recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Teosofien mukaan Mestari Morya on yksi Valkoisen Veljeskunnan jäsenistä.
**Valkoinen Veljeskunta** on teosofiaan ja New Age -uskonnollisuuteen kuuluva käsite, jolla tarkoitetaan esoteeriseen viisauteen vihittyjen olentojen muodostamaa salaista ryhmää. Se tunnetaan myös monilla muilla nimillä, kuten **Ylösnousseet mestarit**, Viisauden mestarit, Valkoinen loosi, Okkultinen veljeskunta, Vihittyjen seura, Pyhä veljeskunta, Salainen veljeskunta ja Hierarkia.

Ylösnousseet mestarit ovat teosofien ja New Age -uskovien mukaan valaistuneita henkiolentoja, jotka ovat eläneet fyysisesti maanpäällisen elämän, sovittaneet karmansa, täyttäneet Jumalan heitä koskevan suunnitelman ja yhtyneet takaisin Jumalaan. Nyt he auttavat ihmiskuntaa taivasmaailmasta käsin ja lähettävät silloin tällöin edustajiaan maan päälle. Osa näistä mestareista saattaa elää yhä fyysisessä kehossa ihmiskunnan keskuudessa.

Valkoiseen Veljeskuntaan katsotaan kuuluvan esimerkiksi sellaisia eri aikoina eläneitä suuria henkisiä opettajia kuin Jeesus, Buddha, Krishna, Kungfutse, Laozi, Maitreya, Zarathustra, Pythagoras, Christian Rosenkreutz, Saint-Germain, Djwal Kul, Kuthumi (Koot Hoomi) ja El Morya.

Kansainvälisen Teosofisen Seuran perustaja Helena Petrovna Blavatsky väitti koko modernin teosofisen virikkeen tulleen Valkoisen Veljeskunnan jäseniltä eli Mahatmoilta, Mestareilta. Suuren osan Salaista oppia ja ns. mahatmakirjeiden väitetään olevan veljeskunnan jäsenten kirjoittamia. Useat ihmiset väittävät tänäkin päivänä olevansa yhteydessä Valkoisen Veljeskunnan jäseniin, joskus jopa fyysisesti.

Erikoisia psyykkisiä kykyjä omaavia mestareita on pidetty myös Helena Blavatskyn keksintönä. Esimerkiksi läntisen esoretismin historiasta kirjoittanut K. Paul Johnson on esittänyt kirjassaan *The Masters Revealed* (1994), että Valkoinen Veljeskunta on pelkkä myytti ja suureksi osaksi Blavatskyn oman mielikuvituksen tuotetta.

Suomalaisen teosofian uranuurtajan Pekka Ervastin mukaan Valkoiseen Veljeskuntaan "kuuluvat kaikki sekä näkyväiset että näkymättömät Mestarit ja vihityt adeptit". Näkyvän veljeskunnan sydän on Himalajan vuoriston tuolla puolen, mutta yksityisiä adepteja elää siellä täällä maailmassa.

Katso myös
----------

* H. P. Blavatsky
* Teosofia
* The Summit Lighthouse
* Mahatmakirjeet

Lähteet
-------

1. 1 2  Ervast, Pekka: *Salatieteilijän sanakirja*, s. 55. Teosofinen Kirjakauppa ja Kustannusliike, 1905.
2. ↑  Barrett, David: *Sects, 'Cults', and Alternative Religions: A World Survey and Sourcebook*. London: Blandford, 1996.
3. ↑  Ylösnousseet Mestarit  2007. Helsingin Summit Lighthouse ry.. Viitattu 31.1.2019.
4. ↑  Heinineva, Anu: Ylösnousseet mestarit *Rakkaudentähti ry.*.  19.9.2016.  Arkistoitu 1.2.2019. Viitattu 31.1.2019.
5. 1 2  Smestad, Odd: *Mystiikan maailma*, s. 161. Porin Kirjakustannus, 1981.
6. ↑  Johnson, K. Paul. *The Masters Revealed: Madam Blavatsky and Myth of the Great White Brotherhood*, State University of New York Press, 1994.
**Arete Kyreneläinen** (m.kreik. Αρετή Κυρηνεία, 300-luku eaa.) oli Sokrateen oppilaan Aristippos Kyreneläisen tytär ja kyreneläiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän on ensimmäinen ja yksi harvoja antiikin ajalta tunnettuja merkittävämpiä naisfilosofeja. Hänen nimensä tarkoittaa "Hyvettä". Aretella oli poika jonka nimi oli myös Aristippos ja jota hän opetti itse. Tämän vuoksi poikaa kutsuttiin nimellä Aristippos Äidinopettama.

Areten mainitsevat sekä Diogenes Laertios että Claudius Aelianus. Hänet kuvataan usein vanhemman Aristippoksen seuraajana kyreneläisen koulukunnan johdossa, mutta todellisuudessa ei tiedetä, kumpi Aristippoksista perusti koulukunnan. Ei kuitenkaan ole mitään syytä epäillä, etteikö Arete olisi toiminut itsekin filosofina. Hänen kerrotaan opettaneen yli 30 vuotta ja kirjoittaneen useita teoksia, jotka kaikki ovat kuitenkin kadonneet.

J. Moransin mukaan Arete opiskeli Platonin Akatemiassa ja hänen hautakirjoituksessaan luki: "Kreikan suuruus, Helenan kauneus, Aristippoksen kynä, Sokrateen sielu ja Homeroksen kieli".

Lähteet
-------

* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*, s. 82. Suomennos ja selitykset Marke Ahonen. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003. ISBN 952-5418-07-3.
* Waithe, Mary Ellen: "Arete, Asclepigenia, Axiothea, Cleobulina, Hipparchia, and Lasthenia", *A History of Women Philosophers*. Boston: Kluwer Academic Publishers, 1992.

### Viitteet

1. 1 2  Diogenes Laertios (DL) II.8.86
2. ↑  Morans, J.: *Woman in Science*. Cambridge, 1913.
3. ↑  Ypatia of Alexandria, University of Houston

Aiheesta muualla
----------------

* Lindemann, Kate (toim.): Arete of Cyrene *Women Philosophers* (englanniksi)
**Pankkisalaisuus** on eri pankeissa käytännössä oleva tapa suojata tilinomistajien tietoja. Eri maissa on eriasteiset pankkisalaisuudet. Kaikkein vahvin salauskäytäntö on Sveitsillä, jonka pankkitileiltä ei perinteisesti ole saanut luovuttaa tietoja edes viranomaisille.

Sveitsin pankkisalaisuus
------------------------

Sveitsiläispankkeja on perinteisesti käytetty verosuunnittelun ja veronkierron apuvälineinä. Sveitsin vuonna 1934 säädetty vahva pankkisalaisuuslaki on mahdollistanut anonyymit talletukset. Anonyymejä pankkitilejä ovat käyttäneet usein erilaiset rikolliset, joten Sveitsin pankkisalaisuuslakia on maailmalla kritisoitu jyrkästi. Sveitsin lain mukaan on kiellettyä paljastaa tilinomistajan nimeä.

Vuodesta 2009 alkaen Sveitsin pankkisalaisuuslaki on raottunut hieman niin sanotun Birkenfeld-skandaalin seurauksena, jossa sveitsiläisessä UBS-pankissa pankkiirina toiminut amerikkalainen pankkiiri Bradley Birkenfeld paljasti Yhdysvaltojen viranomaisille pankkiin tehtyjä yhdysvaltalaisten veronmaksajien veronkiertotilejä.

Sveitsi on hyväksynyt periaatteessa uuden käytännön, jolla sen pankkisalaisuuksien verhoja raotetaan vuodesta 2015 alkaen. Sveitsi suostui myös siirtymään yhä avoimempaan pankkipolitiikkaan vuoteen 2018 mennessä, mikäli pankkitietojen jakaminen muuttuisi muutenkin kansainväliseksi standardiksi. Ensimmäiset tietojenvaihdot sveitsiläispankeista tapahtuisivat aikaisintaan vuonna 2018.

Katso myös
----------

* Hallintarekisteri
* Harmaa talous
* International Consortium of Investigative Journalists
* Luxemburg-vuodot
* Varjopankki
* Veropetos
* Marius Kohl
* Casimir Ehrnrooth

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Swiss National Bank criticised on Nazi gold *BBC News*.  25.5.1998.  (englanniksi)
3. 1 2  Don’t ask, won’t tell *The Economist*.  11.2.2012.  (englanniksi)
4. ↑  Saunders, Laura & Sidel, Robin: Whistleblower Gets $104 Million *The Wall Street Journal*.  11.9.2012.  (englanniksi)
5. ↑  Ziemann, Marcus: Onko Sveitsiin menijöitä? – pankkisalaisuuden murtuminen innostaa myös suomalaisia rahanhakumatkoille *Yle Uutiset*.  25.10.2014.  (englanniksi)
6. ↑  Sveitsi: Pankkitietoja aletaan jakaa aikaisintaan 2018 *Taloussanomat*.  8.10.2014.  (englanniksi)
**Myöhempien aikojen pyhien jäännöskirkko** (engl. *Remnant Church of Jesus Christ of Latter Day Saints*) on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva uskonnollinen yhteisö. Yhteisö erosi Kristuksen yhteisöstä, toiseksi suurimmasta myöhempien aikojen pyhien yhteisöstä vuonna 2000. Kirkkoon kuuluu 1 000–2 000 jäsentä.

Jäännöskirkon mukaan kirkon johtajana voi toimia vain kirkon ensimmäisen profeetan Joseph Smithin lihallinen jälkeläinen. Se katsoo olevansa Smithin 6. huhtikuuta 1830 perustaman "Kristuksen kirkon" (engl. *Church of Christ*) seuraaja. Se ei tunnusta Brigham Youngia Smithin lailliseksi seuraajaksi, vaan katsoo kirkon syöksyneen Smithin kuoleman jälkeen vuonna 1844 "hajaannuksen vuosiin", jonka jälkeen Kristuksen kirkko järjestettiin uudelleen vuonna 1860 Smithin pojan Joseph Smith III:n noustessa kirkon profeetaksi ja johtajaksi. Kirkon mukaan myös Kristuksen yhteisö menetti valtuutensa toimia Kristuksen antamin valtuuksin, kun se luopui periaatteesta, jonka mukaan kirkon profeetan on oltava Smithin seuraaja.

Jäännöskirkon profeetta Frederick Niels Larsen on Joseph Smithin suora jälkeläinen. Profeetalla on kaksi neuvonantajaa, jotka yhdessä hänen kanssaan muodostavat ensimmäisen presidenttikunnan. Lisäksi kirkolla on kahdentoista apostolin neuvosto sekä johtava piispakunta. Kirkon päämaja sijaitsee Independencessä, Missourissa, lähellä Kristuksen yhteisön ja Church of Christ (Temple Lot)-yhteisöjen päämajoja. 

Kirkko tunnustaa Joseph Smithin Innoitetun raamatunkäännöksen, Mormonin kirjan ja Opin ja liitot pyhiksi kirjoituksiksi. Se tunnustaa myös Smithin laatimat Uskonkappaleet kirkkoa sitovaksi opin tiivistelmäksi ja tunnustukseksi.

Lisätietoja
-----------

* Jäännöskirkon viralliset kotisivut
Carl Milles vuonna 1955 *Millesgårdenissa* Ruotsissa.
**Carl Milles** (oik. *Wilhelm Carl Emil Andersson*, 23. kesäkuuta 1875 Lagga, Ruotsi – 19. syyskuuta 1955 Lidingö, Ruotsi) oli ruotsalais-yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan erityisesti suurista suihkulähdeveistoksistaan.

Milles opiskeli ja työskenteli Pariisissa 1897–1904, missä hän tutustui myös tulevaan vaimoonsa Olga Granneriin. Hän voitti Sten Sturen kunniaksi järjestetyn veistoskilpailun Uppsalassa (1925). Varhaisissa töissään Milles sai vaikutteita ranskalaiselta romantikolta Auguste Rodinilta. Milles asui 1904–1906 Münchenissä, jossa hän sai vaikutteita erityisesti arkaaisesta kreikkalaisesta veistostaiteesta sekä keskiaikaisesta taiteesta Adolf von Hildebrandin vaikutuksen alaisena.

*Poseidon* Göteborgissa.
Millesin tunnetuimmat suihkulähdeveistokset yhdistelevät tilavaa suunnittelua, vesiefektejä ja mielikuvituksellisia taruhahmoja. Hänen ensimmäinen suihkulähteensä *Europa* (1926) sijaitsee Halmstadissa. Muita tärkeitä töitä ovat *Orpheus Fountain* Tukholmassa (1936) sekä *Meeting of the Waters* St. Louisissa Missourissa (1940).

Milles työskenteli vuodesta 1929 lähtien Yhdysvalloissa, jossa hänestä tuli Cranbrookin taideakatemian johtaja Bloomfield Hillsissa Michiganissa vuonna 1931. Hän otti Yhdysvaltojen kansalaisuuden 1945. Millesin töitä on koottu Cranbrookiin sekä Millesgårdeniin Lidingöhön, joka toimii museona. Hänen työnsä *Fountain of the Muses* tai *Aganippe Mountain* (1955) sijoitettiin Metropolitan Museum of Artiin vähän hänen kuolemansa jälkeen. Se siirrettiin Brookgreen Gardensiin Etelä-Carolinaan vuonna 1982.

Carl Millesin veistosten ja piirustusten näyttely järjestettiin Gallen-Kallelan museossa Espoossa vuonna 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Carl Milles (Swedish sculptor) *Encyclopædia Britannica Online*.  2009. Encyclopædia Britannica. Viitattu 10.11.2009. (englanniksi)
2. ↑  Tuisku, Teija: Vettä, vehreyttä ja veistoksia.  *Kotipuutarha*, 2/2012, s. 79.
3. ↑  *Weilin + Göösin tietosanakirja 3, Kle–Net*, s. 1223. Espoo: Weilin + Göös, 1993. ISBN 951-35-5069-9.
4. ↑  Carl Milles: muodon mestari (näyttelyjulkaisu) *Kirjava*.  1989. Gallen-Kallelan museo. Viitattu 15.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carl Milles**.
* Millesgården

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Areometri
**Areometri** eli **hydrometri** on mittalaite, jota käytetään nesteiden ominaispainon määrittämiseen. Se on yleensä valmistettu lasista ja tasapainotettu pienillä hauleilla tai elohopealla. Joihinkin areometreihin kuuluu säiliö, johon nestettä laitetaan, ja varsinainen mittapää päästetään kellumaan siinä, jolloin se Arkhimedeen lain mukaisesti asettuu kellumaan nesteen tiheydestä riippuvalle syvyydelle. Toiset areometrit tipautetaan suoraan mitattavan nesteen astiaan, esimerkiksi oluttynnyriin.

Areometrejä käytetään muun muassa oluen ja viinin alkoholipitoisuuden sekä maidon rasvapitoisuuden ja kokonaisproteiinipitoisuuden määrittämiseen, ja suolaliuoksen sekä piirilevyjen syövyttämisessä käytetyn happoliuoksen vahvuuden määrittämiseen.

Akkuhapon ominaispainon mittaaminen areometrillä. Akkuhapon ominaispainosta voidaan päätellä akun varaus. A=Areometri, B=Akku

Lähteet
-------

1. 1 2  4.1. Areometri *Neuvoston päätös sellaisenaan elintarvikkeeksi tarkoitetun lämpökäsitellyn maidon määritys- ja testausmenetelmistä (92/608/ETY*. Euroopan neuvosto. Viitattu 6.10.2012.
2. 1 2  Ominaispainomittari Kotiviini.fi.  Arkistoitu 3.5.2012. Viitattu 6.10.2012.
3. ↑  TYFO Areometer for antifreeze measurement of various TYFO products TYFO.  Arkistoitu 26.9.2012. Viitattu 6.10.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Areometri** Wikimedia Commonsissa
Sentinel-5 Precursorin malli
**Sentinel-5 Precursor** (S5P) on ESAn ja Hollannin avaruushallinnon kehittämä ilmakehää tutkiva satelliitti, joka laukaistiin vuonna 2017.

Satelliitissa on UV-VIS-NIR-SWIR-alueen spektrometri, joka tekee samanlaisia mittauksia kuin NASAn EOS-Aura-satelliitti ja tuleva eurooppalainen Post-EPS eli EUMETSATin Metop-sääsatelliittien seuraaja. S5P on nimetty siltavaiheeksi EOS-Auran (laukaistu vuonna 2004) ja Post-EPS:n (1. laukaisu vuonna 2019) välille eli sillä varaudutaan EOS-Auran käyttöiän loppumiseen ennen Post-EPS:n taivaalle saamista ja siten Post-EPS:n teknisen kehityksen todennäköisiin viivästymiseen. S5P jatkaa myös ESAn Envisatin (laukaisu vuonna 2002) ilmakehämittauksia.

Tammikuussa 2011 ilmeni, että Englannissa toimiva EADSin omistama Surrey Space Technology oli voittanut ESAn tarjouskilvan ja rakensi SWIR-osuuden instrumentista 10,7 miljoonan euron korvausta vastaan. SSTL:n Optical Payloads Group johti konsortiota, jossa mukana olivat myös hollantilainen SRON ja ranskalainen Sofradir.

Joulukuussa 2011 ESA valitsi satelliitin rakentajaksi Englannin Astrium-tehtaan. Satelliitin hinta oli 45,5 miljoonaa euroa.

Sentinel-5 Precursor mittaa seuraavia ilmakehän jäännöskaasuja:

|  |  |
| --- | --- |
| * O3 eli otsoni
* NO2
* SO2
 | * BrO
* HCHO eli formaldehydi
* aerosolit
 |

Satelliitti laukaistiin saksalais-venäläisellä Rockot-kantoraketilla 13. lokakuuta 2017. Satelliitti painaa 540 kg ja sen sähköteho on noin 1000 W.

Katso myös
----------

* GMES, EU:n ympäristönseurantasohjelma
* GMES Sentinel, GMES-ohjelman kaukokartoitussatelliitit

Lähteet
-------

1. 1 2  Rockot Launcher orbits Sentinel-5p Earth Observation Mission / Successful Launch of European Copernicus Satellite  13.10.2017. Eurockot Launch Services GmbH. Viitattu 7.4.2019. en
2. 1 2  Sentinel-5 Precursor - Copernicus Low Earth Orbit Atmosphere Mission *ESA*.  elokuu 2013. Viitattu 25.8.2018.
3. ↑  SSTL Wins ESA Environmental Monitoring Payload Contract *Spacedaily.com*.  6.1.2011. Viitattu 25.8.2018.
4. ↑  ESA selects Astrium to build Sentinel-5 Precursor satellite *ESA*.  8.12.2011. Viitattu 25.8.2018.
5. ↑  Voors, Robert & Vries, Johan de & Bhatti, Ianjit S. & Lobb, Dan & Wood, Trevor & Valk, Nick van der & Aben, Ilse & Veefkind, Pepijn: TROPOMI, the Sentinel 5 precursor instrument for air quality and climate observations: status of the current design *International Conference on Space Optics*.  20.11.2017. Viitattu 25.8.2018.
**Arent Passer** (1560 Haag – 1637 Tallinna) oli hollantilainen kuvanveistäjä, arkkitehti ja taiteilija, joka teki uraa Ruotsin hallitsemassa Virossa. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Pontus de la Gardien ja tämän puolison muistomerkki Tallinnan tuomiokirkossa. Aren Passer kuoli vuonna 1637 ja hänet haudattiin Olevisten kirkkoon.

Elämäkerta
----------

Passerin johdolla rakennettu Tallinnan Mustapäiden talon pääty.
Arent Passer syntyi Haagissa vuonna 1560. Hän saapui Tallinnaan Juhana III:n suosituksesta ruotsalaisten vallanpitäjien palvelukseen vuonna 1589. Hänen ensimmäinen työnsä kaupungissa oli Pontus de la Gardien ja tämän vaimon Sofia Gyllenhielmin hautamonumentti, joka valmistui vuonna 1695. Tämän jälkeen hän johti Tallinnan Mustapäiden talon päädyn ja portaalin uudistamista, mikä saatiin loppuun vuonna 1597. Hanke aloitettiin Ruotsin kuninkaan Sigismundin vierailua varten, jota ei kuitenkaan lopulta koskaan järjestetty. Vuosina 1602–1604 Passer teki töitä Tallinnan kaupunginrakennusmestarina, mutta teki töitä myös Uppsalan ja Turun rikkaille kauppiaille ja aatelisille. Kuningas Sigismund kehotti häntä muuttamaan Tukholmaan, mutta Passer ei tähän suostunut. Arent Passer kuoli Tallinnassa vuonna 1637 ja hänet haudattiin Olevisten kirkkoon. Hänen poikansa Dionysius Passer jatkoi isänsä jalanjäljillä rakentaen myös barokkityylisiä rakennuksia.

Lähteet
-------

* Seppo Zetterberg: *Viron Historia*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 9517465203.

### Viitteet

1. ↑  Kivenveistotaiteen koulukuntaa Dominiiklaste Kloostri Muuseum. Viitattu 22.10.2010. (viroksi)
2. ↑  Zetterberg 2007, s. 249
3. 1 2  Zetterberg 2007, s. 251
4. ↑  Zetterberg 2007, s. 250


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Senzeni na**  

Senzeni na senzeni na x 3  

Senzeni na kulomhlaba?  

Amabhulu azizinja. x 4  

Kuyisono ‘kubamnyama. x 3  

Kuyisono kulelizwe.  

  

Mitä olemme tehneet, mitä olemme tehneet? x 3  

Mitä olemme tehneet tässä maassa?  

Buurit ovat koiria. x 4  

On synti olla musta. x 3  

Se on synti tässä maassa.  

**Senzeni Na** (suom. *Mitä olemme tehneet*) on eteläafrikkalainen laulu, josta muodostui yksi varhaisen apartheidin vastaisen liikkeen keskeisimmistä protestilauluista. Eteläafrikkalainen muusikko Vusi Mahlasela on verrannut sen merkitystä Yhdysvaltain kansalaisoikeusliikkeen We Shall Overcome -lauluun.

Laulun sanoissa on paljon toistoa, joka luo siihen voimakkaan keskeisen rytmin. 1950-luvun vielä rauhanomainen vastarinta apartheid-järjestelmää vastaan heijastuu laulun sanoista, joista puuttuu myöhempien eteläafrikkalaisten vapauslaulujen aggressiivinen ja väkivaltainen sanoma. Alton Pollardin mukaan laulusta puuttuu vielä 1960-luvulla syntyneen musta tietoisuus -liikkeen vaikutus. Laulua esitettiin poliittisissa kokouksissa ja mielenosoituksissa sekä hautajaisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nora Makky: *Song in the Anti-Apartheid and Reconciliation Movements in South Africa*. A Senior Honors Thesis Presented in Partial Fulfillment of the Requirements for graduation with research distinction in International Studies in the undergraduate colleges of The Ohio State University. , 2007.
2. ↑  Jimmy Matyu: ‘Senzeni Na‘ sung as an anthem of the struggle.  *The Herald*, 2006, nro 1. marraskuuta. Artikkelin verkkoversio.
**Valkoinen Neuvosto** (engl. *White Council*) on J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailma Keski-Maassa velhojen ja haltioiden muodostama neuvosto, joka taisteli pahuuden voimia vastaan.

Jäsenet
-------

Valkoiseen Neuvostoon kuuluivat velhot ja Keski-Maan mahtavimmat haltiat. Velhoista sen jäseniin kuuluivat Saruman Valkoinen, Gandalf Harmaa ja Radagast Ruskea. Haltioista Neuvoston jäseniä olivat Círdan, Galadriel, Elrond Puolihaltia, Glorfindel ja Celeborn.

Historia
--------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Valkoinen Neuvosto muodostettiin vuonna 2463 Auringon Kolmatta Aikaa, kun Suureen Vihermetsään saapui pahuuden voimia ja se muuttui Synkmetsäksi. Velhot ja haltioista viisaimmat perustivat neuvoston, joka suojelisi Keski-Maata ja selvittäisi Synkmetsän pahojen voimien alkuperän. Galadriel olisi halunnut velho Gandalf Harmaan Valkoisen Neuvoston johtajaksi, mutta Gandalf kieltäytyi ja Neuvoston johtajaksi julistettiin Saruman Valkoinen, velhojen veljeskunnan päällikkö. 

Vuonna 2851 Gandalf kertoi olleensa Dol Guldurissa ja saaneen selville, että Synkmetsän pimeys johtui Sauronista, joka oli palannut ja keräsi voimia itselleen. Gandalf suositteli Valkoisen Neuvoston hyökkäävän Dol Gulduriin ennen kuin Sauron kasvaisi täyteen mahtiinsa, mutta Saruman viivytti heitä. Hän valehteli ja väitti uskovansa Sormusten Sormuksen huuhtoutuneen ikuisiksi ajoiksi mereen, jolloin Sauron ei voisi sitä löytää ja kasvaa täyteen mittaansa. Neuvosto uskoi Sarumania.

2941 Viiden armeijan taistelun aikaan Gandalf neuvoi pyysi Neuvostoa hyökkäämään Dol Gulduriin. Saruman hyväksyi ja hyökkäyksen aikana Sauron pakeni. Varjo väistyi Synkmetsästä, mutta Sauron palasi Mordoriin ja aloitti Barad-dûrin jälleenrakentamisen.

2953 Valkoisen Neuvoston kokouksessa Saruman kertoi saaneensa selville, että Sormus oli todellakin kadonnut meren pohjaan. Kokous oli Valkoisen Neuvoston historian viimeinen. 

Todellisuudessa kukaan ei tiennyt, että Saruman yritti löytää Suurimman Sormuksen ja nousta Keski-Maan hallitsijaksi. Hän oli yrittänyt etsiä Sormusta Kurjenmiekkakentällä ja linnoittanut Rautapihan linnakkeen. Hän oli myös kerännyt palvelijoikseen mustainmaalaisia ja örkkejä. Saruman oli valehdellut Neuvostolle ja kukaan ei ollut ymmärtänyt hänen todellisia suunnitelmiaan ennen kuin Sauron oli saanut Barad-dûrin tornin jälleenrakennettua.
*Jugyd tui* -lehden nimiö vuodelta 1923.
**Komi mu** (komiksi Коми му, "Kominmaa") on Syktyvkarissa Komin tasavallassa ilmestyvä kominkielinen sanomalehti.

Komin lehdistön historia alkaa *Zyrjanskaja žizn* ("Syrjäänien elämä") -lehdestä, joka alkoi ilmestyä Ust-Sysolskissa vuonna 1918. Keväällä 1919 sen nimenä oli *V zyrjanskom kraju* ("Syrjäänien seudulla"), vuoden 1921 alusta *Udž* ("Työ") ja saman vuoden heinäkuusta lähtien *Jugyd tui* ("Valoisa tie"). Lehti ilmestyi aluksi venäjän kielellä, mutta siinä julkaistiin toisinaan myös kominkielisiä kaunokirjallisia teoksia.

Jugyd tuin toimittajana työskenteli Viktor Savin, joka tunnetaan yhtenä kominkielisen kirjallisuuden alullepainijoista. Vuonna 1925 Jugyd tuin yhteyteen perustettiin maalaisväestölle tarkoitettu kominkielinen lehti *Komi śikt* ("Komikylä"), joka myöhemmin ilmestyi nimellä *Komi kolhoznik* ("Komin kolhoositalonpoika").

Jugyd tuista tuli kokonaan kominkielinen lokakuussa 1928. Seuraavana vuonna alettiin julkaista kominkielistä nuortenlehteä *Komi komsomol* ("Komin nuorisoliittolainen"). Kesäkuussa 1930 perustettiin venäjänkielinen sanomalehti *Za novyi Sever* ("Uuden pohjolan puolesta"). Samalla Jugyd tui sai uuden nimen *Vörledzyś* ("Metsuri"). Komi kolhoznik yhdistettiin siihen vuonna 1932. Vuonna 1935 Syktyvkariin rakennettiin nykyaikainen lehdistön toimitalo ja kirjapaino *Dom petšati*.

Vuonna 1955 tasavallan päivälehdet yhdistettiin *Krasnoje znamja* ("Punalippu") -lehdeksi, jota julkaistiin samansisältöisinä komin- ja venäjänkielisinä versioina. Seuraavana vuonna se jaettiin jälleen kahdeksi lehdeksi. Kominkielinen lehti sai ensin nimekseen *Komi kolhoznik* ja vuodesta 1959 lähtien sitä julkaistiin jälleen nimellä *Jugyd tui*. Vuonna 1978 se ilmestyi kolme kertaa viikossa yli 12 000 kappaleen painoksena.

Vuodesta 1991 lähtien lehti ilmestyy nykyisellä nimellä. Vuonna 2004 perustettiin valtionyhtiö, johon Komi mun lisäksi kuului nuortenlehti *Jölöga* ("Kaiku"), lastenlehti *Bi kiń* ("Kipinä") ja huumorilehti *Čuškanzi* ("Ampiainen"). Vuonna 2008 Komi mun toimituksesta tuli autonominen kulttuurilaitos. Lehden päätoimittajana toimii Jelena Plettser.

Nykyään lehti ilmestyy kolmesti viikossa noin 3 000 kappaleen painoksena. Sen aiheita ovat tasavallan politiikka, yhteiskunta, talous ja kulttuurielämä. Lehti kertoo myös tasavallan ulkopuolella asuvien komien elämästä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Komin tiedotusvälineet tasavallan 85-vuotisjuhlasivustolla *85.rkomi.ru*.  Arkistoitu 14.12.2008. Viitattu 24.2.2009. (venäjäksi)
2. 1 2  Olan tui panśis... *Komi mu*.  12.08.2008. Viitattu 24.2.2009. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija: Jugyd tui *slovari.yandex.ru*. Viitattu 24.2.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Komi mu Venäjän suomalais-ugrilaisen kulttuurikeskuksen sivustolla *finnougoria.ru*. Viitattu 24.2.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Komi mun aineisto Komin lehdistöportaalissa (Arkistoitu – Internet Archive) (komiksi), (venäjäksi)
* Komi mu Komi musa gazet-žurnaljas -sivustolla (komiksi), (venäjäksi)
**Valkoinen kreikanpaimenkoira** (kreik. Λευκό Ελληνικό Τσοπανόσκυλο, *Lefkó Ellinikó Tsopanóskylo*) on kreikkalainen koirarotu, joka on kotoisin Ólymposvuorilta. *Kynologikós Ómilos Elládos* (KOE) eli Kreikan Kennelliitto on tunnustanut sen virallisesti ja se saa täten osallistua Kreikassa järjestettäviin kansallisiin näyttelyihin.

Ulkomuoto
---------

Valkoinen kreikanpaimenkoira on kookas, lihaksikas ja jalomuotoinen. Sen runko on voimakas olematta kuitenkaan raskas. Raajat ja häntä ovat pitkät. Liikkeet ovat nopeat ja joustavat. Karvapeite on pitkä, suora, hieman karhea ja tiheä. Rungossa ja raajojen takaosissa se on n. 9–12 cm pitkää; päässä ja raajojen etuosissa se on lyhyempää (1–2 cm) ja niskan ympärillä ja hännässä pidempää (14–25 cm). Uroksille karvapeite muodostaa niskan ympärille tuuhean kauluksen. Väritys on aina valkoinen, ja vaikka sitruunanväriset korvat hyväksytään, toivotuin on aina täysin valkoinen. Urosten säkäkorkeus on 68–75 cm ja narttujen 65–72 cm, ja paino on molemmilla sukupuolilla suhteessa säkäkorkeuteen. Koon tulee yleisesti ottaen antaa vaikutelma voimakkaasta, muttei raskaasta koirasta.

Rotu eroaa selvästi toisesta kreikkalaisesta vuoristokoirasta, kreikanpaimenkoirasta, joka on sitä massiivisempi. Sen sijaan se muistuttaa enemmän muita kookkaita valkoisia laumanvartijoita, kuten turkkilaista akbashia ja unkarilaista kuvaszia.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Valkoinen kreikanpaimenkoira on älykäs ja voimakasluonteinen laumanvartija, joka kuitenkin suhtautuu ystävällisesti läheisimpiin ihmisiin. Sitä on alun perin käytetty lampaiden, vuohien ja karjan suojeluun petojen hyökkäyksiä vastaan.

Lähteet
-------

* Morris, Desmond. *Dogs*. North Pomfret: Vermont, 2008. ISBN 978-1-57076-410-3

### Viitteet

1. 1 2  *Leiko Helliniko Tsopanoskilo*. KOH. (Arkistoitu – Internet Archive) Haettu 15.11.2012

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Leiko helliniko tsopanoskilo 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kreikkalaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Kreikanajokoira

 |
|  |
| Muut KOH:n hyväksymät | 
* Epeiroksenmolossi
* Kreetankoira
* Kreikanpaimenkoira
* Miletoksenkoira
* Valkoinen kreikanpaimenkoira

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Aleksanterinkoira
* Alopekis
* Eteläeuboianpaimenkoira
* Kárpathoksenvinttikoira
* Kolmivärinen kreikanajokoira
* Kreikanbulldoggi
* Kreikancollie
* Kreikangriffoni
* Kreikankarjakoira
* Kreikanmastiffi
* Kreikanterrieri
* Kreikanvillisikakoira
* Kreikanvinttikoira
* Krikellonkoira
* Moustakatou
* Náxoksenvinttikoira
* Peloponnesoksenkoira
* Pyrrhoksenkoira
* Rodoksenpaimenkoira
* Rodoksenvinttikoira
* Siteíanajokoira
* Skyroksenpaimenkoira
* Spartanpaimenkoira
* Sýroksenseisoja
* Tampakoskylo
* Vardousianajokoira
* Venetaki

 |
|  |
| Sukupuuttoon kuolleet | 
* Grecian greyhound
* Kámiroksenvinttikoira
* Lakonianvinttikoira
* Molossus
* Sulioottikoira

 |

 |
**Dan Ingalls** (s. 1944*lähde?*) on yhdysvaltalainen olio-ohjelmoinnin pioneeri.

Ingalls on viiden eri sukupolven Smalltalk-ympäristön pääarkkitehti. Hän kehitti tavukoodatun virtuaalikoneen, joka teki Smalltalkin käyttökelpoiseksi vuonna 1976.
Ingalls myös kehitti yleisen *bit blit* -operaation (BitBlt, *Bit-Block Transfer*), joka on useimpien bittikarttagrafiikkaa käyttävien järjestelmien taustalla.

Koulutus
--------

Ingalls suoritti alemman korkeakoulututkinnon fysiikasta Harvardin yliopistossa ja ylemmän sähkötekniikasta Stanfordin yliopistossa. Ollessaan jatko-opiskelijana Stanfordissa Ingalls perusti oman yrityksen eikä koskaan palannut takaisin viemään tohtorinopintojaan loppuun.

Palkinnot
---------

Ingalls sai vuonna 1984 ACM Grace Murray Hopper -palkinnon hänen tutkimuksestaan Xerox PARC:ssa, Smalltalk-kielen kehittämisestä ja BitBlt-operaatiosta. Vuonna 1987 hän sai Alan Kayn ja Adele Goldbergin kanssa ACM Software System -palkinnon heidän työstään Smalltalkin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dan Ingalls *computerhistory.org*. Viitattu 9.2.2020. (englanniksi)
2. ↑  1984 – Daniel H.H. Ingalls – Internet Archive
3. ↑  1987 – Daniel H.H. Ingalls – Internet Archive


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* DBLP

 |

 |
Marmoripalatsia pihan puolelta.
**Marmoripalatsi** (*Marmorpalais*) on entinen Hohenzollernien palatsi Potsdamissa niin sanotun Uuden puutarhan eli *Neuer Gartenin* alueella, Heiligen See -järven rannalla.

Marmoripalatsin rakennutti Preussin kuningas Fredrik Vilhelm II pian valtaantulonsa jälkeen, vuosina 1787–1792, vain lyhyehkön matkan päähän edeltäjänsä Fredrik Suuren rakennuttamasta Sanssoucin palatsista. Marmoripalatsin suunnitteli arkkitehti Carl von Gontard uuden klassistisen tyylin mukaisesti, mikä erottaa sen Fredrik Suuren palatseista. Punatiilinen rakennus on kaksikerroksinen ja pohjakaavaltaan neliönmuotoinen. Katolla olevasta pienestä näköalatornista voi ihailla ympäristöä. Nimi viittaa harmaaseen Sleesian marmoriin, jota on käytetty julkisivun koristeluun ja jäsentämiseen. Sisätilojen suunnittelusta vastasi Carl Gotthard Langhans. Palatsiin lisättiin kaksi siipirakennusta vuonna 1797. Johann August Eyserbeck suunnitteli palatsin ympärille puutarhan, jossa on erilaisia näköalapaikkoja ja erikoisia arkkitehtonisia kulisseja.

Saksan keisari Vilhelm II asui marmoripalatsissa kruununprinssiaikanaan vuodesta 1881 alkaen. Myös hänen poikansa Vilhelm asui siellä perheineen, kunnes heitä varten suunniteltu Cecilienhofin linna valmistui vuonna 1917. Nykyisin Marmoripalatsi on museona.

Lähteet
-------

1. ↑  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 432. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.
2. ↑  Marmorpalais (saksaksi) Stiftung Preussische Schlössen und Gärten Berlin-Brandenburg. Viitattu 5.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marmoripalatsi (Potsdam)** Wikimedia Commonsissa
**Tulenkäytön** oppiminen oli käännekohta ihmisten (*Homo*) kulttuurievoluutiossa. Tulenkäyttö mahdollisti ihmisten yleistymisen ravinnon laadun parantumisen myötä. Tuli myös tarjosi suojaa saalistajilta ja mahdollisti toiminnan pimeällä.

Todisteet
---------

### Itä-Afrikka

Ensimmäiset havainnot ihmisen tulenkäytöstä on Itä-Afrikassa sijaitsevilta arkeologisilta kaivauksilta nykyisen Kenian alueelta. Chesowanjasta on löydetty punaisia saven palasia, jotka on ajoitettu 1,42 miljoonan vuoden ikäisiksi. Kuumentamalla palasia on pystytty osoittamaan, että savi on täytynyt kuumentaa 400 °C:n lämpötilaan.

Koobi Forasta on löydetty merkkejä *Homo erectuksen* tulenkäytöstä 1,5 miljoonaa vuotta sitten. Myös Etiopiasta Gadebista on löydetty merkkejä tulenkäytöstä, mutta ne voivat olla seurausta paikallisesta tuliperäisestä alueesta.

### Eteläinen Afrikka

Varhaisimmat varmat merkit ihmisen tulenkäytöstä on löydetty Swartkransista Etelä-Afrikasta. Acheulin kulttuurin käyttämien työkalujen joukosta on löydetty useita palaneita luita. Swartkransin löydös on myös ensimmäinen havainto lihaa syöneestä *Homo erectuksesta*. Vanhimmat alueelta löydetyt merkit tulenkäytöstä ovat ajalta 1,1 miljoonaa vuotta sitten.

Sambiasta Kalambon putoukselta on löydetty useita tulenkäyttöön liittyviä esineitä, kuten hiiltyneitä puunpalasia, hiiltä ja hiiltynyttä ruohoa. Alueen esineet on radiohiiliajoituksella määritetty 61 000–110 000 vuotta vanhoiksi.

### Lähi-itä

Israelista on löydetty *Homo erectuksen* tai *Homo ergasterin* käyttämistä nuotioista ajalta 690 000–790 000 vuotta sitten. Tel-Avivin läheltä on löydetty merkkejä toistuvasta tulenkäytöstä ajalta 382 000–200 000 vuotta sitten.

### Kaukoitä

Xihoudusta Shanxin provinssista Kiinasta on löydetty palaneita nisäkkäiden luita. Luut voivat olla 1,5 miljoonaa vuotta vanhoja. Myös Yunnanista on tehty luulöydöksiä. Samankaltaisia löydöksiä on tehty Jaavalta.

### Eurooppa

Euroopassa on tehty tulenkäyttöön liittyviä löydöksiä useista eri paikoista. Vanhin on Unkarista Vértesszőlősista, josta on löydetty luita mutta ei hiiltä. Espanjan Torralbasta ja Ambronasta on löydetty luita ja palanutta puuta ajalta 0,3–0,5 miljoonaa vuotta sitten. Keskimäärin tulenkäytön arvioidaan alkaneen noin 125 000 vuotta sitten.

Muutokset käyttäytymisessä
--------------------------

Tulenkäytön myötä ihmiset pystyivät toimimaan pimeässä, eikä aktiivisuus enää ollut rajattu valoisaan aikaan. Myös jotkin nisäkkäät ja hyttyset välttävät tulta, joten tuli tarjosi myös suojaa. Lisäksi tulen ansiosta voitiin valmistaa parempaa ravintoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lasse Berg, Gryning över Kalahari, Ordfront 2007 sivu 153

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Control of fire by early humans
**Sur-dynastia** oli noin vuosina 1540–1555 Pohjois-Intiaa hallinnut islamilainen hallitsijasuku. Sur-dynastian valtakunnan perusti Šer Šah Suri, joka valloitti Suurmogulien valtakunnan alueet vuonna 1540. Hänen äkillinen kuolemansa ja sisäiset valtataistelut hajottivat Sur-dynastian valtakunnan, mikä mahdollisti suurmoguleille alueen takaisin valtaamisen. Ilman Šer Šah Surin kuolemaa Suurmogulien valtakunta ei ehkä koskaan olisi noussut Intiaa hallitsevat valtioksi.

Historia
--------

Šer Šah Suri oli suurmogulien palveluksessa ollut paštutaustainen sotilas, joka nousi Biharin maaherraksi. Vuonna 1539 Šer Šah Suri hyökkäsi Bengalin sulttaanikuntaan valloitti sen. Tämän jälkeen hän hyökkäsi suurmoguleja vastaan ja kohtasi vielä samana vuonna suurmoguli Humayunin joukot Chausan taistelussa sekä vuonna 1540 Kannaujin taistelussa. Humayun kärsi tappion ja pakeni maasta. Šer Šah Suri otti valtakunnan haltuunsa ja julistautui kuninkaaksi.

Šer Šah Suri kehitti valtakunnan hallintoa, tiestöä ja armeijaa ja soti menestyksekkäästi pieniä rajputien kuningaskuntia sekä Malwan sulttaanikuntaa vastaan. Hän kuoli yllättäen Kalinjarin linnakeen piirityksessä 1545, mihin päättyi valtakunnan kasvu. Hänen poikansa Islam Šah Suri peri valtakunnan, jota alkoi repiä sisäinen valtataistelu. Islam Šah Surin kuoleman jälkeen 1553 valtakunta käytännössä hajosi osiin. Suurmogulit syrjäyttivät viimeisen Sur-dynastian hallitsijan vuonna 1555 ja ottivat alueen jälleen hallintaansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tammita-Delgoda, Sinharaja: *Matkaopas historiaan: Intia*, s. 110−141. Suomentanut Toppi, Anne. Kustannusosakehtiö Puijo, 1996. ISBN 951-579-030-1.
2. 1 2  Sur dynasty Encyclopedia Britannica. Viitattu 8.3.2023. (englanniksi)
Varhaiskeskiaikainen porfyyripatsas.

**Varhaiskeskiaika** on yksi keskiajan kolmesta ajanjaksosta sydänkeskiajan (1000–1300) ja myöhäiskeskiajan (1300–1500) ohella. Varhaiskeskiaika sijoittui vuosille 500–1000. Varhaiskeskiaikaa nimitetään myös *pimeäksi ajaksi*.

Varhaiskeskiaika alkoi Rooman hajoamisen myötä. Rooman imperiumin ylläpitämä rauha päättyi Rooman legioonien lähtiessä. Rooman suuret ruhtinaat ja heimopäälliköt halusivat täyttää valtatyhjiön, josta seurasi lähes loppumaton taistelu legioonien ja ruhtinaiden välillä. Roomalaiset veivät mukanaan hallintokoneiston, jonka myötä yhteiskuntarakenteet hajosivat. Monet kaupungit autioituivat ja kaupankäynti tyrehtyi, ja lopulta koko Rooma hajosi. Idästä tulleet germaanit aiheuttivat lisää kaaosta Keski-Euroopassa ja arabipaimentolaiset valloittivat isoja osia Etelä-Euroopasta, muun muassa nykyisen Espanjan alueen. Viikingit matkasivat merillä aktiivisesti vuosina 700–1000 hyökäten kuningaskuntiin ja aiheuttaen suuria tuhoja. Varhaiskeskiaikaa voi hyvin kutsua pimeäksi keskiajaksi sen takia, että kirjoitustaito katosi lähes kokonaan, minkä vuoksi kirjallisia dokumentteja on tuolta ajalta hyvin vähän.

Varhaiskeskiajan kurjuuden katkaisi hetkeksi aikaa Kaarle Suuri. Hänet kruunattiin Rooman keisariksi vuoden 800 joulupäivänä. Hetken aikaa näytti jopa siltä, että Rooma olisi noussut uudelleen pystyyn. Kauppa alkoi jälleen käydä, ja Kaarle Suuri otti velvollisuudekseen suojella oppineita. Kaarle Suuren kuoleman jälkeen Rooma jaettiin kolmeen valtioon hänen perillisilleen: Saksaan, Ranskaan ja Italiaan. Keskiajalla ei ollut vielä olemassa varsinaisia kansallisvaltioita. Ennen keisariksi tuloaan Kaarle Suuri oli ollut frankkien kuningas. Kaarle Suuren jälkeläisillä ei ollut kuitenkaan isänsä johtamiskykyjä, joten 800-luvun jälkeen Eurooppa palasi takaisin sotiin ja kurjuuteen. Vaikka Euroopassa hallitsi monia nimellisesti tunnettuja kuninkaita, heidän valtansa oli hyvin heikko.

Katolinen kirkko kuitenkin päätti jatkaa Rooman keisarien kruunaamista, mutta vasta Otto I Suuri, joka kruunattiin vuonna 962, palautti osan Rooman hienoudesta. Otto I Suuren keisarius siirtyi samalla frankeilta Sakseille, ja vallan painopiste siirtyi Ranskasta Saksaan. Häntä pidetään yhä Pyhän Saksalais-Roomalaisen keisarikunnan perustajana. Nimitys tosin tuli käyttöön vasta satoja vuosia Otto I Suuren kuoleman jälkeen. Otto I Suuren arvonimet olivat frankkien ja saksien keisari, vaikka Otto itse piti itseään myös Rooman keisarina. Keisarius yhdistettiin siitä lähtien Saksan kuninkuuteen, ja entinen kuningas siirtyi Saksan keisariksi. Saksan keisarikunnan valta oli myös ruhtinaiden käsissä, sillä he valitsivat kuninkaan.

Lähteet
-------

*
**Daniel Jeffery Henderson** (s. 24. elokuuta 1970) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut vapaaottelija sekä olympiapainija, joka viimeksi otteli UFCn keskisarjassa. Hän oli Strikeforcen viimeinen kevyen raskaansarjan mestari, ja oli viimeinen väli- ja keskisarjojen mestari Pride Fighting Championships-federaatiossa. Lisäksi, Henderson oli Brazil Open '97 turnauksen mestari, UFC 17 keskisarjan turnauksen mestari, the Rings: King of Kings 1999 turnauksen voittaja sekä Priden välisarjan Grand Prix turnauksen mestari. Uransa aikana Henderson myös haastoi UFCn keskisarjan vyöstä kaksi kertaa, UFCn kevyen raskaansarjan vyöstä kerran ja Strikeforcen keskisarjan vyöstä kerran. Hän oli ensimmäinen vapaaottelija, joka oli samaan aikaan kahden painoluokan mestari suuressa vapaaottelupromootiossa. Eläköitymisensä aikaan UFC 204 tapahtuman jälkeen, hän oli UFCn vanhin ottelija. Hendersonia pidetään yhtenä kaikkien aikojen suurimmista vapaaottelijoista. Hän voitti uransa aikana yhteensä seitsemäntoista vapaaottelun maailmanmestaria neljässä eri promootiossa (UFC, PRIDE FC, Strikeforce ja RINGS).

Priden keskisarjan mestarit

|  |  |
| --- | --- |
| BrasiliaWanderlei Silva (2001–2007)YhdysvallatDan Henderson (2007)

 |  |

Strikeforcen alemman raskaansarjan mestarit

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **2000-vuosikymmen:**
YhdysvallatBobby Southworth (2006–2008)BrasiliaRenato Sobral (2008–2009)AlankomaatGegard Mousasi (2009–2010)

 | **2010-luku:**
YhdysvallatMuhammed Lawal (2010)BrasiliaRafael Cavalcante (2010–2011)YhdysvallatDan Henderson (2011)

 |  |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Malli tarhapetunian ACC-oksidaasin rakenteesta
**ACC-oksidaasi** eli **1-aminosyklopropaani-1-karboksylaattioksidaasi** on entsyymi, joka hapettaa 1-aminosyklopropaanikarboksyylihapon eteeniksi. Entsyymiä esiintyy kasveissa ja se osallistuu eteenin tuottajana muun muassa kasvien hedelmien kypsymiseen. ACC-oksidaasin EC-numero on EC 1.14.17.4.

Toiminta
--------

Rakenteeltaan ACC-oksidaasi on monomeeri ja entsyymin molekyylimassa on noin 35–39 kDa. ACC-oksidaasi vaatii koentsyymeikseen askorbiinihappoa ja rautaa. Isoaskorbiinihappo voi toimia koentsyyminä askorbiinihapon sijaan, mutta tällöin entsyymin toiminta ei ole yhtä tehokasta. ACC-oksidaasi vaatii toimiakseen myös hiilidioksidia, joka mahdollisesti muodostaa entsyymin lysiiniaminohappojen sivuketjujen kanssa karbamaattiryhmiä, jotka koordinoituvat rauta-atomeihin. Hapettimena reaktiossa toimii happi. ACC-syntaasin katalysoiman reaktion reaktiomekanismista ei ole täyttä varmuutta. Entsyymi muodostaa mahdollisesti 1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihaposta N-hydroksyylijohdannaisen, joka hajoaa eteeniksi, vedeksi, hiilidioksidiksi ja syanoformiaatti-ioneiksi, jotka ovat epästabiileja ja hajoavat syanidi-ioneiksi ja hiilidioksidiksi. Askorbiinihappo hapettuu reaktiossa dehydroaskorbiinihapoksi.

Eräiden kasvien kasvua säätelevien maatalouskemikaalien esimerkiksi proheksadionikalsium ja trineksapakki-etyyli voivat toimia askorbiinihapon rakenteen matkijoina ja estää ACC-oksidaasin toimintaa. Niiden teho perustuu osittain tähän.

Lähteet
-------

1. 1 2  EC 1.14.17.4 - aminocyclopropanecarboxylate oxidase Brenda. Viitattu 26.1.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Daniel L. Purich, R. Donald Allison: *The Enzyme Reference*, s. 71. Academic Press, 2003. ISBN 9780080550817. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.1.2017). (englanniksi)
3. ↑  Wilhelm Rademacher & Lutz Brahm: *Plant Growth Regulators, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 26.1.2017
Malli tarhaomenapuun ACC-syntaasin rakenteesta sitoutuneena pyridoksaalifosfaattiin
**ACC-syntaasi** eli **1-aminosyklopropaani-1-karboksylaattisyntaasi** on entsyymi, joka katalysoi 1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihapon muodostumista S-adenosyylimetioniinista. Lisäksi reaktiossa muodostuu metyylitioadenosiinia. ACC-syntaasi on kasveille ainutlaatuinen entsyymi ja osallistuu muun muassa hedelmiä kypsyttävän eteenin biosynteesiin kasveissa. ACC-syntaasin EC-numero on EC 4.4.1.14.

Toiminta
--------

Rakenteeltaan ACC-syntaasi on monomeeri tai dimeeri. Dimeeri koostuu kooltaan isommasta ja pienemmästä alayksiköstä. Dimeerin molekyylimassa on tyypillisesti noin 100 kDa. Entsyymi tarvitsee koentsyymikseen pyridoksaalifosfaatin, joka dimeerien tapauksessa sitoutuu alayksiköiden väliin muodostuvaan rakoon. Entsyymin katalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa muodostuu ACC-syntaasin aktiivisen kohdan lysiiniaminohapon ja pyridoksaalifosfaatin välille aldimiini eli niin kutsuttu Schiffin emäs. Seuraavassa vaiheessa S-adenosyylimetioniini korvaa lysiinin ja aldimiini muodostuu sen ja pyridoksaalifosfaatin välille. Seuraavassa vaiheessa lysiiniaminohappo deprotonoi muodostuneen välivaiheen ja muodostuu uusi kinoidirakenteinen välivaihe. Tästä välivaiheesa eliminoituu metyylitioadenosiinia ja muodostuu 1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihapon ja pyridoksaalifosfaatin välinen aldimiini, josta 1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihappo irtoaa, kun entsyymin lysiiniaminohappo korvaa sen. Entsyymin aktiivisessa kohdassa on myös tyrosiiniaminohappo, joka voi osallistua reaktioon stabiloimalla tiometyyliadenosiinin eliminoitumisen jälkeisiä välivaiheita.



### ACC-syntaasin inhibiittorit

ACC-syntaasin inhibiittoreita voidaan käyttää parantamaan muun muassa leikkokukkien kestoa, pidentämään sadonkorjuukauden pituutta omenaviljelmillä ja parantamaan herkkien hedelmien kuljetuksenkestoa. Entsyymin inhibiittoreihin kuuluvat muun muassa 1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihapon rakenteelliset analogit kuten vinyyliglysiini ja aviglysiini, jotka muodostavat stabiilin aldimiinin pyridoksaalifosfaatin kanssa ja inaktivoivat siten entsyymin sen. Tämän lisäksi entsyymiä inhiboi myös sinefungiini. Kaupallisesti tärkein ACC-syntaasin inhibiittori on aviglysiini.

Lähteet
-------

1. 1 2  EC 4.4.1.14 - 1-aminocyclopropane-1-carboxylate synthase Brenda. Viitattu 25.1.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Daniel L. Purich, R. Donald Allison: *The Enzyme Reference*, s. 71-72. Academic Press, 2003. ISBN 9780080550817. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.1.2017). (englanniksi)
3. 1 2  Lew Mander, Hing-Wen Liu: *Comprehensive Natural Products II*, s. 92-98. Academic Press, 2010. ISBN 9780080453811. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.1.2017). (englanniksi)
4. ↑  Horace G. Cutler & Stephen J. Cutler: *Growth Regulators, Plant, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 25.1.2017
5. ↑  Wilhelm Rademacher & Lutz Brahm: *Plant Growth Regulators, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 25.1.2017
Big Hole vuonna 2005.
**Big Hole**, tunnetaan myös nimillä **Open Mine** ja **Kimberley Mine** (afrikaansiksi *Groot Gat*), on entinen timanttikaivos Etelä-Afrikan Kimberleyssä. Avolouhosta pidetään maailman suurimpana ihmisen tekemänä reikänä, joskin tämä väite on kiistanalainen. Kaivoksen omistaja oli Cecil Rhodesin De Beers -yhtiö. Vuosien 1871 ja 1914 välillä noin 50 000 kaivostyöläistä louhivat avolouhoksesta noin 2 720 kg timantteja hakuin ja lapioin. Alueella harjoitettiin myös maanalaista kaivostoimintaa.

Avolouhoksen pinta-ala on noin 17 hehtaaria ja se on halkaisijaltaan 463 metriä. Nykyään 215 metriä syvän louhoksen syvyys oli alun perin 240 metriä, mutta osa siitä täytettiin kaivosjätteillä. Lisäksi kaivoksen pohjalle on kerääntynyt noin 40 metrin syvyinen järvi, mikä jättää Big Holesta näkyviin noin 175 metriä.

Kaivostoiminnan loputtua kaivoksesta tuli nähtävyys kaupungin asukkaille ja turisteille. Kaivoksen yhteyteen perustettiin yksinkertainen museo jo 1960-luvulla, jonka virallisia avajaisia juhlittiin kaivoksen satavuotisjuhlavuonna 1971. 2000-luvun alussa kaivosyhtiö De Beers ilmoitti haluavansa tehdä kaivoksesta maailmanluokan turistikohteen ja kaksinkertaistaa kävijämäärät. Yhtiön sijoittamalla 50 miljoonalla Etelä-Afrikan randilla rakennettiin muun muassa näköalatasanne kaivoksen ylle.

Lähteet
-------

1. ↑  Big Hole loses claim to fame *News24*.  20.5.2005. Viitattu 21.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Roberts, Brian: *Kimberley, turbulent city*. David Philip & Kimberley Historical Society, 1976.
3. ↑  Show Mines of South Africa: Kimberley Mine - Big Hole *www.showcaves.com*. Viitattu 21.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Big Hole**.
* Big Holen kotisivut
**Davita Prendergast** (s. 16. joulukuuta 1984 Westmoreland, Jamaika) on jamaikalainen 400 metrin juoksija.

Prendergast karsiutui Kingstonin alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2002 400 metrin juoksun välierissä ajalla 53,76. Osakan MM-kisoissa 2007 hän oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti 4 × 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän oli mukana kolmanneksi 4×400 metrin viestissä juosseessa joukkueessa. Joukkue kuitenkin hylättiin myöhemmin joukkueessa juosseen Bobby-Gaye Wilkinsin dopingkäryn jälkeen. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän juoksi toisen osuuden pitkässä viestissä toiseksi sijoittuneessa Jamaikan joukkueessa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
* 200 metrin juoksu: 23,34 (2007)
* 400 metrin juoksu: 50,86 (2011)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Davita Prendergast Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  IAAF Newsletter No.118 (PDF)  16.12.2010. IAAF. Viitattu 17.12.2010. (englanniksi)
4. ↑  Daegu 2011 – Naisten 4×400 metrin viestin tulokset (Arkistoitu – Internet Archive) IAAF (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |