recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Erica May-Lynn Jarder** (s. 2. huhtikuuta 1986 Täby, Ruotsi) on ruotsalainen pituushyppääjä.

Jarder saavutti pronssia pituushypyssä Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän sijoittui kahdeksanneksi. Ulkoradoilla Jarder on sijoittunut Moskovan MM-kilpailuissa 2013 kymmenenneksi, Zürichin EM-kilpailuissa 2014 kahdeksanneksi ja Pekingin MM-kilpailuissa 2015 12:nneksi.

Jarder on voittanut Ruotsin mestaruuden pituushypyssä ulkoradoilla 2007, 2012, 2013 ja 2014 sekä sisäradoilla 2008, 2009, 2012, 2013, 2015 ja 2016. Hänen ennätyksensä on ulkoradoilla 670 cm ja sisäradoilla 671 cm.

Lähteet
-------

* Erica Jarder Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Erica Jarder *european-athletics.org*. Viitattu 28.8.2015. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑  Athletics - Erica JARDER *the-sports.org*. Viitattu 28.6.2015. (englanniksi)
4. ↑  Erica Jarder Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 6.3.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Erica Goodman** (s. 19. tammikuuta 1948 Toronto, Kanada) on kanadalainen harpisti. Hän opiskeli pianonsoittoa vuosina 1958–1962 Myrtle Guerreron johdolla. Harpunsoittoa hänelle opettivat 1950-luvun lopussa ja 1960-luvun ajan Charles Kleinsteuber, Judy Loman, Carol Baum ja Marilyn Costello.

Goodman esiintyi vuonna 1960 Kanadan kansallisen nuoriso-orkesterin solistina ja teki CBC:llä televisiodebyyttinsä Teresa Stratasin säestäjänä. Hän toimi Toronton sinfoniaorkesterin toisena harpistina vuosina 1962–1966 ja 1969–1973. Ammattimaisen soolodebyttinsä hän teki 5. helmikuuta 1969 tulkitsemalla Wolfgang Amadeus Mozartia Philadelphian orkesterin kanssa.

Goodmanin yhteistyökumppaneita ovat hänen uransa varrella olleet Amadeus Ensemble, Camerata, Elmer Iseler Singers, Esprit-orkesteri, Festival Singers, hänen isänsä Hyman Goodman, Suzanne Shulman ja Riki Turofsky. Goodman perusti vuonna 1970 Robert Aitkenin kanssa duon, joka piti monia resitaaleja ja kiersi vuonna 1976 yhdysvaltalaisen Tashi-yhtyeen kanssa. Goodman on myös ollut jäsenenä Galliard Ensemblessä, Trio Torontossa ja Trio Lyrassa. Hän on esiintynyt usein New Music Concertsin kanssa. Hänen esiintymispaikkojaan on Wigmore Hall.

Goodman on kantaesittänyt Harry Somersin, Oskar Morawetzin, Louis Applebaumin, Milton Barnesin, Alexina Louien, Bruce Matherin ja Marjan Mozetichin teoksia. Hän voitti Mona Bates -palkinnon vuonna 1978.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Erica Goodman


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Erich Apel
**Erich Apel** (3. lokakuuta 1917 Judenbach, Thüringen – 3. joulukuuta 1965 Berliini) oli taloustieteiden tohtori ja DDR:n taloudellisen suunnittelukomission johtaja vuosina 1963–1965. Hän oli varapääministerinä vuosina 1953–1958.

Varhaiset vuodet
----------------

Vuosina 1935–1937 Apel työskenteli konesuunnitteluinsinöörinä posliinitehtaassa Neuhausissa, (Neuhaus am Rennweg), minkä jälkeen hän opiskeli koneinsinööriksi Ilmenaussa 1937–1939. Toisen maailmansodan aikana Apel osallistui rakettiaseiden suunnittelija Wernher von Braunin ohjusaseiden kehittämistyöhön Peenemündessa.

Vuosina 1946–1952 Apel työskenteli Neuvostoliiton rakettitekniikan kehittämistyössä ja vuonna 1952 konerakennusministeriön liiketoiminnan johtajana.

Poliittinen ura
---------------

Vuonna 1953 Apel valittiin pääministerin sijaiseksi ja vuonna 1954 Saksan yhdistyneen sosialistisen puolueen SED:n ehdokkaaksi*selvennä*. Vuonna 1958 Apel nimitettiin SED:n keskuskomitean jäseneksi ja DDR:n kansankamarin edustajaksi.

DDR:n suunnittelukomission johtajana Apel oli toteuttamassa professori Jevsei Libermanin ajatuksia ideologiasta sosialistisesta markkinataloudesta. Hän kehitti Itä-Saksan taloutta voimakkaasti vuosina 1963–1965. Itä-Saksasta tuli korkeimman elintason saavuttanut sosialistinen maa, "talousihme". Apel yhdisti toiminnassaan uuden tietokonetekniikan, saksalaisten suuryhtiöiden edut ja tehokkuuden.

Apel joutui poliittiseen epäsuosioon, kun Neuvostoliiton johtajat epäilivät hänen tarkoitusperiään. Vuonna 1965 Neuvostoliitto ehdotti viisivuotista kauppasopimusta DDR:lle. Neuvostoliiton puoluejohtaja Leonid Brežnev matkusti henkilökohtaisesti Itä-Berliiniin solmiakseen sopimuksen. Kauppasopimus sitoi Itä-Saksan talouden tiukemmin Neuvostoliiton talouteen. Neuvostoliitto hyötyi entistä enemmän uudesta kauppasopimuksesta taloudellisesti. Tämä oli liikaa Apelille, ja kauppasopimuksen allekirjoituspäivänä hän ampui itsensä.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Neues Deutschland vom 20. März 1958

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Erich Apel** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Haukijärvi** on matala ja muodokas järvi Pudasjärvellä Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 112 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Haukijärven ulottuvuus lännestä itään on 2,9 kilometriä. Järvi koostuu suurelta osin lahdista (Laajalahti, Ryönälahti, Venelahti, Koukkumutka, Laurinlahti) vailla määräävää selkävettä. Vain nelisen hehtaaria Haukijärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Syvin kohta, noin kymmenen metriä, sijaitsee järven kaakkoisosan Venelahdessa.

Kartan perusteella Haukijärven laajin saari on järven länsiosan Alapäänsaari. Järven rannoilla on verraten paljon pientaloja, pohjoisrannalla on myös pieniä maanviljelysalueita. Järven ympäristössä on vaaroja ja kankaita. Sen pohjoispuolella kohoavan Haukivaaran korkeimmat kohdat ovat noin 70 metriä järvenpintaa ylempänä.

Haukijärven eteläpuolella sijaitsee suoalue, josta virtaa Ryönäoja Ryönälahteen. Haukijärvi kaventuu lännessä luusuaksi, josta alkaa luoteeseen Pieneen Haukijärveen (190,7 metriä mpy) virtaava Välioja. Pieni Haukijärvi laskee Haukiojaa pitkin länteen. Haukioja päätyy Iijokeen.

Haukijärven vesitilavuus on 3 468 000 kuutiometriä.

Haukijärvi (61.225.1.007) kuuluu Haukiojan valuma-alueeseen (61.225), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Iijoen Yli-Kurjen alue (61.22) ja ensimmäinen on Iijoen keskiosan alue (61.2). Haukijärvi on laajin Haukiojan valuma-alueen seitsemästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Pieni Haukijärvi. Alueen muut vakavedet ovat Kivijärvi, Ryönälampi, Laurinlampi, Telkkälampi ja Suolampi. Vesitilavuudeltaan Pieni Haukijärvi on alueen suurin vakavesi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Haukijärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 10.2.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 10.2.2023.
3. ↑  Haukijärvi (61.225.1.007) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 10.2.2023.
4. ↑  Haukiojan valuma-alue (61.225) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 10.2.2023.
Korkeushyppääjä ylittämässä rimaa floppaustyylillä.
Ponnistusvoimaa mitataan vauhdittomalla pystysuuntaisella hypyllä.
Taitoluistelija kiertyy hypyssään pystyakselinsa ympäri.
**Hyppääminen** on ponnahtamista lihasvoimalla tai muulla voimalla ylöspäin ja joskus samalla myös eteenpäin niin, että jalat ovat yhtäaikaisesti irti alustasta.

Hyppylihakset
-------------

Hyppääminen vaatii alavartalon räjähtävää voimaa. Ihminen käyttää pystysuuntaisessa hypyssä alaruumiinsa lihaksista nelipäistä reisilihasta, hamstring-lihasta, pakaralihasta ja pohjelihasta. Nämä lihakset suoristavat lantion, ojentavat polven ja painavat jalkaterän alas, suoristaen nilkan. Myös ylävartalon ja keskivartalon lihaksia käytetään jonkin verran voimantuottoon ja kehon vakauttamiseen. Hyppäämistä käytetäänkin helposti toteutettavana lihasvoimaharjoittelun muotona.

Urheilulajina ja leikkinä
-------------------------

Yleisurheilussa pystysuuntaisia hyppyjä ovat korkeushyppy ja seiväshyppy, ja vaakasuuntaisia hyppyjä ovat pituushyppy ja kolmiloikka. Aiemmin ovat urheilulajeina olleet myös vauhditon pituushyppy, vauhditon korkeushyppy ja vauhditon kolmiloikka. Muiden lajiryhmien hyppylajeja ovat esimerkiksi uimahypyt, telinevoimistelun hyppy, mäkihyppy ja trampoliinivoimistelu. Hyppyjä nähdään myös monen muun urheilulajin tärkeänä osana, kuten lentopallossa, koripallossa ja taitoluistelussa.

Lasten hyppyleikkejä ovat esimerkiksi naruhyppely ja ruutuhyppely.

Ennätyksiä
----------

Joidenkin ihmisten on väitetty hypänneen paikaltaan tasajalkaa suoraan ylöspäin jopa yli 140 senttimetriä. Tällaiset ennätykset ovat epävirallisia, ja joskus niihin on saattanut liittyä vauhdinotto. Globetrotters-koripalloilija Michael Wilsonin kerrotaan hypänneen 140 senttimetriä. Yhdysvaltain ammattilaissarjojen valvotuissa testeissä parhaan tuloksen on tehnyt NFL:n Gerald Sensabaugh, joka hyppäsi vuonna 2005 paikaltaan 117 senttimetrin korkeuteen.

Yhdellä jalalla ponnistaen ihminen on hypännyt 2,45 metrin korkuisen riman yli. Maaeläimistä korkeimmalle pystyy hyppäämään puuma, joka yltää 6 metrin korkeuteen. Delfiini kykenee ponnistamaan vedestä 7 metrin korkeuteen. Pituussuuntaisesti ihminen on hypännyt yhdellä jalalla ponnistaen hyväksytysti lähes 9 metriä. Hyppimällä etenevä harmaakenguru pystyy tekemään 13,5 metrin loikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *hypätä.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. ↑  Sara Lindberg: What Muscles Do You Use on the Vertical Jump?  12.7.2019. Livestrong. Viitattu 20.3.2022.
3. ↑  World Best Vertical Jump Scores Topend Sports. Viitattu 20.3.2022.
4. ↑  The Highest Jumping Animals *Animal Fun Facts*. Viitattu 20.3.2022.
James Whitmore, silloinen vaimonsa Nancy Mygatt ja heidän kolme poikaansa vuonna 1954.
**James Allen Whitmore** (1. lokakuuta 1921 White Plains, New York – 6. helmikuuta 2009 Malibu, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa *Taistelutanner* (1949). Toisen ehdokkuutensa hän sai miespääosan esittäjän kategoriassa vuonna 1976. 

Valmistuttuaan Amherst High Schoolista Whitmore aloitti opinnot Yalen yliopistossa ja palveli merijalkaväessä toisessa maailmansodassa.

Whitmoren myöhempien elokuvien joukossa ovat *Asfalttiviidakko* (1950), *Hyökkäys merellä* (1958), *Apinoiden planetta* (1968), *Seitsemän rohkeaa ratsastaa jälleen* (1969) ja *Käärmeenmuna* (1977). Marraskuussa 2008 Whitmorella todettiin keuhkosyöpä, johon hän kuoli helmikuussa 2009.

Whitmorella on tähti Hollywood Walk of Famella, ja hänelle myönnettiin vuonna 2000 Emmy-palkinto. Tasan puoli vuosisataa aiemmin hän oli voittanut Golden Globen. Näyttelijä James Whitmore nuorempi on hänen poikansa.

Lähteet
-------

* James Whitmore Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Joseph-Antoine (JoJo) Bell** (s. 8. lokakuuta 1954 Mouandé, Kamerun) on uransa lopettanut kamerunlainen jalkapallomaalivahti. Hän oli pelityyliltään aikakaudelleen harvinainen liberomainen paljon liikkuva ja jalalla pelaava maalivahti.

Hän pelasi vuoteen 1981 asti Kamerunlaisessa Union Doualassa, siirtyi sieltä Norsunluurannikolle Africa Sportsin joukkueeseen kahdeksi kaudeksi ja sen jälkeen Egyptiin El Mokawlooniin myön kahdeksi kaudeksi.

Bell siirtyi Egyptistä Ranskan pääsarjaan. Hän oli siirtyessään jo 31 -vuotias. Ranskassa hän pelasi Marseillen, Toulonin, Bordeauxin ja Saint-Étiennen joukkueissa ja lopetti uransa liki nelikymppisenä Saint-Etiennessä.

Hänet valittiin Kamerunin maajoukkueeseen sekä vuosien 1982, että 1990 maailmanmestaruuskilpailuihin, mutta hän ei pelannut näissä yhtään ottelua. Hän pääsi pelaamaan ensimmäisen MM-ottelunsa vasta vuoden 1994 kilpailuissa. Hän oli mukana myös 1984 Olympialaisten joukkueessa sekä 1984 ja 1988 kultaa voittaneissa African mestaruuskilpailujen joukkueissa. Monen mielestä hän jäi toisen Kamerunin huippuvahdin Thomas N'Konon varjoon maajoukkueurallaan.

Jalkapallon historiayhteisö IFFHS valitsi Bellin *African goalkeeper of the century*:ksi yhtenä tekemiään vuosisadan pelaajien valintoja.

Lähteet
-------

1. ↑  National Football teams: Joseph-Antoine Bell *national-football-teams.com*. Viitattu 17.12.2022. (englanniksi)
2. ↑  Jonathan Wilson: Why is David de Gea exceptional for United and indifferent for Spain? *The Guardian*. Viitattu 17.12.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Jose-Antoine Bell profile *transfermarkt.com*. Viitattu 17.12.2022. (englanniksi)
4. ↑  IFFHS: IFFHS Continental elections / Africa *rsssf.org*. Viitattu 17.12.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Joseph Aspdinin asuinpaikan muistolaatta Leedsissä.
**Joseph Aspdin** (1778 Leeds – 20. maaliskuuta 1855 Wakefield) oli brittiläinen muurari ja sementinvalmistaja, joka keksi portlandsementin, joka on muurauslaastin ja betonin tärkeimpiä ainesosia.

Elämä
-----

Aspdin (tai Aspden) oli vanhin Yorkshiren Leedsissä asuneen muurari Thomas Aspdinin kuudesta lapsesta. Syntymäpäivää ei tiedetä, mutta poika kastettiin joulupäivänä 1778. Hän seurasi isäänsä muurarin ammatissa ja avioitui Mary Fotherbyn kanssa 1811.

Aspdin alkoi tehdä sementin sekoituskokeita ja sai vuonna 1824 patentin "parannuksesta keinotekoisen kiven valmistustapaan". Hän kutsui keksintöään Portland-sementiksi sen kalkkikivilajin mukaan, jota saatiin Portlandin saarelta Englannin kanaalista.

Heti patentin saatuaan Aspdin alkoi yhdessä naapurinsa William Beverleyn kanssa valmistaa uudenlaista sementtiä Wakefieldissä 15 kilometrin päässä Leedsistä, jonne hän perheineen muutti. Toisen patenttinsa Aspdin sai vuonna 1825.

Joseph Aspdinin poika William Aspdin.
1830-luvun lopulla tehtaan toiminnassa olivat jo mukana Aspdinin kaksi poikaa, esikoinen James kirjanpitäjänä ja nuorempi William tehtaanjohtajana.

William Aspdin perusti 1843 oman tehtaan Rotherhitheen lähelle Lontoota. Siellä hän esitteli uuden ja isänsä sementtiä huomattavasti vahvemman sementtilaadun. Joseph Aspdin jäi eläkkeelle 1844 ja siirsi perheyrityksestä omistamansa osuuden James-pojalle, jonka perustama sementtitehdas Ings Roadilla oli toiminnassa vuoteen 1900 saakka. 

Joseph Aspdin kuoli 20. maaliskuuta 1855 kotonaan Wakefieldissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Väänänen, Juha (toim.): "Aspdin, Joseph", *Kuka teki mitä: Kuvitettu elämäkerrallinen hakuteos*, s. 160. Suomentanut Salonen, Lippo & Salonen, Sirkka. Suuri Suomalainen Kirjakerho, 1986. ISBN 951-643-251-4.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Structurae

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Joseph Aspdin
Hyrkanian sijainti. Nykyiset valtiorajat.
**Hyrkania** oli muinainen Persian maakunta, joka sijaitsi Kaspianmeren etelärannalla nykyisten Iranin ja Turkmenistanin alueilla. Hyrkania on alueen kreikkalainen nimi, persiaksi sen nimi oli *Varkâna*. Antiikin aikana Kaspianmerta kutsuttiin myös nimellä Hyrkanianmeri.

Hyrkaniasta tuli osa Persian valtakuntaa Kyyros Suuren ja Kambyseksen aikana noin 559-520 eaa. Hyrkaniaa hallitsi satraappi, jonka pääkaupunki oli Zadrakarta, joka ehkä on nykyinen Sârî. Persian valtakauden aikana Hyrkaniaan rakennettiin muuri, jonka tarkoituksena ehkä oli suojella Hyrkaniaa Keski-Aasiasta päin tulevilta ihmisiltä.

Noin 336-323 Hyrkania joutui Makedonian kuninkaan Aleksanteri Suuren alaisuuteen. Myöhemmin Hyrkania oli seleukidien hallitsema.

Lähteet
-------

1. ↑  Jona Lendering: HyrcaniaArkistoitu kopio *Livius*.  Arkistoitu 4.6.2011. Viitattu 6.1.2015. (englanniksi)

Muinaisen Persian valtakunnan maakunnat
Arabia · Arakhosia · Aria · Armenia · Assyria · Babylonia · Baktria · Dahai · Drangiana · Egypti · Foinikia/Palestiina · Fryygia · Gandara · Gedrosia · Hyrkania · Joonia · Intia · Indus · Kappadokia · Kaaria · Khorasmia · Kilikia · Kolkhis · Kush · Libya/Kyrene · Lyydia · Maka · Makedonia (valtakunta) · Meedia · Paflagonia ·Pamfylia · Parthia · Persis · Saka · Sattagydia · Sogdiana · Susiana · Traakia
**Esimerkkejä** (lat. *Exempla*) eli **Esimerkkien kirja** (*Exemplorum libri*) oli Cornelius Nepoksen kirjoittama anekdoottikokoelma, joka kokosi yhteen merkillisiä tapauksia ja ilmiöitä historian ja luonnontieteen alalta. Nepos julkaisi sen joskus vuoden 44 eaa. jälkeen. Teos ei ole säilynyt nykyaikaan.

*Esimerkkejä*-teos käsitti ainakin viisi kirjaa. Se noudatti kreikkalaisen paradoksografia-kirjallisuuden luomia esikuvia, ja toi teostyypin latinankieliseen kirjallisuuteen. Suuri osa Nepoksen teoksen sisällöstä perustui oletettavasti suoraan kreikkalaisiin teoksiin. Roomaa koskevat kohdat Nepos poimi roomalaisesta kirjallisuudesta.

Teostyyppi muodostui suosituksi, koska se oli hauskaa luettavaa ja samalla tarjosi anekdoottiaineistoa puhujien käyttöön. Niin se sai runsaasti seuraajia. Myöhemmässä latinankielisessä kirjallisuudessa sitä muistuttavat muun muassa Valerius Maximuksen *Factorum ac dictorum memorabilium libri IX* sekä Aulus Gelliuksen *Attikan öitä* (*Noctes Atticae*), jotka käyttivät myös sen aineistoa hyväkseen. Sitä hyödynsi myös muun muassa Plinius vanhempi teoksessaan *Naturalis historia*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suolahti, Jaakko: "Cornelius Nepoksen elämä ja teokset". Teoksessa Nepos, Cornelius: *Kuuluisia miehiä*, s. 6–7. Antiikin klassikot. Porvoo: WSOY, 1963.
2. 1 2  Smith, William: "Cornelius Nepos", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
**Esihyönteiset** (Protura) on niveljalkaisiin kuuluva lahko. Lahkon nimi on sikäli harhaanjohtava, että nämä eläimet eivät ole hyönteisiä, vaan kuuluvat kokonaan eri luokkaan. Suomesta esihyönteisiä tunnetaan kolme lajia.

Esihyönteiset kuvasivat tieteelle ensimmäisenä toisistaan riippumatta Filippo Sylvestri vuonna 1907 ja Antonio Berlese vuonna 1908.

Esihyönteisistä ei toistaiseksi tunneta minkäänlaista fossiiliaineistoa.

Piirteitä
---------

Esihyönteiset ovat erittäin pienikokoisia, vain alle kahden millimetrin pituisia pitkänomaisia selkärangattomia eläimiä. Niillä ei ole silmiä, eikä väripigmenttiä. Myöskään tuntosarvia ei ole, vaan etummainen raajapari, jota ei käytetä liikkumiseen, toimii tunnistelueliminä. Pää on kartiomainen, mikä on antanut ryhmälle englanninkielisen nimen *coneheads*. Kolmessa etummaisessa takaruumiin jaokkeessa on jalkaa muistuttava ulkonema. Esihyönteiset elävät maaperässä, karikkeessa ja sammalikoissa tyypillisesti noin 10 cm syvyyteen asti, mutta siirtyvät talveksi syvemmälle. Eri lajeja tunnetaan maailmanlaajuisesti noin 750. Näistä noin 300 kuuluu sukuun *Eosentomon*.

Esihyönteisten suuosat ovat imevät, mikä viittaa niiden nauttivan nestemäistä ravintoa. Ravinnonlähdettä luonnossa ei kuitenkaan tunneta. Niiden arvellaan kuitenkin käyttävän ravinnokseen lähinnä kasvijätettä ja sienirihmastoa. Jotkin lajit voivat ehkä olla petoja. Esihyönteiset saattavat olla tavattoman runsaslukuisia. Esimerkiksi saksalaisesta metsästä on laskettu 90 000 yksilöä neliömetriltä.

Muodonvaihdos on olematon. Vastakuoriutuneella nymfillä on yhdeksän takaruumiin jaoketta. Jaokkeita tulee yksi lisää jokaista nahanluontia kohti, kunnes aikuisella yksilöllä jaokkeita on 12. Aikuiset saattavat luoda nahkansa, mutta uusia jaokkeita ei enää tule.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Larry Huldén: Suomen hyönteislahkot. Luonnontieteellinen keskusmuseo (opintomoniste)
2. 1 2 3  Gordon's Protura page (englanniksi)
3. ↑  Penney D. & Jepson J. E.: *Fossil Insects: An introduction to palaeoentomology*. Siri Scientific Press, 2014. ISBN 978-0957453067.  s. 92
4. 1 2  CSIRO: Protura (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
5. 1 2  Tree of Life: Protura (englanniksi)
6. 1 2  BugGuide.net (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* ITIS: Protura (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q271631
* Wikispecies: Protura
* AFD: Protura
* BOLD: 734357
* BugGuide: 258495
* CoL: 3WW
* EoL: 7116
* EPPO: 1PROTO
* Fauna Europaea: 12099
* Fauna Europaea (new): ab8cfaf8-4e20-49a8-a353-332e1460f3f2
* GBIF: 1185
* iNaturalist: 83242
* IRMNG: 11348
* ITIS: 99210
* NBN: NBNSYS0000160810
* NCBI: 29999
* NZOR: 692cd8de-3e6a-40ee-ad23-469ec92762ff
* Plazi: 03AF87D2-FFA7-FFD8-72C1-FFBE3AAFFDDB

 |

 |
**Eläinekologia** on tieteenala, joka tutkii eläinlajien yksilömäärään ja populaatioiden levinnesyyteen vaikuttavia tekijöitä. Tähän sisältyy muun muassa eläinten luokitus, eläinten rakenteen tutkiminen ja eläinmaantiede. Eläinekologiaan kuuluu myös populaatioiden eläinyhteisöjen ja eläinten käyttäytymisen tutkimus. Esimerkiksi lintujen ravinnon hankintatavat vaikuttavat siihen, millaisella alueella ne elävät ja tietyn tyyppisillä alueilla on yleensä ravinnonhankintatavoiltaan samanlaisia lintuja.

Eläinekologia on osa yleistä ekologiaa, johon kuuluu myös kasviekologia. Niin eläin- kuin kasvilajien määrä ja koostumus riippuu elinympäristön olosuhteista. Näitä olosuhteita voidaan tarkastella tietyn eliöyhteisön, kuten yhden suoalueen sisällä. Toinen tapa tarkastella lajien monimuotoisuuteen vaikuttavia tekijöitä on tarkastella lajikoostumuksen muuttumista elinympäristön muuttuessa. Lajien monimuotoisuutta voidaan tarkastella myös laajemman alueen ekologiaa tutkimalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Eläintiede *Biologian laitos, luonnontieteellinen tiedekunta*.  17.3.2014. Oulun yliopisto. Viitattu 10.3.2015.
2. ↑  Ilkka Hanski, Jan Lindström, Jari Niemelä, Hannu Pietiäinen ja Esa Ranta: "Samanlaisessa ympäristössä samanlainen linnusto", *Ekologia*, s. 83. WSOY, 1998. ISBN 951-0-21981-9.
3. ↑  Iiris Lappalainen: "Monimuotoisuuden mittarit", *Suomen luonnon monimuotoisuus*, s. 15. Helsinki: Suomen ympäristökeskus, 1998. ISBN 951-37-2380-1.
**Esikääntäjä** (engl. *preprocessor*) on ennen ohjelmointikielen kääntäjää suoritettava ohjelma. Esikääntäjä on ikään kuin erikoistunut tekstieditori. C-kielen esikääntäjä on erillinen itse C-kielestä, eikä esikääntäjä ymmärrä kielen rakenteita. C-kieleen esikääntäjän lisäämistä ehdotti Alan Snyder.

Esikääntäjä kehitettiin vakioitujen arvojen ja makrojen käsittelyyn sekä tiedostojen liittämiseen kuten BCPL:ssä ja PL/I:ssä. Myös muun muassa FORTRANiin on ollut saatavilla esikääntäjä.

Esimerkki esikääntäjän käytöstä C-kielen kanssa:

```
#define KOKO 20

int data[KOKO];
char merkkijono[KOKO];

```

.. jossa määritellyn vakion `KOKO` arvo `20` sijoitetaan esikääntäjän toimesta kohtiin, joissa sama merkkijono esiintyy.

M4 on yksi yleiskäyttöisistä "esikääntäjäkielistä".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oualline, Steve: *Practical C Programming*, s. 140. Third edition. O'Reilly, 1997. ISBN 1-56592-306-5. (englanniksi)
2. 1 2  Ritchie, Dennis M.: The Development of the C Language *bell-labs.com*. Viitattu 24.7.2017.
3. ↑  Karl P. Hunt: An introduction to structured programming (PDF) *link.springer.com*.  1979. doi:10.3758/BF03205654.  Viitattu 6.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Michael Breen: Notes on the M4 Macro Language *mbreen.com*.  2008. Viitattu 28.5.2019. (englanniksi)
**Karsten Kroon** (s. 29. tammikuuta 1976 Dalen, Alankomaat) on alankomaalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 1999–2014.

Kroon oli vielä amatööri voittaessaan ammattilaiskilpailu Ronde van Drenthen vuonna 1996. Hän liittyi 1997 Rabobankin nuorten joukkueeseen, jonka riveissä voitti kahden vuoden aikana useita amatöörikilpailuja.

Vuosina 1999–2005 Kroon ajoi Rabobankin ammattilaisjoukkueessa. Hän toimi pääasiassa apuajajana, mutta saavutti itsekin merkittäviä voittoja. Vuoden 2002 Ranskan ympäriajossa hän voitti kahdeksannen etapin oltuaan tallitoverinsa Erik Dekkerin avustuksella paras seitsemän miehen kärkiryhmästä. Vuonna 2004 Kroon voitti Rund um den Henninger Turm -klassikon. Rabobankin vuosinaan hän kantoi sekä Ranskan, Italian että Espanjan ympäriajon mäkikilpailun johtajan paitaa, mutta ei pystynyt kertaakaan pitämään johtoaan loppuun saakka.

Kroon siirtyi CSC-talliin vuonna 2006 ja sai heti kevään klassikoissa jaetun kapteenin aseman Fränk Schleckin kanssa. Hän auttoi Schleckiä voittamaan Amstel Gold Racen, mutta saavutti itsekin useita kärkipään sijoituksia merkittävissä kilpailuissa ollen muun muassa kolmas La Flèche Wallonnessa. Vuonna 2008 Kroon voitti toistamiseen Rund um den Henninger Turmin. Vuoden 2009 Amstel Gold Racessa hän sijoittui toiseksi hävittyään loppukirissä irtiottokumppanilleen Sergei Ivanoville.

Kroon edusti BMC Racing Teamia 2010–2011. Ammattilaisuransa viimeiset kaudet, 2012–2014, hän ajoi Team Saxo Bank / Team Tinkoff-Saxo -tallissa.

Saavutuksia
-----------

2000
Italian ympäriajo, 2. etapilla kolmas
2001
GP Kanton Aargau, voitto
2002
Ranskan ympäriajo, 8. etapin voitto
2003
Tour du Poitou Charentes et de la Vienne, mäki- ja yhdistelmäkilpailun sekä 5. etapin voitto
2004
Rund um den Henninger Turm, voitto
2006
3-Länder-Tour, 2. ja 5. etapin voitto
Brabantse Pijl, toinen
La Flèche Wallonne, kolmas
Amstel Gold Race, neljäs
Flanderin ympäriajo, kahdeksas
2007
Flanderin ympäriajo, neljäs
2008
Rund um den Henninger Turm, voitto
Vuelta a Castilla y León, 2. etapin voitto
Sachsen-Tour International, 5. etapin voitto
Lombardian ympäriajo, viides 
2009
Amstel Gold Race, toinen
Eschborn-Frankfurt City Loop, toinen

Lähteet
-------

* Karsten Kroon Trap–Friis-tietokannassa (englanniksi)
* Karsten Kroon cyclingarchives.com-tietokannassa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Karsten Kroon *procyclingstats.com*. Viitattu 19.1.2015. (englanniksi)
2. ↑  Tour de Lombardie General[vanhentunut linkki] Eurosport.yahoo.com 18.10.2008 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karsten Kroon** Wikimedia Commonsissa

* Fanisivu (hollanniksi) (englanniksi)
* Profiili CSC:n sivustolla (tanskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Belgia
* Alankomaat

 |

 |
**Kultarikko** (*Saxifraga aizoides*) on monivuotinen, keltakukkainen vuoristojen ja arktisten alueiden rikkokasvi.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Kultarikon kukinto.
Kultarikon lehtiä.
Kultarikon siemenkotia.
Löyhästi mätästävä kultarikko kasvattaa 5–15 cm pitkät, kohenevat ja monilehtiset varret. Kukattomat varret ovat huomattavasti kukallisia lyhyempiä. Lehdet ovat tasasoukkia, möyheitä ja tavallisesti ehytlaitaisia. Kukinto on harvakukkainen huiskilo. Kaksineuvoiset kukat ovat vaaleankeltaisia ja punapilkullisia, joskus punakeltaisia tai purppuranpunaisia. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Suomessa kultarikko kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kaksiosainen, monisiemeninen kota.

Levinneisyys
------------

Kultarikkoa tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Euroopassa laji on lähinnä vuoristojen kasvi, jota kasvaa Britteinsaarten pohjoisosissa, Norjan, Ruotsin ja Suomen vuoristo- ja tunturialueilla, Kuolan niemimaalla, Uralilla, Islannin itäosissa, Huippuvuorilla, Alpeilla, Apenniinien pohjoisosissa, Luoteis-Balkanilla ja Karpaateilla. Pohjois-Amerikassa kultarikko on lähinnä arktisten alueiden laji, jota kasvaa Länsi- ja Pohjois-Kanadassa. Kultarikkoa esiintyy myös Grönlannissa. Suomessa kultarikko on pohjoisen laji, jota tavataan kolmella alueella: Sallan-Kuusamon alueella, Enontekiöllä lähinnä käsivarren suurtuntureilla sekä Utsjoella ja Inarin pohjoisosissa.

Elinympäristö
-------------

Kultarikko kasvaa lähinnä tuntureiden märillä puron- ja joenvarsilla, lähteiköissä, kallionhyllyillä ja lehtoniityillä. Laji on kalkinvaatija.

Lähteet
-------

* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

1. ↑  Retkeilykasvio 1998, s. 226, 228.
2. ↑  Den virtuella floran: Gullbräcka (myös levinneisyyskartat) Viitattu 19.1.2012. (ruotsiksi)
3. 1 2  Retkeilykasvio 1998, s. 228.
4. ↑  Lampinen, R. Lahti, T. & Heikkinen, M. 2012: Kasviatlas 2011: Kultarikon levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki. Viitattu 26.8.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Luontoportti: Kultarikko (*Saxifraga aizoides*)
* Pohjolan kasvien pauloissa: *Saxifraga aizoides* – kultarikko
* Kasviatlas 2020: Kultarikon (*Saxifraga aizoides*) levinneisyys Suomessa.
* Suomen Lajitietokeskus: Kultarikko (*Saxifraga aizoides*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q133893
* Wikispecies: Saxifraga aizoides
* CoL: 6Y2RK
* EoL: 583343
* EPPO: SXFAI
* EUNIS: 181321
* FNA: 250092006
* GBIF: 3032830
* iNaturalist: 144152
* IPNI: 793159-1
* IRMNG: 10855644
* ITIS: 24250
* NatureServe: 2.140209
* NBN: NBNSYS0000003506
* NCBI: 102714
* Open Tree of Life: 479984
* PalDat: Saxifraga\_aizoides
* Panartic Flora: 500708
* PFI: 1834
* Plant List: kew-2583407
* PLANTS: SAAI
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:793159-1
* Tropicos: 29100057
* VASCAN: 9279
* WFO: wfo-0000493868

 |

 |
**Irina Andrejevna Avvakumova** (ven. Ирина Андреевна Аввакумова, o.s. Taktajeva, ven. Тактаева, s. 14. syyskuuta 1991 Moskova, Venäjän SFNT) on venäläinen mäkihyppääjä, sekajoukkuemäen olympiamitalisti.

Avvakumova sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 13:nneksi, Sotšin olympialaisissa 2014 16:nneksi, Falunissa 2015 11:nneksi, Lahden MM-kilpailuissa 2017 12:nneksi, Pyeongchangin olympialaisissa 2018 neljänneksi, Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 suurmäessä seitsemänneksi ja normaalimäessä 12:nneksi sekä Pekingin olympialaisissa 2022 seitsemänneksi. Pekingin kisojen sekajoukkuemäessä hän saavutti hopeaa. MM-kilpailujen joukkuekilpailuissa tuloksena on parhaimmillaan ollut kuudes sija. Hän saavutti universiadeissa 2013 kultaa joukkuekilpailussa ja pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa. Universiadeissa 2015 hän voitti sekä henkilökohtaisen että joukkuekilpailun.

Avvakumova sai ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan neljästoista Hinzenbachissa helmikuussa 2012. Ensimmäiset palkintosijansa hän saavutti oltuaan samalla paikkakunnalla kolmas ja toinen joulukuussa 2013. Hän oli samalla kaudella Tšaikovskissa ensin kolmas ja saavutti toisessa kilpailussa uransa ensimmäisen maailmancupvoiton 4. tammikuuta 2014. Sapporon molemmissa kilpailuissa hän sijoittui kolmanneksi. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli kaudella 2013–2014 neljäs. Seuraavalla kaudella hän oli toinen Zaōssa. Helmikuussa 2016 hän sijoittui Oslon suurmäen kilpailussa kolmanneksi. Maailmancupkauden 2015–2016 kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs. Tammikuussa 2017 hän oli Oberstdorfin suurmäen kilpailuissa toinen ja kolmas sekä kerran kolmas Zaōssa. Maailmancupin kokonaispisteissä hän sijoittui yhdeksänneksi. Tammikuussa 2018 hän oli kerran kolmas Zaōssa. Kauden 2017–2018 kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi ja 2020–2021 seitsemänneksi.

Avvakumova voitti Continental Cupin kokonaiskilpailun kaudella 2012–2013. Hän voitti kolme kilpailua Örnsköldsvikissä maaliskuussa 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Ирина Андреевна АВВАКУМОВА *infosport.ru*. Viitattu 25.1.2014. (venäjäksi)
2. ↑  Irina Taktaeva has married *ladies-skijumping.com*. Viitattu 25.1.2014. (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2 3 4 5  Irina Avvakumova Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Irina Avvakumova** Wikimedia Commonsissa
**Naš sovremennik** (ven. Наш современник, suomeksi "Meidän aikalaisemme") on Moskovassa Venäjällä ilmestyvä kaunokirjallinen aikakauslehti. Vuonna 1956 perustettua lehteä julkaistiin aluksi neljästä kuuteen kertaan vuodessa. Vuonna 1958 siitä tuli kuukausilehti. Naš sovremmenikiä edelsi vuosina 1933–1937 ja 1949–1955 ilmestynyt kalenteri, jonka numerointi alkoi lokakuun vallankumouksesta (esim. *God XXXVIII* vuonna 1955).

Lehti ilmestyi aluksi Neuvostoliiton ja vuodesta 1958 Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton äänenkannattajana. Sen päätoimittajana työskentelivät Viktor Poltoratski (1956–1958) ja Boris Zubavin (vuodesta 1958). Vuonna 1968 Naš sovremennik oli ideologisista syistä lakkautettuna. Vuonna 1969 päätoimittajaksi tuli Sergei Vikulov, jonka vuonna 1989 korvasi Stanislav Kunjajev*lähde?*.

Poliittiselta linjaltaan Naš sovremennik on Venäjän kansallismielisten voimien äänenkannattaja. 1970-luvulla se tunnettiin "maaseutuproosastaan", jota kirjoittivat muun muassa Fjodor Abramov, Viktor Astafjev, Vasili Belov, Valentin Rasputin, Vladimir Solouhin ja Vasili Šukšin. 1980-luvulta lähtien lehti on keskittynyt yhteiskuntapoliittiseen aineistoon.

Vuonna 1986 lehden painos oli 220 000 kappaletta. Vuonna 1990 painosmäärä nousi 480 000:een mutta on sen jälkeen voimakkaasti laskenut. Nykyään levikki on 10 000 kappaleen tienoilla.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kasack, Wolfgang: *Энциклопедический словарь русской литературы с 1917 года (Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda)*, s. 518. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
2. ↑  Naš sovremennik: O žurnale *nash-sovremennik.ru*. Viitattu 7.1.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Naš sovremennik -lehden sivusto (venäjäksi)
**Edvin Vilhelm Kaspersson** (6. tammikuuta 1895 Helsingin maalaiskunta – 13. huhtikuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kasperssonin vanhemmat olivat pienviljelijä Johan Fredrik Kaspersson ja Olga Wilhelmina Sundberg ja puoliso vuodesta 1923 Gerda Blondine Ekqvist. Kaspersson tuli ylioppilaaksi ruotsalaisesta reaalilyseosta Turussa ja harjoitti lakitieteen opintoja Helsingissä 1916–1918. Hän teki myös opintomatkoja useisiin eri maihin. Kaspersson oli harjoittelija Tykö Bruks Ab:ssa ja Ab Axel von Knorring Oy:ssä 1920, SOK:lla pääkonttorin tilintarkastaja ja liikeneuvoja 1921–1925, Kokkolan konttorin apulaisjohtaja ja siirtomaatavaroiden myyjä 1925–1930, Keskusosuuskunta Laborin Vaasan konttorin päällikkö 1931–1941 ja Helsingin konttorin toinen johtaja 1941–1945 sekä Laborin johtokunnan jäsen vuodesta 1941 ja toimitusjohtaja 1945–1961. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Kaspersson oli reservin luutnantti (1935).
Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edvin Kaspersson *Biografiasampo*. Viitattu 19.8.2022.
2. ↑  Edvin Kaspersson död.  *Hufvudstadsbladet*, 16.4.1964, nro 103, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 19.8.2022.
**Koodaus ja modulointi** 

 

audio, video, puhe, tieto

koodausmenetelmät 

kanavanvaraus eli kanavointi 

* FDMA, TDMA, CDMA
* CSMA/CD (Ethernet)
* CSMA/CA (802.11)


modulointi 

* kantoaalto (mm. sähkötys)
* AM (DSB-SC, SSB)
* FM (FSK, GMSK)
* PM (mm. PSK, QAM)
* FHSS, DSSS (eivät tarvitse kanavointia)


siirtotie 

* radio
* kaapeli (koaksiaali, Cat5, valokuitu)


n • k • m

**Taajuushyppely** (engl. *Frequency Hopping Spread Spectrum*) on DSSS:n lisäksi toinen CDMAta toteutettaessa käytettävistä tekniikoista. 

Taajuushyppelyssä lähettäjä vaihtaa lähetystaajuutta tietyn algoritmin mukaisesti. Taajuushyppelyalgoritmi voi olla täysin satunnainen, kuitenkin siten että lähettäjä ja vastaanottaja tietävät satunnaisuuden, tai etukäteen sovittu. 

Taajuushyppely suoritetaan siten, että laaja taajuusalue (useita megahertsejä) jaetaan suureen määrään kapeita kanavia. Lähetettävä signaali pilkotaan pieniin osiin ja jokainen osa lähetetään aikavälein kullakin kapealla kanavalla. 

Signaalin lähetys pitkällä aikavälillä käyttää koko taajuusalueen hyväkseen, vaikka tietyllä ajanhetkellä käytetään vain osa taajuusalueesta. Siksi taajuushyppelyäkin kutsutaan laajakaistaiseksi tekniikaksi.

Taajuushyppely voidaan toteuttaa joko hitaalla tai nopealla hyppelyllä. Hitaassa lähetetään useita bittejä yhdellä aikavälillä kun taas nopeassa lähetetään yksi bitti usealla aikavälillä.
**Emil Edvin Wide** (22. helmikuuta 1896 Kemiö, Suomi – 19. kesäkuuta 1996 Tukholma) oli suomalaissyntyinen, Ruotsia edustanut kestävyysjuoksija, moninkertainen olympiamitalisti.

Wide kuului Eric Backmanin ja Sven Lundgrenin kanssa Ruotsin joukkueeseen, joka saavutti pronssia 3 000 metrin joukkuejuoksussa Antwerpenin olympialaisissa 1920. Neljä vuotta myöhemmin Pariisissa hän sijoittui toiseksi 10 000 metrillä hävittyään maailmanennätyksen tehneelle Ville Ritolalle yli puoli minuuttia. Samojen kisojen 5 000 metrillä Wide sai pronssia Paavo Nurmen ja Ritolan jälkeen; ero suomalaisiin oli jälleen yli puoli minuuttia.

Amsterdamin olympialaisissa 1928 Wide sai pronssia 10 000 metrillä hävittyään Nurmelle ja Ritolalle yli 40 sekuntia. 5 000 metrin kilpailu oli tasaisempi: Ritola voitti kultaa kaksi sekuntia ennen Nurmea, josta Wide jäi vain 1,2 sekuntia ollen jälleen kolmas.

Wide sai Svenska Dagbladetin kultamitalin vuoden 1926 parhaasta urheiluteosta. Hän oli ammatiltaan opettaja ja poliitikko. Wide kuoli satavuotiaana vuonna 1996.

Edvin Wide (vasemmalla) ja Paavo Nurmi.

Maailmanennätykset
------------------

* 3 000 metriä 8.27,6 Halmstad 7. kesäkuuta 1925
* 2 000 metriä 5.26,0 Tukholma 11. kesäkuuta 1925
* 2 mailia 9.08,4 Kramfors 23. kesäkuuta 1925
* 2 mailia 9.01,4 Berliini 12. syyskuuta 1926

### Omat ennätykset

* 1 500 m: 3.51,8
* 5 000 m: 14.40,4
* 10 000 m: 30.55,2

Lähteet
-------

* Stora grabbar (ruotsiksi)
* Swedish Athletic Page (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
**Irina Begljakova** (3. helmikuuta 1933 – 19. maaliskuuta 2018) oli neuvostoliittolainen kiekonheittäjä ja olympiamitalisti.

Begljakova saavutti kiekonheitossa hopeaa Bernin EM-kilpailuissa 1954 tuloksella 45,79 m. Hän hävisi maannaiselleen Nina Ponomarjovalle yli kaksi metriä tuossa kilpailussa, jossa Neuvostoliitto saavutti kolmoisvoiton. Vuonna 1955 hän ylitti ensimmäisen kerran 50 metriä tuloksellaan 50,93 m, jota pidemmälle tuona vuonna heittivät vain Ponomareva ja Nina Dumbadze. Vuonna 1956 hän paransi ennätyksekseen 52,71 m ja oli jälleen maailmantilastossa kolmas. Melbournen 1956 olympialaisissa hän sai hopeaa tuloksella 52,54 m. Hän hävisi Tšekkoslovakian Olga Fikotoválle runsaan metrin.

Tukholman EM-kilpailuissa 1958 Begljakova sijoittui neljänneksi tuloksella 50,87 m. Hän hävisi pronssimitalisti Kriemhild Hausmannille 12 senttimetrillä.

Lähteet
-------

* Kamper, Erich: *Lexikon der 14 000 Olympioniken*, s. 20. Leykam-Verlag, 1983. ISBN 3-7011-7144-0.
* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Suuri EM-kirja*, s. 57, 67. Sporttikustannus Oy, 1990. ISBN 951-8920-11-7.

### Viitteet

1. ↑  Серебряный призер ОИ-1956 в метании диска Ирина Беглякова скончалась на 86-м году жизни (venäjäksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Liisa Marjatta Okko** (o.s. **Syvänen**; 20. joulukuuta 1925 Helsinki – 15. kesäkuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen geologi ja informaatikko. Hän tutki kvartäärigeologiaa, tieteellisen tiedon välitystä ja kirjastojen tehtäviä.

Okko syntyi tykistöupseeri Olavi Syväsen ja Elisabeth (Liisa) Sténin perheeseen Helsingissä. Perhe muutti Jyväskylään 1930-luvulla ja Okko tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1943. Lääketiedettä alkujaan opiskelemaan pyrkinyt Okko luki geologiaa ja minerologiaa, filosofian kandidaatiksi hän valmistui Helsingin yliopistosta 1953. Okko toimi jo opiskeluaikanaan yliopiston geologian laitoksen kirjastonhoitajana, vuodesta 1953 hän oli Geologisen tutkimuslaitoksen kirjastonhoitaja. *Geologi*-lehden päätoimittaja Okko oli 1954–1955. Vuonna 1955 ja 1956 hän oli ASLA-Fulbright-stipendiaatti Coloradon yliopistossa Denverissä ja suoritti siellä Master of Arts -tutkinnon. Filosofian lisensiaatti Okosta tuli 1959, tohtoriksi hän väitteli 1962.

Geologisen tutkimuslaitoksen kirjasto- ja informaatiopalvelutoimiston päällikön tehtävästä Okko siirtyi Tampereen yliopiston kirjastotieteen ja informatiikan professoriksi 1977, tehtävä oli tuolloin Pohjoismaiden ainoa. Häntä nimitettäessä presidentti Urho Kekkonen poikkesi yliopiston valmistelemasta ehdokasesityksestä, ja valitsi professoriksi Marjatta Okon eikä yliopiston ensimmäiselle ehdokassijalle asettamaa Pertti Tiihosta. Okko jäi eläkkeelle vuonna 1988. Hän kuoli syöpään 72-vuotiaana.

Marjatta Okon puoliso vuodesta 1958 oli professori Veikko Okko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oili Kokkonen, Marjatta Roos, Leena Teinilä, Pertti Vakkari (toim.): *Tietoa tavoittamassa. Kirjastotieteen ja informatiikan professori Marjatta Okko 60 v. 1985*, s. 315. Tampere: Tampereen yliopisto, 1985. ISBN 951-44-1847-6.
2. 1 2  Pertti Vakkari: Professori Marjatta Okko (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 12.7.1998. Viitattu 21.6.2018.
3. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 12. osa, palsta 269
4. ↑  Ilkka Mäkinen: Informaatiotutkimus-lehti 25 vuotta: Suomalaisen informaatiotutkimuksen kehityspiirteitä ja menestyksen taustatekijöitä *Informaatiotutkimus 26(2) – 2007: 34–47*. Viitattu 30.4.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Laina Marjatta Myrberg**, o.s. **Havu**, vuoteen 1914 **Hildesson** (15. elokuuta 1904 Uskela – 11. elokuuta 1982 Helsinki) oli ylikirjastonhoitaja, joka työskenteli pitkään Teknillisen korkeakoulun kirjastonhoitajana. 

Marjatta Myrbergin vanhemmat olivat tehtailija William Waldemar Hildesson-Havu ja Augusta Wilhelmiina Kavander. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1934–1946 oli lähetystöneuvos Hans Ruben Martola ja toinen vuodesta 1957 professori, kansleri Pekka Myrberg. Marjatta Myrberg tuli ylioppilaaksi 1925 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1930. Hän oli Helsingin yliopiston maatalous- ja metsäkirjaston hoitaja 1930–1939 ja Teknillisen korkeakoulun kirjastonhoitaja 1945–1967. Myrbergillä oli sekä kirjasto- että tietokirja-alojen luottamustoimia. Suomen tietokirjailijoiden seuran kunniajäseneksi hänet valittiin 1969. Myrberg sai ylikirjaston hoitajan arvonimen vuonna 1964, ensimmäisenä kahdesta itsenäisyyden aikana arvonimen toistaiseksi saaneesta henkilöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 641. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 21.8.1980, s.4
3. ↑  Segercrantz, Stig-Göran & Martin, Timo & Flinkkilä, Jouni: *Arvonimet Suomessa 1917–1985*, s. 225 ja 321. Helsinki: Uusi Suomi Oy, 1986. ISBN 951-9434-18-6.
Taiteilijan näkemys Linnunradasta ulkopuolelta katsottuna.
**Galaktinen tähtitiede** on tähtitieteen osa-alue, joka tutkii Linnunrataa, sen syntyä ja kehitystä sekä sen sisältämiä kohteita. Se on vastakohta ekstragalaktiselle tähtitieteelle, johon kuuluvat kaikki Linnunradan ulkopuoliset kohteet.

Vaikka Linnunrata on kaikkein parhaiten tutkittu galaksi, ovat monet sen osat peittyneet tähtienvälisen aineen muodostamien pilvien taakse, jolloin niitä ei voida havaita näkyvän valon aallonpituuksilla. Sen sijaan käyttämällä muita aallonpituuksia, kuten infrapuna-, suurenergia- ja radiosäteilyä, on kokonaiskuva galaksistamme alkanut viime aikoina muodostua.

Tutkimuskohteet
---------------

Galaktinen tähtitiede voidaan jaotella tutkimuskohteen mukaan seuraavasti:

* heliumia raskaampien alkuaineiden jakautuminen Linnunradassa
* Linnunradan osat: musta aukko ja sitä ympäröivä ydin, keskuspullistuma, kiekko ja pallomaisten tähtijoukkojen muodostama halo
* Linnunradan muodostuminen ja kehitys
* Linnunradan perusominaisuudet (massa, koko ym.)
* tähtien ja tähtijoukkojen liike Linnunradassa
* avoimet tähtijoukot ja tähtien assosiaatiot
* Aurinkokunnan lähitähdet
* yleinen rakenne (kierteishaarat ym.)
* tähtipopulaatiot
* tähtienvälinen aine
**Kaikutörmän työväentalo** on Pelkosenniemen kirkonkylässä sijaitseva entinen työväentalo.

Historiaa
---------

Tontilla oli aluksi Rovaniemen työväenyhdistykseltä saatu parakki -tyyppinen kokoontumistila. Talkoilla rakennettu Kaikutörmän työväentalo valmistui kahdessa osassa. Ensiksi valmistuivat vuonna 1966 sali, keittiö ja kahvila. Toisessa vaiheessa, joka valmistui vuonna 1984, taloa jatkettiin salin osalta kuusi metriä. Rakennusta peruskorjattiin ja rakennettiin WC:t.

Rakennus
--------

Talo on yksikerroksinen, puurunkoinen, lautavuorattu ja huopakatteinen. Huoneistoala on noin 200 m². Rakennus sijaitsee 2 000 m²:n tontilla Viitostien varrella. Rakennuksessa on ollut öljylämmitteinen lämminilmapuhallin sekä sähköpatterit. Sähkö on katkaistu, ja talo on vakuuttamaton.

Toimintaa
---------

Talon valmistuttua siellä järjestettiin iltamia ja tansseja. Vappujuhliin kokoontui väkeä myös naapurikunnista. 1970-luvulla talossa oli bingotoimintaa. Viimeiset tanssit tanssittiin 1980-luvun lopulla.

Pelkosenniemen Järjestöyhdistyksellä ei ole rahaa ylläpitää tai korjata rakennusta, joten se on ollut pitkään tyhjillään.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaikutörmä *helda.helsinki.fi*. Viitattu 28.11.2022.
2. 1 2 3 4  *Lapin työväentalot: peruskartoitus 1997*. Kansantalojen Liiton Lapin Piirijärjestö ry, 1997.
3. 1 2  Kaikutörmä *helda.helsinki.fi*. Viitattu 28.11.2022.