recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ugolino di Nerio** (n. 1295–1339/49) oli bysanttilaisella tyylillä maalannut sienalainen maalari. Hän on mahdollisesti ollut aikansa johtavan sienalaisen taiteilijan Duccio di Buoninsegnan oppilas. Giorgio Vasarin taiteilijaelämäkertojen mukaan hän oleskeli Sienassa ainakin vuosina 1317–1327. Hänet mainitaan nimellä **Ugolino Sanesi**. Ugolino maalasi ainakin kaksi alttarimaalausta: Firenzen Santa Crocen kirkon polyptyykki (moniosainen maalaus) on ainoa, jossa tiedetään olevan Ugolinon signeeraus. Sen keskiosa on hävinnyt ja sen sivupaneeleja löytyy Lontoon ja Berliinin museoista.

Sinebrychoffin taidemuseon *Johannes Kastaja* -teos on sivupaneeli, joka on alun perin kuulunut ns. *ancona*-alttariin. Teoksen muut osat ovat eri paikoissa. Mutta kokonainen Ugolino di Nerion maalaama ancona-alttari, jossa Johannes Kastaja on alttarin keskikuvan, Neitsyt Marian ja Jeesus-lapsen vierellä, kuuluu Clevelandin taidemuseon kokoelmiin. Muut ancora-alttarin pyhimykset ovat Pyhä Fransiskus, Pyhä Pietari, Pyhä Paavali ja Maria Magdalena.

Osia Firenzen Santa Crocen kirkon alttarimaalauksesta.
Sienalaiset taiteilijoiden töissä kullattu tausta on yleinen ja he käyttivät temperatekniikkaa puulle. Johannes Kastaja-teoksessa pyhimyskehässä on painettuja hopea- ja kultakaiverruksia muistuttavia nelilehti- ja akanthuslehtikuvioita. Johannes Kastaja esitettiin kamelinkaravaihokkaaseen pukeutuneena erämaaprofeettana, hänen lanteillaan on nahkavyö ja hänen kädessään on ristipäinen paimensauva. Maalauksen Johannes Kastajalla on yllään oliivinvihreän sävyinen kamelinkarvaihokas. Johanneksen punainen olalta laskeutuva viitta symboloi ensimmäisen marttyyrin verentodistusta. Viitassa on kellertävä silkkivuori ja musta koristekirjailu. Kädessä Johannes Kastajalla on ristipäinen paimensauva. Johannekseln askeettisten kasvojen vihreä pohjaväri kuultaa läpi. Otsan, kapea nenän ja hoikkiensormien katsotataan todistavat Ugolinon yhteyksistä bysanttilaiseen ikonografiaan.

Eliel Aspelin-Haapkylä osti maalauksen Venetsiasta 150 000 liiralla vuonna 1898. Aspelin-Haapkylä oli mielestään ostanut sienalaisen mestarin teoksen. Osvald Sirén attribuoi teoksen Ugolino da Sienalle, jonka oikea nimi oli Ugolino di Nerio.Teos muistuttaa Puolassa Poznanin Kansallismuseossa olevaa Ugolino di Nerion *Johannes Kastaja*-teosta, niin että tekijän täytyy kummassakin maalauksessa olla sama.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Keltanen, Minerva (toim.): *Taidetta & Tunnelmia*, s. 10. Valtion taidemuseo, 2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ugolino di Nerio** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* National Gallery of Canada
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Tašelhit** on Marokon lounaisosassa puhuttu berberikieli. Sitä puhuu vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan äidinkielenään 7,89 miljoonaa ihmistä, mikä tekee siitä yhden puhutuimmista berberikielistä. Kielestä käytetään myös arabiankielistä nimitystä *šilha*, joka kuitenkin tarkoittaa myös Marokossa puhuttuja berberikieliä yleisesti.

Tašelhitin virallinen kirjoitusjärjestelmä on tifinagh-aakkosto. Sitä voidaan kirjoittaa myös arabialaisilla ja latinalaisilla kirjaimilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tachelhit *Ethnologue*. Viitattu 2.9.2014. (englanniksi)
2. ↑  Suositukset: Kielten nimiä suomeksi *Kotoistus.fi*. Viitattu 2.9.2014.
3. ↑  Pereltsvaig, Asya: *Languages of the World: An Introduction*, s. 206. Cambridge University Press, 2012. ISBN 978-1-107-00278-4. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.9.2014). (englanniksi)

Afroaasialaiset kielet
aasáx | aari | afar | ajawa | akkadi | amhara | arabia | aramea | bambassi | bedža | ebla | egypti | foinikia | hassaniyya | hausa | heprea | higi-bura | kabyyli | kambata | keskiatlaksentamazight | kopti | malta | oromo | saho | sidamo | somali | syyria | tamashek | tašelhit | tigre | tigrinja | ugariti | wolaitta
**Viktor Alexander af Forselles** (ven. Ви́ктор Эдуа́рдович Форсе́ллес, *Viktor Eduardovitš Forsellest*, kirjailijanimeltään **Firsov**, Фирсов; 1857 Pietari – 1913 Pietari) oli Venäjän armeijassa palvellut suomalaistaustainen upseeri sekä venäläinen kirjailija ja kääntäjä.

Forsellesin vanhemmat olivat kenraali ja senaattori Edvard Gustaf af Forselles ja Dünaburgissa syntynyt Olga von Brandt. Hän kavalsi nuorena kornettina ulaanirykmenttinsä kassan ja sai kolmen vuoden karkotustuomion Siperiaan. Forselles värväytyi vuonna 1883 aliupseeriksi Turkestanin tarkka-ampujapataljoonaan Taškentissa. Ansaittuaan upseerinarvonsa takaisin hän palasi Pietariin vuonna 1892.

Forselles kirjoitti venäjänkielisiä romaaneja ja näytelmiä salanimellä Firsov. Hän laati Ivan Merderin kanssa historiallisen tutkimuksen hevosista Venäjällä. Forselles toimi myös skandinaavisen ja suomalaisen kaunokirjallisuuden venäjäntäjänä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Harjula, Mirko: *Suuri peli ja suomalaiset: Keski-Aasian jako ja suomalaistaustaiset upseerit 1835–1885*, s. 163. Helsinki: Books on Demand, 2020. ISBN 978-952-80-2534-4.
**Mediatutkimus** on tieteenala, joka tutkii mediaa erilaisista näkökulmista. Medioita ovat joukkoviestinnän välineet, kuten kirjat, lehdet, televisio, elokuva, digitaaliset viestimet ja internet. Mediatutkimus tutkii median vastaanottoa, tuotantoa, historiaa ja rakenteita sekä monia median sisältöihin, yleisöihin ja kanaviin liittyviä teoreettisia ja käytännöllisiä kysymyksiä. Mediatutkimuksella on yhtymäkohtia viestinnän ja joukkoviestinnän (ks. viestintätieteet) tutkimuksen kanssa, mutta alalla sovelletaan laajasti myös esimerkiksi taiteiden- ja kulttuurintutkimuksen näkökulmia ja menetelmiä.

Suomessa
--------

Mediatutkimus vakiintui Suomeen Turun yliopiston yhdistäessä viestinnän sekä elokuva- ja televisiotieteen oppiaineet toisiinsa vuonna 2000. Elokuva- ja televisiotiede tutkii rajatummin näiden medioiden kuvastoa ja tuottamia merkityksiä. Elokuvaa ja televisiota tarkastellaan myös muiden medioiden kentällä, joten tarkastelun kohteena ovat muutkin audiovisuaaliset mediat ja niin sanottu uusi media. Audiovisuaalista mediaa tarkastellaan historiallisena, esteettisenä ja kulttuurisena ilmiönä. Mediatieteen ja mediatutkimuksen ohella erilaiset mediakulttuurin opintokokonaisuudet perehdyttävät mediakulttuuriin ja mediaan kulttuurissa.

Suomessa mediatutkimusta opetetaan Turun, Tampereen ja Vaasan yliopistoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mitä mediatutkimus tutkii? - Kulttuuri ja yhteiskunta | Kookas.fi *www.kookas.fi*. Viitattu 20.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mediatutkimus**.
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Guaramidit** olivat Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningassuvun Khosroiani-dynastian nuorempi haara. He hallitsivat Iberian ruhtinaina (erismtavari) vuosina 588–627, 684–748 ja 779/780–786. Kolme dynastian ruhtinasta sai Bysantin keisarilliselta hovilta kuropalates-arvonimen. Dynastian perusti Guaram I (hallitsi 588–n. 590), joka oli Khosroiani-kuningas Vakhtang I Gorgasalin ja hänen bysanttilaisen Helene-vaimonsa pojanpoika. Klardžetin ja Džavakhetin ruhtinaskunnat periytyivät sukuhaarassa. Guaramidit olivat avioliiton kautta sukua Georgian muille johtaville ruhtinassuvuille: Khosroiani-, Nersiani- ja Bagrationi-suvuille. Guaram III:n (hallitsi 779/780–786) tyttären avioliitto maanpakoon lähteneen Bagratuni-prinssi Vasakin kanssa loi uuden Bagrationi-dynastian, josta tuli lopulta Georgian viimeinen ja pisimpään vallassa pysynyt hallitsijasuku. Kun guaramidi-suku sammui 700-luvun loppuun mennessä, suvun Bagrationi-serkut pääsivät valtaan noustuaan keräämään perintönsä guaramidien aiemmilta läänityksiltä.

Georgialainen 900-luvun kronikoitsija Sumbat Davitis-dze kirjoittaa teoksessaan *Bagratidien historia* virheellisesti (tai tahallaan), että guaramidit olivat bagratideja, jotka saapuivat Pyhältä maalta asettuakseen asumaan Georgiaan ja Armeniaan.

Iberian ruhtinaat guaramidi-dynastiasta
---------------------------------------

* Guaram I (588–n. 590)
* Stepanoz I (n. 590–627)
* Guaram II (684-n. 693)
* Guaram III (n. 693–n. 748)
* Stepanoz III (779/780–786)

Lähteet
-------

* Toumanoff, Cyril: Introduction to Christian Caucasian History, II: States and Dynasties of the Formative Period.  *Traditio*, 1961, nro 17.
* Rapp, Stephen H.: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*. Peeters Bvba, 2003. ISBN 90-429-1318-5.
* Rapp, Stephen H.: Sumbat Davitis-dze and the Vocabulary of Political Authority in the Era of Georgian Unification.  *Journal of the American Oriental Society*, Oct.-Dec. 2000, 120. vsk, nro 4, s. 570-576.

### Viitteet

1. ↑  Nimi "guaramidit" on nykynimitys, jonka on ottanut käyttöön professori Cyril Toumanoff. Georgialaiset historioitsijat eivät ole yleisesti hyväksyneet sitä, mutta sitä käytetään yleisesti esimerkiksi englanninkielisessä kirjallisuudessa.
**Piia Paemurru** (s. 23. syyskuuta 1962 Tallinna) on virolainen pianisti.

Paemurru valmistui Tallinnan valtionkonservatoriosta (myöhemmin Viron musiikki- ja teatteriakatemia) vuonna 1986, jolloin aloitti työskentelyn siellä laulajien säestäjänä. Vuonna 1999 hän sai taiteiden maisterin arvonsa pianistina. Hän on toiminut konservatorion laulun laitoksen varajohtajana. Hän on sekä konsertoinut soolopianistina että esiintynyt monien tunnettujen virolaisten ja ulkomaalaisten laulajien ja instrumentalistien kanssa. Paemurrua on kuultu esimerkiksi Musica Sacra -konserttisarjassa 
Anna Samsonovan, Enno Lepnurmin ja Pirjo Jonasin kanssa. Hänen muiden yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Niina Murdvee, Kristina Kriit, Pille Lill, Maria Veretenina ja Oliver Kuusik.

Paemurru on voittanut useaan otteeseen parhaan säestäjän erikoispalkinnon Pärnun Kansainvälisessä Klaudia Taev -laulukilpailussa. Hän on julkaissut useita levytyksiä laulajien ja soitinsolistien kanssa.

Paemurrun elämänkumppani on sellisti Peeter Paemurru.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Piia Paemurru Estonian Music Information Centre
2. ↑  Musica Sacra / Anna Samsonova, Enno Lepnurm, Piia Paemurru, Pirjo Jonas (Arkistoitu – Internet Archive) Visit Tartu
3. ↑  Niina Murdvee Estonian Music Information Centre
4. ↑  Pille Lill, sopran; Kristina Kriit, viiul; Piia Paemurru, klaver Muusikute Fond PLMF
5. ↑  Lossimuusika: Maria Veretenina, Piia Paemurru (Arkistoitu – Internet Archive) Kadrioru Kunstimuuseum
6. ↑  Pille Lille, sopran; Oliver Kuusik, tenor; Piia Paemurru, klaver
7. ↑  Dünastia. Perekond Paemurru Klassikaraadio
**Jukka Halme** (s. 29. toukokuuta 1985 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa HIFK:ta. Pelipaikaltaan Halme on keskikenttäpelaaja. Hänet tunnetaan aggressiivisesta pelityylistään, josta juontaa hänen lempinimensä "Bragun Gattuso".

Vuonna 2011 Halme siirtyi tuolloin Ykkösessä pelanneeseen HIFK:hon, jota oli edustanut aikaisemmin kausina 2007–2008. Kaudeksi 2013 seura putosi Kakkoseen, mutta nousi sieltä heti takaisin Ykköseen kaudeksi 2014, jolla Halme saavutti joukkueen kanssa Ykkösen mestaruuden ja paikan Veikkausliigassa kaudeksi 2015. Halme solmi seuran kanssa vuoden 2015 loppuun asti voimassa olleen sopimuksen. Hän debytoi pääsarjatasolla huhtikuussa 2015 IFK Mariehamnia vastaan.

Lähteet
-------

* 
* 

### Viitteet

1. ↑  hifkfotboll.fi *hifkfotboll.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jukka Halme (jalkapalloilija)** Wikimedia Commonsissa

* Jukka Halme (jalkapalloilija) Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

HIFK – Veikkausliiga
1 Uusitalo |
2 Kamara |
3 Mattila |
4 Patronen |
5 Sáez |
6 Dunwoody |
7 Ali |
8 Halme |
9 Entrena |
10 Yaghoubi |
11 Kujanpää |
15 Mabinda |
16 Palmasto |
17 Bäckman |
22 Hradecký |
23 Hernández |
25 Puolakainen |
31 Isaksson |
35 Ward |
44 Tukiainen |
70 Ahadi |
88 Hing-Glover |
Valmentaja Gómez
**Jukka Harju** (s. 1975) on Radion Sinfoniaorkesterin soolokäyrätorvensoittaja. Harju opettaa myös Sibelius-Akatemiassa sekä Metropolia Ammattikorkeakoulussa ja esiintyy säännöllisesti kamarimuusikkona ja solistina. 

Kokkolasta kotoisin oleva Harju vaihtoi pianon käyrätorveen yhdeksänvuotiaana 1984 ja esiintyi jo kaksi vuotta myöhemmin Irlannin radio-orkesterin solistina EBU:n Nuorten solistien konsertissa Dublinissa. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa ensin nuoriso-osastolla ja sitten Kalervo Kulmalan johdolla, sekä Wienissä Roland Bergerin johdolla.

Jukka Harju on toiminut RSO:n soolokäyrätorvensoittajana vuodesta 2008. Hän on lisäksi toiminut äänenjohtajana Claudio Abbadon johtamassa Gustav Mahler -orkesterissa, EU:n nuoriso-orkesterissa, Ranskan radion orkesterissa sekä Tukholman sinfoniaorkestereissa. Hän kuuluu myös The Golden Horns -käyrätorvikvartettiin. Harju on kantaesittänyt useita uusia teoksia, mm. tilaamansa Osmo Tapio Räihälän käyrätorvikonserton.

Harju on toiminut myös ohjaajana, leikkaajana ja kuvaajana Ylen video- ja tv-tuotannoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jukka Harju, Trakai Fanfare Week. Viitattu 30.3.2014.
2. 1 2  Iina Jaakonaho & Elina Mölsä: Musiikkiopistolaiset tapasivat solistikeikkaan valmistautuvan RSOn soolokäyrätorvistin. Pelimannien hyvä fiilis viitoitti Jukka Harjun tien muusikoksi, Yle Klassinen. Viitattu 30.3.2014.
3. ↑  Jukka Harju (Arkistoitu – Internet Archive), RSO, Yleisradio. Viitattu 30.3.2014.
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Yokosukan laivaston lentotekninen varikko** (jap. 海軍航空技術廠, *Kaigun Kōkū Gijutsu-shō*) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien lentotekninen varikko Yokosukassa.

Historia
--------

Lähelle Tokiota perustettiin 1869 Yokosukan laivastoarsenaali, jonka telakalla rakennettiin, korjattiin ja huollettiin laivaston aluksia. Lisäksi telakan alueella oli ammus- sekä tarvikevarastoja. Japanin laivaston ulkomailta testattavaksi ostamat lentokoneet toimitettiin telakalle, missä ne purettiin kuljetuslaatikoista ja kasattiin. Ulkomailla koulutetut laivaston koelentäjät testasivat lentokoneet.

Mikäli koelentojen aikana havaittiin puutteita telakalla pyrittiin ne korjaamaan. Työn tekemiseksi perustettiin toukokuussa 1913 telakan torpedotehtaalle laivaston lentokonetehdas. Vuotta myöhemmin otettiin käyttöön ensimmäinen lyhenne Yokosho (Yokosuka Kaigun Kōshō eli Yokosukan laivastontelakka). Lentokonevarikko nimettiin uudelleen joulukuussa 1919 Kaigun Kōkū Shiken-shoksi eli Laivaston ilmailututkimusosastoksi ja edelleen huhtikuussa 1923 Kaigun Gijutsu Kenkyūsho eli Laivaston tekniseksi tutkimusinstituutiksi ja samalla se siirrettiin Tsukijiin. Tsukijin laitos tuhoutui vielä samana vuonna maanjäristyksessä.

Tutkimus aloitettiin 1924 uudelleen, jolloin useita uusia lentokoneita testattiin. Vasta perustetun laivaston esikunnan alaisuudessa perustettiin 1. huhtikuuta 1932 Kaigun Kokusho eli Laivaston lentovarikko Yokosukaan, jonne samalla siirrettiin paljon rakentajia ja suunnittelijoita Hiron laivastontelakalta, jossa lentokoneiden suunnittelu ja valmistus lakkautettiin.

Toisessa maailmansodassa lentovarikko suunnitteli laivaston ilmavoimille useita konetyyppejä, vaikka se itse valmisti vain joitakin malleja. Suunnitellut koneet valmistettiin Aichi kōkūkilla, Watanabe Tekkojon terästehtaalla (vuodesta 1943 Kyūshū Hikōki Kabushiki-kaisha eli Kyūshūn lentokonetehdas) ja Hiron laivastontelakalla.

Yokosukan valmistamia koneita olivat:

* lentotukialustorpedopommittajat: B3Y ja B4Y
* lentotukialussyöksypommittajat: D2Y, D3Y, D4Y ja D5Y
* kellukkein varustetut tiedustelukoneet: E1Y, E5Y, E6Y ja E7Y
* lentoveneet: H5Y ja H7Y
* koulukoneet: K1Y, K2Y, K4Y ja K5Y
* kuljetuskoneet: L3Y
* erikoiskoneet: MXY1, MXY2, MXY3, MXY5, MXY6, MXY7, MXY8, MXY9, MXY10 ja MXY11
* pommikoneet: P1Y
* maatukikohtiin sijoitettavat tiedustelukoneet: R2Y

Lähteet
-------

* René J. Francillon: *Japanese Aircraft of the Pacific War*. Lontoo, UK: Putnam & Company, 1979. ISBN 0-370-30251-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Francillon, René J. s. 446

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Yokosuka Naval Air Technical Arsenal
**Sirenin talomuseo** on Porlammin kotiseutumuseon sivupiste. Se sijaitsee noin puolen kilometrin päässä kotiseutumuseon museoalueesta. 

Talomuseo on talonpoikaistorppa, joka on rakennettu 1870-luvulla. Siinä on huone ja keittiö. 1900-luvun alussa torppaan rakennettiin toinen huone.

Pihapiirissä oli aikanaan useita ulkorakennuksia, kuten sauna, liiteri, karjasuojia ja lato. Ne purettiin 1950-luvulla. Pihan toisella puolella olevat aitat ovat jäljellä. Pienemmän aitoista, liha-aitan, toi 

Matti Sirén toi pienemmän aitan muuttaessaan Artjärveltä tilalle Porlammiin, jonka hän osti Vestmanilta. Sirén asui tilallaan 1960-luvulle asti. Loppuaikoina tilalla asui myös tytär Aino. Matin lapsenlapset vuokrasivat museolle tilan rakennukset 1965, jolloin jäljellä oleva, osaksi 1800-luvun lopun irtaimisto, siirtyi museon omistukseen.

Vuonna 1995 Porlammin kotiseutumuseo osti rakennukset ja pihapiirin itselleen. Viime aikoina talomuseon irtaimistoa on täydennetty 1900-luvun alkupuolen hengessä. Talon pihamaalla on kaivo ja kylä- ja lautakeinut.

Lähteet
-------

1. ↑  Uudenmaan museo-opasView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Sirénin talomuseo (Q58786806)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Lapinjärvi |
|  |
| katuosoite | Käkikoskentie 151, 07820 Porlammi |
|  |
| koordinaatit | 60°40′20″N 26°01′04″E﻿ / ﻿60.67223°N 26.01789°E﻿ / 60.67223; 26.01789 |
|  |
|  |

 |
**Lucette Aldous** (26. syyskuuta 1938 Auckland, Uusi-Seelanti – 5. kesäkuuta 2021 Perth, Australia) oli uusiseelantilaissyntyinen, neljän kuukauden ikäisestä saakka Australiassa asunut balettitanssija ja pedagogi.

Aldous opiskeli Sydneyssä ja pääsi stipendillä Royal Ballet Schooliin, jossa hän opiskeli vuosina 1955–1957. Häntä opetti Royal Ballet Schoolissa tanssija, koreografi Robert Helpmann, jonka kautta hän tutustui myös Royal Balletin Margot Fonteyniin. Vuonna 1957 Aldous pääsi solistiksi Ballet Rambertiin, jossa hän toimi vuoteen 1963. Siellä hän esiintyi muun muassa *Don Quixotessa*, *Gisellessa* ja *La Sylphidessä*. Vuosina 1963–1966 hän oli tanssijana London Festival Balletissa ja vuosina 1966–1970 Royal Balletissa, jossa hän oli ajoittain esiintynyt jo 1950-luvulta alkaen muun muassa *Prinsessa Ruususen* esityksessä 1959. Vuonna 1968 Aldous tanssi Michael Tippettin *The Midsummer Marriagessa* The Royal Operassa.

Aldous palasi Australiaan vuonna 1970 ja toimi siellä The Australian Balletin ensiballerinana vuosina 1971–1977. The Australian Balletissa Aldous esimerkiksi tanssi Kitrin roolin Rudolf Nurejevin esiintyessä Basilion roolissa tämän *Don Quixote* -tuotannossa, josta tehtiin myös elokuvaversio vuonna 1973. Vuonna 1977 Aldous tanssi Fernando Bujonesin kanssa elokuvassa *Käännekohta*. Ronald Hynd loi häntä varten Valenciennen roolin koreografiassaan *The Merry Widow*. Jäätyään 1970-luvulla eläkkeelle tanssijan töistä Aldous toimi opettajana Australian Ballet Schoolissa ja vuodesta 1982 Western Australian Academy of Performing Artsissa. Hän oli lisäksi tuomarina kilpailuissa.

Aldous oli naimisissa tanssija Alan Alderin kanssa. Myös hänen tyttärestään Floeur Alderista tuli tanssija. Aldous sai vuonna 2018 Order of Australian *Companion*-arvon. Muita hänen saamiaan palkintoja ja tunnustuksia olivat Edith Cowan Universityn kunniatohtorin arvo (1999) sekä Australian Dance Awardsin palkinnot "palveluksista tanssin hyväksi" (2001) ja elinikäisistä saavutuksista (2009). Aldous kuoli 82-vuotiaana syöpää sairastettuaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Lucette Aldous Oxford Reference
2. 1 2 3  Lucette Aldous: 1938–2021 The Sydney Morning Herald
3. 1 2 3 4 5 6  Remembering Lucette Aldous (1938–2021) Royal Opera House
4. 1 2  Vale: Lucette Aldous AC (1938-2021) Government House, Western Australia


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
**Timo Rauhala** (s. 7. syyskuuta 1989, Seinäjoki) on suomalainen jalkapalloilija. Rauhala on edustanut aikuisuransa aikana ammattilaisena Seinäjoen Jalkapallokerhoa sekä Kokkolan Pallo-Veikkoja.

Seurajoukkueet
--------------

Rauhala aloitti aikuisuransa Törnävän Pallossa eli TP-Seinäjoessa Kakkosessa kaudella 2007. Rauhala pelasi TP-Seinäjoen ja Sepsi-78 fuusioseuraan Seinäjoen Jalkapallokerhoon kaudella 2009. SJK:ssa Rauhala pelasi vuodet 2009-2014, pelaten seurassa 94 ottelua Kakkosta ja Ykköstä. Kaudella 2015 Rauhala siirtyi Kokkolan Pallo-Veikkoihin. KPV:ssa Rauhala pelasi vuosina 2015-2019 117 ottelua Veikkausliigassa, Ykkösessä, Kakkosessa sekä Suomen Cupissa. Kaudella 2018 Rauhala loukkaantui vakavasti ja ehti pelata ainoastaan 5 ottelua kun loppukausi meni loukkaantuneena.

Rauhala oli mukana neljässä eri sarjanousussa. Ensin kaudella 2011 SJK nousi Kakkosesta Ykköseen ja kaudella 2014 Ykkösestä Veikkausliigaan. KPV:n mukana Rauhala oli nousemassa Kakkosesta Ykköseen kaudella 2015 ja Ykkösestä Veikkausliigaan kaudella 2019.
**Knots Landing** on yhdysvaltalainen saippuaooppera. Yhdysvalloissa sitä esitettiin 27. lokakuuta 1979 alkaen. Tapahtumat sijoittuvat Los Angelesin kuvitteelliselle esikaupunkialueelle Kaliforniassa. Sarja keskittyy seuraamaan neljän samassa naapurustossa asuvan avioparin elämää ja tapahtumia. Pohjimmiltaan se on kohtauksia avioliitosta -tyyppinen draamasarja, juonenkäänteisiin lisättiin myös raiskaus, murha, kidnappaus, salamurha, huumeiden salakuljetus, juonittelua liike-elämässä ja rikosten selvittelyä. Sarjaa kuvattiin 14 tuotantokautta ja 344 jaksoa, kukin pituudeltaan 47–50 minuuttia. Viimeinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 13. toukokuuta 1993.

Suomessa sarjaa esitettiin Helsinki Televisiossa 1980-luvulla. 

Knots Landing on Dallas-televisiosarjan spin-off. Knots Landingin roolihenkilö Gary Ewing on Dallasin Ewingien perheen keskimmäinen poika. Alkoholisoitunut Gary on perheen musta lammas jota hänen isänsä Jock ja isoveli J.R. eivät kohtele tasavertaisesti. Turvaa hakeva Gary tapaa teini-ikäisenä Valenen ja he avioituvat, mutta liitto kariutuu myöhemmin. Gary ja Valene saavat kuitenkin sitä ennen tyttären, Dallas-sarjan Lucy Ewingin.
**Knox** ( oikealta nimeltään **Ian Milroy Carnochan**, s. 4. syyskuuta 1945, Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen punkmuusikko ja Vibrators-yhtyeen pääasiallinen lauluntekijä.

Knox kävi taidekoulun Watfordissa. Sen jälkeen hän on toiminut muusikkona vuodesta 1972.

Vuonna 1976 Knox perusti Vibratorsin, joka oli ensimmäisiä punk-yhtyeitä. Vibrators esiintyi Sex Pistolsin lämmittelijänä 100 Clubilla ja myös 100 Club Punk Rock -festivaalilla vuonna 1976 Chris Speddingin yhtyeenä. Ensimmäinen albumi *Pure Mania* julkaistiin Epic-levymerkillä vuonna 1977. Seuraavana vuonna ilmestyneeltä *V2*-albumilta single "Automatic Lover" nousi UK Top 40 -listalle ja siten Top of the Pops -ohjelmaan. Yhtye on lyhyen menestyskauden jälkeen esiintynyt ja levyttänyt eri kokoonpanoilla ja toimii edelleen.

Knox on esiintynyt ja levyttänyt Charlie Harperin kanssa kokoonpanolla Urban Dogs. Samanniminen albumi ilmestyi 1981 ja *No Pedigree* vuonna 1985. Knox soitti myös vuonna 1981 ilmestyneellä Robyn Hitchcockin ensimmäisellä sooloalbumilla *Black Snake Diamond Röle*.

Knox julkaisi omaa tuotantoaan sooloalbumina *Plutonium Express* vuonna 1983.

Vuonna 1984 Knox levytti nimellä Fallen Angels samannimisen albumin. Levyllä hänen lisäkseen soittivat Hanoi Rocksin jäsenet. Tällä nimellä Knox julkaisi vielä kaksi levyä, *In Loving Memory* (1986) ja *Wheel Of Fortune* (1988).

Knox maalaa. Joidenkin levyjensä kansitaiteen hän on tehnyt itse.

Lähteet
-------

1. 1 2  THE VIBRATORS *www.fearandloathingfanzine.com*. Viitattu 19.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Fallen Angels (2) *Discogs*. Viitattu 19.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Knoxin virallinen sivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Knokken kasino.
**Knokke-Heist** [ˌknɔkəˈɦɛi̯st] on Belgian Länsi-Flanderin provinssissa, Pohjanmeren rannalla sijaitseva kunta. Siihen kuuluvat taajamat nimeltä Heist-aan-Zee, Knokke, Duinbergen, Ramskapelle ja Westkapelle. Vuoden 2006 kunnassa oli 34 063 asukasta. Knokke-Heist on tunnettu ja vauras rantalomakohde monine hotelleineen.

Knokken kasinolla on vuosikymmeniä järjestetty viihdemusiikkifestivaalia eri nimillä. Nykyinen festivaali on vuodesta 1986 heinäkuussa järjestetty *Kneistival*, jota edelsi vuosina 1959–1973 järjestetty Knokken laulufestivaali ja 1980-luvun alkupuolen ajan järjestetty Knokke Cup, jossa Suomikin sai menestystä.

Lähteet
-------

1. ↑  Knokke - Heist song festival (contestants) *europopmusic.eu*. Viitattu 14.7.2019.
2. ↑  Fagerlund, Markku: Suomalaisvauhtia Knokke Cupissa.  *Helsingin Sanomat*, 23.8.1984, s. 45.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Knokke-Heist** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Knokke-Heist
**Nikeforos Bryennios** (*Νικηφόρος Βυρέννιος*) oli usurpaattori joka yritti kaapata vallan Bysantin valtakunnassa vuonna 1078. Hänen kuuluisan poikansa (tai lapsenlapsensa) nimi oli myös Nikeforos Bryennios. Nikeforoksen kapinasta kirjoittivat omissa teoksissaan ainakin hänen poikansa ja tämän vaimo Anna Komnena jotka olivat kummatkin historioitsijoita.

Keisari Mikael VII Dukas oli erittäin epäsuosittu sen jälkeen kun hänen aikanaan valtakunta oli menettänyt alueita Italiasta ja Vähästä-Aasiasta. Armeija oli kapinan partaalla ja vuonna 1078 kaksi eri kenraalia kapinoivat. Nikeforos Botaniates marssi Nikaiaan ja julistautui siellä keisariksi. Samaan aikaan myös Nikeforos Bryennios, joka oli Mikaelin aikana ollut Dyrrakionin *dux*, aloitti kapinansa Balkanilla, jossa hänellä oli suurin tuki. Konstantinopolin aristokraatit ja papisto tukivat mieluimmin Botaniatesta ja tunnustivat hänet keisariksi.

Kun Botaniates pääsi valtaan, hän lähetti nuoren ja kuuluisan kenraalin Aleksios Komnenoksen kukistamaan Bryenniosta joka oli jo saanut valtaansa suurimman osan Balkanista. Aleksioksen tytär Anna Komnena isänsä elämäkerrassa kertoo kuinka Aleksios oli vähällä hävitä taistelun, mutta sai lopulta sotajuonen ansiosta Bryennioksen armeijan kukistettua.

Taistelun jälkeen Bryennios vangittiin ja lähetettiin keisarin luokse. Bryennioksen kapinaa jatkoi hänen alaisensa Basilakios jonka Aleksios myös kukisti myöhemmin.

Kirjallisuutta
--------------

* Georg Ostrogorsky: *History of the Byzantine State*. Rutgers University Press, 1969. ISBN 0-8135-1198-4.
* John Julius Norwich: *Byzantium: The Decline and Fall*. Viking, 1991. ISBN 0-679-41650-1.
**Tom Bildo** (s. 1. lokakuuta 1955) on suomalainen muusikko ja äänittäjä, joka on vuodesta 1983 toiminut Helsingin kaupunginorkesterin pasuunan äänenjohtajana. Sitä ennen vuosina 1976–1984 hän toimi UMOn bassopasunistina.

Helsingin Punavuoressa asuneen musikaalisen perheen poika aloitti puhallinsoittimien parissa 6-vuotiaana Pelastusarmeijan I osaston poikasoittokunnassa Uudenmaankadulla, instrumentteinaan kornetti ja baritonitorvi. Ruotsalaisessa normaalilyseossa Tom Bildo oli mukana koulun puhallinorkesterissa, jossa soitti myös muun muassa Magnus Lindberg. Bildo hakeutui Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolle ja kiinnostui äänitystekniikasta. Hän työskenteli 1970-luvulla pitkään äänittäjänä Finnvox-studioilla ja Finnlevyssä.

Bildo soitti muun muassa Paroni Paakkunaisen yhtyeessä ja Tapiola Big Bandissä, kunnes sai paikan vuonna 1976 perustetussa UMOssa. Seuraavana vuonna Bildo kiinnitettiin myös Radion sinfoniaorkesteriin.

Helsingin kaupunginorkesterin pasuunan äänenjohtajaksi Bildo valittiin vuonna 1983. Päätyönsä rinnalla Bildo on toiminut Töölö Brassin ja Karelia-puhallinorkesterin kapellimestarina. Parin vuosikymmenen ajan Bildo soitti kesäisin Savonlinnan oopperajuhlien orkesterissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Syntymäpäiväilmoitus Helsingin Sanomissa 29.9.2015, sivu B11.
2. ↑  Tom Bildo (Arkistoitu – Internet Archive), Umo. Viitattu 29.9.2015.
3. 1 2 3 4  Tom Bildo (Arkistoitu – Internet Archive), Kuukauden orkesterilainen 1/2005, Helsingin kaupunginorkesteri 20.4.2012. Viitattu 29.9.2015.
**Yhdistetty viestintä** (Unified Communications – UC) yhdistää tosiaikaiset viestintämuodot kuten pikaviestit, läsnäolotiedon, puhelinviestinnän (ip-puhelut mukaan lukien), videoneuvottelut, puhelunohjauksen ja puheentunnistuksen ja ei-tosiaikaisen viestityksen (Unified Messaging - UM) johon perinteisesti kuuluvat puheposti, sähköposti, fax ja SMS. 
Yhdistetty viestintä ei ole yksittäinen tuote, vaan yhdistelmä tuotteita joiden avulla käyttäjälle tarjotaan mahdollisimman yhtäläinen käyttöliittymä ja käyttökokemus mediatyypistä ja päätelaitteista riippumatta. 

Yhdistetty viestintä siirtää perinteisesti kahdessa eri verkossa (puhelin ja data) tapahtuvan viestinnän samaan dataverkkoon.

Trendejä jotka ajavat kehitystä yhdistetyn viestinnän suuntaan ovat mm. etätyön lisääntyminen ja tarve paikkasidonnaisuuden vähentämiseen, matkaviestinten jatkuva kehitys sekä toisaalta tarve matkustuksen vähentämiseen ja tarve yksinkertaistaa, yhdistää ja yhdenmukaistaa käytettävissä olevien viestintätapojen suurta kirjoa.
**Psychology Today** on suurelle yleisölle suunnattu yhdysvaltalainen aikakauslehti, jossa käsitellään ihmisen käyttäytymisen eri osa-alueita. Lehti on perustettu vuonna 1967, ja se ilmestyy joka toinen kuukausi. Lehti kattaa laajan ryhmän eri osa-alueita, kuten psykologiaan, neurotieteeseen, ihmissuhteisiin, seksuaalisuuteen, vanhemmuuteen, terveyteen ja työhön liittyviä asioita.

*Psychology Todayn* verkkosivuilla on terapeuttien ja terveydenhuollon asiantuntijoiden kirjoittamia artikkeleita sekä satoja blogeja, joita useat psykologit, psykiatrit, sosiaalityöntekijät, lääkärit, antropologit sekä sosiologit ovat kirjoittaneet. Lehden tämänhetkinen päätoimittaja on Kaja Perina.

Levikki
-------

Vuonna 1976 *Psychology Today* myi 1 026 872 numeroa. Lehden levikki vuonna 1981 oli 1 171 362 ja 862 193 vuonna 1986. Kesäkuusta 2010 kesäkuuhun 2011 se oli yksi lehtikojujen ostetuimmista aikakauslehdistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Was There Really a Popular Science ’Boom’? (PDF Download Available) *ResearchGate*. Viitattu 30.5.2017. (englanniksi)
2. ↑  Psychology Today *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 30.5.2017. (englanniksi)
3. ↑  Kaja Perina *Psychology Today*. Viitattu 20.9.2017. (englanniksi)
4. ↑  Ives, Nat: How These Magazines Increased Circulation While the Industry Declined *Search Results Advertising Age*.  9.8.2011. Viitattu 20.9.2017. (englanniksi)
Schnellstraße 10:tä.
**Mühlviertlerin moottoriliikennetie** eli S10 on rakenteilla ja suunnitteilla oleva moottoriliikennetie Itävallassa Linzin ja Tšekin rajan välillä. Tien suunniteltu pituus on 38 kilometriä. Tie alkaa Linzin pohjoispuolelta Unterweitersdorfin eritasoliittymästä, johon moottoritie 7 loppuu ja päättyy Tšekin rajalle moottoritielle 3. Tien suunniteltu nopeusrajoitus on useiden tunnelien takia 100 km/h. Tielle on suunnitteilla n. 15 tunnelia ja sen arvioitu vuorokausiliikenne vuonna 2025 on 19.000-40.000 ajoneuvoa, joka on moninkertainen verrattuna nykyiseen liikennemäärään (10.000 ajoneuvoa/vrk).

Valmistumisajat
---------------

| Alkupiste | Päätepiste | Pituus | Rakentamisenaloituspäivä | Avattu liikenteelle | Vaihe |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Unterweitersdorf | Unterweitersdorf-Nord | 2.5 km | elokuu 2009 | 30.7.2012 | valmistunut |
| Unterweitersdorf-Nord | Freistadt-Nord | 19.5 km | tammikuu 2010 | 31.12.2014 | valmistunut |
| Freistadt-Nord | Rainbach Nord | 7,2 km | 2021 | 2024 | suunnitteilla |
| Rainbach Nord | Wullowitz | 7,4 km |  ? |  ? | suunnitteilla |
**"Nathalie"** on ranskalaisen Gilbert Bécaud’n säveltämä ja Pierre Delanoën sanoittama slaavilaistyylinen laulu vuodelta 1964. Bécaud’n esittämänä kappaleesta tuli varsin suuri hitti Keski-Euroopan maissa. Moskovassa tavatusta kauniista matkaoppaasta kertovan laulun levytti suomeksi Tampereen Teatterin 29-vuotias näyttelijä Tapani Perttu vuonna 1969. Suomennoksen on tehnyt Saukki. Laulu alkaa sanoin "Punaisen torin jo näin, se peittyi mattoon valkeaan..." Laulusta tuli Tapani Pertun tunnetuin levytys ja läpimurto laulajan uralle.

Laulun melodiassa ja sovituksessa on vaikutteita venäläisestä kansanmusiikista balalaikoineen ja hitaasti kiihtyvine tempoineen.

"Nathalieta" ei pidä sekoittaa Kaj Chydeniuksen Elvi Sinervon runoon säveltämään poliittiseen lauluun "Natalia", jonka on levyttänyt Agit-Prop 1972.

Café Pushkin
------------

Sekä ranskan- että suomenkielisessä laulutekstissä kerrotaan istumisesta "Puškinin kahvilassa", jota ei todellisuudessa ollut 1960-luvun Moskovassa. Sen niminen ravintola avattiin Moskovaan kuitenkin vuonna 1999 laulun innoittamana.

"Nathalien tytär"
-----------------

Vuonna 1983 Bécaud ja Delanoë tekivät "Nathalien" tarinalle jatkoa kappaleellaan "La Fille de Nathalie", jonka Tapani Perttu levytti vuonna 1985 Saukin sanoin nimellä "Nathalien tytär". Siinä 20-vuotias nuori nainen kirjoittaa laulun kertojamiehelle kirjeen Leningradista, jossa hän nyt äitinsä kanssa asuu. Kirjeen lopussa kertojamies paljastuu tyttären isäksi, ja tytär on pantu alulle kahta vuosikymmentä aiemmin alkuperäisen laulun tapahtuma-aikaan.

Lähteet
-------

1. ↑  "Nathalie", *Suuri toivelaulukirja 10*, s. 168. Toim. Heikki Uusitalo. Warner/Chappell Music Finland, Suuri suomalainen kirjakerho, 1993.
2. ↑  Tapani Perttu: Nathalie  29.5.2009, päivitetty 25.8.2017. Yle Elävä arkisto. Viitattu 10.6.2018.
3. ↑  Hakutulos kappaleelle Natalia Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 10.6.2018.
4. ↑  Café Pushkin with Nathalie, my guide Air France. Viitattu 10.6.2018.
5. ↑  "Nathalien tytär" (*20 suosikkia – Nathalie*). Tapani Perttu, Finnlevy, 1985.

Aiheesta muualla
----------------

* Tapani Pertun televisioesitys "Nathaliesta" vuodelta 1997, Yle Elävä arkisto
* 30 sekunnin näyte Gilbert Bécaud’n "Natalien" alusta
**Sun Hudson** (25. syyskuuta 2004 – 15. maaliskuuta 2005) oli vakavasti sairas vauva, jolta vastoin hänen äitinsä tahtoa irrotettiin hengitysletku, minkä johdosta hän kuoli. 

Hudson syntyi *St. Luke's Episcopal Hospital* -sairaalassa Texasin Houstonissa. Hänellä todettiin tanatoforinen dysplasia, josta kärsivät yleensä kuolevat jo ennen syntymäänsä. Hänen äidilleen Wandalle kerrottiin, että vauva ei todennäköisesti selviäisi hengissä ja hänet pitäisi Texasin lain mukaan irrottaa hengityskoneesta. Äidille annettiin 10 päivää aikaa löytää uusi paikka, missä vauvaa pidettäisiin, mutta vaikka hän yritti ottaa yhteyttä 40 paikkaan, ei yksikään suostunut auttamaan asiassa. Sittemmin oikeus päätti, että hengityskoneen irrottaminen täytyisi tehdä vastoin vanhempien tahtoa. Hengityskone irrotettiin 15. maaliskuuta 2005 ja virallisten todistusten mukaan vauvan hengitys pysähtyi minuutti tämän jälkeen. Wanda Hudson kuitenkin väitti, että vauva oli tajuissaan ja olisi halunnut tiedotusvälineet paikalle, mitä sairaala ei kuitenkaan hyväksynyt.

Sun Hudsonin tapaus oli ensimmäinen Yhdysvaltain historiassa, jossa hengityskone kytketään päältä ilman potilaan tai omaisten suostumusta siten, että se johtaa potilaan kuolemaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Life-Support Stopped for 6-Month-Old in Houston
* NBC5: Houston Mother Loses Fight To Keep Baby On Life Support (Arkistoitu – Internet Archive)
**Sun Fuming** (kiin. 孫 福明, s. 14. huhtikuuta 1974 Tieling, Liaoning) on kiinalainen judon olympiavoittaja ja maailmanmestari. 

Sun voitti Atlantan olympialaisissa 1996 kultaa yli 72 kg:n painoluokassa kukistettuaan loppuottelussa kuubalaisen Estela Rodríguezin *yuko*n arvoisella suorituksella. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sai pronssia yli 78 kg:n sarjassa. Hän voitti maailmanmestaruuden yli 78 kg:n painoluokassa Osakassa 2003. Hän sai MM-hopeaa avoimessa luokassa Chibassa 1995 sekä MM-pronssia yli 72-kiloisissa Pariisissa 1997 ja joukkuekilpailussa Minskissä 1998.

Sun voitti Busanin Aasian kisoissa 2002 kultaa yli 78 kg:n painoluokassa. Hän voitti Aasian-mestaruuden avoimessa luokassa 2000. Hän voitti kultaa Etelä-Aasian kisoissa 1997 yli 72 kg:n sarjassa ja Itä-Aasian kisoissa 2001 avoimessa luokassa. Hän sai pronssia universiadien avoimessa luokassa 1995. Maailmancupissa hän voitti kaksi kilpailua, sijoittui kerran toiseksi ja kerran kolmanneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Sun Fuming *sports-reference.com*.  Arkistoitu 2.5.2012. Viitattu 6.4.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Fuming Sun – judoka *judoinside.com*. Viitattu 6.4.2015. (englanniksi)
3. ↑  Judo at the 1996 Atlanta Summer Games: Women's Heavyweight *sports-reference.com*.  Arkistoitu 11.5.2010. Viitattu 6.4.2015. (englanniksi)
**Rikosoikeus** 

Oikeuden vaaka
 Oikeuden vaaka 

 

Rikos

Rikosvastuu 

* Vastuu
* Tahallisuus
* Huolimattomuus
* Laiminlyöntirikos
* Syyksiluettavuus
* Oikeudenvastaisuus
* Tunnusmerkistö
* Syyllisyys


Vastuuvapausperusteet 

* Syyntakeisuus
* Syyntakeettomuus
* Hätävarjelu
* Pakkotila


Rikosprosessi 

* Rikosilmoitus
* Esitutkinta
* Syyteharkinta
* Vanhentuminen


**Syyteharkinta** on viranomaisen tekemä toimenpide, jossa ratkaistaan nostetaanko henkilöä vastaan syyte vai ei. Syyteharkinnassa viranomainen saattaa näkemyksensä kirjalliseen muotoon, syytteeksi tai syyttämättäjättämispäätökseksi. 

Brittiläisperäisissä common law -maissa syyteharkinnan suoritti perinteisesti grand jury -niminen elin. Tästä on pääosin luovuttu, mutta Yhdysvalloissa se on edelleen käytössä.

Suomessa syyttäjinä toimivat kihlakunnansyyttäjät, valtionsyyttäjät ja valtakunnansyyttäjä. Useimmissa maissa syyttäjät myös johtavat esitutkintaa ja tuossa tehtävässään jo harkitsevat onko asiassa edellytyksiä jatkaa tutkintaa. Suomessa esitutkinta on eri viranomaisen, tavallisimmin poliisin tehtävänä. Uusin kehitys on Suomessakin johtanut esitutkintayhteistyöhön, jossa poliisin on jo varhaisessa vaiheessa informoitava syyttäjää tutkittavaksi tulleesta muusta kuin yksinkertaisesta rikoksesta. Syyteharkinta tapahtuu esitutkinnan jälkeen, eli esitutkintaviranomainen saattaa tutkintansa tuloksen syyttäjän arvioitavaksi. 

Jos syyttäjä päätyy syytteen nostamiseen, hänen syytteensä käsittää kuvauksen syytetyn teosta ja ilmoituksen siitä, mistä rikoksesta hän vaatii rangaistusta. Syyte sisältyy haastehakemukseen, jonka syyttäjä laatii tuomioistuimelle: hän siis pyytää syytetyn haastamista oikeuteen vastaamaan nostamaansa syytteeseen.
**Syyssalonki** (ransk. *Salon d'Automne*) on Pariisissa vuodesta 1903 järjestetty nuorten taiteilijoiden taidenäyttely. Se perustettiin vaihtoehdoksi vanhoilliselle Pariisin salongille ja Salon des Indépendantsille. Sen perustajia olivat Eugène Carrière, Pierre-Auguste Renoir, Georges Rouault, Édouard Vuillard, Joris-Karl Huysmans ja Émile Verhaeren arkkitehti Frantz Jourdainin johdolla. Siihen saattoi liittyä kuka tahansa taiteilija. Arviointia varten perustettiin tuomaristo. Mukaan pääsivät myös taideteollisuuden edustajat.

Ensimmäinen Syyssalonki pidettiin 31. lokakuuta 1903 Petit-Palais'ssa. Kun muut näyttelyt järjestettiin yleensä keväällä tai kesällä, valittiin ajankohdaksi syksy. Salongilla oli erityisen suuri merkitys modernin eurooppalaisen taiteen kehitykselle. Kansainvälisesti tunnetuimpia näyttelyitä on vuoden 1905 näyttely.

Suomen taiteen kannalta merkityksellinen oli vuoden 1908 näyttely, jossa suomalaiset taiteilijat olivat edustettuna laajasti. Kuraattorina oli Magnus Enckell. Syksyn 1908 näyttelyssä oli ensisijaista maalaustaide. Suomen osastossa oli 23 taiteilijaa ja yhteensä 183 teosta. Laajin kokonaisuus oli Akseli Gallen-Kallelalla, mutta myös näyttelyn komissaarilla Enckellillä oli mukana runsaasti töitä. Marja-Terttu Kivirinta käsittelee Suomea vähättelevää Enckellin näyttelyluettelon esipuhetta. Suomen osuuden saama kritiikki herätti suurta huomiota Suomessa. Kivirinta muistuttaa, että vuosikymmeniä on näyttelyn jälkeen toistettu tarinaa, että odotetun voiton sijasta Suomen taide joutui kokemaan häpeän.

Lähteet
-------

1. 1 2  Salon d’Automne Britannica.com. Viitattu 19.12.2022. (englanniksi)
2. ↑  Saavutettava esittelyteksti Magnus Enckell -näyttelyyn  2020. Ateneum.fi. Viitattu 19.12.2022.
3. ↑  Marja-Terttu Kivirinta: Suomen maine ja Pariisin häpeä: kuinka vuoden 1908 näyttely asettui osaksi taiteen suurta kertomusta  10.9.2015. Ennen ja nyt. Viitattu 19.12.2022.
Yksi mahdollinen ratkaisu animaationa
Ratsun kierto sellaisena kuin Turkkilainen ratkaisi sen. Tässä tapauksessa lopetusruudusta pääsee aloitusruutuun.Ratsun kierto 5x5-laudalla.
**Ratsun kierto** on matemaattinen ongelma, johon liittyy shakissa käytettävä ratsu ja shakkilauta. Tarkoituksena on liikuttaa ratsua laudalla niin, että se käy jokaisessa ruudussa kerran ja vain kerran. Ongelmalle on useita ratkaisuja. Normaalilla shakkilaudalla (8 × 8) on tasan 26 534 728 821 064 sellaista ratkaisua, joissa ratsu lopettaa ruudulle, jota se uhkaa alussa. Tällöin kyseessä on silmukka jossa lopetusruudusta pääsee takaisin alkuun. On olemassa myös ratkaisuja, joissa viimeisestä ruudusta ei ole mahdollista päästä takaisin aloitusruutuun. Lukuun on laskettu mukaan myös ratkaisujen käänteiset muodot (siirrot takaperin).

Ominaisuuksia
-------------

Monista ratkaisuista on löydettävissä taikaneliön ominaisuuksia. Taikaneliössä jokaisen vaaka-, pysty- ja vinorivin summa on sama. Tällaista taikaneliötä, jossa luvut vastaavat ratsun kierron siirron järjestyslukua ei ole mahdollista luoda, vaikkakin lähellä olevia ratkaisuja on löydetty. Tämä matemaattinen ongelma ratkaistiin tietokoneen avulla vuonna 2003.

Olemassaolo
-----------

Ratsun kierto on aina mahdollista toteuttaa *m* × *n* ruudun kokoisella laudalla, jossa *m* pienempi tai yhtäsuuri kuin *n*, jos yksi tai useampi seuraavista ehdoista **ei** täyty:

1. *m* ja *n* ovat molemmat parittomia
2. *m* on 1, 2 tai 4
3. *m* on 3 ja *n* on 4,6, tai 8

Pienin mahdollinen neliönmuotoinen lauta, jolla sen voi suorittaa on 5 × 5 ruudun lauta.

Ratsun kiertoa voi myös pelata eräänlaisena kaksinpelinä. Tällöin molemmat siirtävät vuorotellen ratsujaan, kunnes jompikumpi ei voi enää liikuttaa ratsuaan uudelle ruudulle. Tällöin toinen pelaaja on voittanut.

Lähteet
-------

1. ↑  Wegener, I. (January 1, 1987). *Branching Programs and Binary Decision Diagrams*. Society for Industrial & Applied Mathematics. ISBN 0-898-71458-3.
2. ↑  There Are No Magic Knight's Tours on the Chessboard *mathworld.wolfram.com*.
3. ↑  Gunno Törnberg: Warnsdorff's rule results *web.telia.com*.  2005. Viitattu 27.1.2009. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ratsun kierto**.
* Warnsdorff's Rule Web Page
* Warnsdorff's rule II - Efficiency of Warnsdorff´s Rule
* The ultimate Knight's Tour page of Links
* The Knight's Tour
* Knight's Tours Using a Neural Network
**Paul Arthur Heickell** (1893–1955) oli suomalainen pääesikunnan topografisen osaston johtaja ja taidemaalari.

Paul Heickellin vanhemmat olivat taidemaalari Arthur Heickell ja tämän ensimmäinen vaimo näyttelijä Maria Vilhelmiina Lindström. Paul Heickell maalasi öljyväreillä kansallisromanttista tyyliä edustaneita valoisia kesämaisemia isänsä maalaustyyliä noudattaen. Hänen tuotantoonsa kuuluu useita lähinnä harrastusmielessä nopeasti maalattuja pienikokoisia tunnelmamaalauksia mutta myös tasokkaita suurikokoisia maisemamaalauksia. Paul Heickell lienee maalannut myös yhdessä isänsä kanssa.

Paul Heickell oli kemigrafina Lilius & Hertzbergin palveluksessa vuodesta 1911 ja sitten jonkin aikaa Pietarissa Nevski Prospektin varrella olleen hienostoravintolan tarjoilijana. Palattuaan Helsinkiin hän opiskeli valokuvausta Daniel Nyblinillä 1915–1916 sekä Lilius & Hertzbergillä 1917–1919. Heickell oli sitten *Kuvateollisuus Oy*:n palveluksessa kemigrafivalokuvaajana, esimiehenä ja asiakasesittelijänä 1920–1939 ja viimeksi hän johti pääesikunnan topografista karttaosastoa 1940–1955.

Paul Heickell näytteli sivuosassa rosvoa Birger Pohjanheimon mykkäelokuvassa Pirteä ja kadonnut kori vuonna 1914. 1920-luvulla hän oli jäsenenä erään elokuvateatterin esityksiä säestäneessä jousiorkesterissa.

Paul Heickellin veli oli taidemaalari Torsten Heickell ja velipuoli taidemaalari Oso Heickell.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Heickellien taide, Timo Kumpulainen / Gunart-taide 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo taidekäsitteestä. Projektinhallinnan käsitteestä kertoo projektinhallinta.*
**Retrospektiivi** (Latinasta *retrospectare*, "katso taakse"), **retrospektio** tai **retro** tarkoittaa katsausta jo tapahtuneisiin asioihin.

Kuvataiteessa retrospektiivia kutsutaan myös  takautuvaksi näyttelyksi. Se esittelee taiteilijan tai taiteilijoiden tuotannon joko kattavasti tai valitun osan siitä läpileikkauksena uran pituudelta, usein keräten teoksia useista kokoelmista samaan näyttelyyn. Retrospektiossa näkyy taiteilijan tuotannon muuttuminen tai kehitys. 

Retrospektio voi tarkoittaa myös kirjoitusten, elokuvien tai minkä tahansa asian taaksepäin suuntautuvaa tarkastelua tai katsausta.

Katso myös
----------

* Taidenäyttely
* Retro

Lähteet
-------

1. ↑  retrospektiivinen *suomisankirja*. SuomiSanakirja.fi. Viitattu 15.8.2016.
2. ↑  Marika Mäkelän retrospektiivi Sara Hildénin taidemuseossa *Design on Tampere*.  19.11.2014. Desifnontampere.  Arkistoitu 20.8.2016. Viitattu 15.8.2016.