recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Robert Fayrfax** (23. huhtikuuta 1464 Deeping Gate – 24. lokakuuta 1521 St Albans) oli englantilainen säveltäjä.

Fayrfaxista tuli viimeistään vuonna 1497 kuninkaallisen kapellin jäsen. Vuosina 1498–1502 hän toimi St Albans -tuomiokirkon urkurina. Hän sai vuonna 1501 musiikin kandidaatin ja vuonna 1504 tohtorin arvon Cambridgen yliopistosta. Hänelle myönnettiin vastaava tohtorinarvo myös Oxfordin yliopistosta vuonna 1511. Fayrfax osallistui laulajana ja laulajien johtajana useisiin kuninkaallisten merkkitapahtumiin. Hän johti kuninkaallisen kapellin muusikoita myös vuonna 1520 Henrik VIII:n ja Frans I:n Field of the Cloth of Gold -nimellä tunnetussa tapaamisessa. Fayrfax sai monia etuuksia Henrik VIII:lta ja tienasi myös musiikkikäsikirjoituksilla.

Fayrfax työskenteli kuninkaallisessa kappelissa kuolinvuoteensa saakka. Hänellä oli todennäköisesti myös jokin kunnia-asema St Albans -tuomiokirkossa, johon hänet haudattiin. Fayrfaxilla oli vaimo Agnes ja tuntematon määrä lapsia.

Musiikki
--------

Fayrfax kuului keskeisiin varhaisen Tudorien ajan säveltäjiin. Hän tuli tunnetuksi etenkin messuistaan ja moteteistaan, jotka olivat edeltäjiä vähäkoruisemmalla tyylillä sävellettyjä. Englantilaisiin aikalaisiinsa nähden Fayrfax käytti enemmän imitatiivista kontrapunktia ja vaihteli vapaammin kulloinkin saman sävellyksen aikana käytettävien äänten määrää. Fayrfaxilta säilyneiden teosten joukossa on muun muassa viisi kokonaista messua, joista kaikki ovat viisiäänisiä. Tuotantoon kuuluu myös maallista musiikkia.

Fayrfaxilta julkaistiin kolme sävellystä Etonin kuorokirjassa noin vuonna 1500. Myöhempiä teoksia julkaistiin Lambethin ja Caiuksen kuorokirjoissa.

*O quam glorifica* -messunsa Fayrfax sävelsi Cambridgen yliopistosta vuonna 1504 saamaansa tohtorinarvoa varten.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Robert Fayrfax Britannica, viitattu 12.7.2021
2. 1 2 3 4 5  Robert Fayrfax HOASM, viitattu 12.7.2021

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
	+ 2
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Luke Saville** (s. 2. tammikuuta 1994 Barmera) on australialainen tennispelaaja. Saville aloitti ammattilaisuransa vuonna 2012. 188 senttimetriä pitkä ja 85 kilogrammaa painava Saville pelaa oikealla kädellä. Hänen valmentajanaan toimii Grant Doyle.

Kaksinpelissä Saville on ollut parhaimmillaan ATP-rankingin sijalla 158 marraskuussa 2014. Vuonna 2011 Saville voitti poikien kaksinpelimestaruuden Wimbledonin tennisturnauksessa ja vuonna 2012 niin ikään poikien kaksinpelimestaruuden Australian avoimissa. Ammattilaistasolla hän on päässyt Wimbledonissa parhaimmillaan toiselle kierrokselle vuonna 2014 ja Australian avoimissa ensimmäiselle kierroksella vuosina 2013 ja 2015.

Nelinpelissä Saville on ollut parhaimmillaan rankingissa sijalla 394 marraskuussa 2012. Australian avointen nelinpelissä Saville ei ole päässyt ensimmäistä kierrosta pidemmälle.

Lähteet
-------

*

Aiheesta muualla
----------------

* Luke Saville ATP:n sivuilla (englanniksi)
* Luke Saville ITF:n sivuilla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Aputykkivene Viena** (aiemmin *Conan Doyle*) oli Suomen merivoimien aputykkivene vuosina 1942-1944.

Alkuperä
--------

*Conan Doyle* oli alun perin R. Nordström & Co Oy:n vuonna 1915 rakentama Suomen Kalastus Oy omistama troolari. Aluksella nostettiin leijonalippu 23. joulukuuta 1942, kun se oli varustettu aputykkiveneeksi. *Viena* oli aseistettu neuvostoliittolaisella 130 mm:n tykillä, joka oli saatu sotasaaliina Hangosta, ja ilmatorjunta-aseistuksella.

Palvelus
--------

*Viena* lähetettiin yhdessä aputykkivene *Aunuksen* kanssa kesäkuun lopulla torjumaan vihollisen maihinnousua Koiviston saarille. Alus suoritti tehtävänsä tuhoten vihollisen hyökkäystä tukevat tykit ampumalla 68 laukausta pääaseellaan.

*Viena* osallistui Viipurinlahden taisteluun. Alus kuului taisteluosasto Wikbergiin, jonka tehtävänä oli 5. heinäkuuta estää vihollisen eteneminen Koivistolta pohjoiseen. Tehtävän aikana alus vaurioitui lievästi, mutta jouduttuaan Pukkion satamassa ilmapommitukseen alukseen osui kolme 100 kilon pommia. Pommeista ainoastaan yksi räjähti aiheuttaen suurta vahinkoa. Suutarien läpäistyä aluksen pohjan oli se ajettava matalikolle uppoamisen estämiseksi. *Viena* korjattiin ja palautettiin alkuperäiseen tehtäväänsä sodan jälkeen. Jostain syystä alkuperäistä nimeä ei palautettu sodan jälkeen, vaan alus kalasti loppuun asti *Vienana*.

Lähteet
-------

* Auvinen Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: Eita Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.

### Viitteet

1. 1 2 3  Auvinen 1983 s. 91
Simon Rattle
**Simon Rattle** (s. 19. tammikuuta 1955 Liverpool) on brittiläinen kapellimestari, joka saavutti maineensa Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterissa ja toimii nykyisin Berliinin filharmonikoiden johtajana. Rattle on uransa aikana esittänyt teoksia laajasti barokkimusiikista aina nykymusiikkiin asti, mutta tunnetuin hän on varhaisen 1900-luvun musiikin, kuten Mahlerin tulkitsijana.

Rattle opiskeli nuorena pianon- ja viulunsoittoa, mutta hänen ensimmäinen työpaikkansa orkesterissa oli lyömäsoittaja. Vuonna 1971 hän aloitti opinnot Royal Academy of Musicissa Lontoossa ja valmistumisvuotenaan 1974 hän voitti *John Player* -kapellimestarikilpailun.

Valmistumisensa jälkeen Rattle johti Bournemouthin ja Liverpoolin sinfoniaorkestereita, kunnes aloitti Birminghamin sinfoniaorkesterin johtajana vuonna 1980. Hän jatkoi orkesterin johdossa aina vuoteen 1998 asti ja pitkän yhteistyön tuloksena orkesteri ja Rattle nousivat molemmat Ison-Britannian orkesterien eturiviin. 

Vuonna 1999 Rattle nimitettiin Claudio Abbadon seuraajaksi Berliinin filharmonikoiden pääkapellimestariksi, jota pidetään yhtenä arvostetuimmista kapellimestarinviroista maailmassa. Hän konsertoi pääkapellimestarina filharmonikoiden kanssa ensimmäistä kertaa 7. syyskuuta 2002 esittäen Thomas Adèsin *Asylan* ja Gustav Mahlerin 5. sinfonian. Konserttitaltiointi julkaistiin levynä ja se sai ylistävät arviot musiikkilehdistössä. Gramophone-lehti nimitti Rattlen viimeisimpiin levytyksiin kuuluvaa Claude Debussyn *La Meria* "*mahtavaksi levyksi*" ja nosti sen Rattlea filharmonikoiden johtajana edeltäneiden Abbadon ja Herbert von Karajanin levytyksien rinnalle.

Rattle ilmoitti tammikuussa 2013, ettei enää jatka orkesterin johtajana ja jättää paikan elokuussa 2018 ja siirtyy Lontooseen. Hänen seuraajakseen Berliinin filharmonikan jäsenet ovat valinneet Kirill Petrenkon..

Lähteet
-------

* Berliner Philharmoniker

### Viitteet

1. ↑  The era of Sir Simon Rattle - Berliner Philharmoniker *www.berliner-philharmoniker.de*. Viitattu 22.6.2015.
2. ↑  Mikko Pesonen: Venäläiskapellimestari johtamaan Berliinin Filharmonikoita  22.6.2015. Yle. Viitattu 22.6.2015.
3. ↑  Kirill Petrenko 2015 - Berliner Philharmoniker *www.berliner-philharmoniker.de*.  Arkistoitu 22.6.2015. Viitattu 22.6.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo järvestä. Nimen muista merkityksistä kerrotaan täsmennyssivulla Dolgoje.*

**Dolgoje** (ven. Долгое) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pljussan piirissä. Järven nimi tarkoittaa *pitkää*, joten sen nimi voidaan suomentaa *Pitkäjärvi*.

Maantietoa
----------

Järvi on 9,1 kilometriä pitkä, 2,4 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,68 neliökilometriä eli 168 hehtaaria. Se on varsin pitkä järvi, jonka muoto voidaan hahmottaa niin, että sillä on kaksi vastakkaissuntaista, 3,7 kilometriä ja 1,3 kilometriä pitkää mutta samalla kapeaa, lahtea. Järven pääaltaassa sijaitsee etelärannan tuntumassa metsäinen saari, joka on 250 metriä pitkä. Sen rinteiset rannat, jotka ovat paikoin jyrkät, ovat metsämaata tai suomaata. Rantaviiva voi olla kivinen tai hiekkainen ja järven pohjassa vuorottelevat hiekka ja muta. Järven koillisrannassa näkyy ilmakuvassa pieni hiekkaranta, jonne tulee Pogrebištšen kylästä (Погребище) tie. Hieman edellistä kylää etelämpänä sijaitsee myös kolmen kilometrin päässä sijaitseva Dolžitsyn kylä (Должицы).

Luontoarvoja
------------

Järven valtalajeja ovat karppi ja ahven, mutta siinä esiintyy myös hauki, särki, sorva, kiiski, carassius, suutari, made, rantanuoliainen, mutakala, törö ja rapu.

Vesistösuhteita
---------------

Järvi sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Pljussan valuma-alueella, jonka pääuoman Pljussan sivujoen Tšornajan valuma-alueeseen se kuuluu. Järvestä alkaa Dolžankajoki, joka on Tšornajan sivujoki. Dolžanka virtaa Dolžitsyn kylän kautta ja yhtyy Tšornajaan 1,5 kilometriä ennen sen joensuuta. Järven valuma-alueeksi ilmoitetaan joko 18 neliökilometriä  tai 16,3 neliökilometriä  lähteestä riippuen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus ja asutus on tarkistettu Google Earth-karttapalvelusta käyttäen löytyneitä järven koordinaatteja.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Долгое (озеро, Плюсская волость), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Dolgoje (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 21.11.2019. (venäjäksi)
2. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
3. 1 2  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Долгое (озеро, Плюсская волость)
**Pohjantahti** oli vuonna 1984 perustettu kansanmusiikkiyhtye. Yhtye esitti suomalais-ugrilaisten kansojen musiikkia erityisesti Neuvostoliiton alueelta sekä omia sävellyksiä Kalevalan teksteihin. Yhtye perustettiin Kalevalan juhlavuodeksi 1985. Yhtyeen jäsenet olivat Ilpo Saastamoinen (basso, laulu), Pekka Nylund (kitara, laulu) ja Kalle Fält (laulu, lyömäsoittimet). Arto Piispanen (kosketinsoittimet) korvasi Fältin vuonna 1991. Myös Wimme Saari (laulu) esiintyi yhtyeen kanssa sen viimeisinä vuosina. Yhtye soitti viimeisen keikkansa vuonna 1995, mutta sen muusikot olivat mukana Saastamoisen "Velho"-oopperatrilogiassa. 

Yhtyeen nimeä kantava LP julkaistiin vuonna 1986. *Helsingin Sanomien* Pirkko Kotirinta kutsui sen arvostelussa yhtyettä jonkinlaiseksi "kansanmusiikin Sielun Veljiksi". Hän sanoi Pohjantahdin löytäneen ikivanhat suomalaisten sukukansojen laulut ja tehneen niistä ennakkoluulottomasti omat juttunsa: "Sovituksia ei ole tehty perinnekalotti päätä puristaen. Jotkut ideat tuntuvat hautuneen niin pitkään, että metsätseremissipohja jää hämärän peittoon, toisissa taas on jokseenkin alkukantainen lataus."

Albumit
-------

* *Pohjantahti* Polydor 8294971

### Kappaleet

A-puoli

1. Hyyperö, huuhkana, kuihkamo
2. Emmää tiiä
3. Tauti kaataa
4. Taivas ja maa
5. Itku

B-puoli

1. Haapanan uni
2. Siskolle sulhasia
3. Kyynel putoaa
4. Poeka poes

Lähteet
-------

1. ↑  Kotirinta, Pirkko: Levyt.  *Helsingin Sanomat*, 21.9.1986, s. 19. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Fono.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeeseen liittyviä dokumentteja Ilpo Saastamoisen kotisivulla
* Yhtyeen LP kuunneltavissa Youtubessa
*Tämä artikkeli kertoo luotsilaitoksen aluksesta. Parkki Eläköön oli Suomen vanhimpia puurunkoisia purjerahtialuksia.*
Eläköön Toppilan satamassa ennen vuotta 1901.
**Eläköön** oli luotsilaitoksen päällikköalus, joka valmistui Tukholmassa Finnbodan telakalla v. 1886. Alus edusti vanhaa laivanrakennustyyliä parhaimmillaan. Kahdella potkurilla varustettu alus oli Suomen korkeimpien virkamiesten käytössä maan itsenäistymisen jälkeen, toimien edustusaluksena mm. ulkomaisten merkkihenkilöiden vieraillessa maassa.

Koneet poistettiin siitä 1950-luvun alussa, jolloin 1. merenmittausretkikunta sai sen asuntoaluksekseen. Lopullisesti se poistettiin käytöstä v. 1963. Nimen alukselle antoi keisari Aleksanteri III.

Lähteet
-------

1. ↑  Lappeenranta.fi, Keisarillisia matkoja kaakkois-suomessa, Saimaan kanavalla syntyy laivoja

Aiheesta muualla
----------------

* Koiviston viesti 2/2008 s.6 Keisarit ja kuninkaat käymässä[vanhentunut linkki]
* 'Eläköön' - kruunupäiden ja ylhäisyyksien laiva virkaheitoksi, Seura, 19.08.1936, nro 34, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Elämysseikkailu** on Kari Sotamaan ja Riikka Ojanperän kirjoittama kirja, joka ilmestyi vuonna 2008 Readme.fi:n kustantamana. Kirja kertoo Sotamaan ja Ojanperän vuosina 2006-2007 tekemästä maailmanympärimatkasta. Kirja perustuu lähes kokonaan heidän matkan aikana kirjoittamaansa internet-blogiin, vaikkakin kirjoituksia on myöhemmin muokattu Suomessa.

Sisältö
-------

Sotamaa ja Ojanperä kertovat kirjassa seitsemän ja puoli kuukautta (toukokuusta 2006 tammikuuhun 2007) kestäneestä maailmanympärimatkastaan, jonka aikana he vierailivat New Yorkissa ja Havaijilla Yhdysvalloissa, Fidžillä, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Thaimaassa, Laosissa, Vietnamissa ja Kambodžassa. Kirjan alussa olevan johdannon mukaan he lähtivät matkalle saadakseen aikaa miettiä, mitä tehdä elämässään. Heidän mukaansa kirja kertoo, miten matka voi muuttaa ihmistä, ja mitä kaikkea maailmanympärimatkalla voi nähdä, tehdä ja kokea.

Lähteet
-------

* Kari Sotamaa ja Riikka Ojanperä: *Elämysseikkailu*. Readme.fi 2008.

Aiheesta muualla
----------------

* *Elämysseikkailun* esittely
* Readme.fi:n esittely kirjasta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Riikka Ojanperä kertoo matkastaan *City*-lehden haastatelussa
Osa artikkelisarjaa
 **Gnostilaisuus** 

Syyrialais-egyptiläinen gnostilaisuus 

* Setiläisyys
* Tuomaskristityt
* Valentinolaisuus
* Basilidelaisuus


Persialainen gnostilaisuus 

* Mandealaisuus
* Manikealaisuus


Kristillisen gnostilaisuuden isät 

* Simon Magus
* Kerinthos
* Markion
* Valentinos


Muita ryhmiä 

* Ofiitit
* Barbelo-gnostikot
* Kainiitit
* Karpokratiaanit
* Paulikiaanit
* Bogomiilit
* Kataarit


Gnostilaisuuden lähteet 

* Nag Hammadin kirjasto
* Codex Tchacos


Muuta 

* Gnosis


 

 malline: näytä • keskustele • muokkaa 

**Simon Magus** (*Simon Noita*, *Simon Taikuri* tai *Simon Tietäjä*) oli ensimmäisellä vuosisadalla elänyt ihmeiden tekijä, joka mainitaan *Apostolien teoissa* sekä useissa apokryfisissä teksteissä. Antiikin maailmassa Simon Magus oli laajalti tunnettu etenkin Simon Pietarin vastustajana. Kristityt ovat maininneet hänet ensimmäisenä harhaoppisena, ja gnostilainen simonianismin lahko piti häntä ihmishahmoisena jumalana.

Maininnat
---------

Lähes kaikki säilyneet kuvaukset Simon Maguksesta sisältyvät varhaisten kirkkoisien Irenaeuksen, Justinos Marttyyrin ja Hippolytoksen teksteihin sekä apokryfiseen tekstiin *Pietarin teot*, jossa muun muassa kuvaillaan Roomassa käytyä Simon Maguksen ja Simon Pietarin välistä "ihmekilpailua". *Pietarin teoissa* kerrotaan, että Simon "sai pronssikäärmeen liikkumaan, kivipatsaat nauramaan ja itsensä kohoamaan ilmaan", kun taas Simon Pietari "paransi sairaan sanan avulla ja sai sokean näkemään".

Simon Maguksen kuolema. Kirjan kuvitusta 1400-luvulta.
*Apostolien teoissa* kerrotaan Simonin hämmästyttäneen Samarian asukkaita noituuksillaan, mutta Filippuksen saarnaa kuultuaan ottaneen kristillisen kasteen. Tämän jälkeen hän näki Pietarin ja Johanneksen antavan seurakuntalaisille Pyhän Hengen panemalla kädet heidän päällensä, ja yritti rahalla ostaa tämän kyvyn itselleen.

Kuolema
-------

Simon Maguksen kuolemasta on kaksi eri versiota. *Pietarin teoissa* kerrotaan Simon Maguksen kuolleen Rooman Forum Romanumilla järjestetyssä magianäytöksessä. Simonin esitellessä keisari Nerolle levitointitaitojaan paikalla olleet apostolit Paavali ja Pietari sekä heidän kannattajansa olivat rukoilleet Jumalaa lopettamaan lentonäytöksen. Simon Magus oli pudonnut saman tien maahan ja myöhemmin kuollut saamiinsa vammoihin.

Hippolytuksen mukaan Simon Magus palasi Roomasta kotikaupunkiinsa Gittaan ja pyysi kannattajiaan hautaamaan hänet elävältä väitettyään, että hän nousisi kolmantena päivänä kuolleista. Ylösnousemusta ei kuitenkaan tapahtunut, vaan Simon Magus kuoli hautaansa.

Lähteet
-------

* Kirsch, Johann Peter: Simon Magus *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company.  (englanniksi)
**Elämystalous** on yhdysvaltalaisten taloustutkijoiden B. Joseph Pine II ja James H. Gilmore 1990-luvun loppupuolella kirjassaan "The Experience Economy" lanseeraama käsite.. Pine ja Gilmore kiteyttävät elämystalouden neljään e-kirjaimeen: entertainment (viihde), education (opettaminen), escapism (eskapismi) ja esthetics (esteettisyys).

Lapin elämysteollisuuden osaamiskeskus LEO on kehittänyt Elämyskolmio-mallin, jonka avulla voidaan edistää tuotteiden ja palveluiden elämyksellisyyttä. Mallin mukaan elämyksellisessä tuotteessa on seuraavat kuusi elementtiä: yksilöllisyys, aitous, tarina, moniaistisuus, kontrasti ja vuorovaikutuksellisuus.

Elämystalous on 2000-luvun talouden trendi. Elämystaloudessa asiakas maksaa siitä, että pääsee kokemaan jotain itselleen merkityksellisestä. Tällöin tuotteen hinnalla ei ole asiakkaan näkökulmasta ole suurta merkitystä, vaan kilpailutekijänä on tuotteen tuottama elämys ja muistot. Näin tuotteesta on mahdollista saada suurempi kate.*lähde?*

Elämystalouden tilastointi on ollut viime aikoihin asti vähäistä. Tällä hetkellä*milloin?* Tilastokeskuksessa elämystalouden ja -kulutuksen piiriin lasketaan kuuluvaksi kolmen elämänalueen matkailun, urheilun ja kulttuurin piiriin kuuluvia toimintoja. Näin laskettuna yksittäinen suomalainen kotitalous käyttää elämyksiin vuosittaan noin neljänneksen tuloistaan.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Pine, J. and Gilmore, J. (1999) The Experience Economy, Harvard Business School Press, Boston, 1999
2. ↑  Kylänen, Mika & Tarssanen, Sanna: "Entä jos elämyksiä tuotetaan?" teoksessa: Karppinen, Seppo J. A. ja Latomaa, Timo (toim.): *Seikkaillen elämyksiä.*. Rovaniemi: Lapland University Press. Lapin yliopistokustannus, 2007. ISBN 978-952-484-111-5

Kirjallisuutta
--------------

* Christensen, Jens: *Global Experience Industries: The Business of the Experience Economy*. Aarhus University Press, 2009. ISBN 978-87-7934-432-7.
**Kleftit** (myös *palikaarit*; kreik. *κλέφτης* , *kléftis*, monikossa κλέφτες, *kléftes*) on Pohjois-Kreikan vuoristoasukkaista käytetty nimitys, joka on syntynyt vuosina 1453–1821 alueen ollessa turkkilaismiehityksessä eli osana Osmanien valtakuntaa. 

Samasta kantasanasta on muodostunut myös verbi κλέπτειν (*kléptein*), varastaa, josta on johdettu sana kleptomania. Ruokasanastossa *klephtiko* tai *kleftiko* (kreik. Κλέφτικο τραγούδι, *κλέφτικα τραγούδια*) tarkoittaa lammasruokaa kleftien tapaan eli välttämällä savun muodostumista jotta lammasvaras ei paljastuisi. Musiikissa klefti-sanaa käytetään tietyn kansanlaulutyylin nimenä. Tšekkiläisen säveltäjän Antonín Dvořákin laulusarjassa *Drei neugriechische Gedichte für eine Singstimme und Klavier* op. 50 (1878) ensimmäinen laulu kertoo Koljas-nimisen kleftin tekemästä maaherra Ali paššan murhasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, Hakemisto-osa 1. Otava 1982, s. 8700.
2. ↑  Kleftiko *Cyprus Island*. Viitattu 25.7.2019.
**Ceawlin** (k. 593) oli Wessexin kuningas 560–592. Hän ajoi kelttiläiset britit pois suurimmasta osasta eteläistä Englantia ja lujitti Wessexin anglosaksisen kuningaskunnan asemaa. Beda Venerabilis laski Ceawlinin yhdeksi seitsemästä Humber-joen eteläpuolen Englannin yliherroista (bretwalda). 

Anglosaksien kronikan mukaan Ceawlin auttoi isäänsä kuningas Cynriciä kukistamaan britit Beranburhin (Barbury) taistelussa vuonna 552. Oltuaan isänsä jälkeen kahdeksan vuotta kuninkaana Ceawlin ja hänen veljensä Cutha löivät Kentin kuninkaan Ethelbert Kentiläisen perusteellisesti taistelussa vuonna 568. Ceawlin voitti britit Dyrhamissa vuonna 577 ja onnistui sen seurauksena valloittamaan Gloucesterin, Cirencesterin ja Bathin. Tämän jälkeen Severnin jokilaakso oli avoin saksilaisvalloittajille, ja Walesin britit joutuivat eroon maanmiehistään Englannin lounaisosissa. 

Tästä huolimatta Ceawlinin sukulainen Ceol onnistui valloittamaan ainakin osan Ceawlinin maa-alueista vuonna 591. Ceawlin karkotettiin hänen kärsittyään tappion Ceolia vastaan Woddesbeorgissa vuonna 592. Ceawlin kuoli seuraavana vuonna maanpaossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ceawlin *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 12.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Kings of Wessex 534–944 Foundation for Medieval Genealogy. Viitattu 13.2.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Wessexin kuningaskunnan hallitsijat |
| --- |
|  |
| 
* Cerdic (519–534)
* Cynric (534–560)
* Ceawlin (560–591)
* Ceol (591–597)
* Ceolwulf (597–611)
* Cynegils (611–643)
* Cwichelm (~626–636)
* Cenwalh (643–645)
* Penda (~626–655)
* Cenwalh (648–672)
* Seaxburg ~(672–674)
* Cenfus (674)
* Aescwine (674–676)
* Centwine (676–685)
* Cædwalla (685–688)
* Ine (688–726)
* Aethelheard (726–740)
* Cuthred (740–756)
* Sigeberht (756–757)
* Cynewulf Wessexiläinen (757–786)
* Beorhtric (786–802)
* Egbert (802–839)
* Ethelwulf (839–856)
* Ethelbald (856–860)
* Ethelbert (860–865)
* Ethelred (866–871)
* Alfred Suuri (871–899)

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Eläköön vanhanpojan elämä** (ransk. *Vive la vie de garçon*) on vuonna 1908 valmistunut ranskalainen mykkäelokuva. Sen pääosaa esittää Max Linder.

Juoni
-----

Nuori aviomies jää riidan jälkeen yksin, kun hänen vaimonsa palaa äitinsä luokse. Mies yrittää pestä astiat, mutta ne menevät kaikki rikki. Myös ruuanlaitto epäonnistuu ja vuodevaatteet menevät sekaisin. Seuraavana aamuna mies etsii solmiotaan, kääntää koko talon ylösalaisin ja kaataa vaatekaapin päälleen. Vaimo ja anoppi saapuvat hävityksen keskelle ja mies anoo polvillaan heiltä apua.

Tuotanto
--------

Sukupuoliroolien vaihtumiseen perustuva komedia osoittaa nykykatsojalle niiden jyrkkyyden ja kotitöiden raskauden 1900-luvun alussa. Komiikkaa luovat myös silinterihattu keittiössä ja sujuva näyttelijäntyöskentely ylimääräisine pikku piloineen. Hyvänä kopiona säilynyttä elokuvaa on pidetty Max Linderin siihen asti parhaana työnä. Hän teki siitä vuonna 1912 uuden version nimellä *Max saa takaisin vapautensa*.

Elokuvaa esitettiin Suomessa keväällä 1908. Lehtimainoksen mukaan se "näyttää miehen kykenemättömyyttä hoitaa kotia". Elokuva lanseerattiin uudelleen vuonna 1910 nimellä *Eläköön nuorenmiehen elämä*.

Lähteet
-------

1. ↑  Vive la vie de garçon *Filmographie Pathé*.  Arkistoitu 9.2.2019. Viitattu 9.2.2019.
2. ↑  Mathiesen, Snorre Smári: *Max Linder: Father of Film Comedy*, s. 31–32. Albany: BearManor Media, 2018. 978-1-62933-208-6.
3. ↑  Vive la vie de garçon *Max Linder*.  Arkistoitu 6.2.2019. Viitattu 9.2.2019.
4. ↑  Apollo-Biografin ilmoitus.  *Viipuri*, 22.5.1908, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Tähti-Biografin ilmoitus.  *Työmies*, 29.10.1910, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
6. ↑  Työväen Liikkuvienkuvien Näyttämön ilmoitus.  *Kansan Ääni*, 17.1.1911, s. 1. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* *Eläköön vanhanpojan elämä* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sangiovese-viljelmä Montalcinossa.
**Brunello di Montalcino** on italialainen punaviini, jota valmistetaan Toscanassa Montalcinon alueella noin 100 kilometriä Firenzestä kaakkoon. Se on yksi kuuluisimmista ja kalleimmista italialaisista viineistä*lähde?*.

Historia
--------

Jo 1600-luvulla Englannin kuningas Kaarle II oli ylistänyt "*Mont Alchinin*" viiniä. Brunello di Montalcino -viinin loi Clemente Santi sukunsa kanssa maatilalla Il Greppossa; suvun nykyinen nimi on Biondi-Santi.

Viiniä on tehty 1800-luvun lopusta lähtien, mutta suosioon se nousi vasta 1970-luvulta lähtien. Tilanne muuttui, kun Brunello-viini sai vuonna 1966 DOC-alkuperämerkinnän ja vuonna 1980 yhtenä ensimmäisistä viineistä DOCG-luokituksen.

Valmistus
---------

Viini valmistetaan Sangiovese-rypälelajikkeesta, josta Montalcinon seudulla käytetään nimeä *Brunello*. Brunello di Montalcino -viinissä käytetään ainoastaan tätä lajiketta. Valmistustapa on hyvin yksinkertainen: Brunello-rypäleiden annetaan kypsyä myöhään, ja ne poimitaan vasta lokakuun puolivälissä vanhoista, vähän satoa tuottavista köynnöksistä. Viinin annetaan käydä pitkään ja hitaasti, ja viinirypäleiden kuoret pidetään mukana mahdollisimman pitkään antamassa makua ja väriä. Näin viinistä tulee tumman väristä ja erittäin voimakkaan makuista. Viinin annetaan kypsyä vähintään neljä vuotta suurissa toscanalaistynnyreissä. 

Brunello di Montalcino -viiniä valmistetaan 19 neliökilometrin alueella vuosittain noin kuusi miljoonaa litraa (vuonna 2014).

Lähteet
-------

* Johnson, Hugh: Suuri Viinikirja
* Firenze ja Toscana, Tammi 2007

Viitteet
--------

1. 1 2  Brunello di Montalcino DOCG (Viinin perustietoja)  18.11.2015. Italian Wine Central. Viitattu 29.8.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brunello di Montalcino** Wikimedia Commonsissa

* Montalcinon viinisivusto
**Bruneck** (saks. *Bruneck*, ital. *Brunico*, ladin. *Bornech* t. *Burnech*) on kaupunki ja kunta Etelä-Tirolissa Italian pohjoisosassa. Se sijaitsee Pustertalin laaksossa Ahr- ja Rienz-jokien yhtymäkohdassa. Bruneckin historia ulottuu 1200-luvulle. Nykyisin se on Pustertalin keskuskaupunki ja asukasluvultaan Etelä-Tirolin viidenneksi suurin kaupunki. Kaupunki on nimetty perustajansa Brixenin piispa Bruno von Kirchbergin mukaan.*lähde?*

Vuoden 2021 alussa kaupungissa oli 16 944 asukasta. Kaupungin pinta-ala on 45,07 neliökilometriä. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan asukkaista 83,14 % oli saksankielisiä, 15,24 % italiankielisiä ja 2,29 % ladininkielisiä.

Bruneckilla on neljä ystävyyskaupunkia:

* Ranska Brignoles, Ranska (vuodesta 1959)
* Saksa Groß-Gerau, Saksa (vuodesta 1959)
* Belgia Tielt, Belgia (vuodesta 1959)
* Puola Szamotuły, Puola (vuodesta 1997).

Lähteet
-------

1. 1 2  Zahlen & Fakten Stadtgemeinde Bruneck. Viitattu 22.3.2022. (saksaksi)
2. ↑  Resident population on 1st January 2021 by sex, age and marital status (Valinnat: Geographical area: North-East, Region: Trentino-Alto Adice/Südtirol, Province: Bolzano/Bozen, Municipality: Brunico) *demo.istat.it*. Istat. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Statistisches Jahrbuch 2020 der Stadtgemeinde Bruneck (PDF) (s. 4) Stadtgemeinde Bruneck. Viitattu 22.3.2022. (saksaksi, italiaksi)
4. ↑  Partnerstädte Stadtgemeinde Bruneck. Viitattu 22.3.2022. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bruneck** Wikimedia Commonsissa

* Bruneckin kunnan verkkosivut (saksaksi, italiaksi)

Etelä-Tirolin maakunta
Ahrntal |
Aldein |
Algund |
Altrei |
Andrian |
Auer |
Badia |
Barbian |
Bolzano |
Brenner |
Brixen |
Bronzolo |
Bruneck |
Burgstall |
Corvara |
Deutschnofen |
Eppan |
Feldthurns |
Franzensfeste |
Freienfeld |
Gais |
Gargazon |
Glurns |
Graun im Vinschgau |
Gsies |
Hafling |
Innichen |
Jenesien |
Kaltern |
Karneid |
Kastelbell-Tschars |
Kastelruth |
Kiens |
Klausen |
Kuens |
Kurtatsch |
Kurtinig |
Laas |
Laives |
Lajen |
Lana |
Latsch |
Laurein |
La Val |
Lüsen |
Mals |
Mareo |
Margreid |
Marling |
Martell |
Meran |
Mölten |
Montan |
Moos in Passeier |
Mühlbach |
Mühlwald |
Nals |
Naturns |
Natz-Schabs |
Neumarkt |
Niederdorf |
Olang |
Partschins |
Percha |
Pfalzen |
Pfitsch |
Plaus |
Prad |
Prags |
Prettau |
Proveis |
Rasen-Antholz |
Ratschings |
Riffian |
Ritten |
Rodeneck |
Salorno |
San Martin de Tor |
Sand in Taufers |
Santa Cristina Gherdëina |
St. Leonhard in Passeier |
St. Lorenzen |
St. Martin in Passeier |
St. Pankraz |
Sarntal |
Schenna |
Schlanders |
Schluderns |
Schnals |
Sëlva |
Sexten |
Sterzing |
Stilfs |
Taufers im Münstertal |
Terenten |
Terlan |
Tiers |
Tirol |
Tisens |
Toblach |
Tramin |
Truden |
Tscherms |
Ulten |
Unsere Liebe Frau im Walde-St. Felix |
Urtijëi |
Vadena |
Vahrn |
Villanders |
Villnöß |
Vintl |
Völs am Schlern |
Vöran |
Waidbruck |
Welsberg-Taisten |
Welschnofen
**Sylfest Glimsdal** (s. 9. lokakuuta 1966 Fagernes) on norjalainen ampumahiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Nord-Aurdal Skiskytterlag -seuraa. 

Glimsdal saavutti Feistritzin MM-kilpailuissa 1989 pronssia viestissä ja sijoittui kuudenneksi pikakilpailussa (10 km). Hän sai MM-hopeaa joukkuekilpailussa Novosibirskissä 1992. Hän oli pikakilpailussa kolmastoista Borovetsin MM-kilpailuissa 1993 ja normaalimatkalla (20 km) yhdeksäs Lillehammerin olympialaisissa 1994. Hän voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Hochfilzenissä 1998. Hän sijoittui yhteislähdön MM-kilpailussa 13:nneksi Oslossa 1999.

Glimsdal voitti maailmancupin osakilpailun pikakilpailussa Canmoressa kaudella 1993–1994 ja Pokljukassa kaudella 1994–1995 sekä normaalimatkalla Östersundissa kaudella 1997–1998. Lisäksi hän sijoittui toiseksi Novosibirskin normaalimatkalla kaudella 1991–1992 ja Ruhpoldingin pikakilpailussa kaudella 1998–1999. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas kaudella 1991–1992.

Glimsdal voitti Norjan-mestaruuden pikamatkalla 1994 ja normaalimatkalla 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sylfest Glimsdal IBU. Viitattu 8.5.2015. (englanniksi)
2. ↑  Sylfest Glimsdal *sports-reference.com*.  Arkistoitu 29.1.2010. Viitattu 8.5.2015. (englanniksi)
3. ↑  Ski - Sylfest Glimsdal *the-sports.org*. Viitattu 8.5.2015. (englanniksi)
4. ↑  Norgesmestere i skiskyting *snl.no*. Viitattu 8.5.2015. (englanniksi)
**Amicus curiae** (latinaa, kirjaimellisesti 'tuomioistuimen ystävä') on henkilö tai muu taho, joka ei ole oikeustapauksen asianosainen mutta joka saa esittää oikeudelle lausunnon. Lausuntoja voivat esittää esimerkiksi kansalaisjärjestöt ja muut painostusryhmät. Tapa on käytössä muun muassa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa ja Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa.

Amicus curiae on todennäköisesti lähtöisin roomalaisesta oikeudesta, jossa tuomari usein nimitti itselleen neuvonantajan. Nykyään lausunnot tukevat lähes aina jompaakumpaa oikeustapauksen osapuolta.

Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa amicus curiae -lausuntoja ovat esittäneet paljon muun muassa kansalaisjärjestöt ACLU ja NAACP. Lausunnon saavat halutessaan antaa liittovaltio ja osavaltiot, mutta muut tarvitsevat siihen yleensä luvan tapauksen molemmilta osapuolilta. Korkein oikeus voi antaa lausunnolle luvan, vaikka osapuoli vastustaisi sitä. Yksittäisissä oikeustapauksissa amicus curiae -lausuntoja voi olla kymmeniä tai jopa yli sata.

Euroopan unioni on esittänyt lausuntoja Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa kuolemantuomiota käsittelevissä tapauksissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Mattila, Heikki E. S.: Oikeustiede:curia *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 5.5.2019.
2. 1 2  Abraham, Henry J.: *The judicial process: an introductory analysis of the courts of the United States, England, and France*, s. 260, 262. New York: Oxford University Press, 1998. ISBN 9780195099874.
3. ↑  Third Party Intervention before the European Court Ministry of Justice of the Republic of Armenia.  Arkistoitu 5.5.2019. Viitattu 5.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  Epstein, Lee & Walker, Thomas G.: *Constitutional law for a changing America. Rights, liberties, and justice*, s. 18. CQ Press, 2013. ISBN 9781452226743.
5. ↑  Ford, Matt: Can Europe End the Death Penalty in America? *The Atlantic*.  18.2.2014. Viitattu 5.5.2019. (englanniksi)
Amidien funktionaalisen ryhmän rakennekaava
Kemiassa **amidi** tarkoittaa epäorgaanista anionia tai  orgaanisessa kemiassa funktionaalista ryhmää. Rikkiä sisältäviä amideja kutsutaan sulfonamideiksi.

Epäorgaanisessa kemiassa amidi tarkoittaa anionia NH2-, joka on ammoniakin konjugaattiemäs ja sellaisena erittäin voimakas emäs. Amideiksi sanotaan myös ioniyhdisteitä, joissa amidi-ioni on anionina.

Orgaanisessa kemiassa amideilla tarkoitetaan karboksyylihappojen johdoksia, joissa hydroksyyli-ryhmä (-OH) on korvattu amiinilla. Esimerkiksi laktaamit ovat rengasrakenteisia amideja.

Nimeäminen
----------

* Esimerkiksi: CH3CONH2 nimetään asetamidiksi eli etaaniamidiksi
* Muita esimerkkejä: CH3CH2CONH2 on propaaniamidi, CH3CH2CON(CH3)2 on N,N-dimetyylipropaaniamidi.

Synteesi
--------

Orgaanisia amideja on vaikea valmistaa suoraan karboksyylihapoista, koska amiinit ja ammoniakki ovat emäksiä, jotka muuttavat happaman karboksyylihapporyhmän karboksylaattianioniksi (karboksyylihapon ammoniumsuolaksi). Kuitenkin voimakkaasti kuumentamalla voidaan saada karboksyylihappo ja amiini (tai ammoniakki) muodostamaan amideja.

* CH3COOH + C6H5NH2 → C6H5NHCOCH3 + H2O

Amideja valmistetaan tavallisemmin happoklorideista ammoniakin ja amiinien avulla.

* CH3COCl + C6H5NH2 → C6H5NHCOCH3 + HCl

Reaktiot
--------

Amidit eivät ole reaktiivisia verrattuna muihin karboksyylihappojen johdoksiin. Amidisidos on kestävä ja esiintyy mm. proteiineissa, jotka ovat tuhansista aminohapoista peptidisidosten avulla muodostuneita makromolekyylejä. 

Amidien hydrolyysi hapoiksi onnistuu kuumentamalla amidia hapon tai emäksen läsnä ollessa.

Amidien pelkistäminen amiineiksi tapahtuu litiumalumiinihydridillä (LiAlH4).

* RCONH2 + LiAlH4 → RCH2NH2

Lähteet
-------

1. ↑  Introducing amides Jim Clark. Viitattu 7.8.2013.
2. ↑  Hydrolysing amides Jim Clark. Viitattu 7.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amidi**.
* Etälukio: Amidit (Arkistoitu – Internet Archive)
* IUPAC Goldbook: Amides (englanniksi)
**Miréla Maniáni** (kreik. Μιρέλα Μανιάνι, aik. **Maniáni-Tzelíli** (Μανιάνι-Τζελίλη), s. 21. joulukuuta 1976 Durrës, Albania) on kreikkalainen keihäänheittäjä.

Albanialaissyntyinen Maniáni voitti 1995 nuorten EM-hopeaa. Kaksi vuotta myöhemmin hän meni naimisiin kreikkalaisen painonnostajan Giórgos Tzelílisin kanssa ja sai Kreikan kansalaisuuden. Hän voitti maailmanmestaruuden Sevillan MM-kisoissa 1999 tuloksella 67,09. Seuraavana vuonna Sydneyn olympialaisissa hän voitti olympiahopeaa heitettyään 67,51. Hän sijoittui toiseksi Edmontonin MM-kisoissa 2001. Vuonna 2002 hän erosi miehestään ja voitti EM-kultaa Münchenin EM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän heitti toiseksi Euroopan cupissa ja voitti MM-kultaa Pariisin MM-kisoissa. Ateenan MM-kisoissa 2004 Maniáni voitti olympiapronssia. Vuoden 2005 Euroopan cupissa hän sijoittui kuudenneksi.

Maniáni pitää ennätyksellään hallussaan keihäänheiton Kreikan ennätystä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* Keihäänheitto: 67,51 (2000)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Miréla Maniáni Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑

Naisten keihäänheiton maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Tiina Lillak |
1987: Fatima Whitbread |
1991: Xu Demei |
1993: Trine Hattestad |
1995: Natalja Šikolenko |
1997: Trine Hattestad |
1999: Miréla Tzelíli |
2001: Osleidys Menéndez |
2003: Miréla Maniáni |
2005: Osleidys Menéndez |
2007: Barbora Špotáková |
2009: Steffi Nerius |
2011: Barbora Špotáková |
2013: Christina Obergföll |
2015: Katharina Molitor |
2017: Barbora Špotáková |
2019: Kelsey-Lee Barber |
2022: Kelsey-Lee Barber |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Oskar Alfred Wilkman
**Pohjois-Hämeen rykmentti** oli Suomen sisällissodan aikana valkoiseen armeijaan kuulunut rykmentti, joka perustettaessaan kuului Jämsän ryhmään. Tampereen valtauksen jälkeen rykmentti liitettiin Itäarmeijaan. Rykmentti muodostettiin 13. maaliskuuta 1918 Jyväskylän piirin miehistä ja Lapuan komppanioista sekä hämäläisistä pakolaisista. Rykmentin komentaja oli ensin väliaikaisesti everstiluutnantti Leonard Bergström ja hänen jälkeensä everstiluutnantti Oskar Wilkman.

Rykmentti siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Ristiinaan, mistä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan Tampereelta 16. huhtikuuta 1918 ja saapui rykmentille määrättyyn kokoontumispaikkaan Ristiinaan 17. huhtikuuta 1918.

Joukko-osastot
--------------

* **1. pataljoona**

Komentaja: majuri Hans Kalm (Toimi Lahden rintamalla).

* **2. pataljoona**

Komentaja: ratsumestari O. A. Wilkman, myöhemmin kapteeni K. Mikkola.

* **3. pataljoona**

Komentaja: kapteeni Allan Winge, myöhemmin jääkärivänrikki Matti Laurila.

* **Täydennyspataljoona**

Komentaja: piiripäällikkö Kotilainen, pataljoonan kutsuntapiiri oli Jyväskylä ja sijoituspaikka Jyväskylä

Lähteet
-------

* Toim. Ignatius, Theslöf, Palmén, Grotenfelt, Nordenstreng ja Soikkeli, Suomen vapaussota 1918 osat V ja VI, Otava Helsinki 1924-1925.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Toim. Kai Donner, Theodor Svedlin, Heikki Nurmio, Suomen vapaussota I–VIII, Gummerus Jyväskylä 1925–1927.

### Viitteet

1. ↑  Suomen vapaussota osa VIII s. 179
Puolueen logo
**Edistyksellinen kansanpuolue** (saks. *Fortschrittliche Bürgerpartei in Liechtenstein, FBP*) on toinen Liechtensteinin kahdesta suuresta puolueesta. Se on maapäivien suurin puolue 12 paikalla 25:stä, ja pääministeri Otmar Hasler tulee FBP:stä.

Konservatiivipuolue FBP pohjaa näkemyksensä kristilliseen maailmankatsomukseen ja pitää tärkeänä monarkian samoin kuin vapaan, sosiaalisen ja demokraattisen oikeusvaltion säilyttämistä koko kansan hyvinvoinnin takaamiseksi. Puolue katsoo tavoitteekseen myös eri kansanryhmien saamisen kiinnostuneemmaksi poliittisesta toiminnasta. FBP:n tavoitteena on myös saada kaikkiin virkoihin vähintään kolmasosa naisia ja kolmasosa miehiä sukupuolten tasa-arvon turvaamiseksi.

FBP perustettiin 1918 vastapainoksi vastaperustetulle liberaali-konservatiiviselle kristillis-sosialistiselle kansanpuolueelle ja toteutti vanhoillis-konservatiivista politiikkaa. FBP on johtanut hallitusta 1928–1970, 1974–1978, 1993 ja 2001–2005 absoluuttisella enemmistöllä maapäivillä. Vuoden 2005 maapäivävaaleissa puolue menetti absoluuttisen enemmistön, mutta säilyi suurimpana puolueena ja Otmar Hasler sai jatkaa pääministerinä.

Tunnettuja poliitikkoja
-----------------------

* Gerard Batliner, pääministeri 1962–1970
* Markus Büchel, pääministeri 1993, nyk. maapäiväryhmän puheenjohtaja
* Alexander Frick, pääministeri 1945–1962
* Otmar Hasler, pääministeri 2001–
* Josef Hoop, pääministeri 1928–1945
* Walter Kieber, pääministeri 1974–1978
* Rita Kieber-Beck, nykyinen ulko-, kulttuuri- ja peruspalveluministeri
* Martin Meyer, nykyinen sisä-, terveys- sekä liikenne- ja viestintäministeri

Aiheesta muualla
----------------

* FBP:n viralliset kotisivut (saksaksi)
Sysertin vaakuna.
**Sysert** (ven. Сысе́рть) on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Sysert-joen varrella 50 kilometriä Jekaterinburgista etelään. Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Tšeljabinskin välinen M5-valtatie. Asukkaita on 20 700 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on syntynyt vuonna 1732 perustetun rautatehtaan yhteyteen. Myöhemmin siitä tuli Sysertin vuoriteollisuusalueen keskus. Vuoteen 1932 saakka nimenä oli *Sysertski Zavod* ("Sysertin tehdas"). Vuonna 1946 Sysertista tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. metalliteollisuutta ja posliinitehdas.

Nähtävyyksiin kuuluu kaupungin keskustassa sijaitseva, 1800-luvulla rakennettu Sysertin tehtaan masuuni, kotiseutumuseo ja Sysertissä syntyneen kirjailija Pavel Bažovin kotimuseo. Kaupungin luonnonkaunis ympäristö on suosittua lomanviettoseutua.

Lähteet
-------

1. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 452. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 7.5.2010. (venäjäksi)
3. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 452–453. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
4. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 453. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sysert**.
* Sysertin kaupunkipiirikunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)

Sverdlovskin alueen vaakuna**Sverdlovskin alueen kaupungit**
Sverdlovskin alueSverdlovskin alue
**Hallinnollinen keskus: Jekaterinburg**  

Alapajevsk | Aramil | Artjomovski | Asbest | Berjozovski | Bogdanovitš | Degtjarsk | Irbit | Ivdel | Kamensk-Uralski | Kamyšlov | Karpinsk | Katškanar | Kirovgrad | Krasnoturinsk | Krasnouralsk | Krasnoufimsk | Kušva | Lesnoi | Mihailovsk | Nevjansk | Nižnije Sergi | Nižni Tagil | Nižnjaja Salda | Nižnjaja Tura | Novaja Ljalja | Novouralsk | Pervouralsk | Polevskoi | Revda | Rež | Severouralsk | Serov | Sredneuralsk | Suhoi Log | Sysert | Tavda | Talitsa | Turinsk | Verhni Tagil | Verhnjaja Pyšma | Verhnjaja Salda | Verhnjaja Tura | Verhoturje | Veltšansk | Zaretšnyi
Aarne Snellman
**3. jääkäripatteristo** oli valkoisten itäarmeijan jääkäritykistöprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Patteriston komentaja oli jääkärikapteeni Aarne Snellman.

Joukko-osastot
--------------

### 5. patteri

**Päällikkö**: jääkäriluutnantti Albin Palmén.

**Vääpeli**: jääkärivääpeli Yrjö Väinö Ponto, jääkärialiupseeri Lauri Aleksanteri Martti
**Jaosjohtajat**: jääkärivääpeli Juho Emil Mäkelä, jääkärivänrikki Toivo Nikolai Pehu-Lehtonen, jääkärialiupseeri Vihtori Arvi Heinonen.
**Patterissa palvelleet Saksa jääkärit**: suuntaajana jääkärialiupseeri Albin Aukusti Lindqvist, kuosmastoaliupseerina ja rehumestarina jääkärialiupseeri Erkki Emil Pohjanen, jääkärivaravääpeli Oskar Isak Sippola, jääkärivaravääpeli Jalo Väinö Ahola, jefreitteri Oiva Oskari Salonen (liittyi patteriin sisällissodan päätyttyä 20. toukokuuta 1918, palveli sisällissodan ajan höyrylaiva S/S Castorilla.).
### 6. patteri

**Päällikkö**: Veikko Räsänen.

**Vääpeli**: jääkärivääpeli Vilho Malinen,
**Jaosjohtajat**: jääkärialiupseeri Teodor Henrik Maunu, jääkärivaravääpeli Boris Weledejeff myöh. Vaarna.
**Tykinjohtajat**: jääkärialiupseeri Matti Poromaa, jääkärialiupseeri Eero Miettinen.
**Patterissa palvelleet Saksan jääkärit**: jääkärialiupseeri Jaakko Lauri Kinnunen, jääkärivaravääpeli Juho Korte, jefreitteri Urho Adolf Nikkonen, aliupseeritehtävissä jefreitteri Eino Harald Pauko, jääkärikersantti Frans Viktor Pesonen, jefreitteri Kaarle Seppänen.
### 3. ammuskolonna

Päällikkö: jääkärivänrikki Paul Emil Påhlson.

Patteristossa palvelleet Saksan jääkärit
----------------------------------------

Jefreitteri Elis Evert Halonen, patteri- ja tähysupseerina jääkärivänrikki Hannu Esa Hannuksela, jaosjohtajana jääkärivaravääpeli William Leonard Häkli, työskenteli esikunnassa jääkärivääpeli Kaarlo Jalmari Hämäläinen, kuormastonjohtajana jääkärivaravääpeli Emil Johannes Rauta, patteriston esikunnassa jääkärialiupseeri Juho Albert Villman.

Lähteet
-------

* Toim. Ignatius, Theslöf, Palmén, Grotenfelt, Nordenstreng ja Soikkeli: *Suomen vapaussota 1918 osat V ja VI*. Helsinki: Otava, 1924-1925.
* *Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975*. Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV. Vaasa: , 1975. ISBN 951-99046-8-9.
* *Suomen jääkärien elämäkerrasto*. Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV. Porvoo: WSOY, 1938.
Käsihuuhde
**Käsihuuhde** eli **käsidesi** on yleensä alkoholipitoinen desinfektioaine, jota käytetään käsien huuhteluun ja desinfioimiseen bakteerien ja virusten kulkeutumisen ja tarttumisen ehkäisemiseksi. Käsihuuhteiden tehoaineena on tavallisesti etanoli tai isopropanoli, minkä lisäksi ne sisältävät yleensä glyserolia, joka kasvattaa aineen viskositeettia ja ehkäisee ihon kuivumista.

Käsihuuhde tuhoaa useita bakteereja, sieniä ja viruksia. Kaikki virukset eivät rakenteensa vuoksi tuhoudu kovin tehokkaasti alkoholin vaikutuksesta, esimerkiksi vatsatautia aiheuttava norovirus. Influenssaviruksia käsihuuhde tuhoaa melko hyvin. 

SARS-CoV-2-virukselle eli COVID-19-sairautta aiheuttavalle virukselle varmin käsihygieniatoimenpide on käsien pesu saippualla; tartuntariskiä voi vähentää myös käyttämällä kemikaaliviranomaisen hyväksymää käsihuuhdetta. Saippuapesua ei myöskään kannata korvata omatekoisilla alkoholituotteilla, sillä etanolipitoisuuden on oltava vähintään 60-prosenttista, jotta ne tehoaisivat viruksiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Yliopiston apteekki: Desinfioiva käsigeeli
2. ↑  Heidi Vaalisto: Ihmiset sekoittavat nyt itse viinasta käsidesiä koronaa vastaan – näin asiantuntija kommentoi *Ilta-Sanomat*.  8.3.2020. Viitattu 17.4.2020.
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑
7. ↑
8. ↑  Anniina Wallius: Ärsyttääkö hokeminen käsien pesemisestä? Näin sanoo tiede saippuasta ja käsidesistä *Yle Uutiset*.  6.4.2020. Viitattu 17.4.2020.
9. ↑  Eeva Paljakka: Nyt tislaamojen etanolista tehdään muutakin kuin viinaa – käsidesillä kova kysyntä *Iltalehti*.  23.3.2020. Viitattu 17.4.2020.
**William Thomas McKinley** (9. joulukuuta 1938 New Kensington – 3. helmikuuta 2015 Reading) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.

McKinley aloitti noin 18-vuotiaana opiskelun Carnegie Mellon -yliopistossa, jossa hänen pianonsoiton opettajanaan toimi Frederick Dorian ja sävellysopettajanaan Nikolai Lopatnikoff. Vuonna 1966 McKinley pääsi Yalen yliopistoon, jossa hänen ensisijaiset opettajansa olivat Mel Powell ja Gunther Schuller. Hän itse opetti myöhemmin Chicagon yliopistossa ja New England Conservatoryssa. Hän opetti säveltämisen ohella myös jazzmusiikkia, jota itsekin soitti pianistina. Vuonna 1986 hän oli Schullerin kanssa perustamassa Boston Composers Orchestraa.

McKinley perehtyi opiskeluaikoinaan elektroniseen musiikkiin ja sarjallisuuteen. Hän kuitenkin itse palasi säveltäjänä kolmannessa sinfoniassaan tonaalisuuteen. Sinfonioidensa ohella hän sävelsi muun muassa konserttoja ja kamarimusiikkia. Hän loi teoksiaan sinfoniaorkestereille ja muille kokoonpanoille, mutta myös yksittäisille muusikoille, joihin kuuluivat pianistit Peter Serkin ja Richard Goode, alttoviulisti Walter Trampler, sellisti Colin Carr, klarinetisti Richard Stoltzman, saksofonisti Stan Getz ja vibrafonisti Gary Burton. McKinleyn teoksia levytettiin vuosien varrella kattavammin Euroopassa kuin Yhdysvalloissa.

Toinen McKinleyn intohimo oli musiikin ohella baseball, jota hän pelasi syöttäjänä vuoteen 1977 saakka. McKinley kuoli vuonna 2015, mutta vuonna 2018 New England Conservatoryssa järjestettiin hänelle 80-vuotismuistokonsertti, jonka esiintyjiin kuuluivat Dinosaur Annex, Transient Canvas, Nahre Sol, Michael Norsorthy, Richard Stoltzman ja Mika Stoltzman.

McKinleyn poika Elliott Miles McKinley on seurannut isänsä jalanjälkiä säveltäjänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  AllMusic.com: William Thomas McKinley
2. ↑  New England Conservatory: William Thomas McKinley 80th Birthday Memorial Celebration: Concert
3. ↑  Parma Recordings News: The Inside Story: Elliott Miles McKinley and THREE SCENES


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |