recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Marquee Club, 14 Upper Saint Martins Lane, Covent Garden, Lontoo. Kuval elokuulta 2007.
Rilo Kiley - Marquee Club
**The Marquee** oli vuonna 1958 perustettu englantilainen rock-klubi, joka sijaitsi Lontoossa alun perin osoitteessa 165 Oxford Street. Klubi aloitti jazz- ja skifflemusiikista, mutta 1960–1990-lukujen aikana siellä esiintyi lukuisia legendaarisia ja tunnettuja rockyhtyeitä. Pääsy soittamaan The Marqueella oli yksi yhtyeiden suurimpia unelmia. Jos yhtye pääsi soittamaan The Marqueelle, se kertoi myös yhtyeen tasosta.

1960-luku ja rock
-----------------

1960-luvulla klubi suuntautui enemmän rockiin. Esimerkiksi The Rolling Stones teki ensiesiintymisensä juuri The Marqueella 12. heinäkuuta 1962. Vuonna 1964 klubi muutti sen paremmin tunnettuun osoitteeseen 90 Wardour Street. Tässä osoitteessa sijaitsevassa huoneistossa ja sen pienellä lavalla soittivat kaikki eri aikakausien huippuyhtyeet yli 25 vuoden ajan. 1960-luvulla Marqueella esiintyi The Moody Blues, The Move, The Who, Yes, David Bowie, Jethro Tull, The Jimi Hendrix Experience ja Pink Floyd, jolla oli tapana soitella sunnuntai-iltapäivisin.

1970-luku ja punk
-----------------

1970-luvun punkin tulemisen ja uuden aallon myötä klubilla esiintyi sellaiset merkittävät punkyhtyeet kuin The Sex Pistols, Eddie and the Hot Rods, The Stranglers, Generation X, London, The Police, Buzzcocks ja The Jam.

1980-luku ja New Wave Of British Heavy Metal sekä progressiivinen rock
----------------------------------------------------------------------

1980-luvulla klubilla vaikutti progressiivisen rockin uusi tuleminen ja NWOBHM, jota edusti erityisesti Iron Maiden. Ensimmäinen The Marqueella ja sen kuuluisalla pienellä lavalla soittanut suomalaisyhtye oli Hanoi Rocks, joka esiintyi siellä ensimmäisen kerran syksyllä 1981, toistamiseen vuonna 1982 ja kolmannen kerran jouluna 1983. Viimeksi mainitusta joulunajan konsertista tallennettiin live-levy *All Those Wasted Years* ja samanniminen live-videotaltiointi. Hanoi Rocks oli ainut yhtye, joka toi Marqueelle glam rock -aikakauden. Yhtye soitti klubilla myös useita muita kertoja.

Klubin vaikeudet
----------------

Vuonna 1988 The Marquee Club muutti Wardour Streetilta suurempiin tiloihin osoitteeseen 105 Charing Cross Roadille. Muutto oli kuitenkin epäonnistunut ja klubi suljettiin 1996.

Vuonna 2001 The Marquee Club perustettiin uudelleen Islingtoniin, mutta suljettiin talousvaikeuksien takia jo 2003, alle vuosi avajaisten jälkeen. 

The Marquee Club -nimellä avattiin 2004 uusi klubi osoitteeseen 1 Leicester Square, joka sijaitsee Lontoon turistialueen keskustassa. Klubi kuitenkin suljettiin alle puolentoista vuoden toiminnan jälkeen.
**Sulkavanjärvi** on runsasravinteinen ja erittäin matala järvi Mäntsälän luoteisosassa pohjoisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 96 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 67 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Sulkavanjärven rannat ovat soistuneet. Järven pituus kaakosta luoteeseen on noin 1,7 kilometriä. Järven koillisosan Suolahti leventää järven pohjoisosan yli kilometrin mittaiseksi, järven eteläosan leveys on noin puoli kilometriä. Saaria ei ole. Sulkavanjärven koillisosassa Anikanniemen luoteispuolella sijaitsee 3,6-metrinen syvänne, suurin osa altaasta on melko tasasyvyistä, korkeintaan 1,2 metriä. Valuma-alueella harjoitettava maatalous kuormittaa Sulkavanjärveä. Sen ekologinen tila oli vuonna 2019 välttävä, vesitilavuus on 973 000 kuutiometriä eli 973 miljoonaa litraa.

Sulkavanjärven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta lähtee laskuoja Sulkavanniemen länsipuolitse länteen kohti Mustijokea. Sulkavanjärven kaakkoispuolella sijaitsee Suojärvi ja etelässä Kilpijärvi.

Sulkavanjärven tärkeimmät saaliskalat ovat hauki ja kuha. Järvessä esiintyy myös ankerias, made, pasuuna, suutari ja useita muita kalalajeja. Sulkavanjärvi on merkittävä lintujärvi.

Sulkavanjärvi (19.005.1.001) kuuluu Sulkavanjärven valuma-alueeseen (19.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Mustijoen vesistössä (19). Sulkavanjärvi on Sulkavanjärven alueen toiseksi laajin vakavesi. Alueeseen kuuluu kuusi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Suojärvi, Sulkavanjärvi, Pursijärvi, Rutajärvi, Lammikko ja Lammijärvi. Mäntsälän 30:stä järvestä Sulkavanjärvi on kuudenneksi laajin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sulkavanjärvi, vakavesi, Mäntsälä
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 27.7.2021.
3. 1 2  Sulkavanjärvi. Järviwiki. Viitattu 27.7.2021.
4. ↑  Sulkavanjärven valuma-alue (19.005). Järviwiki. Viitattu 27.7.2021.
5. ↑  Mäntsälä. Järviwiki. Viitattu 27.7.2021.
Esimerkkipeli.
Lautapeliversio.
**Laivanupotus**, joka tunnetaan myös nimillä **shippaus**, **merisotapeli** ja **laivastopeli**, on kahden pelaajan lautapeli, jossa tarkoituksena on tuhota vastustajan laivasto. Vaikka peli sopii pelattavaksi kynällä ja (ruutu)paperilla, sen saa myös lautapeliversiona ja tietokonepelinä.

Pelaaminen
----------

Peliä pelataan kahdella pelialueella joka kumpikin on jaettu 10\*10 ruutuun. Vaakariviin merkitään kirjaimet A-J ja pystyriviin numerot 1-10. Peli aloitetaan sijoittamalla oikeanpuoleiseen ruudukkoon omat laivat jotka ovat:

* 1 lentotukialus, kooltaan 5 ruutua pitkä
* 1 taistelulaiva, kooltaan 4 ruutua pitkä
* 2 risteilijää, kooltaan 3 ruutua pitkä
* 1 hävittäjä, kooltaan 2 ruutua pitkä
* 1 sukellusvene, kooltaan 1 ruutu

tai esimerkiksi

* 1 lentotukialus, kooltaan 4 ruutua pitkä
* 2 risteilijää, kooltaan 3 ruutua pitkä
* 3 hävittäjää, kooltaan 2 ruutua pitkä
* 4 sukellusvenettä, kooltaan 1 ruutu

Laivat eivät saa koskettaa toisiaan kuin kulmittain, eivätkä ne myöskään voi olla vinottain.
(Joissain säännöissä ei sallita kulmittain koskemistakaan, toisissa taas ei kosketusrajoituksia ole.) Pelaajat eivät saa nähdä toistensa laivastoja. Kun kumpikin pelaaja on asettanut laivansa peli alkaa. Vuorotellen kumpikin pelaaja ilmoittaa sen ruudun koordinaatit johon haluaa ampua, kuten F-5, jonka jälkeen toinen pelaaja ilmoittaa osuiko ammus. Joissain säännöissä osumasta saa lisävuoron.

Kun laivan jokaiseen ruutuun on osunut ammus, laiva uppoaa. Silloin laivan menettänyt pelaaja ilmoittaa laivan uponneen. Vasemmanpuoleiseen ruudukkoon pelaaja merkitsee ampumansa ammukset. Jos ammus on osunut, merkitään rasti. Jos ammus menee ohi, merkitään ympyrä. Kun pelaajan omaan laivaan osuu, osumakohta merkitään piirtämällä siihen rasti. Vastustajan laivan upottua kannattaa merkitä sen ympärille ympyrät, koska sen lähellä ei voi olla laivaa.

Pelin voittaa pelaaja, joka ensimmäisenä upottaa vihollisen koko laivaston.

### Eri versioita

Peliin voidaan myös ottaa useampia laivoja, mutta silloin myös pelialueesta pitää tehdä suurempi.

Peliä voi myös pelata siten, että ammutaan kolme laukausta kerrallaan. Silloin pitää sopia ilmoitetaanko erikseen että mikä osui ja mikä ei, kuten esimerkiksi F-5 osui, E-3 ja E-4 eivät tai vain yksi osui, kaksi hutia.

Laivat voidaan sijoittaa tavallisesta pelistä poiketen koordinaatiston pisteisiin. Tällöin laivat voidaan piirtää ruutupaperin ruutujen väliin. Tämä versio korostaa pelin matemaattista luonnetta. Samalla vektorien käyttöä voi opetella ampumalla paikkavektoreilla.

Katso myös
----------

* Luettelo lautapeleistä

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laivanupotus**.
* Laivanupotus ilmaisena tietokonepeliversiona
* Laivanupotus selainpeli
* Online-versio pelistä
* Laivanupotus koordinaatistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Sulkotrioni** (C14H13SClO5) on triketoneihin ja sulfoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa herbisidinä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa sulkotrioni on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja paremmin muun muassa asetoniin, dikloorimetaaniin, ksyleeniin ja klooribentseeniin. Sulkotrionin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se jäljittelee luonnollista fytotoksista yhdistettä leptospermonia ja estää p-hydroksifenyylipyruvaattidioksigenaasientsyymin toimintaa. Tällöin kasvien tarvitsemien plastokinonin ja karotenoidien biosynteesi estyy. Sulkotrioni imeytyy kasveihin lehtien välityksellä.n

Valmistus ja käyttö
-------------------

Sulkotrionia valmistetaan lähtemällä m-metyylimerkaptoklooribentseenistä, joka reagoi ketoniksi Friedel–Crafts-asylointireaktiolla asetyylikloridin kanssa alumiinikloridin toimiessa katalyyttinä. Seuraavassa vaiheessa tuote hapetetaan sulfoniksi natriumhypokloriitin avulla. Viimeisessä vaiheessa tuote reagoi 1,3-sykloheksaanidionin kanssa muodostaen sulkotrionia.

Sulkotrionia käytetään rikkaruohomyrkkynä erityisesti maissiviljelmillä ja sitä voidaan käyttää yhdessä muiden rikkaruohomyrkkyjen kanssa. Aine levitetään suspensiona.

Lähteet
-------

1. ↑  Sulcotrione – Compound Summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 14.10.2016.
2. 1 2 3 4  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1519-1520. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3  Franz Müller & Arnold P. Applebyki: *Weed Control, 2. Individual Herbicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 14.10.2016
4. ↑  Stephen O. Duke, Brian E. Scheffler, C. Douglas Boyette & Franck E. Dayan: *Biotechnology in Weed Control, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 14.10.2016.
5. 1 2  Kalyani Paranjape,Vasant Gowariker,V N Krishnamurthy,Sugha Gowariker: *The Pesticide Encyclopedia*, s. 241. CABI, 2014. ISBN 9781780640143. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.10.2016). (englanniksi)
Taajaman keskustaa
Entinen ruokala
Entinen yliopiston talo
Kulttuuritalon rauniot
**Laituri** (georg. ლაითური) on kaupunkityyppinen taajama (*daba*) Georgian Gurian alueella Ozurgetin piirikunnassa. Se sijaitsee Tšolokhi- ja Natanebi-jokien varrella. Taajamasta on matkaa Ozurgetin kaupunkiin 14 kilometriä ja lähimmälle rautatieasemalle viisi kilometriä.

Ilmasto
-------

80 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitsevassa kaupungissa kesät ovat kostean subptrooppisen ilmaston seurauksena kuumia ja talvet leutoja. Ilman keskilämpötila on vuodessa 13,6 °C, tammikuussa 4,9 °C ja heinäkuussa 21,7 °C; kaikkien aikojen alin mitattu lämpötila –16 °C ja korkein 40 °C. Vuotuinen sadanta on 2330 mm.

Etymologia
----------

Kaupungin nimen alkuperästä on kaksi versiota. Legendan mukaan nimi olisi annettu Venäjän hallitsijan luona vierailleiden, *Laitin* alueella asuneiden dukoborien mukaan.
Professori Juri Sikharulidzen teorian mukaan taas nimi liittyisi seudulla maata omistaneeseen Aznauri *Laitadze* -nimiseen henkilöön.

Historia
--------

Kun ensimmäiset asukkaat muuttivat nykyisen Laiturin alueelle vuonna 1911, seutu oli kulkukelvotonta umpimetsää. Alueelle muuttaneet sadat dukoborit, jotka olivat saaneet lainaa maata ja taloja varten, perustivat kaksi yhteisöä: Uspenskojen ja Voznesenskojen. He ryhtyivät viljelemään maissia, riisiä, perunaa ja muita kasveja. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914 Venäjän hallitus päätti evakuoida kylät ja siirtää niiden asukkaat Krimille. Dukoborit lähtivät Potin satamasta kohti Krimiä, mutta jo Novorossiskissa vihollinen upotti heitä kuljettaneen aluksen. Alue oli ottomaanivaltakunnan miehittämänä huhtikuusta kesäkuuhun 1918.
1940-luvulla alueen väkiluku ylitti 1000 henkilön rajan. Vuonna 1953 Laiturille myönnettiin kaupunkimaisen taajaman oikeudet.
Vuonna 1997 Laiturin huomattavan suuri valtiollinen teeviljelmä myytiin yksityiseen omistukseen. Vuonna 2007 alettiin paikkakunnalle rakentaa vankilaa, mutta hanke on varojen puutteessa yhä kesken. Vuodesta 2012 on alueella viljelty laajamittaisesti mustikoita; puolukkaa tuotetaan ulkomaankauppaan.

Laiturin kirkko
---------------

Laiturin kirkko on paikallisen kulttuuriperinnön monumentti. Se on arkkitehtuuriltaan myöhäiskeskiaikaiseksi poikkeuksellinen. Samantyyppistä rakennetta ei muualla Georgiassa esiinny kuin myöhäiseltä pakanuuden ajalta ja varhaiskristillisyyden ajalta peräisin olevissa temppeleissä.
Halkaisijaltaan viisimetrinen kirkko on muodoltaan pyöreä; sisäänkäynti on lännestä. Idän puolella on kolme kaarevaa peiliä, pohjoisessa ja etelässä yksi kummassakin. Ovet ja ikkunat on koristettu basalttikivellä.
Peruna myöhäiskeskiajalta kirkossa on säilynyt maalaus, jonka ympärille on kirjoitettu otteita Apostolien tekojen kirjasta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ka:ლაითური
Sisäänkäynti Síyáh-Chálin maanalaiseen vankilaan
**Síyáh-Chál** (pers. ‏سیاه چال‎, *Siyāh Cāl*) oli maanalainen vankila, joka sijaitsi 1800-luvulla Persiassa, Teheranin keskustassa lähellä silloista šaahin palatsia.

Se ei ollut tavallinen vankila, vaan suuri maanalainen onkalo, joka oli aiemmin toiminut kaupungin yleisen kylpylän vesivarastona. Tyrmään oli vain yksi sisäänkäynti, eikä siellä ollut minkäänlaista ilmanvaihtoaukkoa lukuun ottamatta käytävää, jonka kautta mentiin sisälle. 
Paikka vilisi erilaisia syöpäläisiä, eikä siellä ollut minkäänlaisia vuodealustoja tai saniteettitiloja. Tila oli pimeä, ja sen ilma kuvottavan löyhkäävää. Lattian maapohja oli kostea ja jätteiden peittämä.

Vankien sallittiin tulla kerran päivässä ulos tunnin ajaksi haukkaamaan raitista ilmaa. Vankilaan saatettiin sulloa yhtä aikaa 150 vankia, jotka koostuivat niin maantierosvoista kuin murhamiehistä tai muista syistä vangituista ihmisistä.

Vangit oli toisinaan kahlittu ketjuilla toisiinsa, ja käytössä oli myös pahamaineiset kahleet Qará-Guhar ja Salásil. Qará-Guhar oli hartioille asetettava rautakahle, joka painoi 51 kiloa.

Lähdekirja: Adib Taherzadeh: The Revelation of Bahá’u’lláh, Volyme one
**Punanaamiokaija** (*Geoffroyus geoffroyi*) on hyvin monimuotoinen oseanialainen kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Punanaamiokaija on noin 21 cm pitkä ja painaa noin 135–180 g. Lajista tunnetaan 15 alalajia ja muotojen välillä on värieroja. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, tummempi selkäpuolelta ja siipien yläpeitinhöyhenistä. Siipien alapeitinhöyhenet ovat siniset, pyrstön alapinta keltainen ja yläpinta kellanvihreä ja siiven keskimmäisissä peitinhöyhenissä on punaruskeaa kuviontia. Koiraan naama ja kurkku ovat punaiset ja päälaki sinertävä, naaraan naama on oliivinvihreä ja pää ruskea. Koiraan ylänokka on korallinpunainen ja alanokka ruskeanharmaa, naaraan nokka kokonaan ruskeanharmaa. Iiris on vaaleankeltainen ja jalat vihertävänharmaat. Nuoren linnun pää on vihreä, kurkku ja posket ruskearaitaiset ja nokka ruskeanharmaa.

Laji on äänekäs ja ruokailupuita etsivät pikku parvet ovat meluisia ja näkyviä.

Esiintyminen
------------

Punanaamiokaija elää Papua-Uusi-Guineassa, Indonesian itäisessä saaristossa ja pieni populaatio myös Australian koilliskolkassa Cape Yorkin niemimaalla. Sen populaatio on kooltaan yli miljoona yksilöä ja elinympäristön ala 100 000–1 000 000 neliökilometriä.

Elinympäristö
-------------

Laji elää yleisenä monen tyyppisissä metsissä, puutarhoissa ja puustoisilla savanneilla alle 800 m:n korkeudella merenpinnasta.

Lisääntyminen
-------------

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on puun kolossa usein hyvin korkealla. Naaras munii 2–4 munaa.

Ravinto
-------

Punanaamiokaija syö hedelmiä, siemeniä, pähkinöitä, marjoja, kukkia ja niiden nuppuja sekä mahdollisesti hyönteisiä ja niiden toukkia.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust
* IBC (kuva)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Geoffroyus geoffroyi* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 25.4.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Geoffroyus geoffroyi | 
* Wikidata: Q1262659
* Wikispecies: Geoffroyus geoffroyi
* ADW: Geoffroyus\_geoffroyi
* AFD: Geoffroyus\_geoffroyi
* Avibase: 1773A3AD098D1A8A
* BirdLife: 22684945
* CoL: 3FPQN
* BOW: recpar2
* eBird: recpar2
* Fossilworks: 370562
* GBIF: 2479334
* iNaturalist: 19223
* IRMNG: 10942023
* ITIS: 177526
* IUCN: 22684945
* NCBI: 2301437
* Species+: 11104
* TSA: 7372
* Xeno-canto: Geoffroyus-geoffroyi

 |
|  |
| Psittacus geoffroyi | 
* Wikidata: Q109578367
* GBIF: 9846215

 |

 |
|  |
| --- |
|  |
| Perillisen taistelut: Farthen Dûr - Palavat tasangot - Ceunon - Feinster - Gil'eadin taistelu |

**Gil'eadin taistelu** käytiin Christopher Paolinin Perillinen-kirjasarjan kolmannen kirjan Brisingrin lopussa Galbatorixin valtakunnan kaupungissa nimeltä Gil'ead, joka sijaitsi pohjoisessa lähellä haltioiden kotimaata Du Weldenvardenia.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Vardenien, surdalaisten, kääpiöiden ja urgaleiden hyökätessä liitossa etelästä kohti Valtakunnan pääkaupunkia Uru'baenia päätti haltioiden kuningatar Izlanzadí tehdä saman pohjoisesta ja valloitti ensitöikseen Ceunonin kaupungin, jonka asukkaat olivat käyneet hakkaamassa Du Weldevardenin puita. Seuraavaksi käänsivät haltiat armeijansa kohti Valtakunnan suurimpiin kuuluvaa kaupunkia Gil'eadia.

Juuri ennen kaupunkiin hyökkäystä haltioihin liittyivät yllättäen vuosikaudet Ellesmérassa piileskelleet lohikäärmeratsastaja Oromis ja tämän lohikäärme Glaedr. Haltiat hyökkäsivät kaupunkiin ja valloittivat sen nopeasti. Taistelun aikana Oromis ja Glaedr kohtasivat Murtaghin ja Thornin; kaksintaistelu jatkui tasaisena, kunnes Galbatorix puuttui siihen ja tarjosi Oromikselle tilaisuutta astua hänen riveihinsä, mutta Oromis kieltäytyi, ja Murtagh tappoi hänet.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
HovinsaariHovinsaaren kaakkoiskärki ja taustalla Hietanen.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
KotkaKymenlaaksoSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti |
| Pinta-ala | 
6,7 km² |

Väestö| Asukasluku | 
5 076 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hovinsaari** on pitkä ja kapea saari Kotkassa Kymijoen suistoalueella. Hovinsaarella sijaitsevat kaupunginosat ovat Hovinsaaren kaupunginosat (6–8), Metsola, Korela, Jylppy ja Kyminlinna. Saaren asukasluku on 5 076 (31.12.2010).

Hovinsaaren pohjoisosa käsittää Kymijoen Langinkosken- ja Huumanhaarojen välisen alueen, eteläosa taas työntyy pitkänä ja kapeana niemenä kohti Suomenlahtea ja Kotkansaarta. Tämän niemen halki kulkevat pohjois-eteläsuunnassa valtatie 15 ja Kotkan rata, jotka päättyvät etelässä Kotkan keskustaan. Hovinsaaren pohjoisosan läpi kulkee itä-länsisuunnassa valtatie 7. Saaren pohjoisimmassa osassa sijaitsee 1700–1800-lukujen vaihteessa rakennettu Kyminlinnan linnoitus. Hovinsaaren itäpuolella on Hietasen satama ja entinen saari, joka on nykyisin pengerretty kiinni Hovinsaareen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tilastotietoja 2010 (pdf) Kotkan kaupunki. Viitattu 13.12.2011. [vanhentunut linkki]

Kyminlinnan linnoitus sijaitsee Hovinsaaren pohjoisosassa.
Kotka

|  |  |
| --- | --- |
| Kaupunginosat | 
* Aittakorpi
* Eskola
* Etukylä
* Halla
* Helilä
* Hirssaari
* Hovila
* Hovinsaari (6–8)
* Itäranta
* Jumalniemi
* Jylppy
* Kaarniemi
* Kalliokoski
* Karhula
* Karhuvuori
* Katariina
* Kaukola
* Kierikkala
* Koivula
* Korela
* Korkeakoski
* Kotkansaari (1–4)
* Kyminlinna
* Lankila
* Metsola
* Mussalo
* Otsola
* Popinniemi
* Rauhala
* Ristinkallio
* Ruonala
* Saksala
* Sunila
* Sutela
* Suulisniemi
* Takakylä
* Tiutinen

 |
| Kyliä | 
* Haapasaari
* Huruksela
* Juurikorpi
* Jäppilä
* Kurittula
* Kuutsalo
* Laajakoski
* Marinkylä
* Peippola
* Pernoo
* Pihkoo
* Rantahaka
* Tavastila
* Ylänummi

 |
| Muita alueita | 
* Hietanen
* Hovinsaari (saari)
* Kirkonmaa
* Kolkansaari
* Kuusinen
* Rankki

 |
Joel Berglund
**Joel Berglund** (4. kesäkuuta 1903 Torsåker, Gästrikland – 21. tammikuuta 1985 Tukholma) oli ruotsalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.

Berglund teki debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuonna 1929 opiskeltuaan Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Oscar Lejdströmin ja John Forsellin johdolla. 1930–1940–luvuilla Berglund loi kansainvälisen uran etenkin Richard Wagnerin roolien tulkitsijana, mutta hänen ohjelmistoonsa kuului rooleja myös esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozartin, Gioacchino Rossinin ja Giuseppe Verdin oopperoissa. Hän esiintyi esimerkiksi Berliinissä, Wienissä, Budapestissa, Zürichissä, Lontoossa, Teatro Colónissa (Buenos Aires), Chicagossa ja Metropolitan-oopperassa (New York). Bayreuthin festivaalilla hän esiintyi Hans Sachsin roolissa (*Nürnbergin mestarilaulajat*) vuorotellen Rudolf Bockelmannin kanssa. Vuonna 1943 Berglund sai hovsångaren arvonimen. Metropolitan-oopperan esiintyjistöön hän kuului vuosina 1945–1949. Hän oli aktiivinen esiintyjä myös Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuoteen 1949. Vuonna 1949 Berglund pääsi Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi, ja vuonna 1950 hänelle myönnettiin Litteris et Artibus -mitali.

Vuosina 1949–1956 Berglund oli Ruotsin kuninkaallisen oopperan taiteellinen johtaja. Hän esiintyi enää satunnaisesti, mutta esimerkiksi vuonna 1964 hänet nähtiin Filip II:n roolissa Verdin *Don Carlosissa*. Hän kuoli vuonna 1985 kärsittyään angina pectoris -oireista. Berglundin vaimo Gunhild oli kuollut vuonna 1983. Pariskunta oli lapseton.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  En mästersångare från Torsåker Gefle Dagblad
2. 1 2 3 4 5  Joel Berglund Preiser Records
3. 1 2  Großes Sängerlexikon, nide 4 Karl-Josef Kutsch, Leo Riemens


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Gillobackaträsket** on 8,3 hehtaarin laajuinen järvi Kirkkonummen eteläosassa läntisellä Uudellamaalla. Etäisyys Helsingin keskustasta on 25 kilometriä länteen.

Maantiede
---------

Gillobackaträsketin pituus lounaasta koilliseen on 800 metriä. Järvi on saareton ja kapea. Sen korkeustaso 70 senttimetriä merenpinnan yläpuolella. Gillobackaträsketin eteläpuolella on kalliometsää, joka kohoaa noin 35 metriä merenpinnan yläpuolelle, eli kutakuinkin saman verran järven pinnan yläpuolelle. Pohjoinen ranta on soistunut, järven luoteispuolitse kulkee Länsiväylä. Kirkkonummen keskustaajama levittäytyy Gillobackaträsketin länsipuolella.

Gillobackaträsket (81V060.1.001) kuuluu Välialueeseen (81V060), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Välialueen laajin vakavesi, noin 80 hehtaarin laajuinen Finnträsk, sijaitsee Gillobackaträsketin itäpuolella. Välialueeseen 81V060 kuuluu myös Sommarvägsträsket, Vintervägsträsket, Ilmetton, Hemviken ja Träskbyträsket. Gillobackaträsketin koillisrannalta lähtee runsaan neljän kilometrin mittainen Sundetin laskuoja koilliseen Espoonlahden merialueen luoteiskolkan Sundsbergvikeniin. Ennen laskuaan mereen Sundetissa on Gölet-niminen laajentuma, jonka pinta-ala on noin 40 aaria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paikannimihaku : Gillobackaträsket *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 26.3.2021.
2. 1 2 3 4  Gillobackaträsket *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus SYKE. Viitattu 26.3.2021.
3. ↑  Välialue (81V060) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus SYKE. Viitattu 26.3.2021.
**Etelästoa** oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa Buleuterionin raunioiden eteläpuolella.

Etelästoa rakennettiin klassisen kauden lopulla noin vuonna 360–350 eaa. suunnilleen samaan aikaan niin kutsutun Kaikuhallin kanssa. Rakennuksesta käytetty nimi on nykyaikainen ja perustuu sen sijaintiin. Stoan on ehdotettu olleen sama kuin Olympian nimellä *Proedria* tunnettu rakennus, jonka Pausanias mainitsee, mutta tästä ei ole varmuutta. Herulien hyökkäyksen pelossa stoan ja Zeuksen temppelin ympärille rakennettiin muuri vuonna 267 jaa.

Etelästoa sijaitsi nimensä mukaisesti Olympian pyhäkköalueen etelälaidalla varsinaisen temenos-alueen eli *Altiksen* ulkopuolella. Rakennuksen pituus oli noin 80,6 metriä ja leveys noin 14,1 metriä. Stoa avautui etelään ja siinä oli julkisivun puolella doorilaiset pylväät, pitkillä sivuilla 34 pylvästä ja lyhyillä sivuilla 6 pylvästä. Eteläosan keskellä oli ulkoneva, noin 7 metriä leveä portiikki, jonka julkisivussa oli kuusi doorilaista pylvästä ja sivuilla kolme pylvästä. Se teki rakennuksesta hieman T-kirjaimen muotoisen. Stoan sisäpuolella oli pituussuunnassa 17 korinttilaista pylvästä, jotka jakoivat rakennuksen kahteen laivaan. Stoan pohjoislaita muodostui seinästä, jossa oli pohjoiseen pyhäkköalueen puolelle johtava ovi kummassakin päässä. Stoa oli rakennettu marmoriselle jalustalle ja tehty paikallisesta kalkkikivestä, jossa on paljon mm. simpukankuoria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olympia, South Stoa *Perseus*. Viitattu 17.2.2016.
2. 1 2  South hall at Olympia Ministry of Culture and Sports. Viitattu 17.2.2016.
3. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Olympia, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
*Tämä artikkeli kertoo Sodankylän kylästä. Tekojärvestä kertoo artikkeli Lokan tekojärvi.*
Lokan kylää tekojärven patotieltä, josta laskeutuva tie etualalla.
**Lokka** on Sodankylän kuntaan kuuluva kylä kunnan koillisosassa, Keski-Lapissa. Kylässä on noin 100 asukasta. Lokan kylä on antanut nimen Lokan tekoaltaalle, jonka kaakkoisrannalla se sijaitsee.

Elinkeinoja
-----------

Luontaiselinkeinot ovat edelleen tärkeitä Lokan kylän asukkaille. Kylässä harjoitetaan poronhoitoa ja se kuuluu Kemin-Sompion paliskuntaan. Lokan tekoallas on kylälle tärkeä kalastusalue.
Kylässä toimii osuuskunta, joka jalostaa luontaiselinkeinojen tuotteita.

Historiaa
---------

Lokan seudun ensimmäiset asukkaat olivat lappalaisia, joiden talvikylä sijaitsi nykyisen kylän eteläpuolella. Suomalaisia ilmestyi Lokan seuduille 1600-luvulla.*lähde?*

Suomen itsenäistyttyä kylä koki rajan levottomuutta Venäjän puolelta tulleiden kolttien tehdessä ryöstöretkiä. Jatkosodan aikana Neuvostoliiton partisaanit hävittivät kymmenen taloa käsittäneen kylän tekemässään hyökkäyksessä 14. heinäkuuta 1944, ja surmasivat samalla 21 kylän asukasta. Hieman myöhemmin Lapin sodan aikana saksalaiset polttivat osan kylästä asukkaiden ollessa evakuoituina. He palasivat jälleenrakentamaan kotikyläänsä keväällä 1945.*lähde?* Jälleenrakennustöihin osallistui 1940-luvun lopulla myös Kansainvälisen Vapaaehtoisen Työleirijärjestön vapaaehtoisia eri puolilta Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa.

Vuonna 1967 rakennettu Lokan tekoallas merkitsi suurta muutosta seudun luonnossa ja asukkaiden olosuhteissa. Rakennustyömaa tarjosi työtä, mutta tutut metsästysmaat ja kalavedet jäivät altaan alle.*lähde?*

Lähteet
-------

* Lokka, Sompion kylä  (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Lapinoja, Niilo: Lokka – Sompion Lapin perimmäinen ja kovan kohtalon kylä nousee tuhkasta.  *Helsingin Sanomat*, 23.7.1948, s. 3. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 4.3.2018.

Kirjallisuutta
--------------

* Kauhanen, Jouni: *Lokan ja Porttipahdan tekojärvien sosiaalihistoria : nöyrtyminen ympäristöpakolaiseksi.* Omakustanne, 2014. ISBN 978-952-68155-0-3.
**Armel Bella-Kotchap** (s. 11. joulukuuta 2001) on saksalainen jalkapalloilija. Bella-Kotchapin seura on Englannin mestaruussarjassa pelaava Southampton FC. Hänen sopimuksensa Southamptonin kanssa ulottuu kesäkuun loppuun 2026. Hänen pelipaikkansa on keskuspuolustaja. Ennen Southamptonia Bella-Kotchap edusti saksalaista VfL Bochumia Bundesliigassa ja 2. Bundesliigassa. Bella-Kotchap on pelannut 22 Bundesliigan ottelua ilman tehtyjä maaleja. Hän on pelannut 24 Englannin Valioliigan ottelua ilman tehtyjä maaleja. 

Bella-Kotchap on pelannut kaksi A-maaottelua Saksan A-maajoukkueessa ilman tehtyjä maaleja. Bella-Kotchap kuului Saksan joukkueeseen Qatarin MM-kilpailuissa 2022 mutta ei päässyt pelaamaan yhdessäkään ottelussa. Kaikki uran tilastot päivitetty 19. heinäkuuta 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2  Armel Bella-Kotchap Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑

Southampton – Englannin Valioliiga
1 McCarthy |
2 Walker-Peters |
3 Maitland-Niles |
4 Lyanco |
6 Ćaleta-Car |
7 Aribo |
8 Ward-Prowse |
9 A. Armstrong |
10 Adams |
13 Caballero |
15 Perraud |
16 Small |
17 S. Armstrong |
18 Mara |
19 Djenepo |
21 Livramento |
22 Salisu |
23 Edozie |
24 Elyounoussi |
27 Diallo |
28 Larios |
31 Bazunu |
32 Walcott |
37 Bella-Kotchap |
45 Lavia |
Manageri Jones

Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Neuer |
2 Rüdiger |
3 Raum |
4 Ginter |
5 Kehrer |
6 Kimmich |
7 Havertz |
8 Goretzka |
9 Füllkrug |
10 Gnabry |
11 Götze |
12 Trapp |
13 Müller |
14 Musiala |
15 Süle |
16 Klostermann |
17 Brandt |
18 Hofmann |
19 Sané |
20 Günter |
21 Gündoğan |
22 ter Stegen |
23 Schlotterbeck |
24 Adeyemi |
25 Bella-Kotchap |
26 Moukoko |
Valmentaja Flick

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Armel Bella-Kotchap
Wetterhoffin talon 1930-luvulla valmistunut laajennus Rantatorin laidalla.
**Wetterhoffin kotiteollisuusopisto** oli Hämeenlinnassa toiminut käsi- ja kotiteollisuusalan oppilaitos, josta valmistui myös käsityönopettajia. Sen perusti Fredrika Wetterhoff vuonna 1885 ja hän johti sitä vuoteen 1887, jolloin hän muutti Helsinkiin. Hän vastasi edelleen koulun taloudesta, mutta johtoon tuli koulun opettaja Nanny Odenwall. Wetterhoff palasi koulun johtajaksi 1893.

Koulun johtajana oli vuoteen 1909 Helmi Grönlund, joka erosi saatuaan moitteita tarkastaja Lauri Mäkiseltä. Seuraajaksi tuli Anna Henriksson. Pitkäaikainen johtaja oli Helena Brander, joka johti koulua vuosina 1919–1940.

Koulua ylläpiti Fredrika Wetterhoffin Työkoulun säätiö vuoteen 1976, jolloin koulu valtiollistettiin. Vuonna 1992 koulu siirtyi Hämeen ammattikorkeakoulun yhteyteen kokeilumielessä. Ammattikorkeakoulutoiminta vakinaistettiin 1996.

Vuodesta 1890 alkaen koulu toimi Saaristenmäen kaupunginosassa, Palokunnankadun ja nykyisen Wetterhoffinkadun risteyksessä sijaitsevassa 1860-luvulla rakennetussa *Wetterhoffin talossa*. Rakennusta korotettiin 1922 ja lisärakennukset valmistuivat vuosina 1927, 1933, 1937 ja 1960. Vuonna 1991 valmistui samaan kortteliin moderni uudisrakennus. Tällä alueella opisto toimi aina siihen asti, että se siirrettiin HAMKin kampukselle Visamäkeen 2000-luvulla. Nykyään rakennuksissa on muun muassa Hämeenlinnan kaupungin tiloja ja toimistoja. Ammattiopisto Tavastian kampusalue sijaitsee Hämeenlinnassa Hattelmalantiellä ja lasin koulutuspiste Urjalan Nuutajärvellä.

Nykyisin Wetterhoff-koulutusta on mahdollista opiskella kahdessa eri oppilaitoksessa. 

Hämeen ammattikorkeakoulun (HAMK) "Älykäs ja kestävä muotoilu, artenomi" -koulutusohjelmassa voi opiskella vaatetuksen, jalkineen tai lasin ja keramiikan opintopoluilla. 

Ammattiopisto Tavastian Taideteollisuusalalla ja Tekstiili- ja muotialalla on mahdollista opiskella perus-, ammatti- ja erikoisammattitutkinnoissa: kudontaa, vaatetus- ja sisustusompelua, modistin ja suutarin ammatillisia taitoja, verhoilua ja lasinpuhallusta.

Johtajat ja rehtorit
--------------------

* 1885–1887 Fredrika Wetterhoff
* 1887–1893 Nanny Odenwall
* 1893– Fredrika Wetterhoff
* –1909 Helmi Grönlund
* 1909–1919 Anna Henriksson
* 1919–1940 Helena Brander
* 1940–1954 Alli Blomstedt
* 1954–1956 Veera Vallinheimo
* 1956–1967 Helvi Pyysalo
* Pirkko Miikkulainen
* 1981– Sirkka Hämäläinen

Koulun nimiä
------------

* Fredrika Wetterhoffin Työkoulu
* 1930 Kotiteollisuusopisto Fredrika Wetterhoffin Työkoulu
* Fredrika Wetterhoffin Kotiteollisuusopisto
* 1949–1951 Fredrika Wetterhoffin Naiskotiteollisuuskoulu
* 1962 Fredrika Wetterhoffin Kotiteollisuusopettajaopisto
* 1993 Wetterhoffin käsi- ja taideteollisuusoppilaitos

Oppilaitoksen jatkajana toimivat sekä Hämeen ammattikorkeakoulun muotoilun koulutukset että Ammattiopisto Tavastian Kätevä-koulutukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anttila, Eila: Kaikki alkoi työkoulusta. Wetterhoffin historia
2. ↑  Wetterhoffin käsi- ja taideteollisuusoppilaitos *Häme-Wiki*.  Arkistoitu 16.4.2016. Viitattu 3.4.2016.
3. ↑  KÄTEVÄ-koulutus Tavastia. Viitattu 13.9.2020.
**Vartsalan työväentalo** on Salon Halikossa Vartsalan kylässä sijaitseva työväentalo. Työväentalolla on kulttuurihistoriallista merkitystä ja se on seudullisesti arvokas.

Historiaa
---------

Vartsalan työväenyhdistys perustettiin marraskuussa 1906 ja yhdistys liittyi saman tien Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Oman talon puute hankaloitti toimintaa. Kokoukset järjestettiin osuuskaupan pienessä salissa, missä pidettiin myös iltamia talvisin. Kesällä iltamat järjestettiin heinämakasiinissa. Yhdistys järjestikin iltamia ahkerasti alusta asti. Oma näytelmäseura ja kirjasto perustettiin alkuvuosina.

Rakennus
--------

Yhdistys perusti rakennuskomitean oman talon rakentamista varten jo 1907, mutta tontin hankkiminen tuotti vaikeuksia. Asia eteni vasta viisi vuotta myöhemmin, jolloin yhdistys osti vanhan riihen rakennustarpeiksi ja vuokrasi tontin taloa varten. Piirustukset tilattiin rakennusmestari Kustaa Haulilta, joka oli Halikon Kaninkolan ja myöhemmin Salon työväenyhdistyksen jäsen. Suunnitelma valmistui vuonna 1916, ja saman vuoden lopulla valmistui työväentalo.

Taloon laitettiin peltikate vuonna 1924, ja seuraavana vuonna saatiin sähkövalo. Talo on vinkkelin muotoinen, ja se sijaitsee tien risteyksessä niin, että talon pitkät sivut ovat tielle päin. Pääsisäänkäynti on tien puolella. Talo on vuorattu ponttilaudoituksella. Talo oli vaaleanpunainen 1970-luvulla, mutta on sen jälkeen maalattu punaiseksi. Työväentalon näyttämö on purettu ja rakennettu uudelleen. Sisätiloja on osittain uusittu. Rakennusta on kunnostettu vuonna 1990.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

1920-luvulla talolla toimi lukuisia alaosastoja. Näytelmäseuran lisäksi yhdistyksellä oli opinto-, nuoriso-, raittius- ja urheiluosasto. Työväentalo on alueen ainoa yleinen kokoontumistila, joten oman käytön ohella talolla järjestetään kansalaisopiston kursseja, siellä kokoontuvat Halikon Eläkkeensaajat ja talo toimii myös Salon kaupungin nuorisotilana. Tiloja vuokrataan myös yksityisille juhlien ja muiden tapahtumien pitopaikaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Turkia, toimittaja: SDP:n puoluetilasto 1909 Sos.dem. puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 6.4.2022.
2. 1 2 3 4  Sosialisti 16.7.1926 no 160 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 22.4.2022.
3. 1 2  Willner, Margareta: *Varsinais-Suomen työväentalot*. Turun kaupungin historiallinen museo, 1978.
4. ↑  Sosialisti 27.12.1911 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 22.4.2022.
5. ↑  Karttapalvelu.lounaistieto kohdeinventoinnit, Vartsalan työväentalo *karttapalvelu.lounaistieto.fi*. Viitattu 22.4.2022.
6. ↑  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
Henry Peyron
**Henry Georg Rudolf Peyron** (14. kesäkuuta 1883 Tukholma − 18. helmikuuta 1972) oli ruotsalainen upseeri ja urheilija.

Biografi
--------

Henry Peyron valmistui upseeriksi 1903 jag astui palvelukseen aliluutnanttina Livregementets dragonerissa (K 2). Vuonna 1906 hänet ylennettiin luutnantiksi ja 1917 ratsumestariksi (ryttmästare). Vuonna 1917 hänet siirrettiin yleisesikuntaan ja ylennettiin kapteeniksi. Vuonna 1918 hän liittyi Gustaf Mannerheimin esikuntaan Suomen sisällissodan ajaksi. Tämän jälkeen hänen sotilaallinen uransa jatkui Ruotsissa, mm. hän toimi attashena Roomassa ja Berlinissä.

Peyron oli myös urheilija ja osallistui olympialaisiin kisoihin vuosina 1908 ja 1912. Hän kirjoitti myös monenlaisia kirjoja sotaaiheesta.

Lähteet
-------

* *Vem är det. Svensk biografisk handbok 1945*. P.A. Norstedt & Söners Förlag: Stockholm 1945

Aiheesta muualla
----------------

* Libris:bibliografiaa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Lokakuun aukio** (valkoven. Кастрычніцкая пло́шча,  *Kastrytšnitskaja ploštša*, ven. Октябрьская пло́щадь, *Oktjabrskaja ploštšad*) on Valko-Venäjän pääkaupunki Minskin keskustasta koilliseen johtavan Itsenäisyyden valtakadun (valkoven. Praspekt Nezaležnasti) varrella kantakaupungissa sijaitseva suuri aukio. Se on yhdessä aukiolla sijaitsevan, kongresseihin, vastaanottoihin, teatteri- ja musiikkiesityksiin käytetyn Tasavallan palatsin kanssa keskeinen areena Valko-Venäjän tasavallan seremoniallisissa ja kansalaisilleen järjestämissä tapahtumissa. Aukiolle sijoitetaan talvisin tasavallan virallinen Uudenvuoden kuusi. Aukion laidalla sijaitsee Valko-Venäjän Suuren isänmaallisen sodan historian valtionmuseo. 

Aukion lähitienoot tunnettiin jo 1800-luvulla nimellä "Uusi paikka" ("Uusi kaupunki"). Alueen keskellä, silloiseen keskuspuiston alueella toimi kauppatori. Kauppatori siirrettiin kuitenkin jo 1800-luvun puolivälissä toisaalle. 1800-luvun lopulla keskuspuistoon rakennettiin kaupungin teatteri (nykynimeltään *Kansallinen akateeminen Janka Kupalan teatteri*). Tämä pieneksi kutistunut puisto ja siellä sijaitseva teatteri on nykyään aivan Lokakuun aukion eteläpuolella, Itsenäisyyden valtakatun toisella puolella. Lokakuun aukion nykymuoto alkoi hahmottua toisen maailmansodan jälkeen. Tuolloin aukiota kutsuttiin **Keskusaukio**ksi (Tserntralnaja). 1950–1970-luvuilla se oli sotilasparaatien ja mielenosoitusten tapahtumapaikkana. Puiston laidalla oli hallitukselle aidattu katsomo. Vuonna 1984 aukio sai nimen *Lokakuun aukio*. Vuonna 2001 aukiolle valmistui arkkitehti M. Pirogovin johdolla suunniteltu Tasavallan palatsi, ja aukio sai nykyisen perusrakenteensa. 

Valko-Venäjän etäisyyksien nollapisteen monumentti vuodelta 1998 Lokakuun aukiolla. Sen suunnittelivat A. Sardanov, A. Finsk ja V. Zavedejev.
Lokakuun aukion etelälaidalla lähellä Itsenäisyyden valtakatua on *Valko-Venäjän etäisyyksien nollapiste*. Se toimii esimerkiksi maantiekartan etäisyyksien lähtöpisteenä Valko-Venäjällä. Monumentin suunnittelivat arkkitehti A. Sardanov, kuvanveistäjä Aljaksandr Finsk ja metallitaiteilija V. Zavedejevin ja se paljastettiin vuonna 1998.

Lokakuun aukion etelälaidalla on Minskin metron vilkkaimpiin kuuluva Kastrytšnitskajan metroasema (suom. Lokakuun (aukion) metroasema), joka samalla toimii risteysasemana toiselle metrolinjalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  S. N. Maštšeno: *Minsk i okrestnosti (Minsk and Surroundings)*, s. 86–90, 98–100 Lokakuun aukio ja sen rakennukset. Višeišaja škola, Minsk, 2008. ISBN 978-985-06-1420-9. (venäjäksi) ja (englanniksi)
2. ↑  The architectural ensemble of Independence Avenue - the main thoroughfare of Minsk City (Nimien translitterointi pohjautuu osaksi artikkelin venäjänkieliseen versioon) Valko-Venäjän valtio, gov.by. Viitattu 14.9.2013. (englanniksi)
3. ↑  Oktjabrskaja ploštšad (byvšaja Tsentralnaja) minsk-old-new.com.  Arkistoitu 23.1.2013. Viitattu 16.9.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lokakuun aukio (Minsk)** Wikimedia Commonsissa

 (Huom. Osa uudehkoja teoksia ja siksi ei-vapaan panoraaman piirissä)
**Snowshoe** on amerikkalainen kissarotu. Kissalla on itämaistyyppinen ruumiinrakenne, mutta se on nykyisiä itämaisia isompi ja vankempi. Vähän kuin kolmenkymmenen vuoden takainen siamilainen.

Historia
--------

1960-luvulla Pennsylvaniassa asuva siamilaiskissojen kasvattaja Dorothy Hinds-Daughteryn omistuksessa oleva kissa synnytti tavallisen siamilaispentueen. Kolmella pentueen pennuista oli kuitenkin hyvin yksilöllistä, ennennäkemätöntä kuviointia, joka koostui valkoisista jaloista ja pienistä valkoisista kuvioista pentujen turkeilla. Kuvioinnista innostuneena Hinds-Daughtery alkoi kasvattaa samankaltaisia kissoja nimellä "Snowshoe".
Lopulta nainen kuitenkin luopui kissojen kasvatuksesta, ja Snowshoe-rotua alkoi kasvattaa Vikki Olander. Olander kirjoitti kissoille ensimmäisen rotumääritelmän, ja hankki kissat "kokeellinen rotu" statukselle CFF:ään sekä ACA:an vuonna 1974.
Vuoteen 1977 asti Olander oli ainoa Snowshoe-kasvattaja koko Yhdysvalloissa, kunnes joukkoon liittyi Jim Hoffman sekä Georgia Kuhnell. Vuonna 1983 he hankkivat itselleen CFF:ltä mestarin statuksen. Vikki Olander joutui kuitenkin lähtemään joukosta suvussaan olleen kissa-allergian takia.
Snowshoe oli kuitenkin jo hyvin vahvistunut rotu, ja vuonna 1990 se sai mestaristatuksen American Cat Fanciers Assocationilta.

Luonne
------

Järkkymättömän rauhallisuutensa ansiosta snowshoe on ihanteellinen näyttelykissa. Kissa on utelias ja lempeä.

Rakenne
-------

Snowshoe
* Vartalo on keskikokoinen tai suuri. Hyvin lihaksikas.
* Häntä on keskipitkä ja hivenen kapeneva.
* Käpälät ovat keskikokoiset ja soikeat.
* Jalat ovat keskipitkät ja vahvat.
* Pää on pyöreän kolmiomainen, keskipitkä. Profiilista suora nenä. Korkeat poskipäät.
* Silmät ovat suuret, vinot ja soikeat, saksanpähkinän muotoiset. Väri on kirkas sininen.
* Korvat ovat kookkaat ja teräväkärkiset. Kaukana toisistaan. Korvat kallistuvat hiukan eteenpäin.

Värimuunnokset
--------------

Standardi tuntee kaksi muunnosta:

* Ruskeanaamio: lämpimän ruskeankeltainen vartalo, vaaleampi vatsa ja rinta. Mustanruskea naamiointi.
* Sininaamio: sinertävänvalkoinen vartalo, vaaleampi rinta sekä vatsa ja tumman siniharmaa naamiointi.
**Snyder–Robinsonin oireyhtymä** on X-kytkeytynyt kehitysvammaoireisto, jonka piirteisiin kuuluvat kehitysvamman lisäksi muiden muassa lihas- ja luustomuutokset. Oireyhtymän taustalla on spermiinisyntaasia tuottavan *SMS*-geenin mutaatio, jonka seurauksena spermiinisyntaasin toiminta heikkenee. Koska Snyder–Robinsonin oireyhtymällä on peittyvä X-kromosomaalinen periytymistapa, sitä ilmenee lähinnä miespuolisilla. Oirekuvassa on yksilöllistä vaihtelua.

Snyder–Robinsonin oireyhtymästä kärsivillä on havaittavissa alentunut lihasmassa ja astenia jo ensimmäisen elinvuoden aikana. Pituus jää perheenjäseniin nähden lyhyeksi. Potilailla on poikkeavia kasvonpiirteitä, kuten kasvojen pitkänomaisuus ja epäsymmetrisyys sekä ylähuuleen verrattuna suuri alahuuli. Suulakihalkio todetaan useimmilla sairastuneilla. Lisäksi on kuvattu pitkäsormisuutta ja -varpaisuutta. Snyder–Robinsonin oireyhtymästä kärsivien psykomotorinen kehitys on viivästynyttä, mutta kehitysviiveen vaikeusaste vaihtelee. Jos kävely opitaan, kävelytyyli voi jäädä epävakaaksi. Jotkut potilaista eivät opi lainkaan puhumaan, toiset oppivat sen myöhään. Tuotetussa puheessa esiintyy usein dysartriaa. Oireyhtymään kuuluva kehitysvammaisuus on yleensä vaikeusasteeltaan keskivaikeaa tai vaikeaa.

Snyder–Robinsonin oireyhtymän tuki- ja liikuntaelimistön ongelmiin kuuluvat usein kyfoskolioosi, niveljäykkyys, lihaskontraktuurat ja varhain kehittyvä osteoporoosi. On kuvattu tapauksia, joissa Snyder–Robinsonin oireyhtymän yhteydessä esiintyy epilepsia tai munuaisten ja sukupuolielinten poikkeavuuksia. Oireyhtymän esiintyvyydestä ei ole tietoa, mutta sitä pidetään erittäin harvinaisena. Useimmat tapauskuvaukset ovat Pohjois- ja Etelä-Amerikasta. Oireyhtymää kuitenkin esiintyy myös Euroopassa. Hoito on oireenmukainen. Snyder–Robinsonin oireyhtymän kuvasivat ensimmäisinä Snyder ja Robinson vuonna 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johanna Rintahaka, Snyder-Robinsonin oireyhtymä Tukiliitto 24.1.2022, viitattu 25.7.2023
**Tarnogski Gorodok** (ven. Та́рногский Городо́к, epäviralliselta nimeltään *Tarnoga*, Та́рнога) on kylä, maalaiskunta ja Tarnogski Gorodokin piirin hallinnollinen keskus Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kokšengaan laskevan Tarnogajoen suussa 339 kilometriä Vologdasta koilliseen. Kylässä on 5 500 asukasta (vuonna 2002).

Novgorodilaisten perustama puinen Tarnogski gorodokin linnoitus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1453, jolloin Iivana III:n joukot valtasivat sen. Vuonna 1678 se oli maavallituksen ympäröimä kauppakeskus. Vuosisadan lopulla linnoitus menetti merkityksensä ja sen paikalle jäi Ševdenitsyn pieni kirkonkylä, jossa järjestettiin vuotuiset markkinat. Kylä alkoi kasvaa nopeasti 1890-luvulla, jolloin siitä tuli Totman kihlakunnan Ševdenitsyn volostin keskus. Vuosina 1929–1931 Tarnogski Gorodok oli Pohjoiseen aluepiiriin kuuluneen Kokšengan piirin keskus. Vologdan alueeseen kuuluva Tarnogski Gorodokin piiri perustettiin vuonna 1935.

Kylästä on maantieyhteys Njuksenitsaan Totman ja Veliki Ustjugin väliselle valtatielle. Pohjoisessa tie jatkuu Arkangelin alueelle Oktjabrskin taajamaan. Lähin rautatieasema on Oktjabrskin lähellä sijaitseva Kostylevo.

Tarnogski Gorodokissa toimii metsäteollisuusyrityksiä, meijeri ja leipomo. Kylässä on keskikoulu, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, kulttuuritalo, kansankulttuurin keskus, kirjasto, museo ja sairaala.

Lähteet
-------

1. ↑  Levašov, Je.A.: *Slovar prilagatelnyh ot geografitšeski nazvani*, s. 453. Moskva: Russki jazyk, 1986.
2. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda: Tom 1 - Tšislennost i razmeštšenije naselenija: 4. Tšislennost naselenija Rossii, federalnyh okrugov, subjektov Rossijskoi Federatsii, raionov, gorodskih poseleni, selskih naseljonnyh punktov - raitsentrov i selskih naseljonnyh punktov s naselenijem 3 tysjatši i bolee tšelovek *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 7.2.2012. Viitattu 6.11.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Ofitsialnyi sait Pravitelstva Vologodskoi oblasti: Tarnogski raion: Istorija *vologda-oblast.ru*. Viitattu 6.11.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
4. 1 2  Istorija Tarnogskogo Gorodka *tarnoga-online.ru*.  Arkistoitu 15.6.2010. Viitattu 6.11.2010. (venäjäksi)
5. ↑  Tšaikina, Ju.I.: Geografitšeskije nazvanija Vologodskoi oblasti  1998. Arhangelsk:  Severo-Zapadnoje knižnoje izdatelstvo. Viitattu 6.11.2010. (venäjäksi)
6. ↑  Tarnogski munitsipalnyi raion: Prošloje kraja *tarnoga-region.vologda.ru*. Viitattu 6.11.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tarnogski Gorodokille omistettu sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Tarnogski Gorodokin piirin sivusto (venäjäksi)
Vuoden I perustuslain kansilehti.
**Vuoden I perustuslaki** (myös **vuoripuolueen perustuslaki**) oli Ranskan ensimmäiselle tasavallalle vuonna 1793 säädetty perustuslaki, joka ei koskaan astunut voimaan. Lain nimi viittaa Ranskan vallankumouskalenteriin, jossa ajanlasku aloitettiin uudelleen tasavallan perustamisesta.

Ensimmäinen Ranskan vallankumouksen jälkeen säädetty perustuslaki, vuoden 1791 perustuslaki, oli päätetty hylätä jo elokuussa 1792 monarkian kumoamisen yhteydessä. Syyskuussa 1792 työnsä aloittanut kansalliskonventti oli tarkoitettu uudeksi perustuslakia säätäväksi kansalliskokoukseksi.[1] Se asetti lokakuussa 1792 Nicolas de Condorcet’n johtaman perustuslakikomitean, joka sai työnsä valmiiksi helmikuuhun 1793 mennessä, mutta tämä girondistien johdolla laadittu esitys hylättiin. Kun girondistit oli erotettu konventista kesäkuun 1793 alussa, vuoripuolueen edustajat asettivat uuden komitean, jota johti Marie-Jean Hérault de Séchelles ja johon kuuluivat muun muassa Georges Couthon ja Louis Antoine de Saint-Just. Tämä komitea sai esityksensä valmiiksi pikavauhtia 10. kesäkuuta mennessä ja se hyväksyttiin konventissa 24. kesäkuuta. Sen jälkeen se annettiin vielä paikallisten edustajakokousten vahvistettavaksi.[2] Perustuslain oli tarkoitus astua voimaan vallankumoussodan päätyttyä. Lakiteksti suljettiin juhlallisesti setripuiseen arkkuun konventin istuntosaliin.[1]

Vuoden I perustuslain mukaan lakiasäätävä kansalliskokous valittaisiin vuosittain. Äänioikeutettuja olisivat kaikki vähintään 21-vuotiaat miehet. Toimeenpanovaltaa edustaisi kansalliskokouksen valitsema 24-jäseninen toimeenpaneva neuvosto. Myös kansanäänestysten mahdollisuus mainittiin. Vuoden 1789 ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistuksessa mainittuihin oikeuksiin oli liitetty vielä oikeudet työhön, koulutukseen ja toimeentuloon.[1]

Sodan jatkumisen vuoksi vuoden I perustuslaki ei koskaan tullut voimaan. Kansalliskonventti päätti 10. lokakuuta 1793, että rauhan saavuttamiseen asti olisi voimassa poikkeuksellinen vallankumoushallinto. Terrorin ajan jälkeen vuonna 1795 säädettiin lopulta niin sanottu vuoden III perustuslaki.[2]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Knut Mykland (suom. Heikki Eskelinen): *Otavan suuri maailmanhistoria 13: Suuret vallankumoukset*, s. 156, 160–161. Otava 1985.
2. 1 2  Colin Jones: *The Longman Companion to the French Revolution*, s. 17, 34, 70–72. Longman, Lontoo/New York 1988.