recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Time Out** on vuonna 1968 perustettu nykyisin matkailuun keskittyvä brittiläinen lehti, joka ilmestyy 108 kaupungissa. Sen omistaa perustaja Tony Elliot puoliksi Oakley Capital Investmentsin kanssa. Se on ollut ilmaislehti vuodesta 2012.

Pienenä lehdykkänä nimellä *Where It’s At* alkanut lehti sai nimen *Time Out* Dave Brubeck Quartetin äänittämän albumin *Time Out* mukaan. Se oli vaihtoehtolehti monien muiden underground-lehtien ohella. Päätöksenteko oli kollektiivista. Se hylkäsi kollektiivisen päätöksenteon ja samapalkkaisuuden 1980, mistä seurasi lakko, ja työntekijät perustivat kilpailevan lehden City Limits. Vanha radikalismi hävisi, ja samalla alkuperäinen 5 000:n levikki kasvoi 110 000:een.

Lähteet
-------

1. ↑  Oakley Capital buys stake in Time Out  25.11.2010. Growth Business.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 15 June 2015.
2. ↑  Gorkana meets...Time Out London  26.1.2015. Gorkana.  Arkistoitu 14.4.2015. Viitattu 6.2.2018. (englanniksi)
3. ↑  Time Out Group Ltd. Reference for business. Viitattu 6.2.2018. (englanniksi)
4. ↑  Lucia Moses: Can Time Out's Tony Elliott weather the storm? The founder of iconic magazines cedes control to keep his dream alive  27.6. 2011. Adweek. Viitattu 6.2.2018. (englanniksi)
5. ↑  John Reynold: "Moving Beyond its City Limits", Marketing Week 6.12.2007 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Time Out Global Homepage
* "Time Out to cut about 40 staff in UK and US"
Pablo Abián

**Pablo Abián Vicen** (s. 12. kesäkuuta 1985 Calatayud) on espanjalainen sulkapalloilija. 177 senttimetriä pitkä ja 78 kilogrammaa painava Abián on oikeakätinen. Hän on kesäkuussa 2015 maailmanrankingin sijalla 43.

Abián on kilpaillut kaksissa kesäolympialaisissa, vuosina 2008 ja 2012. Vuonna 2008 Pekingissä hän oli 33:s ja 2012 Lontoossa 17:s. Historian ensimmäisistä Euroopan kisoista Bakusta 2015 Abián saavutti kultaa kaadettuaan finaalissa Tanskan Emil Holstin. Hänellä on myös yksi hopea Välimeren kilpailuista vuodelta 2013.

Abián on kilpaillut nelinpelissä yhdessä veljensä Javier Abiánin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* Scopus

 |

 |
**Parolan työväentalo** on Hattulan kunnan keskustaajamassa Parolassa sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Parolan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Sen nimi oli ensin Mierolan työväenyhdistys, sitten Hattulan työväenyhdistys Alku, mutta kun yhdistyksen toiminta alkoi keskittyä Parolan aseman lähettyville, nimi vaihdettiin vielä kerran. Talo valmistui vuonna 1928. Se on suojeltu asemakaavassa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

1930-luvun alussa yhdistyksen ja talon toiminnan mainittiin olevan vilkasta ja yhdistyksen jäsenluvun noin 30. Taloa käyttivät ahkerasti kiertueet. Lähde ei tarkenna, millaiset kiertueet olivat kyseessä. Myöhemmin talo oli yhdistyksen omassa käytössä, ja siellä järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja ja juhlia.

1980-luvun puolivälistä alkaen talolla järjestettiin tapahtumaa nimeltä Töpinä-rock. Sittemmin se lopetettiin, mutta aloitettiin vuonna 2018 uudelleen. Ennen koronapandemiaa tapahtuma ehdittiin järjestää vuosina 2018 ja 2019. Esiintyjinä olivat vuonna 2018 Uusi Yritys, Rytmiorkesteri Casino ja Karhukopla, vuonna 2019 taas Svaf, Principal, Snakebites, Coverrockers sekä jälleen Uusi Yritys ja Rytmiorkesteri Casino.

Nykyään (2022) talo on edelleen Parolan työväenyhdistyksen omistuksessa, ja sitä voi vuokrata erilaisiin tarkoituksiin. Vuonna 2011 uutisoitiin, että paikalliset nuoret olivat vuokranneet talon juhlimista varten ja aiheuttaneet tiloissa mittavia vahinkoja sen jälkeen, kun poliisi oli keskeyttänyt juhlat.

Rakennus
--------

Talo on hirsirunkoinen ja se on vuorattu laudoilla vuonna 1948. Alun perin talo oli punainen, vuonna 1951 se maalattiin keltaiseksi, mutta jossain vaiheessa se on maalattu jälleen punaiseksi. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja asunto, joka lienee alun perin ollut vahtimestarin asunto. Vuonna 1982 talossa ei vielä ollut vesijohtoa eikä viemäröintiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. 1 2 3 4   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
3. ↑  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
4. ↑  Hämeen Sanomat *hameensanomat.fi*.  3.9.2018. Viitattu 17.11.2022.
5. ↑  Hämeenlinnan Kaupunkiuutiset *hameenlinnankaupunkiuutiset.fi*.  28.8.2019. Viitattu 17.11.2022.
6. 1 2  Hämewiki: Parolan työväentalo  Arkistoitu 17.11.2022. Viitattu 17.11.2022. *tarvitaan parempi lähde*
7. ↑  Hämeen Sanomat *hameensanomat.fi*.  18.3.2011. Viitattu 17.11.2022.
**Parnadžom** (georg. ფარნაჯომი) tai **Parnadžob** (georg. ფარნაჯობი, kuoli 90 eaa.) oli Kartlin eli antiikin lähteiden Iberiana tunteman kuningaskunnan hallitsija. Hänen hallintonsa mahdollinen ajankohta oli vuosina 109–90 eaa. Hän oli neljäs Parnavaziani-dynastian kuningas. Hänet tunnetaan ainoastaan keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden kuningasluetteloista. 

Hän seurasi valtaistuimelle isäänsä Mirian I:stä vuonna 109 eaa. Hänen sanotaan lisänneen uuden jumaluuden, Zadenin, iberialaiseen esikristilliseen pantheoniin ja rakentaneen linnoituksen Zadenin jumalankuvalle. Vieraan uskonnon tuomisen kerrotaan johtaneen kansannousuun. Kronikka kertoo sen jälkeen Parnadžomin ja aatelisten välisestä suuresta taistelusta, jossa Parnadžom voitettiin ja surmattiin ja jonka jälkeen kruunu annettiin hänen langolleen Aršakille, Armenian kuninkaan pojalle ja kapinallisten liittolaiselle. Parnadžomin poika Mirian kuitenkin selviytyi ja kasvoi aikuiseksi Persian hovissa.

Lähteet
-------

* Thomson, Robert W.: *Rewriting Caucasian History: The Medieval Armenian Adaptation of the Georgian Chronicles*, s. 42. Oxford University Press, 1996. ISBN 0198263732.
* Rapp, Stephen H.: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 282–284. Peeters Bvba, 2003. ISBN 90-429-1318-5.
* Toumanoff, Cyril: Chronology of the Early Kings of Iberia.  *Traditio*, 1969, nro 25, s. 10–11.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Mirian I** | **Iberian kuningas**109 eaa.–90 eaa. | Seuraaja:**Aršak I** |
Kristillinen lippu
**Kristillinen lippu** on suunniteltu edustamaan koko kristillisyyttä, mutta sitä nähdään enimmäkseen vain protestanttisissa kirkoissa Pohjois-Amerikassa, Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Lippu koostuu valkoisesta taustasta, jossa on sininen suorakulmio vasemmassa yläkulmassa ja sisällä punainen risti.

Alkuperä
--------

Idean Kristittyjen omasta lipusta esitti pyhäkoulun johtaja Charles C. Overton 26. syyskuuta 1897 pitämässään esitelmässä Brightonin kappelissa New Yorkissa. Hän joutui odottelemaan myöhässä olevaa puheen pitäjää paikalle, jolloin hän otti Yhdysvaltain lipun käteensä ja kysyi oppilailta, minkälaisen kaikkia kristittyjä edustavan lipun pitäisi olla.

Vuonna 1907 hän suunnitteli tämän lipun yhdessä Ralph Diffendorferin (metodistien nuorten lähetysliike) kanssa.

Vuonna 1942 Yhdysvaltain kirkkoneuvosto hyväksyi sen virallisesti käyttöön.

Symboliikka
-----------

Ristin punainen symboloi verta, jonka Jeesus Kristus vuodatti Golgatalla, sininen symboloi Jeesuksen Kristuksen kuninkaallisena. Valkoinen edustaa Kristuksen puhtautta. Lipun kokoa ei ole virallisesti määritetty.

Käyttö
------

Protestanttiset lähetyssaarnaajat levittivät kristillistä lippua Pohjois-Amerikan ulkopuolelle. Nykyään lippua voi nähdä monien protestanttisten kirkkojen sisällä ja ulkopuolella Afrikassa ja Amerikassa. Lippu on melko tuntematon Euroopassa.

Lähteet
-------

* Coffman, Elesha: *Kysy toimittajilta.* Kristillinen historia ja elämäkerta www.christianitytoday.com.
* Sidwell, Mark: *Kristillinen lippu.* Fundamentalismitiedoston tutkimusraportti bju.edu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pablo Estifer Armero** (s. 2. marraskuuta 1986 Tumaco) on kolumbialainen jalkapalloilija. Hän on pelannut muun muassa Italian Serie A:ssa ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Ammattilaisura
--------------

Armero nousi América Calin edustusmiehistöön vuonna 2004. Hän edusti joukkuetta seuraavat neljä kautta, jonka jälkeen hän siirtyi brasilialaiseen Palmeirasiin.

Hän kuului brasiliasseurassa olonsa aikana joukkueen avauskokoonpanon vakiopelaajiin. Armero teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa heinäkuussa 2009 ottelussa Náuticoa vastaan.

28. elokuuta 2010 hän siirtyi italialaisseura Udineseen. Kesällä 2013 SSC Napoli osti Armeron riveihinsä 4 miljoonan euron siirtosummalla. Napolissa Armero vietti kuitenkin vain yhden kauden, ja siitäkin osan lainalla Englannin valioliigan West Ham Unitedissa. Udinese osti kesällä 2014 Armeron takaisin joukkueeseensa.

### Maajoukkueura

Armero edusti Kolumbiaa vuoden 2014 MM-kisoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pablo Armero Transfermarkt-sivustolla (englanniksi) Viitattu 5.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Pablo Armeron tilastot National Football Teams -sivustolla (englanniksi)

  

Kolumbian joukkue – Copa América 2011
1 N. Ramos |
2 Zapata |
3 Yepes |
4 Bolívar |
5 Anchico |
6 Sánchez |
7 Armero |
8 Aguilar |
9 Falcao |
10 Cuadrado |
11 Rodallega |
12 N. Martínez |
13 Guarín |
14 Perea |
15 Valencia |
16 Soto |
17 Moreno |
18 Zúñiga |
19 Gutiérrez |
20 A. Ramos |
21 J. Martínez |
22 Mosquera |
23 Castillo |
Valmentaja Gómez

Kolumbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Ospina |
2 Zapata |
3 Yepes |
4 Arias |
5 Carbonero |
6 Sánchez |
7 Armero |
8 Aguilar |
9 Gutiérrez |
10 James |
11 Cuadrado |
12 Vargas |
13 Guarín |
14 Ibarbo |
15 Mejía |
16 Balanta |
17 Bacca |
18 Zúñiga |
19 Ramos |
20 Quintero |
21 Martínez |
22 Mondragón |
23 Valdés |
Valmentaja Pekerman

Kolumbian joukkue – Copa América 2015
1 Ospina |
2 Zapata |
3 Franco |
4 Arias |
5 Andrade |
6 Sánchez |
7 Armero |
8 Cardona |
9 Falcao |
10 James |
11 Cuadrado |
12 Vargas |
13 Valdés |
14 Ibarbo |
15 Mejía |
16 Valencia |
17 Bacca |
18 Zúñiga |
19 Gutiérrez |
20 Muriel |
21 Martínez |
22 Bonilla |
23 Murillo |
Valmentaja Pekerman
**Parodiamusiikki** on musiikkia, joka on parodia joko tietystä musiikkikappaleesta, musiikkigenren kliseistä tai populaarikulttuurista.*lähde?* Usein parodiamusiikissa sävel on suora kopio parodioinnin kohteena olevasta kappaleesta, ja vain sanoja muutetaan. Suomessa parodiamusiikkia ovat tehneet esimerkiksi Jope Ruonansuu, Bat & Ryyd, Tony Halme, Juice Leskinen sekä Itse valtiaat -televisiosarjan tekijät. Esimerkiksi Ruonansuun kappale *Pieni Hiace* on parodia Sakari Kuosmasen *Pienestä sydämestä*, Batin & Ryydin *Lentävä puliukko* on väännös *Lentävästä kalakukosta*, Tony Halmeen *Viikinki* on parodia Frederikin *Titanicista* ja Itse valtiaat -kappale *Sumo-Seppo* on parodia Juha Vainion kappaleesta *Matkarakastaja*. YouTubessa parodiamusiikkia tekevät esimerkiksi Key of Awesome, Venetian Princess ja Anssi Umpikela. Suomessa esiintyy myös kansanlauluja, jotka ovat parodiamusiikkia, kuten Ukko Nooan väännökset ja Tiedän paikan armahan -laulun väännökset, jotka alkavat sanoilla *Tiedän paikan kamalan*.

Katso myös
----------

* Huumori
* Parodia

Aiheesta muualla
----------------

* Am I Right? -sivusto on omistautunut musiikkiparodioille ja väärin kuulluille säkeille. (englanniksi)
**Yhdystie 3623** on vuonna 2019 Vt12 Tillola-Keltti -hankkeen osana valmistunut maantie, joka kulkee Iitin Tillolasta Kouvolan Kivistenmäelle. Tie toimii Valtatie 12:n rinnakkaistienä. Yhdystie 3623 kaksikaistainen asfaltoitu tie, jolla on neljä kiertoliittymää, sekä sille on viitoitettu Lahden ja Kouvolan välinen kävely-, pyöräily- ja maatalousliikenne. Tien nopeusrajoitus on pääasiassa 60 km/h, mutta KymiRingin eritasoliittymän kohdalla se on 50 km/h. 

Tie alkaa Tillolassa Suokannantienä Ampumaradantien ja Kymentien (Vt12) risteyksestä, jonka jälkeen tie kääntyy välittömästi Suokannantieltä Niinimäentielle. Kouvolan kaupungin rajalla FinProfilen pylväsaseman kohdalla tie muuttuu nimeltään Miehonkankaaksi. Saavuttaessa Vehkosillantien kiertoliittymään tien nimi vaihtuu Vehkosillantieksi. Juuri ennen KymiRingin koiranluutyyppisen eritasoliittymän ensimmäistä kiertoliittymää tie ylittää Iitin kunnanrajan ja muuttuu nimettömäksi tieksi. Tie alittaa Valtatie 12:n ja tulee eritasoliittymän jälkeen KymiRingin sisääntulotien kiertoliittymään. Anhavaistentien risteyksen kohdalla tien nimi vaihtuu Anhavaistentieksi. Pellontaustantien risteyksessä Kouvolan kaupungin puolella tien nimi vaihtuu Kivistentieksi. Tie päättyy Lahdentien (Vt12) risteykseen juuri ennen Seututien 359 risteystä.

Tulevaisuudessa tietä olisi tarkoitus jatkaa Tillolasta länteen Niinimäentietä pitkin Kausalan suuntaan Vt12 Uusikylä-Tillola -parannushankkeen mukaan sekä itäpäästään uuteen Suviojan eritasoliittymään Vt6 Kouvolan kohdalla -hankkeen mukaisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikkatietoikkuna *kartta.paikkatietoikkuna.fi*. Viitattu 2.10.2021.
2. ↑  Uusikylä-Tillola *Väylävirasto*. Viitattu 2.10.2021.
3. ↑  Vt 6 parantaminen Kouvolan kohdalla *Väylävirasto*. Viitattu 2.10.2021.

Liittymät Tillolasta Kivistenmäelle

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Nro | Km |   Nimi |   Tie |   Viitoitus |
|   | **3623** **Suokannantie** (1+1) |
|  |  |  |  |   Kymentie | Lahti, Kouvola; **3623** alkaa  |
|  |   |  |  | NiinimäentieSuokannantie | **3623** kääntyy |
|   | **3623** **Niinimäentie** (1+1) |
|  |   |   |  | KymiRingin katu | KymiRing |
|  |  |  |  Päijät-Hämeen ja Kymenlaakson maakunnanraja Iitin ja Kouvolan kunnanraja |  |  |
|   | **3623** **Miehonkangas** (1+1) |
|  |   |   |  | Sudenpesäntie |  |
|  |   |  |  | Vehkosillantie |  |
|   | **3623** **Vehkosillantie** (1+1) |
|  |  |  |  Kymenlaakson ja Päijät-Hämeen maakunnanraja Kouvolan ja Iitin kunnanraja |  |  |
|  |   |  | KymiRingin eritasoliittymä, eteläinen ramppiliittymä |   Kymentie | Kouvola, Kuusankoski |
|   | **3623** **Tie** (1+1) |
|  |   |  | KymiRingin eritasoliittymä, pohjoinen ramppiliittymä |   Kymentie | Lahti, Kausala |
|  |   |  |  | KymiRingin katu | KymiRing |
|  |   |   |  | Anhavaistentie |  |
|   | **3623** **Anhavaistentie** (1+1) |
|  |   |   |  | Kontjärventielle | Karhuniemi |
|  |  |  |  Päijät-Hämeen ja Kymenlaakson maakunnanraja Iitin ja Kouvolan kunnanraja |  |  |
|  |   |   |  | Pellontaustantie |  |
|   | **3623** **Kivistentie** (1+1) |
|  |  |  |  |   Lahdentie | Lahti, Kouvola; **3623** päättyy  |
**Paro** on matala järvi Joroisissa Pohjois-Savon maakunnan eteläosassa. Sen pinta-ala on 5,2 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 79 kilometriä etelään.

Maantiede
---------

Paro sijaitsee noin kaksi kilometriä Joroisten kuntakeskuksesta lounaaseen. Sen pituus kaakosta luoteeseen on 5,3 kilometriä. Järven keskiosan selkäveden leveys lounaasta koilliseen on 1,7 kilometriä, etelä- ja pohjoisosistaan järvi haarautuu useiksi lahdiksi (Juurikkolahti, Kerilahti, Levälahti, Tuohilahti). Runsas neljäsosa Parosta on enintään metrin syvä. Ainoa vähintään kuusi metriä syvä alue sijaitsee järven itärannan lähellä. Sen keskellä on järven syvin piste, yhdeksän metriä. Eteläosan Juurikkolahti on erittäin matalaa ja rannoiltaan epämääräistä.

Paron saariluku on 20. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin 25 hehtaaria. Laajimmat saaret ovat järven eteläosan Piiroonluoto ja Keppisaari. Järveä jakavien Keriniemen ja Pitkäniemen kärkien välissä on matala vesialue, jossa sijaitsee Petäjäsaari ja Keskiluodot. Tuohilahden alueella on lukuisia pieniä saaria.

Paron ranta-alue on metsä- ja suomaata, Juurikkolahden eteläpuolella levittäytyy Sekalamminsuo. Paron kaakkoisena jatkeena on suorantainen Sekalampi (04.251.1.007), jonka pinta-ala on runsaat 30 hehtaaria ja korkeustaso sama kuin Paron. Paro on läheisessä yhteydessä sen länsipuolella sijaitsevaan Sysmään (88,0 metriä mpy). Järvien välissä on Käränkä-niminen kannas, jonka kapeimmasta kohdassa sijaitsee järviä yhdistävä noin 150 metriä pitkä Kärängänsunti. Paron pohjoispuolella sijaitsee Kolppa (84,4 metriä mpy). Järviä yhdistää vähäinen vesiuoma.

Paron vesitilavuus on 8 714 000 kuutiometriä.

Paro (04.251.1.006) kuuluu Välijoen-Sysmäjärven alueeseen (04.251), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sysmäjärven valuma-alue (04.25) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Välijoen-Sysmäjärven alueeseen kuuluu 24 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Sysmä ja Paro. Kolmanneksi laajin on Jokijärvi, jota seuraa alle neliökilometrin kokoinen Kolppa.

Joroisissa on toinenkin Paro-niminen vakavesi (04.174.1.013). Se on muutaman hehtaarin laajuinen ja sijaitsee yhdeksisen kilometriä isommalta Parolta etelään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Paro, vakavesi, Joroinen
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 15.10.2022.
3. 1 2  Paro. Järviwiki. Viitattu 15.10.2022.
4. ↑  Välijoen-Sysmäjärven alue (04.251). Järviwiki. Viitattu 15.10.2022.
Kalle Iivari Hyppölä
**Kristiinan krenatööripataljoona** oli valkoisten länsiarmeijan Hjalmarsonin ryhmän 1. krenatöörirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja kapteeni Eugen Schönberg, v.t. komentajat olivat kapteeni Elis Hultkrantz ja jääkäriluutnantti Kalle Iivari Hyppölä.

Joukko-osastot
--------------

* **1. komppania**

Päällikkö: jääkärivänrikki Karl Arne Särämö.

Joukkueenjohtajat jääkärialiupseeri *Antti Porre* (14. maaliskuuta alkaen, siirrettiin komppanianpäälliköksi 25. maaliskuuta pataljoonan 2. komppaniaan),
* **2. komppania**

Päällikkö: jääkäriluutnantti Karl Edvard Takkula, (toimi pataljoonan varakomentajana 16. maaliskuuta – 20. huhtikuuta), jääkärialiupseeri Antti Porre (25. maaliskuuta alkaen, kaatui 31. maaliskuuta Mouhijärvellä).

Joukkueenjohtajat: jääkärikersantti Johan Emil Sandholm (haavoittui 2. huhtikuuta 1918 Salmissa).
* **3. komppania**

Päällikkö: jääkäriluutnantti Kalle Iivari Hyppölä.

Joukkueenjohtajat: jääkärivaravääpeli Heikki Peltonen (haavoittui 14. maaliskuuta Laviassa).
* **Konekiväärikomppania**

Päällikkö: jääkäriluutnantti Georg Vilhelm Tallqvist myöh. Seponlahti (haavoittui 16. maaliskuuta 1918 Suodenniemellä), v.t. päällikkö A. Gabrielsson.

Lähteet
-------

* Toim. Ignatius, Theslöf, Palmén, Grotenfelt, Nordenstreng ja Soikkeli, Suomen vapaussota 1918 osat V ja VI, Otava Helsinki 1924-1925.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
**Keltapääsirkku** (*Emberiza cineracea*) on sirkkujen heimoon kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 16–17 senttimetriä. Ruumis on hoikka ja pyrstö pitkä. Linnun puku on hailakka ja lähes viiruton. Päässä kapea silmärengas, sekä voimakas harmaa nokka. Uloimmat pyrstösulat ovat vaaleat, joka muun muassa erona samalta muistuttavaan naaras mustapääsirkkuun.

Koiraan kurkku kellertävä, pää kellanharmaa, viiruton, rinta tuhkanharmaa. Selkä on harmahtava ja siinä on haaleita tummia täpliä.

Naaraan ja ensimmäisen talven linnun kurkku on beigenvalkoinen, selkä ja pää ruskeansävyiset, päälaella ohuita viiruja, rinta harmaan ruskea, sekä kapeasti juovainen. Nuorella vaalea alapuoli.

### Muuntelu

*cineracea*-alalajin koiraan rinta, pää ja maha ovat keltaiset, kun *semenowi*-alalajin koiraalla ainoastaan kurkku, sekä naama ovat keltaiset.

Äänet
-----

Kutsuääninä terävä, repivä "tshrip", täyteläinen "tsylp" ja lyhyempi "tsy", joita lintu sekoittaa ja muuntelee äännellessään. Kutsuäänet muistuttavat ruostekurkku- ja kivikkosirkkua.

Laulu on yksinkertainen, suora säe, jonka se laulaa terävästi hieman karhealla äänellä ja epätasaiseen tahtiin, kuten "tsre, tsry-tsry-tsry tsriah-tsra". "tsriah"-ääni on painokkaampi kuin muut. Yleensä säe loppuu peräkkäin laulettuun korkeaan ja matalaan sointuun. Laulu muistuttaa kivikkosirkkua

Levinneisyys
------------

Pesii pääosin Turkissa jossa kaksi erillistä esiintymää. *Cineracea*-alalaji pesii Lounais-Turkissa ja *semenowi*-alalaji Kaakkois-Turkissa. Keltapääsirkku on kesävieras Turkissa huhtikuusta elokuuhun, jonka jälkeen se siirtyy talvehtimisalueelle Punaisellemerelle. Esiintyy myös Kreikassa arviolta 100–250 parin voimin, sekä Irakissa ja Iranissa lähellä Turkin rajaa. Euroopan kannaksi on arvioitu 2 600–7 800 paria sekä Iranin ja Irakin kannaksi alle sata paria.

Elinympäristö
-------------

Pesii hyvin paikallisesti ja harvalukuisesti kuivilla, matalakasvustoisilla, macciaa ja harvaa puustoa käsittävillä kivikkoisilla rinteillä. Muuttoaikoina lähellä rannikkoa olevilla alavilla kivikkoisilla ja matala ruohoisilla alueilla, jotka voivat olla puoliaavikkoa.

Lähteet
-------

Mullarney, Killian; Svensson, Lars; Zetterström, Dan & Grant, Peter: *Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut*, s. 372 ja 373. Otava, 2008. ISBN 951-1-15727-2. 

### Viitteet

1. 1 2  BirdLife International: *Emberiza cineracea* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 15.2.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q265701
* Wikispecies: Emberiza cineracea
* ADW: Emberiza\_cineracea
* ARKive: emberiza-cineracea
* Avibase: 7C5AC3003495A54C
* BirdLife: 22720912
* BOLD: 120598
* CoL: 39FSV
* BOW: cinbun1
* eBird: cinbun1
* EUNIS: 1021
* Euring: 18650
* Fauna Europaea: 97527
* Fauna Europaea (new): 320a54e5-665a-4525-a859-cdb665202285
* GBIF: 2491469
* iNaturalist: 9217
* IRMNG: 11394679
* ITIS: 559876
* IUCN: 22720912
* NBN: NHMSYS0000533083
* NCBI: 1118552
* Xeno-canto: Emberiza-cineracea

 |

 |
**Vanhainkoti Aurinko** oli alun perin Uudenkirkon Halilassa Karjalan Kannaksella sijainnut venäjänkielinen yksityinen vanhainkoti. Vanhainkoti perustettiin vuonna 1904. Sen asukkaiksi tuli etupäässä varakkaita, yksin jääneitä venäläisvanhuksia. Paikka oli valittu keskeltä mäntymetsää, koska sen ilmanalaa pidettiin suotuisimpana mahdollisena. Laitos oli suosittu alusta asti. 

Vanhainkodissa oli oma ortodoksinen Pyhän Aleksanteri Nevskin kirkko, jossa Halilan seurakunnan papisto toimitti kerran kuussa palveluksia. Ylimääräisten kertausharjoituksien aikana rajapitäjässä sijaitseva vanhainkoti määrättiin evakuoitavaksi. Uusi koti löytyi Porvoon Gammelbackasta: sieltä ostettiin tyhjillään ollut vanha herraskartano, josta tulikin sitten laitoksen lopullinen sijoituspaikka.

Tiloihin sisustettiin erääseen saliin oma kirkko, jossa vuoteen 1950 Kotkan ortodoksisen seurakunnan kirkkoherra, jonka vastuulle entisen Halilan seurakunnan väestö oli sodan päätyttyä luovutettu, kävi toimittamassa kirkkoslaavin kielisiä jumalanpalveluksia noin kerran kuukaudessa. Kirkko oli pyhitetty edelleen Aleksanteri Nevskin muistolle. Palvelukset olivat avoimia kaikille kiinnostuneille ja ne mainittiin vielä vuonna 1974 käytössä olleessa seurakunnan painattamassa esitteessä jollainen tuli mm. kaikille seurakuntaan liittyneille.

Kun siirtoseurakunnat vuonna 1950 sulautettiin olemassa oleviin, sielunhoitovastuun ottivat hoitaakseen Helsingin ortodoksisen seurakunnan papit. 

Jatkosodan jälkeen evakoiden osaltaan aiheuttama tilantarve aiheutti sen, että perustettiin toinen vanhainkoti, **"Syysaurinko"**, Nurmijärvelle; kuolleisuus alkoi keski-iän kohotessa muodostua niin suureksi, että Syysaurinko suljettiin varsin pian ja sen asukkaat muuttivat Gammelbackaan. 

Laitoksen johtajana toimi vuodesta 1956 sen sulkemiseen asti eräs Leinon vangeista, ratsumestari Dmitri Kuzmin-Karavajev. Syyskuussa 1974 palotarkastuksessa todettiin että vanha rakennus on auttamattoman paloturvaton; viimeisille seitsemälletoista asukkaalle hankittiin paikat vanhainkoti Helenasta Hämeentiellä Helsingissä, Porvoosta ja Espoon Westendissä sijaitsevasta vanhainkoti Kanervasta ja loppuun palvellut "Aurinko" suljettiin. Rakennukseen jätettiin peruslämpö päälle eikä edes sähköjä katkaistu.

Laitoksen kirkossa toimitettiin lyhyt hartaus lakkauttamisen johdosta ja kirkon esineistö siirrettiin pääasiassa vanhainkoti Helenan kirkkoon ja jotain seurakunnan varastoihin.

Saman vuoden marraskuussa syttyi sähköjohdoista tuhoisa tulipalo, joka ennen palokunnan paikalle ehtimistä tuhosi vanhan rakennuksen kivijalkaan asti.

Katso myös
----------

* Halilan parantola

Lähteet
-------

* Koukkunen, Heikki & Kasanko, Mikael: *Helsingin ortodoksinen seurakunta 1827-1977*. Helsinki: Helsingin ortodoksinen seurakunta, 1977. ISBN 951-99128-5-1.
* Kusmin-Karavajev, Dimitri: Vanhainkoti Aurinko.  *Uskon Viesti*, syksy 1974.

### Viitteet

1. 1 2  Koukkunen - Kasanko
2. 1 2  Kusmin-Karavajev 1974
**Vanhaenglanninlammaskoira** (*Old English Sheepdog*) on Isosta-Britanniasta peräisin oleva lammaskoira, jonka toinen nimitys **bobtail** viittaa sen perinteisesti typistettyyn häntään.

Ulkonäkö
--------

Vanhaenglanninlammaskoira on suurikokoinen, lihaksikas ja tuuheaturkkinen koira. Koiran takaosa on yksivärinen, väriltään joko siniharmaan, harmaan tai sinisen sävyinen. Pohjaväri on valkoinen ja siinä voi olla edellä mainitun värisiä läikkiä. Koiran tulisi olla sopusuhtaisen näköinen, urosten minimi säkäkorkeus on 61 cm ja narttujen 56 cm. Silmät voivat olla siniset tai ruskeat myös kaksiväriset, eli toinen silmä on ruskea ja toinen sininen.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Vanhaenglanninlammaskoira on rohkea, uskollinen ja luotettava. Se ei ole ollenkaan hermostunut tai aggressiivinen aiheettomasti. Se on seurallinen ja leikkisä koira, joka nauttii paljon kaikenlaisesta liikunnasta. Vanhanenglanninlammaskoiran luonne riippuu kuitenkin yksilöllisesti koirasta. Toiset yksilöt vartioivat hurjasti reviiriään ja toiset valitsevat rauhallisen paikan, josta sitä vartioivat.

Alkuperä
--------

Vanhaenglanninlammaskoira on kehittynyt Ison-Britannian Walesissa sekä Länsi-Englannissa Devonin, Somersetin ja Cornwallin alueilla 1870-luvun aikoihin, todennäköisesti mannereurooppalaisista bergamonpaimenkoiran ja ovtcharkan kaltaisista roduista sekä brittiläisistä lammaskoirista. Britanniassa sen alkuperäinen tehtävä oli ajaa nautakarjaa ja lampaita paikallisille markkinoille. Sen jälkeen sitä käytettiin paimentamaan lampaita ja se joutuikin työskentelemään ulkona paljon, jonka ansiosta sen turkki on hyvin säänkestävä. Vanhaenglanninlammaskoirien ensimmäinen rotujärjestö perustettiin Isoon-Britanniaan vuonna 1888. Ajan kuluessa rodun käyttö työkoirana on vähentynyt todella paljon. Ennen typistämiskiellon voimaan tulemista rodun yksilöiltä typistettiin häntä, eikä luonnostaan töpöhäntäisiä rodun edustajia ole ilmeisesti koskaan syntynyt.

Lähteet
-------

* Ulla Kokko: *Koirien pikkujättiläinen*. WSOY 2004.
* Suomen Bobtailkerho ry

### Viitteet

1. ↑  Suomen Kennelliitto. *Vanhaenglanninlammaskoira*. Koiranet Jalostustietojärjestelmä, 2016. Haettu 11.8.2016.
2. 1 2 3  Old English Sheepdog. American Kennel Club. Viitattu 3.2.2020.
3. ↑  Vanhaenglanninlammaskoira. Suomen Kennelliitto, 24.8.2011. Viitattu 3.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vanhaenglanninlammaskoira**.
* Suomen kennelliitto: Vanhaenglanninlammaskoira (PDF)
**Vracháti** (kreik. Βραχάτι, kath.kreik. Βραχάτιον, *Vrachátion*) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Vélo-Vóchan kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Βραχατίου, *Dimotikí Koinótita Vrachatíou*). Kaupungin väkiluku on 3 338 (vuonna 2011).

Korintinlahden rantaa Vrachátin lähellä.
Vrachátin pieni kaupunki sijaitsee Korintinlahden etelärannalla noin 13 kilometriä länteen Kórinthoksen kaupungista. Aiemmin kaupunki kuului Vóchan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Vélo-Vóchan kunnan Vóchan kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vracháti** Wikimedia Commonsissa
Pyhän Gertruden katedraali Utrechtissa on Alankomaiden vanhakatolisen arkkipiispan kotikirkko ja toimii vanhakatolisten kirkkojen keskuspaikkana.
**Vanhakatoliset kirkot** ovat ryhmä pieniä kansallisia kirkkokuntia, jotka ovat eri aikoina irtautuneet roomalaiskatolisesta kirkosta. Vanhakatoliset ovat liittyneet yhteen Utrechtin unionina, ja vuodesta 1932 ovat olleet täydessä kirkollisessa yhteydessä anglikaaniseen kirkkoon.

Vanhakatoliset kirkot voidaan jakaa kolmeen ryhmään:

* Alankomaitten vanhakatolinen kirkko, joka erosi Rooman kirkosta jansenismin yhteydessä 1724.
* Saksan, Itävallan ja Sveitsin vanhakatoliset kirkot, jotka eivät hyväksyneet Vatikaanin ensimmäisen kirkolliskokouksen määrittelyjä paavin erehtymättömyydestä. Tämän liikkeen johtohahmo oli saksalainen professori Ignaz von Döllinger.
* jotkut slaavilaistaustaiset vanhakatoliset kirkot, kuten Polish National Catholic Church Yhdysvalloissa.

Jotkut pienet itsenäiset katolistaustaiset tai -mieliset kirkot kutsuvat itseään vanhakatolisiksi, mutta eivät ole Utrechtin unionin tunnustamia. Tällaiset ryhmät saattavat vaihdella konservatiivisista synkretistisiin.

Oppi
----

Vanhakatolisten kirkkojen opillinen pohja on Utrechtin julistus. Samoin kuin ortodoksinen kirkko, ne tunnustavat seitsemän ekumeenista kirkolliskokousta ja jakamattoman kirkon opin. Sekä piispat että papit ovat vapaita solmimaan avioliiton. Jumalanpalvelus tapahtuu kansankielellä ja yksityisrippi on vapaaehtoinen.

Myöhemmin Utrechtin unionin kirkot ovat hyväksyneet naisten vihkimisen papeiksi, mikä on johtanut Polish National Catholic Churchin irtautumiseen unionista. Italiassa vihittiin toukokuussa 2010 naimisissa oleva Maria Longhitano Italian ensimmäiseksi naispapiksi Nykyään useat jäsenkirkot siunaavat samaa sukupuolta olevien suhteita. Monet vanhakatolisista papeista ovat entisiä roomalaiskatolisia pappeja.

Vanhakatoliset Pohjoismaissa
----------------------------

Ruotsissa ja Tanskassa on Utrectin unioniin kuuluvia vanhakatolisia seurakuntia.
Den nordisk-katolske kirke Norjassa on osa konservatiivista vanhakatolista Polish National Catholic Churchia.

Lähteet
-------

* Old Catholics. The Oxford Dictionary of the Christian Church, Frank Leslie Cross, Published by Oxford University Press 1957
* William J. Tighe: Old Catholics, New Doctrines. The Demise of the Union of Utrecht. *Touchstone*, January/February, 1999

### Viitteet

1. ↑  BBC, Uutiset (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Union of Utrecht of the Old Catholic Churches (saksaksi) ja (englanniksi)
**Michael Belfield** (s. 10. kesäkuuta 1961, Wandsworth, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen entinen jalkapalloilija ja valmentaja. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.

Ura
---

Belfieldin pelaajaura pääsarjatasolla käynnistyi vuonna 1981, jolloin hän siirtyi SM-sarjan Kuopion Pallotovereihin. Heti ensimmäisellä kaudellaan hän voitti SM-hopeaa. Kuopiosta hän siirtyi kahden kauden jälkeen Tampereen Ilvekseen. Ilveksen riveissä hän pelasi kaikkiaan viisi kautta ja voitti yhden mestaruuden sekä SM-hopean ja SM-pronssin.

Ilveksestä Belfield siirtyi Lahden Reippaaseen, jossa hän pelasi kolme kautta ennen kuin vaihtoi toiseen lahtelaisseuraan Kuusysiin. Kuusysissä Belfield voitti jälleen mestaruuden ja SM-hopean. Kuusysissä Belfield muistetaan erityisesti Liverpoolin kotiottelussa 1–0 kaataneesta maalista.

Kuusysistä Belfield vaihtoi Hakaan, jossa hän voitti viimeisen mestaruutensa kaudella 1995. Hakasta Belfield vaihtoi silloin 2. divisioonassa pelanneeseen PK-35:een, jossa hän pelaamisen ohella toimi myös kakkosvalmentajana. Hän oli mukana nostamassa PK-35:n kahdessa vuodessa Veikkausliigaan. Nousukaudella hän oli Ykkösen paras maalintekijä, ja kaudella 1998 hän voitti PK-35:ssa SM-pronssia.

Vuonna 1999 Belfield aloitti kauden 1. divisioonan HIFK:n pelaajavalmentajana, mutta sai potkut syksyllä HIFK:n jouduttua karsimaan sarjapaikastaan. HIFK:n jälkeen Belfield on toiminut pelaajavalmentajana Hyvinkään Palloseurassa ja Atlantiksessa pelaavana kakkosvalmentajana. Hän valmensi Järvenpään Palloseuran B-junioreita. Nykyään hän valmentaa Riihimäen Palloseuran B-junioreita.

Urallaan Belfield pelasi Suomessa pääsarjatasolla kaikkiaan 16 kautta, joiden aikana hän pelasi 355 ottelua ja teki niissä 119 maalia.

Saavutukset
-----------

* SM-kultaa: 1983, 1991, 1995
* SM-hopeaa: 1981, 1985, 1992
* SM-pronssi: 1984, 1998

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veikkausliiga Hall of Fame Veikkausliiga. Viitattu 24.8.2008.
2. ↑  Maalivahti Rovio siirtyy Kuopiosta Kuusysiin.  *Helsingin Sanomat*, 25.10.1990.
3. ↑  Christian Westerback: Kuusysin Belfield nousi pääosaan – Liverpoolille tappio ja ammattimiehille nöyryytys Lahden stadionilla.  *Helsingin Sanomat*, 3.10.1991.
4. ↑  Esko Sala: Helsinkiin kolmas liigajoukkue. PK-35:n nousu varmistui värikkäässä ottelussa Seinäjoella.  *Helsingin Sanomat*, 19.10.1997.
5. ↑  Finland – List of Second Level Topscorers RSSSF. Viitattu 24.8.2008. (englanniksi)
6. ↑  Petri Iivarinen: Atlantis suosikkina I divisioonaan.  *Helsingin Sanomat*, 29.4.1999.
7. ↑  F.C. HIFK:n nousu ja tuho HIFK Soccer. Viitattu 24.8.2008.
8. ↑  Belfieldistä Pihamaan kakkonen  29.10.2003. Atlantis FC. Viitattu 24.8.2008.
Maissikuhilaita Keniassa
**Kuhilas** on viljalyhteistä kuivatusta varten pellolle pystytetty rakenne. Erityisesti ruislyhteistä pystytettyä rakennetta sanotaan kuhilaaksi (Hämeessä myös: kykkä). Toukoviljasta pystytettynä kuhilaalla on myös muita nimiä, kuten viisikko tai kymmenikkö. Kuhilas on sisältä holvimainen ja ulkomuodoltaan pyöreä. Siinä on pystyssä toisiaan vasten seisovat jalkalyhteet ja sateelta suojaava hattu. 

Ensin vilja kootaan lyhteiksi esimerkiksi sirpillä leikatuista kourallisista. Lyhteeseen tulee viisi kourallista olkia. Tämän kokoisia on vielä helppo sitoa ja käsitellä. Sen jälkeen lyhteet kootaan hengittäväksi kuhilaaksi. Kuhilaassa vilja vielä tuleentuu, eikä sen täyttä joutumista leikattavaksi tarvitse välttämättä odottaa. Ulkokuivatuksen jälkeen kuhilaat on ollut helppo purkaa ja viedä puitavaksi. 

Kuhilaat ovat olleet eri paikkakunnilla eri kokoisia ja muotoisia, etelässä suurempia ja pohjoisessa pienempiä. Yleisiä ruiskuhilaan kokoja on kymmenlyhteinen, nelitoistalyhteinen ja kahdeksantoistalyhteinen kuhilas. Samalle pellolle tehdään aina saman kokoisia kuhilaita, jolloin sadon määrä voidaan arvioida. Toukoviljasta (vehnästä, ohrasta, kaurasta) pystytettynä kymmenlyhteistä sanotaan joskus kuhilaaksi, ja suurempia ei toukoviljasta, kevätruista lukuun ottamatta, saakaan tehtyä. Pienet kuhilaat ja viisikot aloitetaan kahdesta jalkalyhteestä, kahdeksantoistalyhteinen aloitetaan neljästä. Poutakesänä kuhilaaseen voidaan panna vain yksi, suuri hattulyhde, tyvi ylöspäin. Sateisena kesänä suositaan kahta hattulyhdettä. Kaksilyhteistä hattua varten lyhteet taitetaan käsivarrella siteen yläpuolelta ja levitetään viuhkoiksi. Alimmaisen hatun tyvi pannaan osoittamaan pohjoiseen ja päällimmäisen etelään, jolloin se kuivuu paremmin ja toivottaa samalla hyvää ilmaa.

Kovin pitkään säilytykseen kuhilaat eivät sovi, sillä maavaraisina ne ajan mittaan kostuvat. Parempaa kuivumista ja samalla pitempää säilytystä varten rakennettiin suuria elohaasioita (tai kevyitä aartoja) eli kuivatustelineitä, joissa lyhteet aseteltiin riu'uille kuivumaan. Jos elohaasiaa ei ollut, kuivat lyhteet voitiin koota joko pyöreisiin aumoihin tai pinomaisiin, pitkiin närtteisiin puintia odottamaan. Sieltä ne ajettiin riiheen kuivattaviksi ja puitaviksi. Aumavarastointia käytettiin vielä jonkin verran yhteisten puimakoneiden aikaan 1900-luvun puolivälissä.

Nykyaikana vilja leikataan ja puidaan pystykasvustona samalla kertaa leikkuupuimurilla.

Lähteet
-------

1. ↑   Helsingin yliopisto, Humanistinen tiedekunta, Kulttuurien tutkimuksen laitos, Kansatiede. Käsikirjoitus Teppo Korhonen: Kuhilas *Historiallinen maatalous*. Viitattu 31.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Viljan ulkokuivauksesta
**Kugsha** (*Kugsha Dog*) on yhdysvaltalainen koirarotu.

Alkuperä
--------

Kugsha on kookas, sulavasti liikkuva rekikoira. Häntä on tuuhea ja alhaalla kannettu, eikä se kierry selän päälle. Väritys on usein sudenharmaa, mutta myös vaaleampia yksilöitä esiintyy.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu on älykäs, valpas ja väsymätön. Vieraisiin ihmisiin se suhtautuu arasti, mutta muita koiria kohtaan dominoivasti.

Alkuperä
--------

Rodulla on kolme kantalinjaa: pennsylvanialainen Wolfen Kennels, jonka linja jalostettiin 1970-luvun puolivälissä; virginialainen HabbenHaus Kennel, jonka linja perustui 1970-luvun puolivälissä Koillis-Alaskasta tuotuihin kookkaisiin alkukantaisiin rekikoiriin; ja eteläcarolinalainen Graystone Ranch, jonka linja perustui Alaskasta Wasillan lähettyviltä eskimoyhteisöstä tuotuihin kookkaisiin työkoiriin. Pennsylvanialaista linjaa käytettiin viehkeän luonteen ja hyvän koulutettavuuden, virginialaista hyvän luonteen, tiheän luuston ja räpyläkäpälien, sekä eteläcarolinalaista hillityn luonteen, kestävyyden ja sujuvien liikkeiden vuoksi. Kugshan jalostus alkoi 1980-luvulla ja se jalostettiin pitkän matkan rahtitavaranvetoa varten, erityisesti raskaan kuorman vetämiseen. Rotujärjestö perustettiin vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 655. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
Kanavan sulku
**Kuhankosken kanava** sijaitsee Laukaassa Jyväskylä–Suolahti -reitillä, ja se yhdistää Saraaveden ja Leppäveden. Kuhankosken sulku on osa Keiteleen kanavaa yhdessä Vaajakosken, Kuusan, Kapeenkosken ja Paatelan sulkujen kanssa. Kanavan rakensivat neuvostoliittolaiset 1990–1993 osana Neuvostoliiton ja Suomen välisen bilateraalikaupan tasapainottamista, koska Suomen vienti Neuvostoliittoon oli suurempaa kuin Suomen tuonti Neuvostoliitosta. Kanava on 750 metriä pitkä. Saraaveden ja Leppäveden korkeusero on 4,00–4,10 m. 

Kanavassa on yksi sulku, jossa suurimmat aluksen sallitut mitat ovat 110,0 × 11,8 × 2,4 metriä (pituus x leveys x syväys). Maston korkeus saa olla enintään 8,0 metriä. Kanavan sulkuportit ovat sähkömekaanisilla koneistoilla varustetut sektoriportit. 

Kanava on itsepalvelusulku, mutta sen kaukokäyttö ja valvonta on mahdollista Paatelan sulun keskusvalvomosta. Keiteleen kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy.

Kanavan aukioloajat ovat seuraavat:

* Toukokuu: klo 7-21,
* Kesäkuu: klo 7-24,
* Heinäkuu: klo 7-24,
* Elokuu: klo 7-24,
* Syyskuu: klo 7-18,
* Lokakuu: keskiviikosta sunnuntaihin klo 7-17.

Lähteet
-------

* Väylävirasto: Kuhankosken kanava

### Viitteet

1. ↑  Mismo Oy: Sisävesikanavien käyttö- ja kunnossapito *mismo.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen kanavat - Kuhankoski
**Kuhajärvi** on useasta altaasta koostuva järvi Savonlinnan keskustan pohjoispuolella Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 3,6 neliökilometriä. Järven etelärannalla sijaitsee Savonlinnan lentoasema. Kuhajärvi on osa 37-kilometristä Ulpukkareittiä.

Maantiede
---------

Kuhajärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 5,6 kilometriä. Kaivannonniemi ja sen luoteispuoleinen Kaivannonsaari erottavat järven itäosan länsiosasta. Noin kilometrin pituinen haarautuva Lamponiemi jakaa edellen itäosan Paskolahteen ja Kaivantoon, josta kuljetaan järven itäisimpään osaan, jonka nimi on Ala-Kieluu. Se jakautuu edelleen pienempiin järvenosiin (Valkialampi, Pitkälahti). Kuhajärven lounaisosan muodostaa noin neliökilometrin laajuinen järvenselkä, jonka luoteispuolella järvi on niemien ja saarten pirstomaa. Luoteisimman osan muodostaa Kotilahti, jonne on yhteys kapean Kuhasalmen kautta.

Kuhajärven laajin saari on Kaivannonsaari, joka on kuitenkin lähes kiinni Kaivannonniemessä ja sinne on maantieyhteys. Kaivannonsaaren luoteispuolella sijaitsee noin kymmenen hehtaarin laajuinen Kuhasaari, jonka luoteispuolella sijaitsee muutaman hehtaarin laajuinen Miilustinsaari. Ala-Kieluun laajimmat saaret ovat Siliäsaari ja Kalmansaari. Kuhajärven niemillä on runsaasti pientaloja, mutta varsin suuri osa järven ranta-alueesta on luonnontilaista.

Kuhajärven pohjoispuolella sijaitsee Seppäjärvi (83,4 metriä mpy), järvien välinen Seppäharju on kapeimmillaan alle sata metriä leveä. Seppäjärvi laskee Seppäkapeen kautta Ala-Kieluun luoteiskolkkaan. Kuhajärven eteläpuolella sijaitsee Pellosjärvi (83,4 metriä mpy), joka laskee Taipaleenjokea Kuhajärven etelärannalle. Lentokentän kiitorata on rakennettu järviä erottavalle kannakselle.

Kuhajärveen virtaa Paskojoki kaakosta Keplakosta (83,4 metriä mpy). Kuhajärvi laskee Ala-Kieluun itärannalta lyhyttä Välijokea itään Löksään (83,4 metriä mpy), joka puolestaan laskee Koveronjokea pohjoiseen Tänkynjärveen (82,7 metriä mpy).

Kuhajärvi (04.293.1.003) kuuluu Suurijoen valuma-alueeseen (04.293), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Ylä-Enonveden valuma-alue (04.29) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Kuhajärvi on laajin Suurijoen valuma-alueen 25:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Seppäjärvi, Hiisjärvi ja Keplakko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kuhajärvi, vakavesi, Savonlinna
2. 1 2 3  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 24.4.2022.
3. ↑  Kuhajärvi Järviwikissä. Viitattu 24.4.2022.
4. ↑  Ulpukkareittikartta, pdf-tiedosto. Viitattu 24.4.2022.
5. ↑  Suurijoen valuma-alue (04.293) Järviwiki. Viitattu 24.4.2022.
**Born to Run** on yhdysvaltalaisen muusikko ja laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin omaelämäkerta, joka julkaistiin vuonna 2016. 

Springsteen kirjoitti muistelmiaan käsin seitsemän vuoden aikana. Kuvaliitteineen yli 500-sivuinen kirja kartoittaa tekijän vaiheet lapsuudesta maailmantähdeksi. Omaelämäkerta täydentää Springsteenista on jo aiemmin kirjoitettujen kirjojen kuvaa, elämäntarinaa ja uran kertaamista kiinnostavampaa kirjassa on sen henkilökohtaisuus. Springsteen on sanonut, että hänen päätavoitteenaan ei ole ollut kertoa kaikkea, vaan näyttää lukijalle mielensä.

Teos käy Springsteenin uraa ja elämää läpi perusteellisesti syventyen lapsuuteen ja nuoruuteen, ensimmäisiin yhteisiin, kovan yrittämisen aikaan, menestykseen ja vakiintumisen vuosiin.The E Street Bandin jäsenistä kerrotaan paljon, varsinkin edesmenneestä saksofonisti Clarence Clemonsista sekä ystävä ja kitaristi Steve Van Zandtista. Naissuhteistaan Springsteen kertoo hienotunteisesti, tyttöystäviä mainitaan, mutta nimeltä kerrotaan vain hänen kahdesta vaimosta, ensimmäisestä vaimosta Julianne Phillips’istä ja nykyisestä aviopuolisosta Patti Scialfasta.

Kirjan yksi punaisista langoista on vanhemmuus. Springsteen kertoo suhteesta isäänsä, joka oli pelottava, itseensä sulkeutunut ja äkkipikainen. Pojan ymmärrys isäänsä kohtaan kasvaa tarinan edetessä ja kirjan viimeinen kolmannes painottuu Springsteenin oman isyyden ja sukupolvien välisen vuoropuhelun pohdintaan.

Ohjaaja Nigel Cole teki kirjan markkinoinnin oheen arkistomateriaalia sisältävän dokumenttielokuvan *Bruce Springsteen omin sanoin*. Reilun tunnin mittaisen dokumentin aikana Springsteen kertoo hänen musiikillisen uran ja elämän käännekohdaksi muodostuneesta vuonna 1975 julkaistusta *Born to Run* -levyn merkityksestä uralleen ja katsoo samalla mennyttä.

Lähteet
-------

1. ↑  Bruce Springsteen – Pomo ja duunari samassa persoonassa *Kansan Uutiset*.  3.12.2016. Viitattu 14.9.2019.
2. ↑  Bruce Springsteen dyykkasi ruokaa roskiksesta ja kärsi isästään – mutta tämänhän me jo tiesimme *Suomenkuvalehti.fi*.  2.10.2016. Viitattu 14.9.2019.
3. 1 2  Teppo Kulmala: Arvio: Bruce Springsteenin omaelämäkerta – Born to Run *Keskisuomalainen*.  05.10.2016. Viitattu 14.9.2019.
4. ↑  Bruce Springsteen kirjoitti pitkään elämänkertaansa *Seura.fi*.  4.10.2016. Viitattu 14.9.2019.
5. 1 2  Viikon kirja: Born to run – omaelämäkerta / Bruce Springsteen *Musasto*.  22.11.2016. Viitattu 14.9.2019.
6. 1 2  Kirja-arvio: Bruce teki kirjan vanhemmuudesta, rockista ja masennuksesta *ts.fi*.  27.9.2016. Viitattu 14.9.2019.
7. ↑  Bruce Springsteen katsoo taakseen *yle.fi*. Viitattu 14.9.2019.
Kuhjasaaret

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SysmäPäijät-HämeSuomi |
| Saariryhmä | 
Paatsalon saariryhmä |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
97,5 m  |
| Pinta-ala | 
12,6 ha  |
| Ikä | 
Varhainen metallikausiView and modify data on Wikidata  |

Väestö| Luokitus | 
Rekisteröity arkeologinen kohde SuomessaView and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kuhjasaaret**  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä. Se kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.

Maantietoa
----------

Saari on 680 metriä pitkä, 400 metriä leveä ja sen pinta-ala on 12,6 hehtaaria. Se sijaitsee Virmailanselän itäosassa Paatsalon ja mantereen välissä Suomennurmen kulmakunnalla. Noin 100 metriä leveä Kuhjansalmi erottaa sen mantereesta, joka on Käiväränniemen kärki. Saari on länsiosastaan Virmailanselälle avoimella kohtaa ja on sen aallokolle alttiina. Kuhjasaaret on muodostunut kahdesta saaresta, jotka ovat aivan toisissaan kiinni niin, että ne voidaan käsittää nykyään yhdeksi saareksi. Saarenosien välinen kannas on vain muutama metri leveä, mutta se on vapaasti käveltävissä. Saaren itäinen osa on matalampi kuin sen läntinen osa, missä matala mäki yltää noin 97,5 metrin korkeuteen merenpinnasta eli se kohoaa 19 metrin korkeuteen Päijänteestä. Läntinen saarenosa on kallioinen ja itäinen on metsäinen saarenosa. Saaressa on kannaksen tuntumassa vapaa-ajan asunto.

Luontoarvoja
------------

Lähes koko saari muodostaa luonnonsuojelualueen, josta puuttuu vain saarenosien välisen asunnon tontin alue. Alue kuuluu Päijänteen kansallispuistoon, jonka alueet muodostavat yhdessä Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).

Historiaa
---------

Museovirasto sai ilmoituksen saaressa olevasta kiviröykkiöstä, joka sijaitsee itäisen saarenosan luoteisrannassa. Röykkiötä tutkittiin pintapuolisesti vuonna 1989. Sen koko on 9×8 metriä ja korkeus puoli metriä ja vaikuttaa siltä, että sitä olisi hieman levitelty. Röykkiö on tutkijoiden mukaan tyypillinen lapinraunio. Röykkiön alusta on kalliota, josta on hyvä näkymä Päijänteelle. Läheisellä Vähällä Paatsalolla on myös lapinraunio.

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa tiedolla on ollut oma lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuhjasaaret, Sysmä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
2. ↑  Kuhjasaaret, Sysmä (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
3. 1 2  Kuhjasaaret, Sysmä (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.9.2019.
4. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 25.9.2019
5. ↑  Muinaisjäännösrekisteri: Kuhjasaaret *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
6. Paikkatieto: Kuhjasaaret, paikkatietoalusta.fi, viitattu 25.9.2019

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo