recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aamiainen ruohikolla** (ransk. *Le déjeuner sur l'herbe*) on Edouard Manet’n maalaus vuodelta 1863. Maalaus on yksi modernin maalaustaiteen keskeisistä teoksista ja Manet'n tunnetuin teos.

Maalauksen tapahtumapaikkana on renessanssitaiteesta tuttu idylli, johon on sijoitettu moderneja ihmisiä. *Aamiainen ruohikolla* oli ensimmäisen kerran esillä hylättyjen salongissa vuonna 1863, koska se oli hylätty virallisesta Salongista.

Manet kehitti maalaustapansa vanhojen mestarien realismin ja japanin taiteen pohjalta. *Aamiaisessa ruohikolla* on vuoropuhelua maalaustaiteen mestarien kanssa. Se on kommentti tai modernisoitu versio fête champêtre -aiheesta, josta aiemmin olivat maalanneet Giorgione ja Tizian. Siinä on myös viittauksia erääseen Rafaelin mytologiseen maalaukseen, tai tarkemmin sanottuna siitä tehtyyn grafiikan lehteen.

Manet oli halunnut järkyttää Salongin järjestäjiä ja näyttelykävijöitä. Virallinen tunnustus oli mahdollista saada maalaamalla monumentaaliteos. Aamiainen ruohikolla -maalausta suurempi vaikutus oli *Keisari Maksimilianin teloituksella*.

Maalaus on erittäin tunnettu ja kommentoitu. Muun muassa suomalaisen Me Naiset -lehden mainos vuonna 1997 sai paljon huomiota ja tunnustusta osakseen.

Taustalla vaikuttaneita kuvia
-----------------------------

* Tizianin (tai Giorgionen) Concerto campestre, noin 1510. Öljy kankaalle 110×138 cm, Louvre.Tizianin (tai Giorgionen) *Concerto campestre*, noin 1510. Öljy kankaalle 110×138 cm, Louvre.
* Giorgionen Myrsky 1507-1508. Öljy kankaalle 82×73 cm, Gallerie dell'Accademia Venetsia.Giorgionen *Myrsky* 1507-1508. Öljy kankaalle 82×73 cm, Gallerie dell'Accademia Venetsia.
* Parisin tuomio, Marcantonio Raimondin kaiverrus Rafaelin maalauksesta, noin 1515.*Parisin tuomio*, Marcantonio Raimondin kaiverrus Rafaelin maalauksesta, noin 1515.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Helsingin yliopisto, taidehistorian pääsykoeaineisto 2004 Viitattu 16.6.2010.
2. 1 2  *Taiteen pikkujättiläinen*, s. 561. 3. painos. Porvoo: WSOY, 1995. ISBN 951-0-16447-X.
3. 1 2  Honour, Hugh & Fleming, John: *Maailman taiteen historia*, s. 577-578. Helsinki: Otava, 1992. ISBN 951-1-11486-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aamiainen ruohikolla** Wikimedia Commonsissa
Pulssi etenemässä nauhassa, jonka molemmat päät ovat kiinnitettyjä.
**Aaltoyhtälö** on hyperbolinen toisen kertaluvun osittaisdifferentiaaliyhtälö, joka kuvaa etenevää harmonista aaltoa. Yhtälö saa eri muotoja riippuen siitä, kuinka aaltoa välitetään ja mikä on väliaineena.

Kaikki aallot eivät ole sinimuotoisia eli sinusoidisia. Yksi esimerkki epäsinusoidisesta aallosta on pulssi, joka kulkee *x*-akselin suuntaan osoittavaa narua pitkin nopeudella *c*. Pulssin korkeus maasta on φ. Matka, jonka pulssi kulkee ajanhetken *t* ja ajanhetken 0 välillä on *ct*.

Yksiulotteisena tämä yhtälö saa muodon:

{\displaystyle {\frac {1}{v^{2}}}{\frac {\partial ^{2}\phi }{\partial t^{2}}}={\frac {\partial ^{2}\phi }{\partial x^{2}}}.}
Tämän yhtälön yleinen ratkaisu, **aaltofunktio**, (Jean le Rond d'Alembertin antamassa muodossa) on

{\displaystyle \phi (x,t)=F(x-vt)+E(x+vt)\,}.
Tässä F ja E voidaan ajatella kahdeksi pulssiksi, jotka etenevät alas narua, toinen *+x* ja toinen *-x* suuntaan. Jos korvaamme ylemmässä yhtälössä *x*:n tilalle suunnat *x*, *y*, *z*, saamme kolmessa ulottuvuudessa etenevän aallon yhtälön

{\displaystyle {\frac {1}{v^{2}}}{\frac {\partial ^{2}\phi }{\partial t^{2}}}=\nabla ^{2}\phi },
missä Laplacen operaattori

{\displaystyle \nabla ^{2}={\frac {\partial ^{2}}{\partial x^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}}{\partial y^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}}{\partial z^{2}}}}.
Funktio {\displaystyle \phi (x,t)} esittää aaltoliikkeessä värähtelevää suuretta, joka voi olla esimerkiksi pinnan korkeus veden pinnalla etenevissä aalloissa, paine ääniaalloissa tai sähkökentän voimakkuus sähkömagneettisissa aalloissa. Yhtälössä esiintyvä parametri *v* on aaltoliikkeen nopeus, sähkömagneettisten aaltojen tapauksessa valonnopeus *c*.

Epähomogeeninen aaltoyhtälö voi aiheuttaa massan liikettä.

Eräs tunnettu esimerkki aaltoyhtälöstä on Schrödingerin yhtälö, joka kuvaa hiukkasen aaltomaista käyttäytymistä kvanttimekaniikassa. Ratkaisuja tähän yhtälöön ovat aaltofunktiot, joilla voidaan kuvata hiukkasen todennäköisyysjakaumaa.
Punainen unikon kukka on Remembrance Day -muistopäivän symboli.
"**In Flanders Fields**" on tiettävästi tunnetuin ensimmäisen maailmansodan aikana kirjoitettu runo. Kanadalainen kenttälääkäri ja everstiluutnantti John McCrae kirjoitti Rondeau-tyylisen runon taistelussa kaatuneen ystävänsä Alexis Helmerin hautajaisten jälkeen. McCrae kirjoitti runon 3. toukokuuta 1915. Hän kirjoitti runon muistikirjaansa, mutta repi myöhemmin sivun irti. Irtirevityn sivun löysi McCraen upseeritoveri Francis Alexander Scrimger ja runo julkaistiin 8. joulukuuta samana vuonna lontoolaisessa *Punch*-lehdessä.

Runossa mainittu unikon kukkaa kasvoi ensimmäisen maailmansodan aikaan runsaasti Flanderin taistelukentillä sekä hautausmailla, joille kaatuneet haudattiin. Kukasta onkin muodostunut maailmansodan päättymispäivänä vietettävän Remembrance Day -muistopäivän symboli.

Englanninkieliset sanat
-----------------------

> »
> 
> 
> *In Flanders fields the poppies blow*  
> 
> *Between the crosses, row on row*,  
> 
> *That mark our place; and in the sky*  
> 
> *The larks, still bravely singing, fly*  
> 
> *Scarce heard amid the guns below*.
> 
> 
> *We are the dead. Short days ago*  
> 
> *We lived, felt dawn, saw sunset glow*,  
> 
> *Loved, and were loved, and now we lie*  
> 
> *In Flanders fields*.
> 
> 
> *Take up our quarrel with the foe*:  
> 
> *To you from failing hands we throw*  
> 
> *The torch; be yours to hold it high*.  
> 
> *If ye break faith with us who die*  
> 
> *We shall not sleep, though poppies grow*  
> 
> 
> 
> *In Flanders fields*.»   
> (John McCrae (1872–1918))
> 
>

Lähteet
-------

1. ↑  In Flanders Fields Arlingtoncemetery.net. Viitattu 11.11.2009. (englanniksi)
2. ↑  Where did the idea to sell poppies come from?  10.11.2006. BBC. Viitattu 11.11.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **In Flanders Fields** Wikimedia Commonsissa

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***In Flanders Fields*** (englanniksi)
Frankenin kartta vuodelta 1642.
**Franken** on historiallinen alue Etelä-Saksassa, joka käsitti Reinin, Mainin ja Neckarin ympäristön. Se on saanut nimensä frankkien mukaan. Franken oli yksi viidestä suuresta heimoherttuakunnasta, joihin Saksa jakautui 800-luvun lopussa Frankkien valtakuntaa hallinneen karolingien suvun sammuessa. Muut herttuakunnat olivat Saksi, Lothringen, Schwaben ja Baijeri. Franken jakautuu nykyisin Reinin Frankeniin ja Itä-Frankeniin.

Historia
--------

Frankit pakkoasuttivat Frankenin alueen 500-luvun alussa, ja 700-luvulla merovingien hallitsijasuku vaati sen kruununmaaksi. Sittemmin karolingit syrjäyttivät merovingit. Frankkien valtakunta jaettiin Verdunin sopimuksella vuonna 843, ja Frankenista tuli frankkien itäisen eli saksalaisen kuningaskunnan ydin. Kun karolingien suku sammui, tuli Frankenin herttua Konrad I:stä ensimmäinen Saksan kuningas. Konradin kuoltua Saksan kruunu siirtyi vuonna 919 saksien hallitsijasuvulle. Franken pysyi kruununmaana, jolla ei ollut omaa vahvaa herttuasukua. Se tuki kaikkia Saksan kuninkaita ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareita. Franken alkoi 1100-luvulta lähtien tarkoittaa pelkästään Itä-Frankenia.

Napoleon jakoi Frankenin Baijerin ja Württembergin kuningaskuntiin sekä Badenin suurherttuakuntaan. Baijerin kuningas Ludvig I palautti Frankenin nimen käyttöön luomalla Oberfrankenin, Mittelfrankenin ja Unterfrankenin provinssit, jotka ovat nykyisin osa luoteis-Baijeria.

Franken nykypäivänä
-------------------

Nykyisin suurin osa Frankenista kuuluu Baijeriin, ja jakaantuu kolmeen alueeseen: Oberfranken, Mittelfranken ja Unterfranken. Historialliseen Frankeniin kuuluivat myös nykyisen Thüringenin eteläosa sekä Heilbronn-Frankenin alue Baden-Württembergin osavaltiossa.

Frankenin suurin kaupunki on Nürnberg. Franken tunnetaan viininviljelystä ja lukuisista panimoistaan.

Lähteet
-------

* Rantala, Risto (toim.): Perustieto. Akateemisen tietosanakirja. Otava 1993. ISBN 951-1-12579-6

### Viitteet

1. ↑  Rantala 1993, s. 203
2. 1 2 3  Franconia *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc.. Viitattu 21.4.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Franken** Wikimedia Commonsissa
Borso d'Este
**Borso d'Este** (1413 – 20. elokuuta 1471) oli Ferraran hallitsija 1450–1471. Vuonna 1452 Borso sai Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik III:lta Modenan ja Reggion herttuan arvon ja vuonna 1471 paavi Paavali II:lta Ferraran herttuan arvon.

Borso d'Este tunnetaan myös hänen tilaamastaan upeasta kuvitetusta käsikirjoituksesta, Borso d'Esten raamatusta, jota pidetään yhtenä renessanssin kirjamaalaustaiteen huomattavimmista esimerkeistä. Käsikirjoitus tehtiin vuosina 1455–1461 ja sen kuvitustyyli edustaa Ferraran kirjamaalauskoulukuntaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Chiappini, Luciano: House of Este *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 12.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Bible of Borso d'Este *Ahamagi Sacred*. Viitattu 12.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Boronihappojen yleinen rakenne
**Boronihapot** ovat orgaanisia booriyhdisteitä, joiden yleinen kaava on RB(OH)2. Ne ovat heikkoja happoja ja niiden suolat ja esterit ovat nimeltään boronaatteja. Boronihappoja käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Rakenteeltaan boronihapot ovat tasomaisia ja booriatomi on sp2-hybridisoitunut. Boronihapot muodostavat oligomeerejä vetysidoksien välityksellä. Huoneenlämpötilassa ryhmän yhdisteet ovat tyypillisesti valkoisia kiteisiä aineita, jotka liukenevat hyvin veteen. Kuumennettaessa boronihappoja niistä eliminoituu vettä ja muodostuu rengasrakenteisia anhydridejä boroksiineja. Vesiliuoksessa yhdisteet ovat heikosti happamia ja niiden happamuus on verrattavissa fenolien happamuuteen. Aryyliboronihapot ovat alkyylijohdannaisia happamampia. Boronihapot eivät useinkaan luovuta protonia vaan ovat Lewis-happoja ja kykenevät vastaanottamaan elektroniparin.

Valmistus
---------

Boronihappoja valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1860, kun Frankland pelkisti trietyyliboraattia ja muodostunut organoboraani hapettui hitaasti huoneenlämpötilassa hapen vaikutuksesta etyyliboronihapoksi. Boronihappoja voidaan valmistaa hapettamalla boraaneja, joita saadaan esimerkiksi alkeeneista hydroboraatiolla. Boronihappoja voidaan valmistaa myös muun muassa organometalli- tai organohalogeeniyhdisteen ja boraattiesterin välisellä reaktiolla.

Käyttö
------

Boronihapot ovat hyvin yleisiä lähtöaineita orgaanisen kemian synteeseissä esimerkiksi Suzuki-kytkennässä. Yhdisteitä voidaan käyttää myös kromatografiakolonneissa erotuskyvyn parantamiseen, polttoaineiden ja mineraaliöljyjen hapettumisen ehkäisemiseen ja eräitä boronihappoja kuten bortetsomibia käytetään lääkkeinä.

Lähteet
-------

1. ↑  Boronic acids *IUPAC GoldBook*. Viitattu 4.11.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 780–781. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3 4  Robert J. Brotherton, C. Joseph Weber, Clarence R. Guibert & John L. Little: *Boron Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.11.2015
4. 1 2 3 4 5  Dennis G. Hall: *Boronic Acids*, s. 1–28, 494. John Wiley & Sons, 2006. ISBN 978-3-527-60682-5. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.11.2015). (englanniksi)
5. ↑  David M. Schubert: *Boron Hydrides, Heteroboranes, and their Metalla Derivatives, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2002. Viitattu 4.11.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Boronihapot** Wikimedia Commonsissa
**Chankillo** tai **Chanquillo** on muinainen monumenttikompleksi Perun rannikkoaavikolla Casma-Sechinin altaassa Ancashin alueella. Raunioihin kuuluu Chankillon linnoitus kukkulan huipulla, kolmentoista tornin muodostama aurinko-observatorio sekä asuin- ja kokoontumispaikkoja. Se on rakennettu 300-luvulla eaa. Chankillo on ollut heinäkuusta 2021 alkaen Unescon maailmanperintökohde. Alue on kooltaan noin neljä neliökilometriä.

Aurinko-observatorio
--------------------

Chankillon aurinko-observatorion muodostavat kolmetoista säännöllisin välein pohjois-eteläsuuntaiselle harjanteelle rakennettua kivitornia. Ne muodostavat 300 metriä pitkän "hammastetun" horisontin, jossa on kapeita rakoja säännöllisin välein. Tutkijat ovat löytäneet kaksi mahdollista katselupaikkaa, toinen idässä ja toinen lännessä. Näiltä paikoilta katsottuna tornien rivistö vastaa hyvin tarkasti auringon nousu- ja laskukohtia vuoden eri vaiheissa. Talvipäivänseisauksena aurinko nousee Chankillon etelänpuoleisimman tornin takaa (lännestä katsottuna), ja siirtyy vuoden mittaan vähitellen, kunnes kesäpäivänseisauksen aikaan, puoli vuotta myöhemmin, se nousee rivin pohjoisimman tornin takaa.

Chankillon tornit ovat mahdollisesti varhaisin tunnettu observatorio Amerikassa. Chankillon asukkaat olisivat pystyneet määrittämään päivämäärän parin vuorokauden tarkkuudella pelkästään seuraamalla auringon nousua ja laskua eri tornien kohdalla

Tornit on tunnettu vuosisatojen ajan. Thor Heyerdahl spekuloi kirjassaan *Kon-Tiki – lautalla yli Tyynenmeren* niiden astronomisella merkityksellä, mutta vasta vuonna 2007 Iván Ghezzi ja Clive Ruggles esittivät tarkemman hypoteesin.

Panoraamakuva Chankillon raunioilta

Lähteet
-------

1. 1 2  Iván Ghezzi ja Clive Ruggles: Chankillo: A 2300-Year-Old Solar Observatory in Coastal Peru.  *Science*, 2007, 315. vsk, nro 5816, s. 1239-1243. PubMed:17332405. doi:10.1126/science.1136415. ISSN 0036-8075. Bibcode:2007Sci...315.1239G.   (englanniksi)
2. 1 2  Chankillo Archaeoastronomical Complex Unesco. Viitattu 26.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  Helmi Muhonen ja Inkeri Harju: Perun lähes 2 300 vuotta vanha aurinko­kalenteri sai Unescon maailman­perintö­kohteen statuksen, myös Britannia sai uuden kohteen *Helsingin Sanomat*.  28.7.2021. Viitattu 26.10.2021.
4. ↑  Chankillo, Peru Unesco. Viitattu 26.10.2021. (englanniksi)
5. ↑  Chankillo Archaeoastronomical Complex  Heinäkuu 2021. World Monuments Fund. Viitattu 26.10.2021. (englanniksi)
6. ↑  Atwood, Roger: Solar Observatory at Chankillo, Peru.  *Archaeology*, Tammi/helmikuu 2008, 61. vsk, nro 1. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.10.2021.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chankillo** Wikimedia Commonsissa
**Chanián arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Χανίων, *Archaiologikó Mouseío Chaníon*) on arkeologinen museo Chanián kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Chanián vanhassakaupungissa Chálidon-kadulla lähellä kaupungin katedraalikirkkoa Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraalia. Museo on perustettu vuonna 1962.

Museo esittelee Chanián alueyksikön alueelta löydettyä arkeologista aineistoa pääosin esihistorialliselta ja antiikin ajalta. Museo on toiminut useissa rakennuksissa. Vuodesta 1963 sen käytössä on ollut entinen Pyhän Franciscuksen kirkko, joka oli venetsialaisvallan aikana fransiskaanimunkkien käytössä. Rakennus on ollut olemassa viimeistään vuonna 1595. Osmanivallan aikana se oli moskeijana ja 1900-luvun alkupuolella elokuvateatterina. Vuonna 2000 museoon liitettiin Mitsotákis-suvun laaja kokoelma.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä neoliittiselta kaudelta, minolaiselta kaudelta, antiikin ajalta geometriselta kaudelta roomalaiselle kaudelle sekä bysanttilaiselta ajalta. Museossa on esillä muun muassa veistoksia, keramiikkaa, sinettikiviä, metallitöitä, lasiesineitä, koruja, rahoja ja piirtokirjoituksia, mukaan lukien lineaari-A- ja lineaari-B-tauluja. Suuren salin lattialla on esillä roomalaisella ajalla tehtyjä lattiamosaiikkeja 100–200-luvuilta jaa. Chanián eli minolaisen ja antiikin ajan Kydonian lisäksi esineitä on muun muassa seuraavista muinaisista kaupungeista: Aptera, Elyros, Hydramia, Hyrtakina, Lappa, Lissos, Polyrrhenia, Oaksos ja Syia.

* Museon sisätiloja ja lattiamosaiikkeja.Museon sisätiloja ja lattiamosaiikkeja.
* Linnunmuotoinen minolainen astia noin ajalta 3000–2300 eaa.Linnunmuotoinen minolainen astia noin ajalta 3000–2300 eaa.
* Myöhäisminolainen sarkofagi Arménoin hautausmaalta noin ajalta 1400–1200 eaa.Myöhäisminolainen sarkofagi Arménoin hautausmaalta noin ajalta 1400–1200 eaa.
* Leluja geometrisen kauden haudasta noin 700-luvulta eaa.Leluja geometrisen kauden haudasta noin 700-luvulta eaa.
* Dionysos ja Ariadne roomalaisen ajan lattiamosaiikissa. Chaniá, 200-luku.Dionysos ja Ariadne roomalaisen ajan lattiamosaiikissa. Chaniá, 200-luku.

Lähteet
-------

1. 1 2  Chania Archaeological Museum *Explore Crete*. Viitattu 23.11.2015.
2. 1 2  Hania Archaeological Museum *InterKriti*. Viitattu 23.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chanián arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
HögbergetHögbergetin länsipuolta peltojen ympäröimänä Sotungissa.

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
kohoumaView and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
Vantaa, Suomi |
| Korkeus merenpinnasta | 
74 m |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Högberget** on 74 metriä korkea mäki Sipoonkorven metsässä Vantaan Sotungissa, Sotungin laakson itäreunassa. Sotungin peltojen hallitsemassa maisemassa silmiin pistävä kallionjyrkänne kohoaa 50 metriä ympäristöään ylemmäksi. Högbergetin laella on laajoja jääkauden aikana muovautuneita silokallioita. Högberget on liitetty osaksi Sipoonkorven kansallispuistoa vuonna 2011.

Luonto
------

Paljasta kalliopintaa Högbergetin päällä. Kallion päällä kasvava puusto koostuu enimmäkseen männyistä.
Korkealla mäellä olevat metsät ovat paikoitellen tiheän metsän peittämiä. Högbergetin juurella puolestaan kasvaa reheviä kallionaluslehtoja. Kallionlaella kasvaa harvakseltaan mäntyjä, ja niiden ympärillä on laajoja avokallioita, joilta löytyy jäkälä- ja sammalkasvustoa. Kuivuutta ja niukkuutta kestäviä lajeja, kuten jäykkärölliä, isomaksaruohoa ja kalliohatikkaa, kasvaa kallionraoissa. Alarinteillä olevissa kangasmetsissä tavataan sinivuokkoa, jotka vaihettuvat valkovuokkojen, sudenmarjojen ja muiden lehtoruohojen kanssa reheviksi lehdoiksi.

Högbergetin eläimistön runsauteen vaikuttaa erityisesti Sipoonkorven kansallispuiston laajojen yhtenäisten metsäalueiden läheisyys. Alueella tyypillisiä nisäkkäitä ovat jänikset, hirvet ja kauriit.

Linnusto on monipuolista. Högbergetillä havaitaan säännöllisesti teeriä, sirittäjiä ja palokärkiä. Lisäksi petolinnuista lehtopöllö ja hiirihaukka ovat alueella tavanomaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Högberget Maanmittauslaitoksen kartassa Kansalaisen Karttapaikka. Viitattu 4.4.2021. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4 5  Honkanen, Jarmo: Vantaan luonnonsuojelualueet 2014 (Högberget sivulla 82-83)  20.12.2013. Vantaan kaupunki / Ympäristökeskus. Viitattu 4.4.2021.
*Tämä artikkeli käsittelee Kanadan jokea. Nimen muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*

**Fraser** on Brittiläisen Kolumbian pisin joki 1 375 kilometrin pituudellaan. Se syntyy Kalliovuorilla lähellä Mount Robsonia ja laskee Tyyneenmereen Vancouverissa.

Brittiläisen Kolumbian historia on suurelti ollut sidoksissa Fraseriin. Jokialue oli ensimmäisten kirjattujen alkuperäisten asukkaiden asutusten paikka, useiden kullankaivajien kultaryntäyksen aikaan käyttämä reitti, sekä tärkein provinssin varhaisen kaupankäynnin ja teollisuuden väline.

Fraserjoki
Fraserin alkulähde on Mount Edith Cavellin alareunassa, ja sen valuma-alue on 234 000 neliökilometriä. Joki kulkee aluksi luoteeseen ohi Mount Robsonin, ja saavuttaa 54° pohjoisen leveyspiirin ennen kuin se kääntyy tiukasti etelään. Prince Georgen kaupungissa Fraseriin yhdistyy Nechako-sivujoki ja jatkaa pääsääntöisesti etelään. Juuri ennen Yhdysvaltain rajaa joki laskeutuu Rannikkovuorilta satoja kilometrejä pitkästä kanjonista, jonka jälkeen joki kääntyy länteen rehevän laakson kautta, Chilliwackin, Abbotsfordin, Missionin ja Vancouverin itäisten esikaupunkien ohi. Sadan kilometrin jälkeen se muodostaa jokisuiston, jossa vesi laskeutuu Georgiansalmeen, joka erottaa Vancouverinsaaren mantereesta.

Alexander Mackenzie löysi Fraserin ensimmäisenä tutkimusmatkailijana vuonna 1793. Vuonna 1807 Simon Fraser hahmotteli joen kokonaisuudessaan, ja vahvisti, ettei se ollut yhteydessä Columbiaan.

Joen yläjuokusulle perustettiin turkisten kauppa-asemia vuosina 1806 ja 1807, alajuoksulle vuonna 1827. Keskiosat olivat vähällä huomiolla kunnes joen sorapenkoista löydettiin kultaa vuonna 1858.

Fraseria käytetään paljon hyödyksi erityisesti sen alajuoksuilla. Sen törmät ovat hedelmällistä viljelysmaata, sen vettä käytetään selluloosatehtaissa, ja muutamat padot sen sivujoilla tuottavat energiaa vesivoimalla. Joen päävirtaa ei ole koskaan padottu, jottei lohien kutua häirittäisi.

Fraserin jokisuisto on tärkeä pysähdyspaikka muuttolinnuille.

Fraser ja sen sivujoet ovat tärkeä tyynenmeren lohen kutualue. Joessa elää myös monia muita kalalajeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fraser River *The Canadian Encyclopedia*. Viitattu 2.10.2018. (englanniksi)
2. ↑  Sir Alexander Mackenzie (Explorer) *The Canadian Encyclopedia*. Viitattu 9.5.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fraserjoki** Wikimedia Commonsissa
Jacques-Louis Soret
**Jacques-Louis Soret** (30. kesäkuuta 1827 – 13. toukokuuta 1890) oli sveitsiläinen kemisti, joka havaitsi vuonna 1878 yhdessä Marc Delafontainen kanssa ensimmäisenä alkuaine holmiumin spektroskooppisesti. Holmiumin rinnakkaislöytäjänä pidetty Per Teodor Cleve eristi sen kemiallisesti erbiumista ja tuliumista vuonna 1879.

Soret myös tunnisti otsonin rakentuvan kolmesta happi-atomista.

Soretin viiva, voimakas spektrin absorptioalue hemoglobiinille, on nimetty hänen mukaansa.

Soret toimi Geneven yliopiston kemian laitoksen esimiehenä vuodesta 1873 alkaen. Hänen poikansa Charles Soret oli myös tunnettu fyysikko ja kemisti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fontani, Marco; Costa, Mariagrazia & Orna, Mary Virginia: *The Lost Elements: The Periodic Table's Shadow Side*, s. 124. Oxford University Press, 2014. ISBN 978-0-19-938334-4. Kirja Googlen teoshaussa. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jacques-Louis Soret 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* IdRef

 |

 |
Jacques Callot. Lucas Vorstermanin kaiverrus.
**Jacques Callot** (1592–1635) oli ranskalainen graafikko, etsaaja ja vaskenpiirtäjä. Hän opiskeli luultavasti vuodesta 1609 Roomassa mutta muutti jo 1611 Firenzeen, josta palasi syntymäkaupunkiinsa Nancyyn. Siellä hän asui pääosan lopuelämästään. Hän työskenteli ensisijaisesti vaskenpiirtäjänä, tehden myöhemmin etsausta. Hänen katsotaan saaneen aikaan, että etsaus itsenäistyi erilliseksi taiteen alaksi. Hän käytti etsaamisessa itse keksimäänsä peittämistapaa, jonka johdosta hänen teoksissaan esiintyy paljon hienoiksi katsottuja etäisyysperspektiivin sävyjä. Häneltä tunnetaan n. 1500 etsausta, jotka ovat enimmäkseen hyvin pieniä. Hänen teoksissaan on näyttämömäistä sommittelutapaa ilmeisesti Pariginin ateljeessa hänen saamiensa vaikutteiden johdosta Callotin teoksissa esiintyy yhtäältä paljon rajatonta, usein fantastista mielikuvitusta ja toisaalta realistisen selviä havaintoja. Hänellä oli monenlaisia aiheita, sekä maallisia että uskonnollisia. Callotin piirrosten katsotaan myös aikansa tapojen kuvauksina olevan arvokkaita.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, osa 1 vuodelta 1960, palsta 1640
2. 1 2 3  Iso tietosanakirja, osa 2 vuodelta 1931, palstat 510–511
3. 1 2  Kodin suuri tietosanakirja, osa 2 vuodelta 1979, s. 136
4. ↑  Facta, osa 1 vuodelta 1976, palsta 931

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jacques Callot** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* South Australia
* KulturNav
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Prado
* RKD Artists
* Städel
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Brânză de Burduf-juustoa ja viiniä.
Kuusen kuoreen käärittyä juustoa.
**Brânză de Burduf** on romanialainen lampaanmaitojuusto.

Brânză de Burduf on peräisin Romanian Etelä-Karpaatien Bucegivuorilta. Juustoon käytettävä maito on peräisin turcana- ja tiggae-rotuisista lampaista. Paikalliset lammaspaimenet vievät lampaansa kesäisin vuorten ylemmille laitumille. Vuorilla sijaitsevat myös paikalliset meijerit (stâne).

Lampaiden maidosta valmistetaan useita eri juustotyyppejä, kuten fetajuuston kaltaista telemeaa ja ricottan kaltaista urdăa. Brânză de Burduf valmistetaan tuorejuustosta caș. Caș valmistetaan lampaan maidosta lisäämällä siihen juoksutetta, jolloin maidosta muodostuu juustomassaa. Juustomassasta valmistetaan Brânză de Burduf-juustoa, kun juustomassa pilkotaan pieniin paloihin ja siihen sekoitetaan suolaa. Seuraavaksi juusto pakataan paljeeseen eli *burduf*, joka perinteisesti on valmistettu lampaan nahasta tai sen mahalaukusta. Brânză de Burduf-juuston ehkä arvostetuin muoto kypsytetään käärittynä kuusen kuoreen. Pihkaista kuorta kerätään keväällä ja alkukesästä. Kuori pehmennetään herassa, jonka jälkeen se muotoillaan juustomassalla täytetyksi lieriöksi. Juusto kypsyy kuoren sisällä kolmesta viikosta kolmeen kuukauteen.

Valmis juusto on väriltään kellertävän valkoista. Juustolla on pistävä ja terävä maku. Juustoa voidaan käyttää useisiin eri tarkoituksiin. Romaniassa juustoa lisätään mămăliga-nimiseen maissipuuroon. Juustoa voidaan käyttää myös kasvisten ja vihannesten kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 81. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
2. ↑  Bucegi Mountains Branza de Burduf Slow Food Foundation.  Arkistoitu 1.5.2019. Viitattu 1.5.2019. (englanniksi)
Metrojuna Rogierin metroasemalla.
**Brysselin metro** (holl. *Brusselse metro*, ransk. *Métro de Bruxelles*) on Belgian pääkaupungissa Brysselissä toimiva metroverkosto, johon kuuluu yhteensä neljä metrolinjaa. Vuonna 2010 sillä tehtiin 150 miljoonaa matkaa. Verkosto kattaa hyvin varsinkin keskustan, jonne jokainen neljästä metrolinjasta pysähtyy. Metrojen maksimivauhti linjoilla 1, 5 ja 6 on 72 kilometriä tunnissa ja linjalla 2 50 kilometriä tunnissa. Metrojen keskimääräinen vauhti koko metroverkostossa on 29,4 kilometriä tunnissa.*lähde?*

Brysselin metro avattiin vuonna 1976 ja sitä on siitä lähtien vähitellen laajennettu. Yhteensä raiteiden pituus on 32 kilometriä, mutta mikäli laskuihin otetaan myös raitiovaunujen (ranskaksi *prémétro*) raiteet, niin verkosto käsittää 55,7 kilometriä. Metroverkostojen pituudessa Brysselin metro sijoittuu 61. sijalle maailmantilastoissa. Varsinaisia metroasemia Brysselin metrossa on 58. Metrojen raiteiden leveys on 1,435 metriä.*lähde?* Metromalli M6 "Boa" tuli vuonna 2007. 

Seuraava malli on M7, jonka ensimmäinen juna esiteltiin heinäkuussa 2020.

Pommi-isku 2016
---------------

*Pääartikkeli: Brysselin pommi-iskut 2016*
Brysselin metron Maelbeek/Maalbeekin metro-asemalle tehtiin 22. maaliskuuta 2016 pommi-isku.

Linjat
------

| Linja | Väri | Väli | Avattu | Viimeisin laajennus | Asemia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| M1 | **Purppura** | Gare de l’Ouest – Stockel | 1976 | 2009 | 21 |
| M2 | **Oranssi** | Simonis – Elisabeth | 1985 | 2009 | 19 |
| M5 | **Keltainen** | Erasme – Herrmann-Debroux | 1976 | 2009 | 28 |
| M6 | **Sininen** | Roi Baudouin – Elisabeth | 1982 | 2009 | 25 |

Asemat
------

*Pääartikkeli: Luettelo Brysselin metron asemista*

Lähteet
-------

1. 1 2  Brussels Metro and Tram Network, Belgium Railway Technology. Viitattu 2.12.2012. (englanniksi)
2. ↑  Services - 253680-2017
3. ↑  La STIB d'hier à aujourd'hui STIB (ranskaksi)
4. ↑  STIB Timetables and realtime info *stib.be*. Viitattu 22.9.2013.
5. ↑  STIB Timetables and realtime info *stib.be*. Viitattu 22.9.2013.
6. ↑  STIB Timetables and realtime info *stib.be*. Viitattu 22.9.2013.
7. ↑  STIB Timetables and realtime info *stib.be*. Viitattu 22.9.2013.
**Carolyn Porco** (s. 1953, New York) on yhdysvaltalainen planeettatutkija.

Porco suoritti tohtorin tutkinnon vuonna 1983 California Institute of Technologyssä.

Porcon työ aurinkokunnan uloimpien osien parissa alkoi 1980-luvulla Voyager-avaruusohjelmassa, missä hän tutki Jupiteria, Saturnusta, Uranusta ja Neptunusta. Hän johti kuvantamistyöryhmää vuonna 2017, kun Cassini-avaruusluotain lennätettiin Saturnuksen ympäri ja ohjattiin tuhoutumaan Saturnuksen kaasukehässä. Hän on erityisesti Saturnuksen renkaiden ja sen Enceladus-kuun asiantuntija.

Lähteet
-------

1. ↑  Carolyn Porco, winner of the Sikkens Prize 2020 *Sikkens Prize*. Viitattu 5.4.2023.
2. ↑  About Carolyn Porco *Space Science*. Viitattu 5.4.2023.
3. ↑  Carolyn Porco *National Geographic*. Viitattu 5.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |

 |
**Carpatairin lennon 128 onnettomuus** tapahtui 28. helmikuuta 2009 kello 9.44 (UTC+2) paikallista aikaa ja 7.44 UTC-aikaa Traian Vuian kansainvälisellä lentoasemalla Timișoarassa Romaniassa. Turmakone oli Saab 2000, ja se oli lähtenyt Chișinăun kansainväliseltä lentoasemalta Moldovan pääkaupungista Chișinăusta. Koneessa oli neljä miehistön jäsentä ja 47 matkustajaa. Kaikki koneessa olleet selvisivät onnettomuudesta vammoitta.

Onnettomuus
-----------

Lentokoneen kapteeni huomasi koneen laskeutumistelineiden olevan jumissa noin kymmenen kilometriä ennen länsiromanialaista Traian Vuian kansainvälistä lentoasemaa Timișoarassa, jonne kone oli laskeutumassa. Tämän jälkeen kone jäi miltei kahdeksi tunniksi kiertelemään lentoaseman yläpuolelle. Näin koneen polttoainemäärä väheni ja samalla myös tulipalon riski pienentyi.

Samaan aikaan palokunta levitti lentoasemalle vaahtopatjaa, jonne kone lopulta pääsi laskeutumaan. Kaikki koneessa olleet onnistuttiin evakuoimaan ilman vahinkoja. Lentoasemalla oli odottamassa konetta kolme paloautoa ja vähintään kymmenen ambulanssia. Onnettomuuden jälkeen lentoasema suljettiin kahdeksi ja puoleksi tunniksi.

Koneen kapteeneina olivat turmalennolla moldovalaiset Iurie Oleacov ja Leonid Babischi. Oleacovin mukaan matkustajat pysyivät rauhallisina tilanteesta huolimatta. Lentokoneessa oli matkustajina 23 moldovalaista, 11 romanialaista, yhdeksän italialaista, kaksi saksalaista ja kaksi kreikkalaista. Miehistö puolestaan oli kokonaan moldovalainen.

Lähteet
-------

1. ↑  Un avion a aterizat de urgenţă la Timişoara – Ascultaţi discuţia între pilot şi turnul de control  28.2.2009. F5 Webcorp / Grup Realitatea-Catavencu. Viitattu 20.11.2010. (romaniaksi)
2. 1 2 3  Matkustajakone teki mahalaskun Romaniassa  28.2.2009. YLE Uutiset. Viitattu 20.11.2010.
3. 1 2 3  Bota, Dragos (Associated Press): Emergency plane landing in Romania; all 51 safe.  *The Seattle News*, 28.2.2009.  The Seattle Times Company. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.11.2010.  (englanniksi)

Timișoaran sijainti Romaniassa.
Filosofian lisensiaatti Eeva Maija Viljon väitöstilaisuus Helsingin yliopiston päärakennuksessa on päättynyt. Opponenttina toiminut Helsingin yliopiston taidehistorian professori Henrik Lilius ja kustoksena toiminut ruotsinkielisen historia-oppituolin professori Matti Klinge onnittelevat väittelijää.
**Eeva Maija Viljo** (s. 9. joulukuuta 1939 Heinola) on suomalainen taidehistorioitsija, joka on erikoistunut arkkitehtuurin historiaan.

Viljo valmistui filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1985 Theodor Höijeria käsittelevällä väitöskirjalla. Hän toimi Åbo Akademin taidehistorian professorina 1986–1989, apulaisprofessorina Jyväskylän yliopistossa 1989–1999 ja Turun yliopiston professorina 1998–2003.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sök - Uppslagsverket Finland *www.uppslagsverket.fi*. Viitattu 15.10.2021.
2. ↑  Suomalaisen kuvataiteen bibliografia *kirjava.fng.fi*. Viitattu 15.10.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Eeva Rissanen** (o.s. **Mykkänen**, 26. kesäkuuta 1921 Enso – 3. heinäkuuta 2004 Lahti) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli *Etelä-Suomen Sanomien* päätoimittajana vuosina 1972–1986.

Rissanen aloitti toimittajan uransa *Ylä-Vuoksen* toimitusharjoittelijana (1940–1941). Ennen päätoimittajanimitystään hän työskenteli myös *Etelä-Saimaan* (1941–1943) ja *Karjalan Sanomien* (1943–1945) toimittajana, *Suomen Sosialidemokraatin* eduskuntatoimittajana (1948–1951), *Työn Voiman* toimitussihteerinä (1951–1952) ja *Etelä-Suomen Sanomien* kotimaanosaston päällikkönä (1967–1972). Lisäksi Rissanen toimi freelancer-toimittajana ja Keski-Suomen keskusammattikoulun yhteiskunnallisten aineiden ja kielten opettajana vuosina 1961–1965. Talvisodan aikana hän työskenteli lääkintälottana.

Rissanen oli koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Opiskelunsa hän aloitti Helsingin yliopistossa vuonna 1941.

Päätoimittajana Rissanen oli mukana Kansainvälisen lehdistöinstituutin IPI:n toiminnassa ja toimi Sanomalehti koulussa -neuvottelukunnan puheenjohtajana. Hän osallistui myös Päijät-Hämeen tutkimusseuran toimintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hilska, Matti & Keränen, Esko (toim.) Parlon pyörittäjät: Lehtimiesmuistelmia. Etelä-Suomen sanomalehtimiesyhdistys 1988.
2. 1 2 3  Hilska, Matti: Eeva Rissanen. HS Muistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Eri lippujen alla** (engl. *Under Two Flags*) on J. Gordon Edwardsin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva vuodelta 1916. Elokuvan pääosassa on Theda Bara. Elokuvan oletetaan olevan kadonnut.

*Eri lippujen alla* perustuu Ouidan romaaniin *Eri lippujen alla* (1867) ja Arthur Shirleyn Broadway-näytelmään *Eri lippujen alla* (1901). Elokuva kuvattiin sen tuotanto- ja jakeluyhtiön Fox Film Corporationin studioilla New Jerseyn Fort Leessä. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 31. heinäkuuta vuonna 1916. Ilmestyessään *Eri lippujen alla* oli suuri yleisö- ja arvostelumenestys. Fox julkaisi elokuvan uudestaan 26. tammikuuta vuonna 1919.

Vuoden 1916 elokuvaversio oli ensimmäinen pitkä *Eri lippujen alla* -elokuva ja neljäs elokuvasovitus. Kaksi romaaniin perustuvista lyhytelokuvista julkaistiin vuonna 1912 ja yksi vuonna 1915. Viides elokuvaversio julkaistiin vuonna 1922 nimellä *Eri lippujen alla* ja kuudes vuonna 1936 samalla nimellä *Eri lippujen alla*.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Englantilaismies Bertie Cecil ottaa häntä nuoremman Berkeley-veljensä rikokset niskoilleen. Bertie Cecil jättää rakastettunsa Venetian ja liittyy Ranskan muukalaislegioonan Algeriassa sijaitsevaan yksikköön. Algeriassa hän ystävystyy muun muassa emiirin kanssa pelastettuaan tämän vaimon. Bertien lapsuudenystävä Rockingham ja rakastettu Venetia vierailevat Algeriassa, missä he tunnistavat Bertien. Rockingham suostuttelee häntä ottamaan omansa, talon ja maineen, takaisin. Hänen kieltäytymisensä johtaa siihen, että hän lyö esimiestään, ja Bertie tuomitaan kuolemaan. Myöhemmin rykmentin maskotti Cigarette, joka rakastaa Bertietä, ratsastaa läpi hiekkamyrskyn ja arabirosvojen Bertien luo. Hän kuitenkin saapuu liian myöhään eikä armahdukseen ole aikaa. Cigarette ottaa Bertieen kohdistuneet luodit tämän puolesta. Lopussa syytteistä vapautettu Bertie palaa Venetian kanssa yhteen.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Theda Bara  | … |  Cigarette
  |
|  Herbert Heyes  | … |  Bertie Cecil
  |
|  Stuart Holmes  | … |  Chateauroye
  |
|  Stanhope Wheatcroft  | … |  Berkeley Cecil
  |
|  Joseph Crehan  | … |  Rake
  |
|  Charles Craig  | … |  Rockingham
  |
|  Claire Whitney  | … |  Venitia
  |
|  Violet De Biccari  | … |  pieni tyttö
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Under Two Flags *silentera.com*. Silentera.com. Viitattu 21.5.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  UNDER TWO FLAGS (1916) *tcm.com*. TCM.com. Viitattu 21.5.2014. (englanniksi)
3. ↑  Under Two Flags (1916) *allmovie.com*. Allmovie.com. Viitattu 21.5.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Eri lippujen alla* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Eri lippujen alla* AllMoviessa. (englanniksi)
* *Eri lippujen alla* TCM Movie Databasessa (englanniksi)
* *Eri lippujen alla* Silent eran sivuilla (englanniksi)
**Eriador** on suuri fiktiivinen alue J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maassa. Toisella Ajalla ja mahdollisesti paljon aiemmin se oli lähinnä metsää, mutta Dúnedain kaatoivat suurimman osan metsästä rakentaakseen niistä veneitä. Suurin osa Eriadorista kuului Kolmannen Ajan alussa Arnorin kuningaskuntaan, mutta jakautui myöhemmin Rhudaurin, Arthedainin ja Cardolanin kilpaileviin kuningaskuntiin. Kontu kuuluu entiseen Arthedainin kuningaskuntaan ja Brii ja sen viereiset kylän sijaitsevan entisen Cardolanin rajan vieressä. Muita tärkeitä paikkoja Eriadorissa ovat Rivendell sekä hylätyt kuningaskunnat Eregion ja Angmar.

Sormuksen Sodan aikaan Eriador oli enimmäkseen autio Kontua, Briitä sekä Rivendelliä lukuun ottamatta. 

Eriadorin rajat ovat:

* Idässä Sumuvuoret
* Pohjoisessa Forochelin jäälahti
* Lännessä Ered Lindonin vuoret
* Etelässä Harmaavirta (sindariksi Gwathlo) sekä Enedwaith.
* Vihan Sodan jälkeen osa luoteisesta rajasta sijaitsee Belegaerin rannoilla.

Tärkeitä jokia Eriadorissa ovat Luni (sindariksi Lhûn), Rankkivuo (Baranduin) sekä Harmaavirta (Gwathlo).
**Gullåkran lur** (lue venyttämällä: *lur*, tai myös **Gullåkran torvi**) on Skandinavian pronssikulttuurissa käytössä ollut lur, joka oli pronssinen puhallinsoitin. Se löytyi Staffanstorpista Skånesta Ruotsista vuonna 1840. Lur oli tutkijoiden mukaan uskonnollissävytteisten rituaalisten tilaisuuksien seremoniasoitin. Tämä lur ajoitetaan Monteliuksen periodille III eli 1300–1100 eaa.

Historiaa
---------

Lur löytyi vuonna 1840, kun Gullåkran suolla kaivettiin turvetta. Lur löytyi 1,5 metrin syvyydestä yhdessä veneen jäänteiden ja suuren eläimen jäänteiden kanssa (hevonen?). Läheltä lurin löytöpaikkaa löydettiin vuonna 1911 pronssinen kaularengas, joka painoi 83 grammaa ja jonka sisähalkaisija oli yli 11 senttimetriä. Renkaan päät olivat koukkuun taivutetut pallomaiset ulokkeet, jotka toimivat samalla renkaan lukkona.

Jo kauan on tiedetty, että suohon on jäänyt eläimiä tai sinne on heitetty eläinten jätteitä. Suosta tunnetaan poronsarvet ja kauriin, hirven ja hevosen luita. Lurit ovat löytyneet lähes aina suoturpeesta. Suohon ne ovat yleensä joutuneet, kun jumalille on toimitettu votiivilahjoina uhrattavia esineitä upottamalla ne lampiin tai meren lahtiin.

Kuvaus
------

Ruotsista löydetyistä 13 lurista tämä torvea muistuttava soitin on parhaiten säilynyt. Se on 1,10 metriä pitkä ja se on juotettu yhteen neljästä valetusta osasta. Siinä oli löydettäessä kiinnitettynä kantamista helpottava ketju, jossa oli 28 rengasta. Lur on sarvimaisesti kaareva, mutta soittimen suukappale on taivutettu sivulle. Sillä ei ole Skandinaviassa yleistä suuaukon koristekiekkoa, vaan sen puuttuessa se muistuttaa Wismarin torvea. Se on esillä Lundin historiallisessa museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gullåkra *Riksantikvarieämbetet*.  11.12.2003. Swedish National Heritage Board. Viitattu 4.5.2018. (ruotsiksi)
2. 1 2  VIROM: Uppåkra - Archaeological & historical heritage, viitattu 4.5.2018
3. 1 2 3 4  Pihlblad, Kristina: Mossens hemlighet, 2009, C-aine, Lundin yliopisto, viitattu 4.5.2018
4. ↑  Jensen, Jørgen: Offergaverne *Den Store Danske*. Gyldendal. Viitattu 4.5.2018. (tanskaksi)
5. ↑  Billqvist, Magnus: Gullåkra mosse, 2014, viitattu 4.5.2018
6. ↑  Jensen, Jørgen: Toner fra fortiden *Den Store Danske*. Gyldendal. Viitattu 4.5.2018. (tanskaksi)
**Ann-Catrin Nordman** (s. 9. kesäkuuta 1970) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti koko urheilu-uransa ajan IFK Mariehamnia ja hänen valmentajinaan toimivat Per-Erik Lindqvist ja Allan Korpi. Kalevan kisoista Nordman saavutti uransa aikana kaksi mitalia; hopeaa 5 000 metrin juoksussa vuonna 1997 sekä pronssia samalta matkalta vuonna 1996. Ulkoradoilta hän saavutti lisäksi SM-pronssia puolimaratonilta vuonna 1996. Sisäratojen SM-kisoista Nordman voitti neljä mitalia; hopeaa 1 500 metrin juoksussa vuonna 1994 sekä 3 000 metrin juoksussa kaksi kultaa (vuosina 1994 ja 1997) ja hopeaa vuonna 1996.

Kansainvälisissä kilpailuissa Nordman on edustanut Suomea kahteen otteeseen. Vuonna 1994 hän oli Suomen edustajana Helsingissä järjestettyjen EM-kisojen maratonilla ja vuonna 1995 hän edusti Suomea puolimaratonin MM-kilpailuissa. Molemmat kisaurakat päättyivät hänen kohdaltaan keskeyttämiseen.

Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2000 jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Ann-Catrin Nordman Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee musiikkikappaletta. Ankkurit ylös! on Aku Ankan taskukirja.*
NäyteAnchors AweighEsittäjänä Yhdysvaltain rannikkovartioston soittokunta.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

**Ankkurit ylös** (engl. *Anchors Aweigh*) on Charles A. Zimmermannin säveltämä sotilasmarssi, joka yhdistetään erityisesti Yhdysvaltain laivastoon sekä laivastoihin yleisesti.

Yhdysvaltain laivastoakatemian orkesterin kapellimestarina toiminut Zimmermann sävelsi marssin vuonna 1906 ja merikadetti Alfred Hart Miles kirjoitti siihen kahden säkeistön verran sanoja. Kappale oli alun perin tarkoitettu laivastoakatemian vuoden 1907 vuosikurssin hengennostatuslauluksi, mutta siitä tuli sittemmin koko laivaston epävirallinen tunnuslaulu. Vuonna 1926 alkuperäinen sanoitus korvattiin George Lottmanin laatimalla uudella sanoituksella, jotta se viittaisi koko laivastoon eikä pelkästään laivastoakatemiaan. Samassa yhteydessä lisättiin Royal Lovellin kirjoittama kolmas säkeistö. Nykyisin käytössä oleva sanoitus John Haganin vuonna 1997 tekemä hieman muunneltu versio Lottmanin sanoituksesta. Kappaleesta lauletaan useimmiten toinen säkeistö. Kappaleen on suomentanut Sauvo Puhtila ja siitä on useita suomenkielisiä levytyksiä.*lähde?*

"Anchors aweigh" on vanha englanninkielinen sanonta, joka tarkoittaa sitä, että laivan ankkurit on nostettu vedestä ja se on valmis lähtemään matkaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anchors Aweigh (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Yhdysvaltain laivastoakatemia. Viitattu 22.11.2015.
2. 1 2  Anchors Aweigh (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) Yhdysvaltain laivasto. Viitattu 22.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ankkurit ylös** Wikimedia Commonsissa
**Deborah Compagnoni** (s. 4. kesäkuuta 1970 Bormio, Italia) on italialainen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja kolminkertainen olympiavoittaja.

Compagnonin uraa varjostivat monet loukkaantumiset ja sairastelut. Hänen polviinsa tehtiin neljä leikkausta, hän selvisi vakavasta maksatulehduksesta ja vuonna 1990 hän lähes kuoli suolitukokseen.

Vuonna 1992 Compagnoni voitti ensimmäisen maailmancup-osakilpailunsa, samana vuonna hän voitti Albertvillen olympialaisissa kultaa super-G:ssä. Kultalaskun jälkeisenä päivänä suurpujottelussa hän loukkasi vasemman polvensa.

Seuraavina vuosina Compagnoni jätti vauhtilajeissa kilpailemisen ja hänestä tuli yksi parhaista suurpujottelijoista. Lillehammerissa 1994 hän voitti olympiakultaa suurpujottelussa ja uusi voittonsa 1998 Naganossa. Naganossa hän voitti myös hopeaa pujottelussa häviten kullan vain kuudella sadasosasekunnilla.

Compagnoni voitti suurpujottelun maailmanmestaruuden vuonna 1996. Seuraavana vuonna hän uusi mestaruutensa ja voitti lisäksi pujottelun. Saavutukseen ei ole kyennyt yksikään toinen italialainen naisalppihiihtäjä. Compagnoni voitti kaikkiaan 16 maailmancup-osakilpailua (13 suurpujottelussa, 2 super-G:ssä ja 1 pujottelussa) ja suurpujottelun kokonaiscupin vuonna 1997.

MM-kilpailuissa 2005 sekä maailmancupissa käytetty laskettelurinne Bormion naapurikunnassa Valfurvassa on nimetty Deborah Compagnonin mukaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Compagnoni olympic.org:ssa
* Deborah Compagnoni Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

  

Naisten suurpujottelun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1952: Andrea Mead-Lawrence | 1956: Ossi Reichert | 1960: Yvonne Rüegg | 1964: Marielle Goitschel | 1968: Nancy Greene | 1972: Marie-Thérèse Nadig | 1976: Kathy Kreiner | 1980: Hanni Wenzel | 1984: Debbie Armstrong | 1988: Vreni Schneider | 1992: Pernilla Wiberg | 1994: Deborah Compagnoni | 1998:  Deborah Compagnoni | 2002: Janica Kostelić | 2006: Julia Mancuso | 2010: Viktoria Rebensburg | 2014: Tina Maze | 2018: Mikaela Shiffrin | 2022: Sara Hector |

Naisten supersuurpujottelun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1988: Sigrid Wolf | 1992: Deborah Compagnoni | 1994: Diann Roffe | 1998: Picabo Street | 2002: Daniela Ceccarelli | 2006: Michaela Dorfmeister | 2010: Andrea Fischbacher | 2014: Anna Fenninger | 2018: Ester Ledecká | 2022: Lara Gut-Behrami |