recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Harry Olavi Lehtonen** (4. heinäkuuta 1932 Turku – 31. lokakuuta 2008 Turku) oli suomalainen ylikonemestari, joka palveli Ranskan muukalaislegioonassa 1950-luvun alussa ja kirjoitti myöhemmin muistelmat kokemuksistaan.

Lehtonen joutui lähtemään Suomesta merille, kun häntä uhkasi tuomio upseerin pahoinpitelystä armeija-aikana. Hän värväytyi 1953 Rouenissa Ranskassa hetken mielijohteesta muukalaislegioonaan ja sai Afrikassa koulutuksen laskuvarjojääkäriksi. Indokiinan sotaan osallistuessaan Lehtonen joutui Điện Biên Phủn taisteluun, ja hän oli sodan lopulla sotavankina vietnamilaisella vankileirillä. Vapauduttuaan Lehtonen ei enää kyennyt saamiensa vammojen vuoksi jatkamaan palveluaan legioonassa, vaan hän sai vapautustodistuksen, sairauseläkkeen ja Medaille Militaire -mitalin, joka takasi entiselle legioonalaiselle useita etuoikeuksia Ranskassa.

Lehtonen teki tämän jälkeen erilaisia keikkatöitä Ranskassa, kunnes hän sai pestin norjalaiseen tankkilaivaan. Merillä vietettyjen vuosien jälkeen Lehtonen asui eläkeläisenä Turussa.

Teoksia
-------

* *Valmis tuskaan ja kuolemaan: Legioonalaisen muistelmat*. Helsinki: Ajatus-kirjat, 2005. ISBN 951-20-6689-0.

Lähteet
-------

* Lari Malmberg: Indokiinan sota on legioonalaisen risti (Arkistoitu – Internet Archive), Ruotuväki-lehti 8/2005.
* Harry Lehtosen esittely Gummerus-kustantamon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä: Harry Olavi Lehtonen, Kärsämäen hautausmaa, Turku, hauta 05.02.470 *hautakartta.fi*. Viitattu 15.12.2023.
**Darak** on kunta ja sen keskustaajama Extrême-Nordin alueen Logone-et-Charin departementissa Kamerunissa. Se sijaitsee Tšadjärven saarella noin 150 kilometriä departementin keskuksesta Kousserista luoteeseen. Kunnassa on 23 900 ja taajamassa 8 600 asukasta (vuonna 2005, väestönlaskenta).

Maantiede ja asutus
-------------------

Darakin kunnan pinta-ala on 658,6 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Nigeriaan, pohjoisessa ja idässä Tšadiin sekä etelässä Kamerunin Blangouan, Hilé-Alifan ja Makarin kuntiin. Maisemaa leimaa Tšadjärven tulvatasanko. Kasvillisuus on pensas- ja heinäsavannia ja paikoitellen metsää.

Kuntaan kuuluu keskustaajaman lisäksi 39 kylää. Asukkaiden enemmistö on nigerialaisia hausoja (49 %), margeja (16 %), jukuneja (15 %) ja kanureja (8 %). Kamerunilaisia on alle kymmenen prosenttia. Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on kristittyjä ja animisteja.

Historia
--------

Darakin saari ja tulvatasanko on syntynyt 1970-luvulla alkaneen Tšadjärven kuivumisen seurauksena. Vesijättömaalle muuttaneet nigerialaiset ja kamerunilaiset perustivat 1990-luvun puoliväliin mennessä yli 30 kylää, joissa oli yli 7 000 asukasta. Darakin ensimmäiset asukkaat olivat nigerialaisia kalastajia, jotka muuttivat sinne 1980-luvun lopulla. Nigeria miehitti Kamerunin Makarin arrondissementtiin kuuluneen alueen vuonna 1987, ja se kuului sen jälkeen Bornon osavaltion Ngalan alueen Wulgon piirikuntaan. 

Haagin Kansainvälinen tuomioistuin päätti vuonna 2002, että alue kuuluu Saksan, Britannian ja Ranskan siirtomaa-aikana tekemien sopimusten mukaisesti Kamerunille. Maan viranomaiset perustivat Darakin arrondissementin vuonna 2004 ja kunnan vuonna 2007.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Darakin saarelle pääsee vain veneellä. Asukkaiden pääelinkeino on kalastus. Lisäksi harjoitetaan maanviljelyä, karjanhoitoa, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Darakissa pidetään viikoittaiset markkinat. Kalaa viedään tuoreena, kuivattuna ja savustettuna etupäässä Nigerian Maiduguriin. 

Palveluihin kuuluvat alakoulut, yläkoulu ja terveyskeskus. Puutteellinen vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja. Sähköä saadaan aggregaateista ja aurinkopaneeleista. Kunnan talous ja palvelut ovat kärsineet terroristijärjestö Boko Haramin hyökkäyksistä ja lisääntyneestä kuivuudesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Répertoire actualisé des villages du Cameroun *IREDA*. Viitattu 22.7.2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Abdouraman, Halirou: Le conflit frontalier Cameroun-Nigeria dans le lac Tchad: les enjeux de l’île de Darak, disputée et partagée.  *Cultures & Conflits*, 72/2008, s. 57–76. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2 3 4 5  Plan communal de développement de Darak *UCLG Africa*.  2011.  Arkistoitu 21.1.2020. Viitattu 22.7.2022.
4. ↑  Décret N° 2007/117 du 24 avril 2007 portant création des communes *Communes et villes unies du Cameroun*. Viitattu 22.7.2022.
5. 1 2  Cameroun: le désarroi de l'Extrême-Nord, paupérisé par les exactions de Boko Haram *China Internet Information Center*.  1.2.2017. Viitattu 22.7.2022.
**Iivana Jurinpoika Golitsyn** (k. 1583) oli venäläinen ruhtinas, kuvernööri, pajari, päämies ja voivodi Venäjän tsaari Iivana Julman aikana.

Perhe
-----

Iivana Jurinpoika Golitsyn syntyi aristokraattiseen Golitsyn-ruhtinassukuun. Golitsyn oli ruhtinas Juri Mihailovitš Bulgakov-Golitsynin ja Ksenia Golitsynin poika.

Iivanan vaimo oli Irina Iivanantytär Mstislavskaya. Pariskunta sai viisi lasta: Andrey, Ivan, Elena, Martha ja Evdokia.

Ruhtinatar Evdokia avioitui pajari Alexander Romanovin kanssa, joka oli Venäjän tsaari Mikael Romanovin setä.

Ruhtinatar Elena (Helena) avioitui pajari Gregori Mikhailovinpoika Aminevin kanssa. Heidän poika on Aminoff-suvun kantaisä Feodor Gregorinpoika Aminoff.

Ura
---

Golitsyn osalistui taisteluihin Kolyvan alueella, joka sijaitsee Novosibirskin alueella Etelä-Siperiassa. Golitsyn johti pajareiden lapsista koostunutta joukko-osastoa, joka kuului hallitsijan rykmenttiin. Golitsyn johti samaa joukko-osastoa taisteluissa Ruotsia vastaan. Golitsyn osallistui sotaan tataareja vastaan Kolomnassa ja Tulassa. Hänet ylennettiin Tulan kuvernööriksi vuonna 1566. Vuonna 1568 hänet siirrettiin suuren rykmentin varakuvernööriksi. Rykmentti taisteli Krimin kaanikuntaa vastaan. Hänet siirrettiin takaisin Tulan kuvernööriksi vuonna 1570. Vuonna 1572 hänet siirrettiin Permin kuvernööriksi. Vuonna 1573 hänet ylennettin kaartin rykmentin kuvernööriksi. Golitsyn korotettiin pajarin arvoon vuonna 1574. Vuonna 1575 hänet ylettiin suuren rykmentin komentajaksi Serpukhovissa. Vuonna 1577 hänestä tuli suuren rykmentin kuvernööri Kalugassa. Hän oli Novgorodin voivodi vuonna 1580 ja myöhemmin Pihkovan voivodi. Golitsyn toimi viimeisinä vuosinaan Novgorodin kuvernöörinä.

Katso myös
----------

* Golitsyn

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22  Спиридов, Матвей Григорьевич: *Родословная книга М.Г. Спиридова*. Университетская типография, 1810.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21  Голицына, H. H.: *Род князей Голицыных*. Голицына: , 1892.
**Lena Lymareva** (s. 3. kesäkuuta 1992) on ukrainalainen lentopalloilija, joka edustaa Ranskan liigassa pelaavaa Saint-Raphaël Var Volley-Ball joukkuetta ja hänen nykyinen kotipaikkansa on Salo. Lymareva-Flinkin kasvattajaseura on ukrainalainen Sjevjerodontšanka. 

Lymareva pelasi kasvattajaseurassaan aina vuoteen 2009 asti ja voitti kerran Ukrainan mestaruuden. Sjevjerodontšankasta hän siirtyi 2009 Reginan pääsarjajoukkueeseen, jossa hän voitti Ukrainan mestaruuden 2012 ja muilla kausilla kaksi hopeaa. 

Lymareva debytoi Suomen Mestaruusliigassa LP Viestissä kaudella 2014–2015, jolloin hän pelasi myös Mestarien liigaa. Hän voitti joukkueessa Suomen Cupin 2014 ja Suomen mestaruuden 2015. Hänet valittiin avauskaudellaan Mestaruusliigassa 2014–2015 kolme kertaa kuukauden tähdistöön ja kerran kuukauden pelaajaksi (tammikuu). 

Toisella kaudellaan 2015–2016 Lymareva voitti Suomen Cupin ja SM-hopeaa. Hänet valittiin kaksi kertaa kuukauden tähdistöön (helmi- ja maaliskuu).

Kaudet 2016–2018 Lymareva pelasi Turkin 1. divisioonassa Kahmarankazanissa ja Yesilyurtissa. Lisäksi kauden 2016–2017 lopuksi hän pelasi Italia A2-liigassa Soverato Volleyssa lopun runkosarjasta sekä pudotuspelit.

Kesän 2018 hän edusti Filippinien PVL-liigassa pelaavaa Petro Gazz Angels -joukkuetta. 

Kaudella 2018–2019 hän palasi joulukuussa LP Viestiin ja oli voittamassa toista Suomen mestaruuttaan kauden lopuksi. Kesäksi hän siirtyi jälleen Filippiineille PVL-liigaan, nyt PacificTown-Army Lady Troopersin joukkueeseen.

Kaudelle 2019–2020 Lymareva-Flink liittyi Unkarin pääsarjassa pelaavan Fatum-Nyiregyhazan riveihin saavuttaen cup-hopeaa ja liigassa kakkospaikan sarjan tultua keskeytetyksi korona pandemian takia.

Kaudella 2020–2021 hän edusti Ranskan PRO F -liigassa pelaavaa Terville Florange OC:a. 
Lymareva on pelipaikaltaan yleispelaaja, mutta on pelannut myös hakkurina.

Mestaruusliigan runkosarjassa ja pudotuspeleissä
------------------------------------------------

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014-15 | LP Viesti | 22 | 286 | 35 | 13 |
| 2015-16 | LP Viesti | 25 | 309 | 42 | 27 |
| 2018-19 | LP Viesti | 9 | 104 | 17 | 5 |
|

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014-15 | LP Viesti | 11 | 163 | 16 | 15 |
| 2015-16 | LP Viesti | 11 | 152 | 29 | 5 |
| 2018-19 | LP Viesti | 10 | 147 | 17 | 13 |
|

Lähteet
-------

1. ↑   Turun Sanomat *Turun Sanomat*. Viitattu 26.5.2018.
2. ↑  Fox Sports news *Fox Sports*.  Arkistoitu 28.5.2018. Viitattu 6.10.2017.
3. ↑  Terville Florange *Terville Florange web*.  Arkistoitu 9.8.2020. Viitattu 4.7.2020.
**Vogulien (mansien) kansankulttuuri** on Ildikó Lehtisen ja Jenni Souraman laatima tietokirja, joka käsittelee suomensukuisten mansien kansankulttuuria. Teos perustuu Artturi Kanniston keräämään etnografiseen aineistoon, ja kirjan on julkaissut Suomalais-Ugrilainen Seura vuonna 2007.

Kirjassa esitellään luvuittain mansien elinympäristö, asumismuodot, kulkemis- ja kuljettamistavat, lukuisat eri kalastus- ja metsästystavat ja -välineet sekä muut elinkeinot samoin kuin ruoanvalmistus, tekniset taidot, parantamistavat ja lastenhoito. Teoksessa on runsaasti kuvia.

Kanniston Siperian-matka alkoi syksyllä 1901 ja päättyi joulukuussa 1906. Hän matkusti järjestelmällisin suunnitelmin läpikotaisin mansien aluetta, ja matkakilometrejä hänelle kertyi yli 4 000. Kannisto myös oli kielitieteilijä, joka pyrki harvinaisen suurella tarkkuudella merkitsemään muistiin mansin kielen ja eri murteiden sanoja.

Hänen tutkimusmatkansa toisena tavoitteena oli mansien olojen kuvaus. Kannisto tarkkaili mansien elämää ulkopuolisen havainnoitsijan silmin, ja alan kirjallisuuteen ja museokokoelmiin perehtyneenä hän osasi asettaa oppailleen ja kielimestareilleen oikeat kysymykset. Tutkimusmatkailijat pääsevät harvoin irti kulttuuritaustastaan ja oman kulttuurinsa käsitteistä. Kannisto kuitenkin, kenties tiedostamattaan, tavoitti mansien omaa käsitemaailmaa ja kulttuurin sisäistä logiikkaa, joka perustui ympäröivän luonnon kunnioittamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vogulien (mansien) kansankulttuuri · Suomalais-Ugrilainen Seura *www.sgr.fi*. Viitattu 15.12.2023.
Genevenjärvi
**Limnologia** tutkii sisävesiä: makea- ja suolavetisiä järviä, lampia ja jokia; erityisesti elävän luonnon ja sen ympäristön välisiä suhteita ja vuorovaikutuksia. Sana "limnologia" tulee kreikan sanoista Λίμνη (limne) eli järvi ja λόγος (logos) eli tieto. Tärkeimpiä limnologian tutkimusta ja opintoja tukevia perustieteitä ovat hydrologia, geologia, mikrobiologia, kasvitiede, eläintiede, fysiikka ja kemia. Limnologian sisartieteitä ovat hydrobiologia ja kalataloustiede. Meriä taas tutkii meritiede eli oseanografia.

Limnologeja työskentelee esimerkiksi Suomen ympäristökeskuksessa ja alueellisissa ympäristökeskuksissa, vesiensuojeluyhdistyksissä, kuntien ympärisösihteereinä sekä tutkijoina yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa.

Limnologiaa opetetaan Helsingin yliopiston Biotieteiden tiedekunnassa Bio-ja ympäristötieteiden laitoksella, jossa sitä opiskelevilla pääaineena on "Akvaattiset tieteet", sekä Jyväskylän yliopiston Matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa.

Suomen ensimmäinen limnologian professori oli Heikki Järnefelt ja häntä seurasi virassa Reino Ryhänen.

 **Vesi ympäristössä** 



Vettä tutkivat tieteet 

Hydrobiologia  
Limnologia  
Meritiede

Aiheeseen liittyvää 

Hulevesi  
Rehevöityminen  
Sedimentti  
Valuma-alue  
Vesimuodostuma  
Vesistö

Joet ja järvet 

Joen uoma  
Järvityyppi  
Koski  
Suisto  
Suolajärvi

Meret 

El Niño  
Merivirta  
Trooppinen hirmumyrsky  

n • k • m

Katso myös
----------

* potamologia, jokitiede eli jokien hydrologia

Lähteet
-------

1. 1 2  Akvaattiset tieteet Helsingin yliopisto. Viitattu 5.5.2012.
2. ↑  Akvaattiset tieteet (Arkistoitu – Internet Archive) Jyväskylän yliopisto

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Limnologia**.
* Suomen limnologinen yhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen limnologian historiaa[vanhentunut linkki] Jyväskylän yliopisto
**N-metyylianiliini** (C7H9N) on aromaattisiin amiineihin kuuluva aniliinin johdannainen. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa väriaineiden ja lääkkeiden valmistukseen sekä polttoaineiden lisäaineena.

Ominaisuudet
------------

N-metyylianiliini on huoneenlämpötilassa väritöntä tai kellertävää nestettä, jolla on tyypillinen aniliininkaltainen haju. Ilman vaikutuksesta väri tummuu ruskeaksi. N-metyylianiliini liukenee vain vähäisessä määrin veteen ja paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. N-metyylianiliini ärsyttää voimakkaasti, ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistumisesta voi seurata oireina huonovointisuutta, pääkipua, yskää, kurkkukipua sekä methemoglobiinin muodostumisesta aiheutuvaa ihon ja kynsien värin muuttumista siniseksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

N-metyylianiliinia valmistetaan metanolin ja aniliinin välisellä reaktiolla. Katalyytteinä käytetään happoja kuten suolahappoa tai rikkihappoa. Reaktiossa muodostuu myös N,N-dimetyylianiliinia ja tuote voidaan puhdistaa tislaamalla alennetussa paineessa.

N-metyylianiliinista valmistetaan useita eri väriaineita sekä lääkkeitä ja hyönteismyrkkyjä. Yhdistettä voidaan käyttää myös polttomoottoreissa nakutuksenestoaineena.

Lähteet
-------

1. ↑  N-Methylaniline – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 19.12.2016.
2. 1 2 3 4 5 6  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 547. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Samuel Hyman Yalkowsky,Yan He: *Handbook of aqueous solubility data*, s. 403. CRC Press, 2003. ISBN 9780849315329. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.12.2016). (englanniksi)
4. ↑  N-metyylianiliinin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 19.12.2016.
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 647. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
6. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1030. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
**Nabaami** eli **etyleenibis(ditiokarbamiinihapon) natriumsuola** (C4H6S4N2Na2) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa sekä teollisuudessa sienten, bakteerien ja levien kasvua estävänä aineena.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa nabaami on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen, mutta on liukenematonta moneen orgaaniseen liuottimeen. Aine on laajakirjoinen fungisidi ja tehoaa muun muassa *Phytophthora*-, *Aspergillus*- ja *Fusarium*-suvun homeisiin. Luonnossa nabaami hajoaa myrkylliseksi ja mahdollisesti karsinogeeniseksi etyleenitioureaksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Nabaamia valmistetaan etyleenidiamiinin, hiilidisulfidin ja natriumhydroksidin välisellä reaktiolla.

Nabaamia voidaan käyttää fungisidina maataloudessa vihannes- ja hedelmäviljelmillä. Se on myrkyllistä kasveille, minkä vuoksi se levitetään maaperään eikä kasvien lehdille. Teollisuudessa nabaamia käytetään estämään biofilmejä muodostavien bakteerien ja levien kasvua vesitankeissa ja putkistoissa. Nabaamia käytetään myös muiden bisditiokarbamaattifungisidien, esimerkiksi manebin, mankotsebin ja tsinebin valmistukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Nabam – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 23.12.2016.
2. 1 2 3  Franz Müller, Peter Ackermann & Paul Margot: *Fungicides, Agricultural, 2. Individual Fungicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. viitattu 23.12.2016
3. 1 2  Richard P. Pohanish: *Sittig's Handbook of Pesticides and Agricultural Chemicals*, s. 632. William Andrew, 2014. ISBN 978-1455731480. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.12.2016). (englanniksi)
4. 1 2  Kalyani Paranjape, Vasant Gowariker, V. N. Krishnamurthy, Sugha Gowariker: *The Pesticide Encyclopedia*, s. 320. CABI, 2014. ISBN 9781780640143. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.12.2016). (englanniksi)
5. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1088. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
2-pentanolin enantiomeerit: (R)-(–)-2-pentanoli (yllä) ja (S)-(+)-2-pentanoli (alla)
**2-pentanolin** kemiallinen kaava on C5H12O ja rakennekaava CH3(CH2)2CHOHCH3. Siitä käytetään myös nimityksiä *metyylipropyylikarbinoli* ja *1-metyyli-1-butanoli*.

2-pentanoli kuuluu sekundaaristen alkoholien aineryhmään, sillä alkoholin OH-ryhmää kantava hiiliatomi on liittyneenä kahteen hiiliatomiin. 2-pentanoli reagoi kiivaasti hapettimien kanssa.

2-pentanoli on normaaliolosuhteissa väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen moolimassa on 88,2 g/mol, sulamispiste −50 °C, kiehumispiste 119 °C, suhteellinen tiheys 0,809 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 33 °C sekä itsesyttymislämpötila 330 °C ja raseemisen seoksen CAS-numero 6032-29-7.

Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.

2-pentanolilla on kaksi enantiomeeria (R)-(–)-2-pentanoli CAS 31087-44-2 ja (S)-(+)-2-pentanoli CAS 26184-62-3.

2-pentanoli on pentanolin (C5H11OH) isomeerinen muoto.

Katso myös
----------

* 1-pentanoli
* 3-pentanoli
* 2-metyyli-1-butanoli
* 3-metyyli-1-butanoli
* 2-metyyli-2-butanoli
* 3-metyyli-2-butanoli
* 2,2-dimetyyli-1-propanoli

Aiheesta muualla
----------------

* 2-pentanolin kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: 2-Pentanol (englanniksi)
* Human Metabolome Database (HMDB): 2-Pentanol (englanniksi)
* ChemBlink: 2-Pentanol (englanniksi)
* ChemBlink: (R)-(-)-2-Pentanol (englanniksi)
* ChemBlink: (S)-(+)-2-Pentanol (englanniksi)
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: 2-Pentanol (englanniksi)
* Pherobase: Floral Compound – pentan-2-ol (englanniksi)
* Pherobase: Semiochemical – pentan-2-ol (englanniksi)
**Kakodyylioksidi** eli **tetrametyylidiarsiinioksidi** (C4H12As2O) on arseenin organometalliyhdiste. Kakodyylioksidi on yksi ensimmäisiä syntetisoituja organometalliyhdisteitä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kakodyylioksidi on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja paremmin etanoliin tai dietyylieetteriin. Kakodyylioksidilla on erittäin voimakas ja epämiellyttävä valkosipulia muistuttava haju. Yhdiste on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti silmiä ja hengitysteitä ollen muun muassa lakrymaattori eli kyynelvuotoa aiheuttava yhdiste. Kakodyylioksidi voidaan hapettaa kakodyylihapoksi ja se muodostaa eräiden siirtymämetallikompleksien kanssa organometalliyhdisteitä. Se reagoi myös halogeenien ja syanidien kanssa muodostaen halogenoituja ja syanoryhmiä sisältäviä yhdisteitä.

Historiaa
---------

Ensimmäisen kerran kakodyylioksidia valmisti ranskalainen kemisti Louis Claude Cadet de Gassicourt vuonna 1760 kuumentamalla arseenitrioksidia ja kaliumasetaattia. Näin muodostui seos, joka sisälsi kakodyylioksidin lisäksi myös kakodyyliä ja muita metyloituja arseeniyhdisteitä. Yhdisteen kaavan selvitti Robert Bunsen 1840-luvulla. Bunsen ja Jöns Jacob Berzelius katsoivat kakodyylioksidin olevan niin kutsutun dimetyyliarsiini- eli kakodyyliradikaalin oksidi.

Lähteet
-------

1. ↑  Cacodyl oxide – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 7.1.2017.
2. 1 2 3 4  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 778. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2  Dietmar Seyferth: Cadet's Fuming Arsenical Liquid and the Cacodyl Compounds of Bunsen.  *Organometallics*, 2001, 20. vsk, nro 8, s. 1488–1498. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.1.2017.  (englanniksi)
**Bentsyyliamiini** (C7H9N) on amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa lääkeaineiden ja väriaineiden valmistukseen ja korroosionestoaineena.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa bentsyyliamiini on väritöntä tai kellertävää nestettä. Sillä on amiineille tyypillinen ammoniakinkaltainen haju. Bentsyyliamiini liukenee erittäin hyvin muun muassa veteen, etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Yhdiste on keskivahva emäs ja sen reaktiot ovat tyypillisiä amiineille. Se esimerkiksi muodostaa happojen kanssa suoloja ja karboksyylihappojen tai happokloridien kanssa amideja. Bentsyyliamiini ärsyttää ihoa silmiä ja hengitysteitä ja voi emäksenä aiheuttaa syövytysvammoja. Bentsyyliamiinia on eristetty resedoihin kuuluvan lajin *Reseda media* lehdistä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Bentsyyliamiinin valmistukseen on useita tapoja. Käytetyimpiä ovat bentsyylikloridin ja ammoniakin välinen reaktio, bentsonitriilin pelkistys vedyttämällä ja bentsaldehydin ja ammoniakin välinen pelkistävä aminointi. Tuote puhdistetaan tislaamalla alennetussa paineessa.

Bentsyyliamiinia käytetään lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä ja siitä valmistetaan muun muassa lääke- sekä väriaineita sekä maatalouskemikaaleja. Siitä valmistetaan myös synteettisiä tekstiilejä. Bentsyyliamiinia voidaan käyttää myös korroosionestoaineena.

Lähteet
-------

1. ↑  Benzylamine – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 23.4.2017.
2. 1 2  Bentsyyliamiinin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 23.4.2017
3. 1 2 3 4 5  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 189. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2 3  Lutz Heuer: *Benzylamine, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 23.4.2017
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 125. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* DrugBank: Benzylamine (englanniksi)
* Human Metabolome Database: Benzylamine (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Benzylamine (englanniksi)
* ChemBlink: Benzylamine (englanniksi)
**Skabala** (m.kreik. Σκάβαλα, myös *Skabla*, Σκάβλα; lat. *Scabala, Scabla*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijoitetaan nykyisten Polýgyroksen ja Sithonían kuntien rajaseudulle.

Maantiede
---------

Skabalan kaupunki sijoitetaan nykyisen Chalkidikín niemimaan eteläosaan pohjoiseen Sithonian niemestä. Se saattoi olla Khalkidiken alueella, joka ei käsittänyt käsittänyt koko nykyistä, antiikin aikaisesta alueesta nimensä saanutta niemimaata. *Barrington Atlas of the Greek and Roman World* -kartasto sijoittaa sen suunnilleen nykyisen Vrástaman Kellín kylän tienoille. Sen lähellä sijaitsivat Sermylia, Stolos ja Piloros. Skabalan kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta.

Historia
--------

Skabalan historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Theopompos vaikuttaa pitäneen sitä Euboian Eretrian siirtokuntana. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Skabala kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–433/432 eaa. Viimeksi mainittuna vuonna se saattoi liittyä kapinaan Ateenaa vastaan. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Skablaios* (Σκαβλαῖος).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "607. Skabala", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Skabala *Pleiades*. Viitattu 27.11.2023.
3. ↑  Skabla/Skabala (Chalkidike) 3 central Khalkidiki - Σκάβαλα *ToposText*. Viitattu 27.11.2023.
4. 1 2 3  "51 B4 \*Skabla", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
5. ↑  Flensted-Jensen, Pernille: "The Chalkidic Peninsula and Its Regions". Teoksessa Flensted-Jensen, P. (ed.): *Further Studies in the Ancient Greek Polis*, s. 120–131. Papers from the Copenhagen Polis Centre 5. Historia Einzelschriften 138. Stuttgart: Franz Steiner Verlag, 1999. ISBN 3-515-07607-7.
Vivarin kanavan suu Korfunsalmella.
Kanavan ylittävä lautta.
**Vivarin kanava** on eteläisessä Albaniassa sijaitseva kanava, joka yhdistää Välimereen, tarkemmin Joonianmereen, kuuluvan Korfunsalmen Butrintjärveen eli Butrintin laguuniin. Kanavassa virtaava vesi on suolaista. Kanava on noin 2,5 kilometriä pitkä, noin sata metriä leveä ja kuusi metriä syvä. Kanavassa esiintyy voimakas vuorovesi-ilmiö. Alun perin Vivarin kanava oli Bistrice-joen suu. Kanava yhdessä viereisen Vrinën alueen kanssa muodostaa kosteikon. Kanavan ylittää lautta.

Kanavan pohjoisrannalla sijaitsee suolamaita, jotka ovat tärkeitä lintujen ruokailupaikkoja. Vivarin kanavassa on runsas kalasto, ja kanava tunnetaankin siinä olevista kalanpyydyksistä. Pyydykset ovat talvisin ja keväisin auki, jotta kalat pääsevät Butrintjärvelle ja Alinuralahdelle lisääntymään. Kesällä ja syksyllä pyydykset suljetaan, kun kalat ovat palaamassa takaisin mereen. Esimerkiksi ankeriaat ovat yleisiä kaloja. Kanavan nimi "Vivari" juontuu latinan kielen sanasta *vivarium*, joka tarkoittaa "kalasäiliötä". Vivarin kanavan etelärannalla sijaitsee keinotekoisia mutapenkereitä, jotka rakennettiin tulvien estämiseksi 1960-luvun kuivatusohjelmissa.

Kanavan rannalla sijaitsee antiikin aikaisen Buthrotonin kaupungin arkeologinen alue eli Butrint, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lobell, Jarrett A.: Ages of Albania Archaeological Institute of America. Viitattu 7.2.2009. (englanniksi)
2. 1 2  The Butrint Bay Trail butrint.org. Viitattu 7.2.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vivarin kanava** Wikimedia Commonsissa
**Pixiv** (jap. ピクシブ, *Pikushibu*) on japanilainen sekä ammattilaisten että amatöörien omien piirroskuvien jakamiseen erikoistunut yhteisöpalvelusivusto. Sen avasi Takanori Katagiri (片桐孝憲) ystävänsä Takahiro Kamitanin kanssa syksyllä 2007.

Sivusto on tarkoitettu pääasiassa omien piirrosten jakamiseen. Valokuvia ei sallita kuin joissain harvoissa tapauksissa, kuten piirroksen taustakuvana. Lisäksi sivustolta on kielletty pornografia ja tekijänoikeuksien suojaamia hahmoja kuvaavat kuvat. Tekoälyllä generoitu materiaali on merkittävät sellaiseksi. Kuvien lisäksi sivustolla voi julkaista omia tarinoita.

Sivusto keräsi 10 000 käyttäjää ensimmäisen kahden viikon aikana, ja sen pyörittämiseen perustettiin Crook (クルーク) -yhtiö ylläpitämään sivustoa. Vuoden päästä käyttäjiä oli 380 000 ja sivusto keräsi 360 miljoonaa sivulatausta kuukaudessa. Ulkomaisia sivunlatauksia oli 4 %, merkittävimpinä Taiwan, Kiina, Yhdysvallat ja Etelä-Korea. Yhtiö nimi vaihdettiin muotoon Pixiv Co. Ltd.
Pixiv-yhtiön päämaja on Sendagayassa Tokion Shibuyassa.
Takanori Katagiri toimii edelleen Pixivin toimitusjohtajana.

Pixivillä on erillinen pixivFANBOX-palvelu, jolla voi luoda maksullista sisältöä faneille tarjoavan palvelun.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
**Viktor Gabriel Dalbo** (24. elokuuta 1883 Pirttikylä – 8. maaliskuuta 1957) oli suomalainen kuvataiteilija ja näyttelijä.

Elämä ja ura
------------

Viktor Dalbon vanhemmat olivat liikemies Johan Dalbo ja Maria Snell. Dalbo suoritti Uudenkaupungin seminaarin ja opiskeli maalausta Taideyhdistyksen Piirustuskoulussa Ateneumissa. Lisäksi hän kävi Ruotsalaisen Teatterin oppilaskoulua Helsingissä. Dalbo työskenteli näyttelijänä Helsingin Ruotsalaisessa Teatterissa 1907–1910 ja Svenska Inhemska Teaternissa Turussa 1911–1913. Kuvataiteilijana hän debytoi Helsingissä vuonna 1910.

Dalbon maisema-aiheisille tauluille on tyypillistä värin ja muodon ekspressiivisyys; hänen teoksistaan mainittakoon *Syysmetsä* (1950). Dalbon ateljee sijaitsee Pirttikylän kotiseutumuseon alueella. Teatterissa Dalbon näyttämötehtäviä olivat muun muassa Tolari (näytelmässä *Stockflötarna*) ja Karenin (*Anna Karenina*).

Lähteet
-------

* Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, Kustannusliike Opas, Viipuri 1930

### Viitteet

1. 1 2 3  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 45
2. ↑  Kuvataiteilijamatrikkeli
3. ↑  m.pohjalainen.fi[vanhentunut linkki]
4. ↑  Museiportalosterbotten

Aiheesta muualla
----------------

* Museiportalosterbotten.fi
* Kirjava.fng.fi
* Uppslagsverket.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Metakryylinitriili** (C4H5N) on tyydyttymättömiin nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää monomeerina polymeerien valmistuksessa ja muiden orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa metakryylinitriili on väritöntä ja pistävänhajuista nestettä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja erittäin hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Vesiliuoksessa se hydrolysoituu ensin metakryyliamidiksi ja sitten metakryylihapoksi. Hapot katalysoivat hydrolyysiä. Metakryylinitriili on hyvin myrkyllistä ja se ärsyttää hengitysteitä, silmiä ja ihoa. Myrkytyksen oireet muistuttavat syanidimyrkytyksen oireita ja tilaa hoidetaan samalla tavoin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Metakryylinitriiliä valmistetaan isobuteenista. Isobuteeni reagoi ammoniakin kanssa ilman toimiessa hapettimena. Katalyyttinä käytetään molybdeenin, antimonin, vismutin ja raudan oksidien sekä jalometallin seosta.

Metakryylinitriiliä käytetään polymeerien valmistukseen niin ainoana monomeerina kuin komonomeerina yhdessä muiden monomeerien kanssa. Radikaali-initiaattorien vaikutuksesta se polymerisoituu polymetakryylinitriiliksi. Yleisesti käytettyjä monomeerejä metakryylinitriilin kanssa ovat butadieeni ja styreeni, jolloin muodostuu ABS-muovin kaltainen polymeeri ja metakryylihappo, jolloin muodostuu poly(metakryyli-imidi)ä. Metakryylinitriilistä valmistetaan myös muita orgaanisia yhdisteitä kuten metakryylihappoa, metakryyliamidia, estereitä, amiineja ja muita nitriilejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Methacrylonitrile – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 6.7.2016.
2. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 674. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Samuel Hyman Yalkowsky,Yan He: *Handbook of aqueous solubility data*, s. 89. CRC Press, 2003. ISBN 9780849315329. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.7.2016). (englanniksi)
4. 1 2 3  Robert Wilczynski & Jamie Jerrick Juliette: *Methacrylic Acid and Derivatives, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 6.7.2016
5. 1 2 3  Peter Pollak, Gérard Romeder, Ferdinand Hagedorn & Heinz-Peter Gelbke: *Nitriles, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 6.7.2016
6. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1015. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
7. ↑  Metakryylinitriilin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 6.7.2016
8. 1 2  A. Ravve: *Principles of Polymer Chemistry*, s. 260. Springer, 1995. ISBN 978-0-306-44873-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.7.2016). (englanniksi)
**Ternopil** (ukr. Тернопіль, *Ternopil*, puol. *Tarnopol*) on kaupunki Galitsiassa, Länsi-Ukrainassa Seretjoen varrella, 132 km itään Lvivistä. Se on Ternopilin alueen pääkaupunki. Kaupungin asukasluku oli 217 112 vuonna 2013.

Kaupungin perusti vuonna 1540 Jan Amor Tarnowski puolalaiseksi sotilasleiriksi. Vuonna 1772 se jäi ensimmäisessä Puolan jaossa Itävallalle. Vuonna 1870 valmistui rautatie Lviviin.

Ensimmäisen maailmansodan aikana kaupunki vaihtoi usein omistajaa, ja perääntyvät venäläiset polttivat sen 1917. Itävalta-Unkarin hajoamisen jälkeen siitä tuli Länsi-Ukrainan kansantasavallan pääkaupunki 11. marraskuuta 1918 puolalaisten vallattua Lvivin. Kesällä 1920 se jäi etenevälle puna-armeijalle. Riian rauhassa 1920 Ternopil jäi Puolalle, mutta liitettiin Neuvostoliittoon 1939 ja osaksi Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa, mikä jäi voimaan toisen maailmansodan jälkeen.

Kaupunki on merkittävä Ukrainan länsiosien maantie- ja rautatieliikenteen risteyspaikka. Lännestä Lvivistä (132 km) päästä saapuva valtatie M12 (osa eurooppatietä E50 kulkee kaupungin kautta ja jatkaa idässä Hmelnytskyitä kohti (106 km) jatkaakseen kauemmas itään. Pohjoisesta saapuu puolestaan valtatie M19, joka muodostaa osan eurooppatietä E85. Tämä Itämeren rannalta Liettuasta alkava maantieyhteys jatkaa etelässä Tšernivtsin jälkeen Romanian puolelle ja sieltä Välimeren äärelle Kreikkaan..

* Talvinen katunäkymä.Talvinen katunäkymä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Deržavna služba statystyky Ukrajiny: Tšyselnist najavnoho naselennja Ukrajiny na 1 sitšnja 2013 roku (pdf) (Ukrainan paikkakuntien viralliset väkilukuarviot 1.1.2013)  2013. Kiova:  Deržavna služba statystyky Ukrajiny (Ukrainan tilastokeskus), ukrcensus.gov.ua.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 4.3.2014. (ukrainaksi)
2. 1 2  Je. L. Makarevitš (redaktor): *Atlas avtomobilnyh dorog. Zapadnaja Jevropa. Strany Baltii, Rossija, Belarus, Ukraina, Moldova* 1:500 000. Minsk, Valko-Venäjä: Izdatelstvo Jansejan, 2005.  ISBN 985-6501-12-1.  (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ternopil** Wikimedia Commonsissa

* Ternopilin kaupunginhallitus (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi)
Globaalikasvatusverkosto on Kepa ry:n koordinoima globaalikasvatusta tekevien suomalaisten järjestöjen yhteistyöverkosto.

Historia
--------

Kepa koordinoi vuosina 2001-2004 EU-rahoitteista hanketta, jolla vahvistettiin suomalaisten kansainvälisyyskasvatusta tekevien järjestöjen toimintaa. Kepan nykyinen toiminta järjestöjen globaalikasvatustoiminnan ja vertaisoppimisen tukemiseksi on tämän hankkeen peruja. Lisätietoja hankkeesta löydät loppuraportin englanninkielisestä tiivistelmästä (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf).

Toiminta
--------

Kepa tarjoaa verkostoon kuuluville järjestöille koulutusta ja neuvontaa sekä koordinoi toimijoiden välistä yhteistyötä, edunvalvontaa ja vaikuttamista. Globaalikasvatusverkoston toimijoita ja niiden tekemään työtä esitellään verkkosivustolla Globaalikasvatus.fi. Sivuston vinkkipankista löytyy kokoelma vapaasti hyödynnettäviä järjestöjen tuottamia globaalikasvatusmateriaaleja, menetelmiä ja koulutuspalveluita. Useat järjestöt toteuttavat myös kouluvierailuja.

Aiheesta muualla
----------------

* Globaalikasvatus.fi
**Homopommi** (engl. *Gay bomb*) on nimitys kemialliselle aseelle, jollaisen tuottamista Yhdysvaltain ilmavoimat on pohtinut.

Ilmavoimien tukikohdan laboratorio Ohion Daytonissa tuotti vuonna 1994 kolmisivuisen ehdotelman uusista kemiallisista aseista, jotka eivät olisi kuolettavan vaarallisia. Eräs näistä oli aine, joka aiheuttaisi vihollissotilaissa homoseksuaalista käytöstä, heikentäen siten vihollisen taistelutahtoa. Ehdotuksessa tunnustettiin, ettei tällaista ainetta vielä tunneta. Ohjelmalle anottua 7,5 miljoonan dollarin määrärahaa ei myönnetty, ja Yhdysvallat allekirjoitti vuonna 1997 kemialliset aseet kieltävän Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen, joten aseen kehitystyön aktiivinen jatkaminen on epätodennäköistä.

Aseen kehittämistä aikoneelle laboratoriolle myönnettiin vuonna 2007 rauhan Ig Nobel -palkinto.

Lähteet
-------

1. ↑  US military pondered love not war *BBC News*.  15.1.2005. Viitattu 9.10.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Homopommi sai huumorinobelin *Helsingin Sanomat*.  6.10.2007. Viitattu 9.10.2020.
3. ↑  ’Gay bomb’ scoops Ig Nobel award *BBC News*.  4.10.2007. Viitattu 9.10.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* MTVuutiset.fi – USA:n armeija kehitteli "homopommia"
**Pekka Jukka Ukkola** (s. 23. heinäkuuta 1947 Utajärvi) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän toimi Kalevan toimittajana vuosina 1967–1983, ja siirtyi sitten Suomen Kuvalehteen. Ukkola on julkaissut yli 30 kirjaa, ja hän on tunnettu pakinoitsija. Jukka Ukkola on valmistunut filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta pääaineenaan kansantaloustiede.

Ukkolan pakinat ovat huumorilla höystettyjä perinteisiä pakinoita. Ukkolan tavaramerkkinä on liioittelu, joka lähenee jo absurdia tasoa. Ukkolan omin sanoin: "Pakinoitsijan keinoja ovat satiiri, liioittelu ja ilkeily." Ukkola käsittelee teksteissään ajankohtaisia aiheita, joten tekstit ovat vahvasti aikaansa sidottuja. *Kalevaan* kirjoittamansa pakinat Ukkola julkaisee nimimerkillä *Aleksis K*. Hän on laatinut myös *Oulun murteen sanakirjan* ja lukuisia Ouluun liittyviä historia- ja kuvateoksia. Erikoinen teos on hupaelma *Elviira, viittä vaille vauva* (2004) on Tiina Pajun kuvittama teos sikiön elämästä äidin vatsassa.

Yksityiselämä
-------------

Jukka Ukkola oli naimisissa kansanedustaja Tuulikki Ukkolan kanssa vuodesta 1969 tämän kuolemaan vuonna 2019. Heillä on yksi tytär, toimittaja Sanna Ukkola.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Tuulikki Ukkola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 23.7.2017.
2. 1 2 3  Hyypiö, Anni: Koti on siellä missä wifikin.  *Kaleva*, 23.7.2017, nro 198, s. 42–43. Oulu:  Kaleva365 Oy. ISSN 0356-1356.
3. ↑  Kirjallinen keskiviikko: Jukka Ukkola Oulun kaupunginkirjasto. Viitattu 24.2.2010.
4. ↑  Sisättö, Vesa & Halme, Jukka: *Kotimaisia pakinoitsijoita*, s. 140–141. Helsinki: BTJ Finland, 2013. ISBN 978-952-692-979-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Grigori Jemeljanovitš Klinišov** (ven. Григорий Емельянович Клинишов; 30. lokakuuta 1930 – 17. kesäkuuta 2023 Moskova) oli venäläinen ydinfyysikko.

Klinišov valmistui Moskovan insinöörifysiikan instituutista vuonna 1954. Hän työskenteli Andrei Saharovin alaisuudessa 1950-luvulla ja oli yksi RDS-37-ydinpommin kehittäjistä. Klinišov johti vuosina 1974–2001 Venäjän kokeellisen fysiikan tieteellisen tutkimusinstituutin (entinen KB-11) teoreettista jaosta. Hänelle myönnettiin Leninin palkinto vuonna 1962.

Klinišov löydettiin kuolleena asunnostaan Moskovassa kesäkuussa 2023. Hänen kerrottiin hirttäytyneen ja hänen vierestään löytyneen itsemurhaviestin. Kansainvälisissä tiedotusvälineissä tapaus yhdistettiin moniin Ukrainan sodan aikana Venäjällä sattuneisiin epäilyttäviin kuolemantapauksiin. Venäläisen tutkintakomitean mukaan itsemurha saattoi liittyä Klinišovin vaikeaan sairauteen ja hänen vaimonsa kuolemaan. Komitea kuitenkin ilmoitti selvityksen mahdollisesta rikostutkinnan aloittamisesta olevan kesken.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Christian Oliver, Will Stewart, Scientist, 92, who created Russia's thermonuclear bombs is found hanged in his Moscow apartment Daily Mail 22.6.2023, viitattu 23.12.2023 (englanniksi)
2. 1 2  Grigory Klinishov, One Of The Creators Of Russia's Thermonuclear Bomb, Dies By Suicide At 92 Radio Free Europe/Radio Liberty 22.6.2023, viitattu 23.12.2023 (englanniksi)
3. 1 2  Fahad Shabbir, Russian Scientist Behind Hydrogen Bomb Dies Aged 92 Urdu Point 22.6.2023, viitattu 23.12.2023 (englanniksi)
4. ↑  Создатель первой термоядерной бомбы покончил с собой в Москве Regnum 21.6.2023, viitattu 23.12.2023 (venäjäksi)
5. ↑  Grigory Klinishov: Engineering psyhics graduate & pioneer in nuclear weapons development Archyde 21.6.2023, viitattu 23.12.2023 (englanniksi)
6. ↑  Soviet Hydrogen Bomb Creator Dies By Suicide The Moscow Times 22.6.2023, viitattu 23.12.2023 (englanniksi)
7. ↑  Sudden fatalities and falling from windows: The high-profile suspicious Russian deaths since the invasion of Ukraine LBC 30.6.2023, viitattu 15.12.2023 (englanniksi)
**Sabah IV al-Ahmad al-Jabir al-Sabah** (arab. صباح الأحمد الجابر الصباح‎, 16. kesäkuuta 1929 Kuwait City, Kuwait – 29. syyskuuta 2020 Rochester, Minnesota, Yhdysvallat) oli Kuwaitin emiiri ja pääministeri. Hän oli edesmenneen emiirin Jabir al-Ahmad al-Jabir al-Sabahin veli, joka valitsi hänet pääministeriksi heinäkuussa 2003 silloisen kruununprinssi Sa’d al-Abdullah al-Salim al-Sabahin tilalle. Hän oli aiemmin maansa ulkoministerinä 25 vuotta vuosina 1978–2003 olleen yksi maailman pisimpään ulkoministerinä toimineista poliitikoista. 

Sa’d al-Abdullah al-Salim al-Sabah tuli valituksi uudeksi emiiriksi 15. tammikuuta 2006, mutta luopui tehtävästään terveyssyistä 23. tammikuuta. Seuraavana päivänä Kuwaitin hallitus erotti hänet tehtävästään ja ehdotti šeikki Sabahia uudeksi emiiriksi. Virallinen valinta tapahtui 29. tammikuuta.

Šeikki Sabah IV kuoli 91-vuotiaana, Mayo-klinikassa Rochesterissa, Minnesotassa, Yhdysvalloissa 29. syyskuuta 2020, jonne hän meni jatkohoitoon hänelle tehdyn leikkauksen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Government *KuwaitConsulate.it*. Viitattu 16.6.2019 (englanniksi).
2. 1 2  Kuwait’s Emir Sheikh Sabah dies at age 91 *Al Jazeera*.  29.9.2020. Viitattu 29.9.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |

 |
Lehden nimiö vuonna 1987.
**Sovetskaja Latvija** (Советская Латвия, "Neuvosto-Latvija") oli Latvian pääkaupungissa Riiassa vuosina 1940–1991 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti. Sen toimintaa jatkoi *Panorama Latvii* ("Latvian panoraama") vuosina 1991–2003.

Lehti perustettiin kesäkuussa 1940 Latvian kommunistisen puolueen äänenkannattajaksi nimellä *Proletarskaja pravda*. Marraskuussa siihen liitettiin Latvian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston äänenkannattaja *Trudovaja gazeta*. Lehti lakkasi kesäkuussa 1941 ja jatkoi ilmestymistään syyskuussa 1944 aluksi Daugavpilsissä nimellä *Sovetskaja Latvija*.

*Sovetskaja Latvija* oli Latvian kommunistisen puolueen keskuskomitean sekä Latvian SNT:n korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Se oli tasavallan tärkein venäjänkielinen sanomalehti, jonka rinnalla julkaistiin latviankielistä *Cīņaa*. Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 107 500 kappaletta vuonna 1975.

Latvian kommunistipuolueen äänenkannattajaksi helmikuussa 1990 muuttunut *Sovetskaja Latvija* lakkasi puolueen kieltämisen yhteydessä vuonna 1991. Sen työyhteisö perusti uuden lehden *Panorama Latvii*, joka oli 1990-luvun lopulla maan suosituin venäjänkielinen päivälehti. Sen painosmäärä oli arkisin 25 000–28 000 ja lauantaisin yli 40 000 kappaletta. Lehden lukijakunnan väitettiin koostuneen lähinnä neuvostoarmeijan eläkeläisistä. *Panorama Latvii* lakkasi taloussyistä vuonna 2003.

Lähteet
-------

1. ↑  *Gazety SSSR 1917–1960. Tom 1: Gazety Moskvy, Leningrada i stolits sojuznyh respublik*, s. 181–182. Moskva: Kniga, 1970.
2. 1 2 3  Sovetskaja Latvija *Rossijskaja gosudarstvennaja biblioteka*. Viitattu 23.12.2023.
3. ↑  Вrukātā prese Latvijā *Nacionālā enciklopēdija*. Viitattu 23.12.2023.
4. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 24, kniga I*, s. 22. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1976.
5. ↑  Mamykin, Andrei: Biznes na kirillitse: K istorii formirovanija i stanovlenija postsovetskoi pressi Latvii na russkom jazyke.  *Slovo.ru: Baltijski aktsent*, 1/2012, s. 25–31. Artikkelin verkkoversio.
6. ↑  "Panorama Latvii": v poiskah krainego *Delfi*.  6.3.2003. Viitattu 23.12.2023.
Hiiessaaren majakka

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Hiiesaaren kylä, Hiidenmaan kuntaViro |
| Vesistö | 
ItämeriView and modify data on Wikidata  |

Arkkitehtuuri| Korkeus | 
17 m  |

Historia| Valmistunut | 
1876 (linjataulu)1910 (ensimmäinen)1953 (toinen)2001 (nykyinen) |

Varustus| Valon korkeus | 
26 m  |
| Valonkanto | 
11,3 km  |
| Valon ominaisuudet | 
Fl W 6sView and modify data on Wikidata  |

Tunnisteet| ARLHS | 
EST076View and modify data on Wikidata  |
| Admiralty | 
C3756View and modify data on Wikidata  |
| NGA | 
116-12730View and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
59° 00′ 06″ P, 22° 50′ 19″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hiiessaaren majakka** on majakka Hiidenmaan saaren koillisrannikolla Hiidenmaan maakunnassa Hiiessaaren kylässä.

Historia
--------

Majakka sijaitsee Hiidenmaan saaren koillisrannikolla. Sen tarkoituksena on ohjata laivoja pohjoisen Väinämeren suuntaan 229,6°. Palukülan kirkontornin huippu auttaa siirtymään oikealle reitille, ja vuonna 1876 rakennettiin aluksi puinen kyltti, jonka korkeus oli 12 metriä ja joka oli 13 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Se näkyi 8 mailin päästä ja toimi Palukülan kirkkon tornin huipun kanssa linjatauluna. 

Vuonna 1891 rakennettiin majakanrakennus Hiiessaaren niemelle. Rakennuksen korkeus oli 17 metriä merenpinnan yläpuolella, majakan 16 metriä. Vuonna 1910 aloitettiin uuden katkaistun pyramidin muotoisen majakan rakentaminen punaisesta kivestä. Se kuitenkin tuhoutui toisessa maailmansodassa. Vuonna 1953 saarella rakennettiin uusi majakka, jonka korkeus oli 17 metriä. Sen päässä oli lyhty, joka näytti sektoria 260° – 130°. Sen valon korkeus oli 18 metriä ja näkyvyys 10 merimailia.

Vuodesta 1980 lähtien majakka oli varustettu radioisotooppisella termosähkögeneraattorilla eli se oli ydinmajakka. Generaattori kuitenkin poistettiin, ja vuosien 1994–2001 välillä ei majakassa ollut valoa. Korjauksen jälkeen siihen asennettiin automaattinen järjestelmä, joka varustettiin aurinko- ja tuulivoimajärjestelmällä.

Kärdlan lentoasema on noin kilometrin päässä majakasta.

Kuvia
-----

* Hiiessaaren majakka vuonna 2016.Hiiessaaren majakka vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  625 Hiiessaare tuletorn, sihi alumine *Estonian Lighthouse Society*. Viitattu 04.03.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hiiessaaren majakka** Wikimedia Commonsissa

* Navigatsioonimärgi 625, Hiiessaare tuletorn andmed
**Karjalankieliset rajalla** on professori Pekka Suutarin toimittama ja Suomen Kansantietouden Tutkijain Seuran vuonna 2021 julkaisema tietokirja, joka käsittelee monitieteisen kulttuurintutkimuksen keinoin ylirajaista Karjalaa, karjalankielisiä Suomessa sekä kielivähemmistöjä Venäjän Karjalassa. Suutari työskentelee Karjalan tutkimuslaitoksessa, Itä-Suomen yliopistossa.

Suomen Kansantietouden Tutkijain Seuran mukaan *Karjalankieliset rajalla* tuo tuoreita tulkintoja ja näkökulmia Suomen ja lähialueiden itämerensuomalaisia ja karjalaisia koskevaan keskusteluun.

Kirjassa tutkijat luotaavat muun muassa rajakarjalaisuuden identiteettiä, murrehaastattelupuheita, karjalan ja vepsän kielen muutosta, karjalankielistä musiikkia, median etnisyyskäsityksiä, karjalankielisiä radiouutisia, vepsänkielistä mediaa ja lyydin puhujia. Teoksen näkökulmat vaihtelevat karjalaisuuden määrittymisestä mediaan ja kielenelvyttämiseen.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Author SKTS: Karjalankieliset rajalla – SKTS *kansantietoudentutkijat.fi*.  11.2.2021. Viitattu 15.12.2023. (englanniksi)