recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Keskustelubotti** (tai *keskustelurobotti*; *palvelubotti*; *asiointibotti*; *chattibotti*, engl. *chatbot*, jota käytetään ajoittain sitaattilainana) on tietokoneohjelma, joka on suunniteltu käymään keskustelua ihmisen kanssa. Ihminen kirjoittaa tekstiä, ja keskustelubotti vastaa tai esittää vastakysymyksiä. Ne toimivat suhteellisen omatoimisesti ja viestivät luonnollista kieltä käyttäen.

Alun perin keskustelubottien toiminta perustui suhteellisen yksinkertaisiin periaatteisiin, esim. keskustelun aiheen tunnistamiseen avainsanoista, ja vastakysymyksien muodostamiseen ihmisen edellisen vastauksen perusteella. Tietokoneiden laskenta- ja muistikapasiteettien sekä tekoäly-algoritmien nopea kehittyminen on mahdollistanut aikaisempaa kehittyneempien keskustelubottien rakentamisen. Uudemmat keskustelubotit pystyvät esimerkiksi tunnistamaan konteksteja, muuntelemaan vastauksiaan keskustelukumppanin ja -tilanteen mukaan ja jopa viestimään ihmismäisen monitulkintaisesti.

Tunnetuin varhainen keskustelubotti on vuonna 1966 julkaistu Eliza, joka matkii potilaansa kanssa keskustelevaa psykiatria. Versio siitä toimitetaan GNU Emacsin mukana (`M-x doctor`). Esimerkki suomenkielisestä keskustelubotista on 1980-luvulla kehitetty Kalle Kotipsykiatri. Vuoden 2022 marraskuussa julkaistiin yleiseen testikäyttöön OpenAI-yrityksen rakentama ChatGPT-keskustelubotti, joka on tehty GPT-3-kielimallien päälle.

Katso myös
----------

* Chatti
* Virtuaaliavustaja
* Konetietoisuus
* SHRDLU
* Tekoäly

Lähteet
-------

1. 1 2 3  chatbot | TEPA-hakutulos erikoisalojen sanastoista ja sanakirjoista *termipankki.fi*. Viitattu 4.5.2023.
2. ↑  Gehl, Robert W. & Bakardjieva, Maria: *Socialbots and Their Friends: Digital Media and the Automation of Sociality*. New York: Routledge, 2016.
3. ↑  Grimme, Christian; Preuss, Mike; Adam, Lena & Trautmann, Heike: Social Bots: Human- Like by Means of Human Control?.  *Big Data*, 2017, 5. vsk, nro 4, s. 279-293. doi:10.1089/big.2017.0044.   (englanniksi)
4. ↑  Shah, Huma; Warwick, Kevin; Vallverdú, Jordi & Wu, Defeng: Can Machines Talk? Comparison of Eliza with Modern Dialogue Systems.  *Computers in Human Behavior*, 2016, 58. vsk, s. 278-95. doi:10.1016/j.chb.2016.01.004.   (englanniksi)
5. ↑  Weizenbaum, Joseph: ELIZA – A Computer Program For the Study of Natural Language Communication Between Man and Machine.  *Communications of the ACM*, January 1966, 9. vsk, nro 1, s. 36-45.  (englanniksi)
6. ↑  Landsteiner, Norbert: Eliza Talking *Mass:Werk blog*.  2005. Viitattu 23.2.2023. (englanniksi)
7. ↑  Vincent, James: OpenAI’s new chatbot can explain code and write sitcom scripts but is still easily tricked *The Verge*.  1.12.2022. Viitattu 23.2.2023. (englanniksi)
Kauppakäytävää Pasaatin ensimmäisessä kerroksessa.
**Pasaati** on Kaakkois-Suomen toiseksi suurin kauppakeskus Kotkan keskustassa Kauppakadun, Kirkkokadun, Ruotsinsalmenkadun ja Keskuskadun rajaamassa korttelissa. Pasaati on Suomen 20. suurin kauppakeskus. Samalla paikalla toimi aiemmin Kotkan liikekeskus. Rakennustyöt aloitettiin joulukuussa 2004, ja avajaiset pidettiin marraskuussa 2006. Kauppakeskuksessa on muun muassa useita vaatekauppoja ja Yleisradion Kymenlaakson Radion toimitilat. Pasaatin rakentaminen maksoi noin 52 miljoonaa euroa. Kokonaisliikepinta-ala on noin 26 000 m². Rakennuksessa on kolme kerrosta. Keskuksen yhteydessä torin alla on toriparkki, johon mahtuu noin 500 autoa. Kauppakeskuksen yhteyteen on rakennettu asuintalo, jossa on 22 asuntoa.

Kauppakeskus Pasaatin omistaa Kauppakeskuskiinteistöjen FEA -rahasto. Kauppakeskuskiinteistöt osti Pasaatin 1. heinäkuuta 2008 tehdyllä kauppakirjalla yhteensä 67 miljoonalla eurolla Eteralta, Apteekkien eläkekassalta ja East Holding Oy:ltä.

Pasaatin johtajana alusta asti toiminut Kirsi Keskitalo ilmoitti siirtyvänsä vuoden 2009 keväällä Turkuun kauppakeskus Skanssin johtajaksi. Pasaatin seuraavana johtajana toimi Ari Soikkeli runsaan vuoden ajan, kunnes hän teki tilaa loppuvuodesta 2010 Markku Kososelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kauppakeskukset (pdf) *Suomen Kauppakeskusyhdistys ry*.  2021. Viitattu 22.7.2021.
2. ↑  Kauppakeskus Pasaatin omistaja vaihtui *Etera.fi*.  2008. Etera. Viitattu 17.12.2008. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Kauppakeskus Pasaatin johtaja vaihtuu *Yle Uutiset*.  17.12.2008. Yleisradio. Viitattu 17.12.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Pasaatin kotisivu
**Świdwinin piirikunta** (puol. *powiat świdwiński*) on Puolan piirikunta Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 46 724. Piirikunta jakautuu hallintokeskus Świdwinin kaupunkikuntaan ja viiteen maalaiskuntaan (Brzeżno, Połczyn-Zdrój, Rąbino, Sławoborze sekä Świdwin).

Świdwinin piirikunnan pinta-alasta 35,9 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.

Świdwinin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 12,2 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Świdwinin piirikunnassa oli 46 724 asukasta, joista 50,6 prosenttia naispuolisia ja 49,4 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 49 434 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 34 082 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,1 prosenttia, työikäisten 61 prosenttia ja eläkeikäisten 21,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,2 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 350 lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Powiat świdwiński w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 7.12.2020. (puolaksi)
2. ↑  Powiat Świdwiński Association of Polish Counties. Viitattu 7.12.2020. (puolaksi)
3. ↑  Territorial units (Territorial units layout -pudotusvalikosta valittaessa vaihtoehto "Administrative units", sitten alle avautuvasta luettelosta kohta "Zachodniopomorskie") Puolan tilastokeskus. Viitattu 7.12.2020. (puolaksi, englanniksi)
4. ↑  Powiat świdwiński (PDF) Szczecinin tilastokeskus. Viitattu 7.12.2020. (puolaksi)
5. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö.  Arkistoitu 19.6.2021. Viitattu 7.12.2020. (puolaksi)

Länsi-Pommerin voivodikunnan vaakunaLänsi-Pommerin voivodikunta
**Pääkaupunki: Szczecin**   

**Oman kuntansa muodostavat kaupungit:**  

Białogard | Choszczno | Drawsko Pomorskie | Goleniów | Gryfice | Gryfino | Kamień Pomorski | Kołobrzeg | Łobez | Myślibórz | Police | Pyrzyce | Sławno | Stargard | Szczecinek | Świdwin | Wałcz

**Maalaiskunnissa sijaitsevat kaupungit:**   

Barlinek | Barwice | Biały Bór | Bobolice | Borne Sulinowo | Cedynia | Chociwel | Chojna | Czaplinek | Człopa | Darłowo | Dębno | Dobra | Dobrzany | Drawno | Dziwnów | Golczewo | Gościno | Ińsko | Kalisz Pomorski | Karlino | Lipiany | Maszewo | Mielno | Mieszkowice | Międzyzdroje | Mirosławiec | Moryń | Nowe Warpno | Nowogard | Pełczyce | Płoty | Polanów | Połczyn-Zdrój | Recz | Resko | Sianów | Stepnica | Suchań | Trzcińsko-Zdrój | Trzebiatów | Tuczno | Tychowo | Węgorzyno | Wolin | Złocieniec

**Piirikuntatason kaupungit:**   

Koszalin | Szczecin | Świnoujście

**Piirikunnat:**   

Białogard | Choszczno | Drawsko | Goleniów | Gryfice | Gryfino | Kamień | Kołobrzeg | Koszalin | 
Łobez | Myślibórz | Police | Pyrzyce | Sławno | Stargard | Świdwin | Szczecinek | Wałcz
Sheikki al-Islam Ürgüplü Mustafa Hayri Efendi lukemassa Osmanien valtakunnan sodanjulistusta ympärysvalloille 14. marraskuuta 1914.
Sheikki al-Islam
**Sheikki al-Islam** (turk. *Şeyhülislam*) on arvonimi, jota käytetään johtavista islamilaisen tieteen oppineista. Sheikki al-Islamit tulevat yleensä uskonoppineista koostuvasta ulama-luokasta.

Varhainen käyttö
----------------

Arvonimeä käytettiin ensimmäisen kerran historiallisella Khorasanin alueella 900-luvulla. Vaikka jälkiliitettä -Islam saatettiin käyttää arvonimien yhteydessä sekulaarista valtaa käyttävistä henkilöistä, kuten djalal al-Islam tai saif al-Islam, oli sheikki al-Islamin arvo aina varattu uskonoppineille. Arvonimen jälkeen saatettiin lisätä paikannimi, yleensä joku Khorasanin alueen keskuksista, mikä viittaisi arvonimen olleen verrattavissa piispanvirkaan. Osa sheikki al-Islameista oli sufeja ja osa Hadithin tutkijoita.

Osmanien valtakunta
-------------------

Myöhemmin arvonimi otettiin käyttöön Osmanien valtakunnassa, jossa se merkitsi aluksi todennäköisesti johtavaa muftia. Sheikki al-Islamia käytettiin muftin kanssa rinnakkain ja on mahdollista, että osmanien vallattua uuden pääkaupunkinsa Istanbulin 1453 sheikki-al Islam tuli tarkoittamaan erityisesti Istanbulin muftia. Myöhemmin siitä tuli korkein uskonoppineen arvo. Osmaneilla oli tiukan hierarkkinen ulama-järjestelmä, jonka huipulla sheikki al-Islam oli.

Osmanien sheikki al-Islam lausui vaikutusvaltaisia fatwoja ja oli korkea-arvoinen šaria-lain edustaja. Lain merkitys kasvoi 1500-luvulla, mikä nosti sheikki al-Islamin asemaa. Vallanvaihdoksen aikana sheikki al-Islamilla oli valta hyväksyä uusi sulttaani. Tosin kruunaamisen jälkeen sulttaani nousi valtakunnan korkea-arvoisimmaksi ja ohitti näin sheikki al-Islamin.

Ennen 1800-lukua sheikki al-islameilla ei ollut vakinaista virka-asuntoa, vaan he toimittivat virkaansa omista kodeistaan tai vuokraamistaan huoneistoista. Viimein vuonna 1826 Mahmud II, joka oli juuri lakkauttanut janitsaarilaitoksen, antoi janitsaarien aghan asunnon sheikki al-Islamien käyttöön. Viran merkitys oli kuitenkin laskussa ja 1800-luvun lopulla sheikki al-Islamien samoin kuin koko ulama-luokan arvovalta laski. Erityisesti vuoden 1908 vallankumouksen ja sitä seuranneina aikoina sheikki al-Islamin merkitys romahti. Viimeinen sheikki al-Islam erosi tehtävästään 4. marraskuuta 1922, pian sen jälkeen kun viimeinen sulttaani Mehmed VI luopui kruunustaan ja pakeni Istanbulista. Virka lakkautettiin virallisesti, kun kalifaattina jatkanut Osmanien valtakunta lakkautettiin 3. maaliskuuta 1924.

Nykyaika
--------

Sheikki al-Islamin arvo on yhä käytössä Bangladeshissa, Intiassa ja Thaimaassa, jossa sheikki al-Islamin nimitys on *tšulaaratšamontri* (จุฬาราชมนตรี).

Lähteet
-------

* C. E. Bosworth, E. van Donzel, W. P. Heinrichs & G. Lecomte et al.: *The Encyclopaedia of Islam (vol. 9 San-Sze)*. Brill, 1997. ISBN 90-04-10422-4.

### Viitteet

1. ↑  The Encyclopaedia of Islam vol. 9, s. 399–400
2. 1 2 3  The Encyclopaedia of Islam vol. 9, s. 400–402
Naisen kantapää.
**Kantapää** *(calx)* on kantaluun *(os calcaneus)* ja sitä ympäröivien kudosten muodostama rakenne. Kanta-astujilla kuten ihmisellä ja karhulla se osuu joka askeleella maahan, kun taas varvasastujilla (esimerkiksi kissaeläimet) ja kärkiastujilla (esimerkiksi hevoseläimet) kantapää sijaitsee varsin ylhäällä takaraajassa ja sitä kutsutaan kintereeksi.

Anatomia
--------

Kantaluu sijaitsee jalkaterän takaosassa. Muodoltaan se on epäsäännöllisen kuutiomainen. Se koostuu suurelta osin huokoisesta hohkaluusta ja sen pinnassa oleva tiiviin luun kerros on suhteellisen ohut. Kantapään hyvin tuntuvaa leveähköä takaosaa kutsutaan kantakyhmyksi *(tuber calcaneus)*. Siihen kiinnittyy akillesjänne *(tendo calcaneus)*, joka on kolmipäisen pohjelihaksen jänne, sekä jalkapohjan kalvojänne *(aponeurosis plantaris)*. Yläpinnaltaan kantaluu niveltyy ylimpään nilkkaluuhun, telaluuhun *(os talus)* muodostaen osan *(articulatio subtalaris)* alemmasta nilkkanivelestä *(articulatio talocalcaneonavicularis)*, etupinnaltaan taas kuutioluuhun *(os cuboideum)*.

Kantapään iho on paksua ja hyvin keratisoitunutta, mikä suojaa jalkaa kävellessä. Heti ihon alla on rasvapatja, joka koostuu sidekudoksisista väliseinistä. Sen dorsaalipuolella on edellä mainittu jalkapohjan kalvojänne, joka on paksuudeltaan jopa 2-4 mm ja jonka tehtävänä on osaltaan ylläpitää jalkaholvia. Tästä kalvojänteestä ja kantaluusta lähtee lisäksi varpaiden lyhyt koukistajalihas *(musculus flexor digitorum brevis)*.

Kantapään haavat
----------------

Kuivassa ilmassa ja hoidon puutteen takia kantapäät saattavat kuivua. Tämän seurauksena ne voivat halkeilla ja vuotaa verta. Väärin hoidettuna tämä saattaa johtaa bakteeripesäkkeiden muodostumiseen ja edelleen tulehduksiin. Myös ihon sarveiskerroksen paksuuntuminen voi johtaa kantapäiden halkeilemiseen. Perinnöllisyydellä on myös suuri vaikutus kantapäiden halkeilemiseen. Erilaiset voiteet ja jalkakylvyt ovat osa halkeilevien kantapäiden hoitoa.

Lähteet
-------

* *Lääketieteen termit*. 4. painos. Kustannus Oy Duodecim, 2002.
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Halkeilevat kantapäät, Terveyskirjasto.fi[vanhentunut linkki]
**Amurinleopardi** (*Panthera pardus orientalis*) on maailman harvinaisin kissapeto. Amurinleopardeja on luonnossa jäljellä enää noin 60–100 yksilöä. Amurinleopardi on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Amurinleopardilla on suuremmat tummat pilkut kuin muilla leopardin alalajeilla. Amurinleopardin karva on kesällä 2,5 cm pitkä, talvella jopa seitsemänsenttinen. Turkin tummien pilkkujen välinen alue on kesällä kullanruskea, talvella kermanvalkoinen. Naaras painaa 25–45 kiloa, uros 32–48 kiloa.

Levinneisyys ja kanta
---------------------

Amurinleopardeja eli aiemmin Korean niemimaalla ja Koillis-Kiinassa, mutta nykyään niitä tavataan luonnossa ainoastaan Venäjän Kaukoidässä. Kantaa on pienentänyt etenkin salametsästys sekä liiallinen elinalueiden pirstoutuminen. Amurinleopardia on metsästetty sen kauniin turkin takia sekä kiinalaisen lääketieteen tarpeisiin.

Amurinleopardin suojelemiseksi on tehty paljon työtä, ja sen ansiosta lajin luonnossa elävä kanta on noussut 30:stä noin 80:een. Geneettinen vaihtelu näin pienen kannan sisällä on vähäistä, ja yksittäinen onnettomuus kuten iso metsäpalo tai epidemia voi hävittää eläimen sukupuuttoon sen luontaisilta elinalueilta.

Maailman eläintarhoissa amurinleopardeja on noin 200, joista Euroopassa puolet. Suomessa amurinleopardin voi nähdä Korkeasaaren eläintarhassa. Korkeasaaren mukaan täysin puhtaita amurinleopardeja on vain muutamia yksilöitä tarhoissa näistä määristä. Tarhakantoihin muualle maailmaan on lähinnä risteytynyt pohjoiskiinalaista *Panthera pardus japonensis* -alalajia. Eurooppalaiset eläintarhat pitävät yllä amurinleopardien suojeluohjelmaa, johon myös Korkeasaaren eläimet kuuluvat.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. 1 2  Amur leopard ARKive.  Arkistoitu 22.10.2007. Viitattu 23.11.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kissaeläimet Tunturisusi.comissa

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q192967
* Wikispecies: Panthera pardus orientalis
* ARKive: panthera-pardus-orientalis
* CoL: 5K5LX
* EoL: 1253182
* EUNIS: 17293
* GBIF: 5219440
* iNaturalist: 147734
* ITIS: 726471
* MSW: 14000258
* NCBI: 9692

 |

 |
Abbott vuonna 1928
**George Francis Abbott** (25. kesäkuuta 1887 – 31. tammikuuta 1995) oli yhdysvaltalainen Broadway-ohjaaja, -tuottaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä. Hän voitti urallaan viisi Tony-palkintoa ja yhden Pulitzerin. 

Abbott on päässyt American Theatre Hall of Fameen. Hän esiintyi näyttelijänä ensi kertaa vuonna 1913 ja oli aktiivinen vielä kuollessaan 107-vuotiaana vuonna 1995. Abbott työsti myös lukuisia elokuvia, kuten *Pyjamaleikki* (*The Pajama Game*, 1957) ja *Mitä Lola tahtoo?* (*Damn Yankees*, 1958).

Suomeksi Abbottin näytelmistä on tuotettu *Charley’s Aunt* (suom. *Charleyn täti* tai *Missä on Charley?*) ja *Broadway*.

George Abbott oli naimisissa kolmesti. Hänen tyttärestään Judithista tuli näyttelijä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Similä, Olavi: "Vuonna 1995 kuolleita ulkomaalaisia", *Elävän kuvan vuosikirja 1996*, s. 185. Edita, Suomen elokuvasäätiö, 1996.
2. ↑  Hakutulos George Abbott, Ilona-esitystietokanta, Teatterin tiedotuskeskus, viitattu 16.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **George Abbott** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Välillinen julkishallinto** tarkoittaa hallinnollisia tehtäviä suorittavia toimielimiä, jotka sijoittuvat varsinaisen hallintokoneiston ja yksityisten organisaatioiden väliin. Se käyttää julkista valtaa ja hallinnollista päätösvaltaa, ja sen toimielimet ovat hallinnollisesti itsenäisiä oikeussubjekteja. Välillinen julkishallinto on valtionhallinnon ja kunnallishallinnon ohella julkishallinnon kolmas lohko.

Välillisen julkishallinnon yksiköt ovat hyvin erilaisia, oikeudellisesti itsenäisiä oikeushenkilöitä. Koska ne suorittavat julkisia tehtäviä ja käyttävät julkista valtaa, niiden toimintaa säännellään laintasoisin säännöksin. Jokaisen yksikön asema ja tehtävät on kuitenkin määritelty lainsäädännössä erikseen. Välillisen julkishallinnon yksiselitteinen erottaminen varsinaisesta julkishallinnosta ja yksityisistä toimijoista on käytännössä mahdotonta, sillä niiden määritelmillä ei ole kiinteää sisältöä.

Julkisoikeudellinen sääntely tapahtuu jokaisen yksikön osalta erikseen. Virkavastuu ulottuu niiden henkilöstöön silloin, kun käytetään julkista valtaa. Myös asiakirjojen julkisuus koskee tällaista yksikköä, kun asiakirja liittyy virkavastuulla tehtyyn toimeen. Välillisen julkishallinnon yksiköt joutuvat lisäksi noudattamaan hallintomenettelylakia hallintoasiassa, jos siitä on säädetty lailla tai asetuksella.

Välillisen julkishallinnon yksiköt voidaan jakaa kolmeen päätyyppiin:

* itsenäiset julkisoikeudelliset laitokset
	+ Kansaneläkelaitos
	+ Kunnallinen työmarkkinalaitos
	+ Suomen Pankki
* julkisoikeudelliset yhdistykset, joista säädetään lailla tai asetuksella
	+ Suomen Asianajajaliitto
	+ kauppakamarit
	+ ylioppilaskunnat
* yhtiöt, säätiöt tai rahastot, jotka hoitavat hallinnollisia tehtäviä
	+ Finnvera
	+ Suomen elokuvasäätiö
	+ Suomen itsenäisyyden juhlavuoden rahasto, Sitra
	+ Yleisradio
* lisäksi yksityinen henkilö voi suorittaa julkista tehtävää esimerkiksi toimimalla asiantuntijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 1227–1229.
**Jere Heino** (s. 6. maaliskuuta 1995 Pori) on suomalainen vapaapainija, joka edusti urallaan Porin Paini-Miehiä. Hänen valmentajinaan toimivat Ahto Raska ja Cary Kolat, jotka hoitivat virkaa vuosina 2015-2020. Häntä ovat valmentaneet myös Harri Lehti ja Rauno Ihanamäki (2001–2008), Marko Einola ja Petri Koivunen (2008–2012) sekä Gergő Wöller (2012–2015).

Vuodesta 2016 superraskaassa 125 kg:n painoluokassa painiva Heino sijoittui EM-kilpailuissa kahdeksanneksi vuosina 2017, 2021 ja 2022. U23 ikäluokassa vuonna 2018 EM-kilpailuissa hän oli kolmas ja U20 ikäluokassa vuonna 2015 EM-kilpailuissa kolmas ja MM-kilpailuissa viides.

Suomenmestaruudet Heinolla on vuosilta 2014, 2015, 2020 sekä hopeaa vuodelta 2013.

Heino lopetti kilpailu-uransa vuonna 2023. Hän on valmistunut liikuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta. Vuosina 2015–2020 hän paini ja opiskeli stipendiaattina Cambellin yliopistossa Pohjois-Carolinassa.

Myös hänen veljensä, Ville Heino on entinen vapaapainija.

Lähteet
-------

1. ↑  Database | United World Wrestling *unitedworldwrestling.org*.  Arkistoitu 14.7.2015. Viitattu 12.5.2019.
2. ↑  Suomen Painiliitto – Tulospörssi *www.painiliitto.net*. Viitattu 12.5.2019.
3. ↑  Paini | 27-vuotiaan Jere Heinon ura on ohi – porilainen sai tarpeekseen yksinäisestä matkustamisesta: "Syyt lopettamiselle ovat itselleni hyvin selvät" *Satakunnan Kansa*.  12.1.2023. Viitattu 4.1.2024.
**Gustaf Hjalmar Laaksonen** (29. huhtikuuta 1896 Parainen – tammikuu 1975 Parainen) oli suomalainen jääkärivääpeli ja kalkinpolttaja.

Opinnot
-------

Laaksosen vanhemmat olivat maanviljelijä Gustaf Viktor Laaksonon ja Amanda Akander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1945 Rauha Aleksandra Johanssonin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Haminan taistelukoulun vuonna 1918.

Jääkäriaika
-----------

Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Tämä Paraisilta kotoisin oleva merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 21. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Suomen sisällissotaan 4. jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Raudussa ja rajaseudulla.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Suomen sisällissodan jälkeen hän toimi joukkueenjohtajana edellä mainitusta joukko-osastosta muodostetun Jääkäripataljoona n:o 4:än 4. komppaniassa, jonka nimi muuttui ensin Jääkiiripataljoona n:o 2:ksi, sitten Pohjolan jääkäripataljoonaksi ja vihdoin Kajaanin sissipataljoonaksi. Armeijasta hän erosi 24. heinäkuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Hän toimi Ylöjärven suojeluskunnan paikallispäällikkönä 10. maaliskuuta 1921 saakka, Jonka jälkeen hän siirtyi Länsi-Teiskon suojeluskunnan harjoituspäälliköksi. Suojeluskunnasta hän erosi 1. kesäkuuta 1921. Gustaf Laaksonen lähti suojeluskunnasta erottuaan merille ja palasi sieltä Paraisille kalkkivuori oy:n palvelukseen 1. syyskuuta 1926.

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 10. marraskuuta 1916
* Varavääpeli 11. helmikuuta 1918
* Vääpeli 7. toukokuuta 1918
 | Vapaudenristi 4.lk. miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaPreussin 2. lk. Rautaristin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4.lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
* Preussin 2. lk. Rautaristi
 |

Lähteet
-------

* Jernström E: *Jääkärit maailmansodassa*. Sotateos oy: Helsinki 1933.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto*, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975*, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 30.1.1975, HS Aikakone. Viitattu 17.8.2018.
4. ↑  Jernström 1933: 148.
Pakrin saaretSaarten sijainti Viron kartalla.
**Pakrin saaret** (vir. *Pakri saared*, ruots. *Rågöarna*) ovat saariryhmä Paldiskin edustalla Viron rannikolla. Saariryhmään kuuluvat Suur-Pakri (ruots. *Stora Rågö*) ja Väike-Pakri (ruots. *Lilla Rågö*) sekä kymmenkunta pientä luotoa ja karia.

Maantiede
---------

Saaret ovat suunnilleen yhtä suuria, noin neljä kilometriä pitkiä (pohjois-etelä-suunnassa) ja kaksi kilometriä leveitä. Ne erottaa toisistaan noin kaksi kilometriä leveä salmi, jossa on luotoja ja kareja. Neuvostosotilaiden rakentama silta salmen yli ei nykyään enää ole ajokunnossa.

Suur-Pakrin korkeus on 8 metriä, Väike-Pakrin 17 metriä.

Väike-Pakri on saarista lähempänä mannerta, noin kolmen kilometrin päässä. Pohjoisosistaan saaret ovat karuja ja kallioisia, ja harvat pensaikot ovat ainoaa kasvillisuutta. Erityisesti Väike-Pakrin pohjoislaidalla on jyrkkiä kallioita, joilta on 3-6 metrin pudotus mereen.

Nimestä huolimatta Väike-Pakri eli Pikku-Pakri on suurempi kuin Suur-Pakri. Ilmeisesti nimeämisen syynä on ollut Suur-Pakrin paremmat viljelymaat ja isompi asukasluku.

Historia
--------

Suur-Pakrin ostivat vuonna 1345 34 hopeamarkalla ikuiseen omistukseensa viisi ruotsalaista maanviljelijää nimeltään Hinrich Bodolphe, Håkan Christians, Simon Clements, Harald Rodeger sekä Peter Röver. Myyjänä oli Padisen luostarin apotti Nicolaus, jonka luostari oli poltettu maan tasalle kaksi vuotta aiemmin ja joka tarvitsi kipeästi käteistä rahaa. Vironruotsalaisten niin ikään asuttamaa Väike-Pakria ei Padisen luostari myynyt, vaan sen osti vasta vuonna 1628 kreivi Thomas von Ramm, silloinen Riian pormestari. Kustaa II Aadolf oli aiemmin läänittänyt hänelle Suur-Pakrin.*lähde?*

Vironruotsalaiset asuttivat Pakrin saaria miltei 600 vuotta siihen asti kun saaret evakuoitiin vuonna 1940 neuvostojoukkojen miehittäessä ne. Ennen sotia saarilla oli vajaat 360 asukasta. Vuoden 1934 väestönlaskennan mukaan saarilla asui 354 asukasta, joista 13 virolaista.

Saaret toimivat neuvostoaikaan tykistön harjoitusmaaleina. Väike-Pakrilla ei tästä syystä ole räjähtämättömien ammusten johdosta ollut pysyvää asutusta, mutta vuodesta 2000 lähtien saari on jälleen ollut asuttu.

* Ilmakuva Suur-Pakrista vuodelta 1934Ilmakuva Suur-Pakrista vuodelta 1934
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2  Pakri saarte ajalugu ja loodus *Pakrisaared*. Viitattu 1.4.2018.
2. 1 2  Mikael Sjövall: De estniska Rågöarnas revansch *Hufvudstadsbladet*.  2012. Viitattu 30.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Pakrisaarten kotisivut (viroksi)
* Pakrin majakka *World66* (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Rågöarna
Brian Jacques
**Brian Jacques** (15. kesäkuuta 1939 Liverpool, Englanti – 5. helmikuuta 2011 Liverpool, Englanti) oli brittiläinen fantasiakirjailija. Hänen perheensä sukujuuret ovat Irlannissa. Lapsena hän kävi St John’s School -nimistä koulua. Kouluaikanaan hänen lempiaineensa oli kirjoittaminen, jossa Jacques oli jopa niin taitava, ettei hänen aina uskottu kirjoittavan itse kouluaineitaan. 

Lopetettuaan koulunsa 15-vuotiaana Jacques lähti merille. Sittemmin hän palasi Liverpooliin, missä hän oli töissä muun muassa palomiehenä, satamatyöläisenä, rekan ja linja-auton kuljettajana, postimestarina sekä stand-up-koomikkona. Jacques soitti 1960-luvulla myös yhtyeessä The Liverpool Fishermen, jonka hän perusti veljiensä Tonyn ja Jimmyn kanssa. Kirjailijanuransa Jacques aloitti kirjoittamalla näytelmiä, joista kolme on esitetty Everyman Theatressa.

Jacquesilla oli vaimonsa Sandran kanssa kaksi aikuista poikaa Paul ja Sean.

Hänen tunnetuin kirjasarjansa on neljätoistaosainen fantasiakirjasarja *Redwallin taru*. Alun perin Jacques kirjoitti ensimmäisen osan Liverpoolin sokeiden koulun oppilaille. Hänen entinen opettajansa sai kirjoituksen käsiinsä ja näytti sitä Jacquesin tietämättä kustantajalle. Tuloksena syntyi viiden Redwallin taru -romaanin kustannussopimus. Erittäin suositusta sarjasta on tehty ooppera, radiokuunnelma sekä televisio-ohjelma.

Jacques kuoli helmikuussa 2011 sydänkohtaukseen.

Redwallin taru -sarja suomeksi
------------------------------

1. Soturi Matiaksen miekka (1986)
2. Sammalkukkametsän sota (1988)
3. Mattimeo (1989)
4. Mariel, taistelija (1991)
5. Salamandastronin aarre (1992)
6. Urhea Martin (1993)
7. Kellonvalaja (1994)
8. Pahan jälkeläinen (1995)
9. Jalokivien jäljillä (1996)
10. Jänisten kaukopartio (1997)

Lentävä hollantilainen -sarja suomeksi
--------------------------------------

1. *Haaksirikkoiset* (2001)
2. *Enkelin käsky* (2003)

Kirjallisuutta
--------------

* Jukka Halme: "Brian Jacques ja Redwallin lumo". Legolas 2/1998.

Lähteet
-------

1. ↑  Brian Jacques (1939–2011) *Locus Online News*.  7.2.2011. Viitattu 7.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Redwall abbey: The Official Redwall Web Site (englanniksi)
* Risingshadow-sivusto[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sugri ry** on Turun yliopiston ylioppilaskunnan (TYY) alajärjestö ja suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen opiskelijoiden ainejärjestö. Se on perustettu vuonna 1973. Muita ehdotuksia järjestön nimeksi olivat pöytäkirjan mukaan Ugor ja Surali. Sugri järjestää erilaisia tapahtumia, kuten opintomatkoja suomalais-ugrilaisten kielten puhuma-alueille, sekä sitsejä yhdessä muiden TYY:n järjestöjen kanssa. Toimintaan kuuluu lisäksi suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen opiskelijoiden ja tutkijoiden edunvalvonta, jonka myötä muun muassa fennougristiikan perusteet saatiin suomen kielen ja suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen yhteisiin perusopintoihin.

Sugrissa on toiminut useita myöhempiä suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen oppiaineen työntekijöitä, kuten professori Sirkka Saarinen, joka toimi opiskeluaikanaan Sugrin puheenjohtajana. Järjestön tunnus on uralilainen sielulintu, monien suomalais-ugrilaisten kansojen myyttinen apueläin, johon on merkitty linnun sydän muinaisen metsästysmagian mukaisesti. Sugrilinnun on epäilty esittävän metsoa tai sotkaa, mutta sen esikuvasta ei ole varmuutta. *Sielulintu* on myös ainejärjestön verkossa ilmestyvän järjestölehden nimi. Sugrin opiskelijahaalarit ovat mustat, koska niillä haluttiin erottua suomen kielen ainejärjestöstä Kannasta, joka käyttää valkoisia haalareita.

Lähteet
-------

1. ↑  Hallitus *Sugri*. Viitattu 7.2.2023.
2. 1 2 3  Sugri ry *TYY*.  Arkistoitu 25.1.2021. Viitattu 21.11.2020.
3. ↑  Saarinen, Sirkka: Sugrilainen sielulintu *Sielulintu*. Viitattu 21.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Sugrin vanhat kotisivut
Johannes (icon)
Arkkipiispa John Maksimovitš pukeutuneena episkopaaliseen mantiaan.
Pyhä **Johannes Ihmeidentekijä** (ven. Святитель Иоанн Шанхайский и Сан-Францисский чудотворец, *Svjatitel Ioann Šanhaiski i San-Frantsisski tšudotvorets*, oik. **Mihail Borisovitš Maksimovitš**, ven. Михаил Борисович Максимо́вич; 4. kesäkuuta 1896 Adamovka, Harkovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 2. heinäkuuta 1966 Seattle, Yhdysvallat) oli venäläinen emigrantti, asketisti ja ortodoksinen kirkonmies, joka toimi Venäjän ortodoksisen ulkomaalaiskirkon arkkipiispana Shanghaissa, Länsi-Euroopassa ja San Franciscossa. Johannes tunnettiin ihmeidentekijänä. Venäjän ulkomaalaiskirkko kanonisoi hänet pyhimykseksi vuonna 1994 ja Moskovan patriarkaatti vuonna 2008 (*Shanghain ja San Franciscon Pyhä Johannes Ihmeidentekijä*).

Lähteet
-------

1. 1 2  Pyhä Johannes (Maximovich), Shanghain ja San Franciscon arkkipiispa Suomen ortodoksinen kirkko. Viitattu 19.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johannes Ihmeidentekijä** Wikimedia Commonsissa

* Bishop Alexander (Mileant): Saint John the Wonderworker Life and miracles of St. John (Maximovich) Archbishop of Shanghai and San Francisco — one of the greatest saints of the 20th century. www.fatheralexander.org

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* IdRef
	+ 2

 |

 |
**Vanhempi roomalainen rautakausi**, jota tutkimuskirjallisuudessa kutsutaan myös **rautakauden B-periodiksi**, on Keski-Euroopan ja Pohjoismaiden esihistoriaan liittyvä ajanjakso, joka vallitsi noin vuosina 1–150/200 jaa. Rooman valtakunta on tällöin työntänyt rajansa Reinille ja Tonavalle saakka. Voimakkaat roomalaisvaikutteet ulottuvat pohjoismaihin asti.

Vanhempi roomalainen rautakausi Suomessa
----------------------------------------

Esinelöydöt keskittyvät Uudellemaalle, Varsinais-Suomeen, Kokemäenjoen suuseudulle ja Etelä-Pohjanmaalle. Näillä alueilla hautoihin laitettiin metalliesineitä. Asutusta oli muuallakin rannikkoseuduilla sekä sisämaassa. Järvi-Suomen alueella eli niin sanottua Luukonsaaren keramiikkaa valmistavaa metsästäjä-kalastajaväestöä. Rannikkoseuduillakin harjoitettiin pyyntielinkeinoja, mutta myös maanviljelystä ja karjanhoidosta on selkeitä viitteitä.

Uudellamaalla ja Kokemäenjoen suulla esiintyy niin sanottuja tarhakalmistoja, jotka viittaavat yhteyksiin nykyisen Viron ja Pohjois-Latvian alueiden kanssa.

Varsinais-Suomessa, Piikkiöstä Laitilaan ulottuvalla alueella, esiintyy monenlaisia hautamuotoja, joiden vastineet löytyvät Itä-Ruotsista. Professori Unto Salon vuonna 1968 esittämän tulkinnan mukaan alueelle oli saapunut germaanisia miesjoukkoja, jotka hankkivat turkiksia Veikseljoen kauppareittiä ("meripihkatie") varten. Haudoissa on paljon aseita, mikä Salon tulkinnan mukaan viittaa tulokkaiden sotaisiin ihanteisiin ja turkisten hankintaan verottamalla. Laitilan Sonkkilan kalmistosta tunnetaan roomalainen viinikauha sekä kullan ja hopean sekoitusta oleva sormus. Veikselin kauppareitin kukoistus päättyy markomannisotaan keisareiden Marcus Aurelius ja Commodus valtakausilla, mikä ehkä selittää Suomessa todetun niukkalöytöisen vaiheen vanhemman ja nuoremman roomalaisen rautakauden taitteessa.

Etelä-Pohjanmaalla on röykkiöhautoja tältä ajalta.

**Kuuluisia vanhemman roomalaisen rautakauden löytöpaikkoja:**

* Porvoon Pikkulinnanmäki
* Karjaan Kroggårdsmalmen
* Piikkiön Koskenhaka
* Turun (ent. Maaria) Kärsämäki ja Saramäki
* Laitilan Sonkkila, Untamala ja Savemäki
* Nakkilan Penttala

Kirjallisuutta
--------------

* Salo, Unto: *Die frührömische Eisenzeit in Finnland*. Suomen Muinaismuistoyhdistyksen Aikakauskirja 1968.
Pyhä Tatjana
**Tatjanan päivä** eli **opiskelijoiden päivä** on Venäjällä 25. tammikuuta vietettävä juhlapäivä.

Tatjanan päivänä vuonna 1755 keisarinna Elisabet allekirjoitti ukaasin Moskovan yliopiston perustamisesta. Muistopäivä oli vielä tuolloin juliaanisen kalenterin mukaan 12. tammikuuta, gregoriaanisen kalenterin mukaan 23. tammikuuta. Pyhä Tatiana oli Roomassa kolmannella vuosisadalla vaikuttanut marttyyri, joka on opiskelijoiden suojelupyhimys. Nykyisinkin Moskovan valtionyliopistossa on Pyhän Tatjanan kirkko.

1860-luvulla Tatjanan päivästä tuli epävirallinen opiskelijoiden päivä, jota vietettiin riehakkaasti. Samana päivänä alkoi opiskelijoiden talviloma. Tatjanan päivänä poliisi ei vienyt päihtyneitä opiskelijoita putkaan.

Bolševikit kielsivät päivän vieton 1917 ylenmääräisen raisuna, mutta se on nykyisin elvytetty ja sitä vietetään samalla tavoin kuin ennenkin.

Lähteet
-------

* Tatjanan eli opiskelijoiden päivä Venäjällä[vanhentunut linkki], Venäjän ääni.

### Viitteet

1. ↑
**Untamo** on suomalainen miehen etunimi ja esiintyy myös sukunimenä. Nimi on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 4 214 suomalaiselle miehelle ja alle 10 naiselle. Untamon lyhyempi ja todennäköisesti alkuperäisempi muoto on Unto. Nimeä arvellaan alkuperältään germaaniseksi. Nimi lienee lainattu jo esihistoriallisena aikana, jolloin oli olemassa germaaninen nimi *Undo*. Untamon nimi tunnetaan jo kansantarinoista ja Kalevalaisesta runoudesta, jossa hän on toisaalta uudisasukas, toisaalta karjalaisen Kalervon (eli Kalevan) suvun vihollinen. Untamo tai sitä muistuttava nimi on ilmeisesti taustalla myös eräissä läntisen Suomen paikannimissä. Näistä paikoista osa on ollut aiemmin, jo esihistoriallisena aikana merkittäviä asutuskeskuksia, mutta sittemmin ne ovat syrjäytyneet. Tunnetuin lienee Untamala.

Untamo oli myös jatkosodan aikaisen jalkaväkirykmentti 8:n II pataljoonan peitenimi.

Tunnettuja Untamoita
--------------------

* Untamo Eerola (s. 1941), televisiotoimittaja ja dokumenttiohjaaja
* Untamo Kulmala (1905–1987), jalkapalloilija
* Untamo Utrio (1905–1980), toimitusjohtaja, kirjailija, pakinoitsija ja Kansanhuoltoministeriön propagandapäällikkö

Kuvitteellisia Untamoita
------------------------

* Untamo Unikameli, *Tohtori Sykerö* -piirrossarjassa esiintyvä hahmo.

Untamoita mytologiassa
----------------------

* Untamo, Kalevalan hahmo, Kalervon veli ja vihollinen

Lähteet
-------

1. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 29.12.2020.
**Ana Gabriela Guevara Espinoza** (s. 4. maaliskuuta 1977 Nogales, Sonora) on meksikolainen 400 metrin juoksija.

Guevara osallistui 1996 Sydneyn nuorten MM-kisoihin, joissa karsiutui 400 metrin välierissä. Vuonna 1998 hän voitti Ibero-Amerikan mestaruuden 400 metrillä ja oli Keski-Amerikan mestaruuskilpailuissa 800 metrin juoksussa toinen. Seuraavana vuonna hän sijoittui Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 400 metrillä neljänneksi, voitti matkan Pan-Amerikan kisoissa sekä karsiutui Sevillan ulkoratojen MM-kisojen välierissä ajalla 50,70. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui viidenneksi ajalla 49,96. Hän oli kauden lopussa GP-finaalissa myös viides. Vuonna 2001 voitti MM-pronssia Edmontonin MM-kisoissa ajalla 49,97.

Guevara hallitsi naisten 400 metrin juoksua vuonna 2002 voittaen kaikki käymänsä kilpailut. Hän voitti kaikki Kultaisen liigan osakilpailut ja sai palkinnoksi 12,5 kilogrammaa kultaa. Hän voitti kauden aikana myös GP-finaalin ja yleisurheilun maailmancupin, jälkimmäisen ajalla 49,56. Seuraavana vuonna Guevara voitti Pariisin MM-kisoissa kultaa ajalla 48,89. Kauden lopussa hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin. 2004 hän voitti olympiahopeaa Ateenan olympialaisissa ja oli ensimmäinen IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän voitti pronssia.

Guevara ilmoitti tammikuussa 2008 lopettavansa kilpauransa.

Uran jälkeen
------------

Guevara siirtyi lopetettuaan urheilemisen politiikkaan ja hänet valittiin maansa työväenpuolueen kansanedustajaksi kaudelle 2012–2018. Hänet pahoinpideltiin Mexico Cityssä joulukuussa 2016.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

* 300 metrin juoksu: 35,30 (2003)
* 400 metrin juoksu: 48,89 (2003)
* 800 metrin juoksu: 2.01,12 (1998)

### Sisäradat

* 400 metrin juoksu: 50,94 (1999)

Lähteet
-------

* Ana Guevara Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Ana Guevara lopetti juoksu-uransa *mtv3.fi*.  16. tammikuuta 2008. Viitattu 16. tammikuuta 2008.
2. ↑  Miesjoukko potki päähän yleisurheilun ex-naistähteä – julkaisi karun kuvan sairaalasta *Ilta-Sanomat*.  13.12.2016.  Arkistoitu 14.12.2016. Viitattu 13.12.2016.

  

Naisten 400 metrin juoksun maailmanmestarit
*1983*: Jarmila Kratochvílová |
*1987*: Olga Bryzgina |
*1991*: Marie-José Pérec |
*1993*: Jearl Miles-Clark |
*1995*: Marie-José Pérec |
*1997*: Cathy Freeman |
*1999*: Cathy Freeman |
*2001*: Amy Mbacke Thiam |
*2003*: Ana Guevara |
*2005*: Tonique Williams-Darling |
*2007*: Christine Ohuruogu |
*2009*: Sanya Richards |
*2011*: Amantle Montsho |
*2013*: Christine Ohuruogu |
*2015*: Allyson Felix |
*2017*: Phyllis Francis |
*2019*: Salwa Eid Naser |
*2022*: Shaunae Miller-Uibo |
*2023*: Marileidy Paulino



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Oma-kabaree** oli syksyllä 1969 esitetty poliittinen kabaree-ohjelma. Sen tekijänä oli Yle TV1:n teatteritoimitus, jossa vaikutti joukko vahvasti vasemmistolaisia kulttuurihenkilöitä. Ohjelmaa kuvattiin sanoin: *"Poliittinen kabaree omistamisen ihanuudesta ja taloudellisesta demokratiasta."* Ohjelman tarkoitus oli herättää kysymyksiä tuotantovälineiden omistuksesta, taloudellisen vallan keskittymisestä ja tuloeroista. Ohjelmaa arvostelleet arvioivat kabareen sisällön olevan sosialistinen.

Esiintyjät
----------

* Kristiina Halkola
* Vesa-Matti Loiri

Tuotantoryhmä
-------------

* Timo Bergholm (tuottaja)
* Anu Saari (ohjaaja)
* Kaj Chydenius (musiikki)
* Eero Ojanen (musiikki)
* Aimo Pöyhönen (lavastus)
* Mikko Sergejeff (kuvaus, valot)

Tekstit
-------

* Antti Eskola
* Antero Jyränki
* Jaakko Laakso
* Aulikki Oksanen
* Petri Repo
* Arvo Salo

Vaikutukset
-----------

Ohjelma poiki valituksen Yleisradion ohjelmaneuvostolle. Ohjelmaneuvoston kokoukselle jätetyssä päätöslauselmaehdotuksessa arvioitiin, ettei ohjelma täytä Yleisradion voimassa olevan toimiluvan edellyttämää asiallisuutta ja puolueettomuutta. Neuvosto hylkäsi esityksen äänin 6-7.

Oma-kabareesta on jäänyt elämään etenkin 24. syyskuuta 1969 Kristiina Halkolan esittämä Laulu 20 perheestä, jossa lueteltiin suurin osa tuon ajan Suomen rikkaimmista suvuista.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavo Rytsä: Oma-kabaree YLE. Viitattu 6. toukokuuta 2011.
Ilmakuva Lechfeldin lentotukikohdasta.
**Lechfeldin lentotukikohta** on Saksan ilmavoimien lentotukikohta, joka sijaitsee Baijerissa kilometrin itään Lagerlechfeldistä ja noin 20 kilometriä etelään Augsburgista. Tukikohtaan oli sijoitettu vuonna 2013 lakkautettu Jagdbombergeschwader 32, jonka molemmat laivueet oli varustettu Panavia Tornadoin.

Historia
--------

Vuonna 1912 alkoi Saksan keisarillisten maavoimien sotilaslentotoiminta Lechfeldissä, mutta tappiollisen ensimmäisen maailmansodan jälkeen sotilaslentotoiminta kiellettiin. Toimintaa jatkettiin 1934 ja tukikohdassa avattiin lentosotakoulu. Augsburgissa olevat Messerchmittin tehtaat käyttivät Lagerlechfeldiä koelentokenttänä. Lehcfeldissä Adolf Galland lensi ensi kerran Messerchmitt Me 262 -suihkuhävittäjällä. Huhtikuussa 1944 tukikohtaan perustettiin erityiskoelentoyksikkö, joka aloitti Me 262A lentäjien kouluttamisen. Pääosa tukikohdan rakennuksista tuhoutui ilmahyökkäyksissä vuonna 1945.

Yhdysvaltain maavoimat miehitti Lagerlechfeldin alueen toukokuun alussa 1945, jolloin se valtasi lentotukikohdan kohtaamatta merkittävää vastarintaa. Suunnitelmat lentokentän kunnostamiseksi Yhdysvaltain ilmavoimille peruutettiin Saksan antautuessa 7. toukokuuta ja tukikohdan alueelle sijoitettiin maavoimien joukkoja. Yhdysvaltain ilmavoimien henkilöstöä saapui tukikohtaan testaamaan tukikohtaan hylättyjä Messerschmittin koneita. Lentotukikohta nimettiin Advanced Landing Ground R-71:ksi.

Joulukuussa tukikohta luovutettiin Yhdysvaltain ilmavoimille, joka nimesi sen Army Air Force Station Lechfeldiksi. Tukikohtaa käytettiin eri yksiköiden sijoittamiseen ennen sulkemista 1. kesäkuuta 1947, jolloin siitä tuli osa Augsburgin varuskuntaa.

Kunnostamaton lentotukikohta siirrettiin lopulta Saksan asevoimille vuonna 1955. Saksan asevoimien ensimmäinen edustajat saapuivat 7. heinäkuuta 1956 Lechfeldiin, missä he aloittivat jälleen rakennustyöt. Kaksi vuotta myöhemmin 22. heinäkuuta 1958 F-84 Thunderstreak -konein varustettu Jagdbombergeschwader 32 aloitti operatiiviset lennot tukikohdassa.

Vuonna 1965 lennosto varustettiin Lockheed F-104 Starfighterein, jotka korvattiin Panavia Tornadoin 1982-1984. Lechfeld oli lukuisten Reforger-harjoitusten tukikohtana, jossa vierailivat Yhdysvaltain ilmavoimien ja lentävän kansalliskaartin yksiköt.

Lokakuussa 2011 Saksan puolustusministeri ilmoitti asevoimien supistuksista ja uudelleen organisoinnista, jolloin lennosto lakkautettiin 31. maaliskuuta 2013. Tukikohdan henkilöstö väheni 1620:sta 570:een, jotka kuuluivat Saksan ilmavoimien mekaanikkojen koulutuskeskus ja joihinkin pieniin yksiköihin.
*Hakusana "blue screen" ohjaa tänne. Tehostemenetelmästä kertoo artikkeli Väriavainnus.*
Windows 10:n BSoD.
Windows 2000:n, XP:n BSoD.
Windows 9x/Me:n BSoD.
Windows NT:n BSoD.
**BSoD** (**Blue Screen of Death**, suom. *sininen kuolemanruutu;* virallisesti vain *blue screen/Stop error*, aiemmin *fatal exception*) on Microsoft Windows -käyttöjärjestelmän virheilmoitusruutu, joka näytetään, kun järjestelmä kohtaa sellaisen virheen, josta se ei voi palautua. BSoD tunnetaan myös puhekielessä termeillä *sininen ruutu* tai *blue screen*.

Tietokoneen voi uudelleenkäynnistää sinisestä ruudusta painamalla Control+Alt+Deleteä yhtä aikaa. Windows XP:ssä ja uudemmissa käyttöjärjestelmäversioissa BSoD johtaa yleensä myös automaattiseen uudelleenkäynnistykseen, kun taas 3.1, 95, 98 ja Me:ssä piti painaa näppäimiä itse, jotta tietokone käynnistyi uudelleen.

Syyt
----

Virheilmoitusruudun voi aiheuttaa esimerkiksi:

* järjestelmätiedosto, joka ei avaudu
* kiintolevyssä tai muussa komponentissa oleva fyysinen vika
* tietokoneen tuuletusaukot tukkiva pöly, joka aiheuttaa ylikuumenemista
* jossain laiteohjaimessa oleva vika

BSoD aiheutetaan Windows NT -ytimen funktiolla KeBugCheckEx.

Muita sinisiä ruutuja
---------------------

Microsoftin kotikäyttöjärjestelmissä, kuten Windows 95:ssä, 98:ssa ja Me:ssä oli myös toinen samantyyppinen virheruutu, jonka laukaisi virtuaalisen laiteajurin VxD:n virhe; sellaisen ruudun jälkeen tietokone voi kuitenkin jatkaa toimintaansa. 3.1:ssä saattoi tulla virheruutu, jos painoi Control + Alt + Deleteä yhtä aikaa, mutta tietokone pystyi jatkamaan toimintaansa.

Punainen ruutu
--------------

Punainen kuolemanruutu (RSoD) on käynnistysvirhe, joka saattaa tulla jos tietokoneen käynnistyksessä on ongelma.

Katso myös
----------

* Kernel panic
* Guru Meditation

Lähteet
-------

1. ↑  Troubleshoot blue screen errors - Microsoft Support *support.microsoft.com*.  Arkistoitu 20.9.2020. Viitattu 22.1.2023.
2. ↑  H. Rasmussen: Keskeytysvirheet: Tämän takia sininen virhenäyttö tulee Windowsissa *Kotimikro*.  14.8.2019. Viitattu 21.7.2021.
3. ↑  KeBugCheckEx routine Microsoft. Viitattu 22.11.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **BSoD** Wikimedia Commonsissa

* Blue Screen of Death… the very unofficial website (englanniksi)
Igor Vostrjakov
**Igor Dmitrijevitš Vostrjakov** (ven. Игорь Дмитриевич Востряко́в; 1. joulukuuta 1938 Petroskoi – 1. heinäkuuta 2018) oli venäläinen lastenkirjailija.

Vostrjakov kävi kouluja Petroskoissa ja palveli armeijassa Itä-Saksassa. Hän opiskeli Leningradin yliopiston journalismin tiedekunnassa. Hän aloitti työskentelyn kustannusyhtiössä ja Karjalan tasavallan radiossa. Vostrjakovin runoja ja satuja alettiin julkaista Neuvostoliiton keskeisten kustantamojen kokoelmissa. Tarinoita julkaistiin usein myös lapsille suunnatuissa lehdissä ja esitettiin radiossa sekä televisiossa. Vuonna 1991 Vostrjakov hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi, ja vuonna 1992 hänestä tuli Karjalan kirjailijaliiton pääsihteeri.

Vostrjakov piti oppi-isinään lastenkirjallisuuden alalla Boris Zahoderia ja Eduard Uspenskia. Hän toimi Karjalan opetusministeriön alaisuudessa lasten kirjallisuusseuran johtajana. Vuonna 1997 hän osallistui kansainväliseen lastenkirjallisuusfestivaalin, joka kokosi yhteen Venäjän, Suomen, Ruotsin ja Norjan lastenkirjailijoita. Vostrjakov matkusteli vuonna 2001 Ruotsin kirjailijaliiton kutsumana Pohjois-Ruotsissa tehden esiintymisiä koululaisille. Vuonna 2002 hän työskenteli Ylikainuun kirjallisuuskeskuksessa ruotsalaisten lastenrunojen venäjännösten parissa. 2010-luvulla Vostrjakov myös käsikirjoitti piirrettyjä. Vuodelta 2015 on hänen ensimmäinen näytelmänsä nukketeatterille. Vostrjakov oli 2010-luvulla lisäksi Naš Filippok -lastenlehden pääkirjoittaja.

Vostrjakov sai Karjalan tasavallan vuoden kirja -palkinnot lastenkirjallisuuden kategoriassa vuosina 2001 (teoksesta *Utšebnik po vranju, ili kak trenivorat voobraženie*) ja 2016 (teoksesta *Ta tšast retši, kotoraja upala s petši*). Hänelle myönnettiin Karjalan tasavallan Sampo-palkinto vuonna 2009. Vostrjakov sai Karjalan tasavallan kunniakulttuurityöläisen arvonimen sekä vuonna 2018 Karjalan tasavallan palkinnon kulttuurin, taiteen ja kirjallisuuden alalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Востряков Игорь Дмитриевич Электронная библиотека авторов Карелии, viitattu 27.1.2024 (venäjäksi)