recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arvo Albert Viitanen** (12. huhtikuuta 1924 Uurainen – 29. huhtikuuta 1999 Anjalankoski) oli suomalainen maastohiihtäjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti.

Arvo Viitanen saavutti 29-vuotiaana ensimmäisissä arvokisoissaan, Falunin MM-hiihdoissa 1954, kolme mitalia. Hän sai hopeaa 15 kilometrillä 11 sekuntia toiselle Evon Metsäpoikien hiihtäjälle, Veikko Hakuliselle hävinneenä ja pronssia 50 kilometrillä voitettuaan Norjan Martin Stokkenin yhdeksällä sekunnilla. Viestissä Viitanen hiihti kolmannen osuuden Suomen kultaa voittaneessa joukkueessa. Hän hiihti osuudellaan välillä harhaan ja suksikin irtosi, mutta hän saapui silti vaihtoon ensimmäisenä. Ilman mitalia hän jäi vain 30 kilometrillä sijoittuessaan kahdeksanneksi.

Helmikuussa 1955 järjestetyissä Cortina d'Ampezzon olympialaisten esikisoissa, niin kutsutuissa "pikkuolympialaisissa" Viitanen voitti 15 kilometrin hiihdon ennen Veikko Hakulista ja Ruotsin Sixten Jernbergia ja sijoittui 30 kilometrilläkin parhaana suomalaisena neljänneksi. Vuotta myöhemmin hän ei kuitenkaan ollut itse olympialaisissa parhaassa kunnossaan ja sai ainoan mitalinsa viestistä, jossa hän hiihti jälleen kolmannen osuuden. Sen lisäksi hän sijoittui 15 kilometrillä yhdeksänneksi. Lahden MM-kisoissa 1958 hän sai pronssia viestissä ja 50 kilometrillä sekä sijoittui neljänneksi 30 kilometrillä ja seitsemänneksi 15 kilometrillä.

Salpausselän Kisoissa Viitanen voitti ensimmäisenä hiihtäjänä kolmena peräkkäisenä vuonna pikamatkan. Noiden vuosien 1952–1954 voittojen jatkoksi hän voitti 50 kilometriä vuonna 1955. Holmenkollenilla hän voitti 50 kilometrin matkan vuonna 1956. Puijolla hän voitti 50 kilometriä vuonna 1955 ja Ounasvaaralla vuonna 1956.

Seuratasolla Viitanen edusti Evon Metsäpoikien lisäksi Uuraisten Urheilijoita ja Myllykosken Kilpa-Veikkoja. Suomen mestaruuden hän voitti 15:llä ja 50 kilometrillä vuonna 1955, 30 kilometrillä vuonna 1959 sekä 3 × 10 kilometrillä vuonna 1954.

Viitanen oli Suomen Hiihtoliiton johtokunnan jäsen vuosina 1976–1982. Ammatiltaan hän oli metsäteknikko. Hänen poikansa Tapio Viitanen (s. 1950) kilpaili ampumahiihtäjänä nuorten MM-kisoissa.

Saavutuksia
-----------

* Olympiahopeaa Cortina d'Ampezzossa 1956 (4 × 10 km viesti)
* MM-kultaa (viesti), hopeaa (15 km) ja pronssia (50 km) Falunissa 1954 sekä kaksi MM-pronssia Lahdessa 1958 (50 km ja viesti)
* SM-kultaa 1954 (3 × 10 km), 1955 (15 ja 50 km) ja 1959 (30 km)
* SM-hopeaa 1958 (15 km) ja 1959 (50 km)
* Salpausselän Kisoissa voitto 1952, 1953 ja 1954 (15-18 km) sekä 1955 (50 km)
* Holmenkollenin kisoissa voitto 1956 (50 km)

Lähteet
-------

1. ↑  Yllättäjät.  *Helsingin Sanomat*, 17.2.1951, s. 9. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 8.4.2024.
2. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1956*, s. 352. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* Arvo Viitanen *Olympics at Sports-Reference.com*.  Arkistoitu 6.7.2012. Viitattu 15.12.2015.
**Eino Rantanen** (15. joulukuuta 1904 Juupajoki – 7. elokuuta 1961 Tammela) oli suomalainen jalkapalloilija ja urheiluvaikuttaja. Rantanen voitti Tampereen Palloveikoissa neljä Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruutta ja edusti TUL:n jalkapallojoukkuetta 40 kansainvälisessä ottelussa. Hän osallistui myös kolmasti työläisolympialaisiin. Myöhemmin Rantanen toimi muun muassa Eerikkilän urheiluopiston johtajana.

Elämä ja ura
------------

### Pelaajana

Juupajoen Korkeakoskella syntynyt Rantanen työskenteli pitkään kenkäteollisuudessa Tampereella. 1920-luvun alussa käynnistyneellä peliurallaan hän edusti TUL:n mestaruussarjassa pelanneita Tampereen Kisatovereita, Tampereen Palloveikkoja ja Helsingin Kullervoa. TPV:ssä Rantanen voitti neljä TUL:n mestaruutta vuosina 1932, 1934, 1938 ja 1940.

Vuosina 1925–1938 Rantanen pelasi Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkueessa 40 kansainvälistä ottelua. Hän oli ensimmäisen kerran mukana, kun TUL kohtasi Helsingissä pelatussa ottelussa Neuvostoliiton. Rantanen osallistui TUL:n joukkueessa myös työläisolympialaisiin vuosina 1925, 1931 ja 1937. Hän on tiettävästi ainoa kaikissa kolmissa työläisolympialaisten kesäkisoissa mukana ollut urheilija.

### Urheiluvaikuttajana

1930-luvulla Rantanen toimi TUL:n Tampereen piirin puheenjohtajana ja oli Tampereen kaupungin urheilulautakunnan jäsen. Hän oli myös aktiivisesti mukana sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön toiminnassa. 1930-luvun lopussa TUL:n liittovaltuuston pohtiessa SVUL:n kanssa tehtävää yhteistyötä Rantanen kuului sitä vastustaneeseen oppositioon. Liittokokouksissa hän puhui puhtaan työläisurheilun puolesta ja pelkäsi porvarien kanssa tehtävän yhteistyön heikentävän TUL:n aatteellista pohjaa. Rantanen vastusti myös talvisodan jälkeen hyväksyttyä uutta periaateohjelmaa, joka lievensi liiton kantoja.

Vuodesta 1942 lähtien Rantanen työskenteli Helsingissä TUL:n jaostosihteerinä ja 1947 hänet nimitettiin jaostopäälliköksi. Heinäkuussa 1954 Rantanen aloitti Suomen Palloliiton perustaman Eerikkilän urheiluopiston ensimmäisenä johtajana. Hän hoiti tehtävää elokuussa 1961 tapahtuneeseen äkilliseen kuoleemansa saakka. TUL:n ansiomerkkien lisäksi Rantaselle myönnettiin muun muassa SPL:n kultainen ansiomerkki sekä Suomen urheilun kultainen ansioristi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Eino Rantanen kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 9.8.1961, s. 15. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 17.8.2020.
2. 1 2  Eino Rantanen 50-v.  *Helsingin Sanomat*, 19.12.1954, s. 19. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 17.8.2020.
3. ↑  Historia Tampereen Palloveikot.  Arkistoitu 1.3.2017. Viitattu 14.7.2013.
4. ↑  Nygrén, Helge: *Punainen olympia : TUL kansainvälisen työläisurheilun vaiheissa 1920–1930-luvuilla*, s. 161. Helsinki: Tammi, 1969.
5. ↑  Hentilä, Seppo: *Suomen työläisurheilun historia 1 : Työväen Urheiluliitto 1919–1944*, s. 466, 474, 532. Hämeenlinna: Karisto, 1982. ISBN 951-23200-9-6.
6. ↑  Maapohjahalli Eerikkilään?.  *Helsingin Sanomat*, 28.7.1954, s. 7. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 17.8.2020.
**Eino Saari** (s. 1979) on suomalainen teatteriohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja ja kirjailija.

Hänen ohjaustöitään ovat muun muassa Kajaanin Harrastajateatterille ja Generaattorille tehdyt Mahnovitsina (2004, kirj. Esa Kirkkopelto), Uuden poliittisen teatterin tutkimusprojekti (2006–2007), Meidän sukupolvemme tarina (2010) sekä Radix (2011). Saari on työskennellyt vierailevana ohjaajana myös muun muassa nykytanssin tuotantoryhmä Roudassa ja Kajaanin kaupunginteatterissa. Vuonna 2017 sai ensi-illan Saaren kirjoittama ja ohjaama Vaara-kollektiivin ja Kajaanin kaupunginteatterin yhteistuotanto *Miehen kosketus*. Saaren ohjauksia on nähty myös mm. Tampereen Teatterikesässä.

Saari kuuluu vuonna 2014 perustetun vapaan ammattiteatterin Vaara-kollektiivin perustajajäseniin. Hän on ohjannut kollektiiville useita kiertue-esityksiä, lastenteatteria sekä dokumenttiteatteriesityksiä. Saari on työskennellyt kollektiivissa myös käsikirjoittajana ja tuottajana.

Teatterikeskus palkitsi Saaren vuonna 2009 Vuoden Teatteriteko -palkinnolla merkittävästä, yhteiskunnallisesti kantaa ottavasta teatterityöstä Kajaanissa.

Taiteen edistämiskeskuksen Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun taidetoimikunta palkitsi Saaren vuoden 2014 Taidepalkinnolla.

Suomen Teatterit ry. ja Suomen Assitej valitsivat Saaren ohjaaman, tuottaman ja yhdessä Janne Kinnusen kanssa kirjoittaman Tänään koulun jälkeen -esityksen Vuoden lasten- ja nuortenteatteripalkinnon 2019 saajaksi. Esitys on Kajaanin kaupunginteatterin ja Vaara-kollektiivin kautta aikain esitetyin ja katsotuin teos. 

Eino Saaren esikoiskirja *Miehen kosketus* ilmestyi vuonna 2020 (Gummerus)  ja toinen kirja *Kuuntelemisen taito* vuonna 2024 (Into) .

Lähteet
-------

1. ↑  Maria Säkö: Miehen kosketus on merkittävä dokumenttiteatteriesitys, joka antaa äänen vaiennetuille (digitilaajille) *HS Verkkolehti*.  30.9.2017. Viitattu 2.10.2017.
2. ↑  Laura Hallamaa: Teattereita kiinnostavat nyt sankareiden sijasta epävarmat miehet (digitilaajille) *HS-analyysi*.  12.10.2017. Viitattu 12.10.2017.
3. ↑  Näyttelijän kuolema - Tampereen Teatterikesä *www.teatterikesa.fi*.  Arkistoitu 24.8.2022. Viitattu 24.8.2022.
4. ↑  Vaara-kollektiivi *vaarakollektiivi.fi*. Vaara-kollektiivi. Viitattu 4.7.2019.
5. ↑  teatterikeskus.fi, viitattu 16.11.2012[vanhentunut linkki]
6. ↑  Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun vuoden 2014 taidepalkinto teatteriohjaaja Eino Saarelle *taike.fi*.  Arkistoitu 4.7.2019. Viitattu 4.7.2019.
7. ↑  Ajankohtaista *Suomen Teatterit*.  16.3.2019. Viitattu 4.7.2019.
8. ↑  Vuoden Lasten- ja nuorten teatteripalkinto Tänään koulun jälkeen -näytelmälle *Yle Uutiset*. Viitattu 4.7.2019.
9. ↑  Miehen kosketus *www.gummerus.fi*.  Arkistoitu 5.8.2020. Viitattu 29.4.2020.
10. ↑  Kuuntelemisen taito | Into Kustannus *intokustannus.fi*.  7.1.2024. Viitattu 26.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Vaara-kollektiivi
**Joaquim Silvério de Souza** (20. heinäkuuta 1859 São Miguel de Piracicaba – 30. elokuuta 1933) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin diakoniksi 24. helmikuuta ja papiksi 4. maaliskuuta 1882. Hän sai 16. marraskuuta 1901 nimityksen Diamantinan koadjuuttoripiispaksi ja Bagiksen titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. helmikuuta 1902 Silvério Gomes Pimenta, jota avustivat João Batista Corrêa Nery ja Fernando de Souza Monteiro.

De Souzasta tuli 5. toukokuuta 1905 Diamantinan piispa. 29. tammikuuta 1909 hänet nimitettiin São Sebastião do Rio de Janeiron vihkipiispaksi ja Axomiksen titulaaripiispaksi. 25. tammikuuta 1910 hänet nimitettiin jälleen Diamantinan piispaksi ja 28. kesäkuuta 1917 sen arkkipiispaksi. Hän kuoli 74-vuotiaana virassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Joaquim Silvério de Souza


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat
* Vatikaani

 |

 |
**Olli Heiskanen** (5. tammikuuta 1938 Joutseno – 30. maaliskuuta 2022 Kerava) oli suomalainen prikaatikenraali.

Heiskanen syntyi talouspäällikkö Martti Heiskasen ja Viena Wikströmin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 oli Anneli Kouri. Myös heidän pojastaan Mikosta (s. 1963) tuli ammattiupseeri. Hänet ylennettiin vuonna 2015 isänsä tavoin prikaatikenraaliksi.

Heiskanen tuli ylioppilaaksi Helsingin kaksoisyhteislyseosta 1958, Kadettikoulusta kurssilta n:o 46 hän valmistui 1961 ja Sotakorkeakoulusta 1971. Heiskanen toimi opetusupseerina Uudenmaan jääkäripataljoonassa 1961–1962 ja Kadettikoulussa 1962–1963. Lapin jääkäripataljoonassa hän oli komppanianpäällikkö 1966–1966 ja viimeksi mainittuna vuonna aliupseerikoulun johtaja sekä 1976–1978 pataljoonaupseeri. Taistelukoulun koulutusupseerina Heiskanen toimi 1966–1968 ja uudelleen 1971–1976. Työskenneltyään Pääesikunnassa toimistopäällikkönä 1978–1980 Heiskanen siirtyi ensin Uudenmaan jääkäripataljoonan komentajaksi vuonna 1980 ja sitten Taistelukoulun kurssinjohtajaksi vuonna 1983. Puolustusvoimien tutkimuskeskuksen johtajana hän työskenteli 1985–1990, Etelä-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1990–1991, Tampereen sotilaspiirin päällikkönä 1991–1993, Läntisen maanpuolustusalueen esikunnan päällikkönä 1993–1994 ja Uudenmaan sotilasläänin komentajana vuodesta 1994 vuoteen 1998, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Heiskanen ylennettiin vänrikiksi 1959, luutnantiksi 1962, yliluutnantiksi 1965, kapteeniksi 1968, majuriksi 1973, everstiluutnantiksi 1979, everstiksi 1985 ja prikaatikenraaliksi 1996.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 24.4.2022, s. B 31
2. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 128. Heiskanen, Olli. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Olli Heiskasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Lasse Hirvi
**Lasse Hirvi** (s. 1964 Jalasjärvi) on suomalainen pianisti ja kapellimestari, joka on työskennellyt monipuolisena pianistina vuodesta 1979 lähtien sekä teatterikapellimestarina vuodesta 1986 lähtien. 

Hirvi opiskeli ensin pianonsoittoa Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistossa ja sen jälkeen Sibelius-akatemiassa. Hän valmistui maisteriksi Sibelius-akatemian jazz-musiikin koulutusohjelmasta sekä Metropolian muusikko YAMK -koulutusohjelmasta. Hirvi on työskennellyt pianistina eri musiikkityyleissä (klassinen musiikki, viihdemusiikki, rhythm & blues ja jazz-musiikki) ja hän on tullut tunnetuksi erityisesti laulajien ja instrumentalistien säestäjänä. 

Hirvi toimi aluksi kapellimestarina harrastajateatteriryhmissä sekä kesäteattereissa. Vakituinen teatterikapellimestarin ura alkoi v. 1989 Helsingin kaupunginteatterissa. Vuonna 2014 hän siirtyi kapellimestariksi Jyväskylän kaupunginteatteriin. Hän on opiskellut orkesterinjohtoa Jorma Panulan Panula-Akatemiassa sekä Atso Almilan kapellimestarikursseilla.

Hirvi on säveltänyt laulusarjoja, näytelmämusiikkia sekä kappaleita eri instrumentaalikokoonpanoille. Hän on toiminut opettajana Pop & Jazz konservatoriossa (jazz-piano, yhtyeworkshop), Sibelius-akatemiassa (vapaa säestys ja improvisointi), Teatterikorkeakoulussa (laulaja ja pianisti näyttämöllä -opintojaksot) sekä Jyväskylän ammattikorkeakoulu JAMKissa (jazz-piano). 

Hirvi on isännöinyt jazz-klubeja ja lauluklubeja vuodesta 2007 lähtien. Hän on julkaissut soolopiano-CD:n *"Moods by the Sea"* v. 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Lasse Hirvi, pianisti – muusikko – kapellimestari – Minusta *LasseHirvi.com*. Viitattu 20.7.2021.
**Superkirja** (jap. Anime oyako gekijō) on japanilaisen Tatsunoko Productionsin ja yhdysvaltalaisen Christian Broadcasting Networkin tuottama vuosina 1981–1983 valmistunut animesarja. Sarjaa tehtiin kaksi tuotantokautta, yhteensä 52 jaksoa.

Vuonna 2011 sarjasta tehtiin uusi versio.

Juoni
-----

*Superkirjan* päähenkilöitä ovat Riku-niminen (jap. Sho Azuka, engl. Christopher) poika, hänen ystävänsä Anu (jap. Azusa Yamato, engl. Joy) sekä puhuva lelurobotti Ismo (jap. Zenmaijikake, engl. Gizmo). Rikulla on Superkirjaksi kutsuttu kirja (Raamattu), joka vie hänet ystävineen mukaan vanhan ja uuden testamentin tapahtumiin.

Sarja Suomessa
--------------

Sarjan jaksot 1–26 julkaistiin Suomessa 1990-luvulla VHS-kaseteilla suomenkielisellä jälkiäänityksellä. Näissä videokaseteissa jälkiäänityksen teki Hyvän Sanoman Radio ry. Lisäksi sarjan jaksoja on julkaistu Esselte Videon vuokrakaseteilla Studio GS:n tekemällä suomenkielisellä jälkiäänityksellä. Sarjan jaksot 1–18 on julkaistu myös DVD:nä. Sarjaa on esittänyt myös televisiokanava Taivas TV7.

Lähteet
-------

1. ↑  Vauhkonen, Jouni: Tarjolla elämä, Hyvä Sanoma, Superkirja ja Vuosisadan ihme Hyvän Sanoman Radio tuottaa Keravalta Sanaa miljoonille *Helsingin Sanomat*.  14.7.1995. Viitattu 10.8.2023.
2. ↑  Hakusana "Superkirja" Videospace-sivustolla *videospace.fi*. Viitattu 10.8.2023.
3. ↑  Superkirja - Kirjojen kirja *videospace.fi*. Viitattu 10.8.2023.
4. ↑  Superbook 2 - Isak ja Abraham *videospace.fi*. Viitattu 10.8.2023.
5. ↑  Superkirja-sarjan DVD:t Videospace-sivustolla *videospace.fi*. Viitattu 10.8.2023.
6. ↑  Superkirja *rtva.kavi.fi*. Viitattu 10.8.2023.
Adolf Ulrik Wertmüller: Omakuva vuodelta 1798.
**Adolf Ulrik Wertmüller** (1751–1812) oli amerikanruotsalainen taidemaalari. Hän opiskeli ensin Tukholmassa taideakatemiassa ja sitten vuodesta 1772 Pariisissa ja muualla ulkomailla. Oleskeltuaan 1797–1799 Ruotsissa hän muutti vuonna 1800 Pohjois-Amerikkaan. Tyylillisesti hänen teoksensa kuuluvat rokokoon ja uusklassisuuden välille. Aiheiltaan ne ovat osaksi mytologisia, kuten *Ariadne* (1783) ja *Tanssiva amoriini* (1784), osaksi historiallisia, kuten maalaus Marie Antoinettesta lapsineen (1785). Hän on myös tunnettu muotokuvamaalarina. Hänen tälle alalle kuuluvia teoksiaan ovat Gustaf Mauritz Armfeltin ja George Washingtonin muotokuvat.

Maalauksia
----------

* Amor Bacchuksena. (1784).*Amor Bacchuksena.* (1784).
* Gustaf Mauritz Armfelt (1784).*Gustaf Mauritz Armfelt* (1784).
* Kuningatar Marie-Antoinette (1788).*Kuningatar Marie-Antoinette* (1788).
* Mademoiselle Charlotte Eckerman (1784) .*Mademoiselle Charlotte Eckerman* (1784) .
* Jean-Jacques Caffieri (1784).*Jean-Jacques Caffieri* (1784).
* Kuningatar Marie-Antoinette (1785).*Kuningatar Marie-Antoinette* (1785).

Lähteet
-------

1. ↑  Wertmüller, Adolf Ulrik, Tietosanakirja. Osa 10, palsta 1017–1018. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1919

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adolf Ulrik Wertmüller** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Prado
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Tiébilé Dramé vuonna 2018.
**Tiébilé Dramé** (s. 9. kesäkuuta 1955 Nioro) on malilainen poliitikko.

Dramé opiskeli Bamakon opettajakorkeakoulussa ja suoritti maisterintutkinnon Pariisin yliopistossa. Hän oli yksi opiskelijajärjestö UNEEM:in johtajista, joutui useaan kertaan vangituksi ja toimi vuosina 1988–1991 Amnesty Internationalin tehtävissä Euroopassa.

Moussa Traorén hallinnon kaaduttua vuonna 1991 Dramé palasi Maliin, jossa hän liittyi Congrès national d’initiative démocratique (CNID) -puolueeseen. Hän toimi Malin ulkoministerinä siirtymäkauden hallituksessa vuosina 1991–1992. Riitaannuttuaan CNID:in johtajan Mountaga Tallin kanssa Dramé perusti kannattajineen uuden puolueen Parti pour la renaissance nationalen (Parena) vuonna 1995. Vuonna 1996 hänet nimitettiin Ibrahim Boubacar Keïtan hallitukseen aavikkovyöhykkeen ministeriksi.

Dramé valittiin Malin kansalliskokoukseen Nioron edustajana vuonna 1997. Toimittuaan ensin Parenan pääsihteerinä hänestä tuli puolueen puheenjohtaja vuonna 1999. Vuoden 2002 presidentinvaaleissa Dramé tuli neljänneksi saaden 4,02 prosenttia äänistä. Vuoden 2007 presidentinvaaleissa hän oli kolmas 3,04 prosentilla.

Dramé osallistui rauhanneuvotteluihin maan pohjoisosan tuaregikapinallisten kanssa vuonna 2013. Hän luopui presidenttiehdokkuudestaan saman vuoden vaaleissa eikä osallistunut myöskään vuoden 2018 presidentinvaaleihin. Dramé on ollut mukana Front pour la sauvegarde de la démocratie -oppositioryhmässä ja hän toimi presidenttiehdokas Soumaïla Cissén kampanjapäällikkönä vuonna 2018. Dramé nimitettiin Boubou Cissén hallituksen ulkoministeriksi toukokuussa 2019.

Drame on työskennellyt myös toimittajana. Hän perusti sanomalehti *Le Républicainin* vuonna 1992.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tiébilé DRAMÉ, homme politique *ABamako*. Viitattu 15.11.2019.
2. ↑  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 97. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
3. 1 2  Tiébilé Dramé: Un homme expérimenté aux commandes de la diplomatie malienne *Maliactu*.  Arkistoitu 15.11.2019. Viitattu 15.11.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Walter Veltroni
**Walter Veltroni** (s. 3. heinäkuuta 1955) on italialainen poliitikko, joka oli Demokraattisen puolueen puheenjohtaja vuodesta 2007 helmikuuhun 2009. Hän oli Rooman pormestari vuosina 2001–2008.

Hän liittyi Italian kommunistisen puolueen (PCI) nuorisojärjestöön 15-vuotiaana. Hänet valittiin Rooman kaupunginvaltuustoon 1976 ja parlamenttiin 1987. Kommunistisen puolueen sihteeristön jäsenenä hän oli viemässä puoluetta kohti sosiaalidemokratiaa.

Veltroni on ammatiltaan journalisti. Hän oli Vasemmistodemokraattisen puolueen *L'Unità'-lehden päätoimittajana 1992–1996.*

Veltroni oli varapääministeri Prodin ensimmäisessä hallituksessa 1996–1998. Hän erosi 1998, kun hänet valittiin vasemmistodemokraattien kansalliseksi sihteeriksi.
Veltroni valittiin ensimmäisen kerran Rooman pormestariksi 2001 ja uudelleen 2006 ylivoimaisella enemmistöllä. Toimiessaan Rooman pormestarina Veltroni pani alulle Rooman filmifestivaalit.

Veltroni valittiin syksyllä 2007 perustetun Demokraattisen puolueen johtajaksi jäsenäänestyksellä 75 %:lla äänistä. Helmikuussa 2009 hän erosi puolueen tukeman ehdokkaan hävittyä Sardinian paikallisvaalit.

Lähteet
-------

* Veltroni uuden puolueen johtoon Italiassa[vanhentunut linkki], Verkkouutiset
* Berlusconi kampanjoi tuttuun tyyliin, MTV3

### Viitteet

1. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Walter Veltroni** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Augusta Savage** (29. helmikuuta 1892 – 27. maaliskuuta 1962) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä ja ensimmäisiä mustia naistaideaktivisteja.

Ura
---

Augusta Savage pääsi opiskelemaan veistostaidetta Cooper unioniin, koska se perustui stipendin saamiseen eikä Savagella ollut varallisuutta kustantaa opiskeluaan. Hänen taitonsa vakuutti koulun valitsiapäätösten tekijät, joten hän pääsi kouluun ohi useiden miespuolisten vastahakioiden. Savage suoritti neljän vuoden pituiseksi tarkoitetun tutkintonsa nopeasti ainoastaan kolmesssa vuodessa.

Tutkinnon suoritettuaan Savage alkoi tehdä tilaustöitä. Savagen töissä afrikkalaisamerikkalaisten representaatio oli kiitettävää, kun heidät esitettiin inhimillisemmin ja paremmin kuin aiemmin. Veistostyöt rikkoivat aiempia stereotypioita afrikkalaisamerikkalaisista ihmisistä.

Savage hyväksyttiin opiskelemaan yhteen Ranskan taidekouluista, mutta päätös hylättiin, kun koulu sai tietää Savagen olevan musta. Savage oli harmistunut, joten hän haluavansa taistella omien oikeuksiensa puolesta. Hän kirjoitti kirjeen *New York Worldiin*, mutta kirje ei korjannut hylkäyspäätöstä.

Vastaiskuna siihen, että Savage ei päässyt Ranskaan, hän perusti oman taidestudion ja -koulun Savage Studio of Arts and Crafts.

Hän oli ensimmäinen musta nainen, joka avasi taidegallerian Amerikassa.

Yksityiselämä
-------------

Augusta Savage syntyi Floridassa ja aloitti veistotaiteen jo lapsuudessaan. Hänen lapsuutensa veistokset olivat enimmäkseen pieniä eläimiä, joita hän valmisti kotikaupungista saamastaan luonnon punasavesta. Savagen isä Edward Fells ei ollut kannustava taiteen suhteen. Myöhemmin Savagen käymän koulun rehtori kuitenkin kannusti häntä jatkamaan veistostaidetta, sekä opettamaan taitojansa toisille.

Savage meni naimisiin ensimmäistä kertaa 15-vuotiaana ja sai tyttären. Puoliso kuitenkin kuoli pian tyttären syntymän jälkeen, joten Savage päätyi naimisiin vielä kaksi kertaa uudelleen.

Savage joutui uransa aikana taistelemaan kohtaamaansa köyhyyttä ja rasismia vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Joe Skinner: Searching for Augusta Savage | American Masters | PBS *American Masters*.  15.2.2024. Viitattu 12.4.2024. (englanniksi)
2. ↑  Nadja Sayej: Augusta Savage: the extraordinary story of the trailblazing artist *The Guardian*.  8.5.2019. Viitattu 12.4.2024. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
"Abrahamin syli" on Herrad Landsbergilaisen (1125–1195) maalaus. Abrahamin sylissä istuu joukko valittuja, jotka kutsuvat maalauksen katsojaa liittymään pelastettujen joukkoon. Kuvan reunoilla esiintyy symbolisina joen henkinä neljä Paratiisin jokea: Eufrat, Tigris, Pison ja Gihon (1.Moos.2:10-14).
**Abrahamin syli** eli Abrahamin helma on vertauskuvallinen sanonta. Sillä ilmaistaan Jumalaan uskoneen olevan turvassa patriarkka Abrahamin suojeluksessa (Luuk. 16) Raamatun mukaan. Yleensä syli yhdistyy ihmisten mielikuvissa äitiin, mutta myöhäisjuutalaisuudessa sen ohella tunnettiin "patriarkan syli" paratiisissa. Vertausta on käytetty myös maallisesta rikkaudesta ja jälkeläisten runsaasta määrästä, joilla Jumala oli Vanhassa testamentissa Abrahamia siunannut.

Lähteet
-------

1. ↑  Parker, Sarah C.: A Delightful Inheritance: Female Agency and the Disputatio Tradition in the Hortus Deliciarum *Thesis*.  2009. The University of Texas at Austin. Viitattu 20.3.2021.
2. ↑  Suuri symbolikirja. Toimittanut Pentti Lempiäinen. WSOY 1993, ISBN 951-0-18537-X.
Adriana Basile
**Adriana Basile** (n. 1580/1590 Posillipo – n. 1640 Rooma) oli italialainen laulaja.

Basilen veli Giambattista Basile oli runoilija. Hänen sisaruksiaan olivat myös laulajat Margherita ja Vittoria sekä säveltäjä Lelio Basile. Basile aloitti laulamisen Mantovan hovissa noin vuonna 1610. Claudio Monteverdin tiedetään pitäneen häntä lahjakkaampana kuin joskus hänen kanssaan esiintynyttä Francesca Caccinia. Basile sai ansioistaan laulajana paronittaren arvon. Vuonna 1621 hän osallistui Mantovassa Alessandro Guarinin teoksen *Licori, ovvero L'incanto d'amore* esitykseen. 1610–1620-luvuilla Basile lauloi myös Firenzessä, Napolissa, Roomassa, Modenassa ja Venetsiassa. Vuonna 1626 hänet vapautettiin Mantovan hovin palveluksesta, mutta hän jatkoi esiintymistä Napolissa ja Roomassa.

Basilen tiedetään säveltäneen ainakin vuonna 1620 Savoijin Isabellalle lähettämänsä canzonettan. Monteverdi antoi hänelle sävellysehdotuksia. Basilen säveltämää musiikkia ei kuitenkaan ole säilynyt näihin päiviin asti. Basile oli naimisissa Muzio Baronin kanssa ja sai kolme lasta: Camillon, Leonoran ja Caterinan. Leonorasta ja Caterinasta tuli muusikoita. Basile säesti Leonora-tytärtään joissain tämän esiintymisistä teorbilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  John Haag, Basile, Adriana (C. 1590–C. 1640) Women in World History: A Biographical Encyclopedia, viitattu 13.4.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Adriana Basile A Modern Reveal, viitattu 13.4.2024 (englanniksi)
3. ↑  Baroni, Leonora (1611–1670) Women in World History: A Biographical Encyclopedia, viitattu 12.4.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Eliot Sumner** (s. 30. heinäkuuta 1990) on englantilainen laulaja ja näyttelijä. Hän on muunsukupuolinen ja käyttää sukupuolineutraaleja pronomineja. Hänen isänsä on Sting.

Sumner kirjoitti ensimmäisen laulunsa 13-vuotiaana ja oli mukana tekemässä bändiä ollessaan 14-vuotias. 18-vuotiaana hän allekirjoitti useamman levyn levysopimuksen Island Recordsin kanssa. Hänen debyyttialbuminsa *The Constant* julkaistiin vuonna 2010. Hän ei kuitenkaan pitänyt tekemäänsä musiikkia omanlaisenaan.

Tutustuttuaan eri musiikkilajeihin hän aloitti uuden uran DJ:nä artistinimellä *Vaal*. DJ-uransa alussa Sumner piti todellisen identiteettinsä salassa. Hän on sittemmin julkaissut musiikkia myös omalla nimellään.

Näyttelijänä Sumnerilla on ollut rooleja muun muassa elokuvissa *Me Without You*, *Stardust* ja *The Gentlemen*. Vuonna 2021 hänellä oli rooli James Bond elokuvassa *No Time to Die.* Vuonna 2024 hän esitti Freddie Milesiä Netflixin *Ripley*-sarjassa.

Hän on seurustellut malli Frankie Herbertin kanssa, mutta pari erosi vuonna 2023.

Lähteet
-------

Malline:Viiteet



1. 1 2 3  James, Faye: Everything you need to know about Sting's non-binary child Eliot Sumner *hellomagazine.com*.  5.4.2024. HELLO!. Viitattu 13.4.2024.
2. 1 2  Goodman, Lizzy: HOW STING’S DAUGHTER SABOTAGED HER MUSIC CAREER *thecut.com*. Viitattu 13.4.2024.
3. ↑  Walters, Meg: Who plays Freddie in Ripley? Introducing Eliot Sumner *glamourmagazine.co.uk*.  11.4.2024. Glamour. Viitattu 13.4.2024.
4. ↑  Theil, Michele: Sting’s non-binary child Eliot Sumner stars in Netflix’s Ripley – here’s what we know about them *thepinknews.com*.  5.4.2024. PinkNews. Viitattu 13.4.2024.
**Tytti Määttä** (o.s. *Seppänen*, s. 1980 Vaala) on suomalainen maakuntajohtaja. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri (Turun yliopisto). Joulukuussa 2022 Määttä valittiin Pohjois-Savon liiton johtoon maakuntajohtajaksi. Tätä ennen hän työskenteli Kuhmon kaupunginjohtajana (2018–2022).

Ennen Kuhmon kaupunginjohtajan virkaa Määttä oli Vaalan kunnanjohtaja lokakuusta 2009 joulukuuhun 2017. Hän siirtyi Vaalan kunnanjohtajaksi Kuntaliiton erityisasiantuntijan tehtävästä.

Vuonna 2019 työ- ja elinkeinoministeriö kutsui Määtän selvittämään paikkariippumattoman ja monipaikkaisen työn lisäämistä, eli tapoja, joilla työskentely, asuminen ja toimiminen useammalla paikkakunnalla on mahdollista elinkeinoministerin vastuulla olevissa organisaatioissa.

Suomen Kylät ry valitsi Määtän vuoden maaseutukasvoksi vuonna 2019. Kajaanin Nuorkauppakamari valitsi hänet samana vuonna Kainuun Vireäksi Virkamieheksi. Kunnallisalan kehittämissäätiö myönsi Määtälle kunniamaininnan vuosikymmenen kuntajohtajana toimimisesta vuonna 2021. Palkintoraadin mukaan Määttä toimii esimerkkinä nuorille johtajille ja toiminnallaan modernisoinut yhteisöjohtajuutta.

Aiemmin Määttä on vaikuttanut muun muassa Turun kaupunginvaltuutettuna (2004–2008), Keskustanuorten varapuheenjohtajana ja Pohjoismaiden Keskustanuorten puheenjohtajana. Vuonna 2006 hänet valittiin Nuorten Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajaksi. Määttä toiminut myös Suomen Keskustan puoluevaltuuskunnan jäsenenä ja ollut ehdokkaana vuosien 2003 ja 2007 eduskuntavaaleissa sekä 2004 eurovaaleissa.

Määttä on toiminut useiden sanomalehtien (muun muassa Kaleva ja Maaseudun Tulevaisuus) kolumnistina.

Lähteet
-------

1. ↑  Tytti Määttä odotetusti Pohjois-Savon maakuntajohtajaksi  12.12.2022. Pohjois-Savon liitto, pohjois-savo.fi. Viitattu 13.3.2023.
2. ↑  Tytti Määttä on Kuhmon uusi kaupunginjohtaja *kainuunsanomat.fi*.  Arkistoitu 15.12.2017. Viitattu 15.12.2017.
3. ↑  Vaalan kunnanjohtajaksi Tytti Seppänen Luettu 11.8.2009
4. ↑  Pienten kuntien neuvottelukuntaLuettu 11.8.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Tytti Määttä selvittämään alueellista läsnäoloa ja monipaikkaisuutta  30.8.2019. Valtioneuvosto. Viitattu 24.11.2021.
6. ↑  Vuoden Maaseutukasvo on kuhmolainen Tytti Määttä – Toivoo jatkoa harvaan asutun maaseudun parlamentaariselle ryhmälle  26.8.2019. Suomen Kylät.  Arkistoitu 25.10.2021. Viitattu 24.11.2021.
7. ↑  Kuhmon kaupunginjohtaja Tytti Määttä valittiin Kainuun Vireäksi Virkamieheksi *Kainuun Sanomat*.  12.11.2019.  Arkistoitu 22.10.2021. Viitattu 24.11.2021.
8. ↑  Johtaja paikallaan *Kaks.fi*.  9.6.2021. Viitattu 24.11.2021.
9. ↑  Tytti Seppänen nousi UNR:n presidentiksi (Arkistoitu – Internet Archive) Luettu 11.8.2009
**Pihkovan kellot** on Laila Hirvisaaren kirjoittama romaani vuodelta 2009. Se on Imatra-sarjan päätösosa mutta samalla itsenäinen teos.

Vaikka teos on Imatra-sarjan päätösosa, sen tapahtumapaikkana ei ole Imatra, joka väikkyy enää vain kaukana taustalla. Tapahtumaympäristönä on paikka ensimmäisen maailmansodan itärintaman takana turvallisessa Pihkovassa, jonne sota yltää kuitenkin kaikkine kauheuksineen, sillä sairasjunat kuljettavat haavoittuneita sinne sotasairaalaan halki Euroopan. Teoksen ajallinen alkupiste on ensimmäisen maailmansodan syttyminen 1914. Nuoret lääkäriopiskelijattaret ja kokenut sairaanhoitajatar lähtevät komennukselle perustamaan Punaisen Ristin sotasairaalaa. He lähtevät matkaan junalla, joka kiertää kohti tuntematonta määränpäätä, kunnes saapuu Pihkovaan. Paikkana on vanha, hylätty ja jo rappiolle joutumassa oleva kartano, Lubetskin maahovi. Nuoret naiset ryhtyvät ensi töikseen siivoamaan kartanon tuhottua sisustusta haisevaa eläimenraatoa myöten, jotta paikasta saataisiin säällinen sairaala.

Pihkovan (=*Pskov*) sijainti kartalla.
Pihkovan Johannes Kastajan kirkko 1100-luvulta.
Laila Hirvisaari kertoo antaneensa kirjalle nimen *Pihkovan kellot* jo ennen kuin kävi taustatutkimusten aikaan kaupungissa ja näki kaupungin kaikki kupolit ja kirkontornit. Kirjassa kerrotaan, että kartanorakennuksen pääovelta avautui näkymä alas kaupunkiin ja sen kymmeniin kirkkoihin.

Perusteellisia taustatöitä tehdessään Hirvisaari kävi myös Pietarin kansalliskirjastossa ja Tarton yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan arkistoissa, jotta saisi tuntuman ensimmäisen maailmansodan arkeen.

Sarjan aiemmista osista on tuttu teoksen keskeinen hahmo, suomalainen Anna Kristiina Kuzmina, joka toimii sairaalan lääkärinä. Hänen rinnalleen merkittäväksi henkilöksi nousee ennestään tuttu suomalainen toimittaja Julia Morton, jonka on tarkoitus lähteä sotakirjeenvaihtajaksi raportoimaan tapahtumista kotimaahan mutta joka joutuukin keskelle sotasairaalan arkea. Anna Kristiinan ja Julian tiet kohtaavat, kun kirja on päässyt yli puolenvälin. Realistinen tautien ja raakuuksien hätkähdyttävä kuvaus saa vastakohdakseen romanttisen kartanomiljöön, ja taustalla kulkevat historian suuret tapahtumat, Suomen venäläistämispyrkimykset ja keisarin horjuva asema.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kukkola, Liisa: Sotilassairaalan rakentaminen kysyi kirjailijalta arkistotyötä ja voimia *Etelä-Saimaa*.  30.6.2009.
2. ↑  Tammisaaren kirjasto (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Laila Hirvisaaren sivusto
4. ↑  Hirvisaari s. 38
5. ↑  Laila Hirvisaari – Pihkovan kellot (Arkistoitu – Internet Archive) Savon Sanomat 15.10.2009 Teppo Kulmala

Aiheesta muualla
----------------

* *Pihkovan kellot* Otavan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Thomas Telford** (9. elokuuta 1757 Eskdale, Dumfriesshire, Skotlanti – 2. syyskuuta 1834 Lontoo) oli skotlantilainen rakennusinsinööri, jonka liikenneväylähankkeet alikehittyneellä Skotlannin ylämaalla vaikuttivat perustavanlaatuisesti Yhdistyneen kuningaskunnan taloudelliseen yhtenäistymiseen. Telfordin kaupunki on nimetty hänen mukaansa.

Elämä ja ura
------------

Telford oli paimenen poika, ja varhaislapsuudesta lähtien hän työskenteli karjanhoitajana ja kävi satunnaisesti Westerkirkin seurakunnan koulua. Vuonna 1780 Telford lähti Edinburghiin, jossa hän aloitti uransa muurarina ja kouluttautui arkkitehdiksi. Vuonna 1786 hänet nimitettiin Shropshiren julkisten töiden virkamieheksi, ja hänen vastuulleen kuului rakennusten ja siltojen rakentaminen. Hän rakennutti tuona aikana muun muassa kolme Severn-joen ylittävää siltaa. Vuonna 1793 Telfordista tuli Ellesmere Canal Companyn edustaja ja insinööri. Hänen valuraudasta valmistetut Pontcysyllten akvedukti ja Chirkin akvedukti Walesissa toivat hänelle kansallista mainetta. Hallitus palkkasi hänet vuonna 1803 avustamaan Skotlannin ylämaan kehittämisessä, ja hän oli vastuussa Kaledonian kanavasta, satamatöistä Aberdeenissa, Dundeessa ja muualla sekä useiden teiden ja siltojen rakentamisesta. Myöhemmin hän rakensi kuuluisat Conwyn riippusillan ja Menain riippusillan parantaessaan teitä Chesteristä ja Shrewsburystä Holyheadiin.

Telford työskenteli sitten kanavien parantamisen ja rakentamisen parissa. Hän rakennutti uuden Birminghamin ja Liverpoolin risteyskanavan ja uuden Harecastlen tunnelin Trentin–Merseyn kanavalla. Telfordin muita töitä olivat muun muassa St. Katharine -satamat Lontoossa ja tiet Skotlannin alamaassa. Hän työskenteli myös Götan kanavalla Ruotsissa, jossa hänet lyötiin Vasa-ritarikunnan ritariksi ja valittiin Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian ulkomaiseksi jäseneksi. Telford oli vuonna 1818 perustetun rakennusinsinöörien yhdistyksen (Institution of Civil Engineers) ensimmäinen puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas Telford *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 10.10.2022.
2. 1 2 3  Thomas Telford *Scottish Engineering Hall of Fame*.  2022. Viitattu 10.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thomas Telford** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Australia
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johanna Pihlajamaa** (s. 1973 Nivala) on suomalainen kuvataiteilija ja taidegraafikko. Hän tekee pääosin puupiirroksia, joihin hän yhdistää myös muita grafiikan tekniikoita ja piirtämistä.

Ura
---

Pihlajamaa on opiskellut kuvataiteilijaksi Imatran Taideoppilaitoksessa 1993–1997 ja suorittanut AMK-tutkinnon Tampereen ammattikorkeakoulun täydennyskoulutuksessa 2000–2003.

Pihlajamaan teoksia on eri taidekokoelmissa, kuten Eduskunnan taidekokoelma, Helsingin kaupungin taidemuseo, Tampereen kaupunki, Oulun taidemuseo, Wihurin säätiö/Rovaniemen taidemuseo ja Salon taidemuseo. Hän on pitänyt yksityisnäyttelyitä ympäri Suomen ja osallistunut lukuisiin yhteis- ja ryhmänäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla.

Pihlajamaa on toiminut aktiivisesti Rajataide ry:ssä ja on ollut järjestämässä yhdistyksen näyttelyitä ulkomaille. Hän on Rajataide ry:n kunniajäsen. Tällä hetkellä Pihlajamaa on luottamustoimissa Suomen Taidegraafikot ry:n johtokunnan puheenjohtajana ja Tampereen Taiteilijaseuran johtokunnan jäsenenä.

Johanna Pihlajamaa on työskennellyt myös osa-aikaisena taidevedostajana Grafiikanpaja Himmelblaussa Tampereella 1999–2011. Hän vedostaa niin metalligrafiikkaa kuin vesiväripuupiirrosta. Himmelblaun taidevedostajana hän on työskennellyt taidegraafikoiden kuten Juho Karjalainen, Inari Krohn, Kuutti Lavonen ja Ulla Rantanen taidevedostajana ja myös taidemaalareiden kuten Jukka Mäkelä, Marika Mäkelä ja Susanne Gottberg ja kuvanveistäjien Kain Tapper ja Miina Äkkijyrkkä vedostajana, auttaen heitä valmistamaan painolaatat ja vedostaen heidän grafiikan sarjojaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Johanna Pihlajamaa *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 1.4.2024.
2. 1 2 3  Johanna Pihlajamaa: Verkon silmästä -puupiirroksia *Aamulehti – Menokone*.  30.9.—5.11.2023. Viitattu 1.4.2024.
3. ↑  Johanna Pihlajamaa ja Leena Vainio taiteilijakierroksella 27.1.2024 Ajan syyt -näyttelyssä *Hämeenlinnan taidemuseo*.  23.1.2024. Viitattu 1.4.2024.
4. ↑  Johanna Pihlajamaa, CV *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 1.4.2024.
**Mozilla Thunderbird** tai lyhyesti **Thunderbird** on monialusteinen avoimen lähdekoodin sähköposti- ja pikaviestinasiakasohjelma, PIM-työkalu, uutisten- sekä RSS-lukija, jonka on kehittänyt Mozilla. Ensimmäinen versio sai 500 000 latausta ensimmäisten kolmen päivän aikana ja 1 000 000 kymmenen päivän aikana. Ohjelmalla voi lukea sähköpostia, syötteitä ja uutisryhmiä. 21. maaliskuuta 2024 Thunderbird-sähköpostiohjelmalla oli 9,9 miljoonaa asennettua käytössä olevaa sähköpostiohjelmaa maailmanlaajuisesti.

Toiminnot
---------

Viestien lajittelua Windows 7:ssa.
Ohjelmaan pystyy lisäämään useita käyttäjätilejä ja vaihtamaan niitä lennossa.

### Viestien lajittelu

Thunderbird näyttää viestit listassa, jota voi järjestellä aiheen, liitetiedostojen, lähettäjän, päiväyksen, lukemattomuuden ja suosikkien mukaan. Viestiä kaksoisklikkaamalla se avautuu uuteen välilehteen isompaa katselua varten. Toiminnot kuten pikahaku, tallennetut hakukansiot ("virtuaalikansiot"), kehittynyt viestien suodatus, viestien ryhmittely ja viestitunnukset helpottavat viestien hakemista ja hallitsemista.

### Roskapostin suodatus

Thunderbird hyödyntää Bayesiaista roskapostisuodatusta ja ymmärtää myös palvelimilla käytettäviä roskapostisuodattimia, kuten SpamAssassinia.

### Lisäosat ja teemat

Sähköpostiohjelmaa voi laajentaa lisäosilla ja teemoilla, joita voi ladata Mozillan lisäosakokoelmista. Lightning on kalenterilisäosa.

### Standardit ja tuki

Thunderbird tukee IMAP- ja POP-sähköpostiprotokollia. Se tukee myös LDAP:ia.

### Kieliversiot

Thunderbird on käännetty Firefoxin tavoin vapaaehtoisten avulla ympäri maailman. Ohjelmasta on saatavilla jo jopa 52 eri kieltä, joihin kuuluu myös suomi. 

### Turvallisuus

Thunderbird tarjoaa yritys- ja julkishallinnon tasoisia turvallisuustoimintoja, kuten TLS-yhteyden IMAP- ja SMTP-palvelimille. Ohjelma tukee myös digitaalista allekirjoittamista ja viestin salaamista.

### Keskustelu, chat

Thunderbird toimii pikaviestinasiakasohjelmana. Se tukee XMPP-, Matrix- ja IRC-protokollia.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) Thunderbird — Release Notes (115.9.0) — Thunderbird (viitattu 19. maaliskuuta 2024). Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Walsh, David: Firefox 3’s Internal Rendering CSS *davidwalsh.name*.  10.7.2008. Viitattu 2.2.2015. (englanniksi)
3. ↑  Mozilla Licensing Policies Mozilla. Viitattu 19.1.2015. (englanniksi)
4. ↑
5. ↑  Instant Messaging and Chat | Thunderbird Help *support.mozilla.org*. Viitattu 9.5.2022.
6. ↑  Thunderbird — Release Notes (91.0) *Thunderbird*. Viitattu 9.5.2022. (englanniksi)
7. ↑   *Twitter*. Viitattu 9.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mozilla Thunderbird**.
* Thunderbirdin virallinen sivusto
* Thunderbirdin laajennukset ja teemat
* Mozilla-ohjelmien epävirallinen tuki

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Mohamed Katir El Haouzi** (s. 17. helmikuuta 1998) on marokkolaissyntyinen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija, joka on edustanut Espanjaa vuoden 2020 alusta lähtien. Hän on 1 500 metrin ja 5 000 metrin juoksujen MM-mitalisti. Katir tuomittiin helmikuussa 2024 kahden vuoden kilpailukieltoon dopingtestien välttelystä.

Katir sijoittui Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 neljänneksi 3 000 metrin juoksussa. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli 5 000 metrillä kahdeksas. Hän saavutti Eugenen MM-kilpailuissa 2022 pronssia 1 500 metrillä ajalla 3.29,90. Samana vuonna hän saautti 5 000 metrillä hopeaa Münchenin EM-kilpailuissa ajalla 13.22,98. Hän saavutti Venaria Realen maastojuoksun EM-kilpailuissa 2022 pronssia joukkuekilpailussa ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksäs. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti 5 000 metrillä hopeaa ajalla 13.11,44 sekä karsiutui 1 500 metrin välierissä.

Helmikuussa 2023 Katir juoksi sisäradoilla 3 000 metrin Euroopan-ennätyksen 7.24,68. Juoksun voitti Lamecha Girma maailmanennätysajalla 7.23,81 ja myös Katir alitti edellisen ME:n. Heinäkuussa 2023 hän juoksi Monacossa 5 000 metrin Euroopan ennätyksen 12.45,01. Kesällä 2021 Katir juoksi kolme Espanjan ennätystä: 5 000 metrillä 12.50,79 Firenzessä 10. kesäkuuta, 1 500 metrillä 3.28,76 Monacossa 9. heinäkuuta ja 3 000 metrillä 7.27,64 Gatesheadissa 13. heinäkuuta. Hän on voittanut Espanjan-mestaruuden ulkoradoilla 5 000 metrillä 2022 ja sisäradoilla 3 000 metrillä 2019.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 1.51,84 | Madrid | 12. toukokuuta 2019 |
| 1 500 m | 3.28,76 **NR** | Monaco | 9. heinäkuuta 2021 |
| 3 000 m | 7.27,64 **NR** | Gateshead | 13. heinäkuuta 2021 |
| 5 000 m | 12.45,01 **AR** | Monaco | 21. heinäkuuta 2023 |
| 5 km | 13.20 | Málaga | 24. huhtikuuta 2022 |
| 10 km | 27.19 | Madrid | 31. joulukuuta 2022 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 500 m | 3.34,32 | Madrid | 22. helmikuuta 2023 |
| 3 000 m | 7.24,68 **AR** | Liévin | 15. helmikuuta 2023 |

* **AR** Euroopan ennätys
* **NR** Espanjan ennätys

Lähteet
-------

1. ↑  Mohamed Katir *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Mohamed Katir Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Mohamed Katir Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
4. ↑  Track medalist Mohamed Katir accepts two-year ban for missing drug tests *nbcsports.com*.  16.2.2024. Viitattu 16.2.2024. (englanniksi)
5. ↑  Rowbottom, Mike: European record! Katir clocks 7:24.68 for 3000m in record-breaking race in Lievin *european-athletics.com*.  15.2.2023. Viitattu 16.3.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Pyhä Blandina** (ransk. *Blandine de Lyon*, n. 162–177 jaa.) oli gallialainen kristitty marttyyri, joka surmattiin  Lugdunumissa Marcus Aureliuksen vainoissa vuonna 177. Pyhimystä muistetaan katolisessa kirkossa, ortodoksisessa kirkossa, idän katolisissa kirkoissa ja anglikaanisessa kirkossa. Hänen muistopäivänsä on 2. kesäkuuta.

Lähes kaikki Blandinaa koskeva tieto on peräisin Lugdunumin seurakunnasta Anatoliaan lähetetyistä kirjeistä. Blandina oli orja, joka otettiin vangiksi kristittyjen vainojen yhteydessä 15-vuotiaana. Blandina otettiin kiinni hänen "emäntänsä" kanssa, joka pelkäsi ettei hän selviäisi kidutuksesta. Vankeudessa häntä nimittäin kidutettuun monella eri tavalla ja raa-asti. Vankeudessa Blandina kuitenkin puolusti omaa uskoaan sanomalla: "Minä olen kristitty, eikä meidän keskuudessamme tehdä mitään alhaista." Tämä oli vastaus roomalaisten esittämiin syytöksiin kristittyjen kannibalismista.

Blandina oli yksi monista Lugdunumin marttyyreistä. Tarinan mukaan hänet vietiin kidutuksen jälkeen amfiteatterille, jossa hänet sidottiin seipääseen ja jätettiin villieläinten syötäväksi. Eläimet eivät kuitenkaan koskeneet häneen, jolloin roomalaiset veivät hänet takaisin vankeuteen. Muutaman päivän jälkeen roomalaiset veivät hänet amfiteatterille katsomaan kaupungin muiden kristittyjen kiduttamista. Tämän jälkeen Blandina ruoskittiin, poltettiin tulikuumalla ritilällä, suljettiin verkon sisään ja heitettiin villihärän viskottavaksi. Lopulta hänen kurkkunsa leikattiin auki tikarilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Saint of the Day, 2 June St. Patrick Catholic Church.  Arkistoitu 6.3.2012. Viitattu 30.12.2017. (englanniksi)
2. ↑  Gerhard A. van den Heever: Early Christianity.  *Biblical Studies*, 29.9.2015.  Oxford University Press. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2 3  Butler, Alban. Lives of the Saints, Vol. VI, 1866
4. 1 2 3  St. Blandina Catholic Encyclopedia. Viitattu 30.12.2017. (englanniksi)