recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Toisenlainen iltahartaus** on pastori Kai Sadinmaan kirjoittama monologi. Sen kuunnelmaversio (ohj. Kristian Smeds) esitettiin Radioteatterissa 2001. Radiokuunnelmassa monologin esittää Erkki Hetta. Monologi on dramatisoitu myös näytelmäksi. Turun Kulttuurikeskuksessa oli 17.3.2004 Keijo Välijeesiön dramatisoiman ja ohjaaman kantaesitys. Välijeesiö myös näyttelee monologin ja on kiertänyt sen kanssa ympäri Suomea, muun muassa Tampereen Teatterikesän Off-ohjelmistossa se on ollut kahdesti (2004 ja 2010). Kemin kaupunginteatterissa Toisenlainen iltahartaus sai ensi-iltansa 5.4.2009 (uusinta ensi-ilta oli 10.10.2009).

Vuonna 2002 monologille myönnettiin Yleisradion ja MTV3:n KOURA-tunnustuspalkinto vuoden parhaimpiin kuuluvana radio- ja tv-ohjelmana. Samaisena vuonna Toisenlainen iltahartaus edusti Suomea Pohjoismaisessa kuunnelmakilpailussa sekä Prix Italiassa￼￼.

Vastaanotto
-----------

Kriitikot ovat järjestään kiittäneet esitystä. Jukka Kajava (HS 22.10.2001) luonnehti kuunnelmaa ilolla "poikkeuksellisen väkeväksi luomukseksi", vuosien radiotapaukseksi, jonka "synkeä paatos on kuulemisen arvoista". Hurjapoljentoinen teksti "täräyttää itkuun, nauruun ja häpeään" repien terävästi esiin aikakauden tekopyhyyden, kirjoitti Kirsikka Arkimies (Aamulehti 22.10.2001). Raili Mykkänen (Kaleva 22.10.2001) epäili, kannattaako sen, "jolle kirkko on Jumalaan yhteydessä ja näin ollen pyhä", ylipäätään kuunnella "ulkokultaisuudesta sen mitä tuleman pitää". Monologia ehdotettiin sen ensi-illan aikoihin papiston eettisten ohjeiden oheismateriaaliksi.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
Capitoliumin Venus, Musei Capitolinin kokoelmat.
**Capitoliumin Venus** on Musei Capitolinissa esillä oleva Venuksen patsas. Patsas esittää luonnollisen kokoista alastonta naista ja 
edustaa tyyppiä *Venus Pudica* eli siveellinen Venus. Tämän tyypin Venus on juuri noussut kylvystä ja peittää toisella kädellään häpynsä ja on nostanut toisen kätensä rinnalle. Patsas on antiikin roomalainen kopio kreikkalaisesta alkuperäisteoksesta. Capitoliumin Venusta pidetään yleisesti antiikin kuvanveistotaiteen mestariteoksena.

Capitoliumin Venus löydettiin paavi Klemens X:n kaudella vuosien 1670–1676 välillä. Teos löydettiin Roomasta antiikin aikaisen rakennuksen jäänteistä läheltä San Vitalen kirkkoa. Löytöön kuului myös muita patsaita. Rakennuksen jäänteet olivat Stazin suvun hallussa ja he omistivat patsaan vuoteen 1752.

Paavi Benedictus XIV osti teoksen Stazin suvulta ja laitatti sen näytteille Musei Capitoliniin. Ranskalaiset veivät sen mukanaan Pariisiin vuonna 1797, missä Napoleon esitteli sitä voiton paraatisaan. Se palautettiin Roomaan vuonna 1816, missä se on ollut siitä lähtien näytteillä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Statue of "Capitoline Venus". Musei Capitolini. (englanniksi)
**Anna Wickham**, oikealta nimeltään **Edith Alice Mary Harper** (1883, Lontoo – 1947) oli merkittävä varhainen feministinen ja modernistinen runoilija. Wickham syntyi Lontoossa ja varttui pääosin Australiassa, mutta palasi Britanniaan opiskelemaan ja meni naimisiin Patrick Hepburnin kanssa. 

Wickhamin aviomies ei hyväksynyt vaimonsa kirjallisia pyrkimyksiä ja toimitti Wickhamin hoidettavaksi mielisairaalaan vastoin tämän omaa tahtoa. Sairaalassa Wickhamia hoitanut lääkäri kuitenkin kannusti häntä jatkamaan kirjoittamista. 1920-luvulla Wickham asui Pariisissa ja oli osa modernistien kirjallista yhteisöä, johon kuuluivat muun muassa D. H. Lawrence ja John Gawsworth.

Tuotantoa
---------

* *Songs* (1911)
* *The Contemplative Quarry* (1915)
* *The Man with a Hammer* (1916)
* *The Little Old House* (1921)
* *Thirty-Six Poems* (1926)

Kirjallisuutta
--------------

* Jones, Jennifer Vaughan: *Anna Wickham: A Poet's Daring Life*. Madison Books, 2003. ISBN 978-1568332536.
* Wickham, Anna: *Kun rakkaus on ohi poltamme sängyn - valitut runot*. Oppian, 2018. ISBN 978-951-877-003-2.

Lähteet
-------

* Anna Wickham *Poetry Foundation*.  19.11.2017.  (englanniksi)
* Carole Angier - A Committed Poet *Literary Review*.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Capitán Prat** oli Chilen laivaston vuonna 1890 vesillelaskettu ironclad-taistelulaiva. Alus oli maailman ensimmäinen sähköistetty taistelulaiva.

Valmistus
---------

Chilen kansalliskongressi vahvisti 22. elokuuta 1887 lain, joka valtuutti tilaamaan kaksi uutta alusta laivaston modernisoimiseksi. Tilaus päätettiin kohdentaa taistelulaivatilaukseen ulkomaiselta telakalta. Tarjouspyyntö toimitettiin Britteinsaarten, Ranskan ja Saksan telakoille.

Alus tilattiin 18. huhtikuuta 1889 Ranskasta Société Nouvelle de Forges et Chantiers de la Mëditerranéen La Seynen telakalta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna. Alus laskettiin vesille 20. joulukuuta 1890 ja otettiin palvelukseen 1891. Alus saapui Chileen toukokuussa 1893.

Palvelus
--------

Alus oli 1909-1910 modernisoitava, jolloin sille asennettiin vanhojen kattiloiden tilalle kaksitoista uutta Babcock & Wilcox -kattilaa. Kattiloiden vaihto kasvatti aluksen huippunopeuden 19,5 solmuun. Lisäksi aluksen savuhormien pituutta piti kasvattaa.

Aluksella tapahtui 11. maaliskuuta 1916 ammusvaraston räjähdys sen ollessa ankkurissa Valparaisossa. Alus luokiteltiin 1926 rannikkopuolustusalukseksi ja edelleen 1928 sukellusveneiden emälaivaksi H- ja Capitan O'Brien -luokkien veneille, missä tehtävässä se oli pari vuotta. Aluksen aseistus riisuttiin 1935, minkä jälkeen se oli mekaanikkokouluna. Vuonna 1942 alus myytiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardienr, Robert 1860-1905 s. 411
**Land of the Free** (suom. *vapaiden maa*) on keskiamerikkalaisen Belizen valtion kansallislaulu. Sen on sanoittanut Samuel Alfred Haynes ja säveltänyt Selwyn Walford Young vuonna 1963. Laulu otettiin käyttöön 1981.

Sanat
-----

O, Land of the Free by the Carib Sea,
Our manhood we pledge to thy liberty!
No tyrants here linger, despots must flee
This tranquil haven of democracy.
The blood of our sires, which hallows the sod,
Brought freedom from slavery oppression's rod,
By the might of truth and the grace of God,
No longer shall we be hewers of wood.
Kertosäe
Arise! ye sons of the Baymen's clan,
Put on your armour, clear the land!
Drive back the tyrants, let despots flee -
Land of the Free by the Carib Sea!
Nature has blessed thee with wealth untold,
O'er mountains and valleys where prairies roll;
Our fathers, the Baymen, valiant and bold
Drove back the invader; this heritage hold
From proud Rio Hondo to old Sarstoon,
Through coral isle, over blue lagoon;
Keep watch with the angels, the stars and moon;
For freedom comes tomorrow's noon.

Aiheesta muualla
----------------

* Laulu kuultavissa unkarilaisella sivustolla
**Capilanon riippusilta** (engl. *Capilano Suspension Bridge*) on Capilanojoen ylittävä riippusilta North Vancouverin piirikunnassa Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa. Historian saatossa muutamaan otteeseen uusittu silta on nykyisin 137 metriä pitkä ja ylittää joen noin 70 metrin korkeudessa. Silta ja sitä ympäröivä yksityisomistuksessa oleva puisto ovat yksi Brittiläisen Kolumbian merkittävimpiä nähtävyyksiä; niissä käy vuosittain noin 800 000 vierailijaa.

Historia
--------

Riippusilta heinäkuussa 2016.
Ensimmäisen Capilanojoen ylittävän riippusillan rakennutti skotlantilainen yhdyskuntatekniikkainsinööri George Grant Mackay vuonna 1889. Mackay oli ostanut alueelta noin 24 neliökilometriä tiheää metsää, ja rakentanut mökkinsä omistamallaan alueella sijainneen kanjonin laidalle. Vuonna 1889 valmistunut silta oli yksinkertainen, hamppuköysien varaan setrilankuista rakennettu riippusilta. Alueesta tuli jossain määrin tunnettu nähtävyys jo Mackayn elinaikana.

Alkuperäinen silta purettiin Mackayn kuoleman jälkeen vuonna 1903, ja tilalle rakennettiin uusi vaijereiden varaan rakentunut silta. Sillan ja sitä ympäröineen maa-alueen osti vuonna 1910 merkittävä maanomistaja ja sijoittaja Edward Mahon, joka otti Lilette-vaimonsa Elisabeth-äidin hoitamaan kiinteistöä. Elisabeth perusti alueelle uuden kahvilan vuonna 1911. Siltaa vahvistettiin lisävaijereille vuonna 1914. Elisabeth ja tämän vuonna 1921 naima aviomies "Mac" MacEachran alkoivat kehittää sillasta yleistä turistinähtävyyttä. MacEachran osti sillan ja sitä ympäröineen puiston Elisabethin kuoleman jälkeen vuonna 1935. Hän myi kiinteistön edelleen Henri Aubeneaulle muuttaessaan Kaliforniaan vuonna 1945.

Silta vaihtoi jälleen omistajaa vuonna 1953, kun Aubeneau myi puistokiinteistön Rae Mitchellille, joka uudelleenrakennutti sillan vuonna 1956. Uusittu riippusilta tuettiin 13 tonnin betonipaasiin molemmissa päissään. Mitchell kehitti sillan länsipuolen ulkoilupolkuja ja muutti vuonna 1911 valmistuneen kahvilan matkamuistomyymäläksi. Hän myi sillan vuonna 1983 tyttärelleen Nancy Stibbardille, joka on jatkanut alueen kehittämistä turistinähtävyytenä. Puistoon avattiin vuonna 2004 puunlatvoissa kulkeva riippusiltareitti, sekä vuonna 2011 kanjonin kallioseinästä riippuva kävelyreitti.

Lähteet
-------

1. ↑  Capilano Suspension Bridge Park Guide *tourismvancouver.com*. The Metro Vancouver Convention and Visitors Bureau.  Arkistoitu 2.4.2017. Viitattu 1.4.2017. (englanniksi)
2. ↑  Capilano Suspension Bridge shares in B.C. tourism success *news.gov.bc.ca*.  12.12.2015. Vancouver:  BC Gov News. Viitattu 1.4.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Stories to tell *capbridge.com*. Capilano Suspension Bridge Park. Viitattu 1.4.2017. (englanniksi)
4. ↑  Getting to Know a Mahon *North Vancouver Museum & Archives Bulletin*.  Maaliskuu 2013. North Vancouver Museum & Archives Commission. Viitattu 1.4.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Capilanon riippusilta** Wikimedia Commonsissa

* Capilano Suspension Bridge Park -puiston viralliset verkkosivut
**Jefferson Market Library** eli **Jefferson Market Courthouse** on historiallinen rakennus Yhdysvaltain New Yorkin Manhattanilla. Vuonna 1876 suunniteltu goottilainen rakennus toimi ensin oikeustalona ja nykyisin New York Public Library -kirjastojärjestelmän tilana.

Rakennus
--------

Rakennusta videolla.
Jefferson Market Library sijaitsee New Yorkin Manhattanilla Greenwich Villagen kaupunginosassa 10th Streetin ja Sixth Avenuen luoteisnurkassa. Rakennus on tyyliltään goottilainen. Rakennus on värikäs ja siihen kuuluu 52 metriä korkea torni. Tornin yläosassa on nelitahoinen kello. Ajan mittaamiseen tarkoitetun kellon ohella kellossa on suuri soitinkello. Soitinkello on peräisin vanhasta jo puretusta palotornista ja sillä on painoa noin 5 400 kiloa. Pronssisen kellon valoi Jones & Company vuonna 1863.

Historia
--------

Valokuvassa vuodelta 1935.
Nykyisen Jefferson Market Libraryn paikalla sijaitsi aikanaan Jefferson Market -niminen tori, jonka mukaan rakennus sai nimensä. Torilla oli puinen palotorni. palotorni päätettiin purkaa vuonna 1873 ja sen tilalle tuli punatiilinen hallinnollinen keskus, joka käsitti esimerkiksi uuden torirakennuksen, paloaseman, pienen putkan, sekä tuolloin Jefferson Market Courthouse -nimisen oikeustalon. Oikeustalon suunnittelivat arkkitehdit Frederick Clarke Withers ja Calvert Vaux vuonna 1876. Rakennuskustannukset olivat 360 000 dollaria. Tyyliltään Venetsian goottilainen rakennus valittiin vuonna 1885 yhdysvaltalaisten arkkitehtien äänestyksessä maan viidenneksi kauneimmaksi. Rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa toimi 3. piirin siviilioikeus ja toisessa kerroksessa 2. piirin poliisioikeus.

Vuodesta 1929 lähtien rakennuksessa toimitettiin vain naisten tapauksia. Kompleksin muut rakennukset oli korvattu myöhemmin puretulla naisten pidätyskeskuksella. Kun oikeuspiirejä uudistettiin vuonna 1946 Jefferson Market Courthouse jäi käyttämättömäksi. Sen tiloissa toimi väliaikaisesti tilastokeskus ja poliisiakatemia. Rakennuksen ei kuitenkaan katsottu sopivan erityisesti mihinkään hallinnon tehtävään. Sen ovet suljettiin vuonna 1958 ja seuraavana vuonna rakennus oli tarkoitus huutokaupata. Paikalliset järjestöt alkoivat kuitenkin ajaa rakennuksen säilyttämistä. Lopulta tuolloinen pormestari Robert F. Wagner ja kaupunkisuunnittelulautakunnan puheenjohtaja James Felt päättivät säilyttää rakennuksen. Rakennus päätettiin myymisen sijaan muuttaa New York Public Library -kirjastojärjestelmän tilaksi. Muutostyöt suunnitteli arkkitehti Giorgio Cavaglieri. Rakennus toimii edelleen kirjastotilana Jefferson Market Libraryn nimellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kenneth T. Jackson: *The encyclopedia of New York City*, s. 675. 2. painos. Yale University Press. ISBN 978-0-300-11465-2. (englanniksi)
2. ↑  Michael Frank: Old Bell Regains Its Voice, And a Community Resounds *The NEw York Times*. Viitattu 27.9.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  Jefferson Market Courthouse *The New York Preservation Archive Project*. Viitattu 27.9.2021. (englanniksi)
4. ↑  Jefferson Market Library The New York Public Library. Viitattu 27.9.2021. (englanniksi)
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu elokuun 4. päivältä 1906.
**Kyminlaakso** oli Kotkassa vuosina 1906–1916 ilmestynyt sanomalehti.

Lehti oli Kotkan ja sen ympäristön nuorsuomalaisten äänenkannattaja. Taloudellisten vaikeuksien takia sen julkaisuoikeudet myytiin lakkautetun *Haminan Sanomien* kirjapainon ostaneille maalaisliittolaisille, jotka ryhtyivät julkaisemaan Haminassa *Maaseutu*-nimistä lehteä.

*Kyminlaakso* ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1907 lähtien kahdesti ja vuonna 1916 kolmesti viikossa. Sen päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Verneri Vesterdahl (vast. toim. 1906–1907), Ferdinand Hallio (1907–1908), J. Suomalainen (1908–1911), J. A. Teirikari (vast. toim. 1911–1915) ja Mikael Palmroth-Vasunta (1916).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 44, 47. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kyminlaakso* digitoituna kansalliskirjastossa
**Jan Aarne Hultin** (s. 23. marraskuuta 1956 Lappeenranta) on suomalainen kulttuurivaikuttaja. Hän oli Savonlinnan oopperajuhlien johtaja vuosina 2002–2012. Syksyllä 2015 Hultin aloitti kaksivuotiskauden Joroisten Musiikkipäivien taiteellisena johtajana.

Hultin valmistui ylioppilaaksi Lappeenrannan Kesämäen lukiosta ja luokanopettajaksi Joensuun yliopiston Savonlinnan opettajankoulutuslaitokselta 1981. Opintojensa loppuvaiheessa Hultin työskenteli kesätöissä oopperajuhlien avustajana ja toimi muun muassa *Lentävä hollantilainen* -produktion luurankona.

Hultin työskenteli vuosina 1981–1987 luokanopettajana Espoossa kunnes siirtyi vuonna 1987 Kansallisoopperaan. Hän työskenteli vuoteen 1992 tuotantoassistenttina ja -sihteerinä sekä tuottajana. Vuosina 1992–1994 hän oli tuotantopäällikkö. Hultin siirtyi Savonlinnan oopperajuhlien toimitusjohtajaksi vuonna 1994 ja hoiti tehtävää vuoteen 2002 saakka. Vuosina 2002–2012 hän oli oopperanjohtaja. Hultin suoritti eMBA-tutkinnon Turun kauppakorkeakoulussa vuonna 2006.

Hultin omistaa HeartBrain Oy:n, joka tuottaa ohjelmapalveluita, järjestää konsertteja ja toimii konsulttiyrityksenä. Hän on työskennellyt International Opera Artists Managementin vanhempana neuvonantajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 2007, Otava 2006
2. 1 2  Taavitsainen, Iikka: Oopperaosaaja Jan Hultin Joroisten Musiikkipäivien johtoon *Savon Sanomat*.  7.10.2015.  Arkistoitu 18.10.2015. Viitattu 7.10.2015.
3. 1 2  Toimitusjohtaja Jan Hultin Heartbrain.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 7.10.2015.
4. ↑  Lentävän Hollantilaisen luuranko.  *Ovi*, 2007, nro 3, s. 10–11.
Arnold Mendelssohnin rintakuva
**Arnold Mendelssohn** (26. joulukuuta 1855 Ratibor – 18. tai 19. helmikuuta 1933 Darmstadt) oli saksalainen säveltäjä.

Mendelssohn oli Felix Mendelssohnin kaukainen sukulainen. Hän kävi varhaisella iällä koulua Berliinissä ja Danzigissa. Ensimmäisen muodollisen musiikkiopetuksensa hän sai Kuninkaallisessa kirkkomusiikki-instituutissa Berliinissä, jossa opiskeli Friedrich Kielin johdolla urkujen- ja pianonsoittoa sekä sävellystä. Sittemmin Mendelssohn työskenteli urkurina kirkoissa Bonnissa ja Bielefeldissä. Lopulta hän pääsi opettajaksi Kölnin konservatorioon, jossa hänen oppilaidensa joukossa oli Paul Hindemith.

Mendelssohnin tuotannossa on lähes kolmesataa teosta kamarimusiikista oopperaan; hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat hänen kirkkomusiikkisävellyksensä. Hän edusti uusromanttista tyyliä, ja hänen musiikkiaan esitettiin usein ennen natsien valtaannousua.

Lähteet
-------

1. ↑  Arnold Mendelssohn AllMusic
2. ↑  Mendelssohn, Arnold Stadtlexikon Darmstadt
3. 1 2  Arnold Mendelssohn: Trio for 2 Violins & Piano in a minor, Op.76 Edition Silvertrust

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Annikki Yrjänäinen vuonna 1973.
**Annikki Yrjänäinen** (13. maaliskuuta 1928 Pieksämäki – 9. syyskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen lausuntataiteilija ja Sibelius-Akatemian lausunnan ja äänenkäytön lehtori.

Yrjänäinen opiskeli Helsingin yliopistossa ja tutustui L. Onervaan, jonka runotuotannosta hän teki laudaturtyönsä ja julkaisi useita haastatteluja. Hän toimi Ylioppilasteatterissa ja sai lausuntaopetusta Ture Juntulta. Vuonna 1956 hän suoritti logonomitutkinnon Suomen Puheopiston korkeakouluosastolla Kaarlo Marjasen johdolla.

Annikki Yrjänäinen esitti erityisen paljon L. Onervan tuotantoa. Ohjelmiston muina runoilijaniminä toistuivat Maria Jotuni, Uuno Kailas, V. A. Koskenniemi, Eino Leino, Lassi Nummi, Simo Puupponen eli Aapeli ja Sirkka Selja. Yrjänäisen tunnetuimpia lausuntailtoja olivat *Neljä klassikkoa* (1962) ja *Suomalaisen naisen maailmasta* (1975).

Teoksia
-------

* Yrjänäinen, Annikki: *Kymmenen lyyrikkoa*. Helsinki: Opintotoiminnan keskusliitto, 1977. ISBN 951-9195-11-4.
* Onerva, L.: *Puoluepukarit ja geisha*. Toim. Annikki Yrjänäinen. Helsinki: Tai-teos, 2002. ISBN 951-96727-9-6.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuuranne, Malla ym.: Annikki Yrjänäinen *Helsingin Sanomat*.  6.5.2011. Viitattu 14.5.2018.
**Arethas Kesarealainen** (**Caesarealainen**) (m.kreik. Ἀρέθας; n. 860–932) oli bysanttilainen teologi ja filosofi. Hän oli kotoisin Patraksesta ja toimi Kesarean (Caesarean) piispana Kappadokiassa. Hänen voidaan nähdä edustavan "ensimmäistä bysanttilaista renessanssia", jolloin kiinnostus antiikin kirjallisuuteen kasvoi uudelleen.

Arethas oli Fotioksen oppilas. Hän kirjoitti kommentaareja antiikin kreikkalaisten kirjailijoiden, kuten Platonin, Aristoteleen (mm. *Kategoriat*), Lukianoksen ja Porfyrioksen (mm. *Eisagoge*), teoksista sekä tuotti uusia käsikirjoituksia antiikin aikaisista teksteistä. Muun muassa Patmoksella säilynyt tunnettu Platonin teosten käsikirjoitus *Codex Clarkianus* kopioitiin Arethaan toimeksiannosta. Näin Arethas on ollut merkittävässä roolissa antiikin kirjallisuuden välittämisessä nykyaikaan.

Arethas kirjoitti myös useita Raamatun kirjojen kommentaareja, joihin lukeutuu muun muassa vanhin säilynyt kreikankielinen *Johanneksen ilmestyksen* eli *Ilmestyskirjan* kommentaari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Shahan, Thomas: Arethas of Caesarea *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company. Viitattu 26.3.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Ierodiakonou, Katerina & Bydén, Börje: Byzantine Philosophy *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. Viitattu 26.3.2014. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Share, M. (toim.): *Arethas of Caesarea's Scholia on Porphyry's Isagoge and Aristotle's Categories*. Corpus Philosophorum Medii Aevi, Commentaria in Aristotelem Byzantina, vol. 1. Athens: The Academy of Athens, 1994.
* Westerink, L. G. (toim.): *Arethae archiepiscopi Caesariensis Scripta minora*. 2 vols. Leipzig: Teubner, 1968–72.
**Kymijoen kanava** on suunnitelma kanavoida Kymijoki niin, että sitä voitaisiin käyttää vesiliikenteeseen Päijänteen ja Suomenlahden välillä. Kanavaa on suunniteltu useaan otteeseen 1800-luvun alusta lähtien, ja viimeksi suunnitelma hylättiin vuonna 2002. Kanavasuunnitelmiin on liittynyt myös yhteys Suomenlahdelta Kymijokea pitkin Saimaalle suunnitellun Mäntyharjun kanavan kautta.

Sulut ja linjaus
----------------

Kymijoen kanavan suunniteltu linjaus
Kanavasuunnitelmaan olisi kuulunut kahdeksan sulkua. Sulut olisivat olleet 1) Kimolan sulku (nykyisessä Kimolan kanavassa), Voikkaan sulku, Kymintehtaan sulku, 2) Keltin sulku, 3) Myllykosken sulku, 4) Anjalan kartanon sulku sekä Kotkan alueella Kymijoen alajuoksun ohittavassa maakanavassa kaksi sulkua (Juurikorven ja Ylänummen sulut). Lisäksi 5) Korian kohdalle olisi tullut kaivanto väylän oikaisemiseksi Korian siltojen kohdalla.

Suunnitelman eteläosassa Kotkassa kanava olisi rakennettu Kymijoen muinaisen tulvauoman suuntaisesti nykyisen Nummenjoen vesistön kautta Kaarniemenlahteen (Tavastilan linja). Suunnitelmissa oli myös vaihtoehtoinen läntisempi linjaus, Korkeakosken linja, joka olisi kulkenut Suomenlahteen Kymijoen itäisimmän laskuhaaran Korkeakoskenhaaran kautta. Nämä linjaukset olisivat ohittaneet Kymijoen eteläosan koskiensuojelulailla suojeltuja koskialueita, muun muassa Pernoonkosket.

Kanavasuunnitelmien historiaa
-----------------------------

Kymijoen kanavointi on ollut ensimmäisen kerran esillä jo vuonna 1819, mutta vasta 1838 käynnistettiin ensimmäiset tutkimukset, jolloin luutnantti V. Favorin tutki reittiä Päijänteen ja Suomenlahden välillä. Hän suunnitteli linjauksen, johon olisi tarvittu 25 sulkua. Kymijoen kanavointi nousi uudelleen esille 1850-luvulla, jolloin Suomessa tutkittiin suuria kanavahankkeita, ja hanke oli esillä valtiopäivillä 1863–1864, mutta siitä ei tehty päätöstä. Kanavahanketta on käsitelty myös 1920-luvulla, mutta se arvioitiin liian kalliiksi.

Kymijoen kanavahanke nousi esiin taas 1990-luvulla. Ympäristöjärjestöt ovat vastustaneet voimakkaasti hanketta; ne huomauttivat, että Kymijoen pohjassa on vaarallisia myrkkyjä teollisuuden päästöinä ja rakentamisen seurauksena liikkeelle lähtiessään ne voisivat aiheuttaa ympäristötuhoja. Suomen hallitus päätti 2002, että kanava ei ole Suomen liikenne- ja viestintäministeriön laskelmien mukaan kannattava.

Aiheesta muualla
----------------

* Itä-Suomen kanavahakkeet Merenkulkulaitoksen raportti Kymijoen-Mäntyharjun kanavien yhteiskuntataloudellisesta kannattavuudesta vuodelta 2000
* Turkka Myllykylä: *Suomen kanavien historia*. Otava 1991.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kymijoen kanava *www.vesitiet.org*.  Arkistoitu 18.12.2014. Viitattu 29.10.2010.
2. ↑  Kanavakartat *www.vesitiet.org*.  Arkistoitu 18.12.2014. Viitattu 29.10.2010.
3. 1 2 3  Kymijoen kanavointisuunnitelmat *kanaler.arnholm.nu*.  Arkistoitu 18.3.2008. Viitattu 29.10.2010.
**Brandon Samuel Bass** (s. 30. huhtikuuta 1985) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelaa Boston Celticsissä, NBA:ssa.

203 senttimetriä pitkä ja 113 kiloa painava Bass varattiin New Orleans Hornetsiin toisella kierroksella numerolla 33 vuoden 2005 varaustilaisuudessa. Hän ilmoittautui alkujaan jo vuoden 2004 varaustilaisuuteen, mutta veti itsensä pois ja palasi kaudeksi yliopistosarjaan. Hän pelasi myös toisen kauden yliopistossa, jossa hänet nimettiin vuoden pelaajaksi 2005.

26. heinäkuuta 2007 Bass suostui allekirjoittamaan sopimuksen Dallas Mavericksin kanssa. Sopimuksen ehtoja ei julkistettu. Ennen kautta 2008-2009 hän allekirjoitti sopimuksen, jonka arvo oli 1 590 000 dollaria.

10. heinäkuuta 2009 hän teki sopimuksen Orlando Magicin kanssa. Hänet kaupattiin Boston Celticsiin joulukuussa 2011. Tilalle Magic sai Glen Davisin ja Von Waferin. Ensimmäisen pelissään Celticsissä hän oli kentällä 28 minuuttia ja teki 20 pistettä.

Hänellä on nuorempi veli Chris Bass, joka pelaa koripalloa Louisiana Statessa.

14. heinäkuuta 2012 Bass allekirjoitti kolme vuotta kestävän jatkosopimuksen Celticsin kanssa. Hän tienaa sinä aikana 20 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. ↑  Magic Sign Free Agent Brandon Bass  10.7.2009. ORLANDO MAGIC.  (englanniksi)
2. ↑  Celtics Acquire Bass Boston Celtics.  (englanniksi)
3. ↑  Chris Bass Bio LSUsports.  Arkistoitu 20.10.2012.  (englanniksi)
4. ↑  Report: Brandon Bass Agrees to Three-Year Deal to Stay with Celtics  5.7.2012. NESN.  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Brandon Bass
**Jong-Il Byun** (s. 16. marraskuuta 1968 Soul, Korean tasavalta) on eteläkorealainen nyrkkeilijä. Byun voitti WBC-liiton kääpiösarjan mestaruuden vuonna 1993.

Soulin olympialaisissa 1988 Byun hävisi pistein 1–4 alkusarjan ottelunsa Aleksandăr Hristovia vastaan erotuomarina toimineelta uusiseelantilaiselta Keith Walkerilta saamiensa kahden varoituksen vuoksi. Ottelun aikana molemmat nyrkkeilijät olivat toistuvasti käyttäneet kyseenalaisia otteita. Byunille annetut varoitukset tulivat päällä puskemisesta. Lopputuloksen selvittyä ryhmä paikallisia kannattajia sekä Byunin valmentaja ja avustaja menettivät malttinsa ja ryntäsivät kehään käydäkseen tuomari Walkerin kimppuun. Kärhämässä oli mukana myös paikallinen turvallisuuspäällikkö, joka löi Walkeria nyrkillä. Muut tuomarit kiipesivät kehään suojellakseen Walkeria, ja lopulta hänen avukseen saapuivat poliisit.

Jo ottelun toisen erän aikana korealainen valmentaja Kim Sung Eun oli kiivennyt kehään haukkumaan Walkeria, mikä olisi riittänyt syyksi Byunin hylkäämiseen. Walker antoi kuitenkin kamppailun jatkua lähetettyään Kimin takaisin omalle paikalleen. Kun ottelun jälkeinen käsirysy oli rauhoittunut, Byun protestoi tuomaripäätöstä jäämällä kehään istumaan 67 minuutiksi. Lopulta virkailijat sammuttivat hallin valot. Tätä ennen epävirallinen kisaprotestoinnin olympiaennätys oli kuulunut eteläkorealaiselle Choh Dong-Kihille, joka Tokion olympialaisissa 1964 viipyi kehässä 51 minuuttia hylkäämisensä jälkeen.

Osasyynä korealaisten raivostumiseen oli se, että he sekoittivat Keith Walkerin kreikkalaiseen Theodoras Vidalikseen. Vidalis oli edellisenä päivänä tuominnut nyrkkeilyottelun, jossa yhdysvaltalainen Michael Carbajal voitti kiistanalaisesti pistein 3–2 eteläkorealaisen Oh Kwang-Soon. Byunin ja Hristovin välisen ottelun yhteydessä sattuneen välikohtauksen seurauksena Kansainvälinen nyrkkeilyliitto AIBA asetti Byunin ottelukieltoon ja määräsi viisi muuta korealaista toimitsijakieltoon. AIBA myös hylkäsi korealaisten jättämän protestin, joka koski ottelun tuomaripäätöstä. Lisäksi Etelä-Korean olympiakomitean puheenjohtaja Kim Chong-Ha erosi tehtävästään. Maan nyrkkeilyliiton johtaja Oh Soo In piti välikohtausta häpeällisenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lindfors, Jukka: Elävä Arkisto: Olympialaisissa testataan myös häviäjien pinnaa *Yle.fi*.  11.7.2012. Yle. Viitattu 11.7.2012.
2. ↑  Jung-Il Byun *Fightsrec.com*. Viitattu 11.7.2012. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Boxing history (Seoul, 1988) *NBCOlympics.com*.  2012. NBCUniversal.  Arkistoitu 11.7.2012. Viitattu 11.7.2012. (englanniksi)
4. 1 2  Sporting stars to neglect their duties: in pictures *Telegraph.co.uk*. Telegraph Media Group Limited. Viitattu 11.7.2012. (englanniksi)
5. 1 2 3 4 5  Putnam, Pat: A Sad Day In Seoul.  *Sports Illustrated*, 3.10.1988. A Sad Day In Seoul (sivu 1/2).  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
6. 1 2  Putnam, Pat: A Sad Day In Seoul.  *Sports Illustrated*, 3.10.1988. A Sad Day In Seoul (sivu 2/2).  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Elävä arkisto: Olympialaisten huonot häviäjät
United States Space & Rocket Center ilmaakuvassa.
**United States Space & Rocket Center** (usein myös **U.S. Space and Rocket Center**) yhdysvaltalainen yhdysvaltalaista avaruustoimintaa esittelevä museo

Sen perustamista esitti ensimmäisenä Wernher von Braun toimiessaan johtajana Marshall Space Flight Centerissä. Space & Rocket Center sijaitseekin MSFC:n yhteydessä Huntsvillessä Alabamamassa. Se perustettiin 1970, kun Yhdysvaltain armeija lahjoitti sille maa-alueen Redstone Arsenalista. Museossa on esitteillä yli 1 500 raketti- ja avaruustekniikan esinettä.

Merkittäviä näyttelykappaleita
------------------------------

Saturn V jäljennös United States Space & Rocket Centerissä.
* Saturn V-kantoraketti
* Skylab-simulaattori
* A-12 Oxcart
* Pathfinder-avaruussukkulasimulaattori
* Centaur G-Prime ylävaihe
* Apollo 16-komentomoduuli "Casper"

Museossa järjestetään lukuisia väliaikaisia näyttelyitä ja siellä on erilaisia huvipuistomaisia laitteita, kuten Space Shot ja G-Force Accelerator sekä yksi alkuperäisistä Imax-elokuvateattereista, "Spacedome".

United States Space & Rocket Center esitteillä olevia raketteja. Vasemmalta: Saturn IB, V1-ohjus, Jupiter IRBM, Juno II, Redstone, Mercury-Redstone ja Jupiter-C.

Davidson Center for Space Exploration
-------------------------------------

Museoon rakennetussa uudessa Davidson Center for Space Explorationissa on esitteillä aito Saturn V -raketti.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **United States Space & Rocket Center**.
* Official website (Arkistoitu – Internet Archive)
Päärakennus.
**Jongmyo** (kor. 종묘, hanja 宗廟) on kungfutselainen pyhäkkö Korean Soulissa. Se on rakennettu Joseon-dynastian (1392–1897) kuninkaiden ja kuningattarien muistoseremonioita varten. Nykymuotoinen pyhäkkö on ollut olemassa 1500-luvulta alkaen, ja siellä suoritettavien seremonioiden perinteet ulottuvat 1200-luvulle asti. Pyhäkkö on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1995.

Pyhäkkö rakennettiin samaan aikaan kuin Gyeongbokin palatsi dynastian aikaisempien hallitsijoiden muistolaattojen säilyttämistä varten. Kungfutselaisen perinteen mukaan kuninkaallinen perhe vietti siellä seremonioita esi-isiensä kunnioittamiseksi viisi kertaa vuodessa. Nykyisinkin Joseon-dynastian jälkeläiset kokoontuvat vuosittain seremonioihin, ja pukeutuvat niissä aikakauden perinteisiin asuihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Jongmyo Shrine *Unesco*. Viitattu 5.11.2016.
2. ↑  Jongmyo Shrine *Life in Korea*. Viitattu 5.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jongmyo** Wikimedia Commonsissa
**Dan Glans** (s. 2. toukokuuta 1947 Tyringe, Skåne, Ruotsi) on entinen ruotsalainen keskipitkien ja pitkien matkojen juoksija. Parhaan menestyksen hän saavutti 3 000 metrin estejuoksussa.

Dan Glans nousi Ruotsin kestävyysjuoksun kärkeen 1970-luvun alussa. Hän saavutti ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa vuonna 1973. Seuraavan vuoden EM-kisoissa Roomassa Glans oli mukana edeten loppukilpailuun ja sijoittuen siinä 9:ksi. Samaan aikaan hänen kanssaan kilpaili Anders Gärderud, joka teki Glansin päämatkalla maailmanennätyksiä (ME) ja saavutti hopeaa Rooman EM-kisoissa 1974 ja olympiakultaa vuoden 1976 Montrealin olympialaisissa, joissa Glans sijoittui seitsemänneksi. Menestyksestään huolimatta Glans jäi vahvasti Gärderudin varjoon. Saman aikakauden muita kovia kilpakumppaneita olivat Suomen Tapio Kantanen ja Puolan Bronisław Malinowski. Olympiavuonna 1976 hän saavuttani peräti neljä Ruotsin mestaruutta eli 3 000 esteiden, 5 000, 10 0000 ja 25 000 metrin mestaruudet. Seuraavasta kaudesta 1977 oli tulossa Glansin uran paras, mutta sairastuminen kilpailukauden alussa romutti suunnitelmat. Kaudella 1978 Glans oli mukana Prahan EM-kisoissa, mutta putosi 3 000 metrin esteiden loppukilpailusta kauden parhaalla ajallaan.

Kaikkiaan Glans saavutti urallaan 17 Ruotsin mestaruutta viimeisimmän vuonna 1984 maastojuoksussa. Niistä viisi hän saavutti 3 000 päämatkalla eli 3 000 metrin esteissä vuosina 1973, 1974, 1976, 1977 ja 1979. Lisäksi hän voitti Ruotsin mestaruuden 5 000 metrillä kolme kertaa eli vuosina 1974, 1975 ja 1976. Vuonna 1976 hän saavutti myös10 000 ja 25 0000 metrin mestaruudet. Maastossa hän saavutti viisi mestaruutta ja hallissa yhden. Ruotsin ennätyksiä Glans teki 3 000 metrillä ajalla 7.42,24, 20 000 metrillä ajalla 1.00.17,4 ja tunnin juoksussa 19 879 metriä. Glansin uran huippuvuosina 1970-luvulla kova kilpakumppani oli maanmies Anders Gärderud, joka pitikin hallussa 3 000 metrin esteiden Ruotsin ennätystä, joka oli samalla ME.

Dan Glans nimettiin vuonna 1978 Ruotsin yleisurheilun Hall of Fameen eli Stora Grabbariksi numerolla 302.

Ammatiltaan Dan Glans oli maalari. Glansin serkku Johan Glans on tunnettu ruotsalainen TV-persoona ja koomikko.

Lähteet
-------

1. ↑  Dan Glans Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Dan Glans – i skuggan av Gärderud  11.3.2011. Aftonbladet. Viitattu 10.7.2021. (ruotsiksi)
3. ↑  Dan Glans – Skånsk mästare  2.5.2017. Skånes Friidrottsförbund. Viitattu 10.7.2021. (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Eglė Špokaitė
**Eglė Špokaitė** (s. 1971 Vilna) on liettualainen balettitanssija.

Špokaitė valmistui M. K. Čiurlionis -taidekoulusta vuonna 1989 ja toimi tämän jälkeen vuoteen 2011 saakka Liettuan kansallisen ooppera- ja balettiteatterin ensitanssijana. Hän voitti vuonna 1995 kultaa Helsingin kansainvälisen balettikilpailun naisten sarjassa. Hän sai Liettuan kansallisen kulttuuri- ja taidepalkinnon vuonna 1996, ja hänellä on Gediminaksen ritarikunnan upseerin risti. Koreografeja, joiden johdolla Špokaitė on tanssinut, ovat olleet Gerald Arpino, Krzysztof Pastor, Boris Eifman, Aleksei Ratmanski, Alla Sigalova ja Kirill Simonov.

Vuonna 2008 Špokaitė valmistui Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiasta oppiarvolla koreografiassa ja balettipedagogiikassa. Hän aloitti uran opettajana ja oli mukana perustamassa ensimmäistä yksityistä balettikoulua Vilnaan vuonna 2009. Vuosien varrella balettikoulusta tuli Baltian maiden suurin. Vuonna 2012 Špokaitė muutti Bostoniin ja sieltä myöhemmin San Diegoon, jossa perusti vuonna 2016 baletti-instituutin (Ballet Institute of San Diego).

Lähteet
-------

1. 1 2  Eglė Špokaitė 15min.lt
2. 1 2 3 4  Egle Spokaite World Ballet Art Competition
3. ↑  Egle Spokaite Juliana Savonlinnassa Uusi Suomi
4. ↑  About Vilnius Youth Ballet Competition

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Kotilokuku** (*Coua delalandei*) on Madagaskarin saaristossa elänyt, sukupuuttoon kuollut käkilintulaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus oli 50–55 cm. Se oli yläpuolelta tummansininen, rinnasta valkoinen ja vatsasta oranssi. Jalat olivat pitkähköt, nokka vahva ja sininen pyrstö oli pitkä.

Esiintyminen
------------

Kotiolokukusta on ainoastaan 13 havaintoa luonnosta pyydystetyistä yksilöistä, joista 11 pyydystettiin vuosien 1827 ja 1834 välillä. Pariisin luonnonhistorialliseen museoon tallennetut kaksi yksilöä ovat molemmat Chevalier J.A. Bernierin ampumia. Lajin alun perin vuonna 1827 kuvannut Coenraad Jacob Temminck tutki nimenomaan vuonna 1827 Pariisiin saatua yksilöä. Valtaosa yksilöistä, mahdollisesti kaikki, on pyydystetty Nosy Borahan (Ile de Sainte-Marie) saarelta, joka sijaitsee Madagaskarin itärannikon edustalla. Epävarmoja havaintoja on myös Madagaskarin pääsaarelta. Viimeinen varma havainto eli pyydystetty yksilö on vuodelta 1834. Pariisin lisäksi museoyksilöitä on Leidenissa, Englannin Tringissä, New Yorkissa, Philadelphiassa, Harvardissa ja Madagaskarin Tananarivessa. Laji katsotaan sukupuuttoon kuolleeksi, koska sitä ei etsinnöistä huolimatta ole enää tavattu.

Sukupuuton syitä lienevät joko Nosy Borahan kokonaan uudelleen metsittäminen 1800-luvulla tai mustarotan invaasio saarelle. Mustarottia tosin lienee saarelle tullut merirosvojen mukana jo 1600-luvulla. Myös paikallisten asukkaiden suorittama metsästys, sekä näyttävän höyhenpuvun että ravinnon takia, on saattanut heikentää kantaa. Kissat alkoivat lisääntyä vasta 1800-luvun kuluessa.

Elinympäristö
-------------

Nosy Borahan alkuperäinen sademetsä.

Lisääntyminen
-------------

Kotilokuku ei ollut pesäloinen kuten useimmat muut käkilinnut, vaan pesi ilmeisesti itse rakentamaansa pesään.

Ravinto
-------

Kotilot, mistä laji on saanut nimensä useilla kielillä.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Coua delalandei* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 21.4.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Naturalis (sisältää kolmiulotteisen valokuvan täytetystä yksilöstä (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q279670
* Wikispecies: Coua delalandei
* ADW: Coua\_delalandei
* Avibase: CBAC0BBC52C79420
* BirdLife: 22684143
* CoL: YZDY
* BOW: snecou1
* eBird: snecou1
* EoL: 1047935
* GBIF: 2496418
* iNaturalist: 1870
* IRMNG: 10218096
* ITIS: 554737
* IUCN: 22684143
* Xeno-canto: Coua-delalandei

 |

 |
**Kotikulmilla** (norj. *Hjem*) on norjalainen television draamasarja. Sarja on Norjan yleisradioyhtiön NRK:n tuotantoa (NRK Drama). Sarjan ensiesitys oli NRK1-kanavalla 28. lokakuuta 2012. Sarjaa on tehty kaksi kahdeksan jakson tuotantokautta. Sarjan toinen tuotantokausi käynnistyy NRK1-kanavalla 24. helmikuuta 2013.
Suomessa Yle Fem on esittänyt ensimmäistä tuotantokautta tammikuusta 2013 lähtien. Yle Fem esitti ensimmäisen tuotantokauden viimeisen jakson 11. maaliskuuta 2013. Toinen tuotantokausi käynnistyy Yle Femillä syksyllä 2013.

Sarja seuraa kolmen sisarpuolen elämää pienessä norjalaisessa maalaiskunnassa. Annika-tyttären elämä muuttuu, kun hänen sairasvuoteella makaava countrytähti-isänsä paljastaa, että hänellä on kaksi muutakin tytärtä. Samassa kunnassa asuvat sisarpuolet eivät ole tienneet olevansa sukua. Annika on kotiäiti, Trine hiihdon maailmanmestari ja Oda on tehnyt maalaistalon töitä. Sisarpuolia esittävät Jannike Kruse, Kaia Varjord ja Heidi Ruud Ellingsen.

Sarja on kuvattu Øvre Eikerin kunnan Vestfossenin kylässä.

Lähteet
-------

1. ↑  NRK1 søndag 28. oktober 2012 kl 20.45 Hjem
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yle.fi: Kotikulmilla (Arkistoitu – Internet Archive) – lähetystiedot ja jaksokuvaus
Comanavin Tombouctou-alus Koulikoron satamassa.
**Compagnie Malienne de Navigation** eli **Comanav** on Malin valtiollinen jokiliikenneyhtiö. Se harjoittaa henkilö- ja tavaraliikennettä Nigerjoella korkean veden aikaan Koulikoron ja Gaon välisellä osuudella.

Comanavin edeltäjä oli Ranskan siirtomaa-aikana jokiliikennettä harjoittanut Messageries Africaines -yhtiö. Malin itsenäistyttyä vuonna 1960 sen tilalle perustettiin Compagnie Malienne de Navigation, joka vuonna 1965 yhdistettiin valtion metallirakenneyhtiö Emcomin kanssa Ateliers et Chantiers du Mali -nimiseksi yhtiöksi. Comanav erotettiin jälleen omaksi yhtiökseen vuonna 1968.

Yhtiö oli varsin kannattava 1970-luvulle saakka. Vuonna 1975 se kuljetti lähes 50 000 matkustajaa ja noin 65 000 tonnia rahtia. Sen jälkeen toimintaa ovat vaikeuttaneet Nigerin vesimäärän vähentyminen, jokiuoman liettyminen ja saksalaisen yhteistyökumppanin vetäytyminen vuonna 1990. Luonnonolosuhteiden takia liikennöintikausi on supistunut heinä-joulukuusta neljään tai jopa kolmeen kuukauteen ja pienet moottorialukset ovat yhä lisääntyvässä määrin korvanneet Comanavin isot laivat. Vuonna 2012 liikenne keskeytyi kokonaan maan pohjoisosan sotatilan vuoksi.

Vuonna 2016 Comanav kuljetti 12 884 matkustajaa ja 8 203 tonnia rahtia. Liikenteen volyymi on vähäinen, mutta sillä on suuri merkitys Nigerin sisämaasuiston asukkaille. Tärkeimmät satamat ovat Mopti, Timbuktun Kabara ja Diré. Yhtiöllä on kolme vuosien 1965 ja 1985 välillä hankittua 350–450-paikkaista matkustaja- ja rahtialusta: Général Soumaré, Kankou Moussa ja Tombouctou. Muu kalusto käsittää polttoainetankkerin, kaksi hinaajaa, työntöaluksen ja kolmisenkymmentä proomua. Vuonna 2015 yhtiö sai kaksi matalapohjaista 65-paikkaista alusta, jotka mahdollistavat liikennöintikauden pidentämisen kahdeksaan tai yhdeksään kuukauteen. Kehittämissuunnitelmiin kuuluu väylien ruoppaaminen, laitureiden rakentaminen, uudet kalustohankinnat sekä liikenteen palauttaminen Senegaljoelle Kayesista tai Ambidédista Senegalin Saint-Louisiin sekä Nigerjoelle Bamakosta Guinean Kankaniin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Deux noveaux bateaux pur la Comanav *Maliactu*.  15.6.2015.  Arkistoitu 15.3.2018. Viitattu 14.3.2018.
2. ↑  Guide de l’investisseur industriel au Mali *malikunnafoni.com*.  1982. Viitattu 14.3.2018.
3. 1 2  Etat des lieux du Delta Intérieur – vers une vision commune de développement *maliapd.org*.  2010.  Arkistoitu 15.3.2018. Viitattu 14.3.2018.
4. ↑  Compagnie Malienne de Navigation (COMANAV): Un géant au pied d’argile *Maliweb*.  3.2.2009. Viitattu 14.3.2018.
5. ↑  Investir au Mali *cnccef.org*.  2007.  Arkistoitu 15.3.2018. Viitattu 14.3.2018.
6. ↑  A Fragile Recovery: Operations and Logistics in Post-Conflict Mali *static1.squarespace.com*.  2014.  Arkistoitu 15.3.2018. Viitattu 14.3.2018.
7. 1 2  Campagne de navigation 2017-2018: La Comanav affiche ses ambitions *Maliweb*.  17.8.2017. Viitattu 14.3.2018.
8. ↑  Mali: Note sur le secteur des transports *afdb.org*.  2014. Viitattu 14.3.2018.
9. ↑  Annuaire Statistique du Mali 2013 *instat-mali.org*.  Arkistoitu 3.4.2018. Viitattu 14.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Comanavin Facebook-sivu (ranskaksi)
Davisinsalmi kartalla. (Kartta on jossain määrin harhaanjohtava, koska Davisinsalmella tarkoitetaan merialuetta eikä vain sen kapeinta kohtaa.)
Yleisnäkemys merivirroista Davisinsalmessa ja sen lähistöllä.
**Davisinsalmi** (engl. *Davis Strait*) on merialue ja salmi Labradorinmeren pohjoisosassa, kanadalaisen Baffininsaaren ja Grönlannin välissä. Salmi yhdistää Labradorinmeren ja Baffininlahden. Salmi muodostaa osan Luoteisväylästä.

Kansainvälinen hydrografinen järjestö (IHO) määrittelee Davisinsalmen merialueen rajat seuraavasti (1953):

* Pohjoisessa rajana on Baffininlahden eteläraja (pitkin leveyspiiriä 70°N Grönlannin ja Baffininsaaren välissä).
* Idässä rajana on Grönlannin lounaisrannikko.
* Etelässä raja kulkee leveyspiiriä 60°N pitkin Grönlannin ja Labradorin välillä (eli karkeasti: Grönlannin eteläkärjen luota Labradorin pohjoiskärjen luo).
* Lännessä itärajana on Luoteisväylien (merialue) itäraja leveyspiiristä 70°N etelään ja Hudsoninsalmi.

Tietosanakirjalähteissä salmen pituudeksi annetaan noin 650 (toisen lähteen mukaan 950) kilometriä ja leveys 320–650 kilometriä. Salmi on eteläosissa enimmillään 3 600 metriä syvä. Davisinsalmen kapeimmassa kohdassa kulkee merenalainen harjanne ja josta sijaitsee merialueen matalin, 350–550 metriä syvä alue. 

Alueen pintavesiin vaikuttaa voimakkaasti merialuetta vastapäivään kiertävä merivirtaus. Länsiosissa kylmä Arktisen altaan vesi virtaa etelään 8–20 kilometrin päivävauhdilla, ja ruokkii Labradorinvirtaa. Länsiosassa merivirta kuljettaa raskauta jäämassoja ja jäävuoria etelään. Salmen itälaidalla käy puolestaan Länsi-Grönlannin virtaus (Grönlannin vastavirta), joka tuo lämpimämpää vettä etelästä. Sulana pysyvät salmen itäosan olot poikkeavat jyrkästi salmen länsiosasta.

Salmi on nimetty englantilaisen John Davisin mukaan. Hän teki vuosina 1585–1587 kolme merimatkaa seudulle etsiessään meritietä Atlantilta Tyynelle valtamerelle. Meritie löydettiin vasta 1906, mutta Davisin johtama kartoitustyö antoi paljon tietoa myöhemmille retkikunnille, kuten William Baffinin ja Henry Hudsonin kartoitustyölle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Davis Strait. Strait. Canada and Greenland britannica.com. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Limits of Oceans and Seas (pdf) (Baffininlahden ja Davisinsalmen rajat on määritelty teoksen sivulla 10)  1953 (3. painos). International Hydrografic Organization, via awi.de. Viitattu 13.7.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Doug Finlayson: Davis Strait  7.2.2006. thecanadianencyclopedia.com. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
4. ↑  West Greenland Current. Current, Atlantic Ocean britannica.com. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
**Volmar** (k. 1173) oli saksalainen munkki, joka oli Disibodenbergin luostarin priori ja nunnien rippi-isä. Hän oli Jutta Sponheimilaisen ohella Hildegard Bingeniläisen opettaja tämän nuoruudessa ja myöhemmin kirjuri. Volmar oli mahdollisesti alun perin Hirsaun luostarista. Mainzin teologeista koostunut lautakunta määräsi Volmarin Hildegardin avuksi näkyjen muistiin kirjoittamisessa.

Kun Hildegard ymmärsi näkynsä ainutlaatuiseksi kokemukseksi, hän katkaisi vaikenemisen ja keskusteli niistä Jutan kanssa, joka kertoi edelleen Volmarille. Volmar vuorostaan oli ensimmäinen henkilö, joka vahvisti Hildegardin näyt. Hän oli jonkin aikaa Hildegardin neuvojana, ja kun Hildegard joutui epäilysten valtaan, Volmar kehotti häntä noudattamaan Jumalan käskyä ja kirjoittamaan näyt muistiin. Volmar totesi Hildegardin harvinaisen hengellisen lahjan, hänestä tuli myöhemmin tämän sihteeri ja hyvä ystävä. He tunsivat toisensa yli 60 vuotta, ja kun Volmar kuoli 1173, Hildegard suri syvästi, sillä heidän ystävyytensä oli hyvin läheinen.

Volmar on saattanut olla Paholaisen ääni Hildegardin vertauskuvallisessa teoksessa *Ordo virtutum*, jossa Paholainen tavoittelee, viettelee ja lopulta menettää Sielun. Paholainen on ainoa hahmo, joka ei näytelmässä laula vaan huutaa, koska on joutunut eroon taivaallisesta harmoniasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Atrium Musicologicum
2. ↑  Arno Forsius, Hildegard Bingeniläinen (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Hildegard.org
4. ↑  Eckehard Simon, Hildegard of Bingen (1098–1179) and her music drama Ordo virtutum (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Davit Kldiašvili.
**Davit Kldiašvili** (georg. დავით კლდიაშვილი, ven. Дави́д Самсо́нович Клдиашви́ли, *David Samsonovitš Kldiašvili*; 23. syyskuuta 1862 Kutaisin läänin Simonetin kylä – 24. huhtikuuta 1931) oli georgialainen kirjailija.

David Kldiašvili syntyi köyhään aatelisperheeseen. Hän opiskeli Kiovan ja Moskovan sotakouluissa vuosina 1872–1882 ja palveli sen jälkeen 26 vuoden ajan armeijassa. Vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumien jälkeen hän joutui eroamaan "poliittisesti epäluotettavana".

Kldiašvilin kirjallinen toiminta alkoi kääntäjänä vuonna 1885. Hänen pääteoksiaan ovat pienoisromaanit *Solomon Morbeladze* (1894), *Samanišvilis dedinatsvali* ("Samanišvilin äitipuoli", 1897) ja *Kamušadzis gatširveba* ("Kamušadzen vastoinkäymiset", 1897). Kldiašvili kirjoitti myös kertomuksia ja näytelmiä. Teoksissaan hän kuvaa Länsi-Georgian maaseudun elämää ja köyhtyneen aateliston rappiota. Realistista ihmiskuvausta pehmentää myötätuntoinen huumori.

Kldiašvilille myönnettiin Georgian kansankirjailijan arvonimi vuonna 1930. Hänet on haudattu Tbilisin Mtatsmindan pantheonille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 9.10.2011. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |