recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Aleksandr Fadejevin 1856 suunnittelema Venäjän keisarikunnan pieni valtakunnanvaakuna.
**Aleksandr Aleksandrovitš Fadejev** (ven. Александр Александрович Фадеев; 1811 Tallinna – 16. marraskuuta 1889) oli venäläinen heraldiikkaan erikoistunut taiteilija.

Fadejev valmistui Pietarin taideakatemiasta vuonna 1848. Hän teki vuosien ajan yhteistyötä heraldikko Bernhard Karl von Koehnen kanssa. He suunnittelivat yhdessä koristeita keisari Aleksanteri II:n kruunajaisjuhliin vuonna 1856 sekä Venäjän keisarikunnan niin sanotun suuren valtakunnanvaakunan, joka otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1857. Fadejev suunnitteli itse suuren valtakunnanvaakunan keskuksena toimivan niin sanotun pienemmän valtakunnanvaakunan, joka hyväksyttiin 1856. Suuri valtakunnanvaakuna pysyi käytössä pääosin muuttumattomina vuoteen 1917. Vuonna 1857 Fadejev nimitettiin hallitsevan senaatin heraldisen osaston vaakunatoimiston johtajaksi, missä tehtävässä hän jatkoi yli 30 vuotta. Fadejev suunnitteli myös keisarillisen perheen jäsenten vaakunat ja satojen venäläisten aatelissukujen aatelisvaakunat. Hän sai 1861 kollegireistraattorin ja 1875 kollegiasessorin arvonimet.

Fadejev suunnitteli Suomen suuriruhtinaskuntaa varten vuosina 1860–1862 ensimmäiset markkasetelit ja -kolikot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  M. P. Golovanova: «Рисовал Александр Фадеев». Коронации, гербы и многое другое в биографии художника Гербового отделения Департамента герольдии А.А. Фадеева (1811–1889) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) Kremlin museo 2013. Viitattu 23.9.2015.
2. ↑  Russian Empire State emblem and State seal description approved (englanniksi) Boris Jeltsinin presidentillinen kirjasto. Viitattu 23.9.2015.
3. ↑  The Arms of the Princes Shakhovskoy-Glebov-Streshnyov by Alexander Fadeyev (1860's) (englanniksi) The.heraldy.ru. Viitattu 23.9.2015.
4. ↑  Historiallisia suomalaisia seteleitä ja metallirahoja (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Pankki. Viitattu 23.9.2015.
5. ↑  Suppea Tyyppisetelikokoelma- 80 seteliä (Arkistoitu – Internet Archive) Oulun Numismaattinen Kerho r.y. 2005. Viitattu 23.9.2015.
Aleksandr Filjuškin
**Aleksandr Iljitš Filjuškin** (ven. Александр Ильич Филюшкин, s. 1970 Voronež, Neuvostoliitto) on venäläinen historioitsija. Hän on kirjoittanut viisi venäjäksi julkaistua teosta, joista kansainvälisesti tunnetuin on englanniksi käännetty Iivana IV Julman aikaa sotahistorialliselta kannalta käsittelevä *Ivan the Terrible: A Military History* (2008). Teoksen kirjoittamista ja sitä varten tehtyä tutkimustyötä varten Filjuškin sai tukea muun muassa Yhdysvalloista ja Puolasta. Hän on myös kirjoittanut useita historiallisia artikkeleita.

Filjuškin opiskeli historiaa Voronežin valtionyliopistossa, josta hän valmistui 1992. Hän on toiminut apulaisprofessorina sekä slaavilaisten kansojen ja Balkanin historian laitoksen dekaanina Pietarin yliopistossa.

Filjuškin on naimisissa Svetlana Smirnovan kanssa.

Teoksia
-------

* *Ivan the Terrible: A Military History*. Pen and Sword, 2008. ISBN 1848325045.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Ivan the Terrible: A Military History*, s. xiii-xiv. Pen and Sword, 2008. ISBN 1848325045.
2. ↑  Authors: Alexander Filjushkin Pen and Sword Books Limited. Viitattu 30.7.2016


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Aleksandr Ivanovitš Europaeus (Jevropeus)** (ven. Алекса́ндр Ива́нович Европе́ус, 26. maaliskuuta 1827 Tverin läänin Bežetskin kihlakunta – 23. joulukuuta 1885 Pietari) oli venäläinen yhteiskunnallinen vaikuttaja.

Aleksandr Europaeus kuului suomalaisen Europaeus-suvun venäläiseen haaraan. Hänen isänsä oli eversti Johan Fredrik Europaeus (1786–1831). Tämän isä oli Parikkalassa syntynyt Johan Adolf Europaeus (1748–1802), joka toimi pappina Viipurissa, Jekaterinoslavissa ja Kurkijoella.

Aleksandr Europaeus valmistui vuonna 1847 Tsarskoje selon Aleksanterin lyseosta. Hän astui kollegiosihteerinä Venäjän sotaministeriön palvelukseen, mutta erosi sieltä seuraavan vuoden keväällä jatkaakseen opintojaan Pietarin yliopistossa. Syksystä 1848 lähtien hän osallistui Nikolai Kaškinin luona kokoontuneen petraševskilaisen kerhon toimintaan. Vuonna 1849 Europaeus sai petraševskilaisten jutun yhteydessä kuolemantuomion, joka muutettiin sotilaspalvelukseksi ilman aatelisarvon menetystä. Vuodesta 1857 lähtien hän asui äitinsä maatilalla Bežetskin kihlakunnan Knjaževon kylässä. Vuonna 1859 hän matkusti ulkomaille, jossa tapasi Aleksandr Herzenin ja Nikolai Ogarjovin. Europaeuksen arvellaan olleen yksi näiden julkaiseman Kolokol-lehden salaisista kirjeenvaihtajista.

Vuonna 1859 Europaeus osallistui maaorjien vapauttamisesta käytyyn keskusteluun. Hän allekirjoitti aateliston Aleksanteri II:lle osoittaman adressin, minkä johdosta hänet karkotettiin vuonna 1860 Permiin, josta hän puolen vuoden kuluttua pääsi palaamaan Tverin lääniin. Vuonna 1866 Europaeus pidätettiin Dmitri Karakozovin jutun yhteydessä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rytkönen, Ahti: A.I. Europaeus.  *A.J. Europaeuksen jälkeläisten sukusanomat*, kesäkuu 1979, nro 1 (59). Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.10.2009.
2. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 9*, s. 29. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1972.
3. 1 2  Entsiklopeditšeski spravotšnik "Tverskaja oblast": Evropeus, Aleksandr Ivanovitš *region.library.tver.ru*. Viitattu 19.10.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Eevala** oli kylä Jääsken pitäjän eteläosassa. Naapurikyliä olivat kylän kaakkoispuolella sijaitseva Lottola, ja lounaispuolella sijaitseva Ihalempiälä. Kylä sijaitsi Jääskestä Viipuriin johtavan tien varrella. Tie kulki Eevalan kylän kohdalla pohjois-etelä -suunnassa. Kärenniemen kylä oli Eevalan naapurikylä pohjoisessa, mutta suurehko Komentokankaan metsäalue erotti kylät toisistaan. Eevalan kylän itäosat rajautuivat Antrean pitäjän Paakkarilan kylään. Kylän asutus ja pellot olivat keskittyneet suureksi osaksi Eevalanjärven ympärille, joka oli noin 200 m leveä ja 1 km pitkä. Huomattava viljelysalue oli myös Eevansuon alue, joka sijaitsi kyläkeskuksesta hieman erillään. Eevalanjärven vedet laskivat pientä puroa myöten etelään, jossa ne yhtyivät Kavantjärveen laskevaan Vehkeenojaan. Eevalan kylä kuului Lottolan koulupiiriin yhdessä Ihalempiälän kanssa. Kylän aluetta leimasivat huomattavat korkeuserojen vaihtelut: korkeat mäet, laaksot, järvi- ja suoalueet. Eevalanjärven koillispuolella kohosi mäki- ja kallioalue, jossa Haukkavuorella on mainittu olevan luola. Kallioalueen pohjoisosassa sijaitsi Linnamäki -niminen kohouma.

Lähteet
-------

1. ↑  Rosberg, J.E. ym.: *Suomenmaa V*
Viipurin lääni*, s. 164. Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1923.*

Aiheesta muualla
----------------

* Kauttu, Eva-Riitta & Vuorinen, Anu (toim.): *Kohvpannu ja kapsäkki kainalos : tarinoita Jääsken Lottolasta, Eevalasta ja Ihalempiälästä.* Vantaa 1997. ISBN 951-97774-0-7.

Jääski

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät | Ahola • Ahtiala • Ahvola • Eevala • Einola • Haikola • Hallikkala • Hirsilampi • Hyppölä • Hämälälä • Ihalempiälä • Jakola • Jakovala • Järvenkylä • Kamajauhola • Kaplahala • Kasila • Kemppilä • Kiljolanmaa • Kirkonkylä • Kiurula • Kokkola • Kostiala • Kuurmanpohja • Kyyrölä • Kärenniemi • Kärkkäälä • Kärättilä • Laitila • Laukkala • Littula • Lokkarila • Lottola • Meltola • Myllölä • Niemi • Näträmälä • Oravala • Pajarila • Patjaala • Pelkola • Penttilä • Pieppola • Puujalka • Päähkälä • Ranssila • Riikola • Rikkola • Rossila • Rouhiala • Räikkölä • Seppälä • Soperonmaa • Suikkala • Sunila • Teppanala • Tollola • Velkula • Vetelälä • Virola • Virolansalo |
| Muut | Enso |
**Zina Kocher** (s. 5. joulukuuta 1982 Red Deer, Alberta) on entinen kanadalainen ampumahiihtäjä. Kocherin ampumahiihtoura alkoi vuonna 1998 ja hän liittyi maajoukkueeseen vuonna 2001 Hänen valmentajanaan toimii Richard Boruta. Hänen edustamansa seura on Rocky Mountain Racers. Kocher on osallistunut yhdeksiin ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin ja kaksiin talviolympialaisiin. Hänen paras sijoituksensa maailmanmestaruuskilpailuissa on kahdeksastoista Ruhpoldingin maailmanmestaruuskilpailuista vuodelta 2012.*lähde?* Olympialaisissa Kocherin paras sijoitus on kahdeskymmenesseitsemäs 15 kilometrin matkalla Torinon olympialaisista 2006. Ampumahiihdon maailmancupin osakilpailussa Kocher on parhaimmillaan sijoittunut kolmanneksi. Cupin kokonaistilanteessa Kocherin paras sijoitus on kahdeskymmeneskuudes kaudelta 2006-2007. Kocher on valittu kolmesti Kanadan vuoden naisampumahiihtäjäksi. Kocherin pituus on 170 cm ja paino 60 kg.

Kocher lopetti uransa kesäkuussa 2016.

Lähteet
-------

* Zina Kocher Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)
* 
* 

### Viitteet

1. ↑  Zina Kocher Sports Reference.  Arkistoitu 16.12.2012. Viitattu 6.12.2013.
2. ↑  Ampumahiihtäjät Birnbacher ja Tsheresov lopettavat uransa *www.kestavyysurheilu.fi*.  Arkistoitu 11.2.2017. Viitattu 10.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zina Kocher** Wikimedia Commonsissa
**Eevi Rola** (oik. **Eevi Rytkölä**; s. 24. toukokuuta 1995 Helsinki) on suomalainen kansainvälisesti palkittu näyttelijä ja elokuvantekijä. Koulutukseltaan hän on näyttelijä.

Koulutus ja ura
---------------

Eevi Rola valmistui ylioppilaaksi vuonna 2015 Vaskivuoren musiikkilukiosta, jonka jälkeen hänet hyväksyttiin opiskelemaan elokuvanäyttelemistä New York Film Academyyn Yhdysvaltoihin.  Rola valmistui New York Film Academystä (New York ja Los Angeles) näyttelijäksi (Bachelor of Fine Arts) vuonna 2018.

Tunnustuksia
------------

Vuonna 2019 ja 2020 Rola asetettiin ehdolle käsikirjoittamassaan ja tähdittämässään sarjassa Easy Street (2018) ja palkittiin useilla kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla, muun muassa Actors Award, Los Angelesissa (Best Actress-palkinto) ja Sanctuary International Film Festivaleilla Australiassa.

Yksityiselämä
-------------

Eevi Rola on suomalaisen kuvanveistäjän, Johanna Rytkölän tytär. Eevi Rola on valokuvaaja Lotta Lemetin hyvä ystävä ja he ovat asuneet yhdessä New Yorkissa ja Los Angelesissa.

Filmografia
-----------

### Elokuvat

| Elokuvat |
| --- |
| Vuosi | Elokuva / Televisioelokuva | Rooli |
| 2016 | *Fame* | Sara |
| 2017 | *Happy Birthday, Rachel!* | Anna |
| 2018 | *Easy Street* | Sydney |
| 2020 | *Songs Are For Happy Days* | Nicole |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Eevi Rola *IMDb*. Viitattu 24.10.2020.
2. ↑  Armi Suojanen: Eevi Rytkölä lähtee Amerikkaan opiskelemaan näyttelijäksi.  *Vantaan Sanomat*, 30.-31.toukokuuta 2015.
3. 1 2  Local Stories: Conversations with the Inspiring Eevi Rola - Voyage LA Magazine | LA City Guide *voyagela.com*. Viitattu 24.10.2020. (englanniksi)
4. ↑   "Easy Street - IMDb".
5. ↑  Johanna Rytkölä sanoo Instagramissa: "Congrats to my daughter Eevi!#bfa #newyorkfilmacademy #actress #graduation" *Instagram*. Viitattu 24.10.2020.
6. ↑  HS Vantaa | Lotta Lemetti muutti Yhdysvaltoihin ja hämmästyi, miten vanhanaikaisia käytäntöjä on maan jokapäiväisessä arjessa *Ilta-Sanomat*.  6.4.2020. Viitattu 24.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Eevi Rolan kotisivu
**Lee Thompson Young** (1. helmikuuta 1984 Columbia, Etelä-Carolina – 19. elokuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta *The Famous Jett Jackson*. Hänen viimeinen roolinsa oli poliisietsivä Barry Frost TNT:n poliisidraamasarjassa *Rizzoli & Isles*.

Ura
---

Young päätyi näyttelijäksi Big Brothers and Big Sisters teatteriryhmän myötä, jotka keräsivät rahaa "A Night of Stars and Dreams" -tapahtumaansa. Young näytteli tapahtumassa Martin Luther King Junioria, joka sai hänet jatkamaan näyttelemistä teatterin parissa. Pian Young päätti kerätä rahaa matkustaakseen New Yorkiin saadakseen agentin. Tämän myötä hän näytteli useissa teatteriryhmissä pitkin Columbiaa. Kevätloman aikana Young pääsi lopulta matkustamaan New Yorkiin, jonne hän muutti 12-vuotiaana koulun päättyessä.

Young teki aluksi ensimmäisen televisiomainoksensa Robitussin Cough Syrup mainokseen. Sittemmin hän sai ensimmäisen televisioroolinsa Disneyn tuottamassa The Famous Jett Jacksonissa, jossa Young esitti pääosaa vuosina 1998–2001. Menestyksen myötä sarjasta tehtiin myös televisioelokuva *Jett Jackson: The Movie*. Sarjan päätyttyä Young jatkoi uraansa tehden lähinnä vierasrooleja sarjoihin kuten *Oikeuden puolesta*, *Jake 2.0*, *Smallville*, *South Beach* ja *Terminator: Sarah Connorin aikakirjat*. Smallvillessä hän esitti sarjakuvasankari Victor Stonea.

Kuolema
-------

Young ei ilmestynyt *Rizzoli & Isles* -sarjan kuvauksiin ja poliisi löysi näyttelijän kuolleena kotoaan. Youngin manageri Jonathan Baruch vahvisti kuolinsyyksi itsemurhan.

Lähteet
-------

1. ↑  Lee Thompson Young[vanhentunut linkki] *superiorpics.com* Viitattu 16.7.2010 (englanniksi)
2. ↑  Donna Freydkin: Lee Thompson Young of 'Jett Jackson' fame found dead *usatoday.com*.  19.8.2013. USA Today. Viitattu 20.8.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Toybullterrieri** (*Toy Bull Terrier*) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Toybullterrieri oli kääpiökoira, joka oli useimmiten riittävän pieni mahtuakseen kannettavaksi taskussa. Sillä oli omenanmuotoinen pää ja tavallista bullterrieriä suipompi kuono, minkä vuoksi siltä puuttui tälle ominainen päänmuoto. Sillä oli pystyt korvat, rotanhäntä ja lyhyt karvapeite. Toivottu väritys oli valkoinen, mutta myös juovikas (brindle) ja musta hyväksyttiin. Paino oli noin 4–5 kg, mutta äärimmäisillä yksilöillä jopa alle 1,4 kg.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Toybullterrieri oli omistajaansa kohtaan lempeä, iloinen ja eloisa. Se oli kuitenkin myös sisukas, itsevarma ja rohkea. Sanottiin, että ainoa keino estää sitä hyökkäämästä sitä kymmenen kertaa suurempien koirien kimppuun oli, että sen omistaja juoksi pois paikalta niin nopeasti kuin suinkin mahdollista - toybullterrieri seurasi tässä tapauksessa häntä. Eräs yksilö oli kerran valmis hyökkäämään jopa karjalauman kimppuun, mutta se sai kaviosta päähänsä.

Rotu oli paitsi sylikoira, myös hyvä vahti ja jyrsijöiden tappaja.

Alkuperä
--------

Kääpiöbullterrieriä jalostettiin systemaattisesti entistä pienemmäksi, kunnes saatiin aikaan rotu joka lukeutui yhdeksi maailman pienimmistä. 1800-luvulla toybullterrieri oli verrattain suosittu. 1900-luvun alussa se alkoi kuitenkin harvinaistua, ja sen esiintymisalue rajoittui Lontoon East Endiin ja Midlandsin kaivosalueille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 508–509. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
Filippiinien kartta, jossa näkyvät Luzon, Visayas ja Mindanao.
**Visayas** on yksi Filippiinien kolmesta saariryhmästä. Se sijaitsee Luzonin ja Mindanaon saariryhmien välissä. Visayasiin kuuluu monia saaria. Saarten korkein kohta on Kanlaon (2 345 m). Alueen suurin kaupunki on Cebu City. Saariryhmän pinta-ala on 58 295 km² ja asukasluku noin 17 200 000 asukasta. Väestötiheys on 294,28 as./km².

Pääsaaret ovat:

* Panay
* Negros
* Cebu
* Bohol
* Leyte
* Samar

Hallinnollinen jako
-------------------

Visayas jaetaan hallinnollisesti kolmeen alueeseen: Keski-Visayas, Itä-Visayas ja Länsi-Visayas. Alueet jaetaan provinsseihin, joita on 16.

### Länsi-Visayas (alue VI)

Länsi-Visayasin merkittävimmät saaret ovat Panay ja läntinen osa Negrosista. Suosittu matkailukohde on Boracayn saari. Alueen pääkaupunki on Iloilo City. Länsi-Visayasin pinta-ala on 20 614 km² ja väkiluku noin 6,8 miljoonaa.
Alueen provinssit ovat:

* Aklan
* Antique
* Capiz
* Guimaras
* Iloilo
* Negros Occidental

### Keski-Visayas (alue VII)

Keski-Visayasin merkittävimmät saaret ovat Cebu, Bohol ja itäinen osa Negrosia. Alueen pääkaupunki on Cebu City. Keski-Visayasin pinta-ala on 15 875 km² ja väkiluku noin 6,4 miljoonaa.
Keski-Visayasin provinssit ovat:

* Bohol
* Cebu
* Negros Oriental
* Siquijor

### Itä-Visayas (alue VIII)

Itä-Visayasin merkittävimmät saaret ovat Leyte ja Samar. Alueen pääkaupunki on Tacloban. Itä-Visayasin pinta-ala on 23 432 km².
Alueen provinssit ovat:

* Biliran
* Leyte
* Etelä-Leyte
* Itä-Samar
* Pohjois-Samar
* Samar

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Visayas** Wikimedia Commonsissa
Nordean Visa Electron -kortti Ruotsissa
**Visa Electron** on maksukortti. Visa on kehittänyt korttia 1980-luvulta alkaen. Visa Electron eroaa tavallisista Visa-luottokorteista siten, että siihen ei liity luotto-ominaisuutta, vaan katevaraus tehdään pankkitililtä. Näin ollen korttiin liittyvällä tilillä on aina oltava katetta käytettävissä maksutapahtuman yhteydessä ja käytettävissä olevia varoja ei voida ylittää. Verkkoon liittämättömät maksupäätteet eivät tue Visa Electronia, koska ne eivät voi varmistaa tilin saldon riittävyyttä maksutapahtuman summaan verraten, maksutapahtuman yhteydessä.

Visa Electronilla maksettaessa saattaa aiheuttaa hämmennystä se, että osa maksupäätteistä tunnistaa kortin luottokortiksi ja osa pankkikortiksi.

Suomessa Visa Electronin voi saada jokainen 18 vuotta täyttänyt, mutta pankit voivat asettaa myös muita ehtoja kortin myöntämiselle. 10–17-vuotiaille kortti myönnetään vanhempien suostumuksella.

Visa lopettaa Electron korttien tuen 2024 ja se korvataan Visa Basic -kortilla. Osa pankeista ei enää myönnä Electron -kortteja, vaikka korttien tuki on tällä hetkellä vielä voimassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Nordea Electron, Nordea.fi, viitattu 15.7.2016
2. ↑  OP-Visa Electron, OP.fi, viitattu 15.7.2016
3. ↑  OP-Visa Electron -korttien käyttö päättyy *www.op.fi*. Viitattu 19.2.2021.
**Eeva Sederholm** on suomalainen toimittaja. 

Sederholm oli Etelä-Karjalan maakuntalehden *Etelä-Saimaan* vastaava päätoimittaja huhtikuusta 2016 kesään 2022, jolloin hän siirtyi A-lehtien sisältöpäälliköksi.

Sederholm työskenteli *Etelä-Saimaassa* vuodesta 1998 alkaen harjoittelijana ja kesätoimittajana ja välivaiheiden jälkeen syksystä 2004 vakituisena. Hän toimi myös lehden uutispäällikkönä ja toimituksen päällikkönä. Hänestä tuli lehden vastaava päätoimittaja Pekka Lakan siirtyessä lehteä julkaisevan Kaakon Viestinnän sisältöjohtaksi. Sederholm on työskennellyt toimittajana myös Suomen Tietotoimistossa ja *Iltalehdessä*.

Sederholm on koulutukseltaan filosofian maisteri.

Lähteet
-------

1. 1 2  Etelä-Saimaan uudeksi päätoimittajaksi Eeva Sederholm *Etelä-Saimaa*.  17.3.2016. Kaakon Viestintä.  Arkistoitu 20.3.2016. Viitattu 17.3.2016.
2. 1 2  Mari Pajari, Etelä-Saimaan päätoimittaja vaihtuu – Eeva Sederholm siirtyy uusiin tehtäviin aikakauslehtien pariin, Etelä-Saimaa 26.1.2022, viitattu 9.7.2022
3. ↑  Laitakari, Timo: Uusi päätoimittaja: Sanomalehdillä on opeteltavaa avoimuudessa *Etelä-Saimaa*.  17.3.2016. Kaakon Viestintä.  Arkistoitu 20.3.2016. Viitattu 17.3.2016.
**Siemenpankki** on kasvin maan alle muodostama siemenvarasto, jossa siemenet säilyttävät itämiskykynsä sopivia itämisolosuhteita odottaessaan. Siemenpankissa olevat siemenet saattavat säilyä elossa satojakin vuosia, ja kasvi tekee sinne vuosien mittaan lisää siemeniä. Eri vuosien siemenet ovat keskenään geneettisesti erilaisia. Sopivat itämisolosuhteet ovat joka lajilla erilaiset. Siemenpankit ovat ekosysteemin toiminnan kannalta tärkeitä, koska vaikka kasvi ei yhtenä vuonna kehittäisikään uusia siemeniä lainkaan, se ei häviäisi paikalta kokonaan, vaan siemenpankissa olevat siemenet kasvaisivat uusiksi yksilöiksi. Jos kasvi jostain syystä lakkaisi kasvamasta alueella, siemenpankki jäisi silti maaperään odottamaan sopivia kasvuolosuhteita.

Luonnonkasvien siemenpankki on monimuotoisin alueilla, joita ihminen ei ole muokannut. Sellaisia alueita ovat esimerkiksi reunavyöhykkeet, niityt ja laitumet.

Lähteet
-------

1. ↑  Kasvitiede:siemenpankki – Tieteen termipankki *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 8.9.2022.
2. ↑  Syksyllä on aika tehdä talletus siemenpankkiin *Ruissaloinfo*.  3.12.2018. Turun kaupunkiympäristötoimiala. Viitattu 8.9.2022.
3. ↑  Yllätyksellinen siemenpankki.  *Oma maa mansikka - neuvoja kasvien tunnistamiseksi ja auttamiseksi*, 2010, s. 12.  BirdLife Suomi ry. Artikkelin verkkoversio.
Zimbabwen lintu.
**Zimbabwen lintu** on Zimbabwen kansallissymboli. Suur-Zimbabwesta löydettyihin veistoksiin pohjautuvaa symbolia on käytetty muun muassa Zimbabwen lipussa, vaakunassa ja rahoissa.

Linnun esikuvana on Suur-Zimbabwen tunnetuimmat esinelöydöt, eli kahdeksan suurta lintua, jotka ovat veistetty noin kaksi metriä korkeiden monoliittien huipulle. Ne oli tehty kiilleliuskeeseen tai vuolukiveen. Niitä ei ole tehty minkään tunnetun taiteellisen perinteen tapaan, ja todennäköisesti ne olivat useamman tekijän tekemiä. Linnut olivat alun perin Suur-Zimbabwen kukkulalinnoituksen itäisessä osassa, ja ne saattoivat symbolisoida kuninkaita. Lintuja ei suoranaisesti ole yhdistetty mihinkään tiettyyn lajiin, mutta ne muistuttavat hieman liitokotkaa, joka on merkittävä lintu šonien kulttuurissa.

Kahdeksasta linnusta vain yksi on nykyään Zimbabwen ulkopuolella. Cecil Rhodes sai yhden linnuista ja sijoitti sen Groote Schuurin tilalleen Kapkaupunkiin, missä se sijaitsee edelleen. Neljä kokonaista lintua ja yksi osittainen lintu lähetettiin myös Rhodesille Etelä-Afrikkaan, mutta nämä palautettiin Zimbabwelle maan itsenäistymisen jälkeen 1981. Eräs saksalainen lähetystyöntekijä sai osia yhdestä linnusta ja myi ne Berliinin kansatieteen museolle. Venäläisjoukot veivät ne toisen maailmansodan lopulla Berliinistä Leningradiin, mistä ne palautettiin Saksaan kylmän sodan lopulla. Kansatieteen museo luovutti toukokuussa 2003 osat Zimbabwen presidentille Robert Mugabelle. Kahdeksas lintu on sen sijaan ollut aina Zimbabwessa.

Zimbabwen liput
---------------

Zimbabwen lippu
Zimbabwe-Rhodesian lippu vuosina 1979–1980

Lähteet
-------

* Garlake, Peter: *Early art and architecture of Africa*. Oxford: Oxford University Press, 2002. ISBN 0-19-284261-7.

### Viitteet

1. ↑  Garlake, s. 159–160.
2. 1 2  The Legend of The Zimbabwe Bird *The Travel Guide to Victoria Falls*. Viitattu 4.11.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zimbabwen lintu** Wikimedia Commonsissa
**Paavo Visa Kivi** (27. kesäkuuta 1905 Suomussalmi – 28. lokakuuta 1990 Espoo) oli suomalainen sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen taustavaikuttaja, joka toimi vuosina 1945–1971 *Suomen Sosialidemokraatti* -lehden taloudenhoitajana ja sitä julkaisseen Kustannus Oy Kansanvallan toimitusjohtajana. Hänellä oli monia muitakin luottamustehtäviä. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1971. Vuonna 1984 Kivi kutsuttiin SDP:n kunniajäseneksi.

Kiven isä oli suomussalmelainen veistonopettaja. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1925 Kallion lukiosta Helsingissä ja valmistui ekonomiksi Kauppakorkeakoulusta vuonna 1930 sekä filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1943 pääaineenaan sosiologia. Hän työskenteli Kansanvalta-kustantamossa vuodesta 1930 konttoristina ja liittyi vuonna 1934 Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) jäseneksi. Vuosina 1936–1939 hän oli Helsingin kaupungin teurastamon taloudenhoitajana ja 1939–1945 valtiovarainministeriön säästöpankkitarkastajana. Sodan jälkeen Kivi nimitettiin vuonna 1945 Kansanvallan toimitusjohtajaksi. Hän panosti varsinkin yhtiön omistaman Työväen Kirjapainon (myöh. Paasipaino) kehittämiseen. Kun *Suomen Sosialidemokraatille* 1950-luvun lopulla hankittiin uusi painokone, siihen sisältyi ensimmäisenä Pohjoismaissa sekä kohopaino- että syväpainorotaatio.

Kivi kuului Helsingin Työväen Säästöpankin isännistöön 1937–1945 ja hallitukseen 1952–1970, Rautatiekirjakauppa Oy:n johtokuntaan 1946–1972, Alkon hallintoneuvostoon 1950–1973, Yhtyneiden Ravintoloiden johtokuntaan 1950–1974, Sanomalehtien Ilmoitustoimiston hallitukseen vuodesta 1953, Suomen Tietotoimiston hallitukseen 1956–1971 ja Suomen Työväen Säästöpankin hallitukseen 1971–1976. Lisäksi hän oli Työväenlehdistö ry:n hallituksen jäsen 1946–1972 ja puheenjohtaja 1954–1971 sekä Työväen Opintorahaston säätiön hallituksen jäsen 1949–1976 ja puheenjohtaja 1960–1976, ja kuului Kultareuna ry:n johtokuntaan 1959–1971, Sanomalehtien Liiton, Graafisen Teollisuuden Työnantajaliiton ja Graafisen Keskusliiton hallituksiin 1960–1971, Kansan Sivistysrahaston valtuuskuntaan 1955–1972 ja Väinö Tannerin säätiön valtuuskuntaan vuodesta 1962.

Kivi oli myös mestaritason shakinpelaaja ja erikoistunut varsinkin tehtäväshakkiin. Hän sai kansallisen tehtävämestarin arvon vuonna 1947 ja laadinnan kansainvälisen FIDE-mestarin arvon vuonna 1990 vain pari viikkoa ennen kuolemaansa. Hän oli Työväen Shakkiliiton, Suomen Keskusshakkiliiton ja Suomen Tehtäväniekkain perustajajäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Annastiina Henttinen: Teollisuusneuvos Visa Kivi (1905–1990). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 3.9.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  Jaakko Kangosjärvi: Teollisuusneuvos Visa Kivi Työväenliikkeen kirjapainomies ja mestariluokan shakinpelaaja (maksullinen artikkeli). Helsingin Sanomat 2.11.1990. Viitattu 30.8.2017.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee japanilaista velvollisuuskäsitettä. Sykloni Giristä on eri artikkeli.*
**Giri** (jap. 義理) on japanilainen käsite, joka tarkoittaa suurin piirtein "velvollisuutta" tai "kiitollisuudenvelkaa". Girin sanotaan olevan merkittävä tekijä japanilaisissa sosiaalisissa suhteissa. Termillä on lukuisia erilaisia nyansseja erilaisissa sosiaalisissa tilanteissa, joita se säätelee. Girin ja ninjōn, henkilökohtaisten toiveiden, vastakkainasettelu on merkittävä teema Japanin kirjallisuudessa ja taiteessa, esimerkiksi Chikamatsu Monzaemonin teoksissa ja kabuki-näytelmissä yleensä.

Esimerkki yhteisössä vaikuttavasta giristä:

> »F pistäytyy G:n pitämässä kahvilassa. Hän pyytää rahaa tulevan, naapurustossa pidettävän festivaalin hyväksi. G tekee lahjoituksen girin vaikutuksesta, mahdollisesti pienimmän mahdollisen summan. Todellisuudessa hän ei haluaisi antaa lainkaan rahaa.» 
> 
> 

Esimerkki moraalisiin valintoihin vaikuttavasta giristä:

> »H on sushi-kokki, joka on työskennellyt ravintolassaan kymmenen vuoden ajan. Samassa kaupunginosassa juuri avatun ravintolan omistaja tarjoaa hänelle houkuttelevaa työtä erinomaisin etuuksin. Girin vuoksi kokki hylkää tarjouksen.» 
> 
> 

Girin merkittävä piirre on se, että osapuolet eivät varsinaisesti sovi toistensa kanssa mitään, vaan toimivat pikemminkin ennakoiden. Giri on siis täysin subjektiivinen käsite ja sen toteutuminen riippuu osapuolten huomaavaisuudesta. Tiukat sosiaaliset rakenteet ja säännöt voidaan nähdä esteenä girin toteutumiselle, minkä vuoksi kiistan sattuessa kahden osapuolen välille esimerkiksi käräjöintiä vältetään ja suositaan keskinäistä sovittelua.

Lähteet
-------

* Masayuki Yoshida: The Reluctant Japanese Litigant Ejcjs. Viitattu 27. heinäkuuta 2007.
**Terminatiivi** on paikallissija eräiden kielten kieliopissa. Terminatiivi ilmaisee johonkin menemistä eli päätymistä. Suomessa sitä vastaa apusanoilla *saakka* tai *asti* luotava rakenne, eli "niin kauas kuin, muttei yhtään edemmäs". 

**Nykysuomessa** terminatiivia ei ole, toisin kuin monissa sen sukukielissä kuten virossa ja unkarissa. Jossakin suomen kielen historian vaiheessa se mahdollisesti on ollut. Kalevalassa esiintyvä ja nykysuomenkin ilmauksessa *kaikki tyynni* jäänteenä säilynyt adverbi *tyynni* on mahdollisesti *tyvi*-sanan terminatiivi (*tyvi* > *tyvennik*, josta äänteenmukauksien kautta *tyynni*, tarkoittaen *tyveen asti* eli kokonaan). Kalevalassa on muitakin terminatiivisia sanamuotoja, mm. *sini* ~ *kuni* (*siihen asti* ~ *kuhun asti*). Esimerkiksi 31. runossa, jossa Kullervo on kasken kaadannassa ja hakatessaan puita niin, että kirveestä lähtee viheltävä ääni, sanoo:

*"Sini kaski kaatukahan,*
*Koivu solki sortukahan,*
*Kuni ääni kuulunevi,*
*Kuni vierrevi vihellys!"*
**Viron kielessä** terminatiivi luodaan päätteellä *-ni*. Esimerkkejä terminatiivin käytöstä virossa: 

* *majani* 'taloon asti'
* *õhtuni* 'iltaan saakka'
* *jõeni* 'joelle saakka'
* *kella kuueni* 'kello kuuteen asti'

**Unkarissa** terminatiivin pääte on **-ig**:

* *ház**ig*** 'taloon asti'
* *reggeltől est**ig*** 'aamusta iltaan'

Myös **livvin kielessä** esiintyy terminatiivi:

* Toizeh *vuodessah* sorrettu meččü kuivi. ’Toiseen vuoteen saakka kaadettu metsä kuivuu.’ (Рягоев: 1969, 142.)
* Kondii se ajoi jäl’l’es händü pellon *perillessäh*. ’Karhu ajoi takaa häntä peltoon saakka.’ (Рягоев: 1969, 142.)

Suomalais-ugrilaisten kielten lisäksi sijamuoto tunnetaan ainakin sumerin kielestä.

Lähteet
-------

Aleksandra Rodionova: Livvin postpositiosijoista, teoksessa Tutkielmia vähemmistökielistä Jäämereltä Liivinrantaan, Vähemmistökielten tutkimus- ja koulutusverkoston tutkimusraportti V, Toim. Olga Haurinen ja Helena Sulkala, Humanistinen tiedekunta, Suomen kielen, informaatiotutkimuksen ja logopedian laitos, Oulun yliopisto, 2006. Raportin verkkoversio

### Viitteet

1. ↑  Turunen, Aimo: *Kalevalan sanat ja niiden taustat*, s. 143, 306, 353. Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö, 1981. 2. painos. ISBN 951-9363-24-6.
2. ↑  Lönnrot, Elias: *Kalevala (vuoden 1849 versio)*. Lönnrot, Elias. 31. runo, säkeet 279-282.
3. ↑  Rodionova s. 38–39.

Sijamuodot
abessiivi • ablatiivi • absolutiivi • adessiivi • adverbiaali • akkusatiivi • allatiivi • benefaktiivi • datiivi • delatiivi • distributiivi • eksessiivi • ekvatiivi • elatiivi • ergatiivi • essiivi • finaali • formaali • genetiivi • illatiivi • inessiivi • instruktiivi • instrumentaali • kausaali • kausatiivi • komitatiivi • komparatiivi • latiivi • lokatiivi • modaali • multiplikatiivi • nominatiivi • oppositiivi • partitiivi • prepositionaali • prolatiivi • separatiivi • situatiivi • sosiatiivi • sublatiivi • superessiivi • superlatiivi • temporaali • temporaalinen distributiivi • terminatiivi • translatiivi • vokatiivi
**Luontokuvauksen käsikirja** on vuonna 2012 Docendon kustantamana ilmestynyt teos, jossa tunnetut luontokuvaajat opastavat kuvaustekniikassa ja kunkin kuvauslajin kuvaamisessa käyttäen esimerkkeinä omia valokuviaan.

Teoksen taustavoimina ovat luontokuvaajien järjestöt Suomen luontokuvaajat ry ja Suomen ammattiluontokuvaajat ry. Teosta ovat tukeneet apurahoin Finnfoto ja WSOY:n kirjallisuussäätiö. 

Teos jakautuu kuvien teemojen mukaan kuuteen osaan: Maisema, Luonto ja ihminen, Nisäkkäät, Linnut, Pienet eläimet ja Kasvit. Kukin osa koostuu useista artikkeleista ja esimerkkikuvista. Niiden jälkeen on osuus kuvaamisen työvaiheista ja viimeisenä osana otsikon Luontokuva elää alla kerrotaan luontokuvauksesta yleisellä tasolla. Lopussa on hakemisto. Sisällysluettelossa mainitaan otsikko Käsitteet. Sitä ei kuitenkaan ole.

Kirja sivuuttaa valokuvaamisen teknisen puolen, koska jatkuvasti kehittyvästä aihepiiristä on omia opaskirjojaan. Aiempi käsikirja on peräisin vuodelta 1981, ja teoksen päätoimittajan, porilaisen luontokuvaajan Markku Saihan mukaan sen päivittäminen oli mahdotonta, niinpä tämä teos on täysin uusi ja tarjoaa "omat, uudet eväänsä luontokuvaukselle". Se on myös ainoa kattava suomenkielinen ajan tasalla oleva alan kirja.

Mitoiltaan kookas, runsaasti kuvia sisältävä teos käy arvioijien mukaan paitsi oppaaksi kuvaajille, myös katselukirjaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kati Rantala, Maan huiput jakavat viisauttaan päivitetyssä luontokuvauksen käsikirjassa, Yle.fi, uutiset 10.12.2012
2. ↑  Markku Saiha, Alkusanat, Luontokuvauksen opas, s. 7
3. ↑  Vuoden Luontokuva 2012 ja Luontokuvauksen käsikirja, Maiseman lumo -blogi
4. ↑  Teoksen arvioita kustantajan sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Lusikkauistin
**Lusikkauistin** on metallilevystä taivutettu uistin. Suomenkielisen nimensä se on saanut Tiura-Uistimen edeltäjän, torniolaisen kultaseppä Peter Käänteisen, käyttämästä valmistusmenetelmästä, jossa käytettiin hopealusikkamuotteja uistimen valmistukseen. Suomalaisen lusikkauistimen valmistuksen välitön syy oli se, ettei jakokuntiin kuulumattomilla maata omistamattomilla tai etäällä asuvilla ollut kalastusoikeutta pitää verkkoja Kemijoella lohen kalastusta varten.*lähde?* Kansainvälisesti ensimmäisenä lusikkauistimen kehittäjänä pidetään Julio T. Buelia, joka valmisti sellaisen noin 1848.

Lusikkauistimet ovat uppoavia uistimia, kun taas suuri osa aikaisemmin *puukaloiksi* mainituista vaappu-uistimista on kelluvia uistimia ja ne saadaan uimaan syvällä L:n muotoisella, satulanmuotoisella tai pitkän nokan muotoisella syväetulevyllä jopa 5 metrin syvyyteen saakka.

Pienet lusikkauistimet
----------------------

Pitkulaiset lusikkauistimet ovat yleensä kevyitä ja ne on tarkoitettu lähinnä vain pienillä järvivesillä, lammissa ja koskissa kalastamista varten.

Tavanomaiset ja raskaat lusikkauistimet
---------------------------------------

Tavanomaiset lusikkauistimet ovat pituuteensa nähden leveähköjä. 
Jotkut lusikkauistimet voivat olla uistimiksi todella painavia. Niiden massa voi olla jopa 25–30 grammaa.

S-muotoiset
-----------

Jotkut lusikkauistimet muotoillaan äärimmäisen loivasti S-n muotoisiksi yleensä siten, että uistimen etuosa on kupera ja peräosa kovera. Näin lusikkaan saadaan kalan uintiliikettä muistuttava muoto.

Yksi tällaisista kuuluisista lusikkauistinsarjoista on Abu Garcian Toby-uistinsarja, jota tuotetaan seitsengrammaisesta 28-grammaiseen malliin saakka.

Taittoperäiset
--------------

Lusikkauistimeen saadaan tempoileva uintikuvio taittamalla sen runkoa vinoon perästä, jolloin uistin synnyttää tavanomaista enemmän värähtelyä veteen ja kala huomaa helpommin uistimen kylkiviiva-aistin avulla. Tavallisia ruostumattoman teräksen värisiä lusikkauistimia voidaan värjätä tarpeen mukaan. Joskus niissä on myös hologrammikuvio.

Lusikkauistinten valmistajia
----------------------------

Suomen lusikkauistinvalmistajiin kuuluvat Aave-Uistin, Iitin Uistin, Finlandia-uistin, Tiura-Uistin, Tintti-Uistin sekä monenlaisia uistimia valmistavat Kuusamon Uistin ja Rapala VMC.

Lähteet
-------

1. ↑  Yliollitervo, Ari: Tiuran historiaa *Tiura.fi*.  Arkistoitu 2.8.2005. Viitattu 11.6.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lusikkauistin** Wikimedia Commonsissa

Vieheet

|  |  |
| --- | --- |
| Uistimet | Jigi | 
Lippauistin | 
Ruohosuojattu lippauistin | 
Lusikkauistin | 
Ruohosuojattu lusikkauistin | 
Vaappu-uistin | 
Jerkkaus |  |
| Perhosyötti |  |  |
| Pilkkiminen | Pystypilkki | 
Tasapainopilkki | 
Mormuska | 
Madepilkki |  |
**Siemens IT Solutions and Services** on globaali, Siemens AG:n omistama IT-palvelutalo. Suomessa Siemens IT Solutions and Services Oy on toiminut itsenäisenä yhtiönä heinäkuusta 2010 asti. Yhtiö toimittaa tietotekniikan ulkoistuspalveluja ja ratkaisuja teollisuuteen, energia-alalle ja julkisen sektorin organisaatioille. Yhtiön historia Suomessa ulottuu aina vuoteen 1855, jolloin Siemens toimitti Suomeen ensimmäisen lennättimen. 

* Liikevaihto 4,2 miljardia € maailmanlaajuisesti
* 32 000 työntekijää 40 maassa, yli 400 työntekijää Suomessa ja Virossa

Siemens ja ranskalainen IT-yhtiö Atos Origin ilmoittivat vuodenvaihteessa 2010 muodostavansa strategisen kumppanuuden, jonka myötä Siemens IT Solutions and Services siirretään Atos Originin omistukseen. Kaupan myötä syntyvällä uudella IT-yhtiöllä on yhteenlaskettuna arviolta 78 500 työntekijää maailmanlaajuisesti. 

Siemens IT Solutions and Services Oy toimittaa IT-ratkaisuja, kuten toiminnanohjausjärjestelmiä ja niihin liittyviä ulkoistuspalveluja. Yhtiön asiakkaita ovat teollisuuden, energia-alan ja julkisen sektorin organisaatiot. Siemens toi SAP:n ensimmäisenä Suomeen vuonna 1994 ja se on toimittanut yhteensä yli 2000 SAP-projektia maailmanlaajuisesti.

Lähteet
-------

1. Siemens IT Solutions and Services Oy:n verkkosivut
2. Atos Originin ja Siemens IT Solutions and Servicesin yhdistyminen (Arkistoitu – Internet Archive)
3. SAP:in historia Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Uschakoffin talo** on Helsingissä Pohjoisesplanadi 19:ssä sijaitseva kolmikerroksinen empiretyylinen toimisto- ja liiketalo jonka rakennutti venäläinen Suomeen vuonna 1808 muuttanut kauppias Jegor Uschakoff vuosina 1815–1816 Pehr Granstedtin toimiessa suunnittelijana. Talossa oli alun perin tavaramakasiineja ja kauppapuoteja alakerrassa ja yläkerroksissa asuntoja. Talon piharakennuksessa oli vielä renkitupa, sauna, talli ja navetta. Uschakoffin talon Unioninkadun puoleisen siiven pohjoisosa valmistui hiukan myöhemmin 1827–1828. 1800-luvun kuluessa taloon tehtiin vielä ikkunajakomuutoksia sekä rakennettiin näyteikkunat vuonna 1876 arkkitehti Theodor Höijerin suunnitelman mukaan.

Vuonna 1885 Uschakoffin perilliset myivät talon kirjakauppias Gustaf Wilhelm Edlundille. Edlund oli ostanut Uschakoffin talossa jo vuodesta 1848 toimineen J. C. Frenckellin kirjakaupan vuonna 1864 ja kirjakauppa toimi talossa G. W. Edlundin kirjakaupan nimellä vuodesta 1879 aina 1920-luvun alkuun. Edlund myi kuitenkin Uschakoffin talon jo vuonna 1896 Privatbankenille.

1900-luvulla taloon rakennettiin Jugendsalina tunnettu Privatbankenin pankkisali sisäänkäynteineen ja portaikkoineen sekä uudet näyteikkunat vuosina 1903–1904 arkkitehti Lars Sonckin suunnitelmien mukaan. Pankkisalin sisustuksen suunnitteli Valter Jung. Lars Sonck suunnitteli myös vuonna 1915 valmistuneen Privatbankenin pankkisalin laajennuksen. Privatbankenin toiminta päättyi fuusioon vuonna 1922 pankin jouduttua taloudellisiin vaikeuksiin.

Helsingin kaupunki osti Uschakoffin talon vuonna 1961. Uschakoffin talon sisäosat purettiin julkisivuja ja Jugendsalia lukuun ottamatta vuosina 1965–1968 tehdyissä muutostöissä jotka suunnitteli arkkitehti Aarno Ruusuvuori. Jugendsali muutettiin Helsingin kaupungin tiedotustilaksi vuonna 1983 ja nykyisin salissa toimii kahvila-ravintola. Uschakoffin talossa sijaitsee myös heinäkuussa 2018 avattu Market Helsinki, joka on kolmen suomalaisen brändin (R/H Studio, Papu, Frantsila) yhteismyymälä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Finna (Helsingin kaupunginmuseo) : Uschakoffin talo; Pohjoisesplanadi 19. Unioninkatu 28.; Helsinki  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Stadn Friidu-blogi 17.5.2014 : Lars Sonckin Jugendsali
3. 1 2  Kertomuksia Helsingin kortteleista osa 38: Dromedaari - Pankit levittäytyivät Dromedaarin kortteliin sata vuotta sitten, Helsingin Sanomat 6.5.2006

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uschakoffin talo** Wikimedia Commonsissa
**Stanley Atani** (s. 27. tammikuuta 1990 Tahiti) on tahitilainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaansa pääsarjassa pelaavaa AS Tefanaa. Oikeajalkainen Atani on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Atani aloitti uransa AS Jeunesissa, jota hän edusti vuodet 2008–2010. Vuodesta 2010 hän on kuulunut Tahitin pääsarjajoukkueeseen AS Tefanaan, jonka riveissä hän on voittanut muun muassa kaksi Tahitin mestaruutta ja hävinnyt OFC Champions Leaguen finaalin.

### Maajoukkueura

Atani kuului Tahitin alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen vuoden 2009 MM-kilpailuissa, joissa hän oli kentällä yhdessä ottelussa. Tahitin jalkapallomaajoukkueessa Atani debytoi huhtikuussa 2011 ystävyysottelussa Uutta-Kaledoniaa vastaan. Avausmaalinsa hän teki saman vuoden elokuussa Tyynenmeren kisojen ottelussa Cookinsaaria vastaan. Atani oli mukana myös vuoden 2013 Maanosaliittojen cupissa, jonne maa oli selviytynyt voitettuaan vuoden 2012 OFC Nations Cupin. Atani pelasi turnauksessa kahdessa Tahitin kolmesta ottelusta, Uruguayta ja Nigeriaa vastaan.

Saavutukset
-----------

**AS Tefana**

* Tahitin pääsarja: 2010-2011, 2014-2015

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
C-102 Jetlinerin pienoismalli.
**Avro Canada C-102 Jetliner** oli Avro Canadan valmistama suihkumatkustajakone. Se suoritti ensilentonsa 10. elokuuta 1949 ensimmäisenä suihkumatkustajakoneena Pohjois-Amerikassa. Brittiläinen de Havilland Comet oli lentänyt noin kaksi viikkoa aiemmin. Vaikka kone herätti mielenkiintoa Yhdysvalloissa, se ei koskaan päässyt sarjatuotantoon, sillä Kanadan hallitus määräsi Avron keskittymään Avro Canada CF-100 Canuck -hävittäjän kehitykseen. Ainoan rakennetun koneyksilön keulaosa on nähtävillä Canada Aviation and Space Museumissa. Muu osa koneesta myytiin romuksi tilanpuutteen takia.

Tekniset tiedot
---------------

* siipien kärkiväli: 29,9 m
* pituus: 25,1 m
* korkeus: 8,1 m
* tyhjäpaino: 16 783 kg
* maksimipaino: 29 484 kg
* lentonopeus: 676 km/h
* huippunopeus: 805 km/h
* nousunopeus: 677 m/min
* suurin lentokorkeus: 12 283 m
* lentomatka: 2 000 km
* miehistö: kolme
* moottorit: neljä Rolls-Royce Derwent 5/17 -suihkumoottoria

Lähteet
-------

1. ↑  Marsh, James: Avro Canada Jetliner The Canadian Encyclopedia.  Arkistoitu 25.8.2007. Viitattu 17.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Avro Canada C.102 Jetliner Canada Aviation and Space Museum. Viitattu 17.7.2010. (englanniksi)
Avro 652a Anson T.21 lentoonlähdössä
**Avro Anson** (lempinimi: *Faithful Annie*) oli englantilainen kaksimoottorinen kuljetuslentokone, jonka ensilento lennettiin maaliskuussa 1935. Konetyypin ensimmäinen sarjakone valmistui joulukuussa samana vuonna, ja tyyppi otettiin Britannian kuninkaallisten ilmavoimien (RAF) palveluskäyttöön maaliskuussa 1936. Anson oli alun perin meritiedustelukone, jota käytettiin kuitenkin paljon yhteys- ja harjoituspommikoneena. Ansoneita rakennettiin Isossa-Britanniassa 8 138 kappaletta ja Kanadassa 2 882 kappaletta. Konetyypin tuotanto päättyi vuonna 1952. RAF poisti tyypin käytöstä vuonna 1968.

Avro 652a Anson T.21
Konetta käyttivät Australia, Kanada, Egypti, Suomi (3 kpl), Englanti, Grönlanti, Irlanti, Uusi-Seelanti, Etelä-Afrikka, Turkki ja Yhdysvallat.*lähde?*

Suomen ilmavoimat
-----------------

Suomen ilmavoimien Anson Tikkakoskella maaliskuussa 1940.
Suomen ilmavoimat käytti Ansoneita koulukoneina. Kolme konetta hankittiin 1937 samaan aikaan Blenheim-pommittajien kanssa, ja niiden tarkoituksena oli helpottaa ajanmukaiseen lentokalustoon siirtymistä. Koneilla koulutettiin ohjaajia, tähystäjiä ja radiosähköttäjiä. Tyyppi oli Ilmavoimien ensimmäinen sisäänvedettävällä laskutelineellä varustettu. Viimeinen kolmesta ilmavoimien Ansonista lensi viimeisen lentonsa vuonna 1947, ja se poistettiin kirjanpidosta vuonna 1952.

Tekniset tiedot
---------------

* Valmistaja: Avro
* Voimalaite: Kaksi 350 hv Amstrong Siddeley Cheetah IX -tähtimoottori
* Kärkiväli: 17,22 m
* Pituus: 12,88 m
* Siipipinta-ala: 38 m²
* Lentopaino: 4 286 kg
* Huippunopeus: 303 km/h
* Lakikorkeus: 5 800 m
* Lentomatka: 1 250 km
* Pommeja 224 kg
* Aseistus 4 × 7,69 mm konekivääriä

Lähteet
-------

* Heinonen, Timo: *Thulinista Hornetiin – 75 vuotta Suomen ilmavoimien lentokoneita*. Tikkakoski: Keski-Suomen ilmailumuseo, 1992. ISBN 951-95688-2-4.
* Keskinen, Kalevi: *Suomen Ilmavoimien lentokoneet 1939-1972*. Tietoteos, Helsinki/Espoo. Painettu: Forssan Kirjapaino Oy, Forssa, 1977. ISBN 951-9035-21-4.

### Viitteet

1. 1 2  Humble, R. 1975/1976: s. 46.
2. 1 2  Heinonen 1992 s. 105–106
3. ↑  Keskinen, K. 1977. s. 5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Avro Anson** Wikimedia Commonsissa
**Smart Profit Club** oli internetissä toimiva sijoitus- ja verkostomarkkinointisivusto. Sivustoa ylläpiti *Oy Smart Profit Club Ltd*, joka oli rekisteröity kaupparekisteriin 24. tammikuuta 2008, kotipaikkana Tampere. Yritys lupasi alun perin sijoittajilleen jopa 60 prosentin tuottoja, jotka syntyisivät valuuttakaupoilla. Uuden ilmoituksen mukaan kuukausittainen tuotto-oletus muutettiin 8–15 prosentiksi. Tuoton ilmoitustapaa muutettiin toimitusjohtajan mukaan sen vuoksi, että 60 prosentin vuosituotto kuulosti liian suurelta ja myös takuutuotto oli epäilyttänyt ihmisiä.

Sisäministeriö tutkii*milloin?* internetissä markkinoivaa Smart Profit Clubia epäiltynä pyramidihuijauksesta. Ministeriössä on tutkittavana noin viisi huijausepäilyä, kun Smart Profit Club lasketaan mukaan. Näin kertoo Aamulehdessä haastateltu hallintoneuvos Jouni Laiho. Smart Profit Club itse väitti, että sillä on takanaan joukko suomalaisia sijoittajia, joilla on vuosien kokemus valuuttakaupasta. Yrityksen toimitusjohtajana toimi Matti Rautajoki, 30.

Talouslehti Talouselämän mukaan Smart Profit Clubin toimintamalli oli verkostomarkkinoinnin ja pyramidimallin rajoilla. Televisiokanava MTV3:n haastattelema Finanssialan keskusliiton asiantuntija arvioi Smart Profit Clubin olleen yksi Wincapitan työn jatkajista.

Smart Profit Clubin mukaan osa sen jäsenistä perusti 4. huhtikuuta 2008 yhdistyksen Valuuttakaupalla hyväntekeväisyyttä ry. Yrityksen mukaan vuoden treidausjakson jälkeen tuotto lahjoitetaan hyväntekeväisyysjärjestöjen käyttöön lyhentämättömänä. MTV3:n mukaan tiedotteessa mainittiin Lastenklinikoiden kummit, mutta se poistettiin kummien vaatimusten jälkeen.

Vuonna 2009 yrityksen verkkosivut lakkasivat toimimasta.

Katso myös
----------

* Wincapita
* Global Pension Plan

Lähteet
-------

1. ↑  Patentti- ja rekisterihallituksen ja verohallinnon yhteinen yritystietojärjestelmä - Oy Smart Profit Club Ltd[vanhentunut linkki]
2. ↑  Smart Profit Club:in omistaja kiistää pyramidikuvion Aamulehti.  Arkistoitu 13.4.2008. Viitattu 11. huhtikuuta 2008.
3. ↑  Smart Profit Club yhtiön verkkosivut *smartprofitclub.com*.  Arkistoitu 9.4.2008. Viitattu 10. huhtikuuta 2008.
4. 1 2 3  Salla Vuorikoski: Sijoitusklubi tärveli Lastenklinikoiden Kummien mainetta  9. huhtikuuta 2008. MTV3. Viitattu 10. huhtikuuta 2008.
5. ↑  Pekka Lähteenmäki: Valuuttakauppias Smart Profit uskoo huipputuottoihinsa  28. maaliskuuta 2008. Talouselämä.  Arkistoitu 2.4.2008. Viitattu 10. huhtikuuta 2008.
6. ↑  Uutinen: Varoja hyväntekeväisyyteen *smartprofitclub.com*.  Arkistoitu 9.4.2008. Viitattu 10. huhtikuuta 2008.
**Banikane** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Gourma-Rharousin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 25 kilometriä piirin keskuksesta Rharousista itään. Kunnassa on 9 400 asukasta (vuonna 2009).

Banikanen kunta rajoittuu pohjoisessa Timbuktun piirin Berin, idässä Bouremin piirin Bamban, etelässä Gourma-Rharousin piirin Ouinerdenin ja lännessä Rharousin kuntaan. Seutu kuuluu aavikoitumisesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää ja viisi paimentolaisryhmää sekä Egayenen yhteisö. Asukkaat ovat etupäässä songhaita, tuaregeja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Monet käyvät ansiotöissä Malin kaupungeissa tai ulkomailla.

Kunnassa on kuusi koulua, jotka tavoittavat yli 90 % ikäluokasta. Egacharissa on terveysasema.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Plan de Securité Alimentaire Commune Rurale de Banikane 2006–2010 *csa-mali.org*.  2006. Viitattu 2.6.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 2.6.2012. (ranskaksi)