recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denon-CD-soitin DCD-345.
Denon DRM 550 kasettinauhureita.
**Denon** on japanilainen äänentoisto- ja viihde-elektroniikkalaitteiden tuotemerkki, jonka nykyisin omistaa Marantzin ja Denon Brand Companyn fuusiossa vuonna 2002 syntynyt D+M Group. Alun perin yrityksen perusti Japaniin yhdysvaltalainen liikemies Frederick Whitney Horn saksalaisen Deutsche Grammophonin tuella vuonna 1910 nimellä *Nippon Chikuonki Shoukai* (engl. *Japan Recorders Corporation*). Yrityksen ensimmäiset tuotteet olivat gramofoneja ja gramofonilevyjä sekä levylle kaivertavia äänentallentimia. 

Vuonna 1927 Whitney Hornin perustaman yhtiön osti Columbia Gramophone Ltd, minkä jälkeen yritys tunnettiin ensin nimellä Japan Columbia Recorders ja vuodesta 1946 Nippon Columbia. Tuotemerkki Denon otettiin ammattilaitteissa käyttöön 1938, mutta Nippon Columbian kuluttajatuotteissa vasta 1963. 

Denonin saavutuksia viihde-elektroniikan alalla ovat olleet maailman ensimmäinen suoravetolevysoitin 1939 ja stereoäänilevyjen ja stereolaitteiden tuominen ensimmäisenä Japanin markkinoille 1951. Vuonna 1951 Denonin omistajayhtiö Nippon Columbia toi markkinoille maailman ensimmäisen liikkuvakelaisen (MC) magneettisen stereoäänirasian. Vuonna 1970 Denonin esittelemä pulssikoodimodulaatiota käyttävä digitaalinen äänentallennin loi pohjaa CD-levylle. Vuonna 1982 Denon oli Sonyn ja Philipsin tuolloin omistaman Marantzin kanssa ensimmäisiä, jotka toivat markkinoille CD-soittimen. Denon valmisti myös maailman ensimmäisen Dolby Digital / THX 5.1 -monikanavajärjestelmää käyttävän kotiteatterivahvistimen.

Denon on ollut 1970-luvulta asti käytössä myös jazz- ja klassisen musiikin äänilevymerkkinä, joka on julkaissut lähemmäs tuhat CD-levyä.

Vuonna 2002 Marantzin ja Denonin yhteiseksi omistajaksi tuli kansainvälisen sijoittajaryhmän perustama holdingyhtiö D & M Holdings, nykyiseltä nimeltään D+M Group, joka omistaa nykyisin Denonin ohella audiolaitemerkit Marantz, Heos ja Boston Acoustics. Philips oli osaomistajana D+M:ssä vuoteen 2008 asti. D+M omisti jonkin aikaa myös high-end-audiomerkin McIntosh Laboratories, mutta myi sen italialaiselle Fine Sounds sPa:lle 2012.

Lähteet
-------

1. ↑  About (Arkistoitu – Internet Archive), D+M Group. Viitattu 3.12.2015.
2. 1 2 3  Denon History (Arkistoitu – Internet Archive), Audiotrends.com.au -sivusto 2010. Viitattu 4.12.2015.
3. 1 2 3  Legacy of Firsts: Denon Celebrates 100 Years of Passion for Audio (Arkistoitu – Internet Archive), China Weekly News 11.5.2010. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 4.12.2015.
4. ↑  Denon, Discogs.com. Viitattu 4.12.2015.
5. ↑  Marantz and Denon to merge (Arkistoitu – Internet Archive), Music Trades 1.5.2002. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 4.12.2015.
6. ↑  D&M Saga Finally Ends With Bain Capital Deal (Arkistoitu – Internet Archive), Twice 7.7.2008. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 3.12.2015.
7. ↑  D&M Sells McIntosh Labs to Italian High-End Marketer Backed by Private Equity, StrataGee.com 8.10.2012. Viitattu 4.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Denon** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee historian henkilöä. Muita merkityksiä luetellaan täsmennyssivulla.*
*L'Homme au Masque de Fer* (*Mies rautanaamiossa*). Tuntemattoman tekijän painokuva (etsaus ja mezzotinto, käsinväritetty) vuodelta 1789. Alkuperäisen työn otsikon (ei näy kuvassa) mukaan kuvassa on Louis de Bourbon, Vermandois’n kreivi, Ludvig XIV:n tunnustamaton poika.
**Rautanaamio** eli **Rautanaamari** (ransk. *L’homme au masque de fer* ’mies rautaisessa naamiossa’, syntymäaika tuntematon, kuoli 19. marraskuuta 1703) oli Ranskan eri vankiloissa Ludvig XIV:n valtakaudella pidetty vanki, jonka henkilöllisyys on sitovasti ratkaisematta. Rautanaamion arvoitusta ovat käsitelleet useat kirjailijat ja tutkijat. Aiheesta on tehty useita elokuvia.

Rautanaamio teljettiin aluksi Pignerolen linnoitukseen. Tuolloin hänestä käytettiin nimeä *Eustache Dauger*. Bastiljiin hänet siirrettiin vuonna 1698. Naamioidun vangin arvoitus kiehtoi kirjailijoita ja oppineita. Alexandre Dumas vanhempi on tunnetuimpia Rautanaamiota käsitelleitä kirjailijoita. Hän kirjoitti aiheesta romaanissa *Bragelonnen varakreivi eli muskettisoturien viimeiset urotyöt*. Rautanaamion on epäilty olleen esimerkiksi Ludvig XIV:n tuntematon kaksoisveli, jolloin syy vangitsemiseen olisi ollut yksiselitteisen kruununperimyksen turvaaminen.

Simon Singh tarkastelee Rautanaamion arvoitusta kryptografian näkökulmasta. Vuonna 1890 löydettiin Ludvig XIV:n hallinnon salakirjoitettuja kirjeitä, joiden koodin - "Suuren salakirjoituksen" - Ranskan armeijan salakirjoitusasiantuntija Étienne Bazeries kykeni selvittämään. Eräs kirjeistä oli Ludvig XIV:n sotaministerin François Michel Louvois'n selonteko kenraali Vivien de Boulonden rikoksista Cuneon taistelussa yhdeksänvuotisen sodan aikana ja hänen vangitsemisestaan Pignerolen linnoitukseen. Eräs kirjeen yksityiskohta käsittelee vangin kasvojen peittämistä ulkoilun aikana rautaisella naamiolla.

Rautanaamio kuoli Bastiljissa 1703. Kasvot oli aina peitetty mustalla naamarilla. Muutama samanaikainen kertomus väittää hänen olleen ulkomainen aatelismies, joka olisi ollut Ludvig XlV:n oikea isä. Toiset ovat pitäneet häntä kuninkaan vanhempana tai kaksoisveljenä taikka hänen aviottomana poikanaan. Useat ovat arvelleet, että hän oli Mantovan herttuan ministeri Mattioli, joka 1678 oli luvannut hankkia muutaman linnan ranskalaisten haltuun, mutta rikkonut lupauksensa.

Lähteet
-------

* Singh, Simon: *Koodikirja: salakirjoituksen historia muinaisesta Egyptistä kvanttikryptografiaan*. Tammi, 1999. ISBN 951-31-1544-5.

### Viitteet

1. 1 2  Rautanaamio, Tietosanakirja, osa 7. Tietosanakirja-Osakeyhtiö 1915
2. ↑  Singh 1999, s. 92.
3. ↑  Singh 1999, s. 92–93.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Suurajatollah Seyyed Ali Khamenei on yksi Ammanin julistuksen allekirjoittajista
**Ammanin julistus** (arab. رسالة عمان‎, *Risāla ʿAmmān*) on viime aikojen näkyvin yritys määritellä islamin yhteistä sisältöä. Julistus hyväksyttiin 9.11.2004 Jordanian pääkaupungissa Ammanissa. Seuraavana vuonna sitä täydennettiin tarkentavalla asiakirjalla "Ammanin julistuksen kolme kohtaa". Asiakirjojen liikkeelle panevana voimana oli Jordanian kuningas Abdullah II bin Al-Hussein. Julistuksen liitteineen hyväksyi 200 uskonoppinutta yli 50 maasta. Asiakirja keskittyi määrittelemään sitä, ketkä ovat muslimeita, miten poissulkeminen islamista (*takfir*) tapahtuu sekä periaatteita, jotka liittyvät uskonnollisten mielipiteiden vahvistamiseen (*fatwa*). 

Asiakirjan mukaan sellainen henkilö on muslimi, joka seuraa jotakin neljästä islamilaisen lain sunnikoulukunnasta (*Hanafi, Maliki, Shafi`i* tai *Hanbali),* kahdesta šiiakoulukunnasta (*Ja`fari* tai *Zaydi)* tai kuuluu *Ibadi* -koulukuntaan tai *Thahiri* -koulukuntaan. Lisäksi todetaan, että asharilaisuus, suufilaisuus tai salafismi eivät ole uskosta luopumista.

Lähteet
-------

1. ↑  The Amman Message  2020. The Official Website of the Amman Message.
2. ↑  Three Points of the Amman Message  2020. The Official Web Page of the Amman Message.
**Suomen krikettimaajoukkue** edustaa Suomea kriketin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi vuonna 1999 perustettu Suomen Krikettiliitto.

Suomi on ollut International Cricket Councilin liitännäisjäsen (*associate member*) vuodesta 2017 lähtien. Huhtikuussa 2018 kaikille ICC:n jäsenille myönnettiin oikeudet virallisiin T20-maaotteluihin (eli pelimuotoon, jossa joukkueilla on 20 syöttövuoroa, joissa kuusi syöttöä). 

Maajoukkue pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2000 Itävaltaa vastaan. Ensimmäiset T20-maaottelunsa Suomi pelasi Tanskaa vastaan Bröndbyssä heinäkuussa 2019. Suomi hävisi molemmat ottelut. Suomen ensimmäinen T20-kotimaaottelu pelattiin Espanjaa vastaan elokuussa 2019 Keravan kansallisella krikettikentällä. Suomi voitti ensimmäisen ottelun, mutta hävisi kaksi jälkimmäistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Records / 2019 - Finland / Twenty20 internationals / Match results *espncricinfo.com*. Viitattu 20.6.2020. (englanniksi)
2. ↑  Suomen krikettimaajoukkue saa Espanjan vieraakseen elokuussa 2019 - luvassa tiukka taisto kansainvälisistä ranking-pisteistä (Arkistoitu – Internet Archive) *Suomen Krikettiliitto.* Ajankohta 3.2.2019. Viitattu 13.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Maajoukkue Krikettiliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ryan Timothy Tannehill** (s. 27. heinäkuuta 1988 Lubbock, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa Tennessee Titansia.

Ura
---

Tannehill pelasi yliopistossa Texas A&M Aggies -joukkueessa. Hän oli avauskaudellaan 2008 joukkueen kolmas pelinrakentaja Stephen McGeen ja Jerrod Johnsonin jälkeen. Tannehill pelasi kauden aikana yhden ottelun ja antoi yhden ainoan syötön. Mike Sherman peluutti häntä enimmäkseen laitahyökkääjänä ja Tannehill kirjautti kauden aikana 55 syötön vastaanottoa.

### Miami Dolphins

Tannehill on Miami Dolphinsin ensimmäisen kierroksen varaus vuoden 2012 NFL:n varaustilaisuudesta. Hän nousi heti tulokaskaudellaan joukkueen aloittavaksi pelinrakentajaksi. Hän oli aloittava pelinrakentaja Dolphinsin kaikissa 16:ssa ottelussa ja rikkoi useita seuran tulokasennätyksiä. Hän keräsi kauden aikana 282 onnistunutta syöttöä, joista 12 johti maaliin.

Kaudella 2013 Tannehill pelasi tulokaskauden tapaan kauden kaikki ottelut avauksessa. Hän antoi 355 onnistunutta syöttöä, joista 24 johti maaliin. Yhteensä Tannehill syötti 3 913 jaardia.

Kaudella 2014, kolmannellaan NFL:ssä, Tannehill antoi 392 onnistunutta syöttöä, mikä on Dolphinsin seuraennätys, ja syötti yhteensä yli 4 000 jaardia. Hän antoi myös 27 maaliin johtanutta syöttöä.

Toukokuussa 2015 hän teki Dolphinsin kanssa jatkosopimuksen vuoteen 2020. Hän pelasi kaudella 2015 tuttuun tapaan kaikki kauden ottelut avauksessa. Tannehill ei onnistunut saamaan edellisen kauteen nähden samoja tuloksia. Hän antoi 363 onnistunutta syöttöä ja syötti yhteensä 4 208 jaardia. Näistä 24 johti maaliin.

Kauden 2018 jälkeen Dolphins myi Tannehillin Tennessee Titansiin vaihdossa kahteen varaustilaisuuden varausvuoroon.

Lähteet
-------

1. ↑  Tannehill leads Aggies to win against Red Raiders *lubbockonline.com* 30.10.2010 Viitattu 10.1.2016 (englanniksi)
2. ↑  Neal, David J.: Miami Dolphins take QB Ryan Tannehill with No. 8 pick in NFL Draft *miamiherald.com*.  27.4.2012. Miami Herald. Viitattu 15.8.2012. (englanniksi)
3. ↑  Nogle, Kevin: Dolphins Rookie Quarterback Ryan Tannehill Season Review *The Phinsider*.  3.1.2013. Vox Media. Viitattu 5.6.2015. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Ryan Tannehill *nfl.com* Viitattu 9.1.2016 (englanniksi)
5. ↑  Poupart, Alain: Ryan Reflects On Record-Breaking Season *miamidolphins.com*.  2.2.2015. Miami Dolphins.  Arkistoitu 19.5.2015. Viitattu 5.6.2015. (englanniksi)
6. ↑  Wilhalme, Matt: Miami Dolphins paying Ryan Tannehill to be the next Dan Marino *latimes.com*.  19.5.2015. Los Angeles Times. Viitattu 5.6.2015. (englanniksi)
7. ↑  Dolphins trade quarterback Tannehill to Titans ESPN. Viitattu 25.4.2019. (englanniksi)
**Sunniemen kartano** (asiakirjoissa myös *Sonnäs, Sonnenness, Sundnäs, Sunnenäs* ja *Sonnes*)
on Ulvilassa Kokemäenjoen ja Harjunpään kylän välissä sijaitseva kartano.

Sunniemen kartanoa koskevat ensimmäiset tunnetut merkinnät ovat vuodelta 1330, jolloin Turun tuomiokirkko omisti tilan ja antoi sen vaihdossa Jaakko Antinpojalle "oravametsiä lukuun ottamatta". Kartano toimi 1400-luvulla allodiaalisäterinä, jonka ensimmäiseksi omistajaksi mainitaan Filip Kaarlenpoika Odygd. Tuolloin merenranta ulottui kartanoa ympäröiville pelloille. 1600-luvun alusta Sunniemen kartanoa isännöi Götrid Fincke.

1700-luvun alussa Sunniemen kartanoa isännöi Kaarle Kustaanpoika Horn, joka lähti Roomaan paavin kamariherraksi ja myi kartanon vuorineuvos Antti Strömmerille. Vuonna 1763 kartanon isännäksi tuli eversti Johan Hastfer, joka omisti myös muun muassa Anolan kartanon ja Leineperin. Hänen poikansa Berndt Johan Hastfer joutui myymään kartanon vuonna 1771 rahapulassa vävylleen kreivi Robert Wilhelm de Geerille, joka myi sen vuonna 1811 Kaarle Frederik Brunoulle.

1800-luvun puolenvälin vaiheilla Sunniemen kartano vaihtoi usein omistajaa, kunnes vuodesta 1877 aina 1930-luvulle saakka se oli Palinin suvun omistuksessa, 1940-luvulla Hacklinien. Vuodesta 2007 tilan on omistanut Ilkka Mattila.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sunniemi, Suomen Sukuhistoriallisen Yhdistyksen wiki. Viitattu 23.9.2014.
2. 1 2 3  Avellan, Niilo J.: "Entisen Ulvilan pitäjän maatilat II", *Satakunta - Kotiseutututkimuksia III*, s. 106–176. Toinen painos. Satakuntalainen osakunta, 1928. Näköisversio verkossa (pdf) (viitattu 24.9.2014).
3. 1 2 3 4  Halls, Anna: "Sunniemen kartanon unohdettu historia", *Vihreä perintö, Satakunnan historialliset puistot ja puutarhat*, s. 38–41. Luontotalo Arkin julkaisuja 1, toim. Häyrynen, Maunu; Raike, Eeva; Riionheimo, Anna; Viitala, Hilkka. Pori: Satakunnan museo, 2009. ISBN 978-952-67018-2-0.
4. ↑  Sunniemen Kartano Oy, Kauppalehti. Viitattu 23.9.2014.
**Sunnuntai maalla** (*Un dimanche à la campagne*) on Bertrand Tavernierin ohjaama ranskalainen draamakomedia vuodelta 1984. Elokuva perustuu Pierre Bostin romaaniin *Monsieur Ladmiral va bientôt mourir*, jonka pohjalta elokuvan käsikirjoituksen laati ohjaaja yhdessä vaimonsa Colo Tavernierin kanssa. Elokuvan pääosissa näyttelevät Louis Ducreux, Michel Aumont ja Sabine Azéma. Elokuvassa lapset ja lapsenlapset saapuvat tapaamaan ikääntynyttä taidemaalarimiestä myöhäiskesän sunnuntaina vuonna 1912.

Juoni
-----

Vain keskinkertaisesti lahjakas taidemaalari Ladmiral on nähnyt impressionismin synnyn ja halunnut aina maalata kuin Auguste Renoir. Hänen aiheenaan on sitkeästi pysynyt oman talon puutarha. Nyt häntä tapaamaan tulevat eloisa ja nuorekas tytär Irène sekä porvarillista elämää viettävä poika Edouard vaimonsa ja heidän kolmen lapsensa kanssa. Perheen tulehtuneet suhteet alkavat nousta pinnalle.

Vastaanotto
-----------

Tavernier sai elokuvasta Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnon. Elokuva oli ehdolla myös parhaan elokuvan César-palkintoon.

*Helsingin Sanomien* Mikael Fränti sanoo Tavernierin ohjaavan näennäisen koruttomasti Jean Renoirin ja Ingmar Bergmanin jalanjäljissä mutta niin, että elokuvan tarina laajenee ja syvenee koko ajan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fränti, Mikael: Aamiaisia ruohikolla. Tavernierin hieno taiteilijakuva liikkuu Jean Renoirin jalanjäljissä.  *Helsingin Sanomat*, 16.11.1996, s. D13. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.11.2017.
Ryan Walter.
**Ryan William Walter** (s. 23. huhtikuuta 1958 New Westminster, Kanada ) on amerikkalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, joka jäi eläkkeelle vuonna 1993. Hän pelasi NHL:ssä yhteensä 1003 ottelua voittaen yhden Stanley Cupin. Walter edusti urallaan Washington Capitalsia, Montreal Canadiensia sekä Vancouver Canucksia. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Walterin suurin heikkous oli ajoittainen jäähyherkkyys.

Ura
---

### Seuraura

Walter pelasi WHL:ssä monta yli sadan pisteen kautta ennen NHL-uran alkua. Hän siirtyi NHL:ään vuonna 1978 WHL:n Calgary Wranglersista. Kaudella 1981-82 hän teki Washington Capitalsin paidassa uransa piste-ennätyksen nousten huimiin lukemiin 38+49=87. Myöhemmin Montrealissa hän voitti Stanley Cupin vuonna 1986. Viimeisellä kaudellaan Vancouverissa hän rikkoi 1000 ottelun rajapyykin. 

### Maajoukkueura

Walter pelasi vuosina 1979, 1981 ja 1982 Kanadan maajoukkueessa keräten puoli pistettä per ottelu. Hän pelasi yhteensä 20 kansainvälistä maaottelua keräten 5 maalia, 5 syöttöä sekä 6 rangaistusminuuttia.

Muuta
-----

Walter on myös esiintynyt yhdysvaltalaisessa *Miracle*-elokuvassa sivuroolissa. Hän on myös toiminut Vancouver Canucksin apuvalmentajana.

Hänen kolme poikaansa Ben, Joey ja Ryan ovat kaikki jääkiekkoilijoita. Ben kiekkoilee tällä hetkellä Red Bull Salzburgissa.

Katso myös
----------

* Luettelo tuhat ottelua pelanneista NHL-pelaajista

Lähteet
-------

1. ↑  Ryan Walter at eliteprospects.com *www.eliteprospects.com*. Viitattu 30.11.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Sunnin talo** on Helsingin keskustassa Senaatintorin varrella Aleksanterinkatu 26:ssa sijaitseva kolmikerroksinen empiretyylinen talo. Talon rakennutti kauppias Per Hansson Sunn (1716–1774) kauppiastalokseen vuosina 1763–1770. Talo oli alun perin satulakattoinen ja siihen saattoi sisältyä paikalla 1758–1761 olleen piipputehtaan rakennuksen säilyneitä osia. Sunnin talon Sofiankadun puoleinen siipirakennus valmistui 1776. Tämä siipirakennus oli alun perin mansardikattoinen ja kaksikerroksinen. Vuonna 1819 perusti turkulainen Helsinkiin muuttanut ravintoloitsija Cajsa Wahllund majatalon, ravintolan ja biljardisalin Sunnin taloon. Talo muutettiin ulkoasultaan empiretyyliseksi 1833–1834 ja samalla Sofiankadun siipeä korotettiin kolmikerroksiseksi.

Myöhemmin Sunnin taloon rakennettiin Aleksanterinkadun puolelle näyteikkunat 1880-luvulla. Taloon tehtiin 1931 muutostöitä kun se muutettiin virastokäyttöön. Talossa tiloissa toimi sitten muun muassa poliisilaitos ja rakennusvirasto. Sunnin taloa on peruskorjattu 1982–1984 ja 2009–2011. Nykyisin talossa toimii ravintola.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sunnin talo; Aleksanterinkatu 26 & Sofiankatu 6–8; Helsinki (Finna, Helsingin kaupunginmuseo)
2. 1 2  Ravintola Sunnin sivut : talon historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo vuoden 1996 kihlakuntauudistusta edeltäneestä alueesta. Myöhemmästä samannimisestä kihlakunnasta kertoo Kajaanin kihlakunta (1996).*
Kajaanin kihlakunnan sinetti, jossa kuvattuna Kajaanin linnan tornit, sekä Pohjanmaan vaakunan kärpät.
**Kajaanin kihlakunta** (ruots. *Kajana härad*) on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Oulun läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:

* Hyrynsalmi
* Kajaanin maalaiskunta
* Kuhmo
* Paltamo
* Puolanka
* Ristijärvi
* Sotkamo
* Suomussalmi
* Säräisniemi (nykyään Vaala)
* Vuolijoki

Kihlakunnan ulkopuolella oli Kajaanin kaupunki.

Kihlakunnan maapinta-ala oli 21 458,10 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 67 350 henkeä (31.12.1939).

Kajaanin kihlakunnan ja siihen kuulumattoman Kajaanin kaupungin aluetta vastasi Kainuun maakunta ennen Vaalan siirtymistä Pohjois-Pohjanmaan maakuntaan vuoden 2016 alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen tilastollinen vuosikirja 1940 (PDF) (sivut 16–43) Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastokeskus. Viitattu 23.12.2013.
Ruton uhreja Mantšuriassa vuosina 1910–1911
**Kolmas ruttopandemia** oli paiseruton aiheuttama pandemia, joka riehui maailmalla 1850-luvulta 1900-luvun puoliväliin.

Pandemia alkoi eteläisen Kiinan Yunnanin maakunnassa vuonna 1855. Sieltä se alkoi levitä tina- ja oopiumkauppareittejä pitkin ja saavutti Kunmingin kaupungin vuonna 1866, Tonkininlahden vuonna 1867 ja Guangdongin maakunnan satamakaupungin Beihain vuonna 1882. Tauti levisi Kantoniin vuoteen 1894 mennessä ja sieltä Hongkongiin. Intian Bombayssa tauti alkoi esiintyä vuoteen 1896 mennessä.

1900-luvun taitteessa ruttoa esiintyi jo kaikkien maanosien satamissa. Sitä levittivät uusien höyrylaivojen mukana kulkeneet rotat.

Pandemia jatkui maailmalla vuoteen 1959 saakka. Se aiheutti yhteensä yli 15 miljoonan ihmisen kuoleman, joista suurimman osan Intiassa. Satojatuhansia ihmisiä kuoli myös Kiinassa, Indonesiassa ja Afrikassa. Etelä-Amerikassa kuoli noin 24 000 ja Euroopassa sekä Pohjois-Amerikassa noin 1 000. Australiassa oli vuosina 1900–1925 kaikkiaan 12 ruttoepidemiaa, jotka aiheuttivat 535 kuolemaa. Pandemian myötä rutto levisi kotoperäiseksi uusien alueiden jyrsijäpopulaatioihin, Aasian lisäksi myös Amerikkaan ja Afrikkaan.

Ennen kolmatta ruttopandemiaa ruton aiheuttajaa ei ollut vielä tunnettu. Pandemian aikana vuonna 1894 Alexandre Yersin havaitsi, että tautia aiheuttaa *Yersinia pestis* -bakteeri, ja vuonna 1898 Paul-Louis Simond tunnisti rotassa asustavan kirpun taudin levittäjäksi.

Nimitys "kolmas ruttopandemia" johtuu siitä, että aiemmin oli esiintynyt kaksi suurta ruttoa: Justinianuksen rutto sekä Musta surma.

Katso myös
----------

* Mantšurialainen rutto

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  John Frith: The History of Plague – Part 1. The Three Great Pandemics *Journal of Military and Veterans' Health*. Viitattu 3.6.2017.
2. ↑  Huldén, Lena & Huldén, Larry & Heliövaara, Kari: *Rutto*, s. 249–250. Like, 2017. ISBN 978-952-01-1456-5.
3. ↑  History  14.9.2015. Centers for Desease Control and Prevention. Viitattu 3.6.2017.
4. ↑  The Third Plague Pandemic in Europe *US National Library of Medicine*.  17.4.2019. Viitattu 2.4.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kolmas ruttopandemia** Wikimedia Commonsissa
Tyypillinen standardimuotoisen sunnuntaistripin ruutujako. Numero 1 on otsikkoruutu ja numero 2 "hukkavitsiruutu". Pitkät ruudut voidaan haluttaessa jakaa useammaksi pieneksi ruuduksi.
Winsor McCayn *Pikku Nemo Höyhensaarilla* -sarjan sivun kokoinen strippi vuodelta 1907.
**Sunnuntaistrippi** on strippisarjakuvan tavallista suurempi strippi, joka on tarkoitettu ilmestymään vain sunnuntaisin. Sanomalehtisarjakuvat voivat ilmestyä kahdessa eri koossa: muina päivinä pienempinä, yksirivisinä arkipäivästrippeinä ja sunnuntaisin suurempina, kaksi- tai kolmerivisinä sunnuntaistrippeinä. Jotkin sarjat ilmestyvät vain sunnuntaistrippeinä, jotkin taas vain arkipäivästrippeinä, ja jotkin molemmissa muodoissa. Sunnuntaistripit ovat yleensä värillisiä, vaikka sama sarja ilmestyisi arkipäivisin mustavalkoisena.

Vain kuutena päivänä viikossa ilmestyvät lehdet saattavat julkaista sunnuntaistripit jo lauantaina.

Sunnuntaistrippien standardirakenne
-----------------------------------

Vielä 1900-luvun alkupuolella lehdet saattoivat julkaista hyvin suuria, jopa sivun kokoisia sunnuntaistrippejä suosituista sarjakuvista, mutta myöhemmin niiden koko on huomattavasti pienentynyt. Amerikkalainen lehdistö on vakiinnuttanut sunnuntaistripin standardipohjan, jota useat syndikoidut sarjakuvat käyttävät. Sen ruutujako on suunniteltu siten, että lehdet voivat halutessaan julkaista stripin useassa eri muodossa tai koossa tarpeittensa mukaan. Normaalissa muodossaan standardimuotoinen sunnuntaistrippi on kolmirivinen ja jokaisella rivillä on vähintään kaksi ruutua. Ensimmäinen ruutu on otsikkoruutu, joka sisältää sarjan nimen.

Lehdet saavat halutessaan jättää ylimmän rivin kokonaan julkaisematta, joten sarjakuvapiirtäjien on täytettävä ensimmäiset ruudut sisällöllä, jonka lukeminen ei ole välttämätöntä muun stripin ymmärtämiselle. Vitsisarjakuvissa niihin sijoitetaan yleensä niin sanottu hukkavitsi (engl. *throwaway joke*), pääaihetta sivuava lyhyt irrallinen vitsi. Hukkavitsin sijasta ylimmällä rivillä voi olla myös päävitsin pitkitetty johdanto. Sunnuntaistrippi voidaan järjestää myös pystysuunnassa julkaistavaksi, jolloin otsikkoruutu on mukana, mutta ylimmän rivin toinen ruutu saattaa jäädä pois. Varsinkin toinen ruutu tunnetaan tämän vuoksi "hukkavitsiruutuna".

Jotkut sarjakuvapiirtäjät ovat kokeneet sunnuntaistrippien ruutujaon ilmaisunvapauttaan rajoittavana. *Lassin ja Leevin* piirtäjä Bill Watterson hankki itselleen 1990-luvun alussa luvan piirtää vapaaseen ruutujakoon perustuneita sunnuntaistrippejä, joita lehdet eivät saaneet leikellä. Myös jotkut muut suositut sarjakuvat, kuten *Jere*, käyttävät tällaisia vapaasti sommiteltuja sunnuntaistrippejä, mutta ne ilmestyvät rajoitetussa koossa.

1900-luvun alkupuolella joidenkin suurten sunnuntaistrippien yhteydessä saattoi ilmestyä tilantäytteenä toinen, yksirivinen oheissarjakuva (*topper*), joka oli yleensä saman piirtäjän tekemä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bill Watterson: *Lassi ja Leevi: juhlakirja 4: 10-vuotisjuhlakirja*, s. 14–16. Semic, Tampere 1996.
**Kaj Gunnar Sveholm** (6. tammikuuta 1933 Helsinki – 26. huhtikuuta 2021 Seinäjoki) oli suomalainen jalkapalloilija, jääkiekkoilija ja keilaaja.

Jalkapallossa Sveholm voitti Suomen-mestaruuden KIF:ssä vuonna 1955. Suomen Cupin KTP:ssa 1958.

Jääkiekon SM-sarjassa Sveholm pelasi vuosina 1950–1964 edustaen KIF:ää, Töölön Vesaa, HIFK:ta ja Turun Palloseuraa. Hän pelasi 119 ottelua, teki 17 maalia ja antoi 9 maalisyöttöä sekä saavutti yhden SM-pronssin.

Keilailussa Sveholm saavutti joukkuekilpailun (5 × 3 + 3 sarjaa) maailmanmestaruuden vuonna 1975. Joukkueessa keilasivat Sveholmin lisäksi Tapio Vuorinen, Reijo Rasijärvi, Matti Nieminen ja Leo Hilokoski.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Ilkka-Pohjalainen* 21.5.2021, s. 24
2. 1 2  Palokoski, Raimo: In memoriam Kaj Sveholm *Suomen Keilailuliitto*.  12.5.2021. Viitattu 12.10.2021.
3. ↑  Jääkiekkokirja 2019–2020, s. 520
4. ↑  Neljännen sijan taika murtui. Miehet kestivät takaa-ajon.  *Helsingin Sanomat*, 11.10.1975, s. 31. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille).
**Kolmas sotaleikki** on runoilija Ville Hytösen runokokoelma, jonka tämä julkaisi keksityn hahmon nimellä **Anna Halmkrona** vuonna 2008. Hytönen esitti Halmkronaa muun muassa verkkoyhteisö Facebookiin tekemällä profiililla ja keskustelemalla julkisesti Halmkronan nimellä. Hytösen mukaan kirjan kustantajakaan ei tiennyt Halmkronan todellisesta henkilöllisyydestä.

Hytönen perustelee Parnassossa Halmkronaa käsitetaiteellisena performanssina, jonka tarkoitus oli osoittaa miten kasvoton kotimainen runoilija näkyy mediassa: "2000-luvun suomalainen esikoisrunoilija tempaistaan mukaan kirjalliseen elämään. - - Hänestä tulee runoilija yhtä lailla kontaktiensa kuin tekstinsä ansiosta."

Anna Halmkrona oli Hytösen teoksessa Britanniassa asuva Keminmaalla syntynyt suomalainen runoilija, joka käytti internetiä päälähteenään. Hytösen mukaan Halmkrona luennoi brittiyliopistoissa muun muassa aiheista *Nouvelle être vs. nouveau être*, *The Ontology of Decamerone* ja *Entities and Sub-entities*.

Hytönen julkaisi Halmkronasta Nuoren Voiman numerossa 2/2009 kollaasiesseen *Koop vai Anna? Siinäpä pulma - Kollaasin kautta syntyvä Anna Halmkronan ääni*, jossa hän käsitteli Halmkronan kielen muodostumista. Kulttuurilehti Kerberoksessa julkaistiin Anna Halmkronan postuumiksi jäänyt essee, *Ei-kenenkään ja kaikkien kirjoittamaa*, jossa hän käsittelee poetiikkaansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Anna Halmkrona Lukukeskus. Viitattu 5.9.2009.
2. ↑  Parnasso 1/2009
3. ↑  Nuori Voima 2/2009
4. ↑  Kerberos 1/2009

Aiheesta muualla
----------------

* Anna Halmkrona: Kolmas sotaleikki PDF-muodossa Poesia-sarjan sivuilla.
* Anna Halmkronan runoja Nokturno.orgissa.
* Anna Halmkrona kirjailija Anita Konkan blogissa.
* Tuntemuksia Halmkronasta runoilija Miia Toivion blogissa
* Projektin läpikäyntiä Jussi Sutisen blogissa.
* Riina Sydänmaanlakka: Runoilijan kuolema. Taite 2011. (PDF, s. 30)
Neville Marriner
**Neville Marriner** (15. huhtikuuta 1924 Lincoln – 2. lokakuuta 2016) oli brittiläinen kapellimestari ja viulisti.

Marriner opiskeli musiikkia Royal College of Musicissa ja Pariisin konservatoriossa. Hän soitti viulua Philharmonia-orkesterissa ja Lontoon sinfoniaorkesterissa sekä perusti Jacobean Ensemblen Thurston Dartin kanssa ennen lähtöä Yhdysvaltoihin Hancockiin, jossa hän opiskeli johtamista Pierre Monteuxin johdolla. Vuonna 1956 hän perusti Academy of St. Martin in the Fields -kamariorkesterin ja teki sittemmin runsaasti levytyksiä heidän kanssaan. Marriner johti Minnesotan orkesteria vuosina 1979–1986 ja Stuttgartin radion sinfoniaorkesteria vuosina 1986–1989. Hän sai aatelisarvon 1985.

Marriner johti runsaasti erilaista ohjelmistoa, mutta oli erityisen tunnettu barokkimusiikin tulkitsijana. Hän valitsi ja sovitti musiikin *Amadeus*-elokuvaan ja johti Academy of St. Martin-in-the-Fieldsiä elokuvan ääniraidan äänityksissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Leading British conductor Sir Neville Marriner dies at 92 *BBC News*.  2.10.2016. Viitattu 2.10.2016. (englanniksi)
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kajaanin Hokki kaudella 2008-2009**-artikkelissa kerrotaan lyhyesti Hokin kaudesta 2008-2009.

Runkosarja
----------

Hokki oli runkosarjan kolmas, ja se keräsi 29 voittoa, joista 11 jatkoajalla tai rangaistuslaukauskilpailussa, ja hävisi 16 kertaa, joista 5 jatkoajalla tai rangaistuslaukauksissa. Runkosarjan pistepörssissä paras Hokin pelaaja oli kuudenneksi sijoittunut Teemu Virtala. Hän keräsi 35 ottelussa 38 pistettä, joista 15 oli maaleja ja 23 syöttöjä. Maalivahtien torjuntapörssissä Hokin paras maalivahti oli Teemu Seppänen, joka torjui 25 ottelussa. Päästettyjä maaleja hänellä oli 57, torjuntoja 748, nollapelejä 1 ja torjuntaprosentti oli 92,92.

Pudotuspelit
------------

Hokki kohtasi puolivälierissä Kiekko-Vantaan, ja sarja venyi viidenteen otteluun. Ensimmäisen ja toisen ottelun voittivat vantaalaiset, numeroin 2-3 ja 2-1, mutta Hokki voitti seuraavat kolme peliä luvuin 6-3, 2-3 ja 1-0. Hokki siis eteni välieriin.

Välierissä vastassa oli tuleva mestari Sport. Välierät näyttivät Hokin kannalta aluksi hyvältä, kun Hokki voitti ensimmäisen ottelun 1-0. Sport kuitenkin voitti kaksi seuraavaa ottelua numeroin 2-3 ja 3-2ja. Hokki tasoitti sarjan 2-2 voittamalla vielä kotonaan 1-0, mutta Sport oli viidennessä ottelussa Vaasassa parempi luvuin 5-4. Hokki siis ottelisi pronssista TuTon kanssa, ja Sport jatkaisi finaaleihin.

Hokki voitti pronssiottelun numeroin 3-1, ja voitti näin kolmannen mitalinsa Mestiksessä. Pudotuspelien pistepörssin paras Hokin pelaaja oli Aku Joki-Erkkilä, joka oli kahdeksas, joka pelasi 11 ottelua, ja joka teki 8 pistettä, joista neljä oli maaleja ja neljä syöttöjä. Paras maalivahti oli Teemu Seppänen, joka oli ensimmäinen 11 ottelulla, 22 päästetyllä maalilla, 389 torjunnalla, kolmella nollapelillä, ja torjuntaprosentilla 94,65.
**Script for a Jester's Tear** on vuonna 1983 julkaistu Marillionin debyyttialbumi. Levyn kappaleet "He Knows You Know" ja "Garden Party" julkaistiin myös singleinä. Jälkimmäinen ylsi Yhdistyneen kuningaskunnan singlelistalla kuudenneksitoista.

Albumin kannen on tehnyt Mark Wilkinson. Se sisältää viitteitä sillä hetkellä syntymässä olleisiin kappaleisiin, nimiltään "Punch & Judy" ja "She Chameleon". Jälkimmäistä kuvaava kameleontti tavataan myös kahden seuraavan albumin kannessa. Molemmat kappaleet löytyvät yhtyeen seuraavalta albumilta. Kannessa nähdään myös Pink Floydin albumi A Saucerful of Secrets ja kaksi julistetta, joissa kuvataan Marillionin singlejä "He Knows You Know" ja "Market Square Heroes".

Kappaleet
---------

1. Script for a Jester's Tear – 8.42
2. He Knows You Know – 5.23
3. The Web – 8.52
4. Garden Party – 7.19
5. Chelsea Monday – 8.17
6. Forgotten Sons – 8.23

Vuoden 1997 uudelleenjulkaisulla on myös seuraavat kappaleet toisella CD:llä:

1. Market Square Heroes (Battle Priest Version) – 4.18
2. Three Boats Down from the Candy – 4.31
3. Grendel (Fair Deal Studios Version) – 19.10
4. Chelsea Monday (Demo) – 6.54
5. He Knows You Know (Demo) – 4.29
6. Charting the Single – 4.51
7. Market Square Heroes (Alternative Version) – 4.48

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston Indiana-luokan taistelulaivaa. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Oregon** (runkonumero BB-3) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1893 vesille laskettu Indiana-luokan taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Indiana-luokka*
Alus tilattiin 30. kesäkuuta 1890 Union Iron Worksiltä San Franciscosta Kaliforniasta, missä köli laskettiin 19. marraskuuta 1891. Alus laskettiin vesille 26. lokakuuta 1893 kumminaan John C. Ainsworthin tytär Daisy Ainsworth ja otettiin palvelukseen 15. heinäkuuta 1896 päällikkönään H. L. Howison.

Palvelus
--------

Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alus poistettiin palveluksesta 12. kesäkuuta 1919 Bremertonissa Washingtonissa. Alus palautettiin palvelukseen 21. elokuuta vastaanottamaan presidentti Woodrow Wilsonia, joka saapui tarkastamaan Seattleen sijoitettua Tyynenmeren laivastoa. Alus poistettiin palveluksesta 4. lokakuuta. Yhdysvaltain laivaston ottaessa käyttöön runkonumerojärjestelmän 17. heinäkuuta 1920 alus sai tunnuksen BB-3. Aluksen kohtaloksi ajateltiin museointi ja sijoituspaikaksi jokin Oregonin satamakaupungeista, mutta Washingtonin laivastosopimus muutti tilannetta. Alus määritettiin 4. tammikuuta 1924 kelpaamattomaksi sotapalvelukseen ja laivastoluetteloon se merkittiin reliikiksi ja tyypiksi luokittelematon. Kesäkuussa 1925 alus lainattiin Oregonille ja sijoitettiin Portlandiin kelluvaksi monumentiksi ja museoksi.

Aluksen runkonumeroksi vaihtui 17. helmikuuta 1941 IX-22, kun luokittelemattomille aluksille määritettiin oma alustyyppinsä. Toisen maailmansodan alettua arvioitiin aluksen romutusarvo merkittäväksi, joten se poistettiin 2. marraskuuta 1942 alusluettelosta ja myytiin 7. joulukuuta. Maaliskuussa 1943 alus hinattiin Kalimaan Washingtoniin aseiden ja järjestelmien poistoon. Laivasto esitti romutuksen keskeytystä, jotta hylkyä voitaisiin käyttää varastona tai aallonmurtajana Guamin valtauksessa. Heinäkuussa 1944 hylky kuormattiin dynamiitillä ja ampumatarvikkeilla ja hinattiin Guamiin, missä se oli joitakin vuosia.

Aluksen ankkuri petti 14.-15. marraskuuta 1948 taifuunissa ja se ajautui merelle. Etsintäkoneet paikansivat 8. joulukuuta hylyn, joka hinattiin takaisin. Hylky myytiin 15. maaliskuuta 1956 Massey Supply Corporationille, joka myi sen edelleen Iwai Sanego Companylle. Alus hinattiin Kawasakiin Japaniin, missä se romutettiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  history.navy.mil

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Oregon (BB-3)** Wikimedia Commonsissa

*Indiana*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *USS Indiana* - *USS Massachusetts* - *USS Oregon* |
| Edeltäjä: *USS Texas* – Seuraaja: *USS Iowa* |
*Tämä artikkeli käsittelee käyttöliittymäkirjastoa. TK voi tarkoittaa myös teologian kandidaattia.*
**Tk** on avoimen lähdekoodin laitteistoriippumaton, graafisen käyttöliittymän luontiin tarkoitettu laajennus TCL-kieleen. Tk:ssa on valmiina komponentteja ikkunoiden, painikkeiden, valintalistojen ja muiden liittymässä tarvittavien osien luontiin. Yksinkertaisuudestaan huolimatta soveltuu myös monimutkaisten ja näyttävien liittymien tekoon.

Tk on myös saatavilla Perliin (Tcl::Tk), Pythoniin (Tkinter) ja Rubyyn. Tkinter kuuluu Pythonin peruskirjastoon.

Esimerkkiohjelma
----------------

Esimerkkiohjelmasta pomppaava ikkuna.
Seuraavassa esimerkissä luodaan ikkuna, jossa on otsikko, kolme syöttökenttää ja painike. 
Kun kahteen ensimmäiseen kenttään syötetään luku ja painetaan painiketta laskee ohjelma luvut yhteen ja sijoittaa tuloksen kolmanteen kenttään.

"#"-merkki rivin alussa on kommenttirivin merkki eli tulkki jättää kyseisen rivin huomioimatta.

```
#!/bin/sh

#Käynnistetään tk-tulkki 
exec wish "$0" "$@" 

#Luodaan tekstikenttä 
label .kentta -text "Laskukone" 

#Luodaan painike ja määritellään mitä painike tekee painettaessa
button .nappi -text "Laske" -command { set tulos [ expr $eka + $toka ] }

#Luodaan syöttökentät
entry .ensimmainen -textvariable eka
entry .toinen -textvariable toka
entry .kolmas -textvariable tulos

#Sijoitetaan luodut komponentit ikkunaan
pack .kentta .ensimmainen .toinen .kolmas .nappi

```

Aiheesta muualla
----------------

* TCL/Tk
* Tkinter
Tjörn

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
TjörnLänsi-Götanmaan lääniRuotsi |
| Vesialue | 
Skagerrak |
| Merialue | 
Pohjanmeri |
| Pinta-ala | 
148 km² |

Väestö| Asukasluku | 
15 000 |
| Suurin kaupunki | 
Skärhamn |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Tjörn** on 148 neliökilometriä laaja saari, joka sijaitsee Bohuslänissa Ruotsin länsirannikolla, Göteborgista pohjoiseen. Se on Ruotsin kuudenneksi suurin saari ja käsittää suurimman osan Tjörnin kunnan pinta-alasta.

Tjörnin väkiluku on talvella 15 000 ja kesällä peräti 45 000. Tärkein asutuskeskus on länsirannikolla sijaitseva Skärhamn, jossa elää noin 3 500 ihmistä. Merkittävimpiä työllistäjiä ovat laivanvarustamot ja kalastus. Saarelta on siltayhteys mantereelle sekä pohjoispuolella sijaitsevalle Orustin saarelle. Vuonna 1980 mantereelle johtavaan siltaan törmäsi pimeässä rahtialus, minkä seurauksena seitsemän autoa syöksyi sillalta mereen. Onnettomuudessa menehtyi kahdeksan ihmistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tjörns kommun Tjörns kommun.  Arkistoitu 13.11.2010. Viitattu 21. lokakuuta 2010. (englanniksi)
2. ↑  The History of Tjörn Tjörns kommun.  Arkistoitu 20.8.2010. Viitattu 21. lokakuuta 2010. (englanniksi)
3. ↑  25 år sen Tjörnbron rasade Aftonbladet. Viitattu 21. lokakuuta 2010. (ruotsiksi)
*Tämä artikkeli käsittelee keramiikkaa. Pithos oli myös yksi Attikan demoksista.*
Kreetan Knossoksesta löydetty nelikorvainen pithos minolaiselta kaudelta, n. 1500 eaa.
**Pithos** (m.kreik. πίθος) on esihistoriallinen ja antiikin aikainen suurikokoinen keraaminen säilytysastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti minolaisesta ja kreikkalaisesta keramiikasta.

Historia ja käyttö
------------------

Pithoksia käytettiin antiikin aikana koko Välimeren alueella, mutta erityisesti Egeanmeren ympäristössä, josta niitä on löydetty aina pronssikaudelta saakka eri puolilta minolaisen kulttuurin vaikutusaluetta. Niitä on löydetty erityisesti minolaisista palatsikeskuksista, kuten Knossoksesta ja Máliasta. Suurikokoisten pithosten valmistus poltetusta savesta vaati valajalta erityistä taitoa.

Pithoksissa säilytettiin sekä kuivia että nestemäisiä elintarvikkeita kuten oliiviöljyä, viiniä, hunajaa, suolaa ja viljaa. Ruukut sijoitettiin varastohuoneissa yleensä puoliksi maaperään. Pithoksia käytettiin minolaisessa kulttuurissa myös hautauksiin 2000-luvun eaa. lopulta lähtien. Pithos-muoto säilyi antiikin kreikkalaisille. Roomassa pithosta vastasi dolium.

Vaasityypin nimi on alkuperältään esikreikkalainen, toisin sanoen kreikkalaiset olivat saaneet sen jostakin varhaisemmasta kielestä ja kulttuurista.

Muoto
-----

Pithos on muodoltaan suurikokoinen, paksuseinäinen ja pyöreä- tai ovaalinmuotoinen säilytysastia, jonka yläosassa on useimmiten korvat köydellä tapahtuvaa kuljetusta varten. Pinta voi olla tasainen, maalattu tai koristeltu reliefeillä.

* Pithoksen muoto ulkoa ja sisältä.Pithoksen muoto ulkoa ja sisältä.
* Minolaisia pithoksia Knossoksessa, n. 2000–1450 eaa.Minolaisia pithoksia Knossoksessa, n. 2000–1450 eaa.
* Pithoksia varasto­huoneen raunioissa Akrotírissa, n. 2000–1600 eaa.Pithoksia varasto­huoneen raunioissa Akrotírissa, n. 2000–1600 eaa.
* Pithoksia Máliassa, n. 1900–1450 eaa.Pithoksia Máliassa, n. 1900–1450 eaa.
* Myöhäiskykladinen pithos Fylakopísta, 1700–1400 eaa.Myöhäiskykladinen pithos Fylakopísta, 1700–1400 eaa.
* Pithos, n. 625–600 eaa.Pithos, n. 625–600 eaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: πίθος, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Dolium, pithos", *Antiikin käsikirja*, s. 135, 429. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Cartwright, Mark: A Visual Glossary of Greek Pottery *Ancient History Encyclopedia*. Viitattu 20.1.2020.
4. ↑  Vavouranakis, Giorgos: Funerary Pithoi in Bronze Age Crete: Their Introduction and Significance at the Threshold of Minoan Palatial Society.  *American Journal of Archaeology*, April 2014, 118. vsk, nro 2, s. 197–222. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Haarmann, Harald: *Roots of Ancient Greek Civilization: The Influence of Old Europe*, s. 60. McFarland, 2014. ISBN 0786478276. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **pithokset** Wikimedia Commonsissa
Lehmiä laitumella
**Maitokiintiö** on yksittäisen maatilan maidontuotanto-oikeutta määrittelevä tuotanto-oikeus. 

Maitokiintiöt otettiin Suomessa käyttöön 1984 hillitsemään maidon ylituotantoa. Maitokiintiöiden käyttöönoton taustalla vaikutti vahvasti se, että oli käynyt ilmeiseksi, ettei kollektiivinen tuotantokatto ole riittävän tehokas tuotannonrajoittamiseksi. On myös tärkeää huomata, että kollektiivinen tuotantokatto näytti vain johtavan tulotason alenemiseen. Kiintiöistä oli ennen tätä saatu hyviä kokemuksia Euroopan yhteisön alueella. Kiintiöinti oli ollut käytössä jo 1970-luvulta alkaen Kanadassa ja sen käyttöä oltiin suunnittelemassa mm. EEC:ssä. Maatalous ja sen yksi tärkeimpiä tuotannonaloja, maidontuotanto ei pärjää missään ilman tukea. Tiettävästi kaikissa demokratioissa tuetaan maataloutta. Viimeisimpien joukossa Uusi-Seelanti liittyi näiden joukkoon. 

Maitokiintiö määräytyi aikoinaan kolmen edellisen vuoden tuotannon keskimäärän mukaan. Tilat, jotka saivat 156 000 kg tai enemmän tuotanto-oikeutta, eivät käytännössä pystyneet lisäämään tuotantovolyymiään ennen Suomen liittymistä Euroopan unioniin. Tällöin oli olemassa järjestelmä, jossa pienemmät tilat voivat hakea maaseutuelinkeinopiiriltä (nykyisin osa TE-keskusta) lisäkiintiötä, kuitenkin enintään 156 000 kg:aan asti. EU:n aikana tilat ovat voineet melko vapaasti myydä, tietyin rajoituksin maitokiintiöitään luopuvien, laajentajien, tehostajien ja supistajien välillä. 

Maitokiintiö on pääomittunut tilojen vakuusarvoihin ja tukioikeuksien markkinahintaan. Tuotannonala on ajoittain myös omatoimisesti vetänyt omilla päätöksillään kiintiöitä pois markkinoilta, hillitäkseen ylituotannon vientikustannuksia. Maitokiintiöiden arvo on vaihdellut Suomessa paljon, mutta yleensä ne ovat edullisia alituotantoalueilla kuten Etelä- ja Pohjois-Suomessa. Keskisessä Suomessa, Pohjanmaalla ja Savossa maitokiintiöiden kauppa-arvot ovat olleet tavallisesti korkeampia. Yleisesti käytetty markkinahinta on ollut joskus yli 50 senttiä kilolta maitoa, mutta vuonna 2008 se oli alle 10 senttiä. Vuoden 2006 jälkeen on ollut myös mahdollista vuokrata kiintiöosa, jopa vain vuodeksi.

Suomessa maitokiintiöjärjestelmästä luovuttiin maalis-huhtikuun vaihtessa 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hanne Leiwo: Maitokiintiöt poistuvat – "Suomessa voisi ajatella, että se on huono asia" *YLE*.  31.3.2015. Viitattu 4.7.2020.
**Petra Jessica Casimira Francesca Tandefelt** (s. 2. lokakuuta 1966 Helsinki) on suomalainen yrittäjä, keräilijä ja vuodesta 2003 Suomenlinnan lelumuseon johtaja. Lelumuseo esittelee Tandefeltin yksityistä lelukokoelmaa, jonka vanhimmat esineet ovat 1800-luvun alkupuolelta. Kokoelman nuorin artikkeli on vuodelta 1980. Museo sijaitsee Suomenlinnan itärannalla Tandefeltin omistaman kiinteistön pohjakerroksessa. 

Tandefelt johtaa museon lisäksi Café Samovarbar -nimistä kahvilaa, joka toimii museon yhteydessä. Museossa on myös pieni museokauppa, jonka valikoimaan kuuluu muun muassa vanhojen eurooppalaisten lelutehtaiden tuotantoa keräilykappaleina. Suomenlinnan lelumuseossa vierailee vuosittain noin 23 000 asiakasta.

Tandefelt tunnetaan myös *Nallerouva Hunajapurkin Herkkukirja - nostalgisia leluja ja reseptejä* -kirjan kirjoittajana (Tammi 2012, ISBN 978-951-31-6493-5).

Lähteet
-------

1. ↑  Bäcksbacka, Katja: Herkkukirja sopii nostalgian ystäville (Maksumuuri) *HS.fi – Ruoka*.  21.6.2012. Viitattu 29.1.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuusi kuvaa Petra Tandefeltin elämästä. Yle Radio 1 21.8.2022.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |

 |
**Ranskanluppakani** eli **Ranskanluppa** on suurin luppakorvainen kanirotu. Luonteeltaan se on seurallinen ja sosiaalinen eläin. Se kuuluu jättirotuihin, täysikasvuisen yksilön ihannepaino on yli 5,5 kg. Uroksen ja naaraan välillä ei ole suurta painoeroa, mutta uros on ruumiinrakenteeltaan vielä massiivisempi. Värivaihtoehtoja on useita.

Historia
--------

Ensimmäinen kirjallinen merkintä rodusta on vuodelta 1845 ranskalaisessa kirjassa *Le Jardin de Plantes*.*lähde?* Ranskanluppa kehitettiin lihakaniksi. Myös lemmikkikanina ranskanluppa on ihanteellinen, sillä se on luonteeltaan melko rauhallinen ja kykenee sitomaan vankan luottamussuhteen ihmisiin. 

Jättikani ei ole häkkikani, perinteisesti niitä on pidetty tallikaneina.

Lisääntyminen
-------------

Ranskanluppa tulee sukukypsäksi hieman pienempiä rotuja myöhemmin, noin 4–5 kuukauden ikäisenä. Mikäli kanilla on tarkoitus teettää poikasia, suositellaan ensimmäistä astutusta tehtäväksi aikaisintaan 9 kuukauden ikäisenä. Vuotta vanhempi ensisynnyttäjä ei enää pysty lantioluiden luutumisen vuoksi synnyttämään normaalisti. Ranskanluppa tekee muiden suurten rotujen tapaan usein hyvinkin suuren poikueen. 7–12 on tavallisin poikasten määrä.

Elinikä
-------

Suurten kanirotujen tapaan ranskanlupat eivät ole kovin pitkäikäisiä. Keskimääräinen elinikä on 3-5 vuotta. Vanhempiakin yksilöitä on tavattu.

Lähteet
-------

1. ↑  Diana Faria: French Lop *Pet Guide*. Viitattu 29.5.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)