recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marat** oli Ranskan laivaston 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Téméraire-luokka*
Alus tilattiin Rochefortin telakalta, jossa sen rakentamisesta vastasi Jean-Denis Chevillard-cadet. Sen köli laskettiin elokuussa 1787. Alus nimettiin 23. huhtikuuta 1790 *Lioniksi* ja edelleen 28. syyskuuta 1793 *Marat'ksi*. Se laskettiin vesille 29. huhtikuuta 1794 ja liitettiin laivastoon kesäkuussa 1794.

Palvelus
--------

Alus osallistui 6. marraskuuta 1794 taisteluun. Se onnistui vaurioittamaan *HMS Alexanderia*, jolla sai surmansa tai haavoittui 40 henkeä ennen kuin se vallattiin.

*Marat* nimettiin 25. toukokuuta 1795 *Formidableksi*. Alus osallistui 22. kesäkuuta 1795 päällikkönsä Linoisin johtamana Groix'n taisteluun, jossa Britannian kuninkaallisen laivaston *HMS Barfleur* valtasi aluksen lähellä Lorientia.

### HMS Belleisle

Alus liitettiin lokakuussa 1800 kuninkaalliseen laivastoon nimellä *HMS Belleisle*, koska laivastossa oli jo *HMS Formidable*. Kanaalin laivastoon liitetyn aluksen päällikkönä oli William Domett.

Alus oli Trafalgarin taistelussa vuonna 1805 kuninkaallisen laivaston tuulenpuoleisen linjan toisena aluksena päällikkönään Wiliam Hargood. Alus kohtasi taistelun kuluessa *Achillen*, *Aiglen*, *Neptunen*, *Fougueux'n*, *Santa Anan*, *Monarcan* ja *San Juan Nepomucenon*. Pian taistelun alettua alus menetti ainoana brittiläisenä aluksena mastonsa, ja se oli siten liikuntakyvytön ja lähes taistelukyvytön purjeiden peittäessä tykkimiesten näkyvyyden. Alus menetti 33 miestä kaatuneina ja 93 haavoittuneina. Fregatti *HMS Naiad* hinasi aluksen taistelun jälkeen Gibraltarille.

Tanskan liityttyä Napoleonin mannermaan sulkemukseen *Belleisle* lähti vuonna 1807 merelle Tanskan Länsi-Intiaan valtaamaan määrätyn laivasto-osaston mukana kontra-amiraali Alexander Cochranen lippulaivana. Osaston muut alukset olivat *HMS Prince George*, *HMS Northumberland*, *HMS Canada*, *HMS Ramillies* ja *HMS Cerberus*. Osasto valtasi 17. huhtikuuta *Telemacon*, *Carvalhon* ja *Masterin*. Tanskan Länsi-Intia vallattiin vasta joulukuussa saarten saatua tiedon Kööpenhaminan taistelusta.

Alus oli vuodesta 1811 alkaen Portsmouthissa, ja se romutettiin vuonna 1814.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)
* Winfield, Rif & Roberts, Stephen S.: *French Warships in the Age of Sail 1786–1861 – Design, Construction, Careers and Fates*. Minnesota, Yhdysvallat: Seaforth Publishing, 2015. ISBN 978-1-84832-204-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif 2015 s. 89
2. ↑  Winfield, Rif 1793-1815 s. 51
3. 1 2  Winfield, Rif 1793-1815 s. 70
Marat Gramov, 1988
**Marat Vladimirovitš Gramov** (ven. Марат Владимирович Грамов), (27. marraskuuta 1927 Bridino, Pihkovan kuvernementti, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 26. helmikuuta 1998 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen urheilujohtaja ja urheiluministeri.

Marat Gramov osallistui punaupseerina vuodesta 1944 lähtien suureen isänmaalliseen sotaan. Vuodesta 1948 lähtien hän toimi Neuvostoliiton kommunistipuolueen Komsomol-johtajana Stavropolin alueella. Vuonna 1951 hänestä oli tullut kommunistipuolueen jäsen. Hän aloitti vuonna 1953 Stavropolin alueen Komsomol-lehden toimituksen jäsenenä. Vuodesta 1955 hän aloitti edelleen opiskelun Saratovin alueen kommunistipuolueen puoluekorkeakoulussa, josta hän valmistui neljä vuotta myöhemmin.

Gramovin ura 1960-luvulla oli kommunistipuolueen Stavropolin johtotehtävissä. Sieltä hän siirtyi 1970-luvulla puolueen keskusjohdon palvelukseen Moskovaan, jossa ollessaan hän suoritti tohtorintutkinnon historiassa. 

Seuraavalla vuosikymmenellä eli 1980-luvulla Marat Gramovista tuli Neuvostoliiton näkyvin urheilupoliitikan hahmo. Hän oli yhtenä päättäjänä Neuvostoliiton johdon tehdessä boikointipäätöksen Los Angelesin vuoden 1984 kesäkisojen suhteen. 

Urheilun johtotehtäviin Gramov tuli vuonna 1983, jolloin hänet nimitettiin neuvostohallituksen liikunnasta ja urheilusta vastaavaksi ministeriksi. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1989. Samaan aikaan eli vuosina 1983-1989 hän oli Neuvostoliiton olympiakomitean puheenjohtaja. Vuonna 1988 hänestä tuli myös Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsen Konstantin Andrianovin seuraajana. Tässä tehtävässä hän oli Neuvostoliiton kaatumiseen asti eli Venäjän federaation johto ei enää tukenut Gramovin jatkoa KOK:ssa, sillä hän oli leimautunut niin vahvasti vanhaan neuvostovaltaan. Gramovin ura KOK:ssa päättyi keväällä 1992.

Kirjallisuutta
--------------

* Sport necropol: Грамов Марат Владимирович (1927-1998) (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Lähteet
-------

1. ↑  Doleful Days For The Games: A boycott—this time by the U.S.S.R.—delivered a stunning blow to this summer's L.A. Olympics *Sports Illustrated*.  21.5.1984. Viitattu 30.9.2013. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Anchorage Daily News** on päivittäin ilmestyvä yhdysvaltalainen sanomalehti, jonka kotipaikka on Alaskassa sijaitseva Anchorage. Lehden arkilevikki on 71 711 ja sunnuntailevikki 89 423, mikä tekee siitä Alaskan selkeästi luetuimman sanomalehden. *Anchorage Daily Newsin* päätoimittaja on Pat Dougherty (2007).

Lehdellä on 425 päätoimista työntekijää Anchoragen päämajassa sekä Matanuska-Susitna Valleyn, Kenain niemimaan, Juneaun ja Washington, D.C.:n toimistoissa.

Alkuvaiheet
-----------

*Anchorage Daily News* perustettiin *Anchorage News* -nimisenä, viikoittain ilmestyvänä julkaisuna 13. tammikuuta 1946. Sen perustaja ja ensimmäinen julkaisija oli Norman C. Brown. Lehti alkoi ilmestyä joka päivä iltapäivisin toukokuussa 1948. Sunnuntaisin sitä alettiin tosin julkaista vasta 13. kesäkuuta 1965, mitä ennen *Anchorage Daily Newsistä* oli tullut aamulehti 13. huhtikuuta 1964.

Pulitzer-palkinnot
------------------

Lehti on voittanut kahdesti Pulitzer-palkinnon julkisen palvelun kategoriassa vuosina 1976 ja 1989. Mikään muu alaskalainen sanomalehti ei ole voittanut Pulitzeria. Vuoden 1976 palkinto tuli sarjasta "Empire – The Alaska Teamsters Story", joka paljasti Teamsters-ammattiyhdistyksen vaikutusvallan osavaltion talouteen ja politiikkaan. *Anchorage Daily News* oli tuolloin kaikkien aikojen pienin julkisen palvelun Pulitzerin voittanut sanomalehti. Toinen palkittu artikkelisarja oli "A People in Peril", joka dokumentoi Alaskan alkuasukkaiden laajaa alkoholismia, synkkiä itsemurhatilastoja ja epätoivoa.

Omistajavaihdos
---------------

The McClatchy Company on omistanut *Anchorage Daily Newsin* vuodesta 1979. Se osti silloin määräenemmistön osakekannasta Kay Fanningilta, joka oli ollut lehden päätoimittaja ja julkaisija aviomiehensä Larry Fanningin 1971 tapahtuneesta kuolemasta lähtien. Kay Fanning jatkoi lehden johdossa vuoteen 1983 saakka.

*Anchorage Daily News* oli ensimmäinen niistä kahdesta sanomalehdestä, jotka tuolloin 122-vuotias kalifornialainen McClatchy Company osti kotiosavaltionsa ulkopuolelta. Toinen oli *Tri-City Herald*. Sittemmin McClatchystä on kasvanut valtakunnallinen sanomalehtiyhtiö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Anchorage Daily News  2007. The McClatchy Company.  Arkistoitu 8.2.2009. Viitattu 22.8.2007. (englanniksi)
2. 1 2 3  Anchorage Daily News history  9.9.2003. Anchorage Daily News.  Arkistoitu 18.8.2007. Viitattu 22.8.2007. (englanniksi)
**Dabrel** (? – 1211) oli Toreidan alueen liiviläisten vanhin. Hän taisteli toisen toreidalaisen liiviläisen Kaupon ohella kristittyjen puolella ja oli mukana Viroon suunnatuilla ristiretkillä. Hän jäi kuitenkin Kauppoa tuntemattomammaksi.

Elämäkerta
----------

### Varhaiset vaiheet

Dabrel hallitsi Koivajoen halkaiseman Toreidan eteläpuolta Kaupon hallitessa alueen pohjoispuolta. Dabrelis hallitsi Sateselen linnaa, joka oli omana aikanaan vaikuttava rakennus. Linnan jäänteet ovat edelleen näkyvillä. Vuonna 1186 Toreidaan saapui Teoderik-niminen lähetyssaarnaaja, joka kastoi Kaupon kristityksi Dabrelin jäädessä pakanaksi. Dabrel oli todennäköisesti Akon puolella tämän johtamassa kapinassa saksalaisia vastaan. Ako kukistettiin ja kapinaa seurasi saksalaisten johtamien semgallien sotaretki Toreidaan vuonna 1206. Tässä vaiheessa Kauppo oli syösty vallasta, mutta hän tuli takaisin omalle linnalleen hyökkäävien joukkojen mukana. Saksalaiset ja semgallit piirittivät Dabrelin linnan ja hyökkäsivät sitä vastaan kykenemättä kuitenkaan valloittamaan sitä. Semgallit luopuivat piirityksestä ja lähtivät sotasaaliineen heimoalueelleen. Tämän jälkeen ristiretkeläisten ja liiviläisten välille solmittiin rauha. Voitosta huolimatta Dabrel antoi kastaa itsensä ja hallitsemansa liiviläiset myöhemmin samana vuonna.

### Saksalaisten liittolaisena

Vuonna 1207 Toreidan alue jaettiin Kalparitariston ja arkkipiispan kesken ritarikunnan saaden Dabrelin hallitseman osan Toreidaa. Vuoden 1209 ja 1210 vaihteessa Dabrel vaikutti todennäköisesti saksalaisten päätökseen uusia rauha ugandilaisten kanssa. Vuonna 1211 Dabrel oli liiviläisten mukana ristiretkellä Soontaganaan lähellä nykyistä Pärnua. Dabrel oli todennäköisesti mukana myös retkellä Sakalaan ja Viljandin linnan piirityksessä. Epävarmempaa on, oliko hän mukana myöhemmin samana vuonna tehdyllä Beverin linnan piirityksellä. Ilmeisesti joukkojen palattua Liivinmaalla puhkesi rutto, johon Dabrelkin kuoli edelleen saman vuoden 1211 aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Vilho Niitemaa: *Baltian historia*, s. 48. täydentänyt Kalervo Hovi. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1991. ISBN 951-30-9112-0.
2. 1 2  Guntis Zemītis: DABRELIS UN VIŅA SATESELES PILS Liiviläisten kulttuurikeskus.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 9.12.2010. (latviaksi)
**Yarden Gerbi** (hepr. ‏ירדן ג'רבי‎; s. 8. heinäkuuta 1989 Kfar Saba) on israelilainen judoka, maailmanmestari sekä olympia- ja EM-mitalisti. Hän on kilpaillut alle 63 kilo­gramman paino­luokassa vuodesta 2007 lähtien.

Kilpailu-ura
------------

Gerbi saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Varsovassa 2008 ja hopeaa Tel Avivin Makkabiadeissa 2009. Tokion MM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui seitsemänneksi ja Istanbulin EM-kilpailuissa 2011 viidenneksi. Hän saavutti hopeaa Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012 hävittyään loppuottelussa Ranskan Gévrise Émanelle. Buda­pestin EM-kilpailuissa 2013 hän sai pronssia.

Gerbi voitti maailman­mestaruuden Rio de Janeirossa 2013. Hän oli jo ennen kisoja maailman­rankingin ykkönen ja kukisti loppu­ottelussa ranskalaisen Clarisse Agbegnenoun 43 sekunnissa. Tämä oli Israelin kaikkien aikojen ensimmäinen judon maailman­mestaruus. Tšeljabinskin MM-kilpailuissa 2014 hän sai hopeaa hävittyään loppuottelussa Agbegnenoulle. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän saavutti pronssia. Hän oli viides Astanan MM-kilpailuissa 2015 ja Kazanin EM-kilpailuissa 2016.

Gerbi saavutti olympia­pronssia Rio de Janeirossa 2016 kukistettuaan pronssi­ottelussa japanilaisen Miku Tashiron.

Gerbi on saavuttanut Masters, Grand Prix ja Grand Slam -kilpailuissa kuusi turnaus­voittoa, viisi kakkos­sijaa ja yhdeksän kolmos­sijaa sekä maailman­cupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kaksi turnausvoittoa, neljä kakkos­sijaa ja yhden kolmos­sijan. Hän on voittanut Israelin mestaruuden vuosina 2007–2009 ja 2011–2014, yhteensä seitsemän kertaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Israeli Wins Bronze in Judo in Rio *Ynet News*.  8.9.2016. Rishon LeZion. Viitattu 6.8.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Yarden Gerbi Judoka *Judo Inside*. Viitattu 10.8.2016. (englanniksi)
3. ↑  Emane Satisfied About Olympic Preparation Claiming the European Title  27.4.2012. European Judo Union. Viitattu 3.5.2012. (englanniksi)
4. ↑  Sinai, Allon: Israel’s Gerbi Takes Gold at Judo World Championships *The Jerusalem Post*.  29.8.2013. Mirkaei Tikshoret. Viitattu 7.9.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yarden Gerbi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel

 |

 |
**Yargelis Savigne** (s. 13. marraskuuta 1984 Guantánamo, Kuuba) on kuubalainen pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja.

Savigne aloitti uransa pituushyppääjänä. Hän osallistui lajissa Kingstonin nuorten MM-kisoihin 2002, mutta karsiutui. Seuraavana vuonna hän voitti pituushypyssä pronssia Pan-Amerikan kisoissa tuloksella 640. Vuonna 2005 hän voitti kultaa Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskisoissa. Samana vuonna Helsingin MM-kisoissa hän voitti kolmiloikassa MM-hopeaa tuloksellaan 14,82 m ja sijoittui pituushypyssä alun perin neljänneksi, mutta nousi vuonna 2013 kolmanneksi Tatjana Kotovan hylkäyksen jälkeen. Kauden 2005 lopussa hän loikki IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmiloikassa kolmanneksi. Savigne sijoittui Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 kolmiloikassa viidenneksi ja pituushypyssä viidenneksi.

Vuonna 2007 Savigne voitti Osakassa kolmiloikan maailmanmestaruuden ennätystuloksellaan 15,28 m. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hänelle riitti voittoon puoli metriä lyhyempi tulos. Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa hän voitti kultaa kolmiloikassa tuloksella 14,80 ja pronssia pituudessa. Maaliskuussa 2008 hän voitti Valenciassa sisäratojen maailmanmestaruuden maanosansa halliennätyksellä 15,05 m. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli alun perin kolmiloikassa viides, mutta alun perin toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneet Venäjän Tatjana Lebedeva ja Kreikan Hrisopigi Devetzi jäivät kiinni dopingin käytöstä, joten hän nousi pronssille. Pituushypyssä Savigne karsiutui.

Berliinin maailmanmestaruuskilpailuissa 2009 Savigne voitti toisen peräkkäisen kultansa kolmiloikassa tuloksella 14,95 m. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai samassa lajissa hopeaa hypättyään 14,86 m. Maanosien cupissa Splitissä hän oli pituushypyssä toinen ja kolmiloikassa kolmas. Seuraavan vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän oli kuudes tuloksella 14,43 m. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 14,28 m. Lontoon olympialaisissa hän oli kolmiloikassa kahdeksas.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* Pituushyppy: 691 (2010)
* Kolmiloikka: 15,28 (2007)

Lähteet
-------

* Yargelis Savigne Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

  

Naisten kolmiloikan maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1993: Anna Birjukova |
1995: Inesa Kravets |
1997: Šárka Kašpárková |
1999: Paraskeví Tsiamíta |
2001: Tatjana Lebedeva |
2003: Tatjana Lebedeva |
2005: Trecia Smith |
2007: Yargelis Savigne |
2009: Yargelis Savigne |
2011: Olha Saladuh’a |
2013: Caterine Ibargüen |
2015: Caterine Ibargüen |
2017: Yulimar Rojas |
2019: Yulimar Rojas |
2022: Yulimar Rojas |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Andrija Mohorovičić** (23. tammikuuta 1857 Voloska, Opatija, Itävallan keisarikunta – 18. joulukuuta 1936 Zagreb, Jugoslavia) oli kroatialainen geofyysikko ja meteorologi. Hän oli modernin seismologian perustajia.

Elämä ja ura
------------

Sepän poika Mohorovičić opiskeli fyysikko Ernst Machin johdolla Prahan yliopistossa ja valmistui matematiikasta ja fysiikasta vuonna 1875. Opetettuaan lukiossa seitsemän vuotta hän sai nimityksen Bakarin kuninkaalliseen merenkulkukouluun. Hän opetti meteorologiaa ja merentutkimusta ja perusti sinne meteorologisen aseman vuonna 1887. Vuonna 1891 hänestä tuli professori Zagrebin teknilliseen kouluun. Hänet nimitettiin siellä sijaitsevan meteorologisen observatorion johtajaksi vuonna 1892, ja hän väitteli tohtoriksi Zagrebin yliopistosta vuonna 1897. Vuonna 1910 hänestä tuli yliopiston apulaisprofessori. Hän opetti geofysiikkaa ja tähtitiedettä, ja hänestä tuli Jugoslavian tiede- ja taideakatemian jäsen.

Vuodesta 1900 lähtien Mohorovičićin pääasiallinen kiinnostuksen kohde oli seismologia, koska Balkanin niemimaalla esiintyy usein maanjäristyksiä. Hänen aloitteesta Zagrebin observatorioon hankittiin Euroopan moderneimmat seismologiset mittauskojeet. Tutkimustensa myötä Mohorovičić havaitsi, että tietyt seismiset aallot saapuivat havaintoasemille odotettua nopeammin, ja määritteli tästä johtuen maankuoren ja vaipan välisen rajapinnan, jossa seisminen nopeus muuttuu jyrkästi. Sitä kutsutaan nykyään nimellä moho eli Mohorovičićin epäjatkuvuuspinta. Mohorovičić oli myös ensimmäisiä, joka yritti edistää maanjäristyksiä kestävää rakentamista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mohorovičić, Andrija *PennState EARTH 520: Plate Tectonics and People*.  2005. Viitattu 28.05.2022.
2. 1 2 3  Mohorovičić, Andrija *Encyclopedia Britannica*.  2022. Viitattu 28.05.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andrija Mohorovičić** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
Emmanuel de Grouchy vuonna 1792. Georges Rouget’n maalaus vuodelta 1835.
**Emmanuel de Grouchy**, Grouchyn toinen markiisi, (23. lokakuuta 1766 – 29. toukokuuta 1847) oli ranskalainen kenraali ja Napoleonin palveluksessa toiminut marsalkka.

Perhe
-----

Emmanuel de Grouchy syntyi vuonna 1766 Pariisissa François-Jacques de Grouchyn, Grouchyn ensimmäisen markiisin, ja älykkö Gilberte Fréteau de Pényn lapsena. Hänen sisarensa oli Sophie de Condorcet, tunnettu feministi.

Sotilasura
----------

Grouchy aloitti sotilasuransa Ranskan tykistössä vuonna 1779, mutta sai siirron ratsuväkeen vuonna 1782. Neljä vuotta myöhemmin hänet siirrettiin kaartin rykmenttiin. Aatelistaustastaan ja suhteistaan hoviin huolimatta Grouchy vakuuttui vallankumouksen periaatteista ja jätti siitä syystä kaartin. Vuoden 1792 sodan käännekohdassa hänet nimitettiin everstiksi ratsuväen rykmenttiin, ja pian hän sai kenraalimajurin (ransk. *maréchal de camp*) arvon. Vuonna 1793 Grouchy osoitti kykynsä jälleen Vendéen taisteluissa, minkä johdosta hänet korotettiin divisioonan kenraaliksi. Pian sen jälkeen hänet otettiin viralta jalosukuisuutensa takia, mutta vuonna 1795 hänet palautettiin palvelukseen. Vuonna 1798 hän avusti Piemonten hallitusta Sardinian kuninkaan kruunun luovuttamisessa ja vuonna 1799 Grouchy osoitti suurta sotataitoa sotaretkellä Venäjää ja Itävaltaa vastaan. Novin ja pitkän vetäytymisen jälkeen hän haavoittui 14 kertaa ja jäi vangiksi. Vapauduttuaan Grouchy palasi Ranskaan.

Vaikka Grouchy oli vastustanut Napoleonia, hänet värvättiin uudelleen 1. konsulin käskystä. Myöhemmin hän kunnostautui sotilasurallaan Hohenlindenin taistelussa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Emmanuel de Grouchy** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo musiikkikappaleesta. Samannimisestä kokoelma-albumista kertoo Daa-da daa-da (albumi)*

| "Daa-da daa-da"Sammy Babitzin |
| --- |
| Singlen "Daa-da daa-da" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Sammy* |
|  B-puoli | "Pienen pojan nukkeshow" |
|  Äänitetty  | 4. lokakuuta 1972 |
|  Julkaistu | 1972 |
|  Levy-yhtiö | Columbia Records |
| Listasijoitukset |
| Suomi 3. (marraskuu 1972) |
| Sammy Babitzinin muut singlet |
| "Kuin tuhka tuuleen"1972 | "Daa-da daa-da"1972 | "Autoileva joulupukki"1972 |

**"Daa-da daa-da"** on kappale, jolla Sammy Babitzin voitti vuoden 1972 Syksyn sävel -laulukilpailun. Kappaleen on sanoittanut ja säveltänyt Kari Kuuva. Kappale oli Babitzinin läpimurtokappale.

Sammy Babitzin osallistui kappaleella vuoden 1972 Syksyn sävel -laulukilpailuun. Se voitti finaalin saatuaan yli 40 000 ääntä eli noin kolmasosan kaikista äänistä. Äänimäärä oli runsaasti suurempi kuin edellisten vuosien voittajakappaleilla.

"Daa-da daa-da" julkaistiin vuonna 1972 singlenä, jonka b-puolella oli kappale "Pienen pojan nukkeshow". Marraskuussa 1972 single oli Suomen viidenneksi myydyin. Joulukuussa se oli singlelistalla sijalla kolme ja tammikuussa kymmenentenä. Kaiken kaikkiaan singleä myytiin 7 500 kappaletta.

"Daa-da daa-da" oli alun perin tarkoitus antaa Frederikin laulettavaksi. Finnlevyn Toivo Kärki ei kuitenkaan antanut Frederikin levyttää kappaletta sen rivin "hiki pintaan täytyy saada" vuoksi. Frederikin mukaan Kärki totesi, että "hikihän haisee pahalle, ei semmoista sanaa voi laulaa". Kun Sammy Babitzin voitti kappaleella Syksyn sävelen, Frederikin mukaan Kärki vältteli häntä pitkään Finnlevyn käytävillä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veikko Tiitto: Sammy Babitzin: Diskografia 1966–2006 *veikkotiitto.fi*.
2. ↑  Hakutulos levymerkille Columbia 5e 006 34737 ( 45 ) Suomen äänietarkisto. Viitattu 12.7.2011. [vanhentunut linkki]
3. 1 2 3 4  1. Sammy Babitzin: Daa-Da Daa-Da *mtv3.fi*.
4. ↑  Sammy Babitzin Pomus.net.  Arkistoitu 18.7.2013. Viitattu 12.7.2011.
5. ↑  Frederik: *Kovimmat hitit* -CD-levyn (2000) kansilehti (Fazer 8573-84075-2)
**Erhard Loretan** (28. huhtikuuta 1959 Bulle, Fribourg, Sveitsi  – 28. huhtikuuta 2011 Fieschertal, Wallis, Sveitsi) oli maailmankuulu sveitsiläinen vuorikiipeilijä, joka kiipesi ilman happea kymmenelle yli 8 000 metrin huipulle ja ylitti Himalajan kaikki 14 yli 8 000 metrin korkuista vuorenhuipta. Suurinta huomiota herätti hänen kiipeämisensä vuonna 1986, jolloin hän nousi Mount Everestille 40 tunnissa ilman happipulloja.

Loretan kuoli ollessaan kiipeilemässä Grünhornin huipulle Bernin Alpeilla. Hän putosi kumppaninsa, Xenia Minderin, kanssa 200 metriä ja kuoli. Xenia Minder selvisi hengissä mutta loukkaantui vakavasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Erhard Loretan Ascensions-alpines.com (ranskaksi) (kuollut linkki) Arkistoitu versio
2. ↑  Le Figaro (ranskaksi)
3. 1 2  Maailmankuulu vuorikiipeilijä kuoli Alpeilla
4. ↑  Swiss climber's lover describes final moments before his death

Aiheesta muualla
----------------

* Loretanin sivusto Archive.orgissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Gulliver** oli suomalainen 1970-luvun puolivälissä toiminut iskelmäpopyhtye.

Gulliver perustettiin vuonna 1974 ja se julkaisi samannimisen debyyttialbuminsa vuonna 1976. Perustajajäsen Markku Laamanen oli käyttänyt vuosina 1968–1975 laulajana Gulliver-salanimeä. Muut soittajat olivat Keijo Minerva, Esko Rämänen ja Erkki Sipilä. Ensilevyltä suosituiksi nousivat Toivo Kärjen säveltämä "Alli, ethän muiden salli" sekä singlenäkin julkaistu "Elli kuin karamelli". Albumin kaikki sanoitukset olivat Vexi Salmen.

Vuonna 1977 Gulliver oli mukana Syksyn Sävelessä kappaleella "St. Tropez", mutta selvisi vain Syksyn Sävelen satoa -ohjelmaan. Näihin aikoihin ryhmään liittyi Jussi Niemi. Niemi osallistui myös Gulliverin kappaleiden säveltämiseen. Toinen albumi *Paraisilla ollaan* ilmestyi samana vuonna. Vuonna 1978 julkaistiin kolmas ja viimeinen albumi *Ou jee* ja näihin aikoihin yhtye myös hajosi.

Diskografia
-----------

### Singlet

* "Elli kuin karamelli" / "Jetset" (1976)
* "Besame mucho" / "Paraisilla ollaan" (1976)
* "Playa Blanca" / "Teryleeni twist" (1977)
* "Kerran sut löydän" / "Minun on hän" (1978)
* "Syksy" / "Casanova" (1978)

### Albumit

* *Gulliver*  (Finnlevy, 1976)
* *Paraisilla ollaan*  (Finnlevy, 1977)
* *Ou jee*  (1978)

Kokoonpano
----------

* Markku Laamanen ("Geeveri", s. 28. joulukuuta 1949, Pyhäselkä, k. 22.9.2014) - basso, laulu
* Keijo Minerva ("Keppi", s. 25. marraskuuta 1951, Ruukki, ei vuoden 1978 kokoonpanossa) - kitara, laulu
* Esko Rämänen ("Eko", s. 21. tammikuuta 1952, Jyväskylä) - rummut
* Erkki Sipilä ("Örni", s. 31. tammikuuta 1952, Kajaani)
* Jussi Niemi (1977–1978) - kitara, laulu

Lähteet
-------

1. 1 2  Tony Latva, Petri Tuunainen: *Iskelmän tähtitaivas*, s. 91. WSOY, 2004. ISBN 951-0-27817-3.
2. 1 2  Veikko Tiitto: Gulliver\* Diskografia 1976 - 1978 *veikkotiitto.fi*. Viitattu 29.7.2009.
**Aachenin sopimus**, muodollisesti **Ranskan ja Saksan yhteistyön ja integraation sopimus** (saks. *Aachener Vertrag, Vertrag von Aachen*, ransk. *Traité d’Aix-la-Chapelle*) on Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan kahdenvälinen sopimus. Saksan liittokansleri Angela Merkel ja Ranskan presidentti Emmanuel Macron allekirjoittivat sen Aachenin kaupungintalon kruunaussalissa 22. tammikuuta 2019.

Historia
--------

Emmanuel Macron teki ensimmäisen ehdotuksen vanhan vuoden 1963 Élysée-sopimuksen uusimisesta 26. syyskuuta 2017 Sorbonnessa pitämässään puheessaan Élysée-sopimuksen 55. vuosipäivänä sekä Macron että Angela Merkel puhuivat jälleen yhteistyön syventämisestä talouden, yhteiskunnan, politiikan ja tekniikan aloilla .

Historiallisen Aachenin kaupungintalon kruunaussalissa allekirjoitettiin presidentti Macronin ja liittokansleri Merkelin allekirjoittama uusi sopimus 22. tammikuuta 2019, Élyséen sopimuksen 56. vuosipäivänä, koska Aachen, Kaarle Suuren pääasiallisena asuinpaikkana edustaa maiden yhteistä historiaa

Allekirjoittamisseremoniaan osallistui Macronin ja Merkelin lisäksi myös muita korkean tason poliitikkoja, Romanian presidentti Klaus Johannis Euroopan unionin neuvoston vuoden 2019 puheenjohtajan roolissa ja Euroopan komission puheenjohtaja Jean-Claude Juncker, Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja Donald Tusk ja Nordrhein-Westfalenin ministeri-presidentti Armin Laschet .

Sisältö
-------

Aachenin sopimus koostuu yhteensä 28 artiklasta. Perussopimuksen kuusi pääluokkaa on :

1. Eurooppa-politiikka
2. Rauha, turvallisuus ja kehitys
3. Kulttuuri, koulutus, tutkimus ja liikkuvuus
4. Alueellinen ja valtioiden välinen yhteistyö
5. Kestävä kehitys, ilmasto-, ympäristö- ja talousasiat
6. Organisaatio

Muiden aiheiden joukossa sopimuksen tavoitteena on vahvistaa kulttuurista monimuotoisuutta (9 §) sekä yhdenmukaistaa molempien maiden turvallisuusetuja.

Lisäksi sopimuksen tavoitteena on tiivistää molempien maiden puolustuspolitiikan yhteistyötä, mukaan lukien keskinäinen apu mahdollisissa kriisitilanteissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Merkel und Macron: Neuer Freundschaftsvertrag in Aachen  8.1.2019. Die Welt.  de
2. ↑  Deutsch-französische Freundschaft: Neuer Élysée-Vertrag soll noch dieses Jahr kommen  2018. Handelsblatt.  de
3. ↑  Vertrag von Aachen: Merkel und Macron besiegeln Freundschaftspakt  22.1.2019. Spiegel.  de
4. ↑  Vertrag von Aachen unterzeichnet  22.1.2019. Tagesschau.  de
5. ↑  Aachener Vertrag: Einrichtung deutsch-französischer Kulturinstitute  22.1.2019. Goethe-Institut.  Arkistoitu 24.6.2020.  de
6. ↑  Unterzeichnung in Aachen: "Unterwerfung eingeleitet": Warum manche Franzosen Vertrag mit Deutschland fürchten  January 2019. Focus.  de

Katso myös
----------

* *Vertrag zwischen der Bundesrepublik Deutschland und der Französischen Republik über die deutsch-französische Zusammenarbeit und Integration*.  (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
* Signature d'un nouveau traité de coopération et d'intégration franco-allemand *elysee.fr*.  8.1.2019.   ((ranskaksi))
**Ankkatyypitys** (ducktyping) tietokoneohjelmoinnissa on sovellus ankkatestistä- "Jos se näyttää ankalta, ui niin kuin ankka ja vaakkuu kuin ankka, niin se on todennäköisesti ankka" -jolla voidaan määrittää, voidaanko oliota käyttää tiettyyn tarkoitukseen. Nimeämistyyppauksessa olio on annetun tyypin mukainen jos se on julistettu sellaiseksi (tai jos tyypin yhdistys olioon päätellään mekanismeilla, kuten periytymisellä). Ankkatyypityksessä olio on annetun tyypin mukainen jos sillä on kaikki kyseisen tyypin vaatimat metodit ja ominaisuudet. Olion varsinaisella tyypillä ei itsessään ole merkitystä, kunhan tyypin vaatimat metodit ja ominaisuudet täyttyvät. Tämän takia ankkatyypitys nähdään joskus ajattelutapana eikä varsinaisesti tyyppisysteeminä. Ankkatyypitystä voidaan tarkastella käyttöperusteisena rakenteellisena vastaavuutena annetun objektin ja tyypin vaatimusten välillä. 

Ankkatyypityksen etuna voidaan katsoa olevan ohjelmistokehityksen kätevyys, koska se vähentää miltein samanlaisten koodinpätkien käytön uudelleen monessa eri paikassa. Tämä tekee koodista luettavampaa sekä helpompaa korjata.

Esimerkki
---------

Alla on yksinkertainen Python 3 esimerkki joka näyttää miten oliota voidaan käyttää missä tahansa kontekstissa, kunnes sitä käytetään tavalla mitä se ei enää tue.

```
class Duck:
    def swim(self):
        print("Ankka ui")

    def fly(self):
        print("Ankka lentää")

class Whale:
    def swim(self):
        print("Valas ui")

for animal in [Duck(), Whale()]:
    animal.swim()
    animal.fly()

```

Tulos:

```
Ankka ui
Ankka lentää
Valas ui
AttributeError: 'Whale' object has no attribute 'fly'

```

Jos oletamme, että kaikki oliot mitkä voivat uida ovat ankkoja, otaksumme valaan olevan ankka, mutta jos otaksumme olion kykenevän myös lentämään niin valas ei ole ankka.

Lähteet
-------

1. ↑  Glossary — Python 3.7.1 documentation *docs.python.org*.
2. ↑  Python Duck Typing - Example *techiehours.com*.  28.6.2020.  Arkistoitu 31.3.2022. Viitattu 29.3.2023. en-US
Sibeliustalo sijaitsee Ankkurin kaupunginosassa.
**Ankkuri** on noin 4 000 asukkaan alue Lahdessa kaupungin keskustan läheisyydessä. Alueella on rantaviivaa noin kolmen kilometrin verran. 

Ankkuri on ollut suurten uudistusten kohteena ja nykyinen nimikin sillä on ollut vasta vuodesta 1990. Vuosina 1995–1998 uusittiin Vesijärven satama ja vuonna 2000 valmistui Sibeliustalo. Alueen rakentamisessa on keskitytty korkeatasoisuuteen ja sinne on pyritty rakentamaan kansallisesti ja kansainvälisestikin vetovoimaisia kohteita.

Alueen keskellä on Ankkurikeskus, jossa on erityisesti palveluja ja yritysten toimitiloja. Ankkurikeskukseen liittyy Satamaranta, johon kuuluvat Vesijärven ja Teivaan satamat. Pohjoisessa sijaitsevat Ruoriniemen ja Ankkurirannan asuntoalueet, etelässä Ankkuripuisto.

Historia
--------

Ankkurin alue oli aikoinaan hyvin merkittävä teollisuuden keskittymä, josta monet kaupungin teollisuuslaitokset ovat aloittaneet. Alue valtasi vähitellen Vesijärven rantoja ja lisäksi vesialueita täytettiin maa-alan lisäämiseksi. Nykyisen Sibeliustalon paikalle perustettiin vuonna 1869 Lahden saha, johon puutavaraa tuotiin Päijänteen kautta höyrylaivoilla.

Teollisen rakennemuutoksen myötä 1980-luvulla merkittäviä yrityksiä siirtyi pois tai muutti toimintaansa.

Kirjallisuutta
--------------

* Airamo, Raimo: *Lahden Ankkuri: Rantakaupungin nousu tehtaan raunioista / An Anchor for Lahti: New Lakeside City Rises from Factory Ruins*. Käännökset: Nicholas Mayow ja Esa Leskinen. Lahden kaupunki, 2008. ISBN 978-951-849-619-2. (suomeksi) (englanniksi)
* *Lahden kaupunkisuunnittelujulkaisu*. 3/1993: Lahden Ankkurikeskuksen yleissuunnitelma. Tekninen virasto/kaupunkisuunnittelu, Arkkitehtityö oy, 1993. ISBN 951-849-390-1.
**Debet** ja **kredit** ovat kahdenkertaiseen kirjanpitoon liittyviä termejä. Debet merkitsee veloitusta ja kredit hyvitystä.

Jokaiseen tiliin liittyy debet- ja kredit-puolet, ja jokainen tilitapahtuma kirjataan jonkin tilin debet-puolelle ja jonkin toisen tilin kredit-puolelle. Tulot kirjataan jonkin tulotilin kredit-puolelle ja kassatilin tai muun siihen verrattavan tilin debet-puolelle, menot taas kassatilin tai muun vastaavan tilin kredit-puolelle ja jonkin menotilin debet-puolelle.

Sana *debet* on latinalainen verbimuoto, joka tarkoittaa *on velkaa*. Se on *debere*-verbin aktiivin indikatiivin preesensin yksikön kolmas persoona. Sana *kredit* tulee latinan *credere*-verbin vastaavasta muodosta *credit*, joka tarkoittaa *uskoo, luottaa*. Suomessa ja muissa pohjoismaisissa kielissä se on muuntunut muotoon *kredit*. Englannissa sana credit on käytössä alkuperäisessä latinalaisessa muodossaan, mutta sana *debet* on muuntunut muotoon *debit*.

Termit *debit* ja *credit* näissä englantilaisissa muodoissaan esiintyvät myös pankki- ja luottokorteissa. Näissä debit tarkoittaa pankkikorttia ja credit luottokorttia. Termien yleistymisen taustalla on SEPA, jonka myötä korteissa siirryttiin Suomessakin kansainvälisiin nimityksiin.

Lähteet
-------

* Leppiniemi, Jarmo; Kykkänen, Tapani: Kirjanpito ja tilinpäätös harjoituksineen, WSOY 2003, ISBN 951-0-28698-2

### Viitteet

1. ↑  Kirjanpidon ABC  11/2011. Taloushallintoliitto ry.  Arkistoitu 20.5.2007. Viitattu 9.6.2009.
2. ↑  Koukkunen, Kalevi; Hosia, Vuokko; Keränen, Jukka: Sivistyssanakirja, WSOY 2002, ISBN 951-0-26783-X
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Emmanuel Matías Más** (s. 15. tammikuuta 1989 San Juan) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Argentiinan Primera Divisiónissa pelaavaa Club Atlético San Lorenzo de Almagroa. Vasenjalkainen Más on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän kuuluu myös Argentiinan jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura
---------------

Más aloitti uransa San Martín de San Juanissa. Hän edusti seuraa vuodet 2008–2013. Seura pelasi kaudet 2008–2011 Primera B Nacionalissa ja nousi kaudeksi 2011–2012 Argentiinan Primera Divisióniin. Más pelasi San Martín de San Juanin paidassa yhteensä 104 ottelua tehden neljä maalia.

Heinäkuussa 2013 Más siirtyi Primera Divisiónin Club Atlético San Lorenzo de Almagroon. Hän voitti Primera Divisiónin Torneo Inicialin vuonna 2013 ja Copa Libertadoresin seuraavana vuonna. Copa Libertadoresin voiton myötä Más pelasi myös vuoden 2014 seurajoukkueiden MM-kilpailuissa, joissa San Lorenzo sijoittui toiseksi.

Maajoukkueura
-------------

Más debytoi Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa syyskuussa 2014 ystävyysottelussa Boliviaa vastaan.

Saavutukset
-----------

**San Lorenzo**

* Argentiinan Primera División: Torneo Inicial 2013
* Copa Libertadores: 2014

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Emmanuel Más Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Emmanuel Más National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
Irena Krzywicka, Stanisław Ignacy Witkiewiczin maalaus,vuodelta 1928
**Irena Krzywicka** (o.s. Goldberg; 28. toukokuuta 1899 Jeniseisk, Venäjä – 12. heinäkuuta 1994 Bures-sur-Yvette Ranska) oli puolalainen kirjailija, kääntäjä ja feministi. Hän kampanjoi naisten oikeuksien, perhesuunnittelun ja sukupuolivalistuksen edistämiseksi Puolassa.

Elämäkertaa
-----------

Irena Goldberg syntyi Puolan juutalaiseen perheeseen, joka oli karkotettu Siperiaan syytettynä sosialismista. Hänen isänsä sairastui karkotuksessa tuberkuloosiin ja äiti kasvatti tyttärensä rakastamaan kirjallisuutta, olemaan suvaitsevainen ja rationaalinen.

Irena Krzywicka
Vuonna 1922 Goldberg valmistui Varsovan yliopistosta. Väitöskirja jäi tekemättä, koska hän oli riitaantunut sen tarkastajan kanssa. Samana vuonna hän julkaisi ensimmäisen esseensä. Avioliiton hän solmi seuraavana vuonna sosiologi Jerzy Krzywickin kanssa. He tekivät sopimuksen avoimesta avioliitosta. Häiden jälkeen Krzywicka matkusti Korsikalle rakastajansa Walter Hasencleverin kanssa, joka oli tuolloin kuuluisa saksalainen kirjailija. Virallisesta avioliitosta syntyi kaksi poikaa, Piotr ja Andrzej.

Krzywicka käänsi puolaksi Herbert George Wellsin, Max Frischin ja Friedrich Dürrenmattin teoksia. Hän kirjoitti myös romaaneja. Herätyksensä feminismiin hän sai tavattuaan Tadeusz Boy-Żeleńskin, jonka kanssa hän ystävystyi ja ryhtyi rakkaussuhteeseen. Krzywicka ryhtyi kampanjoimaan sukupuolivalistuksen puolesta, puhui avoimesti abortista ja naisen seksuaalisuudesta. Hän oli ennen vuotta 1939 Puolan tunnetuin feministi. Hänen kirjoituksensa ja puheensa herättivät inhoa ja vihaa vanhoillisissa ja häntä syytettiin jopa kansakunnan vahingoittamisesta. Tähän yhtyivät myös itseään liberaaleina pitävät.

Toisen maailmansodan alussa vuonna 1939 Saksa valtasi Puolan ja Krzywickan oli pakko piileskellä väärän nimen turvin, koska hän oli miehittäjien tekemällä tappolistalla. Hän menetti miehityksessä itselleen kolme tärkeää miestä: poikansa Piotrin, rakastaja murhattiin Lvivissä ja aviomies luultavimmin Katynissa. Krzywicka osallistui vastarintaan auttamalla Puolan kotiarmeijaa.

Sodan jälkeen Krzywicka työskenteli Puolan suurlähetystössä Pariisissa. Hän palasi Puolaan vuonna 1946. Vuonna 1962 hän muutti kotimaastaan auttamaan poikansa uraa ensiksi Sveitsiin ja sittemmin Ranskaan. Hän julkaisi muistelmansa vuonna 1992.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| - | 0 | 0 | 0 | 0 |

**Argentiina** on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Lisäksi se oli mukana erillisissä, vuonna 1980 järjestetyissä naisten 3 000 metrin juoksun ja 400 metrin aitajuoksun MM-kilpailuissa. Maan ainoat pistesijoille MM-kilpailuissa yltäneet urheilijat ovat Antonio Silio, joka sijoittui 10 000 metrin juoksussa kahdeksanneksi Stuttgartissa 1993, ja Germán Lauro, joka oli kuulantyönnössä seitsemäs Moskovassa 2013. Naisten kilpailuissa Argentiinan parhaat saavutukset ovat Jennifer Dahlgrenin 10. sija moukarinheitossa Daegussa 2011 ja Alejandra Garcían 11. sija seiväshypyssä Sevillassa 1999.

Lähteet
-------

* *IAAF Statistics Handbook: Berlin 2009*, s. 422, 528–545, 626–639, IAAF, viitattu 30.8.2009 (Osa 1 (PDF) Osa 2 (PDF))
* Argentiina Berliinin MM-kilpailuissa 2009 IAAF.  Arkistoitu 17.9.2009. Viitattu 30.8.2009. (englanniksi)
* Argentiina Daegun MM-kilpailuissa 2011 IAAF.  Arkistoitu 3.5.2013. Viitattu 21.8.2013. (englanniksi)
* Argentiina Moskovan MM-kilpailuissa 2013 IAAF. Viitattu 21.8.2013. (englanniksi)
* Argentiina Pekingin MM-kilpailuissa 2015 IAAF. Viitattu 28.12.2015. (englanniksi)
**Maxim Trošin** (13. kesäkuuta 1978 Brjansk, Neuvostoliitto – 5. kesäkuuta 1995 Brjansk(?), Venäjä) oli venäläinen laulaja ja lauluntekijä. Hänen laulujensa sanoitukset ovat yleensä isänmaallisia ja musiikki melankolista. Hän löytyi kuolleena ennen konserttiaan 17-vuotiaana.

Lapsuus ja perhe
----------------

Maksim Trošin sairasti lapsena vakavaa astmaa. Maksim toimi kellonsoittajana Tihvinän Jumalanäidin kirkossa. Hän debytoi jo 10-vuotiaana esittäessään*selvennä* laulun *Satakieli* (ven. *Соловей*). 

Maksim esitti*selvennä* myös laulun *Mantsuria*, jonka pohjaksi otti vanhan valssin, mutta teki siihen itse omat sanoituksensa. *Musta korppi* taas oli vanha kasakkalaulu. Maksim Troshin löytyi kuolleena täytettyään seitsemäntoista, eikä hänen kuolinsyytään tarkemmin tiedetä.

Maksim Trošinilla oli vanhempiensa Juri Pavlovitš Trošinin ja Nadežda Mihailovna Trošinan lisäksi pikkuveli.

Lähteet
-------

1. ↑  Vjatšeslav Rumjantsev (toim.): Максим Юрьевич Трошин Хронос. Viitattu 31.3.2015 (venäjäksi).
Maksim Vorobjov
*Näkymä Jerusalemista*, 1821
*Salamaniskusta murtunut tammi*, 1842, vaimon kuoleman allegoria.
**Maksim Nikiforovitš Vorobjov** (ven. Макси́м Ники́форович Воробьёв; 17. elokuuta (J: 6. elokuuta) 1787 Pihkova - 11. syyskuuta (J: 30. elokuuta) 1855 Pietari) oli venäläinen romantiikan ajan maisemalaalari.

Elämäkerta
----------

Vorobjov syntyi sotilasperheeseen, jonka isästä oli eläköidyttyään tullut Pietarin taideakatemian vartija. Maksim pääsi sinne opiskelemaan vuonna 1798 arkkitehtuuria, mutta valmistui sieltä maisemamaalarina vuonna 1809.

Vuonna 1814 hänestä tuli akateemikko, vuonna 1815 apulaisprofessori, vuonna 1823 professori ja vuonna 1843 kunniaprofessori. Hänellä oli monia oppilaita, heidän joukossaan Ivan Aivazovski, Aleksei Bogoljubov ja Tšernetsovin veljekset. 

Huolimatta opetustyöstään Vorobjov maalasi koko elämänsä ajan. Hän maalasi kaupunki- ja merinäkymiä, arkkitehtuurisia monumentteja, maisemia ja sotakuvia. Hän matkusteli paljon, erityisesti vuonna 1813 Venäjän joukkojen matkassa, aikana jolloin hän loi joitain unohtumattomimmista maisemistaan, merinäkymistään ja kaupunkinäkymistään ulkomailta. Kotimaasta joitakin merkittäviä teoksia ovat *Näkymä Moskovasta* ja *Näkymä Jauzalta Kremliin Moskovassa*. Hänen Lähi-idän matkallaan tekemät maalaukset, kuten *Näkymä Jerusalemiin* ja *Itämainen maisema*, toivat hänelle ehkä eniten mainetta. 1820-luvun lopussa Vorobjov vieraili Venäjän–Turkin sodan sotanäyttämöllä Tonavalla, jossa hän teki joitain merkittävimmistä myöhäisistä töistään. Maksim Vorobjovin teokset vaikuttivat moniin venäläisiin taidemaalareihin, hiedän joukossaan hänen adoptoitu poikansa Sokrat Vorobjov.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maksim Vorobjov** Wikimedia Commonsissa

* Teoskuvia sivulla Olga's Gallery

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Maxim Vorobiev
**Erikoiskirjastot** (engl. *special libraries*) ovat kirjastoja, jotka rakentuvat tietyn aiheen tai tarkoituksen ympärille, esimerkiksi käyttäjäryhmän tai erikoisalan mukaan. Erikoiskirjastoja voivat ylläpitää esimerkiksi julkishallinto, tieteelliset seurat, yritykset ja ammatilliset järjestöt. Suomessa on satoja erikoiskirjastoja, muun muassa näkövammaisten kirjasto Celia, Eduskunnan kirjasto, Kansallisarkiston kirjasto ja Kriminologinen kirjasto.

Termi
-----

Erikoiskirjaston käsite ei ole ollut aina selkeä. Alussa termillä viitattiin tiettyyn erikoisalaan keskittyneisiin kokoelmiin. Termin käyttö alkoi yleistyä 1900-luvun alussa. Määritelmä painottui kirjastojen tarjoamaan tietoon liike-elämän tarpeisiin. Nykyään erikoiskirjastojen määrittelyssä korostetaan sitä, miten ne eroavat muista kirjastoista. Ne ovat kirjastoja, jotka eivät sovi julkisten, akateemisten tai koulukirjastojen määritelmään.

Erikoiskirjastojen neuvosto (ErikN)
-----------------------------------

Merkittävä osa erikoiskirjastoja on osana erikoiskirjastojen ja tietopalveluiden verkostoa. Verkostosta valitaan vuosittain erikoiskirjastojen neuvosto, joka ajaa erikoiskirjastojen etuja. Se käy keskustelua erikoiskirjastojen ja tietopalveluiden puolesta kansallisessa kirjastoverkossa. Se edistää yhteistyötä erikoiskirjastojen välillä. Vuonna 2015 neuvostossa on 10 jäsentä.

Lähteet
-------

* Kirjastot.fi. Erikoiskirjastojen neuvosto (ErikN). Www-sivu  viitattu 23.11 2015
* Kirjastot.fi. Erikoiskirjastot. Www-sivu  viitattu 23.11.2015
* Murray, T. 2013. What's So Special About Special Libraries? Journal of Library Administration. May2013, Vol. 53 Issue 4, s. 274-282. ISSN: 0193-0826.

### Viitteet

1. 1 2  Kirjastot.fi, Erikoiskirjastot
2. ↑  Murray, 2013
3. ↑  Kirjastot.fi, Erikoiskirjastojen neuvosto (ErikN)
**Iso Haukilampi** on korpijärvi Ilomantsin keskustan itäpuolella Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 16 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 66 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Ison Haukilammen pituus kaakosta luoteeseen on 1,15 kilometriä. Leveimmät kohdat ovat noin 200 metriä. Järven länsiranta on melko suora, itäranta mutkittelee. Kolmasosa Isosta Haukilammesta on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, noin 15 metriä, sijaitsee järven pohjoisosassa. Ison Haukilammen ainoa saari on noin kahden aarin laajuinen luoto järven länsirannan tuntumassa.

Isoa Haukilampea reunustaa metsämaa. Järven länsipuolella sijaitsee Iso Hiislampi. Järvien välinen kannas on Ison Haukilammen pituinen ja noin sata metriä leveä. Kannasta pitkin kulkee Taitajan taival. Kannaksen korkeimmat kohdat ovat noin 20 metriä Ison Haukilammen pintaa ylempänä.

Ison Haukilammen pohjoispuolella sijaitsee Pieni Haukilampi (04.922.1.023), jonka korkeustaso on sama kun Ison Haukilammen. Järvien välillä on vesiyhteys.

Ison Haukilammen vesitilavuus on 1 394 000 kuutiometriä.

Iso Haukilampi (04.922.1.076) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Iso Haukilampi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 24.4.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 24.4.2023.
3. ↑  Iso Haukilampi (04.922.1.076) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 24.4.2023.
4. ↑  Nuorajärven alue (04.922) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 24.4.2023.
David Soskis ennen vuotta 1905.
**David Vladimirovitš Soskis**, myös **Soskice** (27. maaliskuuta 1866 Berdytšiv, Ukraina – 1941) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen vallankumouksellinen. Myöhemmin 1917 hänestä tuli Kerenskin sihteeri, ja hän välitti tälle uutisia brittiläisistä lehdistä. Soskis oli toiminut 1880- ja 1890-luvuilla vallankumousliikkeessä. Hän muutti sitten Lontooseen, jossa hän kirjoitti Observeriin ja Manchester Guardianiin.

Soskisin isä oli hattukauppias. Soskis kävi koulua Kiovassa. Hänen puolisonsa oli Juliet Catherine Emma Soskis (s. Hueffer). Hänen poikansa oli brittiläinen parlamentaarikko Frank Soskice, paroni Staw Hill, ja pojanpoikansa brittiläinen kansantaloustieteilijä David Soskice.

Teokset
-------

* Nikolai Alekseevich Nekrasov, David Soskice, et al. *Who Can be Happy and Free in Russia?*. Käännös: Juliet M. Soskice. Johdanto tohtori David Soskice, 1917 (englanniksi)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Barry Hollingsworth, David Soskice in Russia 1917 alkup. julk. European Studies Review 6, 1976 s. 73–97, uusintajulk. European History Quarterly (vaatii käyttöoikeuden, 1. sivu näkyy), viitattu 15.7.2019 (englanniksi)
2. ↑  Margaret Tatiana Rose, Philips Price and the Russian Revolution, väitöskirja, viitattu 15.7.2019 (englanniksi)
3. ↑  Soscise, Frank, Dictionary of Welsh Biography, viitattu 15.7.2019 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Maxim Zimin** (ven. **Максим Зимин**) (s. 28. huhtikuuta 1994 Barnaul, Siperia) on venäläinen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2001. Vuonna 2005 hän voitti sekä Venäjän että Moskovan Cupin. Vuonna 2008 Zimin voitti Suomen Viking Trophyn. Vuonna 2010 Zimin kilpaili Italian Formula Abarth ja Formula Renault 2.0 sarjoissa. Hän sijoittui viidenneksi molemmissa sarjoissa. Vuonna 2011 Zimin kilpaili GP3-sarjassa Jenzer-tallissa. Britannian kilpailussa Zimin kolaroi Matias Laineen vaarallisesti ulos kilpailusta. Tämän seurauksena hänet hylättiin kilpailusta ja hän sai kilpailukiellon sprinttikilpailuun. Hän ei saavuttanut pisteitä.

GP3-tulokset
------------

**Lihavointi** tarkoittaa paalupaikkaa, *kursivointi* kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.


| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Jenzer Motorsport | TURFEA23 | TURSPR17 | ESPFEAKesk. | ESPSPR19 | EURFEAKesk. | EURSPR21† | GBRFEADSQ | GBRSPREX | GERFEA20 | GERSPR15 | HUNFEA19 | HUNSPR8 | BELFEAKesk. | BELSPR15 | ITAFEAKesk. | ITASPR16 | 0 | 27. |