recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**4X** on strategiapelitermi, joka juontuu englannin kielen sanoista eXplore, eXpand, eXploit, eXterminate - tutki, laajene, hyödynnä, tuhoa.

Termin popularisoi ensimmäisenä Simtexin *Master of Orion*. Lajityypin ensimmäisenä pelinä pidetään vuoden 1983 peliä *Reach for the Stars*.

Lajityypissä pelaajalla on tyypillisesti osa-alueina teknologiatutkimus ja -kehitys, alueiden valtaaminen, uusien resurssien hyödyntäminen ja vastustajien tuhoaminen. Diplomatia ja kaupankäynti voivat kuulua lajityypin peleihin mukaan.

Lajityypin pelit
----------------

Lajityypin pelejä:

* *Civilization* -sarja
* *Master of Orion* -sarja
* *Sid Meier’s Civilization: Beyond Earth*
* *Galactic Civilizations III*
* *Stellaris*
* Eclipse (lautapeli)

Kloonit
-------

* Freeciv
* FreeCol
* FreeOrion

Katso myös
----------

* Valtiosimulaattori

Lähteet
-------

1. ↑  Emrich, Alan. "MicroProse's Strategic Space Opera is Rated XXXX", *Computer Gaming World (Issue #110)*, September 1993, pp. 92–93.
2. ↑  Fraser Brown: The history of the strategy game  24.12.2018. PC Gamer. Viitattu 7.3.2019.
3. ↑  How to pick the 4X game that's right for you PC Gamer. Viitattu 19.8.2017.
*Tämä artikkeli käsittelee koripalloilijaa. Lähes samannimisestä Formula 1 -kuljettajasta katso Marcus Ericsson.* 

**Marcus Eriksson** (s. 5. joulukuuta 1993 Uppsala) on ruotsalainen koripalloilija, joka edustaa Espanjan Liga ACB:ssa pelaavaa FC Barcelonaa ja Ruotsin koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 200-senttinen ja 87-kiloinen Eriksson on heittävä takamies.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Eriksson siirtyi kotimaastaan espanjalaiseen Bàsquet Manresaan kaudeksi 2010-2011, jonka aikana hän pelasi neljä ottelua Liga ACB:ssa. Kaudeksi 2011-2012 hän siirtyi FC Barcelonan riveihin. Hän pelasi suurimman osan kaudesta seuran kakkosjoukkueessa. Kaudella 2012-2013 Eriksson pelasi kaksi ottelua edustusjoukkueen paidassa. Seuraavan kauden hän pelasi lainalla vanhassa seurassaan, pelaten 33 ottelua ja tullen valituksi sarjan nuorten pelaajien tähdistöjoukkueeseen. Kaudella 2014-2015 Eriksson pelasi Barcelonassa ainoastaan yhden ottelun.

Atlanta Hawks varasi Erikssonin numerolla 50 vuoden 2015 NBA:n varaustilaisuudessa.

### Maajoukkueura

Eriksson on edustanut Ruotsia EM-kilpailuissa niin alle 16- alle 18- kuin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Nykyään hän kuuluu Ruotsin koripallomaajoukkueeseen.

Saavutukset
-----------

### Henkilökohtainen

* Liga ACB:n nuorten pelaajien tähdistöjoukkue: 2014

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2
3. ↑
*Omakuva*
**Mykola Kornylovytš Pymonenko** (ukr. Микола Корнилович Пимоненко, ven. Николай Корнилович Пимоненко, *Nikolai Kornilovitš Pimonenko*; 21. maaliskuuta (J: 9. maaliskuuta) 1862 Kiova - 8. huhtikuuta (J: 26. maaliskuuta) 1912 Kiova) oli ukrainalainen realistinen taidemaalari.

Elämäkerta
----------

Mykola Pymonenko syntyi Kiovassa vuonna 1862. Hän oli ikonimaalari Kornilo Pymonenkon poika. Hän opiskeli Kiovan piirustuskoulussa vuosina 1878-1882 ja sen jälkeen Keisarillisessa taideakatemiassa Pietarissa vuosina 1882-1884, jossa hänen opettajiinsa kuului Volodymyr Orlovski. Opintojen jälkeen hän opetti Kiovan piirustuskoulussa vuosina 1884-1900 ja sen jälkeen Kiovan taidekoulussa vuosina 1900-1906. Kazimir Malevitš kuului hänen oppilaisiinsa.

Hän osallistui Etelä-Venäjän taiteilijayhdistyksen näyttelyihin vuosina 1891-1896 ja vuodesta 1893 alkaen Vaeltajien näyttelyihin, joihin hän liittyi muodollisesti vuonna 1899. Vuonna 1904 hänestä tuli Keisarillisen taideakatemian jäsen.

Pymenenko kuoli Kiovassa vuonna 1912 ja hänet haudattiin Lukjanovin hautausmaalle.

Pymenenkolle omistettu museo sijaitsee Maljutjankan kylässä lähellä Kiovaa.

Teokset
-------

Pymonenko teki yli 700 laatukuvaa, maisemamaalausta ja muotokuvaa, joista useista on tehty postikortteja. Hän kuvasi uskollisesti ukrainalaisen elämän eri puolia. Hänen teoksistaan voidaan mainita *Torilla* (1898), *Fanatismin uhri* (1899), *Ennen myrskyä* (1906) tai *Hopak* (1908).

Pymonenko kuvitti myös Taras Ševtšenkon runoja ja osallistui 1890-luvulta Kiovan Pyhän Vladimirin katedraalin freskojen maalaukseen.

Teoskuvia
---------

* Fanatismin uhri*Fanatismin uhri*
* Ilta*Ilta*
* Sato*Sato*
* Pääsiäismessu*Pääsiäismessu*
* Naimakaupat*Naimakaupat*
* Jouluennustus*Jouluennustus*
* Sadonkorjuu*Sadonkorjuu*
* Yömaisema*Yömaisema*
* Keskustelu.*Keskustelu*.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mykola Pymonenko**.

Lähteet
-------

1. ↑  (ukrainaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Mykola Pymonenko
**Saara Ilona Kanerva** (o.s. **Routamaa**, 23. toukokuuta 1912 Kangasala – 15. syyskuuta 2019 Tornio) oli Suomen vanhimmaksi elänyt lotta. Hän toimi lottana talvisodassa muonitustehtävissä ja sittemmin jatkosodassa postikonttorissa. Lottatyttöjen johtajana Kanerva toimi vuosina 1942–1944.

Kanerva syntyi vuonna 1912 maanviljelijäperheeseen, jossa oli hänen lisäkseen 11 muuta lasta. Yksi hänen veljistään kaatui jatkosodassa 1941. Kanervan sisar menehtyi sisar jatkosodan jälkeen influenssaan. Saara Kanerva oli avioliitossa Teuvo Kanervan kanssa, ja he saivat neljä lasta. Yksi heidän lapsistaan on poliitikko, kommodori evp. Seppo Kanerva.

Saara Kanervan on mainittu olleen hyvin isänmaallinen. Hänet palkittiin useaan otteeseen pitkäaikaisesta ja ansiokkaasta toiminnastaan veteraanien ja maanpuolustuksen hyväksi. Lottamitalien ja sodan ajan muistomitalien lisäksi Kanervalle oli myönnetty 3. luokan Vapaudenristi, Suomen Leijonan ansioristi, Suomen Punaisen Ristin ansiomitali, Sotainvalidien ansioristi sekä Reserviläisliitto – Reservin Aliupseerien Liiton ansioristi. Vuonna 2017 hänelle myönnettiin Lapin Lottaperinneyhdistyksen ansiomerkki. Viimeisen tunnustuksensa hän sai joulukuussa 2018, kun hänelle luovutettiin Vapaussodan Perinneliiton Sininen risti miekan kera.

Siviiliammatiltaan Kanerva oli opettaja. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Heinolan seminaarista vuonna 1934. Saman vuoden syksyllä hän aloitti työnsä Utsjoen kirkonkylän koulun opettajana. Vuosikymmenen edetessä hän muutti Ylivieskaan ja myöhemmin edelleen Köyliöön. Vuonna 1939 Kanerva siirtyi opettajaksi Tornioon, jossa hän työskenteli kymmenen vuoden ajan Tornion yhteislyseossa. Vuonna 1957 hän sai Tornion kaupungilta kansakoulunopettajan viran, jota hän hoiti eläkkeelle jäämiseensä saakka vuoteen 1972.

Saara Kanerva kuoli 107-vuotiaana kaatuessaan saamiinsa vammoihin Tornion terveyskeskuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Lapin Kansa* 18.10.2019, s. O12
2. 1 2 3 4 5  Makkonen, Nita: Suomen vanhin lotta Saara Kanerva on kuollut *Ilta-Sanomat*.  19.9.2019. Viitattu 21.9.2019.
3. 1 2 3 4  Tervahauta, Marja-Riitta: Saara Kanerva – pitkän iän salaisuutena myönteinen asenne :: Naisten Ääni *www.naistenaani.fi*. Viitattu 21.9.2019.
4. 1 2  Suomen vanhin lotta Saara Kanerva on kuollut 107-vuotiaana *Sotaveteraanit.fi*.  18.9.2019.  Arkistoitu 21.9.2019. Viitattu 21.9.2019.
**Aleksei Faizulhakovitš Sultanov** (ven. Алексей Файзулхакович Султанов; 7. elokuuta 1969 Taškent – 30. kesäkuuta 2005 Fort Worth) oli neuvostoliittolais-yhdysvaltalainen pianisti.

Sultanovin kansainvälinen menestys alkoi, kun hän voitti Van Cliburn -pianokilpailun Yhdysvalloissa 1989 ja sai maahan heti 250 konsertin kiertueen. Hänen taistelunhaluinen soittonsa jakoi voimakkaasti mielipiteitä. Sultanovia arvioitiin määreillä "kuin nuori Chopin" ja "sukupolvensa huippua" mutta kritisoitiin myös "luonnonoikuksi" ja "rymistelijäksi". Hän saattoi olla liiankin aggressiivinen lyyrisempien teosten tulkkina. Hän itse sanoi: "Minä haluankin vain ylistäviä tai murskaavia arvioita. Jos kriitikot ovat liikaa samaa mieltä, taiteilija ei ole persoonallisuus."

Neuvostoliiton hajotessa Sultanov osti maatilan Fort Worthista Yhdysvalloista ja alkoi väsyä kiertueisiin. Samalla kriitikoiden mielenkiinto häntä kohtaan hiipui. Varsovan Chopin-kilpailussa 1995 ensimmäinen palkinto jäi jakamatta ja Sultanov sijoitettiin toiseksi.

Helmikuussa 2001 Sultanov sai aivoverenvuodon ja hänen vasen puolensa halvautui. Sultanov, joka oli ollut myös itämaisten kamppailulajien mestari, kuntoutti itseään sitkeästi ja soitti pianoa yhdellä kädellä pienimuotoisissa tilaisuuksissa. Hän sai marraskuussa 2004 Yhdysvaltain kansalaisuuden ja soitti seremoniassa viimeistä kertaa julkisesti. Sultanov kuoli kotonaan Fort Worthissa 30. kesäkuuta 2005 sairauskohtaukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vesa Sirén: HS.fi Muistot – Aleksei Sultanov *Helsingin Sanomat*. Viitattu 5.1.2012. [vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**4Radio Oy** oli vuosina 2006–2009 toiminnut radio- ja televisiotoimintaan keskittynyt yritys. Yrityksen pääkonttori sijaitsi Helsingin keskustassa. 4Radio Oy omistamia radiokanavia olivat Classic Radio, Radio ClubFM, Spiidi FM, Nappularadio ja RomantikFM.

ClubFM toimi lyhytaikaisilla toimiluvilla mm. pääkaupunkiseudulla sekä internetissä. Se aloitti vuoden 2007 alussa, ja sen ohjelmisto koostui pääasiassa tanssi- ja diskomusiikista. ClubFM lopetettiin alkuvuodesta 2009.. 

Marraskuussa 2008 taustayhtiön toimitusjohtaja tuomittiin törkeästä petoksesta. Seuraavan vuoden elokuussa Classic Radio menetti toimilupansa. 4Radio Oy lopetti Classic Radion toiminnan syyskuussa 2009 ja myi sen Classicus Oy:lle.

Lähteet
-------

1. ↑  Mediamonitori: ClubFM lopetti *mediamonitori.fi*.  1.4.2009. Viitattu 20.11.2009.
2. ↑  Helsingin Sanomat: Classic Radion toimilupa meni musiikkilehti Rondon kustantajalle (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Helsingin Sanomat: Classic Radio saattaa menettää toimilupansa  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Saapunki** (myös **Saapunkijärvi**) on osin kulttuurimaiseman reunustama ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 205 kilometriä koilliseen. Saapunki sijaitsee aivan Kuusamon lentoaseman pohjoispuolella.

Maantiede
---------

Saapungin pituus lännestä itään on 5,6 kilometriä. Järven keskiosan leveys on noin kilometrin, järvi kapenee kohti luodetta, jossa sijaitsee Aksolahti. Keskiosasta työntyy itään noin kolme kilometriä pitkä, itää kohden kaventuva Pitkäperä, jota erottaa muusta järvestä Päiväniemi ja Tuhkaniemi. Valtaosin matalan Saapungin syvimmät alueet, noin 10–12 metriä, sijaitsevat Pitkäperässä.

Saapungin saariluku on kaksi. Saaret ovat yli aarin mutta alle hehtaarin laajuisia. Kuusamon keskustaajama sijaitsee Saapungin eteläpuolella. Saapungin pohjoisrannalla sijaitsee Saapungin kylä. Saapunkiin on läheisessä yhteydessä Likolampi (74.083.1.006), jota erottaa Saapungista Päiväniemi ja noin puoli kilometriä pitkä Likoniemi. Saapungin länsipuolitse kulkee yhdystie 8690.

Saapunkiin virtaa vettä läheisiltä suoalueilta (Pöppösuo, Koserosuo, Järvenpäänsuo). Aksolahden rannalta alkaa länteen virtaava Saapunginjoki, joka laskee runsaan kilometrin päässä sijaitsevaan Tatangin (256,8 metriä mpy) Syvälampeen. Virran kulkusuunta vaihtuu. Se jatkuu Syvälammelta erittäinen mutkaisena Tatanginjokena kaakkoon ja päätyy Kolvangin (256,2 metriä mpy) pohjoisrannalle. Kolvanki sijaitsee Saapungin eteläpuolella. Kuusamon lentoasema on rakennettu järvien väliselle noin kilometrin leveälle kannakselle.

Saapungin vesitilavuus on 9 223 000 kuutiometriä.

Saapunki (74.083.1.001) kuuluu Saapungin valuma-alueeseen (74.083), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vienan Kemin päävesistössä (74). Toinen jakovaihe on Kolvangin valuma-alue (74.08). Saapungin valuma-alueella on yhdeksän vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Saapunki on laajin. Toiseksi laajin on Iso Korppilampi, jota seuraa Soilu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Saapunki, vakavesi, Kuusamo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 28.6.2022.
3. ↑  Saapunki. Järviwiki. Viitattu 28.6.2022.
4. ↑  Saapungin valuma-alue (74.083). Järviwiki. Viitattu 28.6.2022.
Lievä Marcus Gunn -vilkkuluomioire naisella
**Marcus Gunn -vilkkuluomioireyhtymä** on kolmoishermon kehityksen lievän poikkeavuuden aiheuttama synnynnäinen oireyhtymä. Siitä kärsivän henkilön alaleuan liike aiheuttaa silmäluomen nousevan liikkeen, joka yleensä on toispuoleinen. Yleensä oireyhtymään liittyy ptoosi eli riippuluomisuus. Marcus Gunn -vilkkuluomioireyhtymä aiheuttaa noin viisi prosenttia synnynnäisistä ptooseista. Toisinaan oireyhtymän on myös raportoitu syntyneen epäonnistuneen leikkauksen tai trauman seurauksena.

Marcus Gunn -vilkkuluomioireyhtymään liittyvä vilkkuluomioire on ensisijaisesti kosmeettinen haitta ja voi lieventyä iän myötä. Ptoosi on tavallisin liitännäisoire, mutta myös alaspäin suuntautuva karsastaminen on mahdollista. Harvoin on raportoitu oireyhtymän yhteydessä myös huuli- ja suulakihalkioita sekä koloboomaa. Noin puolella potilaista Marcus Gunn -vilkkuluomioireyhtymän katsotaan olevan geneettistä alkuperää. Se periytyy autosomin kautta. Marcus Gunn -vilkkuluomioireyhtymään liittyvää kosmeettista haittaa voidaan vähentää kirurgisin keinoin. Yläluomea saatetaan myös kirurgisesti kohottaa. Heikommin näkevää silmää vahvistava peittohoito saattaa olla tarpeellinen ptoosin näön kehitykseen tuottaman haitan ehkäisemiseksi. Oireyhtymä on nimetty Robert Marcus Gunnin mukaan. Hän laati ensimmäisen tapauskuvauksen vuonna 1883.

Marcus Gunn -vilkkuluomioireyhtymä kuuluu synnynnäisiin kallon hermotusvikoihin eli CCDD-lyhenteellä tunnettuun tautiryhmään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Teija Hokkinen, Sanna Rutanen, Heidi Toivonen, Marcus Gunn -vilkkuluomioireyhtymä Tukiliitto 21.5.2022, viitattu 10.7.2023
*Tämä artikkeli käsittelee etunimeä. Talvikit (Pyrola) on myös kasvisuku.*

**Talvikki** on suomalainen naisen etunimi. Nimi tarkoittaa ilmeisesti talvella syntynyttä lasta, mutta voi viitata myös kasvisukuun talvikit (*Pyrola*). Nimi kuuluu todennäköisesti muinaisnimiin. Kirkon vastustuksen vuoksi useat -kki-loppuiset naisennimet joutuivat vuosisatojen ajaksi pois käytöstä tai ne esiintyivät vain lehmien nimenä. Naisennimenä Talvikki tuli uudestaan käyttöön vasta aivan 1800-luvun lopulla. Almanakkaan nimi otettiin vuonna 1929, mihin vaikutti tuolloin nimipäiväkalenterin uudistamistyöryhmässä mukana ollut A. V. Koskimies, jonka veljentytär Aune Talvikki Schildt (o.s. Forsman, myöhemmin Koskimies, s. 1899) oli tiettävästi ensimmäisenä saanut tämän nimen. Talvikki-nimi on saatettu antaa talvella syntyneelle tytölle.

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimen Talvikki on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 5 156 naista ja alle 10 miestä.

Tunnettuja Talvikkeja
---------------------

* Talvikki Eerola (s. 1988), suomalainen näyttelijä
* Viola Talvikki Nikkanen, *Wiola Talvikki*, *Wiola Talvi* (s. 1934), laulaja

Lähteet
-------

1. ↑  Kalenteri vuodelle 2015 (Helmikuu) Helsingin yliopiston kalenteripalvelut.  Arkistoitu 25.6.2015. Viitattu 27.6.2015.
2. 1 2 3 4  Kustaa Vilkuna, Marketta Huitu ja Pirjo Mikkonen: *Suuri suomalainen nimikirja*, s. 158-159. Otava, 1985.
3. 1 2  Syrjänen, Pirjo-Riitta (toim.): *Kutsu vaikka kukkaseksi: Nimitiedon vuosikirja*. Hämeenlinna: Karisto, 1999. ISBN 951-23-3923-4.
4. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 11.2.2021.
Vanha logo mitä käytettiin kanavalla aiemmin.
**SVT24** on yleinen Ruotsin yleisradioyhtiö SVT:n omistama televisiokanava. SVT24 näkyy digitaalisessa antenniverkossa ja kaapelissa koko Ruotsissa sekä Pohjanmaalla, Ahvenanmaalla, Meri-Lapissa ja Länsi-Lapissa. Muualla Suomessa kanava näkyy kaapelissa ja satelliitissa.

Kanava aloitti lähetyksensä 15. maaliskuuta 1999 uutiskanavana. Uutisia lähetettiin varttitunnin välein. Uutisohjelmat *Aktuellt* ja *Rapport* sekä aamuohjelma *SVT Morgon* (nykyään *Gomorron Sverige*) lähetettiin samanaikaisesti SVT1:n tai SVT2:n kanssa. SVT24 lähetti ohjelmaa maanantaiaamusta kello 06.00 lauantaiaamuun kello 06.00 Ruotsin aikaa. Viikonloppuisin lähetettiin SVT:n teksti-TV:n uutisia. Vuonna 2003 kanava uudistettiin ja sen nimi pelkistyi 24:ksi. Uutislähetysten määrää vähennettiin reilusti. SVT24:llä alettiin lähettää myös ajankohtaisohjelmia ja urheilua. Urheilua lähetetään lähinnä viikonloppuisin.

Ohjelmisto
----------

SVT24 ei näytä enää pelkkiä uutis- ja ajankohtaisohjelmia. Nykyään ohjelmistossa on muutakin kuin uutisia: ajankohtaisohjelmia ja urheilua, muun muassa sarjoja ja lifestyleohjelmia. Öisin kanavalla lähetetään alueellisten uutislähetysten uusintoja ja niiden lomassa valtakunnalliset sähkeuutiset.

Kanavan nimi
------------

Kanava aloitti nimellä SVT24, mutta se nimettiin uudelleen vuonna 2003, jolloin nimeksi tuli pelkkä 24. Tätä yksinkertaistettua nimeä oli kumminkin hankala käyttää, joten noin vuotta myöhemmin EPG-ohjelmaoppaissa luki jälleen SVT24. Vuonna 2009 Barnkanalen ja SVT24 siirtyivät samalle kanavapaikalle, ja näin ollen nimeksi tuli SVTB/SVT24.
**Thydonos** (m.kreik. Θύδονος, lat. *Thydonus*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta. Sen on arveltu sijainneen Kaarian pohjoisosissa, sillä Plinius vanhempi mainitsee sen yhdessä Amyzonin, Euromoksen ja Herakleian kanssa.

Myöskään Thydonoksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Thydonos kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa varmuudella ainakin kerran, vuonna 451/450 eaa.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Thydonios* (Θυδόνιος).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "940 Thydonos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 5.29 (5.109).
**Pléneuf-Val-André** (bretoniksi *Pleneg-Nantraezh*) on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla.

Pléneuf-Val-André jakautuu kolmeen alueeseen, joilla on erilainen historia ja ilmapiiri. **Pléneuf** on alkuperäinen kylä, joka sijaitsee kukkulalla, ja sieltä on merinäköala. **Val-André** on lomakeskus, jossa sijaitsevat rannat. **Dahouët** on venesatama ja kaupungin entinen kalasatama.

Dahouët oli ensimmäisiä kalasatamia 1500-luvun Ranskassa, mistä lähdettiin pyyntimatkoille Newfoundlandiin. Kalastuksen loistonpäivistä muistuttaa Dahouëtin laitureita reunustavat laivanvarustajien talot. Satama on turvallinen luonnonsatama, jota on vuosien saatossa paranneltu. Nykyään satama toimii pääosin huvivenesatamana.

Sataman itäpuolella oleva niemi *Pointe de la Guette* erottaa Dahouëtin Val-Andrésta. Val-André on lahti, jonka hiekkaranta on 2,5 kilometriä pitkä. Siitä muodostui merkittävä lomakohde jo 1800-luvulla. Tuon ajan monet vanhat merenrantahuvilat on säilytetty etisellään. Val-André on edelleen suosittu matkailukohde, jossa on hotelleja, ravintoloita, kylpylöitä ja kasino.

Val-Andrén itäpuolella on niemi *Pointe de Pléneuf*, jonka takana on ranta *Plage des Vallées*. Se on paikallisten suosima ranta, jossa harrastetaan myös rantakalastusta. Pointe de Pléneufin edustalla oleva pieni pyramidin muotoinen lintusaari *Île du Verdelet*. Hiekkarannat jatkuva aina Erquyn kuntaan saakka. Näillä laajoilla hiekkarannoilla harrastetaan muun muassa maapurjehdusta.

  

* Dahouëtin satamaDahouëtin satama
* Pointe de la GuettePointe de la Guette
* Val-Andrén rantaVal-Andrén ranta
* Île du VerdeletÎle du Verdelet

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Pléneuf-Val-André, A resort where sports, health and well-being meet Cap d’Erquy – Val André, Office de tourisme. Viitattu 24.12.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Pléneuf ‑ Val‑André, A charming contrast Official website of tourism in Brittany. Viitattu 24.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pléneuf-Val-André** Wikimedia Commonsissa
|  |
| --- |
| **Thutmosis hieroglyfein** |
| **syntymänimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Thutmosis*Thot-jumalasta syntynyt |
| **valtaistuinnimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Menkheperura*Ra-jumalan ilmenemismuodot ovat pysyviä |

**Thutmosis IV** hallitsi Egyptiä Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaan vuosina 1400–1390 eaa.

Thutmosiksen isä oli hänen edeltäjänsä Amenhotep II ja hänen äitinsä kuningatar Tia. vaikka hän oli pyhää sukua, hänen oli tehtävä vallankaappaus isäänsä vastaan saadakseen vallan käsiinsä. Mahdollisesti kyse oli myös erimielisyydestä sotien jatkamisen suhteen. Uuden hallitsijan päävaimo oli kuningatar Mutemwiyan, jonka kanssa hän sai ainakin yhden pojan, Amenhotep III:n, josta tuli hänen seuraajansa. Lisäksi hänellä oli lukuisia sivuvaimoja joiden nimet eivät ole tiedossa.

Thutmosiksen kymmenvuotisesta hallitusajasta ei ole säilyt juurikaan tietoa. Hänellä oli papiston kanssa erimielisyyksiä uskontoasioissa. Hänen tiedetään kuitenkin kukistaneen kapinan Nubiassa noin vuonna 1392 eaa. Lisäksi hän kunnosti Gizan sfinksin ja rakensi loppuun Thutmosis III:n aloittaman obeliskin. Taru kertoo että Thutmosis IV oli metsästysmatkalla lähellä sfinksiä, joka oli hautautunut hiekkaan kaulaansa myöten. Kun hän meni nukkumaan sfinksin pään luokse, sfinksi näyttäytyi hänelle unessa. Se lupasi tehdä Thutmosiksesta faaraon jos hän raivaisi hiekan sfinksin ympäriltä. Thutmosis teki kuten sfinksi oli pyytänyt ja sai kuninkuutensa.

Thutmosis haudattiin Kuninkaiden laakson itäiseen haaraan Thutmosis I:n ja Hatšepsutin haudan viereen (KV43). Haudasta löytyi Thutmosiksen kivinen sarkofagi, joka on yhä hautakammiossa. Thutmosiksen muumio löydettiin 1881 löytyneestä muumiokätköstä ja se on nykyään Kairon museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan suuri maailmanhistoria. Osa 2, Jokilaaksojen valtakunnat, Päätoim. Erling Bjöl, Otava. Keuruu 1982. ISBN 951-1-06987-X. Sivut 97. Teos käyttää nimestä muotoa Tuthmosis IV Menheperura.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thutmosis IV** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Amenhotep II** | **Egyptin faarao**18. dynastia | Seuraaja:**Amenhotep III** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Orimattilan Virenojan työväentalo** oli Orimattilan kaupungissa Virenojan kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Orimattilan Virenojan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Uuteen yhdistykseen liittyi heti 60 jäsentä, jotka kaikki olivat miehiä. Yhdistys vuokrasi käyttöönsä talon, joka lunastettiin myöhemmin omaksi. Se ei ollut varsinainen työväentalo, koska siinä ei ollut esimerkiksi juhlasalia. Talo myytiin vuonna 1923 huutokaupalla. Vuonna 1924 ostettiin 1 350 m²:n tontti 500 markalla. Vuonna 1926 yhdistys osti pakkohuutokaupasta talon, joka purettiin ja siirrettiin yhdistyksen tontille. Talo rakennettiin uudelleen työväentalon tarpeiden mukaisesti, ja se valmistui vuonna 1927. Yhdistyksen toiminnan vilkkaus vaihteli vuosien mittaan. Pohjois-Orimattilan Sosialidemokraattien omistuksessa ollut talo myytiin vuonna 2011 purkukuntoisena.

Rakennus
--------

Hirsirunkoisen talon koko oli noin 100 m², ja se oli vuorattu rimalaudoitukselle ja väriltään punainen. Talon toisessa päässä oli eteistilat sekä ravintola ja keittiö. Keskellä taloa oli näyttämö ja juhlasali, jossa oli 119 istumapaikkaa. Talossa oli myös kaksi muuta huonetta. Lämmityslaitteina oli kamiina ja keittiössä hella. Talon vesikatto uusittiin vuonna 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
2. ↑  Orimattilan Sanomat *bing.com*.  27.8.2015. Viitattu 25.1.2023.
Gnathia-tyyliä edustava apulialainen thymiaterion, n. 350–325 eaa.
**Thymiaterion** (m.kreik. θυμιατήριον, *thymiatērion*, joon.kreik. θυμιητήριον, *thymiētērion*) on antiikin aikainen keraaminen suitsukeastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.

Thymiaterionia käytettiin suitsutukseen jumalten kulttimenoissa, hautajaisissa sekä hallitsijakultin yhteydessä. Sen nimi perustuu kreikan sanaan *thymiaō* (θυμιάω), ’suitsuttaa’. Roomassa thymiaterionia vastasi *turibulum*.

Thymiaterionissa on joko avoin tai rei'itetyllä kannella varustettu säiliö suitsukeainetta varten ja joskus korkea jalka. Thymiaterionit tehtiin savesta, pronssista tai jalometalleista.

* Thymiaterion, n. 310–300 eaa.Thymiaterion, n. 310–300 eaa.
* Thymiaterion, 300-luku eaa.Thymiaterion, 300-luku eaa.
* Thymiaterion, 100-luku tai 1. vuosisata eaa.Thymiaterion, 100-luku tai 1. vuosisata eaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: θυμιατήριον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Thymiaterion", *Antiikin käsikirja*, s. 583. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: θυμιάω *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **thymiaterionit** Wikimedia Commonsissa
**Orimattilan Heinämaan työväentalo** oli Orimattilan kaupungissa Heinämaan kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Heinämaan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Aluksi kokoukset ja iltamat järjestettiin yhdistyksen jäsenten kodeissa. Yhdistys perusti ompeluseuran, jossa valmistettiin arpajaisvoittoja. Vuonna 1910 vuokrattiin 3 000 m²:n tontti työväentaloa varten. Talo valmistui joulukuussa vuonna 1911. Omassa talossa järjestetty toiminta tuotti niin hyvin, että yhdistys sai maksettua velkansa pois vuonna 1918. Talo rappeutui vuosien saatossa, ja se purettiin vuonna 1982.

Rakennus
--------

Työväentalo oli neliön muotoinen, ja siinä oli juhlasali näyttämöineen, kokoushuone, vaatesäilö ja varasto. Talossa oli muurattu uuni, joka oli päällystetty pellillä. Tämä mahdollisti talon käytön myös talvella.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Heinämaan työväentalolla järjestettiin vuonna 1917 yhteinen vappujuhla Virenojan työväenyhdistyksen kanssa. Isäntäyhdistys oli mennyt heitä vastaan, ja Heinämaalle tultaessa kulkueessa oli ollut 220 henkeä ja kolme lippua. Joka vuosi järjestettiin kesäjuhlat, ja talvella oli hiihtokilpailuja. Kiertävät elokuvien näyttäjät vierailivat talolla. Siellä järjestettiin myös häitä. Ajoittain talolla toimi myös nuorisoseura. Vielä 1960-luvulla helluntaiseurakunta järjesti talolla uskonnollisia kokouksiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
Kuningas Agajan tunnus on karaveli.
Kuningas **Agaja** (1673–1740) mainitaan Dahomeyn suurimpana kuninkaana ja sotilaskomentajana. Noustuaan veljensä kuningas Akaban jälkeen valtaan vuonna 1708 hän laajensi Dahomeyn aluetta Abomeyn tasangolta Atlantin rannikolle. 

Maaliskuussa 1724 Agaja kukisti Alladan kuningaskunnan ja helmikuussa 1727 valloitettin ja ryöstettiin Whydah, jolloin Dahomey sai huomattavan sataman merelle Ouidahista. Alladan ja Whydahin valloitukset avasivat dahomeylaisille suorat yhteydet Eurooppaan ja orjakaupan kontrolliin. Toisaalta Alladan hyökkäys lähes lopetti Dahomeyn, koska se sai niskoilleen voimakkaan Oyojen imperiumin ja sen kuuluisan ratsuväen vihat. 

Vuosina 1726-1740 Abomeyhin hyökättiin ja sitä tuhottiin jatkuvasti. Agaja armeijoineen vatäytyi metsiin ja soille, kunnes Oyon joukot vetäytyivät. Vuonna 1730 Dahomey pyysi rauhaa ja luovutti itsensä Oyon vasalliksi. Dahomey pääsi pois vasallivaltion asemasta vasta kuningas Ghézon hallintoaikana. Agaja joutui luopumaan orjakaupan kuninkaallisesta monipoliasemasta Euroopan kauppiaille, joitka tosin olivat tuolloin siirtyneet tuottoisempiin orjasatamiin, joka vähensi Dahomeyn valtion kassatuloja. Oyon hyökkäykset jatkuvat ja Agaja kuoli. Hänen seuraajakseen tuli poikansa Tegbesu.

Katso myös
----------

* Dahomeyn kuningaskunta

Lähteet
-------

1. ↑  Houngnikpo, Mathurin C ja Decalo, Samuel: *Historical Dictionary of Benin*, s. 31. The Scarerow Press, 2013.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Dahomeyn kuningaskunnan hallitsijat |
| --- |
|  |
| 
* Gangnihessou (n. 1600)
* Dakodonou (n. 1625 – 1645 )
* Houégbadja (1645 – 1685)
* Akaba (1685 – 1716)
* Hangbe (1716 – 1718)
* Agaja (1718 – 1740)
* Tegbesu (1740 – 1774)
* Kpengla (1774 – 1789)
* Agonglo (1789 – 1797)
* Adandozan (1797 – 1818)
* Guézo (1818 – 1858)
* Glele (1858 – 1889)
* Béhanzin (1889 – 1894)
* Agoli-Agbo (1894 – 1900)

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kreikka

 |

 |
**Orimattilan työväentalo** oli Orimattilan kaupungissa sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Orimattilan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Vuonna 1907 yhdistyksessä oli 202 jäsentä, joista naisia oli kahdeksan. Työväenyhdistys vuokrasi toimintaansa varten aluksi Orimattilan seurakunnan omistamasta talosta kaksi huonetta, mutta niistä jouduttiin luopumaan vuonna 1910. Oman talon hankintaa varten perustettiin rakennusrahasto ja sitä kartuttamaan toimikunta. Yhdistys sai Orimattilan kunnalta tontin, jolle alettiin rakentaa työväentaloa vuonna 1909. Rakennustyö edistyi hitaasti varojen puutteen vuoksi, vaikka rahallista apua saatiin naapuriyhdistyksiltä. Ilmaisia työpäiviä tehtiin perustus-, kivi-, hakkaus- ja ajotöissä. Talo valmistui vuonna 1910, ja siinä oli komea torni. Talo purettiin huonokuntoisena vuonna 1968. Yhdistys suunnitteli uuden talon rakentamista, mutta hanke ei toteutunut.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Toisen maailmansodan jälkeen toiminta palautui aktiiviseksi. Työväentalossa esitettiin näytelmiä, oli torvisoittoa, kirjasto ja kurssitoimintaa. Opintokerhoissa aiheina oli muun muassa kunnallishallinto ja järjestötietous. Myös tansseja järjestettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
**Saksan LVI panssariarmeijakunta** (saks. *LVI Panzerkorps*) oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.

Perustaminen
------------

Wehrkreis VI perusti 15. helmikuuta 1941 LVI motorisoidun armeijakunnan esikunnan (saks. *Generalkommando (motorisiert) LVI Armeekorps*) Bad Salzuflenissa. Armeijakunta nimettiin 1. maaliskuuta 1942 LVI panssariarmeijakunnaksi.

Historia
--------

Armeijakunta liitettiin perustettaessa Armeijaryhmä C:n 11. armeijaan, mistä se siirretiin toukokuussa Saksan yleisesikunnan OKH:n alaiseen 3. panssariryhmään. Panssariryhmä siirrettiin kesäkuussa hieman ennen operaatio Barbarossan alkamista osaksi pohjoisen armeijaryhmän 4. panssariryhmää ollen sijoitettuna Dünaburgiin, Lugaan ja Lowatiin. Armeijakunta liitettiin 16. elokuuta 16. armeijaan ja se siirrettiin 17. syyskuuta keskisen armeijaryhmän 3. panssariryhmään.

Yhtymä selvisi kesä-heinäkuussa 1944 Bobruiskin taisteluista, mutta se kärsi merkittäviä tappioita neuvostojoukkojen murtautuessa Baranovin sillanpäästä tammikuussa 1945. Armeijakunta siirrettiin Berliinin suojaksi, mutta se ei kyennyt siihen. Hitlerin tehtyä itsemurhan 30. huhtikuuta armeijakunta antautui 2. toukokuuta. Monet yhtymän miehistä saivat surmansa sotavankeudessa kuten sen viimeinen komentajakin.

Komentajat
----------

LVI motorisoitu armeijakunta
* jalkaväenkenraali Erich von Manstein maaliskuu - syyskuu 1941
* panssarikenraali Ferdinand Schaal 13. syyskuuta 1941 - nimenvaihtoon

LVI panssariarmeijakunta
* panssarikenraali Ferdinand Schaal - 1. elokuuta 1943
* jalkaväenkenraali Friedrich Hossbach 1. elokuuta - 14. marraskuuta 1943
* jalkaväenkenraali Anton Grasser 14. marraskuuta - 9. joulukuuta 1943
* jalkaväenkenraali Friedrich Hossbach 9. joulukuuta 1943 - 15. kesäkuuta 1944
* jalkaväenkenraali Johannes Block 15. kesäkuuta 1944 - 26. tammikuuta 1945
* ratsuväenkenraali Rudolf Koch-Erpach 26. tammikuuta - 10. huhtikuuta 1945
* tykistönkenraali Helmut Weidling 10. huhtikuuta - toukokuu 1945

Lähteet
-------

1. 1 2  lexikon-der-wehrmacht - LVI AK
2. ↑  lexikon-der-wehrmacht LVI Panssariarmeijakunta
**Saksan XXIII armeijakunta** (saks. *XXIII Armeekorps*) oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.

Perustaminen
------------

Wehrkreis VI perusti 24. marraskuuta 1938 Bonnissa komentoesikunta Eifelin (saks. *Kommandostab Eifel*), josta muutettiin 1. maaliskuuta 1939 rajajoukkojenesikunta Eifel (saks. *Generalkommando der Grentztruppen Eifel*). Toisen maailmansodan alun liikekannallepanon yhteydessä kesällä 1939 esikunta aloitti liikekannallepanon. Se muodosti 18. syyskuuta 1939 XXIII armeijakunnan esikunnan (saks. *Generalkommando XXIII Armeekorps*).

Historia
--------

Yhtymä liitettiin 25. elokuuta 1939 armeijaryhmä C:n 5. armeijaan sen esikunnan ollessa Eifelissä. Siirto armeijaryhmä B:n 6. armeijaan tehtiin jo 10. lokakuuta ja 20. lokakuuta edelleen armeijaryhmä A:n 12. armeijaan, jolloin esikunta siirtyi Trieriin ja 25. lokakuuta saman armeijaryhmän 16. armeijaan.

Elokuusta 1940 alkaen armeijakunta oli armeijaryhmä A:n 16. armeijassa Alankomaissa, kunnes se toukokuussa 1941 liitettiin kanaalinrannikolle kootun armeijaryhmä D:n 15. armeijaan maihinnousuun Britteinsaarille. Kesäkuussa se siirrettiin pohjoiseen armeijaryhmään Itä-Preussiin osaksi 16. armeijaa, jonka mukana se hyökkäsi Neuvostoliittoon operaatio Barbarossassa. Armeijakunta siirrettiin keskustan armeijaryhmän 9. armeijaan elokuussa, jonka mukana se osallistui Smolenskin, Vjazman ja Rževin taistelutihin.

Komentajat
----------

Armeijakunnankomentajina olivat:

* jalkaväenkenraali Erich Raschick perustamisesta – 26. lokakuuta 1939
* jalkaväenkenraali Albrecht Schubert 26. lokakuuta 1939 – 25. heinäkuuta 1942
* jalkaväenkenraali Carl Hilpert 25. heinäkuuta 1942 – 19. tammikuuta 1943
* kenraalieversti Johannes Friessner 19. tammikuuta – 7. joulukuuta 1943
* panssarikenraali Hans Freiherr von Funck 7. joulukuuta 1943 – 2. helmikuuta 1944
* pioneerikenraali Otto Tiemann 2. helmikuuta – 12. lokakuuta 1944
* jalkaväenkenraali Walter Melzer 12. lokakuuta 1944 – 8. toukokuuta 1945

Lähteet
-------

1. ↑  www.lexikon-der-wehrmacht.de
**Voittamaton** (alkuteos puolaksi *Niezwyciężony*, 1964 suom. Päivi Paloposki, Kirsti Siraste) on Stanisław Lemin kirjoittama tieteisromaani matkasta tuntemattomalle planeetalle ja siellä kohdatusta vihamielisestä elämänmuodosta. Kirjassa on kovan scifin, jännityksen ja kauhun aineksia. Lem kuvaa teoksessaan erästä kone-evoluution lopputulosta, pienistä roboteista koostuvaa parvea.

Kirja on Lemin teoksista "rahvaanomaisimpia" ja sen juoni on kohtalainen.*kenen mukaan?* Teos on viimeistellympi ja helppotajuisempi kuin *Solaris*.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Regis III on autio, aavikoiden ja merten peittämä planeetta. Avaruusalus Kondor katosi pian sen jälkeen, kun se laskeutui planeetalle. Niinpä Kondorin sisaralus Voittamaton laskeutuu karulle planeetalle ottamaan selvää, miten Kondorille kävi ja tutkimaan planeettaa. Suojatoimet ovat äärimmäiset. Elämää planeetalla on vain merissä. Mikä on tuhonnut elämän maalta? Kondor löytyykin, mutta sen miehistö kuolleena. Vaaraksi paljastuu pienistä metallieliöistä koostuva pilvi. Miten Voittamattomalle käy? 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. ↑  [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* The Invincible
* Alexandreev Devianart
Taiteilijan (Matěj Čadil) näkemys Ithilienistä.
Gondorin kartta Keski-Maan kolmannella ajalla.
**Ithilien** on alue Gondorissa, J. R. R. Tolkienin luomassa kuvitteellisessa Keski-Maassa.

Ithilien on ainoa osa Gondoria, joka on Suuren Anduin-joen ja Ephel Dúathin välissä. Alue rajoittuu etelässä Poros-jokeen. Alue jakaantuu edelleen eteläiseen ja pohjoiseen Ithilieniin ja näiden rajana on Morgulduin-joki.

Juoni
-----

Ithilien oli menestyvä maa Toisen Ajan aikana ja Kolmannen Ajan alussa Gondorin ollessa vahva ja Mordorin ollessa autio. Aikoinaan alueen tärkein kaupunki oli Minas Ithil, mutta Mordorin vallattua sen nimi muuttui Minas Morguliksi. Tämän jälkeen suurin osa alueen väestöä pakeni Anduinin yli paetakseen sotaa, mutta Gondorin vartijat pitivät edelleen tiedustelijoita Ithilienissä Henneth Annûnin kaltaisissa salaisissa paikoissa.

Kirjassa Taru sormusten herrasta Klonkku johdattaa Frodon ja Samin Ithilienin läpi Cirith Ungolin laaksoon Mordoriin. Seurattuaan Haradrimin (Eteläisten) taistelua, johon osallistui myös olifantteja Faramirin joukot löytävät hobitit, mutta heidän sallitaan jatkaa matkaa.

Neljännen Ajan aikana Ithilieniä hallitsivat Ithilienin prinssit, joka sukulinja alkoi Faramirista ja Éowynistä, Ithilienin valkoisesta neidosta. Minas Morgulia ei asuteta uudelleen ja Faramir toimii Emyn Arnenin hallitsijana.
**Voitto Arvo Aaret Koskela** (23. tammikuuta 1922 Nurmijärvi – 23. tammikuuta 1993) oli suomalainen insinööri, yrittäjä yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Koskelan vanhemmat olivat samanniminen isä, Arvo Koskela, ja Hilma Sundström ja puolisot 1947–1982 Kaarina Linnea Vilhelmiina Halonen ja vuodesta 1982 Kaarina Tytti Viinikainen. Koskela kävi Nurmijärven yhteiskoulua 1935–1939 ja rintamalukiota 1944 ja valmistui sähköinsinööriksi Helsingin teknillisestä opistosta 1947. Hän oli Valmet Oy:n Helsingin telakan sähköinsinööri 1947–1948, Hankkijan sähköinsinööri 1948–1953, Sähkö Oy AEG:n osastopäällikkö 1953–1954, Itä-Suomen Sähkö- ja Insinööritoimisto Issi Oy:n toimitusjohtaja 1954–1966 ja pääomistaja 1955–1966 ja Issi Ky V. Koskelan omistaja ja toimitusjohtaja 1967–1986. Koskelalla oli myös useita sähköalan ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin luutnantti. Koskela sai kauppaneuvoksen arvonimen 1979. taiteilija Jaakko Sievänen maalasi hänen muotokuvansa 1986.

Lähteet
-------

1. 1 2  Seppälä, Jarmo: Kauppaneuvos Voitto Koskela (1922–1993). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 21.1.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 29.11.2022.
2. 1 2  Voitto Koskela *Biografiasampo*. Viitattu 29.11.2022.
3. ↑  Sähköala haasteiden edessä.  *Uusi Suomi*, 23.1.1982, nro 21, s. 32. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.11.2022.
**XVI armeijakunta** (saks. *Das XVI. Armee-Korps*) oli helmikuussa 1938 perustettu Saksan maavoimien yhtymä, joka taisteli toisessa maailmansodassa.

Perustaminen
------------

Wehrkreis III perusti armeijakunnan esikunnan (saks. *Generalkommando XVI. (mot.) Armeekorps*) Berliinissä helmikuussa 1938 maavoimien motorisoitujen yksiköiden esikunnaksi. Sen komentajan Erich Hoepnerin alaisuudessa oli kolme panssaridivisioonaa.

Sotatoimet
----------

Armeijakunta mobilisoitiin kesällä 1939. Kun Saksa hyökkäsi Puolaan 1. syyskuuta 1939, 10. armeijaan kuuluneen armeijakunnan tehtävänä oli edetä Varsovaan. Armeijakunta osallistui Puolan offensiivin suurimpaan taisteluun Kutnossa, jossa kaksi puolalaista armeijaa teki vastahyökkäyksen Saksan 8. armeijan sivustaan, joka eteni 10. armeijan pohjoispuolella. Myös XVI armeijakunta oli mukana motittamassa noin 10 puolalaisdivisioonaa Varsovan länsipuolelle taistelun ratkaisuvaiheessa.

Toukokuussa 1940 armeijakunta osallistui Belgian ja Ranskan valloitukseen. Se oli mukana Hannutin taistelussa ja auttoi läpimurrossa Ardenneilla. Charleroin ja Maubeugen taistelujen jälkeen armeijakunta taisteli Escautissa ja Lys-joella. Sieltä yksikkö liikkui Sommen läpi ja osallistui raskaisiin taisteluihin Noyonissa Oise-joen varrella. Ranskan valtauksen jälkeen armeijakuntaa siirrettiin itään operaatio Barbarossaa varten. Helmikuussa 1941 XVI armeijakunta nimettiin 4. panssariryhmäksi, josta edelleen 4. panssariarmeijaksi.

### Uudelleenmuodostaminen

XVI armeijakunta perustettiin uudelleen heinäkuussa 1944 aivan eri joukko-osastoista, kuin edeltäjänsä. Se muodostettiin johtajansa kenraali Philipp Kleffelin mukaan nimetystä taisteluosastosta (saks. *Generalkommando z.b.V. Kleffel*), joka taisteli itärintamalla Riiassa ja Kuurinmaalla osana 16. armeijaa. Se jäi saarroksiin Kuurinmaalle ja antautui armeijan mukana puna-armeijalle toukokuussa 1945.

Komentajat
----------

Armeijakunnankomentajina olivat[1]:

* kenraalieversti Erich Hoepner perustamisesta 1938 - uudelleen nimeämiseen 4. panssariryhmäksi
* ratsuväenkenraali Philipp Kleffel perustaminen - 20. lokakuuta 1944
* kenraaliluutnantti Horst von Mellentin 20. lokakuuta - 20. marraskuuta 1944
* ratsuväenkenraali Philipp Kleffel 20. marraskuuta - joulukuu 1944
* jalkaväenkenraali Ernst-Anton von Krosigk joulukuu 1944 - 15. maaliskuuta 1945
* kenraaliluutnantti Gottfried Weber maaliskuu 1945 - antautumiseen

Lähteet
-------

1. ↑  Lexikon-der-wehrmacht
**Vanadiinitrikloridi** (VCl3) on vanadiini- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisten vanadiiniyhdisteiden valmistukseen.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa vanadiinitrikloridi on punaisenviolettia kiteistä ainetta. Yhdiste on hygroskooppista ja liukenee veteen, mutta myös helposti hydrolysoituu veden vaikutuksesta. Kuumennettaessa se disproportioituu. Vanadiinitrikloridi liukenee etanoliin sekä koordinoituviin orgaanisiin liuottimiin kuten asetonitriiliin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Vanadiinitrikloridia voidaan valmistaa kuumentamalla dirikkidikloridia divanadiinipentoksidin kanssa. Reaktiossa vanadiini pelkistyy ja rikki hapettuu osittain rikkidioksidiksi ja osittain pelkistyy alkuainerikiksi.

2 V2O5 + 6 S2Cl2 → 4 VCl3 + 5 SO2 + 7 S
Vanadiinitrikloridista voidaan valmistaa organovanadiiniyhdisteitä ja sitä voidaan käyttää katalyyttinä eräiden kumien ja muovien valmistuksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 249. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3  Günter Bauer, Volker Günther, Hans Hess, Adreas Otto, Oskar Roidl, Heinz Roller & Siegfried Sattelberger: *Vanadium and Vanadium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.8.2016
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1147. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. ↑  Mike Woolery: *Vanadium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Viitattu 4.8.2016
Pihlajanmarjoja
**Pihlajanmarja** on jonkin pihlajalajin (*Sorbus*) syötäväksi kelpaava pohjusmarja; yleensä pihlajanmarjoista puhuttaessa tarkoitetaan kotipihlajan (*Sorbus aucuparia*) marjoja. Kotipihlajassa marjat kypsyvät elo- syyskuussa ja marjojen määrä puuta kohti vaihtelee kymmenistä kiloista noin kahteen sataan kiloon. Vanhat pihlajat tekevät enemmän marjoja kuin nuoret puut ja parhaimmassa sadontuottamisiässä pihlajat ovat kahden tai useamman kymmenen vuoden iässä.

Pihlajanmarjat sisältävät paljon kuitua ja yhtä paljon C-vitamiinia kuin lakka. Pihlajanmarjoissa on myös flavonoleja fenolihappoja ja useita fenoleja, joita ovat antosyaanit ja proantosyanidiinit. Pihlajanmarjojen karvas maku johtuu niiden sisältämistä parkkiaineista ja sorbiinihaposta. Tämä kasvas maku vähenee sen jälkeen, kun on ollut yöpakkasia. Kotipihlajasta on kehitetty lajikeryhmä, jonka marjat sisältävät vähemmän karvaanmakuisia aineita ja ovat makeampia, joka on makeapihlaja.

Pihlajanmarjat sopivat hyytelöihin, hilloihin, jälkiruokiin ja mehuihin. Niiden makua voidaan pehmentää sekoittamalla niitä makeiden marjojen tai hedelmien kanssa. Pihlajanmarjoja voidaan säilöä myös pakastamalla ja kuivaamalla. Pakastetut pihlajanmarjat voidaan ryöpätä.

Pihlajanmarjoja voidaan käyttää myös kotitekoisiin kauneudenhoitoaineisiin. Niitä voidaan käyttää voiteen, kasvoveden tai kuorinta-aineen valmistukseen.

Muista pihlajalajeista myös nykyisin lumipihlajien sukuun luetun suomenpihlajan (*Hedlundia hybrida*) marjat sopivat mehustukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Pihlaja *Luonnosta sinulle*. Arktiset aromit ry. Viitattu 7.4.2023.
2. ↑  Tiina Rantanen: Pihlajanmarja on superruokaa *Himahella*.  2.9.2021. Kotiliesi. Viitattu 7.4.2023.
3. ↑  Näin valmistat hoitotuotteita pihlajasta *MT Metsä*.  11.10.2019. Maaseudun tulevaisuus. Viitattu 7.4.2023.
4. ↑  Suomenpihlaja Puutarha.net. Viitattu 7.4.2023.
**Hr.Ms. Friesland** oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Holland-luokan panssarikansiristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Holland-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Nederlandsche Stoomboot Maatschappijlta Rotterdamista ja sen köli laskettiin vuonna 1895. Alus laskettiin vesille 4. marraskuuta 1896 ja se otettiin palvelukseen 16. tammikuuta 1898.

Palvelus
--------

Alus lähetettiin 28. huhtikuuta 1899 Curacaoon alueella syntyneen konfliktin vuoksi tehtävänään alueen puolueettomuuden turvaaminen. Myöhemmin samana vuonna se lähetettiin Hollannin Itä-Intiaan. Toisen buurisodan puhjettua alus lähetettiin 24. lokakuuta 1899 Tanjung Priokista Lourenco Marquesiin suojaamaan alueella olleita Alankomaiden kansalaisia ja maan etuja alueella. Se palasi 23. elokuuta 1900 Hollannin Itä-Intiaan.

Vuonna 1902 alus lähetettiin Colomboon noutamaan kymmenen hollantilaisvapaaehtoista, jotka olivat jääneet sotavangeiksi Buurisodassa. Matka tehtiin paikallisen Alankomaiden konsulin pyynnöstä. Alus lähti 4. heinäkuuta 1904 Alankomaihin vapautetut sotavangit mukanaan.

Alus lähti 12. heinäkuuta 1906 Den Helderistä harjoituspurjehdukselle Pohjanmerelle ja Pohjoiselle Jäämerelle. Matkalla se vieraili Tromssassa, Bergenissä ja Kristianiassa. Lähellä Huippuvuoria alus avusti karille ajaneen ranskalaisen matkustaja-aluksen *Ile de Francea* irrottamisessa. Alus palasi lähtösatamaansa 27. elokuuta. Alus kolaroi 14. heinäkuuta 1907 Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjän *HMS Leen* kanssa Start Pointin edustalla Devonin rannikolla. Hävittäjän kylkeen tuli onnettomuudessa ammottava reikä.

Vuonna 1908 alus lähti *Hr. Ms. Gelderlandin* ja *Hr. Ms. Jacob van Heemskerckin* kanssa partiomatkalle Venezuelan rannikolle toisen Castron kriisin aikana. Alus vartioi Maracaibon satamaan pääsyä.

Alus osallistui 17. syyskuuta 1910 Belgian kuninkaan Albert I:n ja hänen puolisonsa vierailuun Alankomaissa. Vierailun aikana kuningaspari vieraili IJ:ssä Amsterdamissa, missä *Jacob van Heemskerck*, *Friesland*, *Hr. Ms. Piet Hein*, *Hr. Ms. Evertsen*, *Hr. Ms. O1* ja muut Alankomaiden laivaston alukset olivat ankkurissa. Alukset tarkistettiin ja ne ampuivat kunnialaukaukset. Kuningasparille esiteltiin *Jacob van Heemscerck*.

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1913.

Lähteet
-------

* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 1985 s .365