
------------

* 2 muista erottuvaa rautakuulaa. Halkaisija 60–80 mm, paino 600–800 g.
* Snadi eli maalipallo, yleensä puusta. Halkaisija 20–40 mm.

Pelin kulku
-----------

Yksi pelaajista, edellisen pelin voittaja tai ottelun nuorin, heittää snadin sopivaksi katsomaansa paikkaan. Tämän jälkeen suoritetaan ns. yhteislaukaus, jossa kaikki pelaajat heittävät kuulansa yksi kerrallaan pelialueelle mahdollisimman yhtäaikaisesti. Pelaajan on suositeltavaa seurata, mihin omat kuulat päätyvät.

Ensimmäisen varsinaisen heittokierroksen aloittaa se, jonka jompikumpi kuula on kauimpana snadista. Kaksi omaa kuulaa pyritään heittämään halutussa järjestyksessä snadia kohden siten, että ainakin toinen niistä on oman heittovuoron päätyttyä lähinnä snadia. Mikäli pelaajan kuula ei ole oman heittovuoron eli kahden heitetyn kuulan jälkeen kaikkein lähinnä snadia, pelaaja putoaa välittömästi kierrokselta pois.

Seuraava heittovuoro on sillä pelaajalla, jonka kuula on ensimmäisen heittäjän jälkeen kauimpana. Näin edetään, kunnes kaikki pelaajat ovat heittäneet kuulansa ja tässä heittovuorojärjestyksessä edetään seuraavilla heittokierroksilla. 

### Heitto

Pelaaja poimii pallon jalkojensa välistä ja heittää pallon niiltä jalansijoilta. Heiton aikana saa hypätä, kunhan laskeutuu samoihin jälkiin. Pallon on heitossa kuljettava ilmassa vähintään n. 10 cm. 

### Pelin kesto

Peli voi kestää mitä tahansa viidestä minuutista tuntiin, riippuen olosuhteista (kuten pelaajien taito, maasto-olosuhteet, säätila, onnistuneiden kilkkausten määrä, pelaajien valppausaste...) 

### Tuomaristo

Koko pelaajakunta toimii tuomaristona, jonka tulisi kyseenalaisissa tilanteissa pyrkiä yhteisymmärrykseen eli konsensukseen.

Kilpailutoiminta
----------------

Suomen Taistelupetankkiliitto järjestää Suomessa kaikille avoimia taistelupetankkikilpailuja. Kilpailuja on ympäri vuoden pääasiassa pääkaupunkiseudulla. Yksittäisiä kilpailuja on vuosittain myös mm. Tampereella ja Tallinnassa.

Aiheesta muualla
----------------

* Taistelupetankkiliitto
**Parker Foo** (kiin. 福帅, *Fú Shuài*, s. 12. syyskuuta 1998 Edmonton, Alberta) on Kanadassa syntynyt ja kasvanut kiinalaistaustainen jääkiekkoilija, joka edustaa Kiinan maajoukkuetta ja KHL-joukkue Kunlun Red Staria.

Foo pelasi juniorikiekkoa Alberta Junior Hockey Leaguessa vuosina 2014-2017 ja siirtyi tämän jälkeen Yhdysvaltoihin New Yorkin osavaltion Schnectadyyn pelaamaan yliopistokiekkoa Union Collegen joukkueeseen. Kolmen yliopistovuoden jälkeen Foo siirtyi KHL:aan Kunlun Red Starin joukkueseen yhdessä vanhemman veljensä Spencer Foon kanssa. Edustettuaan kaksi perättäistä kautta Kunlunia Foot saivat edustusoikeuden Kiinan maajoukkueeseen.

Chicago Blackhaws varasi Foon vuoden 2017 varaustilaisuuden viidennellä kierroksella numerolla 144. Foo ja Blackhawks eivät ole kuitenkaan solmineet pelaajasopimusta joten Foo voi niin halutessaan solmia NHL-sopimuksen mihin tahansa seuraan.

Lähteet
-------

1. ↑  Parker Foo at eliteprospects.com *www.eliteprospects.com*. Viitattu 8.2.2022. (englanniksi)
**Viljo Pällo** (12. maaliskuuta 1916 Terijoki – 13. lokakuuta 1995) oli suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu. Hän edusti Inkeroisten Terhoa, Inkeroisten Vihuria, Tampereen Pyrintöä ja Mikkelin Kilpa-Veikkoja. Hän oli pituudeltaan 185 cm.

Pällo voitti 110 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden Helsingissä 1942 ajalla 15,7. Hän sai samaassa lajissa SM-hopeaa 1939 ja 1943. 200 metrin aitajuoksussa hän saavutti SM-pronssia 1938 ennätyksellään 26,0. Hän sijoittui SM-kisoissa lisäksi parhaimmillaan viidenneksi sekä 400 metrin aitajuoksussa 1936 että kymmenottelussa 1937 ennätyksellään 5558 pistettä.

Pällo edusti Suomea kolme kertaa maaottelussa 110 metrin aitajuoksussa. Hän voitti maaottelujuoksun Kouvolassa 1939 ajalla 15,3.

Pällo teki 110 metrin aitajuoksuennätyksensä 14,9 Kouvolassa 6. elokuuta 1939. 400 metrin aitajuoksussa hänen ennätyksensä oli 59,0 (1937).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Viljo Pällo Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Taistelukamera** (kansainvälisesti myös **Combat Camera**) on Puolustusvoimien strategisen viestinnän yksikkö, joka tuottaa audiovisuaalista materiaalia Puolustusvoimien toiminnasta.

Taistelukamerayksikkö perustettiin operatiivisena tammikuussa 2014, ja se on sijoitettu Kaartin jääkärirykmenttiin. Taistelukamerayksikön rauhan ajan tehtäviä ovat muun muassa viestinnän tukeminen, ja Puolustusvoimien toiminnan dokumentointi. Taistelukamerayksikkö koostuu 3–5 palkatusta media-ammattilaisesta ja 6–8 varusmiehestä per saapumiserä. Miehistön palvelusaika on 255 vuorokautta ja johtajien 347 vuorokautta. Taistelukameramiehet saavat kaupunkitaistelijan peruskoulutuksen, sekä olosuhdekoulutuksen Maa-, Meri- ja Ilmavoimissa. Taistelukameramiehet kuvaavat laajasti Puolustusvoimien toimintaa ja julkaisevat tuotteet Puolustusvoimien YouTube-kanavalla.

Historiaa
---------

Taistelukameratoiminnan juuret ovat toisen maailmansodan aikana perustetuissa tiedotuskomppanioissa (TK), joihin oli sijoitettu aikansa parhaita elokuvaajia, kirjailijoita ja ohjaajia, kuten Felix Forsman, Mika Waltari ja Olavi Paavolainen. Komppaniat kotiutettiin sodan päätyttyä. Puolustusvoimat ei nähnyt tarpeellisena jatkaa TK-kuvaajien toimintaa rauhan ajan rakenteessa.

Modernin taistelukameratoiminnan tutkiminen aloitettiin Pääesikunnan viestintäosastolla vuonna 2004. Pyrkimyksenä oli kehittää edellytykset audiovisuaaliselle tuotannolle niin rauhan, kuin sodan aikana. Taistelukameramiehille asetettiin vaatimus kyetä kuvaamaan taistelutoimintaa kaikissa puolustushaaroissa taistelujen keskellä. Heidän oli kyettävä toimimaan eri joukkojen osana siten, että heidän läsnäolonsa ei haittaisi joukon omaa toimintaa. Kokeilua varten rekrytoitiin vuodesta 2004 alkaen valtakunnallisella haulla mediakoulutettuja varusmiehiä taistelukameratehtäviin Pääesikuntaan.

Pääesikunnan päällikkö, kenraaliluutnantti Markku Koli käski vuonna 2010 perustaa projektin taistelukamerasuorituskyvyn luomiseksi Puolustusvoimiin. Projektin johtovastuu käskettiin Pääesikunnan viestintäosastolle, yliluutnantti Tommi Kangasmaalle. Projektin läpiviennin aikana Puolustusvoimat konsultoi muun muassa Ruotsin, Britannian ja Yhdysvaltain taistelukamerayksiköitä. Projekti päättyi 31. joulukuuta 2013. Vuoden 2014 alusta alkaen taistelukameramiehet toimivat Maavoimien alaisuudessa, sijoituspaikkana Kaartin jääkärirykmentti.

Lähteet
-------

1. ↑  Combat Camera Puolustusvoimat.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 13.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Puolustusvoimat YouTube-sivustolla
* Taistelukameramiesten blogi
* Yle: "Youtube-sotilaat" esittelevät Puolustusvoimia
**Viljo Valto Rantasalo**, entinen **Björni** (29. elokuuta 1887 Eura – 6. joulukuuta 1983) oli 1935–1954 Helsingin yliopiston dosentti alanaan pediatriikka. Hän oli samalla Helsingin kulkutautisairaalan, myöh. nimeltään Auroran sairaala, ylilääkäri 1936–1954. Rantasalo sai professorin arvonimen 1946.

Rantasalon vanhemmat olivat Frans Björni ja Henriika Vilhelmiina Piipanoja. Rantasalo pääsi ylioppilaaksi Turun suomalaisesta reaalilyseosta 1905 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1914. Tohtoriksi hän väitteli 1928, jolloin hän sai myös lastentautien erikoislääkärin pätevyyden. Rantasalon ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1913 oli Leila Wallenius (k. 1953) ja toinen vuodesta 1954 Irma Orvokki Hiltunen. Rantasalon pojasta Viljo Ilari Rantasalosta (1916–1999) tuli isänsä tavoin lääketieteen tohtori ja dosentti. Myös tytär Leila-Marja Saarelma (1921–2018) valmistui lääkäriksi ja erikoistui lastenpsykiatriaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 517–518. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
2. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7, palsta 270
3. ↑  *Mitä Missä Milloin*, s. 106. Helsinki: Otava, 1985. ISBN 951-1-07992-1.
4. ↑  Helsingin yliopiston virkamiehet
5. ↑  Korppi-Tommola, Aura: / Rantasalo, Ilari (1916–1999) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  4.5.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.9.2018.
6. ↑  Marja Saarelman kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 23.9.2018, s. C 16
7. ↑  *Suomen lääkärit 1962*, s. 551
**György Terebesi** (s. 23. heinäkuuta 1932 Budapest) on unkarilaissyntyinen viulisti ja pedagogi, joka sai myöhemmin myös Saksan (1970) ja Kanadan (1986) kansalaisuudet. Hän opiskeli viulunsoittoa ja kamarimusiikkia Budapestissa konservatoriossa (1948–1950) ja Franz Liszt -akatemiassa (1950–1954). Lähdettyään Unkarista vuonna 1956 hän täydensi opintojaan Pariisissa vuosina 1957–1959.

Terebesi piti konserttisarjojen orkesterien kanssa Pariisissa, Nancyssa ja Monte-Carlossa sekä resitaaleja Ranskassa, Saksassa, Etelä-Amerikassa ja Pohjois-Afrikassa. Tämän jälkeen hän toimi eri orkestereiden konserttimestarina Münchenissä, Pforzheimissa ja Frankfurtissa. Vuonna 1973 hän tulkitsi Johann Sebastian Bachin konserttoja kiertueella Henryk Szeryngin kanssa. CAMMAC kutsui hänet vuosiksi 1971–1973 opettamaan viulunsoittoa ja kamarimusiikkia. Vuonna 1981 Terebesi asettui Québeciin ja pääsi Lavalin yliopiston professoriksi. Vuonna 1982 hänestä tuli Laval-jousikvartetin ensimmäinen viulisti. Hän oli perustamassa kyseistä kvartettia.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Canadian Encyclopedia: György Terebesi


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Viljo Lairila**, vuoteen 1930 **Laurén** (19. toukokuuta 1904 Kotka – 30. joulukuuta 1978 Kouvola) oli suomalainen autoalan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Lairilan vanhemmat olivat kupariseppä, liikemies Artturi Leonard Laurén ja Matilda Saastamoinen ja puoliso vuodesta 1928 Armi Ilma Sisko Kalliola. Lairila kävi kauppakoulun Helsingissä 1922 ja johtamistaidonkursseja Suomessa ja ulkomailla. Hänellä oli Ford-autojen edustus Kausalassa 1925–1929 ja hän oli siellä Artturi Laurénin auto-, urheilu- ja polkupyöräliikkeen hoitaja 1925–1929 ja sitten Kouvolan Auto Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1930. Lairila oli Lahden Auto Oy:n johtokunnan jäsen 1930–1935 ja perustajaosakas kolmen muun henkilön kanssa, joista yksi oli myöskin kauppaneuvoksen arvonimen saanut Väinö Levelä. Lairila oli lisäksi Kouvolan Sähkö ja Asennus Oy:n perustajaosakas ja johtokunnan jäsen vuodesta 1938 ja Kiitokori-yhtiön perustajaosakas 1945. Kouvolan kaupunginvaltuuston jäsen Lairila oli 1957–1960 ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Lairila oli reservin kersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1963.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Viljo Lairila *Biografiasampo*. Viitattu 4.10.2022.
2. ↑  Väinö Levelä *Biografiasampo*. Viitattu 28.10.2022.
3. ↑  Kuolleet. kauppaneuvos Viljo Lairila.  *Uusi Suomi*, 6.1.1979, nro 5, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.10.2022.
**Viljo Adolf Mäntysaari**, aiemmin **Sillanpää** (13. heinäkuuta 1909 Kälviä – 8. helmikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Mäntysaaren vanhemmat olivat maanviljelijä Vilhelm Juhonpoika Sillanpää ja Alida Kallentytär Siirilä, kasvattivanhemmat tukkukauppias Otto Mäntysaari ja Helmi Sallmén ja puoliso vuodesta 1932 Aira Sylvia Salo. Mäntysaari kävi Kokkolan suomalaista yhteiskoulua 1920–1925 ja suoritti Suomen Liikemiesten Kauppaopiston 1931. Hän oli Huhtamäki-Hellas Oy:n myyntimies 1931–1935, Oy Vacuum Oil Co. Ab:n edustaja 1935–1940, Oulu Oy:n kotimarkkinamyynnin järjestäjä 1940, kansanhuoltoministeriön poltto- ja voiteluainetoimiston päällikkö ja valtioneuvoston ylimääräinen esittelijä 1940–1945 sekä ministeriön tervatoimiston päällikkö, Suomalainen Gulf Oil Company Oy:n, sittemmin Oy Gulf Oil Ab, myyntipäällikkö 1945–1950, apulaistoimitusjohtaja 1950–1952 ja toimitusjohtaja 1952–1967. Hänellä oli myös liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Talvisotaan autokomppanian päällikkönä osallistunut Mäntysaari oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2  Viljo Mäntysaari *Biografiasampo*. Viitattu 13.10.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 19.2.1975, nro 48, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.10.2022.
**GÁJANAS** (pohjoissaamea, suomeksi kaiku) on nelihenkinen vuoden 2016 alussa perustettu yhtye, jonka musiikissa on vaikutteita saamelaisesta perinnemusiikista. Musiikissa ja joiuissa korostuu alkuperäiskansan vahva yhteys luontoon.

Gájanas on monikulttuurinen yhtye. Joikaaja-laulaja Hildá Länsman on pohjoissaamelainen muusikko ja kotoisin Utsjoelta. Hänen äitinsä on Angelin tytöt -yhtyeestä soolouralle lähtenyt muusikko Ulla Pirttijärvi-Länsman. Basisti Erkki Feodoroff puolestaan on kolttasaamelainen, ja hän on kotoisin Inarista. Yhtyeen rumpali Kevin Francett ja kitaristi Nicholas Francett ovat veljekset, joiden sukujuuret ovat Ahvenanmaalla ja Pohjois-Amerikassa. Yhtyeen oman luonnehdinnan mukaan monikulttuurisuus kuuluukin musiikissa vahvasti.

Gájanasin kokoonpano on aikaisemmin esiintynyt yhtyeellä nimeltä *Out of the Woods.* Gájanasin alkuaikoina yhtye osallistui "saamelaisten euroviisuiksi" kutsuttuun Sámi Grand Prix -laulukilpailuun ja sijoittui siinä toiseksi kappaleella "Áiggiid čađa". Gájanaksen debyyttialbumi *Čihkkojuvvon* julkaistiin saamelaisten kansallispäivänä 6. helmikuuta 2021. Gájanaksen kappale *Diamántadulvvit* nousi levyn julkaisun jälkeen Kanadan top 30 -maailmanmusiikkilistan ensimmäiseksi. Yhtye voitti kesäkuussa 2021 albumillaan kansainvälisen palkinnon The Summer Solstice Indigenous Music Awards 2021, Canada - The International Indigenous Artist-group Recording of the Year.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Čihkkojuvvon* (2021)

### Singlet

* *Diamántadulvvit* (2020)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gájanas, Kaustisen kansanmusiikkijuhlien vuoden yhtyeeksi | Väylän Pyörre – Musiikkiuutiset *www.vaylanpyorre.com*. Viitattu 27.9.2017. (englanniksi)
2. ↑  Gájanas-joavku bođii nubbin Sámi Grand Prix -lávlungilvvus *Yle Uutiset*. Viitattu 27.9.2017. (pohjoissaameksi)
3. ↑  Sámi dáidda beaggá viidát: Gájanas Kanáda máilmmimusihkkalisttu njunnošis, Niillas Holmberg girji fas rámiduvvo riikkamedias *Yle Uutiset*. Viitattu 21.2.2021. (pohjoissaameksi)
4. ↑  MUSIC AWARDS *Summer Solstice Festivals*.  Arkistoitu 23.10.2021. Viitattu 23.10.2021. (englanniksi)
Adrian Willaert
**Adrian Willaert** (noin 1490 – 7. joulukuuta 1562) oli alankomaalainen säveltäjä.

Elämä
-----

Willaert syntyi mahdollisesti Bruggessa ja opiskeli nuorena lakia Pariisissa. Vuoden 1515 tienoilla Willaert muutti Roomaan. Heinäkuussa 1515 hän siirtyi kardinaali Ippolito I d'Esten palvelukseen. Vuodet 1517–1519 säveltäjä vietti Unkarissa.

Musiikki
--------

Willaert oli säveltäjänä melko tuottelias. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat 8 messua, yli 50 hymniä ja psalmia, yli 150 motettia, noin 60 chansonia, yli 70 madrigaalia sekä soitinmusiikkia.

Le dur travailMIDI-tiedostoÄänitiedostojen kuunteluohjeet

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adrian Willaert** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Taistelutahto** (ransk. *esprit de corps*, engl. *morale*, suomeksi myös **moraali** tai **henkinen ryhti**) on kyky pitää usko instituutioon tai tavoitteeseen yllä. Taistelutahto liittyy erityisesti sotajoukkoihin tai urheilujoukkueisiin, mutta myös muihin organisaatioihin vaikeissa tilanteissa.

Taistelutahto ymmärretään yleensä koko joukon, eikä niinkään yksilöiden, kollektiivisena ominaisuutena. Siihen vaikuttavat huollon ja taustatuen toimivuus, ylpeys (ammatista ja yksiköstä) sekä taistelutilanne. Se on joukon toiminnalle ehdottoman tärkeää. Basil Liddell Hart muotoili asian niin, että taistelun tarkoitus on murtaa juuri vastustajan taistelutahto.

Toisessa maailmansodassa osapuolilla oli totaaliseen sotaan liittyvä käsite "kansan taistelutahto", jota pyrittiin murtamaan terroripommituksilla, joissa pyrittiin tappamaan mahdollisimman paljon vihollisvaltion asukkaita.

Lähteet
-------

1. ↑  morale (moraali, henkinen ryhti, taistelutahto. Käyttöesimerkit: **Morale among the troops is low.** *Joukkojen moraali on heikko.*) *MOT Sanakirjat*. Sanakirja.fi:  Kielikone Oy. Viitattu 1.9.2021.
2. ↑  moraali (**2.** henkinen ryhti, henkinen kestokyky. *Tykistötuli mursi joukkojen moraalin.*) *Kielitoimiston sanakirja*.  2020. Kotimaisten kielten keskus ja Kielikone Oy. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Nurmi, Timo; Rekiaro, Ilkka; Rekiaro, Päivi & Sorjanen, Timo: "moraali", *Gummeruksen suuri sivistyssanakirja*, s. 285. **2** henkinen voima, kestävyys, kunnia *Pataljoonan moraali joutui koetukselle*. Jyväskylä, Helsinki: Gummerus, 2001. ISBN 951-20-5863-4.
**Viitta ja tikari – Johdatus poliittiseen elokuvaan** on Matti Salon teos, joka käsittelee poliittista jännityselokuvaa. Salo esittelee teoksessa valikoiman näkemisen arvoisiksi poliittisiksi trillereiksi luokittelemiaan uusia ja vanhoja elokuvia.

Esipuheessa Salo tosin sanoo: "Kaikki elokuvat ovat poliittisia trillereitä", mutta hän veti kuitenkin rajan niin tiukalle, että joutui jättämään monia suosikkejaan pois. Hän sanoo, että genre on nykyisin yhä suositumpi ja niitä tehdään runsaasti, mutta hän on valinnut teokseensa vain sellaisia, joita hän itse arvostaa ja suosittelee. Hän rajaa käsittelynsä ulkopuolelle historialliset elokuvan, tarkemmin sellaiset, joiden aihepiiri liikkuu 1900-lukua edeltävässä ajassa.

Salon mukaan poliittinen trilleri on erityisesti angloamerikkalainen laji, mutta arvelee, että muualta maailmasta voisi löytyä tärkeitä elokuvia, joita hän ei tunne. Laajassa esipuheessa hän määrittelee lajin esimerkein ja valaisee myös sen historiaa. 

Salo on antanut teokselleen nimeksi perinteisen kirjallisuudessa ja elokuvassa käytetyn termin viitta ja tikari, jolla viitataan vakoiluun ja väkivaltaan.

Salo esittelee teoksessaan 61 elokuvaa. Lopussa on luettelo Salon kiinnostaviksi arvioimista lajityypin elokuvista ohjaajittain.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Lehtinen: Jännittävän poliittista.  *Suomen Kuvalehti*, 2015, nro 9, s. 60.
2. ↑  Viitta ja tikari, Esipuhe, sivu 11–12
3. ↑  Viitta ja tikari, Esipuhe, sivu 22
4. ↑  Viitta ja tikari, Esipuhe, sivu 13
5. ↑  Viitta ja tikari, Esipuhe, sivu 21
Gargilesse-Dampierren kunnantalo.
**Gargilesse-Dampierre** [ɡaʁʒilɛs dɑ̃pjɛʁ] on Ranskan kunta Centre-Val de Loiren hallintoalueella Indren departementin eteläosassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 306. Kunta kuuluu departementissaan Argenton-sur-Creusen kantoniin La Châtren arrondissementissa.

Gargilesse-Dampierre sijaitsee Creuse-joen laaksossa noin 40 kilometriä etelään departementin pääkaupungista Châteauroux’sta ja noin 90 kilometriä pohjoiseen Limogesin kaupungista. Sen muita kyliä ovat Le Bois Rigaud, Malicorne, Bourny ja La Roue.

Kunta kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*. Noin 30 kilometriä länsilounaaseen sijaitsee toinen järjestön jäsenkylä, Saint-Benoît-du-Sault.

Kirjailija George Sand asui Gargilesse-Dampierressä yhdessä Alexandre Manceaun (1817–1865) kanssa talossa, joka toimii nyt heidän kotimuseonaan.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gargilesse-Dampierre** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Gargilesse-Dampierre
Kirkkojuopaa Ulvilan kirkon luona. Saarenluoto oikealla.
Saarenluotoon Kirkkojuovan yli johtava silta Ulvilan kirkon luona.
**Saarenluoto** (ruots. *Mullholmen*) on Kokemäenjoen ja sen vanhan suuhaaran Kirkkojuovan väliin jäävä noin kolmen kilometrin pituinen saari Ulvilassa Porin rajalla. Aiemmin se on ollut osa Kokemäenjoen suistoa. Porin puolella Saarenluotoa vastapäätä Kokemäenjoen toisella puolen ovat Outokummun Porin tehtaat sekä Koivistonluodon ja Harmaalinnan kaupunginosat. Ulvilan puolella Saarenluotoon rajoittuvat idässä Vanhakylä ja etelässä Friitala.

Pääosa Saarenluodosta kuuluu Ulvilan Saaren kylään, ja Saarenluodossa Kirkkojuovan rannalla sijaitsee Ulvilan Saaren kartano. Kirkkojuovan toisella puolen vastapäätä Saaren kartanoa ovat Ulvilan kirkko, Ulvilan Pappilat, Isonkartanon ja Trumetarin tilat sekä jonkin matkan päässä Liikistön muinaismuistoalue. Vuonna 2009 julkistetussa inventoinnissaan Museovirasto on määritellyt tämän kokonaisuuden, johon kuuluu Saarenluodosta sen eteläosa, yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Saarenluotoon johtaa Ulvilan kirkon luona Kirkkotiestä erkaneva, Saaren Kartanon vieritse kulkeva sorapäällysteinen Saarentie. Pohjoisessa se yhtyy valtatiehen 11, joka ylittää Kokemäenjoen ja Kirkkojuovan Saarenluodon pohjoisosassa. Saarenluodossa on myös Ulvilan kaupungin virkistysalue, jossa on ulkoilureitti ja luontopolku. Virkistysalueelle johtaa riippusilta Kirkkojuovan yli.

Kunnallisista laitoksista Saarenluodossa toimii Ulvilan kaupungin jätevedenpuhdistamo ja valtatiellä 11 Kirkkojuovan kupeessa Saarenluodon puolella on aiemmin ollut huoltoasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Waldenström, Stellan: *Björneborgs svenska ortnamn*, s. 499. Pori: Svenska Kulturfonden i Björneborg, 2007. ISBN 978-952-92-2742-6. (ruotsiksi)
2. ↑  Porin seutu - luonto Porin seutu. Karhukunnat.  Arkistoitu 10.12.2004. Viitattu 24.2.2010.
3. 1 2 3  Ulvilan kirkko ja ympäristö *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
4. 1 2  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 24.2.2010.
5. ↑  *Pitäjänkartta* 1:20 000. 4:3/3.  [Helsinki]: [Maanmittaushallitus], 1946.
6. 1 2  Ulvilan kirkko ja ympäristö (pdf) *Karttaliite - Valtakunnalliset alueidenkäyttötavoitteet,rakennettu kulttuuriympäristö*. Museovirasto. Viitattu 24.2.2010.
7. ↑  Ulvilan kaupungin ympäristöstrategia 2001 (doc) *ulvila.fi*. Viitattu 24.2.2010.
8. ↑  Ulvilan jätevedenpuhdistus Ulvilan kaupunki. Viitattu 24.2.2010.
**György Zemplényi** (17. heinäkuuta 1953 Budapest – 29. tammikuuta 1999 Budapest) oli unkarilainen huijari, joka harjoitti laajoja petoksia useissa eri maissa.

Monet osat Zemplényin taustasta ovat epäselviä. Hän syntyi vuonna 1953 Budapestissa juutalaiseen perheeseen, ja nuoruudessaan hän syyllistyi pikkurikoksiin, joiden seurauksena hän päätyi joksikin aikaa vankilaan. Sittemmin hän työskenteli huijarina useissa eri maissa. Vaikka hän ei osannut uida, hän oli Unkarin olympiauimajoukkueen valmentaja vuoden 1992 olympialaisissa Barcelonassa, jossa muun muassa Norbert Rózsa voitti kaksi hopeaa. Pian kisojen jälkeen Zemplényi katosi mukanaan joukkueen voittokassa. Hän on toiminut myös timanttikauppiaana Israelissa Aradin kaupungissa, jossa hän onnistui varastamaan timanttikauppiailta suuren määrän omaisuutta.

1990-luvun puolivälissä hän tekeytyi katolilaiseksi papiksi Malmössä ja huijasi suuria rahasummia ihmisiltä. Tämän jälkeen hän matkusti takaisin kotimaahansa Unkariin ja antautui poliisille. Vuonna 1999 hänet ilmoitettiin kuolleen, mutta olosuhteet hänen kuolemaansa ovat epäselvät.

Ruotsalainen dokumenttielokuva *Huijari* (ruots. Bedragaren) kertoo Zemplényin elämästä. Sen ohjasivat Åsa Blanck ja Johan Palmgren, ja sen ensiesitys oli vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Dokumentti: *Huijari*

Aiheesta muualla
----------------

* Bluffbiskops liv blir dokumentärfilm[vanhentunut linkki], Sydsvenskan, 20. kesäkuuta 2007. (ruotsiksi)
**Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairaus** on glykogeenin varastoitumissairauksiin kuuluva perinnöllinen aineenvaihduntasairaus. Se aiheuttaa glykogeenin kertymistä yleensä maksaan. Taudista tunnetaan myös huomattavasti harvinaisemmat muodot, joissa sairaus koskettaa joko vain lihaksia tai sekä maksaa että lihaksia.

Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairaudessa, jossa oireet ovat maksapainotteiset, ilmenevät ensimmäiset merkit sairaudesta yleensä varhaislapsuudessa. Tyypillisiä oireita ovat hepatomegalia ja hidastunut pituuskasvu. Paaston aikana voi ilmetä hypoglykemia tai ketoosi. Lisäksi maksapainotteisessa tautimuodossa saattavat esiintyä motorinen kehitysviive, lievä lihasheikkous ja viivästynyt murrosikä. Maksaa koskevassa tautimuodossa oireet yleensä helpottuvat iän myötä, ja tavallisesti aikuisiällä pituus on normaali. Harvinaisissa tapauksissa kehittyy palautumaton maksasairaus, kirroosi. Lihasoireiden hallitsema taudinkuva on hyvin harvinainen ja puutteellisesti tunnettu. Siinä oireiden alkamisajankohta on vaihdellut lapsuudesta aikuisuuteen. Oireita ovat olleet väsymys, lihaskipu, lihaskrampit ja etenevä lihasheikkous. Lihasoireet korostuvat fyysisen rasituksen aikana. Lihaspainotteinen tautimuoto voi aiheuttaa myoglobinurian, jossa myoglobiinia erittyy virtsaan. Tämä voi tuottaa virtsaan punaisen tai ruskean värin. Eräillä potilailla sairaus ilmenee sekamuotoisena. Tällöin maksa- ja lihaspainotteisten tautityyppien piirteet yhdistyvät, mutta lihasoireet jäävät usein suhteellisen lieviksi.

Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairauden tyypillisestä hepaattisesta muodosta kärsii arviolta yksi ihminen 100 000:sta. Lihaspainotteinen ja sekamuotoinen tautimuoto ovat paljon harvinaisempia. Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairautta tiedetään aiheuttavan mutaatioiden geeneissä *PHKA1*, *PHKA2*, *PHKB* ja *PHKG2*. Oireet johtuvat fosforylaasikinaasin toiminnan puutteellisuudesta. *PHKA1*- ja *PHKA2*-geenien aiheuttama sairaus periytyy peittyvästi X-kromosomissa. *PHKB*- ja *PHKG2*-geenien mutaatioiden aiheuttamalla taudilla puolestaan on peittyvä autosomaalinen periytymistapa. Tyypin 9 glykogeenin varastoitumissairauden ennuste on hyvä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Glycogen storage disease type IX MedlinePlus Genetics, viitattu 21.7.2023
2. ↑  Tyypin IX glykogenoosi - suuren maksan harvinainen syy lapsella Duodecim 2007, viitattu 21.7.2023
**Aguazul** on kunta, joka sijaitsee Casanaren departementissa Kolumbiassa. Maastolle ovat tyypillisiä laajat tasankoalueet. Lähellä sijaitsee myös Andien itäinen vuorijono. Naapurikuntia ovat Pajaríto, Recetor, Maní ja Tauramena. Departamentin pääkaupunkiin, Yopaliin on matkaa 27 kilometriä. Kunnassa on noin 33 000 asukasta, joista enemmistö on miehiä. Lapset ja nuoret muodostavat valtaosan kunnan ikäjakaumasta.

Historia
--------

Aguazul perustettiin vuonna 1954. Se sai nimensä Únetejoen sinisen värin mukaan. Kunnan ensimmäiset nimet olivat Zapatosa ja myöhemmin Sevilla. La Violencian ajan väkivaltaisuudet raunioittivat kunnan vuonna 1948.

Talous
------

Kunnan pääelinkeinoja ovat maanviljely ja karjatalous. Aguazulissa viljellään riisiä, keittobanaania, maniokkia, palmuöljyä, kahvia, kaakaota ja maissia. Alueella on myös jonkin verran öljyntuotantoa.

Ilmasto
-------

Aguazul kuuluu trooppiseen vyöhykkeeseen. Keskilämpötila on 26 astetta. Lyhyitä kuivia kausia lukuun ottamatta alueella sataa runsaasti. Vuosittainen sademäärä on yli 3000 millimetriä.

Nähtävyydet
-----------

Kunnassa on useita kauniita luonnonkohteita, kuten esimerkiksi Cueva de los Achaguas ja Únetejoen varsi. Parque del Arroz on vapaajanviettopaikka, jossa järjestetään erilaisia tapahtumia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  gov.co: Alcaldía de Aguazul. - Casanare *aguazul-casanare.gov.co*. Viitattu 1.10.2017. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Censo General 2005 *dane.gov.co*. Viitattu 1.10.2017.
3. ↑  dane.gov.co: Censo General 2005 *dane.gov.co*. Viitattu 1.10.2017.
4. ↑  climate-data.org: Clima: Aguazul *es.climate-data.org*. Viitattu 1.10.2017.
5. ↑  gov.co: Nuestro Municipio *aguazul-casanare.gov.co*. Viitattu 1.10.2017. [vanhentunut linkki]
**Saaren kirkko** on yksi Parikkalan luterilaisen seurakunnan kolmesta kirkosta. Se sijaitsee Saarenkylässä Ison-Rautjärven koillisrannalla kohoavalla Kauramäellä. Kirkko kuului aiemmin Saaren seurakunnalle, joka yhdistettiin Parikkalan seurakuntaan vuonna 2005.

Suunnittelu ja rakentaminen
---------------------------

Saaren seurakunta erosi Parikkalan seurakunnasta 1920-luvulla. Uuden seurakunnan kirkkoa varten tilattiin piirustukset arkkitehti Ilmari Launikselta. Saaren kirkko rakennettiin vuosina 1933 ja 1934 ja vihittiin käyttöön 1. heinäkuuta 1934.

Ulkoasu
-------

Punatiilinen kirkko on malliltaan päätytornillinen pitkäkirkko. Toisessa päässä sijaitseva kellotorni ei juurikaan ulkone runko-osasta. Kellotornin alaosa on nelikulmainen ja yläosa kahdeksankulmainen ja kapenee kohti huippua. Kirkon pääsisäänkäynti sijaitsee kellotornin alaosassa. Satulakattoisessa runkohuoneessa on matalat pulpettikattoiset kylkiäiset. Kirkko on lähes identtinen samoihin aikoihin valmistuneen Ilmari Launiksen suunnitteleman Lumivaaran kirkon kanssa. Ulkoseinien rapautunutta tiiliverhousta ja kirkon savupiippu korjattiin kesällä 2008 vaihtamalla yhteensä 800 tiiltä, joiden vikoja oli osin havaittu jo aiemmissa vuoden 1972 korjaustöissä.

Sisätilat ja irtaimisto
-----------------------

Kirkossa on noin 700 istumapaikkaa. Kellotornissa on kaksi kelloa, joista suurempi painaa tuhat ja pienempi 340 kilogrammaa. Kirkon alttaritaulu on yksi Suomen suurimpia, pinta-alaltaan noin 44 neliömetriä. Sen on maalannut taiteilija Laila Järvinen. Kirkkosalin seiniä koristavat taiteilija Eemil Ruokolaisen maalaukset. Kirkkoon hankittiin 20-äänikertaiset urut vuonna 1936. Alkuvuonna 2008 sisätiloja korjattiin remontoimalla sakasti ja uusimalla kirkon alttarialue. Öljylämmitys vaihdettiin sähkölämmitysjärjestelmään, jota voidaan ohjata matkapuhelimella. Käytöstä poistettuun pannuhuoneeseen rakennettiin pieni krypta. Kirkon ullakolta löydetyt lahjoittajien nimillä varustetut valaisimet kunnostettiin käyttöön ja Parikkalan seurakunnan 1934 lahjoittama Raamattu tuotiin esille kirkkosaliin.

Kuvia kirkosta
--------------

* Urut ja urkuparviUrut ja urkuparvi
* SaarnatuoliSaarnatuoli
* Yksityiskohta: ulko-oviYksityiskohta: ulko-ovi
* Kirkon sivuseinääKirkon sivuseinää

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saaren kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Saaren kirkko Parikkalan seurakunnan kotisivulla (viitattu 3.6.2017)
* Jantunen, P: Saaren kirkkoa kunnostettu ulkoa ja sisältä.  *Parikkalan-Rautjärven Sanomat*, 15.9.2008, nro 72, s. 12.

  

Ilmari Launiksen suunnittelemia suomalaisia kirkkoja
Kalvolan kirkko | Konneveden kirkko | Lumivaaran kirkko | Pomarkun kirkko | Pornaisten kirkko | Saaren kirkko | Sammaljoen kirkko | Tervon kirkko | Valkjärven kirkko | Vieremän kirkko | Vuokselan kirkko | Ylämaan kirkko
**Tyypin II kaksisuuntainen mielialahäiriö** on kaksisuuntaisen mielialahäiriön huonommin tunnettu muoto ja myös tyypillistä kaksisuuntaista mielialahäiriötä vaikeammin tunnistettavissa. Sitä luonnehtii vakavien masennusjaksojen ja hypomaanisten jaksojen vaihtelu, ja kliinistä kuvaa hallitsevat yleensä toistuvat masennusjaksot ja mielialan ailahtelevuus. Tyypin II kaksisuuntainen mielialahäiriö jää helposti tunnistamatta, koska potilaat yleensä hakeutuvat hoitoon vain masennusvaiheissa eivätkä itse tuo hypomaniavaiheita ongelmana esille, sillä silloin he ovat usein kokeneet olevansa elämänsä kunnossa. Tämän vuoksi on tärkeää, että hoitojärjestelmissä systemaattisesti selvitetään masennuspotilailta, onko heillä ollut myös kohonneen mielialan jaksoja.

Tyypin II kaksisuuntaisen mielialahäiriön esiintyvyyden arviointi on vaikeaa, koska hypomanian luotettava diagnosoiminen on erikoislääkäritason osaamista vaativa tehtävä eikä onnistu väestötutkimuksissa. Arviot elinaikaisesta esiintyvyydestä ovat yleensä esittäneet noin 0,5 prosentin väestöosuutta, mutta mikäli lähelle syklotymiaa tulevat epätyypilliset muodot lasketaan mukaan, esiintyvyys on joidenkin tutkimusten mukaan jopa 5–6 prosenttia. Luotettavaa arviota häiriön esiintyvyydestä Suomessa ei ole.

Tyypin II kaksisuuntaisen mielialahäiriön tunnistaminen on haaste terveydenhuollolle, sillä potilaalle voi olla haitaksi, jos häntä hoidetaan masennuslääkkeillä silloin, kun kyse onkin kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hypomanioita ja masennustiloja–tyypin II bipolaarihäiriö *duodecimlehti.fi*. Viitattu 27.11.2021.



Tämän lääketieteellistä aihetta käsittelevän artikkelin tarkoitus on tarjota vain yleistä tietoa aihepiiristä. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.