recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hoilolan Pyhän Nikolaoksen kirkko** on yksi Joensuun ortodoksisen seurakunnan kirkoista ja se sijaitsee Joensuun kaupungin itäosassa, entisen Tuupovaaran kunnan alueella Hoilolan kylässä lähellä Venäjän rajaa. Kirkko rakennettiin alun perin rukoushuoneeksi ja sen suunnitteli Itä-Karjalan Maanviljelyseuran viimeinen rakennusmestari ja museomies Uuno Korhonen. Rukoushuoneen rakentaminen rahoitettiin Suomen ortodoksisen kirkon jälleenrakennusvaroilla ja se valmistui vuonna 1957. Arkkipiispa Paavali vihki rukoushuoneen kirkkoherra Kauko Salmisen ja ylidiakoni Leo Kasangon avustamana Korpiselkä-juhlien yhteydessä 6. elokuuta 1959. Rukoushuoneen vihki kirkoksi Joensuun piispa Ambrosius 30. lokakuuta 1993 ja kirkko pyhitettiin Pyhälle Nikolaokselle. Joensuun kaupungin verkkosivujen mukaan rukoushuone vihittiin käyttöön vuonna 1957 ja kirkoksi 1994. Kirkon temppelijuhla eli praasniekka on 9. toukokuuta.

Hoilola kuului vuoteen 1949 asti Korpiselän ortodoksiseen seurakuntaan, joka lakkautettiin suurimman osan sen alueesta jäätyä Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle. Suomen puolelle jääneet Korpiselän kylät liitettiin Ilomantsin ortodoksiseen seurakuntaan ja sittemmin alue on liitetty seurakuntajärjestelyissä Joensuun seurakuntaan. Hoilolan kirkko rakennettiin korvaamaan luovutetulle alueelle jääneitä Korpiselän ortodoksisen seurakunnan kirkkoja ja tsasounia. Hoilolan kirkonkello on entisen Korpiselän ortodoksisen kirkon suurin kello. Kirkonkellon oli Korpiselän kirkkoon lahjoittanut hoilolalainen Jehki Kanninen. Hoilolan kirkon ikonostaasin ikonit on maalannut Martha Neiglick-Platonoff 1950-luvulla, ja kirkossa on myös Valamon ikoniverstaan tekemiä ikoneita 1900-luvun alusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tynkä-Korpiselkä Karjalan Liitto ry.  Arkistoitu 17.5.2011. Viitattu 6.12.2010.
2. 1 2  Pyhän Nikolaoksen kirkko, Hoilola *Joensuun kaupungin verkkosivusto*. Joensuun kaupunki.  Arkistoitu 25.2.2008. Viitattu 6.12.2010.
3. ↑  Joensuun seurakunnan alueella olevat pyhäköt (Pyhän Nikolaoksen kirkko, Hoilola) *Suomen ortodoksisen kirkon verkkosivu*. Suomen ortodoksinen kirkko.  Arkistoitu 22.6.2008. Viitattu 6.12.2010.
4. ↑  Korpiselän ortodoksinen seurakunta  16.6.2010. Suomen sukututkimusseura ry. Viitattu 6.12.2010.
5. ↑  Kangas Kauko: Rajakarjalaiskylät – Hoilola – Kirkko (Kirkonkellot) *kiinet.com*.  Arkistoitu 28.9.2009. Viitattu 6.12.2010.
**Isabelino Gradín** (8. heinäkuuta 1897 Montevideo – 21. joulukuuta 1944 Montevideo) oli uruguaylainen jalkapalloilija, joka oli yksi maansa parhaista lajissaan jalkapallon alkuaikoina. Gradín kilpaili menestyksekkäästi myös yleisurheilussa.

Jalkapalloura
-------------

Gradín edusti vuodet 1915–1921 kotimaansa pääsarjan Club Atlético Peñarolia. Hän pelasi seuran paidassa 212 ottelua, joissa hän onnistui maalinteossa 101 kertaa. Hän voitti seuran paidassa kaksi kertaa Uruguayn mestaruuden. Vuodet 1922–1929 Gradín edusti Olimpiaa. Vuonna 1929 hän päätti uransa. 

Uruguayn jalkapallomaajoukkueessa Gradín pelasi vuosina 1915–1927 tehden 24 ottelussa kymmenen maalia. Gradín oli mukana historian ensimmäisessä Copa Américassa vuonna 1916, jossa hän oli turnauksen maalikuningas Uruguayn voittaessa kultaa. Gradín saavutti Copa Américan mestaruuden myös vuonna 1917 ja oli mukana Copa Américassa vielä vuonna 1919.

Yleisurheilu-ura
----------------

Gradín kilpaili urallaan myös pikajuoksussa. Vuoden 1919 Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa sekä 200 että 400 metrin juoksussa. Hän toisti tuon saavutuksen seuraavan vuoden Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa.

Muuta
-----

Gradínin ja hänen maanmiehensä Juan Delgadon päästessä kentälle historian ensimmäisessä Copa Américassa vuonna 1916 heistä tuli historian ensimmäisiä tummaihoisia jalkapalloilijoita, jotka pääsevät kentälle kansainvälisessä jalkapalloturnauksessa. Gradín toimi innoituksena monille tummaihoisille pelaajille. Muun muassa Pelé on pitänyt häntä idolinaan.

Gradín kuoli montevideolaisessa sairaalassa joulukuussa 1944 47-vuotiaana vain neljä päivää sen jälkeen, kun hänen pitkäaikainen seuransa Peñarol oli voittanut historiallisen 15:nnen Uruguayn mestaruuden. Mestarijoukkue kävi tapaamassa Gradínia seurassa ja omisti mestaruutensa tälle.

Gradínin iso-isovanhemmat olivat orjia Lesothossa.

Saavutukset
-----------

### Jalkapalloilijana

**Seurajoukkuetasolla**

* Uruguayn Primera División: 1918, 1921

**Maajoukkuetasolla**

* Copa América: kultaa (1916, Copa América 1917)

**Henkilökohtainen**

* Vuoden 1916 Copa Américan paras maalintekijä

### Yleisurheilijana

* Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut 1919: kultaa (200 metriä, 400 metriä)
* Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut 1920: kultaa (200 metriä, 400 metriä)

Lähteet
-------

1. ↑  Isabelino Gradín National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
2. 1 2
3. 1 2 3
4. ↑  Galeano, Eduardo: Soccer in sun and shadow. Verso 1998, s. 38


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Isabel Waidacher** (s. 25. heinäkuuta 1994 Arosa) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka edustaa kotimaansa pääsarjatasolla pelaavaa ZSC Lionsia.

Ura
---

Waidacher on EHC Arosan kasvatti. Pääsarjadebyyttinsä hän teki ZSC Lionsin paidassa pelattuaan kaksi pudotuspeliottelua kaudella 2009-2010. Seuraavalla kaudella hän pelasi Lionsissa 15 ottelua tehoin 10+17=27 joukkueen voittaessa liigan mestaruuden. Lisäksi Waidacher edusti Sveitsiä alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa hän pelasi kuusi ottelua saaden yhden syöttöpisteen. Hän edusti Sveitsiä myös vuonna 2012, jolloin kuudessa ottelussa syntyi tehot 3+6=9.

Kaudella 2012-2013 Waidacher pelasi viimeiset junioriottelunsa Arosan U17-joukkueessa. Lionsissa pelaamissaan 18 ottelussa hän teki tehot 19+39=49 sijoittuen liigan pistepörssin toiseksi Sara Benzin jälkeen. Seuraavan vuoden Waidacher pelasi yliopistokiekkoa Yhdysvalloissa.

Waidacher palasi Lionsiin kaudeksi 2014-2015, jolloin hän pelasi yhteensä kymmenen ottelua kauden aikana. Seuraavina vuosina 2016-2018 Lions ja Waidacher voittivat kolmesti peräkkäin Sveitsin mestaruuden. Lisäksi Waidacher voitti koko liigan syöttö- ja pistepörssit kaudella 2016-2017 tehtyään 19 ottelussa tehot 24+32=56.

Ruotsalainen SDHL-joukkue Djurgårdens IF ilmoitti heinäkuun alussa 2018 tehneensä seuraavan kauden kattavan sopimuksen Waidacherin kanssa. 31 runkosarjaottelussa Waidacher teki 25 tehopistettä sekä neljässä pudotuspeliottelussa yhden maalin. Kauden päätteeksi Waidacher pelasi viisi ottelua Sveitsin paidassa maailmanmestaruusturnauksessa.

Waidacher siirtyi Ruotsissa viettämänsä vuoden jälkeen takaisin Lionsiin, jossa teki paluukaudellaan pelaamissaan 11 ottelussa tehot 7+11=18. Neljässä pudotuspeliottelussa tilastoihin kertyi neljä tehopistettä sekä neljä kahden minuutin rangaistusta.

Perhe
-----

Waidacherin isä Ludwig pelasi jääkiekkoa Sveitsin pääsarjatasolla. Myös hänen neljä veljeä Beni, Rico, Markus ja Thomas ovat pelanneet jääkiekkoa, mutta kukaan ei ole edennyt ammattilaissarjoihin. Lisäksi Isabelin kaksi siskoa Monika ja Nina ovat pelanneet hänen kanssaan samaan aikaan ZSC Lionsissa sekä toimineet molemmat joukkueen kapteenina. Nina on myös olympiamitalisti vuoden 2014 Sotšin kisoista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Isabel Waidacher EliteProspects. Viitattu 4.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  SWHL A (W) - 2012-2013 Points EliteProspects. Viitattu 4.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  Två nyförvärv till damlaget  2.7.2018. Djurgårdens IF. Viitattu 4.4.2021. (swahiliksi)
4. ↑  Nina Waidacher EliteProspects. Viitattu 4.4.2021. (englanniksi)
**Mikyys** (lat. *quidditas* < *quid?*, "mikä?"; myös *kvidditeetti*) ja **tämyys** (lat. *haecceitas* < *haec*, "tämä") ovat keskiaikaisen filosofian termejä, jotka liittyvät universaalien eli yleiskäsitteiden ja partikulaarien eli yksilöolioiden ongelmaan.

*Mikyys* eli olion "se mitä jokin on" tarkoittaa partikulaarisen olion (esimerkiksi ihmisyksilön) universaliteettia eli yleislajisuutta, eli niitä ominaisuuksia, jotka se jakaa muiden saman lajin (*species*) olioiden (esimerkiksi kaikkien muiden ihmisten) kanssa. Se vastaa siis kysymykseen "mikä se on?". Mikyys vastaa Aristoteleen substanssin käsitettä ja olemusta (*essentia*).

*Tämyys* tarkoittaa olion partikulariteettia tai individualiteettia eli yksilöllisyyttä, eli niitä ominaisuuksia tai luonteenpiirteitä, jotka tekevät siitä yksilöolion (esimerkiksi ne tekijät, jotka tekevät tietystä ihmisestä tunnistettavan yksilön).

Termit kehitti Duns Scotus. Charles Peirce käytti myöhemmin termiä tämyys (engl. *haecceity*) ei-deskriptiivisenä viittauksena yksilöön.

Katso myös
----------

* Luonto (*natura*)
* Muoto (*forma*)
* Olemus (*essentia*)
* Substanssi

Lähteet
-------

1. 1 2  Teinonen, Seppo A.: Quidditas *Teologian sanakirja*. Systemaattisen teologian laitos, Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta. Viitattu 25. syyskuuta 2007.
2. 1 2  Teinonen, Seppo A.: Haecceitas *Teologian sanakirja*. Systemaattisen teologian laitos, Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta. Viitattu 25. syyskuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Stanford Encyclopedia of Philosophy: Medieval Theories of Haecceity (englanniksi)
**Mountaga Tall** (s. 10. joulukuuta 1956 Ségou) on malilainen juristi ja poliitikko.

Tall syntyi kuljetusyrittäjänä toimineen maanomistajan perheeseen. Hän on tukulorivaltakunnan hallitsijan Umar Tallin ja tämän pojan Ahmadu Sékun suora jälkeläinen. Tall opiskeli oikeustieteitä Senegalissa ja valmistui tohtoriksi vuonna 1981.

Tallin johtama Congrès national d’initiative démocratique (CNID) osallistui Malin demokratialiikkeeseen vuosina 1990–1991 ja toimi maaliskuun 1991 sotilaskaappauksen jälkeen aktiivisesti maan siirtämiseksi siviilihallintoon. Tall oli ehdokkaana vuoden 1992 presidentinvaaleissa ja sai ensimmäisellä kierroksella 11,41 prosenttia äänistä. Saman vuoden kansalliskokousvaaleissa CNID sai yhdeksän edustajaa.

Vuonna 1993 CNID sai kolme ministerinpaikkaa Abdoulaye Sékou Sown hallituksessa, mutta asettui pian oppositioon presidentti Alpha Oumar Konaréa vastaan. Puolue radikalisoitui ja järjesti vaaliboikotteja ja väkivaltaisia mielenosoituksia. Tall pidätettiin syytettynä väkivallan lietsomisesta, mutta vapautettiin myöhemmin.

Vuonna 2002 Tall tuli viidenneksi presidentinvaaleissa ja CNID sai 13 kansalliskokouspaikkaa Espoir 2002 -ryhmän jäsenenä. Vuonna 2007 CNID:n kansanedustajamäärä supistui seitsemään ja Tall uusi vaivoin paikkansa Ségousta. Vuoden 2013 kansalliskokousvaaleissa häntä ei enää valittu.

Presidentti Ibrahim Boubacar Keïta nimitti Tallin Malin korkeakoulu- ja tiedeministeriksi huhtikuussa 2014. Heinäkuussa 2016 hänet siirrettiin digitalous- ja tiedotusministeriksi sekä hallituksen puhemieheksi. Tall erotettiin hallituksesta huhtikuussa 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Biographie: Mountaga Tall *aBamako*. Viitattu 3.11.2019.
2. 1 2 3  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 287–288. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
3. ↑  Après sa défaite aux législatives à Ségou: Me Tall décide d’accepter les résultats malgré les irrégularités constatées *Malijet*.  20.12.2013. Viitattu 3.11.2019.
4. ↑  Mali: le nouveau gouvernement formé, le ministre de la Réconciliation remplacé *Jeune Afrique*.  12.4.2014. Viitattu 3.11.2019.
5. ↑  Bilan des realisations du ministere de l’economie numerique sous la direction du ministre Mountaga Tall *Afribone*. Viitattu 3.11.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Carl (Karl) Albert Ehrnrooth** (25. marraskuuta 1831 Nastola – 19. heinäkuuta 1873 Helsinki) oli suomalainen juristi, virkamies ja valtiopäivämies. 

Carl Albert Ehrnroothin vanhemmat olivat kenraalimajuri Gustaf Adolf Ehrnrooth ja Johanna Kristina von Platen. Ehrnrooth tuli ylioppilaaksi 1847 ja suoritti tuomarintutkinnon 1851 ja kameraalitutkinnon 1852. Varatuomarin arvon hän sai 1854. Valmistuttuaan Ehrnroothista tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1856 ja Keisarin kanslian ja Suomen valtiosihteerinviraston kirjaaja Pietarissa 1857 ja apulaistoimitussihteeri 1860. Senaatin maanviljelystoimituskunnan vt. protokollasihteeriksi hän tuli 1861, vakinaiseksi 1862 ja valtiovaraintoimituskunnan protokollasihteeriksi 1870. Valtiopäiväedustaja Ehrnrooth oli aatelissäädyssä 1863–1864, 1867 ja 1872.

Carl Albert Ehrnroothin puolisona oli vuodesta 1862 kreivitär Lovisa Fredrika Adelaide de Geer (k. 1927), jonka isä oli kreivi Robert Fredrik de Geer. Heidän lapsiaan olivat vuorineuvos Georg Ehrnrooth, liikemies ja pankinjohtaja Axel Ehrnrooth, laulaja Aina Mannerheim sekä ylilääkäri, professori Ernst Ehrnrooth. Ehrnroothin sisaruksia olivat kenraaliluutnantti ja ministerivaltiosihteeri Casimir Ehrnrooth, kirjailija Adelaïde Ehrnrooth ja kenraaliluutnantti Gustaf Robert Ehrnrooth. Pankinjohtaja Carl Mannerheim oli Ehrnroothin vävy.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Karl Albert Ehrnrooth. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 29.11.2020.
2. 1 2  Sessa Rautalin: Aina Mannerheim konsertoi sortovuosina (tilaajille) Helsingin Sanomat 29.3.1999. Viitattu 20.7.2023.
3. ↑  Autio, Veli-Matti: / Ehrnrooth (1500 - ) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  10.9.2008. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Osaomistusasunto** on asumismuoto, jossa asukas on lunastanut rakennuttajalta asunnon käyttöönsä tietyllä osuudella asunnon hankintahinnasta. Tyypillisesti osuus on 20–30 prosenttia hankintahinnasta. Asunnon hankintahinta on rakennuttajan vapaasti päätettävissä. Asukas asuu aluksi vuokralla, jonka jälkeen asunto on mahdollista lunastaa omaksi. Joissakin tapauksissa asukkaan on myös mahdollista jatkaa vuokralla asumista senkin jälkeen kun asunto olisi ollut mahdollista lunastaa omaksi.

Järjestelmä on määritelty laissa koskemaan ainoastaan valtion korkotuella rakennettavia asuntoja. Jos talo ei ole korkotukitalo, niin ehdot perustuvat asukkaan ja rakennuttajayhtiön keskinäiseen sopimukseen. Tämän vuoksi myös osaomistusasumisen muodot ja rahoituksen yksityiskohdat vaihtelevat suuresti rakennuttajayhtiöstä toiseen. Vastuurajat määräytyvät asukkaan ja rakennuttajayhtiön sopimuksen mukaan.

Asukkaan lunastettua asunnon itselleen vastuu hallinnosta ja kunnossapidosta määräytyy kuten muissakin asunto-osakeyhtiöissä.

Katso myös
----------

* Asumisoikeusasunto
* Omistusasunto
* Osuuskunta-asunto
* Työsuhdeasunto
* Vuokra-asunto

Lähteet
-------

* Tietoa osaomistusasumisesta. Kilpailu- ja kuluttajavirasto. Viitattu 24.11.2015.

### Viitteet

1. 1 2 3  Kuluttajavirasto: Tietoa osamistusasunnoista
**Niilo Matti Oinonen** (23. joulukuuta 1897 Tampere – 25. syyskuuta 1946) oli suomalainen yleisesikuntaeversti, pioneeriupseeri ja pioneeritaktiikan opettaja ja uudistaja. 

Matti Oinonen suoritti Viipurin upseerikokelaskurssin B-kurssin Markovillassa 1918–1919. Hän kävi Sotateknillisen koulun 1927–1929 ja Sotakorkeakoulun 1933–1935 saaden yleisesikuntaupseerin arvon 1937. Oinonen oli 1935–1939 Sotakorkeakoulun ja Sotateknillisen koulun linnoitusopin ja pioneeritaktiikan opettajana. Opettajana ollessaan hän uudisti pioneeritaktiikan opetuksen Suomessa. Sotavuosina Oinonen toimi muun muassa IV armeijakunnan ja Kannaksen Ryhmän pioneerikomentajana.

Oinonen joutui sotavuosien jälkeen syytteeseen ns. Oeschin-Neron tapauksessa, jonka yhteydessä oli vuosina 1941–1942 ammuttu laittomasti 51 venäläistä sotavankia Kannaksen Ryhmän alaisissa sotavankikomppanioissa. Oinosen allekirjoittama käsky linnoitustöissä käytettyjen vankien kohtelusta edellytti äärimmäistä ankaruutta ja välitöntä teloitusta niskurointitapauksissa. Oinonen tuomittiin 23. helmikuuta 1945 kahden vuoden ja kuuden kuukauden vankeusrangaistukseen tahallisesta virkarikoksesta. Oikeusministeri Urho Kekkonen piti tuomiota liian lievänä, ja korkein oikeus palautti jutun takaisin sotaylioikeuden uuteen käsittelyyn huhtikuussa 1945. Oinosta syytettiin nyt yllytyksestä 18 sotavangin murhaan. Tässä vaiheessa Oinonen ilmoitti, että aloite kyseisiin käskyihin oli tullut kenraaliluutnantti Lennart Oeschilta. Oinonen joutui jutun käsittelyn aikana syyskuussa 1945 sairaalahoitoon ruuansulatusvaivojen takia, ja hänellä todettiin kasvain. Sotaylioikeus tuomitsi Oinosen heinäkuussa 1946 11 vuoden kuritushuonerangaistukseen. Oinonen kuoli syyskuussa 1946 oltuaan vangittuna vuoden ja yhdeksän kuukauden ajan. Matti Oinonen on haudattu Lahden vanhalle hautausmaalle Radiomäelle.

Julkaisuja
----------

* *Kenttätyöohjesääntö II, Teknillinen osa*. 1931, Väinö Vainion kanssa
* *Vesistötaisteluohjeita*. 1939, Nordgrenin kanssa
* *Kenttätyöopas*. 1939
* *Taktillinen opas XII, Vesistötaistelu*. 1940
* *Kenttävarustustyöt*. 1941

Nimellä *N. M. Oinonen*:

* *Kenttävarustus- ja tietöiden suunnitteleminen ja johtaminen divisioonassa, huomioon ottaen nykyiset esikunnan vahvuudet ja työnjaon*. Tiede ja ase 3/1935

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Oinosen hautakivi Lahden vanhalla hautausmaalla, Hautakirjoituksia ja hautakuvia, Suomen Sukututkimusseura[vanhentunut linkki]
2. ↑  Kansaneläkelaitoksen henkilökortit -arkisto > Vuosina 1946-1949 kuolleiden henkilöiden hakemistokortit
3. 1 2  Janne Mäkitalo : Räjähtävää voimaa 1 : suomalaisen pioneeritaktiikan kehittyminen itsenäisyyden aikana. Maanpuolustuskorkeakoulu - Edita 2019, Oinosesta s. 247-248
4. ↑  Viite julkaisuun

Aiheesta muualla
----------------

* Pioneerit historian kuvastimessa. Kirjoittanut majuri M. Oinonen, Hakkapeliitta, 23.06.1936, nro 25-26, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Edward James "Eddie" Lewis** (s. 17. toukokuuta 1974 Cerritos, Kalifornia) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänen nykyinen seuransa on Los Angeles Galaxy, ja hän on edustanut seuraa vuodesta 2008 lähtien. 

Lewisin pelaajaura alkoi San Jose Clashissä. Vuonna 1999 hän siirtyi Fulhamiin, minkä jälkeen hän pelasi Englannin sarjoissa myös Leedsissä, Prestonissa ja Derbyssä. Valtaosan ajasta hän vietti mestaruussarjassa. Valioliigassa hän pelasi yhden kauden Derbyssä ja Fulhamissa. Derbystä Lewis palasi kotimaansa sarjaan siirryttyään Los Angeles Galaxyyn 2008.

Yhdysvaltain maajoukkueessa Lewis on pelannut yhteensä 82 ottelua, joissa hän on viimeistellyt 10 maalia. Hän on edustanut Yhdysvaltoja kaksissa MM-kisoissa, vuosina 2002 ja 2006.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑

Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Friedel |
2 Hejduk |
3 Berhalter |
4 Mastroeni |
5 O'Brien |
6 Regis |
7 Lewis |
8 Stewart |
9 Moore |
10 Reyna |
11 Mathis |
12 Agoos |
13 Jones |
14 Cherundolo |
15 Wolff |
16 Llamosa |
17 Beasley |
18 Keller |
19 Meola |
20 McBride |
21 Donovan |
22 Sanneh |
23 Pope |
Valmentaja Arena

Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Howard |
2 Albright |
3 Bocanegra |
4 Mastroeni |
5 O'Brien |
6 Cherundolo |
7 Lewis |
8 Dempsey |
9 Johnson |
10 Reyna |
11 Ching |
12 Berhalter |
13 Conrad |
14 Olsen |
15 Convey |
16 Wolff |
17 Beasley |
18 Keller |
19 Hahnemann |
20 McBride |
21 Donovan |
22 Onyewu |
23 Pope |
Valmentaja Arena
***Polypedilum vanderplanki*** on keskisessä Afrikassa esiintyvä surviaissääskilaji. Se on tunnettu toukkiensa kyvystä sietää vaativia olosuhteita.

*Polypedilum vanderplanki* esiintyy luonnonvaraisena Afrikassa. Toukat elävät matalissa, tilapäisissä lammikoissa, joissa saattaa olla vettä vain muutamia päiviä kerrallaan. Sopeutumana tällaisen ekolokeron käyttöön, toukat ovat sopeutuneet sietämään kuivuutta poikkeuksellisen hyvin. Lammikon kuivuessa toukat vaipuvat lepotilaan, jossa ne pysyvät, kunnes seuraava sade täyttää lammikon uudelleen. Toukka palautuu aktiiviseksi noin tunnissa.

Kuivuudensietokyvyn ohessa horrokseen vaipuneet toukat sietävät mm. kuumuutta, kylmyyttä, hyvin suuria säteilyannoksia ja altistumista tyhjiölle. Se on ainoa tunnettu eläin, jonka tiedetään selviytyneen upottamisesta −270 °C:n lämpötilassa olevaan nestemäiseen heliumiin.

Helposti laboratoriossa kasvatettavana eläimenä *P. vanderplanki*sta on tullut astrobiologien käyttämä malliorganismi.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* UniProt, Taxonomy: Polypedilum vanderplanki (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q149943
* BioLib: 650960
* BOLD: 666596
* CoL: 4LDP4
* EoL: 717534
* GBIF: 1455835
* IRMNG: 10100279
* NCBI: 319348
* ZooBank: 95E5D635-B308-4343-A8FF-3D52EEE71A59

 |

 |
**XVIII talviolympialaisissa** Naganossa vuonna 1998 järjestettiin **ohjaskelkkailussa** kolme kilpailua: miesten yksinkelkkailu ja parikelkkailu sekä naisten yksinkelkkailu.

Miesten yksinkelkkailu
----------------------


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksa | Georg Hackl | 3.18,436 |
| 2 | Italia | Armin Zöggeler | 3.18,939 |
| 3 | Saksa | Jens Müller | 3.19,093 |

Miesten parikelkkailu
---------------------


| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksa | Stefan KraußeJan Behrendt | 1.41,105 |
| 2 | Yhdysvallat | Chris ThorpeGordy Sheer | 1.41,127 |
| 3 | Yhdysvallat | Mark GrimmetteBrian Martin | 1.41,217 |

Naisten yksinkelkkailu
----------------------


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksa | Silke Kraushaar | 3.23,779 |
| 2 | Saksa | Barbara Niedernhuber | 3.23,781 |
| 3 | Itävalta | Angelika Neuner | 3.24,253 |

Lähteet
-------

1. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 19*, s. 222–223. Kustannus-Notariaatti Oy, 1998. ISBN 952-5106-07-1.

  

Talviolympialaisten 1998 lajit
Alppihiihto |
Ampumahiihto |
Curling |
Freestylehiihto |
Jääkiekko |
Kaukalopikaluistelu |
Lumilautailu |
Maastohiihto | 
Mäkihyppy | 
Ohjaskelkkailu |
Pikaluistelu |
Rattikelkkailu |
Taitoluistelu |
Yhdistetty

Ohjaskelkkailu olympialaisissa
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 |
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022
**Miku Tashiro** (jap. 田代 未来, *Tashiro Miku*, s. 7. huhtikuuta 1994 Tokio) on japanilainen judoka ja olympiamitalisti.

Juniorikilpailuista Tashiro saavutti vuonna 2009 alle 18-vuotiaiden MM-kultaa alle 63 kg sarjassa. Lisäksi hänellä on nuorten olympiakultaa vuodelta 2010 samaisesta painoluokasta. Lisäksi hän voitti vuonna 2010 alle 21-vuotiaiden maailmanmestaruuden alle 63 kg sarjasta vuonna 2010.

Ensimmäisen kerran Tashiro kilpaili aikuisten kilpailuissa vuonna 2010, jolloin hän kilpaili IJF:n World Cupissa. Ensimmäisen aikuisten turnausvoiton hän saavutti helmikuussa 2013, kun hän voitti Sofian avoimen turnauksen. Lisäksi hän voitti samana vuonna Montevideon avoimen turnauksen ja Itä-Aasian kisojen alle 63 kg sarjan. Vuonna 2014 Tashiron ainoa turnausvoitto tuli Budapestin Grand Prix -kilpailusta. Hän sai ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin MM-kilpailuista 2014, kun hän oli kolmas 63 kg sarjassa. Vuonna 2015 Tashiro voitti uransa ensimmäisen Japanin mestaruuden (alle 63 kg sarja), joukkuemaailmanmestaruuden ja Rabatin Masters-turnauksen. MM-kilpailujen 63 kg sarjassa Tashiro oli kolmas. Vuoden 2016 ainoa turnausvoitto tuli Guadalajaran Masters-turnauksessa. Hän kilpaili myös Rion olympialaisten judon 63 kg sarjassa. Hän aloitti turnauksen toiselta kierrokselta voittamalla australian Katharina Haeckerin. Puolivälierissä hän voitti itävaltalaisen Kathrin Unterwurzacherin, mutta hävisi välierissä ranskalaiselle Clarisse Agbegnenoulle. Pronssiottelussa Tashiro hävisi Israelin Yarden Gerbille.

Vuonna 2017 Tashiro voitti Hohhotin Grand Prix'n, Tokion Grand Slamin ja Pietarin Masters-turnauksen. Vuoden 2018 MM-kilpailuissa Tashiro oli toinen 63 kg sarjassa ja saavutti joukkuekilpailussa maailmanmestaruuden. Hän uusi seuraavana vuonna MM-hopeansa Tokion MM-kilpailuissa. Hän voitti samoissa kilpailuissa joukkuemaailmanmestaruuden. Lisäksi hän voitti alle 63 kg sarjan Japanin mestaruuden. Kansainvälisistä turnauksista Tashiro voitti Bakun ja Düsseldorfin Grand Slam -turnaukset. Vuonna 2020 hän voitti Düsseldorfin ja vuonna 2021 Taškentin Grand Slamin.

Tokion olympialaisissa 2020 Toshiro kilpaili 63 kg sarjassa. Hän voitti ensimmäisessä ottelussaan brittiläisen Lucy Renshallin, mutta hävisi seuraavan ottelun puolalaiselle Agata Ozdoba-Błachille Ko-uchi-makikomilla. Hän oli mukana Japanin joukkueessa sekajoukkuekilpailussa. Hän ei otellut kertaakaan, mutta sai silti olympiahopeaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Miku Tashiro IJF. Viitattu 30.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Miku Tashiro Judo Inside. Viitattu 30.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Rio 2016 - Judo - Half-Middleweight (≤63 kilograms), Women Olympedia. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Miku Tashiro Olympedia. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)
5. ↑  Results - Judo - Women -63 kg (pdf) Kansainvälinen olympiakomitea.  Arkistoitu 29.7.2021. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)
**Esko Eskelinen** (1933–1995) oli pohjoiskarjalainen valokuvaaja, joka tuli tunnetuksi pohjoiskarjalaisen elämänmenon ja ihmisten kuvaajana. Eskelinen työskenteli aktiivisesti maakunnassaan tallentaen kameralla tavallisten ihmisten arkielämää.

Eskelinen piti Joensuussa Valokuvaamo Prisma- ja Valokuvaamo Esko Eskelinen -nimisiä valokuvaamoja. Hän teki kuvareportaaseja valtakunnallisille sanoma- ja aikakauslehdille. Eskelinen myi valokuvanegatiivikokoelmansa vuonna 1984 Pohjois-Karjalan museolle. Kokoelmaan kuuluu noin 50 000 negatiiviruutua vuosilta 1956–1981.

Teoksia
-------

* Esko Eskelinen: *Silmäyksiä 1950- ja 1960-luvun Pohjois-Karjalasta.* Toimittanut Jorma Komulainen. Joensuu: Pohjois-Karjalan museo, 2003. ISBN 951-95891-3-9.

Lähteet
-------

1. ↑  Caijsa: Caijsa Mårtensdt.: Postikorttiperjantai *Caijsa Mårtensdt.*.  perjantai 1. kesäkuuta 2018. Viitattu 25.8.2018.
2. ↑  Maakunnan kuvaajia Pohjois-Karjalan museo.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Esko Olavi Heikkilä** (1. lokakuuta 1914 Jämijärvi – 26. huhtikuuta 2008 Tampere) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Heikkilän vanhemmat olivat maanviljelijä Vänni Heikkilä ja Hilma Mattila ja puoliso vuodesta 1946 kansakoulunopettaja Anita Lehto. Heikkilä kävi Osaran maamieskoulun 1934 ja sai päästötodistuksen Tampereen teknillistä oppilaitoksesta 1943. Hän oli harjoittelija Kyröskosken paperitehtaalla, Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n konepajalla 1934–1939 ja Hankkijan Tampereen konttorin palveluksessa vuodesta 1944, toimien kone- ja sähköosaston osastonhoitajana vuodesta 1947, Oulun konttorin johtajana vuodesta 1963 ja Tampereen konttorin johtajana 1967–1975. Heikkilä oli myös Tullin Kenkä Oy:n perustajaosakas ja johtokunnan jäsen 1947–1959 ja Oy Syväpajan, vuodesta 1969 Ylö-Tehtaat Oy, perustajaosakas ja hallituksen puheenjohtaja 1948–1991. Hänellä oli lisäksi useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Heikkilä oli reservin ylikersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1983.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Esko Heikkilä (1914–2008). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 10.2.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 12.12.2022.
2. 1 2  Esko Heikkilä *Biografiasampo*. Viitattu 12.12.2022.
**Mikä-Mikä-Maa** (vuoden 2002 *Peter Pan* -käännöksessä **Kaukamaa**; engl. *Neverland*) on kirjailija J. M. Barrien luoma mielikuvitusmaailma, jossa satuhenkilö Peter Pan asuu ystäviensä Helinä-keijun ja Kadonneiden Poikien kanssa.

Mikä-Mikä-Maassa kaikki neljä vuodenaikaa mahtuvat yhteen vuorokauteen ja siellä unohdus on äärimmäisen helppoa. Mikä-Mikä-Maassa ei tarvitse eikä voi kasvaa isoksi/aikuiseksi, eivätkä kaikki asukkaat vanhene lainkaan. Mikä-Mikä-Maahan pääsee vain lentämällä, osoitteena "toinen oikealle ja suoraan aamuun saakka". Alkuperäistarinassa Mikä-Mikä-Maa on "enemmän tai vähemmän saari" täällä maapallolla, ja Peter Pan antaa aina edellä mainitun osoitteen. Disneyn elokuvassa Mikä-Mikä-Maan osoite oli "toisesta tähdestä oikealle ja suoraan aamuun saakka". Siellä asuu Peterin ja kumppaneiden lisäksi myös keijuja, merenneitoja, intiaaneja ja merirosvoja, mukaan lukien merirosvokapteeni Koukku.*lähde?*

Michael Jackson nimesi Neverland-tilansa Mikä-Mikä-Maan mukaan.*lähde?*
Frans Johan Rabbe.
**Frans Johan Rabbe** (25. kesäkuuta 1801 Eura – 23. huhtikuuta 1879 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja historioitsija.

Rabben vanhemmat olivat katselmuskirjuri, sotakamreeri Fredrik Rabbe (1780–1809) ja Hedvig Sofia Holmberg. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1820. Rabbe valmistui filosofian kandidaatiksi 1825, filosofian maisteriksi 1827, lääketieteen kandidaatiksi 1829, lääketieteen lisensiaatiksi 1831 ja lääketieteen tohtoriksi 1832. Hän oli Satakuntalaisen osakunnan kuraattorina 1829–1833 (tai 1828–1832) ja hänestä tuli riemumaisteri 1877.

Rabbe toimi aluksi Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina ja sitten lääkintöylihallituksen kanslistina vuodesta 1829 ja Oulun piirin piirilääkärinä vuodesta 1833. Hän oli lääkintöylihallituksen kamreerina 1834–1868 ja toimi samalla ajoittain lääkintöylihallituksen sihteerinä sekä muun muassa Ullanlinnan kylpylaitoksen intendenttinä. Rabbesta tuli asessori 1840, hovineuvos 1868 ja kamarineuvos 1872.

Rabbe oli perustamassa useita seuroja, kuten Societas pro Fauna et Flora Fennica, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Suomen Lääkäriseura ja Suomen Historiallinen Seura, ja toimi niiden puheenjohtajana. Hän keräsi erilaista historiallista tietoa.

Frans Johan Rabbe oli naimisissa vuodesta 1836 Henrietta Gustava Aurora Reuterskiöldin (k. 1880) kanssa.

Kirjallisuutta
--------------

* S. G. Elmgren : *Frans Johan Rabbe : lefnadsteckning*. Helsingfors 1879

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7, palsta 98
2. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Frans Johan Rabbe. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 21.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Hindrik Strandberg : *Frans Johan Rabbe och källorna till medicinens historia i Finland*, Finska Läkaresällskapets Handlingar Årgång 162 Nr 2, 2002[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Kurgjan kartano** (vir. *Kurgja talu*) sijaitsee Virossa parisenkymmentä kilometriä Türin kaupungista Pärnuun päin tien kaakkoispuolella Pärnunjoen varrella.

Kurgjan kartanossa asui Viron ensimmäinen tietoinen talonpoika, poliitikko ja kansanvalistaja Carl Robert Jakobson (1841–1882), joka oli kansansa rakastama. Tila oli Jakobsonin hallussa vuodesta 1874. Jakobson kuoli yllättäen pidettyään tilaa vain kahdeksan vuotta.

Nykyään alueella on Jakobsonin talomuseo, joka avattiin 1948, ja jonka ensimmäiseksi johtajaksi tuli Jakobsonin vanhin tytär Linda. Alueella on kauppa ja kahvilapalveluja pidetään vanhassa riihessä.

* Päärakennuksessa on museoPäärakennuksessa on museo
* Päärakennuksen kuistiaPäärakennuksen kuistia
* Päärakennuksen ulko-oviPäärakennuksen ulko-ovi
* Riihessä on kahvilaRiihessä on kahvila
* Riihikahvilan ikkunaRiihikahvilan ikkuna
* Pärnujoen ylittävä silta edestäPärnujoen ylittävä silta edestä
* Pärnujoen ylittävä silta takaaPärnujoen ylittävä silta takaa

Aiheesta muualla
----------------

* Kurgjan kartano (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi)
**IX talviolympialaisissa** Innsbruckissa vuonna 1964 oli **ohjaskelkkailu** ensimmäistä kertaa mukana olympiakisojen ohjelmassa. Kilpailutapahtumia järjestettiin kolme: miesten ja naisten yksinkelkkailu sekä miesten parikelkkailu.

Miehet
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksojen yhteinen joukkue | Thomas Köhler | 3.26,77 |
| 2 | Saksojen yhteinen joukkue | Klaus-Michael Bonsack | 3.27,04 |
| 3 | Saksojen yhteinen joukkue | Hans Plenk | 3.30,15 |

  

  

### Parikelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Itävalta | Josef FeistmantlManfred Stengl | 1.41,62 |
| 2 | Itävalta | Reinhold SennHelmut Thaler | 1.41,91 |
| 3 | Italia | Walter AußendorferSigisfredo Mair | 1.42,87 |

Naiset
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksojen yhteinen joukkue | Ortrud Enderlein | 3.24,67 |
| 2 | Saksojen yhteinen joukkue | Ilse Geisler | 3.27,42 |
| 3 | Itävalta | Helene Thurner | 3.29,06 |

Lähteet
-------

1. ↑  Arponen, Antti O.: *Olympiakisat Ateenasta Atlantaan*, s. 436. WSOY, 1996. ISBN 951-0-21072-2.
2. ↑  Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 620–622. Penguin, 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)

  

Ohjaskelkkailu olympialaisissa
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 |
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022


Talviolympialaisten 1964 lajit
Alppihiihto |
Ampumahiihto |
Jääkiekko |
Maastohiihto | 
Mäkihyppy | 
Ohjaskelkkailu |
Pikaluistelu |
Rattikelkkailu |
Taitoluistelu |
Yhdistetty  

Näytöslajit:  *Jääkolkka*
**XV talviolympialaisissa** Calgaryssa vuonna 1988 järjestettiin **ohjaskelkkailussa** kolme kilpailutapahtumaa: miesten ja naisten yksinkelkkailu sekä miesten parikelkkailu.

Miehet
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksan demokraattinen tasavalta | Jens Müller | 3.05,548 |
| 2 | Saksan liittotasavalta | Georg Hackl | 3.05,916 |
| 3 | Neuvostoliitto | Juri Hartšenko | 3.06,274 |

  

  

### Parikelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksan demokraattinen tasavalta | Jörg HoffmannJochen Pietzsch | 1.31,940 |
| 2 | Saksan demokraattinen tasavalta | Stefan KraußeJan Behrendt | 1.32,039 |
| 3 | Saksan liittotasavalta | Thomas SchwabWolfgang Staudinger | 1.32,274 |

Naiset
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksan demokraattinen tasavalta | Steffi Walter | 3.03,973 |
| 2 | Saksan demokraattinen tasavalta | Ute Oberhoffner | 3.04,105 |
| 3 | Saksan demokraattinen tasavalta | Cerstin Schmidt | 3.04,181 |

Lähteet
-------

* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Winter Olympics, 2002 Edition*, s. 174, 178, 181. Aurum Press, 2001. ISBN 1-85410-807-7.

Ohjaskelkkailu olympialaisissa
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 |
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022


Talviolympialaisten 1988 lajit
Alppihiihto |
Ampumahiihto |
Jääkiekko |
Maastohiihto | 
Mäkihyppy | 
Ohjaskelkkailu |
Pikaluistelu |
Rattikelkkailu |
Taitoluistelu |
Yhdistetty  
 Näytöslajit: Curling |  Freestylehiihto | Kaukalopikaluistelu | Vammaishiihto
**Penikkajärvi** on niemien halkoma ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 3,4 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 210 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Penikkajärven pituus kaakosta luoteeseen on 5,5 kilometriä. Saunaniemi erottaa järven eteläistä ja pohjoista allasta. Niemen jatkeena on pieni saari, joka kaventaa järvenosia yhdistävää salmea. Saunaniemen eteläpuolella sijaitseva Penikkaniemi jakaa järven eteläosaa ja Saunaniemen pohjoispuolella sijaitseva pitkä ja kapea Tuuliniemi jakaa järven pohjoisosaa. Järven luoteisosan jakaa kahtia Piippuniemi. Penikkajärvelle tyypillisistä pitkistä ja kapeista niemistä erottuu pohjoisrannan leveä ja loivapiirteinen Ahvenniemi. Penikkajärven syvin kohta, kymmenen metriä, sijaitsee Saunaniemen ja Tuuliniemen välissä.

Penikkajärven laajimmat saaret ovat Kotisaari (noin 2 ha) ja Honkisaari (noin 1 ha). Ne sijaitsevat järven kaakkoisosassa. Järven pohjoisosassa sijaitsee muutamia pieniä saaria, joilta puuttuu karttanimi. Penikkajärven niemillä on maatalousmaata ja haja-asutusta. Järven itäpuolella levittäytyy laaja Penikkakorpi, jonka pohjoispuolella kohoaa Penikkavaara, jonka huippu on noin 430 metriä merenpinnan yläpuolella.

Penikkajärveen laskee Hietajoki kaakosta ja useita pieniä lasku-uomia järven tuntumassa sijaitsevilta pieniltä järviltä ja suoalueilta. Penikkajärven luusua sijaitsee järven luoteisrannan Niskaniemen kohdalla, josta alkaa luoteeseen Iijärven (254,2 metriä mpy) Penikkalahteen virtaava Penikkajoki. Alle kaksi kilometriä Penikkajärveltä etelään sijaitsee Kallioluoma. Järvien välistä kulkee yhdystie 18846.

Penikkajärven vesitilavuus on 12 337 000 kuutiometriä.

Penikkajärvi (61.345.1.002) kuuluu Penikkajoen valuma-alueeseen (61.345), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Iijärven valuma-alue (61.34) ja ensimmäinen jakovaihe on Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Penikkajoen valuma-alueella on 35 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Penikkajärvi on laajin. Toiseksi laajin on Ahvenjärvi, jota seuraa Iso-Peippi.

Kuusamossa on toinenkin Penikkajärvi (74.023.1.003). Se sijaitsee Vienan Kemin vesistöalueella noin 20 kilometriä Iijoen vesistön Penikkajärveltä koilliseen. Myös Utajärvellä ja Kittilässä on Penikkajärvi-niminen vakavesi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Penikkajärvi, vakavesi, Kuusamo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.6.2022.
3. ↑  Penikkajärvi. Järviwiki. Viitattu 19.6.2022.
4. ↑  Penikkajoen valuma-alue (61.345). Järviwiki. Viitattu 19.6.2022.
5. ↑  Penikkajärvi. Järviwiki. Viitattu 19.6.2022.
**Frans Adolf Salmus**, sukunimi aik. *Selin* (6. marraskuuta 1866 Tampere – 25. tammikuuta 1940 Lempäälä) oli suomalainen maanviljelijä ja Aamulehteä kustantaneen Tampereen Kirjapaino Osakeyhtiön isännöitsijä.

Frans Salmuksen vanhemmat olivat kauppias Gustaf Selin ja Vivika Karlund. Päästyään Hämeenlinnan normaalilyseosta hän palveli vapaaehtoisena Hämeen tarkka-ampujapataljoonassa mutta siirtyi sitten liikealalle. Salmus toimi aluksi konttoristina mutta hän osti sitten vuonna 1891 veljeltään vuonna 1887 perustetun kivennäis- ja virvoitusjuomia valmistaneen Selinin vesitehtaan. Salmus johti vesitehdasta vuoteen 1907 saakka jolloin hän myi sen ja siirtyi maanviljelijäksi ostettuaan vuonna 1902 Lempäälästä Lopen kartanon. Vuonna 1929 Salmus luovutti kartanon tyttärelleen ja siirtyi asumaan Lempäälän Herralan kylän takamaille perustamalleen Tervajärven uudistilalle.

Salmus oli Aamulehteä julkaisevan Tampereen Kirjapaino Osakeyhtiön isännöitsijäna 1894–1906. Tänä aikana yhtiölle ostettiin 1899 oma toimitalo, rakennettiin uusi kirjapainotalo sekä hankittiin ensimmäiset latomakoneet. Maanviljelijäksi siirryttyään Salmus jatkoi edelleen Tampereen Kirjapaino Osakeyhtiön johtokunnan jäsenenä ja oli johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1925 alkaen.

Salmus oli Lempäälässä kunnallislautakunnan ja köyhäinhoitolautakunnan puheenjohtajana sekä valtuuston varapuheenjohtajana. Hän kuului Tampereen Ympäristön Maidonmyynti Oy:n johtokuntaan.

Frans Salmuksen veli Gustaf Alfred Selin (1865–1916) kävi Turun kauppaopiston ja omisti vuodesta 1896 oman puutavaraliikkeen sekä vuodesta 1905 Pyhäjärven höyrysahan, jonka yhteydessä oli sahatavaran kuivaamo ja höyläämö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Frans Salmus 70-vuotias, Aamulehti, 06.11.1936, nro 302, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Geni.com : Frans Adolf Kustaanpoika Salmus
3. ↑  Uudistalo sydänmaassa ja kuitenkin lähellä, Aamulehti, 06.11.1936, nro 302, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Selinin vesitehdas 50-vuotias, Tampereen Sanomat, 13.07.1937, nro 76, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  70-vuotiaita, Uusi Suomi, 06.11.1936, nro 301, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Kuolleita, Uusi Suometar 30.04.1916 nro 116, s. 7, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
**Frans Carl Fredrik Josef von Pfaler** (19. elokuuta 1865 Tampere – 3. maaliskuuta 1937 Bryssel, Belgia) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri, joka toimi Viipurin läänin kuvernöörinä vuosina 1910–1917.

Von Pfaler kirjoitti vuonna 1880 ylioppilaaksi Helsingissä ja kävi 1881–1887 Haminan kadettikoulun, minkä jälkeen hän palveli upseerina Venäjän Henkikaartissa sekä myöhemmin ratsuväessä. Hän osallistui ratsumestarina Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905 ja sai 1906 ylennyksen everstiksi. Vuonna 1910 von Pfaler nimitettiin Viipurin läänin kuvernööriksi, ja hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1912. Hän erosi helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917 kuvernöörinvirastaan ja sotapalveluksesta. Eläkepäiviään hän vietti Brysselissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Frans von Pfaler *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Viipurin läänin maaherrat ja kuvernöörit |
| --- |
|  |
| Venäjän keisarikunta (1812–1917) | 
* Stjernvall
* Walleen
* Klinckowström
* Ramsay
* C. G. Mannerheim
* Stewen
* von Kothen
* Thesleff
* Indrenius
* Oker-Blom
* von Daehn
* Tudeer
* Gripenberg
* von Rechenberg
* Mjasojedov
* Kazanski
* von Medem
* von Rechenberg
* von Troil
* von Pfaler
* Sarkanen
* Suhonen

 |
|  |
| Suomi (1917–1945) | 
* Hackzell
* Relander
* Manner

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Navarra** (runkonumero F85) on Espanjan laivaston vuonna 1992 vesillelaskettu Santa María -luokan fregatti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Santa María -luokka*
Alus tilattiin 26. joulukuuta 1989 Bazánilta, missä köli laskettiin 15. huhtikuuta 1991. Alus laskettiin vesille 23. lokakuuta 1992 ja otettiin palvelukseen 27. toukokuuta 1994.

Palvelus
--------

Alus pysäytti joulukuussa 2002 liputtoman rahtialuksen *So Sanin* joitakin satoja merimaileja Jemenistä kaakkoon Yhdysvaltain hallituksen pyydettyä sitä osana operaatio Enduring Freedomia. Alus ampui rahtialuksen keulan eteen sen jälkeen kun alukselta ei vastattu pysäytyspyyntöön ja rahtialus pyrki pakoon. Rahtialuksella oli pohjoiskorealainen miehistö, 23 konttia, joissa viisitoista Scudia, viisitoista täistelukärkeä ja viisitoista polttoainesäiliötä. Jemen ilmoitti olevansa rahdin vastaanottaja protestoiden tarkastusta. Rahtialuksen annettiin jatkaa matkaa Yhdysvaltain viranomaisten saatua vakuutuksen, että ohjukset eivät ole menossa kolmannelle osapuolelle.

Alus upotti 23. maaliskuuta 2010 somalialaisen merirosvoalusten emälaivan ja valtasi kaksi alusta sen jälkeen, kun *MV Almezaanin* turvamiehistö oli torjunut merirosvojen hyökkäyksen. Kuusi epäiltyä vapautettiin myöhemmin, kun *Almezaanin* miehistö kieltäytyi todistamasta.

Marraskuussa 2016 EUNAVFORin mukana operaatio Sophiassa Libyan rannikolla alus pelasti 227 pakolaista kumiveneistä Libyan rannikolla.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 436

*Santa María* -luokan fregatit

|  |
| --- |
| *Santa María* - *Victoria* - *Numancia* - *Reina Sofía* - *Navarra* - *Canarias* |
| Edeltäjä: Descubierta-luokka – Seuraaja: Álvaro de Bazán -luokka |
Emain Macha
**Navanin linnoitus** - vanhalla iirillä **Eṁaın Ṁacha** ja nykyiirillä **Eamhain Mhacha** - on muinainen monumentti Armagh’n kreivikunnassa Pohjois-Irlannissa. Irlantilaisen taruston mukaan se oli yksi esikristillisen Irlannin merkittävimmistä hallintoalueista. Nykyään Navanin linnoitus on enimmäkseen ruohon peittämä kukkula, mutta silti merkittävä historiallinen monumentti ja kävijäkohde.

Vaikka Navanin linnoitus onkin myöhemmin nimetty linnoitukseksi, pidetään paikkaa todennäköisemmin pakanallisena seremonia -tai rituaalialueena. Sen uskotaan olleen myös ulaidien alkuperäinen pääkaupunki. Paikka esiintyy lisäksi useissa irlantilaisen mytologian taruissa, erityisesti Ulaid-tarustossa.

Sijainti ja kuvaus
------------------

Navanin linnoitus on valtion ylläpitämä historiallinen kohde, joka sijaitsee matalalla kukkulalla suunnilleen 2,6 kilometrin päässä Armagh’n kaupungista. Sen läpimitta on noin 250 metriä, ja sitä ympäröivät penger ja vallihauta. Vallihauta on kuitenkin epätavallisesti penkereen sisäpuolella, mikä viittaa siihen ettei sitä rakennettu puolustustarkoituksiin.
Tässä vuoden 1822 kuvassa Aaron Mandy-aluksesta ei ole näkyvissä siipiratasta, joka siinä kuitenkin oli käytössä
**PS Aaron Manby** oli ensimmäinen rautarunkoinen merellä purjehtinyt höyrylaiva. Vuonna 1822 alus seilasi Lontoosta Pariisiin. Rautaisen höyrylaivan rakentamisen idean oli ajanut läpi nuori ja kunnianhimoinen meriupseeri Charles Napier ja alus valmistettiin Aaron Mandyn omistamassa Horseley Ironworks-ruukissa, Tiptonissa, Staffordshire-kreivikunnassa. Alus sai nimensä valmistajansa mukaan.[1]

Yksinkertainen kaavio heiluva sylinterisen höyrykoneen toiminnasta.
Alus koottiin Aaron Mandyn ruukissa ja purettiin Napierin tarkastuksen jälkeen ja kuljetettiin sitten osissa Rotherhitheen Thamesin rannalle, jossa se koottiin uudelleen sekä varustettiin heiluvasylinterisellä höyrykoneelle, jossa oli kaksi sylinteriä. Manby oli saanut vuonna 1821 patentin 4558 ("Oscilating engine") heiluvasylinteriselle höyrykoneelle laivakäyttöön. Höyrykone valmistettiin John Pennin (senior) ruukissa, joka sijaitsi kokoonpanopaikan lähellä. Aluksen pituus oli 32 metriä, leveys 5,2 metriä ja paino 120 tonnia. Siipirattaan halkaisija oli 3,2 metriä, mutta leveys vain 76 senttiä, jotta alus pystyi liikennöimään Seinen kapeikoissa. Alus ei ollut ensimmäinen rautarunkoinen laiva, proomu Comet oli tehty pari vuotta aikaisemmin, mutta silti tuohon aikaan suhtauduttiin epäilevästi rautaisten alusten pysymiseen pinnalla. PS Aaron Mandy pysyi pinnalla myös höyrykoneen kanssa ja saavutti 9 solmun nopeuden.[2][1]

Matkalla Lontoosta Pariisiin vuonna 1822 aluksen kapteenina oli Charles Napier ja konemestarina Aaron Mandyn poika Charles Mandy. Aluksen keskinopeus oli 8 solmua. Aluksella tehtiin muutama edestakainen Lontoo-Pariisimatka, mutta sitten se myytiin Ranskaan. Siellä se liikennöi vuoteen 1830 ja sen jälkeen se siirtyi Loire-joelle, jossa se oli käytössä 25 vuotta kunnes romutettiin vuonna 1855.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Black country Musen sivu
2. ↑  Revolvy sivusto, Aaron Mandy artikkeli

Aiheesta muualla
----------------

* Grace's Guide to British Industrial History
**Kalaké** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Barouélin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen ja Banin välisellä tasangolla 15 kilometriä Barouélista etelään. Kunnassa on 16 500 ja keskuskylän kahdessa osassa 4 500 asukasta (vuonna 2009).

Kalakén kunta rajoittuu pohjoisessa Barouélin, idässä Konobougoun, etelässä Koulikoron alueen Dioïlan piirin Guégnékan ja Binkon sekä lännessä Koulikoron piirin Dinandougoun kuntiin. Seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu 25 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, markoja ja fulbeja. Yleisin kieli on bambara.

Seudun pääelinkeino on maanviljely. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa ja kaupankäyntiä. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, fonio, puuvilla, maapähkinä ja vesimeloni.

Kunnassa toimii yhdeksän alakoulua, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä yläkoulu. Kalakéssa ja Djillassa on terveyskeskukset.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 26.12.2016.
2. ↑  Mali - Region de Segou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 26.12.2016.
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 26.12.2016.
4. 1 2 3 4  Plan de securite alimentaire: Commune rurale de Kalake 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 26.12.2016. [vanhentunut linkki]