recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Presidentti Cárdenas
**Lázaro Cárdenas del Río** (1895–1970) oli Meksikon presidentti vuosina 1934–1940. Cárdenas kohosi Meksikon vallankumousarmeijan kenraaliksi ja sai kotivaltionsa Michoacánin kuvernöörinviran. Hän oli 1920-luvun lopulta alkaen keskeinen poliitikko maan johtavan *kansallisen vallankumouspuolueen* toiminnassa. Cárdenas kehitti siitä Meksikon vallankumouspuolueen (PRM), myöhemmin Partido Revolucionario Institucional PRI.

Presidentin tehtävässä Cárdenas toteutti kunnianhimoisen kuusivuotisen ohjelman maaseudun kehittämiseksi. Tilattomille jaettiin maata, talonpojille järjestettiin mahdollisuus luottoihin ja edistettiin kylien osuustoimintaa (*éjido-yhteisöt*). Ohjelmaan sisältyneet öljy-yhtiöiden kansallistamiset ja muu ulkomaisen omaisuuden valtiollistaminen aiheuttivat Cárdenasille vaikeuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Seppo Zetterberg (toim. suomalainen laitos): *Muutosten vuosisata 4*, s. 255. Alkuteos: Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade. WSOY, 1994. ISBN 951-0-18421-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lázaro Cárdenas** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kreikkalainen Yanni on tunnettu new age -säveltäjä. Kuvassa hän ja Lauren Jelencovich noin vuonna 2012.
**New age -musiikki** on 1970-luvulla syntynyt musiikkityyli. New age on rauhallista ja meditatiivista musiikkia, ja usein instrumentaalista. Sille tunnusomaisia soittimia ovat etenkin syntetisaattorit, ja joskus musiikkiin yhdistetään myös luonnon ääniä ja maailmanmusiikkia. New age -musiikkia käytetään usein rentoutumisen, meditoinnin ja hengellisyyden apuna, kuten myös terapiamusiikkina ja rauhoittavana taustamusiikkina julkisissa tiloissa kuten sairaaloissa ja kaupoissa.

Historia
--------

New age -musiikin juuret ovat 1960-luvulla, jolloin ajalle tyypilliset musiikilliset kokeilut ja syntetisaattorien keksiminen synnyttivät elektronisen musiikin. 1970-luvulla muusikot halusivat käyttää musiikkia tietoisuuden laajentamiseen ja ryhtyivät säveltämään uudenlaista musiikkia meditaation ja hengellisen pohdiskelun auttamiseksi. Musiikkityyliä alettiin kutsua new age -musiikiksi 1980-luvun alussa. Tyylin suosion kasvun myötä new age -levyjä ryhdyttiin myymään levykaupoissa omilla hyllyillään, ja perustettiin new age -radioasemia.

Muusikoita
----------

Tunnetuimpia new age -muusikoita tyylin alkuvuosina olivat saksalaiset Popol Vuh, Edgar Froese ja Holger Czukay. 1970-luvun lopulla englantilainen Brian Eno loi ambient-musiikkityylin, jonka edustajat kuten Jon Hassell, Harold Budd ja Robert Fripp tunnettiin myöhemmin myös new age -muusikoina. Muita tunnettuja new age -tyylisiä muusikoita ovat muun muassa Kitarō, Yanni, Mike Oldfield, Enya, Vangelis, John Tesh, Ralph Towner, Keith Jarrett, Dean Evenson, Jami Sieber, Bocarus, Hypnotica, Anna Wise ja Bill Leslie. New age -terapiamusiikin tunnetuimpia edustajia on Steven Halpern.

Katso myös
----------

* New age

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dennis Hartman: New Age Music History eHow. Viitattu 22.9.2013.
2. ↑  artist: Vangelis Ambient Music Guide.  Arkistoitu 27.9.2013. Viitattu 22.9.2013.
3. ↑  New Age AllMusic. Viitattu 22.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* NewAgeMusic.info
**Roman Amoyan** (arm. Ռոման Ամոյան, s. 3. syyskuuta 1983 Jerevan) on armenialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. Hän on saavuttanut aikuisten tasolla tärkeimmät saavutuksensa 55 kilon sarjassa vuosina 2003–2013 ja 59-kiloisissa vuodesta 2014.

Amoyan saavutti 50 kilon sarjassa juniorien maailmanmestaruuden vuonna 2001 ja vuotta myöhemmin saman sarjan Euroopan mestaruuden junioreissa. Aikuisten arvokilpailuissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Belgradin EM-kisoissa 2003, jossa hän saavutti heti mitalin voitettuaan hopeaa.

Vuonna 2005 Amoyan saavutti EM-hopeaa Varnasta ja sijoittui yhdeksänneksi Budapestin MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän saavutti uransa ensimmäisen arvokisavoiton voittamalla Euroopan-mestaruuden Moskovassa: hän kukisti finaalissa bulgarialaisen Venelin Venkovin. Samana vuonna hän sijoittui samassa sarjassa MM-kilpailuissa kahdenneksitoista.

Tampereen EM-kilpailuissa huhtikuussa 2008 Amoyan sai hopeaa. Pekingissä 2008 Amoyan voitti olympiapronssia kaadettuaan pronssiottelussa kuubalaisen Yagnier Hernándezin. Vilnan EM-kilpailuissa 2009 hän oli seitsemäs. Herningin MM-kilpailuissa 2009 hän sai hopeaa ja seuraavan vuoden Moskovan MM-kilpailuista pronssia. Dortmundin EM-kilpailuissa 2011 Amoyan otti uransa toisen arvokisavoiton. Istanbulin MM-kilpailuissa 2011 hän oli yhdeksäs. Budapestin MM-kilpailuissa 2013 hän sai pronssia.

Amoyan sai ensimmäisen arvokisamitalinsa 59 kg:n painoluokassa oltuaan toinen Riian EM-kilpailuissa 2016.

Lähteet
-------

* Profiili International Wrestling Database (englanniksi)
* Profiili FILA:n sivustolla[vanhentunut linkki] (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Roman Amoyan Biography and Olympic Results *sports-reference.com*.  Arkistoitu 3.11.2012. Viitattu 3.4.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Amoyan, Roman (ARM) *foldeak.com*. Viitattu 3.4 2011. (englanniksi)
**Run the Jewels** on hip hop -duo, johon kuuluvat räppäri Michael "Killer Mike" Render ja tuottaja/räppäri Jaime "El-P" Meline. Vuonna 2013 perustettu yhtye on julkaissut neljä albumia ja yhden remix-albumin. Yhtyeen jäsenet tapasivat vuonna 2012, kun El-P tuotti Killer Miken hitiksi nousseen albumin. Vuonna 2013 Run the Jewels julkaisi ensimmäisen albuminsa, jota pidettiin sen vuoden parhaimpana hip-hop albumina.*kenen mukaan?*

Vuonna 2014 he julkaisivat toisen levynsä, RTJ 2. Myöhemmin El-P järjesti Kickstarter-kampanjan, jossa yhtye keräsi rahaa remix-albumia varten. Albumin tuotto lahjoitettiin hyväntekeväisyyteen.

Vuoden 2016 jouluna he julkaisivat RTJ 3 -albumin ja joulusinkun, *A Christmas Fucking Miracle*.

Diskografia
-----------

**Albumit**

* Run The Jewels 1 (2013)
* Run The Jewels 2 (2014)
* Meow The Jewels (2014)
* Run The Jewels 3 (2016)
* Run The Jewels 4 (2020)

Lähteet
-------

* 
*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Run the Jewels** Wikimedia Commonsissa
Saint-Jeannet
**Saint-Jeannet** on Ranskan kunta kaakkoisessa Alpes-Maritimes-departementissa Provence-Alpit-Rivieran hallintoalueella. Vuoristoinen kunta sijaitsee Ranskan Rivieran sisäosissa parikymmentä kilometriä Nizzasta luoteeseen ja muutama kilometri Vencesta koilliseen.

Yli 400 metrin korkeudessa sijaitsevan Saint-Jeannet’n kylän yläpuolelle kohoaa kaksi korkeaa kalliorinnettä, Baou de Saint-Jeannet ja Baou de Gaude. Kylä on saanut nimensä suojeluspyhimyksestään Johannes Kastajasta. Vuonna 2015 kunnassa oli 4 071 asukasta. Väkimäärä on nelinkertaistunut 1960-luvun alusta, jolloin asukkaita oli tuhatkunta.

Saint-Jeannet kuuluu 16 Nizzan lähellä sijaitsevan vuoristokylän matkailureittiin *Route des Villages Perchés*. Reitin muut kylät ovat Aspremont, Carros, Castagniers, Coaraze, Colomars, Duranus, Èze, Falicon, La Gaude, Lantosque, Levens, La Roquette-sur-Var, Saint-Blaise, Tourrette-Levens ja Utelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuorsalo, Anne: Saint-Paulun ja Vencen maisemissa (PDF) Rivieran Suomi-seura. Viitattu 22.7.2018.
2. ↑  The route of perched villages (PDF) Métropole Nice Côte d'Azur. Viitattu 22.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Jeannet** Wikimedia Commonsissa
Isometrinen projektio
**Isometrinen projektio** on yksi ortografisen tai tarkemmin aksonometrisen projektion alalaji. Se on eräs menetelmä, jossa kolmiulotteinen kappale voidaan esittää kaksiulotteisena niin, että kappaleesta nähdään kolme sivua. Projektion x-, y-, ja z-akseleiden väliset kulmat ovat 120°. Isometristä projektiota käytetään lähinnä teknisessä piirustuksessa ja joissakin peleissä.

Termi isometrinen tulee kreikan sanoista "sama mitta", joka tarkoittaa sitä että kaikkien akseleiden suuntaiset viivat ovat samassa skaalassa. 

Isometristä projektiota voidaan havainnollistaa kuution muotoisen kappaleen avulla. Isometrisessä projektiossa kuutiota katsotaan jommankumman yläkulman suunnasta kohti vastapäistä alakulmaa. x-akseli on viistosti alhaalla oikealla, y-akseli viistosti alhaalla vasemmalla ja z-akseli on suoraan ylöspäin. Syvyyttä vastaa kuvassa kappaleen korkeus. Akseleiden suuntaiset viivat ovat 120°kulmassa toisiinsa nähden.

Kappaleella, jonka pinnat ovat toistensa kanssa kohtisuorat tai rinnakkaiset, isometrinen projektio saadaan, kun kappaletta käännetään ensin +/- 45° pystysuoran akselin ympäri, jonka jälkeen kappaletta käännetään vaakasuoran akselinsa ympäri noin +/- 35,264° (eli {\displaystyle \arcsin(\tan(30^{\circ }))}) alkuasennon ollessa kohtisuoraan edestä katsottuna.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isometrinen projektio**.
* Limerickin yliopiston esitys isometrisestä projektiosta (Internet Archive, arkistoitu 15.12.2016)
* Hertfordshiren yliopiston esitys ja käsikirja isometrisestä piirtämisestä (Internet Archive, arkistoitu 10.2.2019)
Gabriel Cronstedtin hauta Djursholmin hautausmaalla.
**Gabriel Cronstedt** (1897 Helsinki – 28. toukokuuta 1921 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen paroni ja upseeri, joka osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan valkoisissa joukoissa.

Gabriel Cronstedt oli pankinjohtajan Gabriel Cronstedtin poika, joka aikoinaan muutti Tukholmaan Venäjän vallan otteen Suomesta tiukentuessa. Cronstedt valmistui vänrikiksi Svea livgardetissa. Suomen sisällissodan puhjettua hän ilmoittautui Mannerheimin armeijan vapaaehtoiseksi. Hän toimi tämän jälkeen Savon ryhmässä Ernst Löfströmin alaisena, ja otti osaa Varkauden valtaamiseen helmikuussa 1918.

Maaliskuun alussa 1918 luutnantti Cronstedt komensi pataljoonaa, joka eteni Mäntyharjun rintamalla Hillosensalmelle katkaistakseen Mouhun taistelusta perääntyvien punaisten pakotien. Punaisten tykillä varustettu panssarijuna kuitenkin ajoi Cronstedtin miehet sekasortoiseen pakoon, jonka yhteydessä Hillosensalmen sillan räjäyttämiseen tarkoitettu räjähdysainelasti räjähti Paljakanlahden jäällä surmaten osan miehistä ja kuljetushevosista. Valkoiset menettivät epäonnisen retken yhteydessä yhteensä 48 miestä ja 19 jäi vangiksi. Viipurin valtauksen aikana Cronstedt johti Allan Wingen pataljoonaa.

Palattuaan Ruotsiin Cronstedt menehtyi vahingonlaukauksen seurauksena Järvafältenillä Tukholmassa.

Lähes kaikissa vuoden 1918 sotaan liittyneissä suomalaisten valkoisten kuvauksissa Cronstedtia on luonnehdittu käytökseltään sietämättömän kopeaksi ja mahtailevaksi, ja hänen arveltiin ylenkatsoneen suomalaisia sotilaita.

Lähteet
-------

* *Suomen vapaussota 1918. Kartasto ja tutkimusopas*. Toim: Juhana Aunesluoma & Martti Häikiö. Porvoo 1995
* Biografica: biphome.spray.se

### Viitteet

1. ↑  Pertti Haapala & Tuomas Hoppu (toim.): *Sisällissodan pikkujättiläinen*, s. 169–170. WSOY 2009.
2. ↑  Ohto Manninen (päätoim.): *Itsenäistymisen vuodet 1917–1920. osa 2: Taistelu vallasta*, s. 242. Valtionarkisto, Helsinki 1993.
**Sulo Ilmari Sinivuori** (28. tammikuuta 1906 Janakkala – 18. helmikuuta 1967) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Sinivuoren vanhemmat olivat tehdastyöntekijä, muurari, tilanomistaja Kustaa Enok Sinivuori, aiemmin Stenberg, ja Iida Maria Palander ja puolisot 1931–1947 Irja Ilona Leino ja vuodesta 1947 Aino Helena Virtanen. Sinivuori kävi keskikoulun ja meni töihin Tervakoski-yhtiön konepajalle. Vuonna 1924 hän siirtyi sieltä Helsinkiin valtionrautateiden palvelukseen ja opiskeli työn ohessa sekä Kalliolan vapaaopistossa että Helsingin teknillisessä koulussa. Jyväskylään hän muutti 1931, teknikoksi Valtion Kivääritehtaalle. Sinivuori perusti 1934 itse saman alan yrityksen, Konepaja Mikron, valmistamaan työkaluja, aseita, koneita ja koneenosia. Sota-aikana hän suoritti asepalveluksensa oman yrityksensä johtajana, joka muuttui osakeyhtiöksi 1945. Sinivuori luopui yrityksensä johtajuudesta vuosiksi 1947–1950, työskennellessään Ruotsissa, ja keskittyi takaisin palattuaan yrityksessään työkalujen valmistukseen. Hän osallistui aktiivisesti paitsi alansa yhteistyöhön, myös metalliteollisuuden standardointiin, ja hänet tunnettiin sekä yrityksensä henkilöstön hyvinvoinnin kehittäjänä että merkittävänä lahjoittajana. Hän oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen 1957–1964. Teollisuusneuvoksen arvon Sinivuori sai 1957. Sinivuoren kuoltua helmikuussa 1967 hänen pahasti velkaantunut yrityksensä ajautui kuitenkin konkurssiin jo seuraavassa kuussa ja Suolahdessa ollut noin 250 työntekijän tehdas suljettiin.

Myös Sulo Sinivuoren veli, rakennusmestari Antti Sinivuori, sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sulo Sinivuori *Biografiasampo*. Viitattu 5.10.2021.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 21.2.1967, s. 8.
3. ↑  Mikro Oy:n konkurssipesän vajaus miljoona markkaa. *Helsingin Sanomat*, 13.4.1967, s. 30.
4. ↑  Antti Sinivuori *Biografiasampo*. Viitattu 19.3.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Sulo Penttilä puhuu Jyväskylän vappujuhlassa 1983.
**Sulo Vihtori Penttilä** (17. kesäkuuta 1923 Töysä – 3. elokuuta 1994 Helsinki) oli merkittävä suomalainen sosiaalidemokraatti ja ammattiyhdistysjohtaja, jonka ura huipentui toimintaan Suomen Metallityöväen Liiton puheenjohtajana vuosina 1967–1983.

Sulo Penttilä syntyi Töysässä suutarin ja käsityöläisen perheeseen. Isän kuoltua 1934 hän vastasi perheen elatuksesta tehden muun muassa saha- ja maataloustöitä. Jatkosotaan Penttilä osallistui taistelulähettinä ja haavoittui. Sodan jälkeen vuonna 1947 hän muutti Mänttään ja meni töihin paperitehtaaseen, missä alkoi hänen ammattiyhdistysuransa. Penttilä liittyi SDP:n jäseneksi 1947 ja kävi Työväen Akatemian kesäkurssin 1949 sekä Kiljavan ammattiyhdistysopiston pitkän kurssin 1950–1951. Ammattiosaston puheenjohtajaksi Sulo Penttilä valittiin 1951. Saman vuonna hän siirtyi Suomen Paperiteollisuustyöväen liiton toimitsijaksi ja eteni liitossa sihteeriksi, jota tointa hän hoiti vuosina 1957–1966.

Suomen kahtia jakautuneen ammattiyhdistysliikkeen yhdistämisessä Sulo Penttilä oli keskeisessä asemassa. Hänet valittiin vuonna 1966 Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton 1. sihteeriksi ja uuden puheenjohtajan Niilo Hämäläisen aisapariksi. Suomen Metallityöväen Liiton puheenjohtajaksi Penttilä valittiin 1967. Tätä tointa hän hoiti eläkkeelle siirtymiseensä saakka vuoteen 1983.

Lähteet
-------

1. 1 2  Reuna, Risto: *Penttilä, Sulo*. Suomen kansallisbiografia 7. Helsinki: SKS, 2006.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Onni Närvänen** | **Metalliliiton puheenjohtaja**1967–1983 | Seuraaja:**Per-Erik Lundh** |

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Sulo Sakari Salmi** (9. helmikuuta 1912 Ulvila – 6. kesäkuuta 1986) oli suomalainen taiteilija, joka käytti töissään muun muassa abstraktia maalaustekniikkaa. Salmi kävi Taideteollinen keskuskoulun vuosina 1945–1948.

Ura
---

Salmen töitä oli ensi kertaa näyttelyssä Porissa vuonna 1949. Lisäksi hän osallistui useisiin kotimaisiin yhteisnäyttelyihin vuosina 1951–1965. Yksityisnäyttelyitä Salmella oli Porissa vuosina 1957–1959 sekä 1965, 1966 ja 1972, Eurajoella 1961, Harjavallassa 1969 ja Ulvilassa 1975. Kansainvälisissä näyttelyissä Salmi oli mukana Porin Taiteilijaseuran näyttelyissä Bremerhavenissa ja Bremenissä 1971 sekä Latviassa 1972 ja 1977. Lisäksi hänen oli Pohjanlahden biennaalissa Raumalla vuonna 1977.

Salmi työskenteli taideopettajana Porin Piirustuskoulussa vuosina 1972–1973 ja oppikoulussa 1974–1976. Hän oli mukana Porin Taiteilijaseuran, Satakunnan kuvataiteilijoiden ja Kuvataiteilijasenioreiden toiminnassa. Salmi oli myös Porin Taiteilijaseuran kunniajäsen sekä Porin työväen kuvataiteen ystävien perustajajäsen.

Salmen teoksia on Porin, Kankaanpään, Harjavallan ja Kokemäen kaupungien sekä Rauman taidemuseo ja Maire Gullichsenin kokoelmissa.

Yksityiselämä
-------------

Salmen vanhemmat olivat laitosmies Werner Bernhard Salmi ja Jenny Palola. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Elli Elisabet Taimi ja toinen Eila Kyllikki Isokorpi. Salmella on kaksi tytärtä: Aila Kyllikki (s. 1959) ja Lea Tuulikki (s. 1962).

Apurahat ja palkinnot
---------------------

* Turun ja Porin läänin taidetoimikunta 1975
* Porin kaupunki 1974, 1977
* SKR:n Satak.rahasto 1963, 1972
* Porin Taiteilijaseuran apuraha kolmesti

* 2. palkinto Porin Taiteilijaseuran eläinmaalauskilpailussa 1951
* 2. palkinto Porin Taiteilijaseuran maisemanmaalauskilpailussa 1953
* 1. palkinto Porin Taiteilijaseuran asetelmamaalauskilpailussa 1955
* 2. palkinto Porin Kaupungin maalauskilpailussa 1970

Lähteet
-------

1. ↑  Pertti Ala-Outinen: *Kuvataiteen Modernismi Satakunnassa*, s. 70. Pertti Ala-Outinen, 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Rauha Lönn ym: *Kuvataiteilijat 2004*, s. 753. Suomen Taiteilijaseura, 2004.
3. ↑  Salmi, Sulo *Kuvataiteilijamatrikkeli – Suomen Taiteilijaseura*. Viitattu 2.10.2020.
4. 1 2 3 4 5  *Porin Taiteilijaseura 35 Vuotta*. Esite. Porin Taiteilijaseura.
**Sulo Kivinen** (29. syyskuuta 1916 Loppi – 27. marraskuuta 2010 Espoo) oli suomalainen päätoimittaja ja pakinoitsija.

Sodan jälkeen Kivinen työskenteli aluksi Lahdessa ilmestyneen kansandemokraattisen Työn Valta -lehden päätoimittajana vuosina 1947–1949, minkä jälkeen hän siirtyi Helsinkiin Vapaan Sanan palvelukseen. Hän toimi lehdessä muun muassa poliittisena pakinoitsijana nimimerkillä "Suti".

Vuonna 1956 Kivinen erosi SKP:sta ja liittyi hieman myöhemmin sosiaalidemokraateista erkaantuneeseen Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattiseen Liittoon. Hän toimi TPSL:n äänenkannattajan Päivän Sanomien poliittisena pakinoitsijana nimimerkillä "Eskonen". TPSL:n lakkauttamisen jälkeen Kivinen oli mukana puolueen vasemmistosiiven perustaman Sosialistisen Työväenpuolueen toiminnassa aina 1980-luvun puoliväliin saakka. Hän työskenteli myös STP:n äänenkannattajana jatkaneen Päivän Uutisten vt. päätoimittajana lehden lakkauttamiseen vuoteen 1976 asti.

Sulo Kivinen oli yhteiskuntatieteilijä Markku Kivisen ja näyttelijä Mikko Kivisen isä. Sulo Kivisen vaimo oli Lahja Kivinen. Pariskunnalla oli yhteensä kolme poikaa.

Lähteet
-------

* Sulo Kivisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Aimo annos: Miksi maakuntakukka on tammi?  8.4.2006. Turun Sanomat.  Arkistoitu 1.7.2013. Viitattu 17.5.2013.
2. ↑  Kivinen, Markku: Lahja Kivinen 1922–2017, Kadonneen puolueen puheenjohtaja.  *Helsingin Sanomat*, 8.8.2017, s. B 12. Helsinki:


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Talliumkarbonaatti** (Tl2CO3) on tallium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä voidaan käyttää muun muassa muiden talliumyhdisteiden valmistukseen, orgaanisen kemian synteeseissä ja analyyttisen kemian reagenssina.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa talliumkarbonaatti on väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Moniin muihin raskasmetallikarbonaatteihin verrattuna yhdiste liukenee poikkeuksellisen runsaasti veteen. Se liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin. Talliumkarbonaatin vesiliuokset ovat heikosti emäksisiä. Voimakkaasti kuumennettaessa yhdiste hajoaa tallium(I)oksidiksi ja hiilidioksidiksi. Aine on muiden talliumsuolojen tavoin hyvin myrkyllistä. Altistumisen oireita voivat olla esimerkiksi huonovointisuus, pääkipu ja lihaskouristukset.

Talliumkarbonaattia valmistetaan johtamalla hiilidioksidia talliumhydroksidiliuokseen. Liuos väkevöidään haihduttamalla, jolloin talliumkarbonaatti saostuu.

2 TlOH + CO2 → Tl2CO3 + H2O
Talliumkarbonaattia voidaan käyttää muiden talliumyhdisteiden ja keinotekoisten timanttien valmistukseen, analyyttisessä kemiassa sulfidi-ionien läsnäolon osoittamiseen ja emäksenä ja kytkentäreaktioissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Bob Blumenthal, Kelly Sellers & Matthew Koval: *Thallium and Thallium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2013.
2. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1087–1088. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. 1 2  Mukund P. Sibi & Nancy E. Carpenter: *Thallium(I) Carbonate, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 12.3.2020.
4. 1 2  Christopher G. Morris: *Academic Press dictionary of science and technology*, s. 2198. Academic Press, 1992. ISBN 978-0-12-200400-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.3.2020). (englanniksi)
5. ↑  Perry, Dale L.: *Handbook of Inorganic Compounds*, s. 420. 2. painos. CRC Press, 2016. ISBN 9781439814628. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.3.2020). (englanniksi)
6. ↑  Talliumkarbonaatin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 12.3.2020.
**Talliumsulfaatti** (Tl2SO4) on tallium- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä voidaan käyttää muiden talliumyhdisteiden ja erikoislasien valmistukseen sekä analyyttisenä reagenssina ja katalyyttinä. Aikaisemmin sitä on käytetty myös jyrsijämyrkkynä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Talliumsulfaatti on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Sen alkeiskoppi on rombinen. Yhdiste liukenee kohtalaisen hyvin veteen. Kemiallisilta ominaisuuksiltaan talliumsulfaatti muistuttaa kaliumsulfaattia ja se muodostaa alumiinisuolojen kanssa alunoita. Muiden talliumyhdisteiden tavoin aine on erittäin myrkyllistä. Talliumsulfaatille altistuminen voi aiheuttaa esimerkiksi huonovointisuutta, pääkipua, ripulia ja lihaskouristuksia. Altistuminen voi vakavimmillaan olla tappava.

Talliumsulfaattia valmistetaan liuottamalla metallista talliumia tai tallium(I)oksidia rikkihappoon ja kiteytyy haihdutettaessa vettä pois. Talliumsulfaattia valmistetaan liuottamalla metallista talliumia tai tallium(I)oksidia rikkihappoon ja kiteytyy haihdutettaessa vettä pois. Se on kaupallisesti merkittävin talliumsuola ja siitä tehdään esimerkiksi talliumsulfidia ja erikoislaseja. Sitä käytetään analyyttisenä reagenssina ja katalyyttinä. 1900-luvulla sitä käytettiin rotanmyrkkynä, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa se kiellettiin 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bob Blumenthal, Kelly Sellers & Matthew Koval: *Thallium and Thallium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2013.
2. 1 2 3  Heinrich Micke & Hans Uwe Wolf: *Thallium and Thallium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
3. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1088. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2  Christopher G. Morris: *Academic Press dictionary of science and technology*, s. 2198. Academic Press, 1992. ISBN 978-0-12-200400-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.3.2020). (englanniksi)
5. 1 2  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 322–323. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
6. ↑  Talliumsulfaatin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 17.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Thallium sulfate (englanniksi)
* ChemBlink: Thallium(I) sulfate (englanniksi)
* Bristol University School of Chemistry, Molecule of the Month: Thallium Sulfate (englanniksi)
Karolinginen minuskeli on kevyttä ja nopeaa kirjoittaa.
**Karolinginen minuskeli** tarkoittaa noin 800 Ranskassa luotua kirjoitustyyliä, joka korvasi siihen asti käytetyn unsiaalin. Yleiskäsite **minuskeli** on vastakohta pelkkiä suuraakkosia käyttävälle kapiteelikirjoittamiselle, eli majuskelille. Tässä merkityksessä minuskeli tarkoittaa samaa kuin *gemena* eli pieni kirjain tai pienaakkonen.

Vaikka roomalaisten kapiteelikirjaimet olivat muodoiltaan kauniit ja geometrialtaan harmoniset, ne olivat liian hitaita jokapäiväiseen kirjoittamiseen. Kirjoitustaidon yleistyessä syntyikin useita käsin kirjoittamisen tyylejä eri maissa. Karolinginen minuskeli kehitettiin Tours’in Saint Martinin luostarissa, jossa toimi huomattava kirjan tekemisen, kopioinnin ja kuvittamisen keskus. Tyylin pohjana olivat puoliunsiaali ja kursiivikirjoitus. Karolingisen minuskelin kirjaimet kallistuvat hieman eteenpäin ja ne muodostuvat etupäässä kahdesta erillisestä vedosta. Se oli keveää ja nopeaa kirjoittaa. 

Karolingista minuskelia pidetään pohjana kaikille Länsi-Euroopassa käsin kirjoittamiseen käytettyjen pienaakkosten muodoille. Tyyliä kehitettiin aikana, jolloin Kaarle Suuri hallitsi ensimmäistä eurooppalaista suurvaltiota. Karolingista minuskelia pidetään helppolukuisempana kuin edeltäjäänsä, merovingien kehittämää unsiaalia. Lukemista sujuvoitti sekin, että minuskelia käyttävät kirjurit ottivat tavaksi merkitä sanavälit. Usein esitetäänkin, että yhtenäinen tapa kirjoittaa olisi kehitetty Kaarle Suuren hallinnon tarpeisiin. Tämän kauden virkamiehet eivät sitä kuitenkaan omaksuneet, vaan esimerkiksi diplomaattiset tekstit kirjoitettiin 1100-luvulle unsiaalilla.

Aluksi karolingisen minuskelin kirjaimet olivat pyöreämuotoisia, mutta 1100-luvulta alkaen tyyli muuttui goottilaiseen tyyliin kulmikkaaksi. Myöhemmässä muodossaan karolingisessa minuskelissa käytettiin kookkaiden ja koristeellisten alkukirjainten lisäksi pien- ja suuraakkosia rinnakkain. 1390-luvulla italialaiset humanistit ottivat uudelleen käyttöön sovelletun karolingisen minuskelin. Siitä muokkautui kirjoitus, jota nykyisin käytämme.

Katso myös
----------

* Kursiivi
* Unsiaali

Lähteet
-------

* Arja Juujärvi: Manu propria - käsin kirjoittaminen Suomessa (pdf) *files.arjajuujarvi.webnode.fi*.  Arkistoitu 20.4.2019. Viitattu 20.4.2019.

* Vuokko Kallio: Aleph – Kirjainten voima (pdf) *YliopistopainoUutiset 1/2005*. Yliopistopaino.  Arkistoitu 17.9.2011. Viitattu 24.3.2009.

* Nuolenpäistä aakkosiin –verkkonäyttely (html) (Näyttelyteksti) Suomen kansalliskirjasto. Viitattu 20.3.2009. [vanhentunut linkki]

* Janne Toikka: Muodollista kieltä, tutkimus kirjaintyyppien luettavuudesta (pdf) (Opinnäytetyö)  2007. Lapin yliopisto, Taiteiden tiedekunta. Viitattu 20.4.2019.

### Viitteet

1. ↑   Aleph - Kirjainten voima.
2. ↑  Juujärvi, s. 87.
3. ↑  Nuolenpäistä aakkosiin
4. ↑   Toikka, s. 27.
5. ↑  Juujärvi, s. 65.
6. ↑  Juujärvi, s. 84.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karolinginen minuskeli**.
* Tekstuaalitieteiden sanasto (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura).
*Tämä artikkeli käsittelee kaivosalueen haltuunottoa. Muista merkityksistä on tietoa täsmennyssivulla Valtaus.*
**Valtaus** on kaivostoimintaan varatun alueen haltuunotto viranomaisen luvalla.

Säännökset Suomessa
-------------------

Kaivoslain (503/1965) perusteella voidaan onnistuneen etsintätyön jälkeen hakea valtausoikeutta tai tehdä varaus sen hakemiseksi. Varausilmoitus on voimassa korkeintaan vuoden. Hakijana voi olla suomalainen tai ulkomaalainen luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö. Valtausoikeutta haetaan työ- ja elinkeinoministeriöltä ja se myönnetään valtauskirjalla.

Valtausalueen tulee olla yhtenäinen alue, joka saa olla enintään yhden neliökilometrin suuruinen (varattavan alueen suuruus saa olla enintään yhdeksän neliökilometriä). Valtauksen yhteydessä alueella saa suorittaa tarpeellisia louhinta-, kairaus-, rikastus- ja vastaavia töitä sekä rakentaa tilapäisiä rakennuksia. Valtauksen ajalta on maksettava vuosittainen valtauskorvaus ja maanomistajien vaatimat korvaukset. Valtaaja voi luopua valtausoikeudestaan tai siirtää valtauskirjan toiselle tai valtausoikeus voidaan julistaa menetetyksi, jos valtausmaksu on suorittamatta. Kaivostoiminnan harjoittamiseksi on haettava kaivosoikeutta viiden vuoden kuluessa valtauskirjan myöntämisestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa II palstat 613–615.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaivoslaki, 2 luku.
* Keisarillisen Majesteetin armollinen asetus malmien ja kivikunnan aineiden laillisesta valtaamisesta sekä oikeudesta niitä ylösottaa ja valmiiksi tehdä.  *Suomen Julkisia Sanomia*, 21.09.1857, nro 71, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
*Tämä artikkeli käsittelee esineoikeudellista saantotapaa. Muista merkityksistä on tietoa täsmennyssivulla Valtaus.*
**Valtaus** tarkoittaa omistajattoman esineen haltuunottoa sillä tarkoituksella, että se tulisi valtaajan omistamaksi. Se on vanhin omistusoikeuden saantomuoto. Suomessa tulee nykyisin kyseeseen ainoastaan irtaimen esineen valtaus. Sen edellytyksenä on, ettei esine ole toisen omistuksessa. Esine on joko hylätty tai se ei ole koskaan ollut kenenkään omistuksessa. Valtauksen lähikäsite on löytö. Siinä omistusoikeuden saanto perustuu toisen omistaman esineen löytämiseen ja haltuunottoon.

Entisajan suomalaisessa talonpoikaiskylässä sarkajaon ulkopuolisten alueiden nautinta perustui valtauksella syntyneeseen hallintaan. Tällaisen alueen veroluku perustui yleensä alueen tuottoon.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomalainen tietosanakirja,* Weilin+Göös 1989–1993, ISBN 951-35-4644-6.
2. ↑  *Factum,* Weilin+Göös 2003–2005, ISBN 951-35-6646-3, hakusana valtaus.
3. ↑  *Factum,* hakusana löytö.
4. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa II palsta 275.

Aiheesta muualla
----------------

* Oikeustiede:valtaus (esineoikeus) *Tieteen termipankki*.  14.01.2014. Viitattu 14.1.2014.
**MiFID** on EU:n rahoitusmarkkinoita sääntelevä direktiivi (Markets in Financial Instruments Directive, 2004/39/EY). Direktiivi annettiin huhtikuussa 2004 ja sitä täydentävä asetus sekä täytäntöönpanodirektiivi annettiin syksyllä 2006. Direktiivi sääntelee sijoituspalvelujen tarjoamista, kuten sijoitusneuvontaa, omaisuudenhoitoa ja arvopaperivälitystä.

Direktiivin tavoitteena on kehittää EU:n sisämarkkinoiden toimintaa, yhdenmukaistaa jäsenvaltioiden säännöksiä, helpottaa sijoituspalveluiden tarjoamista jäsenvaltiosta toiseen, lisätä kilpailua arvopaperimarkkinoilla ja parantaa sijoittajan suojaa. 

Suomessa direktiivi saatettiin voimaan säätämällä uusi laki sijoituspalveluyrityksistä ja tekemällä muutoksia mm. arvopaperimarkkina- ja sijoitusrahastolakiin. Uudet säännökset tulivat voimaan 1.11.2007.

MiFID II
--------

MiFID direktiivi (2004/39/EY) on korvattu 3.1.2018 alkaen MiFID II direktiivillä (2014/65/EU) sekä MiFIR asetuksella (EU N:o 600/2014).

MiFID II direktiivi ja MiFIR asetus nähtiin tarpeellisiksi muuan muassa siitä syystä, ettei MiFID I direktiivin katsottu tarkoituksestaan huolimatta tarjoavan riittäväntasoista sijoittajansuojaa. MiFID direktiivin uudistamistarpeeseen vaikuttivat niin finanssikriisi kuin myös markkinakehitys.

MiFID II direktiivin yhtenä keskeinä tavoitteena onkin pidetty nimenomaan sijoittajansuojan parantamista ja edistämistä. Toisena keskeisenä tavoitteena on pidetty läpinäkyvyyden lisäämistä rahoitusvälineillä käytävässä kaupankäynnissä.
Suomessa MiFID II direktiivi ja MiFIR asetus johtivat useisiin lakimuutoksiin. Tämän johdosta säädettiin uusi laki kaupankäynnistä rahoitusvälineillä, joka kumosi aiemman samannimisen lain. Tämän lisäksi sijoituspalvelulakiin tehtiin lukuisia muutoksia ja muutoksia aiheutui myös lakiin Finanssivalvonnasta sekä joukkorahoituslakiin. Nämä lainmuutokset tulivat voimaan 3.1.2018.

Lähteet
-------

1. ↑  Sijoitusneuvonta ja MiFID II -direktiivi - sopimuspohja.com *sopimuspohja.com*.  10.3.2018.  Arkistoitu 26.4.2018. Viitattu 25.4.2018.
2. ↑  Rahoitusvälineiden kaupankäynti, sijoituspalvelut ja sijoittajansuoja – MiFID II ja MiFIR - Finanssivalvonta *www.finanssivalvonta.fi*.  Arkistoitu 26.4.2018. Viitattu 25.4.2018.
3. ↑  Finanssivalvonta: MiFID II/MiFIR *finanssivalvonta.fi*.  Arkistoitu 26.4.2018.
4. ↑  HE 151/2017 vp. s. 1 *eduskunta.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Rahoitustarkastus: Rahoitusvälineiden markkinat -direktiivi (MiFID)[vanhentunut linkki]
* Valtiovarainministeriö: EU:n uudet sijoituspalvelusäännökset voimaan 1.11.2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
**MiKTeX** on Christian Chenkin luoma TeX-ohjelmisto Windowsille. MiKTeX sisältää TeX/LaTeX-dokumenttien luomiseen ja muokkaamiseen tarvittavat oleellisimmat komponentit (mm. LaTeX, TeX, YAP, fontteja, makropaketteja), mutta ei kuitenkaan tekstieditoria. Asennusohjelma asentaa TeXworks-editorin automaattisesti.

MiKTeX on toteutettu siten, että sillä on helppo ladata ja asentaa uusia komponentteja ja makropaketteja. Esimerkiksi jos käyttäjä on lisännyt LaTeX-dokumenttiinsa koodinpätkän, joka tarvitsee toimiakseen makropaketin, jota ei vielä ole, MiKTeX kysyy automaattisesti, ladataanko se Internetistä.

Yhteensopivat TeX-editorit
--------------------------

MiKTeXin kanssa yhteensopivia LaTeX-dokumenttien käsittelyyn tarkoitettuja TeX-editoreja ovat mm.

* Texmaker
* Texniccenter
* Windows Lyx
* TeXworks

Lähteet
-------

1. ↑  Copying conditions for MiKTeX Christian Schenk.  Arkistoitu 16.10.2009.  (englanniksi)
2. ↑  Jarmo Niemelä: LaTeX-kurssi, asennusohjeita (html) *mtl.uta.fi*.  Arkistoitu 13.3.2008.
**Tapio Seppo Karjalainen** (s. 19. joulukuuta 1939 Kestilä) on suomalainen poliitikko, joka toimi sosiaalidemokraattinen kansanedustajana vuosina 1995–2003.

Elämä ja ura
------------

Karjalainen on ammatiltaan opettaja, ja hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1960 ja yleisaineiden opettajaksi vuonna 1966. Hän toimi vuodesta 1960 vuoteen 1964 kansakoulun opettajana Kiuruvedellä, vuodet 1964–1965 kansakoulun opettajana Maaningalla ja vuodet 1966–1973 yleisaineiden opettajana Pyhäjärven kansalaiskoulussa ennen siirtymistään Pyhäjärven yläasteen rehtoriksi vuonna 1973. Karjalainen toimi rehtorina Pyhäjärvellä vuoteen 1989, jolloin hän siirtyi oululaisen Kastellin yläasteen rehtoriksi. Kastellin yläasteen rehtorina hän jatkoi vuoteen 1999.

Karjalainen valittiin eduskuntaan vuonna 1995 Oulun läänin vaalipiiristä. Hän sai eduskuntavaaleissa 1995 yhteensä 5 260 ääntä, yhdenneksitoista eniten kaikista Oulun piirin ehdokkaista ja toiseksi eniten SDP:n ehdokkaista Oulun piirissä; yhteensä piiristä valittiin kolme SDP:n edustajaa, Karjalaisen lisäksi Liisa Jaakonsaari ja Tuija Pohjola. Hänet valittiin jatkokaudelle eduskuntaan vuoden 1999 vaaleissa, joissa SDP menetti kolmannen paikkansa Oulussa. Kahden kansanedustajakautensa aikana Karjalainen toimi varsinaisena jäsenenä kahdeksan vuotta sekä maa- ja metsätalousvaliokunnassa että sivistysvaliokunnassa. Maaliskuusta 2002 hän toimi myös sosiaalidemokraattisen eduskuntaryhmän toisena varapuheenjohtajana.

Kansanedustajuuden lisäksi Karjalainen toimi poliittisella urallaan vuodesta 1977 vuoteen 1989 Pyhäjärven kunnanvaltuuston jäsenenä ja vuodet 1993–2000 Oulun kaupunginvaltuustossa. Pyhäjärvellä hän toimi myös kunnanhallituksen jäsenenä vuodet 1973–1988 ja Oulussa hän oli kaupunginhallituksen jäsen vuodet 1993–1995. Karjalainen oli myös presidentin valitsijamies presidentinvaalissa 1988, Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuuston puheenjohtaja vuodet 1993–1996 ja Oulun Seudun Ammatillisen Koulutuksen Kuntayhtymän hallituksen puheenjohtaja 1997–2001. Lisäksi hän toimi Kemijoki Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä vuosina 1994–1996 ja VR-Yhtymän hallintoneuvoston jäsenenä vuosina 1997–2004, joista hallintoneuvoston puheenjohtajana vuosina 1999–2004. Karjalainen toimi myös Martti Ahtisaaren presidentinvaalikampanjaa hoitaneen Presidentti 94 ry:n varapuheenjohtajana. Karjalainen sai maakuntaneuvoksen arvon vuonna 2004.

Yksityiselämä
-------------

Karjalainen on ollut naimisissa vuodesta 1962. Hänellä on vaimonsa kanssa kolme lasta ja kuusi lastenlasta. Yksi hänen lapsenlapsistaan on jalkapalloilija Rasmus Karjalainen.

Lähteet
-------

1. ↑  Vaalitulos 1995. om.fi (Web Archive).

Aiheesta muualla
----------------

* .aspx Tapio Karjalainen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Tie ohittaa Kõpun kirkon Viljandin länsipuolella.
**Valtatie 92** kulkee eteläisen Viron poikki Tartosta lähelle Pärnua. Tie alkaa Tarton kaupungin länsipuolelta valtatieltä 2, kulkee Võrtsjärven pohjoispuolitse ja Viljandin läpi ja päättyy valtatielle 6 Kilingi-Nõmmen itäpuolella. Valtatie on 122,8 kilometriä pitkä.

Historiaa
---------

Aikaisemmin Viljandin ja Tarton välinen tie oli kantatie 48 ja Viljandin ja Kilingi-Nõmmen välinen tie kantatie 56. Kantatiet 48 ja 56 yhdistettiin valtatieksi 92, jotta Pärnusta saataisiin yhtenäisempi väylä Tarttoon. Teiden yhdistäminen tapahtui 2000-luvun alkupuolella.*lähde?*

Tien kulku
----------

Valtatie 92 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:

### Tartumaa

* Tarton kaupunki
* Kambjan kunta
* Elvan kunta

### Viljandimaa

* Viljandin kunta
* Viljandin kaupunki
* Põhja-Sakalan kunta

### Pärnumaa

* Saarden kunta

Lähteet
-------

1. 1 2  Maainfo Kaardirakendus (Viron maanmittauslaitoksen karttapalvelu) Maa-amet. Viitattu 6.8.2018. (viroksi), (englanniksi)
2. ↑  Riigiteede liigid ja riigiteede nimekiri (PDF) (Valtionteiden luettelo tietyypeittäin)  16.3.2016. Majandus- ja taristuministri. Viitattu 8.8.2018. (viroksi)
**Asko Tapio Kinnunen** (s. 18. tammikuuta 1954 Reisjärvi) on suomalainen painonnostaja.

Kinnunen sijoittui Moskovan 1980 olympialaisten alle 75 kilogramman sarjassa kuudenneksi ja oli kisojen parhaiten menestynyt suomalaisnostaja. Hänen tempaustuloksensa oli 142,5 kg, työnnössä hän sai ylös 177,5 kg ja hänen yhteistuloksensa oli 320 kg. MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteistuloksissa yhdeksänneksi vuonna 1974 ja seitsemänneksi vuonna 1977. EM-kilpailujen yhteistuloksissa hän oli kuudes vuosina 1974 ja 1977 sekä neljästoista vuonna 1980. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1974 ja saavutti PM-hopeaa vuonna 1997.

Seuratasolla Kinnunen edusti Evijärven Urheilijoita, Kivijärven Kivekkäitä, Lahden Atomia ja Tampereen Pyrintöä. Hän voitti Suomen mestaruuden alle 75 kilon sarjassa vuosina 1974, 1977, 1980, 1981 ja 1982 sekä alle 76 kilon sarjassa vuosina 1996 ja 1997.

Tapio Kinnunen on asunut Ruotsissa vuodesta 1975. Hän on kilpaillut painonnostossa myös veteraanisarjoissa edustaen Ruotsia. Hänen veljistään Juhani Kinnunen on voittanut Suomen mestaruuksia voimanostossa ja Jouko Kinnunen kasa-ammunnassa.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 124. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. ↑  Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 526. Penguin, 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)
2. ↑  Neljän mitalin suomalaispäivä - Tapio Kinnunen kasasi ME:n masters MM-lavalla  16.9.2015. Suomen Painonnostoliitto.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 17.9.2015.
**Outi Kaarina Antila** (s. 5. toukokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen juristi ja varatuomari, joka on tammikuusta 2020 alkaen Kansaneläkelaitoksen pääjohtaja.

Antila on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti (1981). Hän työskenteli Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliiton lakiasianosastolla vuosina 1983–1992. Osastojohtajana hän oli 1990–1992. Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunnan puheenjohtajana Antila toimi vuodet 1992–2002 ja Työeläkeasioiden muutoksenhakulautakunnan päätoimisena puheenjohtajana vuodet 2002–2010.

Antila aloitti vuoden 2010 alussa sosiaali- ja terveysministeriön vakuutusosaston osastopäällikkönä. Vakuutusosastoon kuuluvat muun muassa työ- ja kansaneläkelainsäädäntö, työttömyysturvalainsäädäntö, sairaus- ja vanhempainvakuutuslainsäädäntö ja muut toimeentuloturva- ja vakuutuslainsäädännöt sekä vakuutusmarkkinoiden toiminta.

Antila oli ehdolla Kansaneläkelaitoksen pääjohtajaksi vuonna 2016, mutta silloin hän hävisi arvalla tasapeliäänestyksen jälkeen paikan Elli Aaltoselle. Antila valittiin marraskuussa 2019 Aaltosen seuraajaksi. Hän voitti äänestyksessä Kuntaliiton varatoimitusjohtaja Hanna Tainion 8–4. Valintaa pidettiin yllätyksenä, sillä Kelan valtuutettujen työvaliokunta oli esittänyt pääjohtajaksi joko Tainiota tai professori Lasse Lehtosta. Keskustan valtuutettujen  enemmistö äänesti kuitenkin ohi työvaliokunnan ehdotuksen. Antilalla ei ole poliittista jäsenkirjaa, ja hän on ensimmäinen 1950-luvun jälkeen valittu Kelan pääjohtaja, jolla ei ole muodollista keskustalaista taustaa, joskin kytkös sitä kautta, että hän on työskennellyt MTK:n lakimiehenä 1990-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Laurila, Petri – Salo, Mikko (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 2003*, s. 44. Suomen lakimiesliiton kirjasarja, 118. Helsinki: Talentum, 2003. ISSN 0585-9530.
2. 1 2  Iivonen, Anne: Sitkeä ratkaisija.  *Työeläke*, 2010, 45. vsk, nro 1, s. 6–9. Helsinki:  Eläketurvakeskus. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 6.11.2019.
3. 1 2 3  Niskakangas, Tuomas: Kelan pääjohtajaksi nousee Outi Antila ohi työvaliokunnan esityksen *Helsingin Sanomat*.  5.11.2019. Sanoma company. Viitattu 6.11.2019.
4. ↑  Outi Antila STM:n vakuutusosaston päälliköksi  22.12.2009. Sosiaali- ja terveysministeriö. Viitattu 6.11.2019.
5. 1 2  HS selvitti: Näin keskusta junaili yllätysnimi Outi Antilan Kelan johtoon. Helsingin Sanomat 6.11.2019. Viitattu 9.1.2020
6. ↑  Sundman, Robert: Outi Antila Kelan johtoon äänin 8–4 – SDP ja vasemmistoliitto äänestivät vastaehdokasta *Yle Uutiset*.  6.11.2019. Yleisradio. Viitattu 6.11.2019.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Elli Aaltonen** | **Kelan pääjohtaja**2020– | Seuraaja:***Virassa*** |
**Lauri Tapio Kiiskinen** (1. lokakuuta 1947 Kannus – 8. syyskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen talous- ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kiiskisen vanhemmat olivat vanhempi konstaapeli Lauri Kiiskinen ja Siviä Polvikoski ja puoliso vuodesta 1969 pankinjohtaja Riitta Helena Luukkanen. Kiiskinen kävi Inarin-Utsjoen kunnallisen keskikoulun 1957–1963 ja valmistui merkonomiksi Vaasan kauppaoppilaitoksesta 1965 ja ekonomiksi Tampereen yliopistosta 1969. Hän suoritti myös useita kotimaisia ja kansainvälisiä liikkeenjohdon kursseja. Kiiskinen oli
J. Nykäsen sekatavarakaupan kauppaharjoittelija, myyjä ja myymälänhoitaja Inarissa 1962–1967, Inarin kunnan vs. kansakoulunopettaja 1965–1967, Tampereen evankelis-luterilaisten seurakuntien tilapäinen taloussihteeri 1968–1969, Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan (HYY) talousjohtaja 1969–2002 ja kokonaistalouden toimitusjohtaja 1975–1988 sekä sen omistaman Oy HYY-Yhtiöt Ab:n toimitusjohtaja 1983–2002 ja HYY-yhtymän toimitusjohtaja 1989–2002.

Kiiskinen oli HYY:n tehtäviensä lisäksi vuosina 1979–2002 useiden muiden yhtiöiden toimitusjohtaja. Ennen HYY-uraansa hän oli Posti- ja lennätinlaitoksen Sevettijärven postiaseman vs. hoitaja 1964–1967, Metsähallituksen kalastuksenvartija Inarissa 1965, Ylioppilaiden opintolainarahaston kamreeri 1969–1970 ja Eiran kauppaoppilaitoksen laskentatoimen iltalinjan opettaja 1970–1971. Loviisan raastuvanoikeuden vs. kunnallisneuvosmies Kiiskinen oli 1983–1986. Hänellä oli myös lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Kiiskinen sai 1999 ja HYY:n puheenjohtajiston merkin leveässä purppuranauhassa 2002. Taiteilija Aaro Matinlauri maalasi hänen muotokuvansa 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vilkuna, Anna-Maija: Kauppaneuvos Tapio Kiiskinen (1947–2022). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 19.9.2022. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 9.1.2023.
2. 1 2 3  Markus Leikola, Harri Saukkomaa, Heikki Venho: Muistot. Tapio Kiiskinen 1947–2022. Kauppaneuvos. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  1.10.2022. Viitattu 9.1.2023.
**Outi Broux** (o.s. Järvinen) on suomalainen stylisti.

Broux varttui kolmea työtä tekevän yksinhuoltajaäidin perheessä Turun Jyrkkälän lähiössä ja sai kaupungin stipendin keskustan arvostettuun oppikouluun. Sen hän kuitenkin keskeytti lukihäiriön ja koulukiusaamisen vuoksi 16-vuotiaana, heti oppivelvollisuutensa päätyttyä. Hän aloitti uransa 1980-luvun taitteessa Turussa saksalaisten Gerold Gerdesin ja Klaus Koszubatisin mainosvalokuvastudiossa meikkaajana ja kampaajana. Hän lähti ulkomaille ja työskenteli Saksassa ja Ranskassa läpi 1980-luvun.

Broux palasi Suomeen vuonna 1990 ja perusti yrityksen nimeltä Profi-Team, josta tuli nopeasti yksi suomalaisen muotikuvauksen suurimmista yrityksistä omine studioineen ja 600 neliömetrin tiloineen. Tuolloin myös stylistin ammatista alkoi tulla Suomessa tunnettu, ja Outi Brouxista tuli alan keskeinen kouluttaja. Sittemmin Broux jättäytyi työskentelemään freelancerina.

Outi Broux oli keskeinen esiintyjä Yle TV2:n 2010-luvun tositelevisiosarjassa *Tuhkimotarinoita*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ahvenniemi, Ulla: Outi Broux: "Lapsettomuus on vaikuttanut itsetuntooni".  *Kodin Kuvalehti*, 16.1.2017. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.3.2022.
2. 1 2  Salo, Merja: *Muodin ikuistajat. Muotivalokuvaus Suomessa*, s. 272. Taideteollinen korkeakoulu, 2005. ISBN 951-558-170-2.
3. ↑  Miinin, Elisa: Stylisti Outi Broux: "Tässä iässä koen armoa ja tyytyväisyyttä" *Kotivinkki / Meillä kotona*.  14.11.2016. Viitattu 18.3.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Arthur Humble Evans** (23. helmikuuta 1855 Seremerston, Northumberland, Englanti – 28. maaliskuuta 1943 Crowthorne, Bucks, Englanti) oli englantilainen lintutieteilijä.

Evans opiskeli Cambridgen yliopiston Clare Collegessa, josta hän valmistui 1879. Valmistumisensa jälkeen Evans toimi joitakin vuosia Cambridgessa opettajana ja valmentajana. Myöhemmin hän oli Magdalene Collegessa Alfred Newtonin työtoverina. Vuosina 1890–1899 hän julkaisi kahdeksanosaisen teoksen *Aves Hawaiienses: The Birds of the Sandwich Islands*, yhdessä keräysmatkan tehneen Scott Barchard Wilsonin kanssa. Teoksen kuvitti taiteilija Frederick William Frohawk. Vuonna 1899 Evans julkaisi teoksen *Birds*, jonka kuvitti George Edward Lodge.

Evansin julkaisuluettelo on pitkä. Hän kirjoitti usein Ibis-lehteen ja julkaisi useita kirjoja sekä osallistui monien teosten tekemiseen. Muita hänen kuuluisia teoksiaan ovat *A Fauna of a Tweed Area* (1911) ja *Birds of Britain* (1916).

Evans liittyi British Ornithologists' Unioniin vuonna 1879, ja oli kuollessaan seuran vanhin jäsen. Vuonna 1917 hänet nimitettiin American Ornithologists' Unionin kunniajäseneksi.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (englanniksi), The Auk 61.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |