recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Luottamusvirka** on virka, johon valtionpäämies nimittää ja josta hän voi harkintansa mukaan myös erottaa.

Luottamusvirka Suomessa
-----------------------

Ruotsin vuoden 1772 hallitusmuoto oli Suomessa voimassa vuoteen 1919. Sen mukaan nimittämisen suoritti kuningas, ja Venäjän vallan myötä tehtävä siirtyi keisarille. Näiden luottamusmiehiksi kutsuttujen ylempien virkojen haltijat eivät olleet samalla tavoin erottamattomia kuin muut virkamiehet. Varsinaisissa tuomarinviroissa olevat henkilöt olivat pääsäännöstä poiketen erottamattomia, eivät kuitenkaan senaatin oikeusosaston jäsenet. Keisari voi erottaa luottamusviran haltijan, jos katsoi sen olevan maalle eduksi. Jos erotettu henkilö ei ollut tehnyt mitään virkarikkomusta, hänelle oli annettava valtion eläke.

Suomen itsenäisyyden aikana luottamusviran haltijoihin olivat verrattavissa virkamiehet, jotka saivat avoimen kirjeen nimittämiskirjakseen. Heidät tasavallan presidentti saattoi yleisen edun niin vaatiessa vapauttaa virastaan.

Luottamusviran haltijoita kutsuttiin Suomessa *luottamusmiehiksi*.

Lähteet
-------

1. ↑  *Tietosanakirja,* Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909–1919.
2. ↑  *Iso tietosanakirja,* Otava 1931–1939.
3. ↑  *Pieni tietosanakirja*. Toinen osa (Isopurje–Maskotti), palsta 1216. Helsinki: Otava, 1926. Sivu (1215–1216) Project Runebergissä (viitattu 7.8.2015).
Stefan Czarniecki, Brodero Matthisen maalauksessa.
**Stefan Czarniecki** (1599–1665) oli puolalainen sotapäällikkö. Hän kunnostautui Puolan johtajana Pohjan sodan aikaan.

Czarniecki otti osaa vuonna 1648 syttyneen pitkällisen kasakkakapinan kukistamiseen, jolloin hän joutui vihollisten vangiksi kahdeksi vuodeksi. Päästyään vapaaksi hän jatkoi joukkojen johtamista kasakoita vastaan menestyksekkäästi. Ruotsin kuningas Kaarle X Kustaa hyökkäsi Puolaan Pohjan sodan seurauksena ja Czarniecki kutsuttiin puolustamaan maata. Hän johti Krakovan puolustusta 1655, mutta joutui perääntymään ja Varsovan taistelussa 1656 Puolan armeija lyötiin täysin. Czarniecki jatkoi taistelua ruotsalaisia vastaan johtamalla pientä tataariarmeijaa ja onnistui luopulta työntämään ruotsalaiset maasta. Tämän jälkeen Czarnieckin joukot siirtyivät auttamaan Tanskaa.

Czarniecki johti joukkoja vielä Puolan–Venäjän sodassa. Hänet palkittiin sotien jälkeen suurilla läänityksillä ja nimitettiin hetmaniksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Tietosanakirja* Osa 2. Confrater–Haggai / palstat 113-114. 1909-1922. Project Runeberg.
2. ↑  *Pieni Tietosanakirja* Osa I. A – Isonzo / palstat 597–598. 1925-1928. Project Runeberg.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Gustaf Johan Gyllenstierna** (24. kesäkuuta 1709 – 4. huhtikuuta 1764) oli vapauden ajan suomalainen virkamies, Ruotsin kansliapresidentin sihteeri vuodesta 1738. Hän toimi voimakkaasti aikansa puolue-elämässä myssypuolueen hyväksi. Vastapuoli, hattupuolue epäili, että valtiopäivien salaisen valiokunnan tiedot vuotavat ulkomaiden tietoon. Venäjän lähetystön eteen järjestettiin eversti Lagercrantzin johtamat vartiomiehet, jotka pidättivät Gyllenstiernan helmikuussa 1741. Tutkimukset osoittivat hänen saaneen venäläiseltä ministeri Mihail Bestužev-Rjuminilta rahaa salaisista tiedoista. Hän sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa asiaan liitettiin kolme muutakin suomalaista, entinen virkamies Johan Arckenholtz, kielenkääntäjä Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Heidän syyllisyydestään ei kuitenkaan saatu näyttöä. Gyllenstierna vapautui 1743, mutta karkotettiin maasta. Hän toimi tämän jälkeen Venäjän palveluksessa Liivinmaalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Paloposki, Toivo J.: *Suomen historia 4: Vapauden aika*, s. 74-75. Espoo: Weilin & Göös, 1986. ISBN 951-35-2493-0.
2. ↑  Svenskt biografiskt handlexikon. I:431. Runeberg.org (1906). Tallennettu 15.12.2013
**Artturi August Orelma**, vuoteen 1906 **Olin** (12. huhtikuuta 1888 Riika – 3. tammikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Orelman vanhemmat olivat nahkuri, maanviljelijä Johannes Olin ja Anna (Antia) Neike (Neicke) ja puoliso vuodesta 1918 Laina Passinen. Orelma kävi viisi luokkaa Tampereen reaalilyseota 1901–1906. Hän oli Valtionrautateiden varastokonttorin työntekijä Helsingissä 1906–1907 ja Rauta-yhtiön palveluksessa Vaasassa vuodesta 1907, toimien prokuristina 1912–1915. Rautakauppa Oy Teräksen vähittäisosaston hoitaja Orelma oli 1915–1919 ja tukkuosaston johtaja 1921–1926, Vaasan Höyrymyllyn Oulun konttorin ja Toppilan myllyn johtaja 1927–1935, apulaisjohtaja, myyntipäällikkö 1935–1942, johtokunnan jäsen vuodesta 1938 ja toimitusjohtaja ja johtokunnan varapuheenjohtaja 1942–1953. Orelma oli myös Kemin Leipätehdas -yhtiön toimitusjohtaja 1930–1935 ja hänellä oli useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Orelma sai 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2  Artturi Orelma *Biografiasampo*. Viitattu 8.8.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 599. Viitattu 8.8.2022.
3. ↑  Uusi toimitusjohtajamme. Artturi Orelma.  *Vaasan vaakuna: Vaasan höyrymyllyn, Vaasan höyryleipomon, Toppilan myllyn, Munkkisaaren myllyn ja Viipurin höyryleipomon "perhelehti"*, 1.3.1943, nro 1, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 8.8.2022.
**Yrjö Johannes Hassi** (3. elokuuta 1922 Jämsä – 9. helmikuuta 2008 Espoo) oli suomalainen metsänhoitaja ja järjestöjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Hassin vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Hassi, aiemmin Granberg, ja postinhoitaja Hilja Maria (Maija) Norrgård ja puoliso vuodesta 1948 Rauni Vainio. Professorit, rehtorit Osmo Hassi ja Antti Hassi olivat hänen veljiään. Hassi opiskeli Jämsän yhteiskoulussa vuodesta 1933, mutta sota keskeytti koulunkäynnin. Ylioppilaaksi hänet julistettiin poikkeussäännöksin vuonna 1942. Hassi osallistui sekä jatkosotaan että Lapin sotaan. Metsänhoitajaksi Hassi valmistui vuonna 1948 ja toimi sitten Metsähallituksen ylimääräisenä metsäarvostelija. Vuonna 1950 hän siirtyi Thomén Metsätoimiston palvelukseen, vuonna 1951 Keski-Suomen metsänhoitoyhdistysten liiton toiminnanjohtajaksi ja vuonna 1954 MTK:n metsävaltuuskunnan metsävaliokunnan sihteeriksi.

Hassista tuli MTK:n metsäosaston päällikkö vuonna 1960. MTK:n ohella hän vaikutti laajemmin metsäalaan kotimaassa ja ulkomailla asiantuntija- ja järjestötyönsä myötä. Hän oli muun muassa Euroopan maatalousliiton metsäkomission varapuheenjohtaja 1961–1973. MTK:sta Hassi siirtyi vuonna 1973 Suomen Metsäteollisuuden Keskusliiton metsäosaston johtajaksi ja samalla metsäteollisuuden useiden yhteisöjen ja järjestöjen puheenjohtajaksi. Vuonna 1976 metsäneuvoksen arvonimen saanut Hassi provovoitiin myös Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi vuonna 1984. Eläkkeelle tehtävistään hän jäi vuonna 1987. Hassi oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.

Julkaisuja
----------

* *Näkökohtia polttohakkeen järjestämisestä metsänhoitoyhdistyksiä apuna käyttäen*, 1960

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Hassi *Biografiasampo*. Viitattu 15.5.2022.
2. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 187. Viitattu 15.5.2022.
3. ↑  Muistot. Yrjö Hassi. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  9.2.2008. Viitattu 15.5.2022.
**Olavi Ensio Ryyppö** (2. heinäkuuta 1917 Valkjärvi – 5. huhtikuuta 1988 Lahti) oli suomalainen taidegraafikko ja taidemaalari. Hän debytoi Lahdessa vuonna 1947. 

Elämänsä aikana Ryyppö osallistui mm. lukuisiin Suomen Taiteilijain,Suomen Taideakatemian, Taidemaalariliiton, Suomen Taidegraafikoiden, Valtakunnan ja Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton näyttelyihin. Hän osallistui myös kymmeniin ulkomaisiin taidenäyttelyihin.

Olavi Ryyppö toimi opettajana Lahden Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Lahden Taidekoulussa.

Lähteet
-------

* Kuvataiteilijamatrikkeli
* Kansallisgalleria [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kirjav@ - Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta, Olavi Ryyppö

* Suomen Taidegraafikot ry:n 50-vuotisjuhlanäyttely, Helsinki, 1981, ISBN: 951-99299-2-4
* Taide 71 - mitä on olla taiteilijana Suomessa? Helsinki: Suomen Taiteilijaseura, 1971
* Suomen taide 1960, Suomen Taiteilijaseura, toim. Olli Valkonen, WSOY, 1960
* Suomen taide - vuosikirja 1957-1958, Suomen Taiteilijaseura, toim. Alf Krohn, WSOY, 1958

* Lahden taidegraafikot, Historiaa - toimintakertomus
**Boiotian sota** käytiin vuonna 395 eaa. Sodassa Theba ja Ateena liittoutuivat Spartaa vastaan. Sodan ainut suurempi taistelu oli **Haliartoksen taistelu**, joka tunnetaan parhaiten siitä että spartalainen peloponnesolaissodan sankari Lysandros sai siinä surmansa. Sota johti suoraan suurempaan Korintin sotaan (395–387 eaa.) Spartan ja sen vihollisten Ateenan, Theban, Argoksen ja Korintin välillä.

Sota alkoi Fokiin ja Lokriin maakuntien välisenä kiistana. Fokis haki tukea Spartasta, Lokris taas yritti saada tukea Thebalta. Theba taas pyysi apua vanhalta viholliseltaan Ateenalta. Spartalaiset näkivät tämän hyvänä tilaisuutena hyökätä Thebaa vastaan. Spartan kuningas Pausanias hyökkäsi Boiotiaan etelästä samalla kun Lysandros hyökkäsi sinne Fokiksesta.

Haliartoksen taistelu
---------------------

Spartalaisten kahden armeijan oli tarkoitus kohdata Haliartoksen luona. Lysandros pääsi kuitenkin perille ennen Pausaniasta ja päätti hyökätä kaupunkia vastaan. Thebalaiset saivat kuulla tästä ja lähettivät oman armeijansa Haliartoksen tueksi. Taistelu käytiin kaupungin muurien juurella ja spartalaiset jäivät tappiolle ja Lysandros menehtyi. Thebalaiset tappoivat noin tuhat pakoon lähtenyttä spartalaista. Pausanias pääsi perille pian taistelun jälkeen, mutta samalla paikalle pääsi myös Thrasybuloksen johtama ateenalainen armeija. Pausanias näki tilanteen mahdottomuuden ja pyysi lupaa saada haudata taistelussa kaatuneet sitä vastaan että spartalaiset jättäisivät Boiotian.
**Datatiede** (engl. *data science*) on erilaisten aineistojen analysointimenetelmiä käsittelevä tieteenala. Datatiede yhdistää ongelman määrittelyn, algoritmien ja prosessien joukon, jolla voidaan analysoida aineistoa käytännöllisten näkemysten eristämiseksi suurista aineistojoukoista. Datatiede käsittelee sekä rakenteellista että rakenteetonta aineistoa ja omaksuu periaatteita monilta aloilta kuten koneoppimisesta, tilastotieteestä, dataetiikasta ja -sääntelystä ja suurteholaskennasta.

Helsingin yliopistossa on datatieteen maisteriohjelma.

Datatieteen käyttökohteisiin kuuluu sen selvittäminen, voiko ongelmaan vastata olemassa olevalla tiedolla, eikä se kohdistu niinkään tiedon määrään tai käytettäviin työkaluihin. Eräät suosituimmat datatieteen menetelmät tulevat koneoppimisesta.

Datatiede ei ole sama kuin informaatiotutkimus.

Tutkimusala
-----------

Datatiede käsittää joukon periaatteita, ongelman määrittelyjä ja prosesseja, joilla eristetään ilmeisistä poikkeavia ja hyödyllisiä hahmoja suurista tietoaineistoista. Datatiede liittyy läheisesti tiedonlouhintaan ja koneoppimiseen, mutta on näitä laajempi. Datatieteen tavoite on parantaa päätöksentekoa perustamalla päätökset suurista tietoaineistoista eristettyihin näkemyksiin.

Lähteet
-------

* Kelleher, John D. & Tierney, Brendan (suom. Pietiläinen, Kimmo): *Datascience (suom. Datatiede)*, s. 7. Terra Cognita, 2018 (2021). ISBN 978-952-7367-11-7.

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Kelleher & Tierney 2018, s. 228
3. ↑  Da­ta­tie­teen mais­te­rioh­jel­ma, fi­lo­so­fian mais­te­ri (2 v) *helsinki.fi*.  Arkistoitu. Viitattu 16.11.2019.
4. ↑  Jeff Leek: The key word in "Data Science" is not Data, it is Science *simplystatistics.org*.  12.12.2013.  Arkistoitu 21.8.2018. Viitattu 24.9.2019. (englanniksi)
5. ↑  Data Science: Machine Learning *edx.org*. Viitattu 16.10.2019. (englanniksi)
6. ↑  Kelleher & Tierney 2018, s. 7

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Datatiede**.
* 10 Machine Learning Methods that Every Data Scientist Should Know (englanniksi)
**Aarne Wegelius** (29. huhtikuuta 1891 Tampere – 14. heinäkuuta 1957) oli suomalainen urkutaiteilija ja Tampereen vanhan kirkon urkuri yli 40 vuotta. Hän toimi myös tunnettuna urkujen suunnittelun ja rakentamisen asiantuntija.

Aarne Wegeliuksen vanhemmat olivat rehtori Kaarle Albert Wegelius ja Aini Öhmann ja puoliso vuodesta 1933 Ingrid Fredriksson. Wegelius tuli ylioppilaaksi 1911 ja kävi Helsingin musiikkiopiston 1915, jossa häntä opetti urkujen soitossa Oskar Merikanto, ja Helsingin lukkari- ja urkurikoulun 1916. Hän teki tutkimusmatkoja useisiin Keski-Euroopan maihin 1920-luvulla ja perehtyi urkujen rakenteeseen ja rakentamiseen syvällisesti, toimien useiden urkujen suunnittelun ja rakentamisen asiantuntijana. Hän myös valmisteli aihetta käsittelevän laajan teoksen käsikirjoituksen. Tampereen vanhan kirkon urkurina Wegelius toimi vuodesta 1916. Hän myös antoi urkukonsertteja ja toimi Tampereen lyseon laulunopettajana vuodesta 1924. Wegelius suunnitteli vuonna 1929 valmistuneen Tampereen tuomiokirkon urkujen muutostyön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 721–722 (Viitattu 6.1.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 18.7.1957, s. 9.
3. ↑  Hautala, Harri: Tampereen tuomiokirkon 90 vuotta vanhat urut menevät remonttiin – korjauksen hintalappu jopa 250 000 euroa: "Suomessa ei ole montaa tällaista soitinta"  11.2.2020. Aamulehti.  Arkistoitu 25.2.2020. Viitattu 25.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* *Aarne Wegelius (1891–1957) – Suomalaisen urkusuunnittelun uudistaja*, Osmo Vatanen, Organum-lehti, 1/79.
**Väinö Adam Kamu** (vuoteen 1936 *Malm*, 22. huhtikuuta 1893 Mäntsälä – 15. toukokuuta 1986) oli suomalainen viulunrakentaja ja taidemaalari.

Väinö Kamun vanhemmat olivat Adam (Ojala) Malm ja Maria Malakiantytär.*lähde?* Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1927–1932 ja Vapaassa Taidekoulussa 1962–1963. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1930, 1931, 1932, 1934, 1935, 1941, 1942, 1945 ja 1951, Taidemaalariliiton näyttelyihin vuosina 1961 ja 1977 sekä Kuvataiteilijasenioreiden näyttelyyn 1977. Kamu oli myös kontrabassonsoittaja ja viulunrakentaja.

Hänellä oli puolisonsa Eine Regina Syrjäsen (1911–2000) kanssa kolme lasta kapellimestari Okko Kamu, alttoviulisti Esa Kamu ja laulaja Monna Kamu.

Teoksia
-------

* *Asetelma*: öljymaalaus.

Palkinnot
---------

* I ja II palkinto pohjoismaisessa viulunrakennuskilpailussa Tukholmassa 1970-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli: Väinö Kamu (Arkistolinkki)
2. ↑  Kuka kukin on 1978: Okko Kamu (Projekt Runeberg)
3. ↑  Valokuvaaja Kaapo Kamu, Yle

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia: Väinö Kamu
**Moderointi** on internetin yhteisöllisessä sisällön tuotannossa julkaisualustan ylläpitäjän suorittama sisällön (teksti, kuva, ääni) valvontaa. Sen perusteella ylläpitäjä päättää, salliiko hän sisällön julkaiseminen internetpalvelussaan. Sisällön asiallisuus varmistetaan viestejä poistamalla tai niiden sisältöä muokkaamalla, kokonaisten viestiketjujen poistamisella tai käyttäjiä estämällä. 

Moderointi ei ole sensuuria, sillä huomio ei kiinnity keskustelun aiheisiin, vaan sisällön esitystapaan. Suomessa jokaisella medialla on oikeus päättää sivustonsa sisällöstä. Moderointi pohjautuu esimerkiksi sivuston erillisiin ohjeisiin, jotka koostuvat sivuston menettelyistä ja poikkeuksista.

Moderointi tapahtuu esimerkiksi verkkosivujen ylläpitävän tahon, kuten toimituksen, tai erillisen moderaattorin tai moderaattoritiimin toimesta.

Moderoinnin tyylit
------------------

Esimoderointi (pre-moderation) tarkoittaa julkaisupalveluun lähetetyn sisällön tarkastamista ja julkaisijan ohjeiden vastaisen sisällön poistamista ennen julkaisemista. 

Jälkimoderointi (post-moderation) taas viittaa samanlaiseen toimintaan sisällön julkaisun jälkeen. Tämä mahdollistaa reaaliaikaisen keskustelun ja välittömän julkaisun. Jälkimoderointi toimii parhaiten sosiaalisen median, foorumin sekä muiden aktiivisten internetyhteisöjen sivustoilla

Jaetussa moderoinnissa (distributed moderation) yhteisön jäsenet äänestävät moderoitavaksi päätyvän sisällön. Äänestysmäärä määrittää, onko julkaistu sisältö yhteisön sääntöjen mukaista vai ei. Lopullinen valinta jää moderaattorille.

Reaktiivisessa moderoinnissa (reactive moderation) käyttäjät aktiivisesti poistavat ja merkitsevät sivuston kaikenlaisen sopimattoman sisällön. Lopullinen valinta jää moderaattorille.

Automatisoidun moderoinnin (automated moderation) sisällönvalvontasovellukset suodattavat määritellyt loukkaavat sanat ja multimediasisällöt. Sopimattomien julkaisujen havaitseminen toimii automatisoituneesti. Tämä mahdollistaa vääräkäytöksisen käyttäjän IP-osoitteen estämisen.

Katso myös
----------

* Moderaattori
* Itsesensuuri
* Sananvapaus
* Sensuuri
* Verkkoestottomuus

Aiheesta muualla
----------------

* Sananvastuu kuuluu myös ama­töö­ri­vies­ti­jäl­le Kaleva 12.3.2011.
*Tämä artikkeli käsittelee sukua. Buré on myös kullantuotantoalue Guineassa.*
**Bure**-suku on merkittävä pohjoisruotsalainen 1500-luvulla alkunsa saanut suku, jonka perimätieto ulottuu keskiajalle. Suvun nimi tulee kylännimestä: Buren kylä Skellefteån pitäjässä Västerbottenissa, nykyisin Bureå. Bure-suvun tutkimuksen aloitti Johannes Bureus 1600-luvun alussa ja Bure-genealogiaa pidetään Ruotsissa Vaasa-ajan merkittävimpänä sukututkimuksena. Johannes Bureuksen alkuperäiset sukumuistiinpanot on löydetty Suomen Kansallisarkistosta. Nykyhistoriantutkimuksen valossa vanhimpia, Gabriel Anrepin teoksessa *Svenska adelns ättar-taflor* esitettyjä, keskiaikaisia sukupolvia ei enää pidetä luotettavina.

Suvun ensimmäinen tunnettu Bure-nimen kantaja on alilaamanni Anders Japson Buresta, joka tunnetaan arkkipiispa Jakob Ulfinpojan kirjeestä 28.2.1507. Hänen tyttärensä Anna Burea oli naimisissa Skellefteån kirkkoherran Anders Olain kanssa, josta avioliitosta syntyi kantaäitejä
tunnetuimmille suvun jäsenille. Vanhimman tyttären poika oli kuuluisa oppinut Johannes Bureus, nuorimman taas olivat huomatut Anders ja Olof Bure. Heistä lähteneet aateliset **Bureus**- ja **Burensköld** -suvut ovat jo sammuneet.

Tunnetuimmat suvun yhteydet Suomeen tulevat Hannu Laurinpoika Björnramin ja Svinhufvud-suvun jälkeläisten kautta. Lisäksi Westzynthius-suku polveutuu osittain Bure-suvusta, ja se on samalla yksi Sursill-suvun päähaaroja.

Suvun tunnettuja jäseniä
------------------------

* Johannes Bureus (1568–1652), ruotsalainen arkeologi, kieliteieteilijä, mystikko ja runoilija
* Anders Bureus (1571–1646), ruotsalainen kartantekijä
* Olaus Bureus (1578–1655), ruotsalainen lääkäri ja lakimies
* Jakob Bure (1649–1709), Turun ja Porin läänin maaherra

Lähteet
-------

1. ↑  Tiina Miettinen: *Entä jos Dordi olisi Bure*. Genos 3/2011
2. ↑  E. Vennberg: *Bure och Bureus*. Svenskt Biografiskt Lexikon VI. Stockholm 1926
3. ↑  Tietosanakirja / 1. A-Confort
4. ↑  Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 4. Brant - Cesti
5. ↑  Tiina Miettinen: Johan Buren kadonnut sukukirja löytyi Suomesta. Sukutieto 4/2011, s. 8-9
**Toivo Johan William Kittelä** (16. heinäkuuta 1903 Nurmijärvi – 26. toukokuuta 1974 Kemi) oli suomalainen opettaja, kouluneuvos ja rehtori.

Kittelän vanhemmat olivat maanviljelijä, herastuomari Johan Vilhelm Kittelä ja Henriika Vilhelmiina Sakselin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1921 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1923 ja filosofian maisteriksi 1924. Opiskeluaikanaan Kittelä oli Ylioppilaslehden toimitussihteerinä.

Kittelä oli 1924–1926 Kemin Suomalaisessa Yhteiskoulussa suomenkielen ja historian opettajana ja sitten Kemin yhteislyseossa ja Kemin lyseossa suomenkielen vanhempana lehtorina 1926–1967 sekä lyseon rehtorina 1934–1967. Hän toimi Lapin maakuntaliiton sihteerinä 1945–1948 ja jatkosodan aikana kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön nuorten työkeskuksen johtajana 1942. 

Kittelä oli muun muassa Kemin kaupungin kansakoulujen johtokunnan puheenjohtajana 1936–1943 ja 1946–1951, Kemin kirjaston johtokunnan puheenjohtajana 1949–1970 ja Lapin läänin avustustoimikunnan jäsenenä 1944–1945.

Toivo Kittelän veli oli toimittaja Mauri Kittelä.

Teoksia
-------

* *Kemin suomalainen yhteiskoulu, yhteislyseo ja lyseo 1897-1947* teoksessa *Kemin suomalainen yhteiskoulu, yhteislyseo ja lyseo 1897-1947*. Lahti 1947
* *Aineiden korjaamisesta*. Virittäjä, Kotikielen seuran aikakauslehti nro 55, 1951

Toimitustöitä
-------------

* Lapin maakuntaliiton vuosikirjat 1945-1947

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kemin lyseon seniorit : Elämäntarinoita : Toivo Kittelä (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1954
**Myślibórzin piirikunta** (puol. *powiat myśliborski*) on Puolan piirikunta Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 65 638. Piirikunta jakautuu viiteen maalaiskuntaan, jotka ovat Barlinek, Boleszkowice, Dębno, Myślibórz sekä Nowogródek Pomorski. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Myślibórzin kaupunki.

Myślibórzin piirikunnan pinta-alasta 42,1 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.

Myślibórzin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,7 prosenttia.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Myślibórzin piirikunnassa oli 65 638 asukasta, joista 50,9 prosenttia naispuolisia ja 49,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 68 100 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 51 785 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,3 prosenttia, työikäisten 60,8 prosenttia ja eläkeikäisten 22 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 508 lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Powiat myśliborski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 3.12.2020. (puolaksi)
2. ↑  Powiat Myśliborski Association of Polish Counties. Viitattu 3.12.2020. (puolaksi)
3. ↑  Territorial units (Territorial units layout -pudotusvalikosta valittaessa vaihtoehto "Administrative units", sitten alle avautuvasta luettelosta kohta "Zachodniopomorskie") Puolan tilastokeskus. Viitattu 3.12.2020. (puolaksi, englanniksi)
4. ↑  Powiat myśliborski (PDF) Szczecinin tilastokeskus. Viitattu 3.12.2020. (puolaksi)
5. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö.  Arkistoitu 19.6.2021. Viitattu 3.12.2020. (puolaksi)

Länsi-Pommerin voivodikunnan vaakunaLänsi-Pommerin voivodikunta
**Pääkaupunki: Szczecin**   

**Oman kuntansa muodostavat kaupungit:**  

Białogard | Choszczno | Drawsko Pomorskie | Goleniów | Gryfice | Gryfino | Kamień Pomorski | Kołobrzeg | Łobez | Myślibórz | Police | Pyrzyce | Sławno | Stargard | Szczecinek | Świdwin | Wałcz

**Maalaiskunnissa sijaitsevat kaupungit:**   

Barlinek | Barwice | Biały Bór | Bobolice | Borne Sulinowo | Cedynia | Chociwel | Chojna | Czaplinek | Człopa | Darłowo | Dębno | Dobra | Dobrzany | Drawno | Dziwnów | Golczewo | Gościno | Ińsko | Kalisz Pomorski | Karlino | Lipiany | Maszewo | Mielno | Mieszkowice | Międzyzdroje | Mirosławiec | Moryń | Nowe Warpno | Nowogard | Pełczyce | Płoty | Polanów | Połczyn-Zdrój | Recz | Resko | Sianów | Stepnica | Suchań | Trzcińsko-Zdrój | Trzebiatów | Tuczno | Tychowo | Węgorzyno | Wolin | Złocieniec

**Piirikuntatason kaupungit:**   

Koszalin | Szczecin | Świnoujście

**Piirikunnat:**   

Białogard | Choszczno | Drawsko | Goleniów | Gryfice | Gryfino | Kamień | Kołobrzeg | Koszalin | 
Łobez | Myślibórz | Police | Pyrzyce | Sławno | Stargard | Świdwin | Szczecinek | Wałcz
**Saurolophus** (suom. "harjanteellinen lisko") oli dinosaurussuku, joka eli myöhäisellä liitukaudella noin 74-70 miljoonaa vuotta sitten.

Fossiilit
---------

*Saurolophus osborni* ja *Saurolophus angustirostrisi* koko vertailussa ihmisen kanssa
*Saurolophuksen* löysi Barnum Brown Kanadasta vuonna 1911, eteläisen Albertan Horsehoe Canyonista. Brown nimesi lajin vuonna 1921 kokonaisen luurangon perusteella *Saurolophus osborni*:ksi, joka suomeksi tarkoittaa "harjanteellista liskoa." Niitä löydettiin myöhemmin Kiinasta. Vuonna 1952 venäläinen paleontologi A. Rozhdestvensky nimesi toisen *Saurolophus*-lajin, *Saurolophus angustirostrisin*:in. Päätös perustui Mongoliasta löydettyyn luurankoon. Fossiileita on löydetty myöhemmin lisää Albertasta, Kaliforniasta, Kiinasta ja Mongoliasta.

### Hyvin säilyneet jäänteet

*Saurolophuksen* kallo
Jotkut *Saurolophus*-yksilöt ovat fossiloituneet niin hyvin, että niissä on huomattu ihon jättämiä painaumia, joiden avulla saatin selville lajin nahan olevan hienosuomuinen.

Kuvaus
------

Taiteilijan näkemys *Saurolophuksesta*
*Saurolophus* saa nimensä sen terävästä luuheltasta, joka sijaitsi sen päälaella. *Saurolophus* saattoi pullistaa helttansa ilmalla saadakseen aikaan "törähdyksiä", jollia se saattoi kommunikoida muiden lajitovereiden kanssa. Se käytti tätä menetelmää myös parittelumenoissa. *Saurolophukset* saattoivat kasvaa noin 9-12 metrin pituisiksi ja 4,5 metrin korkuisiksi. Ne painoivat noin 11 tonnia, painosta suurin osa keskittyen takaraajoihin. *Saurolophus* kykeni juoksemaan kahdella jalalla, mutta laiduntaessaan eläin seisoi yleensä neljällä. Niiden etujalat olivat lyhyemmät kuin takajalat. *Saurolophus* saattoi kävellä jopa 32 kilometriä tunnissa.

Ravinto
-------

*Saurolophus* söi ravinnokseen muun muassa saniaisia ja havupuita. *Saurolophuksen* hampaat soveltuivat hyvin kasvien pureskeluun, sillä niillä oli tiivis hammasrivistö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Christopher A Brochu: *Ihmeellinen luonto : Dinosaurukset*, s. 188. Suomentanut Jenni Kovanen. Gummerus Kustannys Oy, 2004. ISBN 951-20-6547-9.
2. 1 2  Saurolophus *Prehistoric Wildlife*. Viitattu 6.3.2019. (englanniksi)
3. ↑  Perinatal Specimens of Saurolophus angustirostris (Dinosauria: Hadrosauridae), from the Upper Cretaceous of Mongolia *NCBI*.  14.10.2015. Viitattu 6.3.2019. (englanniksi)
4. 1 2 3  Saurolophus was a Cretaceous Ornithopod *Dino Pit*. Viitattu 6.3.2019. (englanniksi)
5. 1 2  Saurolophus *Enchanted Learning*. Viitattu 6.3.2019. (englanniksi)
6. ↑  Saurolophus *Howstuffworks*.  Arkistoitu 7.3.2019. Viitattu 6.3.2019. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131096
* Wikispecies: Saurolophus
* EoL: 4531758
* Fossilworks: 38768
* GBIF: 4823304
* IRMNG: 1346686

 |

 |
**Globe Hope** on suomalainen tekstiilialan ecodesign-yritys, joka tuottaa laukkuja ja asusteita kierrätys- ja ylijäämämateriaaleista. Suomalaisen kiertotalousyrityksen on perustanut Seija Lukkala vuonna 2003. Valikoimaan kuuluu myös pohjoismaisista raaka-aineista valmistettua luonnonkosmetiikkaa. 

Globe Hope toimii Vihdin Nummelassa, ja se valmistaa tuotteensa alihankintana, Yritys työllistää suoraan 10 henkilöä ja sen liikevaihto on noin 1 miljoona euroa, josta viennin osuus on 10 prosenttia. Globe Hope valmistaa sekä kuluttaja- että yritystuotteita. Yritys ilmoittaa arvoikseen eettisyyden, ekologisuuden ja esteettisyyden, ja se tähtää kertakäyttökulttuurin eliminoimiseen ja kiertotalouden kehittämiseen. 

Globe Hope käyttää tuotantonsa materiaaleina kierrätettyjä tekstiilejä, tekstiiliteollisuuden ylijäämäkankaita sekä erilaisia kovia materiaaleja. Suurimman osan materiaaleistaan Globe Hope hankkii Suomesta, poikkeuksena armeijamateriaalit, jotka ovat peräisin Ruotsista tai Keski-Euroopasta. Yritys on tullut tunnetuksi käytetyistä turvavöistä tehdyistä laukuista sekä käytetyistä messumatoista tehdyistä laukuista ja repuista. Globe Hopella on ollut myös vaatetuotantoa kierrätysmateriaaleista.

Globe Hopen ompelimot sijaitsevat Suomessa ja Virossa, jonne yrityksellä on pitkäaikaiset hankintasuhteet. Yrityksen pääkonttori, brand store ja malliompelimo sijaitsevat Nummelassa. Yrityksellä on verkkokauppa sekä noin 40 jälleenmyyjää eri puolilla Suomea. 

Globe Hopen tuotteita suunnittelevat Seija Lukkalan ohella muiden muassa Anssi Ruokokoski ja Miisa Asikainen. Globe Hopen klassikkotuotteita ovat muun muassa Kaste-, Halla, Usva- ja Tyyni-laukut sekä Viima-reppu. Yritys käyttää Suomessa valmistetuissa tuotteissaan Avainlippu-tunnusta, ja sillä on Design From Finland-merkki kaikissa tuotteissaan. 

Yrityksille Globe Hope valmistaa lahja- ja imagotuotteita ylijäämämateriaaleista, kuten yritysten omista mainoslipuista ja -kankaista, vinyylibanderolleista ja työvaatteista. Esimerkiksi Eduskuntatalon 2015-2017-peruskorjauksessa käytetystä suojapressusta Globe Hope valmisti kasseja ja tietokonesuojia, joita käytettiin Valtioneuvoston edustuslahjoina Suomen EU-puheenjohtajakaudella 2019.

Globe Hopella on myös yrityksille palvelukonsepti, jossa se ottaa vastaan kaiken yritysten poistotekstiilin ja kierrättää materiaalin maksimaalista materiaalitehokkuutta noudettaen. Globe Hopen yhteistyöyrityksiä ovat olleet myös esimerkiksi Paulig, NRC, HSY ja Greenstep. 

Seija Lukkala on palkittu työstään Globe Hopessa Taiteen ja kulttuurin Suomi-palkinnolla 2006. Lukkala on valittu myös Suomen liike- ja virkanaisten liiton Vuoden naiseksi 2010 sekä Helsingin Yrittäjänaiseksi 2017. Globe Hope on mukana kehittämässä tekstiilialan kiertotaloutta Telaketju-hankkeessa.

Lähteet
-------

* Markkinointi & mainonta

### Viitteet

1. 1 2  Globe Hope: Trendikästä ja oivaltavaa maailmanparannusta  22.02.2012. Suomalaisen työn liitto.  Arkistoitu 14.7.2012. Viitattu 28.10.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* globehope.com Kotisivut
* Speakers Forum
Henry Rawlinson vuonna 1916.
**Henry Seymour Rawlinson, paroni Rawlinson of Trent** (20. helmikuuta 1864 – 27. maaliskuuta 1925 New Delhi) oli brittiläinen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hänen isänsä oli kuuluisa diplomaatti ja orientalisti Henry Rawlinson.

Rawlinson valmistui jalkaväen upseeriksi vuonna 1884, osallistui sotaretkiin Burmassa 1886–1887 ja Sudanissa 1898 sekä buurisotaan 1899–1902. Hän toimi armeijan yleisesikuntakoulun johtajana 1903–1906. Vuonna 1909 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja 1910–1914 hän toimi divisioonankomentajana. Maailmansodan puhjettua Rawlinson nimitettiin lokakuussa 1914 Belgiaan sijoitetun neljännen armeijakunnan komentajaksi. Vuodenvaihteessa 1915–1916 hänet siirrettiin kenraaliluutnantiksi ylennettynä uuden neljännen armeijan johtoon. Rawlinsonilla ja hänen armeijallaan oli keskeinen rooli heinäkuun ja marraskuun 1916 välillä käydyssä Sommen taistelussa. Ylipäällikkö Douglas Haig oli suunnitellut Sommen hyökkäyksestä suurta läpimurtoa, mutta se päättyi epäonnistumiseen. Rawlinsonin ura kuitenkin jatkui, ja seuraavana vuonna hänet ylennettiin kenraaliksi. Helmi–maaliskuussa 1918 Rawlinson oli Britannian edustajana ympärysvaltojen ylimmässä sotaneuvostossa, ja palasi sitten neljännen armeijan johtoon sodan loppuun saakka. Elokuussa 1918 neljäs armeija onnistui murtamaan saksalaisten linjat Saint-Quentinin ja Cambrain välillä.

Vuonna 1919 Rawlinson aateloitiin ja lähetettiin johtamaan Pohjois-Venäjällä olleita brittijoukkoja, jotka olivat tehneet intervention Venäjän sisällissotaan. Vuodesta 1920 kuolemaansa asti hän toimi Intiaan sijoitettujen joukkojen komentajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1925), s. 1244 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.2.2014.
2. 1 2 3  Sir Henry Rawlinson (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 7.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hanna Maria Sumari** (s. 9. toukokuuta 1958 Helsinki) on toimittaja, juontaja ja bloggari. 

Sumari tuli tunnetuksi *Joka kodin asuntomarkkinat* -ohjelmasta, jota hän alkoi tehdä yhdessä Remontti-Reiskan kanssa vuonna 1993 MTV3-kanavalle. Asuntomarkkinoiden ohella hän teki vuosina 1994 ja 1996 samalle kanavalle *Mökkitalkoot*-ohjelmaa, jota esitettiin kesäisin. *Divaani* oli television ensimmäinen kokonaan kodinsisustukseen perehtynyt ohjelma, jota Sumari toimitti ja juonsi vuosina 1996–1998. Vuosina 2001–2011 hän teki Telvis-palkinnolla (vuonna 2004) palkittua *T.i.l.a*.-ohjelmaa. Hän on esiintynyt sisustusalan messuilla luennoitsijana. Ennen TV-uraansa hän toimi muun muassa PR-alalla PR- ja viestintätoimisto Promodessa, jonka toimitusjohtajana hän myös toimi. 

Sumarin harrastuksiin kuuluu muun muassa moottoripyöräily. Harrastuksesta kertoo MTV3 MAX -kanavalle tehdyt *Moottoripyöräpäiväkirjat*-ohjelmat vuosina 2008 ja 2010.

Sumari on myös askartelija, jonka ohjeita on ollut paitsi tv-ohjelmissa myös lehdissä ja alan messuilla. Hän työskentelee myös freelance-toimittajana. 

Sumari on ollut *Suomen kaunein koti* -ohjelman tuomarina vuodesta 2013 sekä *Suomen kaunein piha* -ohjelman tuomarina vuonna 2014. Keväällä 2017 Sumari kilpaili *Tanssii tähtien kanssa* -ohjelman kymmenennellä tuotantokaudella. Vuonna 2018 syksyllä Sumari esiintyi omana itsenään *Salatuissa elämissä* parissa jaksossa palkinnonjakajana.

Sumari kirjoittaa blogia *Apu*-lehden verkkosivuille.

Sikke Sumari on Hanna Sumarin sisko.

Sumarilla on kolme aikuista tytärtä ja hän on isoäiti. Sumarilla todettiin vuonna 2004 suusyöpä, joka leikattiin onnistuneesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylimutka, Leena: Hanna Sumarin työkuviot uusiksi – Suomen kaunein koti -sarjaa ei kuvata tänä kesänä *Iltalehti*.  29.5.2017. Viitattu 28.11.2018.
2. ↑  Aitoaho, Silja: Uudet kaudet, sama hyväksi havaittu kaava – Suomen kaunein koti, Onnenpyörä ja Pitääkö olla huolissaan palaavat ruutuun *Satakunnan Kansa*.  29.8.2018.  Arkistoitu 29.11.2018. Viitattu 28.11.2018.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Hanna Sumari *Hanna Sumari*. Viitattu 28.4.2021.
5. ↑  Ina Kauppinen, Eeva: Hanna Sumari sai pysäyttävän diagnoosin hetkeä ennen tv-kuvauksia – suusyöpä pelasti koko perheen tsunamilta Ilta-Sanomat 27.6.2018, viitattu 27.2.2024


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
Pyhän Vasilin katedraali Moskovassa on Venäjän tunnetuimpia rakennuksia.
Lähikuva katedraalista.
Kellotapuli
**Pyhän Vasilin katedraali** tai **Pokrovan Jumalanäidin kirkko** (ven. Собор Василия Блаженного, Храм Покрова Божией Матери, Покровский Собор, что на Рву) on ortodoksinen kirkko Moskovan punaisella torilla. Katedraali on omintakeinen sekoitus itämaisia ja länsimaisia vaikutteita, ja sen värikkäät kierteiset kupolit ovat Venäjän ja Moskovan tunnetuimpia symboleita. Kirkko rakennettiin vuosina 1555–1561 Iivana Julman hallituskaudella Venäjän Kazanin kaanikunnasta saavuttaman voiton kunniaksi.Tarinan mukaan kirkon suunnitelleen arkkitehdin silmät puhkaistiin.

Historia
--------

### Rakentamitä ja suunnittelijasta on useita tarinoita. Sen piirsi perimätiedon mukaan arkkitehti Postnik Jakovlev, jota kutsuttiin lisänimellä Barma. Toisen tarinan mukaan Jakovlev ja Barma olisivat eri henkilöitä. Kolmannen kertomuksen mukaan kirkon suunnitteli nimettömäksi jäänyt italialainen arkkitehti, sillä monet läheisen Kremlin rakennuksista ovat ulkomaalaisten insinöörien tekoa. Tarinan mukaan arkkitehdin silmät puhkaistiin, jotta tämä ei enää myöheaa.

Vasilin katedraali koostuu itse asiassa yhdeksästä erillisestä kirkosta, jotka on rakennettu yhteiselle perustukselle. Jokainen kappeleista on omistettu eri pyhimykselle, ja kokonaisuuden kruunaa muita korkeampi keskuskupoli. Kirkon edessä on Kuzma Mininin ja Dmitri Požarskin patsas vuodelta 1818, joka vuonna 1936 siirrettiin nykyiselle paikalleen, koska se haittasi sotilasparaateja ja puoluejuhlallisuuksia.

### Vallankumouksen jälkeen

Lokakuun vallankumouksen jälkeen Vasilin katedraali ja sen omaisuus otettiin valtiolle. Kirkonkellot otettiin alas ja sulatettiin. Katedraalin viimeinen kirkkoherra Ioann Vostorgov ammuttiin. Pian kirkko suljettiin ja siitä tehtiin museo 1923. Lazar Kaganovitšin aloitteesta kirkko piti siirtää osana Moskovan kaupunkikuvan laajamittaisia uudelleenjärjestelyitä 1930-luvulla ja jotta punainen tori saataisiin paremmin paraatikäyttöön. Stalin kuitenkin viime hetkessä esti katedraalin siirtämisen kuuluisilla sanoillaan "Лазарь! Поставь на место!" eli "Lazar! Laita se takaisin paikoilleen!" Kirkossa suoritettiin arkeologisia kaivauksia 1920-luvulla ja restaurointityöt aloitettiin 1960-luvulla.

Katso myös
----------

* Kristuksen ylösnousemuksen katedraali

Lähteet
-------

1. 1 2   Zavet.ru - Jelena Lebedeva 14.10.2002 Haettu 10.4.2007
2. ↑   Zavet.ru - Jelena Lebedeva 14.10.2002 Haettu 10.4.2007

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkon viralliset sivut (venäjäksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Vasilin katedraali**.
**Leppäkoski** on kylä ja taajama Janakkalan kunnassa. Siellä asuu n. 500 asukasta. Kylässä toimii kaksi koulua, Haukankallion erityiskoulu ja Leppäkosken koulu, samassa koulurakennuksessa. Lähimpään kauppaan Ryttylässä on matkaa seitsemän kilometriä Leppäkosken omien palveluiden rajoittuessa urheiluseura Woiman omistamaan kesäkioskiin.

Kylän läpi virtaa Puujoki, jonka koski sijaitsee Leppäkosken kartanon kohdalla. Leppäkoski sijaitsee myös vuonna 1862 valmistuneen pääradan varrella, mutta junat eivät ole pysähtyneet asemalla enää vuoden 1981 jälkeen.

Tiilitehtaat
------------

Leppäkosken savipitoinen maaperä ja kylän läpi kulkevan Helsinki–Hämeenlinna-rautatien valmistuminen 1862 vaikuttivat siihen, että Leppäkoskesta tuli tärkeä tiiliteollisuuskeskus. Kylässä toimi Leppäkosken kartanon mailla vuonna 1860 perustettu Leppäkosken kartanon tiilitehdas, 1862 perustettu Sipilän tiilitehdas ja 1874 perustettu Rauhaniemen tiilitehdas. Sipilän ja Rauhaniemen tehtaat yhdistyivät vuonna 1960 Rauhaniemi-Sipilä Oy:ksi. Rauhaniemi-Sipilä Oy teki konkurssin 1971. Leppäkosken kartanon tiilitehdas fuusioitiin Perusyhtymään vuonna 1977 ja tiilenvalmistus Leppäkoskella päättyi 1987. Nykyisin tehtaista on jäljellä Rauhaniemen tehtaan savupiippu.

Lähteet
-------

1. ↑  Taajamat väkiluvun ja väestöntiheyden mukaan, 2022 Tilastokeskus. Viitattu 28.2.2024.
2. ↑  Janakkalan kunta Leppäkoski *janakkala.fi*. Viitattu 10.9.2011.
3. ↑  Leppäkosken koulu *janakkala.fi*. Viitattu 18.9.2019.
4. ↑  Vanessa Valkama: Woiman kioski on Leppäkosken ainoa palvelu *Hämeen Sanomat*. Viitattu 15.6.2020.
5. ↑  Museovirasto valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Janakkala, Leppäkosken kartano
6. ↑  Pala Leppäkosken historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Leppäkoski; Janakkalan kunta
* Leppäkoski (Häme-Wiki) (Arkistoitu – Internet Archive)
Haymerle vuonna 1878.
**Heinrich Karl von Haymerle** (7. joulukuuta 1828 Wien – 10. lokakuuta 1881 Wien) oli itävaltalainen paroni ja diplomaatti, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä vuosina 1879–1881.

Haymerle osallistui vuonna 1848 opiskelijamielenosoitukseen ja vältti täpärästi kuolemantuomion. Hän toimi diplomaattina vuodesta 1850 ja palveli muun muassa Turkissa, Kreikassa ja vuodesta 1861 Preussissa. Haymerle lähetettiin Tanskan–Preussin sodan jälkeen 1864 Kööpenhaminaan palauttamaan Itävalta-Unkarin ja Tanskan välisiä suhteita, ja vastaavasti 1866 Preussin–Itävallan sodan jälkeen Berliiniin. Hän toimi sittemmin Itävalta-Unkarin edustajana Ateenassa 1870–1872 ja Haagissa 1872–1876 sekä suurlähettiläänä Roomassa 1877–1879.

Haymerle avusti ulkoministeri Gyula Andrássya Berliinin kongressissa 1878 sekä solmittaessa kaksiliittoa Saksan kanssa 1879. Hänet nimitettiin Andrássyn seuraajaksi tämän vetäydytyä tehtävästään. Haymerle jatkoi pitkäti edeltäjänsä jalanjäljissä. Hänen ulkoministerikautenaan solmittiin 1881 uudelleen kolmen keisarin liitto Itävalta-Unkarin, Saksan ja Venäjän välillä, joskin tämä sopimus hyödytti Itävalta-Unkaria sangen vähän. Sen sijaan samana vuonna Serbian kanssa solmittu sopimus oli kaksoismonarkialle hyvin edullinen, sillä se alisti Serbian käytännössä Itävalta-Unkarin ohjaukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heinrich, baron von Haymerle (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 29.6.2013.
2. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1922), s. 143 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 29.6.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
| "We Run the Night"Havana Brown |
| --- |
| Singlen "We Run the Night" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *When the Lights Go Out, Flashing Lights* |
|  Julkaistu | 29. huhtikuuta 2011 |
|  Formaatti | CD single, digitaalinen lataus |
|  Tuottaja(t) | More Mega |
|  Tyylilaji | dancepop, eurodance |
|  Kesto | 03.36 |
|  Levy-yhtiö | Island |
| Havana Brownin muut singlet |
|  | "We Run the Night"2011 | "Get It"2011 |
| Pitbullin muut julkaisut |
| "U Know It Ain't Love"2011 | "We Run the Night"2011 | "Rock the Boat"2011 |

**We Run the Night** on australialaisen DJ:n ja tuottajan Havana Brownin kappale. Sen ovat sanoittaneet tuottajakaksikko More Megan Cassie Davis ja Snob Scrilla. Levy-yhtiö Island Records julkaisi kappaleen digitaalisesti ladattavana 29. huhtikuuta 2011. Kyseessä oli Brownin uran esikoissingle. Kappale on mukana EP-levyllä *When the Lights Go Out* sekä Brownin esikoisalbumilla *Flashing Lights*.

Kappale sai ristiriitaisista positiivisiin vaihtelevia vastaanottoja musiikkikriitikoilta. Se saavutti viidennen sijan ARIA Chartsin singlelistalla, ja Australian Recording Industry Association (ARIA) palkitsi sen kolminkertaisella platinalla. RedOnen kappaleesta tekemä remix, jolla vierailee yhdysvaltalaisräppäri Pitbull, saavutti Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla 26. sijan sekä Yhdysvaltain Hot Dance Club Songs -listalla kärjen. Recording Industry Association of America (RIAA) palkitsi kappaleen platinalla tämän myytyä yli miljoona kopiota. Kappaleen remix-versio ylsi singlelistoille myös Kanadassa, Tšekissä, Norjassa ja Slovakiassa.

Benn Jae ja Tony Prescott ohjasivat kappaleen musiikkivideon. Sen ensiesitys toteutui Brownin Vevo-kanavalla 11. toukokuuta 2011. RedOnen remix-version musiikkivideo sai ensiesityksensä Vevo-kanavalla 7. maaliskuuta 2012.

Lähteet
-------

1. ↑  Gold & Platinum Searchable Database – Havana Brown: We Run The Night *riaa.com*.
2. ↑  Havana Brown Album & Song Chart History: Canadian Hot 100 *billboard.com*.
3. ↑  Radio Top 100 Oficiální: We Run the Night *ifpicr.cz*.
4. ↑  Havana Brown feat. Pitbull – We Run the Night *norwegiancharts.com*.
5. ↑  Radio Top 100 Oficiálna: We Run the Night *ifpicr.cz*.
6. ↑  Havana Brown - We Run the Night (Video) *youtube.com*.
7. ↑  Havana Brown – We Run the Night (Explicit) ft. Pitbull *youtube.com*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:We Run the Night
*Tämä artikkeli käsittelee Veikkauksen peliä. Bingolotto on myös suosittu televisio-ohjelma Ruotsissa.*
**Bingolotto** oli Veikkauksen onnenpeli, jota pelattiin kahtena erilaisena versiona.

Vuodet 1986–1988
----------------

Ensimmäinen versio oli offline-kuponkipeli, joka aloitettiin kierroksella 5/1986. Kupongilla oli 5x5-ruudukko, ja kussakin ruudussa 4 numeroa – käytössä oli siis numerot 1:stä 100:aan. Kuhunkin ruutuun arvottiin oikea numero ja pelaaja voitti, jos onnistui arvaamaan kaikki numerot joko pysty-, vaaka- tai vinorivistä. Myös kulmaruudut muodostivat yhden bingorivin, jos ne eivät olleet mukana yhdessäkään rivibingossa. Yhdellä bingolla sai 50 mk, tuplabingolla 1000 mk, ja useammalla eli superbingolla voitto-osuus laskettiin aluksi pelivaihdon ja voittajien määrän perusteella, mutta myöhemmin superbingon voittosumma muutettiin kiinteäksi. Rivihinta oli 3 mk. Kuponkipelin pelaaminen päättyi vuoden 1988 lopussa.

Vuodet 1995–2002
----------------

Toinen Bingoloton versio kuului Veikkauksen onnenpelien valikoimaan vuodesta 1995 kesäkuuhun 2002 asti. Peliä pelattiin kaiken kaikkiaan yhteensä 34 miljoonalla eurolla, ja voittoja siitä jaettiin yli 16 miljoonaa euroa.

Pelin tarkoitus oli kuin tavallisessakin bingossa, eli arvottiin numeroita, joiden piti muodostaa suoria tai vinoja rivejä, joista muodostui voittoja.

Bingolotosta esitettiin kerran viikoittain televisio-ohjelma Yle TV1 -kanavalla, jossa pelistudiossa oli suomalaisia kilpailijoita kilpailemassa suurista rahasummista. Televisio-ohjelman kehitti Spede Pasanen. Ohjelman juontajana toimi ensin Susanna Angervo, joka myös lauloi ohjelmassa sekä yksin että duettopartnereiden kanssa, ja sitten Piia Koriseva. Studiossa oli automaattinen arvontatietokone, joka arpoi bingonumerot. Kilpailun voitti se, jolla ensimmäisenä oli muodostunut tietty määrä voittorivejä. Peliä pystyi pelaamaan myös kotisohvalta pelikupongin kanssa. 

Viimeinen Bingoloton televisio-ohjelma esitettiin toukokuussa 2001. Uudistuksen myötä peli ja säännöt säilyivät kuitenkin ennallaan kesäkuuhun 2002 asti.

Lähteet
-------

1. ↑  Bingolotto – viihteellinen rahapeli.  *Veikkaus-Lotto*, 1986, nro 5, s. 8.
2. 1 2  Veikkaus vuosikertomus 2002 (PDF) (s. 12) Oy Veikkaus Ab.  Arkistoitu 11.8.2015. Viitattu 23.9.2013.
3. ↑  Piia Koriseva *Juontajat.fi*.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 23.9.2013.
4. 1 2  Veikkaus vuosikertomus 2001 (PDF) (s. 10) Oy Veikkaus Ab.  Arkistoitu 11.8.2015. Viitattu 23.9.2013.
Aarno Sihvo
**Aarno Antero Sihvo** (30. joulukuuta 1922 Käkisalmi – 30. tammikuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti ja Rajavartiolaitoksen päällikkö vuosina 1978–1982. Hän oli kenraalimajuri Jussi Sihvon poika. 

Sihvo osallistui talvisotaan viestikomppanian sotilaana ja jatkosotaan ryhmänjohtajana Viestipataljoonassa 29. Aarno Sihvo kävi Maasotakoulun 1942–1943, Sotakorkeakoulun 1953–1955 sekä British Army Staff Collegen 1965. Hän palveli vuodesta 1945 alkaen Rajavartiolaitoksessa. 1956–1958 hän toimi Kaakkois-Suomen rajavartioston komentajan apulaisena. Rajavartiostojen esikunnassa hän työskenteli toimistoesiupseerina 1958–1961. Kainuun rajavartioston komentajan apulaisena hän oli 1961–1965 ja Kaakkois-Suomen rajavartiostossa 1965–1966. Rajavartiostojen esikunnassa rajatoimiston päällikkönä Sihvo toimi 1966–1969. Pohjois-Karjalan rajavartiostoa hän komensi 1969–1970. Rajavartiostojen esikunnassa rajaosaston päällikkönä hän työskenteli 1970–1976. Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkönä hän toimi 1976–1978 sekä päällikkönä 1978–1982. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1976 ja kenraaliluutnantiksi 1978. 

Sihvo kuului muun muassa raja-asiain toimikuntaan sekä Suomen ja Neuvostoliiton rajavesistöjen käyttökomissioon. Hän kuoli hiihtoretkellä Helsingin Paloheinässä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita: Kenraaliluutnantti Aarno Sihvo (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 1.2.1991. Viitattu 19.5.2018.
2. ↑