recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gerhardt Boldt** (24. tammikuuta 1918 – 10. toukokuuta 1981) oli Saksan armeijan upseeri, joka kirjoitti kirjan kokemuksistaan toisen maailmansodan aikana.

Toisen maailmansodan loppuvaiheet
---------------------------------

Sodan aikana Boldt yleni Oberleutnantiksi palveltuaan 58. jalkaväkidivisioonassa itärintamalla. Hän palveli myös rakuunaupseerina. Boldtille myönnettiin Ritterkreuz 4. elokuuta 1943. 

Sodan viimeisten kuukausien aikana Boldt kuului Reinhard Gehlenin tiedusteluryhmään asemapaikkanaan Adolf Hitlerin Führerbunker Berliinissä. Boldt raportoi kenraali Hans Krebsille ja oli mukana päivittäisissä tilannepalavereissa, joihin osallistui Hitler kenraaleineen ja lähimpine avustajineen kuten Martin Bormann, Hermann Göring ja Joseph Goebbels. Boldt lähti bunkkerista 29. huhtikuuta 1945 yhdessä Bernd Freytag von Loringhovenin ja Rudolf Weissin kanssa.

Boldt on kirjoittanut sodan viimeisistä päivistä kirjan *Hitler’s Last Days: An Eye-witness Account* (englanniksi). Vuoden 1973 elokuvan *Hitler: Viimeiset kymmenen päivää* käsikirjoitus perustuu Boldtin kokemuksiin.

Boldtin kirjan aitoutta on myös epäilty ja hänen on väitetty kirjoittaneen kirjansa muihin lähteisiin pohjautuen.

Lähteet
-------

1. ↑  Hitler: The Last Ten Days IMDb.com. Viitattu 10.10.2008.
2. ↑  Mayo Mohs: The Life and Death of Adolf Hitler *Time Magazine*.  30.4.1973.  Arkistoitu 2.8.2009. Viitattu 10.10.2008. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Gerhardt Boldt: *Hitler's Last Days: An Eye-witness Account*. Pen & Sword Military Classic, 2005. ISBN 1844153614. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Suojelukoira** tai **vahtikoira** on koira, joka kasvatettu suojelemaan ohjaajaansa tai estämään toisia ihmisiä tai eläimiä pääsemästä vartiointialueelle. Koira on koulutettu haukkumaan vieraita. Haukunnan odotetaan pelottavan tunkeilijan pois. **Vahtikoiran** tehtävä rajoittuu periaatteessa tähän. Sen sijaan **suojelukoira** on koulutettu myös käymään tunkeilijan kimppuun. Yleensä virkakäytössä olevat koirat, esimerkiksi armeijan valvontakoirat ilmaisevat vartiokierroksella hiljaisesti ohjaajalle ulkopuolisen läsnäolon ja käyvät vasta käskystä päälle. Jotkin rodut on jalostettu toimimaan itsenäisesti vartiotehtävissä, jolloin ne hyökkäävät ilman eri käskyä uhkaksi kokemansa kohteen kimppuun. Jotkut rodut ovat riittävän voimakkaita ajamaan jopa suden pois.

Suojelukoiria kouluttavat poliisi, puolustusvoimat ja rajavartiosto. Koulutusta harjoitetaan myös harrastusmielessä.

Yle teki ohjelman suojelukoirakoulutuksen väärinkäytöksistä. Videoilla näkyy, kuinka koiria pahoinpidellään koulutustilanteessa potkimalla ja muilla eri tavoilla pahoinpitelemällä. Harrastajakoulutuksessa käytetään myös piikkipantaa ja sähkösähköpantaa. Palveluskoiraliitto keskeytti koulutukset. Varsinais-Suomen ja Kotkan alajaostot asetettiin väliaikaiseen toimintakieltoon. Liitto teki asiasta rikosilmoituksen, ja Itä-Uudenmaan ja Lounais-Suomen poliisilaitokset aloittivat esitutkinnan videoista.

Oikeutta eläimille -järjestö on väittänyt, että väkivaltaisia koulutusmuotoja käytettäisiin myös puolustusvoimissa. Puolustusvoimat on sanonut tutkivansa väitteen.

Yleisimpiä suojelukoirarotuja
-----------------------------

Saksanpaimenkoira voi olla harjoitettu tarttumaan käteen tai jalkaan. 
* Dobermanni
* Rottweiler
* Saksanpaimenkoira
* Bullmastiffi
* Amerikanbulldoggi
* Bokseri
* Belgianpaimenkoira malinois
* Hovawart

Katso myös
----------

* Suojelukoe

Lähteet
-------

1. 1 2  Saksanpaimenkoiraliitto keskeyttää suojelukoirakoulutuksen – taustalla Ylen julkaisemat videot koiriin kohdistuvasta väkivallasta Ylen uutiset 25.2.2021. Viitattu 26.2.2021
2. 1 2  Puolustusvoimat selvittää Oikeutta eläimille -järjestön väitettä sotakoirien kohtelusta koulutuksessa – järjestö twiittasi saaneensa vinkkejä koirien väkivaltaisesta kohtelusta Helsingin Sanomat 25.2.2021. Viitattu 26.2.2021
3. ↑  Itä-Uudenmaan ja Lounais-Suomen poliisilaitokset aloittivat esitutkinnan suojelukoiranvideoiden sisällöstä Ylen uutiset 26.2.2021. Viitattu 26.2.2021

Aiheesta muualla
----------------

* Suojelukoirien koulutuksessa käytetään väkivaltaisia keinoja: salaa kuvatuilla videoilla koirille annetaan sähköiskuja, potkitaan ja lyödään Yle, 2021
* Koulutettu suojelukoira ei räyhää YLE 25.10.2010
Pääministeri Einar Gerhardsen
**Gerhardsenin I hallitus** oli Norjan hallitus 25. kesäkuuta 1945 – 5. marraskuuta 1945. Se oli Työväenpuolueesta, Keskustapuolueesta, Høyrestä, Kommunistisesta puolueesta ja Venstrestä koostunut koalitiohallitus. Lisäksi siinä oli edustajia sodanaikaisesta Hjemmefronten-vastarintaliikkeestä.

Ministerit
----------

**Pääministeri**

* Einar Gerhardsen (Työväenpuolue)

**Ulkoministeri**

* Trygve Lie (Työväenpuolue)

**Puolustusministeri**

* Oscar Torp (Työväenpuolue)

**Valtiovarainministeri**

* Gunnar Jahn (Hjemmefronten)

**Oikeusministeri**

* Johan Cappelen (Høyre)

**Kirkko- ja opetusministeri**

* Kaare Fostervoll (Työväenpuolue)

**Salkuton ministeri** (kirkko- ja opetusministeriö)

* Conrad Bonnevie-Svendsen (Hjemmefronten)

**Maatalousministeri**

* Einar Frogner (Keskustapuolue)

**Kauppaministeri**

* Lars Evensen (Työväenpuolue)

**Säännöstely- ja jälleenrakennusministeri**

* Egil Offenberg (Høyre)

**Salkuton ministeri** (säännöstelyministeriö)

* Hans Gabrielsen (Venstre)

**Merenkulkuministeri**

* Tor Skjønsberg (Hjemmefronten)

**Työministeri**

* Johan Strand Johansen (Norjan kommunistinen puolue)

**Sosiaaliministeri**

* Sven Oftedal (Työväenpuolue)

**Salkuton ministeri** (sosiaaliministeriö)

* Kirsten Hansteen (Norjan kommunistinen puolue)

Lähteet
-------

1. ↑  Einar Gerhardsens første regjering *Regjeringen.no*. Viitattu 24.4.2023. (norjaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Nygaardsvoldin hallitus** | **Norjan hallitus**1945–1945 | Seuraaja:**Gerhardsenin II hallitus** |
**Osmoseeni** eli **bis(syklopentadieeni)osmium** (C10H10Os) on metalloseeneihin kuuluva osmiumin organometalliyhdiste.

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

Osmoseeni on huoneenlämpötilassa valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta, joka on suhteellisen stabiili ilman vaikutuksille. Se liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, mutta vain happamiin vesiliuoksiin. Happamissa olosuhteissa osmiumioni voi ottaa vastaan protonin ja hapettuu samalla hapetusluvulle +IV. Rakeneteeltaan ja reaktiivisuudeltaan yhdiste muistuttaa ferroseenia, mutta poikkeaa siitä muutamin osin. Osmoseeni on niin kutsuttu sandwich-yhdiste ja osmiumioni on kahden syklopentadienyyliligandin välissä. Toisin kuin ferroseenilla, syklopentadieenin konformaatiot ovat kohdakkaiset. Toinen selvä poikkeavuus on käyttäytyminen hapettuessa. Osmoseeni ei myödösta monokationia kuten ferroseeni, vaan rutenoseenin tavoin modostuu dimeerinen dikationi. Ferroseenin tavoin osmoseeni voi reagoida elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla. Sen reaktiivisuus on kuitenkin heikompi.Osmium on fotoaktiivinen yhdiste ja tätä ominaisuutta on tutkittu runsaasti. Fotolyysi hajottaa yhdisteen osmiumiksi bentseeniksi ja syklobutadieeniksi ja osmoseenin on todettu myös katalysoivan veden hajoamista fotolyyttisesti vedyksi ja hapeksi.

Valmistus
---------

Osmoseenia voidaan valmistaa osmium(IV)kloridin ja syklopentadienyylinatriumin välisellä reaktiolla tai käsittelemällä osmiumtetroksidia vetybromidilla ja tämän jälkeen syklopentadieenillä sinkin läsnä ollessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Osmocene – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 14.7.2016.
2. 1 2  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 1109. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
3. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 760. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2  Horst Kunkely & Arnd Vogler: Water Splitting by Light with Osmocene as Photocatalyst.  *Angewandte Chemie*, 2009, 48. vsk, nro 9, s. 1685–1687. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.7.2016.  .(englanniksi)
5. 1 2  J. C. A. Bobyens, D. C. Levendis, Michael I. Bruce & Michael L. Williams: Crystal structure of osmocene, Os(η-C5H5)2.  *Journal of Crystallographic and Spectroscopic Research*, 1986, 16. vsk, nro 4, s. 519–524. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.7.2016.  (englanniksi)
6. ↑  Marvin D. Rausch, Ernst O. Fischer & Heinrich Grubert: The Aromatic Reactivity of Ferrocene, Ruthenocene and Osmocene.  *Journal of The American Chemical Society*, 1960, 82. vsk, nro 1, s. 76–82. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.7.2016.  (englanniksi)
7. ↑  Elisa Fasani,Angelo Albini: *Photochemistry*, s. 136. RSCPublishing, 2015. ISBN 978-1-78262-125-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.7.2016). (englanniksi)
**Piitetrabromidi** (SiBr4) eli **tetrabromisilaani** on piin ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään erittäin puhtaan piin ja piiyhdisteiden valmistukseen.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa piitetrabromidi on väritöntä nestettä. Yhdiste reagoi veden kanssa hydrolysoituen vetybromidiksi ja piidioksidiksi. Tästä syystä siitä nousee vetybromidihuuruja kosteassa ilmassa.

Piitetrabromidia valmistetaan kuumentamalla piitä tai ferropiitä ja bromia 500–600 °C:n lämpötilaan.

Si + 2 Br2 → SiBr4
Pääasiassa piitetrabromidia käytetään erittäin puhtaan piin valmistamiseen elektroniikan komponentteja ja aurinkokennoja varten. Siitä voidaan myös valmistaa piinitridipinnoitteita, polysiloksaaneja ja bromia ja muita halogeeneja sisältäviä silaanijohdannaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Perry, Dale L.: *Handbook of Inorganic Compounds*, s. 363–364. 2. painos. CRC Press, 2016. ISBN 9781439814628. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.10.2020). (englanniksi)
2. 1 2 3  Walter Simmler: *Silicon Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
3. ↑  Barry Arkles: *Silicon Compounds, Silanes, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
**Päätepysäkki New Mexico** (*Gas Food Lodging*) on Allison Andersin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen independent-elokuva vuodelta 1992. Se perustuu Richard Peckin romaaniin *Don’t Look and It Won’t Hurt*, ja sen pääosissa näyttelevät Brooke Adams, Ione Skye ja Fairuza Balk.

Elokuvassa valkoiseen köyhälistöön kuuluva, New Mexicon osavaltion asuntovaunuleirissä kahden teinityttärensä kanssa asuva tarjoilija (Adams) yrittää selviytyä yksinhuoltajuudestaan perheen isän häivyttyä. Kapinoivat tyttäret haaveilevat paremmasta elämästä jossain muualla.

Vastaanotto ja jälkimaine
-------------------------

Fairuza Balk palkittiin vuoden 1993 Film Independent Spirit Awards -gaalassa parhaasta naispääosasta. Elokuva sai myös neljä muuta palkintoehdokkuutta. New York Film Critics Circle palkitsi Allison Andersin vuoden parhaana ohjaajatulokkaana.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa arkisen koskettavaksi kasvatus- ja kasvukuvaukseksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä".

Lähteet
-------

1. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 31.10.2017. (englanniksi)
2. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Gas Food Lodging
**Osmo Olavi Tuppurainen** (2. huhtikuuta 1920 Polvijärvi – 30. huhtikuuta 1983 Mikkeli) oli suomalainen osuustoiminnallisten liikeyritysten johtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Tuppuraisen vanhemmat olivat maanviljelijä Uuno Tuppurainen ja emäntä Aino Lukkarinen ja puoliso vuodesta 1947 Helmi Mirjami Sykkö. Tuppurainen valmistui kauppateknikoksi Myynti- ja Mainoskoulusta 1945 ja kävi Hankkijan maataloustavarakauppakurssin 1945, SOK:n liikkeenjohtajien ja myymälätarkastajain kurssin 1947 ja suoritti myös LIFIM:in kurssin. Hän oli harjoittelija yksityisissä liikkeissä 1936–1938, Osuusliike Kauppa-Sammon myyjä, myymälänhoitaja ja keskusvaraston hoitaja Pyhäselän Hammaslahdessa 1938–1946, Maaseudun Osuuskaupan keskusmyymälän hoitaja Punkasalmella 1946, Polvijärven Osuuskaupan keskusmyymälän hoitaja ja apulaisjohtaja 1946–1948, Pielaveden Osuuskaupan toimitusjohtaja 1948–1954, Osuusliike Yhteishyvän toimitusjohtaja Tohmajärvellä 1955–1957, Kuusamon Osuuskaupan toimitusjohtaja 1958–1962 ja Osuuskauppa Suur-Savon toimitusjohtaja Mikkelissä 1962–1981. Tuppuraisella oli myös monia osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä, kuten SOK:n hallintoneuvoston ja Kaupan työnantajaliiton hallituksen jäsenyydet. Sotilasarvoltaan Tuppurainen oli reservin vääpeli (1968). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1973.

Lähteet
-------

1. 1 2  Osmo Tuppurainen *Biografiasampo*. Viitattu 7.11.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Osmo Tuppurainen.  *Uusi Suomi*, 10.5.1983, nro 124, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.11.2022.
3. ↑  Vainajia. Kauppaneuvos Osmo Tuppurainen.  *Länsi-Savo*, 1.5.1983, nro 116, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.11.2022.
Pisan kasvitieteellistä puutarhaa.
**Pisan kasvitieteellinen puutarha** (*Orto botanico di Pisa*) on Pisan yliopiston alaisuudessa toimiva kasvitieteellinen puutarha Italiassa.

Luca Ghini perusti puutarhan vuonna 1544, sen jälkeen kun Cosimo I de' Medici oli nimittänyt hänet Pisan yliopiston lääke- ja kasvitieteen professoriksi. Puutarhan paikkaa on muutettu kahdesti, ja nykyiselle paikallaan se siirtyi vuonna 1591.

Puutarhan kasvit on jaettu kokoelmiin, ja lisäksi puutarhaan kuuluu arboretum, jossa on vanhoja puuyksilöitä. Vanhimmat näistä ovat setripuutarhassa kasvavat kuningasmagnolia ja neidonhiuspuu, jotka puutarhan prefekti Giorgio Santi istutti 1787. Vanhan myrttiyksilön mukaan nimetyssä myrttipuutarhassa on noin 140 lääkekasvilajia. Lisäksi puutarhassa on vesikasvikokoelma, jossa on erityisesti Toscanan alueelle tyypillisiä kasveja, Välimeren alueen geofyytteja, mehikasveille omistettu kasvihuone, viljelykasvien kokoelma, pieni kokoelma Apuan Alppien kasveja ja egyptilainen kokoelma, johon kuuluu kasveja, joita viljeltiin muinaisessa Egyptissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Botanical Garden in Pisa *An Italy Attraction*. Viitattu 12.7.2011. (englanniksi)
2. ↑  Botanical Garden *TuscanyPass.com*. Viitattu 12.7.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pisan kasvitieteellinen puutarha** Wikimedia Commonsissa

* Puutarha Pisan yliopiston sivuilla (italiaksi)
**Pirunviulu** on leikeissä ja pilailutarkoituksiin käytetty soitin. Pirunviuluksi (saks. *Waldteufel*) on joskus kutsuttu myös pahvista kitkarumpua.

Toimintaperiaate
----------------

Pitkä rautalanka voidaan kiinnittää ikkunan lähistölle, esimerkiksi hirsitalon kulmaan naulalla. Lanka kiristetään ja sitä hangataan esimerkiksi hartsinpalalla tai viulun jousella. Tällöin ikkunalasi ja puu vahvistavat toiminnasta syntyvän voimakkaan kitisevän äänen eli se resonoi. Tätä käytettiin naapureiden kiusana ennen vanhaan. Toinen tapa oli iskeä hakaneula kiinni puiseen ikkunankarmiin siten, että neulan lukituspää oli kiinni ikkunassa. Neulaan oli kiinnitetty pitkä karhulanka, joka oli käsitelty tinktuuran ja kumihartsin seoksella (ns. pіrunpаska), ja jota lankaa lisäksi hangattiin hartsinpalalla. Tällöin laitteesta lähti valittava ääni samalla, kun lukituspää naputti ikkunalasia vasten.

Lähteet
-------

* *Suuri Musiikkitietosanakirja 5 O-See*, s. 87. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1991. ISBN 951-35-4729-9.
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
**Kromikloridi** eli **kromi(III)kloridi** (CrCl3) on kromi- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pigmenttinä ja muiden kromiyhdisteiden valmistamiseen.

Ominaisuudet
------------

Kromikloridi on kidevedettömänä huoneenlämpötilassa violettia kiteistä ainetta. Lisäksi tunnetaan kidevedellinen heksahydraatti (CrCl3·6H2O), joka on väriltään vihreää. Kidevedetön yhdiste ei liukene veteen, mikäli liuoksessa ei ole mukana pelkistimiä kuten Cr2+-ioneja. Heksahydraatti sen sijaan on veteen liukoista ainetta. Konsentraatiosta riippuen yhdiste muodostaa veden kanssa laimeina violetteja ja väkevinä vihreitä vesiliukoisia kompleksi-ioneja. Kuumennettaessa yhdistettä vedyn läsnä ollessa noin 600 °C:n lämpötilassa muodostuu kromi(II)kloridia. Enemmän kuumennettaessa kromikloridi hapettuu kromi(III)oksidiksi. Kromikloridin kiderakenne muistuttaa alumiinikloridin ja yttriumkloridin rakennetta. Kiderakenteessa alkeiskoppi on kuutiollinen ja rakenteessa kromi- ja kloridi-ionit muodostavat vuorottelevan kerrosrakenteen.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kromikloridia voidaan valmistaa yhdessä rauta(II)kloridin kanssa kuumentamalla kromiittimineraalia tai ferrokromia kloorivirrassa hiilen läsnä ollessa tai kromi(III)oksidin ja kloorin välisellä reaktiolla. Muita tapoja valmistaa yhdistettä on muun muassa kromyylikloridin reaktio kloorin ja hiilimonoksidin kanssa. Kidevedetöntä yhdistettä voidaan valmistaa myös kuumentamalla heksahydraattia tionyylikloridin läsnä ollessa.

Cr2O3 + 3C + 3Cl2 → 2CrCl3 + 3CO
Kromikloridia käytetään pigmenttinä ja valmistettaessa muita kromipigmenttejä. Sitä voidaan käyttää myös tekstiilien käsittelyssä esimerkiksi peittauksessa, katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä, kromauskylvyissä, elektrolyyttinä aurinkokennoissa ja hyvin puhtaan kromin valmistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 238. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. ↑  Kromikloridin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 30.12.2015
3. 1 2  Billie J. Page & Gary W. Loar: *Chromium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 30.12.2015
4. 1 2 3  Gerd Anger, Jost Halstenberg, Klaus Hochgeschwender, Christoph Scherhag, Ulrich Korallus, Herbert Knopf, Petr Schmidt & Manfred Ohlinger: *Chromium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 30.12.2015
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 223. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 30.12.2015). (englanniksi)
6. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1374–1375. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.12.2015). (englanniksi)
**Pisamo** on matala ja suurelta osin suorantainen ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 1,8 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 174 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Pisamon pituus kaakosta luoteeseen on 2,75 kilometriä. Järven keskiosa on kaakkoista ja luoteista osaa leveämpi. Pisamon lahdista vain länsiosan Leväperällä on karttanimi. Nimettyjä niemiä ovat etelärannan Niskaniemi ja Saariniemi sekä luoteisrannan Auskarinniemi ja Pisamonniemi. Noin 17 hehtaaria Pisamosta on vähintään kaksi metriä syvä. Erityisen matalaa on järven itäosassa. Syvin kohta, kolme metriä, sijaitsee järven länsiosassa.

Pisamon ainoa saari on noin kaksi aaria laaja nimetön saari Saariniemen pohjoispuolella. Järvi rajautuu luoteessa Leväperänsuohon ja kaakossa Pisamonsuohon. Myös muut rannat ovat suurelta osin suomaata, joka ei kohoa montaakaan metriä järven pintaa korkeammalle.

Pisamon luoteisrantaan laskee Pisamonjoki pohjoisesta. Pisamo laskee sen etelärannalta alkavaa Jämsänkoskea etelään Korpuajärveen, jonka korkeustaso on 3,7 metriä Pisamoa alempi. Pisamon ja Korpuajärven välinen kannas on lasku-uoman kohdalla noin 400 metriä leveä.

Pisamon vesitilavuus on 2 089 000 kuutiometriä.

Pisamo (61.682.1.001) kuuluu Pisamon valuma-alueeseen (61.682), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Korpuanjoen valuma-alue (61.68) ja ensimmäinen jakovaihe on Kostonjoen valuma-alue (61.6). Pisamon valuma-alueella on 23 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Pisamo on laajin. Toiseksi laajin on Pisamon pohjoispuolella Käsmän kylässä sijaitseva Korpuajärvi ja kolmanneksi laajin on Poikkijärvi.

Pudasjärvellä sijaitsee pieni Pisamojärvi-niminen vakavesi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pisamo, vakavesi, Kuusamo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 21.6.2022.
3. ↑  Pisamo. Järviwiki. Viitattu 21.6.2022.
4. ↑  Korpuanjoen alaosan alue (61.681). Järviwiki. Viitattu 21.6.2022.
5. ↑  Pisamojärvi (61.221.1.007). Järviwiki. Viitattu 21.6.2022.
**Norjanesikko** (*Primula scandinavica*) on esikkojen (*Primula*) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Norjanesikko on yleisesti ottaen hento sekä matalakasvuinen ruohovartinen kasvilaji, joka näyttää paljolti hennolta ja vähäkukkaiselta jauhoesikolta (*Primula farinosa*). Jauhoesikon lisäksi norjanesikko muistuttaa myös lapinesikkoa (*Primula stricta*), mutta lajit on erotettavissa toisistaan kukkien perusteella, ja lapinesikon lehtien alapinta ei yleensä ole jauhoinen, kuten norjanesikolla ja jauhoesikolla.

Norjanesikon lehdet ovat varren tyvellä yhtenä lehtiruusukkeena ja ne ovat kapeita, suikeita sekä tylppäkärkisiä. Lehtien alapinnat ovat vaalean jauheen peitossa, kuten jauhoesikollakin. Lehtiruusukkeen keskeltä kohoaa varsi, jonka päässä sijaitsevat kukat tiiviinä sarjana. Kukinnossa on tavallisesti kahdesta kahdeksaan pientä, violettia kukkaa. Kukkien verhiöt ovat vaaleajauheisia ja teriöt violetteja, keltanieluisia sekä liuskoittuneita kärkiään kohti leveneviksi liuskoiksi. Monista muista esikkolajeista poiketen norjanesikko on homostylinen eli sen kaikkien kukkien emien vartalot ovat yhtä pitkiä. Norjanesikko kukkii kesä–heinäkuussa.

Norjanesikon kukkia.

Levinneisyys
------------

Yleisesti ottaen norjanesikkoa tavataan lähinnä vain Skandien vuoriston alueilla. Lajia ei ole tavattu Suomessa ja Ruotsissa se on harvinainen sekä rauhoitettu kasvilaji.

Norjanesikko löydettiin 1840-luvun alussa. Nykyisin se on luokiteltu kansainvälisesti silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi.

Elinympäristö
-------------

Norjanesikko kasvaa tunturiseuduilla erilaisilla kosteilla ja kalkkipitoisilla kasvupaikoilla, kuten lapinvuokkonummilla, kalliohyllyillä sekä tulvaniityillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ericsson, S. & Bilz, M.: *Primula scandinavica* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2017.2*.  2011. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.11.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Arne A. Anderberg: Den virtuella floran: Fjällviva (*Primula scandinavica*) *Den virtuella floran*.  1998. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 2.11.2017. (ruotsiksi)
3. ↑  *Primula scandinavica* – Fjällviva (Norden (levinneisyys Pohjoismaissa)) *Den virtuella floran*. Naturhistoriska riksmuseet.
4. ↑  *Primula scandinavica* *The IUCN Red List of Threatened Species*.  2017. Viitattu 3.11.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Norjanesikko (*Primula scandinavica*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q309749
* Wikispecies: Primula scandinavica
* CoL: 4MDDW
* EoL: 5506963
* EPPO: PRISN
* EUNIS: 179081
* GBIF: 5640600
* iNaturalist: 442597
* IPNI: 702570-1
* IUCN: 162034
* NCBI: 159013
* Open Tree of Life: 744379
* Plant List: kew-2563685
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:702570-1
* Tropicos: 26400618
* WFO: wfo-0000482706

 |

 |
**Norjan rautateiden opastinjärjestelmä** on Norjan rataverkolla rautatieliikenteen ohjaukseen käytettävä visuaalisista kiinteistä merkeistä ja muuttuvaa informaatiota antavista opastimista koostuva kokonaisuus.

Ensimmäiset Norjan rataverkolle sijoitetut siipiopastimet otettiin käyttöön Drammenin rautatieasemalla vuonna 1893. Ensimmäiset valo-opastimet asennettiin rataverkolle 1924. Nykyisin Norjan rataverkolla on käytössä vain valo-opastimia.

Varsinaisista opastimista ja merkeistä koostuvaa järjestelmää täydentävät viheltimillä annettavat merkit sekä käsiopasteet.

Valo-opastimet
--------------

### Opastinvalojen merkitys

Norjan rataverkolla eri värisillä opastinvaloilla on seuraavat päämerkitykset:

* punainen — aina seis-opaste.
* violetti — pysähdy ennen seuraavaa tasoylikäytävää
* keltainen — aja varovasti, seuraava opastin näyttää seis
* vihreä — ajon salliva opaste
* valkoinen — linja vapaa.

### Valo-opastimien opasteet

Valo-opastimilla annettavat perusopasteet.

#### Pääopastimet

| Kuva | Opaste | Käsite | Käyttö |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Opaste 20A:**Seis**vilkkuva | Junan on pysähdyttävä opastimen eteen. | Pää- ja suojastusopastimet |
|   | Opaste 20B:**Seis** | Junan on pysähdyttävä opastimen eteen. | Lähtö- ja kulkutieopastimet |
|   | Opaste 21:**Aja poikkeavalle raiteelle** | Opastimen saa ohittaa, mutta sen suojaamalla alueella on poikkeavalle raiteelle asetetusta vaihteesta aiheutuva nopeusrajoitus | Pää-, lähtö-, kulkutie- ja suojastusopastimet |
|  | Opaste 22:**Aja** | Opastimen saa ohittaa, eikä sen suojaamalla alueella ole vaihteista aiheutuvia nopeusrajoituksia | Pää-, lähtö-, kulkutie- ja suojastusopastimet |

Turvattaessa kulkutie suoralle raiteelle opastin näyttää opastetta 22, joka annetaan kahdella vihreällä valolla. Mikäli lampuista toinen on palanut, muuttuu opaste rajoittavammaksi opasteeksi 21, mutta sallii silti opastimen ohittamisen.

### Esiopastin

| Kuva | Opastin | Käsite |
| --- | --- | --- |
|  | Opaste 23:**Odota seis**vilkkuva | Seuraava opastin näyttää jotain seis-opastetta (20A tai 20B). |
|  | Opaste 24:**Odota ajo poikkeavalle raiteelle**vilkkuva | Seuraava opastin näyttää opastetta 21 |
|  | Opaste 25:**Odota aja**vilkkuva | Seuraava opastin näyttää opastetta 22. |

Kun esiopastimella näytetään opastetta 24, opastimen vianetsintälogiikka testaa ensin keltaisen valon tuottavan hehkulampun ja sytyttää sen. Vasta tämän jälkeen lyhyellä viiveellä syttyy vihreä valo. Keltaisen valon toiminta tarkastetaan, koska jos keltaisen valon tuottava hehkulamppu on rikki, muuttuu opaste sallivammaksi kuin opastimen turvallisuusnäkökohtien mukaan tulisi näyttää. Mikäli keltainen valo ei syty, ei opastimeen saada myöskään vihreää valoa, jolloin opastin jää pimeäksi. Kuljettajan on tulkittava pimeänä oleva opastin seis-opasteeksi.

Lähteet
-------

* Norjan rautateiden junaturvallisuussääntö
6-osainen pirunnyrkkisormus
8-osainen pirunnyrkkisormus

  

**Pirunnyrkkisormus** on neljästä, kuudesta, kahdeksasta tai kahdestatoista kultaisesta tai hopeisesta sisäkkäisestä renkaasta muodostuva sormus. Suomessa 6-osainen keltakultainen pirunnyrkkisormus on suosittu erityisesti rauhanturvaajien keskuudessa ja sitä kutsutaankin usein myös nimellä "YK-sormus".*lähde?*

Sormuksen alkuperäisestä suunnittelijasta ei ole olemassa varmaa tietoa. 

Eräs syntytarina: "Arabisoturi oli kovin mieltynyt yhteen naiseensa. Mustasukkaisena miehenä hän keksi oivan valvontakeinon, koottavan sormuksen, jonka vain hän osaa koota. Niinpä taistelu- ja valloitusmatkoille lähtiessään hän pujotti oman sormuksensa naiselleen sormeen. Ovelana arabina hän ei kertonut naiselleen, että irroitettuaan sormuksen sormesta, se hajoaisi osiin. Muutaman reissun jälkeen mies sai sormuksen takaisin alkuperäisessä kunnossa. Näin mies tiesi, että nainen oli ollut uskollinen retkien aikana.Yhden pitkän matkan aikana nainen ihastui erääseen toiseen mieheen. Hän ei voinut pettää miestään sormus sormessa. Niinpä hän otti sen pois sormestaan ja sormus meni palasiksi. Nainen ei osannut kasata sitä ja niinpä nainen joutui palauttamaan sen palasina miehelleen. Tästä mies tiesi, että nainen oli ollut uskoton."

Sormuksia on valmistettu ainakin kullasta, hopeasta, tummennetusta hopeasta ja messingistä.*lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

* 4-osaisen pirunsormuksen kokoamisohje Rauhanturvaajien ylläpitämällä sivustolla.
* 4-osaisen pirunnyrkkisormuksen kokoamisohje
* 6-osaisen pirunnyrkkisormuksen kokoamisohje
**Luonnonvarojen kirous** (**resurssien kirous**, **resurssikiro**, **resurssiloukku**) kuvaa sitä että mailla, joilla on runsaasti luonnonvaroja (kuten fossiilisia polttoaineita ja tiettyjä mineraaleja), on yleensä heikompi talouskasvu, vähemmän demokratiaa ja huonompia kehitystuloksia kuin muilla mailla. Näistä haittavaikutuksista ja niiden poikkeuksista on monia teorioita.

Monet tutkimukset ovat osoittaneet runsaiden luonnonvarojen olevan yhteydessä heikkoon talouskasvuun. Meta-analyysi vuodelta 2014 vahvistaa öljyrikkauksien negatiivisen vaikutuksen demokratisoitumiseen. Luonnonvarojen myynnistä saadut varat nostavat valtion valuutan arvoa ja kiihdyttävät kotimaista inflaatiota. Se taas heikentää muiden vientisektoreiden kilpailukykyä.

Selityksiä
----------

Jeff Herbstin mukaan luonnonvaravienti lisää autoritarismia siksi, että se kasvattaa keskushallinnon osuutta vientituloista ja näin ylläpitää hallituksia, jotka olisivat muuten kaatuneet. Poliittinen kilpailu vähenee ja vallasta luopumisen hinta kasvaa.

Useimmiten kehitysmaissa kaivosten työllistämisvaikutus, paikallinen jalostusarvo ja muut linkit paikalliseen talouteen ovat lähes olemattomat. Valtion hyöty kaivoksista ja luonnonvaroistaan onkin lähinnä sen saama tuotto niiden myynnistä. Valtion viennin ja tulojen riippuvuus muutamasta luonnonvarasta taas altistaa ne raaka-aineiden rajujen hintavaihteluiden aiheuttamille kriiseille.

Resurssiloukku on yksi kuudesta kehitysloukusta. Taloustieteilijä Paul Collierin mukaan suurin osa luonnonvaroiltaan vauraista ja hallinnon rakenteiltaan heikoista maista on jumissa resurssiloukussa.

Katso myös
----------

* Banaanivaltio
* Rent seeking
* Lahjonta
* Julkisen valinnan teoria

Viitteet
--------

1. ↑   "Using Natural Resources for Development: Why Has It Proven So Difficult?"  (February 2016). *Journal of Economic Perspectives* **30** (1): 161–184. doi:10.1257/jep.30.1.161.
2. ↑  Ross, Michael L. (May 2015). "What Have We Learned about the Resource Curse?". *Annual Review of Political Science* **18**: 239–259. doi:10.1146/annurev-polisci-052213-040359.
3. ↑  Auty, Richard M. (1993). *Sustaining Development in Mineral Economies: The Resource Curse Thesis*. London: Routledge.
4. ↑  NBER Working Paper 5398: Natural resource abundance and economic growth *ideas.repec.org*.  2.2.1995. Viitattu 29.6.2009.
5. ↑  Ahmadov, Anar K. (2014-08-01). "Oil, Democracy, and Context A Meta-Analysis" en. *Comparative Political Studies* **47** (9): 1238–1267. doi:10.1177/0010414013495358. ISSN 0010-4140.
6. 1 2 3  Kristiina Karjanlahti: Tasapainoilua resurssiloukun reunalla, kepa, 9.9.2008[vanhentunut linkki]
7. ↑  Tony Leon: The State of Liberal Democracy in Africa: Resurgence or Retreat? (numero 12) *Development Policy Analysis*.  26.4.2010.  Arkistoitu 20.6.2018. Viitattu 21.4.2019.
8. ↑  Resources for Sale: Corruption, Democracy and the Natural Resource Curse, Richard Damania and Erwin Bulte, Center for International Economic Studies, Discussion Paper No. 0320, sivu 4
**Niilo Johannes Mäkelä** (1908 Oulu, Suomen suuriruhtinaskunta – maaliskuu 1938 Caspe, Espanja) oli kanadansuomalainen kaivos- ja metsätyömies, joka osallistui Espanjan sisällissotaan vapaaehtoisena tasavaltalaisten puolella taistelleiden Kansainvälisten prikaatien joukoissa.

Oulussa syntynyt Mäkelä muutti vuonna 1924 Kanadaan, aluksi Ontarion Timminsiin. Hän työskenteli sen jälkeen eri puolilla Kanadaa metsä- ja kaivostyöläisenä. Hän ryhtyi 1930-luvun alussa *Vapaus*-lehden toimittajaksi ja liittyi 1932 Kanadan kommunistiseen puolueeseen. Vuodesta 1934 hän toimi kaivostyöläisten ammattiyhdistysorganisoijana ja kommunistien aluesihteerinä, kunnes lähti 1937 vapaaehtoisena Espanjaan.

Mäkelää kuvailtiin olemukseltaan isokokoiseksi ja hiljaiseksi mieheksi. Hän johti kapteenin arvoisena kanadalaisista vapaaehtoisista koottuun Mackenzie-Papineau-pataljoonaan kuulunutta konekiväärikomppaniaa, joka koostui lähinnä kanadansuomalaisista työläisistä. Myös Ilkka-Antikainen -komppaniaksi kutsutun yksikön varapäällikkönä toimi muun muassa Jules Päiviö. Mäkelä oli yksi Mackenzie-Papineau-pataljoonan pidetyimmistä johtajista, jota arvostettiin hänen rohkeutensa sekä miehiinsä pitämän läheisen suhteen vuoksi. Suurin osa komppanian miehistä oli Mäkelälle tuttuja jo ennen sotaa Ontarion työmailta.

Mäkelä kaatui 16.–17. maaliskuuta 1938 käydyn Caspen taistelun yhteydessä Zaragozan maakunnassa. Hän haavoittui vakavasti ja kuoli myöhemmin sairaalassa. Mäkelän kuoleman jälkeen hänen taistelutoverinsa nimesivät Capçanesin kylässä aukion Mäkelän mukaan ja pystyttivät paikalle muistomerkin. Kenraali Francon joukot kuitenkin tuhosivat sen vallattuaan kylän tammikuussa 1939. 2000-luvun alussa puolestaan brittiläinen kirjailija Angela Jackson löysi Tarragonan vuorilta Mäkelälle pystytetyn toisen muistokiven.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jyrki Juusela: *Suomalaiset Espanjan sisällissodassa 1936–1939*, s. 181–182, 438. Atena, Jyväskylä 2003.
2. 1 2 3  Michael Petrou: *Renegades: Canadians in the Spanish Civil War*, s. 74, 86-87. Google Books
3. ↑  Kerry M. Abel: *Changing Places: History, Community, and Identity in Northeastern Ontario*, s. 262. Google Books
4. ↑  Between the white and the red; Remembering Canadians in the Spanish Civil War The Free Library. Viitattu 9.1.2014
**Luonnonvaraoikeus** on yhteisnimitys sellaisille oikeusjärjestyksen osille, jotka liittyvät elollisten tai elottomien luonnonvarojen hyödyntämiseen. Se on ympäristöoikeuden osa, mutta ei kovin tarkkarajainen, sillä se on monelta osin päällekkäinen ympäristöoikeuden muiden osa-alueiden kanssa. Luonnonvaraoikeudelle on tunnusomaista tavoite luonnonvarojen kestävään käyttöön.[1]

Yleensä luonnonvaraoikeuden piiriin katsotaan kuuluvan[1]

* metsälainsäädäntö
* metsästyslainsäädäntö
* kalastuslainsäädäntö
* vesivaroihin liittyvät vesilainsäädännön osat, kuten vesihuolto ja vesivoimalaitos
* maa-aineslainsäädäntö
* kaivoslainsäädäntö
* osia maatalouden oikeusnormistosta
* osia luonnonsuojelun oikeusnormistosta
* geneettisiä luonnonvaroja ja niiden suojelua koskevat oikeuskysymykset, kuten biodiversiteetti
* luonnonvaraoikeuden globaalit kysymykset ovat myös kansainväliseen oikeuteen kuuluvia osa-alueita.

Luonnonvaroihin liittyvien lakien välillä on selviä eroja suhtautumisessa luonnonvarojen hyödyntämiseen. Esimerkiksi kaivoslailla pyritään edistämään luonnonvarojen käyttöä, kun taas maa-aineslaki on ympäristönsuojelunäkökulmaa korostava ja luonnonvarojen käyttöä rajoittava.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa II, palstat 234–238.
**Martti Kemppi** (13. syyskuuta 1919 Antrea - 3. marraskuuta 2002 Lahti) oli suomalainen yrittäjä, yritysjohtaja, Kemppi-yhtiön perustaja ja teollisuusneuvos.

Martti Kempin vanhemmat olivat maanviljelijä Matti ja Maria Emilia Kemppi ja puoliso vuodesta 1945 Hilma Sylvia Lehtinen. Kemppi kävi kansakoulun Viipurin maalaiskunnassa ja ammattikoulun Viipurissa. Sähköasentaja Kemppi osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan. Hän perusti sotien jälkeen veljiensä kanssa Lahteen verstaan ja vuosikymmenen lopulla Martti Kempistä tuli Veljekset Kemppi -avoimen yhtiön pääosakas ja johtaja. Yritys valmisti ja myi hitsauskoneita ja kuljetusvälineitä, kuten betonikärryjä, maitokärryjä, saunankiukaita ja hitsausmuuntajia. Osakeyhtiöksi yritys muutettiin 1950 ja se alkoi keskittyä hitsauslaitteistoihin. Martti Kemppi johti yhtiötä aina vuoteen 1980 asti, jolloin sen johtoon tuli hänen poikansa Jouko Kemppi. Teollisuusneuvoksen arvonimen Martti Kemppi sai 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Martti Kemppi Viitattu 31.10.2021.
2. ↑  Ihmiset. Teollisuusneuvos Martti Kemppi. *Helsingin Sanomat*, 23.11.2002. (Tilaajille). Viitattu 31.10.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Operaatio Mannerheim** on Yleisradion tuottama kuusiosainen reality-sarja. Sarja kertoo Suomen marsalkka -elokuvan tekemisestä, työryhmän kohtaamista vaikeuksista ja vaaratilanteista, sekä siitä, miksi elokuva on ylipäänsä tehty.

Sarja kuvattiin Keniassa ja Suomessa tammi–syyskuussa 2012. Sarja esitettiin kokonaisuudessaan Yle Teemalla joka päivä 30.9.–6.10.2012. Esitykset huipentuivat Suomen marsalkan tv-ensi-iltaan 6.10.2012.  Sarja on julkaistu pysyvästi Yle Areenaan.

Jaksojen kuvaukset
------------------

*Operaatio Mannerheim: World is strange*. 1/6. Suomen Marsalkka-elokuvan syntyä seuraava sarja alkaa. Miksi Erkko Lyytinen tuottaa Mannerheim-elokuvan Keniassa? Miksi Mannerheimia esittää Telley Savalas? Miksi casting-tilaisuus Nairobissa päättyy kaaokseen?

*Operaatio Mannerheim: Lost in Africa*. 2/6. Suomen Marsalkka-elokuvan kuvaukset pääsevät vihdoin käyntiin, mutta alkuinnostus muuttuu pian epäilykseksi: mitä tästä oikein tulee? Elokuvasta puuttuu mm. ääni, ja käsikirjoituksessakin on vakavia puutteita. 

*Operaatio Mannerheim: How does it sounds?* 3/6. Elokuvatuotanto on ajautunut kriisiin. Tuottaja Lyytinen hakee voimaa Finlandia-hymnistä. Elokuvan onnistuminen riippuu nyt päätähti Telleystä, jonka elämästä paljastuu suuri tragedia. 

*Operaatio Mannerheim: Muddy hell.* 4/6. Kuvausryhmä kohtaa sekä väkivaltaa että Kenian sääolosuhteet Rift Valleyn laaksossa: rankkasateet ovat huuhtoneet tiet mennessään. Koko kansainvälinen yhteistyöprojekti alkaa näyttää suurelta huijaukselta. 

*Operaatio Mannerheim: This is insane!* 5/6. Mannerheimin kirous iskee: budjetti on nelinkertaistunut, ja puolet kohtauksista uhkaa jäädä kuvaamatta. Työryhmän suomalaiset ja kenialaiset osapuolet ajautuvat välirikkoon. Valuuko uhkarohkea yritys hukkaan? 

*Operaatio Mannerheim: Final last words.* 6/6. Elokuvan leikkausvaiheessa paljastuu vielä yllättävä ongelma. Kuvausryhmä palaa Suomeen sekavissa tunnelmissa. Miten suomalaisyleisö ja media reagoivat elokuvaan? Hyväksyvätkö he uuden tulkinnan Mannerheimista?

Traileri
--------

Operaatio Mannerheimin ensimmäiset viisi minuuttia julkaistiin Youtubessa. Myös elokuvan traileri löytyy netistä..

Lähteet
-------

1. ↑  Operaatio Mannerheim suomenmarsalkka.fi.  Arkistoitu 1.10.2012. Viitattu 20.9.2012.
2. ↑  Operaatio Mannerheim | TV | Areena | yle.fi *areena.yle.fi*. Viitattu 28.7.2017.
3. ↑  Yle, ohjelmat, Operaatio Mannerheim yle.fi. Viitattu 20.9.2012.
4. ↑  Sarjan ensimmäiset viisi minuuttia www.youtube.fi. Viitattu 20.9.2012.
5. ↑  Sarjan traileri www.youtube.fi. Viitattu 20.9.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Operaatio Mannerheim Yle Areenassa
* Yle Elävä arkisto: Operaatio Mannerheim -sarja kertoo kohutun elokuvan teosta
**Palaiópoli** (kreik. Παλαιόπολη; myös *Paleópoli*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Samothrákin saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Samothrákin kuntaan, Évroksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Kylän väkiluku on 36 (vuonna 2011).

Palaiópolin genovalaisen linnan tornit.
Palaiópoli, "Vanha kaupunki", sijaitsee saaren luoteisrannikolla noin 3,2 kilometriä saaren pääkylästä Samothrákin kylästä pohjoiseen. Kylän nimi viittaa sen lähellä sijainneeseen antiikin ajan Samothraken kaupunkiin. Sen arkeologinen kohde sijaitsee kylän itäpuolella nykyisellä Ágios Geórgioksen kukkulan alueella. Kukkulaa ympäröi noin 2,4 kilometriä pitkä muuri, josta on säilynyt osia. Myös kaupungin sataman rakenteista on jäänteitä meren pohjassa.

Nykyisin kylä tunnetaan erityisesti sen ja antiikin Samothraken raunioiden välisellä alueella sijaitsevasta Suurten jumalten pyhäkön arkeologisesta alueesta. Pyhäkkö oli antiikin aikana merkittävä Samothraken mysteerikultin keskus. Arkeologisen alueen yhteydessä toimii Samothrákin arkeologinen museo. Muihin nähtävyyksiin kuuluvat genovalaisaikaisen 1400-luvulla rakennetun Gateluzin suvun linnan rauniot, joihin kuuluu kolme tornia. Yksi torneista on säilynyt suhteellisen hyvin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Arkeologisen kohteen sijainti: 40°30′05″N, 25°32′10″E
3. 1 2  Archaeological site of Paleopoli *Terrabook*.  Arkistoitu 4.2.2016. Viitattu 23.11.2015.
4. ↑  Πύργοι Παλαιόπολης *Κάστρα της Ελλάδας*. Viitattu 23.11.2015.
*Ravensburgin suojaviittamadonna*, 1480.

Neitsyt Marian kuvatyypit 

---



 

 Annunziata \* Apokalyptinen madonna \* Conceptio immaculata \* Guadalupen neitsyt \* Itämaan tietäjät \* Jerusalemin Jumalanäiti \* Jumalanäidin ennusmerkki \* Kaikkien murheellisten ilo \* Lohduta minua surussani \* Maestà \* Marian taivaaseenottaminen \* Mater dolorosa \* Musta madonna \* Pietà \* Pyhä Anna kolmantena \* Sacra conversazione \* Suojaviittamadonna

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Suojaviittamadonna** on maalaustaiteen ja kuvanveiston kuva-aihe, jossa Neitsyt Maria kokoaa uskovat viittansa suojaan. Suojaviittamadonna-aihe kehittyi 1200-luvulla varsinkin dominikaani- ja sisterssiläisveljeskuntien keskuudessa.

Suojaviittamadonnoja kutsutaan myös italiaksi *Madonna della Misericordia* ja latinaksi *Mater Misericordiae*, eli laupeuden tai armeliaisuuden äiti. 

Suojaviitta-aihe juontuu oikeuskäytännöstä, joka oli yleinen varhaiskeskiajalla etenkin Alppien pohjoispuolella. Korkea-arvoiset henkilöt, varsinkin naiset, saattoivat tarjota tarjota vainotuille turvapaikan "viittansa alla" ja pyytää armoa heidän puolestaan. Naisten suojaviittaoikeus liitettiin myöhemmin Neitsyt Marian hahmoon. Neitsyt Maria toimi *Armeliaisuuden äitinä*, jonka valtava viitta tarjosi suojan uskoville.

Domenico Ghirlandaion *Suojaviittamadonna*-freskossa Neitsyt Maria seisoo jalustalla. Hän on levittänyt suojaavat kätensä lahjoittajien ylle ja enkelit avustavat viitan kannattelussa. Lahjoittajat ovat polvistuneet sukupuolen mukaan eri puolille Mariaa. Madonnan takana vasemmalla on löytöretkeilijä Amerigo Vespucci, jonka mukaan Amerikka nimettiin.

* Duccio di Buoninsegna, Fransiskaanien Madonna noin  1280. Varhaisin tunnettu suojaviittamadonna-aiheinen maalaus.Duccio di Buoninsegna, *Fransiskaanien Madonna* noin 1280. Varhaisin tunnettu suojaviittamadonna-aiheinen maalaus.
* Lippo Memmi, 1350-luku. Etualan pariskunta on todennäköisesti lahjoittanut maalauksen.Lippo Memmi, 1350-luku. Etualan pariskunta on todennäköisesti lahjoittanut maalauksen.
* Sano di Pietro,  Neitsyt Maria suojaa nunnia, 1400-luku. Nunnien joukossa on noviiseja, jotka eivät ole peittäneet päätään.Sano di Pietro, Neitsyt Maria suojaa nunnia, 1400-luku. Nunnien joukossa on noviiseja, jotka eivät ole peittäneet päätään.
* Domenico Ghirlandaio, Suojaviittamadonna, noin 1472. Fresko (siirretty).Domenico Ghirlandaio, *Suojaviittamadonna*, noin 1472. Fresko (siirretty).
* Saksalainen maalaus 1500-luvulta.Saksalainen maalaus 1500-luvulta.
* Francisco de Zurbarán, 1600-luku.Francisco de Zurbarán, 1600-luku.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wirtz, Rolf C.: *Taide & arkkitehtuuri Firenze*, s. 523. Köln: Könemann, 2001. ISBN 3-8290-7360-7.
2. 1 2 3 4  Wirtz, Rolf C.: *Taide & arkkitehtuuri Firenze*, s. 263. Köln: Könemann, 2001. ISBN 3-8290-7360-7.
3. ↑  *Taiteen pikkujättiläinen*, s. 391, 402. 3. painos. Porvoo: WSOY, 1995. ISBN 951-0-16447-X.
**Palaistra** (m.kreik. Παλαίστρα) oli antiikin aikainen palaistra eli paini- ja muu urheilusali Olympiassa Kreikassa. Se oli yksi Olympian kisoihin osallistuneiden urheilijoiden harjoittelupaikoista. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.

Historia
--------

Palaistran rauniot.
Palaistra rakennettiin klassisella kaudella tai hellenistisen kauden alussa noin 400–300 eaa. Se oli Olympian kisoihin osallistuneiden urheilijoiden harjoittelupaikka ennen kisoja. Se oli tarkoitettu esimerkiksi painille, nyrkkeilylle, pankrationille ja pituushypylle, siinä missä viereinen Gymnasion oli tarkoitettu enemmän tilaa vieville urheilulajeille, kuten keihään- ja kiekonheitto sekä juoksulajit.

Rakennus
--------

Palaistra sijaitsi Olympian temenos-alueen eli *Altiksen* länsipuolella lähellä Kladeosjokea. Rakennus oli lähes neliömäinen ja sen koko oli noin 66,4 x 66,8 metriä. Sen keskellä oli samoin lähes neliömäinen peristyylipiha, jonka koko oli noin 41,4 x 41,5 metriä. Harjoitteluun käytetty piha oli päällystetty hiekalla. Piha oli reunustettu 19 x 19 doorilaisella pylväällä eli yhteensä 72 pylväällä.

Pylväiden takana kiersi käytävä, jonka takana oli erilaisia huonetiloja sekä joonialaista tyyliä edustaneita pylväikköjä. Pihan eteläpuolella olleessa tilassa oli pylväikkö, jossa oli pihan puolella 15 joonialaista pylvästä. Pohjoispuolella oli *efebion*-harjoitteluhuone, jossa oli pihan puolella 9 pylvästä. Itä- ja länsisivustoilla oli pienempiä pylväikkötiloja, jotka johtivat erikokoisiin huoneisiin. Huoneita voitiin käyttää esimerkiksi pukeutumiseen, peseytymiseen sekä ihon öljyämiseen (*elaiothesion*) ja tomuttamiseen hiekalla (*konistērion*). Huoneita käytettiin myös opetustiloina, ja niissä kuunneltiin filosofien ja puhujien luentoja.

Palaistran rauniot.
Rakennuksen seinien alaosa oli kivestä, yläosa tiilestä ja kattoa kannattavat rakenteet puusta. Sisäänkäynti oli alun perin etelästä kahdesta ovesta, mutta myöhemmin pohjoisen puolelta nelipylväisen propylonin kautta. Pohjoisosasta oli pääsy myös viereiseen Gymnasioniin.

Palaistran peristyylin pylväistä 32 on nykyisin kunnostettu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olympia, Palaestra *Perseus*. Viitattu 15.2.2016.
2. 1 2 3 4 5 6  Palaestra of Olympia Ministry of Culture and Sports. Viitattu 15.2.2016.
3. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Olympia, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palaistra** Wikimedia Commonsissa
**Martti Kormano** (30. joulukuuta 1941 Savonlinna – 5. marraskuuta 2013) oli johtavia suomalaisia radiologeja. Hän suoritti ylioppilastutkinnon 1960 ja väitteli tohtoriksi 1967. Radiologian erikoislääkärin tutkinnon hän suoritti 1972. Hän toimi Turussa diagnostisen radiologian apulaisprofessorina jo 1960-luvulta, professorina 1985 alkaen. Hän oli varsin tuottelias kirjoittaen yli 200 tieteellistä julkaisua. Hän johti magneettikuvauksen ja tietokonetomografian tutkimusta Suomessa. Myös röntgenkuvien digitaalinen siirto on Suomessa lähtenyt käyntiin hänen aloitteestaan. Hän toimi välillä myös vierailevana professorina Rochesterin ja Chicagon yliopistoissa Yhdysvalloissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Peter Dean, Hannu Aronen ja Erkki Svedström: Professori kehitti magneettikuvausta.  *Helsingin Sanomat*, 31.12.2013, s. B 17. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 31.12.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Jarkko Roth, *Suojattu kasvu*, 1983.
**Suojattu kasvu** on Turussa Aurajoen länsirannalla sijaitseva graniittiveistos, jonka tekijä on vehmaalainen kuvanveistäjä Jarkko Roth (s. 1943). Vuonna 1983 valmistuneen teoksen lahjoitti kaupungille Rakennusliike Kivikartio 40-vuotisjuhlansa yhteydessä 1985. Kivikartion perustaja teollisuusneuvos Pauli Lappalainen kertoi teoksen kuvaavan sitä suojaisaa kasvuympäristöä, jonka vakaasti kehittyvä Turku tarjoaa eteenpäin pyrkivälle yritykselle.

Teoksen sijaintipaikka on Läntinen Rantakatu 25:n kohdalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Jarkko Roth (1943–), Suojattu kasvu  27.3.2007. Turun museokeskus.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 14.12.2013.
2. ↑  Liisa Koivula: Maaseudun kulttuuri elää verkostoista, Varsinais-Suomen rahasto palkitsi Vehmaan kirjasto- ja kulttuuritoimen johtajan Sirpa Ikala-Suomalaisen kuvataiteen tunnetuksi tekemisestä ja seutukunnan kulttuuriprofiilin terävöittämisestä Suomen Kulttuurirahasto.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 14.12.2013.