recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tervajärvi**  on Keski-Suomessa Jämsässä Kavalan kulmakunnan lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 110 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä. Se on 2,3 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järvi on keskiosastaan vain 200 metriä leveä, jolloin järven kummatkin päät ovat laajempia. Pohjoisosaa rikkoo kolme laajaa saarta ja eteläosaan jää saarten eteläpuolelle pieni järvenselkä. Keskiosan kaventavat Peltoniemi, Kotaniemi ja niiden vastarannalla Pitkäniemi.

Järvessä on kartan mukaan 9 saarta. Kaksi suurinta saarta Jokelansaari ja Niinisaari sijaitsevat järven pohjoisosassa yhdessä pienemmän Lehtosaaren kanssa. Järven eteläpäässä sijaitsevat lähes samankokoiset Sikosaari, Töyrysaari, Talassaari ja Valkamasaari. Viimeiset kaksi saarta ovat rannan vieressä olevat nimettömät luodot. Jokelansaari on kartasta mitattuna 280 metriä pitkä ja 180 metriä leveä. Sen pinta-ala on yli 3,5 hehtaaria. Niinisaari on 260 metriä pitkä ja 230 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,0 hehtaaria.

Järven rantaviivan pituus on 11 kilometriä. Sen rannat ovat metsämaata, jonka metsärantaa katkovat pienet peltotilkut mutta eivät suoalueet. Järven lähellä sijaitsee seitsemän maatilaa ja rannoille on rakennettu noin 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdysteiltä 3423 ja 14323 sekä Kolonkulmalta kantatielle 58 oikaisevalta kylätieltä.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Tervajärven valuma-alueeseen (35.614) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 104,8 metriä mpy.

Järvi on vesistöalueensa latvajärviä ja saa siksi vetensä vain omalta lähialueeltaan. Järveen on johdettu yhdeksän pitempää metsäojaa, joista osa lähtee ojitetulta soilta. Länsipuolella sijaitseva Kaleton on valuma-alueen toinen järvi. Järven oma laskuoja Hallaoja lähtee järven pohjoispäästä ja se virtaa Hallasuon, Ajossuon ja Rimminsuon läpi ennen kuin se laskee 1,6 kilometrin päästä Kuoreveden Vessarinselällä Moisionlahteen. Laskuojalla on pudotusta lähes kuusi metriä. Kuorevedeltä vesireitti jatkaa Kotaselän kautta Ruoveteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Tervajärvi, Jämsä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 26.10.2019.
2. 1 2 3 4 5 6  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 28.8.2018.
3. ↑  Tervajärvi, Jämsä (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 26.10.2019.
4. 1 2  Tervajärvi (35.614.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 28.8.2018.
**Louis Dembitz Brandeis** [ˈbrændaɪs] (13. marraskuuta 1856 Louisville, Kentucky – 5. lokakuuta 1941 Washington DC) oli yhdysvaltalainen lakimies ja Yhdysvaltain korkeimman oikeuden jäsen. Hän oli tuomioistuimen ensimmäinen juutalainen tuomari. Brandeisia pidetään yleisesti yhtenä korkeimman oikeuden merkittävimmistä jäsenistä.

Elämä
-----

Keski-Euroopasta Yhdysvaltoihin muuttaneiden juutalaissiirtolaisten poika syntyi Keskilännen Kentuckyssa ja valmistui Harvardin yliopiston lakitieteellisestä tiedekunnasta parhain arvosanoin – tarinan mukaan paremmin arvosanoin kuin kukaan häntä ennen. Hän rikastui nopeasti asianajajan työllä Bostonissa ja toimi sitten yhteiskunnallisesti eräänlaisena "kansan asianajajana", kuten häntä kutsuttiin. Hän valikoi ajettavakseen yhteiskunnallisesti tärkeitä oikeusjuttuja korvauksetta niin, että *The Economist* kutsui häntä "lakiasioiden Robin Hoodiksi". Hänen kiinnostuksensa kohdistui erityisesti valtionhallinnon uudistamiseen, monopoliyritysten ja muiden kilpailurajoitusten vastaiseen antitrustilainsäädäntöön sekä työväestön oikeuksien ja sananvapauden edistämiseen.

Brandeis toimi presidentti Woodrow Wilsonin neuvonantajana, ja Wilson nimitti Brandeisin vuonna 1916 korkeimman oikeuden tuomariksi. Brandeisia pidetään keskeisenä vaikuttajana Wilsonin radikalisoitumiseen virkakautensa aikana. Myöhemmin 1930-luvulla hän tuki Franklin D. Rooseveltin New Deal -hanketta. Brandeis toimi myös Balfourin julistuksen taustavoimana hankkeessa luoda juutalaisille oma valtio Palestiinaan.

Perintö
-------

Juutalainen Brandeisin yliopisto Massachusettsissa on nimetty Louis Brandeisin mukaan, samoin kuin hänen synnyinkaupunkinsa Louisvillen yliopiston lakitiedekunta Louis D. Brandeis School of Law.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3  Vuosisatamme 1000 tärkeintä ihmistä Bom–Bra. (52-osainen juttusarja 1969–1970, suomennettu *The Sunday Timesista*.) *Helsingin Sanomat*, 12.10.1969, s. 12. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  A birthday salute to Louis Brandeis - National Constitution Center *National Constitution Center – constitutioncenter.org*.  13.11.2019. Viitattu 13.10.2020. (englanniksi)
3. ↑  Our Namesake: Louis D. Brandeis *Brandeisin yliopisto*. Viitattu 19.7.2019.
4. ↑  Our Namesake, Louis D. Brandeis *Louisvillen yliopisto*. Viitattu 19.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Louis Brandeis** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Louis Brandeis
Fraasi esiintyy muun muassa Euran kirkon ruumishuoneen ovikirjoituksena.
**De mortuis nil nisi bene** (suom. *Kuolleista puhutaan vain hyvää*) on latinakielinen aforismi. Se esiintyy usein myös muodossa *De mortuis nihil nisi bonum*. Sanonnasta käytettyjä vapaampia suomennoksia ovat muun muassa *"Kuolleista ei pidä puhua muuta kuin hyvää"* ja *"Kuolleista ei pidä puhua pahaa"*.

Historia
--------

Ajatus siitä, että kuolleista saa puhua vain hyvää esiintyy Homeroksen nimiin pannussa muinaiskreikkalaisessa runoelmassa Odysseia (laulu XX, 412). Odysseus on juuri tullut kotiinsa ja Athene-jumalan avustamana tappanut kilpakosijansa, jotka ovat hänen poissaollessaan käyttäneet isännättömän talon vieraanvaraisuutta väärin. Odysseuksen vanha imettäjä Eurykleia riemuitsee veren keskellä, mutta Odysseus toppuuttelee:

> *Ratkesi surmatut nähdesään sekä nuo veren viljat riemuun Eurykleia, kun verraton työ oli tehty; vaan heti kielteli häntä Odysseus hilliten innon, näin sanat siivekkäät varotellen hälle jo lausui: "Vait, sydämessäsi riemua vain, emo vanha, äl' ääneen! Ääress' eip' ole kuollehien ilakoitava kuunaan*." 
> 
> 

Lause esiintyy Diogenes Laertioksen 200-luvulla kirjoittamassa teoksessa *Merkittävien filosofien elämät ja opit*, missä Khilon (500 eaa.), yksi Kreikan seitsemästä viisaasta antaa ohjeeksi: "Älä puhu pahaa kuolleesta". Latinankielisenä lause yleistyi 1500-luvulla italialaisen munkin Ambrogio Traversarin Diogeneen kirjasta tekemän käännöksen myötä.

Käyttö
------

Aforismista tuli Euroopassa suosittu 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Lause on yleinen etenkin Keski-Euroopassa kirkkojen yhteydessä olevien ruumishuoneiden seinäkirjoituksena. Suomessa se löytyy ainakin vuonna 1898 valmistuneen Euran kirkon ruumishuoneen ovikirjoituksena. 

Kirjallisuudessa aforismi esiintyy muun muassa Dorothy L. Sayersin, Kurt Vonnegutin, Arthur C. Clarken, Sigmund Freudin ja Anton Tšehovin tuotannoissa. 

Suomalaisen heavy metal -yhtye Tarotin vuonna 1986 ilmestyneellä albumilla Spell of Iron on myös kappale nimeltään *De Mortui Nil Nisi Bene*. Sanonta kuullaan myös Suomen Filmiteollisuuden elokuvassa Vaivaisukon morsian (1944).

Lähteet
-------

1. ↑  Homeros: *Odysseia*, s. 395. Suomentanut O. Manninen. Wsoy, 1948.
2. ↑  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit. 1. kirja: 70*. Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003.
*Tämä artikkeli kertoo Hollannin tasavallan laivaston linjalaivasta. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**De Zeven Provinciën** oli 80-tykkinen Maasin amiraliteetin (Rotterdam) linjalaiva, jonka laivanrakentaja Salomon Jansz van den Tempel valmisti 1664–1665.

Palvelus
--------

*De Zeven Provinciën* oli 1. huhtikuuta 1666 alkaen amiraali Michiel de Ruyterin lippulaivana toisessa Englannin–Hollannin sodassa, jossa se otti osaa kesäkuussa Hollannin tasavallalle voitokkaaseen neljän päivän taisteluun ja heinäkuussa katkeraan puolustustaisteluun Pyhän Jaakon päivän taistelussa. Alus oli komentoaluksena, kun Hollannin armeija sulki 1667 Thamesin suu Medwayn iskun aikana. Alus selvisi sodasta suhteellisen vähin vaurioin, vaikka menettikin neljän päivän taistelussa osan mastoistaan.

Alus oli edelleen de Ruyterin lippulaivana kolmannessa Englannin–Hollannin sodassa 1672–1673. Se osallistui 28. toukokuuta 1672 Englannin ja Ranskan laivastoja vastaan Solebayn taisteluun, Schoonevaldin taisteluihin 28. toukokuuta 1672 sekä 4. kesäkuuta 1673 ja Texelin taisteluun 11. elokuuta 1673. Alus teki purjehduksen Martiniquelle ja muille Karibian saarille 1674, minkä jälkeen se makasi seuraavat vuodet lähinnä ankkurissa.

Alus teki 1678 Välimerellä purjehduksen, mutta muuten se ei osallistunut Ranskan vastaisen sodan (1689-1697) alkuvuosien tapahtumiin. Alus palautettiin palvelukseen 1691 ja seuraavana vuonna se oli Philips van Almonden lippulaivana. Se oli aseistettu ainoastaan 76 tykillä, kun alus osallistui 19. toukokuuta Barfleurin ja La Hoguen taisteluihin 22.-24. toukokuuta. Vuoden lopulla se poistettiin palveluksesta. Alus vaurioitui 1694 korjauskelvottomaksi taistelussa ja oli romutettava.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Age of Sail - De Zeven Provincien (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **De Zeven Provinciën (1665)**.
* WarShips 1660–1669 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**De bello Alexandrino** (suom. *Aleksandrian sodasta*) on Aleksandrian sotaa käsittelevä teos. Sen kirjoittajan on väitetty olleen Julius Caesar, mutta tyylianalyysien mukaan sen kirjoittaja oli Aulus Hirtius, joka myös kirjoitti Caesarin Gallian sodaa käsitelleen *Gallian sodan* (*Commentarii de bello Gallico*) kahdeksannen kirjan. On epäselvää ovatko *de bello Hispaniensis* ja *de bello Africo* sama kirjoittajan käsialaa. 

Teos käsittelee Julius Caesarin sotaretkeä Egyptiin Pompeiuksen kuoleman jälkeen. Se käsittelee myös muita tapahtumia idässä, Illyriassa ja Hispaniassa. Teos päättyy Caesarin voittoon Farnakeesta Zelan taistelussa.

*De bello Alexandrino* on tyyliltään selvä, mutta jokseenkin tylsä. Tyyli ei ole aivan yhtä ytimekäs ja elävä kuin Caesarin, mutta teos on hyvin koottu eikä täysin vailla dramatiikkaa.

Nykypäivään teos on säilynyt useassa käsikirjoituksessa, joista vanhimmat ovat 900-luvulta.

Lähteet
-------

* Caesar, A. G. Way: *Alexandrian, African and Spanish Wars*. Loeb Classical Library, 1955. ISBN 978-0674994430.

### Viitteet

1. 1 2  Way s. vii-xi
2. ↑  Way s. 8–9
3. ↑  Way s. 5
**Herbert Huncke** (9. joulukuuta 1915 Greenfield, Massachusetts, Yhdysvallat – 8. elokuuta 1996 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän oli beat-sukupolven keskeisiä jäseniä, ja juuri hän antoi suuntaukselle nimen "beat generation".

Huncke oli kotoisin keskiluokkaisesta perheestä, mutta jo nuorena, pian vanhempien avioeron jälkeen, hän aloitti elämän, johon kuului rikollisuutta, huumeita ja elämää 42. kadulla, ja omien sanojensa mukaan hän valitsi aina helpoimman tien. Hän tutustui 1945 William Burroughsiin ja tämän kautta muihin tuleviin beat-sukupolven jäseniin. Alfred Kinsey haastatteli häntä hänen värikkäästä seksielämästään ja palkkasi hänet hankkimaan muita haastateltavia. Hämmästystä on herättänyt Huncken kirjallinen tuttavapiiri, mutta hän oli varsin lukenut ihminen siihen nähden, ettei hän ollut käynyt edes high schoolia, ja hän oli mainio tarinankertoja, joka piti ihailijoitaan hyppysissään pikku tunneille saakka.

Huncke vietti kaikkiaan yksitoista vuotta elämästään vankilassa. Hän aloitti kirjallisen uransa 1940-luvulla, ja työhuoneena hänellä oli maanalaisen miestenhuoneen koppi, joka hänen mukaansa oli ainoa riittävän rauhallinen paikka. Myöhempinä vuosinaan hän kiersi pitämässä luentoja nuoremmalle ihailijakunnalleen. Hän ei juuri ansainnut kirjoillaan, mutta ystäväpiiri rahoitti auliisti hänen elämäänsä. Anteliain hyväntekijä, jota hän tosin ei koskaan tavannut, oli Grateful Deadin Jerry Garcia, joka auttoi häntä hänen viimeisten vuosiensa Chelsea Hotelin asuntonsa vuokranmaksussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Robert Mcg. Thomas Jr. Herbert Huncke, the Hipster Who Defined 'Beat,' Dies at 81, New York Times 9.8.1996, viitattu 11.12.2021 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Herbert Baumann** (31. heinäkuuta 1925 Berliini – 20./21. tammikuuta 2020 München) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari.

Baumann opiskeli sävellystä Paul Höfferin ja Boris Blacherin sekä orkesterinjohtoa Sergiu Celibidachen johdolla. Vuosina 1947–1953 hän toimi Deutsches Theaterin säveltäjänä ja kapellimestarina. Vuosina 1953–1970 hän toimi musiikillisena johtajana Schiller- ja Schlosspark-teattereissa sekä vuosina 1971–1979 Bayerisches Staatsschauspielissä. Vuonna 1979 hän ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi.

Baumann sävelsi musiikin yhteensä satoihin näyttämö- ja televisiotuotantoihin. Hänen balettejaan ovat *Alice im Wunderland* (1984) ja *Rumpelstilzchen* (1985). Hänen orkesteri- ja kamarimusiikkiaan on esitetty eri puolilla Eurooppaa, Yhdysvalloissa, Japanissa ja Korean niemimaalla. Baumannin saamien tunnustusten joukossa oli vuonna 1998 myönnetty Bundesverdienstkreuz.

Lähteet
-------

1. ↑  Der Komponist Herbert Baumann starb 94-jährig in München *News*. Sikorski. Viitattu 24.1.2020. (saksaksi)
2. 1 2 3  Herbert Baumann (Composer) *Biographies of Poets & Composers*.  Elokuu 2011. Bach Cantatas. Viitattu 24.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Herbert Baumann Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Herbert Jefferson Jr.** (s. 28. syyskuuta 1946 Sandersville, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt lukuisissa televisiotuotannoissa, elokuvissa ja teatterissa 1960-luvulta alkaen. Parhaiten hänet tunnetaan Boomerin roolistaan televisiosarjassa *Taisteluplaneetta Galactica*.

Ura
---

Jefferson valmistui näyttelijäksi newyorkilaisesta American Academy of Dramatic Arts -oppilaitoksesta 1969. Useiden sivuosien jälkeen hän sai luutnantti Boomerin roolin televisiosarjassa *Taisteluplaneetta Galactica* (1978–1979) ja sen jatkosarjassa *Galactica 1980*. Hänen muita roolejaan ovat esimerkiksi Maxwell Fall televisioelokuvassa *The Law* (1974), Roy Dwyer minisarjassa *Rikas, rakas, köyhä, varas* (1976) ja Muntzy *Ritari Ässän* pilottijaksossa *Knight of the Phoenix* (1982). Jefferson on näytellyt niin ikään sarjoissa *Airwolf* (1984), *Hill Street Blues* (1987) ja *Teho-osasto* (1994). 

Jeffersonilla on ollut muutama sivurooli teatterielokuvissa, kuten *Apollo 13* (1995) ja *Tuntematon uhka* (1995). Uransa alussa hän näytteli Scott Gunnin roolin rikoselokuvassa *Black Gunn* (1972).

Lähteet
-------

1. ↑  Valcourt, Keith: Herbert Jefferson Jr.: 'Forever Boomer' *The Washington Times*.  14.1.2016. The Washington Times, LLC. Viitattu 1.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Galactica.tv (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Herbert Jefferson Jr. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pierre Toussaint** (27. kesäkuuta 1766 Saint-Marc, Artibonite, Haiti – 30. kesäkuuta 1853 New York, Yhdysvallat) kunnianarvoisa, oli Haitissa orjaksi syntynyt, katolilaiseksi kasvatettu ja myöhemmin kuuluisana kampaajana New Yorkissa toiminut ja siellä yksi kuuluisimmista katolilaisista. Pierren omistaja Jean Berard opetti hänet lukemaan ja kirjoittamaan sekä otti hänet mukaansa muuttaessaan New Yorkiin. Berardin kuoltua Toussaint hoiti leskeä. Hän vapautui orjuudesta Madame Berardin kuoltua 1807.

Toussaint oli opissa yhdellä New Yorkin johtavista kampaajista, ja hänestä itsestäänkin tuli kaupungin yläluokan suosima taitava kampaaja. Pierre rakastui 15-vuotiaaseen orjatyttöön nimeltä Juliette Noel, osti hänet omakseen ja vapautti hänet. Hän meni tämän kanssa naimisiin. He muuttivat kotinsa orpojen turvapaikaksi, luottotoimistoksi, työvoimatoimistoksi ja hostelliksi papeille ja köyhille matkalaisille. Kuollessaan 1853 hän oli käynyt päivittäin messussa 66 vuotta Saint Peter’s Churchissa. Hänet haudattiin vaimonsa viereen Saint Patrick’s Old Cathedralin hautausmaalle ja myöhemmin katedraalin kryptaan vuonna 1990.

Toussaint eli seuraavien kahdeksan paavien hallintokausien aikana: Klemens XIII (1758–1769), Klemens XIV (1769–1774), Pius VI (1775–1799), Pius VII (1800–1823), Leo XII (1823–1829), Pius VIII (1829–1830), Gregorius XVI (1831–1846) ja autuas Piux IX (1846–1878). Vuonna 1991 hänen kanonisointiprosessinsa avattiin ja hänet julistettiin *Jumalan palvelijaksi*. Paavi Johannes Paavali II julisti hänet kunnianarvoisaksi 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Former Haitian Slave on the Path to Sainthood | uCatholic *uCatholic*.  27.1.2018. Viitattu 14.11.2018. (englanniksi)
2. ↑  Venerable Pierre Toussaint *Franciscan Media*.  28.5.2016.  Arkistoitu 16.12.2018. Viitattu 14.11.2018. (englanniksi)
3. 1 2  Venerable Pierre Toussaint *CatholicSaints.Info*.  24.5.2009. Viitattu 14.11.2018. (englanniksi)
4. ↑  List of Popes *Catholic Encyclopedia, newadvent.org*. Viitattu 14.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Memoir of Pierre Toussaint (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**W34-ydinkärki** oli amerikkalainen varhainen ydinpommi, joka suunniteltiin ja otettiin käyttöön 1960-luvulla ohjusten taistelukärjeksi.

W34 oli 43 cm halkaisijaltaan ja 86 cm pitkä. Pelkän ytimen paino oli 141–145 kg tarkasta valmistusmallista riippuen. Ydinräjähteen räjähdysteho oli 11 kilotonnia.

Tätä taistelukärkeä käytettiin useissa sovelluksissa: Mark 101 Lulu ydinsyvyyspommi, Mark 45 torpedo ja Mark 105 Hotpoint ydinpommi.

Mark 101 Lulu pommeja valmistettiin vuodesta 1958 alkaen ja ne olivat palveluskäytössä vuoteen 1971. Kokonaistuotantomäärä oli 2 000 kappaletta. Mark 45 torpedoa tuotettiin vuodesta 1958 ja käytettiin aina 1976 saakka; 600 kappaletta näitä aseita valmistettiin. The Mark 105 ydinasetta valmistettiin 1958–1965 yhteensä 600 kappaletta.

Rakenteeltaan W34 oli ns. kiihdytetty fissiopommi, joka toimi imploosio-periaatteella. Joissakin lähteissä sanotaan sen olleen identtinen B28 vetypommin fissio-primääriräjähteen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2   Viitattu 21.3.2016. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:W34 (nuclear warhead)
**Varkauden tykki** on vuonna 1917 Varkaudessa toimineella Lehtoniemen konepajalla rakennettu pienikaliiberinen tykki, joka myöhemmin oli Suomen sisällissodan aikana punakaartin käytössä. Käsityönä tehdyn tykin valmistivat ilmeisesti kaksi konepajan työmiestä, jotka aikaisemmin olivat työskennelleet Putilovin asetehtaalla Pietarissa. Se on osittain tehty uusiomateriaalista, muun muassa tykin putki on alun perin osa höyrylaiva Ainamon katkennutta potkuriakselia. Varkauden tykin ainoa valmistettu kappale on nykyään nähtävillä Jalkaväkimuseon kokoelmissa Mikkelissä.

Käyttö
------

Varkauden tykin käytöstä sisällissodassa ei ole täyttä varmuutta, mutta siitä liikkuu Varkauden seudulla useita tarinoita. Erään mukaan ensimmäinen tykillä ammuttu laukaus olisi osunut kuolettavasti tehtaan portilla seisoskelleeseen lapseen. Toisen tarinan mukaan taas räjähdysainelataus oli niin suuri, että ammuttaessa tykin lukko ja putki räjähtivät, surmaten sitä käyttäneet miehet sekä aiheuttaen myös tykkiä kuljettaneen proomun ammusvaraston räjähtämisen. Eräs tieto taas väittää, että tykillä olisi Lehtoniemen työväentalon pihalta ammuttu muutama laukaus kohti lähestyviä valkoisia, jonka jälkeen se olisi hajonnut.

Sisällissodan aikaisia Varkauden tapahtumia muistellut maalari Toivo Suomalainen kuitenkin kertoo muistelmissaan *Toivo Suomalaisen muistelmia Lehtoniemestä*, että tykki toimi tarkoituksenmukaisesti ja sitä käytettiin myös Varkauden taistelun aikana. Hänen mukaansa paikallisen punakaartin päälliköltä oli kuulusteluissa kysytty tykin rakentajista ja mainittu sillä ammutun valkoisia radanvarteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Varkauden tykin" esittely Jalkaväkimuseossa. Viitattu 24.6.2015.
2. ↑  Perjantaiblogi: Lahtarit hengiltä omalla tykillä... *Sykkeessä*.  8.8.2014. Viitattu 24.6.2015.
3. ↑  Punakaartin ensimmäinen tykki Kansan arkisto. Viitattu 24.6.2015.
4. ↑  Toivo Suomalaisen muistelmia Lehtoniemestä, Finna,fi, viitattu 15.7.2022

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Varkauden tykki** Wikimedia Commonsissa
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Östra Finland** oli Viipurissa vuosina 1875–1899 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

*Östra Finland* perustettiin svekomaanisen *Wiborgs Tidningin* liberaaliksi kilpailijaksi. Useiden päätoimittajanvaihdoksien takia lehdellä ei ollut selkeää poliittista linjaa, ja vasta 1890-luvun puolivälissä se asettui tukemaan ruotsinmielisten pyrkimyksiä. Perustuslaillisen vastarintansa takia *Östra Finlandista* tuli helmikuussa 1899 ensimmäinen kenraalikuvernööri Bobrikovin lopullisesti lakkauttama lehti. Sen tilalle perustettiin *Wiborgs Nyheter*.

Lehti ilmestyi aluksi kolme, vuodesta 1883 lähtien kuusi, vuonna 1893 seitsemän ja vuodesta 1894 lähtien jälleen kuusi kertaa viikossa. Sen levikki oli 950 kappaletta vuonna 1885. Päätoimittajina työskentelivät Gabriel Lagus (1875–1884), Henrik August Sundholm (1884–1885), Axel Söderlund (1885–1887), V. Alexander Kåhlman (1888–1889), Arthur Edvin Skogberg (1889–1891), Emil Collan (1892), G. A. Ekholm (1893–1894), Axel Borg (1895–1896), Edvard Gideon Jakobsson (1897–1898) ja Sigurd Roos (1898–1899).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 329–331. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Östra Finland* digitoituna kansalliskirjastossa
Tuukka Anttila vuonna 2008.
**Tuukka Anttila** (s. 13. tammikuuta 1980) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa kaudella 2015-2016 Mestaruusliigaan Raision Loimussa. Hän on pelannut myös Hurrikaani-Loimaassa, Tampereen Isku-Volleyssa, KuPS-Volleyssa, Salon Piivolleyssa, Rocksissa sekä Saksan Bundesliigassa Mörsissä.

Ura
---

Tuukka Anttila aloitti pääsarjauransa Tampereen Isku-Volleyn väreissä. Samaan aikaan hän opiskeli Suomen parhaiden lentopallojunioreiden kanssa Varalan Urheilulukiossa Tampereen lähettyvillä. Vuoden Isku-Volleyssa pelattuaan hän vaihtoi kuopiolaisen KuPS-Volleyn joukkueeseen. KuPS-Volleyssa hän voitti uransa ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan suomenmestaruuden vuonna 2000 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 1999 ja Suomen cupin voiton vuonna 1998. Tämän jälkeen hän vaihtoi yhden kauden ajaksi helsinkiläiseen Rocksiin, josta hän siirtyi Salon Piivolleyhin. 

Piivolleyssa Anttila otti nopeasti pääkeskitorjujan roolin ja nousi yhdeksi liigan parhaimmista keskipelaajista. Piivolleyssa Anttila saavutti kolme SM-hopeaa (2004, 2005, 2006) sekä Suomen cupin voiton vuonna 2003. Piivolleysta Anttila lähti kauden 2006 jälkeen ammattilaiseksi Saksan Bundesliigaan, Mörsin joukkueeseen.

Bundesliigassa Anttila saavutti nopeasti ison roolin Mörsin joukkueessa. Saksan cupin finaalissa 2007 Mörs kohtasi Mestareiden liigan samalla kaudella voittaneen Friedrichshafenin mutta hävisi eräluvuin 1–3 yli 10 000 katsojan edessä. Kausi oli Anttilalle onnistunut ja hän jatkoi Saksassa myös kauden 2007–2008. Anttila taisteli peliajasta Atlantan 1996 olympiavoittaja Guido Görtzenin sekä Saksan maajoukkuemiehen Ralph Bergmanin kanssa läpi kauden. Möers sijoittui liigassa neljänneksi.

Kesällä 2008 Anttila palasi Suomeen Salon Piivolleyn joukkueeseen. Vuonna 2011 hän siirtyi Hurrikaani-Loimaan joukkueeseen ja saavutti keväällä 2012 SM-hopeaa.

Anttila lopetti Mestaruusliigassa pelaamisen keväällä 2014 Hurrikaani-Loimaan pronssijuhliin, mutta palasi välivuoden jälkeen. Anttila solmi heinäkuussa 2015 1+1 -vuotisen sopimuksen Raision Loimun kanssa.

A-maajoukkue
------------

A-maajoukkueessa Anttila pelasi ensimmäisen kerran vuonna 2000. Ensimmäinen maaottelu oli Viroa vastaan 4. toukokuuta. Vuodesta 2000 lähtien hän on kuulunut joukkueen vakioryhmään.

Yksityiselämä
-------------

Anttila on naimisissa ja asuu vaimonsa kanssa Salossa. Anttila opiskelee Turun Ammattikorkeakoulussa tietojenkäsittelyn tradenomiksi.

Kaudet
------

* 1996–1997 Rantaperkiön Isku (1-sarja)
* 1997–1998 Isku-Volley
* 1998–2000 KuPS-Volley
* 2000–2001 Rocks
* 2001–2006 Piivolley
* 2006–2008 Mörs, Saksa
* 2008–2011 Piivolley
* 2011-2014 Hurrikaani-Loimaa
* 2015-2016 Raision Loimu

Lähteet
-------

1. ↑

* Tuukka Anttila Mestaruusliigan sivuilla[vanhentunut linkki]
Herodes Atticuksen odeion, Ateena.
Nikopoliin odeion.
**Odeion** (m.kreik. ᾠδεῖον, *ōdeion*, lat. *odeum*) on antiikin kreikkalaisessa ja roomalaisessa arkkitehtuurissa musiikki- ja lauluteatteri. Odeionit muistuttivat monella tavalla kreikkalaisia ja roomalaisia teattereita, mutta olivat useimmiten niitä selvästi pienempiä.

Odeionit syntyivät mahdollisesti siksi, että näytelmäteatterit olivat liian suuria antiikin aikaisten soitinten äänelle. Odeioneita käytettiin paitsi musiikki- ja lauluesityksiin myös puhujien esiintymisiin. Kreikkalaisessa arkkitehtuurissa odeioneita edustaa Perikleen odeion Ateenassa. Muutoin odeioneita rakennettiin erityisesti roomalaisella kaudella. Joskus, kuten Efesoksessa, odeioneita käytettiin myös buleuterionina.

Tunnettuja odeioneita
---------------------

* Agrippan odeion, Ateena
* Domitianuksen odeion, Rooma
* Efesoksen buleuterion-odeion, Efesos
* Herodes Atticuksen odeion, Ateena
* Ilionin odeion, Ilion
* Korintin odeion, Korintti
* Kosin odeion, Kos
* Neron huvilan odeion, Olympia
* Nikopoliin odeion, Nikopolis
* Pafoksen odeion, Pafos
* Patrain odeion, Patrai
* Rhodoksen odeion, Rhodos
* Perikleen odeion, Ateena
* Thessaloniken agoran odeion, Thessalonike

Lähteet
-------

1. 1 2  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ᾠδεῖον *An Intermediate Greek-English Lexicon*.  1889. Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Odeum *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 10.6.2019.
3. ↑  Scherrer, Peter (toim.): *Ephesus. New Guide*, s. 82. Authorised by Österreiches Archäologisches Institut and Efes Müzesi Selçuk. Graphis Ltd, 2000. ISBN 975-807-036-3.
**Odeonsplatz** on Münchenin metroon kuuluva metroasema Münchenin vanhan kaupungin pohjoisosassa. Asema on merkittävä risteysasema. Asemalle liikennöivät metrolinjat U3 U4 U5 ja U6, joista U4 ja U5 itä-länsi-suunnassa, ja U3 ja U6 pohjois-etelä-suunnassa. Asema on yksi vanhan kaupungin tärkeimmistä metron vaihtoasemista, toiset ovat Sendlinger Tor etelämpänä, Karlsplatz lännempänä, ja Marienplatz aivan ydinkeskustassa.

Linjojen 4 ja 5 laituri
Linjojen 3 ja 6 laituri

Läheisiä paikkoja
-----------------

* Odeonsplatz
* Englischer Garten
* Haus der Kunst
* Hofgarten
* Residenz
* Feldherrnhalle
* Theatinerkirche

Katso myös
----------

* Luettelo Münchenin metron asemista

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema:**Universität** | **U3** | Seuraava asema:**Marienplatz** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema:**Karlsplatz** | **U4** | Seuraava asema:**Lehel** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema:**Karlsplatz** | **U5** | Seuraava asema:**Lehel** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema:**Universität** | **U6** | Seuraava asema:**Marienplatz** |

Moosach   | Moosacher St.Martin Platz | Olympia-Einkaufszentrum  | Oberwiesenfeld | Olympiazentrum|  Petuelring  | Scheidplatz   | Bonner Platz | Münchner Freiheit   | Giselastraße | Universität | Odeonsplatz    | Marienplatz          | Sendlinger Tor    | Goetheplatz | Poccistraße | Implerstraße | Brudermühlstraße | Thalkirchen | Obersendling   | Aidenbachstraße | Machtlfinger Straße | Forstenrieder Allee | Basler Straße | Fürstenried West
**Agesilaos** (m.kreik. Ἀγησίλαος, *Agēsilaos*, lat. *Agesilaus*) on Ksenofonin kirjoittama teos, joka on muodoltaan ylistyspuhe Spartan kuninkaalle Agesilaos II:lle.

Historia
--------

Agesilaos toimi Spartan kuninkaana vuosina 400–360 eaa. Ksenofon oli liittynyt hänen Persiaa vastaan taistelleisiin joukkoihinsa Vähässä-Aasiassa palattuaan kymmenentuhannen sotaretkeltä. Hän kiintyi kuninkaaseen ja ihaili tätä, ja seurasi tätä myöhemmin myös Kreikkaan taistelussa Spartan vihollisia, myös Ksenofonin omaa kotikaupunkia Ateenaa, vastaan. Nämä tapahtumat ajoittuvat noin vuosiin 400–394 eaa.

Ksenofon kirjoitti Agesilaoksesta jo historiateoksessaan *Hellenika*, missä hän ylisti kuninkaan poliittista viisautta ja sotilaallisia hyveitä. Erillisen Agesilaokselle omistetun ylistyspuheensa Ksenofon kirjoitti vasta sen jälkeen, kun kuningas oli kuollut vuonna 360 eaa. Tämä tekee kirjoituksesta yhden Ksenofonin viimeisistä. Edwin Linkomies arvioi, että teoksellaan Ksenofon halusi pystyttää suosijalleen kirjallisen muistomerkin. Cicero piti teosta hienompana muistomerkkinä kuin yhtäkään kuninkaille pystytettyä patsasta. Kirjoitus vaikutti myöhemmin Cornelius Nepoksen *Kuuluisia miehiä* -teoksen Agesilaos-elämäkertaan.

Sisältö
-------

Kirjoitus on muodoltaan panegyyri eli ylistyspuhe. Ksenofon aloittaa huomauttamalla tietävänsä, että Agesilaokselle on vaikea kirjoittaa sellaista kiittävää puhetta, joka olisi hänen hyveidensä ja kunniansa mukainen; mutta jatkaa, että tätä täytyy ainakin yrittää, sillä ei olisi soveliasta, että niin hyvä mies jäisi ylistämättä vain täydellisyytensä vuoksi.

Puheessaan Ksenofon hyödyntää *Hellenikan* historiallista aineistoa. Kuvausta on kuitenkin väritetty retorisesti ja painotettu Ksenofonin eetillisten periaatteiden mukaisesti. Nykyisin tällaista läpeensä ylistelevää kirjoitusta on luonnehdittu tyyliltään mauttomaksi ja liioittelevaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Linkomies, Edwin: "Ksenofonin elämä ja teokset". Teoksessa Ksenofon: *Kyyroksen sotaretki*, s. v–xvi. (Anabasis.) Suomentanut ja selittävällä hakemistolla varustanut J. A. Hollo. Johdannon kirjoittanut Edwin Linkomies. 2. painos (1. painos 1960 Antiikin klassikot -sarjassa). Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-22668-8.
2. 1 2 3  Smith, William: "Xenophon (6)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Cicero: *Kirjeet ystäville* (*Epistulae ad Familiares*) 5.12.
4. ↑  Ksenofon: *Agesilaos* 1.1.

Kirjallisuutta
--------------

* Xenophon: *Agesilaus*. Teoksessa Xenophon: *Hiero. Agesilaus. Constitution of the Lacedaemonians. Ways and Means. Cavalry Commander. Art of Horsemanship. On Hunting. Constitution of the Athenians*. Translated by E. C. Marchant, G. W. Bowersock. Loeb Classical Library 183. Cambridge, MA: Harvard University Press, 1925.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Agesilaos** Wikimedia Commonsissa

* Xenophon: *Agesilaus*. Perseus. (muinaiskreikaksi)
* Xenophon: *Agesilaus*. Perseus. (englanniksi)
**Launch Complex 14** (**LC-14**) on entinen rakettien laukaisualusta Cape Canaveralin avaruustukikohdassa, Floridassa. Alustalta laukaistiin useita miehitettyjä ja miehittämättömiä Atlas-lentoja, mukaan lukien Friendship 7 -lento, jolla John Glennistä tuli ensimmäinen maan kiertoradalle päässyt yhdysvaltalainen.

Historia
--------

LC-14 oli ensimmäinen operatiiviseen käyttöön saatu Atlas-laukaisualusta, ja siltä tehtiinkin vuosien 1957–1958 alkuvaiheen koelennot. Alusta oli myös ainoa Atlas-alusta, jolla ei sattunut kantoraketin räjähdystä. LC-14 päätettiin muuttaa avaruuslaukaisuihin soveltuvaksi, ja sille rakennettiin laukaisutorni vuoden 1959 alulla. Ensimmäinen Mercury-lento tehtiin alustalta vielä saman vuoden syyskuussa. Alusta oli ainoa Atlas-laukaisualusta, jolta pystyttiin lisäksi laukaisemaan miehitettyjä lentoja. LC-14:ltä tehtiin vielä MIDAS-satelliittien ja mannertenvälisten ohjusten koelentoja ennen sen siirtoa NASAn käyttöön.

LC-14 tunnetaan NASAn Mercury-Atlas 6 -lennosta, joka kuljetti yhdysvaltalaisen astronautin ensi kertaa kiertoradalle. Alustalta laukaistiin lisäksi kolme muuta miehitettyä Mercury-Atlas-lentoa sekä useita miehittämättömiä Atlas-lentoja. Myöhemmin sitä käytettiin Gemini-ohjelman Atlas-Agena-laukaisuihin.

Alustan käytön päätyttyä se pääsi rapistumaan vuosikymmenten ajan. Lähellä sijaitseva Atlantin valtameri nopeutti metallirakenteiden korroosiota, ja kompleksin punaiset nosturitelineet purettiin turvallisuussyistä 1970-luvulla.

Kuvia
-----

* Mercury 7:n muistolaatta Mercury MonumentillaMercury 7:n muistolaatta Mercury Monumentilla
* Mercury-Atlas 9 LC-14-alustallaMercury-Atlas 9 LC-14-alustalla

Katso myös
----------

* Luettelo Cape Canaveralin ja Merritt Islandin laukaisualustoista

Lähteet
-------

1. ↑  Mercury-Atlas 6 *nasa.gov*.  20.11.2006. NASA. Viitattu 13.5.2015. (englanniksi)
2. ↑  Hennig, Katy: Documenting Cape CanaveralArkistoitu kopio *lidarnews.com*.  5.7.2014. Spatial Media LLC.  Arkistoitu 13.8.2014. Viitattu 11.5.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cape Canaveral AFS LC-14** Wikimedia Commonsissa

Cape Canaveralin ja Merritt Islandin laukaisualustat

|  |
| --- |
| Cape Canaveral SFS · Kennedyn avaruuskeskus · Spaceport Florida |

|  |  |
| --- | --- |
| Alustat | LC-1 · LC-2 · LC-3 · LC-4 · LC-5 · LC-6 · LC-9 · LC-10 · LC-11 · LC-12 · **LC-13** · LC-14 · LC-15 · LC-16 · SLC-17 · LC-18 · LC-19 · LC-20 · LC-21 · LC-22 · LC-25 · LC-26 · LC-29 · LC-30 · LC-31 · LC-32 · LC-34 · **LC-36** · **SLC-37** · LC-39 · **SLC-40** · **SLC-41** · LC-43 · LC-45 · SLC-46 |
| Muut | Atlantic Missile Range drop zone · Cape Canaveral Mobile Launch Area · CCSFS Skid Strip · Eastern Test Range SLBM Launch Area · Grand Turk Island drop zone · Patrick SFB · SLF |
| **Lihavoidut** alustat ovat käytössä. |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cape Canaveral Air Force Station Launch Complex 14
**Slaterin sääntöjen** avulla voidaan määrittää tehollisen ydinvarauksen Zeff laskemiseen käytetty varjostustekijä σ tai S.

Säännöt kehitti puolikokeellisesti John C. Slater vuonna 1930, joihin kuuluvia varjostustekijöitä Enrico Clementi et al. korjasivat 1960-luvulla tietokonelaskennallisesti Hartree-Fock -menetelmän avulla.

Alkuperäiset Slaterin säännöt
-----------------------------

Atomin elektronikonfiguraatio kirjoitetaan ja sen atomiorbitaalit ryhmitellään sulkuihin niiden pääkvanttiluvun n mukaan oikealta vasemmalle kasvavaan järjestykseen. Orbitaaleista erotellaan suluin kaikki paitsi s- ja p-orbitaalit:

[1s] [2s,2p] [3s,3p] [3d] [4s,4p] [4d] [4f] [5s, 5p] [5d] jne.

Sitten jokaiselle sulkujen rajaaman ryhmän elektroneille annetaan varjostustekijät. Nämä ovat vakioita jotka riippuvat elektronien määrästä ja tyypistä ryhmässä. Elektronit, jotka ovat tarkasteltavaa elektronia korkeammalla, eli oikealla edellä olevassa järjestyksessä, jätetään tarkastelun ulkopuolelle, sillä niiden ei oleteta vaikuttavan elektronin kokemaan ydinvaraukseen.

1. Saman ryhmän elektronit saavat varjostustekijäksi 0.35, paitsi [1s] ryhmä, jossa toisen elektronin vakio on 0.30. Tarkastellun elektronin oma varjostustekijä jätetään laskuista pois.
2. Tarkasteltua kuorta alemman kuoren (n-1) elektronien vaikutus on 0.85 ja kaikkien tätä alempien (n-2) vaikutus on 1, jos nämä ryhmät ovat [ns, np] tyyppiä.
3. nd ja nf orbitaalien n-1 orbitaalin ja tätä alempien orbitaalien elektronien vakio on 1.00.
4. Saadut varjostustekijät lasketaan yhteen, jolloin saadaan atomin tietyn elektronin kokema varjostus.

Esimerkki
---------

Bromin 3d elektronin kokeman varjostustekijän laskeminen:

Kirjoitetaan elektronikonfiguraatio: 1s22s22p63p64s23d104p5

Jaotellaan orbitaalit pääkvanttiluvun perusteella sulkuihin: (1s2)(2s2,2p6)(3s2,3p6)(3d10)(4s2,4p5)

Jätetään huomiotta 3d orbitaalista oikealla (ulkokuorella) olevat 4s ja 4p orbitaalien elektronit ja lasketaan vasemmalla (lähempänä atomiydintä) olevien elektronien aiheuttama varjostus: σ[3d] = 1.00 \* 18 + 0.35 \* 9 = 21.15

Lähteet
-------

1. 1 2 3  JC Slater: Atomic Shielding Constants.  *Physical Review*, 1930, 36. vsk, nro 1, s. 57–64. doi:10.1103/physrev.36.57. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  E Clementi, DL Raimondi: Atomic Screening Constants from SCF Functions.  *The Journal of Chemical Physics*, 1.6.1963, nro 11, s. 2686–2689. doi:10.1063/1.1733573. ISSN 0021-9606. Artikkelin verkkoversio.
Slavonia Kroatian kartalla
Slavonia
**Slavonia** on Kroatian itäisin suuralue. Se on alavaa maanviljelys- ja metsätalousaluetta, jonka rajoilla virtaa kolme jokea: Tonava idässä, Drava pohjoisessa ja Sava etelässä. Vuonna 2001 Slavoniassa oli yhteensä 891 259 asukasta. Suurin kaupunki on Osijek, jossa on noin 115 000 asukasta. 

Slavonia on historian kuluessa kuulunut moneen eri valtakuntaan. Viimeksi Kroatian sodan aikana Operaatio Salamassa 1995 kroaatit valtasivat Slavonian länsiosan serbeiltä. Itäosa oli YK:n erityisalue, ja se liitettiin Kroatiaan 1998.

Alueella on jonkin verran öljy- ja maakaasuvaroja, mutta elintarviketeollisuus on sen johtava teollisuuden ala. Vehnä ja maissi ovat tärkeimmät viljelykasvit.

Slavonia jaetaan viiteen piirikuntaan eli županiin:

* Virovitica-Podravina Virovitičko-podravska županija
* Požega-Slavonia Požeško-slavonska županija
* Brod-Posavina Brodsko-posavska županija
* Osijek-Baranja Osječko-baranjska županija
* Vukovar-Syrmia Vukovarsko-srijemska županija

Lähteet
-------

1. ↑  Census 2001

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Slavonia** Wikimedia Commonsissa
Valeri Rjumin (oikealla) neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
**Valeri Viktorovitš Rjumin** (ven. Валерий Викторович Рюмин, 16. elokuuta 1939 Komsomolsk-na-Amure, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 6. kesäkuuta 2022) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.

Rjumin valittiin kosmonauttikoulutukseen 27. maaliskuuta 1973. Hän lensi Sojuz 25 -lennolla vuonna 1977, Sojuz 32 -lennolla vuonna 1979 ja Sojuz 35 -lennolla vuonna 1980 sekä Nasan avaruussukkula Discoveryllä STS-91-lennolla vuonna 1998. Hän vietti 371 vuorokautta 17 tuntia avaruudessa.

Rjumin meni vuonna 1985 naimisiin kosmonautti Jelena Kondakovan kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Скончался космонавт Валерий Рюмин (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Spacefacts.de

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
*Tämä artikkeli kuvaa Leaf-luokan tankkeria. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**RFA Appleleaf** (viirinumero A79) oli Royal Fleet Auxiliaryn Leaf-luokan laivaston tankkeri, jollaisena sen tärkein tehtävä oli tankata muita laivaston aluksia merellä.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Cammell Lairdilta Birkenheadistä. Se laskettiin vesille 24. heinäkuuta 1975 nimellä *Hudson Cavalier*. Alus makasi vesille laskun jälkeen ankkurissa Merseyssä. Se matkasi 10. joulukuuta 1978 ylös Tyne-jokea muutettavaksi RFA:n palvelukseen ottoa varten ja alus määrättiin palvelukseen otettavaksi helmikuussa 1979. Alus lunastettiin lontoolaiselta Matheson and Companyltä ja se nimettiin *RFA Appleleafiksi*.

Palvelus
--------

Alus myytiin 1989 ja se nimettiin *Westraliaksi*. Se myytiin uudelleen 2007 nimettynä *Shiraziksi*.

Lähteet
-------

* Puddefoot, Geoff: *The Fouth Force The Untold Story of the Royal Fleet Auxiliary since 1945*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2009. ISBN 978-1-84832-046-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Puddefoot 2009 s. 199–200
Yasunin kansallispuiston sijainti kartalla.
**Yasunin kansallispuisto** sijaitsee Amazonin sademetsässä itäisessä Ecuadorissa. Se on kooltaan 10 000 neliökilometriä ja biodiversiteetiltään yksi maailman rikkaimmista alueista. Yasunin puistossa elää ainutlaatuisia apina-, lintu- ja sammakkoeläinlajeja. Yasunin metsä on myös huaranien, metsästäjä-keräilijöihin kuuluvan alkuperäiskansan koti.

Öljyvarannot
------------

Ecuadorin öljyvarannot ovat 4,7 miljardia barrelia, mistä Yasunissa on arviolta 0,85 miljardia barrelia. Ecuador teki vuonna 2010 sopimuksen Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelman (UNEP) kanssa, jotta sademetsän suojelualueella olevat öljylöydöt jätetään hyödyntämättä. Tästä vastineeksi se saa korvauksia 2,7 miljardia euroa.

Lähteet
-------

* Aamulehti 5.8.2010, sivu A13.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Ecuador tarjoutuu jättämään rauhaan sademetsän öljyn *Yle Uutiset*.  4.8.2010. Viitattu 20.8.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yasunin kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa
**Legend of the Red Dragon** (L.O.R.D.) on 1989 julkaistu, tietoverkossa pelattava roolipeli/seikkailupeli. Peli on tekstipohjainen ja se oli purkkien aikakaudella erittäin suosittu. Ideana on luoda itselle hahmo, jolla seikkailemalla kehittyy tasoja, kunnes lopulta on riittävän vahva kohtaamaan punaisen lohikäärmeen. Pelaajan mahdollisuudet vaikuttaa pelin kulkuun rajoittuvat varusteiden hankintaan ja päätökseen kohdata tai paeta metsässä vastaan tulevia hirviöitä. Mahdollisesti suurin syy L.O.R.D.in menestykseen on sen aiheuttama riippuvuus, joka jakautuu usealle viikolle: peliä saattaa pelata vain rajatun ajan päivässä.

Pelin kulku
-----------

Pelaaja voi tavallisesti aloittaa vain yhden L.O.R.D.-pelin kirjauduttuaan BBS-systeemiin. Pelihahmon kuolema vähentää hahmon kokemusta ja nollaa varat, joten hahmon hengissä pysyminen on keskeistä. Peli alkaa hahmon nimen ja ammatin (soturi, velho, varas) valinnasta. Hahmolla on päivittäin mahdollisuus käyttää kylän palveluja rajattomasti, mutta vain tietty määrä aikaa samoilla metsässä.

### Kylä

Pelin keskus on kylä, jossa pelaaja voi ostaa aseita ja panssareita, nostaa hahmon kokemustasoa tai viettää aikaa majatalossa. Kokemustaso nousee, jos voittaa kyseisen tason mestarin kaksintaistelussa. Mestarin haastamiseen tarvitaan tietty määrä kokemuspisteitä. Kylässä voi kohdata muutamia vakiohahmoja, joiden suhtautuminen pelaajahahmoon muuttuu kokemustason vaihtuessa.

### Metsä

Päivää kohden pelaaja voi tehdä rajatun määrän siirtoja metsässä. Käyttämättömät siirrot eivät jää talteen, joten nopein tapa saada peli loppuun on käydä pelaamassa peliä päivittäin. Metsässä voi samoilla tai kohdata parantajan. Samoiluliike vähentää kokonaissiirtoja yhdellä. Samoilemalla kohtaa jonkin sattumanvaraisen tapahtuman, tavallisesti hirviön. Hirviötä voi iskeä tai sitä voi paeta. Iskun jälkeen hirviö lyö takaisin, kunnes joko hirviö tai pelaaja häviää tai pakenee. Voitetuista hirviöistä saa rahaa ja kokemuspisteitä. Lopulta, saavutettuaan kokemustason 19 tai 20, satunnainen tapahtuma voi olla punaisen lohikäärmeen kohtaaminen. Lohikäärmeen voittaminen päättää pelin ja lisää pelaajahahmon nimen majatalon kunniakirjaan.

Tekniset tiedot
---------------

Peli julkaistiin 1989. Sen kirjoitti Seth Robinson Pascal-kielellä. Peliin saattoi purkin ylläpitäjä liittää itsekirjoitettuja lisäosia, moduleita. Pelin virallinen jatko-osa oli nimeltään Legend of the Red Dragon II: New World. Jatko-osa oli myös suosittu, siinä käytettiin samaa peli-ideaa kuin edeltäjässään, mutta tekstipohjaisuus muuttui ANSI-grafiikaksi ja pelihahmoa pystyi ohjaamaan karttaa pitkin haluamaansa paikkaan.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive) - pelaa L.O.R.D.ia (pääteyhteyksille telnet-portti 10240)
* Legend of the Green Dragon - suosittu klooni
* Gameport - pelin nykyinen omistaja