recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Michael Smith vuonna 2019
**Michael Smith** (s. 18. syyskuuta 1990 St. Helens, Englanti) on englantilainen dartsinpelaaja. Smith on voittanut PDC-liiton maailmanmestaruuskisat vuonna 2023 ja nuorten maailmanmestaruuden vuonna 2013. Lisäksi hän on voittanut Grand Slam of Darts -kisat vuonna 2022. PDC:n major-turnauksen loppuotteluun Smith on selviytynyt yhteensä seitsemästi.

Ura
---

Smith teki debyyttinsä PDC:n major-turnauksessa vuoden 2009 UK Openissa. Vuoden 2018 Premier League-turnauksessa hän selviytyi ensimmäistä kertaa urallaan major-turnauksen finaaliin, jonka hän hävisi Michael van Gerwenille. MM-kisojen finaaliin Smith on selviytynyt kolmesti, vuonna 2019 jolloin hän hävisi jälleen van Gerwenille, vuonna 2022 jolloin voiton vei Peter Wright, sekä vuonna 2023 jolloin saavutti ensimmäisen maailmanmestaruutensa voittamalla finaalissa juurikin van Gerwenin kierroksin 7-4. Samalla hän nousi myös maailmanrankingin ykköseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Michael Smith *PDC*. Viitattu 18.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Nine-dart Smith stuns Van Gerwen to become World Champion *PDC*. Viitattu 4.1.2023. (englanniksi)
Martin Barre
**Martin Lancelot Barre** (s. 17. marraskuuta 1946) on englantilainen sähkökitaristi, joka tunnetaan parhaiten urastaan rockyhtye Jethro Tullin jäsenenä. Barre on laulaja-huilisti Ian Andersonin jälkeen Jethro Tullin pitkäaikaisin jäsen kuuluttuaan yhtyeeseen sen toiselta, vuonna 1969 julkaistulta *Stand Up* -albumilta lähtien. Barren soittotyyliä verrataan monesti Jeff Beckin ja Eric Claptonin tyyleihin.

Barren instrumentti oli aluksi saksofoni, jota hän soitti birminghamilaisessa The Moonrakers -yhtyeessä 1960-luvulla. Myöhemmin kokoonpano vaihtoi nimensä The Motivationiksi. Ryhmä esiintyi useita kertoja Lontoon maineikkaalla Marquee-klubilla ja lämmitteli kerran menestysyhtye Creamia. Hieman tämän jälkeen yhtye vaihtoi jälleen nimensä, tällä kertaa muotoon The Penny Peeps. Vuonna 1968 Barre vaihtoi soittimensa kitaraan, ja samana vuonna yhtye julkaisi kaksi singleä. Toinen single oli "Model Village", jolla Barre soittaa jo melko säväyttävän kitarasoolon. Yhtye vaihtoi taas nimensä, tällä kertaa Getshemaneksi.

Joulukuussa 1968 Barre kuuli huhuttavan, että eräs hänen suosikkiyhtyeistään, Jethro Tull, etsi sopivaa kitaristia. Barre meni koe-esiintymiseen ja sai paikan. Jethro Tullin johtohahmo Ian Anderson on myöhemmissä haastatteluissaan kertonut Barren olleen melko hermostunut koe-esiintymisessä. Hän oli hermostuksissaan jopa unohtanut sähkökitaransa vahvistinjohdon kotiin.

Barren kitarasoolo Jethro Tullin hittikappale Aqualungissa on äänestetty useaan otteeseen yhdeksi rockhistorian parhaista.

Diskografia (soolotuotanto)
---------------------------

* *A Summer Band* (1992)
* *A Trick of Memory* (1994)
* *The Meeting* (1996)
* *Stage Left* (2003)
* *Away with Words* (2013)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**K-2** oli Neuvostoliiton laivaston K-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: K-luokka (sukellusvene, Neuvostoliitto)*
Alus tilattiin Leningradista Martin telakalta, missä köli laskettiin 27. joulukuuta 1936 telakkanumerolla 452. Se laskettiin vesille 29. huhtikuuta 1938 ja valmistui 16. joulukuuta 1939. Alus otettiin palvelukseen 26. toukokuuta 1940.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Neuvostoliiton Itämeren laivastoon päällikkönään kapteeniluutnantti V. P. Utkin. Heinä-elokuussa 1940 alus siirrettiin *K-1:n* kanssa Pohjoiseen laivastoon, missä se liitettiin Poljarnin laivastotukikohtaan sijoitettuun sukellusveneprikaatin 1. divisioonaan. Huhtikuussa 1941 alus oli telakalla huollettavana.

Alus lähti 7. elokuuta ensimmäiselle sotaretkelleen Tenonvuonoon Kongsfjordin edustalle. Se ilmoitti vaurioittaneensa rahtialusta tykkitulella 27. elokuuta Kongsfjordissa. Alus palasi 31. elokuuta tukikohtaansa.

Toiselle sotaretkelleen alus lähti 7. syyskuuta Persvuonoon, Harbakenin edustalle ja Vardön rannikolle. Se laski 10. syyskuuta 13 miinaa Vardön edustalle, missä rahtialus *Akan* ilmoitettiin osuneen miinaan. Sukellusvene ampui 12. syyskuuta tykillä rahtialus *Lofotenia*, joka vaurioitui. Alus palasi 19. syyskuuta tukikohtaansa. Sukellusveneen laskemat miinat raivattiin 13. joulukuuta.

Lokakuun alussa aluksen magneettisuutta vähennettiin ja sen jälkeen se oli huollossa telakalla. Alus lähetettiin 9. huhtikuuta 1942 avustamaan *Štš-421:tä*, mutta pulassa ollutta alusta ei löytynyt. *K-2* palasi satamaan seuraavana päivänä.

Alus lähti kolmannelle sotaretkelle huhti-toukokuun vaihteessa. Se laski miinoituksen tuntemattomaan paikkaan. Alus ilmoitti 2. toukokuuta upottaneensa torpedoimalla rahtialuksen. Heinäkuussa alus lähti neljännelle sotaretkelleen Lopphavetiin tehtävänään suojata saattueita QP-13 ja PQ-17. Viides partiomatka oli elokuun lopulla. Alus katosi mahdollisesti osuttuaan miinaan Svärholtin alueella.

Lähteet
-------

* Gardiner. Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Bagnasco, Erminio: *Submarines of World War Two*. Lontoo, Englanti: Arms and Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-331-X. (englanniksi)
* Polmar, Norman & Noot, Jurrien: *Submarines of the Russian and Soviet navies, 1718-1990*. Annapolis: Naval Institute Press, 1991. ISBN 0-87021-570-1. (englanniksi)
* Twardowski, Marek: Katyusha - Soviet Submarine Cruisers.  *Warship 1989*, 1989, XIII. vsk, s. 106-125.  Conway Maritime Press. 0-85177-530-6.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Polmar & Noot 1991 s. 264-265
2. ↑  Twardowski 1989 s. 117
3. ↑  Twardowski 1989 s. 119
4. 1 2 3 4  Twardowski 1989 s. 120

K-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| XIV sarja | *K-1* - *K-2* - *K-3* - *K-21* - *K-22* - *K-23* - *K-24* - *K-51* - *K-52* - *K-53* - *K-54* - *K-55* - *K-56* -*K-57* - *K-58* -*K-60* - *K-77* - *K-78* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Stalinets-luokka – Seuraaja: Projekti 613 |
**Mato Grosso do Sulin kuvernööri** (port. *Governador do Mato Grosso do Sul*) on Brasilian Mato Grosso do Sulin osavaltion hallituksen päämies. Se on julkinen asema, joka valitaan kahden kierroksen enemmistöjärjestelmän kautta. 

Jos ehdokas saa ensimmäisessä äänestyksessä yli puolet kaikista äänistä, hänet valitaan ilman toista kierrosta. Jos kukaan ehdokkaista ei kuitenkaan saa yli puolta äänistä, järjestetään toinen äänestyskierros, johon osallistuvat vain kaksi ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä saanutta ehdokasta. Kuvernööriksi valitaan toisen kierroksen voittaja. Toimikausi kestää neljä vuotta eikä toimikausien määrää ole rajoitettu.

Osavaltio perustettiin täydentävällä lailla 31, joka hyväksyttiin 11. lokakuuta 1977. Mato Grosso do Sulin nykyinen kuvernööri on Reinaldo Azambuja, joka valittiin 26. lokakuuta 2014 ja vannoi virkavalansa 1. tammikuuta 2015.

Hallitus
--------

Hallituksen toimipaikka sijaitsee Parque dos Poderesissa, Mato Grosso do Sulin pääkaupungissa Campo Grandessa. Rakennuksessa sijaitsevat myös valtioneuvoston ja strategisen johtamisen valtiosihteerin sekä viestintäsihteeristön päämaja. 

Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Élvio Garabini, joka suunnitteli myös suuren osan puiston rakennuksista. Rakennus vihittiin käyttöön vuonna 1983, ja siinä oli koko julkisten elimien kompleksi.

Kun kompleksi avattiin, hallitus sijaitsi väliaikaisesti tässä rakennuksessa, johon oli tarkoitus sijoittaa vain yksi ministeriö. Hallituksen palatsin rakentamista suunniteltiin, mutta kuvernööri Pedro Pedrossian keskeytti ajatuksen. Siten hallituksen toimipaikka kiinnitettiin lopullisesti samaan paikkaan, jossa se oli ja jolla se on tähän päivään asti. 2000-vuosikymmenellä arvioitiin mahdollisuutta toteuttaa palatsin rakentaminen, mutta idea hylättiin jälleen.

Kuvernöörillä ei ole virallista asuinpaikkaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ex Governadores MS *web.archive.org*.  10.6.2011.  Arkistoitu 10.6.2011. Viitattu 12.12.2022.
2. ↑  Servidores da Governadoria enfrentam oscilação de energia nesta manhã *Campo Grande News*. Viitattu 23.11.2022. pt-BR
3. ↑  Agente patrimonial invade prédio e ameaça detonar bomba em Campo Grande *G1*. Viitattu 23.11.2022. pt-br
4. ↑  Em meio a décadas e histórias, Parque do Poderes tem palácio "esquecido" - Capital - Campo Grande News *campograndenews.com.br*.  5.11.2022.  Arkistoitu 5.11.2022. Viitattu 23.11.2022.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston toisen luokan linjalaivasta. Muita samannimisiä aluksia, katso HMS Calcutta.*

**HMS Calcutta** oli Britannian kuninkaallisen laivaston 84-tykkinen toisen luokan linjalaiva. Alus oli neljäs Bombayssä valmistettu kuninkaallisen laivaston linjalaiva. Alus valmistettiin teakistä.

Valmistus
---------

Sir Robert Seppingsin suunnittelema alus tilattiin 5. huhtikuuta 1827 Itä-Intian komppanian Bombayn telakalta. Sen köli laskettiin maaliskuussa 1828, mutta työt keskeytettiin 3. joulukuuta 1828 ja niitä jatkettiin vasta 17. syyskuuta 1829. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1831, ja se lähti 15. toukokuuta Bombaystä päällikkönään Peter Fisher. Alus saapui 11. lokakuuta 1831 Plymouthiin, jossa se sijoitettiin reserviin. Alus varustettiin kesäkuusta lokakuuhun 1838 koealukseksi, ja se varustettiin meripalvelukseen elokuusta lokakuuhun 1840. Aluksen valmistuskustannukset olivat 54 665 puntaa Itä-Intian komppanialle ja lisäksi 17 560 puntaa varustamisesta varikoille.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 22. elokuuta 1840 Välimeren laivastoon päällikkönään Sir Samuel Roberts. Alus palasi elokuussa 1842 Plymouthiin, jossa se huollettiin. Alus makasi tämän jälkeen ankkurissa aina vuoteen 1854 saakka.

Alus palasi palvelukseen 28. huhtikuuta 1854 päällikkönään James John Stopford, ja se varustettiin toukokuusta marraskuuhun Plymouthissa.

Toisessa oopiumisodassa alus oli kontra-amiraali Sir Michael Seymourin lippulaivana, jolloin sen päällikkönä oli William King-Hall. Alus vieraili vuonna 1858 Nagasakissa, jossa se viipyi viikon.

Alus muutettiin vuonna 1865 tykistökoululaivaksi, ja se ankkuroitiin Devonportiin *HMS Cambridgen* kanssa. Alus myytiin vuonna 1908 romutettavaksi.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Calcutta (1831)**.
* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List - All the Ships of the Royal Navy 1815–1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817-1863 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield, Rif s. 32


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Rodney-luokka** | **Royal Navyn toisen luokan linjalaivat** | Seuraaja:**Vanguard-luokka** |
**Ludavskoje** (ven. Лудавское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pihkovan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 0,8 kilometriä pitkä, 580 metriä leveä ja sen pinta-ala on 34 hehtaaria. Se on metsäjärvi, jota ympäröi suuri metsäalue. Järven keskisyvyys on 2,0 metriä ja se on syvimmillään 3,5 metriä syvä. Metsäalueelle on tehty monia metsäautoteitä, mutta mikään niistä ei johda järvelle. Järvi lienee autio.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, lahna, kiiski, pasuri, made, sorva, suutari, ruutana, törö, mutakala ja rantanuoliainen, sekä jokirapua, jota on niukasti. Järvellä on yleensä mutapohja, mutta järvessä on myös hiekkapohjaisia alueita. Sen rannat ovat matalia ja kosteikkoisia. Niillä kasvaa suoturvetta, joka kelluu rannassa hetteikkönä. Rantaan onkin mahdoton päästä.

Vesistösuhteita
---------------

Ludavskoje sijaitsee Tšorjanan valuma-alueella, missä se kuuluu sen sivujoen Zvankan (ven. Званка) valuma-alueeseen. Tšorjana laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkaa sen laskujoki Narvanjoki, joka jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja sen laskee lopuksi Suomenlahteen.

Ludavskojen ympäristönä on Peipsin alangolla sijaitseva Tšorjanan ja Lotškinan välinen ojiettu metsä- ja suoalue, jonka korkeus on pohjoisosissa noin 32 metriä mpy. Kun Peipsijärven korkeus on 30 metriä, jää maaston kaltevuudeksi enää 0,1 metriä kilometrille. Siihen on johdettu viisi kuivatusojien johto-ojaa. Zvanka tulee järven etelärantaan ja jatkaa sen pohjoiskärjestä kohti pohjoista, jossa se yhtyy 900 metrin päässä virtaavaan Tšorjanaan. Järven valuma-alueen koko on 44,9 neliökilometriä. Sen suuruus johtuu Zvankan monesta latvahaarasta, jollainen on esimerkiksi Znamenkan kylän läpi virtaava Plotištšenka (ven. Плотищенка). Zvankan valuma-alueella sijaitsee seitsemän järveä. Ludavskojen länsipuolella on Koryšno (ven. Корышно) ja itäpuolella nimetön lampi. Pääuoman sivulla on Zvanoje (ven. Званое), jonka laskuoja yhtyy pian Zvankaan. Plotištšenkan alueella on vielä Plotištšnon (ven. Плотищно) lisäksi pari lampea.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 12.6.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000, viitattu 12.6.2020 (venäjäksi)
3. 1 2 3 4  Pihkovan alueen kartta: sivu 9 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 12.6.2020 (venäjäksi)
4. 1 2 3  Ludavskoje (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 12.6.2020. (venäjäksi)
5. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
**Sultan Mosque** on moskeija Singaporen Kampong Glamissa. Moskeija nimettiin Johoren sulttaani Tengku Husseinin mukaan ja alkuperäinen valmistui vuonna 1826. Nykyinen rakennus on tosin peräisin uudelleenrakennustöistä vuodelta 1932. Sultan Mosque on virallinen historiallinen kohde ja siihen on joskus viitattu Singaporen kansallismoskeijana. Moskeija sisältää rukoustilat 5 000 henkilölle.

Rakennus
--------

Moskeija ja sen ympäristöä ilmakuvassa.
Sisätiloja.
Sultan Mosque sijaitsee Singaporen Kampong Glamin alueella osoitteessa 3 Muscat Street. Nykyisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Denis Santry ja sen tyyli on indo-saraseeninen. Moskeija on rakennettu suunta kohti Mekkaa. Länsi- ja itäsivuilla on kaksi kullattua kupolia. Moskeijan sivuilla on minaretit. Moskeijan rukoussali on neliskulmainen ja kaksikerroksinen. Tilat rukoussalissa on 5 000 henkilölle. Moskeijan vieressä on myös erillinen lisärakennus, joka käsittää kokoontumistiloja ja auditorion.

Moskeija on monien uskonnollisten ja kulttuurillisten menojen keskus. Ramadanin aikaan sen ympäristössä toimii suosittu yötori, jonka kojut myyvät ruokaa auringon laskiessa paaston päättävän rukouksen jälkeen. Moskeijalla on järjestetty myös hyväntekeväisyystapahtumia, kuten verenluovutusta ja ruuanjakelua.

Historia
--------

Yöllä valaistu moskeija.
Singaporen brittiläisen siirtokunnan perustaja Stamford Raffles oli tunnustanut vallanperimyyskiistan keskellä olleen Tengku Husseinin Johoren sulttaanina. Hänen nuorempi veljensä Abdul Rahman piti puolestaan paikallista valtaa (*Temenggong*) Singaporessa. Tunnustettuaan Husseinin sulttaanina Raffles pääsi sopimukseen hänen ja Abdul Rahmanin kanssa maksaen luvasta perustaa Singaporeen Itä-Intian kauppakomppanian tukikohta. Hussein pyysi Rafflesilta lupaa rakenta moskeija Singaporessa sijainneen palatsinsa (*istana*) viereen. Raffles suostui ja auttoi myös moskeijan rakennuttamisen rahoittamisessa. Alkuperäinen moskeija valmistui vuonna 1826 ja se sai nimensä sulttaani Husseinin mukaan. Alkuperäinen moskeija oli nykyistä pienempi yksikerroksinen rakennus.

Vuonna 1924 vanhaa moskeijaa päätettiin uudistaa. Joistakin rahoitus- ja rakennusvaikeuksista huolimatta uusi suurempi moskeija otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1929, joskin kaikki rakennustyöt valmistuivat vasta vuonna 1932. Vuonna 1968 moskeijalla tehtiin korjauksia, jotka rahoitettiin paitsi paikallisten lahjoituksilla, mutta myös Saudi-Arabian hallitsija Faisalilta saadulla avustuksella. Saudi-Arabiasta saatiin myös rahaa moskeijan laajennustöille vuonna 1987. Sultan Mosque on ollut virallinen historiallinen kohde vuodesta 1975. Moskeijalla on ollut suuri merkitys paikallisille muslimeille ja joskus siihen onkin viitattu Singaporen kansallismoskeijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Joanna HS Tan: Sultan Mosque *Singapore e-Encyclopaedia*. National Library Board Singapore. Viitattu 26.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Sivonen, Seppo: *Aasian kaupunkivaltioiden historia*, s. 91. Gaudeamus, 2006. ISBN 951-662-968-X.
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston kolmannen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Buckingham** oli Britannian Kuninkaallisen laivaston 1751 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 28. lokakuuta 1745 Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1746. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1751 ja runko valmistui toukokuussa. Alusta ei kuitenkaan otettu palvelukseen valmistuttuaan, vaan se varustettiin Chathamissa amiraliteetin 8. helmikuuta 1753 antaman määräyksen mukaisesti meripalvelukseen ja vastaanottamaan lippu-upseeri. Työ saatiin päätökseen huhtikuussa 1755. Aluksen valmistuskustannukset olivat 29 094 puntaa 15 shillinkiä ja 3 dimeä sisältäen varustamisen, mihin tuli lisäksi amiraliteetin määräyksestä tehtyjen muutosten kustannukset 7 764 puntaa 2 shillinkiä ja 7 dimeä.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen tammikuussa 1755 päällikkönään Michael Everitt kontra-amiraali Temple Westin lippulaivana. Alus liittyi Hawken johtamaan laivasto-osastoon ja tammikuussa 1756 Osbornen laivasto-osastoon. Alus oli 6. huhtikuuta Byngin mukana Välimerellä.

Aluksen kunto tarkastettiin kesä-heinäkuussa 1775 Chathamissa ja se siirrettiin reserviin. Alus palautettiin palvelukseen kesäkuussa 1776 päällikkönään Ambrose Reddall ja se kuljetti varusteita Länsi-Intiaan. Alus nimettiin 19. huhtikuuta 1777 annetulla amiraliteetin määräyksellä *HMS Grampukseksi* ja muutettiin huhti-toukokuussa 30-tykkiseksi varastolaivaksi Chathamissa. Aluksen miehistönä oli vain 230 henkeä.

Lokakuussa 1778 aluksen päällikkönä oli George. Se tuhoutui 1778.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield 2007 s. 54-55
2. 1 2 3  Winfield 2007 s. 55
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston kolmannen luokan linjalaivasta. Nimen muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Bulwark** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1807 vesillelaskettu 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Sir William Rulen suunnittelema alus tilattiin 6. marraskuuta 1794 Portsmouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Nicholas Diddams. Köli laskettiin huhtikuussa 1804 nimellä *HMS Scipio*, mikä nimettiin uudelleen 28. huhtikuuta 1806 *HMS Bulwarkiksi*. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1807 ja valmistui 12. syyskuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 57 240 puntaa.

Alemmalla tykkikannella oli 28 kappaletta 32 naulan tykkiä ja ylemmällä 30 kappaletta 24 naulan tykkiä. Näiden lisäksi puolikannella oli 12 ja keulakannella neljä 9 naulan tykkiä.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1807 päällikkönään Charles Fleming. Se lähti 12. lokakuuta Välimerelle. Alus osallistui vuosina 1807–1809 Cadizin saarron valvontaan. Aluksen romuttaminen saatiin päätökseen 26. syyskuuta 1826 Portsmouthissa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield, Rif s. 39


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***HMS Revenge*** | **Royal Navyn toisen luokan linjalaivat** | Seuraaja:**Ajax-luokka** |
**Suloisesti suuteleva Jumalanäiti** on ortodoksinen Jumalanäitiä eli Neitsyt Mariaa esittävä ikonityyppi tai ikonityyppien yhteisnimitys, sillä nimellä tunnetaan useita sommittelultaan toisistaan poikkeavia Jumalanäidin ikonimallia.

Tunnettuja ikoneita
-------------------

### Athosvuoren Suloisesti suuteleva Jumalanäiti

Kreikan Athosvuoren Filotheoksen luostarista tunnetaan ihmeitätekevä Suloisesti suutelevan Jumalanäidin ikoni.

### Valamon Suloisesti suuteleva Jumalanäiti

Valamon luostarissa Heinävedellä on Athoksen ikonimallista poikkeava, myös ihmeitätekevänä kunnioitettu ikoni. Tämän pyhäinkuvan sommitelma on ikään kuin vaakasuuntainen peilikuva Vladimirin Jumalanäidin ikonista. Ikoni sijaitsi aikoinaan Laatokan Valamon pääkirkon alakirkossa. Luostarin kalustokirjassa kuvan nimenä oli *Jumalanäiti suloisesti suuteleva*, josta ikonin nykynimi on peräisin. 

Valamon Suloisesti suutelevan Jumalanäidin ikonin ensimmäinen ihmeteko on kuvattu pyhän Antipa Valamolaisen elämäkerrassa ja kytkeytyy Antipan elämään Kreikan Athosvuoren alueella. Siellä paljolti erakkona eläneen Antipan huonoon kuntoon päässyttä keljaa korjaamaan saapunut, puutyötaitoinen pappi sairastui äkilliseen koleraan viidentenä päivänä töiden aloittamisesta ja jäi tiedottomana Antipan keljan luo. Antipa asetti Jumaläidin ikoninsa sairaan viereen ja meni kauemmas rukoilemaan sairaan paranemisen puolesta. Tultuaan takaisin Antipa huomasi, että sairastunut pappi oli yllättävästi parantunut ja työn touhussa. Pappi kuvasi tuntemuksiaan: Antipan ikonista oli yhtäkkiä virrannut häneen *elävöittävä, lämmin henkäys*. Se paransi *aivan kuin kuolleena maanneen* papin hetkessä niin, että tämä pääsi nousemaan jaloilleen ja jatkamaan työtään. Pappi piti ikonia ihmeitätekevänä. 

Vuonna 1865 Antipa siirtyi Athokselta asumaan Laatokan Valamon Kaikkien Pyhien skiittaan eli sivuluostariin. Ihmeitätekevän ikoninsa hän lahjoitti Valamon luostarille 1881. Vuonna 1882 kuollut isä Antipa julistettiin pyhäksi 1906.

Katso myös
----------

### Suomen muut ihmeitätekevät ikonit

* Jerusalemin Jumalanäiti, Lintulan luostari, Heinävesi
* Jumalanäidin Akatistos -ikoni, Suomen ortodoksinen kirkkomuseo, Kuopio
* Konevitsan Jumalanäiti, Valamon luostari, Heinävesi
* Kozelštšinan Jumalanäiti, Uspenskin katedraali, Helsinki
* Valamon Jumalanäiti, Valamon luostari, Heinävesi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Piispa Arseni: Ihmeitätekevät ikonit Suomessa. (Teema: ihmeitätekevät ikonit) *Ikonimaalari*, 2011, nro 2, s. 13–14 (koko artikkeli sivut 8–15). Helsinki:  Suomen ikonimaalarit ry. ISSN 978-952-5870-37-4.
**Anders Petraeus** eli *Andreas Æschilli, Aboensis* (noin 1630 – 7. elokuuta 1694 Naantali) oli suomalainen kirkkoherra, Turun akatemian professori ja rehtori.

Petraeuksen vanhemmat olivat Turun piispa Eskil Petraeus ja hänen ensimmäinen puolisonsa. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1646 ja valmistui filosofian maisteriksi 1656.

Petraeus oli Ylä- ja Ala-Satakunnan maakuntien inspehtorina 1665 ja Boreaalisen osakunnan inspehtorina 1685 sekä filosofisen tiedekunnan promoottorina 1677. Hän toimi Turun tuomiokapitulin notaarina vuodesta 1653, Turun akatemian ensimmäisenä filosofian apulaisena ja akatemian sihteerinä (notaarina) vuodesta 1656 sekä kirjastonhoitajana vuodesta 1659. Hän oli Turun akatemian fysiikan professorina vuodesta 1665, kolmantena teologian professorina vuodesta 1682 sekä toisena teologian professorina vuodesta 1687 aina eroonsa saakka vuonna 1692. Petraeus oli samalla Turun tuomiokapitulin jäsenenä 1663–1692 ja palkkapitäjiensä Naantalin ja Raision kirkkoherrana 1676–1694 (hän oli toiminut vt. kirkkoherrana jo vuodesta 1674 alkaen). Petraeus oli Turun akatemian rehtorina 1674–1675. Viimeksi hän oli Kokkolan kirkkoherrana vuodesta 1693, mutta hän ehti kuolla ennen virkaan astumistaan.

Petraeus julkaisi painettuna neljä akateemista onnittelurunoa, seitsemän hautajais- ja jäähyväisrunoa, yhden hääonnittelurunon ja Turun akatemian ohjelman vuonna 1674. Hänet tunnettiin ärtyisänä ja riidanhaluisena henkilönä ja hän oli huonoissa väleissä muun muassa piispa Johannes Gezelius vanhemman kanssa, joka koetti saada Petraeusta erotetuksi virastaan. Vaikka Petraeus laiminlöikin useaan otteeseen virkatehtäviensä hoitoa, hän pystyi sukulaisuussuhteidensa ja syntyperänsä ansiosta sekä vaikutusvaltaisen suojelijansa professori Enevaldus Svenoniuksen tuella säilyttämään asemansa aina vuoteen 1692 saakka, jolloin hän joutui eroamaan teologian professorin virasta.

Petraeus oli naimisissa vuodesta 1658 Naantalin kirkkoherran, professori Martin Stodiuksen tyttären Elisabet Mårtensdotter Stodiuksen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Anders Petraeus. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 30.1.2015.
2. ↑  SKS Biografiakeskus : Suomen kirkon paimenmuisto : Petraeus, Andreas Aeschilli (noin 1630–1694)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Anders Mård** (s. 1968) on Pietarissa asuva suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt mm. uutistoimisto Nevapressille. Hän toimii Svenska YLE:n kirjeenvaihtajana ja kirjoittaa säännöllisesti suomalaisiin, suomenruotsalaisiin ja ruotsalaisiin lehtiin. Mård on tehnyt myös radio- ja televisio-ohjelmia. Kirjailijana hän on julkaissut mm. teokset *Pietari – Metropoli nurkan takana* (Tammi 2003) ja *Takaisin Viipuriin* (Tammi 2005) yhdessä Magnus Londenin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Turun Sanomat: Viipuria sisältäpäin, viitattu 16.10.2016
2. 1 2  Mård Anders: Takaisin Viipuriin, 1.p. (2005)
3. ↑  Suomen Moskovan-suurlähetystö, suomalaiset kirjeenvaihtajat Venäjällä, viitattu 16.10.2016
4. ↑  Suomi-Venäjä-seuran kotisivut, viitattu 16.10.2016


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Anders Olivier Saelan** (18. tammikuuta 1818 Antrea – 14. huhtikuuta 1874 Helsinki) toimi Teknillisen korkeakoulun perustana olleen Helsingin teknillisen reaalikoulun ensimmäisenä johtajana ja loi pohjan Suomen teknilliselle opetukselle.

Saelanin vanhemmat olivat Hiitolan kirkkoherra Daniel Saelan ja Lovisa Eleonora Söderbom. Tultuaan ylioppilaaksi Viipurin kymnaasista 20-vuotiaana Saelan aloitti opiskelun Keisarillisessa Aleksanterin-Yliopistossa, joskin työskenteli samalla kotiopettajana Nils Nordenskiöldin perheessä. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1847 ja opiskeli sitten vielä vuoden kemiaa. Johtajaksi Helsingin teknilliseen reaalikouluun, joka toimi suoraan senaatin manufaktuurikonttorin alaisuudessa, hänet nimitettiin 1848. Saelan valmisteli koulun opetusohjelman, joka vakiintui kymmenen ensimmäisen toimintavuoden jälkeen teknilliseksi ammattiopetukseksi insinööri-, koneinsinööri-, arkkitehti-, kemian teknologian ja maanmittausosastoilla. Hän opetti itse kemiaa, matematiikkaa ja kirjanpitoa, mutta ennen muuta kehitti koulua ja hankki sinne ansioituneita ulkomaisia opettajia. Hän oli myös manufaktuuritoimikunnan jäsen ja 1856 teollisuuden kehittämiseksi perustetun valiokunnan jäsen, teki opintomatkat Eurooppaan 1856 ja 1859 ja valmisteli koulun muuttumisen Polyteknilliseksi kouluksi 1872. Saelan kuoli vain 56-vuotiaana, mutta hänen johtamansa koulu kehittyi nopeasti ensin korkeinta teknillistä opetusta antavaksi Polyteknilliseksi opistoksi 1877 ja sitten yliopistotasoiseksi Teknilliseksi korkeakouluksi 1908.

Saelanin puoliso vuodesta 1859 oli Fredrika Lovisa Hovin (1838–1913).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Panu Nykänen: "Saelan, Anders Olivier (1818–1874)", *Suomen kansallisbiografia, osa 8*, s. 545. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-449-5. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotivuori, Yrjö: Anders Olivier Saelán. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 23.2.2015)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Aleksandra Vinitskaja
**Aleksandra Aleksandrovna Vinitskaja** (ven. Александра Александровна Виницкая, oikealta sukunimeltään *Budzianik*; 9. elokuuta 1847 Moskova – 18. huhtikuuta 1914 Pietari) oli venäläinen kirjailija.

Aleksandra Vinitskaja syntyi aatelisperheeseen mutta jäi kahdeksanvuotiaana orvoksi. Hän opiskeli valtion sisäoppilaitoksessa ja työskenteli opettajana ja muissa ammateissa. Vinitskaja sai Venäjän tiedeakatemian eläkkeen vuonna 1898.

Vinitskajan ensimmäinen ja parhaana pidetty teos oli vallankumouksellisesta nuorisosta kertova pienoisromaani *Pered rassvetom* ("Ennen aamunkoittoa") vuonna 1881. Hän julkaisi lehdissä kertomuksia ja romaaneja, joiden aiheita ovat nuorison kasvatus, naisten vapautuminen ja yhteiskunnan ongelmat. Vinitskaja on kirjoittanut myös muistelmia, muun muassa Ivan Turgenevista.

Suomennettu teos
----------------

* *Meidän Nataša*. Suom. Arja Pikkupeura. Teoksessa *Mimotska ottaa myrkkyä: naisten kertomuksia 1800-luvun Venäjältä*. Helsinki: SN-kirjat, 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Russkije pisateli. 1800–1917: Biografitšeski slovar, tom 1*, s. 443–444. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1989.
**Aleksandros Aeropoksen poika** (m.kreik. Ἀλέξανδρος, kuoli 330 eaa.), myös **Aleksanteri Lynkestisläinen**, oli makedonialainen ylimys ja sotilas. Hän oli luultavasti Lynkestis-maakunnan entisen kuningashuoneen vesa.

Aleksandros oli naimisissa Antipatroksen tyättären kanssa. Aleksandroksella oli kaksi veljeä, Heromenes ja Arrabaeus, jotka kummatkin teloitettiin koska heidän epäiltiin olleen osallisia Makedonian kuninkaan Filippos II:n salamurhaan. Aleksandros selvisi veljiensä kohtalolta koska oli ensimmäinen joka kutsui kaimansa Aleksanteria kuninkaaksi. Aleksanteri nimitti Aleksandroksen pian Traakian strategokseksi.

Theba nousi vähän ajan päästä kapinaan sen jälkeen kun huhut kertoivat Aleksanteri Suuren kaatuneen taistelussa. Kun makedonian armeija marssi Thebaa vastaan huhuttiin taas että sitä johti Aleksanterin sijaan Aleksandros.

Aleksandros seurasi kuninkaan mukana Persian sotaretkellä. Aleksanteri Suuri ei ehkä luottanut kaimaansa. Hänet nimitettiin kuitenkin thessalialaisen ratsuväen komentajaksi. Aleksandros kerkesi olemaan tässä tehtävässä vain muutaman kuukauden.

Talvella 334/333 eaa. Parmenion ilmoitti Aleksanteri Suurelle että eräs persialainen Sisines oli vangittu. Sisinellä oli ollut kirje Persian kuninkaalta Dareios III:a Aleksandrokselle. Dareios lupasi Aleksandrokselle 1000 talenttia kultaa jos hän murhaisi kuninkaan. Aleksandros vangittiin, mutta hänet teloitettiin vasta vuonna 330 eaa. pian Filiotaan salajuonen jälkeen.

Lähteet
-------

* Waldemar Heckel: *Who's who in the Age of Alexander the Great: Prosopography of Alexander's Empire*, s. 19. Blackwell Publishing, 2006. ISBN 1-4051-1210-7.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Heckel s.19
Aleksandra Sokolovskaja on kuvassa keskimmäisenä seisomassa. Lev Trotski on kuvassa oikealla.
**Aleksandra Lvovna Sokolovskaja** (ven. Александра Львовна Соколовская; 1872 – 8. maaliskuuta 1938 Alma-Ata) oli venäläinen marxilainen vallankumouksellinen ja neuvostoliittolaisen valtiomiehen Lev Trotskin ensimmäinen vaimo. 

Sokolovskaja oli kotoisin Mykolajivista Ukrainasta. Hän oli naimisissa Lev Trotskin kanssa vuosina 1899–1902. Silloin he olivat vankilassa karkotettuna Siperiaan. Siperiassa he saivat kaksi tytärtä, Zinaida Volkova (s. 1901) ja Nina Nevelson (s. 1902).

Kun Trotski halusi paeta Siperiasta yksin kesällä 1902, Sokolovskaja hyväksyi suunnitelman. Trotskin tavattua tulevan vaimonsa Natalia Sedovan Pariisissa vuonna 1902 he pysyivät kuitenkin yhteydessä ja olivat kirjatovereita. 

Sokolovskajan elämästä vuoden 1902 jälkeen on tiedossa vain vähän. Trotskin varakkaat vanhemmat David ja Anna kasvattivat hänen lapsensa Janovkassa Ukrainassa. 

Sokolovskaja kasvatti lapsenlapsensa Aleksandran vuosina 1932–1935. Hänen tyttärensä Zinaida Volkova sai luvan lähteä maasta vuonna 1931 ja Zinaidan puoliso Zakhar Moglin pidätettiin vuonna 1932. Eräiden lähteiden mukaan Sokolovskaja toimi opettajana ja oli läheinen ystävä Leninin vaimon Nadežda Krupskajan kanssa 1930-luvulla.

Leningradissa eläkeläisenä asunut Sokolovskaja pidätettiin vuonna 1934 ja tuomittiin karkotettavaksi viiden vuoden ajaksi. Hän vietti karkotusajan Omskin alueen Demjanskojen kylässä. Vuonna 1936 Sokolovskaja tuomittiin uudelleen viideksi vuodeksi pakkotyöleirille. Hän kärsi tuomiotaan Kolyman Sevvostlagissa. Toukokuussa 1937 Sokolovskaja lähetettiin Alma-Ataan, jossa Neuvostoliiton korkeimman oikeuden sotakollegio antoi hänelle kuolemantuomion 8. maaliskuuta 1938. Tuomio pantiin toimeen samana päivänä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vozvraštšonnyje imena: Bronštein (Sokolovskaja) Aleksandra Lvovna *visz.nlr.ru*. Viitattu 22.10.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel

 |

 |
**Isidoros Miletoslainen** (m.kreik. Ισίδωρος ο Μιλήσιος, *Isidōros ho Milēsios*, lat. *Isidorus Milesius*; eli 500-luvulla) oli bysanttilainen arkkitehti, insinööri ja geometrikko, joka keisari Justinianus I:n käskystä suunnitteli yhdessä Anthemios Tralleislaisen kanssa Hagia Sofian kirkon. He suunnittelivat mahdollisesti myös Konstantinopolissa sijainneen sittemmin tuhoutuneen Pyhien Apostolien kirkon. Kun Hagia Sofian kupoli romahti maanjäristyksessä vuonna 558, Isidoroksen veljen- tai sisarenpoika Isidoros nuorempi, joka oli myös kotoisin Miletoksesta, oli johtamassa kupolin jälleenrakennustöitä.

Isidoros Miletoslainen syntyi Miletoksessa, nykyisessä Turkissa 400-luvun lopulla tai 500-luvun alussa. Hänen varhaisista elämänvaiheistaan ei tiedetä paljoakaan, mutta oletettavasti hän sai arkkitehdin koulutuksen Bysantin pääkaupungissa Konstantinopolissa. Ennen Hagia Sofian suunnittelua hän opetti Aleksandriassa. Häntä arvostettiin paljon matemaatikkonakin, sillä hän korjasi Arkhimedeen tekemiä virheitä tämän teoksessa, sekä kirjoitti arvostelun Heron Aleksandrialaisen teoksesta.

Justinianus määräsi Isidoroksen ja Anthemios Tralleislaisen suunnittelemaan Konstantinopoliin uuden kirkon. Aiempi paloi vuonna 532. Arkkitehdit käyttivät täysin uutta arkkitehtuuria rakennuksen suunnitteluun, pendentiiviä eli kolmiomaista holvin osaa, jonka myötä monikulmiomaisesta rakennuksen pohjasta siirrytään kupoliin. Arkkitehtuurin myötä kirkko saatiin tilavantuntuiseksi. Kirkon kupolin korkein kohta kohoaa noin 158 metriin. Hagia Sofia valmistui hämmästyttävän nopeasti, noin viidessä vuodessa. Uudenlainen arkkitehtuuri ja nopea rakentaminen näkyi myöhemmin kirkon epävakaudessa. Isidoroksen vaikutus arkkitehtuuriin on suuri, sillä lähes kaikki 1900-luvulle saakka rakennetut kirkot ovat arkkitehtuurissaan saaneet vaikutteita häneltä.

Lähteet
-------

* Martindale, John Robert & Jones, Arnold Hugh Martin & Morris, John: *The Prosopography of the Later Roman Empire: A. D. 527–641*. Cambridge: Cambridge University Press, 1992. ISBN 978-0-521-20160-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Martindale, s. 724
2. ↑  Isidorus of Miletus A Dictionary of Architecture and Landscape Architecture (Answer.com). Viitattu 9.6.2008. (englanniksi)
3. 1 2  Isidorius of Miletus Science and Its Times (Bookrags.com). Viitattu 9.6.2008. (englanniksi)
Isidor Philipp
**Isidor Philipp** (2. syyskuuta 1863 Budapest – 20. helmikuuta 1958 Pariisi) oli ranskalainen pianisti ja musiikkipedagogi.

Philipp opiskeli Pariisin konservatoriossa Georges Mathias'n johdolla ja voitti konservatorion ensipalkinnon vuonna 1883. Hän sai opetusta myös Camille Saint-Saënsilta ja Stephen Helleriltä. Hän aloitti tämän jälkeen soolouran ja piti Lontoon-debyyttinsä vuonna 1890. Philipp oli vuosina 1903–1934 pianonsoiton professorina Pariisin konservatoriossa, jossa hänen oppilaisiinsa kuului Albert Schweitzer. Vuosina 1941–1955 hän asui Yhdysvalloissa, jossa opetti yksityisesti enimmäkseen New Yorkissa. 91-vuotiaana Philipp esitti jäähyväiskonsertissaan César Franckin viulusonaatin piano-osuuden.

Philipp julkaisi useita teknisten harjoitusten kokoelmia pianolle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Isidor Philipp Britannica

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isidor Philipp** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johan Teodor (Teuvo) Kaitila** (30. elokuuta 1873 Orimattila – 7. maaliskuuta 1937 Orimattila) oli suomalainen maanviljelijä, pankinjohtaja ja nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja.

Kaitilan vanhemmat olivat talollinen Johan Alastalo ja Amanda Emilia Tobiaantytär. Hän oli maanviljelijänä Orimattilassa 1905–1914 ja Kansallis-Osake-Pankin Orimattilan konttorin esimiehenä 1918–1937. Kaitila oli myös Orimattilan maanviljelysrahaston hoitajana, Orimattilan kunnan paloapuyhdistyksen asiamiehenä ja toimitusjohtajana sekä Suomi-yhtiön asiamiehenä Orimattilassa.

Kaitila oli kansanedustajana 1917–1919 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931 ja 1937 presidentinvaaleissa. Kaitila oli myös Orimattilan kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan esimiehenä. 

Teuvo Kaitila oli naimisissa vuodesta 1903 Anna Augusta Helena Forsgrenin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Teuvo Kaitila *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajat 1917–1918 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(24) | 
* Ahmavaara
* Alopaeus
* Astala (1918)
* Arokallio
* Brander (1918)
* Erkko
* Holsti (1917–1918)
* Hultin
* Hälvä
* Juustila (1918)
* Kaitila
* Laine
* E. Linna
* H. Linna
* Lundson
* Löthman-Koponen
* Mikkola (1917–1918†)
* Nissinen
* Paavolainen
* Pennanen
* Setälä
* Sinkko
* Snellman
* Ståhlberg (1917–1918)
* Särkkä
* Talas
* Vekara

 |

 |


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1918–1919 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(17) | 
* Alopaeus
* Astala
* Brander
* Erkko
* Heimonen
* Hälvä
* Kaitila
* Kaskinen (1919)
* Laine
* E. Linna
* H. Linna
* Lundson
* Niittynen (1919)
* Pesonen (1919)
* Pullinen
* Sinkko
* Ståhlberg
* Särkkä
* Taskinen (1919)
* Vekara
* Vuokoski

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Hans Göran Andreas Hongell** (6. syyskuuta 1902 Helsinki – 27. heinäkuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen lasitaiteilija.

Hongellin vanhemmat olivat rakennusmestarit Sanfrid Hongell ja Hilda Hongell (o.s. Sjöblom). Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa, josta valmistui koristemaalariksi vuonna 1922. Vuonna 1924 Hongel meni naimisiin Frid Runa Rosbergin kanssa. Parille syntyi samana vuonna esikoistytär Anna Brita Camilla ja vuosia myöhemmin pojat Hans-Göran (1928) ja Olof Andreas (1932).

Valmistumisensa jälkeen Hongell perusti aluksi kollegansa Gunnar Forsströmin kanssa yhteisen toimiston, jossa Hongell teki asiakkaille julisteita, mainoksia ja koristemaalauksia.

Vuonna 1932 Hongell palkattiin Karhulan lasitehtaan (myöh. A. Ahlström) osa-aikaiseksi taiteelliseksi neuvonantajaksi, ja hän sai tehtaalta vähitellen yhä runsaammin muotoilijan töitä. Sodan jälkeen hänestä tuli koko Ahlström-yhtymän taiteellinen johtaja. Hän oli yhtiön palveluksessa neljännesvuosisadan ajan, vuoteen 1957 saakka. Hän sai lasiteoksistaan hopeamitalin Pariisin maailmannäyttelystä vuonna 1937 ja kultamitalin Milanon X triennaalissa vuonna 1954 (vielä nykyisinkin tuotannossa oleva *Aarne*-lasisto).

Vakituisena muotoilijana Hongell toteutti paitsi omia suunnitelmiaan myös muiden taiteilijoiden töitä saattamalla ne tuotantokelpoisiksi. Hän oli viimeistelemässä esimerkiksi Aino Aallon *Bölgeblick*-laseja tuotantoon sopiviksi ja hän piirsi niiden rinnalle karahvin. Hongellilla oli merkittävä osa myös Gunnel Nymanin ja Alvar Aallon suunnitteleman taidelasin valmistuksessa. Käyttölasin lisäksi Hongell erikoistui lahja- ja koriste-esineiksi suunniteltuun taidelasiin, jotka olivatkin pitkään Karhula-Iittalan tärkeimpiä tuotteita. 

1950-luvulla Hongellin työkyky alkoi vähitellen heiketä, ja vuonna 1954 hän menetti taiteellisen johtajan paikkansa Tapio Wirkkalalle. Hongellille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1955.

Lähteet
-------

* Koivisto, Kaisa: "Hongell, Göran (1902–1973)", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 73–74. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.
* Hongell, Göran hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Göran Hongellin suunnittelemia lasiesineitä: *Designlasi.com*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Kimbrien ja teutonien vaellukset ja tärkeimmät taistelut.
**Teutonit** (latinaksi *teutoni* tai *teutones*) olivat muinainen germaaniheimo, joka asui alun perin Lounais-Jyllannin ja Elben suiston välisellä alueella. Tulvien hävitettyä heidän alueitaan teutonit liittyivät kimbreihin ja ambroneihin noin 120 eaa. ja vaelsivat etelään. Teutonit tunkeutuivat 100-luvulla eaa. yhdessä kimbrien kanssa Galliaan ja pian myös Pohjois-Italiaan. Teutonien raivo (*furor Teutonicus*) herätti roomalaisissa kauhua. Gaius Marius löi lopulta teutonien armeijan vuonna 102 eaa. Aquae Sextiaen taistelussa, lähellä nykyistä Aix-en-Provencea.

Myöhemmin teutonit on harhaanjohtavasti samastettu saksalaisiin. Heidän nimeensä sisältyy ehkä indoeurooppalaisen kantakielen "kansaa" tarkoittava sana (*teutā*), josta myös saksalaisten omakielinen nimitys *Deutsche* juontuu.*lähde?*

Katso myös
----------

* Kimbrisota

Lähteet
-------

* Castrén, Paavo ja Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. ↑  Castrén & Pietilä-Castrén 2000, s. 569–570.
2. ↑  History of Europe - Barbarian migrations and invasions: The Germans and Huns *Encyclopædia Britannica Online*. Encyclopædia Britannica. Viitattu 10.6.2012. englanti

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Teutonit** Wikimedia Commonsissa
Ishtar Terra, vuoristoinen mannerta muistuttava alue Venuksessa.
**Ishtar Terra** (Ishtarin maa) on toinen planeetta Venuksen suurista vuoristoisista ylänköalueista, eräänlainen "manner" Venuksessa, jossa ei ole varsinaisia mannerlaattoja. Pohjoisella pallonpuoliskolla sijaitsevan Ishtar Terran ala on Maan Australian ja Yhdysvaltain alan välillä. Alueen koordinaatit ovat pituus 300-60°, leveys 45-80°. Ishtar Terra nousee noin 3,5 kilometriä planeetan keskikorkeutta ylemmäs.

Ylänkö on nimetty mesopotamialaisen hedelmällisyyden ja sodan jumalattaren Ištarin mukaan. Siellä on Maxwell Montes, Venuksen korkeimmalle ulottuva laaja vuorijono, jonka vuoret nousevat jopa 10,7 kilometriä planeetan keskikorkeuden yläpuolelle ja 14 kilometriä planeetan alimman kohdan yläpuolelle.

Maxwell Montesin alueella näkyy suuri meteoriittikraatteri. Ishtar Terra on suurelta osin vuorten ympäröimä. Maxwell Montes on Ishtarin maan "itärannikolla", Akna Montes länsipuolella ja Freyja Montes pohjoisessa, ja Danu Montes osassa eteläpuolta. Akna Montes jatkuu länteen tessera-alueena, jossa on harjanteita ja laaksoja.

Ishtar Terran Maxwell Montesiin kuulumaton alue on soikea Lakshmi Planum, Lakshmin tasanko. Lakshmin tasangolla on kaksi valtavaa pyöreää entistä tulivuoren purkausaukkoa, josta alueen pinta on peräisin. Toinen on 420 km leveä Sacajawea Patera paikassa 64.5 P 337 I. Sen purkausaukon läpimitta on 120×215 km, ja syvyys 1,2 km.. Toinen on lännempänä sijaitseva pienempi Colette Patera.

Lähteet
-------

1. ↑  PionVen-mapIDs-CM fas.org.  Arkistoitu 16.12.2012. Viitattu 29. kesäkuuta 2007. (englanniksi)
2. ↑  14. Ishtar Terra lpi.usra.edu. Viitattu 29. kesäkuuta 2007. (englanniksi)
3. ↑  PIA00216: Venus - False Color of Sacajawea Petera Planetary photojournal. Viitattu 29. kesäkuuta 2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IRSPS: Geologic evolution of Ishtar Terra Archive.org
* Radio Science and Venus: Altimetry Map of Ishtar Terra
* JPL/NASA – Wilcome to the Planets: Lakshmi Planum
* funky science: A River Runs Through It ... Archive.org
* Lakshmi Planum pdf-tiedostona englanniksi.
**MSC Poesia** on MSC Cruisesin operoima Ranskassa vuonna 2008 valmistunut risteilyalus.

Rakentaminen
------------

Alus tilattiin Aker Yards SA:n St. Nazairen telakalta Ranskasta. Sen köli laskettiin 6. joulukuuta 2006 telakkanumerolla S32 ja alus laskettiin vesille 3. syyskuuta 2007. Alus luovutettiin huhtikuussa 2008 panamalaiselle Compania Naviera Poesia SA:lle. Aluksen hallinta on genovalaisella Mediterranean Shipping Co.:lla.

Liikennöinti
------------

Alus lähti 3. huhtikuuta 2008 telakalta Doveriin, jossa se kastettiin 5. huhtikuuta kumminaan Sophia Loren. Alus kolaroi 6. kesäkuuta Dubrovnikissa *Costa Classican* kanssa. Tutkimusten jälkeen alus jatkoi matkaansa Venetsiaan.

Alus myytiin 21. heinäkuuta 2010 Newco S32 SA:lle Geneveen Sveitsiin. Aluksen hallinnointi säilyi MSC Medoterranean Shipping Companyllä, mutta alus liputettiin Panamaan. Alus ajoi karille 7. tammikuuta 2012 lähellä Bahaman Freeportia Port Lucayan edustalla. Alus irtosi illalla karilta nousuveden ja neljän hinaajan avustamana, minkä jälkeen se jatkoi risteilyä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  faktaomfartyg.se

Aiheesta muualla
----------------

* 7seasvessels.com (englanniksi)