recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Guatemalanskorpionilisko** (*Heloderma horridum charlesbogerti*) on skorpioniliskon uhanalainen alalaji. Sitä elää vain Guatemalassa, erillään skorpioniliskon muista alalajeista. Luonnossa elää arviolta enää noin 200 yksilöä. Vuonna 2007 guatemalaskorpionilisko siirrettiin uhanalaisuutensa vuoksi uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen CITES-liitteestä II liitteeseen I. Tämä merkitsee että sen myyminen on nyt kielletty.

Se on nimetty herpetologi Charles M. Bogertin mukaan.

Ulkonäkö
--------

Aikuisen guatemalanskorpioniliskon ruumis on suurimmalta osin musta, ja siinä on täpliä joiden väri vaihtelee valkoisesta keltaiseen. Hännässä ei ole täpliä, vaan sen sijaan selvästi erottuvia raitoja.

Levinneisyys
------------

Guatemalanskorpionilisko elää vain kuivissa metsissä Guatemalassa, Motaguan laaksossa.

Ravinto
-------

Guatemalanskorpionilisko saa pääasiallisen ravintonsa asuttamiensa kuivien joenuomien kyyhkyjen ja kaijojen munista. Nämä linnut pesivät paksuilla, matalilla oksilla, joihin guatemalanskorpionilisko pääsee käsiksi. Lisko syö myös erilaisia hyönteisiä sekä samalla alueella elävän uhanalaisen *Ctenosaura palearis* -leguaanin munia.

Lähteet
-------

1. 1 2  H. h. alvarezi *helodermahorridum.com*.  Arkistoitu 21.6.2016.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1049318
* Wikispecies: Heloderma charlesbogerti
* EoL: 1287406
* GBIF: 6159025
* iNaturalist: 35007
* ITIS: 716554
* NCBI: 717478
* RD: charlesbogerti
* Species+: 12256

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Heloderma charlesbogerti
**Rodrigo Izecson dos Santos Leite**, joka tunnetaan paremmin nimellä **Digão**, (s. 14. lokakuuta 1985) on brasilialainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on keskuspuolustaja. Vasenjalkainen Digão on tällä hetkellä ilman seuraa. Hänen kasvattajaseuransa on brasilialainen São Paulo Futebol Clube, jossa hän myös aloitti ammattilaisuransa.

Ura
---

Vuonna 2005 Digão ostettiin AC Milaniin, missä hän ei kuuden vuoden jaksollaan pelannut kuin yhden ottelun, vaan vietti lähes koko ajan lainalla pääosin muissa italialaisseuroissa. Vuonna 2012 yhdysvaltalainen New York Red Bulls osti Digãon Milanilta. Hän ei pelannut New Yorkin ajallaan yhtään ottelua Red Bullsin paidassa. Heinäkuussa 2013 Red Bulls ja Digão purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä.

Yksityiselämä
-------------

Digãon veli Ricardo Izecson dos Santos Leite, joka tunnetaan paremmin nimellä Kaká, on myös jalkapalloilija. Digão ja Kaká pelasivat yhdessä São Paulossa ja Milanissa. Kaká on vuoden 2002 maailmanmestari ja lisäksi hänet valittiin maailman parhaaksi jalkapalloilijaksi vuonna 2007. Digão kutsui Ricardoa pienenä Kakáksi ja tällä samalla nimellä hänet tunnetaan nykyäänkin.

Lähteet
-------

* Digão Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Spencer, Jamie: 15 Footballers Who Are Much Less Famous Than Their Superstar Siblings *90min*.  7.12.2016.  Arkistoitu 5.7.2019. Viitattu 5.7.2019. (englanniksi)
**Live at the Fillmore East** on Neil Youngin ja Crazy Horsen vuonna 2006 julkaistu livealbumi. Young ja Crazy Horse tekivät helmi- ja maaliskuussa vuonna 1970 konserttikiertueen Yhdysvalloissa tukeakseen albumia *Everybody Knows This Is Nowhere*. Albumi sisältää 6. ja 7. maaliskuuta tältä kiertueelta nauhoitettuja esityksiä. Kiertue oli Youngin ja Crazy Horsen viimeinen, jolla oli mukana kitaristi Danny Whitten. Mukana oli myös Jack Nitzsche Crazy Horsen virallisena jäsenenä. 

Kappaleet "Everybody Knows This is Nowhere", "Down by the River" ja "Cowgirl in the Sand" ovat albumilta *Everybody Knows This Is Nowhere*. Live-esitys kappaleesta "Come on Baby Let's Go Downtown" on julkaistu aiemmin Youngin vuonna 1975 ilmestyneellä albumilla *Tonight's the Night* ja studioversio vuonna 1971 Crazy Horsen ensialbumilla *Crazy Horse*. Kaksi kappaleista julkaistiin vasta vuosia konsertin jälkeen. "Winterlong" ilmestyi kokoelma-albumilla *Decade* vuonna 1977 ja "Wonderin" albumilla *Everybody's Rockin'* vuonna 1983.

Kappaleet
---------

Kaikki kappaleet Neil Youngin ellei toisin mainittu.

1. "Everybody Knows This is Nowhere" – 3:36
2. "Winterlong" – 3:40
3. "Down by the River" – 12:24
4. "Wonderin'" – 3:35
5. "Come on Baby Let's Go Downtown" (Danny Whitten) – 3:51
6. "Cowgirl in the Sand" – 16:09

Kokoonpano
----------

* Neil Young ‎– kitara, laulu
* Danny Whitten ‎– kitara, laulu
* Jack Nitzsche ‎– sähköpiano
* Billy Talbot ‎– bassokitara
* Ralph Molina ‎– rummut, laulu

Arviot
------

* Allmusic: 4.5/5 tähteä
* Rolling Stone: 4/5 tähteä

Lähteet
-------

* HyperRust: Chronology - The Seventies

### Viitteet

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
Gogen Solntsev (ven. Гоген Солнцев, oikea nimi Ilja Solntsev; s. 5. joulukuuta 1980, Moskova) on venäläinen viihdeartisti, näyttelijä ja laulaja. Solntsev on tullut kuuluisaksi oman teatterinsa johtajana ja erilaisista Venäjällä julkisuudessa tapahtuneista skandaaleista.

Yksityiselämä
-------------

Gogen Solntsev eli sekavan lapsuuden. Vanhemmat erosivat Solntsevin ollessa nuori ja Solntsevia kasvatti osittain hänen täti ja mummo. Lapsena Solntsevia kiinnosti pianonsoitto ja laulaminen. Solntsev on asunut vanhempiensa kanssa hetken myös Suomessa. Solntsev aiheutti kohua menemällä naimisiin itseään 25 vuotta vanhemman Jekaterina Tereškovitšin kanssa vuonna 2018.

Ura
---

Solntsevin taiteellinen ura alkoi opettajana lasten teatterikerhossa. Myöhemmin Solntsev pääsi opiskelemaan teatterialaa ja opintojen ohessa esiintyi yökerhoissa. Opintojen jälkeen Solntsev päätyi venäläisen MTV-kanavan ohjelmaan Pjatero v otryve, jonka jälkeen Solntseville aukesi tie muihin ohjelmiin, kuten: Dom-2 ja Zvanyi užin. Vuonna 2011 Solntsevista tuli netti-ilmiö hänen käytyään vieraana ohjelmassa Pust govorjat. Ohjelman jaksosta tehty pilavideo "Advokat" sai runsaasti huomiota Venäjällä. Sittemmin Solntsevin yksityiselämää on seurattu keskusteluohjelmissa Govorim i pokazyvajem, Prjamoi efir ja Na samom dele.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Гоген Солнцев – биография, фото, личная жизнь, жена, скандалы, рост и вес 2020 *Uznayvse.ru*. Viitattu 10.5.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Гоген Солнцев: фото, биография, фильмография, новости - Вокруг ТВ. *Вокруг ТВ*. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
3. ↑  Гоген Солнцев и Катерина Терешкович - кто они и чего добиваются *Жираф большой*.  28.10.2018. Viitattu 10.5.2020. (venäjäksi)
4. ↑  Екатерина Терешкович: фото, биография, фильмография, новости - Вокруг ТВ. *Вокруг ТВ*. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
5. ↑  65-летняя жена Гогена Солнцева избила его на съемках шоу «Прямой эфир» *Вокруг ТВ*. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
**Arvo Brynolf Ahti** (3. heinäkuuta 1891 Helsinki – 17. lokakuuta 1939) oli suomalainen näyttelijä.

Ura
---

Arvo Ahdin vanhemmat olivat rappari Johan Viktor Ahti ja Brita Korva. Ennen näyttelijän uraansa Ahti työskenteli konttorialalla. Hän suoritti Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulukurssin 1910–1912, minkä jälkeen hän toimi kaksi vuotta Kansallisteatterissa harjoittelijana. Ammattimaisen näyttelijän uransa Ahti aloitti Kansan Näyttämöllä 1914–
1915; sen jälkeen hän näytteli Tampereen Teatterissa 1915–1918 ja Turun Teatterissa 1918–1922. Vuosina 1922–1924 Ahti toimi turkulaisen Raittiusyhdistys Taimen Näyttämön johtajana. Vuodesta 1927 alkaen hän työskenteli Turun Teatterin näyttelijänä.

Ahdin näyttämötehtäviä olivat muun muassa *Nummisuutareiden* Iivari, *Seitsemän veljeksen* Timo ja *Anna Liisan* Mikko. Laulunäytelmässä *Tukkijoella* Ahti näytteli Pölhö-Kustaan roolin. Uransa alussa Ahti oli näytellyt Suomen Kansallisteatterissa sivurooleja laidasta laitaan; Ilona-tietokannan mukaan hänen debyyttinsä oli hoviherran rooli espanjalaisnäytelmässä *Elämä on unelma* keväällä 1908.

Teatterin ohella Arvo Ahti näytteli pieniä sivurooleja kolmessa elokuvassa: *Sano se suomeksi* (1931), *Laivan kannella* (1938) ja *Takki ja liivit pois!* (1939).

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. 1 2  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 13
2. ↑  Arvo Ahti, 1891 - 1939 *Myheritage.se*. Viitattu 17.11.2019.
3. ↑  Arvo Ahti *BillionGraves*. Viitattu 21.3.2021. (englanniksi)
4. ↑  Ahti Arvo *Ilona.tinfo.fi*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 17.11.2019.
5. ↑  Arvo Ahti (näyttelijä) Elonetissä.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Fuad Rouhani** (23. lokakuuta 1907 Teheran, Persia – 30. tammikuuta 2004 Lontoo, Britannia) oli iranilainen virkamies ja OPECin pääsihteeri 21. tammikuuta 1961 – 30. huhtikuuta 1964. Hän on ainoa iranilainen OPECin pääsihteeri.

Elämäkerta
----------

Rouhani meni nuorena töihin Iranin öljyteollisuuteen, joka oli tuolloin Britannian hallinnassa. Hän työskenteli Anglo-Persian Oil Companyssä, joka oli ensimmäinen öljyä Iranista löytänyt yhtiö. Yhtiöstä tuli myöhemmin British Petroleum. Rouhani hankki asianajajan koulutuksensa Lontoosta ja Pariisista. Hän hankki kaksi lakitieteen tutkintoa Lontoon yliopistosta vuonna 1937. Rouhani toimi Iranin hallituksen neuvonantajana, kun se kansallisti Anglo-Persian Oil Companyn vuonna 1951. Myöhemmin hän neuvoi šaahi Mohammad Reza Pahlavia öljyalan kysymyksissä.

Kun OPEC perustettiin 1961, Rouhanista tuli järjestön ensimmäinen pääsihteeri. Tehtävässä hän joutui toimimaan järjestön jäsenten erilaisten tavoitteiden sovittelijana. Vuonna 1964 Rouhanin seuraajaksi tuli irakilainen Abd ar-Rahman al-Bazzaz, joka kannatti radikaalimpaa politiikkaa ja islamia.

Rouhani toimi šaahin neuvonantaja vuosina 1965–1968, ja samaan aikaan hän jatkoi oikeustieteellisiä opintoja ja valmistui tohtoriksi Pariisin yliopistosta vuonna 1968. Hän toimi pääsihteerinä järjestössä, joka ajoi Iranin, Pakistanin ja Turkin taloudellista yhteistyötä. Iranin vallankumouksessa Rouhanin omaisuus takavarikoitiin, ja vuonna 1979 hän muutti Geneveen ja sieltä edelleen Lontooseen, jossa hän kuoli 96-vuotiaana.

Rouhani ei ollut erityisen uskonnollinen. Hän kuitenkin kirjoitti useita islamia koskevia kirjoja. Lisäksi hän käänsi persiaksi muun muassa Platonia ja C. G. Jungia. Rouhani soitti taria ja oli taitava pianisti. Hän oli mukana perustamassa Teheranin sinfoniaorkesteria. 

Hänen puolisonsa oli Rohan Rouhani, ja heillä on kaksi tytärtä Guitty Hosseinpour ja Negar Diba.

Lähteet
-------

* Fuad Rouhani, 96; Elected First Secretary General of OPEC, New York Times

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fuad Rouhani
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston County-luokan hävittäjästä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Norfolk** (viirinumero D21) oli Britannian kuninkaallisen laivaston County-luokan hävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: County-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin 5. tammikuuta 1965 Swan Hunterilta, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1966. Se laskettiin vesille 16. marraskuuta 1967 kumminaan Norfolkin herttuatar Lavinia ja otettiin palvelukseen 7. maaliskuuta 1970.

Palvelus
--------

Aluksen B-torni korvattiin 1972 neljällä Exocet-ohuksen laukaisualustalla, jolloin siitä tuli ensimmäinen Exocet-ohjuksin varustettu Britannian kuninkaallisen laivaston alus. Se palasi palvelukseen 1974. Alus vieraili Ruotsissa syyskuussa 1976.

Alus poistettiin palveluksesta 1981, jonka jälkeen se oli Dartmouthissa koululaivana.

Chilen laivasto
---------------

Chilen laivaston *Capitán Prat*
Alus myytiin 6. huhtikuuta 1982 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä *Capitán Prat*. Aluksen Sea Cat -ohjukset korvattiin 1996 Barak-ohjuksilla. Vuonna 2001 alus muutettiin helikopterihävittäjäksi, kun sille asetettiin pysyvästi Eurocopter Cougar -helikopteri, jolloin sen Sea Slug -ohjukset poistettiin. Alus siirrettiin reserviin 24. helmikuuta 2006 ja poistettiin palveluksesta 11. elokuuta 2006. Se siirrettiin syyskuussa 2008 Meksikoon romutettavaksi.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Norfolk (D21)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 508

*County*-luokan hävittäjät

|  |  |
| --- | --- |
| Royal Navy | *HMS Devonshire* - *HMS Hampshire* - *HMS London* - *HMS Kent* - *HMS Fife* - *HMS Glamorgan* - *HMS Antrim* - *HMS Norfolk* |
| Chilen laivasto | *Almirante Cochrane* - *Almirante Latorre* - *Blanco Encalada* - *Capitán Prat* |
| Pakistanin laivasto | *Babur* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Daring*-luokka – Seuraaja: *Tyypin 82* hävittäjät |
**Reino Oskar Kivekäs** (4. heinäkuuta 1936 Helsinki – 14. joulukuuta 2004) oli suomalainen nyrkkeilijä, joka oli raskaassa sarjassa Suomen parhaimmistoa 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa.

Kivekäs voitti raskaassa sarjassa Suomen-mestaruuden vuosina 1959 ja 1964 sekä TUL:n mestaruuksia. Luzernin EM-kilpailuissa 1959 hän hävisi raskaassa sarjassa ainoan ottelunsa sveitsiläiselle Max Bösigerille pistein 0–5. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden vuonna 1959.

Kivekäs edusti seuratasolla Helsingin Jyryä.

Lähteet
-------

1. ↑  Reino Oskar Kivekäs *BillionGraves*. Viitattu 26.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Rantala, Risto & Siukonen, Markku (toim.): *Urheilumme kasvot 4*, s. 197. Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.
3. 1 2  SM-mitalistit 1951-1999 Suomen Nyrkkeilyliitto.  Arkistoitu 6.10.2019. Viitattu 2.11.2019.
4. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 264–265. Otava, 1970.
5. ↑  Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 771. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
6. ↑  Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 778. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
**Eemil Arvid (Arvo Eemeli) Korhonen** (19. syyskuuta 1869 Nurmes – 11. elokuuta 1940 Rauma) oli suomalainen lyseon lehtori ja kirjailija.

Korhosen vanhemmat olivat nahkuri, työnjohtaja Juho Korhonen ja Katariina Inkala. Hän pääsi yksityisesti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta 1891 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1897.

Korhonen toimi Viipurin suomalaisen lyseon historian, maantiedon ja suomen kielen nuorempana kollegana ja myöhemmin lehtorina vuosina 1902–1935.

Korhonen julkaisi 1895 nimimerkillä *Arvo K.* kertomuskokoelman *Veneellä poikki Suomenniemen : seikkailuja Pohjanmaan vesillä ja saloilla*. Hän teki kesällä 1895 kahden matkatoverin kanssa venematkan Kemijokivartta Rovaniemelle ja edelleen Auttijokea pitkin vedenjakaja ylittäen Kitkan vesistöön sekä sieltä Kitkajokea ja Oulankajokea pitkin Paanajärvelle. Matkalaiset palasivat takaisin Kuusamon kautta laskien sitten Iijokea pitkin Perämeren rannalle ja edelleen Ouluun. Tätä matkaa Korhonen kuvasi kirjassa.

Arvo Korhonen oli naimisissa vuodesta 1898 Edith Ottilia Roosin kanssa.

Teoksia
-------

Nimellä *Arvo E. Korhonen*:

* *Uusia kotimaisia mieskuorosävellyksiä 25-vuotisen toimintansa muistoksi julkaissut Viipurin Laulu-Veikot (W.S.B) – Nya inhemska kompositioner för manskör utgivna av Viipurin Laulu-Veikot (W.S.B) till minne av sin 25-åriga verksamhet* ; kokoelman toimittaneet Allan Schulman ja Arvo E. Korhonen. K. J. Gummerus, Jyväskylä 1922
* *Championaattikysymyksestä*, eripainos teoksesta *Karjalan kennelklubi 1910-1925*. Viipuri 1926
* *Karjalan kennelklubi 1910-1925* ; toimituskunta Arvo E. Korhonen ym. Karjalan kennelklubi, Viipuri 1926

Nimimerkillä *Arvo K.*:

* *Veneellä poikki Suomenniemen : seikkailuja Pohjanmaan vesillä ja saloilla*, kertoeli Arvo K. Otava 1895, 2. painos Kuusamon kansanopisto, Kuusamo 1987, uusintapainoksia BiblioBazaar 2011, Nabu Press 2012 (Teos Dorian Kansalliskirjastossa)

Lähteet
-------

* Arvo Korhonen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* KORHONEN Eemil Arvid (Arvo Eemeli). *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

### Viitteet

1. ↑  Tuumatti : Kolmen hurjan venematka Paanajärvelle v.1895 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Arvo Johannes Haapasalo**, vuoteen 1907 **Hujanen** (18. toukokuuta 1895 Mäntyharju – 3. heinäkuuta 1955) toimi Mikkelin ja Jyväskylän kaupunginjohtajana.

Haapasalon vanhemmat olivat ratavartija Juho Hujanen ja Briitta Maria Pimperi ja puoliso vuodesta 1924 opettaja Toini Aleksandra Ränsi. Haapasalo tuli ylioppilaaksi 1914 ja suoritti oikeustutkinnon 1922, varatuomarin arvon hän sai 1926. Hän toimi Raahen-Lapin rautatien kirjurina 1919–1923, Mikkelin kaupungin kamreerina ja rahatoimikamarin sekä köyhäinhoitolautakunnan sihteerinä 1923–1928, Mikkelin kaupunginjohtajana 1925–1935 ja Jyväskylän kaupunginjohtajana vuodesta 1935. Haapasalo kuoli työmatkalla Pohjanmaalla heinäkuun alussa 1955. Puolueisiin sitoutumattomalla Haapasalolla oli runsaasti erilaisia luottamustoimia.

Lähteet
-------

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 139–140. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2  Kaupunginjohtaja Arvo Haapasalo kuollut. *Helsingin Sanomat*, 6.7.1955, s. 3.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Varma T. Suosalmi** | **Jyväskylän kaupunginjohtaja**1935–1955 | Seuraaja:**Jorma Tuominen** |
**Fucecchio** on kunta Italiassa Toscanan alueella olevassa Firenzen metropolikaupungissa. Se sijaitsee noin 45 kilometriä Firenzestä länteen Arnojoen varrella.

Kunta sijaitsi vanhan roomalaisen tien Via Francigenan varrella. Se oli keskiajalla voimakkaasti sidoksissa pistoialaiseen Cadolingin sukuun. Kunta koki suurta tuhoa toisen maailmansodan pommituksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  www.tuttitalia.it
2. ↑  Giro d'Italia 2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fucecchio** Wikimedia Commonsissa

Firenzen metropolikaupunki
Bagno a Ripoli | Barberino Val d’Elsa | Barberino di Mugello | Borgo San Lorenzo | Calenzano | Campi Bisenzio | Capraia e Limite | Castelfiorentino | Cerreto Guidi | Certaldo | Dicomano | Empoli | Fiesole | Figline e Incisa Valdarno | Firenze | Firenzuola | Fucecchio | Gambassi Terme | Greve in Chianti | Impruneta | Lastra a Signa | Londa | Marradi | Montaione | Montelupo Fiorentino | Montespertoli | Palazzuolo sul Senio | Pelago | Pontassieve | Reggello | Rignano sull’Arno | Rufina | San Casciano in Val di Pesa | San Godenzo | Scandicci | Scarperia e San Piero | Sesto Fiorentino | Signa | Tavarnelle Val di Pesa | Vaglia | Vicchio | Vinci
**Aison** (m.kreik. Αἴσων, *Aisōn*, lat. *Aeson*) oli kreikkalaisessa mytologiassa Iolkoksen kuningas ja Tyron ja Kretheuksen poika. Hänellä oli veli Feres ja kaksi velipuolta Pelias ja Neleus. 

Pelias himoitsi valtaa toivoen hallitsevansa valtakuntaa yli koko Thessalian. Hänen onnistui lopulta karkottamaan Neleus ja Feres maasta, ja Aisonin hän vangitsi tyrmään. Vankinaolonsa aikana Aison nai Alkimeden, jonka kanssa hän sai useita lapsia kuten Iasonin ja Promakhoksen. Alkimede lähetti poikansa Kheironin, viisaan kentaurin kasvatettavaksi siinä pelossa, että Pelias tappaisi tämän, joka puolestaan pelkäsi Aisonin jälkeläisen joskus syöksevän hänet vallasta. Pelias kysyikin neuvoa oraakkelilta, joka neuvoi häntä olemaan varuillaan yksisandaalisen miehen varalta.

Monia vuosia myöhemmin Pelias järjesti kisat isänsä ja merenjumala Poseidonin kunniaksi, ja Iason saapui Iolkokseen hävitettyään sitä ennen toisen sandaaleistaan jokeen auttaessaan vanhaksi eukoksi naamioitunutta Heraa joen yli. Kun Pelias kuuli kaupunkiin saapuneen miehen, jolla oli vain toinen sandaaleistaan, hän kysyi Iasonilta, mitä tämä tekisi, jos kohtaisi miehen, jonka tietäisi aiheuttavan oman tuhonsa. Iason vastasi, että hän lähettäisi sellaisen miehen noutamaan kultaista taljaa. Pelias otti neuvosta vaarin ja lähetti Iasonin noutamaan taljaa vakuuttuneena tämän epäonnistuvan.

Iasonin poissa ollessa Pelias kuuli huhun, jonka mukaan Iason ja argonautit olisivat tuhoutuneet, Pelias juotatti Aisonille härän verta tukehduttaakseen tämän ja murhasi Promakhoksen.

Ovidiuksen mukaan Aison olisi selvinnyt vankeusajastaan, mutta kun Iason ja Medeia palasivat Iolkokseen, Aison ei tullutkaan heitä vastaan vaan odotteli kuolemaansa. Medeia valmisti uutteen, joka elvyttäisi Aisonin elämänhalun. Saatuaan sen valmiiksi hän viilsi kuninkaan kurkun auki, valutti veret ulos ja korvasi ne tekemällään uutteella. Aison huomasi herättyään olevansa jälleen nuoruuden voimissaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Kirjasto iv.50.1* (engl. käännös)
2. ↑  Ovidius: *Muodonmuutoksia vii, 159-284* (engl. käännös)
**Luirojärvi** on järvi Sodankylässä Saariselän etelälaidalla tuntureiden välissä. Se on lähde Kemijoen mutkaiselle latvahaaralle, Luirolle. Järvi kuuluu Urho Kekkosen kansallispuistoon.

Maantiede
---------

Luirojärven pinta-ala on 1,44 neliökilometriä ja rantaviivan pituus 9,4 kilometriä. Sen mainittavimpana naapurina kohoaa itäpuolella Saariselän korkein tunturi, 718 metrin korkeuteen kohoava Sokosti, ja pohjoispuolella 620-metrinen Lupukkapää. Järven rannat ovat metsämaata tai soistunutta metsämaata. Järvellä on yksi pieni saari, joka sijaitsee järven lounaisosassa.

Virkistysarvot
--------------

Järven etelärannalla on retkeilykäyttöön varattavat Kuuselankämppä ja Luirojärven varaustupa sekä vapaakäyttöinen Luirojärven autiotupa. Kuuselankämppä on vuonna 1963 rakennettu tupa. Luirojärven autio- ja varaustupa ovat samassa vuonna 1991 rakennetussa rakennuksessa, joka tunnetaan myös nimellä 'Luirojärven Hiltton'. Autio- ja varaustupien yhteydessä on sauna. Järven itärannalla on Raappanan kammi, jonka rakensi alun perin Sodankylän nimismies Aaro Raappana. Kammi rakennettiin uudelleen vuonna 1984, jonka jälkeen se toimi varauskammina, mutta nykyisin se on nähtävyyskohde.

Vesistösuhteet
--------------

Luirojärvi sijaitsee Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Luiron valuma-alueen (65.9) Luiron latvan valuma-aluella (65.94), jonka Luirojärven valuma-alueeseen (65.943) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 282,9 mmpy. Järvi laskee sen lounaispäästä lähtevää Luirojokea pitkin. Se laskee aluksi Lokan tekojärveen ja jatkaa siitä Kemijokeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Luirojärvi (65.943.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 12.2.2023.
2. 1 2 3 4  Luirojärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 12.2.2023.
3. ↑  Kuuselankämppä, vuokratupa (ns. Kuuselan kämppä) *luontoon.fi*. Viitattu 12.2.2023.
4. ↑  Luirojärvi, varaustupa *luontoon.fi*. Viitattu 12.2.2023.
5. ↑  Luirojärvi, autiotupa *luontoon.fi*. Viitattu 12.2.2023.
6. ↑  Raappanan kammi eli Sokostin kämppä *luontoon.fi*. Viitattu 12.2.2023.
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Ocean** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1805 vesillelaskettu 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva. Alus luokiteltiin 1. tammikuuta 1817 ensimmäisen luokan linjalaivaksi.

Valmistus
---------

Sir John Henslow'n suunnittelema alus tilattiin 4. toukokuuta 1797 Woolwichin telakalta, jossa sen vastaavana mestarina oli John Tovery heinäkuuhun 1801 ja sen jälkeen Edward Sison. Suunnitelma hyväksyttiin 21. kesäkuuta 1797, jolloin se siirrettiin omaksi luokakseen Dreadnought-luokasta. Köli laskettiin 1. lokakuuta 1792. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1805 ja valmistui takiloitavaksi ja varustettavaksi jo 10. joulukuuta 1801. Valmistuskustannukset olivat 90 076 puntaa sisältäen varustamisen.

Palvelus
--------

Marraskuussa 1805 alus otettiin palvelukseen päällikkönään Francis Pender, jonka alaisuudessa se lähti 1806 Välimerelle. Vuonna 1807 alus oli Välimerellä Collingwoodin lippulaivana päällikkönään Richard Thomas. Alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1809.

Alus oli tammikuusta 1811 huhtikuuhun 1812 Plymouthissa telakalla, jossa sille tehtiin pienehköjä korjauksia ja varustettiin. Telakoinnin kustannukset olivat 49 622 puntaa. Alus palautettiin palvelukseen tammikuussa 1812 päällikkönään Robert Plampin ja lähti Välimerelle 17. huhtikuuta. Se poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1814 ja siirrettiin reserviin Plymouthissa.

Alus luokiteltiin 1817 ensimmäisen luokan linjalaivaksi. Se muutettiin 1841 emälaivaksi ja romutettiin 1875. Aluksen keulakuva on museoitu Queensboroughiin Kentiin.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793–1817 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif 1793–1817 s. 25–26
2. 1 2  Winfield, Rif 1793–1817 s. 26


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Dreadnought-luokka** | **Royal Navyn toisen luokan linjalaivat** | Seuraaja:***HMS Impregnable*** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Dreadnought-luokka** | **Royal Navyn ensimmäisen luokan linjalaivat** | Seuraaja:***HMS Hibernia*** |
**Paul Jerima** (synt. **Jefimow**, myös **Jefimoff**, 29. joulukuuta 1892 Helsinki – 30. elokuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, graafikko ja urheilija, joka työskenteli pitkään Oy Tilgmann Ab:n palveluksessa. Urheilu-urallaan hän voitti useita pikajuoksun Suomen-mestaruuksia sekä edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta sen kaikkien aikojen ensimmäisessä maaottelussa vuonna 1911. Kuvataiteilijana Jerima tunnetaan parhaiten joulukorteistaan.

Elämä
-----

### Urheilu-ura

Jerima voitti 100 ja 200 metrin Suomen mestaruudet vuosien 1913 ja 1914 Kalevan kisoissa Helsingissä sekä Porissa vuonna 1915. Myöhemmin kävi ilmi, että Jerima oli voittaessaan Venäjän kansalainen, ja hänet tuomittiin menettämään kaikki henkilökohtaiset mestaruutensa. Suomen kansalaisena Jerima voitti myöhemmin 4×100 ja 4×400 metrin viestimestaruudet vuonna 1919 HIFK:n joukkueessa. Jalkapalloilijana Jerima edusti HIFK:n lisäksi Helsingin Sportia. Hän pelasi urallaan yhden A-maaottelun 22. lokakuuta 1911, jolloin Suomi kohtasi Ruotsin kaikkien aikojen ensimmäisessä maaottelussaan. Jerima vei maalillaan Suomen 2–0-johtoon viiden minuutin pelin jälkeen, mutta lopulta ottelu päättyi Ruotsin 5–2-voittoon.

### Graafikko

Oppikoulun jälkeen Jerima opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa ja Taideteollisessa keskuskoulussa. Vuonna 1918 hän aloitti Öflund & Pettersonin litografisen osaston päällikkönä, ja jatkoi myöhemmin tehtävässä yhtiön yhdistyttyä Tilgmannin kanssa 1921. Vuonna 1931 Jerima nimitettiin Tilgmannin tekniseksi ja taiteelliseksi johtajaksi, ja 1935 apulaisjohtajaksi. Yhtiön varatoimitusjohtaja hänestä tuli 1945. Lisäksi Jerima toimi opettajana Taideteollisessa oppilaitoksessa ja vaikutti useissa graafisen alan järjestöissä. Kuvittajana hänet tunnetaan mainosjulisteiden lisäksi erityisesti 1920–1930-lukujen joulukorteistaan, jotka Jerima signeerasi nimellä "JEF".

Jerima kuoli lyhyen sairauden jälkeen 61-vuotiaana elokuussa 1954.

Lähteet
-------

1. ↑  Paul Jerima (Jefimow) Geni.com. Viitattu 9.6.2015.
2. 1 2  60-vuotiaita: Johtaja Paul Jerima.  *Helsingin Sanomat*, 29.12.1952, s. 3. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 6.1.2019.
3. 1 2  Toimitusjohtaja Paul Jerima kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 31.8.1954, s. 3. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 6.1.2019.
4. ↑  Urheilutiedon SM-kilpailu 2006  8.4.2006. Suomen Urheilutietäjät ry. Viitattu 2.3.2012.
5. ↑  Soininen, Heidi – Forsblom, Mauri – Lahtinen, Esko S. – Lahtinen, Kirsti: *Jalkapallokirja 1998*. Helsinki: Suomen Palloliitto, 1998. ISSN 0787-7188.
6. ↑  100 vuotta ensimmäisestä maaottelusta  22.10.2011. Suomifutis. Viitattu 2.3.2012. [vanhentunut linkki]
7. ↑  Palo-Oja, Ritva: Kortin lumo säilyy.  *Museoon!*, 2011, nro 2, s. 14–15.  Tampereen kaupungin museopalvelut. Arkisto 17.5.2014. Viitattu 30.9.2020.
8. ↑  Paul Jeriman kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 2.9.1954, s. 3. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 6.1.2019.
**Arvo Ossian Aaltonen** (2. joulukuuta 1892 Pori – 17. kesäkuuta 1949 Pori) oli suomalainen uinnin olympiamitalisti ja yrittäjä. Aaltonen oli ensimmäinen suomalainen, joka saavutti olympiamitalin uinnissa. Seuratasolla hän edusti Porin Uimaseuraa.

Urheilu-ura
-----------

Antwerpenin olympialaisissa vuonna 1920 Aaltonen sijoittui sekä 200 että 400 metrin rintauintikilpailuissa kolmanneksi. Hänen aikansa oli 200 metrin loppukilpailussa 3.12,2 ja 400 metrillä 6.48,0. Antwerpenin lisäksi Aaltonen osallistui myös Tukholman vuoden 1912 olympialaisiin ja 1924 Pariisin olympialaisiin. Tukholmassa Aaltonen pääsi välieriin 200 metrin rintauinnissa, Pariisissa hän ei päässyt alkueristä jatkoon. 200 metrillä Aaltonen ui parhaan aikansa vuonna 1925 (2.58,9) ja voitti viimeisen Suomen mestaruutensa vuonna 1928. Kilpaura päättyi seuraavana vuonna.

Aaltonen voitti urallaan lukuisia Suomen-mestaruuksia. Hän voitti SM-kultaa 200 metrin rintauinnissa vuosina 1909, 1911–1913, 1915, 1916, 1919–1921, 1923 ja 1925–1927. Lisäksi hän voitti SM-kultaa 100 metrin rintauinnissa vuosina 1912 ja 1915–1917 sekä 400 metrin rintauinnissa vuosina 1912, 1913 ja 1915–1917.

Aaltonen teki vuonna 1912 lyhyiden ratojen Suomen-ennätyksen 100 metrin rintauinnissa ajalla 1.23,1. Ennätys pysyi voimassa seuraavaan vuoteen, kunnes Vilhelm Lindgrén rikkoi sen. Hän otti myös vuonna 1912 200 metrin rintauinnin lyhyiden ratojen Suomen-ennätyksen haltuunsa, kun hän paransi Herman Cederbergin ennätystä 1,9 sekunnilla aikaan 3.04,9. Aaltonen paransi ennätystä myöhemmin kolme kertaa, viimeisimpänä aika 2.58,9 vuonna 1925. Ennätyksen rikkoi Toivo Reingoldt vuonna 1929.

Yksityiselämä
-------------

Nuoruudessaan Aaltonen työskenteli vesijohtoalalla eri paikkakunnilla, kunnes perusti oman vesijohtoliikkeen Poriin vuonna 1918. Vuonna 1929 hän luopui liikkeestään ja muutti Kanadaan. Aaltonen palasi 1937 Poriin ja perusti Porin Putkityö Oy:n, josta tuli myöhemmin Arvo Aaltonen Oy. Aaltonen kuoli alkukesästä 1949 sydänhalvaukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veli-Matti Autio: Aaltonen, Arvo (1892–1949) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  18.7.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.12.2015.
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 22. Otava, 1970.
3. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 384–386. Otava, 1970.
4. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 378. Otava, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Arvo Aaltonen Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)
* Arvo Aaltonen *Olympedia*.  (englanniksi)
* Ponnisteluja, työtä ja sitkeyttä kysytään siirtolaisilta Kanadassa. Arvo Aaltonen palannut kotimaahan, Helsingin Sanomat, 15.10.1937, nro 278, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Fedot Šubinin Antonio Rinaldia esittävä kohokuva Hatsinan palatsissa vuodelta 1782.
**Antonio Rinaldi** (noin 1710 – 10. huhtikuuta 1794 Rooma) oli Venäjällä työskennellyt italialainen arkkitehti. Hänen työnsä edustavat barokkia, rokokoota ja varhaista klassismia.

Rinaldi opiskeli Luigi Vanvitellin johdolla. Venäjälle hän saapui vuonna 1751. Vuosina 1756–1790 hän toimi keisarillisen hovin arkkitehtina. Rinaldin tärkeimpiä töitä ovat Oranienbaumin palatsialueella sijaitsevat Pietari III:n palatsi (1758–1762), Kiinalainen palatsi (1762–1768) ja Liukumäkipaviljonki (1762–1774), Hatsinan palatsi (1766–1781, myöhemmin uudelleenrakennettu) sekä Pietarin Marmoripalatsi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 22*, s. 122. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1975.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antonio Rinaldi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* EUTA
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Luis Alberto Lacalle de Herrera** (s. 13. heinäkuuta 1941 Montevideo) on uruguaylainen poliitikko, maan presidentti vuosina 1990–1995 sekä Kansallispuolueen (Partido Nacional) johtaja 1999–2004 sekä vuodesta 2009 eteenpäin.

Luis Alberto Lacalle sai toiseksi eniten ääniä lokakuun 2009 presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella. Sen jälkeen hänen vastaehdokkaakseen toiselle kierrokselle tuli José Mujica.

Lacallen suvussa on ollut merkittäviä kansallispuolueen poliitikkoja: hän on äitinsä puolelta Luis Alberto de Herreran sisarenpoika. Poliittisen uransa Luis Alberto Lacalle aloitti Kansallispuolueessa vuonna 1958 *herreristojen* siiven kannattajana.

Lacalle meni vuonna 1961 töihin Clarín-lehteen ja suoritti 1974 Universidad de la Repúblicasta oikeustieteen tutkinnon.

Lacalle valittiin vuonna 1971 kansanedustajaksi, ja hän peri sedältään puolueen *herrerista*-siiven johdon. Vuoden 1973 vallankaappauksen jälkeen Lacalle pidätettiin muutamaksi viikoksi. Lacalle osallistui myös salaisen sotilasjunttaa vastustavan liikkeen toimintaan, ja hänet yritettiin murhata hänelle lähetetyllä myrkytetyllä viinipullolla vuonna 1978.

1980-luvulla Lacalle oli Correo de los Viernes y Opinar -lehden kolumnistina ja juonsi Patria y Partido -radio-ohjelmaa. Hän nousi myös puolueen johtoon ja asettui ehdolle vuoden 1989 presidentinvaaleihin, jotka hän voitti.

Lacallen presidenttikautena harjoitettiin taloudessa sokkiuudistuksia: valtion budjettialijäämää leikattiin veroja korottamalla ja leikkauksin, monopoleja hajotettiin, pankit yksityistettiin, maan valuutta kellutettiin, lakko-oikeutta rajoitettiin ja kauppaa vapautettiin. Toimet olivat samankaltaisia kuin naapurimaissa ja Itä-Euroopassa kylmän sodan lopulla.

Uruguayn presidenttinä maaliskuusta 2020 lähtien toiminut Luis Lacalle Pou on hänen poikansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Luis Alberto Lacalle Herrera Club Madrid. Viitattu 24.1.2015.
2. ↑  Uruguay ushers in first conservative government in 15 years *www.aljazeera.com*. Viitattu 2.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luis Alberto Lacalle** Wikimedia Commonsissa

* Luis Alberto Lacalle Biografias y vidas

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uruguay

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Bernardino Ramazzini.
**Bernardino Ramazzini** (4. lokakuuta 1633 – 5. marraskuuta 1714) oli italialainen lääkäri. Hän syntyi Carpissa ja opiskeli lääketiedettä Parman yliopistossa, jossa hänen kiinnostuksensa työperäisiin tauteihin alkoi. Ramazzini systematisoi olemassa olevan tietämyksen ja antoi suuren henkilökohtaisen panoksen alalle keräämällä havaintonsa De Morbis Artificum Diatriba -teokseen ("Työntekijöiden sairaudet"). Ensimmäinen painos painettiin Modenassa 1700 ja toinen Padovassa 1713. Teoksensa ansiosta Ramazzinia kutsutaan työlääketieteen isäksi. Työlääketieteen alkuvaiheessa keskityttiin diagnosoimaan kemiallisten ja fysikaalisten aineiden vaikutuksia sekä niiden hoitoihin. Ne ovat läheisesti sidoksissa työtoksikologiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Giuliano Franco: birth certificate Ethical values and virtues of the Diatriba. A tribute to Bernardino Ramazzini on the tercentenary of his death (1714) *researchgate.net*.  2014. Viitattu 6.5.2016.
2. ↑  George Rosen: A History of Public Health *A History of Public Health; revised expanded edition*.  1958. Viitattu 6.5.2016.
3. ↑  Chris Winder, Neill H. Stacey: *Occupational Toxicology, Second Edition*, s. 442. , 2004.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hanna Elina Vainio** (8. lokakuuta 1963 Helsinki – 28. maaliskuuta 2021 Bournemouth, Englanti) oli suomalainen kuvataiteilija, taidemaalari ja ympäristötaiteilija. Vuonna 1984 ylioppilaaksi kirjoittanut Vainio opiskeli Vapaassa Taidekoulussa vuosina 1984–1989 ja Taidekoulu Maassa vuosina 1989–1992 kuvataiteilijan ammattilinjalla.

*Tuulet ja Suunnat*
-------------------

Hanna Vainion suunnittelema Helsingin Malminkartanon täyttömäen huipulle ja rinteeseen rakennettu ympäristötaideteos *Tuulet ja Suunnat* valmistui vuonna 1998. Teos on kolmeosainen. Mäen rinteeseen on tehty valkoiset raidat, jotka muodostavat pyramidin, kun ne yhtyvät mäen huipulla. Raidat ovat 260 metriä pitkät ja ne tehtiin Sipoon Kalkkirannasta louhitusta kalkkikivimurskeesta.

Huipulla on teoksen toinen osa, kompassikuvio, joka on tehty kivestä. Kuvion reunoille on sijoitettu kahdeksan eriväristä tuulipussia kompassikuvion osoittamiin pää- ja väli-ilmansuuntiin. Kolmantena osana ympäristöteoksessa olivat istutukset: mäelle istutettiin puita, pensaita ja kukkia. Myös alueen polkuja kunnostettiin.

### Valokuvia teoksesta *Tuulet ja Suunnat*

* Kalkkikiviraidat.Kalkkikiviraidat.
* Kompassikuvio.Kompassikuvio.
* Tuulipussit.Tuulipussit.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 27.4.2021, s. B 10
2. ↑  Vainio, Hanna Elina (Internet Archivessa, tallennettu 12.3.2005) *Kuvataiteilijamatrikkeli*.  Arkistoitu 12.3.2005. Viitattu 12.4.2020.
3. 1 2  Ympäristötaiteilija Hanna Vainio *EnvironmentalArt.net-sivusto*.  Arkistoitu 10.4.2020. Viitattu 12.4.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
**Luis Amado Tarodo** (tai pelkkä **Luis Amado**; s. 4. toukokuuta 1976 Arganda del Rey, Madrid *lähde?*) on espanjalainen futsalmaalivahti. Hän edustaa Espanjan pääsarjan Inter Movistaria ja on pelannut myös Espanjan futsalmaajoukkueessa. Amado on yksi maailman kaikkien aikojen parhaista futsalmaalivahdeista, hänet valittiin vuosina 2003 ja 2004 maailman parhaaksi maalivahdiksi.

Maajoukkueura
-------------

Kolmiin MM-kilpailuihin osallistunut Amado on voittanut Espanjan maajoukkueen kanssa MM-kilpailuista kaksi MM-kultaa vuosina 2000 ja 2004 sekä yhden hopean vuodelta 2008. EM-kilpailuista hän on saavuttanut peräti viisi kultamitalia vuosilta 2001, 2005, 2007, 2010 ja 2012 sekä yhden EM-hopean vuodelta 1999. Amado on pelannut Espanjan maajoukkueessa 135 maaottelua.

Seurajoukkueura
---------------

Amado on edustanut vuodesta 2001 asti Inter Movistaria, jonka paidassa hän on pelannut lähes 350 ottelua ja onnistunut maalinteossakin 16 kertaa. Espanjan mestaruuden hän on voittanut kuusi kertaa, cup-mestaruuden seitsemän kertaa ja supercupin peräti yhdeksän kertaa. UEFA Futsal Cupin mestaruuksia Amadolla on kolme kappaletta. Hänet on valittu seitsemän kertaa sarjan vuoden maalivahdiksi ja liigamestaruuteen päättyneellä kaudella 2007-2008 myös koko sarjan parhaaksi pelaajaksi. Ennen jaksoaan Interissä Amado edusti Caja Segoviaa ja Atlético Madrid Leganésia.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Luis Amado Taradon tilastot FIFA:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Johnnies
**Johnnies** (bretoniksi *Johnniged* tai *Joniged*, englanniksi *Onion Johnny*, kymriksi *Sioni Winwns*) oli kutsumanimi bretonilaisille sipulikauppiaille, jotka myivät sipuleita  Britteinsaarilla.

Makea vaaleanpunainen sipuli on alun perin kotoisin Portugalista. 1600-luvulla kapusiini-munkit toivat sen Ranskan Bretagnen satamakaupunki Roscoffin seudulle, missä sitä ruvettiin myös viljelemään. Roscoffista käytiin kauppaa yli Englannin kanaalin, ja myös sipuleita alettiin viedä Britteinsaarille 1800-luvun alussa.

Sipulipunoksien tekoa Walesissa
Sipulit punottiin 3 tai 4 kilon punoksiin, jotka ripustettiin olkapäällä kannettavaan sauvaan. Myyjät olivat usein nuoria poikia, jotka sitten myivät sipuleita ovelta ovelle. Englantilaiset alkoivat kutsua heitä nimellä Johnny. 1900-luvun alussa sipuleiden myynti peitti koko Ison-Britannian Walesia ja Skotlantia myöten. Suurimmillaan kauppa oli vuosina 1920-1931. Vuonna 1929 Johnnies-myyjien määrä oli korkeimmillaan, jolloin heitä oli noin 1 400. Myynti kehittyi, ja 1930-luvulla myyjät saivat apuvälineekseen polkupyörän. Toisen maailmansodan jälkeen britit rajoittivat sipulien tuontia ja pakottivat Johnnies-myyjät perustamaan kaupallisia yrityksiä.

Katso myös
----------

* SS Hilda

Lähteet
-------

1. 1 2  Marie-Thérèse Chalapalain: The Johnnies of Rostoff and its region, Sellers in Great Britain since 1828 of the "rosé" onion of Roscoff *Tud ar Johnniged*.  huhtikuu 2003.  Arkistoitu 12.6.2020. Viitattu 30.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johnnies** Wikimedia Commonsissa
Aistulf kuvattuna 700-luvulla lyötyyn kolikkoon.
**Aistulf** (k. 756) oli langobardien kuningas vuosina 749–756. Hän seurasi valtaistuimella veljeään Ratchisia, joka luopui kruunusta ja vetäytyi luostariin.
Aistulf jatkoi langobardien laajentumispolitiikkaa ja hyökkäsi paavia ja Bysantin alueita vastaan. Vuonna 751 hän valloitti Ravennan, Bysantin päätukikohdan Italiassa, ja uhkasi myös Roomaa. Paavit eivät enää luottaneet heikoksi käyneeseen Bysanttiin, vaan kääntyivät frankkien major domusten eli käskynhaltijoiden puoleen.

Paavi Gregorius III oli jo vuonna 741 pyytänyt major domus Kaarle Martelia hyökkäämään langobardeja vastaan, mutta Kaarle oli kieltäytynyt, sillä frankkien valtakunnan asiat estivät häntä lähtemästä Italiaan.

Lopulta Paavi Stefanus II onnistui saamaan Kaarle Martelin pojan Pipin Pienen sotaretkelle langobardeja vastaan. Pipin oli julistautunut frankkien kuninkaaksi vuonna 751, ja Stefanuksen edeltäjä, paavi Sakarias oli antanut kirkon siunauksen Pipinin kuninkuudelle. Vastalahjaksi Pipin lupautui kirkon suojelijaksi. Pipin marssi armeijoineen Italiaan ensin 754 ja uudelleen 756 lyöden langobardit. Sen jälkeen hän luovutti sopimuksen mukaisesti paaville Rooman ja Ravennan välisen alueen, Ravennan eksarkaatin.

Aistulf kuoli vuonna 756 pudottuaan metsästysretkellä hevosen selästä. Hänen seuraajansa kuninkaana oli Desiderius, langobardien viimeinen kuningas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Italy - Lombards and Byzantines *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Encyclopædia Britannica Inc.. Viitattu 5.2.2013. englanti
2. 1 2  Kings of the Langobards *Foundation for Medieval Genealogy*. Viitattu 5.2.2013. englanti


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Ratchis** | **Langobardien kuningas**  | Seuraaja:**Desiderius** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Hits Remixed** on yhdysvaltalaisen laulaja-näyttelijä Miley Cyrusin toinen remix-levy Hannah Montanan roolissa. Se on viides Hannah Montana-albumi, ja se julkaistiin 19. elokuuta 2008 yksinomaisesti Wal-Mart -kaupoissa. Albumi sisältää molempien singlejä heidän albumiltaan Hannah Montana 2: Meet Miley Cyrus, joka oli Hannah Montanan neljäs studioalbumi ja Cyrusin debyyttialbumi. Pääasiassa Matthew Gerrard ja Robbie Nevil tekivät töitä kappaleiden parissa. The album peaked sijoittui sijalle 103 Billboard 200 -listalla ja neljänneksi Billboardin Top Kid Audio -listalla.

Tausta
------

Albumi sisältää sekä Hannah Montanan että Miley Cyrusin singlejä heidän albumiltaan Hannah Montana 2: Meet Miley Cyrus, joka oli Hannah Montanan neljäs studioalbumi ja Cyrusin debyyttialbumi. Albumi sisältää remix-versioita muiltakin levyiltä. American Idolin tuomari Kara DioGuardi oli mukana kirjoittamassa ja tuottamassa kappaletta "We Got the Party" yhdessä Greg Wellsin, Brian Greenin, Matthew Wilderin ja muiden kanssa. Muita levyä työstämässä olleita ovat Jamie Houston, Aris Archontis, Jeannie Lurie, Chen Neeman, Jay Landers ja Holly Mathis. Kappaleet eivät ole raskaasti miksattuja ja sisältävät vaikutteita pop rockista ja and teen popista.

19. elokuuta 2008 Hits Remixed -levä myytiin yksinomaisesti Wal-Mart -kaupoissa Yhdysvalloissa. Vasta yli vuoden kuluttua levyä alettiin myymään kansainvälisesti.

Kappalelista
------------

1. Pumpin' Up the Party
2. The Other Side of Me
3. Rock Star
4. We Got the Party
5. Who Said
6. Nobody's Perfect
7. The Best of Both Worlds
8. If We Were a Movie

Listasijoitukset
----------------

| Lista (2008) | Sijoitus |
| --- | --- |
| Billboard 200 | 103 |
| Billboard Top Kid Audio | 4 |

Julkaisuhistoria
----------------

| Maa | Päivä | Levy-yhtiö | Miten julkaistu |
| --- | --- | --- | --- |
| Yhdysvallat | 19. elokuuta 2008 | Walt Disney Records | CD, digitaalinen lataus |
| Itävalta | 11. syyskuuta 2009 |
| Australia |
| Meksiko |
| Sveitsi |
|
**Pihamedestäjä** (*Leptocoma zeylonica*) on eteläisessä Aasiassa tavattava medestäjiin kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Naaras
Kooltaan pihamedestäjä on noin 10 cm. Koiraan päälaki on sinivioletti, selkä on punaruskea ja yläperä on väriltään metallinhohtoisen violetti. Pyrstö on musta ja uloimpien sulkien kärjet ovat valkoiset. Siivet ovat ruskeat ja siipien kupeet sinivioletit. Tumman pään posket ja kurkku ovat violetit. Pihamedestäjäkoiraalla on kastanjanruskea kaulus. Vatsa on kirkkaan keltainen, siipien läheisyydestä valkoinen, ja siipien alustat ovat valkoiset. Naaras on päästään selästään ja siivistään ruskea. Kurkku on harmahtavan valkoinen. Kummankin sukupuolen nokka on pitkä ja alaspäin kaartuva.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Pihamedestäjää tavataan Intiassa, Bangladeshissa, Myanmarissa ja Sri Lankassa. Pihamedestäjän elinympäristöä ovat laajat metsät. Lajia tavataan usein myös pihoissa ja puutarhoissa, ja se tulee aivan asutuksen lähelle.

Ravinto
-------

Pihamedestäjien ravinto koostuu kukkien medestä ja hyönteisistä ja niiden toukista. Laji etsii ravintoa lentelemällä kukasta kukkaan eikä laskeudu maahan ravintoa etsiessään.

Lisääntyminen
-------------

Pesä ja nuori pihamedestäjä.
Pihamedestäjät elävät yksin tai pareittain. Pesimäaika kestää joulukuusta elokuuhun ja linnuilla on yleensä kaksi pesuetta pesimäkauden aikana. Roikkuvan, laukkumaisen pesänsä lintu rakentaa ruohoista, ohuista kasvikuiduista, puun kuoresta, kuivista kukkien terälehdistä ja hämähäkin seitistä. Naaras munii kaksi vaalean vihreää tai ruskaa pilkullista munaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Nectarinia zeylonica* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 27.1.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Hugh Whistler: *Popular Handbook of Indian Birds*, s. 270. READ BOOKS, 2007. ISBN 9781406745764. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.6.2009). (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Leptocoma zeylonica | 
* Wikidata: Q25191152
* Wikispecies: Leptocoma zeylonica
* Avibase: 9A13D986F7A8C5A7
* BirdLife: 22717782
* BOLD: 118888
* CoL: 3TMGS
* BOW: pursun3
* eBird: pursun3
* GBIF: 7340855
* iNaturalist: 145146
* ITIS: 916411
* IUCN: 22717782
* NCBI: 1517962
* Xeno-canto: Leptocoma-zeylonica

 |
|  |
| Certhia zeylonica | 
* Wikidata: Q25190912
* GBIF: 8841200

 |

 |