recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee italialaista kaupunkia. Subiaco on myös Australiassa ja Yhdysvalloissa.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Subiaco** on kaupunki Latiumin alueella Italiassa Rooman itäpuolella. Siellä on noin 9 000 asukasta.

Benedictus Nursialainen perusti 400-luvulla alueelle Aniojoen erakkoluostarin. Vuoren juurella oli antiikin aikana keisari Neron huvila, jonka kiviä käytettiin luostarin rakentamiseen. Myöhemmin Benedictus siirtyi Campaniaan ja perusti siellä benediktiiniläisen luostariliikkeen (pääpaikka Monte Cassinon luostari 530-540-luvulla).*lähde?*

Subiacossa syntyneitä ovat esimerkiksi renessanssiajan ruhtinatar Lucrezia Borgia, näyttelijä Gina Lollobrigida ja jalkapalloilija Francesco Graziani.*lähde?*

Lähteet
-------

* Otavan Suuri Ensyklopedia, hakemisto-osa*lähde tarkemmin?*

### Viitteet

1. ↑  Subiaco *citypopulation.de*. citypopulation.de. Viitattu 27.10.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Subiaco** Wikimedia Commonsissa

* Città di Subiaco, Subiacon kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)

Rooman metropolikaupunki
Affile | Agosta | Albano Laziale | Allumiere | Anguillara Sabazia | Anticoli Corrado | Anzio | Arcinazzo Romano | Ardea | Ariccia | Arsoli | Artena | Bellegra | Bracciano | Camerata Nuova | Campagnano di Roma | Canale Monterano | Canterano | Capena | Capranica Prenestina | Carpineto Romano | Casape | Castel Gandolfo | Castel Madama | Castel San Pietro Romano | Castelnuovo di Porto | Cave | Cerreto Laziale | Cervara di Roma | Cerveteri | Ciampino | Ciciliano | Cineto Romano | Civitavecchia | Civitella San Paolo | Colleferro | Colonna | Fiano Romano | Filacciano | Fiumicino | Fonte Nuova | Formello | Frascati | Gallicano nel Lazio | Gavignano | Genazzano | Genzano di Roma | Gerano | Gorga | Grottaferrata | Guidonia Montecelio | Jenne | Labico | Ladispoli | Lanuvio | Lariano | Licenza | Magliano Romano | Mandela | Manziana | Marano Equo | Marcellina | Marino | Mazzano Romano | Mentana | Monte Compatri | Monte Porzio Catone | Monteflavio | Montelanico | Montelibretti | Monterotondo | Montorio Romano | Moricone | Morlupo | Nazzano | Nemi | Nerola | Nettuno | Olevano Romano | Palestrina | Palombara Sabina | Percile | Pisoniano | Poli | Pomezia | Ponzano Romano | Riano | Rignano Flaminio | Riofreddo | Rocca Canterano | Rocca Priora | Rocca Santo Stefano | Rocca di Cave | Rocca di Papa | Roccagiovine | Roiate | Rooma | Roviano | Sacrofano | Sambuci | San Cesareo | San Gregorio da Sassola | San Polo dei Cavalieri | San Vito Romano | Sant’Angelo Romano | Sant’Oreste | Santa Marinella | Saracinesco | Segni | Subiaco | Tivoli | Tolfa | Torrita Tiberina | Trevignano Romano | Vallepietra | Vallinfreda | Valmontone | Velletri | Vicovaro | Vivaro Romano | Zagarolo
**Subjektiivinen päivähoito-oikeus** tarkoittaa lasten oikeutta varhaiskasvatukseen, vaikka heidän vanhempansa eivät ole työssä kokopäiväisesti, opiskele päätoimisesti tai ole yrittäjiä. Subjektiivisesta päivähoito-oikeudesta säädettiin vuoden 1985 päivähoitolain uudistuksessa, ja se on koskenut kaikkia alle kouluikäisiä lapsia vuodesta 1996. Vuonna 1973 lasten päivähoidosta säädettiin ensimmäisen kerran tavoitteena tarjota sitä kaikille yleisenä sosiaalipalveluna.

Sipilän hallitus (2015–2019) muutti subjektiivista päivähoito-oikeutta niin, että se antoi kunnille oikeuden rajoittaa varhaiskasvatusoikeutta kokoaikaisesta 20 tuntiin viikossa esimerkiksi työttömien lapsilta. Eduskunta päätti kuitenkin 11. joulukuuta 2019 poistaa subjektiivisen päivähoito-oikeuden rajoituksen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sipola, Timo: Näin syntyi kaksi uutta häpeäleimaa – päivähoito-oikeuden rajaaminen jakoi perheet eri kasteihin  16.1.2018. Yle. Viitattu 18.12.2019.
2. ↑  Hannus, Tanja: Hallitus aikoo palauttaa kaikkien lasten oikeuden varhaiskasvatukseen – Lappeenrannassa uudistus vaatisi lisää tiloja ja henkilökuntaa  13.8.2019. Yle. Viitattu 18.12.2019.
3. ↑  Virkkunen, Jussi: Enää tasavallan presidentin allekirjoitus puuttuu, sitten aktiivimalli on lopullisesti historiaa  11.12.2019. Kansan Uutiset. Viitattu 11.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Varhaiskasvatuslaki 540/2018
*Tämä artikkeli käsittelee fysiikkaa. Psykoanalyysin käsitteestä katso sublimaatio.*
Yksinkertainen sublimointilaite. Vesi, yleensä kylmä, liikkuu putkessa sen kammion sisällä, jossa sublimoitava aine on.   
**1** Jäähdytysvesi sisään. **2** Jäähdytysvesi ulos. **3** Venttiili. **4** Sublimaatiokammio. **5** Härmistynyt aine (kaasutilassa). **6** Sublimoituva aine. kiinteässä muodossa. **7** Ulkoinen lämmitys.
Kaaviokuva olomuotojen muutoksista ja niiden nimityksistä.Kaaviokuva olomuotojen muutoksista ja niiden nimityksistä.
**Sublimoituminen** (lat. *sub* 'alla' + *limen* 'kynnys' > *sublimis* 'leijaileva') on fysiikassa olomuodonmuutos suoraan kiinteästä kaasuksi ilman nestemäistä välitilaa. Sitä tapahtuu, kun lämpötila ja kaasun osapaine ovat kolmoispisteen alapuolella. Sublimoitumisen vastakohta on härmistyminen, muutos kaasusta kiinteään. 

Tunnetuin "normaaleissa" olosuhteissa sublimoituva aine on hiilidioksidi, joka sublimoituu suoraan "kuivajäästä" höyryksi. 

Myös lumi sublimoituu usein aurinkoisina kevättalven päivinä, kun lämpötila on pakkasen puolella. Samaa tapahtuu pyykille, joka ripustetaan pakkasella ulos kuivumaan: vesi jäätyy, jää sublimoituu vesihöyryksi, ja jäisestä pyykistä tulee suoraan kuivaa.

Pikakahvin ja muutamien muiden elintarvikkeiden pakastekuivaus perustuu sublimoitumiseen.

Nykyisin myös esimerkiksi kangastulosteita tehdään sublimaatiotekniikalla. Tulostettu paperi prässätään (sublimoidaan) kankaaseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Olomuodot ja olomuotojen muutokset, Kemia, Internetix
2. ↑  Young & Freedman: *University Physics with Modern Physics, 11. painos*, s. 709. Pearson, 2004. ISBN 0-321-20469-7. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sublimoituminen** Wikimedia Commonsissa

Aineen olomuodot
kiinteä • neste • kaasu • plasma

jähmettyminen ↔ sulaminen • höyrystyminen ↔ tiivistyminen • härmistyminen ↔ sublimoituminen

(Bosen–Einsteinin kondensaatti • fermioninen kondensaatti • supralasi • supraneste)
**Sublatiivi** on suomen kielessä adverbisija, joka ilmaisee liikettä jonnekin. Sen käyttö rajoittuu pieneen joukkoon pronomineja. Sublatiivin pääte on yksikössä -alle tai -nne. Monikkomuotoja ei käytetä.

* minne
* jonne
* tänne
* tuonne
* sinne
* muualle
* muuanne
* toisaalle
* yhtäälle
* moniaalle
* kaikkialle
* kiinni?

Unkarin kielessä sublatiivi on produktiivinen ulkopaikallissija, joka vastaa yleensä suomen allatiivia tai postpositiota 'päälle', joskus myös illatiivia. Sublatiivin pääte on *-ra/-re*.

* *szék**re*** ’tuolille’
* *Magyarország**ra*** ’Unkariin’

Aiheesta muualla
----------------

* www.cc.jyu.fi/~pamakine/kieli/suomi

Sijamuodot
abessiivi • ablatiivi • absolutiivi • adessiivi • adverbiaali • akkusatiivi • allatiivi • benefaktiivi • datiivi • delatiivi • distributiivi • eksessiivi • ekvatiivi • elatiivi • ergatiivi • essiivi • finaali • formaali • genetiivi • illatiivi • inessiivi • instruktiivi • instrumentaali • kausaali • kausatiivi • komitatiivi • komparatiivi • latiivi • lokatiivi • modaali • multiplikatiivi • nominatiivi • oppositiivi • partitiivi • prepositionaali • prolatiivi • separatiivi • situatiivi • sosiatiivi • sublatiivi • superessiivi • superlatiivi • temporaali • temporaalinen distributiivi • terminatiivi • translatiivi • vokatiivi
**Vyöleppärousku** (*Lactarius fennoscandicus*) on rouskujen sukuun kuuluva erinomainen ruokasieni. Se muistuttaa kuusenleppärouskua sekä sinileppärouskua, mutta sekoittamisesta ei ole juurikaan haittaa, sillä ne ovat ruokasieninä samanarvoisia. Vyöleppärouskua voidaan käyttää värjäykseen, jolloin siitä saadaan ruskeankeltaisia sävyjä.

Tuntomerkit
-----------

Vyöleppärouskun lakki on 4–12 senttimetriä leveä, aluksi laakean kupera, myöhemmin laakeneva, loivasti kuoppakeskustainen. Lakin pinta on kuiva, sileä ja voimakkaasti vyöhykkeinen. Lakin väri vaihtelee harmaanruskeasta violetinsävyiseen, oranssiin sekä vihreään. Vyöleppärouskun heltat ovat ruskeanoranssit ja lyhytjohteiset. Vyöleppärouskun jalka on 4–10 senttimetriä pitkä, oranssinruskea, osin ontto. Jalan pinta on kuiva, hieman jauheinen ja kuoppatäplätön. Malto on vaaleanoranssia ja se sinistyy, tosin ohimenevästi. Vyöleppärouskun maitiaisneste on oranssia, hetkellisesti sinertyvää ja sitä tulee niukasti. Itiöpöly on valkoista.

Kasvuaika ja -paikka
--------------------

Vyöleppärouskun satoaika on elo–lokakuussa. Sitä esiintyy usein istutuskuusikoissa suurina joukkoina ja se onkin kuusen juurisieni. Vyöleppärouskun levinneisyys on kuitenkin huonosti tunnettu.

Lähteet
-------

* Laji.fi: Vyöleppärousku (*Lactarius fennoscandicus*)
* Luontoportti.com: Vyöleppärousku

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q80533
* Wikispecies: Lactarius fennoscandicus
* CoL: 3RRTG
* EoL: 6734761
* Fungorum: 445020
* GBIF: 5463476
* iNaturalist: 994823
* MycoBank: 445020
* NCBI: 402430
* Open Tree of Life: 115819

 |

 |
Friedrich Mitterwurzer
**Friedrich Mitterwurzer** (16. lokakuuta 1844 Dresden – 13. helmikuuta 1897 Wien) oli itävaltalainen näyttelijä.

Elämä
-----

Mitterwurzer sai 27-vuotiaana kiinnityksen Wienin Burgtheateriin. Hän saavutti merkittäviä voittoja muun muassa Faustin ja Mephiston rooleissa. Vaikka hän tulkitsi useita demonisia hahmoja, hän profiloitui ennen kaikkea naturalistisen näyttämötaiteen pioneerina. Vuosina 1879–1884 hän työskenteli ohjaajana Wienin Kaupunginteatterissa, jonka jälkeen hän siirtyi ohjaajaksi Carltheateriin.

Vuosina 1886–1894 Mitterwurzer teki menestyksekkäitä kiertueita Saksassa, Alankomaissa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1894 hän otti uudelleen pestin Burgtheaterista. Friedrich Mitterwurz kuoli 52-vuotiaana Wienissä. Hänet on haudattu Grinzingin hautausmaalle samaisessa kaupungissa.

Vuonna 1928 Wienin Döblingin kaupunginosaan (19. Bezirk) nimettiin katu, Mitterwurzergasse, Mitterwurzerin muistoksi ja vuonna 1982 puolestaan Mitterwurzerweg hänen aviopuolisonsa Wilhelminen kunniaksi.

Kirjallisuutta
--------------

* Burckhard, M. : *Friedrich Mitterwurzer*. Wien 1906
* David, Jakob J. : *Mitterwurzer*. (= Das Theater; 13). Schuster & Löffler, Berlin 1905
* Fontana, Oskar M. : *Wiener Schauspieler. Von Mitterwurzer bis Maria Eis*. Amandus-Verlag, Wien 1948
* Guglia, Eugen : *Friedrich Mitterwurzer*. Wien 1896.

Aiheesta muualla
----------------

Hugo von Hofmannsthalin kirjoittama nekrologia

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Peugeot 404** oli Peugeot’n valmistama henkilöauto, joka korvasi Peugeot 403:n. Sen seuraajaksi esiteltiin vuonna 1968 Peugeot 504, mutta 404 pysyi sen rinnalla vielä useiden vuosien ajan. 

Sedan-korinen Peugeot 404.
Peugeot 404 Familiale
404 sai paljon vaikutteita Fiat 1800:sta. Ranskalainen PSA-yhtymän auto sijoittui kilpailumarkkinoilla ylemmän keskikokoluokan perheautoihin eli D-segmenttiin. Sedan-auton omamassa oli 1 050 kilogrammaa.

Euroopassa tuotanto sijoittui vuosien 1960–1975 välille. Argentiinassa tämän mallin tuotanto päättyi vuonna 1980. Autoa valmistettiin mainittujen lisäksi muissakin maissa.

Auton peruskorimalli oli neliovinen sedan. Muita malleja olivat estate (farmari) ja familiale (farmarikorinen henkilöauto kolmella penkkirivillä) sekä varsin vähän valmistettu coupé. Henkilöautomallien lisäksi tuotannossa oli myös avolavainen pakettiautoversio. *lähde?*

Peugeot 404 Coupé
Moottorivaihtoehdot olivat 1,5- ja 1,6-litraiset bensiinimoottorit sekä 1,9-litrainen dieselmoottori. *lähde?*

Peugeot 404 Pickup
Ensiksi markkinoille tulleessa mallissa oli 1 618 kuutiosenttimetrin iskutilavuuden bensiinimoottori, jonka teho oli 72 SAE-hevosvoimaa kierrosluvulla 5 400 r/min. Sen polttoaineen keskikulutus oli noin 9–10 litraa sadalla kilometrillä. Huippunopeudeksi mitattiin 142 km/h.

Lähteet
-------

* Harjulehto, Seppo (päätoim.) et al: Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen Vuosikirja 1961, Otava, Helsinki, 1960 (s. 268-269)

### Viitteet

1. 1 2  MMM 1961: s. 268
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peugeot 404** Wikimedia Commonsissa

* Peugeot 404:n televisiomainos vuodelta 1962, video 58 s

Peugeot’n automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset henkilöautomallit | 
* 108
* 208
* 301
* 308
* 408
* 508
* 2008
* 3008
* 5008
* Rifter
* Traveller

 |
| Nykyiset hyötyajoneuvot | 
* Partner
* Expert
* Boxer
* Pick Up
* Landtrek

 |
| Entiset mallit | 
* 104
* 106
* 107
* 1007
* 201
* 202
* 203
* 204
* 205
* 206
* 207
* 301
* 302
* 304
* 305
* 306
* 307
* 309
* 401
* 402
* 403
* 404
* 405
* 406
* 407
* 504
* 505
* 601
* 604
* 605
* 607
* 806
* 807
* 4007
* 4008
* Bipper
* RCZ
* Hoggar
* iOn
* D3
* D4
* J5
* J7
* J9

 |
Topólian rotkoTopólian rotkoa.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Kíssamos, Chaniá, Kreeta, Kreikka |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Φαράγγι Τοπολίων |
| Tyyppi | 
KanjoniView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Topólian rotko** (kreik. Φαράγγι Τοπολίων, *Farángi Topolíon* tai Τοπολιανό Φαράγγι, *Topolianó Farángi*) on rotko Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren länsiosissa Chanián alueyksikössä.

Topólian rotkoa.
Rotkon pituus on noin 1,5 kilometriä. Se saa alkunsa Koutsomatádoksen kylän läheltä noin 250 metrin korkeudesta merenpinnasta laskettuna ja päättyy rotkolle nimensä antaneen Topólian kylän lähelle noin 150 metrin korkeuteen. Rotkossa on useita luolia ja siellä virtaa Tyflós-joki, joka laskee Kíssamoksenlahteen saaren pohjoisrannikolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Φαράγγι Τοπολίων *Cretan Beaches*. Viitattu 7.9.2020.
2. ↑  Topolia Gorge *Ecotourism Greece*. Viitattu 7.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Topólian rotko** Wikimedia Commonsissa
**Kirottu runoilija** tai **kirotut runoilijat** (ransk. *Les Poètes maudits*) on varsinkin ranskalaiseen kirjallisuuteen liittyvä käsite, joka syntyi Paul Verlainen vuonna 1888 julkaiseman samannimisen teoksen myötä.

Kirjassaan Verlaine kohteliaasti tekee kunniaa ranskalaisen kirjallisuuden "rappeutuneelle" Parnassolle, joka tavallaan leimasi toisen keisarikunnan loppua ja kolmannen tasavallan alkua. Kirotun runoilijan arvonimellä Verlaine kunnioitti seuraavia kirjailijoita: Tristan Corbière, Arthur Rimbaud, Stéphane Mallarmé, Marceline Desbordes-Valmore, Villiers de l’Isle-Adam sekä Pauvre Lelian (joka on anagrammi Paul Verlainen omasta nimestä). Verlainen kirjoittamat kommentit painottuivat anekdootteihin.

Käsitettä "kirottu runoilija" voidaan nykyisin käyttää myös muista runoilijoita kuin Verlainen ystävistä. Sillä kuvataan yleisesti lahjakkaita runoilijoita, jotka – nuoruusvaihetta lukuun ottamatta – kyseenalaistavat suurimman osan yhteiskunnan asettamista arvoista sekä käyttäytyvät provokatiivisesti, vaarallisesti, epäsosiaalisesti tai itsetuhoisasti, varsinkin käyttäessään ylen määrin alkoholia ja huumausaineita. Usein tällainen kirjailija kirjoittaa vaikeasti tajuttavia tekstejä ja kuolee ennen kuin hänen kykynsä yleisesti tunnustetaan. Tämän määritelmän mukaan monet muutkin runoilijat kuuluvat kirottujen runoilijoiden seuraan. Heitä ovat esimerkiksi François Villon, Aloysius Bertrand, Gérard de Nerval, Charles Baudelaire, Comte de Lautréamont, Charles Cros, Germain Nouveau, Alfred Jarry, Antonin Artaud, Armand Robin ja vielä Atlantin toiselta puolen Jim Morrison ja Edgar Allan Poe.

Suomalaisista runoilijoista käsitteen piiriin saattavat sopia Lauri Viita, Pentti Saarikoski ja Arto Melleri. Pekka Kejonen ehti luopua boheemista elämäntavasta ennen "rentturunoilijan" tyypillistä kohtaloa.

Lähteet
-------

1. ↑  Paul Verlaine.  *Uusi Suometar*, 20.10.1900, nro 263, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.07.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Verlainen teksti kokonaisuudessaan. (ranskaksi).
**Põlva järv**  on Virossa Põlvamaalla Põlvan kunnassa ja siellä Põlvan kaupungissa sijaitseva padottu järviallas.

Maantietoa
----------

Tekojärvi on muodostunut sen pohjoispäähän tehdyn padon eteläpuolelle. Järven pinta-ala on 36 hehtaaria. Saaria on vain yksi Roosaar ja sen pituus on 130 metriä ja sen pinta-ala on 0,59 ha. Järvellä mainitaan toinenkin saari Mäntysaar, mutta se puuttuu kartasta. Järven läpi virtaa Ora jõgi, joka yhtyy pohjoisessa Ahja jõgeen. Ora jõgi saa alkunsa 13 kilometrin päässä Lahedan Roosissa. Järven valuma-alueen laajuus on 154 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2 metriä ja suurin syvyys 3,7 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,00100 kuutiokilometriä eli 1,00 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 4,8 kilometriä ja rannat ovat melko jyrkät ja korkeat. Põlvan tajaman asuin- ja teollisuusalueet ympäröivät järven jokaiselta suunnalta. Lähes järven etelärantaan ulottuu Põlvan kirkon hautausmaa. Sitä vastapäätä toisella rannalla on yleinen uimaranta laitureineen.

Luontoarvot
-----------

Tekojärvi syntyi 1960-luvulla, jon Prajõen uomaa kasvatettiin patoamalla se jokilaaksoonsa. Sen ravinnetilanne on ollut vaikea, jolloin vesikasvillisuutta on ollut runsaasti ja vedessä on kukkinut sinilevää. Järvi voidaan luokitella ainakin eutrofiseksi ellei peräti hypertrofiseksi järveksi. Järvessä elää särki, ahven, hauki, lahna, kiiski, ruutana ja turpa. Rannoilla pesii myös piisami.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Keskkonnaregister: Põlva järv (vee2111610) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 17.3.2017. (viroksi)
2. 1 2 3 4  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 17.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Kalakoht: Põlva järv (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 31.3.2017
4. ↑  Põlvan kunta: Põlva paisjärve tervendamiskava (Arkistoitu – Internet Archive)(viroksi), OÜ Alkranel, 2011, viitattu 31.3.2017

Asiasta muualla
---------------

* Leuhin, Illar & Raig, Tiia: Kadunud järv?(viroksi), Looduse-sõber, viitattu 31.3.2017
Arturo Vega vuonna 2006.
**Arturo Vega** (13. lokakuuta 1947 – 8. kesäkuuta 2013) oli taiteilija, graafinen suunnittelija ja t-paitayrittäjä. Hänet tunnettiin erityisesti punkyhtye Ramonesin pitkäaikaisena ystävänä ja työntekijänä. Hän aloitti bändin kanssa työskentelyn vuonna 1974.

Ramonesin mukana
----------------

Vuosina 1975-1977 Vega asui New Yorkissa omistamassaan teollisuushalliateljeessa Joey Ramonen kanssa, ja myös Dee Dee Ramone majaili siellä muutaman kuukauden. Jälkimmäisen Vega kuitenkin joutui häätämään, sillä tämä tappeli jatkuvasti niin ikään ateljeessa asuvan tyttöystävänsä Connien kanssa. Vega toimi yhtyeen pääasiallisena valomiehenä, ja olikin kahta keikkaa lukuun ottamatta läsnä aina Ramonesin esiintyessä. Lisäksi hän suunnitteli bändin tunnetun kotkalogon ja valtaosan tämän t-paidoista. Myöhemmin Vega ylläpiti Ramonesin internetsivuja, vaikkei varsinaista yhtyettä enää ollutkaan.

Taide
-----

Taiteilijana Vega edusti pääasiassa abstraktia taidetta. Hänen töistään tunnetaan muun muassa pimeässä hohtavat hakaristimaalaukset, joita hän teki useita kappaleita. Hän on sanonut teoksistaan seuraavaa:

*"Fosforimaalin valoa heijastavat värit eivät ehkä tunnu kovin luonnollisilta, mutta halusinkin kuvata niillä nimenomaan ihmisen luomaa hulluutta. Sokeaksihan sitä tulee, jos tuijottaa fosforivärejä liian kauan. Ne pilaavat näön. Maali on siis jo itsessään kannanotto. Ja kun sillä maalaa kansallissosialismin tunnuksekseen ottamia hakaristejä, tuo ihmisen luoma hulluus korostuu entisestään. Totta kai nautin myös tavasta, jolla ihmiset reagoivat hakaristimaalauksiin. Jengihän hyppi seinille. Hakaristini olivat periaatteessa täydellinen natsitutka: ne houkuttelivat piilonatsit kaapeistaan ulos, sillä tyypit, jotka eniten närkästyivät hakaristeistä, olivat juuri niitä, joilla itsellään oli eniten salattavaa. Poliittinen hyperkorrektius on kaappifasistin pistämätön tunnusmerkki. Senkin takia maalaukset olivat niin kauniita. Ne paljastivat ihmisten oikean karvan."*

Muuta
-----

Arturo Vega oli näkyvä jäsen New Yorkin undergroundpiireissä 1960-luvulta alkaen, ja todisti monien kuuluisien henkilöiden ja yhtyeiden vaiheita ja menestystä. Hän asui kuollessaan edelleen New Yorkissa.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* ULAN

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Suomessa ilmestyneestä lehdestä, jota ei pidä sekoittaa Yhdysvalloissa 1901–1903 ilmestyneeseen samannimiseen siirtolaislehteen.*
Kansan Kuvalehden 18/1951 kansi.
**Kansan Kuvalehti** oli Suomessa vuosina 1926–1934 ja 1944–1954 ilmestynyt suomenkielinen aikakauslehti. Lehti ilmestyi kerran viikossa. Alkujaan lehteä julkaisi WSOY ja vuodesta 1944 lähtien Yhtyneet Kuvalehdet. 

Lehden kansikuvissa oli paljon kuvia lapsista arkisissa toimissaan. Kansan Kuvalehdessä julkaistiin esimerkiksi Mika Waltarin, Kalle Väänäsen ja Väinö Välkiön kirjoituksia.

Lehdessä ilmestyneitä sarjakuvia olivat esimerkiksi Rymy-Eetu, Kissalan prinsessa ja Tapani Löfvingin seikkailut isonvihan aikana.

Päätoimittajia
--------------

* Ilmari Jäämaa 1926–1929
* Huugo Vasara 1929
* Ilmari Turja 1929–1934, 1943–1945
* Ilmari Kohtamäki 1945–1954.

Lähteet
-------

* Kansalliskirjaston kokoelmat[vanhentunut linkki]
* Otavamedia Oy:n historia (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Karlsson, Risto: "Päätoimittajat", *Kansikuva uusiksi. Kuusikymmentä vuotta elämää ja ihmisiä Yhtyneissä Kuvalehdissä*, s. 384. Yhtyneet Kuvalehdet, 1996. ISBN 951-9435-65-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansan Kuvalehti (1952). PopuLAARi-blogissa julkaistuja lehden sivuja.
**Kansallistyöhuoneet** (ransk. *Ateliers nationaux*) oli Pariisissa Ranskan toisen tasavallan alkuaikoina keväällä 1848 tehty yritys voittaa työttömyys valtiollisten tukitoimenpiteiden avulla. Epäonnistunut kokeilu johti Pariisissa nk. heinäkuun levottomuuksiin heinäkuussa 1848.

Tyytymättömyys Ranskaa hallinneeseen kuningas Ludvig Filip I:een johti helmikuun vallankumoukseen helmikuussa 1848. Kuningas syrjäytettiin ja Ranska julistettiin tasavallaksi. Uuden tasavallan väliaikainen hallitus julisti 25. helmikuuta 1848 jokaisella ranskalaisella olevan oikeuden työhön. Jotta tämä oikeus voitaisiin toteuttaa joukkotyöttömyyden piinaamassa maassa, väliaikainen hallitus päätti 27. helmikuuta perustaa Pariisiin ja sen ympäristöön kansallistyöhuoneita, joissa työttömille tarjottaisiin työtä valtion palkkalaisina. Työhuonekokeilu päätettiin aloittaa Pariisista, jossa oli huomattavan paljon työttömiä, mutta sen laajentamista muuallekin Ranskaan suunniteltiin.

Kansallistyöhuoneiden työläisten oli tarkoitus tehdä yhteiskunnallisesti merkittäviä rakennus- ja muita töitä. Julkisten töiden ministeriö päättikin rakennuttaa työhuoneiden henkilökunnan avulla esimerkiksi Montparnassen ja St. Lazaren rautatieasemat. Ongelmalliseksi osoittautui pian, että kansallistyöhuoneisiin pestautui työhön huomattavasti oletettua enemmän työntekijöitä. Työläisille maksettiin heidän koulutuksestaan, ammattitaidostaan ja työkokemuksestaan riippumatta kaikille samaa 2 frangin päiväpalkkaa (työttömät saivat samaan aikaan 1,50 frangin päivittäisen työttömyyskorvauksen), joka oli sangen kilpailukykyinen palkka. Tämän takia monet jättivät aikaisemmat työpaikkansa ja ilmoittautuivat työttömiksi päästäkseen kansallistyöhuoneen palvelukseen. Maaliskuussa 1848 työhuoneissa työskenteli noin 21 000 henkilöä, huhtikuussa 94 000 ja toukokuussa jo 115 000. 

Työntekijöiden määrän nopea nousu johti kansallistyöhuoneiden kustannusten räjähdysmäiseen nousuun. Samalla kävi ilmi, ettei näin suurelle työttömien joukolle enää voitu järjestää järkeviä tehtäviä. Yleishyödyllisten rakennushankkeiden sijasta työhuoneiden työntekijät saatettiin määrätä kaivamaan kaivantoja puistoihin ja sitten täyttämään ne. Tämä johti työhuonekokeilun kasvavaan kritiikkiin veronmaksajien keskuudessa. Porvarillisesti ajattelevat kansalaiset pelkäsivät lisäksi, että kansallistyöhuoneet muodostuisivat marxilaisen kiihotuksen pesäpaikoiksi. 

Kesäkuussa kokoontunut uuden tasavallan perustuslakia säätävä kansalliskokous päätti lakkauttaa työhuoneet 21. kesäkuuta 1848. Naimattomat 17–25-vuotiaat miehet määrättiin siirtymään armeijan palvelukseen, muut taas määrättiin hätäaputöihin Ranskan kaukaisempiin osiin, kauaksi Pariisista. Päätös johti Pariisissa verisiin nk. heinäkuun mellakoihin, joissa kenraali Louis-Eugène Cavaignac löi kansanjoukkojen vastarinnan.
Viktor ja Corona kuvattuna keskiaikaisessa maalauksessa
Pyhät **Viktor ja Corona** (kreik. Viktoras ja Stefania) ovat kaksi kristittyä marttyyria, jotka elivät 100-luvulla Syyriassa. Heidän elämästään ei tiedetä paljoa, mutta perimätiedon mukaan heidät tapettiin uskonsa vuoksi Marcus Aureliuksen hallintokaudella noin vuonna 170.

Viktorin ja Coronan pyhimislegandan mukaan Viktor oli roomalainen sotilas, joka tuomittiin kuolemaan uskonsa vuoksi. Viktoria kidutettiin ja hänet sokaistiin, mutta hän ei kieltänyt uskoaan, joten hänet jätettiin kuolemaan. 16-vuotias Corona kuuli tästä ja tuli Viktorin luo rukoilemaan hänen puolestaan. Corona vangittiin ja hänet köytettiin kiinni kahteen erilleen taitettuun palmuun, jotka repivät hänet kahtia. Tämän jälkeen Viktor mestattiin.

Joidenkin lähteiden mukaan Viktor ja Corona olisivat olleet aviopuolisot. Katolisen kirkon pyhimyskalenterissa heidän muistopäivänsä on 14. toukokuuta. Ortodoksinen kirkko muistaa omassa pyhimyskalenterissaan suurmarttyyri Viktor Damaskolaista 11. marraskuuta ja ortodoksinen pyhimyslegenda poikkeaa hieman katolisesta.

Pyhä Corona on aarteenetsijöiden, uhkapelin kanssa hankaluuksien joutuneiden ja muihin rahaan liittyvien asioiden suojelija. Vuonna 2020 koronapandemian aikana hänet alettiin mainita myös kulkutaudeista kärsivien suojelijana, mutta tällaisesta tehtävästä ei ole aikaisempia viitteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  St. Victor and Corona *catholic.org*. Viitattu 18.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Martyr Victor at Damascus Orthodox Church in America. Viitattu 18.3.2020. (englanniksi)
3. ↑  Jaakko Heinimäki: Pandemiasta kärsivillä on oma suojeluspyhimys – hänen nimensä on pyhä Corona Kirkko ja kaupunki. Viitattu 18.3.2020.
**Põldealune laht** (myös *Põldalune laht*) on Virossa Saarenmaalla sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 31 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se sijaitsee aivan Siiksaaren kylän eteläpuolella ja Laidevahe lahden itäpuolella. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 2,0 m mpy. ja siihen ei ole johdettu ympäristöstään ojia. Järven valuma-alueen laajuus on vain 1,1 neliökilometriä. Järven 350 metriä pitkä laskuoja on johdettu Laidevahe lahden itärantaan.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 0,8 metriä ja suurin syvyys 1,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00025 kuutiokilometriä eli 0,25 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä ja rannat kasvavat pääasiassa ruokoa. Järvi on autio ja vain sen kaakkoisosaan johtaa tie Siiksaaresta.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen (vir. *rannikujärv (mereveega ajutiselt ühenduses olev veekogu)*).

Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (vir. *halotroofne tai soolatoiteline*, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 23.8.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Põldealune laht (vee2079500) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 23.8.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
**Poika ja haukka** (*Kes*) on englantilainen Ken Loachin ohjaama elokuva vuodelta 1969. Barry Hinesin romaaniin *A Kestrel for a Knave* perustuva elokuva on realistinen tarina työväenluokan varhaisteinipojasta, joka torjuu Yorkshiren kaivoskylän ankeutta ja tiukkaa koulukuria kouluttamalla jalohaukkaa.

Juoni
-----

14-vuotias Billy Casper asuu äitinsä ja velipuolensa kanssa ahtaassa asunnossa, jakaa ennen kouluunmenoa sanomalehtiä ja kokee koulukiusaamista sekä opettajien ja että oppilaiden taholta. Billy onnistuu kesyttämään Kesiksi nimeämänsä jalohaukan (engl. *kestrel*) kirjakaupasta varastamansa opaskirjan avulla.

Tuotanto ja vastaanotto
-----------------------

Rahoituksen ja levityksen saaminen elokuvalle oli tuottaja Tony Garnettin mukaan erittäin vaikeaa. Elokuvan suosio brittiteattereissa oli aluksi vaisua, mutta vähitellen se sai mainetta ja pääsi niukasti voitolle. Yhdysvalloissa sen teatterikierros vuonna 1972 epäonnistui täysin, Roger Ebertin mukaan siksikin, ettei yleisö tahtonut saada selvää yorkshiren murteella puhutusta dialogista.

Myöhempi arvostus
-----------------

Britannian filmi-instituutin asiantuntijaäänestys vuonna 1999 nosti *Pojan ja haukan* 1900-luvun seitsemänneksi parhaaksi brittielokuvaksi. Elokuvaa arvostetaan erityisesti sen todentuntuisuuden ja nuoren David Bradleyn herkän näyttelijäntyön ansiosta.

Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Lumi Tirronen kirjoitti elokuvan suomeksi tekstitetyn dvd-julkaisun arvostelussaan vuonna 2010: "Kesin lumovoima piilee sen täydellisessä pakottomuudessa, keskittyneisyydessä ja vilpittömyydessä. Dokumentaarinen tyyli ja Billyä esittävän David Bradleyn luontevuus tekevät fiktiosta äärettömän todentuntuista. Kun koulun sadistinen liikunnanopettaja pakottaa Billyn kylmään suihkuun, luokkatoverit nimittelevät langanlaihaa poikaa Biafran lapseksi. Suihkuhuoneessa värjöttelevää Billyä katsellessaan katsoja ei voi olla havahtumatta siihen, että aliravittua yorkshireläispoikaa näyttelee toinen samanlainen."

Puolalainen elokuvaohjaaja Krzysztof Kieślowski on listannut *Pojan ja haukan* yhdeksi kymmenestä suosikkielokuvastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tirronen, Lumi: Katkaistut siivet (Elokuvan arvostelu.) *film-o-holic.com*.  17.12.2010. Viitattu 30.6.2019.
2. ↑  Tony Garnett – The Day the Music Died (Garnettin esitelmä omaelämäkerrastaan, video 35 min.) *Route TV, YouTube*.  17.7.2016. Viitattu 30.6.2019.
3. ↑  Ebert, Roger: Kes *rogerebert.com*.  16.1.1973. Viitattu 30.6.2019.
4. ↑  Best 100 British films - full list *news.bbc.co.uk*.  23.9.1999. Viitattu 7.7.2019.
5. ↑  Kieślowski's Cup of Tea (Sight & Sound Top Ten Poll) *mubi.com*. Viitattu 30.6.2019.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kes (film)
**Claës Claësson de Pont** (11. tammikuuta 1891 Kosken kartano, Koski Tl – 14. elokuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen 1900-luvun alun Helsingin taiteilijapiireissä vaikuttanut elämäntaiteilija.

Claes de Pontin vanhemmat olivat Kosken kartanon omistanut Claes Alfred Nicolai de Pont (1855–1891) ja Edit Kjädström (1863–1946). Hänen isänsä kuoli samana vuonna kun Claes de Pont syntyi ja hänen äitinsä meni 1895 naimisiin Ernst Waldemar Sagulinin (1852–1915) kanssa. Claes de Pont asui Somerolla Långsjön kartanossa ja kävi Turussa koulua aina lukioluokille saakka.

Ponkin nimellä tunnettu Claes de Pont oli ennen ensimmäistä maailmansotaa mukana Tuusulan taiteilijayhteisössä ja myöhemmin hän kuului Brondan taiteilijakahvilan vakioasiakkaisiin. Hän kävi 1910-luvulla Pietarissa tutustumassa taiteeseen ja harjoitti jonkin aikaa musiikkiopintoja Pariisissa. Vuoden 1910 tienoilla hän asui Hotelli Kleinehissa Helsingissä ja kirjoitti ainakin yhden novellin *Silverin Pranssan markkinamatka*, joka julkaistiin Sydäntalvi-joululehdessä vuonna 1911. Kertoman mukaan Eino Leino avusti häntä novellin julkaisemisessa. Hänen kerrotaan myös tehneen käsikirjoitukseen Vienan neito-nimiseen kirjaan. Hän osti paljon tauluja taiteilijaystäviltään ja toi niitä myös Långsjön kartanoon. Claes de Pont peri neljäsosan Kosken kartanosta mutta hän tuhlasi perintönsä ja asui sitten ystäviensä luona.

Claes de Pont kuoli väkivaltaisesti kesällä 1932. Hän oli 30. heinäkuuta 1932 useiden muiden henkilöiden kanssa nauttimassa väkijuomia Pohjois-Esplanadinkatu 37 :ssa sijainneessa Riikonen & K:ni maalausliikkeen huoneistossa. De Pont joutui illan aikana riitoihin rakennusmestari Ahto Sippolan kanssa ja Sippola löi lopulta nyrkillä häntä kaksi kertaa alaleukaan niin että de Pont menetti joksikin aikaa tajuntansa. Herättyään hän valitti huonoa oloaan ja 2. elokuuta hänet toimitettiin kirurgiseen sairaalaan. Hän pääsi sairaalasta 12. elokuuta mutta hän kuoli jo 15. elokuuta vastaisena yönä aivoverenvuotoon tuttavansa taiteilija Rautalan ateljeessa. Ahto Sippola tuomittiin myöhemmin kuolemaan johtaneesta pahoinpitelystä vuoden ja kuuden kuukauden kuritushuonerangaistukseen. 

Wilho Sjöström maalasi 1910-luvun alussa Claes de Pontin muotokuvan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Leeni Tiirakari : Claes Claeson de Pont, elämäntaiteilija. Someron Joulu 2014, sivu 63-65
2. ↑  Kuolinilmoitus, Uusi Suomi, 17.08.1932, nro 221, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kirjailija de Pontin kuolema. Rakennusmestari Sippola tuomittu vuodeksi ja kuudeksi kuukaudeksi kuritushuoneeseen, Helsingin Sanomat, 10.11.1932, nro 306, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kirjailija Klaus de Pontin kuoleman syy, Helsingin Sanomat, 22.09.1932, nro 257, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Kuolema pahoinpitelyn seurauksena. Taiteilija Claes de Pont menehtynyt vammoihinsa, Karjala, 18.08.1932, nro 223, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Taideyhdistyksen vuosinäyttelystä, Uusi Aura, 30.03.1913, nro 72, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Bror Claes Purjo** (10. tammikuuta 1918 – 27. maaliskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja ja SS-vapaaehtoinen, joka oli mukana 1944–1946 Suomessa toimineessa saksalaismielisessä vastarintaliikkeessä.

Toinen maailmansota
-------------------

Purjo liittyi kesällä 1941 suomalaiseen SS-vapaaehtoispataljoonaan, jossa hän yleni SS-Obersturmführeriksi. Purjo jäi Saksaan jälkikomennukselle vielä sen jälkeen, kun suomalainen SS-pataljoona oli kotiutettu kesäkuun alussa 1943. Hän oli ensin *SS-Verbindungstelle Finnlandin* huoltotoimiston palveluksessa ja siirtyi keväällä 1944 Berliiniin SS-Hauptamtin Verbindungsstelle Finnlandin tehtäviin. Saksalaismielisellä ja kansallissosialismia kannattaneella Purjolla oli hyvät välit Saksan poliittiseen ja sotilaallisen johtoon. Valpon vuonna 1945 tekemän selvityksen mukaan Purjo oli sanonut Suomen tehtyä aselevon syyskuussa 1944 olevansa ainoa Suomen virallinen edustaja Saksassa.

Purjo kuului myös Berliinissä oleskelleiden suomalaisten perustaman saksalaismielisen Suomi-liiton johtoon yhdessä amiraali Gustav von Schoultzin, vapaaherratar Ruth Munckin ja professori Johannes Öhquistin kanssa.

Lokakuun alussa 1944 Lapin sodan aikana Purjo ja SS-Hauptsturmführer Jouko Itälä saapuivat Norjan kautta Rovaniemelle värväämään saksalaisten vangeiksi joutuneita suomalaisia sotilaita SS-joukkoihin. Purjo järjesteli myös värväystoimintaa Suomessa ja hän suunnitteli myös sabotaasitoiminnan aloittamista täällä. Purjo oli lisäksi Berliinistä käsin toimineen Vapaan Suomen radion kuuluttajana syksyllä 1944. Sodan loppuvaiheissa keväällä 1945 Purjo pakeni Saksasta Norjaan. Hänet pidätettiin Norjassa, mutta hän onnistui karkaamaan ja siirtyi Ruotsiin.

Muukalaislegioonassa
--------------------

Myöhemmin Purjo palveli Ranskan muukalaislegioonassa Pohjois-Afrikassa ja Indokiinassa 1946–1950. Sodan jälkeen Valpo epäili Purjoa ja kahta muuta entistä SS-miestä, Kaj Laurellia ja Unto Parvilahtea, maanpetoksesta, mutta maasta poistunut Purjo saatiin kuulusteltavaksi vasta 1950.

Paluu Suomeen
-------------

Palattuaan Suomeen Purjo toimi Keskinäinen vakuutusyhtiö Aarni-Liikenteen ja Yksityisyrittäjäin vakuutusyhtiön toimitusjohtajana.

Katso myös
----------

* Sicherheitsdienst

Lähteet
-------

* Geni.com: Claes Purjo

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 15.4.1996, s. 6. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille). Viitattu 30.4.2020.
2. 1 2
3. ↑  Westerlund, Lars: Itsetehostuksesta nöyryyteen – suomensaksalaiset 1933–46 (Arkistoitu – Internet Archive), s. 259–260. Helsinki: Kansallisarkisto, 2011.
4. ↑  Haataja, Lauri: Kotinatsit luokkakuvassa Henrik Ekberg tutki suomalaiset johtajan varjot (Arkistoitu – Internet Archive), *Helsingin Sanomat*. 22.1.1992.
5. ↑  Vertanen, Anu: Rintamalta Ratakadulle – Suomalaiset SS-miehet kommunistisen Valpon kohteina 1945–1948, s. 66–67. Suomen historian pro gradu-tutkielma, Jyväskylän yliopisto 2005.
6. ↑  Claes Purjon henkilömappi. Suojelupoliisi, Kansallisarkisto*tarvitaan parempi lähde*
**Põldalotsõ järv** (myös *Põldalune järv, Soomäe järv, Põldealune järv*) on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnan Ihatsin ja Saikan kylissä sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi on 270 metriä pitkä, 190 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,9 hehtaaria. Se sijaitsee Haanjan ylängöllä metsäisten mäkien välisessä soistuneessa painaumassa, jonka pohja on samalla korkeudella kuin parinsadan metrin päässä virtaavan Iskna jõen laakso. Laakso avautuu kohti lounasta ja muissa suunnissa kohoavat mäkien rinteet. Länsipuolella sijaitsee Tsilimägi, pohjoispuolella Parvõmägi ja itäpuolella sijaitsee pitkänpuoleinen Järvemägi. Mäkien laet ylettyvät korkeintaan 40 metrin korkeuteen. Järvessä ei ole saaria. Koillisrannassa sijaitsee järven ainoa rakennus, jonne tulee kävelypolku koillisessa sijaitsevalta talolta. Läheisen Peedon kylän luota kulkee tie Ihatsiin järven eteläpuolelta. Myös tieltä on polku järven rantaan. Rantaviivan pituus on 780 metriä.

Luontoarvoja ja luokittelu
--------------------------

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehemeävetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. *pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline*, PE). Silloin veden kalkkipitoisuus on vähäinen, mutta veden ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Ilmavalokuvissa erottuu lounaispuolen suomaaston ranta soistuneena ja ruohottuneena. Muutkin rannat kasvavat vesikasvillisuutta.

Vesistösuhteita
---------------

Põldalotsõ järv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen laskuoja on Iskna jõen sivuhaara. Laskuoja lähtee järven länsirannasta ja se virtaa soistuneen metsän läpi varsinaiseen jokilaaksoon, missä se yhtyy jokeen Peedon kylän alapuolella. Iskna jõgi yhtyy Võhandu jõgeen 15 kilometrin päässä Kääpan taajaman lähellä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Keskkonnaregister: Põldalotsõ järv (VEE2144100) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 21.9.2020. (viroksi)
2. 1 2  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 21.9.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Score! World Goals** on peliyhtiö First Touch Gamesin 15. toukokuuta 2012 julkaisema jalkapalloaiheinen videopeli. Peli on saatavilla iOSille ja Androidille. Se sai vuonna 2012 TIGA-palkinnon vuoden 2012 parhaana kasuaalipelinä.

Pelissä on tarkoitus tehdä oikeissa jalkapallopeleissä tehtyjä maaleja pyyhkäisemällä näyttöruutua. Kun näyttoruutua pyyhkäistään, pelaaja joko potkaisee tai syöttää. Nykyisessä päivityksessä eli versiossa 2.72 on 1 140 oikeasti tehtyä maalia ympäri maailmaa eri vuosikymmeniltä. Pelissä on niin sanottuja paketteja, jotka sisältävät tietyn liigan tai tiettyjen kisojen maaleja, joita on aina 20 kappaletta kutakin kolmea vaikeustasoa kohden. Kaksi ensimmäistä vaikeustasoa ovat käytännössä samanlaisia, mutta kolmannessa vaikeustasossa eli Bonus-tasossa pelikuvioa on muutettu jollakin tavalla hieman haastavammaksi tai hienommaksi. 

Pelin aiemman päivityksen nimi oli Score! Classic Goals. Pelissä on myös päivittäinen maalihaaste (*Daily Goal Challenge*), jossa pelaajan täytyy saada yksi pelistä valittu maali tehtyä jokaisella kolmella vaikeustasolla. Peliä voi pelata myös moninpelinä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  kesäkuu 2015
3. ↑
**Valeri Iordan** (ven. Валерий Иордан, s. 14. helmikuuta 1992) on venäläinen keihäänheittäjä.

Iordan heitti 17. toukokuuta 2009 alle 18-vuotiaiden maailmanennätyksen 700 gramman keihäällä 83,02. Hän sijoittui samana vuonna yhdeksänneksi Bressanonen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 ja voitti kultaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Tampereella tuloksella 75,59. Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 hän oli viides.

Iordan sai hopeaa Helsingin EM-kilpailuissa 2012 ennätyksellään 83,23. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui seitsemänneksi. MM-kilpailuissa 2013 ja 2015 hän karsiutui loppukilpailusta.

Kausien parhaat heitot
----------------------

* 2010 74,86 Adler 23.4.
* 2011 80,15 Adler 22.4.
* 2012 83,23 Helsinki 28.6.
* **2013 83,56 Adler 28.2.**
* 2014 82,05 Peking 21.5.
* 2015 83,00 Leiria 15.3.
* 2016 77,17 Cheboksary 22.6.
* 2017 82,12 Adler 23.4.
* 2018 77,27 Smolensk 30.5.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Valeri Iordan Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
2. ↑  Valeri Iordan Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Eva Wenche Steenfeldt Stang** (5. joulukuuta 1917 Kristiania, Norja – 28. maaliskuuta 2011 Oslo) oli norjalainen näyttelijä. Häntä pidetään eräänä maansa tunnetuimmista ja rakastetuimmista näyttelijöistä.

Fossin debyytti tapahtui vuonna 1935 Ingridin roolissa Vilhelm Dybwadin operetissa *Taterblod* Søilen Teaterissa. Uransa aikana hän työskenteli lukuisissa Oslon teattereissa, kuten Norjan kansallisteatterissa 1952–1967 ja 1978–1989. Häntä on pidetty lahjakkaana luonnenäyttelijänä ja hänen uransa on koostunut hyvin monipuolisista rooleista sisältäen niin komediaa, modernia draamaa, musiikkiteatteria kuin klassikkonäytelmienkin naispääosia.

Fossin ensimmäinen elokuvarooli oli filmissä *Tørres Snørtevold* vuonna 1940 ja hän näytteli useissa vuosikymmenen komediaelokuvissa, kuten *Den farlige leken* ja *En herre med bart* (1942). Hän näytteli myös useissa Petter Vennerødin ja Svend Wamin elokuvissa, joista tärkein lienee *Leve sitt liv* (1982), jonka päärooli oli kirjoitettu erityisesti hänen monipuolisia ominaisuuksiaan silmällä pitäen. Viimeisimpiä elokuvarooleja olivat elokuvat *Jeg er Dina* sekä *Musikk for bryllup og begravelser* (2002).

Norjan kansallisteatterin ulkopuolella oleva, Per Ungin veistämä Wenche Fossin patsas paljastettiin vuonna 2007. Fossin hautaus tapahtui valtion kustannuksella, mistä Norjan hallitus päätti hänen kuolinpäivänään.

Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Fossin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.

Boeing 737, jonka pyrstöön Fossin kuva on maalattu.

Kirjallisuutta
--------------

* *Etterpå*, Sturle S. Nærøn kanssa, 1999
* *Nærkontakt – samtaler med Wenche Foss og Arne Næss*, toim. Petter Mejlænder, 2004

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wenche Foss *Store Norske Leksikon*.  28.3.2011. Viitattu 28.3.2011. (norjaksi)
2. 1 2  Vibeke Buan, Arve Henriksen: Wenche Foss er død *Aftenposten.no*.  28.3.2011. Oslo:  Aftenposten. Viitattu 28.3.2011. (norjaksi)
3. ↑  EI-FHY Norwegian Air International Boeing 737-8JP(WL) Planespotters.net. Viitattu 18.2.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Djennén piiri Malin kartalla.
**Djennén piiri** (ransk. *Cercle de Djenné*) on paikallishallintoalue Malin Moptin alueella. Sen pinta-ala on 4 563 neliökilometriä. Asukkaita on 207 300 henkeä.

Djennén piiri rajoittuu lännessä Ténenkoun, pohjoisessa Moptin ja idässä Bandiagaran piireihin sekä etelässä Ségoun alueeseen. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtaa Niger ja sen sivujoki Bani.

Piiriin kuuluu Djennén kaupunkikunta sekä 11 maalaiskuntaa: Dandougou Fakala, Derary, Fakala, Femaye, Kéwa, Madiama, Néma-Badenyakafo, Niansanarié, Ouro Ali, Pondori ja Togué Morari. Hallinnollinen keskus on Djenné. Kyliä on yhteensä 167. Asukkaat ovat fulbeja, bambaroita, bozoja, markoja, soninkeja, dogoneja, boboja, moseja ja tuaregeja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Djenné on yksi Malin tärkeimpiä matkailukohteita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Synthèse des Plans Communaux de Sécurité Alimentaire de Cercle de Djenné 2006–2010 *csa-mali.org*.  2006. Viitattu 13.6.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 13.6.2012. (ranskaksi)
3. ↑  Loi N°99-035 du 10 Aout 1999 Portant Création des Collectivités Territoriales de Cercles et de Régions *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 13.6.2012. (ranskaksi)
**Djallon-Foula** on maalaiskunta Sikasson alueen Yanfolilan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Guélélinkoro sijaitsee Sankaranijoen varrella 45 kilometriä Yanfolilasta länteen. Kunnassa on 11 200 ja keskuskylässä 1 700 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Djallon-Foulan kunta rajoittuu koillisessa Yanfolilan piirin Yallankoro-Soloban kuntaan ja muissa ilmansuunnissa Guineaan. Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää ja kuusi pikkukylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja. Lisäksi on mandinkoja, bambaroita ja bozoja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, riisi, durra, hirssi. Myytäväksi kasvatetaan teehibiskusta, puuvillaa ja hedelmiä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Kabayassa ja Siradioubassa pidetään viikoittaiset markkinat. Palveluihin kuuluvat koulut, terveyskeskus, säästökassa ja Kabayan vesijohtoverkko.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 4.5.2017.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 4.5.2017.
3. 1 2  Plan de Sécurité Alimentaire Commune Rurale de Djiallon Foula 2006-2010 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 4.5.2017. [vanhentunut linkki]