recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Chloe Cherry** (s. 23. elokuuta 1997 Lancaster, Pennsylvania), tunnettiin myös nimellä **Chloe Couture**, on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Cherry aloitti uransa pornonäyttelijänä vuonna 2015 ja on esiintynyt jo yli 200 elokuvassa. Hän teki näyttelydebyyttinsä pornogenren ulkopuolella draamasarjassa *Euphoria*, jossa hän esittää Fayea.

Elämä ja ura
------------

Cherry syntyi 23. elokuuta 1997 Lancasterin kaupungissa, Pennsylvaniassa.

Vuonna 2015 täytettyään 18 vuotta Cherry muutti Lancasterista Miamiin ja aloitti pornoelokuvissa näyttelemisen taiteilijanimellä Chloe Couture. Vuoteen 2019 mennessä hän on näytellyt yli 200 pornoelokuvassa ja saavuttanut suuren suosion Pornhubissa. Koronaviruspandemian alussa Cherry siirtyi Onlyfans-palveluun.

Cherry teki näyttelydebyyttinsä pornogenren ulkopuolella vuonna 2022, kun hän esitti huumeriippuvaista prostituoitua, Fayea, teinidraamasarja *Euphorian* toisella tuotantokaudella. Ennen sarjassa esiintymistä hän teki pornograafisen parodian *Euphoriasta*, jossa hän esitti Jules-hahmoa yhdessä pornonäyttelijäkolleegansa, Jenna Foxxin, kanssa. Cherry sai roolin sarjasta, koska sarjan luoja Sam Levinson rakastui hänen huumoriinsa Instagramissa.

Tammikuussa 2022 Cherry teki mallisopimuksen brittiläisen Anti-Agency Londonin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Chloe Cherry Is "Euphoria"'s Sweetest New It-Girl *Interview*.  24.1.2022. Viitattu 13.3.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Turner, Gustavo: The Faye Supremacy: How Chloe Cherry Became the It Girl of HBO's 'Euphoria' *XBIZ*.  18.2.2022. Viitattu 13.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Wickes, Jade: An interview with Chloe Cherry on her breakout role in Euphoria *The Face*.  1.2.2022. Viitattu 13.3.2022. (englanniksi)
4. 1 2  Stern, Marlow: The Porn Star Stealing Scenes on 'Euphoria'" *The Daily Beast*.  30.1.2022. Viitattu 13.3.2022. (englanniksi)
5. ↑  Valentine, Claire: How Chloe Cherry Went From Porn Star To 'Euphoria' Scene-Stealer *Nylon*.  24.1.2022. Viitattu 13.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Chloe Cherry Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Foggia** on Foggian maakunnan pääkaupunki Italiassa Apulian hallintoalueella. Se on viljavan Tavoliere delle Puglien tasankoalueen tärkein kaupunki. Foggiassa on arviolta 151 991 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 505,9 neliökilometriä.

Foggian nimi tulee latinan kuoppia tarkoittavasta *foveas*-sanasta. Kaupungissa sijaitsee muun muassa Madonna dei Sette Velin katedraali ja U.S. Foggian kotistadionina toimiva Pino Zaccheria.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Pescasseroli (Italia)
* Göppingen (Saksa)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Italy: Puglia Citypopulation.de. Viitattu 30.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Foggia** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (italiaksi)

Foggian maakunta
Accadia | Alberona | Anzano di Puglia | Apricena | Ascoli Satriano | Biccari | Bovino | Cagnano Varano | Candela | Carapelle | Carlantino | Carpino | Casalnuovo Monterotaro | Casalvecchio di Puglia | Castelluccio Valmaggiore | Castelluccio dei Sauri | Castelnuovo della Daunia | Celenza Valfortore | Celle di San Vito | Cerignola | Chieuti | Deliceto | Faeto | Foggia | Ischitella | Isole Tremiti | Lesina | Lucera | Manfredonia | Mattinata | Monte Sant’Angelo | Monteleone di Puglia | Motta Montecorvino | Ordona | Orsara di Puglia | Orta Nova | Panni | Peschici | Pietramontecorvino | Poggio Imperiale | Rignano Garganico | Rocchetta Sant’Antonio | Rodi Garganico | Roseto Valfortore | San Giovanni Rotondo | San Marco in Lamis | San Marco la Catola | San Nicandro Garganico | San Paolo di Civitate | San Severo | Sant’Agata di Puglia | Serracapriola | Stornara | Stornarella | Torremaggiore | Troia | Vico del Gargano | Vieste | Volturara Appula | Volturino | Zapponeta
*Tämä artikkeli käsittelee ammattia. Kirurgi voi tarkoittaa myös kirurgista sairaalaa, etenkin Helsingin Kirurgista sairaalaa.*

Kirurgeja
**Kirurgi** on lääkäri, joka suorittaa leikkauksia. Kouluttautuakseen kirurgiksi Suomessa ensin tulee suorittaa 6-vuotinen lääketieteen lisensiaatin (LL) tutkinto ja sen lisäksi erikoislääkärin kuusi vuotta kestävä tutkinto. 

Kirurgisia erikoistumisaloja Suomen lääketieteellisissä tiedekunnissa ovat:

* gastroenterologinen kirurgia (eli maha-suolikirurgia)
* käsikirurgia
* lastenkirurgia
* plastiikkakirurgia
* suu- ja leukakirurgia (yhteinen erikoisala hammaslääketieteen kanssa)
* sydän- ja rintaelinkirurgia
* verisuonikirurgia
* yleiskirurgia
* ortopedia (tuki- ja liikuntaelimistön kirurgia)
* neurokirurgia (eli aivojen ja hermoston kirurgia)
* traumatologia (Suomessa sisältyy ortopedian opetukseen)
* urologia

Erikoislääkäritutkintoon kuuluu yhdeksän kuukautta kestävä perusterveydenhuollon jakso, kahden vuoden ja kolmen kuukauden mittainen kirurgian runkokoulutusvaihe, sekä kolme vuotta kestävä eriytyvä koulutus. Runkokoulutusvaihe palvellaan pääsääntöisesti yliopistosairaalan ulkopuolisissa sairaaloissa käytännön työssä sairaalalääkärinä, eri kirurgian osa-alueilla. Runkokoulutuksen jälkeen suoritettava eriytyvä koulutusosio palvellaan pääsääntöisesti yliopistosairaalassa, yhteensä kolmen vuoden ajan.

Neurokirurgiaan erikoistuminen ei sisällä kirurgian runkokoulutusta, vaan erikoistuminen tapahtuu erillisessä koulutusohjelmassa. 

Suu- ja leukakirurgiaan erikoislääkärit ovat suorittaneet joko hammaslääketieteen tai lääketieteen lisensiaatin tutkinnon sekä vuodesta 1999 lähtien kuuden vuoden kirurgisen erikoistumisjakson. Suu- ja leukakirurgian erikoistuminen hammaslääketieteen puolelta sisältää valikoidusti kolme vuotta yleislääketieteen opintoja (mm. sisätaudeista mutta ei gynekologiasta) sekä kolme vuotta kirurgian opintoja. Yleislääkärin erikoistuminen suu- ja leukakirurgiaan sisältää hammaslääketieteen yleisiä opintoja sekä kirurgian opintoja. Hammaslääketieteen lisensiaatti voi suu- ja leukakirurgiaan erikoistuessaan opiskella opintosuunnitelmansa lisäksi vielä yhden vuoden lisää, jolloin hän saavuttaa erikoistumisensa lisäksi myös lääketieteen lisensiaatin tutkinnon. 

Lääketieteen ja kirurgian tohtorin (LKT) tutkinto on Helsingin yliopiston nykyisen lääketieteen tohtorin (LT) tutkinnon vanha tutkintonimike, joka ei välttämättä tarkoita sitä, että lääkäri olisi koulutukseltaan kirurgi.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kirurgi**.
* Kirurgin haastattelu
* Suomen Kirurgiyhdistys r.y
* Lääkäri
**Gabriel Wilhelm Andstén** (31. heinäkuuta 1818 Helsinki – 31. toukokuuta 1894) oli suomalainen tehtailija ja Helsingissä toimineen Wilh. Andsténin kaakelitehtaan perustaja. 

Andsténin isä oli rakennusmestari. Tultuaan kisälliksi Andstén lähti Pietariin jossa hän työskenteli fajanssitehtaassa. Vuonna 1842 hän perusti Helsingin Sörnäisiin kaakeli- ja fajanssitehtaan joka oli ensimmäinen laatuaan Suomessa. Tehtaan päätuotteena olivat uunikaakelit mutta se valmisti myös seinä- ja lattialaattoja, pienoispatsaita ja erilaisia talousesineitä. Se oli 1900-luvun alussa Suomen kolmen suurimman keramiikkatehtaan joukossa (muita olivat Arabia ja Turun Kaakelitehdas).

Andstén johti tehdasta vuoteen 1890 saakka. Hänen jälkeensä tehtaan johdossa olivat Otto Andstén (1890–1916) ja Curt Andstén (1916–1918). Turun kaakelitehdas osti 1918 tehtaan ja yhdisti sen omistamaansa *Tikkurilan kaakelitehtaaseen*. Tehdas toimi sitten Tikkurilassa nimellä *Wilh. Andsténs Fabriksaktiebolag Dickursby* aina vuoteen 1937 saakka.

Andsténin puoliso oli Anna Maria Skogling. Meri- ja satamakapteeni ja valtiopäivmies Oscar Wilhelm Andstén oli heidän poikansa.

Lähteet
-------

* Pörssitieto G. Kock : Johtavia käsityöläisiä Helsingissä 1917. Helsingin käsityöläis- ja tehtailijayhdistyksen valtuuston entisten ja silloisten 92:n jäsenen elämäkertatietoja
* Janna Fieandtin pro gradu-tutkielman *Toimintaa huonoja enteitä vastaan. Wilh. Andsténin kaakalitehtaan elinkaareen ja lopettamiseen vaikuttaneet tekijät 1894-1918* (Turun yliopisto, 2006) esittely (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Andstén Oscar Wilhelm Viitattu 15.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansalliskirjasto pienpainatteet : Wilh. Andstenin tehdas-osakeyhtiön hintaluetteloita
**Kotiseutumuseo Lukkarin puustelli** on perustettu Lopen vanhan kirkon, Pyhän Birgitan puukirkon kupeeseen vuonna 1961. Tuolloin Hämäläis-Osakunnan ylioppilaat keräsivät loppilaisista kodeista museoon yli 1000 esinettä. Samassa yhteydessä siirrettiin pihapiiriin Martti Hautahuhdan keräämä monisatainen esineistö, johon kuului myös vanha aitta. Myöhemmin museoalueelle on siirretty kaksi muuta aittaa; Heikkilän aitta ja Kittilän pappilan aitta.

Museorakennus on ns. karoliinista tyyliä ja se lienee rakennettu 1800-luvun jälkipuoliskolla. Tunnusomaista rakennukselle on keskellä oleva suuri sali, toisessa päässä olevat kaksi kamaria ja tupa. Kaikki puustellin alkuperäiset piharakennukset ovat hävinneet. Museon kokoelmat edustavat tyypillistä etelähämäläistä talonpoikaisesineistöä.

Tupaan on sijoitettu 1800–1900-lukujen vaihteen esineistöä. Keskeisenä on ilmeisesti tätä ajanjaksoa vanhempi pirttipöytä penkkeineen. Seinillä on tuvan tarvekaluja. Sisustusta täydentävät kehräykseen liittyvät esineet. Päästä syötettävä piisi on uusi mutta edustaa tyyliltään rakennuksessa käytettyä mallia.

Saliin on sijoitettu tyypillinen herrasväen sohvakalusto, vaikkei se kokoelmien niukkuuden takia olekaan täydellinen. Alkuperäisestä salista poikkeavaa on myös kakluunin puuttuminen. Peräkamari on lukkarin kamari, jossa on esillä myös joitakin vanhoja hengellisiä kirjoja. Museon toinen peräkamari on ns. Lopen huone. Huoneeseen on kerätty Lopen historiaan olennaisesti liittyviä esineitä, joista merkittävin on järvimalmin nostosta kertova vanha haavi. 

Aitoissa on maataloustyövälineitä, kodin piiriin liittyviä astioita, puuastioita, viljamittoja, pellavankäsittelyyn liittyviä esineitä, kotipolton aikainen viinan lauhdutusastia, käsikivet ja paljon muuta.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kotiseutumuseo Lukkarin puustelli (Q56402031)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotiseutumuseo, paikallismuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Loppi |
|  |
| koordinaatit | 60°42′35″N 24°25′52″E﻿ / ﻿60.70976°N 24.4311°E﻿ / 60.70976; 24.4311 |
|  |
|  |

 |
Perinteinen kirjansitoja työssään.
**Kirjansidonta** tarkoittaa kirjan kokoamista painetuista ja taitetuista paperiarkeista tai yksittäisistä lehdistä sekä kirjan kansien ja selän valmistamista ja niiden kiinnittämistä paikoilleen.

Kirjojen sitominen on hyvin vanha ammatti, jota on harjoitettu jo muun muassa keskiajan Euroopassa munkkiluostareissa ja muualla kirkon piirissä. Munkit jäljensivät luostareissa tekstejä käsin ensin pergamentille ja 1000-luvulta lähtien paperille, kun se oli tullut tunnetuksi Euroopassa. Luostareissa kirjansidonta kehittyi näyttäväksi käsityötaiteeksi arvokkaine materiaaleineen ja koristeluineen. Gutenbergin keksittyä 1400-luvulla painokoneen ja tuotettavien kirjojen kappalemäärän näin kasvaessa kirjansidonta muuttui vähitellen enemmän sarjatyöksi. Yläluokan piirissä säilyi kuitenkin painettujen kirjojen käsityömäinen sidonta arvoesineiksi.

Keskiajalla arvokkaimpien kirjojen sidokset tehtiin loisteliaiksi koruesineiksi. Niihin käytettiin kultaa, hopeaa ja jalokiviä sekä taidokkaita norsunluisia kohokuvia. Tavallisesti kirjan kannet olivat nahalla päällystettyä puuta. Nahkaan painettiin tai puristettiin värittömiä koristekuvioita (sokeapainatus), mutta se voitiin myös maalata. Kirjan nimi tekstattiin etu- tai yläsyrjään, mutta selkä jätettiin tyhjäksi. 1500-luvulta lähtien se merkittiin yleensä nykyiseen tapaan.

Nykyisin kirjat työstetään sitomolinjoilla, joissa eri työvaiheet on kytketty yhtenäiseksi konelinjaksi. Joissain kirjansitomoissa kirjan painaminen ja sitominen on yhdistetty samaan valmistuslinjaan. Aikaisemmin kirjan arkit nidottiin toisiinsa tai selän poikittaissidoksiin langalla. Liimanidonta on yleistynyt toisen maailmansodan jälkeen halvempana menetelmänä, mutta lankasidos on kestävämpi ja edelleen käytössä.

Katso myös
----------

* Taiteilijakirja
* Ponnahduskirja

Lähteet
-------

1. 1 2 3  CD-Facta 2005, WSOY.
2. ↑  Räisänen, Matti (teksti) & Nokelainen, Joel (valokuvat): "Kirjansitoja", *Perinteisiä käsityöammatteja*, s. 46–49. Helsinki: Helsingin käsityö- ja teollisuusyhdistys, 1985. ISBN 951-99671-4-1.
3. ↑  Painomerkki.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kirjansidonta**.
* Laura Reunanen: Mestarilta mestarille – Kirjansitomo V. & K. Jokinen 85 vuotta (pdf) *HKTY.fi 4/2013*. Helsingin Käsityö- ja Teollisuusyhdistys. Viitattu 16.4.2015.
* Kirjansidonnan työohje Wikikirjastossa
*Tämä artikkeli kertoo poliitikosta. Ralliautoilijasta kertoo Jan Černý.*
Jan Černý
**Jan Černý** (4. maaliskuuta 1874, Uherský Ostroh, Määri, Itävalta-Unkari - 10. huhtikuuta 1959, Uherský Ostroh, Tšekkoslovakia) oli tšekkoslovakialainen virkamies ja poliitikko. Hän toimi Tšekkoslovakian pääministerinä 1920-1921 ja toistamiseen 1926. Hän oli myös useaan otteeseen Määrin kuvernöörinä.

Varhaisvaiheet
--------------

Černý syntyi Uherský Ostrohin pikkukaupungissa Määrin itäosassa. Hän kävi kymnaasia Uherské Hradištěssa, ja opiskeli lakia Kaarlen yliopistossa Prahassa, valmistuen 1898. Hän ryhtyi virkamiesuralle ja palveli useissa tehtävissä Määrin aluehallituksessa.

Poliittinen ura
---------------

Tšekkoslovakian itsenäistyessä Černý oli korkea-arvoisin tšekkiä puhunut entinen keisarillinen virkamies Määrissä, joten hänestä tuli 29. marraskuuta 1918 Määrin aluehallinnon pää. 1928-1939 hän toimi Määrin-Sleesian alueen presidenttinä. Samaan aikaan hän toimi pääministerinä 15. syyskuuta 1920 - 26. syyskuuta 1921 (Černýn I hallitus). Hänestä tuli sen jälkeen sisäministeri seuraavassa Edvard Benešin hallituksessa (26. syyskuuta 1921 - 7. lokakuuta 1922). Vuonna 1926 Černý muodosti toisen hallituksensa, joka istui vain vähän yli puoli vuotta. Vuonna 1929 hän toimi František Udržalin I hallituksessa jälleen sisäministerinä, ja viimeisen kerran lyhyesti vuonna 1938. Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian 1939 Černý jäi eläkkeelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jan Černý Tšekin tasavalta. Viitattu 10.5.2021. (tšekiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jan Černý** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Klaus Olavi Winter** (18. elokuuta 1877 Helsinki – 2. elokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen Suomen liikemiesten kauppaopiston opettaja ja rehtori.

Winterin vanhemmat olivat kondiittori Klaus Viktor Winter ja Hilda Fredrika Lindqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Tampereen lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1902 pääaineenaan kemia.

Winter oli Helsingin kauppakoulun opettajana 1903–1908 ja toimi samalla myös professori Taavetti Laitisen assistenttina hänen biokemiallisissa tutkimuksissaan. Näiden tutkimustensa ansiosta Winter kutsuttiin Duodecim-seuran jäseneksi vaikkei hän ollutkaan suorittanut lääketieteellisiä opintoja. Winter oli vuoden ajan lisäksi Helsingin suomalaisen yhteiskoulun fysiikan opettajana. Winter oli sitten Kotkan kauppaopiston ja kauppakoulun opettajana 1908–1909 ja Helsingin kauppakoulun ja Helsingfors handelsskolanin rehtorina 1909–1919. Winter oli tämän jälkeen muun muassa kauppa- ja teollisuuskomissionin hinnoitteluosaston ja myöhemmin lisenssikanslian päällikkönä sekä Parfymeri Idman & Arvelan ja Oy. Rautatarpeiden konttoripäällikkönä. Suomen liikemiesten kauppaopiston rehtorina hän toimi 1922–1927 ja sen jälkeen hän oli Suomen liikemiesten kauppaopistossa kirjanpidon opettajana. Helsingin kauppakorkeakoulussa Winter toimi hinnoittelun opettajana 1914–1916 ja 1921–1929 kotimaisten kielten kirjeenvaihdon opettajana. Vuonna 1911 Winter perusti Helsinkiin Helsingfors handelsbiträdeskolan-nimisen kauppa-apulaiskoulun.

Winter oli valantehnyt tilintarkastaja ja hän kuului Tilintarkastusyhdistyksen perustajiin ja neuvoston jäseniin. Vuodesta 1921 alkaen hän oli Valion kontrolenttina ja hän oli lisäksi useiden pankkien, henkivakuutusyhtiöiden ja toiminimien tilintarkastajana.

Winter oli naimisissa vuodesta 1905 Elin Sigrid Bobergin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Tutkimus magnetismistä rautasylintereissä*. Pro gradu-tutkielma, Helsingin yliopisto, fysiikan laitos
* *Kauppalaskento: alempia kauppaoppilaitoksia ja ominpäin opiskelua varten*; kirj. Juho Someri ja K. O. Winter. WSOY 1917, 11. painos 1952
* *Suomen liikemiesten kauppaopiston historiikki 1898-1923*

Käännöksiä
----------

* S. V. Hintikka : *Oorganisk kemi med beaktande af den teknologiska sidan och varuläran*. Kustannusosakeyhtiö Kirja, Helsinki 1913, 2. painos 1922

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Rehtori K. O. Winter. 50-vuotias, Helsingin Sanomat, 18.08.1927, nro 221, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  60-vuotias. Lehtori K. O. Winter, Helsingin Sanomat, 18.08.1937, nro 220, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3 4  Lehtori K. O. Winter kuollut, Helsingin Sanomat, 04.08.1939, nro 206, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
*Tämä artikkeli kertoo oopperasta. Lumottu lapsi on myös televisioelokuva.*

**Lumottu lapsi** (*L’Enfant et les Sortilèges*) on kaksinäytöksinen lyyrinen fantasiaooppera, johon libreton on kirjoittanut ranskalainen kirjailija Colette ja musiikin säveltänyt Maurice Ravel.

Pariisin oopperan johtaja Jacques Rouché oli jo vuonna 1915 pyytänyt Colettelta seurueelleen "satubalettia". Rouché ehdotti säveltäjäksi Ravelia, mikä miellytti Colettea, johon Ravelin musiikki oli jo aiemmin vedonnut. Colette kirjoitti libreton poikkeuksellisen nopeasti, viikossa. Ravel pääsi työhön käsiksi vasta 1920, sillä pyynnön saatuaan hän oli rintamalla ambulanssinkuljettajana ja sen jälkeen muiden hankkeiden työllistämä. Libretisti ja säveltäjä olivat hyvin vähän yhteydessä missään vaiheessa, mutta he olivat samalla aaltopituudella.

Oopperan ensi-ilta oli Monte Carlon oopperassa 21. maaliskuuta 1925, jolloin Colette kuuli musiikin ensi kerran. Ensiesityksessä hänen kurkkuaan kuristi liikutuksesta. Coletten elämäkerrankirjoittajan Judith Thurmanin mukaan libretto heijastelee Coletten omia lapsuudentraumoja, yksinäisyyttä ja hylkäämisenkokemuksia. Coletten draamateoksia ei yleensä pidetä kuin keskinkertaisina, mutta tässä hän onnistui mestarillisesti, sanoo Thurman.

Marikki Hakola on tehnyt oopperan pohjalta televisioelokuvan *Lumottu lapsi*.

Lähteet
-------

* Judith Thurman: *Colette: Intohimon salaisuudet*, WSOY, 2001. ISBN 951-0-25340-5.

### Viitteet

1. Armstrong, Rebecca: In Brief: L’enfant et les sortilèges *Opera For All*.  4.12.2020. Viitattu 30.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  Armstrong, Rebecca: In Brief: L’enfant et les sortilèges *Opera For All*.  4.12.2020. Viitattu 30.8.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Mignon, Antoine: L’Enfant et les sortilèges de Maurice Ravel *Philharmonie de Paris*. Viitattu 30.8.2023. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Thurman s. 425
5. 1 2  Thurman s. 427
6. ↑  Thurman s. 426
7. ↑  Thurman s. 431
8. ↑  Lumottu lapsi & Viis varpaista.  *Hangon elokuvajuhlat 2014*.  Arkistoitu 8.2.2017. Viitattu 8.2.2017.
Platz der Republik valtiopäivätalon ovelta nähtynä. Oikealla on Bundeskanzleramt, aukion takana näkyy Haus der Kulturen der Weltin katto sekä carillon-kellopelitorni. Vasemmassa laidassa Fahne der Einheit -lipun salko.
Väenpaljoutta silloisella Königsplatzilla vuonna 1924, valtiopäivätalon katolta otettu valokuva. Etualalla Bismarckin patsas, taaempana Siegessäule.
**Platz der Republik** on suuri, nykyään nurmikkona oleva aukio Berliinin Tiergartenissa valtiopäivätalon edustalla.

Kyseessä oli alkujaan Preussin armeijan paraatikenttä, joka 1860-luvulla nimettiin *Königsplatziksi* eli "Kuninkaanaukioksi". Aukion länsilaidalla oli vuonna 1844 valmistunut Kroll-ooppera, joka vaurioitui pahoin toisen maailmansodan pommituksissa ja purettiin sodan jälkeen. Itälaidalle rakennettiin vuosina 1884–1894 valtiopäivätalo entisen kreivi Raczyńskin palatsin paikalle. Aukion nimi muutettiin vuonna 1926 Platz der Republikiksi eli "Tasavallan aukioksi". Vanha nimi palautettiin kansallissosialistien noustua valtaan Saksassa vuonna 1933, mutta vuodesta 1948 aukio on ollut jälleen Platz der Republik.

Siegessäule-voitonpylväs pystytettiin vuonna 1873 aukion keskelle, mutta se siirrettiin vuonna 1939 Adolf Hitlerin Welthauptstadt Germania -kaupunkisuunnitelman tieltä pari kilometriä lännemmäs nykyiselle paikalleen. Pylvään mukana siirrettiin pois myös Otto von Bismarckin, Albrecht von Roonin ja Helmuth von Moltken muistomerkit, jotka oli pystytetty aukion kolmelle sivulle vuosina 1901, 1904 ja 1906.

Kylmän sodan aikana Platz der Republik sijaitsi Länsi-Berliinin reunalla aivan rajan läheisyydessä, ja sen merkitys oli vähäinen. Nyttemmin sen merkitys on jälleen kasvanut, kun Saksan liittopäivät ovat palanneet vanhaa valtiopäivätaloon. Aukion pohjoislaidalle rakennettiin 2000-luvulla Band des Bundes -niminen hallintorakennusten kokonaisuus, johon kuuluu myös uusi liittokanslerinvirasto Bundeskanzleramt. Aukion länsi- ja eteläsivut ovat rakentamattomat.

Platz der Republikille valtiopäivätalon eteen pystytettiin vuonna 1990 Saksojen yhdistymisen kunniaksi "yhtenäisyyden lippuna" (*Fahne der Einheit*) tunnettu suuri Saksan lippu, joka liehuu salossa yötä päivää.

Platz der Republikilta etelään kulki aikoinaan Siegesallee ("Voitonkatu") -niminen puistokatu, jonka varrelle pystytettiin Vilhelm II:n aikana suuri määrä Saksan historian merkkihenkilöitä esittäneitä marmoripatsaita. Katua ei ole nykyään enää olemassa ja patsaat on viety muualle.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Platz der Republik** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Platz der Republik (Berlin) 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Platz der Republik (Berlin)
**Pekka-pelikortit** oli suomalainen versio englantilaisesta Old Maid -korttipelistä. Pelin suomalainen alkuperäinen nimi oli **Musta Pekka**, mutta nimi muutettiin sittemmin "Pekaksi" tai "Pekka-pelikorteiksi". Korttipelin julkaisija oli Peliko. Kortit piirsi 1930-luvun lopulla Bo Bjurström (1916–1993).

Pelissä pelaajien on tarkoitus kerätä mahdollisimman paljon perheitä. Perheet ovat nelihenkisiä: isä, äiti, poika ja tytär. Pelaajien on tarkoitus välttää Pekka-korttia. Joka saa Pekan, voi laittaa sen kiertoon toisen nostaessa pelaajalta korttia, tai pitää kortin itsellään myöhempää taktikointia varten. Se, joka pitää viimeisenä hallussaan Pekka-korttia, häviää pelin ja joutuu "Pekaksi", kun taas eniten perheitä koonnut pelaaja voittaa. 

Suomalainen korttipeli on julkaistu englannin ja suomen lisäksi muun muassa ruotsiksi, ranskaksi ja saksaksi. Siitä on tehty lisäksi useita muunnelmia.

Peliä voidaan pelata myös normaalilla korttipakalla. Tällöin kutkin tietyn arvoiset neljä korttia muodostavat perheen. Pekka-korttina voidaan käyttää jokeria.

Pekka-pelikortit ja rasismi
---------------------------

Pekka-pelikorttien on nähty uusintavan kolonialistista kuvastoa ihmisroduista ja niiden eriarvoisuudesta. Korttien nimenmuutoksella pyrittiin pääsemään eroon pelin herättämistä syrjivistä mielikuvista, mutta korttien kuvasto jäi ennalleen. Pekka-kortteja voidaan pitää haitallisena lastenkulttuurina syrjintää uusintavan kuvastonsa ja pelimuodon vuoksi.

Pekka-peli vedettiin pois markkinoilta vuonna 2020 lukuisten yhteydenottojen vuoksi.

Hullunkuriset perheet
---------------------

Pekka-korteilla voidaan pelata myös Hullunkuriset perheet -peliä. Vastaava idea on englantilaisessa Happy Families -pelissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Musta Pekka -kortit piirsi Bo Bjurström *jivetoons.blogspot.fi*. Viitattu 22.5.2018.
2. ↑  Rasistista lastenkulttuuria? *maailmankuvalehti.fi*. Viitattu 14.10.2018.
3. ↑  Kysy.fi: Osaatteko kertoa mitään Mustapekka-pelin historiasta? *Kysy.fi*.  20.3.2012.  Arkistoitu 16.11.2016. Viitattu 14.10.2018.
4. ↑  Legendaarinen Pekka-peli vedettiin pois myynnistä – valmistajalle sateli asiattomia yhteydenottoja *www.iltalehti.fi*. Viitattu 19.10.2021.
5. ↑  Mikko Saari: Korttipeliopas; e-kirjan sivu 187; Painava sana Oy

Aiheesta muualla
----------------

* Martinex.fi - Pekka-pelikortit (Arkistoitu – Internet Archive)
**Keely Hodgkinson** (s. 3. maaliskuuta 2002) on brittiläinen keskimatkojen juoksija, 800 metrin Euroopan-mestari ulko- ja sisäradoilta sekä olympia- ja MM-mitalisti.

Hodgkinson voitti 800 metrillä alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Győrissä 2018 ajalla 2.04,84 ja alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Boråsissa 2019 ajalla 2.03,40.

Hodgkinson juoksi 800 metrin alle 20-vuotiaiden sisäratojen Euroopan ennätyksen 2.01,16 Wienissä 1. helmikuuta 2020 ja saman ikäluokan sisäratojen maailmanennätyksen 1.59,03 niin ikään Wienissä 30. tammikuuta 2021. Hän voitti 800 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Toruńissa 2021 ajalla 2.03,88. Hän paransi alle 20-vuotiaiden Euroopan ennätyksen lukemiin 1.58,89 Ostravassa 19. toukokuuta 2021 ja 1.57,51 Tukholmassa 4. heinäkuuta 2021. Elokuussa 2021 hän saavutti Tokion olympialaisissa 800 metrillä hopeaa Britannian-ennätysajalla ja alle 23-vuotiaiden Euroopan ennätyksellä 1.55,88.

Hodgkinson juoksi 800 metrin sisäratojen Britannian ennätyksen 1.57,20 Birminghamissa 19. helmikuuta 2022. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti 800 metrillä hopeaa sekä Eugenen MM-kilpailuissa ajalla 1.56,38 että Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa ajalla 1.57,40 ja kultaa Münchenin EM-kilpailuissa ajalla 1.59,04. Hän juoksi 800 metrin sisäratojen Britannian ennätyksen 1.57,18 Birminghamissa helmikuussa 2023.

Hodgkinson voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden 800 metrillä Istanbulissa 2023 ajalla 1.58,66. Samana vuonna hän saavutti alle 23-vuotiaiden EM-pronssia 400 metrillä Espoossa järjestetyissä kisoissa ennätysajallaan 51,76.

Hodgkinson on voittanut viisi timanttiliigan osakilpailua 800 metrillä: Zürichissä 2021, Oslossa, Eugenessa ja Birminghamissa 2022 ja Pariisissa 2023.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **400 m** | 51,76 | Espoo | 14. heinäkuuta 2023 |
| **800 m** | 1.55,77 **NR** **AU23R** | Pariisi | 9. kesäkuuta 2023 |
| **1 500 m** | 4.30,00 | Loughborough | 1. syyskuuta 2017 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **400 m** | 52,42 | Birmingham | 27. helmikuuta 2022 |
| **800 m** | 1.57,18 **NR** | Birmingham | 25. helmikuuta 2023 |

**NR** = Britannian ennätys  

**AU23R** = alle 23-v. Euroopan ennätys

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Keely Hodgkinson Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Keely Hodgkinson Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑  Yemi Mary John and Jeremiah Azu triumph in Espoo


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Samuel af Forselles** (16. joulukuuta 1757 Loviisa – 28. syyskuuta 1814 Spa) oli Ruotsin vallan aikainen suomalainen upseeri ja maaherra.

Af Forsellesin vanhemmat olivat Loviisan pormestari, kauppaneuvos Jacob af Forselles ja Johanna Ulrika Schutz. Af Forselles tuli ylioppilaaksi 1772 Turussa ja aloitti sotilasuran Skytten (Flemingin) rykmentissä samana vuonna. Hänestä tuli kersantti ja vänrikki 1773, luutnantti Savon ja Savonlinnan läänin jalkaväkirykmentissä 1777. Hänet siirrettiin takaisin Flemingin rykmenttiin 1778. Von Saltzan (Wachtmeisterin, von Stedingkin) rykmentissä hänestä tuli kapteeni 1778, majuri 1787, sivustakenraaliadjutantti ja armeijaneverstiluutnantti 1793, everstiluutnantti 1794. Af Forselles oli kamarihovipoika ja kamarijunkkari Ruotsin hovissa 1784–1791. Hän toimi Göteborgin ja Bohusin läänin maaherrana 1796 ja Oulun läänin maaherrana 1800–1802.

Samuel af Forsellesin veljiä olivat majuri, valtiopäivämies Jakob af Forselles ja vuorineuvos Henrik Johan af Forselles.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Samuel af Forselles. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 3.8.2023.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Jakob af Forselles. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 3.8.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Liisa Tarvo** (13. heinäkuuta 1885 – 31. maaliskuuta 1938) oli suomalainen kristillinen aktiivi, joka tunnetaan Aune Krohnin ystävänä ja asuinkumppanina. Liisa syntyi Raumalla keskiluokkaiseen perheeseen. Tarvo oli luonteeltaan eloisa ja houkutteli myös lähipiiriinsä kuuluneita muiden ihmisten pariin. Hän opiskeli yliopistossa, mutta maisterintutkinto jäi kesken hänen sairastuttuaan keuhkotautiin. 

Hengellinen Tarvo oli aktiivinen toimija Nuorten Naisten Kristillisessä yhdistyksessä ja toimi myös yhdistyksen sihteerinä. NNKY:n toiminnassa Tarvo tutustui Aune Krohniin vuonna 1913. Naisista tuli asuinkumppanit Krohnin ostettua perintörahoillaan Toivola-nimisen talon Hattulasta vuonna 1917. Tarvon ja Krohnin ystävyydessä ja asuinkumppanuudessa ei ollut niinkään kyse romantiikasta vaan kahden samanhenkisen ihmisen yhteiselosta. Kaikki eivät kuitenkaan ymmärtäneet kahden naisen yhteistä elämää ja ystävykset saivat osakseen kritiikkiä ja kummaksuntaa. Myöhemmin on myös esitetty pohdintaa Tarvon ja Krohnin välisestä parisuhteesta ja seksuaalisuudesta ystävyydestä, mutta Krohnin oma kirjoitus, jonka mukaan heidän ystävyydessään "*ei ollut mitään tunteenomaista ja hempeää*" sotii tätä pohdintaa vastaan. 

Vuonna 1933 Tarvo perusti ystävänsä Krohnin kanssa hengellisiä asioita pohtivan naispiirin, johon kuuluvat naiset kierrättivät toisilleen vihkoa, johon naiset kirjoittivat mieltään askarruttavia uskontoon liittyviä asioita. Kiertävä vihko oli Tarvon ajatus: hän oli saanut siihen idean apostoli Pietarin kirjeistä. Tarvo halusi vaihtaa ajatuksia muiden naisten kanssa kristillisessä hengessä. Ensimmäiseen kiertävään vihkoon kuului Tarvon lisäksi kuusi muuta naista: Aune Krohn, papin rouvia, opettajia ja konttoristi Helsingistä. Tarvon kuoltua vuonna 1938 Krohn julkaisi vuonna 1943 osan vihkon kirjeistä teoksessa *Matkamiehiä ja muukalaisia - muuan kirjeenvaihto 1933-1938*. Kirjeiden julkaisemisen ajatuksena oli tehdä Tarvo ja heidän yhteiset ajatuksensa tunnetuiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita. (kuolinilmoitus) *Länsi-Suomi*, 3.4.1938, nro 77, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 5.8.2023.
2. 1 2 3  Maarit Leskelä-Kärki: Aune Krohnin kristillinen ja kirjoittava elämä *thy.fi*. Viitattu 20.4.2023.
3. ↑  Liisa Tarvo, Aune Krohn: *Matkamiehiä ja muukalaisia: muuan kirjeenvaihto 1933-1938*. Porvoo: WSOY, 1943. Teoksen verkkoversio (viitattu 20.4.2023).
**Emil Herman Sesemann** (21. helmikuuta 1840 Pietari – 30. maaliskuuta 1907 Pietari) oli suomalainen lääkäri ja valtioneuvos.

Sesemannin vanhemmat olivat viipurilaiseen Sesemannin sukuun kuulunut kauppias Georg Sesemann ja Amalia Charlotta Melart. Hän kävi koulua Viipurissa ja pääsi ylioppilaaksi 1859 Helsingin yksityislyseosta. Hän opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa ja Wienissä ja valmistui lääketieteen tohtoriksi Wienin yliopistosta 1868. 

Sesemann oli Helsingin yliopistossa anatomian dosenttina 1869–1871. Vuodesta 1872 lähtien Sesemann toimi rautatielääkärinä Valkeasaaren ja Pietarin välisellä rataosuudella. Hän asui sen jälkeen vakinaisesti Pietarissa mutta vieraili usein Suomessa. Sesemann sai valtioneuvoksen arvon.

Sesemann oli naimisissa vuodesta 1871 Marie Ida Baeckmannin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Emil Herman Sesemann
2. 1 2 3  Dödsfall, Wiborgs Nyheter, 05.04.1907, nro 78, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Arto Tapani Ilmari Sirviö** (s. 6. tammikuuta 1962 Sotkamo) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi 413 SM-liigaottelua HIFK:ssa, Jokereissa, KalPassa ja Bluesissa ja teki niissä tehot tehot 150+111=261.

Ura
---

Sirviö pelasi ensimmäiset SM-liigaottelunsa kaudella 1979–80 HIFK:ssa. Hän voitti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 1981 ja MM-pronssia vuonna 1982. Kaudet 1982–83 ja 1983–84 Sirviö pelasi Jokereissa ja voitti keväällä 1983 SM-hopeaa, joka jäi hänen uransa ainoaksi SM-mitaliksi. 

Sirviö pelasi vuonna 1983 MM-kilpailuissa ja vuonna 1984 Sarajevon talviolympialaisissa.

Vuodet 1986–1991 Sirviö pelasi Ruotsissa. Hän edusti siellä ensin kaksi kautta I-divisioonassa pelannutta Mora IK:ta ja sen jälkeen Frölunda HC:ta, jota oli nostamassa Elitserieniin keväällä 1989.

Sirviö palasi vuonna 1992 SM-liigaan ja siirtyi KalPaan, jonka kapteenina hän toimi vuodet 1993–1995. Uransa viimeiset vuodet 1996–1998 Sirviö pelasi Saksan Oberligan EC Bad Nauheimissa ja Ruotsin II-divisioonan Gislaveds SK:ssa.

Pelaajauran jälkeen
-------------------

Sirviön lopetettua pelaajauransa hän on ollut toimitusjohtajana muun muassa KalPassa, KooKoossa ja Mora IK:ssa. Nykyään Sirviö toimii Suomen toiseksi korkeimman jääkiekkosarjan Mestiksen kehitysjohtajana.

Lähteet
-------

* Arto Sirviö *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Arto Sirviö Bio, Stats, and Results *Sports-Reference.com*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 17.12.2012. Viitattu 16.11.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Carey Wilson** | **Matti Keinonen -palkinnon voittaja**1984 | Seuraaja:**Esa Tikkanen** |
Viron vapaakiväärijoukkue Luzernin vuoden 1939 MM-kilpailuissa. Voittajajoukkue kuvassa palanneena takaisin Viroon, jossa heille järjestettiin heinäkuussa 1939 juhlat Kadrioru staadionilla Tallinnassa. Ampujien edessä Argentiina-pokaali, jonka he saivat haltuunsa seuraaviin MM-kisoihin asti. Joukkueen jäsenet vasemmalta: joukkueen johtaja Otto Sternbeck, August Liivik, Elmar Kivistik, Harald Kivioja, Kaarel Kübar ja Gustav Lokotar.
Argentiinan puolustusministeri, eversti Pablo Riccheri lahjoitti vuonna 1903 maiden väliseen vapaakiväärin joukkuekilpailuun **Argentiina-pokaalin**, joka oli tiettävästi aikanaan maailman kallein kiertopalkinto. Pokaalin paino on 28 kg ja tehty kiinteästä kullasta ja hopeasta. Se esittää Argentiinan kansallisuustunnusta eli ohdakelyhdettä kantavaa enkeliä.

Ensimmäisen kerran Buenos Airesissa 1903 oteltaessa pokaalin voitti Sveitsi. Se pitikin sitä hallussaan aina maailmansotaan saakka, mutta Lyonin kisoissa 1921 pokaali joutui Yhdysvaltain haltuun. Sveitsi voitti pokaalin Yhdysvalloilta takaisin vuonna 1925 ja puolusti sitä kolme kertaa menestyksellä, kunnes 1930 oli jälleen Yhdysvaltain vuoro. Sveitsi valtasi mestaruuden takaisin heti 1931, onnistui puolustamaan sitä 1933, mutta menetti sen Suomelle Roomassa 1935.

Jouduttuaan Viron haltuun (Helsinki 1937 ja Luzern 1939), se katosi tietymättömiin Viron jouduttua sotanäyttämöksi. Pokaali löytyi lopulta Neuvostoliitosta, joka palautti sen Argentiinaan vasta vuonna 1950. Tukholmassa 1947 oli Sveitsin vuoro jälleen voittaa kilpailu. Buenos Airesissa järjestetyissä MM-kilpailussa 1949 sen voitti Suomen joukkue, mutta 1952 se palasi jälleen sveitsiläisille. 

Itäblokin mukaantulo Neuvostoliiton johdolla muutti tilannetta. Vuosina 1954, 1958 ja 1962 Argentiina-palkinto meni Neuvostoliittoon, nyt urheilullisesti. Seuraavissa neljissä MM-kisoissa voittaja oli Yhdysvallat, joka vei näin vuosien 1966, 1970, 1974 ja 1978 aikana palkinnon. Vuonna 1982 Neuvostoliito palasi voittokantaan voittaen myös vuosien 1986 ja 1990 kisat.

Neuvostoliiton hajoaminen 1990-luvun alussa toi tähänkin lajin muutoksia. Niinpä vuoden 1994 MM-kisoissa Argentiina-pokaali siirtyi uuden Neuvostoliitosta syntynen valtion eli Valko-Venäjän haltuun. Seuraavissa kisoissa 1998 Yhdysvallat oli jälleen voittovuorossa. Vuonna 2002 voiton vei uusi maa Tšekki ja vuonna 2006 voittaja oli Norja. Vuoden 2010 kisoissa voittaja oli Sveitsi, joka palasi Argentiina-pokaalin saajaksi sitten vuoden 1952. Vuonna 2014 Sveitsi jatkoi voittojaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Martti Jukola: *Urheilun pikkujättiläinen*, s. 1086. Viides, uudistettu painos, toim. Reino Hirviseppä. Helsinki: WSOY, 1957.
2. ↑  Museovirasto[vanhentunut linkki]
3. ↑  Argentiina-pokaali löytynyt.  *Helsingin Sanomat*, 11.11.1949. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 14.11.2022.
Alfred Hugenberg
**Alfred Hugenberg** (19. kesäkuuta 1865 Hannover – 12. maaliskuuta 1951 Kükenbruch) oli saksalainen liikemies ja Weimarin tasavallan loppuaikojen merkittävä oikeistopoliitikko, jolla oli keskeinen rooli kansallissosialistien nousussa Saksan hallitukseen vuoden 1933 alussa.

Hugenberg toimi vuosina 1909–1918 Krupp-yhtiössä hallituksen puheenjohtajana. 1920-luvulla hän rakensi suuren mediakonsernin, johon kuului aikakauslehtiä ja UFA-filmiyhtiö. Hän oli 1928–1933 konservatiivisen Saksalaiskansallisen kansanpuolueen (DNVP) puheenjohtaja ja siirsi puolueen linjaa entistä jyrkemmin oikealle. Hugenberg vei vuoden 1933 alussa puolueensa hallitusyhteistyöhön kansallissosialistisen puolueen (NSDAP) kanssa ja toimi Adolf Hitlerin ensimmäisen hallituksen valtiovarainministerinä (Minister für Wirtschaft und Ernährung). Hugenberg kuvitteli voivansa ohjailla Hitleriä ja pääsevänsä hallituksen todelliseksi voimahahmoksi, mutta hän joutui pian syrjään. Hänet pakotettiin eroamaan ministerinvirasta 27. kesäkuuta 1933 ja samoihin aikoihin hänen puolueensa kiellettiin.

Politiikasta syrjään joutunut Hugenberg myi UFA-filmiyhtiön vuonna 1937 ja Scherl-kustantamon 1944. Hänet internoitiin toisen maailmansodan jälkeen ja vapautettiin syyttömänä 1951.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Adlerschild des Deutschen Reiches, 1943

Lähteet
-------

1. 1 2  Alfred Hugenberg *Britannica.com*. Viitattu 30.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alfred Hugenberg** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hitlerin hallitus |
| --- |
|  |
| * **Kansleri**: Hitler
* **Varakansleri:** von Papen
* **Varajohtaja:** Hess
* **Valtiopäivien puhemies:** Göring
 |
|  |
| 
* Backe
* von Blomberg
* Bormann
* von Brauchitsch
* Darré
* Dorpmüller
* Dönitz
* von Eltz-Rübenach
* H. Frank
* K. H. Frank
* Frick
* von Fritsch
* Funk
* Goebbels
* Gürtner
* Göring
* Hess
* Hierl
* Himmler
* Hugenberg
* Keitel
* Kerrl
* von Krosigk
* Lammers
* Meissner
* Muhs (vt.)
* von Neurath
* Ohnesorge
* Raeder
* von Ribbentrop
* Rosenberg
* Rust
* Röhm
* Seldte
* Schacht
* Schlegelberger (vt.)
* Schmitt
* Seyss-Inquart
* Speer
* Thierack
* Todt

 |
|  |
| * **Reichsführer SS:** Himmler
* **Stabchef SA:** Röhm
 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 85. | 0 | 1 | 1 | 2 |

**Latvia** on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 alkaen. Se on saavuttanut kaksi mitalia.

Latvian ensimmäiset MM-kilpailuissa pistesijoille yltäneet urheilijat olivat Igors Kazanovs ja Valentina Gotovska Stuttgartissa 1993. Kazanov oli jo vuonna 1987 Neuvostoliittoa edustaessaan sijoittunut 110 metrin aitajuoksussa viidenneksi ja saavutti Stuttgartissa kuudennen sijan. Gotovska sijoittui Stuttgartissa korkeushypyssä kahdeksanneksi. Ateenassa 1997 kaksi latvialaista ylti pistesijoille: Jelena Blazevica oli kolmiloikassa seitsemäs ja Anita Liepina 10 kilometrin kävelyssä kahdeksas. Edmontonissa 2001 pistesijan saavuttivat 50 kilometrin kävelyssä neljänneksi sijoittunut Aigars Fadejevs, pituushypyssä viidenneksi sijoittunut Valentina Gotovska ja keihäänheitossa kahdeksanneksi sijoittunut Ēriks Rags. Helsingissä 2005 Rags sijoittui kuudenneksi ja Ainārs Kovals samassa lajissa seitsemänneksi. Osakassa 2007 Vadims Vasiļevskis sijoittui keihäänheitossa neljänneksi. Berliinin 2009 keihäänheittokilpailussa Vasilevskis sijoittui jälleen neljänneksi ja Ainārs Kovals seitsemänneksi. Ensimmäisen mitalinsa Latvia voitti Daegussa 2011, jossa Ineta Radēviča hyppäsi pituudessa alun perin pronssille, mutta nousi vuonna 2017 hopealle venäläisen Olga Kutšerenkon dopinghylkäyksen takia. Seuraava mitalisti oli Laura Ikauniece-Admidiņa, joka saavutti Pekingissä pronssia seitsenottelussa. Keihäänheittäjä Sinta Ozoliņa sijoittui Pekingissä seitsemänneksi, keihäänheittäjä Līna Mūze Eugenessa 2022 kuudenneksi ja keihäänheittäjä Anete Kociņa Budapestissä 2023 neljänneksi.

Lähteet
-------

* Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*. IAAF, 2005.
* Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 2006*. Minerva Kustannus Oy, 2006.
* Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 2008*. Minerva Kustannus Oy, 2008. ISBN 978-952-492-156-5.
* Latvia Berliinin MM-kilpailuissa 2009 IAAF.  Arkistoitu 3.5.2013. Viitattu 27.8.2009. (englanniksi)
* Latvia Daegun MM-kilpailuissa 2011 IAAF. Viitattu 18.9.2017. (englanniksi)
* Latvia Moskovan MM-kilpailuissa 2013 IAAF. Viitattu 19.8.2013. (englanniksi)
* Latvia Pekingin MM-kilpailuissa 2015 IAAF. Viitattu 21.10.2015. (englanniksi)
* Latvia Lontoon MM-kilpailuissa 2017 IAAF. Viitattu 18.9.2017. (englanniksi)
* Latvia Dohan MM-kilpailuissa 2019 IAAF. Viitattu 9.10.2019. (englanniksi)
* Latvia Eugenen MM-kilpailuissa 2022 World Athletics. Viitattu 28.7.2022. (englanniksi)
* Latvia Budapestin MM-kilpailuissa 2023 *www.worldathletics.org*. Viitattu 29.8.2023. (englanniksi)
* Placing Table – Budapest 23 – World Athletics Championship *worldathletics.org*. Viitattu 29.8.2023. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Butler, Mark (toim.): IAAF World Championships – London 2017 – Statistics Handbook (s. 87, 309, 533) IAAF. Viitattu 18.9.2017. (englanniksi)
2. ↑  Ennis-Hill and US women’s 4x400m team to receive reallocated gold medals in London *iaaf.org*.  26.7.2017. Viitattu 18.9.2017. (englanniksi)
**Herman Almus Hagman** (3. heinäkuuta 1855 Ilmajoki – 1. tammikuuta 1934 Kangasala) oli suomalainen valtioneuvos ja rautatiehallituksen liikennejohtaja.

Hagmanin vanhemmat olivat pitäjänkirjuri, valtiopäivämies Karl Henrik Hagman ja Hedvig Gustava Borgeman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan kymnaasista 1872.

Hagman oli rautatielaitoksen palveluksessa eri tehtävissä muun muassa kontrollikonttorin esimiehenä. Hagman oli rautatiehallituksen liikennejohtajana 1910–1915. Hän sai valtioneuvoksen arvon vuonna 1916. Vuodesta 1931 lähtien Hagman asui Kangasalla. Hagman kirjoitti muistelmateoksen *Georg Strömberg ja muita Suomen rautatieläisiä* (Otava 1922). Kirja sisälsi henkilökuvaukset Suomen rautateiden ensimmäisestä pääjohtajasta Georg Strömbergistä ja noin viidestäkymmenestä muusta Suomen rautatielaitoksen uranuurtajasta.

Herman Hagman oli naimisissa vuodesta 1891 Elisabeth Katharina Mendelsohnin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Till besinningsfulla järnvägsmän*. Helsingfors 1906
* *Georg Strömberg ja muita Suomen rautatieläisiä : muistelmakuvia*; tekijän käsikirjoituksesta suomentanut Veikko Pakarinen. Otava 1922

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Valtioneuvos Herman Hagman, Aamulehti, 04.01.1934, nro 3, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Muistelmateos rautatieläisistä, Iltalehti, 27.03.1922, nro 71, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Erik Dahlström** (8. heinäkuuta 1879 Turku – 29. toukokuuta 1943 Paimio) oli suomalainen tilanomistaja ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Dahlströmin vanhemmat olivat kauppaneuvos Ernst Dahlström ja Rosina Sofia Julin ja puoliso vuodesta 1912 oopperalaulajatar Sabine Gertrud Elisabeth (Lisa) Heinefetter. Dahlström suoritti ylioppilastutkinnon ja opiskeli vuodesta 1898 Helsingin yliopistossa, mutta ei suorittanut siellä mitään loppututkintoa. Hän jatkoi opiskelua Saksassa ja Yhdysvalloissa, kunnes siirtyi sukunsa omistaman kauppahuoneen palvelukseen. Dahlström osti vuonna 1905 Viksbergin kartanon ja ryhtyi sitä kunnostamaan ja viljelemään. Hän osallistui merkittävästi myös kartanon lähellä olevan Pyhän Jaakobin kirkon kunnostukseen.

Maatalousalan järjestötyöhön Dahlström paneutui 1920-luvun lopulta alkaen. Hän oli muun muassa Sydvästra Finlands Jordbrukarklubbin puheenjohtaja vuodesta 1927. Suomen Talousseuran puheenjohtajaksi Dahlström tuli vuonna 1934. Tässä tehtävässä hän edisti myös pohjoismaista yhteistyötä ja sai ansioistaan Ruotsin Pohjantähden ritarikunnan ritarin arvon. Hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä, kuten Åbo Akademin säätiön ja Turun Taideyhdistyksen hallitusten puheenjohtajuus, yritysten hallitusten jäsenyyksien ohella. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Dahlström sai vuonna 1939.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Erik Dahlström *Biografiasampo*. Viitattu 18.4.2022.
2. 1 2  Dahlström Erik *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 18.4.2022.
3. ↑  Erik Dahlström död.  *Hufvudstadsbladet*, 1.6.1943, nro 146 (2. painos), s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 18.4.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Roomalainen majatalo** on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta majatalona toimineesta rakennuksesta Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.

Majatalo rakennettiin nimensä mukaisesti roomalaisella ajalla noin vuonna 100 jaa. samaan aikaan sen lähellä sijaitsevan roomalaisen niin kutsutun Kladeoksen kylpylän kanssa. Samalla paikalla oli aiemmin sijainnut klassisella kaudella tehtyjä vaatimattomampia rakennuksia. Majatalo rakennettiin lukuisten Olympian kisoihin saapuneiden vieraiden majoittamista varten. Sitä laajennettiin useassa vaiheessa.

Majatalo sijaitsi Olympian temenos-alueen eli *Altiksen* ulkopuolella Olympian länsilaidalla Kladeoksen kylpylän eteläpuolella ja Feidiaan työpajan länsipuolella lähellä Kladeosjokea. Alkuperäinen rakennus koostui peristyylipihasta, jonka ympärillä oli joukko huoneita. Myöhemmin sen itäpuolelle rakennettiin toinen peristyylipiha ja lisää majoitustiloja. Monet huoneista oli koristeltu lattiamosaiikein. Osa niistä on säilynyt ja kunnostettu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hostels of Olympia Ministry of Culture and Sports. Viitattu 29.2.2016.
2. ↑  Kladeos baths Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 29.2.2016.