recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Riitta Pyykkö** (s. 22. maaliskuuta 1953 Turku) on Turun yliopiston venäjän kielen ja kulttuurin professori vuodesta 1997 lähtien. Hän oli Turun yliopiston koulutuksen ja koulutusrakenteiden kehittämisestä vastaava vararehtori vuosina 2012–2019 ja sitä ennen muun muassa humanistisen tiedekunnan dekaani vuosina 2001–2004. *lähde?*

Pyykkö on tutkinut erityisesti kielen ja kulttuurin muutosten yhteyksiä, politiikan kieltä ja kielipolitiikkaa sekä Venäjän kulttuurihistoriaa. Vuonna 2002 julkaistiin kokoelma Pyykön kirjoituksia Venäjän historiasta ja nykypäivästä teoksessa *Maa jossa kaikki on mahdollista – kirjoituksia Venäjästä näkemyksiä aina Pietari Suuresta mafiaan, Neuvostoliitosta Vladimir Putiniin*. Pyykön toimittamaa ohjelmasarjaa Venäjän kulttuurihistoriasta ja näkökulmista venäläisyyteen on julkaistu vuonna 2006 YLE:n Elävässä Arkistossa.

Pyykkö on toiminut monipuolisesti korkeakoulutuksen ja sen laadun kehittäjänä kansallisella ja eurooppalaisella tasolla. Pyykkö toimi Korkeakoulujen arviointineuvoston (KKA) jäsenenä vuosina 2004-2014, josta vuodet 2008–2014 neuvoston puheenjohtajana. Hän on Euroopan laadunarviointirekisterin (European Quality Assurance Register for Higher Education, EQAR) rekisterikomitean jäsen vuodesta 2017 lähtien ja Quality Board for Icelandic Higher Educationin jäsen vuodesta 2019.

Pyykön muut merkittävimmät luottamustoimet liittyvät säätiötoimintaan. Hän toimi vuodet 2008-2012 Suomen kulttuurirahaston Varsinais-Suomen rahaston hoitokunnan puheenjohtajana ja vuodet 2012–2017 Suomen Kulttuurirahaston hallituksen jäsenenä ja säätiön puheenjohtajana toimikaudella 1.10.2016–30.9.2017.

Opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasonen tiedotti 2. maaliskuuta 2017 asettaneensa Riitta Pyykön kieltenopetuksen selvityshenkilöksi. *Monikielisyys vahvuudeksi - Selvitys Suomen kielivarannon tilasta ja tasosta* julkaistiin joulukuussa 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Maa, jossa kaikki on mahdollista *yle.fi*. Viitattu 8.3.2017.
2. ↑  Kulttuurirahaston hallituksen puheenjohtajaksi Riitta Pyykkö | Suomen Kulttuurirahasto *skr.fi*. Viitattu 8.3.2017.
3. ↑  Professori Riitta Pyykkö selvittää kielikoulutuksen kehittämistä *Opetus- ja kulttuuriministeriö*. Viitattu 8.3.2017.
4. ↑  Riitta Pyykkö: Monikielisyys vahvuudeksi. Selvitys Suomen kielivarannon tilasta ja tasosta *Opetus- ja kulttuuriministeriön julkaisuja 2017:51*.  13.12.2017. Opetus- ja kulttuuriministeriö. Viitattu 13.3.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Riitta Hannele Pesola** (s. 6. tammikuuta 1965 Espoo) on suomalainen sellisti.

Pesola aloitti sellonsoiton opiskelun Kotkan seudun musiikkiopistossa ja jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa. Hänen opettajanaan oli Arto Noras. Lisäksi hän suoritti opintoja Zara Nelsovan johdolla New Yorkin Juilliard Schoolissa. Pesola pääsi Tapiola Sinfoniettan sellistiksi syksyn 1986 koesoitoissa, jotka olivat orkesterin kaikkien aikojen ensimmäiset. Hän voitti vuoden 1986 Turun sellokilpailun. Pesola on soittanut myös Suomalaisen kamariorkesterin muusikkona.

Pesola on esiintynyt solistina ja tulkinnut runsaasti kamarimusiikkia erinäisissä kokoonpanoissa Suomessa ja kansainvälisesti. Hän on kamarimuusikkona toiminut muun muassa Trio Finlandian, Tapiola Sinfoniettan jousikvartetin ja Mitos Ensemblen jäsenenä. Pesola meni naimisiin viulisti Timo Holopaisen kanssa. Hänellä on lapsia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
2. 1 2 3 4  Riitta Pesola City of Espoo
3. ↑  Virolais-suomalainen kamariorkesteri musisoi juhlapäivänä Suomen-Viron instituutti
Väyryneniittikivinäyte. Väyryneniitti näkyy kuvassa punaisena, vaaleanharmaa mineraali on herderiittiä, jota ympäröi tummanharmaa fluoriapatiitti. Keltainen mineraali on hienojakoista muskoviittia.
Kaksi väyryneniittinäytettä.
**Väyryneniitti** (kemiallinen kaava MnBe(PO4)(OH), mangaani-berylliumhydroksidifosfaatti) on harvinainen fosfaattimineraali, jonka ensimmäinen löytöpaikka maapallolta on Eräjärven Viitaniemen litiummineraalilouhos. Mineraalia ei ole löydetty mistään muualta Suomesta mutta on löydetty muualta maapallolta. Mineraali on nimetty Teknillisen korkeakoulun geologian ja mineralogian professorin Heikki Väyrysen (1888–1956) mukaan.

Väyryneniitin väri vaihtelee vaaleanpunaisesta ruusunpunaiseen, ja mineraali on tavallisesti massamainen tai rakeinen, kiteet ovat harvinaisia, pieniä ja kuitumaisia. Väyryneniitin kidejärjestelmä on monokliininen. Väyryneniitti on läpinäkyvä tai -kuultava ja lasikiiltoinen.

Väyryneniitillä ei ole teollista, mainittavaa geologista eikä koruteollista hyötykäyttöä, mutta se on harvinaisuutensa vuoksi kivikeräilijöiden suosiossa. Alan kauppiaat myyvät harvinaista mineraalia yleensä suhteellisen korkeaan hintaan, vaikka mineraali itsessään ei ole arvokas.

Heikki Väyrysen sukuseura on ottanut itselleen nimen **Väyrysniitti** tämän mineraalin mukaan.

Katso myös
----------

* Viitaniemiitti

Lähteet
-------

* GTK – Geologian tutkimuskeskus
* Hytönen, Kai 1999: *Suomen mineraalit.* Geologian tutkimuskeskus, Helsinki. ISBN: 951-690-745-8
* Mindat.org: Väyrynenite (engl.)

### Viitteet

1. ↑  Mindat.org: Väyrynenite *mindat.org*. Viitattu 20.8.2020.
2. 1 2  Hytönen, Kai: *Suomen mineraalit*. , 1999. ISBN 951-690-745-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Webmineral: Vayrynenite (engl.)
Västran kihlakunnan sijainti Smålandin maakunnan kartalla.
**Västran kihlakunta** (ruots. *Västra härad*) oli kihlakunta Jönköpingin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 1 815,44 neliökilometriä ja asukasluku 25 428 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Ödestugu, Malmbäck, Almesåkra, Bringetofta, Hylletofta, Svenarum, Vrigstad, Nydala, Hjälmseryd, Stockaryd, Hultsjö, Skepperstad, Hjärtlanda, Norra Ljunga, Vallsjö, Norra Sandsjö, Bodaforsin kauppala, Fröderyd, Bäckaby, Ramkvilla ja Södra Solberga.

Kihlakunnan tuolloisista kunnista Nydala kuuluu nykyään Värnamon kuntaan, Svenarum kuuluu Vaggerydin kuntaan, Ödestugu kuuluu Jönköpingin kuntaan, Bringetofta, Malmbäck, Almesåkra ja Norra Sandsjö kuuluvat Nässjön kuntaan, Fröderyd, Bäckaby, Ramkvilla ja Södra Solberga kuuluvat Vetlandan kuntaan ja muut entiset kunnat kuuluvat Sävsjön kuntaan.

Lähteet
-------

1. ↑  I. Areal och folkmängd inom särskilda förvaltnings­områden m.m. befolk­nings­agglomera­tioner (PDF) (Tab. 1. Areal, folkmängd efter kön och civilstånd samt folkmängdstäthet i kommuner, församlingar, municipalsamhällen, härad och län den 31 december 1945, enligt indelningen den 1 januari 1946) *Folkräkningen den 31 december 1945*.  24.3.1947. SCB: Historisk statistik:  Statistiska centralbyrån. Viitattu 3.10.2015. (ruotsiksi)
**Tsui Hark** (oik. **Tsui Man-kong**, s. 15. helmikuuta 1951) on hongkongilainen uuden aallon elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän syntyi nykyisessä Vietnamissa tai Kiinan (Kanton) provinssissa. Hän kasvoi Saigonissa kiinalaisten emigranttivanhempiensa ja 16 sukulaisensa parissa.

Valmistuttuaan Austinin yliopistosta Texasista vuonna 1977 hän on työskennellyt sekä ohjaajana, tuottajana, käsikirjoittajana, leikkaajana että näyttelijänä elokuvissaan. Ohjaajana hänen ensimmäinen elokuvansa oli *Die bian - The Butterfly Murders* (1979), jonka sanotaan aloittaneen uuden aallon Hongkong-elokuvien teossa. Vuonna 1984 hän perusti yhdessä vaimonsa Shi Nansun kanssa tuotantoyhtiön Film Workshopin ja tuotti samana vuonna ensimmäisen elokuvansa *Shanghai zhi ye'n - Shanghai Blues*. Näyttelijänä hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1980 elokuvassa *Di yi lei xing wei xian - Dangerous Encounters of the First Kind*.

Hänen väliaikaiseksi tarkoitettu tuotantoyhtiönsä on tuottanut muun muassa Hongkong-klassikot *Chinese Ghost Story* 1-3 sekä *A Better Tomorrow*, jossa näytteli Chow Yun-Fat.

Aiheesta muualla
----------------

* Tsui Hark Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |



1. ↑  (en) SNACView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  (en) Internet Movie DatabaseView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
Paroni **Tsuboi Kōzō** (jap. 坪井 航三) (s. 7. maaliskuuta 1843 − k. 1. helmikuuta 1898) oli keisarillisen Japanin laivaston vara-amiraali ensimmäisessä Kiinan-Japanin sodassa.

Tsuboi Kōzō syntyi Hara Kōzōna lääkäriperheen toisena poikana nykyisen Hōfun alueella Yamaguchin prefektuurissa. Hänet adoptoitiin jo lapsena Tsuboin perheeseen. Chōshū hanin samuraina hän osallistui kaupungin puolustukseen eurooppalaisten sotalaivojen tulittaessa Shimonosekia 5.-8. syyskuuta 1864. Tsuboi vakuuttui muutamien alusten tuhovoiman havaittuaan siitä, että Japanin tuli luoda laivasto selviytyäkseen ulkovaltojen puristuksessa. Hän liittyi vielä samana vuonna Chōshūn laivastoon palvellen *Kigaimarulla* opiskellen saman aikaisesti englantia ja navigointia Chōshūn laivastokoulussa.

Palveltuaan kaikkiaan viidellä aluksella 1866-1868 Tsuboi avusti Boshin-sodassa keisarillisten joukkojen kuljetuksessa yli Sisämeren ja hänet nimettiin luutnantiksi 1870 perustettuun keisarillisen Japanin laivastoon *Hōshōlle*. Hänet siirrettiin vuotta myöhemmin *Kōtetsun* varapäälliköksi ja vielä samana vuonna hän oli koulutettavan Yhdysvaltain laivaston *USS Coloradolla*. Amiraali John Rodgers maksoi hänen opiskelunsa Columbian yliopistossa huhtikuusta 1872 heinäkuuhun 1874.

Tsuboin palattua Japaniin 1874 hänet ylennettiin komentajakapteeniksi ja hän vastaanotti ensimmäisen aluksensa *Teibon* 3. elokuuta 1874.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tsuboi Kōzō 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**Tsukasa Yoshida** (jap. 芳田 司, s. 5. lokakuuta 1995 Kioto) on japanilainen judoka, olympiamitalisti ja maailmanmestari.

Yoshida kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten kilpailuissa vuonna 2012, kun hän oli toinen Jejun World Cupissa toinen. Ensimmäisen aikuisten turnausvoiton hän saavutti heinäkuussa 2015 Tyumenin Grand Slam -turnauksessa. Hän voitti samana vuonna myös Tokion Grand Slam -turnauksen. Vuonna 2016 Yoshida voitti Tokion, Tyumenin ja Bakun Grand Slamin. Vuonna 2017 Yoshida voitti Aasian-mestaruuden 57 kg sarjan sekä saavutti myös uransa ensimmäisen MM-mitalin, kun oli toinen Budapestin MM-kilpailuissa 57 kg sarjassa. Lisäksi hän voitti Tokion Grand Slamin. Vuonna 2018 Yoshida voitti uransa ensimmäisen maailmanmestaruuden, kun hän voitti Bakun MM-kilpailujen 57 kg sarjan. Lisäksi hän voitti Guangzhoun Mastersin. Vuonna 2019 hän voitti Düsseldorfin Grand Slam -turnauksen. MM-kilpailuissa hän oli toinen 57 kg sarjassa. Yoshida voitti Dohan Masters-turnauksen tammikuussa 2021.

Tokion olympialaisissa 2020 Yoshida kilpaili 57 kg sarjassa. Hän pääsi aloittamaan turnauksen toiselta kierrokselta, jolla voitti kiinalainen Lu Tongjuanin. Puolivälierissä hän voitti Timna Nelson-Levyn. Välierissä Yoshida hävisi tulevalle olympiavoittajalle Nora Gjakovalle Ko-soto-gakella. Pronssiottelussa Yoshida voitti georgialaisen Eteri Lipartelianin ipponilla. Yoshida oli lisäksi mukana Japanin judojoukkueessa, joka voitti sekajoukkuekilpailun hopeaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tsukasa Yoshida - Results Judo Inside. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Tsukasa Yoshida - Results IJF. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Results - Judo - Women -57 kg (pdf) Kansainvälinen olympiakomitea.  Arkistoitu 29.7.2021. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
4. ↑  Lightweight (≤57 kilograms), Women Olympedia. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
5. ↑  YOSHIDA Tsukasa Tokyo 2020.  Arkistoitu 20.7.2021. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)
Tsugarunsalmi on merkitty kartalle punaisella soikiolla
Tsugarunsalmi satelliittikuvassa
**Tsugarunsalmi** (jap. 津軽海峡, *Tsugaru-kaikyō*) on Japaninmeren ja Tyynenmeren yhdistävä salmi Pohjois-Japanissa Honshūn ja Hokkaidōn saarten välissä. Salmen ali kulkee Seikan-tunneli sen kapeimmassa kohdassa, joka on 19,5 kilometriä leveä. Tunneli kulkee Honshūn Aomorin prefektuurin Tsugarun niemimaalla sijaitsevan Tappinniemen (*Tappi-misaki*) ja Hokkaidōn Matsumaen niemimaalla sijaitsevan Shirakaminniemen (*Shirakami-misaki*) kohdalla.

Tsugarunsalmella on itäinen ja läntinen sola, joista kummatkin noin 20 kilometriä leveitä. Leveimmillään salmi on noin 40 kilometriä leveä. Itäisen solan maksimisyvyys on 200 metriä ja läntisen 140 metriä. 

Aiemmin autolautta oli matkustajien ja laivarahdin yleisin tapa ylittää salmi. Ylitys kesti noin neljä tuntia. Myöhemmin 1980-luvun lopulta Seikan-tunneli tarjosi suositun ja halvan vaihtoehdon ja sen ansiosta matka-aika oli noin puolet lauttamatkaa lyhyempi. Kun Shinkansen-junat alkoivat vuonna 2016 kulkea tunnelissa Hakodateen saakka, matka-aika lyheni 50 minuuttiin.

Syyskuussa 1954 Tsugarunsalmessa tapahtui yli tuhat kuolonuhria vaatinut laivaonnettomuus, kun japanilainen matkustaja-alus Tōyamaru upposi taifuunin osuttua laivaan. Japanin tiede- ja teknologiaviraston raportin mukaan turmassa menehtyi 1 172 ihmistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tsugaru Strait *britannica.com*. Encyclopædia Britannica. Viitattu 3.8.2021. (englanniksi)
2. ↑
**Stádas** on iirin kielen sana, joka tarkoittaa samaa kuin "status", "asema". Vuosina 2003–2004 käyty *Stádas*-kampanja vaati Irlannin hallitusta hakemaan iirille virallista asemaa (iir. *stádas oifigiúil*) yhtenä Euroopan unionin työkielistä. Irlanti oli tosin kuulunut Euroopan yhteisöön jo vuodesta 1972 saakka, mutta koska juuri liittymisen aikoihin iirin kielen kannatus oli vähimmillään Irlannissa ja esimerkiksi koulujen päästötodistusten pakkoiirivaatimuksista oltiin juuri tuohon aikaan luopumassa, Irlannin tuolloinen hallitus ei uskaltanut vaatia kielelle virallista asemaa. Iiristä tuli siksi yksi sopimuskielistä, mutta ei virallinen kieli. Tämä tarkoitti, että esimerkiksi Maastrichtin sopimus käännettiin iiriksi, mutta EU:n lainsäädäntöä ei. 

Käytännössä tämä merkitsi muun muassa, että iiristä ei ollut samaa hyötyä kuin muista EU:n kansalliskielistä niille, jotka halusivat töihin EU:n elimiin. Tätä pidettiin iirinkielisyysliikkeen keskuudessa laajalti epäoikeudenmukaisena. Koska monet kielelle periaatteessa myötämielisetkin irlantilaiset ujostelivat häiritä EU:ta tällaisella asialla, muutosta ei kuitenkaan ryhdytty hakemaan ennen 2000-lukua.

Stádas-kampanjan suunnittelija oli Pádraig Ó Laighin, joka pitkään Kanadassa asuttuaan oli innostunut maan ranskalais-englantilaisesta kaksikielisyydestä ja näki sen mallina myös Irlannille. Kampanjan käytännön toteuttaja oli Aoife Ní Scolaí, iirinkielisyysliitto Conradh na Gaeilgen päätoimitsija ja kokenut lobbari, jonka johdolla liitto ryhtyi painostamaan Irlannin päättäviä elimiä toimintaan asiassa. Koska Gaeltachtin ministerinä toimi tuolloin tarmokas Brian Ó Cuív ja Euroopan parlamentissa istui syntyperäinen connachtilainen iirinpuhuja Seán Ó Neachtain, poliittinen ilmapiiri oli suotuisa muutokselle. 

Kampanjaan osallistui näkyvästi myös uusi spontaanisti syntynyt nuorisojärjestö *Na Gaeil Óga*, Nuoret gaelilaiset, joka pyrki organisoimaan nuoria irlantilaisia riippumattoman iirinkielisyystoiminnan taakse sekä huolehtimaan iirin kielen näkyvyydestä muun muassa Irakin sodan vastaisissa mielenosoituksissa. Näin tarkoitus oli vastustaa iirin kielen huonoa imagoa konservatiivisen nationalismin ja Irlannin tasavaltalaisarmeijan terrorismin edustajana. 

Kampanja huipentui 24. huhtikuuta 2004 Dublinissa pidettyyn suureen mielenosoitusmarssiin, *An Lá Móriin* eli Suureen päivään, joka keräsi viisi tuhatta osanottajaa. Marssi päättyi Molesworth Streetille Irlannin parlamentin eteen, missä muun muassa Pádraig Ó Laighin ja Nuorten gaelilaisten puheenjohtaja esiintyivät puhujina. 

Useat paikalliset hallintoelimet ja lopulta myös Irlannin parlamentti julistivat tukeaan kampanjalle, ja heinäkuussa 2004 Irlannin hallitus antoi periksi: iirin kielelle haettiin virallista asemaa. 13. kesäkuuta 2005 Euroopan unionin ulkoministerit suostuivat yksimielisesti vaatimukseen. 1. tammikuuta 2007 alkaen iiristä tuli Euroopan unionin tasaveroinen virallinen kieli.
**Stádio** (kreik. Στάδιο) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Trípolin kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Aiemmin kylä kuului Tegéan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Trípolin kunnan Tegéan kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 538 (vuonna 2011).

Stádion kylä, suomeksi "Stadion", sijaitsee Tegéan tasangolla linnuntietä noin kahdeksan kilometriä kaakkoon Trípolin kaupungista. Se on rakennettu noin 650 metrin korkeudelle merenpinnasta laskettuna. Kylä oli lakkautetun Tegéan kunnan kuntakeskus. Sen pääelinkeino on maanviljely. Stádio muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Σταδίου, *Topikí Koinótita Stadíou*), johon kuuluvat varsinaisen Stádion kylän lisäksi kylät Ágios Sóstis ja Ákra. Koko yhdyskunnan väkiluku on 687.

Stádion, samoin kuin sen lähikylien, alueella sijaitsee paljon antiikin ajan Tegean kaupungin arkeologisia kohteita. Stádion Ágios Sóstisin kylän paikalla sijaitsi kaupungin akropolis eli yläkaupunki. Stádion kylä itse on ilmeisesti saanut nimensä antiikin Tegean stadionista, jonka Pausanias mainitsee sijainneen lähellä Athene Alean temppeliä (jonka rauniot ovat nykyisessä Aléassa Stádiosta hieman yli kilometrin lounaaseen). Stadionin sijaintia ei kuitenkaan ole pystytty vahvistamaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Stadio, Village, Tegea *Greek Travel Pages*. Viitattu 20.5.2019.
3. 1 2  Stadio *University of Patras*.  Arkistoitu 7.6.2019. Viitattu 20.5.2019.
4. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 8.45.4–8.47.4.
5. ↑  Malmer, Mari Heinsdatter: The Emergence of Ancient Tegea. Political Unity, Synoikism and Identity in a Greek Polis University of Oslo. Viitattu 20.5.2019. [vanhentunut linkki]
William Grover-Williams
Grover-Williams Belgian GP:ssä vuonna 1931
**Charles Frederick William Grover-Williams** (16. tammikuuta 1903 – 18. maaliskuuta 1945) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Grover-Williams syntyi Montrougen kaupungissa Ranskassa brittiläis-ranskalaiseen perheeseen. Hän oli hyvin menestyvä kilpa-autoilija 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa. Grover-Williams voitti muun muassa kuuluisan Monacon Grand Prix’n, kun se ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1929. Hän voitti myös Ranskan Grand Prix’n kaksi kertaa.

Hän kuoli toisessa maailmansodassa vuonna 1945. Hänet merkittiin kuolleeksi 1. helmikuuta 1945, mutta tätä muutettiin myöhemmäksi päiväksi 18. maaliskuuta 1945 tiedustelutietojen perusteella. Toisten tietojen mukaan hänet teloitettiin 23. maaliskuuta 1945 Sachsenhausenin keskitysleirillä.

Lähteet
-------

1. ↑  WWII Casualty Lists find two motor racing aces executed by the Nazis *thegenealogist.co.uk*.  8.2.2019. Viitattu 14.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  William Grover-Williams (1903-1945) *data.bnf.fr*. Viitattu 14.3.2023. (ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Commonwealth War Graves Commission

 |

 |
**William Oscar Guernesey "Wille" Grut** (17. syyskuuta 1914 Tukholma – 20. marraskuuta 2012 Östersund) oli ruotsalainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja.

Grut voitti miesten yksilökilpailussa olympiakultaa Lontoossa 1948. Hän sai vuonna 1948 myös Svenska Dagbladetin kultamitalin. Rooman kesäolympialaisissa 1960 Grut toimi Ruotsin lipunkantajana kisojen avajaisissa.

Grutin isä oli arkkitehti Torben Grut, ja hänen äitinsä Margit oli norjalaisen oopperalaulaja Olefine Moen tytär. Isä menetti omaisuuden Kreuger-romahduksessa, ja poika, joka oli haaveillut lääkärin urasta ja saanut jo paikan Cambridgen Pembroke Collegesta, päättikin valita uran armeijassa. Hänestä tuli everstiluutnantti.*lähde?*

Vuoden 1948 talviolympialaisissa oli näytöslajina mukana talviviisiottelu, jossa Grut sai hopeaa. Hän myös voitti Ruotsin-mestaruuksia nykyaikaisessa viisiottelussa, uinnissa ja vesipallossa.

Grut kuoli Östersundissa 20. marraskuuta 2012, 98-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wille Grut Biography and Olympic Results | Olympics at Sports-Reference.com (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Bragdmedaljörer genom tiderna | Bragdguldet | SvD
3. ↑  Wille Grut – Sveriges Olympiska Kommitté *sok.se*. Viitattu 26.1.2018.

  

Miesten nykyaikaisen viisiottelun henkilökohtaisen kisan olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1912: Gösta Lilliehöök |
1920: Gustaf Dyrssen |
1924: Bo Lindman |
1928: Sven Thofelt |
1932: Johan Oxenstierna |
1936: Gotthard Handrick |
1948: William Grut |
1952: Lars Hall |
1956: Lars Hall |
1960: Ferenc Németh |
1964: Ferenc Török |
1968: Björn Ferm |
1972: András Balczó |
1976: Janusz Pyciak-Peciak |
1980: Anatoli Starostin |
1984: Daniele Masala |
1988: János Martinek |
1992: Arkadiusz Skrzypaszek |
1996: Aleksandr Parygin |
2000: Dmitri Svatkovski |
2004: Andrei Moisejev |
2008: Andrei Moisejev |
2012: David Svoboda |
2016: Aleksandr Lesun |
2020: Joe Choong |
Aspen parkland Red Deer River laakso.
Aspen parklandin metsäaroalue sijaitse enimmäksen Kanadassa.
**Aspen parkland** on lähinnä Kanadassa sijaitseva kasvillisuusvyöhyke pohjoisen preerian ja havumetsävyöhykkeen rajalla. Siellä on aromaista heinäkasvillisuutta ja jokilaaksoissa tiheää haapa-kuusimetsää. *Aspen parkland*in päävyöhyke ulottuu Keski-Albertasta Keski-Saskatchewanin kautta keskiseen ja eteläiseen Manitobaan. Vyöhykkeen leveys on alle 500 km. Luoteis-Albertan Peace Wider Countryssä on erillinen *aspen parkland*-alue. Aspen parkland vastaa Venäjän metsäaroja. 

Alueella on lyhyet lämpimät kesät. Vuoden keskimääräinen lämpötila 15 °C ja sademäärä 400–500 millimetriä. Talvisin on pysyvä lumipeite joka sulaa vasta kesän tullessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Canadian Aspen forests and parklands *World Wildlife*. Viitattu 16.1.2013. (englanniksi)
2. ↑  The Aspen Parkland Ecoregion *Alberta Agriculture and Forestry*. Viitattu 25.12.2018 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Aspen parkland forest *Nature Conservancy of Canada*.  Arkistoitu 28.12.2018. Viitattu 25.12.2018 (englanniksi).
* Sather, Nancy & Robert, Nana: Tallgrass Aspen (pdf) *Minnesota Conservation Volunteer*.  1999. Viitattu 25.12.2018 (englanniksi).
**Viivästys** tarkoittaa sopimusoikeudessa sellaista suoritushäiriötä, jossa suoritusta ei tehdä sopimuksessa sovittuna aikana tai suoritus jätetään kokonaan tekemättä. *Ennakkoviivästykseksi* kutsutaan viivästystä, jossa jo ennen suoritushetkeä voidaan päätellä, että suoritus jää oikeaan aikaan tekemättä. Rahasuorituksessaan viivästynyt sopijapuoli joutuu yleensä maksamaan viivästyskorkoa toiselle osapuolelle. Rakennusurakan urakkasopimukseen sisältyy usein *viivästymissakko,* joka tarkoittaa urakan tilaajalle työn viivästymisen vuoksi maksettavaa rahamääräistä vahingonkorvausta. Se lasketaan yleensä sovitun prosentin mukaan urakkasummasta.

Viivästykseen liittyviä määräyksiä on etenkin kauppalaissa (355/1987). Laissa viivästymisiä ovat kaikki viivästykset riippumatta niiden syystä. Vastapuolen viivästys voi johtaa useaan mahdolliseen tilanteeseen.

* Omasta suorituksesta saa pidättyä (10 ja 42 §).
* Vastapuoli voidaan velvoittaa suoritukseen (22, 52 ja 53 §).
* Sopimuksen saa purkaa (25, 26 ja 54–56 §).
* Vastapuolella ei ole suoritusvelvollisuutta esteen tai liikavaikeuden vuoksi (23 §).
* Vastapuolen velvollisuus on maksaa vahingonkorvausta tai vastapuoli vapautuu siitä, koska hänellä on hyväksyttävä este (27 ja 57 §).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 1015–1016.
2. ↑  Lasse Nikkarinen: *Lakitieto 4,* Otava 1983, ISBN 951-1-06460-6, hakusanat viivästyskorko ja viivästymissakko.
Viivi Orvasto helmikuussa 2019.
**VIIVI** (oik. **Viivi Ida Katariina Orvasto**, o.s. **Kallio**, 18. huhtikuuta 1990 Ylistaro – 17. joulukuuta 2020 Vantaa) oli suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänen lupaavasti alkanut uransa päättyi nuorena keuhkosyövän seurauksena.

Elämä ja ura
------------

Orvaston perhe muutti Alajärvelle hänen ollessaan nelivuotias. Nuoresta saakka hän teki ja esitti innokkaasti omaa musiikkia. Rippikouluikäisenä Orvasto lähti mukaan Hands of God ­-nimiseen bändiin. Bändi soitti monia Viivin tekemiä lauluja. Ylioppilaaksi tultuaan Orvasto hakeutui Kauniaisiin Suomen Raamattuopiston musiikkilinjalle ja sen jälkeen Keski-Pohjanmaan konservatorioon, jossa hän suoritti muusikon tutkinnon pääaineenaan pop/jazz-laulu. Myöhemmin Orvasto kouluttautui myös sosionomiksi.

Vuonna 2019 Orvasto alkoi tosissaan viemään eteenpäin unelmiaan urasta musiikin, erityisesti laulunkirjoittamisen parissa. Hän pääsi muun muassa Apulandian ja Veikkauksen järjestämälle biisileirille ja verkostoitui muiden säveltäjien, sanoittajien ja laulaja-lauluntekijöiden kanssa.

### Sairastuminen keuhkosyöpään

Orvastolta löytyi levinnyt keuhkosyöpä tammikuussa 2020. Hän julkaisi keuhkosyöpädiagnoosin jälkeen blogia sairastamiseensa liittyen ja halusi tuoda näkyväksi keuhkosyövän riskiä nuorten, tupakoimattomien naisten keskuudessa. Orvasto oli myös aktiivinen keuhkosyöpään sairastuneiden ryhmissä sosiaalisessa mediassa. Viivi Orvasto kuoli keuhkosyöpään alle vuosi sen diagnosoinnista, joulukuussa 2020.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Ensimmäinen sija Kyky09 -kilpailussa Seinäjoella 2009
* Suomen Mielenterveysseuran tunnuslaulu Hengitä 2017
* Vuoden lastenlaulukilpailun voitto Unilaululla 2018
* Voitti Hitti 2020 -kilpailun laulullaan "Liian paikallaan".

Julkaisut
---------

### Omat julkaisut (artistinimellä VIIVI)

* "Olkivuoteella" (single, omakustanne) 2014
* "Hengitä" (single, omakustanne) 2017
* "Unilaulu" (single, vuoden lastenlaulu) 2018
* "Äiti" (single, julkaisija: Mental Beauty Records) 2018
* "Valitsen sut" (single, julkaisija: Mental Beauty Records) 2019
* *Unelmat* (EP, julkaisija: Mental Beauty Records) 2019
	+ "Unelmat"
	+ "Siipirikkolinnulleni"
	+ "Kivireki"
	+ "Jos ei muista"
* "Me selvitään" (single, some-julkaisu) 2020
* "Liian paikallaan", Hitti2020-kilpailun voittokappale (single, julkaisija: Rockway) 2020

### Mukana julkaisuilla

* *Puolellamme* (albumi, julkaisija: Verkosto Kollektiivi) 2016
	+ "Rakkautesi on valtavaa"
	+ "Taivaankannen alla"
* *Verkosto Kollektiivi* (albumi, julkaisija: Verkosto Kollektiivi) 2018
	+ "Iankaikkiset käsivarret"
* "Sinä teet mahdolliseksi sen" (single, julkaisija: Verkosto Kollektiivi, Debi, Viivi Orvasto) 2020

Aiheesta muualla
----------------

* I’m still breathing – Elämää parantumattoman keuhkosyövän kanssa -blogi
Mukulaleinikkiä keväisellä metsänpohjalla.
**Aluskasvillisuus** on metsän alin kasvillisuuskerros, johon kuuluvat puu- ja pensaskerrosten alapuolella kasvavat varvut, ruohot, sammalet ja jäkälät. Aluskasvillisuus muodostuu kenttä- ja pohjakerroksesta.

Aluskasvillisuudessa on usein kosteampaa kuin latvuskerroksessa, ja varjossa olevan maan lämpötila ei vaihtele yhtä paljon kuin avoimen maan. Tämän vuoksi aluskasvillisuudessa menestyvät monet kosteutta vaativat elämänmuodot, kuten sammalet, saniaiset ja sienet.

Aluskasvillisuus metsätyypeittäin
---------------------------------

Eri metsätyyppien aluskasvillisuudessa on huomattavia eroja, joten aluskasvillisuuden lajistolla ja rakenteella on keskeinen merkitys metsätyyppien luokituksessa. Kangasmetsien luokittelun ns. perussarjassa erotetaan mm. kuiva ja karu jäkälätyypin ryhmä (karukkokankaat) sekä huomattavasti rehevämpi käenkaali-mustikkatyypin ryhmä (lehtomaiset kankaat).

### Havumetsä

Kuusimetsää ja sen tyypillistä aluskasvillisuutta Keski-Ruotsissa.
Havumetsien aluskasvillisuus on melko vähälajista köyhän ja happaman maaperän sekä viileän ilmaston vuoksi. Tyypillisiä lajeja ovat sammalet ja jäkälät sekä erilaiset ainavihannat varvut, kuten mustikka ja puolukka. Nämä muodostavat usein tiheitä kasvustoja. Sieniäkin esiintyy runsaasti. Havumetsävyöhykkeen eteläosissa (Viro, Keski-Ruotsi, Lohjan seutu) on myös kalkkikiviseutuja, joissa esiintyy tavallista runsaammin eteläisempää kasvillisuutta.

### Lehtimetsä

Lauhkean vyöhykkeen lehtimetsissä monet aluskasvit aloittavat kasvunsa aikaisemmin keväällä kuin korkeat puut, mikä johtuu valon paremmasta saatavuudesta. Kesäisin aluskasvillisuus on vähäistä ja ainoastaan varjoa suosivat kortteet, sinivuokot, taponlehti ja saniaiset viihtyvät siellä. Keväisin metsänpohjat täyttyvät karun talven jäljiltä kevätkukkijoista, joita ovat valkovuokko, sinivuokko, kevätesikko, narsissit, käenrieskat, lumikello, näsiä, imikkä, idänsinililja ja keltavuokko.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tieteen termipankki: Aluskasvillisuus *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 30.5.2020.

Katso myös
----------

* Ylilaiduntaminen

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Understory
**Alva Colquhuon** (30. maaliskuuta 1942) on entinen australialainen uimari ja olympiamitalisti. 

Hän edusti Australiaa ensimmäisen kerran kansainvälisellä tasolla Brittiläisen imperiumin ja kansainyhteisön kisoissa Cardiffissa 1958. Hän osallistui siellä voitokkaaseen 4×110 jaardin vapaauintiviestiin yhdessä Dawn Fraserin, Lorraine Crappin sekä Sandra Morganin kanssa. Kyseisissä kilpailuissa hän voitti myös pronssia henkilökohtaisesta 110 jaardin vapaauinnista, heti Crappin sekä Fraserin jälkeen.

Rooman olympialaisissa kahta vuotta myöhemmin Colquhuon ui Australian joukkueen 4×100 metrin vapaauintiviestin ankkuriosuuden, tuoden joukkueen hienosti toiselle sijalle, 2,4 sekuntia Yhdysvaltain joukkueen jälkeen. Viestin muut osuudet uivat Fraser, Crapp sekä Ilsa Konrads. Colquhuon muistetaan hyvin ennen naisten 4×100 metrin sekauintiviestin välieriä Australian joukkueen kokoontumisessa tapahtuneesta riidasta, joka sai alkunsa, kun joukkueen johto olivat päättänyt Fraserin uivan viestin perhosuintiosuuden, koska Australian ykkösnaisperhosuimari Jan Andrew'tä haluttiin säästää illalla myöhemmin illalla käytyyn 100 metrin perhosuintiin. Fraser suuttui tästä ja löi Andrewtä tyynyllä. Tällöin Colquhuon tarjoitui uimaan perhososuuden. Andrew korvasi kuitenkin Colquhuonin finaalissa, jossa Australian joukkue otti hopeaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Womenaustralia.info(englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Australian Women's Register

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo vuosina 1905–1913 ilmestyneestä lehdestä. Samanniminen lehti ilmestyi Astoriassa myös vuosina 1946–1951.*
*Lännen Uutisten* konttori ja kirjapaino.
**Lännen Uutiset** oli Oregonin Astoriassa vuosina 1905–1913 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.

Useita amerikansuomalaisia lehtiä toimittanut Fred Karinen perusti *Lännen Uutiset* edellisenä vuonna lakanneen *Lännettären* jatkajaksi. Sen toimittajana työskenteli Kalle Haapakoski. Karisen kuoltua vuonna 1909 lehden omistajat ja toimittajat vaihtuivat moneen kertaan. Sosialistisen *Toverin* kanssa kilpaillut *Lännen Uutiset* oli poliittisesti neutraali ja noudatteli lähinnä mainostajiensa näkökantoja. Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikiksi ilmoitettiin 4 700 kappaletta vuonna 1910.

Samanniminen J. W Lähteen ja Otto Massisen lehti ilmestyi Wyomingin Rock Springsissä vuonna 1896. Oke Zatterlowin *Lännen Uutiset* ilmestyi Astoriassa vuosina 1946–1951.

Lähteet
-------

1. ↑  *Amerikan Suometar 1899-1919: muistojulkaisu*, s. 88. Hancock: Suom.-lut. kustannusliike, 1919. Teoksen verkkoversio.
2. ↑    *The Pioneer Finnish Home*, May 1971, 6. vsk, nro 2, s. 20. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  *N. W. Ayer & Son’s American Newspaper Annual and Directory*, s. 745. Philadelphia: N. W. Ayer & Son, 1910. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Chronicling America: About Lännen uutiset (Rock Springs, Wyo.) *chroniclingamerica.loc.gov*. Viitattu 21.9.2016.
5. ↑  Kolehmainen, John I.: *The Finns in America: A Bibliographical Guide to Their History*, s. 82. Hancock: Finnish American Historical Library, Suomi College, 1947. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  Chronicling America: About Lännen uutiset (Astoria, Or.) *chroniclingamerica.loc.gov*. Viitattu 21.9.2016.
**Dimetri** (m.kreik. δίμετρος, *dimetros*, "kaksimitta") on runomittojen tyyppi, jossa runojalka toistuu säkeessä yleensä kaksi kertaa. Jambisen, trokeisen ja anapestisen dimetrin tapauksessa säkeessä toistuu kuitenkin kaksi metronia, joissa kummassakin on kaksi jalkaa. Dimetri on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta, joka perustui pitkien ja lyhyiden tavujen vuorotteluun runomitan mukaisesti.

Dimetrimittoja
--------------

Kreikkalaisen runouden dimetrimittoja ovat muun muassa ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):

**Jambinen dimetri** (*jad*)

Säe koostuu kahdesta jambimetronista.
, | ,
**Jambinen katalektinen dimetri** (*jadc*)

Säe koostuu kahdesta jambimetronista, joista jälkimmäinen on katalektinen.
, | ,
**Trokeinen dimetri** (*trd*)

Säe koostuu kahdesta trokeemetronista.
, | ,
**Trokeinen katalektinen dimetri** (*trdc*)

Säe koostuu kahdesta trokeemetronista, joista jälkimmäinen on katalektinen.
, | ,
**Anapestinen dimetri** (*and*)

Säe koostuu kahdesta anapestimetronista.
, | ,
**Paroimiakos** eli **anapestinen katalektinen dimetri** (*andc*)

Säe koostuu kahdesta anapestimetronista, joista jälkimmäinen on katalektinen.
, | ,
**Kreetalainen dimetri** (*crd*)

Säe koostuu kahdesta kreetalaisesta metronista.
 | 
**Bakkhinen dimetri** (*bad*)

Säe koostuu kahdesta bakkhisesta metronista.
 |

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: δίμετρος *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Metriikka, metron", *Antiikin käsikirja*, s. 341–342. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Kaimio, Maarit & Sironen, Erkki: *Kreikkalaisen metriikan alkeet*. Klassillisen filologian laitos, Helsingin yliopisto, 1982/2002.
Beadle's Dime Novels -sarjassa julkaistu Dime Novel vuodelta 1860.
**Dime Novel** ("Lanttiromaani") tarkoittaa halpaa, yleensä pehmytkantista melodramaa ja jännitystä tarjoavaa seikkailuromaania, jotka olivat suosittuja Yhdysvalloissa noin vuosina 1860–1915. Nimitys tulee siitä, että tällaiset viihderomaanit maksoivat dimen eli 10 sentin kolikon.

Alun perin "dime novel" oli Erastus ja Irwin Beadlen julkaiseman *Beadle’s Dime Novels* -julkaisusarjan tuotenimi. Beadle’s Dime Novels -sarjan ensimmäinen kertomus oli Ann Sophia Stephensin kirjoittama *Malaeska, The Indian Wife of the White Hunter*, jota myytiin yli 300 000 kappaletta. Sarjassa julkaistiin villin lännen tarinoita, meritarinoita ja historiallisia romanttisia kertomuksia. Useat muut kustantajat seurasivat Beadlejen esimerkkiä ja alkoivat julkaista halpoja kertomuksia. Dime novelien suosio oli suurimmillaan 1860–1870-luvuilla, ja alkoi sen jälkeen asteittain hiipua.

Useimmat dime novelit olivat lännenkertomuksia. Yksi tunnetuimmista dime novelien kirjoittajista oli E.Z.C. Judson, joka julkaisi suurimman osan tarinoistaan salanimellä Ned Buntline. Muita huomattavia dime novel -kirjailijoita olivat Stephensin ja Buntlinen ohella J. R. Coryell ja Edward L. Wheeler. Kioskikirjallisuutta julkaisevat pulp-lehdet syrjäyttivät 1900-luvun alkupuolella dime novelit.

Lähteet
-------

* Hosiaisluoma, Yrjö: Kirjallisuuden sanakirja. WSOY. Helsinki 2003. ISBN 951-0-27401-1.

### Viitteet

1. 1 2 3  Dime novel *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 29.12.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Hosiaisluoma 2003, s. 150
3. ↑  Matthew Short: Dime Novel Formats *Dime Novels from the Collections of Johannsen and LeBlanc*. Northern Illinois University. Viitattu 4.1.2023.
**S/S Drott** oli ruotsalainen rahtihöyrylaiva, joka ajoi saksalaisten asettamaan merimiinaan ja upposi tammikuussa 1915 ollessaan matkalla Tukholmasta Raumalle. Laivan upotessa menehtyi viisi laivan 17 hengen miehistöstä.

*Drott* lähti Tukholmasta 20. tammikuuta 1915 tinalastissa kohti Raumaa. Laivalla oli varauduttu miinavaaraan muun muassa laittamalla pelastusveneet käyttövalmiiksi, ja Suomen rannikkoa lähestyttäessä asetettiin myös tähystäjä keulapakalle. *Drott* matkasi yhdessä toisen ruotsalaislaivan, Norrköpingistä kotoisin olleen S/S *Birgitin*, kanssa niin, että laivat olivat koko ajan näköetäisyydellä. Laivat ohittivat illalla Grundkallengrundenin majakkalaivan aiemman sijaintipaikan, ja seuraavana aamuna kello yhdeksän aikaan ne saivat näkyviinsä Santakarin pookin. Samalla hetkellä *Drott* törmäsi merimiinaan ja upposi parin minuutin kuluttua keula edellä. 

Laivan miehistöllä oli vaikeuksia pelastusveneiden laskemisessa, ja toinen vene kaatui niin, että 11 henkilöä joutui veden varaan. Heidät, samoin kuin kaksi muuta vedessä ollutta miehistön jäsentä, saatiin kuitenkin pelastettua. Neljää henkilöä, heidän joukossaan laivan päällikkö Nils Josefsson Smith, ei kuitenkaan löydetty. Laivan keittäjätär oli pelastusveneeseen mennessään loukannut jalkansa, ja hän menehtyi myöhemmin vammoihinsa.

Eloonjääneet siirtyivät S/S *Birgitiin*, jolla he saivat kuivat vaatteet ja ruokaa. Raumalla laivan ensimmäinen perämies antoi tapahtumista meriselityksen, ja eloonjäänyt miehistö matkasi sitten junalla Tornion ja Karungin kautta takaisin Ruotsiin. Laivan upottaneen miinan oli laskenut saksalainen miinanlaskija *Deutschland* 6. joulukuuta 1914. Deutschlandin laskemiin miinoihin upposi myös neljä muuta ruotsalaisalusta, joista S/S *Everilda*, S/S *Luna* ja S/S *Norra Sverige* upposivat joulukuussa 1914 ja S/S *Åhus* tammikuun puolivälissä 1915. Alusten mukana menehtyi yhteensä 57 henkilöä.

Raumanmeren Hylky-Team löysi sukeltaja Pasi Rytkösen johdolla *Drottin* hylyn syksyllä 2004. Pahoin vaurioitunut ja kappalaeiksi hajonnut hylky on noin 30 metrin syvyydessä ulkomerellä 22 kilometrin päässä Raumalta. Laivan lastina oli tinatankojen ja -harkkojen ohella rautapalkkeja, terästä, maatalouskoneita, puuvillaa ja kemikaaleja.

Lähteet
-------

* Irene Uusi-Kilponen ; Miinojen 90 vuotta sitten upottamat alukset löydetty Rauman edustalta. Länsi-Suomi 7.1.2005[vanhentunut linkki]
* Raumanmeren Hylky-Teamin sivut : Höyrylaiva Drott'in matka tina lasteineen[vanhentunut linkki]
**S/S Hudiksvall** oli ruotsalainen postia kuljettanut höyrylaiva, jonka saksalainen sukellusvene upotti ensimmäisen maailmansodan aikana Selkämerellä Rauman edustalla 2. elokuuta 1916. Laiva oli matkalla Tukholmasta Mäntyluotoon, kun saksalainen sukellusvene pysäytti sen. Laivan 22 hengen miehistö pakotettiin siirtymään pelastusveneisiin, ja sen jälkeen sukellusvene tulitti tykillään laivaa. Lähistöllä ollut S/S *Astrid* pelasti laivan miehistön. Heidät kuljetettiin sitten Öregrundiin, josta ruotsalaisen Svea-varustamon S/S *Carl XV* vei heidät Tukholmaan. S/S *Hudiksvall* syttyi palamaan tykkitulituksessa mutta ei heti uponnut vaan jäi ajelehtimaan. 6. elokuuta sen nähtiin Örskärin lähellä ajelehtivan etelään päin ja olevan uppoamaisillaan.[1]

Laivalla oli ollut lastina myös Venäjällä olleille saksalaisille sotavangeille tarkoitettuja paketteja, mutta sukellusveneen päällikkö päätti siitä huolimatta tuhota aluksen. Laivan lastina oli kahvia, koneita, terästä ja 750 kollia postia, joista 650 kollia oli Ranskasta ja Englannista Venäjälle lähetettyä arvopostia ja 100 kollia sotavangeille tarkoitettua postia. Postilastin kokonaisarvo oli useita miljoonia. S/S *Hudiksvall* oli aiemmin heinäkuussa tuonut Raumalta Tukholmaan lastina Saksassa olleille venäläisille sotavangeille tarkoitettuja paketteja.[1][2]

Laivan historiaa
----------------

S/S *Hudiksvall*, alun perin nimeltään S/S *Berzelius*, valmistui vuonna 1849 Motalan telakalta Norrköpingissä. Laivan pituus oli 48,01 metriä, leveys 7,16 metriä ja syväys 3,58 metriä. Vetoisuus oli 473 bruttorekisteritonnia. Laivassa oli alun perin 2-sylinterinen 120 hevosvoiman höyrykone, mutta vuonna 1878 se korvattiin kahdella Lindbergin kompoundihöyrykoneella, joiden yhteisteho oli 280 hevosvoimaa. Laiva liikennöi aluksi Tukholmasta Pohjanlahden Ruotsin puoleisiin rannikkokaupunkeihin aina Haaparannalle saakka poiketen myös Suomen puolella Vaasassa. Kesällä 1851 se kuljetti matkustajia Tukholmasta Lontoon maailmannäyttelyyn ja takaisin.[1]

Laiva myytiin 1878, ja sen uudeksi nimeksi tuli S/S *Örnsköldsvik*. Samassa yhteydessä laivaa korjattiin, ja sen pääkone uusittiin. Vuonna 1882 laivan nimeksi tuli S/S *Hudiksvall*, ja se alkoi liikennöidä Tukholman–Gävle–Hudiksvall-linjalla. Tämä liikenne jatkui aina ensimmäiseen maailmansotaan saakka.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fakta om fartyg : S/S Berzelius
2. ↑  Postmuseum : Brevet i brödet, Krigsfångepost 1916
Patrick Moore vuonna 2012.
**Patrick Moore** (s. 1947) on kanadalainen ympäristöaktivisti. Hän oli yksi Greenpeacen perustajista, vaikka järjestö nykyisin jyrkästi kiistää tämän. Moore oli Greenpeacen Rainbow Warrior -laivalla, kun se upotettiin.

Nykyisin hänet tunnetaan kriittisestä suhtautumisesta Greenpeaceen. Patrick Moore on eronnut Greenpeacesta, jolla ei hänen mukaansa ole enää mitään tekemistä luonnonsuojelun kanssa. Myöhemmin hän on perustanut Greenspirit-järjestön, joka suhtautuu muun muassa ydinvoimaan myönteisesti, toisin kuin Greenpeace. Moore perusteli 16. huhtikuuta 2006 The Washington Post -lehdessä kannanmuutostaan. Hänen mukaansa ydinenergia on ainoa laajamittainen ja kustannustehokas energiamuoto, jota voidaan käyttää torjumaan maapallon kannalta katastrofaalinen ilmastonmuutos. Toisaalta Moore on myös sanonut ilmastonmuutoksen olevan hyvä asia, mitä tulee ihmisten hyvinvointiin.

Lähteet
-------

* Sean Hao: Greenpeace co-founder praises global warming The Honolulu Advertiser, 13.1.2006.

### Viitteet

1. ↑  Greenpeace: The founders of Greenpeace  2005. Greenpeace. Viitattu 2018.
2. ↑  Greenpeace: Patrick Moore background information *greenpeace.org*. Viitattu 2018.
3. ↑  PATRICK MOORE: SHOULD WE CELEBRATE CARBON DIOXIDE? *thegwpf.org*. Viitattu 2018.
4. ↑  Patrick Moore: Going Nuclear The Washington Post, 16.4.2006. (englanniksi)
5. ↑  Honolulu Arvertiser 13.1.2006

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Patrick Moore** Wikimedia Commonsissa

* Greenspirit-järjestön viralliset sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Gýtheion arkeologinen museo** tai *Gýtheion arkeologinen kokoelma* (kreik. Αρχαιολογική Συλλογή Γυθείου, *Archaiologikí Syllogí Gytheíou*) on arkeologinen museo Gýtheion kaupungissa Anatolikí Mánin kunnassa Kreikassa. Se esittelee seudulta löydettyä antiikin aikaista esineistöä.

Kokoelma on syntynyt paikallisten ihmisten yksityiskokoelmista ja laitettu esille alun perin vuonna 1980. Se oli vuoteen 1996 saakka sijoitettuna Gýtheion uusklassista arkkitehtuuria edustavaan kunnantaloon ja siirrettiin myöhemmin samoin uusklassiseen tyttökouluun.

Kokoelmat
---------

Kokoelmaan kuuluu löytöjä Gýtheion paikalla sijainneesta antiikin Gytheionin kaupungista sekä seudun muista vapaiden lakonialaisten liittoon kuuluneista kaupungeista, kuten Lasista. Monet merkittävimmät löydöt ovat roomalaiselta kaudelta. Esineistöön lukeutuu muun muassa patsaita, votiivireliefejä, sarkofageja, hautaepigrammeja ja hallintoon liittyviä piirtokirjoituksia. Merkittävimpiä museoesineitä ovat muun muassa filosofi Epikuroksen rintakuva, joka on roomalaisaikainen kopio varhaisemmasta veistoksesta 300-luvulta eaa; Hermeenä esitetyn *epistatēs hēgemōnin* Eurykleen eli Gaius Julius Eurycleen patsas; vuodelle 15 jaa. ajoitettu piirtokirjoitus, joka käsittelee pyhää lakia ja mainitsee gytheionlaiset juhlat Kaisareia ja Eurykleia; naispatsas 300-luvulta jaa.; sekä keisarin, oletettavasti Konstantinus Suuren, Sol Invictuksena esittävän patsaan pää samalta vuosisadalta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογική Συλλογή Γυθείου: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 3.10.2022.
2. 1 2  Archaeological Museum of Gytheion *Greek Travel Pages*. Viitattu 3.10.2022.
Tsukijin kalatori (2018)
**Tsukijin kalatori** (jap. 築地市場, *Tsukiji shijō*) oli Japanissa sijainnut maailman suurin kalan ja muiden merestä saatavien tuotteiden tukkukauppa. Se oli myös yksi maailman suurimmista ylipäätään ruokaa myyvistä tukkukaupoista. Alue sijaitsi Tsukijin kaupunginosassa Chūōn erillisalueella keskellä Tokiota. Tori oli suosittu vierailukohde ulkomaisten turistien keskuudessa, mutta vain harvat japanilaiset vierailivat siellä. Torin toiminta lakkasi 2018.

Sijainti
--------

Tsukijin kalatori sijaitsi Tsukijishijōn metroaseman lähellä, Ōedo-metrolinjan varrella. Tori koostui kahdesta osasta. Sisempi alue (*jōnai shijō*) oli varsinainen tukkukauppa-alue, jossa muun muassa huutokaupat järjestettiin ja suurin osa kalasta valmistettiin myytäväksi. Alueella toimi noin 900 myyjää pienissä pisteissään. Ulompana oli alue, jossa toimi jälleenmyyjiä ja tukkukauppiaita. Täällä kaupat myivät myös muuta kuin kalaa, esimerkiksi japanilaisia keittiövälineitä. Alueella toimi myös useita ravintoloita.

Talous
------

Kalatorilta oli saatavissa yli 400 erilaista merestä peräisin olevaa tuotetta pienistä sardiineista 300 kg:n painoisiin tonnikaloihin ja halvasta merilevästä hienoimpaan kaviaariin. Tokion kolmella kalatorilla käsitellään vuosittain yli 700 000 tonnia kalatuotteita. Tsukiji yksin käsitteli päivittäin yli 2 000 tonnia kalatuotteita, ja sen työntekijöiden määrä vaihteli välillä 60 000–65 000.

Toiminta
--------

Tonnikalahuutokauppaa Tsukijin kalatorilla
Tori avasi ovensa kolmelta aamuyöstä lukuun ottamatta sunnuntaita ja joitakin yksittäisiä viikolle sattuvia lomapäiviä. Myytävät tuotteet saapuivat Tsukijiin eri puolilta maailmaa kuorma-autoilla, laivoilla ja lentokoneilla. Huutokauppojen meklarit arvioivat tuotteet ja valmistelivat ne myytäviksi. Ostajat myös tarkastivat tuotteet ennen huutokaupan alkua.

Huutokauppa alkoi noin kello 5.20, ja siihen saivat osallistua vain lisensoidut henkilöt. Huutokauppa päättyi noin seitsemältä. Toiminta torilla oli aktiivisimmillaan kello 5.30–8.00, ja tori hiljeni huutokaupan päättymisen jälkeen. Useat kaupat sulkeutuivat jo yhdeltätoista, ja tori suljettiin siivoamista varten yhdeltä iltapäivällä. Turistit pääsivät vierailemaan torilla kello 5.00 ja 6.15 välisenä aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Motoko Rich: As Tokyo Fish Market Closes, Sellers and Customers Honor an Era of Grime *The New York Times*.  6.10.2018. Viitattu 19.2.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tsukijin kalatori** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tsukiji fish market