recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lappeenrannan konepaja** oli vuosina 1886–1977 Lappeenrannassa toiminut konepaja, jonka toimintaa jatkoi vuonna 1977 perustettu **Larox Oy**.

Konepajan historia alkoi vuodesta 1886, kun insinööri Wilhelm Grönlund perusti Lappeenrannan Paldon kaupunginosaan konepajan. Tämän konepajan omistajaksi vaihtui sitten 1901 insinööri Ferdinand Hisinger, 1902 merikapteeni George E. Forssell ja 1907 insinööri Carl Uno Forssell. Lokakuussa 1918 konepajan omistajiksi tulivat Kusti Lappalainen ja Janne Pitkänen, jotka olivat jo aiemmin perustaneet laivankorjaustelakan Taipalsaarelle. Yritys toimi nyt nimellä *Lappeenrannan Konepaja Lappalainen & Pitkänen* ja vuonna 1937 se muutettiin osakeyhtiöksi nimellä *Lappeenrannan Konepaja Oy*. Yhtiön toimitusjohtajaksi tuli 1969 diplomi-insinööri Eino Erkko, joka osti sitten yhtiön osakkeita alkuperäisiltä omistajasuvuilta.  Nuutti Vartiaisen (1925–2017) ostettua konepajan yhtiön nimeksi muuttui 1977 *Larox Oy* ja siitä tuli johtava suodatinlaitteistojen valmistaja, jolla oli toimintaa 40 maassa. Outotec Oy osti yhtiön liiketoiminnan syksyllä 2009, minkä myötä Laroxin nimi vaihtui Outotec (Filters) Oy:ksi. Venttiilejä ja pumppuja valmistanut Laroxin tytäryhtiö Larox Flowsys jatkoi toimintaansa itsenäisenä yhtiönä ja sen nimeksi muuttui 2011 Flowrox Oy.

Lappeenrannan konepaja keskittyi aluksi laivojen korjaamiseen, sittemmin aloitettiin valimotoiminta ja laivaliikenteen vähennyttyä aloitettiin tärkkelysteollisuuden käyttämien erotus- ja suodatuslaitteistojen valmistus. Sotien jälkeen konepaja keskittyi sotakorvaustuotteiden valmistukseen lähes 10 vuoden ajaksi. 1960-luvulla konepajan talousvaikeudet saivat aikaan sen, että valmistustoimnta keskitettiin suodatinteollisuuden laitteisiin. 

Nykyisin Lappeenrannan konepajan tiloissa toimii Outotecin Lappeenrannan toimipiste.

Kirjallisuutta
--------------

* Into Pitkänen : *Rautakourien tarina : Lappeenrannan konepajan historia*, toim. Pertti Kolari. Lappeenrannan teknillinen yliopisto, Lappeenranta 2015 ISBN 9789522656667
* Outi Salovaara : *Sorakuopalta maailman ääriin : Nuutti Vartiaisen ja Laroxin tarina*. Larox, Lappeenranta 2007 ISBN 9789529231461

Lähteet
-------

1. 1 2  Willimiehen jäljillä-blogi 2.12.2012 : Lappeenranta / Lappeenrannan Konepaja Oy
2. ↑  Laroxin perustaja Nuutti Vartiainen on kuollut, Yle Uutiset 18.1.2017.
3. 1 2 3  Lappeenrannan teknillinen yliopisto LUT : Uutisia 5.2.2015 : Lappeenrannan konepajan historiaa koottu yksiin kansiin (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Larox myydään Outotecille, Yle uutiset Lappeenranta 15.10.2009
5. ↑  Larox-nimi katoaa Lappeenrannan katukuvasta, Yle uutiset Lappeenranta 17.6.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Lappeenrannan Konepajan valmistaman Lappee-hiomakoneen esite (Kansalliskirjaston digitoidut aineistot : Pienpainatteet)
* Larox Oy:n yhtiö- ja osakehistoriaa Pörssitiedossa
**Lappeenrannan taidemuseo** (vuosina 1972–2015 **Etelä-Karjalan taidemuseo**) on vuonna 1965 perustettu Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson maakuntien (jotka tuolloin muodostivat yhdessä Kymen läänin) alueellinen vastuumuseo. Vastuumuseo siitä tuli vuonna 2020 uuden museolain myötä. Se toimii Lappeenrannan linnoituksessa sijaitsevissa vanhoissa tykkivarikon rakennuksissa, jotka on rakennettu vuonna 1789.

Taidemuseo toimi vuoteen 1972 nimellä Lappeenrannan taidemuseo, minkä jälkeen nimeksi vakiintui Etelä-Karjalan taidemuseo. Vuonna 2015 taidemuseo otti nimekseen jälleen Lappeenrannan taidemuseo välttääkseen sekaannukset Etelä-Karjalan museon kanssa.

Kaakkoissuomalaisen nykytaiteen lisäksi museon kokoelmiin kuuluu muun muassa vuonna 1890 perustetun Viipurin Taiteenystävien keräämä kokoelma, Pamaus-seuran kokoelma, Karjalaisen Kulttuurin edistämissäätiön kokoelma ja Joutseno-kokoelma. Ne sisältävät lukuisten tunnettujen taiteilijoiden, kuten Hjalmar Munsterhjelmin, Pekka Halosen, Tyko Sallisen sekä Väinö Kamppurin töitä

Alueellisena vastuumuseona Lappeenrannan taidemuseo edistää Kaakkois-Suomen alueen visuaalisen taiteen tunnettavuutta ja tarjoaa erilaisia asiantuntijapalveluja.

Lähteet
-------

* Lappeenrannan taidemuseon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Väisänen, Riitta: Taidemuseo vaihtaa nimensä – Etelä-Karjalan taidemuseosta Lappeenrannan taidemuseo *Yle Uutiset*.  16.10.2015. Viitattu 18.10.2015.

Kirjallisuutta
--------------

* *Juha Metso, Tunteella liikkeellä - Emotion in motion*. Salon taidemuseo ja Lappeenrannan taidemuseo, 2016. ISBN 978-952-5830-20-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Etelä-Karjalan museot (Arkistoitu – Internet Archive)
* Etelä-Karjalan taidemuseo Museot.fi

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Lappeenrannan taidemuseo (Q18346772)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | taidemuseo, museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Lappeenranta |
|  |
| sijainti | Lappeenrannan linnoitus |
|  |
| katuosoite | Kristiinankatu 8-10, 53900 Lappeenranta |
|  |
| koordinaatit | 61°03′53″N 28°10′59″E﻿ / ﻿61.064734°N 28.182972°E﻿ / 61.064734; 28.182972 |
|  |
|  |

 |
**Bagirmi** oli Tšadjärven kaakkoispuolella nykyisen Tšadin alueella sijainnut islamilainen valtio vuosina 1522–1897. Eri historiansa vaiheissa se oli Kanem-Bornun ja Wadain herruuden alainen, kunnes siitä tuli lopulta osa Ranskan siitomaaimpperiumia vuonna 1897. Bagirmissa puhuttua bagirmin kieltä puhutaan edelleen Tšadissa.

Historia
--------

Bagirmilainen ratsumies piirroksessa vuodelta 1901.
Perimätiedon mukaan Bagirmi kehittyi kylien liittoutumasta noin vuonna 1522. 1500-luvun aikana siitä kehittyi varsinainen valtio sen kuninkaiden eli *mbangien* johdolla. Islamista tuli maan johdon uskonto, mutta tavallinen kansa jatkoi suureksi osaksi perinteisten uskontojen harjoittamista. Alistamalla viereisiä heikompia valtioita ja osallistumalla orjakauppaan siitä tuli alueellisesti merkittävä valtio.

Kuningas Burkumanda I:n valtakaudella 1635–1665 Bagirimi ulottautui pohjoisessa Tšadjärveen saakka. Orjia saatiin pääasiassa maan eteläosista, ja orjakauppa muodosti maan talouden perustan. Vuosina 1650–1675 Bagirmi oli nimellisesti Kanem-Bornun herruuden alainen, mutta tämä ei estänyt paikallisia hallitsijoita järjestämästä orjienryöstöretkiä sen alueelle. Tehokkaammin Bagirmin alisti Wadain sulttaani Bagirmin hekennyttyä 1700-luvun loppupuolella. Sulttaani järjesti sotaretken Bagirmia vastaan vuonna 1805 ja valtasi maan pääkaupunki Massenyan, tappoi paikallisen kuninkaan ja tämän perheen sekä hävitti ja orjuutti suuren osan sen väestöstä. Hyökkäystä seuranneena aikana Wadain armeijat hävittivät maata vapaasti, kunnes sudanilainen rosvopäällikkö Rābiḥ az-Zubayr hyökkäsi maahan 1890-luvulla. Bagirmin viimeinen mbang Gaugrang II päätti yrittää pelastaa maansa liittoutumalla siirtomaitansa kuningaskunnan suuntaan laajentaneen Ranskan kanssa. Hän kirjoitti suojelusopimuksen ranskalaisen komendantti Émile Gentilin kanssa vuonna 1897, mikä käytännössä lakkautti maan itsenäisyyden.

Lähteet
-------

1. ↑  Bagirmi - A language of Chad *Ethnologue*. Viitattu 13.9.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Kevin Shillington: *Encyclopedia of African History*, s. 119. New York: Fitzroy Dearborn, 2005. ISBN 1-57958-245-1. (englanniksi)
**Lappeenrannan ravirata** (tunnetaan myös nimellä **Lappee**) sijaitsee noin neljä kilometriä Lappeenrannan keskustan länsipuolella Lavolan kaupunginosassa Lappeenrannan lentoaseman tuntumassa. Se on yksi Suomen 19 maakunnallisesta raviradasta. Lappeenrannan ravirata aloitti toimintansa nykyisellä paikallaan vuonna 1973. Se korvasi entisen Harapaisten kaupunginosassa sijainneen radan, jossa kilpailtiin viimeistä kertaa syksyllä 1969.

Lappeenrannan raviradalla on kaksi erillistä katsomorakennusta. Toisessa sijaitsee 350 paikkaisen ravintolakatsomon lisäksi muun muassa kilpailutuomariston tilat. Toinen rakennus puolestaan käsittää noin 500 hengen istumakatsomon sekä kahvilan. Lisäksi alueella on muun muassa vuonna 1975 valmistunut 22 karsinainen ratatalli.

Lappeen vuotuinen päätapahtuma on syksyisen molempien hevosrotujen tammoille järjestettävä Villinmiehen Tammakilpailu. Kuninkuusravit Lappeenrannan nykyisellä radalla on pidetty vuosina 1977, 1993 ja 2009. Lisäksi Lappeen vanhalla raviradalla järjestettiin vuoden 1955 Kuninkuusravit.

Lähteet
-------

* Lappeenrannan raviradan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Lappeenrannan karttapalvelu Lappeenrannan kaupunki. Viitattu 27.11.2015.
2. ↑  Lappeen ravirata täyttää 40 vuotta  19.11.2013. Lappeenrannan Uutiset.  Arkistoitu 2.12.2013. Viitattu 24.11.2013.
**Oulun Ilmailukerho ry** on vuonna 1946 perustettu oululainen purjelentokerho, jonka lentotoiminta sijoittuu pääosin Pudasjärven lentopaikalle. Lisäksi Oulun Ahmosuon lentokenttä on käytössä keväisin ja syksyisin. 

Oulun Ilmailukerho omistaa neljä purjelentokonetta, joita kerholaiset voivat vuokrata. Lisäksi kerholla on Rallye Commodore hinauskoneena, jota käytetään purjelentokoneiden hinaamiseen taivaalle. 

Oulun Ilmailukerho on merkittävä purjelennon kouluttaja: sillä on tarvittavat koulutusluvat ja lentokoulun organisaatio. Koulutuksen perustana on purjelennon peruskoulutus tähdäten lentolupakirjaan ja sen lisäksi on monenlaista jatkokoulutusta harrastuksen edistämiseen.

Lentoja purjelentokoneilla Oulun Ilmailukerhon kalustolle ja kerhon jäsenien omille koneille kertyy yhteensä hieman vajaa tuhat vuosittain. Jäseniä kerholla on noin 150.

Lentokalusto
------------

**Moottorikoneet**

* M.S.893A Mod. Rallye Commodore 180 "Experimental tailtragger" hinauskone purjelentotoimintaan

**Purjekoneet**

* DG-500 Trainer, kaksipaikkainen koulukone
* DG-300 Elan, harjoituskone ja kerholuokan kilpailukone
* KA6-CR, puurakenteinen harjoituskone
* SZD-51-1 Junior, harjoituskone

Lähteet
-------

1. 1 2  Oulun Ilmailukerholle tunnustusta, Kaleva 17.9.2003

Aiheesta muualla
----------------

* Oulun Ilmailukerhon www-sivut
**Karim Rekik** (s. 2. joulukuuta 1994 Haag, Etelä-Hollannin provinssi, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapallopuolustaja, joka pelaa Saksan Bundesliigan Hertha Berlinissä. Hän voi pelata sekä laita- että keskuspuolustajana. Rekik on vasenjalkainen.

Tausta
------

Rekik on tunisialaista syntyperää. Hänen isänsä syntyi Tunisiassa ja äiti Alankomaissa, jossa hän parhaillaan toimii ala-asteen kouluavustajana.

Seurajoukkueura
---------------

Rekik siirtyi englantilaiseen Manchester Cityyn kesällä 2011 alankomaalaisesta Feyenoordista ja teki debyyttinsä miesten edustusjoukkueessa Dublin Super Cupissa harjoituskaudella. Varsinaisella liigakaudella hän debytoi edustusjoukkueessa 21. syyskuuta 2011 Englannin liigacupin kolmannen kierroksen ottelussa Birmingham Cityä vastaan tullessaan vaihdosta kentälle Wayne Bridgen tilalle.

22. maaliskuuta 2012 Rekik ja Luca Scapuzzi siirtyivät Portsmouthiin kuukauden mittaisella lainasopimuksella. Hän debytoi edustusjoukkueessa Englannin mestaruussarjassa 27. maaliskuuta kotona Hull Cityä vastaan tehden samalla ensiesiintymisen ammattilaistasolla. Rekik vakiinnutti paikkansa joukkueen avauskokoonpanossa ja auttoi Portsmouthin säilymään mestaruussarjassa.

Rekik pelasi Manchester Cityssä ainoan valioliigaottelunsa joulukuussa 2012. Helmi-toukokuussa 2013 hän pelasi lainalla mestaruussarjajoukkue Blackburn Roversissa. Kaudet 2013–2015 hän oli lainalla Alankomaiden Eredivisiessa PSV Eindhovenin joukkueessa. Keäsllä 2015 hän siirtyi ranskalaisseura Olympique de Marseilleen ja kesällä 2017 Saksaan Hertha Berliniin.

Maajoukkueura
-------------

Rekik pelasi Alankomaiden nuorisomaajoukkueissa. Alankomaiden A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran toukokuussa 2014 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Hän palasi maajoukkueeseen loka-marraskuussa 2017, jolloin hän pelasi kolme maaottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Karim Rekik, made in Tunisia *La Presse de Tunisie*.  27.6.2011.  Arkistoitu 14.2.2012. Viitattu 23.12.2012. (ranskaksi)
2. ↑  A bit more on new arrivals at Manchester City Karim Rekik Denis Suarez Luca Scapuzzi *mcfc.co.uk*.  2.8.2011. Manchester City Football Club.  Arkistoitu 28.2.2012. Viitattu 23.12.2012. (englanniksi)
3. ↑  Man City 2 - 0 Birmingham *BBC Sport*.  21.9.2011. British Broadcasting Corporation. Viitattu 23.12.2012. (englanniksi)
4. ↑  Manchester City Pair Sign *portsmouthfc.co.uk*.  22.3.2012. Portsmouth Football Club.  Arkistoitu 26.4.2012. Viitattu 23.12.2012. (englanniksi)
5. 1 2  Karim Rekik Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**R’Kiz** (myös *Rkiz*) on Senegaljoen tulvajärvi Trarzan alueella Mauritaniassa.

Järvi sijaitsee Sahelin ja Saharan siirtymävyöhykkeellä noin 30 kilometriä Senegaljoesta pohjoiseen. Sen pituus on 35 ja leveys 5 kilometriä. Järvi saa vetensä Senegaljoen tulviessa Laouvaja ja Sokam -nimisiä kanavia pitkin. Tulva alkaa heinäkuussa jatkuu marraskuuhun saakka. Vesi on alimmillaan maalis-kesäkuussa. Senegaljoen säännöstelyn ja kanavien umpeenkasvun takia tulva-alue on nykyään vain 10–20 prosenttia entisestä. Kosteikon kokonaispinta-alaksi on mainittu 129,7 neliökilometriä.

Järvellä ja sen ympäristössä harjoitetaan kalastusta, viljellään vihanneksia ja riisiä, laidunnetaan karjaa sekä korjataan puutavaraa ja tuotetaan puuhiiltä. Se on myös tärkeä muuttolintujen talvehtimispaikka. Järven ja sen kanavien rannalla on useita kyliä. Sen pohjoispuolella sijaitsee R’Kizin kuntakeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The use of ecosystem services to value wetlands in the Senegal River Basin – a pilot study *Altenburg & Wymenga*.  2016. Viitattu 11.7.2022.
2. ↑  Hughes, R. H. & Hughes, J. S.: *A Directory of African Wetlands*, s. 50. Gland: IUCN, 1992. ISBN 2-88032-949-3.
Väliletto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
65°08′41.2″N, 025°02′18.7″E, OuluSuomi |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Väliletto** on saari Perämeressä Kellon kaupunginosassa Oulun (entisen Haukiputaan) edustalla noin kymmenen kilometrin päässä mantereelta. Lähimmät saaret ovat Kattilankalla ja Kintasletto.

Kasvistoltaan Väliletto on monipuolinen saari. Sen lakiosia peittää pihlajia kasvava keto, länsipäässä on katajikkoa ja joitakin mäntyjä. Saarella esiintyviin harvinaisiin kasveihin kuuluvat poimuhierakka, suomenhierakka ja nelilehtikuusi. Linnusto on runsas, käsittäen harvinaisempia lintulajeja, kuten lapasotka, pilkkasiipi, sirrit, tyllit, vesipääsky, ristisorsa, sekä runsaasti esiintyviä lintulajeja naurulokki, lapintiira, selkälokki ja kalatiira.

Saari on merkittävä uhanalaisten lintujen ja lintuyhdyskuntien pesimäpaikka sekä Perämeren merkittävimpiä linnustokohteita.

Lähteet
-------

1. ↑  Merilä, Eino: Tietolähteitä saarilta ja rannoilta Oulun seudulta, Haukiputaalta Oulunsaloon *koti.netplaza.fi*.  31.12.1997.  Arkistoitu 29.9.2007. Viitattu 30.06.2007.
**Nuori kaarti** oli Leningradissa vuosina 1926–1937 ilmestynyt, Leningradin alueen ja Neuvosto-Karjalan suomalaiselle, inkeriläiselle ja karjalaiselle nuorisolle tarkoitettu suomenkielinen sanomalehti. Se oli Komsomolin Leningradin ja Karjalan aluekomiteoiden äänenkannattaja. Lehden julkaisijana toimi Kustannusliike Kirja ja vuodesta 1936 Leningradin toimeenpaneva komitea ja neuvosto.

Lehti perustettiin lokakuussa 1926. Aluksi se ilmestyi kerran, vuodesta 1930 kaksi ja vuodesta 1934 kolme kertaa viikossa. Vuonna 1932 lehden painosmäärä oli 3 000 kappaletta. Vastaavia toimittajia olivat Väinö Aalto (1926–1927), Nikolai Jaakkola (1930), H. Juntunen (1930–1931), Hanna Kangasniemi (1932), Matti Mäyrä (1932–1933) ja Matti Jaakkola (1934–1937). Toimitussihteerinä työskenteli vuodesta 1935 lähtien Veikko Airola.

Lehti lakkautettiin 1930-luvun lopun suomalaisvainojen seurauksena. Komsomolin Leningradin aluekomitea teki päätöksen Nuoren kaartin ja lastenlehti Kipinän lakkauttamisesta 9. elokuuta 1937. Lehden viimeinen numero ilmestyi 14. elokuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kruhse, Pauli & Uitto, Antero: *Suomea rajan takana 1918–1944: Suomenkielisen neuvostokirjallisuuden historia ja bibliografia*. Julkaisija: Kansalliskirjasto. Jyväskylä: BTJ, 2008. ISBN 978-951-692-705-6.
2. ↑  Alto, E.L.: *Sovetskije finnojazytšnyje žurnaly 1920–1980*, s. 20. Petrozavodsk: Karelija, 1989. ISBN 5-7545-0308-3.
3. ↑  Smirnova, T.M.: Kadry finskoi sovetskoi petšati Petrograda-Leningrada *Sankt-Peterburg i strany Severnoi Jevropy: materialy konferentsii 2006 goda*. Viitattu 14.5.2009. (venäjäksi)
**Richard Boone** (18. kesäkuuta 1917 Los Angeles, Kalifornia – 10. tammikuuta 1981 St. Augustine, Florida) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Boone palveli toisessa maailmansodassa, jonka jälkeen hän opiskeli näyttelemistä newyorkilaisessa The Actors Studiossa. Boone teki Broadway-debyyttinsä 31-vuotiaana, ja vuonna 1951 hän solmi elokuvasopimuksen 20th Century Foxin kanssa. Boonen Foxille tekemiin elokuviin kuuluu muun muassa vuonna 1953 valmistunut *Näin hänen kuolevan*, jossa hän näytteli Pontius Pilatuksen roolin. Vuosina 1957–1963 Boone näytteli suositussa television lännensarjassa *Have Gun, Will Travel*. Sitä seurasi lyhytikäiseksi jäänyt antologiasarja *The Richard Boone Show*, jonka jälkeen Boone palasi takaisin elokuvarooleihin. Boone kuoli kurkkusyöpään 63-vuotiaana.

Valikoitu filmografia
---------------------

* *Näin hänen kuolevan* (*The Robe*, 1953)
* *Alamo* (*The Alamo*, 1960)
* *Yö ilman armoa* (*The Night of the Following Day*, 1968)
* *Revolverimies* (*The Shootist*, 1976)
* *Syvä uni* (*The Big Sleep*, 1978)

Lähteet
-------

1. ↑  Erickson, Hal: Richard Boone Rovi. Viitattu 24.7.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Arkas** (m.kreik. Αρκάς, lat. *Arcas*) oli kreikkalaisessa mytologiassa Zeuksen ja Kalliston poika. Arkaksen kasvattajiksi mainitaan myyteissä sekä Maia että Lykaon. Puolisonsa dryadi Eraton kanssa Arkaalla oli pojat Azan, Afeidas ja Elatos.

Arkas on Arkadian eponyymi heeros. Kreikan sana *arktos* tarkoittaa karhua.

Hesiodoksen versio
------------------

Hera muutti Kalliston karhuksi rangaistukseksi tämän lemmenseikkailusta Zeuksen kanssa. Metsästäessään Arkas yritti tietämättään tappaa äitinsä, jota hän ei tunnistanut. Tällöin Zeus asetti heidän molemmat taivaalle Ison karhun ja Pienen karhun tähtikuvioiksi.

Hyginuksen versio
-----------------

Arkaksen äiti Kallisto liittyi Dianan metsästysseurueeseen. Kallisto tuli kuitenkin raskaaksi Zeukselle, mutta salasi peloissaan raskautensa Dianalta. Diana kuitenkin huomasi tämän odottavan lasta Kalliston peseytyessä virrassa, ja raivoissaan siitä, ettei Kallisto ollut säilyttänyt neitsyyttään muutti tämän karhuksi. Tässä muodossa Kallisto synnytti myös Arkaksen. 

Hyginus myös mainitsee, että jotkut väittävät Heran muuttaneen Kalliston karhuksi ja käskeneen Dianan tappaa tämän, jonka jälkeen Kallisto olisi asetettu tähdeksi taivaalle. Hän tosin mainitsee vielä toisen version, jossa itse Zeus muuttaa Kalliston karhuksi hämätäkseen vaimoaan Heraa lemmenseikkailultaan, mutta Heran huomatessa tämän ja käskiessä Dianan tappamaan karhun, Zeus asettaa Kalliston turvaan taivaalle. Heran raivostuessa tästä hän pyytää entistä hoitajaansa Tethystä, Okeanoksen puolisoa, olemaan ottamasta Kallistoa vastaan. Niinpä Kallisto (Iso karhu) ja Arkas (Pieni karhu) joutuvat kiertämään taivaalla omalla sirkumpolaarisella radallaan, kun taas muut tähdet saavat laskea horisonttiin meren syliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 8.4.2 (engl. käännös).
2. ↑  Hesiodos: *Frag. Kallisto ja Arkas* (engl. käännös).
3. ↑  Hyginus: *Astronomica* ii.1 (engl. käännös).
| "Sairas vääns"Tohtori Tornado |
| --- |
| Singlen "Sairas vääns" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  B-puoli | "Sua odottaen" |
|  Julkaistu | 1979 |
|  Tyylilaji | huumorimusiikki |
|  Kesto | 02.40 |
|  Levy-yhtiö | Discophon, Kerberos |
| Tohtori Tornadon muut singlet |
|  | "Sairas vääns"1979 | "Tuu rouvaksi tohtorille"1979 |

"**Sairas vääns**" on Tohtori Tornadon (oik. Esko Johansson) esittämä huumorimusiikkia edustava musiikkikappale, joka osallistui MTV:n järjestämään Syksyn sävel -kilpailuun vuonna 1979 sijoittuen kuudenneksi. Kappaleen on säveltänyt, sovittanut ja sanoittanut Jyrki Paavola.

Aiheensa kappale oli saanut Yhdysvaltain ulkoministerinä vuosina 1977–1980 toimineen Cyrus Vancen nimen ääntämyksestä. Vaikka kappaleesta muodostuikin jonkinlainen kulttiklassikko, Tohtori Tornadon musiikillinen ura jäi kahteen singleen.

Kappale on sittemmin julkaistu uudelleen kokoelma-albumilla *1970-luvun Syksyn sävelet* (2011). Vuonna 1979 kappaleesta tehtiin myös cover-versio, tekijänä Tohtori Tuppi (oik. Kari Kuuva). Tämä versio julkaistiin myöhemmin kokooma-albumeilla *Tenavadisco* (1980) ja *Disco City vol 1.* (2012).

Lähteet
-------

1. ↑  Sairas vääns' / SUa odottaen by Tohtori Tornado *Rateyourmusic.com*. Viitattu 14.8.2015.
2. ↑  Kappaleen tiedot *Fono.fi*. Viitattu 28.10.2012.
3. 1 2 3  6. Tohtori Tornado: Sairas vääns *Syksyn Sävel Retro*. MTV3. Viitattu 28.10.2012.
4. ↑  Kappalehaku *Fono.fi*. Viitattu 28.10.2012.
Arkhimedeen ruuvi.
Vesivoimaruuvi Walesissä.
**Arkhimedeen ruuvi** on toiminut alkukantaisena vedennostokeinona muinaisen Egyptin ajoista lähtien.

Kaikessa yksinkertaisuudessaan Arkhimedeen ruuvi koostuu ruuvikierteestä, jonka ympärillä on vedenpitävä sylinteri. Laitteen toinen pää asetetaan veden alle ja ruuvikierrettä pyöritetään. Ruuvikierteen alapäässä oleva vesi kiertyy akselin ympärillä ylöspäin kunnes se pääsee valumaan ulos laitteen toisesta päästä.

Arkhimedeen ruuvin periaatetta on sen käytännöllisyyden vuoksi sovellettu vuosisatoja monissa erilaisissa laitteissa ja yhteyksissä kuten esimerkiksi lihamyllyissä, jätepuristimissa, öljynporauksessa ja maansiirrossa.

Ruuviturbiini
-------------

Arkhimedeen ruuvin periaate toimii myös turbiinissa nesteen valuessa alaspäin. Vesivoimaruuvin (saks. *Wasserkraftschnecke*, puol. *Turbina Archimedesa*) periaatteella toimivat voimalaitokset ovat pieniä (teholuokka 10–100 kW, rakennevirtaama 0,1–10 m³/s, putouskorkeus 1–10 m). Laitoksia on käytössä muun muassa Isossa-Britanniassa, Itävallassa, Puolassa, Saksassa ja Sveitsissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Laitoksen käyttöönotto Kindbergissä vuonna 2008
2. ↑  Voimalaitoksen käyttöönotto Warburgissa vuonna 2012
3. ↑  Voimalaitos Hirschthalissa[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arkhimedeen ruuvi**.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruuviturpiinivoimalaitoksia**.
**S-102** oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Stalinets-luokka*
Alus tilattiin Leningradista Sudomekhilta, missä köli laskettiin 20. kesäkuuta 1937. Alus laskettiin vesille 20. huhtikuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 15. joulukuuta 1940.

Palvelus
--------

Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon kesällä 1941 alus oli Ust-Dvinskissä päällikkönään kapteeniluutnantti B. V. Ivanov. Se lähti 27. kesäkuuta ensimmäiselle sotaretkelleen Ruhnun pohjoispuolelle Riianlahden länsiosaan. Alus sai 7.-8. heinäkuuta välisenä yönä käskyn siirtyä Ust-Dvinskin edustalle tuhoamaan alueella ollut Saksan laivaston risteilijä. Sukellusveneen päällikkö totesi 8. heinäkuuta risteilijän olevan miinanraivaajien emäalus, joka tuki alueella olevia miinanraivaajia. Saksalaiset havaitsivat sukellusveneen, joka poistui paikalta.

Aluksen saavuttua 10. heinäkuuta Kolkan niemimaan edustalle tähystäjä havaitsi Riikaan matkalla olevan saksalaisen saattueen, mutta saattuetta vastaan ei kyetty hyökkäämään veden mataluuden vuoksi. Seuraava saattue havaittiin 12. heinäkuuta, mutta meren syvyys ei mahdollistanut hyökkäystä. Alus ilmoitti kuitenkin havainnoistaan Itämeren laivaston esikuntaan ja lähti paluumatkalle. Se joutui 15. heinäkuuta Hiidenmaan ja Saarenmaan välisessä salmessa ilmahyökkäykseen, mutta ei vaurioitunut. Alus saapui vielä samana päivänä Triigiin, mistä se siirtyi 17.-18. heinäkuuta Tallinnan kautta Kronstadtiin. Alus siirrettiin telakalle huoltoon ja valmistautumaan siirtoon Pohjoiseen laivastoon, jonne se lähti 5. elokuuta. Alus saapui 8. syyskuuta Belomorskiin, missä se liittyi Pohjoiseen laivastoon.

Alus poistettiin palveluksesta 1959.

Lähteet
-------

* Gardiner. Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Bagnasco, Erminio: *Submarines of World War Two*. Lontoo, Englanti: Arms and Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-331-X. (englanniksi)
* Polmar, Norman & Noot, Jurrien: *Submarines of the Russian and Soviet navies, 1718-1990*. Annapolis: Naval Institute Press, 1991. ISBN 0-87021-570-1. (englanniksi)
* Valkonen, Antti: *Neuvostoliiton sukellusveneet Itämerellä 1941-1945*. Koala, 2020. ISBN 978-952-229-209-4.

### Viitteet

1. ↑  Polmar & Noot 1991 s. 262
2. ↑  Valkonen 2021 s. 51
3. ↑  Valkonen 2021 s. 52

Stalinets-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| IX sarja | *S-1* - *S-2* - *S-3* |
| IXbis sarja | *S-4* - *S-5* - *S-6* - *S-7* - *S-8* - *S-9* - *S-10* - *S-11* - *S-12* - *S-13* - *S-14* - *S-15* - *S-16* - *S-17* - *S-18* - *S-19* - *S-20* - *S-21* - *S-22* - *S-23* - *S-24* - *S-31* - *S-32* - *S-33* - *S-34* - *S-35* - *S-36* - *S-37* - *S-41* - *S-42* - *S-43* - *S-50* - *S-51* - *S-52* - *S-53* - *S-54* - *S-55* - *S-56* - *S-57* - *S-101* - *S-102* - *S-103* - *S-104* - *S-105* - *S-106* - *S-107* - *S-108* |
| XVI sarja | *S-38* - *S-45* - *S-46* - *S-47* - *S-48* - *S-58* - *S-59* - *S-60* - *S-61* - *S-62* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: M-luokka – Seuraaja: K-luokka |
*Tämä artikkeli kertoo kreikkalaisesta filosofista. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
**Arkhelaos** (m.kreik. Ἀρχέλαος, 400-luku eaa.) oli eräs antiikin kreikan esisokraattisista filosofeista, hänet luetaan kuuluvaksi ns. joonialaisen luonnonfilosofian haaraan. Hän oli kotoisin joko Ateenasta tai Miletoksesta. Hän oli Anaksagoraan oppilas ja Sokrateen opettaja.

Diogenes Laertioksen mukaan Arkhelaos oli se, joka toi luonnonfilosofian Jooniasta Ateenaan. Kuitenkin yleisesti ajatellaan jo Anaksagoraan tehneen sen. Arkhelaokseen luonnonfilosofia joka tapauksessa päättyy, sillä hänen jälkeensä Sokrates aloitti etiikan tutkimisen ja siirsi näin filosofian painopisteen hyvään elämään. Sokrates kuitenkin omaksui etiikan tutkimuksen Anaksagoraalta, mutta sai kunnian sen keksimisestä. Arkhelaos oli kuitenkin käsitellyt etiikkaa jo jossain määrin, sillä hän pohti filosofiassaan lakeja, sekä sitä, mitkä asiat ovat hyviä ja oikeudenmukaisia. Hänen mukaansa oikeudenmukaiset ja häpeälliset asiat eivät ole olemassa luonnostaan, vaan ne perustuvat siihen mitä yhteiskunnassa on sovittu. 

Arkhelaos jakoi Anaksagoraan näkemyksen siitä, että maailma on saanut alkunsa äärettömästä aineesta, joka koostuu keskenään samanlaisista ainesosasista, ja että kaikki yksittäiset osaset puolestaan syntyvät näistä. Kuitenkin tämän yhdistymisen saa hänen mukaansa aikaan näissä ainesosasissa oleva sielu jumalan (tai Järjen, *nous*) sijasta. Se panee mainitut ikuiset osaset liikkeelle yhdistelemällä ja erottelemalla niitä, aivan kuten Anaksagoras opetti.

Arkhelaos opetti myös, että kosmoksen syntymisellä on kaksi syytä, lämpö ja kylmyys. Lämmön vaikutuksesta vesi synnyttää joko ilmaa tai maata, sen mukaan pääseekö se valumaan vapaasti vai sakeutuuko se. Näin maata siis rajoittaa ensin ilma, ja ilman yläpuolella tuli. Kaikki eläimet, mukaan lukien ihmiset, ovat syntyneet lämpimästä maasta, kun se erittää limaa.

Lähteet
-------

* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*, s. 60 (II.4), 455–456. Suomennos ja selitykset Marke Ahonen. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003. ISBN 952-5418-07-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Diogenes Laertios: Arkhelaoksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Diogenes Laertios: Arkhelaoksen elämäkerta (kreikaksi)

Antiikin filosofia – Esisokraattinen filosofia

|  |  |
| --- | --- |
| Miletoslaiset | 
* Thales
* Anaksimandros
* Anaksimenes

 |
| Pythagoralaiset | 
* Pythagoras
* Alkmaion
* Filolaos
* Arkhytas

 |
| Efesoslaiset | 
* Herakleitos

 |
| Elealaiset | 
* Ksenofanes
* Parmenides
* Zenon Elealainen
* Melissos

 |
| Pluralistit | 
* Anaksagoras
* Empedokles
* Arkhelaos

 |
| Atomistit | 
* Leukippos
* Demokritos

 |
| Sofistit | 
* Protagoras
* Gorgias
* Prodikos
* Hippias

 |
| Muita | 
* Ferekydes
* Diogenes Apollonialainen

 |
**Arkhelaos** oli Makedonian kuningas 413–399 eaa. Arkhelaos oli Perdikkas II:n poika. 

Arkhelaoksen hallituskauden alkuvuosi on epävarma. Perdikkaan tiedetään sotineen Amfipolista vastaan vuonna 414 eaa. ja Arkhelaoksen tiedetään piirittäneen Pydnaa vuonna 411/410 eaa. Arkhelaos hallitsi erään lähteen mukaan 14 vuotta. Tämän takia 413 eaa. on todennäköinen vuosi Arkhelaoksen vallan alulle.

Platonin dialogin *Gorgias* mukaan Arkhelaos oli Perdikkaan ja erään orjattaren poika. Platonin mukaan Arkhelaos murhasi Perdikkaan veljen Alketaan, josta muuten olisi tullut kuningas. Antiikin aikana tarina oli tunnettu, mutta nykyään sen aitoutta epäillään. Jos Arkhelaos oli Perdikkaan vanhin poika, on epäselvää oliko hänellä vai Alketaalla suurempi oikeus kruunuun. Vuodelta 423 eaa.

Arkhelaoksen astuessa valtaan Ateena oli juuri kokenut tappion Sisilian sotaretkellä. Ateena tarvitsi uuden laivaston, ja Makedonia oli ainoa paikka josta sellaisen voisi hankkia. Arkhelaos halusi vahvistaa ja uudelleen organisoida Makedonian valtion ja ateenalaiset olivat valmiita auttamaan häntä tässä. Ateenalaiset auttoivat Arkhelaosta Pydnan piirityksessä. Pydna oli tuolloin itsenäinen kreikkalainen kaupunki keskellä Makedoniaa. Ateenalaisten avulla kaupunki vallattiin, siirrettiin jonkin matkaa sisämaahan ja perustettiin uudelleen makedonialaisena kaupunkina.

Arkhelaos ei sekaantunut enempää peloponnesolaissotaan. Hän joutui kuitenkin sotimaan Makedonian länsipuolella olleita heimoja vastaan.

Arkhelaoksen aikana Pella syrjäytti Aigain pääkaupunkina. Aigai pysyi kuitenkin vielä tärkeänä kaupunkina. Arkhelaos kannusti myös kreikkalaista kulttuuria, ja näytelmäkirjailija Euripides muutti Pellaan. Euripides kirjoitti muun muassa näytelmän *Arkhelaos*, joka kertoi nuoresta Herakleen jälkeläisestä, joka perusti Aigain Apollonin käskystä.

Arkhelaos kuoli vuonna 399 eaa. Diodoroksen mukaan Arkhelaoksen rakastaja Krateros tappoi hänet vahingossa metsästysretken aikana. Aristoteleen mukaan Krateros oli mukana salajuonessa, jonka tarkoitus oli tappaa kuningas. Aristoteles on ajallisesti lähempänä tapahtumaa, joten hänen versionsa on luultavasti oikea. Arkhelaosta seurasi kuninkaan hänen poikansa Orestes.

Lähteet
-------

* Eugene N. Borza: *In the shadow of Olympus: the emergence of Macedon*. Princeton University Press, 1992. ISBN 9780691008806.

### Viitteet

1. 1 2  Borza s.161
2. ↑  Borza s.162
3. ↑  Borza s.163
4. ↑  Borza s.167
5. ↑  Borza s.172
6. ↑  Borza s.177


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Perdikkas II** | **Makedonian kuningas** | Seuraaja:**Orestes** |
Mekongin tutkimuskomission avainhenkilöt
**Mekongin tutkimusmatka 1866–1868** oli Mekongjoelle suunnattu ranskalainen tutkimusmatka, jonka suorittivat kuusi upseeria Mekongin tutkimuskomissiosta. Tutkimusmatkan tavoite oli todistaa, että Mekongia pitkin on mahdollista purjehtia Kiinaan. Merireitti Kiinaan olisi todistanut Ranskan Etelä-Vietnamissa sijainneiden siirtokuntien merkityksen maalle, joka oli kokenut Aasiassa useita tappioita kilpailevalle siirtomaavalta Britannialle. Retki olisi onnistuessaan avannut Ranskalle pääsytien Kiinan rikkauksien luokse.

Tutkimusretkeä johti aluksi Ernest Doudard de Lagrée, jonka varamiehenä ja maanmittarina toimi Francis Garnier. Heidän lisäkseen mukana oli kaksikymmentä apulaista. Matkalaiset joutuivat pian vaihtamaan tykkiveneensä kanootteihin Mekongin osoittautuessa voimakkaaksi vastukseksi. Kaikki tutkimuskomitean ranskalaiset jäsenet sairastuivat malariaan, jonka lisäksi heitä vaivasi elintarvikevarastojen hupeneminen. Ennen Kiinaan pääsyä he joutuivat kulkemaan shanikansan hallitsemien pikkuvaltioiden lävitse ja maksamaan niistä jokaiselle läpikulusta.

Saapuessaan Kiinaan retkikunta oli jo vakuuttunut siitä, että Mekong ei ollut turvallinen eikä käyttökelpoinen merireitti. Yunnanissa matkaa johtanut Lagrée kuoli, jonka jälkeen Garnier otti hänen paikkansa johtajana. Garnier halusi palata Mekongjoelle, mutta toive ei toteutunut kun Dalin sulttaani Du Wenxiu määräsi heille poistumiskäskyn. Retkikuntalaiset matkasivat syvemmälle Kiinaan kunnes saapuivat nykyiseen Wuhaniin. Sieltä matka jatkui poispäin Kiinasta kunnes he pääsivät takaisin matkan alkupisteeseen Saigoniin 28. kesäkuuta 1868.

Matkan mahdollinen reitti, Saigonista myötäpäivään
Mekongin tutkimusmatka vaikutti Ranskan siirtomaapolitiikkaan suuntaamalla ranskalaisten huomion Mekongista punaiselle joelle. De Lagréen ja Garnierin matka myös muodosti perustan alueen myöhemmille tutkimusmatkoille vaikka Mekongin alkulähdettä ei löytynyt eikä joki osoittautunut mahdolliseksi laivareitiksi Kiinaan. Tutkimusmatkan aikana kartoitettiin tuhansia kilometrejä ennen tuntematonta seutua.

Lähteet
-------

* Hanbury-Tenison, Robin: *Suuret tutkimusmatkat*. Helsinki: Otava, 2007. ISBN 978-951-1-21978-1.

### Viitteet

1. 1 2 3  Hanbury-Tenison s. 208–210
2. 1 2 3  French Exploration of the Mekong River: The de Lagree and Garnier Expedition 1866-1868 *worldhistory.us*.  13.8.2018. Viitattu 28.8.2019.
3. ↑  A Historic Mekong Journey *fishbio.com*.  27.11.2013. Viitattu 28.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mekongin tutkimusmatka 1866–1868** Wikimedia Commonsissa
PyöräilyPyöräily
Aika-ajon voittaja Rudolph Lewis.
**Vuoden 1912 kesäolympialaisten pyöräily** järjestettiin 7. heinäkuuta 1912 Ruotsissa. Tämä oli viides kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 123 osanottajaa 16 eri maasta. Tapahtumia oli kaksi, aika-ajo ja joukkueaika-ajo. Tämä on toistaiseksi ainoa kerta, kun olympialaisten pyöräilyssä ei ole mukana ratapyöräilyä.

Mitalistit
----------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| Aika-ajo | Etelä-Afrikka Rudolph Lewis | Yhdistynyt kuningaskunta Freddie Grubb | Yhdysvallat Carl Schutte |
| Joukkueaika-ajo |  Ruotsi

---

Erik FriborgRagnar MalmAxel PerssonAlgot Lönn |  Yhdistynyt kuningaskunta

---

Freddie GrubbLeonard MeredithCharles MossWilliam Hammond |  Yhdysvallat

---

Carl SchutteAlvin LoftesAlbert KrushelWalden Martin |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Etelä-Afrikka | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  Ruotsi | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 4. |  Yhdysvallat | 0 | 0 | 2 | 2 |

Lähteet
-------

* Cycling at the 1912 Stockholm Summer Games (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

PyöräilyPyöräily olympialaisissa
1896 |
1900 |
1904 |
1908 |
1912 |
1920 |
1924 |
1928 |
1932 |
1936 |
1948 |
1952 |
1956 |
1960 |
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1996 |
2000 |
2004 |
2008 |
2012 |
2016 |
2020

Kesäolympialaisten 1912 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Baseball (*Näytöslaji*) | Glima (*Näytöslaji*) | Jalkapallo | Köydenveto | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Paini | Purjehdus | Pyöräily | Ratsastus | Soutu | *Taidelajit* | Tennis | Uinti | Uimahypyt | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**Jared Goldberg** (s. 17. kesäkuuta 1991 Holladay) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Snowbird Sports Education Foundation -seuraa.

Alppihiihdon maailmancupissa Goldberg kilpaili ensimmäisen kerran Lake Louisen supersuurpujottelussa marraskuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Beaver Creekin supersuurpujottelussa joulukuussa 2012 oltuaan 30:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Val Gardenan syöksylaskussa joulukuussa 2017. Parhaimmillaan hän on ollut kuudes niin ikään Val Gardenan syöksylaskussa joulukuussa 2020.

Goldberg sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 superalppiyhdistetyssä 11:nneksi ja suurpujottelussa 19:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli syöksylaskussa 20:s. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui supersuurpujottelussa 15:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jared Goldberg Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jared Goldbergin kotisivut
**Wikipedia Zero** oli Wikimedia Foundationin organisoima hanke, jonka tarkoituksena oli tarjota mobiililaitteilla vapaa pääsy Wikipedian artikkeleihin ilman datankäyttömaksuja. Vuonna 2012 aloitettu Wikipedia Zero toimi pääosin Afrikan, Aasian ja Väli-Amerikan kehittyvissä maissa. Wikipedia Zero toimi käytännössä siten, että Wikimedian kanssa yhteistyössä toimivat operaattorit tarjoavat vapaan pääsyn Wikipedian mobiiliversioon.

Facebook Zero sai innoituksensa Wikipedia Zero -hankkeesta.

Saatavuus
---------

Wikipedia Zero -ohjelmaan kuuluvat maat syyskuussa 2016.  Aktiivisesti saatavilla  Ollut aiemmin saatavilla

Lopettaminen
------------

Helmikuussa 2018 Wikimedia Foundation ilmoitti, että Wikipedia Zero -ohjelma loppuu vuonna 2018 ja uudentyyppiset kumppanuusohjelmat jatkuvat eri puolilla maailmaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Wikipedia Zero – DW – 12/18/2013 *dw.com*. Viitattu 29.11.2022. (englanniksi)
2. ↑  Building for the future of Wikimedia with a new approach to partnerships *Wikimedia Foundation*.  16.2.2018. Wikimedia Foundation. Viitattu 27.5.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wikipedia Zero** Wikimedia Commonsissa

* Wikipedia Zero -hankkeeseen kuuluvat operaattorit ja valtiot (englanniksi)
**Mekoryuk** on kaupunki Shoal Bayn suulla Nunivaksaaren pohjoisrannalla läntisessä Alaskassa. Saari sijaitsee Beringinmeressä 48 kilometrin päässä rannikolta. Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 210, ja asukkaista 90,48 prosenttia kuului Amerikan alkuperäiskansoihin. Kaupungissa toimii liittovaltion tunnustama heimoyhteisö Native Village of Mekoryuk. Asukkaat ovat Keski-Alaskan jupik-eskimoita. Heimoa kutsutaan nimellä cup'ig.

Historiaa
---------

Nuniwarmiutit (tai cup'igit) ovat asuttaneet Nunivaksaarta 2 000 vuoden ajan. Ensimmäisinä eurooppalaisina alueelle saapui Venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian retkikunta, joka raportoi vuonna 1821 saarella asuvan 400 ihmistä 16 kylässä. Yhdysvaltojen ostettua Alaskan vuonna 1867 Ivan Petroff laski saarella olevan 702 jupikkia yhdeksässä kylässä mukaan lukien 117 ihmistä "Kootissa", joka oli paikka lähellä nykypäivän Mekoryukia. Vuoden 1900 epidemia*selvennä* jätti kylään vain neljä perhettä.

Evangelical Covenant Church rakensi Mekoryukiin kirkon 1930-luvulla, ja ensimmäinen koulu avattiin 1939. Ihmiset muualta saarelta muuttivat kylään asuakseen lähellä koulua. Venäläiseskimo toi kylään poronkasvatuksen vuonna 1920. Elinkeino siirtyi Yhdysvaltain hallituksen hallintaan 1940-luvulla ja se rakennutti teurastamon vuonna 1945. Porot risteytettiin Denalin kansallispuiston karibujen kanssa ja tuloksena oli isompi, mutta vähemmän säyseä poro. Vuonna 1934 Grönlannista siirrettiin Nunivakiin 34 myskihärkää tavoitteena estää sen kuoleminen sukupuuttoon. Nykyään myskihärkäkanta on 500 eläintä ja kannasta on siirretty yksilöitä muualle Alaskaan.

1900-luvun puolivälistä lähtien Mekoryuk on ollut saaren ainoa vakituinen asuinkeskus. 1940-luvulle asti alueella elettiin vanhaa perinteistä elämäntyyliä, jossa muun muassa miehet ja naiset asuivat erillään. 1950- ja 1960-luvuilla eläminen muuttui nykyaikaisemmaksi. 

Vuonna 1957 Mekoryukiin rakennettiin kiitotie. Kaupunkioikeudet Mekoryuk sai vuonna 1969. High school avattiin 1978.

Lähteet
-------

1. ↑  American FactFinder (Community facts -haulla *kaupungin nimi, piirikunta*) *US Census Bureau*.  (englanniksi)
Kaksi yleistä esimerkkiä Japp–Klingemann-reaktiosta
**Japp–Klingemann-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa aromaattinen diatsoniumsuola reagoi diketonin tai β-ketohapon tai -esterin kanssa muodostaen hydratsonin. Reaktion raportoivat ensimmäisen kerran Francis Robert Japp ja Felix Klingemann vuonna 1888 ja reaktio on nimetty heidän mukaansa. Japp–Klingemann-reaktio on hyvin käytetty tapa valmistaa synteettisesti hyödyllisiä aromaattisia hydratsoneja.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Japp–Klingemann-reaktio tapahtuu emäksisissä olosuhteissa kaikille aromaattisille diatsoniumsuoloille. Karbonyyliyhdisteenä käytetään tyypillisesti joko β-ketohappoa tai -esteriä. Reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa karbonyyliyhdisteestä muodostuu emäksisissä olosuhteissa enolaatti. Tämä nukleofiilinen enolaatti reagoi elektrofiilisen diatsoniumsuolan kanssa additioreaktiolla muodostaen välivaiheena diatsoyhdisteen. Tämä diatsoyhdiste hydrolysoituu emäksisissä olosuhteissa tetraedrimäiseksi välivaiheeksi. Tämä välivahe on epästabiili ja hajoaa hydratsoniksi ja ketohappojen tapauksessa hiilidioksidiksi ja ketoestereiden tapauksessa karboksylaatti-ioniksi.

Japp–Klingemann-reaktioissa muodostuvat aromaattiset hydratsonit ovat hyödyllisiä orgaanisen kemian lähtöaineita. Usein reaktiota seuraa Fischerin indolisynteesi, jossa hydratsoni reagoi väkevän rikkihapon kanssa indolijohdannaiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Richard J. Sundberg :*Indole, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 25.11.2016
2. 1 2  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 675. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
3. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-47. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2  Jie Jack Li: *Name Reactions*, s. 316. Springer, 2014. ISBN 978-3-319-03979-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.11.2016). (englanniksi)
5. 1 2  Julio Alvarez-Builla, Juan José Vaquero, José Barluenga: *Modern Heterocyclic Chemistry*, s. 392. John Wiley & Sons, 2011. ISBN 978-3-527-33201-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.11.2016). (englanniksi)
**Rūdolfs Bangerskis** (21. heinäkuuta 1878 – 25. huhtikuuta 1958) oli latvialainen kenraali ja poliitikko. Bangerskis otti osaa muun muassa Venäjän sisällissotaan ja toiseen maailmansotaan latvialaisten SS-joukkojen komentajana. Sodan päättyessä hän jäi brittien sotavangiksi ja vapauduttuaan vuonna 1946 hän asettui loppuelämäkseen Saksan Oldenburgiin.

Elämäkerta
----------

Rūdolfs Bangerskis syntyi Taurepessa tuolloisella Liivinmaalla 21. heinäkuuta 1878. Hän liittyi Venäjän armeijaan vuonna 1895 ja valmistui jalkaväen kadettikoulusta Pietarissa vuonna 1901. Valmistuttuaan Bangerskis toimi upseerina ottaen osaa Venäjän–Japanin sotaan vuosina 1904–1905. Sodan jälkeen vuonna 1912 hän aloitti opinnot Pietarin yleisesikunta-akatemiassa, mutta jätti opintonsa kesken ensimmäisen maailmansodan syttyessä vuonna 1914.

Ensimmäisen maailmansodan aikana vuodesta 1916 Bangerskis toimi everstinä 14. ja sittemmin 31. armeijakunnan esikunnissa. Tammikuussa 1917 hänet asetettiin siperialaisen kiväärirykmentin komentoon. Bangerskis päätti palveluksensa maaliskuussa 1918, minkä jälkeen hän liittyi kenraali Aleksandr Koltšakin johtamiin valkokaarteihin Jekaterinburgissa. Valkokaarteissa Bangerskis yleni kenraaliluutnantiksi, komensi divisioonaa ja lokakuusta 1919 lähtien ensin armeijakuntaa ja sitten armeijaa. Joulukuussa 1920 Bangerskis palasi lopulta tällä välin itsenäistyneeseen Latviaan. Latviassa Bangerskis komensi vuodesta 1924 divisioonaa Latvian armeijassa. Joulukuusta 1924 ja joulukuuhun 1925, sekä joulukuusta 1926 tammikuuhun 1928 hän toimi maansa puolustusministerinä. Bangerskis oli saanut vuonna 1925 myös Latvian armeijan kenraalin arvon. Vuonna 1936 hän jäi lopulta eläkkeelle.

Neuvostoliitto miehitti Latvian vuonna 1940. Neuvostoviranomaiset olivat määränneet Bangerskisin karkotettavaksi, mutta hänen onnistui pakoilla pidättäjiään. Natsi-Saksa miehitti Latvian toisessa maailmansodassa hieman myöhemmin. Vuosien 1942 ja 1943 välillä Bangerskis toimi saksalaismyönteisessä Latvian hallinnossa ja huhtikuussa 1943 latvialaisen SS-legioonan Gruppenführer. Saksalaiset alkoivat lopulta vetäytyä etenevien neuvostojoukkojen tieltä ja Bangerskis vetäytyi heidän mukanaan kohti länttä. Hän jäi brittijoukkojen sotavangiksi kesäkuussa 1945. Päästyään vapaaksi joulukuussa 1946 Bangerskis asettui Saksan Oldenburgiin ja kirjoitti muistelmansa *Mana mūža atmiņas*. Bangerskis kuoli autokolarissa Oldenburgissa 25. huhtikuuta 1958.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wojciech Roszkowski ja Jan Kofman: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century*, s. 57-58. M.E.Sharpe, 2008. ISBN 978-0-7656-1027-0. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Latvia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Luhtahuitin munia.
**Luhtahuitti** (*Porzana porzana*) on rantakanoihin kuuluva kosteikkojen lintulaji. Lajin piileskelevän luonteen vuoksi äänihavainnot ovat paljon näköhavaintoja yleisempiä. Soidinkutsu on monotonisesti toistettu "huit... huit... huit...".

Koko ja ulkonäkö
----------------

Luhtahuitilla on lyhyt, suora nokka, joka on tyvestä punainen ja muuten keltainen. Sillä on siniharmaa rinta, ruskeahkolla selkäpuolella tumma raita ja kyljissä valkeat pilkut. Pitkävarpaiset jalat ovat vihreät ja pyrstö lyhyt. Naaras on koirasta hiukan täplikkäämpi ja väritykseltään himmeämpi. Nuori lintu on ruskea ilman valkoisia pilkkuja. Luhtahuitin pituus on 20–24 senttimetriä, siipien kärkiväli 37–42 senttimetriä ja paino 55–145 grammaa.

Vanhin suomalainen rengastettu luhtahuitti on ollut vähintään 3 vuoden, 1 kuukauden 8 päivän ikäinen.

Levinneisyys
------------

Luhtahuitti pesii Euroopassa ja Länsi-Aasiassa talvehtien Afrikassa ja Intiassa. Läntisessä Euroopassa pesii 50 000–70 000 paria, idässä laji on runsaampi. Suomen pesimäkanta on noin 1 500 paria. Suomeen luhtahuitit saapuvat huhti-toukokuussa ja lähtevät syys-lokakuussa. Luhtahuitti on yömuuttaja.

Elinympäristö
-------------

Luhtahuitit elävät erilaisilla kosteikoilla, tavallisimmin märillä rantaluhdilla mutta toisinaan myös ruovikoissa ja osmankäämiköissä.

Lisääntyminen
-------------

Luhtahuitti tekee 6–15 munaa maassa esimerkiksi rantakosteikon kuivalla kohdalla olevaan pesään. Molemmat emot hautovat noin 3 viikkoa, ja hoitavat yhdessä mustia untuvikkoja, jotka ovat pesäpakoisia, ja saavuttavat lentokyvyn noin 5 viikon ikäisinä.

Ravinto
-------

Luhtahuitti syö lähinnä vedessä ja liejussa eläviä hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Syö toisinaan myös pikkukaloja ja vesikasvien osia.

Lähteet
-------

*Suomen ja Euroopan linnut, Gummerus (2001)*

1. ↑  BirdLife International: *Porzana porzana* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.4.2014. (englanniksi)
2. ↑  Jari Valkama: Luhtahuitti – *Porzana porzana* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. ↑  Lintujen ikäennätykset *Luomus*.  28.5.2019. Viitattu 19.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Luhtahuitti Lintukuva-verkkopalvelussa
* LuontoPortti: Luhtahuitti (*Porzana porzana*)
* ITIS: Porzana porzana (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Porzana porzana | 
* Wikidata: Q194024
* Wikispecies: Porzana porzana
* ADW: Porzana\_porzana
* Avibase: 460708F99737A6A2
* BioLib: 8579
* BirdLife: 22692676
* BOLD: 52505
* BTO: bob4080
* CoL: 4M2R8
* CMS: porzana-porzana
* BOW: spocra1
* eBird: spocra1
* EUNIS: 1232
* Euring: 4080
* Fauna Europaea: 96769
* Fauna Europaea (new): 6833c696-7030-46a2-85cd-8276144d908a
* Fossilworks: 94496
* GBIF: 2474621
* IBC: spotted-crake-porzana-porzana
* iNaturalist: 178
* IRMNG: 10193165
* ITIS: 176241
* IUCN: 22692676
* NBN: NHMSYS0000530787
* NCBI: 670354
* TSA: 14432
* WoRMS: 416693
* Xeno-canto: Porzana-porzana

 |
|  |
| Rallus porzana | 
* Wikidata: Q109563459
* GBIF: 4408494

 |

 |