recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vladimir Farkas** (aikaisemmin **Vladimir Lőwy**, 12. elokuuta 1925 Košice, Tšekkoslovakia – syyskuu 2002 Budapest, Unkari) oli sosialismin aikana Unkarin suojelupoliisin everstiluutnantti ja myöhemmin suojelupoliisin poliisitiedotustoimiston varajohtaja.

Elämäkerta
----------

Farkas syntyi vuonna 1925 Tšekkoslovakian Košicessa juutalaisperheeseen. Hänen isänsä oli Mihály Farkas (aik. Lőwy). Vladimir Farkas nimettiin Vladimir Leninin mukaan. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Košicen kaupunki oli liitetty Tšekkoslovakiaan. Uudessa Tšekkoslovakiassa perhettä inhottiin juutalaisuutensa ja unkarilaisuutensa takia. Farkasin äiti pakeni Ranskaan, jossa hän liittyi Ranskan kommunistipuolueeseen, kun taas Farkas pakeni isänsä kanssa Neuvostoliittoon.

Farkas muutti Budapestiin vuonna 1945 ja otti sukunimekseen Farkas. Vuonna 1946 perustettiin Unkarin salainen poliisi (AVH), jossa hän työskenteli ensin kapteenina, sitten majurina ja lopuksi everstiluutnanttina.

Farkas oli osallisena ihmisten kidutuksiin ja murhaamisiin AVH:n päämajassa. Josif Stalinin kuoleman jälkeen Farkas pidätettiin, ja hän oli vankilassa vuoteen 1960 asti.

Lähteet
-------

* Hungary: The Wheel Turns (Arkistoitu – Internet Archive) Time 1957

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Žitný ostrovin sijainti Slovakiassa
**Žitný ostrov** (Ruissaari), jota kutsutaan myös **Veľký Žitný ostrov** (Iso Ruissaari), ( saks. *Große Schüttinsel tai Great Schütt Island* , unk. *Csallóköz* ) sen erottamiseksi Malý Žitný ostrovista (Pieni ruissaari ) ( saks. *Kleine Schüttinsel tai Little Schütt Island* , unk. *Szigetköz* ) on joen saari Lounais- Slovakiassa, joka ulottuu Bratislavasta Komáromoon. Se sijaitsee Tonavan, sen sivujokien Pienen Tonavan ja Váhin välissä. Saari on pääosa Tonavan tasangosta. Se on Euroopan suurin jokisaari, jonka pinta-ala on 1886 neliökilometriä, pituus 84 kilometriä ja leveys 15 - 30 kilometriä.

Saaren tärkeimmät kaupungit ovat Komárno (Révkomárom), Dunajská Streda (Dunaszerdahely) ja Šamorín (Somorja). Bratislavan kaupunginosista Vrakuňa ja Podunajské Biskupice sijaitsevat myös saarella. Slovnaftin öljynjalostamo sijaitsee myös saarella. Saari on Slovakian suurin juomavesivarasto ja yksi suurimmista Euroopassa. Lämpimän ilmastonsa, hyvän maaperänsä ja vesivarojensa vuoksi se on tärkeä maatalousalue, joten siellä on hyvät olosuhteet kasvintuotannolle.[1] Se on Slovakian hedelmällisin alue, jonka seurauksena suurin osan saaren metsistä on kaadettu.

Žitný ostrovin eteläosassa Tonavan varrella sijaitsee Dunajské luhyn suojelualue.

Etymologia
----------

Saaren nykyinen slovakiankielinen nimi on uusi ja se on johdettu foneettisesta samankaltaisuudesta saksan *Schütt* (tarkoittaen oja) ja slovakian *Zito* (ruis). Tämä nimi hyväksyttiin ja sitä käytetään yleisesti myös siksi, että saari on hyvin hedelmällinen alue, jota käytetään kasvintuotantoon.

Saaren alkuperäinen nimi on unkarilaista alkuperää (1250 *Chollocuz*).[2] Stanislav nimestä virheellisesti rekonstruoitu nimi kuten *\*Čalov* (kuten tšekin Čálovice, serbian Čalovići tai puolan Nieczałów, Varsik kuten *\*Čelov* (kuten Čelovce Itä-Slovakiassa). Unkarilainen nimi *Csallóköz* on johdettu Pienen Tonavan vanhasta unkarilaisesta nimestä *Csalló*.

* Pieni Tonava, Tonava ja Váh-joki rajaavat Žitný Ostrovin
* Slovnaftin siltoja Bratislavassa
* Dunajská Streda, yksi Žitný ostrovilla sijaitsevista kaupungeista
* Komárno, yksi Žitný ostrovilla sijaitsevista kaupungeista

Lähteet
-------

1. ↑   (tšekiksi)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Žitný ostrov
Evakuointioperaation keskiössä olleen Le Havren sijainti Ranskan kartalla.
**Operaatio Cycle** oli toisen maailmansodan aikana 9.–13. kesäkuuta 1940 toteutettu evakuointi, jossa 11 000 liittoutuneiden sotilasta siirrettiin Le Havren satamasta Ranskasta Kanaalin yli Englantiin.

Taustaa
-------

Pääosa liittoutuneiden joukoista evakuoitiin Dunkerquen kautta, mutta Wehrmachtin hyökkäyskärjen saavutettua Abbevillen 1. panssaridivisioona ja 51. Ylämaan divisioona jäivät Sommen eteläpuolelle loukkuun. Yksiköt jatkoivat kuitenkin taisteluaan.

Sommen taisteluiden aikana saksalaiset mursivat ranskalaisten linjat. Ylämaan divisioona ja osa ranskalaisista yksiköistä vetäytyivät Le Havreen varmistaen satama-alueen.

Evakuointi
----------

Amiraliteetti antoi 9. kesäkuuta määräyksen Le Havren evakuoinnista. Portsmouthin tukikohdan komentaja amiraali Sir William James lähetti *HMS Codringtonin*, kuusi brittiläistä ja kanadalaista hävittäjää, joukon pienempiä sotalaivoja sekä kuljetusaluksia Le Havreen, josta alukset palasivat seuraavana aamuna.

Evakuointia jatkettiin 11. kesäkuuta, jolloin kuljetusalus *Bruges* tuhoutui ilmapommituksessa. Amiraali James pyysi ilmavoimilta apua, minkä jälkeen aloitettiin partiointi alueella. Kesäkuun 12. päivän vastaisena yönä saatiin pääosa joukoista evakuoitua ja aamun sarastaessa 13. kesäkuuta evakuointi saatiin päätökseen.

Osa 51. Ylämaan divisioonasta ei päässyt Le Havreen ennen Wehrmachtin kärjen saapumista St. Valery-en-Cauxiin. Joukoista osa evakuoitiin 11. kesäkuun vastaisena yönä lähes asemista Veulesista. Loppuosa joukoista antautui 11. kesäkuuta.

Katso myös
----------

* Dunkerquen evakuointi, jolloin Englantiin siirrettiin 338 226 sotilasta
* Operaatio Ariel eli Englannin kanaalin ja Biskajanlahden satamien evakuointi, jolloin Englantiin siirrettiin 191 870 sotilasta

Lähteet
-------

* Bauer, Eddy: *Toisen maailmansodan historia, osa 2*. Porvoo: WSOY, 1974. ISBN 951-0-05842-4.
* Slader, John: *The Red Duster at War – A History of the Merchant Navy during the Second World War*. Lontoo: William Kimber, 1988. ISBN 0-7183-0679-1.

### Viitteet

1. ↑  Slader s. 48–49
**Tehonsäätölaite** on höyryvetureissa oleva ruuvi- tai vipuohjauksella toimiva vipulaite, jolla veturin sylinterien täytöstä voidaan säädellä halutulla tavalla eli hienosäätää tehoa. Samalla laitteella valittiin myös kulkusuunta. 

Höyryveturin tehonsäätöruuvi (oikealla reunassa)
Ruuvikoneistoa, jolla säätö on hitaampaa, käytetään linjavetureissa ja suurimmissa höyrysäiliövetureissa, mm. Veturimuseon Hanomagissa, joiden luistilaitteisto on liian raskas kankiohjaukselle, nopeammin reagoivaa vipua eli "paakia" käytetään järjestelyvetureissa ja kapearaiteisilla, joissa sellaisesta on enemmän hyötyä. Samoin jotkut veturit, mm. Jokioisten Museorautatien Tubizet, ovat nimenomaan vivulla ohjattavia. Kaikissa muissa säilyneissä höyrysäiliövetureissa on vipuohjaus. 

Järjestelyvetureista Vr3 *Kukko* oli jo tehtaalla varustettu tehonsäätöruuvilla veturin suuren tehon vuoksi. Myös Vr2- ja Vr5-vetureihin vaihdettiin vivun tilalle ruuviohjaus, koska vetureita käytettiin myös linja-ajossa; Vr5-veturi oli alkuperäisessä Vr4-muodossaan vivulla varustettu, mutta nopeasti todettiin että tällä ohjauksella veturi oli varsinainen radanrikkoja, varsinkin kun se oli akselipainoltaan jopa 20-tonninen ja erittäin herkkä suistumaan kiskoilta. 

Joissakin suurissa vetureissa, kuten Haapamäen höyryveturipuiston venäläisessä L-veturissa, käytetään koosta huolimatta vipuohjausta; tällaisissa vetureissa ohjausta on yleensä kevennetty erillisellä yleensä paineilmakäyttöisellä koneistolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Resiina 4/1973
Žižkovin TV-torni jossa tai­tei­li­ja David Černýn veis­täm­ät lap­set kii­pei­le­vät tor­nin pi­la­reis­sa
**Žižkovin TV-torni** on Prahan korkein rakennus, ja se sijaitsee keskellä kerrostalokaupunginosaa Žižkovissa. Kokonaisuudessaan torni on 216 m korkea, ja sen näköalatasanne on 100 metrin korkeudessa. Ylhäällä toimii myös ravintola. Torni on rakennettu vuosina 1985–1992 ja se on muotoilultaan erikoinen, futurismin innoittama. Tornin arkkitehtina on ollut Václav Aulický ja rakennesuunnittelijana Jiří Kozák

Tornissa on maailman pienimpiin kuuluva hotelli. One Room -nimen saaneessa hotellissa on nimensä mukaisesti vain yksi hotellihuone, jossa voi yöpyä kaksi henkilöä. Hinta vuorokaudelta on 990 euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Praha. Kartta+Opas. Toim. Ari Suramo. Otava 2008. ISBN 951-1-20811-X, sivu F
2. ↑  Timo Nieminen: Yhden huoneen hotelli mykistää Prahassa *Keskisuomalainen*.  28.3.2013.  Arkistoitu 2.4.2013. Viitattu 29.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Žižkovin TV-torni** Wikimedia Commonsissa

* Žižkov Television Tower (Žižkovská televizní věž) *The Official Tourist Website for Prague*. Viitattu 3.9.2020. (englanniksi)
* Prague TV Tower Is Actually A Rocket *Weird Things in Prague*. Viitattu 3.9.2020. (englanniksi)
VillageLifen sivu afrikkalaisesta kylästä
**VillageLife** oli internetissä toimiva erityisesti nuorille suunnattu palvelu, jossa käyttäjä pystyi tekemään kehitysmaihin rahalahjoituksia ja seurata ruudun kylänäkymästä avun vaikutusta. Toiminnan käynnisti Suomen lähetysseura keväällä 2005. 

Palvelussa oli tammikuussa 2009 neljä nettikylää: nepalilainen, länsiafrikkalainen, eteläafrikkalainen ja kaakkoisaasialainen. Kaksi muuta kylää oli suunnitteilla pitkään, mutta kyliä ei julkistettu koskaan. Kyläläisiltä puuttui vielä monia tärkeitä asioita, esimerkiksi kouluja ja koulutarvikkeita. 
Kun halusi rakentaa sairaalaa tai koulua, lahjoituksen perillemeno näkyi niin, että sairaalaan tai kouluun nousi seinää. 
Villagelife lopetettiin vuonna tammikuussa 2011.

Virtuaalikylän avustuskohteet olivat kuvitteellisia, mutta ne vastasivat todellisia avustustarpeita. Lahjoitus käytettiin todellisuudessa vastaavanlaiseen työhön: terveydenhuoltoon, opetukseen ja seurakuntatyöhön. 

Jokaisesta kylästä sai tietoa niiden nettisivuilta. Kylissä voitiin vierailla myös 
tekemättä lahjoituksia. 

Lahjoitukset voitiin tehdä kännykällä, luottokortilla tai verkkopankkimaksulla. Palvelun teknisestä suunnittelusta on vastannut digitaalisten sovellusten toteutukseen erikoistunut Valve. 

Palvelussa näkyi lista top 20 -lahjoittajista.

Aiheesta muualla
----------------

[vanhentunut linkki]
Yhdysvaltalaisen sukellusveneen periskoopista kuvattu *Frigate Bird*-ydinräjäytys, jonka voima 600 kT.
**Operaatio Dominic** oli eräs kaikkein laajimmista, Yhdysvaltain järjestämistä ydinkokeiden testisarjoista. Kokonaisvoimakkuus oli 38.1 megatonnia eli 159 petajoulea (PJ). Operaatio toteutettiin 25. huhtikuuta - 30. lokakuuta 1962 räjäyttämällä 31 ydinlatausta. *Dominic II* -koesarja mukaan lukien 35 ydinkoetta. Pienin ydinkokeista oli 2,2 kT sekä suurin 9,96 MT. Suuri osa kokeista (ainakin enemmän kuin 5 kpl) oli arviolta 100 kT suuruinen.

Suuri osa ydinkokeista oli niin kutsuttuja lentopudotuksia: B-52 Stratofortress strategisesta pommikoneesta, jotka pudottivat erivahvuisia ydinlatauksia eri lentokorkeuksista. Myös avaruuden rajalla (lakikorkeus noin 80 km) sekä yläkorkeuksissa (räjäytyskorkeus noin 30 km) tehtyjä ydinräjäytyksiä tehtiin, merellisten vesialueilla tapahtuneiden koeräjäytysten (kuten SLBM) ohella. Testejä toteutettiin myöskin pinnan alaisesti eli veden alla. Räjäytyksien voimakkuudet vaihtelivat aina muutamasta kilotonnista megatonni-luokkaan. Näiden kokeiden toteuttaja oli *JTF-8* eli *Joint Task Force 8*. Tätä seurasi vielä Operaatio Fishbowl.

Koesarjaa edelsi Operaatio Sunbeam, joskin osin liittyen *Operaatio Dominic II:een*, jossa M-388 Davy Crockett -nimistä, ns. miniydinlatausta kokeiltiin. Tämä oli kannettava sinko-tyyppinen ydinase, jossa oli kaksi eri kaliiperia sekä kantamaa.

1.1 MT vahvuinen *Arkansas*-ydinlataus on juuri räjähtänyt Tyynenmeren Joulusaaren Kiritimatilla. Edessä B-57 -pommikone.
Vuonna 1963 solmittu ydinsulkusopimus kielsi kaikki muun tyyppiset ydinkokeet, paitsi niin kutsutut maanalaiset tunnelissa tehdyt. Ydinkokeisiin osallistuneet ovat voineet altistua mm. erilaisille syöpäsairauksille sekä muille geneettisille muutoksille.

Vedenalainen ydinräjäytys, jossa koestetaan syvyyspommia.

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 18.3.2022.
2. ↑    Viitattu 18.3.2022.
3. ↑   Viitetty 18.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* (arkistoitu, ensiesitys: v. 1998)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Operation Dominic
Teheranin sinfoniaorkesteri
**Teheranin sinfoniaorkesteri** (TSO, pers. ‏ارکستر سمفونیک تهران‎ on Iranin suurin sinfoniaorkesteri. Sen perusti vuonna 1933 alun perin Kunnan sinfoniaorkesterina Gholamhossein Minbashian.

Teheranin sinfoniaorkesteri jatkoi työtään tiukkojen sääntöjen rajoittamana myös Iranin islamilaisen vallankumouksen (1979) jälkeen, vaikka live-esiintymisistä tuli harvinaisia. Ne alkoivat kuitenkin taas yleistyä 1990-luvulla. Islamilaiset säännöt asettavat muun muassa naislaulajille kiellon esiintyä yleisöille, joiden joukossa on myös miehiä.

Teheranin sinfoniaorkesterin pääkapellimestareina ja musiikillisina johtajina ovat toimineet muiden muassa Ali Rahbari ja Shahrdad Rohani. Rohani vetäytyi toukokuussa 2020 kärsiessään sydänsairaudesta. Hänen seuraajakseen vuoden kaudelle valittiin vuonna 2022 Nasir Heidarian. Orkesterin vierailevien kapellimestareiden joukossa on ollut saksalainen Wolfgang Wengenroth. Teheranin sinfoniaorkesterin ohjelmistoon on kuulunut monia kansainvälisiä teoksia, mutta se on erityisesti painottanut iranilaisten säveltäjien teosten asemaa ohjelmistossaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tehran Symphony Orchestra Gives New Dimension to Music Financial Tribune
2. 1 2  [ VOA News
3. ↑  Nasir Heidarian takes baton in Tehran Symphony Orchestra Tehran Times
Teheranin nykytaiteen museon veistospuisto
**Teheranin nykytaiteen museo** (pers. ‏موزه هنرهای معاصر تهران‎) on Laleh-puiston viereen Teheraniin rakennettu kolmekerroksinen taidemuseo, joka on yksi Iranin suurimmista taidemuseoista.

Farah Pahlavin mukaan idea Teheranin nykytaiteen museon perustamisesta tuli hänen keskustellessaan taiteilija Iran Darroudin kanssa 1970-luvulla ja Darroudin kertoessa toiveestaan saada tila entistä pysyväisluonteisempaa teosten esittelyä varten. Farah Pahlavin serkku, arkkitehti Kamran Diba suunnitteli tilat, jotka vihittiin käyttöön vuonna 1977. Sekä perinteinen persialainen että moderni arkkitehtuuri innoittivat rakennuksen suunnittelutyötä.

Iranin islamilaisen vallankumouksen (1979) jälkeen länsimaisten taiteilijoiden teokset siirrettiin museossa erityiseen säilytystilaan. Vuonna 1999 pidettiin ensimmäinen islamilaisen vallankumouksen jälkeinen länsimaisen taiteen näyttely. Teheranin nykytaiteen museossa on yhdeksän galleriaa, joista kolme on omistettu kansainvälisten taiteilijoiden maalauksille museon pysyvästä kokoelmasta. Näissä esitellään muiden muassa Claude Monet'n, Vincent van Goghin, Pablo Picasson, René Magritten ja Andy Warholin töitä. Tilapäisiä näyttelyitä järjestetään pitkin vuotta kuudessa muussa galleriassa. Paikalliset taiteilijat pitävät museossa välillä näyttelyitään. Teheranin nykytaiteen museossa on varattu veistoksille museokompleksin sisäpiha ja museon pohjoispuolella sijaitseva veistospuisto. Näissä on teoksia muiden muassa René Magrittelta, Alberto Giacomettilta, Marino Marinilta, Max Ernstiltä, Alexander Calderilta, Henry Moorelta, Eduardo Chillidalta, Max Billiltä ja Parviz Tanavolilta. Museossa on myös elokuva-arkisto, kirjasto, kahvila, kirjakauppa ja valokuvaukselle omistettu workshoptila.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tehran Museum of Contemporary Art Iran Tourism and Touring Organization
2. 1 2 3  Museum of Contemporary Arts of Tehran Iran Chamber Society
**Woolwichin telakka** (engl. *Woolwich Dockyard*) oli Britannian kuninkaallisen laivaston telakka Thames-joen varrella Woolwichissa. Telakalla valmistui lukuisia aluksia 1500-luvun alusta aina telakan sulkemiseen 1860-luvun lopulla. Alus on nykyisin asuinalueena ja osittain teollisuusalueena. Joitakin historiallisia jäänteitä on entisöity.

Kuningas Henrik VIII perusti telakan vuonna 1512 valmistamaan aikansa suurimman sotalaivan *Henry Grace à Dieu*. Läheisen Deptfordin telakan tavoin telakka-alue valittiin todennäköisesti sijainnin perusteella. Suurimmillaan telakka-alueella oli kaksi kuivatelakkaa, katetut vetotelakat, mastojen asennus vinssit, lukuisia varastorakennuksia, portinvartijoiden rakennukset sekä kellotapuli, tykein varustettu linnoitus sekä loppuaikoina suuri metallipaja, jossa valmistettiin ankkureita sekä muita telakan tarvitsemia metalliesineitä.

Kuninkaallinen köydenpunomo, joka oli aikansa suurimpia, perustettiin alueella 1570-luvulla. Punomo oli liian pitkä mahtuakseen telakka-alueelle ja siten sitä jatkettiin nykyisen Beresford Streetin paikalle. Köydenpunomo jatkoi toimintaansa aina vuoteen 1750, jolloin vastaavia ratoja perustettiin muille telakoille. Pian tämän jälkeen köydenpunomo vaurioitui pahoin tulipalossa ja sen jäljelle jääneet rakennukset purettiin vuonna 1835.

Telakka suljettiin 1869 sen jälkeen kun Portsmouthin ja Devonportin telakat oli saatu käyttöön valmistamaan suuria höyryaluksia. Sulkemisen jälkeen alue oli puolustusministeriön käytössä Royal Arsenalin varastoalueena. Vuonna 1926 telakka-alueen länsiosat myytiin. Vanhempi itäosa säilyi puolustusministeriön omistuksessa aina 1960-luvulle ja se luovutettiin 1970-luvun alussa Greenwich London Borough Councilille asuntoalueeksi.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Woolwich Dockyard
**Novokramatorskin konetehdas** (**NKMZ**, НКМЗ, ukr. Новокраматорський машинобудівний завод, ven. Новокраматорский машиностроительный завод) on suuri Ukrainan Donetskin alueen Kramatorskissa toimiva koneenrakennustehdas. Tehdas on perustettu 1934. Sen pääomistaja on Georgi Skudar. Euroopan suurin raskaan koneenrakennuksen tilaustuotantoa valmistava yritys työllistää yli 8 000 ihmistä. Yrityksellä on yhteensä 25 tuotantolaitosta.

Yritys valmistaa esimerkiksi laitteita kaivostoimintaan, murskaimia, masuuneja, valukoneita, valssaimia, hydraulisia puristimia, prässejä ja nostureita.

Tarve maan eteläosien metalliteollisuuden laajentamiseen syntyi jo 1920-luvulla, mutta saksalaisen liikemiehen Gamper Conradin vuonna 1896 perustamaa vanhaa Kramatorskin konetehdasta ei voitu laajentaa. Täten uudelle tehtaalle valittiin 1929 paikka Kazonnyi Torets -joen varrelta.

NKMZ:n tehdasaluetta panoraamakuvassa (2012).

Viitteet
--------

1. ↑  Андрей Евченко: Кому принадлежат заводы Краматорска? Часть 1 *kramatorskpost.com*. Viitattu 22.3.2022. ua
2. ↑  About company NKMZ, nkmz.com. Viitattu 28.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  ПАО «Новокраматорский машиностроительный завод» *metallurgmash.ru*. Viitattu 22.3.2022. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* NKMZ - About company (englanniksi) (nkmz.com)
Teheivarii Ludivion vuoden 2013 Maanosaliittojen cupissa. 
**Teheivarii Ludivion** (s. 1. heinäkuuta 1989 Tahiti) on tahitilainen jalkapalloilija, joka edustaa maansa pääsarjassa pelaavaa AS Tefanaa. Pelipaikaltaan Ludivion on keskuspuolustaja. Hän pelaa myös Tahitin jalkapallomaajoukkueessa.

Ura
---

Vuodet 2009-2012 Ludivion edusti Tahitin pääsarjan AS Vénusta. Vuonna 2012 hän siirtyi maan suurseuraan AS Tefanaan, jossa hän myös nykyisin pelaa. 

Ludivion kuului Tahitin alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen, joka pelasi vuoden 2009 MM-kisoissa Egyptissä. Tahitin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi vuonna 2010 ja oli vuonna 2012 mukana voittamassa Oseanian mestaruutta, joka takasi Tahitille paikan vuoden 2013 Maanosaliittojen cupiin Brasiliaan. Maanosaliittojen cupissa Ludivion pelasi kaikissa Tahitin kolmessa pelissä, jotka päättyivät jokainen murskatappioihin. Lohkon viimeisessä pelissä Uruguayta vastaan Ludivion ajettiin kahdella keltaisella kortilla kentältä ulos. Maajoukkuessa hän on pelannut 21 ottelua viimeistellen yhden maalin.

Lähteet
-------

* Teheivarii Ludivion Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Woolmark** eli kansainvälinen **villamerkki** on uudesta puhtaasta villasta valmistettujen tuotteiden tunnusmerkki. Sitä käytetään myös villapesuohjelman symbolina useiden pesukoneiden ohjelmavalitsimissa. Merkin yhteydessä esiintyvät usein teksti *Puhdasta uutta villaa* (*Pure New Wool*, *Pura lana vergine* jne.).

1960-luvun alussa synteettiset kuidut, kuten polyamidi (nailon yms.) ja polyesteri alkoivat vallata alaa tekstiiliteollisuudessa, ja luonnonkuitujen kuten villan valmistajien oli ryhdyttävä ajamaan asiaansa entistä tehokkaammin. Tyyliteltyä lankavyyhtiä kuvaavan villamerkin suunnitteli vuonna 1964 italialainen graafikko Francesco Saroglia ja sitä alkoi tehdä tunnetuksi International Wool Secretariat, kansainvälinen villasihteeristö. Se oli perustettu vuonna 1937 nimellä International Wool Publicity and Research Secretariat, mikä pian lyhennettiin muotoon International Wool Secretariat (IWS). Lontoossa päämajaansa pitäneellä IWS:llä oli 1950-luvun puolivälissä sivutoimisto jokaisessa merkittävässä villantuotantomaassa.

Vuonna 1997 IWS muuttui järjestöstä yhtiöksi nimeltä The Woolmark Company. Vuonna 2007 Woolmark Companyn osti Australian Wool Innovation –järjestö (AWI), joka on nykyisin Woolmark-brändin juridinen omistaja.

Australian Wool Innovation jatkaa International Wool Secretariatin toimintaa koordinoimalla villan tutkimusta ja kehitystä, mainostamalla ja markkinoimalla villaa maailmanlaajuisesti ja määrittämällä laatustandardeja sadan prosentin villatuotteille ja villasekoituksille.

Oikeuden varustaa oman yrityksen villatuotteet Woolmark –merkillä saa täyttämällä AWI:n laatuvaatimukset ja muut ehdot sekä maksamalla Woolmark–lisenssimaksuja. Lisenssin saamiseksi tekstiilivalmistajan tuotteet testataan riippumattomissa laboratorioissa vetolujuuden, nukkaantumisen, joustavuuden, öljyn- ja vedenpitävyyden, hankauksen sietokyvyn ja värinpitävyyden osalta.

Villasekoitelangoille on olemassa oma Woolmark Blend -tunnuksensa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Woolmark (Arkistoitu – Internet Archive), Nobel Trade Ay, Superwool Oy. Viitattu 6.11.2015.
2. ↑  The History of the Woolmark Brand (Arkistoitu – Internet Archive), The Woolmark Company. Viitattu 6.11.2015.
3. 1 2  Raivio, Ville: Villasymboli takaa laadun, muttei eettisyyttä, Taloussanomat 12.4.2015. Viitattu 6.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Villamerkistä Virtuaaliammattikorkeakoulun sivustolla[vanhentunut linkki]
**Von Mangoldtin funktio**, merkitään Λ(n), on eräs analyyttisen lukuteorian keskeisimpiä aritmeettisia funktioita. Se saa nollasta poikkeavia arvoja ainoastaan alkulukujen potenssien kohdalla, jolloin se ilmaisee potenssin kantaluvun.

Määritelmä
----------

{\displaystyle \Lambda (n)={\begin{cases}\log p&{\text{jos }}n=p^{k}{\text{ jollekin alkuluvulle }}p{\text{ ja kokonaisluvulle }}k\geq 1\\0&{\text{muulloin}}\end{cases}}}

Ominaisuudet
------------

Von Mangoldtin funktion arvojen summa yli luonnollisen kokonaisluvun n tekijöiden ylitse on itse asiassa {\displaystyle \log n}:

{\displaystyle \sum \_{d\mid n}\Lambda (d)=\log n}

Käyttämällä kaavaan Möbiuksen inversiota saadaan

{\displaystyle \Lambda (n)=\sum \_{d\mid n}\mu (d)\log({\frac {n}{d}})=-\sum \_{d\mid n}\mu (d)\log(d)}.

Funktio esiintyy myös Riemannin zeeta-funktion derivaatassa. Logaritminen derivointi antaa

{\displaystyle {d \over ds}\log \zeta (s)={\frac {\zeta '(s)}{\zeta (s)}}=-\sum \_{n=1}^{\infty }{\frac {\Lambda (n)}{n^{s}}}}

eli puolittain integroimalla saadaan

{\displaystyle \log \zeta (s)=\sum \_{n=2}^{\infty }{\frac {\Lambda (n)}{\log(n)}}{\frac {1}{n^{s}}}}.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apostol, Tom M.: *Introduction to Analytic Number Theory*. Springer.
**Särkijärvi** on noin 20 hehtaarin laajuinen järvi Kirkkonummella. Järvi on vähähumuksinen. Sen vedet laskevat Tampajan ja Loojärven kautta Espoonlahden pohjukkaan. Särkijärven ympärillä on useita järviä ja lampia. Lounaassa on Tampaja kapean kannaksen erottamana. Lännessä ovat Siuntionjoen vesistöön kuuluvat Hepari ja Petäjärvi, pohjoisessa Kurkisto ja koillisessa Haapajärvi. Särkijärven etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin kolmetoista kilometriä pohjoiseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 30 kilometriä länsiluoteeseen. Kirkkonummen pohjoisin taajama, Veikkola, sijaitsee kolmisen kilometriä Särkijärveltä pohjoiseen.

Särkijärvi on saareton. Sen ympäristö on metsäistä ja haja-asutusta on runsaasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 1.10.2019.
2. 1 2 3  Särkijärvi *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 1.10.2019.
3. 1 2 3  Särkijärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry / Västra Nylands vatten och miljö rf.  Arkistoitu 27.9.2019. Viitattu 1.10.2019.
**Sämpy** oli vuosina 1974–1976 ja 1979 Mainostelevisiossa esitetty suomalainen tilannekomediasarja. Sarja luotiin näyttelijä Seppo "Sämpy" Laineen ympärille, joka oli noussut suosituksi esiinnyttyään aiemmin vuonna 1974 *Spede Show’ssa* ja Spede Pasasen tuottamassa elokuvassa *Viu-hah hah-taja*, joissa molemmissa hän näytteli Tossavainen-nimistä hahmoa. Sämpy-sarjassa hänelle kehiteltiin uusi hahmo, joka oli myös nimeltään Sämpy. Muita rooleja näyttelivät Laineen parina Spede-tuotannoissa toiminut Jyrki Kovaleff sekä Kauko Helovirta, Pekka Autiovuori, Marjukka Halttunen ja myöhemmin myös Elli Castrén ja Liisa Paatso. Laine käsikirjoitti sarjan yhdessä toimittaja Markku Veijalaisen kanssa. *Sämpyllä* ehti olla useita ohjaajia, muun muassa Ere Kokkonen ja Inkeri Pilkama.

*Sämpyn* juonen perusideaa ja roolihahmoja vaihdettiin useita kertoja sarjan tekemisen aikana näyttelijöiden pysyessä samoina. Seitsemän jaksoa käsittäneellä ensimmäisellä tuotantokaudella 1974–1975 sarja kertoi Sämpyn ja hänen ystäviensä raha- ja asunto-ongelmista. Toisella kaudella 1975–1976 sarja kertoi matkatoimiston työntekijöistä, ja kaikki hahmot Sämpyä lukuun ottamatta oli nimetty uudelleen. Vuonna 1979 tehtiin vielä viiden jakson mittainen kolmas tuotantokausi, jossa henkilöhahmot olivat vaihtuneet tilausjuhlapalvelun työntekijöiksi. Kaikkiaan sarjaa tehtiin 22 puolituntista jaksoa. Lisäksi sarjan näyttelijät Helovirtaa lukuun ottamatta esiintyivät myös vuonna 1976 lyhytikäisessä sarjassa *Nuoripari*.

Lähteet
-------

* Jukka Annala: *Toopelivisio*, s. 75, 79–81. Teos, Helsinki 2006.

Aiheesta muualla
----------------

* *Sämpy* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Pokeri** on Veikkauksen rahapeliautomaatti, jolla pelataan pokeria. Eri malleissa vaihtelevat pelityyppi eli voitonmaksutaulukko, säännöt ja käytettävä pakka. Pelivalikoimasta löytyvät mm. jokeripokeri, ässäpokeri, kakkospokeri, kymppipokeri, senttipokeri, taitopokeri ja DEAL.

Pelivälineenä Pokerissa käytetään 52 kortin pakkaa, jossa voi olla myös jokerikortti (Jokeripokeri). Pelissä automaatti jakaa pelaajalle viisi korttia, minkä jälkeen hänellä on yhden kerran mahdollisuus vaihtaa valitsemansa kortit. Vaihtaminen ei ole pakollista. Tämän jälkeen pelaaja voittaa, mikäli voittava korttiyhdistelmä on muodostunut. Pelin päävoitto on 50 tai 75 euroa pelikoneesta riippuen.

Voittaessaan pelaaja voi tuplata voittonsa, mikäli voittosumma on korkeintaan puolet päävoitosta. Tällöin pelaajan on arvattava, vetääkö automaatti pakasta seuraavaksi suuren kortin (yli seitsemän) vai pienen (alle seitsemän). Jos arvaus on väärä, pelaaja menettää panoksensa. Seitsemää ei voi veikata, joten jos automaatti vetää pakasta sen, pelaaja häviää aina, paitsi että uusissa pokeripelikoneissa punaisella 7:llä tuplaus päättyy ja siihen saakka kerrytetyt voitot saa pitää.

Päävoittoon tarvitaan joko värisuora (viisi peräkkäistä korttia samaa maata) tai viitoset (neloset ja jokeri). Poikkeuksen tekee kuitenkin RAY:n 70-vuotisjuhlavuosi, jonka kunniaksi viitosilla voittaa 70 euroa.

Pokerin laitteisto oli RAY:n itse suunnittelema, ja siinä käytettiin suorittimena Motorolan MC68008-suoritinta, RAM-käyttömuistia oli 16 kilotavua, videopiirinä oli Hitachi HD63484 jopa 512 kilotavun näyttömuistilla ja 16 värin paletilla, sekä äänipiirinä General Instrumentsin AY-3-8912.

Katso myös
----------

* Luettelo Veikkauksen raha-automaattipeleistä

Aiheesta muualla
----------------

* Videopokeri Veikkauksen sivustolla
* Raymond.fi: Klassikon paluu
* Dome.fi: Pokeri-automaatti paloina – 80-luvun peliautomaattiklassikko suurennuslasin alla

Lähteet
-------

1. ↑  Kasinohai - RAY Pokeri
Sälinkään kartano. Etualalla Torppari-muistomerkki.
Johan Knutson: *Sälinkään kartano*, 1870-luku.
**Sälinkään kartano** sijaitsee Mäntsälän Sälinkään kylässä Kilpijärven rannalla. Kartanon historia alkaa vuodesta 1606, kun Ruotsin kuningas Kaarle IX lahjoitti ratsumestari Henrik Wreden leskelle Gertrud von Ungernille tiloja Sälinkään alueelta. Henrik Wrede oli pelastanut Kaarle IX:n hengen 1605 Kirkholman taistelussa, jossa hän itse kaatui. Wrede-suku omisti Sälinkään vuoteen 1730 saakka, jolloin kartano siirtyi avioliiton kautta de la Gardien suvulle.

Vuodesta 1805 kartano kuului Linnaisten kartanon omistaneelle Hans Henrik Stjernvallille, joka myi kartanon edelleen 1810 Henrik Johan Sohlbergille. Sohlberg rakennutti luultavasti 1830-luvulla kartanon nykyisen päärakennuksen. Kartano oli sitten eri omistajien hallussa. Emil Penzin omisti sen 1891–1903 ja Feodor Arsenjevits Terichoff 1903-1909. Terichoffin aikana kartanossa oli vuonna 1906 torpparilakko, joka johti useisiin torppareiden häätöihin. Nämä häädöt kumottiin kuitenkin syksyllä 1909 hovioikeuden päätöksellä. Terichoff myi kartanon puutavarayhtiö Aug. Eklöfille.

Sälinkään kartanoon kuului yli sata torppaa. Jo 1910-luvulla kymmenen torppaa myytiin itsenäisiksi pientiloiksi ja vuonna 1914 valtio osti 44 tilaa tilattoman väestön lainarahaston varoilla. Nämä tilat luovutettiin aluksi vuokratiloiksi, mutta vuonna 1927 vuokraajat saivat ostaa ne omakseen. Torppien itsenäistymisen jälkeen kartanoon jäi vielä 2 032 hehtaaria maata.

Vuoden 1940 pika-asutuslain ja vuoden 1945 maanhankintalain seurauksena lähes kaikki kartanon maat luovutettiin siirtoväen ja rintamamiesten asuttamiseen. Kartanon päärakennus puistoineen siirtyi Mäntsälän kunnalle ja sinne sijoitettiin Karjalasta evakkoon joutunut Uudenkirkon lastenkoti, joka muutettiin vuonna 1946 Mäntsälän lastenkodiksi. Lastenkoti toimi kartanon tiloissa vuoteen 1976 saakka. Vuonna 1978 Mäntsälän kunta luovutti kartanon Sälinkään kyläläisten perustaman Sälinkään kartanoseura ry:n käyttöön 50 vuoden ajaksi yhden markan vuosivuokralla.

Kartanossa toimii nykyisin 150-paikkainen kartanoravintola ja siellä järjestetään myös kokouksia ja juhlatilaisuuksia sekä erilaisia tapahtumia kuten jokasyksyiset Torpparihulinat-markkinat. Kartanon pihalla sijaitsee 1983 pystytetty torpparimuistomerkki, johon on koottu kiviä 124 kartanon entisen kartanon torpan pihamailta.

Lähteet
-------

* Sälinkään kartanon sivut: kartanon historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mäntsälän kartanoita (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Sälinkään kartanon sivut
**Turbo Sliders** on Antti Manniston kehittämä ja Jollygood Gamesin markkinoima ylhäältäpäin kuvattu ajopeli. Peliä voi pelata verkkopelinä enimmillään 20 pelaajaa yhtä aikaa samassa pelissä. Pelissä on valittavana eri autoja ja ratoja, joita voi ladata lisää eri Turbo Sliders -fanisivuilta tai tehdä itse.

Pelin ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa tietokoneen ohjaamat autot, varikkostopit ja tuki usealle eri kielelle.

Pelin uusin versio (1.0.8) on kaupallinen, mutta pelistä on saatavilla myös ilmainen demoversio, jossa muun muassa ratojen määrää on rajoitettu. Demossa on avoinna kolme rataa joita voi pelata myös verkossa. Demoa voi pelata rajattoman määrän. Täysversio aukaisee pelin kaikki radat, sillä on myös mahdollista tehdä itse ratoja ja ladata muitten tekemiä ratoja. Pelin beetaversiota (0.86b) voi pelata ilmaiseksi, mutta se ei ole yhteensopiva uuden version kanssa.

Pelin uusimmassa versiossa (2.0.0) kaikki radat ovat pelattavissa myös niille jotka eivät peliä ole ostaneet. 

Pelistä on tehty muutamia modeja, joista suosituin lienee Punaball, jossa pelaajat voivat pelata autoilla jalkapalloa toisiaan vastaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Jollygood games
* TurboSliders.com[vanhentunut linkki]
**Yhteisellä matkalla. VR 150 vuotta** on historioitsija Seppo Zetterbergin kirjoittama Valtionrautateiden eli VR-yhtymän juhlahistoriikki, jonka WSOY on julkaissut vuonna 2012.

Rautateiden rakentamisen alkuvaiheet osuivat Suomessa yllättävän varhaiseen aikaan, sillä Ruotsissakin oli siirrytty rautatiekauteen vasta muutama vuosi aiemmin. Syynä oli se että Venäjällä oli rautatieaate omaksuttu varhain, ja rata Pietarin ja Moskovan välille oli avattu 1851. Rautateillä oli teoksen mukaan ratkaiseva merkitys yhteiskunnan kehitykselle.

Teos kuvaa muun muassa rautatienrakentamisen dramaattisia alkuvaiheita, joita ei Helsingin–Hämeenlinnan radan avaamisen 1862 jälkeen juhlittu, sillä rata Suomesta Pietariin vei tuhansien nälkävuosien heikentämien ihmisten hengen.

Kriitikko toteaa että Zetterbergin historiikki on yrityshistoriikkien parhaasta päästä kertoessaan sujuvasti pakollisten hallintouudistusten ja muiden lisäksi myös tarinoita. Kuvituksen todetaan kruunaavan teoksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Esko Nurmi, Pitkät raiteet, Helsingin Sanomat 21.3.2012 sivu B 7
2. 1 2  Erik Ahonen, Seppo Zetterberg: Yhteisellä matkalla – VR 150 vuotta (Arkistoitu – Internet Archive), Aamulehti 15.2.2012, viitattu 21.3.2012
| "Säpinää"Maukka Perusjätkä |
| --- |
| Singlen "Säpinää" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Säpinää* |
|  B-puoli | "Mama" |
|  Julkaistu | 1979 |
|  Tekijä(t) | Ralf Örn |
|  Tyylilaji | uusi aalto, punk |
|  Levy-yhtiö | Johanna |
| Listasijoitukset |
| Suomi Suomen virallinen lista: 1. |
| Maukka Perusjätkän muut singlet |
|  | "Säpinää"1979 | "Vaatteet (on mun aatteet)"1980 |

**Säpinää** on Maukka Perusjätkän loppuvuodesta 1979 singlenä julkaistu kappale. Nimikappaleen sävelsi ja sanoitti Ralf Örn. Singlen B-puolella on kappale "Mama".

Singlestä ilmestyi aiemmin kesäkuussa 1979 Love Recordsin kautta koelevy (julkaisunumero LRS 2264). Sen B-puolella oli "Mun kaverit/Elvis". Maukka Perusjätkän ja Örnin lisäksi tuolla levyllä musisoivat Esa Pulliainen (kitara), Hepa Halme (tenorisaksofoni), Vexi Kumpula (basso), Keimo Hirvonen (rummut), Elisa Korjus (taustalaulu), Woude (taustalaulu), Pia-Maria Koponen (taustalaulu) ja Hande Virkki (taustalaulu).

Kappale nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle.

Lähteet
-------

* Single Finnmusic.netin tietokannassa
* Singlen koeprässäys Finnmusic.netin tietokannassa

### Viitteet

1. 1 2  Listalevyt: Maukka Perusjätkä
Kaspianmeren ja Araljärven alueen kartta. Keltainen väri merkitsee Kaspianmeren valuma-aluetta.
**Turanin alanko**, tunnetaan myös nimillä **Turanin painauma** tai **Turanin allas**, on aavikkoinen alankoalue, joka ulottuu eteläisestä Turkmenistanista Uzbekistanin halki Kazakstaniin. Sen pinta-ala on noin 1 900 000 neliökilometriä. Se on saanut nimensä turaanien mukaan.

Turanin alanko sijaitsee Kaspianmeren itäpuolella ja Araljärven etelä- ja kaakkoispuolella, osana laajempaa Kaspian syvänköä. Maa nousee itäänpäin mennessä merenpinnan tason yläpuolelle. Turanin alangosta neljä viidesosaa on hiekka-aavikkoa, ja keskimääräinen vuotuinen sademäärä jää alle 380 millimetriin. Karakumin ja Kyzylkumin aavikot sijaitsevat Turanin alangon etelä- ja itäosissa.

Alueen suurimmat kaupungit ovat Daşoguz Turkmenistanissa sekä Nukus ja Urganch Uzbekistanissa. Amudarja ja Syrdarja-joet virtaavat Turanin alangon itä- ja pohjoisosien läpi Araljärveen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Perustietosanakirja*, s. 1249. Gummerus, 1996. ISBN 951-20-4802-7.
2. ↑  Turan Plain *Britannica*. Viitattu 19.4.2023.
**Perivóli** (kreik. Περιβόλι) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Korfun saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Etelä-Korfun kuntaan, Korfun alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Kylän väkiluku on 1 378 (vuonna 2011).

Perivólin Pyhien Theodorosten (*Ágioi Theódoroi*) kirkko.
Perivólin kylä sijaitsee Korfun eteläosassa noin 35 kilometriä etelään saaren keskuksesta Korfun kaupungista ja noin neljä kilometriä länteen Lefkímmistä.

Perivóli muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Περιβολίου, *Dimotikí Koinótita Perivolíou*), johon kuuluu varsinaisen Perivólin kylän lisäksi Potámian kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 427. Aiemmin Perivóli kuului Korissían kuntaan ja vuosina 2011–2019 Korfun kuntaan ja sen Korissían kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Χωριό Περιβόλι *Project Corfu*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Perivóli** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo vuosina 1863–1867 ilmestyneestä lehdestä. Tähti on myös Suomen kristillisen työväen liiton 1905–1913 julkaisema lehti.*
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Tähti** oli Turussa vuosina 1863–1867 ilmestynyt sanomalehti.

Frenckellin kirjapainon omistanut Johan Fredrik Granlund perusti *Tähden* täyttämään *Åbo Tidningarin* lakkaamisen jättämää aukkoa Turun sanomalehtikentässä. Granlundin kansanvalistushengessä toimittaman, linjaltaan kristillissiveellisen lehden sisältö oli monipuolinen ja ulkomaanuutisten määrä runsas. Kielikysymyksessä *Tähti* oli maltillisen nuorfennomaaninen. Sen avustajiin kuului muun muassa Elias Lönnrot.

Kerran viikossa ilmestyneen *Tähden* levikki oli pieni ja vuoden 1867 lopussa Granlund lopetti sen kannattamattomana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 170–171. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Tähti digitoituna kansalliskirjastossa
Keihäänkärkiä Turbinon kalmistosta.**Turbinon kalmistot** (ven. турбинский могильник, *Turbinski mogilnik*, engl. *Turbino cemetery* ) on Venäjällä nykyisestä Permin kaupungista löydetyt kaksi pronssikaudelle ajoitettua kalmistoa, jotka ovat tunnettuja sieltä löydettyjen Seima-Turbino-ilmiöön liittyvistä pronssiesineistään. Kalmistoja tutki vuosina 1924–1927 A. V. Schmidt ja vuosina 1958–1960 O. N. Bader. Niistä käytetään kirjallisuudessa nimityksiä Turbino-1 ja Turbino-2. Kamajoen Seima-Turbino-ilmiön esineille on esitetty ajoitukseksi 2200–1700 eaa..

Kalmistot sijaitsivat Turbinon kylän lähellä Kamajoen oikealla rannalla vastapäätä Tšusovoin joen suuta (ven. Чусовой). Turbino-1 sijaitsee nykyään Permin kaupunkialueella. Sen kaivauksista löytyi noin 200 hautaa, joista ei kuitenkaan tavattu ihmisjäänteitä. Haudoista saatiin talteen 3 128 metalliesinettä, joista 44 ovat putkikirveitä, 40 veistä, 13 keihäänkärkeä, 3 reikäkirvestä, 23 käsirengasta ja 9 rannekorua. Viereisestä Turbino-2 -kalmistosta löytyi vielä veitsi, jonka kahvan ponsi kuvasi härän päätä. Pronssiesineille löytyy lähimmät vastineet Seiman kalmistosta ja Rešnojen kalmistosta.

Löytöihin lukeutuvat myös 36 käsirengasta, jotka ovat valkoista tai vihreää jadea. Samantyyppisiä renkaita esiintyy Seima-Turbino -ilmiön levinneisyysalueella ja niiden alkuperä saattaa olla Baikaljärvellä asti.

Turbinon kalmiston esineistöä
-----------------------------

* Keihäänkärkiä.Keihäänkärkiä.
* Putkikirves ja keihäänkärki.Putkikirves ja keihäänkärki.
* ReikäkirvesReikäkirves

Huomioita
---------

1. 1 2  Tieto on luettu venäjänkielisestä wikipediasta artikkelista ru:История Пермского края. Tiedolle on siellä mainittu kirjallinen lähde.

Lähteet
-------

1. ↑  Lavento, Mika:   *Transactions – Of The Institute For The History Of Material Culture*, 2019, nro 20, s. 35–52. ISSN 2310-6557. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 3.10.2022.  (englanniksi)
2. 1 2  Shaw, Ian & Jameson, Robert (toimittajat): *A Dictionary of Archaeology*, s. 517. Oxford, Britannia: Blackwell Publishers Ltd, 1999. ISBN 0–631–17423–0. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.10.2022). (englanniksi)
3. ↑  Korjakova, Ludmila & Epimakhov, Andrei: *The Urals and Western Siberia in the Bronze and Iron Ages*, s. 106–110. Cambrodge, Englanti: Cambridge University Press, 2007. ISBN 9781139461658. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.6.2018). (englanniksi)
4. ↑  Meicun Lin: Seima-Turbino Culture and the Proto-Silk Road.  *Chinese Cultural Relics*, 2016, 3. vsk, nro 1–2, s. 241–262. Minneapolis, USA:  East View Press. doi:10.21557/CCR.48032340. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 2.10.2022.  (englanniksi)
Runkauksen luonnonpuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Simo, TervolaSuomi |
| Lähin kaupunki | 
Rovaniemi (52 km) |
| Pinta-ala | 
70,5 km² |

Hallinto| Tyyppi | 
LuonnonpuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1956 |
| Hallinto | 
Metsähallitus |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Runkauksen luonnonpuisto** on luonnonpuisto Simon ja Tervolan kunnissa Lapin maakunnan lounaisosassa. Luonnonpuiston pinta-ala on 70,5 km² ja se on perustettu vuonna 1956. Puistoon kuuluu kaksi erillistä aluetta, **Ahma-aapa** Simossa ja **Hattuselänaapa** Tervolassa.

Luonnonpuistossa liikkuminen on kiellettyä ympäri vuoden. Poikkeuksia tähän ovat paikallisten paliskuntien poronhoitoon liittyvä liikkuminen sekä Simon ja Tervolan asukkaiden oikeus poimia oman kuntansa puoleiselta alueelta marjoja ja sieniä.

Aivan luonnonpuiston rajan tuntumassa, Ahma-aavan länsipuolella on Lapin sodassa syksyllä 1944 ammuttuna pakkolaskun tehneen ja täysin tuhoutuneen Junkers Ju 88 A-4 -koneen sekä sen miehistön muistoksi pystytetty muistomerkki.

Runkauksen luonto
-----------------

Runkauksen luonnonpuisto on erittäin tärkeä Perämeren alueen soidensuojelualue. Ahma-aapa on pohjoissuomalainen aapasuo, jonka pääosan muodostavat aukeat ja tyypiltään vaihtelevat nevat. Edustettuja nevatyyppejä ovat rimpi-, jänne-, rahka-, kalvakka-, aito- ja vihernevat. Ahma-aavan ylittää likimain pohjois-eteläsuuntaisesti sähkölinja. Pohjoisempi Hattuselänaapa on pääasiassa koivuletto-tyyppinen lettosuo.

Alueella esiintyviä, Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittuja lajeja ovat ainakin saukko, lapinleinikki sekä lettorikko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Runkaus *www.ymparisto.fi*.  29.7.2014. Suomen ympäristöhallinto. Viitattu 6.9.2014.
2. ↑  Runkauksen luonnonpuiston järjestyssääntö
3. ↑  Kansalaisen karttapaikka
4. ↑  Sotahistoriaa: JK-256. Virtuaalilentäjät - Virtual Pilots ry viitattu 30.5.2015
5. ↑  Kansalaisen karttapaikka

Suomen luonnonpuistot

* Häädetkeidas
* Karkali
* Kevo
* Koivusuo
* Malla
* Maltio
* Olvassuo
* Paljakka
* Pelso
* Pisavaara
* Runkaus
* Salamanperä
* Sompio
* Sukerijärvi
* Sinivuori
* Ulvinsalo
* Vaskijärvi
* Vesijako
* Värriö
**Salainen perintömääräys** (rinnakkaisnimet *Helsingin salaperäisyyksiä* ja *Salaperäinen perintömääräys*) on vuonna 1914 valmistunut Asser Pohjanheimon käsikirjoittama suomalainen mykkäelokuva. Elokuva sai ensi-iltansa 16. helmikuuta 1914 Pohjanheimojen omistamassa Lyyra-teatterissa Helsingissä. Esityskopioita arvioidaan olleen yksi.

Sen on sanottu olleen historian ensimmäinen suomalainen toimintaelokuva.

Aikakauden ulkomaisista rikoselokuvista vaikutteita saaneesta elokuvasta on säilynyt muutamia valokuvia, jotka esittävät ampumavälikohtauksia ja takaa-ajokohtauksia kaupungin talojen katoilla.

Lehti-ilmoituksissa oli elokuvasta tekijöiden oma arvio:

> »Salainen perintömääräys on näytelmä, jota voi hyvällä syyllä verrata ulkomaalaisiin salapoliisinäytelmiin. Valokuvaus ensiluokkaista, aihe jännittävä ja puoleensa tempaava. Hurjat takaa-ajot tärisyttävät, pommiräjähdykset uudistuvat, kuristukset ja vangitsemiskamppailut pitävät katsojan koko ajan suuressa jännityksessä.» 
> 
> 

Elokuvassa esitettävän tangon "Argentiinalainen salonki-Tango" on säveltänyt Teatteri Lyyran kapellimestari Emil Kauppi. Elokuvassa kantaesitetyn tangon nuotit ovat säilyneet säveltäjän arkistossa. Tanssinumeron esittää helsinkiläinen tanssija Hilma Liiman. Varhaisin säilynyt suomalaiseen elokuvaan sävelletty alkuperäissävellys on historioitsija Hannu Salmen mukaan ensimmäinen suomalainen tango.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Hilarius Pohjanheimo  | … |  Paul Honkavaara
  |
|  Helinä Svensson  | … |  Elsa Honkavaara
  |
|  William Rölling  | … |  Juho Honkavaara
  |
|  Birger Pohjanheimo  | … |  salapoliisi Uljas Railio
  |
|  Hilma Liiman  | … |  tangotanssin esittäjä
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Salainen perintömääräys* Elonetissä. viitattu 25.3.2019
2. ↑  HS kävi läpi suomalaisten elokuvien tietokannan ja löysi monia yllätyksiä: Yksi ikimuistoisimmista kotimaisen elokuvan vuosista oli 1999 *Helsingin Sanomat*.  25.3.2019. Viitattu 11.9.2021.
3. ↑  (Kaikki osumat:) | Hakutulokset | Elonet *elonet.finna.fi*. Viitattu 11.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Hannu Salmi: *Salainen perintömääräys. Suomalaisen rikoselokuvan juurilla*, Turun yliopiston tutkimusportaali, julkaistu alun perin lehdessä Ruumiin kulttuuri 4/2017
**Runnin Kansantalo** on Iisalmen kaupungin (vuoteen 1970 Iisalmen maalaiskunnan) Runnin kylässä sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Suomen Kommunistisen Puolueen Runnin osasto perustettiin vuonna 1945, kun Runnin Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys päätti erota SDP:stä ja liittyä SKDL:n. Yhdistys hankki tontin Runnin kyläkeskustasta, ja talo valmistui vuonna 1955. Rakennushankkeen taustalla oli se, että Runnin vanhan työväentalon omisti Kuopion sosialidemokraattinen piiri, joka kieltäytyi vuokraamasta taloa Runnin yhdistykselle sen jälkeen, kun se oli eronnut SDP:stä. "Pitkän hiljaiselon" jälkeen kiinteistö siirtyi lahjoituksena Runnin seudun kyläyhdistyksen (perustettu vuonna 1996) omistukseen.

Rakennus
--------

Kansantalo on rakennettu Pörsänmäestä kotoisin olleen rakennusmestari Jaakko Reinikaisen suunnitelman mukaisesti. Talo on runkorakenteinen, laudoitettu ja huopakattoinen. Katto on uusittu vuonna 1987. Sisäkatot ja seinät on pahvitettu. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteiset sekä yhden huoneen ja keittiön asunto talonmiestä varten. Tontilla on lisäksi ulkorakennus. Talo on sähköistetty.

Vuonna 2017 talossa oli tekeillä suuria perusparannuksia, viimeisimpänä sokkelin salaojitus ja sadevesien hallinta. Lisäksi vuonna 2016 Runnin seudun kyläyhdistys sai opetus- ja kulttuuriministeriöltä 15 000 euron avustuksen katon korjaamista varten. Juhlasalissa oli vuonna 2017 monipuolinen kuntosalilaitteisto ja pingispöytä; kaikki laitteet oli saatu lahjoituksena läheiseltä kylpylältä.

Lähteet
-------

1. ↑  Työkansan Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  17.5.1955, no 113. Viitattu 26.9.2022.
2. 1 2  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
3. 1 2 3  Runnin Kansantalo, geokätkön kuvaus Geocaching.com. Viitattu 26.9.2022.
4. ↑  Runnin seudun kyläyhdistys ry Iisalmen kaupunki. Viitattu 26.9.2022.
5. ↑  Simo Roth: Kansantalon kattoremonttiin tukipotti Iisalmen Sanomat. Viitattu 26.9.2022.