recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Circuit Paul Armagnac** on moottorirata Gersin departementissa Ranskassa.

Historia
--------

Coupes de Pâques vuonna 2017.
Rata perustettiin vuonna 1960 ja sen pituus oli tuolloin 1 752 metriä. Paikallinen kilpa-ajajan Paul Armagnac oli ollut mukana moottoriradan perustamisessa, ja se oli saanut muotonsa Sebringin moottoriradasta, jolla hän oli kilpaillut kahdesti Sebringin 12 tunnin ajossa. Paul Armagnac kuoli vuonna 1962 Autodrome de Montlhéryssa käydyssä 1 000 kilometrin ajossa. Tämän jälkeen rata nimettiin hänen mukaansa.

Vuonna 1968 moottoriradan omistajaksi tuli Gersin departementi, ja samana vuotena siellä ajettiin yksi Ranskan tunnetuimmista autokilpailuista Coupes de Pâques, joka ajetaan vuosittain pääsiäisen aikaan. Vuonna 1977 Coupes de Pâquesin voitti silloin vielä tuntematon Alain Prost.

Vuonna 1973 rataa pidennettiin 3120 metriin ja vuonna 1976 moottorirata isännöi ensimmäistä kertaa kansainvälistä moottoripyörätapahtumaa, joka oli FIM Formula 750. Vuonna 1978 rata isännöi ensimmäistä Moottoripyöräilyn Ranskan Grand Prix’tä, jonka 500-kuutioisten kilpailun voitti Kenny Roberts Yamahallaan. Toistamiseen se isännöi kilpailuja vuonna 1982.

Rataa kehitettiin ja vuonna 1987 se levennettiin 12 metriin ja vuonna 1989 se sai nykyisen 3 636 metrin pituuden. Vuonna 1991 perustettiin yhdistys *Société d'Economie Mixte Paul Armagnac* (SEMPA), joka otti radan hallintaan.

Kuvia
-----

* Coupes de Pâquesin Ranskan Formula 4 lähtö vuonna 2017Coupes de Pâquesin Ranskan Formula 4 lähtö vuonna 2017
* Superbike-kilpailu vuonna 2016Superbike-kilpailu vuonna 2016
* Kuorma-autojen Grand Prix -kilpailuKuorma-autojen Grand Prix -kilpailu

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Histoire Circuit Paul Armagnac. Viitattu 31.7.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Circuit Paul Armagnac** Wikimedia Commonsissa
**Ons Heemecht** (tai aiemmin *Ons Hémécht*) on Luxemburgin kansallislaulu. Sen luxemburginkielinen nimi on suomeksi "Kotimaamme". Laulun on säveltänyt Jean Antoine Zinnen vuonna 1864 Michel Lentzin vuonna 1859 kirjoittamiin sanoihin. Laulusta tuli kansallislaulu vuonna 1895.

Sanat
-----

Wou d'Uelzecht durech d'Wisen zéit,
duerch d'Fielsen d'Sauer brécht.
Wou d'Rief laanscht d'Musel dofteg bléit,
den Himmel Wäin ons mécht.
Dat ass onst Land, fir dat mir géif,
heinidden alles won.
Onst Heemechtsland, dat mir sou déif
an onsen Hierzer dron,
onst Heemechtsland, dat mir sou déif
an onsen Hierzer dron.
An sengem donkle Bëscherkranz,
Vum Fridde stëll bewaacht,
Sou ouni Pronk an deire Glanz
Gemittlech léif et laacht;
Säi Vollek frou sech soe kann,
An 't si keng eidel Dreem:
Wéi wunnt et sech sou heemlech dran,
wéi ass 't sou gutt doheem!
Gesank, Gesank vu Bierg an Dall
Der Äerd, déi äis gedron;
D'Léift huet en treie Widderhall
a jidder Broscht gedon;
Fir d'Heemecht ass keng Weis ze schéin;
all Wuert, dat vun er klénkt,
gräift äis an d'Séil wéi Himmelstéin
an d'A wéi Feier blénkt.
O Du do uewen, deem seng Hand
duerch d'Welt d'Natioune leet,
behitt Du d'Lëtzebuerger Land
vru friemem Joch a Leed!
Du hues ons all als Kanner schonn
de fräie Geescht jo ginn.
Looss viru blénken d'Fräiheetssonn,
déi mir sou laang gesinn!
Looss viru blénken d'Fräiheetssonn,
déi mir sou laang gesinn!
**Virallinen kansallishymni koostuu säkeistöistä 1 ja 4.**

**Suorasanainen käännös suomeksi:**

Missä Else virtaa niittyjen läpi,
Sauer murtautuu halki kallioiden,
missä viinirypäleet kukkivat tuoksuen Moselin varsilla,
taivas antaa meille viinin:
Se on maamme, jonka edestä
uskaltaisimme täällä kaikkemme,
kotimaamme, jota kannamme
niin syvällä sydämessämme.
Pimeiden metsiensä siimeksessä,
hiljaisen rauhan vaalimana,
niin vailla koreutta ja kallista loistoa,
se hymyää kotoisan vienosti.
Sen kansa voi kutsua itseään onnelliseksi,
eikä se ole pelkkä unelma:
kuinka kodikasta onkaan asua täällä,
kuinka ihanaa olla täällä kotonaan.
Laulu, laulu vuorilta ja laaksoista
maalle, joka on meitä kantanut,
rakkautesi saa kalliin vastauksen
jokaisen rinnassa.
Kotimaalle ei yksikään laulu ole liian kallis,
jokainen sanakin siitä,
valtaa sielun kuin ääni taivaasta
ja silmämme loistavat liekkien lailla.
Oi, Sinä taivaassa, jonka käsi
johtaa kansakuntia halki maailman,
varjele Sinä Luxemburgin maata
vieraan ikeestä ja piinasta.
Olethan antanut meille kaikille lapsinasi
vapaan hengen,
anna sen vapauden auringon paistaa edelleen,
jonka olemme jo nähneet niin pitkään.

Aiheesta muualla
----------------

* Ons Heemecht instrumentaaliversiona
**Suomen tanssi- ja sirkustaiteilijat** on vuonna 1937 perustettu taidetanssin (tanssijat, koreografit, tanssinopettajat) ammattiliitto ja kulttuurijärjestö. Vuodesta 2005 se on toiminut myös sirkustaiteilijoiden edunvalvojana. Liitto on SAK:hon kuuluvan Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liiton jäsenjärjestö. 

Vuonna 2009 liittoon kuului noin 800 tanssi- ja sirkusalan ammattilaista ja alan opiskelijaa.

STTL toimii alan yhteiskunnallisena ja taiteellisena vaikuttajana sekä kulttuuripoliittisena etujärjestönä, joka kehittää jäsenistön työsuhdeturvaa, työolosuhteita, työllisyyttä sekä tekijänoikeudellista asemaa. 

Liiton historiassa merkittävässä roolissa ovat olleet alan rakenteiden luominen ja jäsenistönsä ammattikuvan tunnetuksi tekeminen. 2000-luvulla toiminnassa ovat korostuneet taiteilijoiden edunvalvonta ja tekijänoikeuskysymykset. 

Tanssi- ja sirkustaiteilijoiden työsuhteissa noudatetaan mm. Teatterialan yleissitovaa työehtosopimusta, Ylen freelancer sopimusta, Elokuva- ja tv-tuotantoja koskevaa työehtosopimusta. Tanssinopettajiin noudatetaan Tanssinopettajien yleissitovaa työehtosopimusta.

Liitto on Kopioston jäsenjärjestö ja jäsenen antaman valtakirjan valtuuttamana valvoo tekijänoikeuksia.

Liitto ottaa aktiivisesti kantaa ja antaa lausuntoja tanssi- ja sirkusalaa koskevissa kysymyksissä. Liitolla on myös rooli ammatti-identiteetin vahvistajana sekä taiteilijaverkoston luojana. 

Järjestö perustettiin nimellä **Suomen Tanssitaiteilijaliitto**. Vuonna 1952 nimi muutettiin muotoon **Tanssitaiteilijain Liitto**, 1963 **Suomen Tanssitaiteilijain Liitto** ja vuodesta 2013 liiton nimenä on ollut Suomen Tanssi- ja Sirkustaiteilijat (STST).

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
Ronnie Carroll vuoden 1962 Eurovision laulukilpailussa.
**Ronnie Carroll** (oik. **Ronald Cleghorn**, 18. elokuuta 1934 Belfast – 13. huhtikuuta 2015) oli pohjoisirlantilainen laulaja ja viihdetaiteilija. Hän levytti ensimmäisen hittinsä "Walk Hand in Hand" vuonna 1960. Carroll edusti Isoa-Britanniaa Eurovision laulukilpailussa vuosina 1962 kappaleella "Ring-A-Ding Girl" ja 1963 kappaleella "Say Wonderful Things". Molemmilla kerroilla hän sijoittui kilpailussa neljänneksi.

Diskografia
-----------

* "Walk Hand in Hand" (1956) – Britannian singlelista #13
* "The Wisdom of a Fool" (1957) – #20
* "Footsteps" (1960) – #36
* "Ring-A-Ding Girl" (1962) – #46
* "Roses Are Red" (1962) – #3
* "If Only Tomorrow" (1962) – #33
* "Say Wonderful Things" (1963) – #6

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Abdelaziz "Abdel" Barrada** (s. 19. kesäkuuta 1989 Provins, Ranska) on marokkolainen jalkapalloilija, joka edustaa qatarilaista Al Rayyania. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Barradan ensimmäinen seurajoukkue aikuisten sarjatasoilla oli Ranskan CFA:n US Sénart-Moissy kaudella 2006–2007. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi samalla sarjatasolla pelanneeseen Paris Saint-Germainin reservijoukkueeseen, jota hän edusti kolmen kauden ajan.

Vuonna 2010 Barrada siirtyi espanjalaiseen Getafeen. Kauden 2010–2011 hän vietti seuran reservijoukkueessa, joka pelasi ensimmäistä kertaa historiassaan Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Hän nousi Getafen edustusjoukkueeseen kaudeksi 2011–2012 ja debytoi korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa 28. elokuuta 2011 ottelussa Levantea vastaan.

Maajoukkueura
-------------

Maajoukkuetasolla Barrada on osallistunut vuoden 2012 olympialaisten karsintoihin Marokon alle 23-vuotiaiden joukkueen mukana.

29. helmikuuta 2012 Barrada pelasi ensimmäisen maaottelunsa Marokon paidassa harjoitusottelussa Burkina Fasoa vastaan. Hän teki avausmaalinsa Marokon paidassa 13. lokakuuta 2012 Afrikan-mestaruuskisojen karsintaottelussa Mozambikia vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  01/03: Le phénomène Abdelaziz Barrada  1.3.2007. US Sénart-Moissy.  Arkistoitu 25.8.2010. Viitattu 20.11.2011. (ranskaksi)
2. 1 2  Barrada de Moissy à Getafe  25.5.2011. LeParisien.fr. Viitattu 20.11.2011. (ranskaksi)
3. ↑  Abdel Barrada, la joya de la cantera del Getafe  7.11.2011. ABC.es. Viitattu 20.11.2011. (espanjaksi)
4. ↑  Equipe olympique: La liste des 26 joueurs face au Mozambique Fédération Royale Marocaine de Football. Viitattu 19.11.2011. (ranskaksi)
5. ↑  Stage de préparation pour l’Equipe Nationale Olympique Fédération Royale Marocaine de Football. Viitattu 19.11.2011. (ranskaksi)
6. ↑  Morocco 2-0 Burkina Faso: Abdelaziz Barrada orchestrates Atlas Lions win in dream debut *Goal.com* 29.2.2012 Viitattu 1.3.2012 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Abdel Barrada Getafen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
* Abdel Barrada BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

Marokon joukkue – Kesäolympialaiset 2012
1 Amsif |
2 Noussir |
3 Abarhoun |
4 El Kaoutari |
5 Bergdich |
6 Najah |
7 Labyad |
8 Fettouhi |
9 Amrabat |
10 Barrada |
11 Bidaoui |
12 El Kaddouri |
13 Feddal |
14 Kharja |
15 Frikeche |
16 Jebbour |
17 El Hassnaoui |
18 Bounou |
Valmentaja Verbeek

Marokon joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2013
1 Lamyaghri |
2 Achakhir |
3 Bergdich |
4 Kantari |
5 Benatia |
6 Hermach |
7 Barrada |
8 El Ahmadi |
9 El Arabi |
10 Belhanda |
11 Assaidi |
12 Zniti |
13 Kaddioui |
14 El Hamdaoui |
15 El Kaoutari |
16 Noussir |
17 el-Adoua |
18 Belghazouani |
19 Chafni |
20 Hamdallah |
21 Amrabat |
22 Askri |
23 Hafidi |
Valmentaja Taoussi
Charles Grodin
**Charles Grodin** (alk. Charles Grodinsky) (21. huhtikuuta 1935 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat – 18. toukokuuta 2021 Wilton, Connecticut) oli yhdysvaltalainen komedianäyttelijä ja Emmy-voittaja. Hänet tunnetaan mm. elokuvista *Sydäntenmurskaaja* (1972), *Taivas saa odottaa* (1978), *Keskiyön pako* (1988), *Sydän ja sielut* (1993) ja *Dave* (1993). Lisäksi hän esitti pääosaa koira-aiheisissa komedioissa *Beethoven* (1992) ja *Beethovenin toinen (1993).*

Yksityiselämä
-------------

Grodin oli kaksi kertaa naimisissa. Ensin Julia-nimisen naisen kanssa, ja vuodesta 1985 Elissa Durwoodin kanssa. Hänellä on yhteensä kolme lasta.

Grodin kuoli luuydinsyöpään 86-vuotiaana kotonaan Wiltonissa toukokuussa 2021.

Palkinnot
---------

* American Comedy Award (1994)
* Best Actor (1988) Valladolid International Film Festival
* Emmy (1978)

Ehdokkuudet
-----------

* Saturn (1994)
* CableACE-palkinto (1987)
* Golden Globe (1973)

Lähteet
-------

1. 1 2  Genzlinger, Neil: Charles Grodin, Familiar Face From TV and Film, Dies at 86 *The New York Times*.  18.5.2021. Viitattu 18.5.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Charles Grodin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kriketin maailmanliiga** on vuonna 2007 käynnistynyt sarja. Alkuperäinen liiga käsitti viisi divisioonaa, joihin joukkueet valittiin maailmanrankingin perusteella. Toisella kaudella liigassa on jo kahdeksan divisioonaa. Ensimmäisellä kaudella kuhunkin turnaukseen osallistui 6-12 joukkuetta, mutta kaudella 2009–2013 kuhunkin divisioonaan osallistuu kuusi joukkuetta, poikkeuksena 8. divisioona, jossa pelaa kahdeksan joukkuetta. Lopputurnauksessa, joka on karsinta World Cupiin pelaa kuitenkin 12 joukkuetta.  

Kustakin divisioonasta kaksi parasta nousee ylempään divisioonaan, kaksi heikointa putoaa alempaan ja muut säilyttävät paikkansa ko. divisioonassa, joka pelataan jälleen kahden vuoden kuluttua. Tästä on kuitenkin muutamia poikkeuksia. 8. divisioonasta nousee kaksi, mutta vain yksi säilyy ja loput viisi joukkuetta putoavat liigasysteemin ulkopuolelle. Nämä paikat täytetään sitten maanosien (Afrikka, Amerikka, Aasia ,Itä-Aasia-Tyynenmeren alue ja Eurooppa) parhailla joukkueilla, joilla ei vielä ole paikkaa maailmanliigassa. 1. divisioonasta ei myöskään kesken kauden pudoteta yhtään joukkuetta, vaan kaikki kuusi ovat varmuudella mukana lopputurnauksessa, josta jälleen 6 parasta jatkaa 1. divisioonassa. Sijoille 7-10 sijoittuneet aloittavat 2. divisioonassa ja 11-12 sijoittuneet 3. divisioonassa. Lopputurnauksen neljä parasta joukkuetta selviytyvät lisäksi World Cupiin.  

Kaudella 2007–2009 maailmanliigan voittajaksi selviytyi **Irlanti**. Irlannin krikettijoukkue käsittää sekä Irlannin tasavallan että Pohjois-Irlannin pelaajat.

Maailmanliigan turnausvoittajat
-------------------------------

| Vuosi | 1. divisioona | 2. divisioona | 3. divisioona | 4. divisioona | 5. divisioona | 6. divisioona | 7. divisioona | 8. divisioona |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 |  Kenia |  Yhdistyneet arabiemiirikunnat |  Uganda |  |  |  |  |  |
| 2008 |  |  |  |  Afganistan |  Afganistan |  |  |  |
| **2009** |  **Irlanti** |  Afganistan |  |  |  Singapore |  Bahrain |  |
| 2010 |  Irlanti |  |  |  Yhdysvallat |    Nepal |  |  |  Kuwait |
| 2011 |  |  Yhdistyneet arabiemiirikunnat |  Hongkong |  |  |  Guernsey |  Kuwait |  |
| 2012 |  |  |  |    Nepal |  Singapore |  |  |  Vanuatu |
| 2013 | Mestaruussarja 2011–2013:  **Irlanti** |    Nepal |  |  |  Jersey |  Nigeria |  |

Kaudet
------

* Kriketin maailmanliiga 2007–2009
* Kriketin maailmanliiga 2009–2013
**Jukka Varonen** (s. 1961) on toiminut Valkeakosken kaupunginjohtajana sekä aikaisemmin talous- ja kehittämisjohtajana. Valkeakosken valtuuston valitessa kaupunginjohtajan maaliskuussa 2013 vt. kaupunginjohtaja Varonen voitti äänin 28-15 Anne Heusalan. Varonen kannatti kuntaliitoksia Valkeakosken seudulla ja toivoi, että Valkeakoski olisi vuonna 2030 yli 50 000 asukkaan kunta. Varonen irtisanoutui kaupunginjohtajan tehtävästä joulukuussa 2020.

Varonen työskentelee Tampereen kaupungin hallintojohtajana ja johtaa konserniyksiköistä hallintoyksikköä.

Tammikuussa 2023 Varonen siirtyy Turun kaupungin konsernihallinnon hallintojohtajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Ruoho, Eija: Haastatteluun kutsuttavilla monipuolista kokemusta *suurkeuruu.fi*.  21.3.2021. Viitattu 3.8.2023.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Koskinen, Anu Leena: Taas lähti yksi, kaupunkien ja kuntien johtajia irtisanoutunut urakalla: Pirkanmaalla on todelliset johtajien vaihtoviikot  11.1.2021. Yle. Viitattu 23.1.2021.
6. ↑
7. ↑  Tampereen hallintopomo Jukka Varonen kelpasi Turulle  21.11.2022. Turun Sanomat.
Šušin piiri (oranssilla) Vuoristo-Karabahin kartalla.
**Šušin piiri** (arm. Շուշիի շրջան, ven. Шушинский район, *Šušinski raion*) on paikallishallintoalue virallisesti Azerbaidžaniin kuuluvassa, mutta de facto itsenäisessä Vuoristo-Karabahin tasavallassa. Sen pinta-ala on 381,3 neliökilometriä. Asukkaita on 4 300 henkeä (vuonna 2005).

Vuoristo-Karabahin autonomiseen alueeseen kuulunut Şuşan piiri on perustettu vuonna 1930. Neuvostoaikana sen pinta-ala oli 300 neliökilometriä. Asukkaiden enemmistön muodostivat azerit: 58,3 % vuonna 1939 ja 80,9 % vuonna 1979. Armenialaisten osuus oli 38,6 % vuonna 1939 ja 18,0 % vuonna 1979. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan piirissä oli 20 400 asukasta.

Vuoristo-Karabahin sodan jälkeen armenialaiset liittivät Šušin piiriin pienen osan valtaamastaan Laçınin piiristä. Nykyisellään piiri rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Vuoristo-Karabahin tasavallan Askeranin piiriin, kaakossa Hadrutin piiriin ja lännessä Qašataghin piiriin. Hallinnollinen keskus on Šušin (azer. *Şuşa*) kaupunki, josta on 11 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Stepanakertiin. Asukkaista 99,6 % on armenialaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  The Results of 2005 Census of the Nagorno-Karabakh Republic: Table 1.4: De Jure Population by Administrative Territorial Distribution and Density *census.stat-nkr.am*.  Arkistoitu 6.3.2009. Viitattu 1.6.2011. (englanniksi)
2. ↑  Melnikov S.A. Ibragimov Tš.G.: *Azerbaidžanskaja SSR. Administrativno-territorialnoje delenije na 1 janvarja 1977 goda*, s. 7, 120. Baku: Azernešr, 1979. Teoksen verkkoversio (viitattu 1.6.2011). (venäjäksi)
3. 1 2  Etno-Kavkaz: Naselenije Nagornogo Karabaha *ethno-kavkaz.narod.ru*. Viitattu 1.6.2011. (venäjäksi)
4. ↑  Demoskop Weekly: Vsesojuznaja perepis naselenija 1989 g.: Tšislennost naselenija sojuznyh respublik SSSR i ih territorialnyh jedinits po polu *demoscope.ru*. Viitattu 1.6.2011. (venäjäksi)
5. ↑  Ofitsialnyi sait Prezidenta Nagorno-Karabahskoi Respubliki: Gosudarstvennaja vlast *president.nkr.am*. Viitattu 1.6.2011. (venäjäksi)
Gonzalo Jiménez de Quesada
**Gonzalo Jiménez de Quesada** (noin 1509 Córdoba, Espanja – 15. helmikuuta 1579 La Suesca, Uuden-Granadan kuningaskunta) oli espanjalainen tutkimusmatkailija ja konkistadori. Monista muista konkistadoreista poiketen Jiménez de Quesada oli oppinut ja sivistynyt mies. Hän ei myöskään monien muiden konkistadorien tapaan liiemmälti vaurastunut toimillaan.

Hänen ensimmäinen matkansa Uuteen maailmaan alkoi vuonna 1535. Hän etsi matkoillaan aktiivisesti muun muassa Eldoradon kaupunkia. Hänet tunnetaan myös Muiscojen kulttuurin tuhoamisesta. Jiménez de Quesada perusti Bogotán 6. elokuuta 1538.

Lähteet
-------

1. 1 2  About.com: Biography of Gonzalo Jimenez de Quesada (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Tieteen kuvalehti Historia 12/2014, s.74



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Päivi Luostarinen vuonna 2018.
**Päivi Maria Luostarinen** (o.s. **Sipilä**; s. 13. tammikuuta 1955 Jalasjärvi) on suomalainen diplomaatti. Hän on työskennellyt ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1981. Luostarinen toimi Suomen suurlähettiläänä Suomen Lontoon-suurlähetystössä 2015–2019.

Luostarinen suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Helsingin yliopistossa 1980 ja ulkoasiainministeriön diplomaattikurssin 1981. Luostarinen siirtyi Lontooseen Suomen Berliinin-suurlähettilään tehtävästä, jossa hän toimi vuodesta 2011. Sitä ennen hän oli ulkoministeriön Eurooppa-osaston osastopäällikkö 2008–2011. Luostarinen on toiminut ulkoministeriössä useissa tehtävissä oikeudellisella, poliittisella, hallinnollisella ja kauppapoliittisella osastolla, EU-sihteeristössä sekä ulkoministeriön Amerikan ja Aasian osaston päällikkönä. Lisäksi hän on palvellut Suomen pysyvässä edustustossa YK:ssa New Yorkissa 2006–2007 sekä Suomen pysyvässä EU-edustustossa Brysselissä. Luostarinen oli myös komissaari Erkki Liikasen kabinetin jäsenenä Euroopan komissiossa Brysselissä 1995–1996.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Päivi Luostarisen CV.Viitattu 21.3.2017 (PDF) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 606. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.
3. ↑  Suomi ja Iso-Britannia: Kahdenväliset suhteet Suomen suurlähetystö, Lontoo. Viitattu 21.7.2023.
4. ↑  Sipilä, Annamari: Päivä, jolloin Britannia muuttui.  *Helsingin Sanomat*, 1.6.2019, s. B10. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 21.7.2023.
5. ↑  Suomen Saksan-suurlähettiläs Päivi Luostarinen syksyllä Lontooseen. Ulkoasiainministeriö. 20.4.2015. Viitattu 21.3.2017


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Cadillac-sur-Garonne** on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Garonne-joen varrella, noin 13 kilometriä Langonin kaupungista luoteeseen.

Cadillac-sur-Garonnen nimi oli 31.12.2022 saakka Cadillac.

Cadillac on vuonna 1280 perustettu uusi kaupunki eli bastide. Sen perusti Jean de Grailly Englannin kuningas Henrik III:lle. Vanhoja bastiden linnoituksia on yhä jäljellä, kuten kaksi porttia: vuonna 1315 rakennettu meriportti *Porte de la Mer* ja kelloportti *Porte de l’Horloge*. Saint-Martinin kirkko on Gaston III de Foix-Candalen vuonna 1490 perustama kirkko. Se rakennettiin uudelleen vuosina 1541–1544. Kirkon länsijulkisivu ja kellotorni rakennettiin noin vuonna 1865. Cimetière des Oubliés on unohdettujen hautausmaa, joka kuului kaupungin psykiatriselle sairaalalle vuosina 1920-1994. Nykyään se on kunnan hallinnoima, ja siinä on noin 900 hautaa. Yhdellä aukioista on 98 hautaa, joissa lepää ensimmäisen maailmansodan taisteluissa traumatisoituneita veteraaneja.

Château du Cadillac on Épernonin ensimmäisen herttuan Jean-Louis de Nogaret de La Valetten vuosina 1598-1634 rakennuttama linna. Hän oli Ranskan kuningas Henrik III:n suuri suosikki. Linna on ranskalaisen arkkitehtuurin esimerkkejä. Linnassa on säilynyt runsas sisustus, erityisesti sen monumentaaliset takat. Lisäksi siellä on lähes 40 historiallista kuvakudosta. Linna on historiallinen muistomerkki.  

  

* PuolustustorniPuolustustorni
* Porte de la MerPorte de la Mer
* Porte de l’HorlogePorte de l’Horloge
* Saint-Martinin kirkkoSaint-Martinin kirkko
* Cimetière des OubliésCimetière des Oubliés
* Château du CadillacChâteau du Cadillac

Lähteet
-------

1. 1 2  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 13.8.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Patrimoine Mairie de Cadillac-sur-Garonne. Viitattu 13.8.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Histoire du château ducal de Cadillac Château ducal de Cadillac. Viitattu 13.8.2023. (ranskaksi)
4. ↑  Mont-de-Marsan > Bordeaux Tour de France 2023. Viitattu 13.8.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cadillac-sur-Garonne** Wikimedia Commonsissa
Sami Junnonen 2023
**Sami Juhani Junnonen** (s. 1. heinäkuuta 1977 Tampere) on suomalainen huilutaiteilija.

Akateemisen koulutuksen taidemusiikkiin Junnonen on saanut Sibelius-Akatemiassa, Ranskan kansallisessa musiikkikonservatoriossa Lyonissa, Tanskan kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa Kööpenhaminassa sekä lukuisilla mestarikursseilla. Hän valmistui musiikin maisteriksi erinomaisin arvosanoin Sibelius-Akatemian esittävän säveltaiteen koulutusohjelmasta vuonna 2008. Junnonen piti ensikonserttinsa Helsingin Musiikkitalossa vuonna 2012. 

Junnonen on kantaesittänyt useita merkittävien nykysäveltäjien teoksia, esimerkkeinä Jimmy López Bellido, Judith Bingham, Cheryl Frances-Hoad, Uljas Pulkkis, Jouni Hirvelä, Sami Klemola, Perttu Haapanen, Juha Leinonen sekä Jennah Vainio. Hän on esiintynyt muun muassa Houston Symphonyn, Ensemble du Monde’n, Oltenia Philharmonian, sekä Moldovan sinfoniaorkesterin solistina. Junnosen konserttikiertue Venäjällä joulukuussa 2017 oli osa maailmanlaajuista Suomi 100 -hanketta.

Junnonen on työskennellyt huilun äänenjohtajana muun muassa Islannin sinfoniaorkesterissa, Kairon sinfoniaorkesterissa Egyptissä, Hong Kong Sinfoniettassa, Royal Northern Sinfoniassa Pohjois-Englannissa, Helsingin Kamariorkesterissa sekä Aucklandin filharmonisessa orkesterissa Uudessa-Seelannissa, jossa hän toimi myös huilunsoiton ja kamarimusiikin opettajana Aucklandin yliopistossa. Lisäksi hän on toiminut orkesterisoiton opettajana New Yorkissa, Fordhamin yliopistossa Yhdysvalloissa.

Junnonen on levyttänyt yhtiöille Resonus Classics, Alba Records sekä SibaRecords. Hänen esityksiänsä ovat taltioineet myös Yle, Radio Television Hong Kong, Radio New Zealand, sekä levy-yhtiöt Sony BMG, Bayerische Rundfunk, Naxos ja Ondine. Junnosen levytys Mozartin huilukvartetoista voitti Yleisradion Vuoden levy 2018 -yleisöäänestyksen. Junnonen on palkittu moninkertaisesti myös kansainvälisissä musiikkikilpailuissa ja hän on työskennellyt niiden tuomaristoissa.

Levytyksiä
----------

Georg Philipp Telemann – 12 Fantasias for solo flute, Resonus Classics, 2023

Johann Sebastian Bach – Flute Oeuvre I & II, Sami Junnonen, flute & Markku Mäkinen, organ, Alba Records, 2022

Wolfgang Amadeus Mozart – Flute Quartets, Sami Junnonen, flute & Chamber Domaine, Resonus Classics, 2018

Laet lauloi – The Chant Enchanted, Sami Junnonen, flute, Eva Alkula / Elisa Kerola / Heidi Äijälä, kantele, SibaRecords, 2015

Lähteet
-------

1. ↑  JUNNONEN SAMI, huilu *Solistiyhdistys*. Viitattu 15.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Sami Junnonen – Flute Artist *samijunnonen.com*. Viitattu 15.8.2022. (englanniksi)
3. ↑  Sami Junnonen | flute *Resonus Classics & Inventa Records*. Viitattu 14.8.2022. (englanniksi)
4. ↑  Tässä ovat Vuoden klassinen levy 2018 -ehdokkaat - voittajat julkistetaan 6.2. | Klassinen | yle.fi *yle.fi*. Viitattu 14.8.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee soitinta. Moppia kutsutaan myös luutuksi.*

12 -kielinen luuttu.
**Luuttu** on näppäilemällä soitettava kielisoitin. Sille ovat tyypillisiä lyhyt kaula ja pyöreä, hyvin syvä kaikukoppa sekä verraten pieni kaikuaukko, joka vaikuttaa soittimen dynamiikkaan ja resonanssiin. Luuttu, joka kehitettiin keskiajalla, on saanut alkuperänsä Lähi-idässä keksitystä samankaltaisesta soittimesta. Barokkiluutun tunnistaa leveästä otelaudasta, renessanssin aikana otelauta oli kapeampi.

Historia
--------

Luuttu kulkeutui Eurooppaan Lähi-idästä joko ristiretkeläisten aiheuttaman väestöliikkeen tai kaupankäynnin kautta. Keskiajalla luutut olivat pieniä, 4- tai 5-kielisiä soittimia, joita näppäiltiin sulan tyvellä. Renessanssin aikana kieliä lisättiin ja luuttua soitettiin sormin. Samalla myös kehitettiin erikokoisia luuttuja eri äänialueineen. Luuttumusiikki oli aikakaudella hyvinkin suosittua, ja soittimelle sävellettiin paljon teoksia. 1500–1600-lukujen vaihdetta kutsutaan usein englantilaisen luuttumusiikin kultakaudeksi muun muassa John Johnsonin ja John Dowlandin teoksien ansiosta.

Barokin myötä luuttu siirtyi yhä enemmän taustasoittimeksi, kunnes sen lopulta korvasivat lähinnä erilaiset kosketinsoittimet kuten cembalo ja myöhemmin piano. Barokinajalta on kuitenkin joitakin luuttumusiikin keskeisiä teoksia kuten Johann Sebastian Bachin kuusi luuttusarjaa ja Antonio Vivaldin luuttukonsertot. Luuttu katosi länsimaisesta soitinperinteestä lähes kokonaan. 1900-luvun alussa heräsi kiinnostus historialliseen musiikkiin ja myös luuttuun.

Katso myös
----------

* Sitar

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luuttu**.
* Lyhyesti luuttujen eri tyypeistä
Voitto Koskenmäki (1989)
**Voitto Martti Johannes Koskenmäki** (s. 27. lokakuuta 1942 Ikaalinen) on suomalainen agronomi ja eläköitynyt maanviljelijä ja järjestö- ja yritysjohtaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Koskenmäen vanhemmat olivat maanviljelijä Martti Ilmari Koskenmäki ja emäntä Hertta Anja Lyydia Harra. Hänen puolisonsa vuodesta 1967 on kotitalousopettaja Tuulikki Mäenpää. Koskenmäki tuli ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta 1961 ja valmistu agronomiksi Helsingin yliopistosta 1970. Hän oli Maatalous- ja metsäylioppilaiden liiton toiminnanjohtaja 1966–1968, Keskusosuusliike Hankkijan puutarhaosaston päällikkö 1968–1969, osastopäällikkö 1969–1973 ja viljaosaston osastopäällikkö 1973–1975 sekä Elintarviketeollisuusliiton maatalousasioiden johtaja vuodesta 1975, varatoimitusjohtaja 1977–1981 ja toimitusjohtaja 1983–1986.

Raision Tehtaat Oy:n maatalousryhmän johtaja Koskenmäki oli 1981–1983, Tuottajain Lihakeskuskunnan varatoimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1986 ja pääjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1987–1991, Agri-Cola Consulting Oy:n osakas vuodesta 1991 ja johtava konsultti 1992–1993 sekä Boreal Suomen Kasvinjalostuksen johtaja ja ylijohtaja 1994–1999 ja Boreal Kasvinjalostus Oy:n toimitusjohtaja 2000–2003. Maanviljelystä omistamallaan tilalla Ikaalisissa hän harjoitti vuodesta 1970 aina 2000-luvulle asti. Hän toimi Borealista eläköidyttyään konsulttina kansainvälisissä tehtävissä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Koskenmäki sai 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mäkinen, Riitta: Maanviljelysneuvos Voitto Koskenmäki (1942–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.5.2023.
2. ↑  60-vuotias. Boreal Kasvinjalostuksen toimitusjohtaja Koskenmäki: Käyttötuki kannustaisi sertifioidun siemenen käyttöön.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 25.10.2002, nro 123, s. 16. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.5.2023.
Damon Wayans vuonna 2008.
**Damon Kyle Wayans** (s. 4. syyskuuta 1960 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja moninkertainen Emmy-ehdokas. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista *Meidän faija* (*My Wife and Kids*), *Irviöt*, *Damon* ja *Saturday Night Live*. Hän on näytellyt myös elokuvassa *Viimeinen partiopoika*.

Palkinnot
---------

* BET Comedy Award (2004)
* People's Choice Awards (2002)

Ehdokkuudet
-----------

* Golden Satellite Award (2003, 2005)
* BET Comedy Award (2005)
* Emmy (1990, 1991, 1992)
* Image Award (2002, 2003, 2004, 2005)
* MTV Award (1992)

Yksityiselämä
-------------

Wayans oli naimisissa Lisa Thronerin kanssa vuosina 1984–2000. Heillä on neljä lasta; Damon Jr. (s. 1982), Michael (s. 1985), Cara Mia (s. 1987) ja Kyla (s. 1991).

Aiheesta muualla
----------------

* Damon Wayans Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Afroditen ja Eroksen pyhäkkö** oli antiikin aikainen Afroditelle ja Erokselle omistettu pyhäkkö Akropolis-kukkulan pohjoisrinteessä Ateenassa Kreikassa.

Pyhäkkö sijaitsi Akropoliin pohjoisrinteen puolessa välissä suoraan Erekhtheionin koilliskulman alapuolella. Pyhäkkö oli ulkoilmapyhäkkö, joka koostui kukkulan seinämästä sekä sen edessä olleesta tasanteesta. Pyhäkölle johti kukkulan ympäri kiertänyt Peripatos-tie. Pyhäkköä on saatettu käyttää Afroditen ja Eroksen juhlien lisäksi myös Arrheforia-juhlassa. Erään tulkinnan mukaan arrheforoi olisivat laskeutuneet kukkulalta pyhäkölle salaista kulkuväylää pitkin tuoden pyhäkölle mystisiä esineitä sekä vieden takaisin ylös jotain muuta. On kuitenkin mahdollista, että kyseessä oli joku toinen Afroditen pyhäkkö.

Pyhäkön paikan tunnisti yhdysvaltalainen arkeologi Oscar Bronner vuonna 1931. Paikka on tunnistettu Afroditelle omistetuksi pyhäköksi sieltä tehtyjen löytöjen perusteella. Näihin kuuluvat muun muassa kaksi piirtokirjoitusta, joista toinen mainitsee Afroditen ja toinen Erokselle omistetun juhlan; veistosten osat; kukkulan seinämään veistoksia varten kaiverretut syvennykset, joita on yli 20 kappaletta; sekä lukuisat votiivilahjat, kuten keramiikka ja figuriinit, mukaan lukien sukuelimiä esittävät pienet laatat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sanctuary of Aphrodite and Eros Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 4.4.2016.
2. 1 2 3  The Peripatos Walk of the Acropolis *The Athens Key*.  Arkistoitu 11.8.2016. Viitattu 4.4.2016.
3. 1 2  Hurwit, Jeffrey M.: *The Athenian Acropolis: History, Mythology, and Archaeology from the Neolithic Era to the Present*, s. 41–42. CUP Archive, 1999. ISBN 0521417864. Teoksen verkkoversio.
**Hervannan seurakunta- ja vapaa-aikakeskus** on arkkitehtien Raili ja Reima Pietilän suunnittelema rakennus, joka sijaitsee Tampereella Hervannan kaupunginosassa. Se koostuu kahdesta osasta: Hervannan vapaa-aikakeskuksesta sekä Hervannan kirkosta ja seurakuntatiloista. Molemmat puolet valmistuivat syksyllä 1979, jolloin Tampereen kaupunki vietti 200-vuotisjuhliaan.

Vapaa-aikakeskuksessa on palloiluhalli, jossa voi järjestää urheilukilpailuja ja erilaisia tapahtumia. Katsomoon mahtuu lähes viisisataa ihmistä. Rakennuksessa on myös kaksi kuntosalia sekä muita liikuntasaleja. Lisäksi siellä on kokous- ja koulutustiloja sekä harrastustilat, jotka soveltuvat kutomiseen ja savitöiden tekemiseen.

Hervannan kirkon sisäänkäynti.

Arkkitehtuuri
-------------

Rakennus edustaa maanläheistä arkkitehtuuria. Punatiilisessä julkisivussa on kaartuvia muotoja, pyöristettyjä kulmia ja epäsäännöllisiä ikkunoita. Luonto on olennainen osa talon tunnelmaa, sillä sisältä avautuu näkymiä viereisen Ahvenisjärven pintaan, puiden latvoihin ja pilviin. Reima Pietilä on sanonut ikkunoiden kertovan siitä, että rakennus pyrkii olemaan osa Ahvenisjärven puistoa. Varsinkin seurakuntakeskuksen ulko- ja sisäpinnoilla on käytetty myös vihreää ja sinistä väriä.

Seurakunta- ja vapaa-aikakeskuksen läheisyydessä sijaitsee Pietilöiden suunnittelema liikekeskus (1979) ja toimintakeskus (1989). Nämä kolme rakennuskokonaisuutta muodostavat yhdessä niin sanotun Hervannan keskusakselin, jonka Museovirasto on nimennyt valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hervannan kirkko Tampere:  Tampereen seurakuntayhtymä. Viitattu 6.8.2017.
2. 1 2  Lehto, Anna-Leena: Hervannan toimintakeskuksen terveysasemarakennus: Rakennushistoriaselvitys (PDF)  2014. Tampere:  Pirkanmaan maakuntamuseo. Viitattu 6.8.2017.
3. ↑  Hervanta-raitti (PDF)  2016. Tampere:  Tampereen kaupungin kulttuuripalvelut. Viitattu 6.8.2017.
4. ↑  Hervannan vapaa-aikakeskus  30.3.2016. Tampere:  Tampereen kaupunki. Viitattu 6.8.2017.
5. ↑  Liikuntatilat  25.10.2015. Tampere:  Tampereen kaupunki. Viitattu 6.8.2017.
6. ↑  *Arkkitehtuurin sanakirja*, s. 187. Helsinki: WSOY, 2000. ISBN 951-0-24579-8.
7. 1 2  Hervannan keskusakseli *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  22.12.2009. Helsinki:  Museovirasto. Viitattu 6.8.2017.
Venäjän presidentti Dmitri Medvedev vastaanotti Madridin kaupungin avaimen vuonna 2009.
**Kaupungin avain** on symbolinen kunnianosoitus, jonka kaupunki myöntää arvovaltaiselle vieraalleen tai ansioituneelle omalle asukkaalleen.

Alkuperä
--------

Tapa juontaa keskiajalta, jolloin Euroopan kaupungit olivat lukituilla porteilla varustettujen muurien tai aitojen ympäröimiä. Avain kaupungin portteihin saatettiin antaa sinne saapuneelle arvohenkilölle, esimerkiksi vieraalle hallitsijalle. Tällä haluttiin osoittaa, että hänet päästettiin kaupunkiin vapaaehtoisesti ja ystävänä. Kaupungin avaimia luovutettiin myös tärkeille kauppiaille ja diplomaateille, jotta heillä olisi vapaa kulku kaupunkiin, ilman että he joutuivat maksamaan porteilla perittävää tullia.

Tapa Euroopassa ja Amerikassa
-----------------------------

Nykyään avaimen luovuttaminen on yleinen tapa joissakin Euroopan maissa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Euroopassa avain on tapana luovuttaa kaupungin arvovieraille, Pohjois-Amerikassa se annetaan yleensä kaupungin omille asukkaille. Esimerkiksi New Yorkin kaupunki luovutti avaimen vuonna 2009 lentokapteeni Chesley Sullenbergerille, joka teki matkustajakoneella onnistuneen pakkolaskun Hudsonjokeen.

Suomessa
--------

Suomessa kaupungin avaimen luovuttaminen on harvinaista. Pietarsaaren kaupunki on luovuttanut avaimen kolmelle henkilölle: ruotsalaiselle laulajalle Carola Häggkvistille, ahvenanmaalaiselle liikemiehelle Anders Wiklöfille sekä viimeisimpänä maaliskuussa 2014 internet-ilmiön synnyttäneelle Sara Maria Forsbergille. Porin kaupunki puolestaan on antanut avaimen muun muassa joillekin Pori Jazz -festivaaleilla esiintyneille huippumuusikoille, kuten B. B. King ja Phil Collins.

Lähteet
-------

1. 1 2  What Can You Open With a Key to the City?  10. helmikuuta 2009. Slate.com. Viitattu 10.8.2012.
2. ↑  YouTube-Sara lähtee rapakon taakse  18.3.2014. Keski-Pohjanmaa.  Arkistoitu 23.3.2014. Viitattu 19.3.2014.
3. ↑  Porin kaupunki palkitsi SuomiAreenan Porin päivänä  26. syyskuuta 2008. MTV3. Viitattu 10.8.2012.
**Frans Edvard Tunzelman von Adlerflug** (2. syyskuuta 1822 Vöyri – 8. syyskuuta 1899 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Frans Edvard Tunzelman von Adlerflugin vanhemmat olivat venäjän kielen kääntäjä, kapteeni Georg Friedrich Tunzelman von Adlerflug ja Ingrid Ulrica Sohlberg ja puolisot vuodesta 1850 Alexandra Charlotta von Hewelcke (k. 1858), vuodesta 1867 Henrietta Alexandrine de la Valle-Woelck (k. 1877) ja vuodesta 1890 Katarine Marie Frederike Buch. Kenraali Alexander Tunzelman von Adlerflug oli hänen pojanpoikansa.

Frans Edvard Tunzelman von Adlerflug tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1836 ja määrättiin sieltä 1843 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 6. kevyeen ratsastavaan tykistöprikaatiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1849 ja komennettiin 1850 kouluttajaksi Aleksanterin kadettikouluun Pietariin. Luutnantiksi hän yleni 1851, seuraavana vuonna hänet siirrettiin palvelukseen Aleksanterin kadettikouluun Brest-Litovskiin itäiseen Puolaan. Vuonna 1860 Tunzelman von Adlerflug ylennettiin kapteeniksi ja määrättiin kadettikoulun komppanianpäälliköksi.

Vuonna 1863 Tunzelman von Adlerflug asetettiin majurina armeijan jalkaväkeen. Hänet siirrettiin seuraavana vuonna santarmijoukkoihin ja määrättiin ensin päälliköksi Svenzianyn santarmiasemalle ja sitten Vitebskin santarmiaseman päälliköksi Koillis-Liettuaan. Vuonna 1865 hän siirtyi vastaavaan tehtävään Trokin santarmiasemalle Vilnan kuvernementtiin ja vuonna 1870 Tobolskiin Länsi-Siperiaan. Everstiluutnantiksi Tunzelman von Adlerflug ylennettiin 1869, vuonna 1871 hänet määrättiin ensin vanhemmaksi adjutantiksi Pietarin santarmihallinnon esikuntaan ja sitten Kiovan–Odessan rautatien santarmikunnan päälliköksi. Vuonna 1873 Tunzelman von Adlerflug ylennettiin everstiksi ja nimitettiin Kiovan santarmi- ja poliisihallinnon päälliköksi.

Vuonna 1880 Tunzelman von Adlerflugista tuli Suomen rautatiesantarmikunnan päällikkö ja vuonna 1885 Suomen santarmihallituksen päällikkö. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1888 ja kenraaliluutnantiksi 1894, jolloin hän sai eron sotapalveluksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Frans Edvard Tunzelman von Adlerflug *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 3.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
Tanikaze Kajinosuke (oikealla) ja Onogawa Kisaburō (vasemmalla) saavat tsuna-vyöt (shimenawa), mikä on osoituksena tulevasta yokozuna-arvosta. He olivat ensimmäiset sumopainijat, jotka saivat yokozunan arvon elinaikanaan.
**Tanikaze Kajinosuke** (谷風梶之助, 8. huhtikuuta 1750 – 9. tammikuuta 1795), alun perin **Kaneko Yoshiro**, oli japanilainen sumopainija. Hän on järjestyksessä 4. sumopainin suurmestari eli yokozuna. Hän sai yokozunan arvon marraskuussa 1789.

Tanikaze Kajinosuke aloitti sumopainin 19-vuotiaana vuonna 1769. Hän oli aikalaisiinsa verrattuna poikkeuksellisen suurikokoinen. Painiurallaan hän oli 189 senttiä pitkä ja painoi 169 kiloa. Tanikaze menestyi sumossa hyvin, ja hänet korotettiin ozekin arvoon eli mestariksi maaliskuussa 1781. Tanikaze voitti urallaan ennätykselliset 63 ottelua peräkkäin. Tämä ennätys säilyi noin 150 vuoden ajan, kunnes Futabayama rikkoi sen vuonna 1936 ottamalla 69 peräkkäistä voittoa. Tanikaze voitti uransa aikana 21 ylimmän sarjatason turnausmestaruutta.

Tanikaze sai yokozunan arvon vuonna 1789, ja oli yksi ensimmäisistä sumopainijoista, joka sai suorittaa yokozunan painirinkiin astumisen seremonian 19. marraskuuta 1789. Tanikaze ja hänen pahin kilpakumppaninsa Onogawa saivat myöhemmin samana vuonna virallisesti yokozunan arvon. He olivat käytännössä ensimmäiset yokozunat, sillä aiemmille kolmelle yokozunalle oli myönnetty suurmestarin arvo vasta heidän kuolemansa jälkeen.

Tanikaze Kajinosuke tunnetaan myös legendaarisen sumopainijan Raiden Tameemonin valmentajana Isenoumin painitallissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tanikaze Kajinosuke Rikishi Information *sumogames.de*. Viitattu 12.10.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Tanikaze Kajinosuke *Sumowrestling Wiki*. Fandom.com. Viitattu 12.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  Legends of the Dohyo #3: The Peerless One - Raiden *Tachiai (立合い)*. Viitattu 12.10.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani

 |

 |
Taiteilija Ephraim Moses Lilienin *Siion* (1903).
**Siion** (hepr. ‏צִיּוֹן ,𐤑𐤉𐤅𐤍‎, *Tsijon*; m.kreik. Σιών, *Sión*) on heprealaisessa Raamatussa käytetty sana, jolla viitataan usein Israelin maahan sekä sen pääkaupunkiin. Sana esiintyi jo kolmetuhatta vuotta vanhoissa teksteissä. Alkuperäiseltä merkitykseltään sana tarkoittaa Siionin vuorta, joka sijaitsee Jerusalemin lähellä. Vuorella seisoi Raamatun mukaan samanniminen linnake, jonka kuningas Daavid Raamatussa valloitti.

Raamatussa *tytär Siion* tarkoittaa Jerusalemia tai sen asukkaita, toisinaan koko Israelia. Kristillisessä kielenkäytössä Siionilla tarkoitetaan usein kristillistä seurakuntaa. Nimi esiintyy muun muassa useissa virsissä sekä eräiden hengellisten laulukokoelmien nimissä kuten Siionin virret ja Siionin kannel.

Siionin mukaan on saanut nimensä myös sionismi, alun perin maalliseksi tarkoitettu poliittinen liike, jossa juutalaiset pyrkivät saamaan itselleen oman valtion. 

Rastafareille Siion viittaa Afrikkaan tai Etiopiaan. Mormoneille sana viittaa heidän omaan kirkkoonsa. Termin asiayhteys voi vaihdella paljonkin riippuen siitä, mikä uskonnollinen yhteisö sitä käyttää. Viihdeteollisuudessa muun muassa Matrix-elokuvissa on viitattu Siioniin viimeisenä ihmisten kaupunkina koneiden ollessa vallassa.

Lähteet
-------

1. ↑  2. Sam. 5:6–9
2. ↑  *Otavan iso Fokus, 6. osa (Ra-Su)*, s. 3798. Otava, 1973. ISBN 951-1-01236-3.
**Endel Rikand** (9. huhtikuuta 1906 Riika, Liivinmaan kuvernementti – 17. elokuuta 1944 Permisküla, Virumaa) oli virolainen ampuja, joka oli 1930-luvun MM-kisoissa menestynyt virolaisampuja. Hänen aseensa olivat niin vapaakivääri kuin pienoiskivääri. Toisen maailmansodan aikana hän siirtyi Suomeen ns. Suomen-Poikien riveihin ja palasi elokussa 1944 kotimaahansa kaatuen Narvan alueen taisteluissa.

Koulutus ja urheilu-urasta
--------------------------

Endel Rikand valmistui Tallinnan reaalikoulusta 1924 ja Valtion teollisuuskoulusta Põltsamaalla1926. Hän toimi aluksi Kaitseliitin urheilupäällikön apulaisena. Sen jälkeen hän työskenteli rauta- ja puuteollisuudessa Pärnussa ja teollisuuskoulun jälkeen piirtäjä-suunnittelijana tallinalaisessa huonekaluyrityksessä AS Massoprodukt.

Ennen kivääriammuntaa hän oli kaksi kertaa Viron mestari partiohiihdossa. Hän aloitti säännöllisen ampumisen vuonna 1932 ja nousi Viron maajoukkueeseen vuonna 1934 kilpaillen vuoteen 1939. Hän saavutti MM-kisoissa neljä mitalia (2 hopeaa ja 2 pronssia).

**Henkilökohtaiset ennätykset**

* 1160 pienoiskiväärin 3 × 40 laukauksella (1938), pystyasennossa 40 laukausta 379 (1939), 40 laukausta polvelta 392 (1938);
* 1123 vapaakiväärin 3 × 40 laukauksella (1939).

Mitalit MM-kisoissa
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilökohtainen kilpailu

Hopeaa
* 50 m pienoiskivääri, pysty (1939 Luzern)

 | Joukkuekilpailu

Kultaa
* 50 m pienoiskivääri, makuu (1935 Rooma)
* 50 m pienoiskivääri, polvi (1935 Rooma)

Hopeaa
* 300 m vapaakivääri, asennot (1935 Rooma)

 |

Sotavuodet
----------

Endel Rikandin onnistui jäädä Viroon neuvostomiehityksen aikaan, ja siirtyä Suomen Jatkosodan aikaan Suomen armeijaan ns. Suomen-pojat -yksikköön. Yksikkö siirrettiin elokuussa 1944 Viroon, jossa Rikand kaatui Narvan rintamalla Virumaan Permiskülassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  RIKAND, ENDEL  31.12.2010. ESBL. Viitattu 15.8.2023 (viroksi).
2. ↑  Athlete: Endel RIKAND *issf-sports.org*. Viitattu 15.8.2023 (englanniksi).
Suomalainen Jerobeam Salakyttä Team esiintymässä Kotkan meripäivillä 2013.
**Pellehypyillä** tarkoitetaan uimahyppyjen epävirallista alalajia, jossa kokeneet pellen asuihin pukeutuneet uimahyppääjät tekevät yleisöä huvittavia temppuja hyppytelineiltä yksin tai ryhmänä. Leikkimielisissä pellehyppykisoissa pisteet tavallisesti antavat yleisön joukosta valitut lapset.

Suomen pellehyppyhistoriaa
--------------------------

Uimahyppääjien kerho Härveli järjesti ensimmäiset pellehyppykilpailut vuonna 1950 Helsingin Humallahden meriuimalassa. Pellehyppyjen Suomen ja Pohjoismaiden mestaruuskilpailuja on järjestetty siitä lähtien. 

Pellehyppääjät ovat kokeneita uimahyppääjiä, jotka pellehyppääjänä omaksuivat humoristiset taiteilijanimet ja -seurat (esim. Kalle Korkkiruuvi, uimaseura Hautausmaan Jäykät). Suomen kokenein pellehyppääjä Helge Vasenius on voittanut uimahyppyjen Suomen mestaruuden 36 kertaa, osallistunut muun muassa kaksiin olympialaisiin ja Suomen kokeneimpana pellehyppääjänä Suomen pellehyppyjen mestaruuden 50 kertaa.

Pellehyppyjen suosio oli erityisen voimakasta 1950- ja 1960-luvuilla, mutta niiden suosio laantui vanhan hyppääjäkaartin lopetettua lajin. Uuden tulemisen laji saavutti 1990-luvulla suuresti Osmo Meskasen, alias Jerobeam Salakytän työn ansiosta. Samalla elvytettiin pellehyppyjen Suomi–Ruotsi-kilpailut.

### Jerobeam Salakyttä Team

*Pääartikkeli: Jerobeam Salakyttä Team*
2000-luvulla Osmo Meskasen johdolla suomalaiset pellehyppääjät ovat esiintyneet myös ulkomailla. Meskasen vetämä ryhmä Jerobeam Salakyttä Team esiintyi muun muassa Budapestissa 2006, Torinossa 2009, Kiovassa 2010 ja Los Angelesissa 2011.

Kuuluisia pellehyppääjiä
------------------------

* Helge "Hemppa" Vasenius, alias Joonas Ventti
* Simo Salminen, alias Liukas Lätkä
* Osmo Meskanen, alias Jerobeam Salakyttä
* Matti Myllymäki, alias Taisto Kovakanki
* Olavi Parviala, alias Ynjevi Ylähuurteinen
* Niko Laitila, alias Taavetti Tynnyri

Legendaarisia pellehyppyjä
--------------------------

* *Siivoojan iltapuhde* – Helge "Hemppa" Vaseniuksen bravuuri, 10 metrin telineeltä tehty hyppy, jossa hyppääjä lakaisee telinettä ensin päältä, sitten pää alaspäin roikkuen jalkaterillä telineestä kiinni pitäen. Hyppy tehdään suorin vartaloin pää edellä veteen. Sittemmin kuulunut Jerobeam Salakytän (Osmo Meskanen) repertuaariin.
* *Haamuhyppy* – Valkoiseen lakanaan pukeutunut "haamu" kummittelee 10 metrin tasanteelta, josta sitten hyppää kaavun riisuen alastomana veteen
* *Etuperin, takaperin, eriperin, jokaperin ja persperin* – Viiden metrin hyppytasolta tehty hyppy, joka suuntautuu kolmen metrin ponnahduslaudalle, johon hyppääjän jalka osuu ja hypyn suunta vaihtuu äkkinäisesti.

Dokumenttielokuva pellehypyistä
-------------------------------

* *Pellehypyn suurlähettiläät*, 2012 – ohjaus Paavo Häikiö

Lähteet
-------

* Uimahyppyseura Härvelin sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jerobeam Salakyttä

### Viitteet

1. ↑  Suomalaisen hurjapään hypyt ovat karmaisevaa katsottavaa. Iltalehti 2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Pellehypyn suurlähettiläät -elokuvan esittely, YLE (Arkistoitu – Internet Archive)