recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kauko Kalervo Andersson** (1. tammikuuta 1913 Valkeala – 21. huhtikuuta 1979 Kuusankoski) oli suomalainen poliitikko. Andersson toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1939–1948 sekä 1951 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä, Kymen läänin läntistä vaalipiiriä ja Kymen läänin vaalipiiriä. Andersson nousi eduskuntaan vuonna 1951 Veli Järvisen tilalle, joka siirtyi Karhulan kauppalanjohtajaksi.

Andersson kävi kansakoulun ja valmistui Työväen akatemiasta vuonna 1932. Andersson toimi saha-, lautatarha- ja rakennustyömiehenä sekä Kotkan kaupungin sähkölaitoksen sähkötyömiehenä, Suomen rautatieläisten liiton toimitsijana 1934–1935, sosiaaliministeriön ylimääräisenä virkamiehenä tuotantokomitea-asioita varten 1949–1953 sekä toimistosihteerinä 1953–1972.

Anderssonin vanhemmat olivat koneasioitsija Johan Alfred Andersson ja Erika Gardemeister. Anderssonin puoliso vuodesta 1943 oli Eila Helena Hurme.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Kauko Andersson *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Uusi Huomen** oli vuosina 1938–1944 toiminut Isänmaallisen kansaliikkeen naisjärjestö, joka julkaisi samannimistä naisille suunnattua poliittista aikakauslehteä. Järjestön puheenjohtajana ja lehden päätoimittajana toimi IKL:n näkyvin naispoliitikko ja puolueen ainut naiskansanedustaja Hilja Riipinen. Monet järjestössä toimineet ja lehteen artikkeleita laatineet henkilöt olivat IKL:n miesjäsenten sukulaisia. Useat Uudessa Huomenessa toimineet naiset olivat aktiivisesti mukana myös Naisten Akateemisen Karjala-seuran ja Lotta Svärdin toiminnassa. IKL:n historiaa tutkinut tohtori Mikko Uola on todennut Uusi Huomen -järjestön toiminnan keskittyneen lähinnä lehden julkaisuun.

Uusi Huomen -lehti oli järjestön jäsenten laatima, ja siinä käsiteltiin yhteiskunnallisia asioita erityisesti naisten kannalta. Lehdessä palstatilaa saivat erityisesti maanpuolustukseen liittyneet kysymykset, naisten osallistuminen politiikkaan, äiteys sekä IKL:n yleinen poliittinen asia, kuten kommunismin vastustaminen ja sisällissodan saavutusten muistelu. Uusi Huomen -lehti kohtasi loppunsa vuonna 1944 muiden isänmaallisen kansanliikkeen yhteydessä olleiden lehtien kanssa Neuvostoliiton painostuksen seurauksena.

Lähteet
-------

1. ↑  Uola Mikko: Sinimusta veljeskunta - Isänmaallinen kansanliike 1932–1944. Otava 1982.
2. ↑  Saarinen Henry: Kansallis-isänmaallinen nainen - Naisen tehtävät ja velvollisuudet Uusi Huomen -lehdessä 1938–1944. Pro gradu -tutkielma. Humanistinen tiedekunta. Suomen historia. Turun yliopisto 2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Isänmaallinen kansanliike |
| --- |
|  |
| Puoluejohto | 

|  |  |
| --- | --- |
| Puheenjohtajat | 
* Kosola
* Annala

 |
|  |
| Pääsihteerit | 
* Ala-Kulju

 |

 |
|  |
| Organisaatio | 

|  |  |
| --- | --- |
| Läheisjärjestöt | 
* Musta Karhu
* Mustapaidat
* Sinimustat
* Suomen Kansallinen Ammattikuntajärjestö
* Uusi Huomen

 |
|  |
| Media | 
* Ajan Suunta (1932–1934)
* Karjalan Suunta (1933–1939)
* Keski-Suomen Suunta (1936–1939)
* Kymenlaakson Suunta (1933–1939)
* Lahden Suunta (1934–1936)
* Lakeuden Sana (1932–1933)
* Lakeuden Suunta (1933–1934)
* Lakeus (1935–1939)
* Pohjanmaan Suunta (1934–1936)
* Pohjois-Karjala (1936–1939)
* Pohjolan Suunta (1934–1936)
* Satakunnan Suunta (1934–1936)
* Savon Suunta (1934–1939)
* Työn Suunta (1935–1939)
* Varsinais-Suomi (1935–1940)

 |

 |
|  |
| Historia | 
* Kekkosen konstit

 |

 |
|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Mormonismi |
|  |
| Historia
* Joseph Smith
* Ensimmäinen näky
* Urim ja tummim
* Oliver Cowdery
* Martin Harris
* David Whitmer
* Brigham Young
* Sidney Rigdon

 |
| Oppi ja rituaalit
* Jumala
* Pelastussuunnitelma
* Oppi kirkosta
* Kaste
* Sakramentti
* Konfirmaatio
* Endaumentti
* Sinetöinti
* Pappeus
* Avioliitto
* Perhe
* Moniavioisuus
* Viisauden sana
* Jumalanpalvelus
* Sijaistoimitukset
* Valmistavat toimitukset

 |
| Pyhät tekstit ja muut julkaisut
* Mormonin kirja
* Raamattu
* Oppi ja liitot
* Kallisarvoinen helmi

 |
| Toimintatavat ja kulttuuri
* Temppeli
* Lähetystyö
* Apujärjestö
* Pyhäkoulu
* Apuyhdistys
* Alkeisyhdistys
* Nuoret miehet
* Nuoret naiset

 |
| Organisaatio ja johtaminen
* Myöhempien aikojen pyhien liike
* MAP-kirkko
* MAP-presidentti
* Ensimmäinen presidenttikunta
* Kaksitoista apostolia
* Apostoli
* Seitsenkymmenet
* Johtava piispakunta
* Yleisauktoriteetit
* Vaarna
* Ylipappi
* Piispa

 |
| Katso myös
* Kritiikki
* Jäsenmäärä
* Mormonismi Suomessa

 |
| * n
* k
* m
 |

Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa jokaisella perheellä tai yksittäisellä jäsenellä on kaksi miesjäsentä **kotiopettajina**, joilla on pappeus. Yleensä toisella kotiopettajista on korkeampi Melkisedekin pappeus ja toisella alempi Aaronin pappeus. Toinen kotiopettajista on siis joko vanhin tai ylipappi, toinen taas pappi tai opettaja. Seurakunnan kotiopetustyö on piispan ja piispakunnan vastuulla. Myös seurakunnassa palvelevat lähetyssaarnaajat toimivat usein kotiopettajina.

Kotiopettajat vierailevat jokaisen jäsenen kodissa kuukausittain ja keskustelevat perheen tai henkilön kanssa jostain hengellisestä aiheesta ja pitävät rukouksen. He myös usein tiedustelevat perheen tarpeista ja pyrkivät auttamaan tai vievät viestin pappeusjohtajille, jotka voivat järjestää perheessä tarvittavaa apua tai tukea. Perheelle annettava apu voi olla hengellistä tai aineellista, heidän luonaan voidaan käydä esimerkiksi auttamassa kotitöissä. Kotiopetustuokio kestää yleensä noin puolesta tunnista tuntiin. 

Kirkon Apuyhdistyksellä on vastaavanlainen ohjelma, jota kutsutaan kotikäyntityöksi. Jokaisella seurakunnan naisella eli Apuyhdistyksen jäsenellä on kaksi kotikäyntiopettajaa (tai kotikäyntisisarta), jotka vierailevat tai ovat yhteydessä häneen kuukausittain. 

Huhtikuun 1. päivänä 2018 kirkon profeetta Russell M. Nelson ilmoitti kirkon yleiskonferenssissa, että kotiopetus ja kotikäyntiopetus nykyisessä muodossaan lopetetaan ja korvataan uudenlaisella palvelutyöllä.
Silta syyskuussa 2013.
**Uusi Eurooppa -silta** on Tonavan ylittävä silta, joka yhdistää Bulgarian Vidinin ja Romanian Calafatin kaupungit. Sillan rakentaminen alkoi vuonna 2007 ja se avattiin liikenteelle kesäkuussa 2013. Sillasta käytetään myös nimeä *Calafat–Vidin-silta*.

Sillan kohdalla Tonava on noin 1,3 kilometrin levyinen ja itse silta on 1,8 kilometriä pitkä. Sillalla on neljä ajokaistaa, rautatie sekä jalankulku- ja pyöräilytiet. Siltahankkeen kokonaiskustannukset olivat 282 miljoonaa euroa, josta EU-rahoitusta 106 miljoonaa.

Silta on osa Eurooppatietä E79 ja yleiseurooppalaista liikennekäytävää IV (engl. *Pan-European Corridor IV*). Liikennemäärät ovat ylittäneet ennusteet moninkertaisesti, mutta silta ei ole tuonut odotettua talouskasvua alueelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Komissaari Hahn: Uusi Eurooppa -silta on vahva osoitus eurooppalaisesta yhteistyöstä (Lehdistötiedote)  14.6.2013. Euroopan unioni. Viitattu 17.3.2017.
2. ↑  New Europe Bridge *Emporis*. Viitattu 19.3.2017.
3. ↑  Mariya Ilcheva, Cristian Stefanescu: New Europe Bridge fails to deliver economic prosperity *Deutsche Welle*.  30.12.2016. Viitattu 17.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uusi Eurooppa -silta** Wikimedia Commonsissa

* Siltayhtiön www-sivut
* Rajanylityspaikka Vidin-Calafat BG-RO Hannu Makarainen
**Kotipelto** on vuonna 2000 perustettu power metal -yhtye. Yhtyeen perusti Stratovarius-yhtyeen laulaja Timo Kotipelto. Alkuperäiskokoonpano hajosi ensimmäisen albumin jälkeen 2003, jonka jälkeen yhtye muovautui nykyiseen kokoonpanoonsa. Yhtye on julkaissut alkuperäisellä kokoonpanolla albumit *Waiting for the Dawn* (2002) ja *Coldness* (2004). Yhtyeen nykyisellä kokoonpanolla on julkaistu albumi *Serenity* (2007). Tuomas Wäinölä liittyi yhtyeeseen vasta 2005. Alkuperäiskokoonpanosta on jäljellä enää Timo Kotipelto, Mirka Rantanen ja Janne Wirman.

Historia
--------

Kotipelto-yhtyeen perusti vuonna 2000 Stratovarius-yhtyeen laulaja Timo Kotipelto. Yhtyeeseen liittyivät myös Janne Wirman (Children of Bodom), Mirka Rantanen (Thunderstone) ja Jari Kainulainen (ex-Stratovarius). Yhtye aloitti materiaalin kirjoittamisen ja treenaamisen. Yhtye oli valmis aloittamaan levynsä äänitykset ja työt aloitettiin heinäkuussa 2001. Albumin kansitaiteesta vastasi Derek Riggs, joka oli työskennellyt Iron Maidenin parissa 1980–2000 ja Stratovariuksen sekä Gamma Rayn kanssa 1990-luvulta lähtien. Ensimmäisen albumin nimeksi tuli *Waiting for the Dawn*, ja albumilla vierailee useita huippumuusikoita, esimerkiksi silloinen Helloween-kitaristi Roland Grapow. Albumi julkaistiin 3. toukokuuta 2002. Toista albumia yhtye lähti äänittämään Finnvox-studiolle vuoden 2003 alussa. Uusi albumi, *Coldness*, julkaistiin 21. huhtikuuta 2004 ja albumi menestyi paremmin kuin edeltäjänsä, joka oli sekin kuitenkin saanut hyvät arvostelut. Albumi sijoittui parhaillaan sijalle 4. Kolmatta levyä lähdettiin äänittämään 2005 sen aikaisella kokoonpanolla. Levytyksen aikana yhtyeelle syntyi riitaa ja Jari Kainulainen lähti yhtyeestä. Nauhoituksia jatkettiin uusitulla kokoonpanolla ja kolmas studioalbumi *Serenity* julkaistiin 11. huhtikuuta 2007, ja levy nousi suoraan listojen kärkeen ollen tällä erää yhtyeen myydyin levy. Vuonna 2009 Timo Kotipelto kertoi, että Stratovarius julkaisee uuden albuminsa *Polarisin*, jonka jälkeen vuonna 2010 ilmestyisi uusi studioalbumi.*päivitettävä*

Diskografia
-----------

Studioalbumit
* *Waiting for the Dawn*  (2002, High and Loud)
* *Coldness*  (2004, High and Loud)
* *Serenity*  (2007, High and Loud)

Kokoonpano
----------

* Timo Kotipelto – laulu (2000–)
* Tuomas Wäinölä – kitarat (2005–)
* Lauri Porra – bassokitara (2006–)
* Mirka Rantanen – rummut (2000–)
* Janne Wirman – koskettimet (2000–)

### Sessiomuusikot

* Roland Grapow – kitara
* Michael Romeo – kitara
* Sami Virtanen – kitara
* Mikko Härkin – koskettimet
* Gas Lipstick – rummut
**Kalabaktepen temppeli** (*Kalabak Tepen temppeli*) on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen alkuperäistä nimeä ja kohdejumaluutta ei tunneta.

Niin kutsuttu Kalabaktepen temppeli rakennettiin arkaaisen kauden loppupuolella noin vuonna 525 eaa. Sitä ei ole kunnostettu enää myöhempinä aikoina. Temppeli on saanut nimensä siitä, että se sijaitsi nykyisin nimellä Kalabaktepe (myös Kalabak Tepe) tunnetulla kukkulalla Miletoksen niemen lounaispuolella. Siellä oli Miletoksen asutuksen keskittymä jo geometrisella kaudella, ja se toimi kaupungin vanhana akropoliina.

Temppeli oli pienikokoinen ja edusti joonialaista tyyliä. Sen mitat olivat noin 6,8 × 8,7 metriä, ja se avautui etelään päin. Temppelissä oli pronaos ja naos eli cella. Pronaoksen anta-seinien välissä oli kaksi pylvästä (*distylos in antis*).

Temppelissä oli terrakotasta tehdyt koristellut simat. Myös antefiksit oli tehty terrakotasta ja koristeltu medusan- ja leijonanpäillä ja lootuksenkukilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Miletus, Temple on Kalabaktepe (Building) *Perseus*. Viitattu 4.11.2019.
2. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "MILETOS (Balat) Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Greaves, Alan M.: "The Shifting Focus of Settlement at Miletos". Teoksessa Flensted-Jensen, P. (ed.): *Further Studies in the Ancient Greek Polis*, s. 57–72. Papers from the Copenhagen Polis Centre 5. Historia Einzelschriften 138. Stuttgart: Franz Steiner Verlag, 1999.
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Uusi Aura** oli Turussa vuosina 1880–1964 ilmestynyt sanomalehti. Vuoteen 1896 saakka sen nimenä oli *Aura*.

Suomenmielinen *Aura* perustettiin kielipoliittisesti värittömän *Sanomia Turusta* -lehden kilpailijaksi. Omistuspohjaa laajennettaessa sen nimi muutettiin *Uudeksi Auraksi*. Suomalaisen puolueen hajaannuttua lehdestä tuli vanhasuomalainen. Sen suuruudenaikaa oli entisen puoluesihteerin K. N. Rantakarin päätoimittajakausi vuosina 1911–1916, jolloin lehteä uudistettiin sekä journalistisesti että poliittisesti. Vuonna 1918 *Uudesta Aurasta* tuli kokoomuspuolueen äänenkannattaja.

*Uusi Aura* oli 1910-luvulla levikiltään *Turun Sanomia* suurempi, mutta jäi seuraavalla vuosikymmenellä siitä selvästi jälkeen. Se menetti lukijoita myös maalaisliiton *Turunmaalle* ja IKL:n *Varsinais-Suomelle*. Sisällöltään *Uusi Aura* oli vielä 1950-luvulle saakka *Turun Sanomien* veroinen sanomalehti, mutta ilmoitustulojen vähentyessä ja levikin laskiessa sen taloudellinen tilanne muuttui pian kestämättömäksi. Lehtiyhtiö teki konkurssin keväällä 1964, mutta sen vuonna 1962 eriytetty kirjapainoyhtiö jatkoi toimintaansa nimellä Auraprint Oy.

Lehti ilmestyi vuonna 1881 kerran viikossa, vuonna 1882 kahdesti, vuosina 1883–1886 kolmesti, vuosina 1887–1915 kuudesti, vuosina 1915–1964 seitsemästi ja loppuvaiheessa kuudesti viikossa. Vuosina 1882–1892 sen rinnalla ilmestyi kaksipäiväinen ja vuosina 1893–1896 kolmipäiväinen maaseutupainos. Vuosina 1887–1890 julkaistiin liitteenä *Uudenkaupungin Uutisia*. Levikki ylitti vuonna 1890 neljän, vuonna 1897 viiden ja vuonna 1901 kymmenen tuhannen rajan ja oli suurimmillaan 22 200 kappaletta vuonna 1916. 1920-luvulla tapahtuneen pudotuksen jälkeen levikki kohosi vuonna 1930 jälleen yli kymmenen tuhannen ja oli 1940-luvun puolivälissä yli 15 000, mutta alkoi sen jälkeen tasaisesti laskea ja oli vuonna 1962 enää 7 800 kappaletta.

Päätoimittajat
--------------

* Oskar Fredrik Borg (1880–1881, 1884–1885 ja 1887)
* Kosti Vehanen (1882–1884 ja 1886–1887)
* Hugo Hertzberg (1888–1889)
* K. E. Sonck (1889–1890)
* Niilo Liakka (1890–1891)
* F. H. B. Lagus (1891–1894)
* Rufus Saikku (1894–1895 ja 1897–1899)
* Erland Hytönen (1897 ja 1905–1911)
* Juho Heikki Kala (1899–1904)
* Kaarle Nestori Rantakari (1911–1916)
* Yrjö Koskelainen (1916–1918)
* Juho Päiwiö (1918–1922)
* Kaarlo August Vanamo (1922)
* J. R. Torppa (1923–1927)
* Eino Tikkanen (1927–1937)
* Ilmari Merenlinna (1937–1952 ja 1954)
* Akseli Routavaara (1952–1954)
* Matti Autio (1954–1956)
* Sakari Talvitie (1956–1963)
* Jorma Porko (1963–1964).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 189–191. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Aura* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Uusi Aura* digitoituna kansalliskirjastossa
* Sormunen, Tapio: *Lehtipainosta lomaketehtaaksi. Auraprint Oy 1886–1976.* Turku 1976. ISBN 951-99092-9-X.
* *Auraprint Oy 125 vuotta. Tarinoita ihmisistä painosalissa 1886–2011.* Auraprint 2011. ISBN 978-952-92-9644-6.
* Pörssitieto: Aura-lehden Osakeyhtiö 1883–1896.
**Metsärinteen kotimuseo** sijaitsee Pirkkalan kunnassa, vanhassa Anian kulttuurimaisemassa. Museona toimii multipenkkiin perustettu hirsirakennus, joka on todennäköisesti 1800-luvun alkupuolelta, rakennuksen nimi on Nygård ja se tunnetaan kansankielellä Nyykooliina. Metsärinteessä pääsee tutustuman entisaikojen käsityötaitoon, koteihin ja niiden sisustukseen, sekä maalaiselämään. Kotimuseon kokonaisuus koostuu useasta hienosta rakennuksesta, nähtävillä on paljon esineistöä ja historiaa eri muodoissa. Tilalla on aikoinaan toiminut myös mustamakkaratehdas, johon voi tutustua Metsärinteessä käydessään.

Lähteet
-------

1. ↑  Museonäyttelyitä Pirkkala-Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kotimuseo Metsärinne (Q115730051)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotimuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Pirkkala |
|  |
| katuosoite | Anian rantatie 1138, 33980 Pirkkala |
|  |
| koordinaatit | 61°23′06″N 23°32′31″E﻿ / ﻿61.38511°N 23.54185°E﻿ / 61.38511; 23.54185 |
|  |
|  |

 |
**Larry Dunn**, alk. **Lawrence Dunhill** (s. 19. kesäkuuta 1953 Denver, Colorado) on yhdysvaltalainen kosketinsoittaja. Hän soitti Earth, Wind & Fire -yhtyeessä vuodesta 1972 vuoteen 1983 ja aloitti 1990-luvulla oman soolouransa. Dunn on valittu Earth, Wind & Firen jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen ja Songwriters Hall of Fameen.

Dunn soitti Earth, Wind & Firessä eri kosketinsoittimia, mukaan lukien pianoa, urkuja, klavinettia ja syntetisaattoria. Hän oli mukana säveltämässä monia yhtyeen hiteistä, mukaan lukien Grammy Hall of Fame -palkittua kappaletta "Shining Star" vuoden 1975 albumilta *That’s the Way of the World*.

Dunn omistaa Source Productions -nimisen tuotantoyhtiön, jonka kautta hän on tuottanut muun muassa mainos- ja elokuvamusiikkia.

Diskografia
-----------

### Earth, Wind & Fire

*Ks. Earth, Wind & Firen diskografia.*
### Sooloartistina

* *Lover’s Silhouette: The Fire* (1992)
* *N2 the Journey* (2011)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Harris, Craig: Larry Dunn *Allmusic*. Viitattu 4.12.2012. (englanniksi)
2. ↑  Hardy, Phil: "Earth, Wind And Fire", *The Faber Companion to 20th Century Popular Music*. Faber and Faber Ltd, 2001. ISBN 0-571-19608-X. (englanniksi)
3. ↑  Earth, Wind & Fire Biography *Rock and Roll Hall of Fame*.  Arkistoitu 6.8.2012. Viitattu 4.12.2012. (englanniksi)
4. ↑  Larry Dunn *Songwriters Hall of Fame*.  Arkistoitu 4.9.2012. Viitattu 4.12.2012. (englanniksi)
5. ↑  Shining Star *Allmusic*. Viitattu 28.8.2013. (englanniksi)
6. ↑  GRAMMY Hall Of Fame *Grammy.org*.  Arkistoitu 19.2.2011. Viitattu 28.8.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Superhulttio** (*The Jerk*) on Carl Reinerin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1979. Sen ovat käsikirjoittaneet
Steve Martin, Carl Gottlieb ja Michael Elias, ja Steve Martin näyttelee myös nimiroolin tässä hänen uransa ensimmäisessä elokuvapääosassa.

Elokuvassa Steve Martin esittää mustassa perheessä adoptiolapsena varttunutta valkoista nuorukaista, joka lähtee tutustumaan suureen maailmaan.

Vuonna 2000 American Film Institute kokosi listan sadasta hauskimmasta komediaelokuvasta, ja *Superhulttio* ylsi sijalle 89. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi *Superhulttion* kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle sijalle 99.

Suomessa ensi-iltakritiikki oli nihkeää. Kymmenestä suomalaisesta aikalaiskriitikosta kaksi antoi *Superhulttiolle* kaksi tähteä, viisi yhden tähden ja loput eivät mitään, keskiarvona 1,25 tähteä neljästä.
*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Asko Alanen näki elokuvassa "sinnikästä persoonallisuutta ja hupityöstöä, joka käy helposti hermoille jauhaessaan paikoillaan". Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä".

Lähteet
-------

1. ↑  Superhulttio (1979) [Blu-ray] *Elokuvauutiset*.  17.3.2014 . Viitattu 22.8.2017.
2. ↑  100 Years, 100 Laughs *American Film Institute*. Viitattu 10.2.2022. (englanniksi)
3. ↑  Blauvelt, Christian: The 100 greatest comedies of all time *BBC*.  22.8.2017. Viitattu 22.8.2017. (englanniksi)
4. ↑  Pistetaulukko. (Arvostelijoina Pertti Avola, Mikael Fränti, Antti Lindqvist, Pentti Lumirae, Velipekka Makkonen, Sakari Salko, Matti Salo, Sakari Toiviainen, Markku Tuuli ja Helena Ylänen.) *Projektio*, 4/1980, s. 2.  Suomen elokuvakerhojen liitto SEKL.
5. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Superhulttio* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Superhulttio* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Jerk
Glasgow Rangersin Superleague Formula -auto
PSV Eindhovenin Superleague Formula -auto
**Superleague Formula** oli yksipaikkaisten formulatyyppisten kilpa-autojen sarja, jossa kilpatallit nimettiin niitä sponsoroivien suurten jalkapalloseurojen mukaan. 

Sarjan ensimmäinen kilpailu ajettiin 30. elokuuta 2008 Donington Parkilla Englannissa. Kilpailuviikonloppu koostui lauantaina ajettavista harjoituksista ja aika-ajoista sekä sunnuntaina ajettavista kahdesta kilpailuista, joista jälkimmäisessä on käännetty lähtöjärjestys. Kunakin viikonloppuna jaettiin miljoonan euron edestä palkintorahaa. Ensimmäisellä kaudella kilpailuita oli vain kuusi, mutta seuraavina kausina niideen määrää on tarkoitus lisätä. 

Kilpailuissa käytettiin Panozin Élanin rakentamia autoja, joissa on Menard Competition Technologiesin rakentama 750-hevosvoimainen 4,2-litrainen V12-moottori.

Vuonna 2011 sarjassa ajettiin vain kaksi kilpailuviikonloppua Assenin ja Zolderin radalla kunnes kauden loput kilpailut peruutettiin jatkuvien kisajärjestäjien riitojen takia, koska radat eivät olleet valmiita ajallaan.

Beijing Guoan Davide Rigon voitti sarjan mestaruuden vuonna 2008. Vuonna 2009 Adrián Vallés voitti mestaruuden Liverpool F. C. -joukkueelle. Vuonna 2010 Rigon voitti jälleen mestaruuden RSC Anderlecht -joukkueelle. Vuonna 2011 sarjan mestaruuden voitti John Martin Australian joukkueelle.

Mestarit
--------

| Kausi | Kuljettaja | Talli |
| --- | --- | --- |
| 2008 | Italia Davide Rigon | Kiina Beijing Guoan |
| 2009 | Espanja Adrián Vallés | Englanti Liverpool F.C. |
| 2010 | Italia Davide Rigon | Belgia R.S.C. Anderlecht |
| 2011 | Australia John Martin | Australia Australia |

Mukana olleet joukkueet
-----------------------

* AC Milan
* AC Sparta Praha
* Al Ain
* AS Roma
* Atlético Madrid
* Beijing Guoan
* Borussia Dortmund
* Flamengo
* FC Basel
* FC Midtjylland
* FC Porto
* Galatasaray
* Girondins de Bordeaux
* Liverpool
* Olympiakos
* Olympique Lyonnais
* PSV Eindhoven
* Rangers
* RSC Anderlecht
* Corinthians
* Sevilla
* Sporting CP
* Tottenham Hotspur

Mukana olleet radat
-------------------

* Adria
* Assen
* Beijing
* Brands Hatch
* Donington Park
* Estoril
* Jarama
* Jerez
* Magny-Cours
* Monza
* Navarra
* Nürburgring
* Ordos
* Portimão
* Silverstone
* Vallelunga
* Zolder

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
"**Stella By Starlight**" on musiikkikappale vuoden 1944 Hollywood-elokuvasta *Kutsumattomat vieraat*. Kappaleen sävelsi Victor Young ja se esiintyi elokuvassa instrumentaalina. Ensin se soi alkutekstien taustalla, ja toisen kerran Ray Millandin esittämä päähenkilö soitti sitä serenadina Gail Russellin esittämälle Stellalle. Yleisö piti kappaleesta niin paljon, että kaksi vuotta myöhemmin Young sovitti sen lauluksi. Sanat kirjoitti Ned Washington, joka oli aiemmin työskennellyt Disneyn studioilla ja voittanut vuonna 1940 Oscarin kappaleella "When You Wish Upon a Star" ("Tähti toiveen toteuttaa") elokuvasta *Pinocchio*.

Charlie Parker levytti ensimmäisen jazzversion tammikuussa 1952. Nykyään kappale on yksi useimmin levytetyistä jazzstandardeista. Sen ovat levyttäneet muun muassa Harry James, Frank Sinatra, Axel Stordahl, Stan Getz, Bud Powell, Stan Keaton ja Miles Davis.

Kappaleen rakenne on aikajaksolle epätyypillinen A1 B C A2, ja musiikissa on vaikutteita Sergei Rahmaninovin sävellyksistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Furia, Philip & Lasser, Michael L.: *America's Songs: The Stories Behind the Songs of Broadway, Hollywood, and Tin Pan Alley*, s. 210-211. CRC Press, 2006. ISBN 0415972469. (englanniksi)
2. ↑  Layne, Joslyn: Ned Washington > Biography *Allmusic.com*. Viitattu 12.12.2009.
3. 1 2 3  Wilson, Jeremy & McElrath, K. J.: Jazz Standards Songs and Instrumentals (Stella by Starlight) *JazzStandards.com*. Viitattu 10.12.2009.
**Benkadi Founia** (myös *Benkady Founia*) on maalaiskunta Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Founia Moribougou sijaitsee 15 kilometriä Kitasta etelään. Kunnassa on 9 300 ja keskuskylässä 1 300 asukasta (vuonna 2009).

Benkadi Founian kunta rajoittuu pohjoisessa Kitan ja Bendougouban, idässä Badian, etelässä Senkon ja Gadougou II:n ja lännessä Kita Ouestin kuntiin. Maisemaa leimaavat alangot ja kukkulat. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on savannia.

Kuntaan kuuluu 13 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja ja mandinkoja.

Seudun liikenneyhteydet ovat heikot. Tärkeimmät elinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja pienimuotoinen kaupankäynti. Founiassa pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 6.7.2018.
2. ↑  Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 6.7.2018.
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Benkadi Founia 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 6.7.2018.
**Superintendentti** on etenkin Keski-Euroopassa ja muun muassa Skotlannissa johtava virkamies eräissä kirkoissa. Se vastaa toisinaan piispaa toisinaan lääninrovastia.

Muutamassa Saksan evankelisen kirkon (EKD) jäsenkirkossa on kirkon johtava virka superintendentti (Lippen maakirkko). Muutamissa jäsenkirkoissa alue, kuten Berliinin, Brandenburgin ja Sleesian Ylä-Lausitzin evankelinen kirkko on jaettu superintenduureihin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon rovastikuntien tapaan.

Ruotsissa kuningas Kustaa Vaasa nimitti ensimmäiset superintendentit alueille, joilla ei ollut piispaa tai hiippakuntaa. Superintendentti erosi piispasta siten, että hänellä ei ollut piispan vihkimystä ja hän toimi samalla hiippakuntakaupungin kirkkoherrana. Tällaisia alueita, superintenduureja (superintendentia) Ruotsissa oli Kalmar 1555–1678, Göteborg 1665–1725, Visby 1645–1772, Mariestad 1581–1647, Karlstad 1647–1722 ja Härnösand 1647–1772. Vuoteen 1772 mennessä nämä on muutettu hiippakunniksi. Myös valloitetuilla alueilla, kuten Itämerenmaakunnissa perustettiin superintenduureja kirkollista työtä varten.

Lähteet
-------

1. ↑  Seppo A. Teinonen: *Teologian sanakirja,*, s. 259. Kirjaneliö. Helsinki ISBN 951-600-333-8, 1975.
2. ↑  [ Evangelische Kirche in Deutschland
Zusammenschluss von 20 selbstständigen Landeskirchen] *ekd.de*. Viitattu 24.2.2020.
3. ↑  Generalsuperintendentinnen *ekbo.de*. Viitattu 24.2.2020. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Kauko Pirinen: *Suomen kirkollisen aluejaoituksen kehitys*, s. 13. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon matrikkeli II Seurakuntamatrikkeli. Suomen kirkon pappisliitto, 1969.
5. ↑  superintendent *fho.sls.fi*. Viitattu 24.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Superintendentti** Wikimedia Commonsissa
**Mikroilme** on hetkellinen, tahaton ihmisen kasvonilme. Mikroilmeet ovat kestoltaan hyvin lyhyitä, ainoastaan 1/25 - 1/15 sekuntia.[1] Mikroilmeet syntyvät yleensä stressitilanteissa, joissa ihmisellä on jotakin voitettavana tai hävittävänä. Mikroilmeitä esiintyy silloin, kun ihminen yrittää tietoisesti peittää kaikki signaalit siitä, miten hän tuntee. Toisin kuin tavanomaisten kasvonilmeiden kanssa, mikroilmeitä on vaikea peittää. Mikroilmeet ilmaisevat universaalisti kuutta tunnetta: inho, viha, pelko, suru, onnellisuus ja hämmästyneisyys.

1990-luvulla Paul Ekman laajensi mikroilmeiden konseptia lisäämällä tunteita, jotka kaikki eivät ole koodattu kasvolihaksiin. Nämä emootiot ovat huvittuneisuus, halveksunta, häpeä, ahdistus, syyllisyys, ylpeys, tyytyväisyys sekä helpotus.[1]

Mikroilmeet populaarikulttuurissa
---------------------------------

Mikroilmeet ja niihin liittyvä tiede ovat keskeisessä tilassa vuoden 2009 yhdysvaltalaisessa tv-sarjassa Paljastavat valheet, jossa päähenkilö käyttää akuuttia tietoisuuttaan mikroilmeistä ja muista kehonkielen vihjeistä päätellessään onko joku valehtelemassa tai piilottelemassa jotakin.

Lähteet
-------

1. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Mikroilmeet paljastavat todelliset tunteet, Yle uutiset, 25.10.2011
Mikrofilmirulla
**Mikrofilmi** on arkistokuvaukseen käytettävää 35:n tai 16 mm:n levyistä filmiä.

Mikrofilmiä tuotetaan käytössä olevalla teknologialla (ennen mikrokuvauskamera, nyt mikrofilmitulostus) käytössä olevista järjestelmistä ja tiedostomuodoista. Tuotettu mikrofilmi kehitetään (kuten tavallinen filmi) ja varastoidaan. Kun tulee tarve tarkastella filmille tallennettuja tietoja, voidaan valaista filmiä ja suurentaa tallennettu kuva siten, että sitä voidaan tarkastella. Nykyteknologiassa kuva suurennetaan joko valon, peilien ja linssien avulla filmiltä analogiselle näytölle, josta se voidaan tulostaa paperille, tai käytetään digitaalista mikrofilmiskanneria, joka digitoi filmillä olevan kuvan ja tallentaa sen haluttuun tiedostomuotoon haluttuun käyttöympäristöön. Mikrofilmi on täten tuottamisensa jälkeen täysin järjestelmäriippumaton tallennus- ja arkistointimedia.

Mikrofilmi on nykyisin käytössä olevista medioista paperin ohella ainoa, joka todistettavasti säilyy yli 100 vuotta.*lähde?*

ANSI/ISO-standardien mukaisesti valmistetulle hopeagelatiinimikrofilmille on, kun se on Talle ry:n Laatupiirin asettamien vaatimusten mukaisesti kehitetty, myönnetty arkistokelpoisuus siten, että julkishallinnon pysyvästi säilytettävät asiakirjat voidaan siirtää mikrofilmille pitkäaikais- ja pysyvään säilytykseen.

Entisaikojen mikrokuvauskameralla tapahtuneesta mikrofilmien tuottamisesta on siirrytty asiakirjojen tallennukseen mikrofilmille suoraan sähköisestä (digitaalisesta) muodosta. Paperiasiakirjat digitoidaan skannerilla, minkä jälkeen ne voidaan tulostaa mikrofilmille. Digitaaliset asiakirjat muunnetaan tarvittaessa TIFF-kuviksi, minkä jälkeen ne voidaan tulostaa mikrofilmille. 

Tässä ero "perinteiseen" COM-tulostukseen ("Computer Output on Microfilm -fiche), joka tyypillisesti pystyi käyttämään ainoastaan ASCII-muotoista dataa. Nyt voidaan tulostaa mikrofilmille myös grafiikkaa, tosin asiakirjojen tallennukseen tarkoitetut mikrofilmitulostimet ja niiden käyttämä mikrofilmi eivät tuota hyvälaatuista kuvaa, koska kuvamuoto on "bitonal" eli mustavalkoinen.

2000-luvun alkupuolella Suomeen ryhdyttiin tuomaan myös harmaasävymikrofilmiä sekä värimikrofilmiä tuottavia mikrofilmitulostimia. Nämä laitteet käyttävät pääsääntöisesti 35 mm:n rullamikrofilmiä, kun edellä mainittu mustavalkofilmiä tuottava laite käyttää 16 mm:n mikrofilmiä.

Lähteet
-------

1. ↑  *mikrofilmi.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
**Viitayökkönen** (*Colobochyla salicalis*) on pienehkö, erittäin helposti tunnistettava perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Varsin poikkeuksellisen näköinen, pienehkö ja hentorakenteinen yökkönen. Etusiipien pohjaväri on siniharmaa ja sen siiven poikki kulkee vinottain kolme selkeää ruskeaa viirua. Kunkin viirun molemmilla puolilla on nähtävissä hieman kellertävää väriä. Uloin viiruista päättyy siiven kärkeen. Takasiivet ovat tasaisen ruskeat ja niitä reunusta ohut ja katkonainen tumma viiru. Perhosen siipiväli on 23–29 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Viitayökkösen levinneisyys yltää Euroopasta Lähi-itään, Siperiaan ja Japaniin saakka. Laji on Suomessa verraten tuore tulokas, sillä se tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 1908. Nykyisin laji on melko yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Lisäksi se on 2000-luvulla levinnyt pohjoisemmaksi, ja havaintoja on jo Kajaanin korkeudelta. Lento alkaa kesäkuun alussa ja jatkuu heinäkuun puoliväliin saakka.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Perhoset elävät kosteilla niityillä, pensaikoissa, lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset ovat aktiivisia öisin ja tulevat sekä valolle että syötille. Ne myös lähtevät häirittyinä helposti lentoon päivälläkin. Toukka elää yhteenkehräämiensä lehtien välissä. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää pajuilla (*Salix*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1. s. 236.
4. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen perhostutkijain seura[vanhentunut linkki]
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Colobochyla salicalis | 
* Wikidata: Q217784
* BioLib: 53345
* BOLD: 86411
* CoL: 92YJP
* EoL: 553151
* EUNIS: 309313
* Fauna Europaea: 446687
* Fauna Europaea (new): 69795d0c-72e6-4bc4-ad08-e26be9a9f178
* GBIF: 1764531
* iNaturalist: 483555
* IRMNG: 10721511
* LepIndex: 283468
* LoB: 5980
* NBN: NHMSYS0021144439
* NCBI: 938222

 |
|  |
| Pyralis salicalis | 
* Wikidata: Q109622593
* GBIF: 4532691

 |

 |
**Benjamin Weger** (s. 5. lokakuuta 1989 Brig) on sveitsiläinen ampumahiihtäjä.

Weger aloitti ampumahiihdon vuonna 2006. Hän kilpaili nuorten MM-kilpailuissa vuosina 2007–2009 saavuttaen hopeaa pikakilpailussa Canmoressa 2009. EM-kilpailujen nuorten pikakilpailussa hän oli kolmas vuonna 2008. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailujen nuorten sarjassa Weger sai hopeaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa vuonna 2008.

Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Vancouverin olympialaisissa 2010, Weger oli normaalimatkalla 55:s ja pikakilpailussa 69:s. Hän osallistui myös Sotšin olympialaisiin 2014 ollen normaalimatkalla 47:s ja pikakilpailussa 62:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Weger sijoittui normaalimatkalla ja takaa-ajossa kuudenneksi, pikakilpailussa 15:nneksi ja yhteislähdössä 27:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli normaalimatkalla 19:s ja pikakilpailussa 53:s.

MM-kilpailuihin Weger on osallistunut Hanty-Mansijskissa 2011, Ruhpoldingissa 2012, Nové Městossa 2013, Kontiolahdella 2015, Oslossa 2016, Hochfilzenissä 2017, Östersundissa 2019 ja Anterselvassa 2020. Hänen parhaat sijoituksensa ovat normaalimatkan kuudes sija 2020, takaa-ajon kahdeksas ja pikakilpailun kymmenes 2019, normaalimatkan kymmenes 2017 ja pikakilpailun sija 13:s vuonna 2015.

Maailmancupissa Weger debytoi Oberhofissa tammikuussa 2009. Kaudella 2010–2011 hän oli Pokljukan normaalimatkalla toinen ja kaudella 2011–2012 Hochfilzenin pikakilpailussa ja takaa-ajossa sekä Kontiolahden pikakilpailussa kolmas. Tammikuussa 2021 hän oli kolmas Oberhofin yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on ollut parhaimmillaan 14:s kaudella 2018–2019.

Ammatiltaan Weger on sotilas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Benjamin Weger *IBU Datacenter*. IBU. Viitattu 30.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Benjamin Wegerin kotisivut (saksaksi)
**Superior** on kaupunki ja Douglasin piirikunnan hallinnollinen keskus Wisconsinin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee osavaltion luoteisosassa Yläjärven länsirannalla. Kaupungissa on 27 200 asukasta (vuonna 2010).

Yläjärveen laskevien Saint Louis ja Nemadji -jokien rajoittaman kaupungin pinta-ala on 144,13 neliökilometriä. Se muodostaa Duluthin kanssa yhtenäisen kaupunkialueen, josta käytetään nimitystä *Twin Ports*. Kaupungin kosteaa mannerilmastoa leudontaa Yläjärven läheisyys.

Vuonna 1854 perustetun kaupungin väkiluku oli suurimmillaan yli 40 000 vuonna 1910, minkä jälkeen se alkoi vähitellen laskea. Vuodesta 1990 lähtien asukasmäärä on pysynyt lähes samana. Asukkaista yli 90 % on eurooppalaista alkuperää. Suurimmat etniset ryhmät ovat saksalaiset, norjalaiset, ruotsalaiset, irlantilaiset, puolalaiset ja suomalaiset (6,9 % vuonna 2000).

Kaupungin kautta kulkevat valtatiet 2 ja 53. Superiorin ja Duluthin satama on Suurten järvien tärkein. Superioriin on myös rautatieyhteys. Liikenteen lisäksi tärkeitä työnantajia ovat öljynjalostamo ja muu jalostusteollisuus. Kaupungissa toimii Wisconsinin yliopiston kampus.

Superiorin kaupunkikuvaa leimaa Yläjärveä kohti viettävä tasanko. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat 1896 rakennettu museolaiva SS Meteor, Barker’s Islandin ranta-alue ja museona toimiva Fairlawnin kartano.

Lähteet
-------

1. 1 2  History of Superior *ci.superior.wi.us*. Viitattu 16.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Superior (Wisconsin)**.
* Superiorin kaupungin sivusto (englanniksi)
**Taistolaisuuden musta kirja: Muistoja** on toimittaja Ilkka Kylävaaran kirja, jossa käydään läpi taistolaisuuden eli Suomen Kommunistisen Puolueen vähemmistön historiaa. Teos on kokoelma muistelmia ja 1970-luvun kirjallisia lähteitä, joita Kylävaara kommentoi vapaamuotoiseen tyyliin. Tekijä pyysi kirjaansa varten aineistoa "jokaiselta, joka halusi muistella". Kylävaara oli itse aktiivinen 1970-luvun taistolaisessa kulttuuriliikkeessä. 

Kirjan nimi viittaa 2000-luvun alussa ilmestyneeseen *Kommunismin mustaan kirjaan*. Heikki Mäki-Kulmala kirjoitti Kylävaaran teoksen vastineeksi *Taistolaisuuden harmaan kirjan*.

Kirjan mukaan taistolaiset halusivat liittää Suomen Neuvostoliittoon tai saada Suomeen samanlaisen järjestelmän sekä hyväksyivät Tšekkoslovakian miehityksen 1968 tai olivat siitä vaiti. Kirjan mukaan taistolaiset pyrkivät estämään kaiken Neuvostoliiton kritiikin ja harjoittivat suoranaista mielipidevainoa.*lähde tarkemmin?*

Kirjan mukaan taistolaisia olivat muun muassa Bengt Ahlfors, Eija Ahvo, Kanerva Cederström, Kaj Chydenius, Henrik Otto Donner, Carolus Enckell, Kristiina Halkola, Päivi Hartzell, Satu Hassi, Jussi Helminen, Pirjo Honkasalo, Laura Jäntti, Kai Kalima, Kaisa Korhonen, Jaakko Laakso, Katariina Lahti, Jyrki Lappi-Seppälä, Raila Leppäkoski, Pertti Melasniemi, Marja-Leena Mikkola, Pekka Milonoff, Christian Moustgaard, Lasse Naukkarinen, Tytti Oittinen, Hannu Raittila, Jeja-Pekka Roos, Juha Rosma, Pentti Saaritsa, Arja Saijonmaa, Pirkko Saisio, Leif Salmén, Asko Sarkola, Jukka Sipilä, Esko-Juhani Tennilä, Leena Uotila, Juha Virkkunen, Kari Väänänen ja Matti Wuori.

Lähteet
-------

1. ↑  *Taistolaisuuden musta kirja*, s. 12.
2. ↑  Mäki-Kulmala, Heikki: *Taistolaisuuden harmaa kirja*. Tarvepainate. Tampere: Pilot-kustannus, 2004. ISBN 952-464-183-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kylävaara Ilkka (toim.): Taistolaisuuden musta kirja – Muistoja – Osa Suomen mustaa historiaa... *Tammi*.  2004.  Arkistoitu 16.5.2008. Viitattu 22.6.2020.
* Vesala, Antti: Taistolaisuuden musta kirja ei tarjoa suuria paljastuksia. *Jyväskylän Ylioppilaslehti* 2/2005, s. 15.
* Tuhannen ja yhden totuuden taistolaisuus. *Ylioppilaslehti.*
**Taisto Olavi Lehti** (4. kesäkuuta 1915 Vaasa – 17. helmikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen upseeri, joka toimi Kainuun prikaatin komentajana.

Olavi Lehden vanhemmat olivat vahtimestari Kaarlo Lehti ja Suoma Mattila. Hänen puolisonsa vuodesta 1943 oli Synnöve Sandström.

Lehti tuli ylioppilaaksi Porin yhteislyseosta 1936 ja valmistui Kadettikoulusta 1941. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1950 ja Maanpuolustuskurssin 1961. Talviosodassa Lehti toimi nuorempana upseerina PPP6:ssa Suomussalmella, jatkosodassa komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajan apulaisena Jääkäripataljoona 4:ssä ja Jääkäripataljoona 5:ssä. Lehti, joka haavoittui kahdesti, osallistui myös Lapin sotaan viimeksi mainitussa joukko-osastossa. Taistelujen jo tauottua hän sai vielä käskyn käydä yksinään hiihtäen Nuorgamissa varmistamassa, että saksalaiset olivat lähteneet Suomen alueelta.

Sotien jälkeen Lehti toimi muun muassa toimistoupseerina ja -päällikkönä sekä osastopäällikkönä useiden eri joukko-osastojen esikunnissa ja Pääesikunnassa, mutta myös Karjalan jääkäripataljoonan komentajana 1962–1965 ja Kainuun prikaatin komentajana 1967–1971 eversti Kalle Karttusen jälkeen. Viimeksi hän toimi sotilasasiamiehenä Yhdysvalloissa ja Kanadassa vuodesta 1971 vuoteen 1975, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Lehti ylennettiin reservin vänrikiksi 1937, reservin luutnantiksi 1940, luutnantiksi 1941, kapteeniksi 1943, majuriksi 1953, everstiluutnantiksi 1959 ja everstiksi 1965.

Lehti oli Ratsastajaliiton toiminnanjohtaja 1976–1981. Hän julkaisi Esko Pihkon kanssa Jääkäripataljoona 4:n eli Hämeen jääkäripataljoonan historiateoksen *Jääkärit eteen* (2002).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 388. Lehti, Taisto Olavi. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. 1 2 3  Vaara, Seppo: Eversti Olavi Lehti  2.4.2007. Helsingin Sanomat. Viitattu 2.2.2017.
**Xiaomi Mi Mix 3** on Xiaomin lokakuussa 2018 julkistama älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 9.0 "Pie" -käyttöjärjestelmä Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä. Puhelin on seuraaja Xiaomi Mi Mix 2S:lle, joka julkaistiin alkuvuonna 2018. Suomessa Mi Mix 3:a myyvät Bestio ja Verkkokauppa.com. Puhelin on saatavilla Suomessa vain rajoitetusti, sillä tuotteiden maahantuonnista vastaavat yksittäiset kolmannet toimijat, kuten Splendid Group.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Mi Mix 3:n näyttö on yksi markkinoiden suurimmista suhteessa runkoon ja puhelimessa on 93 prosentin runko-näyttö-suhde. Johtuen lähes koko puhelimen etuosan kattavasta näytöstä, on Mi Mix 3:ssa etukamera sijoitettu liukukannen alle, joka tulee esille näyttöä alaspäin työntämällä.

### Suoritin ja muisti

Versiosta riippuen Mi Mix 3 on saatavilla kuuden, kahdeksan tai kymmenen gigatavun RAM-muistilla. Kuuden gigatavun RAM-muistilla varustettu malli sisältää 128 gigatavua tallennusmuistia, kun taas kahdeksan tai kymmenen gigatavun RAM-muistilla varustetut mallit sisältävät 256 gigatavua tallennusmuistia. Jokaisessa mallissa on Snapdragon 845 -suoritin ja Adreno 630 -grafiikkapiiri.

#### Kamerat ja multimedia

Mi Mix 3:ssa on takana kaksi 12 megapikselin kameraa. Puhelimen edessä liukukannen alla ovat 24 ja 2 megapikselin etukamerat. DxOMarkin kameratestissa Mi Mix 3 sai arvosanaksi 103 pistettä, mikä tekee puhelimesta yhden vuoden 2018 parhaimmista kamerapuhelimista.

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa on esiasennettuna Android 9.0 "Pie" Xiaomin MIUI 10 -käyttöliittymällä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Taistojen mies** (tai **Viimeinen pyhäinjäännös**, *Viimne reliikvia*) on Grigori Kromanovin ohjaama neuvostovirolainen seikkailuelokuva vuodelta 1969. Se perustuu Eduard Bornhöhen kertomukseen "Vürst Gabriel" ("Ruhtinas Gabriel"). 

Vuonna 2002 elokuvakriitikot äänestivät *Taistojen miehen* kaikkien aikojen neljänneksi parhaaksi virolaiselokuvaksi.

Juoni
-----

1500-luvun Liivinmaan sotaan sijoittuvassa tarinassa Piritan luostari haluaa haltuunsa Pyhän Birgitan pyhäinjäännökset varmistaakseen oman tulevaisuutensa. Nuori aatelismies lupaa hankkia ne luostarille, jos saa vastalahjaksi kauniin nuoren Agneksen vaimokseen.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Aleksandr Goloborodko  | … |  Gabriel
  |
|  Ingrida Andrina  | … |  Agnes
  |
|  Elsa Radzina  | … |  abbedissa
  |
|  Eve Kivi  | … |  sisar Ursula
  |
|  Peeter Jakobi  | … |  Ivo Schenkenberg
  |
|  Roland Bykov  | … |  veli Johannes
  |
|  Karl Kalkun  | … |  Pealik
  |
|  Uldis Vazdiks  | … |  Siim
  |
|  Raivo Trass  | … |  Hans von Risbiter  |

Tuotanto
--------

Elokuva kuvattiin värifilmille samalla kertaa sekä viron- että venäjänkielisiksi versioiksi, joiden kuvakulmat ja rajaukset poikkeavat eräissä kohtauksissa hieman toisistaan.

Vastaanotto
-----------

*Taistojen mies* sai Neuvosto-Virossa valtavan suosion. Sen näki 772 000 elokuvateatterikatsojaa, mikä oli yli puolet Viron asukasmäärästä. Vauhdikkaasta seikkailuelokuvasta on tullut myös myöhempien sukupolvien suosikki niin, että sitä kutsutaan ainoaksi virolaiseksi kulttielokuvaksi.

Tamperelaisen elokuvakerho Monroen Anton Asikainen kuvaa *Taistojen miestä* hillittömäksi seikkailuksi, joka sisältää "miekkataisteluja, petollisia velipuolia, rakastuvia nunnia, salaluukkuja, hevostakaa-ajoja, palavia linnoja, palavia luostareita, palavia heinäpaaleja, neitsyiden ruoskintaa..." Hän kiinnittää huomiota myös elokuvan varsin ilmeiseen neuvostovastaisuuteen vapausteemoineen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kriitikud valisid eesti filmi esikümne, *Postimees* 26.4.2002. Viitattu 15.12.2016.
2. ↑  Asikainen, Anton: Viron elokuva 100 vuotta, osa üks, Elokuvakerho Monroen blogi 15.12.2012. Viitattu 15.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* *Taistojen mies* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Taistojen mies* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: et:Viimne reliikvia
**Xiaomi Pocophone F1** on Xiaomin vuonna 2018 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 8.1 "Oreo" -käyttöjärjestelmä Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä. Puhelinta myydään yli 60 maassa, mukaan lukien Suomessa. Suomessa Xiaomin tuotteista vastaa kaksi maahantuojaa ja Pocophone F1:tä myydään muun muassa Bestion, DNA:n, Jimm'sin ja Verkkokauppa.comin kaupoissa. Mallista riippuen julkaisuhinta Suomessa asettuu 300-400 euron välille.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Pocophone F1 käyttää rungossaan polykarbonaattimuovia ja on tarjolla kolmessa eri värissä; mustana, sinisenä ja punaisena. Puhelimen etuosassa on 6,2 tuuman näyttö, jossa kuvasuhde on 18,7:9 ja resoluutio 2246 × 1080 pikseliä.

### Suoritin ja muisti

Mallista riippuen Pocophone tulee joko kuuden tai kahdeksan gigatavun RAM-muistilla varustettuna. Lisäksi tallennusmuisti vaihtelee mallista riippuen 64, 128 ja 256 gigatavun välillä. Yhteistä kaikille malleille on Qualcommin Snapdragon 845 -suoritin ja Adreno 630 -grafiikkapiiri, jotka toimivat nestejäähdytyksellä. 

#### Kamerat ja multimedia

Pocophone F1:ssä on 20 megapikselin etukamera. Puhelimen takaa löytyy puolestaan kaksi kameraa, jotka ovat tarkkuudeltaan 12 ja 5 megapikseliä. Lisäksi puhelimen takana on LED-salama ja sormenjälkilukija.

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa on esiasennettuna Android 8.1 "Oreo" Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Taisto Summanen** (19. kesäkuuta 1931 Leningrad, Neuvostoliitto – 9. helmikuuta 1988) oli Neuvostoliitossa asunut suomeksi kirjoittanut runoilija ja kääntäjä.

Summasen isä oli taistellut Suomen sisällissodassa punaisten puolella ja paennut sodan jälkeen Venäjälle. Perhe muutti 1933 Petroskoihin, jossa isä toimi opettajana. 

Summanen aloitti runojen kirjoittamisen kouluvuosina, ja ensimmäiset hänen runonsa julkaistiin lehdissä heti sodan jälkeen. Summanen valmistui Petroskoin valtionyliopistosta 1954 ja ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Summasen ensimmäinen runokokoelma *Oraita* ilmestyi 1956, ja vuonna 1958 hänestä tuli Karjalan kirjailijaliiton jäsen. 

Summanen julkaisi yli 20 omaa runoteosta suomeksi ja venäjäksi. Lisäksi hän käänsi venäjäksi useiden suomalaisten kirjailijoiden ja suomeksi kirjoittaneiden neuvostokarjalaisten kirjailijoiden teoksia.

Runokokoelmia
-------------

* *Oraita*, 1956
* *Runoja*, 1958
* *Päivän synty*, 1961
* *Lipunkantaja*, 1963
* *Kuljen*, 1965
* *Tavallisia sanoja*, 1968
* *Punaiset pihlajatertut*, 1969
* *Ladulla*, 1971
* *Punainen silta*, 1975
* *Taruniemi*, 1978
* *Ihmissydän*, 1980
* *Elovalkea*, 1982
* *Oliko Norsuja?* 1982
* *Tästä ura urkenevi*, 1984
* *Päivänlintu*, 1988

Lähteet
-------

* Karjalan suomenkieliset kirjailijat: Taisto Summanen (1931–1988) [vanhentunut linkki] Arkistoitu sivu, Archive.is

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |