**Siniset sarvet** (georg. ცისფერყანწელები, *Tsisperq'ants'elebi*) oli ryhmä georgialaisia symbolistisia runoilijoita ja proosakirjailijoita, jotka hallitsivat Georgian kirjallisuutta 1920-luvulla. Ryhmä perustettiin nuorten ja lahjakkaiden kirjailijoiden piiriksi Kutaisin kaupungissa vuonna 1915, ja se joutui neuvostohallinnon sortamaksi 1930-luvun alussa.

Ryhmä sai alkunsa Kutaisissa Länsi-Georgiassa (silloisessa Venäjän keisarikunnassa), joka toimi silloin Georgian avantgarden keskuksena. Sen jäseniin kuuluivat ryhmän perustaja ja oppi-isä Grigol Robakidze, Titsian Tabidze, Paolo Iašvili, Valerian Gaprindašvili, Kolau Nadiradze, Šalva Apkhaidze, Nikolo Mitsišvili, Ražden Gvetadze, Levan Meunargia, Ali Arsenišvili, Sandro Tsirekidze, Giorgi Leonidze, Sergo Kldiašvili ja Šalva Karmeli. Myös Georgian suurin 1900-luvulla elänyt runoilija Galaktion Tabidze kuului ryhmään, mutta erosi siitä pian. Myös ajan johtava georgialainen taidemaalari Lado Gudiašvili oli tiiviissä yhteydessä ryhmään ja kuvitti usein heidän julkaisujaan.

Sinisten sarvien liike oli reaktio Georgian kirjallisuuden realismiin. Se teki debyyttinsä muodikkaiden symbolismin ja dekadenssin liikkeiden ajamana vuonna 1916, kun kirjallisuuslehti *Tsisperi qantsebi* (georg. ცისფერი ყანწები "Siniset sarvet") ilmestyi ensimmäisen kerran. Ryhmä sai nopeasti suosiota yrittäessään onnistuneesti uudistaa ja länsimaistaa georgialaista runoutta. Vaikka Siniset sarvet alkuvuosinaan hyökkäsivätkin pahamaineisesti Georgian kirjallisuuden klassikoita vastaan, heidän runoutensa säilyi nationalistisena, joskin ranskalaisvaikutteisena. Heidän radikaalit kokeilunsa kukoistivat Georgian itsenäisyyden aikana vuosina 1918–1921. Vaikka johtavat Sinisten sarvien kirjailijat yrittivätkin myöhemmin puolivillaisesti sopeutua uuteen hallintoon, ryhmää kohtaan esitettiin kritiikkiä ja sitä painostettiin kun Georgiaan oli perustettu neuvostohallitus vuonna 1921. Ryhmä erosi Georgian kirjailijaliitosta lokakuussa 1921 muodostaakseen vaihtoehtoisen yhdistyksen, mutta se hajotettiin vuosina 1931–1932. Monet ryhmän jäsenistä tekivät sovinnon neuvostoviranomaisten kanssa, ja heitä ylistettiin "itsensä vapauttamisesta dekadenssista" ja "merkittävästä roolistaan Georgian neuvostokirjallisuuden kehityksessä". Kuitenkin johtavien Sinisten sarvien jäsenten kohtalo oli traaginen: Šalva Karmeli kuoli tuberkuloosiin 24-vuotiaana vuonna 1923, ja hänen hautansa Kutaisissa joutui pian bolševikkien tuhoamaksi. Titsian Tabidze ja Nikolo Mitsišvili teloitettiin ja Paolo Iašvili ampui itsensä suuren puhdistuksen aikana vuonna 1937; Sergo Kldiašvili ja Kolau Nadiradze pelastuivat vain sattumalta, kun heidän kuulustelijansa pidätettiin ja heitä koskevat tiedot hukattiin. Grigol Robakidze oli aiemmin paennut Saksaan lähestyvää pidätystään. Vainot ja pakotettu konformismi syöksivät Galaktion Tabidzen masennukseen ja alkoholismiin, ja seurauksena oli itsemurha vuonna 1959.

Lähteet
-------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Blue Horns 

* Rayfield, Donald (2000), *The Literature of Georgia: A History*. Routledge, ISBN 0-7007-1163-5
* Seymour-Smith, Martin (1985), *The New Guide to Modern World Literature*. P. Bedrick Books, ISBN 0872260003
* Lang, David Marshall (1962), *A Modern History of Georgia*. London: Weidenfeld and Nicolson.