**IRAS** (*InfraRed Astronomical Satellite*) oli tähtitieteellinen satelliitti, joka kartoitti avaruuden kohteita infrapunasäteilyn aallonpituuksilla. Se laukaistiin avaruuteen 25. tammikuuta 1983 Yhdysvaltain Vandenbergin avaruuskeskuksesta. Satelliitin toteuttivat Alankomaat, Iso-Britannia ja Yhdysvallat. Alankomaiden työosuuden rahoitti sen avaruushallinto NIVR ja Yhdysvaltain osuuden NASA. Satelliitin toiminta-aika oli kymmenen kuukautta. Marraskuuhun 1983 mennessä se oli ehtinyt kartoittaa 96 % taivaasta neljään kertaan infrapunasäteilyn aallonpituuksilla. Tuona aikana se ehti löytämään 350 000 infrapunakohdetta avaruudesta.

Satelliitin mitat ja rata
-------------------------

IRAS oli rakenteeltaan lieriömäinen satelliitti, jonka kyljessä oli aurinkopaneeli. Satelliitin korkeus on 3,6 metriä, leveys aurinkopaneeleineen 3,24 metriä ja pituus 2,05 metriä. Satelliitin laukaisumassa oli 1073 kilogrammaa. IRAS-satelliitti laukaistiin Maata kiertävälle aurinkosynkrooniselle radalle noin 900 kilometrin korkeuteen, jossa sen radan inklinaatio oli 99 astetta. Satelliitin kiertoaika maapallon ympäri oli 102,9 minuuttia.

Tutkimuskohteet
---------------

IRAS-satelliitin tavoitteena oli kartoittaa taivaan kiinteitä infrapunakohteita, kuten tähtiä, niiden syntyalueita ja galakseja. Kartoitustyön ohella taivaalta löydettiin uusia liikkuvia kohteita, kuten pikkuplaneettoja ja komeettoja. IRAS:n avulla löydettiin kolme uutta pikkuplaneettaa ja kuusi komeettaa. Satelliitin löytämiä jaksollisia komeettoja ovat 126P/IRAS, 161P/Hartley-IRAS ja IRAS-Araki-Alcock.

Mittalaitteet
-------------

Satelliitin päämittalaite oli kaukoputki. Tämän Ritchey–Chretien-tyyppisen kaukoputken polttoväli oli 5,5 metriä ja objektiivin halkaisija 0,57 metriä. Kaukoputken valovoima oli 9,6. Satelliitin infrapunasäteilyä kokoavien peilien yhteispinta-ala oli 1 m². Varsinainen infrapunamittalaite oli sijoitettu kaukoputken polttopisteeseen. Se koostui 62 infrapunatunnistimesta. Lisäksi polttopisteeseen oli sijoitettu LRS-spektrometri (*Low Resolution Spectrometer*), joka mittasi avaruutta 8–22 mikrometrin aallonpituusalueella. Samassa yhteydessä oli myös CPC-fotometri (*Chopped Photometric Channel*), joka mittasi avaruutta 50–100 mikrometrin aallonpituusalueella. Kaukoputken mittauksien kulmatarkkuus oli 0,5 kaariminuuttia 12 mikrometrin aallonpituudella ja heikoimmillaan 2 kaariminuuttia 100 mikrometrillä.

Kaukoputki mittalaitteineen oli sijoitettu nestemäisellä heliumilla jäähdytettyyn kammioon, joka mahdollisti mittalaitteiden toimintavakauden. Jäähdytyslämpötila oli 1,6 Kelviniä eli −272 celsiusastetta. Kylmää heliumia oli 720 litraa eli 77 kilogrammaa. Heliumin haihtumisen vuoksi, satelliitin toiminta-aika jouduttiin rajoittamaan kymmeneen kuukauteen.

IRAS kartoitti 96 % taivaasta neljä kertaa seuraavilla aallonpituuksilla: 12, 25, 60 ja 100 mikrometriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Infrared Astronomical Satellite *Jet Propulsion Laboratory – Nasa*. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
2. 1 2  NSSDCA/COSPAR ID: 1983-004A *National Aeronautics and Space Administration*. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  IRAS *N2YO.com*. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Introduction to the Infrared Astronomical Satellite (IRAS) *NASA/IPAC Infrared Science Archive*. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **IRAS**.
* Infrared Astronomical Satellite *National Aeronautics and Space Administration – Goddard Space Flight Center*. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
* Darling, David: Comet IRAS-Araki-Alcock *DavidDarling.info*. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
* Groussin, O. & Lamy, P. & Jorda, L. & Toth, I.: The nuclei of comets 126P/IRAS and 103P/Hartley 2.  *Astronomy and Astrophysics*, 2004, 419. vsk, s. 375–383. doi:10.1051/0004-6361:20040073. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.1.2020.  (englanniksi)
* Beichman, C. A. & Neugebauer, G. & Habing, H. J. & Clegg, P. E. & Chester, T. J.: *InfraRed Astronomical Satellite (IRAS) Catalogs and Atlases, Vol. 1 Explanatory Supplement*. Washington, DC: National Aeronautics and Space Administration, 1988. Teoksen verkkoversio (viitattu 30.1.2020).