recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Isoanopinkieli** (*Sansevieria trifasciata*) on kotoisin trooppisesta Länsi-Afrikasta, tarkemmin Nigeriasta Kongon demokraattiseen tasavaltaan. Isoanopinkieli on jäykkä- ja terävälehtinen ainavihanta kasvi, jota käytetään yleisesti huonekasvina.

Tuntomerkit
-----------

Anopinkielen lehdet ovat yleensä vihreät, mutta on myös muunnoksia, joilla lehdet ovat keskeltä tummanvihreät, reunoilta vaaleammat. Kaikilla lajikkeilla on lehdissä vihreää raidoitusta. Suosituimpia lajikkeita on kaksivärinen, koska sillä katsotaan olevan enemmän koristearvoa. Anopinkieli lukeutuu viherkasveihin, joten sitä kasvatetaan ulkomuodon ja lehtien vuoksi, eikä esimerkiksi kukkien.

Anopinkieli voi kukkia, mutta kukat ovat pienet ja ne erittävät runsaasti tahmeaa nestettä. Kasvin juurelle muodostuva kukkavarsi kasvaa n. 15–20 cm pitkäksi, kukat ovat valkoiset. Miekkamaiset teräväkärkiset lehdet ovat yleensä leveydeltään 5–6 cm ja 70–90 cm pitkät, mutta voivat kasvaa jopa 120 cm:n pituisiksi.

Isoanopinkielestä on jalostettu useita lajikkeita, mm. pienikokoinen anopinhammas (*Sansevieria trifasciata* ’Hahnii’) ja keltareuna-anopinkieli (*Sansevieria trifasciata* ’Laurentii’).

Hoito
-----

Anopinkieli on suosittu huonekasvi, koska se kestää epäsäännöllistä kastelua ja huonoja valaistusoloja, ja tällaisena se sopii hyvin aloittelijallekin. Kasvi on hyvin vastustuskykyinen tuholaisia vastaan. Kastelu tulee suorittaa harkiten ja kohtuudella, parin viikon välein. Erityisesti tulee välttää liiallista kastelua, jota kasvi kestää huonosti. Paikaksi anopinkielelle tulee valita aurinkoinen tai puolivarjoinen paikka. Mietoa lannoitetta voi antaa parin viikon välein.

Anopinkieltä lisätään lehdestä leikatuista paloista, jotka lähtevät helposti kasvuun. Lehdenpalat on kätevää juurruttaa vesilasissa ja istuttaa sen jälkeen multaan.

Kyky puhdistaa ilmaa
--------------------

Poiketen useimmista muista huonekasveista anopinkieli on aktiivisimmillaan öisin, ilmiö tunnetaan CAM-yhteyttämisenä. Se tuottaa happea ja poistaa ilmasta hiilidioksidia. Isoanopinkieli kykenee poistamaan kemiallisia kaasuja huoneilmasta jonkin verran.

Lähteet
-------

* Wolverton: *Raikas vihreä koti**lähde tarkemmin?*
* Lipponen: *Hilpo, Kodin kukoistavat kasvit**lähde tarkemmin?*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q5859273
* Wikispecies: Sansevieria trifasciata
* AoFP: 4330
* APDB: 168398
* APNI: 61326
* BioLib: 104922
* CoL: 6XJ74
* EoL: 1082120
* EPPO: SAHTR
* FloraBase: 44775
* FoAO2: Sansevieria trifasciata
* GBIF: 2770610
* GISD: 1797
* GRIN: 33072
* iNaturalist: 67710
* IPNI: 540541-1
* IRMNG: 11355963
* ISC: 48196
* ITIS: 43014
* MoBotPF: 282219
* NatureServe: 2.155289
* NCBI: 39534
* NSWFlora: Sansevieria~trifasciata
* Open Tree of Life: 497827
* Plant List: kew-286984
* PLANTS: SATR6
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:540541-1
* Tropicos: 18403542
* WFO: wfo-0000734376

 |

 |
**Christopher Sydney Cockerell** (4. kesäkuuta 1910 – 1. kesäkuuta 1999) oli englantilainen insinööri, joka tunnetaan parhaiten ilmatyynyaluksen keksijänä.

Varhainen elämä ja ura
----------------------

Cockerell syntyi Cambridgessä, jossa hänen isänsä Sir Sydney Cockerell oli Fitzwilliam-museon kuraattori, joka oli aiemmin toiminut William Morrisin sihteerinä. Christopher osallistui St Faith'sin preppauskouluun. Hän sai koulutuksen Greshamin koulussa ja hän opiskeli sen jälkeen Peterhousen yliopistossa tekniikkaa. Hän palasi myöhemmin Cambridgeen opiskelemaan elektroniikkaa.

Palattuaan Cambridgen yliopistoon opiskelemaan elektroniikkaa, hän siirtyi työskentelemään radiotutkimusyhtiöön. Vuonna 1935 hän meni töihin Marconi-yhtiöön, ja pian sen jälkeen hän meni naimisiin Margaret Elinor Belshamin kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen Christopher osallistui useiden erittäin hienostuneiden laitteiden kehittämiseen.

Poistuttuaan Marconi-yhtiöstä Christopher osti Ripplecraft Ltd:n ja pienen Norfolkin vene- ja asuntovaunujen vuokrausyrityksen hänen appiukon perinnöllä. Yritys tienasi vähän rahaa, ja hän alkoi miettimään millä hän saisi veneet kulkemaan nopeammin. Thornycroft-yritys johti hänet heidän aikaisempaan työhön, jossa pieni moottori oli osittain nostanut pienen aluksen vedestä.

Cockerellin suurin keksintö, ilmatyynyalus, kasvoi tästä työstä. Hänelle selventyi se, että jos koko vene nostetaan vedestä, niin veneellä ei ole käytännössä vetoa. Tämän hän arvioi antavan veneelle kyvyn saavuttaa paljon suurempi enimmäisnopeus kuin mitä aikaisempien veneiden avulla voitaisiin saavuttaa. Hän oli saanut vuoteen 1955 mennessä ensimmäisen toimivan mallin balsapuusta ja haki ensimmäisen patentin ilmatyynyalukselle.

Muistomerkki Sir Christopher Cockerellille

Myöhempi elämä
--------------

Myöhemmässä elämässä Cockerell kehitti monia parannuksia ilmatyynyalukseen ja keksi useita muita sovelluksia ilmatyynyperiaatteelle, kuten ilmatyynyjuna.

Hän osallistui moniin ilmatyynyaluksiin liittyviin tapahtumiin, kuten useiden ilma-alusten ilmoittamiseen Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Lyhyen sairauden jälkeen Christopher Cockerell kuoli Hythessä, Hampshiressä 1. kesäkuuta 1999.

Lähteet
-------

1. ↑  Sir Christopher Cockerell *stfaiths.co.uk*.  Arkistoitu 30.5.2016. Viitattu 9.5.2020. (englanniksi)
2. ↑  GB 854211 *worldwide.espacenet.com*. Viitattu 9.5.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Christopher Cockerell** Wikimedia Commonsissa

* Tietoa Christopherista Hovercraft-museon verkkosivuilla

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Christopher Cockerell
*Tämä artikkeli kertoo luonnonmaantieteilijästä. Olavi Heikkinen on myös suomalainen pistooliampuja.*
**Osmo Olavi Heikkinen** (s. 13. joulukuuta 1942 Nilsiä) on suomalainen luonnonmaantieteilijä ja Oulun yliopiston luonnonmaantieteen professori emeritus. Heikkisen tieteelliset tutkimukset ovat lähinnä geomorfologian, hydrologian ja dendrokronologian alalta.

Heikkisen vanhemmat ovat maanviljelijä Uuno Heikkinen ja Helmi Heikkinen (o.s. Launonen). Hän tuli ylioppilaaksi Siilinjärven yhteislyseosta 1963 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1970 ja tohtoriksi 1978. Väitöskirjan aihe oli *Trend-surface analysis and its application in geomorphology: two case studies*. Vuosina 1970–1985 Heikkinen toimi pääasiassa Helsingin yliopiston maantieteen laitoksen assistenttina ja vuosina 1985–2007 Oulun yliopistossa, ensin maantieteen apulaisprofessorina ja vuodesta 1998 professorina. Hän oli vierailevana tutkijana University of Washingtonissa Seattlessa 1981–1982.

Heikkinen voitti *Tiede 2000* -lehden Kirjoita tieteestä -kilpailun kirjoituksellaan *Vanhin puu, tiedon puu* 1987. Hän sai Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin 1998 ja Suomen Maantieteellisen Seuran Ragnar Hult -mitalin 2005.

Tieteellisiä julkaisuja
-----------------------

* Heikkinen, Olavi (1994): Using dendrochronology for the dating of land surfaces: In: Dating in exposed and surface contexts, ed. by Charlotte Beck. University of New Mexico Press: Albuquerque, s. 213-235.
* Heikkinen, Olavi (2005): Boreal forests and northern and upper timberlines. In: The Physical Geography of Fennoscandia, ed. by Matti Seppälä. Oxford University Press, s. 185-200.

Kirjoja eläkkeellä
------------------

Heikkinen on harrastanut eläkkeellä kynäilyä ja kirjoittanut seuraavat kirjat:

* *Aapo Heikkilä – varjotutkija ja tähtiluennoitsija.* Oulun yliopisto, 2012.
* *Edenistä länteen.* Kustannus HD, 2012.
* *Elontiellä Nilsiästä Ouluun.* Kustannus HD, 2014.
* *Vuodenkierto – äidinpojan päiväkirja.* Kustannus HD, 2015.
* *Suomen ja Marian sota.* Kustannus HD, 2017.
* *Ukki ja lapset luonnon lumoissa.* Kustannus Ves-Line, 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit, Finlands professorer 1640 – 2007*, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8. s. 162
2. ↑  Ekberg, Henrik (red.): *Vem och vad 2000*, s. 187. Schildts, 2000. ISBN 951-50-1170-1.
3. ↑    *Tiede 2000*, 1987, nro 3, s. s. 7-12.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Old Vic kuvattuna Baylis Roadin ja Waterloo Roadin kulmasta.
**Old Vic** on Lontoossa Waterloon rautatieaseman kaakkoispuolella sijaitseva teatteri. Se sijaitsee The Cut- ja Waterloo Road -katujen kulmauksessa. Teatterin perustivat James King, Daniel Dunn ja Thomas Serres vuonna 1818. Teatterin alkuperäinen nimi oli Royal Coburg Theatre. Vuonna 1833 se sai nimen Royal Victorian Theatre, joka säilyi nimenä vuoteen 1880, jolloin uuden omistajan Emma Consin alaisuudessa se sai nimen The Royal Victoria Hall And Coffee Tavern.

Vuonna 1929 perustettiin Old Vic Company -niminen yritys vastaamaan teatterin toiminnasta. Sen toiminta päättyi vuonna 1963, jolloin perustettiin National Theatre Company taiteellisena johtajanaan Laurence Olivier. Kansallisteatteri eli National Theatre sai oman teatterirakennuksensa South Bankiin lähelle Waterloon siltaa vuonna 1976. Kansallisteatterin lähdön jälkeen Old Vic jatkoi klassisen ja modernin draaman näyttämönä, ja rakennusta kunnostettiin merkittävästi torontolaisen tavarataloyrittäjän Edwin Mirvishin varoin 1980-luvulla. Old Vicin rakennuksen osti vuonna 1998 hyväntekeväisyyssäätiö The Old Vic Theatre Trust 2000. Tuotantoyhtiö Criterion Productions sai uuden nimen Old Vic Productions plc vuonna 2000 – tosin yhtiön tuotannoista vain pieni osa tapahtuu Old Vicissä.

Vuodesta 2003 Old Vicin taiteellisena johtajana on ollut yhdysvaltalainen näyttelijä Kevin Spacey.

Lähteet
-------

1. ↑  Roberts, Howard & Godfrey, Walter H. (toim.): CHAPTER 6 - THE ROYAL VICTORIA HALL— "THE OLD VIC"  1951. University of London & History of Parliament Trust. Viitattu 19.11.2008. (englanniksi)
2. 1 2  Old Vic Theatre *LondonTheatre.co.uk*. Viitattu 7.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Old Vic**.
* Viralliset kotisivut
* Teatterin historiaa
Olavi Erämetsä
**Kurt Heikki Olavi Erämetsä** (vuoteen 1936 **Enwald**; 10. lokakuuta 1906 Lahti – 3. tammikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen kemisti, joka toimi Teknillisen korkeakoulun epäorgaanisen kemian professorina vuosina 1947–1973. Hän oli myös Suomalaisten Kemistien Seuran puheenjohtaja 1945–1946, Teknillisten tieteiden akatemian perustajajäsen 1957 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1961.

Erämetsän vanhemmat, kouluneuvos Kurt H. Enwald ja Ingrid Viola Ryberg, olivat molemmat luonnontieteen opettajia Kuopion lyseossa, josta hän itsekin kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1926. Kemiasta ja geologiasta kiinnostunut Erämetsä valmistui diplomi-insinööriksi 1934 ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1938 aiheenaan indiumin esiintyminen suomalaisissa mineraaleissa. Hän toimi Teknillisessä korkeakoulussa analyyttisen kemian lehtorina vuosina 1940–1946 ja sen jälkeen epäorgaanisen kemian professorina. Hänen professorikaudellaan TKK:lle hankittiin uutta laitteistoa, kuten spektrografi ja Suomen ensimmäinen kipinäherätykseen perustuva massaspektrometri. Erämetsä kehitti yhdessä Thure Georg Sahaman kanssa vuonna 1939 kompleksinmuodostukseen ja kromatografiaan perustuvan uuden menetelmän harvinaisten maametallien erottamiseen. Hänen aloitteestaan harvinaisten maametallien teollinen tuotanto aloitettiin 1960-luvulla Typpi Oy:n tehtailla Oulussa.

Erämetsän tunnetuin, joskin kiistelty saavutus oli prometium-alkuaineen väitetty eristäminen luonnosta. Hän kertoi kyenneensä eristämään prometiumin isotooppia Pm-147:ää vuonna 1964 Kuolan niemimaan apatiitista ja julkaisi löydöksensä seuraavana vuonna. Kansainvälinen tiedeyhteisö suhtautui löydökseen epäillen, sillä vaikka prometiumia voikin syntyä luonnossa uraanimalmin hajoamistuotteena, lyhyen puoliintumisajan vuoksi sen pitoisuuden luonnonmineraaleissa arveltiin olevan liian pieni eristettäväksi.

Lontoon kansainvälisessä valaistusalan näyttelyssä helmikuussa 1966 esiteltiin Erämetsän kehittämä Neolux-hehkulamppu, joka poikkesi aikaisemmista lampputyypeistä siinä, että sillä valaistaessa saatiin valaistuskohteen värit entistä kirkkaampina ja miellyttävämpinä esiin. Lampun kuvussa käytetty lasi suodatti pois valon keltaista komponenttia, mutta päästi läpi valon muut värit. Neolux-lamppu voitti kultamitalin ja kaupungin erikoispalkinnon Brysselissä vuonna 1966 järjestetyillä keksijöiden messuilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lauri Niinistö: / Erämetsä, Olavi (1906 - 1974) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  24.3.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Hamilo, Marko: Olavi Erämetsä löysi prometiumia luonnosta vuonna 1964 Alkuaineet, HS.fi 30.5.2006.
3. ↑  Käki, Matti & Kojo, Pauli & Räty, Ritva: *Mitä Missä Milloin 1967. Kansalaisen vuosikirja*, s. 57. Otava, 1966.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Oldedalen** on Strynin kunnassa, Sognin ja Fjordanen läänissä, Norjassa sijaitseva laakso.

Maantiede
---------

Oldedalenia nähtynä eteläpäästä pohjoisen suuntaan elokuussa 2011. Taustalla oleva vuori on Sandvikfjellet (1 628 m).
Oldedalen on selväpiirteinen U-laakso, joka on jäänne aikanaan paikalle levinneestä suuresta laaksojäätiköstä. Useat laakson reunoilla olevista vuorenhuipuista yltävät noin 1 500–1 850 metrin korkeuteen merenpinnan tasosta.

### Jäätiköt

Laakso on jäätiköiden ympäröimä. Perukalta alkaen laakson ympärille levittäytyy suuri Jostedalsbreen-lakijäätikkö. Lisäksi kaksi merkittävää lakijäätikköä laakson eri puolilla ovat Myklebustbreen ja Ramnefjellbreen. Laakson perukalla Jostedalsbreeniltä virtaa alas laaksojäätiköitä, joista tunnetuimmat lienevät Briksdalsbreen ja Melkevollbreen. Näistä Briksdalsbreen on suosittu retkeilykohde ja Melkevollbreen puolestaan näkyy pitkälle Oldedalenin laaksoon. Vähemmän tunnettu, mutta silti merkittävä laaksojäätikkö laakson varrella on Briksdalenin pohjoisen puoleisessa laaksohaarassa, Brenndalenissa oleva Brenndalsbreen, joka ei näy hyvin laakson pohjalle ja jää monilta helposti huomaamatta.

### Laakson vesi

Laakson perukalta lähtien pohjalla virtaa Dalelva-joki. Laakson suun luona sama vesi virtaa kuitenkin Oldeelva-nimistä uomaa pitkin kohti pohjoisempana olevaa Nordfjordin Oldebukta-lahtea. Laaksossa virtaavan joen varrella on kaksi järveä, Oldevatnet ja Floen. Oldevatnet on järvistä huomattavasti suurempi. Oldevatnetin keskikohta on erityisen kapea, minkä vuoksi järvi näyttää koostuvan kahdesta osasta, eteläisestä ja pohjoisesta.

Liikenne
--------

Laakson pohjalla kulkee Fv724-tie, joka johtaa laakson suulla sijaitsevasta Oldenista laakson perukalle, Briksdalsbre Fjellstove -keskukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Karttadata: Norkart: Virtuaalinen Norjan kartta Sesam.  Arkistoitu 4.5.2009. Viitattu 20.08.2011. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oldedalen** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo toimittajasta. Olavi Eronen voi viitata myös samannimiseen everstiluutnanttiin ja Suomen Ampujainliiton valmennus- ja koulutuspäällikköön.*
**Olavi Vilhelm Eronen** (23. syyskuuta 1903 Viipuri – 12. helmikuuta 1937 Nurmijärvi) oli suomalainen toimittaja.

Olavi Eronen syntyi rautatieläisen perheeseen. Hän suoritti keskikoulututkinnon Viipurin suomalaisessa lyseossa ja työskenteli sähkömiehenä Viipurissa ja Ensossa.

Vuonna 1926 Eronen ryhtyi opiskelemaan Kansalaiskorkeakoulun sanomalehtilinjalla Helsingissä. Hän oli harjoittelijana *Suomen Sosialidemokraatissa* ja ryhtyi opinnot keskeytettyään Työväen Sanomalehtien Tietotoimiston toimittajaksi. Eronen siirtyi vuonna 1931 Vaasaan *Pohjanmaan Kansan* päätoimittajaksi. Vuonna 1931 hänestä tuli kotkalaisen *Eteenpäin*-lehden päätoimittaja. Erosen pakinoitsijanimimerkki lehdessä oli Junkkari.

Sosiaalidemokraatteihin kuulunut Eronen oli kaupunginvaltuutettuna Vaasassa ja Kotkassa. Hän kuoli Nummelan keuhkotautiparantolassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Olavi Vilhelm Eronen.  *Eteenpäin*, 13.2.1937, s. 1.
2. 1 2 3  Olavi Eronen.  *Pohjanmaan Kansa*, 13.2.1937, s. 1.
**Eino Ensio Kanerva** (s. 20. syyskuuta 1910 Tampere – 8. tammikuuta 1942 Poventsa) oli suomalainen pesäpalloilija, jääpalloilija ja jalkapalloilija.

Eino Kanerva aloitti urheilu-uransa pesäpalloilijana, jossa hän saavutti vuonna 1928 Suomen mestaruuden Viipurin Pallonlyöjien riveissä.

Seuraavaksi Kanerva panosti jääpalloon, jossa hän pelasi Viipurin Palloseuran (ViPS) riveissä. ViPS:n riveissä Kanerva oli voittamassa kaksi Suomen mestaruutta kausina 1931 ja 1936. Kanerva saavutti ViPS:n riveissä 1930-luvulla myös muita jääpallomitaleita: hopeaa kaudella 1934 joukkueen hävittyä loppuottelu-uusinnassa HIFK:lle ja vuosina 1932 ja 1933 pronssia. Kanerva nousi jääpallomaajoukkueeseen helmikuussa 1931 ja pelasi sen jälkeen viisi A-maaottelua Ruotsia vastaan sekä kaksi B-maaottelua. Talvisodan jälkeen ViPS:n toiminta yhdistettiin Helsinkiin siirtyneisiin Susiin, jossa Kanerva oli voittamassa hopeaa Välirauhan kaudella 1941.

Eino Kanerva pelasi myös jalkapalloa ja oli ensimmäisessä viipurilaisessa joukkueessa, kun ViPS pelasi jalkapallon SM-sarjaa kaudella 1930.

Eino Kanervan elämä päättyi jatkosodassa Poventsassa tammikuussa 1942, jossa hän haavoittui kuolettavasti.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 1 SM-kulta: 1928
* 1 SM-pronssi: 1929

Lähteet
-------

* Antti O. Arponen, Markku Kasila, Matti Peltola: "Jatkosota 25.6.1941-19.9.1944", *He antoivat kaikkensa - Viime sodissa menehtyneet suomalaiset mestariurheilijat*, s. 307-308. Helsinki: Auditorium, 2014. ISBN 978-952-7043-03-5.

### Viitteet

1. 1 2  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.
August Wilhelm Heinrich Blasius.
**August Wilhelm Heinrich Blasius** (5. heinäkuuta 1845 Braunschweig - 31. toukokuuta 1912 Braunschweig) oli saksalainen lintutieteilijä.

Wilhelm Blasiuksen isä oli lintutieteilijä Johann Heinrich Blasius ja samoin hänen veljensä Rudolf Heinrich Paul Blasius (1842-1907). Hän opiskeli lääketiedettä Würzburgissa, Göttingenissä ja Zürichissä, ja valmistui lääketieteen tohtoriksi 1868. Vuosina 1869 ja 1870 hän toimi opettajana Würzburgin yliopistossa. Saksan ja Ranskan välisessä sodassa 1870–1871 hän toimi sotilaslääkärinä ja sai ansioistaan rautaristin.

Vuonna 1871 Wilhelm Blasius peri isänsä viran Braunschweigin museon ja kasvitieteellisen puutarhan johtajana. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Braunschweigin teknillisen yliopiston eläin- ja kasvitieteiden professoriksi. Hänen tärkein kirjoituksensa oli siivetönruokin (*Alca impennis*) lajimonografia *Neue Naumannn*-julkaisussa. Blasius perehtyi myös arkeologiaan ja paleontologiaan. Hän oli sekä American Ornithologists' Unionin että British Ornithologists' Unionin kirjeenvaihtajajäsen ja toimi pitkään Saksan lintutieteellisen yhdistyksen johtoelimissä. 1892 Padovan yliopisto nimitti hänet kunniatohtoriksi.

Wilhelm Blasius perehtyi etenkin Kaakkois-Aasian linnustoon. Hän nimesi linnuista ainakin palawaninviirikaijan (*Prioniturus platenae*) ja celebesinluhtakanan (*Aramidopsis plateni*).

Kirjoituksia
------------

* *Beiträge zur Kenntniss der Vogelfauna von Borneo*, 1881 (Adolph Nehrkornin kanssa) - Kontribuutio tietämykseen Borneon linnuista.
* *Dr. Platen's ornithologische Sammlungen aus Amboina*, 1882 (Adolf Nehrkornin kanssa) - Carl Constantin Platenin ornitologinen kokoelma Ambon saarelta.
* *Über die letzten Vorkommnisse des Riesen-Alks (Alca impennis)*, 1883 - Siivetönruokin (*Alca impennis*) viimeisistä ajoista.
* *Ueber einige Vögel von Cochabamba in Bolivia*, 1885 - Linnuista Cochabambassa, Boliviassa.
* *Beiträge zur Kenntniss der Vogelfauna von Celebes*, 1885 - Kontribuutio tietämykseen Celebesin linnuista.
* *Die Vögel von Gross-Sanghir*, 1888 - Sangirin saaren linnut.
* *Die anthropologische litteratur Braunschweigs und der nachbargebiete*, 1900 - Antropologinen kirjallisuus Braunschweigissä ja lähialueilla.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (*The Ibis* 54.)[vanhentunut linkki] (englanniksi)

1. ↑  ITIS
2. ↑  Google Search (publications)
3. ↑  WorldCat Search (publications)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Eino Antero Kellberg** (12. elokuuta 1908 Iisalmen maalaiskunta – 31. heinäkuuta 1978 Iisalmi) oli suomalainen kauppias ja kirjailija.

Kellbergin isä oli mäkitupalainen Paavo Kellberg joka oli työmiehenä Iisalmen pappilassa ja tunsi kirjailija Juhani Ahon. Eino Kellberg työskenteli suutarina ja rautateillä kunnes hän sai kerättyä varoja oman kauppaliikkeen perustamiseen. Vaikka kaupan hoito veikin aikaa Kellberg ehti lukea myös kirjallisuutta ja hänen suosikkikirjailijoihinsa kuuluivat Aleksis Kivi, Juhani Aho, Jack London ja Pentti Haanpää.

Kellberg voitti Gummeruksen järjestämän historiallisten romaanien kirjoituskilpailun teoksellaan *Kylä kapinan rajalla* joka kertoi omakohtaisiin kokemuksiin perustuen vuosien 1917–1918 tapahtumista Iisalmen seudulla.

Kirjailija Aarno Kellberg on Eino Kellbergin poika.

Teoksia
-------

* *Kylä kapinan rajalla*. Gummerus 1973

Lähteet
-------

* Eino Kellberg SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Pirjo Nenola : Kellbergin esikoiskirja vuoden 1918 tapahtumista, Iisalmen Sanomat 11.8.2008[vanhentunut linkki]
**Kaarlo Eino Karrakoski** (12. joulukuuta 1901 Lohja – 28. helmikuuta 1986 Lohja) oli suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Karrakosken vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarlo Oskari Karrakoski ja Mathilda Vilhelmina Veranen ja puoliso vuodesta 1930 Irma Emma Kaisa Pantsar. Karrakoski tuli ylioppilaaksi Lohjan yhteiskoulusta 1921 ja valmistui agronomiksi 1927. Hän oli Muuruvedellä maamieskoulun opettaja 1927–1928, Pohjois-Karjalan tietopuolisen karjanhoitokoulun johtaja 1928–1929, Lohjan Maidonmyyntiosuuskunnan, vuodesta 1940 Maatalousosuuskunta Tuotte, toimitusjohtaja 1929–1955 ja Lohjan Osuusteurastamon, vuodesta 1935 Länsi-Uudenmaan Osuusteurastamo, toimitusjohtaja 1929–1964. Kansanhuoltoministeriön toimistopäällikkö hän oli 1940–1941. Karraskoski oli Lohjan kunnanvaltuuston jäsen 1935–1944 ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Karrakoski oli reservin kapteeni (1942). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1962.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Karrakoski *Biografiasampo*. Viitattu 29.9.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Eino Karrakoski.  *Uusi Suomi*, 8.3.1986, nro 65, s. 10. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.9.2022.
**Olavi Fast** (27. tammikuuta 1942 Pori – 18. elokuuta 2018 Pori) oli suomalainen jalkapalloerotuomari. Hän aloitti erotuomarina 1960-luvun puolivälissä ja tuomitsi pääsarjatasolla vuosina 1972–1990 yhteensä 104 SM-sarjan ja Veikkausliigan ottelua. Fast tuomitsi muun muassa Suomen Cupin finaalin vuonna 1985. Lisäksi hän toimi erotuomarina nuorten ja naisten maaotteluissa sekä avustavana erotuomarina miesten maaotteluissa. Jalkapallon ohella Fast toimi erotuomarina myös koripallon ja jääpallon pääsarjoissa.

Heinäkuussa 1984 Fast tuomitsi ottelun Koparit–HJK, jonka jälkeen HJK:n Jari Rantanen aiheutti kohun pyllistämällä *Iltalehden* valokuvassa takapuoli paljaana lähettäen "terveiset tuomarille".

Omalla pelaajaurallaan Fast edusti 1950- ja 1960-luvuilla Porin Kärppiä ja Porin Karhuja. Työuransa hän teki *Satakunnan Kansa*n levikkipäällikkönä.

Lähteet
-------

1. ↑  Veikkausliigan erotuomaritilasto Veikkausliiga. Viitattu 23.8.2018.
2. 1 2 3 4  Holopainen, Pekka: Erotuomarilegenda Olavi Fast on kuollut  23.8.2018. Ilta-Sanomat. Viitattu 23.8.2018.
3. 1 2  Lepistö, Pertti: Erotuomari Olavi Fast vihelsi sadannen kerran SM-jalkapallossa (vain tilaajille)  17.5.1990. Helsingin Sanomat. Viitattu 23.8.2018.
4. ↑  Lahtinen, Esko S. – Malmberg, Kirsti – Sainio, Iris – Soininen, Heidi – Tonttila, Tuula: *Jalkapallokirja 1991*, s. 192. Suomen Palloliitto, 1991. ISSN 0787-7188.
5. ↑  Cupin loppuottelut.  *Helsingin Sanomat*, 20.10.1985, s. 49. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 23.8.2018.
6. ↑  Laitinen, Ilkka: Pitkä panna pyllistyksestä  12.5.2009. Iltalehti. Viitattu 23.8.2018.
**Sandisuu peakraav** (myös Paidra peakraav ) on Virossa Võrumaalla Võrussa virtaava 3,7 kilometriä pitkä oja tai johto-oja, joka on Võhandu jõen sivuhaara.

Ojan kulku
----------

Peakraavi on kaivettu Võhandu jõen suuntaiseksi ja samaa koskee pohjoisesta tulevaa sivuhaaraa. Kraavi yhtyy jokeen Paidran kylässä.

Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä
---------------------------------

Sandisuu peakraavin valuma-alueen pinta-ala on 10,3 neliökilometriä. Sen valuma-alue sijaitsee Võhandu jõen luoteispuolella. Se rajautuu lännessä ja luoteessa Kariojan valuma-alueeseen ja pohjoisessa Luts ojan valuma-alueeseen. Valuma-alueella on vain koneellisesti kaivettuja suoria ojia. Pääuoma eli peakraav alkaa Suujärvestä ja se on johdettu koilliseen päin. Ensimmäisen kahden kilometrin matkalla siihen yhtyy useita lyhyitä sivuojia. Yhden ojan päässä sijaitsee Jõrõsuu järv, joka on patojärvi. Võhandu jõen yhtymäkohdan lähelle tulee ojia myös luoteesta ja pohjoisesta päin. Luoteisella suunnalla sijaitsee myös Pikkjärv, joka laskee omaa sivuojaa pitkin ja se luetaan mukaan Tsolgon järviketjuun.

Hallintoalue
------------

Sandisuu peakraav kuuluu Peipsijärven alavesistöalueeseen, joka on osa Itä-Viron vesistöaluetta. Ojan vesistörekisterin tunnus on VEE1005600.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google tai Bing karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Etäisyydet on mitattu verkkopalvelussa *keskkonnainfo.ee* artikkelin *Sandisuu peakraav* karttalehdeltä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Keskkonnaregister: Sandisuu peakraav (VEE1005600) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 24.9.2020. (viroksi)
**Nii Odartey Lamptey** (s. 10. joulukuuta 1974 Tema) on ghanalainen uransa jo päättänyt jalkapalloilija. Pelipaikaltaan Lamptey oli hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Lamptey pelasi myös Ghanan jalkapallomaajoukkueessa. Lamptey on toiminut ghanalaisen Sekondi Wise Starsin apuvalmentajana vuodesta 2009 alkaen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Lamptey siirtyi 15-vuotiaana vuonna 1990 Belgian liigan RSC Anderlechtiin, jossa hän voitti maan mestaruuden kausilla 1990-1991 ja 1992-1993 ja pelasi myös Mestareiden liigan edeltäjässä Euroopan cupissa. Heinäkuussa 1993 Lamptey siirtyi Eredivisie-seura PSV Eindhoveniin, jota hän edusti yhden kauden pelaten 22 ottelua, joissa syntyi kymmenen maalia.

Heinäkuussa 1994 Lamptey siirtyi Englannin valioliigan Aston Villaan, jota hän edusti vain yhden kauden pelaten kymmenen ottelua, ennen kuin hän siirtyi saman sarjan Coventry Cityyn. Coventryäkin Lamptey edusti vain kauden pelaten ainoastaan kuusi ottelua, kunnes hän siirtyi vuoden 1996 heinäkuussa Italian Serie B:n Unione Veneziaan.

Venetsiassa Lamptey viihtyi vain puoli vuotta. Hän siirtyi tammikuussa 1997 Primera División de Argentinan Unión Santa Fehen, jossa hän pelasi yhden vuoden ajan. Tammikuussa 1998 Lamptey siirtyi Turkin Superliigan MKE Ankaragücüün, josta hän siirtyi jo saman vuoden heinäkuussa Portugalin Primeira Ligan UD Leiriaan, jossa Lamptey pelasi yhden kauden aikana seitsemän ottelua.

Heinäkuussa 1999 Lamptey siirtyi Saksan 2. Bundesliigan Greuther Fürthiin, jota hän edusti kahden kauden ajan. Otteluita kertyi 36 ja maalejakin viisi. Heinäkuussa 2001 Lamptey siirtyi Saksasta Kiinaan. Uusi seura oli Kiinan Superliigan Shandong Luneng, jossa otteluita kertyi vuosina 2001-2002 37 ja maaleja seitsemän. Lamptey edusti vuodet 2003-2004 arabiemiirikuntalaista Al Nasria, vuodet 2005-2006 kotimaansa Asante Kotokoa, jossa hän voitti liigamestaruuden kaudella 2005 sekä eteläafrikkalaista Jomo Cosmosta, jossa hän päätti uransa vuonna 2008.

### Maajoukkueura

Lamptey voitti Ghanan alle 17-vuotiaiden kanssa MM-kultaa vuonna 1991, kisoissa, joissa Lamptey itse valittiin kisojen parhaaksi pelaajaksi. Ghanan jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi vuosina 1991-1996 38 ottelua tehden kahdeksan maalia. Hän saavutti Ghanan kanssa pronssia vuoden 1992 kesäolympialaisista Barcelonasta pelaten turnauksessa Ghanan kaikissa kuudessa pelissä.

Muuta
-----

Nii Lamptey oli vuoden 1991 nuorten MM-kilpailuiden jälkeen yksi maailman lupaavimmista nuorista pelaajista. Hän oli jo tuota ennen siirtynyt vasta 15-vuotiaana Belgiaan kotimaastaan. Yksi kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista, brasilialainen Pelé, jopa kutsui Lampteyta nimellä *Uusi Pelé*. Lampteyn ura oli kuitenkin rikkonainen ja se sisälsi monta seuraa ilman varsinaista läpimurtoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Ingrid Johanna Katariina Kylmänen** (s. 22. maaliskuuta 2002 Pradera, Kolumbia) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa Raision Kuulaa. Hän on sekä Kolumbian että Suomen kansalainen. Kylmäsen valmentaja on Petteri Jouste. Aikaisemmin häntä valmensi hänen isänsä Ari Kylmänen.

Kylmänen karsiutui vuonna 2018 Györin alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 100 ja 400 metrin välierissä. Buenos Airesissa järjestetyissä nuorten olympialaisissa hän oli mukana 100 metrillä. Heinäkuussa 2019 Kylmänen saavutti tyttöjen 100 metrin juoksussa hopeaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Azerbaidžanin Bakussa. Hän karsiutui vuonna 2021 alle 20-vuotiaiden EM- ja MM-kilpailuissa 100 metrin välierissä. Hän kuului Münchenin EM-kilpailuissa 2022 alkuerissä karsiutuneeseen Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueeseen.

Kylmänen on saavuttanut Kalevan kisoissa pronssia 100 metrin juoksussa vuosina 2018, 2021 ja 2022. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 60 metrin juoksussa pronssia 2022 ja 2023. Hän on voittanut yhteensä 14 henkilökohtaista juniorisarjojen SM-kultamitalia eri ikäsarjoissa juoksussa sekä moniotteluissa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,66 | Jämsä | 4. heinäkuuta 2021 |
| 200 m | 24,22 | Helsinki | 11. elokuuta 2021 |
| 400 m | 55,50 | Turku | 26. kesäkuuta 2018 |

Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,42 | Helsinki | 29. tammikuuta 2022 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johanna Kylmänen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Kylmänen pinkoi koleudessa 12,06 – SM Karjaa 15-14 *yleisurheilu.fi*. Viitattu 17.8.2019.
3. ↑  Johanna Kylmänen valittiin Vuoden urheilijaksi Raisiossa *ts.fi*. Viitattu 17.8.2019.
4. ↑  Kylmänen juoksi komeasti 100 metrin hopealle Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla – kaksi suomalaista jäi todella niukasti ulos mitaleilta *yle.fi*. Viitattu 10.9.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Runo Sakari Piha** (8. joulukuuta 1919 Punkalaidun – 31. heinäkuuta 2008 Helsinki) oli Oulun yliopiston professori, vararehtori ja biokemian uranuurtaja. 

Pihan vanhemmat olivat Anton Waldemar Piha (ent. Wahlman) ja Helma Gustava Hellman. Piha tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1939 ja valmistui Helsingin yliopistosta farmaseutiksi 1945, filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1950 ja filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi tohtoriksi 1957, väitöskirjan aiheenaan *Studies on blood regeneration during progressive reticulosytosis due to repeated bleedings*. Piha toimi biokemian tutkimuslaitoksen tutkimusapulaisena 1947-1948, Helsingin yliopiston kasvifysiologian laboratorion tutkimusapulaisena 1948, fysiologian laitoksen biokemistinä, assistenttina ja apulaisopettajana 1948-1964 ja biokemian sekä myöhemmin neurokemian dosenttina 1959-1988. Hän oli mukana A. I. Virtasen tutkimuksessa ja 1962–1964 tutkijana Columbian yliopistossa Yhdysvalloissa. Turun yliopiston vs. biokemian professori Piha oli 1964–1966 ja siirtyi sitten saman alan professoriksi Oulun yliopistoon, jossa hän oli virassa, kunnes jäi eläkkeelle 1985. Oulun yliopiston vararehtori hän oli 1968–1971 ja Oulun yliopiston julkaisusarjan *Acta Universitatis Ouluensis* päätoimittaja 1971–1985. Piha perusti Oulun yliopiston biokemian koulutuksen ja laitoksen, josta valmistui ensimmäinen tohtori 1971. Hän edisti myös biofysiikan opetuksen aloittamista Oulussa. Neurokemian tutkimus oli hänen erityisen kiinnostuksensa kohde. Hän oli Suomen aivotutkimusseuran perustajajäsen ja Suomalaisen tiedeakatemian kutsuttu jäsen vuodesta 1973. 

Taiteilija Marjatta Tapiola maalasi Pihasta muotokuvan Oulun yliopiston kokoelmiin 1981.

Pihan sotilasarvo oli reservin yliluutnantti (1976), hänen puolisonsa vuodesta 1950 oli Aini Elina Siintola (k. 1988). Turun ja Vaasan kauppakorkeakoulujen liiketaloustieteen sekä taloussosiologian professori Kalevi Piha oli Sakari Pihan identtinen kaksoisveli. Myös metsähallituksen pääjohtaja Antero Piha sekä säveltäjät Martti Piha ja Helmeri Piha olivat hänen veljiään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veli-Matti Autio: *Suomen professorit. Finlands professorer*. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.  s. 513
2. ↑

* Helsingin Sanomat 27.8.2008, s. C9, Sakari Pihan muistokirjoitus

Aiheesta muualla
----------------

* Sakari Pihan muistokirjoitus (Arkistoitu – Internet Archive). Suomalaisen tiedeakatemian vuosikirja 2008, s. 115-116. Lauri Lajunen ja Kalervo Hiltunen. (Viitattu 1.6.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
De Villiers lehdistötilaisuudessa vuonna 2014.
**Giniel de Villiers** (s. 25. maaliskuuta 1972 Barrydale) on eteläafrikkalainen ralliautoilija, joka on erikoistunut erämaaralleihin. De Villiers on vuoden 2009 Dakar-rallin voittaja.

Kilpauransa de Villiers aloitti rata-autoilussa, mutta siirtyi pian erämaaralleihin. Dakar-rallissa hän debytoi vuonna 2003 sijoittuen viidenneksi, ja on osallistunut siitä lähtien kilpailuun jokaisella kerralla. Vuoden 2019 jälkeen de Villiers on ajanut kaikkiaan 16 Dakar-rallia, joutumatta keskeyttämään kertaakaan. Vuoden 2009 voiton lisäksi hän on sijoittunut alemmille palkintokorokesijoille seitsemän kertaa, ja voittanut yhteensä 15 erikoiskoetta.

Tavallisissa ralleissa de Villiers on kilpaillut ainoastaan kotimaansa kansallisessa sarjassa.

Dakar-rallin tulokset
---------------------

| Vuosi | Luokka | Automerkki | Sijoitus | EK-voitot |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Auto | Japani Nissan | 5. | 0 |
| 2004 | 7. | 1 |
| 2005 | 4. | 2 |
| 2006 | Saksa Volkswagen | **2.** | 1 |
| 2007 | 11. | 4 |
| 2008 | *Kilpailu peruttiin terroriuhan vuoksi* |
| 2009 | Auto | Saksa Volkswagen | **1.** | 4 |
| 2010 | 7. | 0 |
| 2011 | **2.** | 1 |
| 2012 | Japani Toyota | **3.** | 0 |
| 2013 | **2.** | 0 |
| 2014 | 4. | 1 |
| 2015 | **2.** | 0 |
| 2016 | **3.** | 0 |
| 2017 | 5. | 0 |
| 2018 | **3.** | 1 |
| 2019 | 9. | 0 |

Lähteet
-------

1. 1 2   (englanniksi) Viitattu 12.4.2019


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Stéphane Peterhansel** | **Dakar-rallin voittaja**2009 | Seuraaja:**Carlos Sainz** |
Baldassarre Negroni vuonna 1914.
**Baldassarre Negroni** (21. tammikuuta 1877 Rooma – 18. heinäkuuta 1948 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.

Aatelisperheeseen syntynyt Negroni valmistui lakimieheksi ja toimi pörssivälittäjänä. Vuonna 1911 hän alkoi työskennellä Cinesillä aluksi kuvaajana ja myöhemmin ohjaajana. Vuonna 1912 hän perusti asianajaja Gioacchino Mecherin kanssa tuotantoyhtiö Celio Filmin, jolle hän ohjasi joukon Francesca Bertinin, Emilio Ghionen ja Alberto Collon tähdittämiä hienostuneita melodraamoja. Negronin merkittävin teos on pantomiimielokuva *Histoire d’un Pierrot* ("Pierrot’n tarina", 1913), jossa hän pyrki sovittamaan yhteen kuvan ja Mario Pasquale Costan säveltämän musiikin. Se on yksi ensimmäisistä mykkäelokuvista, joissa musiikin on tarkoitus muodostaa olennainen osa katsomiskokemusta. Vuonna 1913 Negroni ohjasi myös Augusto Geninan käsikirjoittaman elokuvan *L’anima del demi-monde* ("Puolimaailman henki"), joka oli Emilio Ghionen ensiesiintyminen myöhemmin Za-la-mortina tunnettuna herrasmiesvarkaana.

Vuosina 1914–1915 Negroni työskenteli Milano Filmsin ja vuosina 1915–1921 roomalaisen Tiber Filmin ja sen tytäryhtiön Film d’Arte Italianan ohjaajana. Negroni teki lukuisia melodraamoja ja seikkailuelokuvia näyttelijädiiva Hesperian (Olga Mambelli) kanssa, josta vuonna 1923 tuli hänen virallinen vaimonsa. Niistä tunnetuin lienee *La signora delle camelie* ("Kamelianainen", 1915), joka kilpaili Gustavo Serenan ja Francesca Bertinin samaan aikaan kuvaaman samannimisen elokuvan kanssa. 1920-luvun alussa Negroni liittyi epäonniseen Unione Cinematografica Italianaan ja työskenteli sen jälkeen tuottaja Stefano Pittalugalle, jolle hän ohjasi muun muassa Bartolomeo Paganon kolme viimeistä elokuvaa. Äänielokuvan tultua Negroni ohjasi suositun musiikkikomedian *Due cuori felici* ("Kaksi onnellista sydäntä", 1932), mutta työskenteli sen jälkeen lähinnä tuotantopäällikkönä. Hänen viimeinen ohjaustyönsä oli komedia *L’ambasciatore* ("Suurlähettiläs") vuonna 1936.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dizionario Biografico degli Italiani *treccani.it*. Viitattu 16.3.2015. (italiaksi)
2. 1 2  Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*, s. 219–220. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Baldassarre Negroni (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Agodan logo.
**Agoda** on The Priceline Groupin omistama hotellinvaraussivusto, joka on keskittynyt lähinnä Aasian ja Tyynenmeren alueelle. Toimistot sijaitsevat Singaporessa, Bangkokissa, Hongkongissa, Kuala Lumpurissa, Phuketissa, Balilla, Sydneyssä, Tokiossa, Soulissa, Pekingissä, Shanghaissa ja Manilassa.

Historia
--------

Yrityksen perusti Michael Kenny 1990-luvun loppupuolella, tuolloin nimenä oli PlanetHoliday.com. Alkuperäinen konsepti oli hyödyntää hakukoneiden nopeasti kasvavaa suosiota parantamaan tiedonkeruuta hotelleihin ja matkailuun liittyen. PlanetHoliday oli yksi ensimmäisiä hotellinvaraussivustoja toimialalla, jonka liikevaihto on sittemmin kasvanut useiksi miljardeiksi.

Long Islandilta New Yorkista kotoisin oleva Kenny asettui Thaimaahan 90-luvun alkupuolella ja aloitti operaatiot sivuston kanssa pienessä mittakaavassa Phuketista käsin. Sivusto (ja toimiala kokonaisuudessaan) on selviytynyt useista odottamattomista katastrofeista mm. IT-kuplan puhkeaminen 2000-2001, New Yorkin 9/11 terrori-iskut, sekä SARS epidemia 2003, jotka kaikki vavisuttivat rajusti matkailualaa.

Vuonna 2002 operaatiot siirrettiin Phuketista Bangkokiin ja 2003 tehtiin yhteistyösopimus PrecisionReservations.com’in kanssa, jonka tarkoituksena oli laajentaa myyntejä heidän sivustojensa kautta. Myöhemmin vuonna 2003 PlanetHoliday.com ja PrecisionReservations.com yhdistettiin Agoda Company Pte. Ltd. –nimen alaisuuteen.

Yritysostot
-----------

Marraskuussa 2007 Priceline.com LLC (NASDAQ: PCLN) teki kolmannen kansainvälisen yritysostonsa hankkimalla Agoda Companyn alaisuuteensa. Tällä hetkellä Agodalla työskentelee noin 450 työntekijää, ja se tarjoaa palveluita 32 eri kielellä mm. kiinaksi, englanniksi, ranskaksi, espanjaksi, japaniksi ja thaiksi.

Palkinnot
---------

Agoda valittiin TravelMolen Web Awards Asia 2008 –tapahtumassa parhaaksi majoitussivustoksi (Best Accomodation Site).

Lähteet
-------

1. ↑  domain-b.com : Priceline acquires Asian online hotel reservation service Agoda *www.domain-b.com*.  Arkistoitu 24.2.2018. Viitattu 13.3.2019.
2. ↑  Michael Kenny ’89 Heads Travel Company in Thailand Lafayette College.  Arkistoitu 7.5.2010. Viitattu 13.3.2019.
3. ↑  Travel and Tourism Analyst - Sustainable Tourism in the Travel Industry - International *researchandmarkets.com*.  2005.  Arkistoitu 19.8.2007. Viitattu 13.3.2019.
4. ↑  Priceline.com acquires asian online hotel reservation service co Agoda *Reuters*.  8.11.2007.  Arkistoitu 24.2.2018. Viitattu 13.3.2019. (englanniksi)
5. ↑  Travel industry news and job listings *www.travelmole.com*.  Arkistoitu 1.11.2008. Viitattu 13.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Agodan virallinen suomenkielinen sivusto
* Pricelinen virallinen sivusto
* Travelmolen virallinen sivusto
Soulissa vuonna 2003 myynnissä olleita ginsengjuuria
**Ginseng** (*Panax ginseng*, nähdään myös virheellisessä kirjoitusasussa *gingseng*) on viime vuosina länsimaissakin suosiota saanut aasialainen rohdoskasvi. Kasvin täsmällisiä suomenkielisiä nimiä ovat **kiinanginseng** ja **kiinanginsengjuuri**.

Ginsengiä käytetään yleiskuntoa vahvistavana luontaislääkkeenä eli adaptogeenina. Perinteisen kiinalaisen lääketieteen mukaan ginsengjuurta käytetään muun muassa lisäämään Jing-energian kiertoa kehossa, parantamaan mieskuntoa sekä sairauden jälkeistä heikkoutta ja estämään vanhuudenheikkoutta.

*Panax ginseng* -juurta on kahdenlaista:

*Valkoista ginsengiä* kasvatetaan neljästä kuuteen vuoteen, sitten juuri kuoritaan ja kuivatetaan auringossa, jolloin vesipitoisuus laskee 12 prosenttiin tai alemmaksi.Valkoisessa ginsengissä on käsittelyn johdosta luultavasti vähemmän lääkeaineellista sisältöä.*lähde?* Auringossa kuivattaminen muuttaa juuren värin kelta-valkoiseksi.

*Punainen ginseng* poimitaan kuusivuotiaana. Sitä ei kuorita, ja se keitetään. Keittäminen antaa juurelle punertavan värin, josta nimi johtuu. Keittäminen ei vahingoita niin paljoa ginsengin parantavia ainesosia.*lähde?* Keittämisen jälkeen juuri kuivatetaan.

Ginsengjuuren kuljettaminen Suomeen on kiellettyä, koska se luokitellaan vahvaksi lääkeaineeksi, mutta uutteena tai jauheena kuljettaminen on sallittua, ja sitä käytetäänkin esimerkiksi piristävänä ainesosana teessä, virvoitus- ja energiajuomissa sekä myös joissain suihkugeeleissä.

Lähteet
-------

* Sticher, O.: Getting to the root of ginseng  1998. e American Chemical Society.

### Viitteet

1. ↑  Räty, Ella (toim.): *Viljelykasvien nimistö*. Helsinki: Puutarhaliiton julkaisuja nro 363, 2012. ISBN 978-951-8942-92-7.
2. ↑  Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet. viitattu 1.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* ITIS: *Panax ginseng* (englanniksi)
* United States Department of Agriculture (USDA): *Panax ginseng* (englanniksi)
* Flora of China: *Panax ginseng* (englanniksi)
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Panax ginseng (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q182881
* Wikispecies: Panax ginseng
* CoL: 4C9K7
* Ecocrop: 8227
* EoL: 1153396
* EPPO: PNXGI
* FoC: 200015246
* GBIF: 5372262
* GRIN: 26379
* iNaturalist: 366498
* IPNI: 77211872-1
* IRMNG: 10860734
* ITIS: 505938
* NCBI: 4054
* NZOR: 8dbfe1fe-74a4-48d3-83fd-39ff7cb11492
* Open Tree of Life: 524063
* PfaF: Panax ginseng
* Plant List: kew-146697
* PLANTS: PAGI2
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:91472-1
* Species+: 19207
* Tropicos: 2200621
* WFO: wfo-0000263606

 |

 |
**Papa** on Polynesian mytologiassa esiäiti tai jumalatar. Havaijilaisten mytologiassa hän on esiäiti sekä maan jumalatar ja manalan valtiatar. Papan nimi tarkoittaa matalaa, ja todennäköisesti jumalatar yhdistettiin alun perin Havaijisaarten vedenalaisiin perustuksiin. Hänen täydellinen nimensä oli **Papa-hanau-moku** (olento josta maa on saanut alkunsa). Papa pidettiin Havaijisaarten varhaisen elämän kantavana voimana. Tarujen mukaan hän otti puolisokseen Wakean, ensimmäisen heimopäällikön, ja synnytti hänelle monta lasta. Mutta kun Wakea ryhtyi sukurutsaiseen suhteeseen heidän tyttärensä kanssa, Papa raivostui niin, että lähti maan päältä ja antoi ihmiskunnalle kuoleman kiroukseksi. Papan ja Wakean erosta johtuu paitsi kuolevaisuus myös havaijilaisen yhteiskunnan jakautuminen eri luokkiin. Yhdestä Papan hylkäämästä lapsesta tuli nimittäin ajan oloon ensimmäinen orja.[1]

Papa esiintyy myös Uuden-Seelannin maorien luomismyyttissä, jossa hän on taivaan jumalan Rangin puoliso. Maorien mukaan Rangi ympäröi Papan joka puolelta sulkien siten kaiken maan jumalattaren kohtuun. Ratkaistakseen tilanteen heidän poikansa Tane-mahuta työnsi heidät eroon toisistaan.[1]

Papu tunnetaan lisäksi nimellä **Papatuanuku**, ja hän on myyteissä alkujumalien naisellinen puolisko. Kun hän kohotti kätensä halatessaan puolisoaan Rangia, heidän lapsensa näkivät ensimmäisen auringonsäteen.[2]

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
* Wilkinson, Philip: Myytit & legendat. Readme.fi, 2009. Suomentaja Veli-Pekka Ketola ISBN 978-952-220-252-9

### Viitteet

1. 1 2  Cotterell 1996, s. 147
2. ↑  Wilkinson 2009, s. 339
*Tämä artikkeli kertoo antiikin Kreikan aukioista. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
Roomalaiskaudella Ateenaan rakennetun Roomalaisen agoran rauniot.
**Agora** (m.kreik. ἀγορά) oli tori antiikin kreikkalaisessa kaupungissa. Sana tarkoittaa kreikaksi toria, avointa kokoontumis- ja markkinapaikkaa. Agorat olivat usein kaupunkien taloudellisia, hallinnollisia, sosiaalisia ja intellektuaalisia keskuksia. Tunnetuin agora, Ateenan Agora, sijaitsi Ateenassa Akropoliin ja Kerameikoksen välissä, ja toimi useiden antiikin kreikkalaisten filosofien ja sofistien kokoontumispaikkana. Roomalaisessa arkkitehtuurissa agoraa vastasi forum.

Antiikin aikaisia agoroita
--------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Ateenan Αgora
* Ateenan arkaainen agora
* Ateenan roomalainen agora
* Delfoin roomalainen agora
* Deloslaisten agora, Delos
* Efesoksen hallinnollinen agora
* Efesoksen kaupallinen agora
* Eteläinen agora, Miletos
 | * Italialaisten agora, Delos
* Kompetaliastien agora, Delos
* Kosin Αgora
* Läntinen agora, Miletos
* Pohjoinen agora, Miletos
* Theofrastoksen agora, Delos
* Thessaloniken Αgora
 |

Katso myös
----------

* Agorafobia
* Agorismi

Lähteet
-------

1. ↑  Valkeapää, Leena: Taidehistorian sanasto (PDF)  2003. Jyväskylän yliopisto.  Arkistoitu 21.12.2008. Viitattu 26.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **agora** Wikimedia Commonsissa