recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| "Memory"Andrew Lloyd Webber |
| --- |
|  |
| Kappaleen tiedot |
|  Albumilta | *Cats: Complete Original Broadway Cast Recording* |
|  Julkaistu | 1981 |
|  Tekijä(t) | Andrew Lloyd Webber (säv.)Trevor Nunn (san.) |
|  Levy-yhtiö | Geffen Records |

**Memory** on Andrew Lloyd Webberin säveltämä kappale *Cats*-musikaalista. Kappaleen on sanoittanut Trevor Nunn perustuen T.S. Eliotin julkaisemattomaan runoon. Kappale esitetään musikaalin aikana kahdesti esityksen kummankin osan loppupuolella. Ensimmäinen esitys kestää vain reilun minuutin. Kappaleen laulaa musikaalin hahmo Grizabella, jonka alkuperäinen esittäjä oli Elaine Paige. Kappale soi valssirytmissä, ja kokoversio alkaa B♭-duurista, vaihtuu instrumentaalissa G♭-duuriin ja päättyy D♭-duuriin.

Musikaalin uudemmissa versioissa kappaletta ovat versioineet useat näyttelijät, kuten Betty Buckley ja Jennifer Hudson. Myös Barbra Streisand on tehnyt kappaleesta oman version omana julkaisunaan.

Entinen tanssija Philip Christian haastoi vuonna 2023 Webberin oikeuteen syyttäen häntä tekijänoikeuspetoksesta, ja väitti kirjoittaneensa kappaleen itse. Oikeusjutun voitti Webber.

Kappaleelle on tehty suomenkielinen versio, nimeltään "Muisto".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thompson, Jessie: Memory covers ranked: From Elaine Paige's Cats debut to Nicole Scherzinger's take on the classic *standard.co.uk*.  14.5.2020. The Standard. Viitattu 16.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Andrew Lloyd Webber – Cats *discogs.com*. Discogs. Viitattu 16.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Barbra Streisand: Memory *music.apple.com*. Apple Music. Viitattu 16.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  Andrew Lloyd Webber wins copyright battle over Memory from Cats *westendtheatre.com*. West End Theatre. Viitattu 16.2.2024. (englanniksi)
5. ↑  Johanna Nurmimaa: Memory *yle.fi*.  10.9.2008. YLE Elävä arkisto. Viitattu 16.2.2024.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Memory (Cats song)
**John (Johan) Rafael Uggla** (2. toukokuuta 1870 Nurmijärvi – 8. tammikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen laki- ja valtiopäivämies, joka toimi Ahvenanmaan komission jäsenenä, Pariisin rauhanvaltuuskunnan sihteerinä ja pitkäaikaisena Ahvenanmaan valtuuskunnan sihteerinä.

Ugglan vanhemmat olivat liikennetirehtööri August Uggla ja Alma Elvira Tollander. Ugglasta tuli hovioikeuden auskultantti 1891 ja prokuraattorin toimituskunnan kanslisti 1902 ja sihteeri 1906. Hän kuitenkin erosi viimeksi mainitusta tehtävästä 1912 jouduttuaan neljäksi kuukaudeksi viralta pannuksi kieltäydyttyään varmentamasta laitonta määräystä. Hän siirtyi ensin Helsingin kaupunginvaltuuston apulaiskanslistiksi ja 1919 lainvalmistelukunnan vanhemmaksi sihteeriksi, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1949 saakka osallistuen varsinkin kunnallislainsäädäntöön kuuluvien lakien valmisteluun. Uggla oli 1918 Ahvenanmaan komission jäsen, 1919 Suomen rauhanvaltuuskunnan asiantuntija ja sihteeri Pariisissa sekä kolmekymmentä vuotta eli 1923–1953 Ahvenanmaan valtuuskunnan sihteeri, samoin kuin Ahvenanmaan itsehallintolain tarkastusta varten asetettujen komiteoiden sihteeri. Uggla edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän julkaisi A. Tolletin kanssa käsikirjan *Lagstiftningen angående självstyrelse för Åland* (1930) ja E. H. I. Tammion kanssa asemakaavalain ja rakennussääntöjen selitysteoksen (1932). Uggla sai laamannin arvonimen 1924.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 788. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. ↑  UGGLA John Rafael. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.   Viitattu 15.11.2020.
3. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 699. Viitattu 15.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* John Uggla: The Åland Question (1919)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Bertil Otto von Alfthan** (2. marraskuuta 1884 Helsinki – 11. toukokuuta 1963) oli suomalainen vapaaherra, tohtori-insinööri ja rationalisointiasiantuntija joka toimi yritysjohtajana ja toimittajana.

Von Alfthanin vanhemmat olivat tehtailija, vapaaherra Anton Reinhold Alfthan ja Bertha Frenckell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui Dresdenistä insinööriksi 1910 ja tohtori-insinööriksi 1912. 

Von Alfthan oli Juantehdas Oy:n isännöitsijänä 1914–1916, pyörätehtaan johtajana Pietarissa 1916–1918 ja Agroksen ulkomaan osaston johtajana 1919–1920. Hän oli Hufvudstadsbladetin toimituksen jäsenenä 1922–1925, Puolan lähetystössä sanomalehtiselostajana ja PAT-tietotoimiston asiamiehenä 1922–1925 sekä Chicago Tribunen kirjeenvaihtajana vuodesta 1923 alkaen. Von Alfthan muodosti komitean, jonka aloitteesta Yleisradio perustettiin 1926. Hän toimi sitten isänsä Leningradiin perustaman paperinjalostustehdas Ägan toimitusjohtajana 1926–1929, tuotanto- ja teknillisenä johtajana elokuva-alalla 1930–1933 sekä sanomalehtien uutiskeskuksen ja aikakauslehti Viikon toimituksen jäsenenä vuodesta 1932. Von Alfthan kirjoitti taloudellisista ja rationalisoimiskysymyksistä kotimaisiin ja ulkomaisiin julkaisuihin.

Von Althan kuului professori J. J. Sederholmin ja Jalmari Kekkosen ohella niihin henkilöihin jotka olivat tuomassa taylorismia Suomeen sotien välisenä aikana. Hänen tulkintansa mukaan yhdysvaltalaisen rationalisoinnin keskeisiä piirteitä olivat suhteellisen korkeat palkat, henkisen työn suurempi osuus verrattuna manuaaliseen työhön, hyvin onnistuneen työn palkitseminen, tieteellisten kokeiden käyttö tuotannon tehostamiseen ja suuren mittakaavan tuotantoon pyrkiminen. Hän korosti teknillisen ja kaupallisen koulutuksen merkitystä tuotannon tehostamisessa ja siinä että sen tarjosi työväenluokalle väylän sosiaaliseen nousuun. 1930-luvulla von Alfthan otti kuitenkin Saksan esikuvaksi Yhdysvaltain asemesta ja hän liittyi toisen maailmansodan aikana mukaan eri kansallissosialististen ryhmien toimintaan.

Bertil von Alfthan oli naimisissa vuodesta 1917 Lina Elisabeth Rudsingin kanssa. Heidän tyttärensä oli näyttelijä Dolly von Alfthan.

Teoksia
-------

* *Die Bestimmung des wirtschaftlich günstigsten Durchmesser bei Wasser-Druckrohr-Leitungen*, väitöskirja. A. Dressel, Dresden 1912
* *Arbetets aktivism : en framställning av Finlands folkorganisations mål och strävanden*. Finlands folkorganisation, Helsingfors 1934
* *Johdatus työntutkimukseen* : omistetaan Suomen työntutkimuksen uranuurtajalle, vuorineuvos Carl-Gustaf Herlitzille. Otava 1943

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. ↑  Kuva Bertial von Alfthanin hautakivestä Hietaniemen vanhalla hautausmaalla Helsingissä (Suomen Sukututkimusseuran Hautamuistomerkkien dokumentointihanke)  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  : Industri Alfthan (Pörssitieto G. Kock)
4. ↑  Simo Järvelä : Carl Gustaf Herlitz bedaux-menetelmän ja Henry Fordin johtamisajattelun maahantuojana
5. ↑  Rafael Olinin Geneanet-sivusto : Dolores Gabriella Lina von Alfthan
**Carl Hahl** (25. syyskuuta 1872 Turku – 4. heinäkuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, joka sai professorin arvonimen.

Carl Hahlin vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori Berndt Gustaf Hahl ja Alexandra Kumlin ja puoliso vuodesta 1903 Karin Maria Emilia Åkerman, senaattori ja kenraalimajuri Henrik Willehad Åkermanin tytär. Hahl tuli ylioppilaaksi 1892 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1900, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1903 tutkimuksella *Klinisk studie öfver artificiell förtidsbörd vid trångt bäcken*. Hahl toimi lääkärinä Helsingissä vuodesta 1900, yleisen synnytyslaitoksen assistenttilääkäri hän oli 1900–1904 ja Helsingin yliopiston lapsenpäästötaidon dosentti 1906–1928. Hahl oli Kätilöopiston ylilääkäri 1907–1941. *Tidskrift för barnmorskor i Finland* -lehden toimittaja hän oli 1914–1919 ja *Kätilölehden* 1915–1919. Hän julkaisi muun muassa teokset *Koneellisen lapsenpäästötaidon oppikirja kätilöille* (1918) ja *Lapsenpäästötaidon oppikirja kätilöille* (1922, 1931). Professorin arvonimi myönnettiin Hahlille vuonna 1921.

Toimitusjohtaja, päätoimittaja Nils-Gustav Hahl oli Carl Hahlin poika. Tytär Marita Lybeck oli puolestaan keramiikka- ja tekstiilitaiteilija.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 125. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 6.10.2018)
3. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 167. (Viitattu 6.10.2018)
4. 1 2  Kuka kukin oli (Viitattu .10.2018)
5. ↑  Iris Helkama: Lisälehti muotoilun historiaan. Keraamikko Marita Lybeckin elämäntyö havahduttaa. *Helsingin Sanomat*, 15.9.1996, s. 7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Samsonov
**Aleksandr Vasilevitš Samsonov** (14. marraskuuta (J: 2. marraskuuta) 1859 Andrejevka, Hersonin kuvernmenetti, Ukraina – 30. elokuuta 1914 Willenberg, Itä-Preussi, Saksa) oli venäläinen kenraali, joka toimi komentajana aivan ensimmäisen maailmansodan alussa elokuussa 1914. Hänen armeijansa kärsi katastrofaalisen tappion saksalaisille Tannenbergin taistelussa, minkä jälkeen hän teki itsemurhan.

Samsonov valmistui Pietarin ratsuväkiakatemiasta, aloitti uransa ratsuväen upseerina vuonna 1877 ja osallistui Turkin sotaan 1877–1878. Hän yleni vuoteen 1904 mennessä kenraaliluutnantiksi ja komensi Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905 siperialaista kasakkadivisioonaa. Sen jälkeen hän oli 1905–1907 Varsovan sotilaspiirin esikuntapäällikkönä ja 1909–1914 Turkestanin kuvernöörinä. Vuonna 1907 hän sai ylennyksen ratsuväenkenraaliksi sekä nimityksen Donin kasakkajoukkojen päälliköksi.

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Samsonov nimitettiin komentamaan Venäjän toista armeijaa, joka yhdessä Paul von Rennenkampfin ensimmäisen armeijan kanssa hyökkäsi Saksan Itä-Preussiin. Samsonov kuitenkin kärsi heti murskaavan tappion 24.–31. elokuuta käydyssä Tannenbergin taistelussa, jossa Paul von Hindenburgin ja Erich Ludendorffin komentama Saksan 8. armeija ympäröi hänen joukkonsa ja Samsonovin 150 000 miehestä vain noin 10 000 onnistui välttämään vangiksi joutumisen. Syynä tappioon oli Samsonovin heikko yhteydenpito sekä päämajaan että Rennenkampfiin, jonka kanssa hän ei tullut toimeen. Samsonov ei halunnut joutua raportoimaan tappion laajuudesta tsaarille, joten hän ampui itsensä taistelukentän lähellä 30. elokuuta vastaisena yönä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1926), s. 180 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014.
2. 1 2  Alexander Samsonov (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 11.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Der Samsonow-Stein (saksaksi) Ostpreussen-info

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Magnetoituma** on magnetismiin liittyvä suure, jolla tarkoitetaan magneetin magneettimomenttia jaettuna sen tilavuudella. Aineen magnetoitumisen voi aiheuttaa joko sen elektronien ratapyörimismäärä, jota voi ajatella atomiydinten ympäri kiertävänä mikroskooppisena sähkövirtana, tai elektronien sisäinen pyörimismäärä eli spin. Useimmissa aineissa eri atomien elektronien kiertoliike tapahtuu kuitenkin aivan eri suuntiin, jolloin ne kumoavat toistensa vaikutuksen. Magnetoituneessa aineessa huomattava osa elektronien magneettimomenteista kuitenkin on samansuuntaisia, jolloin ne vahvistavat toisiaan. 

Aine voi tulla magneettiseksi eli *magnetoitua* ulkoisen magneettikentän vaikutuksesta, jolloin atomien magneettimomentit kääntyvät suurelta osin samansuuntaisiksi. Ilmiö on kuitenkin heikko muilla paitsi ferromagneettisilla aineilla, esimerkiksi raudalla.

Magneettikenttään liittyviä suureita
------------------------------------

Magneettikenttään liittyviä kenttäsuureita ovat magneettivuon tiheys *B* ja magneettikentän voimakkuus *H*. Näistä edellisen yksikkö on tesla (1 T = 1 Vs/m2), jälkimmäisen ampeeri metriä kohti (1 A/m). Tyhjiössä näiden suhde on vakio, tyhjiön permeabiliteetti eli magneettivakio {\displaystyle \mu \_{0}} = 4 π · 10-7 Vs/Am. Sähkövirta synnyttää ympärilleen magneettikentän, jonka kenttävoimakkuus on suoraan verrannollinen virtaan ja kääntäen verrannollinen etäisyyteen virtajohtimesta. Magneettivuon tiheys taas kuvaa sitä, kuinka suurella voimalla kenttä vaikuttaa siellä liikkuvaan varaukseen.

Väliaineessa magneettivuon tiheys *B* poikkeaa siitä, mikä se olisi tyhjiössä. Tämä voidaan esittää yhtälöllä

{\displaystyle \mathbf {B} =\mu \_{0}\mathbf {(H+M)} }
missä *M* on aineen *magnetoituma*. Tässä yhtälössä *H* kuvaa sitä ulkoista magneettikenttää, jossa kappale on, *B* taas sitä magneettikenttää, joka syntyy tämän ulkoisen kentän ja kappaleen oman magnetoitumisen yhteisvaikutuksesta.

Magnetoituman yksikkö on sama kuin kenttävoimakkuudenkin, 1 A/m.

Diamagneettisissa ja paramagneettisissa aineissa *H* ja *M* ovat yleensä suoraan verrannollisia:

{\displaystyle \mathbf {M} =\chi \_{m}\mathbf {H} }
missä kerrointa {\displaystyle \chi \_{m}\,} sanotaan magneettiseksi suskeptibiliteetiksi. Ferromagneettisissa aineissa nämä suureet eivät vastaa toisiaan yksikäsitteisesti, sillä tällainen aine jää magneettiseksi vielä sen jälkeenkin, kun se on poistettu ulkoisesta magneettikentästä. Tämä jäännösmagnetismi on toisinaan heikkoa ja häviää nopeasti, mutta ns. magneettisesti kovilla aineilla se säilyy kauan, niin että niistä voidaan tehdä kestomagneetteja.

Kirjallisuutta
--------------

* Voipio, Erkki: *Sähkö- ja magneettikentät*. Moniste 381. Espoo: Otakustantamo, 1987. ISBN 951-672-038-2.
**Pentti Kalervo Myyryläinen** (11. huhtikuuta 1920 Helsinki – 27. marraskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen viestiaselajin insinöörikenraalimajuri.

Myyrylänen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1939 ja kävi kadettikoulun osissa 1941 ja 1945. Hän osallistui jatkosotaan lähetti- ja viestiupseerina. Sodan jälkeen hän kävi Sotakorkeakoulun vuonna 1953 ja valmistui myös diplomi-insinööriksi 1960. Hän työskenteli kouluttajana Merisotakoulussa 1944–1950. Pääesikunnassa hän toimi toimistoupseerina, toimistopäällikkönä ja osastonpäällikkönä 1953–1967. Hän oli Viestirykmentin komentajana 1967–1968 ja Pääesikunnan viestitarkastajana 1968–1974. Myyryläinen oli puolustusvoimien pääinsinööri vuosina 1974–1980.

Ylennykset: luutnantti 1942, kapteeni 1946, majuri 1957, everstiluutnantti 1963, eversti 1966, insinöörikenraalimajuri 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Esa Salminen: Insinöörikenraalimajuri Pentti Myyryläinen (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 7.1.2009. Viitattu 26.7.2018.
2. ↑  *Kuka kukin on 1978*, s. 609.
**Koszalinin piirikunta** (puol. *powiat koszaliński*) on Puolan piirikunta Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 66 480. Piirikunta jakautuu kahdeksaan maalaiskuntaan, jotka ovat Będzino, Biesiekierz, Bobolice, Manowo, Mielno, Polanów, Sianów sekä Świeszyno. Piirikunnan hallinnollinen keskus Koszalin on piirikuntatason kaupunki eikä siten kuulu piirikuntaan.

Koszalinin piirikunnan pinta-alasta 43 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.

Koszalinin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 11,4 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Koszalinin piirikunnassa oli 66 480 asukasta, joista 50,2 prosenttia naispuolisia ja 49,8 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 65 440 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 64 445 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,9 prosenttia, työikäisten 63 prosenttia ja eläkeikäisten 19,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,8 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 512 lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Powiat koszaliński w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 30.11.2020. (puolaksi)
2. ↑  Powiat Koszaliński Association of Polish Counties. Viitattu 30.11.2020. (puolaksi)
3. ↑  Territorial units (Territorial units layout -pudotusvalikosta valittaessa vaihtoehto "Administrative units", sitten alle avautuvasta luettelosta kohta "Zachodniopomorskie") Puolan tilastokeskus. Viitattu 30.11.2020. (puolaksi, englanniksi)
4. ↑  Powiat koszaliński (PDF) Szczecinin tilastokeskus. Viitattu 30.11.2020. (puolaksi)
5. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö.  Arkistoitu 19.6.2021. Viitattu 30.11.2020. (puolaksi)

Länsi-Pommerin voivodikunnan vaakunaLänsi-Pommerin voivodikunta
**Pääkaupunki: Szczecin**   

**Oman kuntansa muodostavat kaupungit:**  

Białogard | Choszczno | Drawsko Pomorskie | Goleniów | Gryfice | Gryfino | Kamień Pomorski | Kołobrzeg | Łobez | Myślibórz | Police | Pyrzyce | Sławno | Stargard | Szczecinek | Świdwin | Wałcz

**Maalaiskunnissa sijaitsevat kaupungit:**   

Barlinek | Barwice | Biały Bór | Bobolice | Borne Sulinowo | Cedynia | Chociwel | Chojna | Czaplinek | Człopa | Darłowo | Dębno | Dobra | Dobrzany | Drawno | Dziwnów | Golczewo | Gościno | Ińsko | Kalisz Pomorski | Karlino | Lipiany | Maszewo | Mielno | Mieszkowice | Międzyzdroje | Mirosławiec | Moryń | Nowe Warpno | Nowogard | Pełczyce | Płoty | Polanów | Połczyn-Zdrój | Recz | Resko | Sianów | Stepnica | Suchań | Trzcińsko-Zdrój | Trzebiatów | Tuczno | Tychowo | Węgorzyno | Wolin | Złocieniec

**Piirikuntatason kaupungit:**   

Koszalin | Szczecin | Świnoujście

**Piirikunnat:**   

Białogard | Choszczno | Drawsko | Goleniów | Gryfice | Gryfino | Kamień | Kołobrzeg | Koszalin | 
Łobez | Myślibórz | Police | Pyrzyce | Sławno | Stargard | Świdwin | Szczecinek | Wałcz
Kymenlaakson maakuntavaakuna
**Kymenlaakson vaakuna** on Kymenlaakson maakunnan heraldinen tunnus. Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "Katkoisen kilven sinisessä yläkentässä hopeinen, nouseva, hyppäävä lohi, jonka varukset kultaa, hopeisessa alakentässä reunoihin ulottuva sininen verkko."

Vaakunan historiaa
------------------

Kymenlaakson perinteinen musta-valkea isännänviiri
Uudempi lohiaiheinen vaakunaviiri.
Vaakunan on suunnitellut heraldikko Gustaf von Numers vuonna 1951 Kymenlaakson maakuntaliiton tunnukseksi ja se vahvistettiin Kymenlaakson maakuntavaakunaksi vuoden 1997 lääniuudistuksen myötä. Vaakuna pohjautuu Kymin kihlakunnan vanhaan sinettiin ja sen aihe viittaa maakuntaa halkovaan Kymijokeen, joka on tunnettu tärkeänä lohijokena. Maakuntaliitto halusi vaakunaan selvästi historiallisen aiheen, joka sopisi myös vanhojen maakuntavaakunoiden joukkoon. Sinisen ja hopean tilalle ehdotettiin myös mustaa ja hopeaa, joita on pitkään pidetty Kymenlaakson tunnusväreinä. Muun muassa Kymenlaakson perinteinen isännänviiri ja vuonna 1933 perustettu Kymenlaakson osakunta käyttävät mustaa ja hopeaa. Myös Kymenlaakson suojeluskuntapiiriin kuuluvat suojeluskunnat käyttivät näitä väreinään, jonka takia maakuntaliitto päätyi valitsemaan maakunnalle uudet tunnusvärit hälventääkseen "valkoisen Kymenlaakson" leimaa. Sini-hopean yhdistelmällä haluttiin korostaa Kymijoen merkitystä maakunnalle, sekä vanhastaan osaksi Uuttamaata katsottujen rannikkokuntien asemaa osana uutta maakuntaa. Uusien värien katsottiin myös tuovan vaakunan lisää arvokkuutta niiden yhteydellä Suomen lippuun. Vaakunaa käytettiin osana Kymen läänin vaakuna vuosina 1962-1997. Vaakunan pohjalta on myös tehty lohiaiheinen vaakunaviiri.

Galleria
--------

* Kymin kihlakunnan sinetti vuodelta 1642.Kymin kihlakunnan sinetti vuodelta 1642.
* Kymenlaakson osakunnan lippu vuodelta 1936. Museoviraston kokoelma.Kymenlaakson osakunnan lippu vuodelta 1936. Museoviraston kokoelma.
* Kymen läänin vaakuna, käytössä 1962-1997.Kymen läänin vaakuna, käytössä 1962-1997.
* Entisen Kymin kunnan samankaltainen vaakuna.Entisen Kymin kunnan samankaltainen vaakuna.

Katso myös
----------

* Kymenlaakson maakunnan kuntien vaakunat

Lähteet
-------

* Iltanen, Jussi: *Suomen kuntavaakunat* (2013), Karttakeskus, ISBN 951-593-915-1

### Viitteet

1. ↑  Europeana Heraldica *extranet.narc.fi*.  Arkistoitu 26.6.2020. Viitattu 24.6.2020.
2. ↑  Jussi Iltanen: *Suomen kuntavaakunat*, s. 64. Karttakeskus, 2013.
3. ↑  Tunnukset *Kymenlaakson Osakunta*.  22.8.2016. Viitattu 24.6.2020.
4. ↑  Kymenlaakson tunnukset | Finnica Kymenlaakso *www.finnicakymenlaakso.fi*. Viitattu 24.6.2020.

Suomen maakuntien vaakunat
Ahvenanmaan vaakuna |
Etelä-Karjalan vaakuna |
Etelä-Pohjanmaan vaakuna |
Etelä-Savon vaakuna |
Kainuun vaakuna |
Kanta-Hämeen vaakuna |
Keski-Pohjanmaan vaakuna |
Keski-Suomen vaakuna |
Kymenlaakson vaakuna |
Lapin maakunnan vaakuna |
Pirkanmaan vaakuna |
Pohjanmaan vaakuna |
Pohjois-Karjalan vaakuna |
Pohjois-Pohjanmaan vaakuna |
Pohjois-Savon vaakuna |
Päijät-Hämeen vaakuna |
Satakunnan vaakuna |
Uudenmaan vaakuna |
Varsinais-Suomen vaakuna
  
**Entisten maakuntien vaakunat**  

*Itä-Uudenmaan vaakuna*
*Tämä artikkeli käsittelee rakennusta Kouvolassa. Helsingin Niemenmäessä sijaitsevasta rakennuksesta kerrotaan artikkelissa Pohjola-talo, muita vastaavia on lueteltu täsmennyssivulla Pohjolan talo.*
Pohjolatalo kesällä 2023, etualalla Kauppahalli.
**Pohjolatalo** on Kouvolan keskustassa sijaitseva liike- ja toimistorakennus. Rakennus valmistui vuonna 1977, ja sen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Castrén-Jauhiainen-Nuuttila. Pohjola-talossa on 12 kerrosta, ja kerrosalaa talossa on runsaat 25 000 neliötä. Rakennuksen omistaa OP Vakuutus Oy.

Kouvolan maamerkkinä toimiva rakennus remontoitiin vuosina 2017–2019. Tällöin rakennuksen ilmanvaihto, lämmitys ja koko energiajärjestelmä uusittiin. Rakennuksen pysäköintihallin katolle asennettiin vuonna 2019 lähes 800 aurinkopaneelia, jotka tuottavat energiaa noin 170 000 kilowattituntia vuodessa. Niiden tuottama energiamäärä vastaa 30 kotitalouden vuotuista sähkön käyttöä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kouvolan kaupunki: Arkkitehtuuriopas Kouvolan ydinkeskusta Kouvolan kaupunki.
2. ↑  Pohjola-talo alkaa hyödyntää aurinkoenergiaa – parkkihallin katolle nousee lähes 800 aurinkopaneelia. Yle Uutiset 18.2.2019.
3. ↑  Kouvostoliiton symboli joutuu isoon remonttiin – jättimäinen betonijärkäle tuhlaa yli sadan omakotitalon edestä turhaa energiaa *Yle Uutiset*.  15.9.2017. Viitattu 7.7.2022.
**Kirjat Arba** (hepr. ‏קריית ארבע‎) on Israelin siirtokunta Palestiinan Länsirannalla Hebronin vieressä. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 7 323. Kirjat Arba sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Hebronin kaupungin vieressä.

Kirjat Arba ja Hebron kartalla.

Historia
--------

Israel miehitti siihen saakka Jordanian hallitseman Hebronin kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967. Vuonna 1968 kaupunkiin saapui joukko juutalaisia siirtolaisia. He asuivat väliaikaisissa asumuksissa, mutta vuonna 1970 Israelin valtio teki päätöksen kiinteän siirtokunnan perustamisesta. Kirjat Arban Hebronin raamatullisen nimen mukaan nimettyyn siirtokuntaan rakennettiin 250 asuntoa ja vuoden 1972 lopussa sen asukasluku oli hieman alle 1 000. Kaikki Hebronin siirtolaiset eivät suostuneet siirtymään uuteen siirtokuntaan, vaan joukko heitä muutti vuonna 1981 vuoden 1929 levottomuuksien aikana hylättyyn juutalaiseen kaupnuginosaan.

Kirjat Arba jatkoi tästä huolimatta kasvuaan ja sen viereen rakennettiin teollisuusalue. Paikalliset olivat etenkin uskonnollisia juutalaisia. Siirtolaiset eivät olleet tyytyväisiä siirtokunnan kehityksen nopeuteen ja valtiota syytettiin hidastelusta poliittisista syistä. Siirtokunnan olemassaoloa kritisoivat puolestaan vasemmisto ja pasifistit. Ensimmäisen intifadan aikana juutalaisten ja palestiinalaisten välillä oli useita yhteenottoja. Helmikuussa 1994 Kirjat Arbassa työskennellyt lääkäri Baruch Goldstein tappoi ampumalla 29 palestiinalaista rukoilijaa Patriarkkojen haudalla Hebronissa.

Israelin siirtokuntia on usein väitetty laittomiksi, koska Geneven neljännen sopimuksen 49. artiklan 6. pykälän mukaan "valtaajavalta ei saa valtaamalleen alueelle karkottaa tai siirtää osaa omasta siviiliväestöstään." Israel kiistää väitteen, koska se ei ole tehnyt sopimuksen mainitsemia karkotuksia tai siirtoja.

Väestö
------

Kirjat Arban asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 7 323. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 6 580.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 08 Gos-Hep*, s. 748-749. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Martin Asser: Obstacles to Middle East peace: Borders and settlements *BBC News*. BBC. Viitattu 27.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Genèven sopimus siviilihenkilöiden suojelemisesta sodan aikana 12 päivältä elokuuta 1949. *Finlex*.  Arkistoitu 5.3.2023. Viitattu 5.3.2023.
4. ↑  Israeli Settlements and International Law  30.11.2015. Ministry of Foreign Affairs (Israel). Viitattu 31.10.2023.
5. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Qiryat Arba) Central Bureau of Statistics. Viitattu 22.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kirjat Arba** Wikimedia Commonsissa
**Juho Ranta**, vuoteen 1882 **Mäkiranta** (4. maaliskuuta 1867 Ilmajoki – 11. lokakuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kanttori, kuoronjohtaja, säveltäjä ja lehtimies. 

Juho Rannan vanhemmat olivat Antti Mäkiranta ja Margareeta Kokko ja puoliso vuodesta 1889 Sanni Elviira Ranta-Nikkola.  Lukkari-urkurikoulun Ranta kävi Helsingissä, valmistuen vuonna 1893. Hän työskenteli Oulun tuomiokirkon kanttorina 1904–1939 ja sävelsi muun muassa kuorolauluja. Peräseinäjoen kanttori-urkurina Ranta oli ollut 1893–1904. Oulussa ollessaan hän toimi myös Oulun reaalilyseon musiikinopettajana, *Louhen* ja *Liiton* toimitussihteerinä sekä Oulun läänin elintarvetoiminnan sihteerinä ja johtajana. Director cantus -arvonimen hän sai 1909. Juho Rannan poika oli säveltäjä Sulho Ranta. Juho Ranta kuului suureen lähetystöön vuonna 1899 Peräseinäjoen edustajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 264. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
2. 1 2  Dir. cantus Juho Ranta kuollut. *Helsingin Sanomat*, 12.10.1953, s. 5.
3. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 540-541. (Viitattu 24.9.2018)
4. ↑  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 4*, s. 678. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04763-9
5. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 309. WSOY, 1999.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Stardoll** on selaimella Internetissä pelattava peli, joka simuloi paperinukeilla leikkimistä. Nuket muistuttavat usein julkisuuden hahmoja, joita tulee lisää miltei päivittäin.
Stardolliin rekisteröitynyt käyttäjä saa tehtyä oman MeDoll-nukkensa, jolle voi ostaa erilaisia vaatteita peliyhteisön omalla rahalla. Rekisteröityneet pelaajat voivat myös esimerkiksi kerätä Starpoint-pisteitä, joita kerääntyy mm. leikkimällä paperinukeilla ja tekemällä niistä lavasteita. Pisteiden myötä pelaaja saa aktivoitua erikoistavaroita sviittinsä kaupassa.

Pelissä voi myös hankkia Superstar-jäsenyyden, jonka myötä pelaaja saa Stardollareita sekä hiustyylejä,huulia ja silmiä, jotka kuuluvat vain Superstaroille. Vuoden Superstarudesta pääsee Royaltyksi, jonka myötä pääset Royalty-klubiin. Royalteille on myös oma kauppa, josta saavat vaatteita vain Royaltyt. Superstar-jäsenyyden hankkiminen on kuitenkin maksullinen etu.
Muutamia vuosia sitten*milloin?* Stardollarin rinnalle tuli uusi "raha", Starkolikko, joita voi ansaita tekemällä erilaisia tehtäviä. Tätä nykyä myös Stardoll Academyn kautta voi ansaita meikkejä, Starpointseja sekä Stardollareita ja -kolikoita, joten meikit tai korut eivät ole enää vain Superstarojen juttu. Stardollissa toimii myös Limited Edition -niminen kauppa. Täältä kaupasta pelaaja pystyy ostamaan erilaisia vaatteita ,jotka ovat aina kalliita ja haluttuja. Myös erilaisia hiustyylejä tulee sen myötä, kun teemat vaihtuvat.

Stardollin alkuperäinen nimi oli Paperdoll Heaven. Sitä tuottava yritys perustettiin vuonna 2004, mutta nimi muuttui Stardolliksi uuden omistajan myötä vuonna 2006. Nykyisin verkkoyhteisö toimii kahdellakymmenelläyhdellä eri kielellä.

Useimmat Stardollin asiakkaat ovat 9–17-vuotiaita tyttöjä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turkulainen Liisa piirsi paperinukeista kansainvälisen menestysyrityksen[vanhentunut linkki] Turun Sanomat, 31.12.2008
2. ↑  Stardoll.com: From Little Things Big Things Grow Tech Crunch 2007
3. ↑  Salaperäinen suomalaisäiti teki paperinukeista nettibisnestä Digitoday 2007

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivu
**Sähkönumerot.fi** on sähköteknisen alan tuotetietopalvelu, jossa on tuotetiedot Suomessa markkinoilla olevista sähköteknisistä tuotteista. Sähköteknisen Kaupan Liiton ylläpitämällä sivustolla on vuosittain noin viisi miljoonaa sivulatausta.

Historia
--------

Vuonna 1972 silloinen Suomen Sähkötukkuliikkeiden Liitto perusti sähkönumerojärjestelmän, josta tuli alan yhteinen tuotekoodisto: kaikille uusille kotimaisille sähköasennustarvikkeille piti hakea oma sähkönumero SSTL:n rekisteristä.

Tammikuussa 2011 Suomen Sähkötukkuliikkeiden Liitto ry (SSTL) vaihtoi nimekseen Sähköteknisen Kaupan Liitto ry (STK).

Vuonna 2015 tietopalvelussa alettiin käyttää ETIM-standardia, joka oli käytössä 15 maassa. Vuonna 2023 tekniset tiedot oli ilmoitettu ETIM-standardin mukaisesti 56 prosentilla tuotteista.

Palvelu
-------

Sähkönumerot.fi-palvelussa on sähkötarvikkeiden tekniset tuotetiedot.

Sähkönumerot.fi-palvelua ylläpitää ja kehittää Sähköteknisen Kaupan Liitto STK, joka on sähköteknisellä alalla toimivien tukkuliikkeiden, valmistajien ja maahantuojien toimialajärjestö. STK on yleishyödyllinen yhdistys. Käytännössä sähkönumeroita hallinnoi STK:n omistama STK-Tietopalvelut Oy. Valmistajat ja maahantuojat vastaavat ja huolehtivat itse tuotteidensa tiedoista.

Palvelu kattoi vuonna 2020 noin 600 000 sähköteknistä tuotetta,. 

Vuonna 2023 palvelussa oli noin 250 000 aktiivisen tuotteen tiedot ja yli 250 000 arkistoidun tuotteen tiedot. Palvelussa oli lähes 500 valmistajan tai maahantuojan tuotteita. Sivustolla on vuosittain noin viisi miljoonaa sivulatausta.

Katso myös
----------

* Sähköteknisen Kaupan Liitto
* Tuotetiedon hallinta

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maarit Yli-Vainio: Sallamaari Muhonen siirtyy Netprofilesta Sähköteknisen Kaupan Liiton toimitusjohtajaksi *Kauppalehti*. Viitattu 22.9.2021.
2. 1 2  STK:n Sallamaari Muhonen: Osaamista ja palveluja kehittämällä kohti uutta *Sähköinfo Severi*. Viitattu 22.9.2021.
3. 1 2  SSTL on nyt Sähköteknisen Kaupan Liitto ry (STK) | Ahlsell-lehti *ahlsell.tiedottaa.fi*.  Arkistoitu 1.10.2021. Viitattu 22.9.2021.
4. 1 2  Historiaa *stkliitto.fi*. Viitattu 30.9.2021.
5. 1 2 3 4 5  Sähkönumerot.fi-palvelu *www.sahkonumerot.fi*. Viitattu 3.11.2023.
6. ↑  STK *www.stkliitto.fi*. Viitattu 7.11.2023.
7. ↑  Mikä on sähkönumero? *www.sahkonumerot.fi*. Viitattu 1.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Sähkönumerot.fi
* Sähköteknisen Kaupan Liitto ry
* Plaani 3/2021-lehti: Sähköteknisen kaupan digitaaliset tuotetietopalvelut haluavat kirittää koko rakentamisalaa
* Plaani 1/2019-lehti: Tuotetiedolla rikastettu mallinnus muuttaa suunnittelua
* Plaani 4/2018-lehti: Mustan kirjan perintö
**Kirsikoti** on kehitysvammaisten ihmisten taiteilija- ja asuinyhteisö, joka sijaitsee Lieksan Saarivaarassa. Kirsikoti on Lieksan Saarivaaran entisellä kansalaiskoululla. Kirsikodin taidetta on vuosien varrella ollut esillä muun muassa Kiasmassa, Joensuun taidemuseossa sekä taidemuseoissa Hyvinkäällä, Varkaudessa ja Kouvolassa, Joensuun taidekeskus Ahjossa, monissa kirjastoissa sekä ulkomailla muun muassa Ruotsissa, Saksassa, Itävallassa ja Italiassa. Kirsikodin taiteilijat ovat myös vierailleet monta kertaa Toscanassa.

Kirsikodissa eletään yhteisöelämää, ja se on koti kehitysvammaisille ihmisille ja niille, jotka haluavat elää heidän kanssaan.

Palkintoja
----------

* PricewaterhouseCoopers: Kunniamaininta Avoin Raportti 05 -kilpailussa 2005
* Paikallislehdistön Antti-patsas 2004
* Associazione Culturale Albatrello, Premio di Pittura Lucignano fra Passato e Presente 2003
* Lieksan taidepalkinto 2003
* Yleisradion Valopilkku-kunniakirja 2002
* Pohjois-Karjalan Sosiaaliturvayhdistys ry:n Rohkea Raivaaja -palkinto 2002
* Pohjois-Karjalan taidetoimikunnan Kulttuuriteko-tunnustuspalkinto 2001

Lähteet
-------

1. ↑  Kirsikoti 25 vuotta *tukiliitto.fi*.  8.9.2018.  Arkistoitu 18.9.2020. Viitattu 15.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirsikoti
**Pushback-menettely** tarkoittaa valtion toimintaa, jossa kansainvälistä suojelua hakevat ihmiset käännytetään pois valtion alueelta takaisin siihen valtioon, mistä he ovat tulossa, tutkimatta hänen turvapaikkahakemustaan, selvittämättä heidän turvapaikkaperusteitaan ja arvioimatta suojelun tarvetta yksilöllisesti. Käsitteelle ei ole yhtenäistä tai juridista määritelmää, vaan eri tahot käyttävät sitä eri tavoin.

Sellainen pushback, jolla henkilö työnnetään rajan yli käsittelemättä hänen turvapaikkahakemustaan, rikkoo monia oikeussääntöjä. Esimerkiksi Euroopan parlamentin selonteossa pushbackillä tarkoitetaan nimenomaan sopimusten rikkomista. Jos pushback-menettelyyn ryhdyttäisiin Suomessa, Paavo Teittisen mukaan se rikkoisi lähes varmasti Suomen perustuslakia, Euroopan ihmisoikeussopimusta ja EU-oikeutta. 

Käsite pushback alkoi esiintyä vuoden 2015 jälkeen erilaisissa kansainvälisissä järjestöissä, esimerkiksi Euroopan neuvostossa, Euroopan unionissa ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa ja niiden asiakirjoissa. 

Pushback-menettelystä on puhuttu esimerkiksi vuonna 2021, kun Puola alkoi käännyttää Valko-Venäjältä rajalleen saapuneita ihmisiä. Puolan ja Valko-Venäjän rajalla kuoli vuoden 2021 jälkeen todistetusti ainakin 37 henkilöä, minkä lisäksi lähes 300 ihmisen raportoitiin kadonneen. Puolan toimintaa perusteltiin sillä, että kyseessä oli Valko-Venäjän hybridioperaation torjuminen. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin EIT on antanut Puolalle useita langettavia päätöksiä tästä menettelystä. Tuomioistuin on pitänyt pushback-menettelyä ongelmallisena siksi, että se voi rikkoa palautuskieltoa tai joukkokarkotusten kieltoa.

Toisaalta EIT on hyväksynyt pushbackiksi luonnehdittavan menettelyn Espanjassa, kun suuri joukko ihmisiä oli voimakeinoja käyttäen ylittänyt rajan virallisen rajanylityspaikan ulkopuolelta.

Katso myös
----------

* Turvapaikanhakija
* Euroopan pakolaiskriisi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Itäraja | Edes Rajavartiolaitos ei ota kantaa "pushbackin" yksityiskohtiin – Tätä se asiantuntijoiden mukaan tarkoittaa *Helsingin Sanomat*.  7.2.2024. Viitattu 14.2.2024.
2. ↑  Kolumni | Pushback ei ole ratkaisu Venäjän toimiin itärajalla *Helsingin Sanomat*.  14.2.2024. Viitattu 14.2.2024.
3. ↑  Rajaturvallisuus | Tätä presidenttiehdokkaita puhuttanut "push back" -menettely tarkoittaisi – Mallia Puolasta *Helsingin Sanomat*.  26.1.2024. Viitattu 14.2.2024.
**Kirsten Neuschäfer** (s. 1982) on eteläafrikkalainen kilpapurjehtija. Hän voitti maailman ympäri purjehditun Golden Globe Racen vuonna 2023.

Neuschäfer on purjehtinut jollilla lapsesta asti, ja ammattimaisesti vuodesta 2006.

Neuschäfer tuli Golden Globe Race -kilpailussa tunnetuksi paitsi voittajana, myös pelastajana. Kesken kilpailun Tapio Lehtisen vene upposi 176 kilometrin päässä Neuschäferistä, kun lähin laiva oli noin 430 kilometrin päässä. Neuschäfer saavutti Lehtisen seuraavan päivän aamuna ja poimi hänet kyytiinsä. Neuschäferin veneestä Lehtinen siirtyi rahtilaiva *Darya Gayatrin* kyytiin matkalle kohti Rizhaon satamaa. Neuschäfer jatkoi purjehduskilpailua aikahyvityksen kanssa.

Neuschäfer on asunut 2000-luvun alussa Lapissa kouluttamassa huskyja, ja oppi silloin myös suomea.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirsten Neuschäfer - DSP Alumni *DS Pretoria*.  Arkistoitu 14.5.2021. Viitattu 24.5.2023.
2. 1 2  Ari Pusa: Kirsten Neuschäfer pelasti Tapio Lehtisen keskeltä valta­merta – suomalaisen olemus yllätti täysin *Helsingin Sanomat*. Viitattu 24.5.2023.
3. ↑  Kirsten Neuschäfer (39) *goldengloberace.com*. Viitattu 24.5.2023.
4. ↑  Halonen, Mika: Tapio Lehtisen vene upposi viidessä minuutissa, yksinpurjehtija pelastautui ja lähetti jo terveisiä perheelleen *Yle Urheilu*.  18.11.2022. Viitattu 19.11.2022.
5. 1 2 3  Koskinen, Juuso; Paloniemi, Aino: Toinen kilpailija pelasti Tapio Lehtisen – kisajärjestäjä: pelastaja tarjosi heti lasin rommia *Yle Urheilu*.  19.11.2022. Viitattu 19.11.2022.
6. ↑  Pietilä, Tony: Lehtisellä on vielä pitkä matka kuivalle maalle *Ilta-Sanomat*.  19.11.2022. Viitattu 21.11.2022.
**Vihtori Nybergh** (5. huhtikuuta 1857 Oulu – 1. kesäkuuta 1938 Oulunkylä) oli suomalainen hovineuvos, vankilanjohtaja ja virkamies.

Henkilöhistoria
---------------

Vihtori Nyberghin vanhemmat olivat merikapteeni Carl Gottlieb Nybergh ja Fredrika Karolina Löthman ja puoliso vuodesta 1881 Elin Kalm (k. 1930). Nybergh tuli ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1877 ja suoritti yksityisesti yliopistollisen tutkinnon rikoslaista ja vankeinhoito-opista 1889. Hän oli Helsingin vankilan kirjanpitäjä vuodesta 1883, Helsingin lääninvankilan johtaja vuodesta 1891 ja Kakolan johtaja vuodesta 1906. Vuodesta 1888 Nybergh oli Alkoholistiparantola Turvan johtokunnan jäsen ja vuodesta 1903 kasvatuslaitos Käyrän johtokunnan jäsen. Useita ulkomaan opintomatkoja tehnyt Nybergh oli vankeinhoidon yhdistysten jäsen, ajoi raittiusaatetta ja toimi vartijakoulun opettajana ja johtajana. Työuransa Nybergh aloitti Oulun lääninkonttorin palveluksessa 1878–1883. Turussa hän toimi myös sähköyhtiön toimeenpanevana johtajana 1914–1918. Hämeenlinnan vankilaa Nybergh johti 1918–1921. Nybergh julkaisi teoksia vankeinhoidon alalta sekä sukututkijana omasta ja vaimonsa suvusta, samoin kuin toimitti Suomen Vankeinhoitomiesten yhdistyksen *Muistiinpanoja*-julkaisua 1896–1920. Hovineuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1914. Eläkkeelle jäätyään Nybergh muutti Oulunkylään, jossa hän toimi vielä muun muassa valtion tulo- ja omaisuusverolautakunnan puheenjohtajana.

Professorit Aarne Laitakari ja Erkki Laitakari sekä majuri Eino Laitakari olivat Nyberghin poikia.

Teoksia
-------

* *Turun kuritushuone 1853–1903*, 1903
* *Oululainen Nyberg-suku*, 1917
* *Familjen Kalm*, 1923
* *Turun kansallinen kirjakauppa osakeyhtiö 1899–1924*, 1924

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 236-237. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
2. 1 2  Vihtori Nybergh kuollut. *Helsingin Sanomat*, 2.6.1938, s. 7.
3. 1 2  Aikalaiskirja 1934 , s. 475-476. (Viitattu 23.9.1918)
4. ↑  I. Havu, L. Arvi P. Poijärvi, K. J. Immonen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1960*, s. 463. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1960.
5. ↑  Geni.com: Majuri Eino Alvar Laitakari
**Erkki Aatos Linturi** (25. marraskuuta 1929 Jääski – 20. toukokuuta 2015 Helsinki) oli varatuomari, kanslianeuvos, Helsingin kaupungin rahoitusjohtaja ja sen jälkeen Postipankin varatoimitusjohtaja, josta tehtävästä hän jäi eläkkeelle.

Helsingin metron suunnitteluvaiheissa hän sai syytteen virkavirheestä, mutta syyte hylättiin aiheettomana.

Linturi oli syntyisin Jääskestä, mutta vietti nuoruutensa Köyliössä. Hänen vanhempansa olivat nimismies Unto Sulo Aatos Linturi ja Tyyne Marja Riikilä. Linturi avioitui 1952 sosionomi Hilkka-Liisa Vuorelan kanssa, tietotekniikka-alan kouluttaja ja yrittäjä Risto Linturi on heidän poikansa. Ylioppilaaksi Erkki Linturi tuli 1949 ja valmistui sosionomiksi 1953 ja lainopin kandidaatiksi 1958. Kanslianeuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1992.

Lähteet
-------

* Erkki Linturin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus Helsingin Sanomat 14.6.2015, s. C28
2. ↑  Kuka kukin on 1978, viitattu 14.6.2015 (Runeberg.org)
3. 1 2  Olavi Linturi: Esko ja Erkki Linturi  2.10.2009. Vuodatus.net. Viitattu 14.6.2015.
4. ↑  Erkki Aho: Suomen historiaa Blogspot. Viitattu 14.6.2015.
5. ↑  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 532. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Air Dolomiti** (IATA: **EN**, ICAO: **DLA**, kutsukoodi: **DOLOMITI**) on italialainen, Veronassa kotipaikkaansa pitävä lentoyhtiö. Yhtiö kuuluu Lufthansa Regional -allianssiin. Se lentää Italiasta ja Espanjasta Frankfurt am Mainiin, Müncheniin ja Wieniin. Yhtiö on Lufthansan omistama ja työllistää noin 550 työntekijää.

Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liitto on palkinnut Air Dolomitin vuoden 1998 parhaana lentoyhtiönä sekä kausien 2001/2 ja 2002/3 kolmanneksi parhaana lentoyhtiönä.

Air Dolomitin entinen BAe 146-300.

Laivasto
--------

Air Dolomitin entinen ATR 72-500 Münchenin lentoasemalla
Air Dolomitin Embraer 195 Münchenin lentoasemalla.
Laivaston keski-ikä elokuussa 2022 on 12,2 vuotta.

Air Dolomitin laivasto| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Embraer 195 | 17 | — |  |
| Yhteensä | 17 | 0 |  |

Lähteet
-------

1. ↑  Air Dolomiti Fleet Details and History *www.planespotters.net*. Viitattu 20.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Air Dolomiti
Paella valmistetaan laakeassa pannussa
**Paella** on Espanjan Valencian seudulta peräisin oleva perinneruoka. Perinteinen paella valmistetaan paistamalla jänistä ja kanaa oliiviöljyssä, ja kypsentämällä lisäten vettä, riisi, etanat ja pavut (kuiva- ja leikkopapuja). Kypsennykseen käytetään suurikokoista laakeaa teräs- tai rautapannua, ja riisinä voidaan käyttää ainoastaan lyhytjyväisiä espanjalaisia riisilajikkeita, kuten *bomba, sénia* ja *albufera*, joka on kahden ensimmäisen hybridi.

Paella on tunnetuimpia espanjalaisia ruokalajeja ja perinteisen paellan ainekset ja valmiin paellan ulkonäkö sekä koostumus ovat tarkkaan määriteltyjä. Pääkaupungissa Madridissa ja Espanjan turistialueilla, kuten Aurinkorannikolla, tarjoillaan kuitenkin monenlaisia paelloiksi kutsuttuja riisiruokia, joissa voi olla monenlaisia raaka-aineita.

Paellan juuret johtavat yksinkertaiseen kansankeittiöön. Paellan perusaines riisi tuli Espanjaan arabivalloituksen mukana todennäköisesti jo 700-luvulla. Riisiä viljeltiin aluksi juuri Valencian seudulla. Sadonkorjuun aikaan tuli tavaksi valmistaa riisiruokia.

Nimen alkuperä
--------------

Paella tarkoittaa alun perin suurta laakeaa rautapannua, jossa on valmistettu suuria määriä ruokia. Perinteinen paellapannu on laakea kaksikahvainen rautapannu. Valencialaisille paellapannu on nimeltään *paella*.

Lähteet
-------

* Juha Pekka Helminen (2004), Paellaa joka lähtöön, Olé lehti, nro 6–7/2004.

### Viitteet

1. ↑  La Bible de la Paella: The Garrofon *la-bible-de-la-paella.fr*.  Arkistoitu 5 syyskuu 2018. Viitattu 16 heinäkuu 2020.
2. ↑  Socarrat Studio: La Receta *Concurso Internacional de Paella*. Viitattu 30.6.2019. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paella**.

WikikirjastoWikikirjasto
Wikikirjaston keittokirjassa on resepti aiheesta:
**Paella**
**Ernst Curtius** (2. syyskuuta 1814 Lyypekin vapaakaupunki – 11. heinäkuuta 1896 Berliini) oli saksalainen historioitsija ja arkeologi, joka johti Olympian pyhäkköalueen kaivauksia.

Elämä ja ura
------------

Curtius oli filologi Georg Curtiuksen veli ja filologi Ernst Robert Curtiuksen isoisä. Kreikan-matkojensa (1836–1840) jälkeen Curtiuksesta tuli Berliinin yliopiston ylimääräinen professori jo vuonna 1844, ja vuonna 1856 hän sai professuurin Göttingeniin, josta hänet kutsuttiin vuonna 1868 Berliinin yliopiston antiikin taidehistorian professuuriin. Vuonna 1871 hänestä tuli Preussin tiedeakatemian pysyvä sihteeri. Hän oli myös sikäläisen Antiqvarium-kokoelman johtaja ja Saksan arkeologisen instituutin keskushallituksen jäsen. Hän teki useita matkoja Kreikkaan arkeologisia tutkimuksia varten.

Curtius oli 1870-luvun jälkipuoliskolla Olympiassa suoritettujen suurten kaivausten varsinainen alullepanija. Juuri hän teki Saksan hallituksen puolesta sopimuksen Kreikan kanssa vuonna 1874, jolla Olympian kaivaukset annettiin yksinomaan Saksan tehtäväksi. Curtius oli mukana kirjoittamassa virallista selontekoa tästä hankkeesta (*Die Ausgrabungen zu Olympia*, neljä nidettä 1877-1880). Hänen marmorinen rintakuvansa pystytettiin Olympiaan keväällä 1896. Institut de France nimitti hänet kirjeenvaihtajajäseneksi vuonna 1869 ja ulkomaiseksi jäseneksi vuonna 1889.

Curtiuksen merkittävimpiä teoksia ovat *Peloponnesos* (1851–1852), joka on tieteellinen esitys kyseisen maan historiasta, saagoista ja muinaismuistoista, *Griechische Geschichte* (kolme nidettä, 1857–1861; kuudes painos 1887–1889), joka on arvokas vastine Theodor Mommsenin *Römische Geschichte* -teokselle, ja *Die Stadtgeschichte von Athen* (1891).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ernst Curtius *Nordisk familjebok*.  1906. Viitattu 09.07.2022.
2. 1 2 3 4  Ernst Curtius *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 09.07.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ernst Curtius** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Luostarikoulut** (lat. *scholae monasticae* tai *scholae clausrales*) olivat eurooppalaisten luostarien yhteydessä toimineita kouluja. Keskiajan alussa ne olivat ainoita kouluja ja keskiajan lopulla niillä oli keskeinen asema tuomiokirkko- ja katedraalikoulujen ohella. Ensimmäiset luostarikoulut perustettiin 300-luvulla. Benediktiinit perustivat luostarikouluja 500-luvulta alkaen kouluttamaan munkeiksi aikovia poikia (lat. *pueri oblati*). Kirkon kasvatustyön tarkoituksena ei ollut yleisen oppineisuuden lisääminen, vaan oman henkilökunnan kouluttaminen. Luostarikoulujen aikaan maallisen koulutuksen muotona oli sotilastaitoihin tähtäävä ritarikasvatus.

Opetusmenetelmänä luostarikouluissa oli ulkoluku ja oppilaat harjaantuivat uskonasioihin myös jäljentäessään kirkkoisien ja klassikkojen kirjoituksia aikana, jolloin ei tunnettu kirjapainotaitoa. Opetuskielenä oli latina. Oppiaineina oli usein vain kolme "seitsemästä vapaasta taiteesta" (artes liberales) eli latinan kielioppi (grammatiikka), puhetaito (retoriikka), väittelytaito (dialektiikka), matematiikka, geometria, tähtitiede (astronomia) ja musiikki.

Luostarikoulujen oppilaiksi otettiin 800-luvulta lähtien myös maallikkoja, vaikka pääosa oppilaista olikin munkeiksi aikovia. Tällöin niissä oli toisistaan eristetty sisäkoulu (*schola interior*) ja ulkokoulu (*schola exterior*).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana luostarikoulut.
2. 1 2 3 4  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana luostarikoulut.
3. 1 2  *Spectrum,* WSOY 1976–1983, ISBN 951-0-07239-7, hakusana kasvatuksen historia, osa 5, sivu 177.