recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Australianhaukkapöllö** (*Ninox boobook*) on hieman sarvipöllöä pienempi australialainen pöllö.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Naaraan pituus on 27–36 cm, siipien kärkiväli 70–85 cm ja paino keskimäärin 194–360 g. Koiraan mitat ovat 23–36 cm, 70–85 cm ja 170–298 g. Se on pienin australialaisista pöllöistä. Yleisväritykseltään pöllö on päältä tummanruskea harvoin vaalein täplin, ja alapuolelta vaalea tummin pitkittäisjuovin. Naama on vaalea ja silmät keltaiset. Nuori lintu on vaaleampi kuin vanha. Pyrstö on suhteellisen pitkä, mistä syystä se lennossa muistuttaa haukkaa. Enimmäkseen yölintu, joka kuitenkin voi saalistaa myös päivällä, etenkin pilvisinä päivinä. Laulu muistuttaa käen kukuntaa, mistä se on saanut Australian alkuperäisasukkailta nimensä Boobook. Saalistaessaan se voi äännellä kimakasti.

12 alalajia tunnetaan.

Esiintyminen
------------

Australia, Tasmania, Timor, Uusi-Seelanti, Uuden Guinean eteläosat ja niitä ympäröivät saaret. Australian yleisin pöllö. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Kaikenlaiset metsät trooppisista sademetsistä ja eukalyptusmetsiköistä kaupunkien puistoihin.

Lisääntyminen
-------------

Pesintäaika on elo-syyskuussa. Pesä on puunkolossa. Valkoisia munia on tavallisesti 2–3, joskus jopa 5. Naaras hautoo noin 35 päivää, ja poikaset lähtevät pesästä 5–6 viikon ikäisinä. Molemmat emot hoitavat poikasia.

Ravinto
-------

Syö etupäässä pikkujyrsijöitä ja lintuja mutta myös hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Saalistaa sekä ilmasta että maasta.

Lähteet
-------

* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8
* Takapihan linnut

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Ninox boobook* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.3*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 20.2.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Ninox boobook | 
* Wikidata: Q3342037
* Wikispecies: Ninox boobook
* ADW: Ninox\_boobook
* AFD: Ninox\_(Ninox)\_boobook
* Avibase: 20110A3ACF0564BD
* BirdLife: 62023787
* CoL: 47FJS
* BOW: souboo8
* eBird: souboo8
* GBIF: 2497828
* GISD: 1909
* IRMNG: 10219015
* ITIS: 555479
* IUCN: 62023787
* NCBI: 507961
* Species+: 3527
* Xeno-canto: Ninox-boobook

 |
|  |
| Strix boobook | 
* Wikidata: Q109563487
* CoL: 532GF
* GBIF: 9054800
* ITIS: 1063518

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kirjailijaa. Muita samannimisiä henkilöitä on täsmennyssivulla.*
**Aleksandr Stepanovitš Jakovlev** (ven. Алекса́ндр Степа́нович Я́ковлев, oikealta sukunimeltään *Trifonov-Jakovlev*, Три́фонов-Я́ковлев; 5. joulukuuta 1886 Volsk, Saratovin kuvernementti – 11. huhtikuuta 1953 Moskova) oli neuvostovenäläinen kirjailija.

Aleksandr Jakovlev syntyi lukutaidottoman maalarin perheeseen. Hän työskenteli postivirkailijana ja opiskeli vähän aikaa Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa. Vuoden 1905 vallankumoustapahtumissa syvästi uskonnollisesta Jakovlevista tuli sosialistivallankumouksellinen. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan lääkintämiehenä ja työskenteli toimittajana Donin Rostovissa.

Jakovlevin pienoisromaanit *Povolniki* (1922) ja *Oktjabr* (1923) olivat ensimmäisiä Venäjän vallankumoukselle omistettuja kirjoja. Kirjailija kuvasi vallankumouksellisen tietoisuuden heräämistä ja Neuvostoliiton sosialistista rakennustyötä. Monet hänen teoksistaan ovat omaelämäkerrallisia. Vuonna 1928 Jakovlev osallistui Umberto Nobilen retkikunnan ja Roald Amundsenin etsintöihin. Hän kirjoitti myös lastenkirjoja.

Suomennetut teokset
-------------------

Suomennetut teokset julkaistu tekijänimellä Aleksander Jakovlev

* "Talonpoika" teoksessa *Talonpoika y. m. kertomuksia*. Leningrad: Kirja, 1930.
* *Roald Amundsenin elämä ja seikkailut*. Suom. V. Adamova. Petroskoi: Kirja, 1936.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 891–892. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
2. 1 2 3  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 4.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandr Jakovlevin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hindulais-buddhalainen kuningaskunta** on nimitys, jota käytetään Kaakkois-Aasiassa noin ajanlaskun ensimmäisiltä vuosisadoilta 1500-luvulle asti sijainneista kuningaskunnista. Tyypillistä niille oli buddhalaisuus tai hindulaisuus uskontona sekä intialaisen kulttuurin vahva vaikutus.

Käsitteen otti käyttöön ranskalainen historioitsija George Cœdès vuoden 1944 teoksessa *Histoire ancienne des états hindouisés d’Extrême-Orient*, joka oli ensimmäinen kokonaisvaltainen esitys Kaakkois-Aasian historiasta 1500-luvulle asti. Teos on edelleen alansa perusteos. Suomenkielisen termin otti käyttöön Marja-Leena Heikkilä-Horn teoksessa *Kaakkois-Aasia eilen ja tänään* (1990, uusi laitos *Kaakkois-Aasia. Historia ja kulttuurit* Jukka O. Miettisen kanssa 2000).

Lähteet
-------

* Heikkilä-Horn, Marja-Leena: *Kaakkois-Aasia eilen ja tänään*. Helsinki: Yliopistopaino, 1991. ISBN 951-570-084-1.

### Viitteet

1. 1 2  Heikkilä-Horn 1990, s. 27–45, 260–262.
2. ↑  Lukas, Helmut: Theories of Indianization (PDF)  2003. Österreichische Akademie der Wissenschaften. Viitattu 23.10.2010. (englanniksi)
3. ↑  Nugent, Ann: Asia’s french connection: George Coedes and the Coedes collection.  *National Library of Australia News*, tammikuu 1996, nro 6, s. 6–8.  National Library of Australia. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.10.2010.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Karasjärvi, Tero: Historian unohtamat.  *Historiallisia arvosteluja*, 2001, nro 17.  Historiallinen Yhdistys. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.10.2010.
**Jounieh** (arab. جونيه‎, *Jūniyya*) on rannikkokaupunki Libanonissa Beirutin pohjoispuolella. Kaupunki on pääasiassa maroniittien asuttamaa.

Maantiede
---------

Kaupunkikuvaa.
Jounieh sijaitsee Välimeren rannikolla Libanonin pääkaupunki Beirutin pohjoispuolella. Rannikolla on Jouniehinlahti. Kaupungin vieressä sijaitsee maroniittikirkon keskus Bkerké.

Historia
--------

Valokuvassa vuodelta 1964.
Muslimimaantieteilijä al-Idrisi kirjoitti Jouniehista mainiten sen asukkaiden olevan "jakobiitteja" eli syyrialias-ortodoksisen kirkon jäseniä.

Maroniittikirkon patriarkka siirtyi Bkerkéen Jouniehin vieressä vuonna 1830. Myöhemmin syvästi uskonnollinen maroniitti ja Jouniehissa nuoruudessaan varttunut Libanonin presidentti Fouad Chehab teki investointeja Jouniehin satamaan. Chehab tarkoituksena oli luoda maroniiteille oma itsenäinen yhteytensä meriliikenteeseen, vaikka virallisesti syyksi annettiinkin Libanonin laivaston tarpeet.

Libanon sisällissodan aikana vuosien 1975 ja 1990 välillä Jounieh oli maroniittien muodostamien asejoukkojen tukikohta. Maroniitit valtasiva kokot alueen Itä-Beirutin ja Jouniehin välillä ja Jouniehista muodostui heidän epävirallinen pääkaupunkinsa. Syyrian sekaannuttua sisällissotaan Jounieh oli Syyrian laivasto merisaarrossa vuonna 1988.

Väestö
------

Jouniehissä on 95 193 asukasta, jotka ovat pääosin maroniitteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tom Najem ja Roy C. Amore: *Historical dictionary of Lebanon*, s. 169. Rowman & Littlefield, 2021. ISBN 978153812044. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  William Harris: *Lebanon : a history*, s. 16, 56, 213, 236, 253-255. Oxford University Press, 2011. ISBN 978-0-19-518111-1. (englanniksi)
3. ↑  zhujiworld.com: Jounieh, Lebanon — statistics 2022 *zhujiworld.com*. Viitattu 30.12.2021. (englanniksi)
**Journey to Silius** (jap. ラフワールド, *Rafu Wārudo* eli *Rough World*) on Sunsoftin kehittämä ja vuonna 1990 julkaisema videopeli Nintendo Entertainment Systemille. Pelin piti aluksi perustua elokuvaan *Terminator – tuhoaja*. Sunsoft kuitenkin menetti lisenssin kehityksen aikana, joten peliä muutettiin sen mukaisesti.

Pelaaminen
----------

*Journey to Silius* on sivuttain vierittyvä ampuma- ja tasohyppelypeli. Päähenkilö on Jay McCray, jonka on kostettava terroristiryhmälle isänsä kuolema. Pelissä on viisi kenttää, joista ensimmäinen on avaruussiirtokunnan rauniot. Pelaaja voi ampua vain vaakatasossa. Aseita on useita mutta vain perusaseessa on rajattomasti ammuksia.

Vastaanotto
-----------

Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi *Journey to Siliusille* 76 pistettä sadasta ja kehui toteutusta sekä grafiikkaa.

Lähteet
-------

1. ↑  81. Journey to Silius ign.com. Viitattu 30.06.2021. (englanniksi)
2. ↑  Mikrobitti 5/1991, Konsolaatikko-palsta, sivu 63

Aiheesta muualla
----------------

* *Journey to Silius* MobyGamesissa (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Journey to Silius
**Joutikas** on runsasravinteinen ja matala järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 12,3 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 21 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Joutikkaan pituus etelästä pohjoiseen on 700 metriä. Järvi on saareton ja sitä reunustaa sekä peltomaa että metsä. Joutikkaan itä- ja pohjoisrannalle virtaa useita laskuojia, Joutikkaan läntisimmästä kolkasta virtaa laskuoja Tyrylammiin, joka sijaitsee kilometrin lounaaseen. Joutikkaan sisäinen ja ulkoinen kuormitus on voimakasta, järvi on erittäin rehevä, sen ekologinen tila on tyydyttävä ja kemiallinen tila hyvä.

Joutikkaan kalalajit ovat ahven, kiiski ja särki. Kasvillisuus on kelluslehtistä, yleisin laji on ulpukka. Vesitilavuus on 252 000 kuutiometriä eli 252 miljoonaa litraa.

Joutikas (23.078.1.002) kuuluu Tyrylammen valuma-alueeseen (23.078), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Tyrylammen valuma-alueeseen kuuluu viisi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Kairajärvi, Lamminjärvi, Ahvisto, Joutikas ja Tyrylammi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joutikas, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 3.5.2021.
3. 1 2 3  Joutikas *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 3.5.2021.
4. ↑  Joutikas. Järviwiki. Viitattu 3.5.2021.
5. ↑  Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 3.5.2021.
Aleksandr Ilinski
**Aleksandr Aleksandrovitš Ilinski** (ven. Алекса́ндр Алекса́ндрович Ильи́нский; 24. tammikuuta 1859 Tsarskoje Selo – 23. helmikuuta 1920) oli venäläinen säveltäjä ja musiikkipedagogi.

Ilinski valmistui vuonna 1885 Pietarin konservatoriosta. Lisäksi hän suoritti opintoja Berliinissä sävellyksessä Woldemar Bargielin ja pianonsoitossa Theodor Kullakin johdolla. Vuonna 1885 Ilinski liittyi Moskovan filharmonisen seuran musiikki- ja teatterikoulun henkilökuntaan, ja professori hänestä tuli yksitoista vuotta myöhemmin. Moskovan konservatorion henkilökuntaan Ilinski liittyi vuonna 1905 musiikin teorian, musiikkihistorian ja sävellyksen professorina.

Ilinski sävelsi myöhäisromanttista musiikkia, johon vaikuttivat vahvasti Aleksandr Borodin, Modest Musorgski ja Nikolai Rimski-Korsakov. Suurimmat menestyksensä säveltäjänä hän saavutti vuoden 1900 jälkeen. Hänen keskeinen teoksensa on ooppera *Bahtšisaraiski fontan*, joka perustuu Aleksandr Puškiniin ja kantaesitettiin Moskovassa vuonna 1911. Ilinskin muuhun tuotantoon kuuluu kuoro- ja orkesteriteoksia. Hän kirjoitti lukuisia musiikin alan oppikirjoja. Ilinskin sävellykset eivät säilyttäneet hänen kuoltuaan suosiota, jota ne olivat nauttineet säveltäjän eläessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alexander Ilyinsky AllMusic

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Aleksandr Aleksejevitš Ivanov** (ven. Александр Алексеевич Иванов; s. 25. huhtikuuta 1993 Nižni Tagil) on venäläinen kilpakävelijä.

Ivanov saavutti 20 kilometrin kävelyssä MM-kultaa Moskovassa 2013 ajalla 1.20.58 ja EM-hopeaa Zürichissä 2014 ajalla 1.19.45. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui 10 000 metrin ratakävelyssä toiseksi ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailussa 2013 hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä alun perin toiseksi, nousten myöhemmin kultamitalistiksi maanmiehensä Petr Bogatyrevin dopinghylkäyksen takia. Myöhemmin Ivanov itsekin menetti kaikki nämä mitalinsa dopingin takia.

Maaliskuussa 2019 Venäjän yleisurheiluliitto ilmoitti Ivanovin biologisessa dopingpassissa olevista epäselvyyksistä. Yleisurheilun etiikkaa valvova Athletics Integrity Unit (AIU) vahvisti Ivanovin kahden vuoden kilpailukiellon maaliskuussa 2020. Ivanovin tulokset aikavälillä 9.7.2012–17.8.2014 hylättiin takautuvasti.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 10 kilometrin kävely: 40.48 (2012)
* 20 kilometrin kävely: 1.20.06 (2015)

Lähteet
-------

* Aleksandr Ivanov Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Aleksandr Ivanov Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
2. ↑  Brown, Andy: Four Russians sanctioned with doping bans *Sports Integrity Initiative*.  25.3.2019. Viitattu 7.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Latest sanctions for doping and non-doping violations (pdf)  maaliskuu 2020. Athletics Integrity Unit.  Arkistoitu 7.4.2020. Viitattu 7.4.2020. (englanniksi)
4. ↑  Global List of Ineligible Persons *www.athleticsintegrity.org*. Athletics Integrity Unit. Viitattu 7.4.2020. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Aleksandr Petrovitš Kazantsev** (ven. Алекса́ндр Петро́вич Каза́нцев, 2. syyskuuta 1906 Akmolinsk – 13. syyskuuta 2002 Peredelkino) oli venäläinen tieteiskirjailija.

Aleksandr Kazantsev syntyi virkailijaperheeseen. Hän valmistui Tomskin teknologisesta instituutista vuonna 1930 ja työskenteli insinöörinä ja tutkijana.

Kazantsevin esikoisromaani *Pylajuštšyi ostrov* (1940) on neuvostoliittolaisen tieteisfiktion merkkiteoksia. Kirjailijan voimakkaasti ideologisoitunut ja puoluekantainen tuontanto alkoi tuntua vanhanaikaiselta jo 1960-luvulla, mutta hän jatkoi loppuun saakka valitsemallaan konservatiivisella linjalla. 

Kazantsevin teosten aiheena on usein arktisen alueen hyödyntäminen, avaruuden valloitus tai yhteydet muiden planeettojen asukkaisiin. Häntä on arvosteltu epätieteellisyydesta sekä pinnallista ja kaavamaisista juonista. Kazantsev on kirjoittanut myös populaaritieteellisiä teoksia.

Suomennettu teos
----------------

* *Askelmittain tulevaisuuteen* (*Stupeni graduštšego*). Suom. Vieno Levänen. Petroskoi: Karjalan kirjakustantamo, 1964.
* Vieras avaruudesta, novelli, antologiassa: *Vieras avaruudesta: Tieteiskirjoja*, Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike 1962

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 129–131. Moskva: Olma-Press Invest, 2005. ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio. (venäjäksi)
2. ↑  Aleksandr Petrovitš Kazantsev *Laboratorija fantastiki*. Viitattu 18.7.2021. (venäjäksi)
3. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 338. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Aleksandr Jakovlevitš Jašin** (ven. Алекса́ндр Я́ковлевич Я́шин, oikea sukunimi *Popov*, Попо́в; 27. maaliskuuta 1913 nykyisen Vologdan alueen Nikolskin piirin Bludnovon kylä – 11. heinäkuuta 1968 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Aleksandr Jašin syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Nikolskin opettajateknikumista ja työskenteli kyläkoulun opettajana. Jašinin ensimmäinen runokirja *Pesni Severu* ("Lauluja pohjolalle") ilmestyi vuonna 1934. Myöhemmin Jašin asui Moskovassa, jossa hän suoritti Maksim Gorkille nimetyn kirjallisuusinstituutin. Hänen 1930-luvun lyriikkansa kuvaa maaseudun elämässä tapahtuneita muutoksia. Se on sävyltään valoisaa ja sisältää runsaasti kansanrunouden ja paikallisen murteen aineksia.

Jašin osallistui toiseen maailmansotaan lehtimiehenä ja poliittisena työntekijänä. Sodan jälkeen hän matkusteli eri puolilla Neuvostoliittoa kirjoittaen sävyltään siloiteltua kansalaislyriikkaa. Runoelma *Aljona Fomina* (1949) sai Stalin-palkinnon vuonna 1950.

Neuvostoliiton kirjailijaliiton toisessa edustajainkokouksessa vuonna 1954 Jašin ilmoitti katuvansa rehellisyyden ja rohkeuden puutettaan Stalinin aikana ja vaati Sergei Jeseninin tuotannon palauttamista neuvostokirjallisuuteen. 1950-luvun puolivälistä lähtien Jašin kirjoitti etupäässä proosaa, jossa hän kuvasi kriittisesti maaseudun elämää. Erityisen tunnettu on yksilön alistamista kuvaava kertomus *Rytšagi* ("Vipusimet", 1956). Runoudessaan Jašin keskittyi henkilökohtaisiin aiheisiin ja moraalisiin kysymyksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 22.12.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Rossijski gumanitarnyi entsiklopeditšeski slovar *slovari.yandex.ru*. Viitattu 22.12.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandr Jašinin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee lentokonesuunnittelijaa. Muita samannimisiä henkilöitä on täsmennyssivulla.*
Aleksandr Jakovlev
**Aleksandr Sergejevitš Jakovlev** (ven. Алекса́ндр Серге́евич Я́ковлев; 1. huhtikuuta (J: 19. maaliskuuta) 1906 Moskova – 20. elokuuta 1989 Moskova) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija. Hän oli OKB Jakovlevin pääsuunnittelija.

Elämä ja toiminta
-----------------

Aleksandr Jakovlev syntyi 1. huhtikuuta 1906 Moskovassa. Hän työskenteli lentokoneiden moottorimekaanikkona vuodesta 1924. Hän opiskeli Moskovassa N. J. Žukovskin Puna-armeijan sotilasilmailuakatemiassa, josta valmistui insinööriksi vuonna 1931. Opiskeluaikanaan hän suunnitteli AVF-10-liitokoneen vuonna 1924 ja ultrakeveän AIR-1-koneen vuonna 1927. Kumpikin otettiin käyttöön siviililentokoulutuksessa.

Hän alkoi työskennellä vuonna 1932 siinä OKB:ssä, joka myöhemmin sai hänen nimensä. Vuoteen 1937 mennessä hän oli edennyt sen pääinsinööriksi. Vuonna 1940 hänet nimettiin virkaatekeväksi lentokoneteollisuuden kansankomissaariksi, jona hän toimi vuoteen 1946 asti. Tässä roolissa hän pääsi matkustelemaan ulkomaille ennen toista maailmansotaa. Vieraillessaan muun muassa Italiassa, Saksassa ja Englannissa hän sai ideoita näiden tuotteista. Hän osallistui lentokonetehtaiden evakuointiin hyökkäävien Saksan joukkojen edestä vuosina 1941–1942. Hän toimi tällöin myös Jak-koneiden pääsuunnittelijana. Näissä rooleissa hän joutui neuvottelemaan Stalinin kanssa, jolla diktaattorina oli omia näkemyksiään muun muassa lentosodasta.

Sodan aikana Jakovlev johti Jak-1–Jak-15-hävittäjien suunnittelua. Näistä Jakovlev Jak-7 ja Jakovlev Jak-9 olivat tunnetuimmat. Vuonna 1945 Jak-15 oli Neuvostoliiton ensimmäinen suihkukone. Se, kuten MiG-9:kään, ei mennyt sarjatuotantoon.

Vuonna 1946 Jakovlev hän sai kenraalieverstin arvon. Vuonna 1948 hänestä tuli Neuvostoliiton ilmailuteollisuusministeri.

Jakovlev oli Jakovlevin pääinsinöörinä vuosina 1956–1984. Vuonna 1974 hänestä tuli Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen. Hän opetti Moskovan ilmailuinstituutissa.

Jakovlevin siviilikoneista tunnetuin on pieni Jakovlev Jak-42 -matkustajakone. Yhtiö on suunnitellut myös kuuluisia taitolentokoneita. Kaikkiaan Jakovlev osallistui noin sadan konetyypin suunnitteluun.

Jakovlev sai Lenin-palkinnon elämäntyöstään vuonna 1972. Hän sai Stalin-palkinnon vuosina 1941, 1942, 1943, 1946, 1947 ja 1948. Hän sai FAI:n kultamitalin ja Ranskan kunnialegioonan jäsenyyden.

Aleksandr Jakovlev oli avioliitossa Jekaterina Matvejevan kanssa. Heille syntyi kaksi poikaa Sergei ja Aleksandr.

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandr S. Jakovlev: *Ziel des Lebens.* Verlag Progress, Moskau, Militärverlag der DDR, Berlin 1975, 1986 (3.Aufl.) (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Näkymä Avallonista.
**Avallon** ​[avalɔ̃] on noin 7 250 asukkaan kunta Yonnen departementissa Ranskan itäisellä Burgundin hallintoalueella. Se sijaitsee 50 kilometriä etelään Auxerren kaupungista Pariisista Lyoniin kulkevan rautatien ja A6-valtatien varrella.

Avallon on samannimisen noin 51 000 asukkaan arrondissementin pääkaupunki.

Avallonin vanha kaupunki tunnetaan mutkittelevista nupukivikaduistaan ja niiden varrella olevista ristikkotaloista. Kunnan tunnetuin rakennus on 1100-luvulta peräisin oleva Saint Lazare -kirkko. Muita nähtävyyksiä ovat kaupunginmuseo ja pukumuseo.

Avallonin asukkaisiin kuuluvat suomalaiset kuvataiteilijat Elina Brotherus ja Lauri Astala.

Lähteet
-------

1. ↑  Exploring Avallon, France This Way -sivusto. Viitattu 5.7.2017.
2. ↑  Viljanen, Kaisa: Valokuvaaja teki puhuttelevan ja rohkean kirjan lapsettomuudesta *HS.fi*.  Arkistoitu 8.3.2016. Viitattu 8.3.2016.
3. ↑  Lauri Astala, International Studio & Curatorial Program. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Avallon** Wikimedia Commonsissa

* Avallonin matkailusivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Avallon
**Avalanche** on Marvelin -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Chris Claremontin ja John Byrnen luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1981 *X-Men* -sarjakuvalehden numerossa 141.

Historia
--------

Avalanche on kreikkalainen maahanmuuttaja, jolla on kyky luoda maanjäristyksiä. Hän päätti salata kykyään huomatessaan kuinka Avalanchen kaltaisia mutantteja jahdattiin ja tapettiin. Myöhemmin Mystikko värväsi hänet toiseen Pahojen Mutanttien Veljeskuntaan. Hän esiintyi julkisesti ensimmäisen kerran kun Veljeskunta yritti murhata senaattori Robert Kellyn, kun tämä puhui mutanttien uhkasta ihmisille.

Avalanche jätti Veljeskunnan väliaikaisesti yrittäessään kiristää Kalifornian osavaltiota suuresta summasta rahaa uhaten laukaista valtavan maanjäristyksen. Avalanche joutui sen seurauksena taistelemaan Hulkia vastaan ja loukkasi molemmat kätensä vakavasti. Hän palasi sen jälkeen Veljeskuntaan, joka toimi Yhdysvaltain hallituksen hyväksi Vapausvoiman nimellä.

Voimat ja kyvyt
---------------

Avalanche on kyky luoda voimakkaita värinäaaltoja käsistään luoden tuhoisia vaikutuksia. Värinä saa elottoman esineen hajoamaan tai muuttumaan tomuksi. Suunnattuna suureen rakennukseen tai maahan värinä luo maanjäristyksen tai maanvyöryn kaltaisen vaikutuksen rajatulla alueella. Avalanchen ei tarvitse koskea kohdettaan vaikuttaakseen siihen vaan hän voi suunnata värinänsä pienen matkan päästä.

Hahmoa näytelleet
-----------------

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Videopelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993–1994 | Rod Coneybeare | X-Men |  |  |
| 2000–2003 | Christopher Grey | X-Men: Evolution |  |  |
| 2004 | Peter Lurie |  |  | *X-Men Legends* |
| 2008–2009 | James Patrick Stuart | Wolverine and the X-Men |  |  |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Incredible Hulk nro 263
**Monique Tourret**  (o.s. **Éwanjé-Épée**, s. 11. heinäkuuta 1967 Poitiers, Vienne, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa Euroopan mestaruuden sekä hallikisoissa neljä arvokisamitalia.

Monique Tourret, silloiselta nimeltään Éwanjé-Épée, voitti 100 metrin aitajuoksussa juniorien Euroopan mestaruuden vuonna 1985. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän karsiutui välierissä ajalla 13,39; alkuerissä hän juoksi ajan 13,16. Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 13,14; välierissä hän juoksi ajan 12,95. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän voitti kultaa ajalla 12,79; välierissä hän juoksi ajan 12,66.

Tourret sijoittui Tokion MM-kilpailuissa 1991 neljänneksi ajalla 12,84. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä ajalla 13,73, ja samoin kävi Helsingin EM-kilpailuissa 1994 (loppuaika 13,29) ja Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 (13,13). Atlantan 1996 olympialaisissa hän pääsi ensimmäisistä alkueristä jatkoon ajalla 13,12 mutta karsiutui puolivälierissä ajalla 13,17.

Sevillan MM-hallikilpailuissa 1991 Tourret saavutti 60 metrin aitajuoksussa hopeaa ajalla 7,90. Barcelonan MM-hallikilpailuissa 1995 hän sijoittui neljänneksi ajalla 7,98.

EM-hallikilpailuissa Tourret saavutti hopeaa Glasgow'ssa 1990 Ranskan ennätyksellä 7,84 ja Genovassa 1992 ajalla 7,99 sekä pronssia Tukholmassa 1996 ajalla 8,09. Haagin EM-hallikilpailuissa 1989 hän sijoittui viidenneksi ajalla 8,22.

Monique Tourret voitti Ranskan mestaruuden ulkoradoilla 100 metrin aitajuoksussa vuosina 1989, 1990 ja 1991 sekä sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa vuosina 1991 ja 1992. Hän teki 100 metrin aitajuoksussa kahdesti Ranskan ennätyksen: elokuussa 1989 hän juoksi ajan 12,65 ja kesäkuussa 1990 ajan 12,56. Cindy Billaud sivusi ennätystä heinäkuussa 2014. Sisäradoilla Tourret juoksi Ranskan ennätykset 50 metrin aitajuoksussa (6,81) ja 60 metrin aitajuoksussa (7,84).

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 50 metrin aitajuoksu (hallissa): 6,81 (1991)
* 60 metrin aitajuoksu (hallissa): 7,82 (1991)
* 100 metrin aitajuoksu: 12,56 (1990)
* Korkeushyppy: 174 (1985), hallissa 175 (1986)
* Pituushyppy: 623 (1985)
* Seitsenottelu: 5 493

Lähteet
-------

* *Docathlé 2003*, s. 41, 117, 147, 175, 195, 214, 402. Fédération Française d'Athlétisme, 2003. ISBN (mahdollisesti virheellinen) 2-951243-4-3. (ranskaksi)
* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Suuri EM-kirja*, s. 208. Sporttikustannus Oy, 1990. ISBN 951-8920-11-7.

### Viitteet

1. ↑  Billaud's record run shows good signs for Zurich  14.7.2014. EAA. Viitattu 15.4.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Monitasokamera
**Monitasokamera** on erikoisrakenteinen elokuvakamera, jota käytetään animaatioelokuvien teossa. Monitasokamera koostuu alaspäin suunnatusta kamerasta, palkkirakenteisesta telineestä sekä useista päällekkäisistä lasilevyistä, joiden päälle voidaan asettaa piirroksia tai muuta materiaalia. Monitasokameralla kuvatut otokset luovat vahvan kolmiulotteisuuden vaikutelman, ja sillä voidaan kuvata erilaisia kamera-ajoja ja panorointeja.

Monitasokameran esiaste kehitettiin jo elokuvan alkuvaiheessa. Lotte Reiniger käytti sellaista vuonna 1926 valmistuneessa siluettitekniikkaa hyödyntäneessä animaatiossaan *Prinssi Ahmedin seikkailut*. Ensimmäisen varsinaisen monitasokameran rakensi Ub Iwerks vuonna 1933. Samantyyppinen laitteisto otettiin käyttöön myös Max Fleischerin animaatiostudiolla. Tunnetuin monitasokameran käyttäjä oli The Walt Disney Company, joka käytti William Garityn kehittämää mallia. Disneyn studiot kokeilivat monitasokameraa ensimmäisen kerran vuonna 1937 Silly Symphonies -sarjaan kuuluvassa lyhytanimaatiossa Vanha mylly (The Old Mill). Elokuvassa monitasokameralla toteutettiin kamera-ajoa muistuttavat kohtaukset. Kameraa käytettiin menestyksellisesti useissa Disneyn tuottamissa elokuvissa, muun muassa Lumikissa, Pinokkiossa ja Fantasiassa. 

Nykyisin tietokoneohjelmilla päästään samantyyppisiin syvyysvaikutelmiin, ja ne ovat pääosin syrjäyttäneet monitasokameran. Tunnetuin monitasokameraa yhä käyttävä animaattori on Juri Norstein.

Lähteet
-------

1. ↑  Multiplane Educator Guide The Walt Disney Family Museum. Viitattu 12.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  Pendergast, Tom & Pendergast, Sara (toim.): International Dictionary of Films and Filmmakers, Vol. 4: Writers and Production Artists, 4th edition St. James Press.  Arkistoitu 13.4.2015. Viitattu 12.2.2023. (englanniksi)
**Monique van der Vorst** (s. 20. marraskuuta 1984) on hollantilainen kilpapyöräilijä. Hän on voittanut kaksi kertaa hopeamitalin paralympialaisissa.

Vorst halvaantui 13-vuotiaana jaloista onnettomuudessa.

25-vuotiaana vuonna 2010 Van der Vorst joutui onnettomuuteen, kun toinen pyöräilijä törmäsi häneen hänen ajaessa käsipyörällään. Muutama kuukausi onnettomuuden jälkeen hän alkoi saada jalkoihinsa tuntoa. Hän on sen jälkeen opetellut kävelemään. Syytä paranemiseen ei tiedetä.

Van der Vorst aloitti maantiepyöräilyn ja on liittynyt Rabobankin talliin jonka kanssa hän on solminut ammattilaissopimuksen.

Van der Vorst on valittu vuonna 2009 Hollannin vammaisurheilijaksi. Hän oli aloittanut valmistautumisen Lontoossa vuonna 2012 järjestettäviin paralympialaisiin mutta tähtää nyt vuonna 2016 Rio de Janeirossa järjestettäviin olympiakisoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Athlete Search Results - van der Vorst, Monique, International Paralympic Committee (IPC)
2. 1 2 3 4  Paralympiamitalisti parani ihmeellisesti, Helsingin Sanomat, 10. joulukuuta 2011 s. B 17
3. ↑   "Paralympian's recovery: Legs regained, dreams lost", The Associated Press, 24.12.2010
4. ↑   Cycling News, "Rabobank Women's team signs miracle athlete Monique van der Vorst", November 22, 2011

Aiheesta muualla
----------------

* Monique van der Vorstin sivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Monique van der Vorst
**Mäntsälän työväentalo** oli Mäntsälän kunnassa sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Mäntsälän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1895. Työväenyhdistyksen perustamisesta kuulutettiin kirkossa. Perustajat olivat työläisiä, käsityöläisiä ja talollisia. Ensimmäisinä vuosinaan yhdistys oli hengeltään wrightiläinen ja voimakkaasti raittiushenkinen. Tämän innoittamana järjestettiin muun muassa viidensadan juomalakkolaisen vappukulkue. Yhdistyksellä oli johtokunnan lisäksi huvi-, arpajais-, valistus-, lukutupa- ja kirjastotoimikunnat. Vuonna 1898 perustettiin rakennusrahasto työväentalon hankkimista varten.

Vuonna 1902 vuokrattiin Sevanderin mäeltä pieni mäkitupa, jossa voitiin aloittaa kokous- ja huvitoiminta. Vuonna 1906 vuokrattiin Katinhännän mutkasta tontti, joka saatiin myöhemmin ostaa omaksi. Yhdistys osti huutokaupasta 2 000 markkalla vanhan pappilan työväentalon rakennustarpeiksi. Mäntsälän kartanon omistaja ryhtyi takaajaksi ja järjesti myös lainan seurakunnan virkatalorahastosta. Samalla muodostettiin rakennusosuuskunta, jonka osuus maksoi 10 markkaa, ja lisämaksuvelvollisuus oli 20 markkaa. Työväentalo valmistui vuonna 1908. Työväentalo oli kaksikerroksinen. Siinä oli suurehko sali ja parveke, ravintolatilat ja vahtimestarin asunto.

Työväenyhdistys liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen 1920-luvun alussa. Työväenyhdistys lakkautettiin vuonna 1931. Myös työväentalo takavarikoitiin ja suljettiin. 1920-luvulla tontti, jolla työväentalo sijaitsi, oli siirretty varotoimenpiteenä puuseppä Ahtiolle ja hänen vaimolleen. Tontti myytiin vuonna 1933 takaisin Sosialidemokraattisen puolueen omistamalla Kiinteistö Oy Karihaaralle, joka osti samana vuonna myös takavarikoituna olleen työväentalon pakkohuutokaupasta. Sosialidemokraattien toiminta Mäntsälässä oli heikkoa, ja työväentalo vuokrattiin vasta vuonna 1935 Mäntsälän Sos.dem. työväenyhdistykselle. Huonoon kuntoon mennyt työväentalo myytiin, ja talon paikalle rakennettiin asuinkerrostalo vuonna 1973. Työväenyhdistys sai taloon 80 m²:n kerhotilan, jonka nimi oli Sopu.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväentalolla oli vilkasta huvitoimintaa ja arpajaisia, joista saatiin tuottoja yhdistykselle. Tammikuussa 1918 talolla pidettiin mielenosoitus rauhan puolesta. Vuonna 1919 ehdittiin pitää 12 iltamaa talon vapautumisen jälkeen. Vuoden 1950 jälkeen toiminta työväentalolla oli vähäistä. Vuonna 1960 ainoa tilaisuus oli SKDL:n vappujuhla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
Puerta del Sol. Vasemmalla sisäänkäynti Solin metroasemalle.
*Casa de Correos* vasemmalla, Kaarle III:n ratsastajapatsas oikealla.
**Puerta del Sol** (suom. *auringon portti*) on yksi Espanjan pääkaupungin Madridin tunnetuimpia ja vilkkaimpia aukioita. Aukiolla yhtyy kymmenen katua, joista suurimmat ovat kaupungintalonkin ohitse kulkeva *Calle Mayor* ja Madridin liike-elämän keskus *Calle de Alcalá*.

Puerta del Sol oli alun perin yksi Madridia 1400-luvulla ympäröineen muurin porteista. Nimensä portti sai sijainnistaan: se oli kohti itää, josta aurinko nousee. Alkuperäinen portti purettiin vuonna 1570. 1600-luvusta 1800-luvulle alue oli tärkeä kauppapaikka. Nykyisen puoliympyräisen muotonsa aukio sai vuosina 1857–1862, kun useita ympäröiviä rakennuksia purettiin.

Aukion eteläpuolella on ranskalaisen arkkitehdin Jaime Marquet'n vuosina 1766–1768 postitaloksi rakennuttama *Casa de Correos*. Francon diktatuurin aikana rakennuksessa toimivat Espanjan sisä- ja turvallisuusministeriö, ja nykyään se on Madridin aluehallinnon käytössä. Muita Puerta del Solin nähtävyyksiä ovat muun muassa Madridin symboleja, karhua ja mansikkapuuta (espanjaksi *el oso y el madroño*) kuvaava veistos sekä kuningas Kaarle III:n ratsastajapatsas. Puerta del Solilla sijaitsee myös Espanjan maantieverkon nollapiste: hallintorakennuksen edessä on laatta, josta mitataan etäisyydet maan muihin kaupunkeihin.

Uudenvuodenaattona aukiolle kokoontuu tuhansittain ihmisiä ottamaan vastaan tulevaa vuotta. Perinteenä on, että hallintorakennuksen kello lyö 12 kertaa ennen puoltayötä ja juhlijat yrittävät nielaista viinirypäleen jokaisella lyönnillä. Niille, jotka tehtävässä onnistuvat, on tiedossa menestyksekäs vuosi. Tapahtuma on televisioitu vuodesta 1962 lähtien.

Puerta del Sol 
Puerta del Sol on ollut osallisena useissa historiallisissa tapahtumissa. Näihin kuuluvat muun muassa kuningas Ferdinand VII:n kruunajaiset vuonna 1812, pääministeri José Canalejasin murha vuonna 1912 ja Espanjan toisen tasavallan julistaminen vuonna 1931.

Madridin metron asema, Sol, palvelee aluetta.

* Puerta del Sol, Madrid -Casa de CorreosPuerta del Sol, Madrid -*Casa de Correos*
* Puerta del Sol, Madrid.Puerta del Sol, Madrid.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puerta del Sol** Wikimedia Commonsissa

* SPAIN.INFO
Avangard-kärkeä kuljettavan ohjuksen koelaukaisu.
**Avangard** (ven. Авангард), on Venäjän ohjusjoukkojen hypersooninen taistelukärki. Se voidaan asentaa joihinkin mannertenvälisiin ohjuksiin. Avangard on nopea, vaikeasti torjuttava ja tarkka. Kärki lentää liukuen ilmakehän yläosassa. Tällöin kärki pystyy mutkittelemaan ja lentämään pidemmän matkan. Tällöin se kykenee väistämään monet ballistiset torjuntaohjukset. Kärkeen sijoitettu ase voi olla ydinlataus tai tavanomainen räjähde. Avaruudessa toimiville torjuntajärjestelmille Avangard lentää liian matalalla. 

Aseidenriisunnan asiantuntija Jeffrey Lewis *Institute of International Studies*ista on epäillyt Avangardin kykyä väistää ohjuspuolustus. Perusteluksi hän antaa sen, että liukuvana taistelukärki lähestyy maalia hitaammin kuin mannertenvälisten ohjusten perinteiset kärjet, jotka tulevat ilmakehään jyrkässä kulmassa.

Historia
--------

Kärki on tunnettu aiemmin nimillä ***Objekt 4202***, ***Ju-71*** ja ***Ju-74***.

Kehittely alkoi 1980-luvulla. Avangardia testattiin ensi kertaa onnistuneesti vuonna 2016, jolloin se lensi onnistuneesti 3 100 m/s nopeudella osuen tarkasti kohteeseensa. Sarjatuotanto aloitettiin vuonna 2018. Kärjen sijoittelu ohjuksiin alkoi 2019.

Ohjukset
--------

Monia Avangard-taistelukärkiä voidaan asentaa seuraaviin ohjuksiin: UR-100UTTH , R-36 M2 ja RS-28 Sarmat.

Muita hypersoonisia kärkiä
--------------------------

Muita hypersoonisia taistelukärkiä ovat Kiinan DF-ZF ja Yhdysvaltain vielä kehitteillä oleva AGM-183A ARRW.

Lähteet
-------

1. ↑  Venäjä kertoo ottaneensa käyttöön ohjailtavan taistelukärjen, joka yltää moninkertaiseen äänennopeuteen *Helsingin Sanomat*.  27.12.2019. Viitattu 8.3.2020.
2. ↑  Russia's new Avangard missile is a nuke-ready hypersonic glide weapon, the Kremlin says *ABC Online*.  28.12.2019. Viitattu 21.3.2022.
3. ↑  Avangard *Missile Threat*. Viitattu 8.3.2020. (englanniksi)
4. ↑  Hypersooniset aseet tulevat - Venäjä kertoo tehneensä viimeistelevät koelaukaisut uudella ohjusjärjestelmällä | lentoposti.fi *www.lentoposti.fi*.  26.12.2018. Viitattu 8.3.2020.
5. ↑  Avangard: Russia deploys hypersonic nuclear-capable missiles *www.aljazeera.com*. Viitattu 8.3.2020.
Osa artikkelisarjaa
 **Hindulaisuus** 

 

* Historia
* Jumalat
* Suuntaukset
* Mytologia


Uskomukset ja tavat 

* Dharma
* Artha
* Kaama
* Mokša
* Karma
* Samsara
* Jooga
* Bhakti
* Mayasura
* Puja
* Mandir


Suuntaukset 

* Shaivismi
* Vaishnavismi
* Veerashaivismi
* Smartismi
* Reformihindulaisuus
* muut suuntaukset


Tekstit 

* Veda-kirjat
* Upanishad
* Ramayana
* Mahabharata
* Bhagavad Gita
* Purana
* muut tekstit


Katso myös 

* Krishna-liike
* Kastilaitos
* Kalenteri
* Hindulaisuuden kritiikki


 

 malline: näytä • keskustele • muokkaa 

**Hindulaisuus** on kehittynyt Intiassa tuhansien vuosien aikana. Sillä ei ole yhtä perustajaa tai perustamisaikaa, vaan sen pohjana olevat pyhät kirjoituksetkin sisältävät vaikutteita monilta eri vuosisadoilta ja monista kulttuureista.

Vanhimmat kerrostumat, kuten veden tärkeä sakraalinen vaikutus, lienevät peräisin Indus-kulttuurista (2600–1900 eaa.).

Veda-kaudella palvottiin lähinnä henkilöityneitä luonnonilmiöitä. Veda-kirjallisuus koottiin kokoelmaksi noin 1000–800 eaa.

Klassisella kaudella palvonta keskittyi kahden jumaluuden Shivan ja Vishnun palvontaan, ja palvomista varten rakennettiin temppeleitä.

Keskiajalla islam saapui Intiaan, ja hindulaisuus kehittyi monimuotoisemmaksi. Toisaalta voimistui persoonallisen jumalan antaumuksellista ja rakastavaa palvelua korostava bhakti-liike, toisaalta myös abstraktia filosofiaa korostettiin.

Vuonna 1947, kun Pakistan ja Intia erotettiin toisistaan osin uskonnollisia rajoja pitkin, Intiasta tuli muodollisesti uskonnoton mutta käytännössä hindulaisuuden dominoima valtio. Toisaalta intialaisten muuttaminen ulkomaille, sekä Eurooppaan että Afrikkaan, on johtanut hindulaisten yhteisöjen syntymiseen eri puolille maailmaa. Britanniassa lasketaan elävän noin miljoona hindua, ja vuonna 2008 siellä on avattu Euroopan ensimmäinen hinduille suunnattu valtion rahoittama alakoulu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hindulaisuus (Arkistoitu – Internet Archive) Uskonnot Suomessa / Kirkon tutkimuskeskus ja Uusien uskonnollisten liikkeiden tutkijaverkosto USVA ry
2. ↑  India-Pakistan: Troubled Relations BBC
3. ↑  Europe's first state-funded Hindu school opens its doors Guardian 2008
Luvialaisen Aleksander Fagerströmin vuonna 1895 rakentama seitsenmetrinen rääkiseilipaatti Emil Cedercreutzin museon kokoelmissa Harjavallassa.
**Rääkiseilipaatti** on Selkämeren rannikolla Satakunnassa valmistettu purjevenemalli, jota käytettiin silakan ajoverkkopyyntiin. Veneen nimi juontaa ajoverkkokalastusta tarkoittavasta sanasta "rääki" tai "rääkki". Venetyyppi syntyi 1800-luvun puolivälin jälkeen, kun seudulle muutti Ahvenanmaalta saapuneita kalastajia, jotka toivat mukanaan ajoverkkokalastuksen.

Rääkiseilipaatit olivat puurakenteisia vajaan 10 metrin pituisia kolmimastoisia purjeveneitä, joiden pituus oli noin kolmasosa sen pituudesta. Rääkiseilipaatteja oli mahdollista myös soutaa. Veneiden mallit vaihtelivat hieman alueittain. Esimerkiksi Luvialla valmistettujen veneiden erityispiirteitä olivat pyöreä ja kantava keula sekä matala runko.

Venemoottorien yleistyessä 1920-luvulla rääkiseilipaatit muuttuivat vähitellen rääkimoottoripaateiksi, joiden peräpäässä oli moottoria suojaava konekoppi. Rääkimoottoripaatit puolestaan jäivät käytöstä 1960-luvulla markkinoille tulleiden lasikuituveneiden yleistymisen myötä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rääkiseilipaatti Selkämeren kansallispuisto. Viitattu 4.8.2021.
2. ↑  Kuukauden esine. Huhtikuu 2015 *Emil Cedercreutzin museo*.  2015. Harjavallan kaupunki. Viitattu 4.8.2021.
3. 1 2  Korteniemi ja Viitasalo: "Eurajoella pidetään yllä veneenrakennuksen perinnettä" Eurajoen kristillinen opisto. Viitattu 4.8.2021.
**The Stadium Techno Experience** on saksalaisen dance-yhtye Scooterin yhdeksäs studioalbumi. Albumi julkaistiin 31. maaliskuuta 2003 Saksassa. Albumista on julkaistu myös kahden CD:n erikoispainos. Muutama kuukausi julkaisun jälkeen albumi julkaistiin uudelleen rajoitettu painos ja kappaleen nimi "Roll Baby Roll" muutettiin nimellä "Swingin' In The Jungle" joka sisältä myös uuden melodian.

Kappaleet
---------

**CD 1**

1. Ignition – 0.36
2. Maria (I Like It Loud) – 3.55
3. Weekend! – 3.32
4. Take a Break – 4.15
5. Pulstar – 4.33
6. The Night – 3.21
7. Roll Baby Roll – 3.45
8. Level One – 3.34
9. Like Hypa Said – 6.23
10. Liquid Is Liquid – 4.45
11. A Little Bit Too Fast – 3.45
12. Soul Train – 5.08

Limited edition

**CD 2**

1. Weekend! – 6.25 (N-Trance Mix)
2. Nessaja – 6.17 (Flip & Fill Mix)
3. The logical Song – 7.37 (Clubstar UK-Mix)

Multimedia part for PC & Mac:

* Weekend! (The X-Rated Video)
* Special Pictures (Press/Making Of)

Singlet
-------

* ***Weekend!*  (24. helmikuuta 2003)**

1. «Weekend!» (03:37)

2. «Weekend! (Extended)» (05:11)

3. «Weekend! (Club mix)» (06:03)

4. «Curfew» (03:15)

* **Weekend! (Limited edition)**

1. «Weekend! — Extended mix» (5:10)

2. «Curfew» (03:14)

3. «Posse — N-Trance remix» (6:02)

4. «Weekend! — DTS version» (3:35)

5. «Scooter media navigator (video, making of, pictures, etc)»

* ***The Night*  (26. toukokuuta 2003)**

1. «The Night (Radio Edit)» (03:24)

2. «The Night (Club Mix)» (05:52)

3. «The Night (Starsplash Remix)» (03:54)

4. «The Night (Langenhagen Remix)» (06:02)

5. «Cordyline» (03:46)

* **The Night (Promo)**

1. «Radio edit» (3:22)

2. «Club mix» (5:47)

3. «Extended» (4:57)

4. «Starsplash remix» (6:09)

5. «Langenhagen remix» (7:05)

* **The Night** (vain Britanniassa julkaistu)

1. Radio edit (3:24)

2. LMC remix (4:47

3. Almighty remix (7:10)

4. Video UK-edit (multimedia section)

* ***Maria (I Like It Loud)*  (11. elokuuta 2003)**

1. «Maria (I Like It Loud)» (03:39)

2. «Maria (I Like It Loud) (Extended)» (05:18)

3. «Maria (I Like It Loud) (Clubmix)» (07:09)

4. «Giant’s Causeway» (03:48)
Trajanuksen pylväs
**Trajanuksen pylväs** on keisari Trajanukselle (keisarina 98–117) vuonna 113 pystytetty voitonpylväs Roomassa lähellä Quirinalis-kukkulaa. Pylväs on jalustoineen noin 38 metriä korkea, ja se on veistetty Paroksen marmorista. Pylvästä kiertää spiraalimaisesti nouseva reliefien sarja, joka kertoo Trajanuksen Daakian valloitussodista vuosina 101–106. Pylvään sisällä on kierreportaat huipulle. 

Pylväs oli osa Trajanuksen forumin kokonaisuutta, johon kuuluivat Basilica Ulpia, kreikkalainen ja roomalainen kirjasto, sekä Hadrianuksen pystyttämä keisarin kuolintemppeli. Pylväs ja läheiset Trajanuksen kauppahallit ovat ainoat säilyneet rakennelmat keisariforumista.

Trajanuksen ja hänen puolisonsa tuhkauurnat sijoitettiin heidän kuolemansa jälkeen pylvään jalustaan, mutta uurnat on sittemmin poistettu. Pylvään huipulla oli alun perin Trajanuksen patsas, mutta paavi Sixtus V vaihtoi tilalle Pyhän Pietarin patsaan vuonna 1588.

Piirtokirjoitus
---------------

Trajanuksen pylvään yksityiskohta
Trajanuksen pylvään jalustaan kaiverrettuja kirjaimia pidetään yhtenä edustavimpana esimerkkinä roomalaisesta meisselikirjoituksesta (*Capitalis Monumentalis*). Nykyiset latinalaiset suuraakkoset pohjautuvat näille kirjainmuodoille.

Carol Twombly suunnitteli vuonna 1989 Trajan -kirjasintyypin, joka perustuu Trajanuksen pylvään kirjaimiin.

> SENATVS·POPVLVSQVE·ROMANVS  
> 
> 
> 
> IMP·CAESARI·DIVI·NERVAE·F·NERVAE  
> 
> TRAIANO·AVG·GERM·DACICO·PONTIF  
> 
> MAXIMO·TRIB·POT·XVII·IMP·VI·COS·VI·P·P  
> 
> AD·DECLARANDVM·QVANTAE·ALTITVDINIS  
> 
> 
> 
> MONS·ET·LOCVS·TAN<TIS·OPER>IBVS·SIT·EGESTVS
> 
> 

"Rooman kansa ja senaatti lahjoittanut isänmaan isälle ja pontifex maximukselle keisari Nerva Traianus Augustus Germanicus Dacicukselle, edesmenneen Nervan pojalle, hänen 17. vuotenaan tribuunina, kuudesti imperaattorina, kuudesti konsulina, havainnollistamaan suurenmoisten rakennusten tieltä paikalta poistetun kukkulan korkeutta."

Katso myös
----------

* Marcus Aureliuksen pylväs

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trajanuksen pylväs**.

Lähteet
-------

* Polkunen, Marja-Liisa: *Suomalainen matkaopas: Rooma*. Otava, 2007. ISBN 978-952-9715-32-9.

### Viitteet

1. ↑   Samuel Ball Platner: A Topographical Dictionary of Ancient Rome (1929), haettu 23.12.2008
2. ↑  Polkunen 2007, s. 250
**Uruguayn rugby union -maajoukkue** edustaa Uruguayta rugby unionin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi vuonna 1951 perustettu *Unión de Rugby del Uruguay*.

Uruguay on selviytynyt neljä kertaa MM-kilpailuihin, muttei ole vielä kertaakaan edennyt alkulohkosta jatkoon. Vuoden 1999 kisoissa se voitti Espanjan, mutta hävisi Skotlannille ja Etelä-Afrikalle. MM-kilpailuissa 2003 se kukisti Georgian, mutta kärsi tappiot Englannille, Etelä-Afrikalle ja Samoalle. Vuoden 2015 kisoissa se hävisi Walesille, Australialle, Fidžille ja Englannille. MM-kilpailuissa 2019 Uruguay voitti Fidžin, mutta hävisi Georgialle, Australialle ja Walesille.

Uruguay voitti IRB Nations Cupin 2017, 2018 ja 2019 sekä sijoittui kolmanneksi 2014. Amerikan-mestaruuskilpailuissa se saavutti hopeaa 2019 sekä pronssia 2017 ja 2018.

Uruguay oli toukokuussa 2020 kansainvälisen rugbyliitto IRB:n rankingissa 17:nnella sijalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rugby - Uruguay *the-sports.org*. Viitattu 28.10.2015. (englanniksi)
2. ↑  World Rankings *worldrugby.org*.  9.3.2020.  Arkistoitu 11.5.2016. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)