recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Carl Davis
**Carl Davis** (28. lokakuuta 1936 New York Yhdysvallat – 3. elokuuta 2023) oli yhdysvaltalainen kapellimestari ja säveltäjä, joka asui Britanniassa vuodesta 1961. Hän oli naimisissa brittiläisen näyttelijän Jean Bohtin kanssa. Davis kuoli aivoverenvuotoon 86-vuotiaana.

Musiikillinen tuotanto
----------------------

Davis sävelsi musiikkia yli sataan televisio-ohjelmaan, mutta parhaiten hänet tunnetaan mykkäelokuviin luodusta musiikista. Hän avusti myös Paul McCartneyn sinfonisten sävellysten orkestroinnissa. Davis sävelsi muun muassa BBC:n *Ylpeys ja ennakkoluulo* -televisiosarjan ja *Ranskalaisen luutnantin nainen* -elokuvan tunnusmelodiat. Lisäksi Davis sävelsi paljon nykytanssi- ja balettimusiikkia Englannin kansallisbaletin, Skotlannin baletin ja Birminghamin kuninkaallisen baletin näytäntöihin.

Muu toiminta
------------

Davis toimi taiteellisena johtajana ja kapellimestarina Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin Summer Pops -konserttisarjassa. BBC Proms -festivaalilla hän johti elokuvamusiikkikonsertin 1999 ja yhteistyö festivaalin kanssa jatkui siitä lähtien. Davis levytti omaa tuotantoaan ja muiden elokuvamusiikkia useiden brittiläisten orkestereiden kanssa, kuten Lontoon kuninkaallisen filharmonisen orkesterin, Lontoon filharmonikoiden, Englantilaisen kamariorkesterin ja Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa. 

Suomessa Davis johti lokakuussa 2007 Radion sinfoniaorkesteria, joka soitti hänen sovittamansa musiikin Charlie Chaplinin *Kaupungin valot* -elokuvan esityksen taustamusiikiksi.

Palkinnot
---------

Vuonna 2003 Davis sai arvostetun BAFTA-palkinnon elämäntyöstään elokuvamusiikin alalla, ja 2005 kuningatar Elisabet II myönsi hänelle korkea-arvoisen kunnianosoituksen (CBE honorary) hänen ansioistaan säveltäjänä ja kapellimestarina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bafta-winning composer Carl Davis dies aged 86 *The Guardian*.  3.8.2023. Viitattu 3.8.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee musiikkikappaletta. Wand’rin’ Star on myös kokoelma-albumi. Hakusana "Toiset on luotuja kulkemaan" ohjaa tänne. Sen muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
"**Wand’rin’ Star**" (vap. suom. *Vaeltava tähti*) on Frederick Loewen säveltämä ja Alan Jay Lernerin sanoittama musiikkikappale vuoden 1951 Broadway-näytelmästä *Paint Your Wagon*. Kappale lisättiin musikaaliin viime hetkellä sen Broadwayn ensi-iltaa edeltävien Bostonin-näytösten aikana. Näytelmän pohjalta tehdyssä elokuvassa *Kultarynnäkön iloiset päivät* (1969) sen esitti Lee Marvin. Marvinin levytys nousi Britannian singlelistan kärkeen maaliskuussa 1970.

Juha Vainio on kääntänyt kappaleen suomeksi nimelle "Toiset on luotuja kulkemaan". Suomennoksen ovat äänittäneet muun muassa Ossi Ahlapuro, Tapio Rautavaara, Kai Lind, Jukka Raitanen, Kari Tapio ja Sielun Veljet.

Levytyskapellimestari Markku Johansson on kertonut, että kappale oli Tapio Rautavaaralle poikkeuksellisen haastava, ja levylle kelpaava versio syntyi monien uusintaottojen ja nauhaleikkausten jälkeen. Kappale ilmestyi Rautavaaran albumilla *Muistoissain muuttumaton* vuonna 1971.

Lähteet
-------

1. ↑  Ruhlmann, William: Paint Your Wagon [Original Broadway Cast] *Allmusic*. Viitattu 27. elokuuta 2013. (englanniksi)
2. ↑  Number Ones in 1970 *Number Ones*. Viitattu 27. elokuuta 2013. (englanniksi)
3. ↑  Toiset on luotuja kulkemaan *Suomen Äänitearkisto ry*. Viitattu 29.6.2014. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Juha Nikulainen ja Raimo Nissilä: *Tapio Rautavaara: kulkurin taival*, s. 127. Helsinki: Warner Music Finland, 2008.
**Jukka Tapio Vornanen** (s. 1985) on turkulainen poliitikko ja historiantutkija. Hän oli vuosina 2017-2021 Turun kaupunginhallituksen ensimmäinen varapuheenjohtaja sekä konsernijaoston puheenjohtaja. Vornanen on toiminut Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 2012 alkaen ja toimii Vihreän liiton puoluehallituksen jäsenenä Varsinais-Suomen vihreiden edustajana. Vornanen on toiminut opiskelijapoliitikkona Turun yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuonna 2009 ja Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksen jäsenenä vuonna 2010. Vornanen on toinen *Lihansyöjien maa* -kirjan kirjoittajista ja yksi *Nälkävuodet* -kirjan kirjoittajista.

Syksyllä 2021 Vornasesta tuli ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkosen erityisavustaja.

Vornanen avioitui heinäkuussa 2022 Turun kaupunginvaltuutettu Niina Ratilaisen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuntavaaleissa valtuutetuiksi valittuja jäseniä *akavanerityisalat.fi*. Viitattu 5.8.2023.
2. ↑  Jukka Vornanen aloittaa ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkosen erityisavustajana maanantaina 20.9.2021. *ym.fi*. Viitattu 20.10.2021.
3. ↑  Lepänrinne, Jenni: Turun kaupunginvaltuustossa räiskyy rakkaus – Niina Ratilainen ja ex-valtuutettu Jukka Vornanen solmivat avioliiton *Turun Sanomat*.  29.7.2022. Viitattu 16.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* jukkavornanen.fi
**Hyötykasviyhdistys** on aatteellinen yhdistys, jonka perustivat toimittaja Risto Nurmi ja professori Toivo Rautavaara kesällä 1978. Hyötykasviyhdistyksen tavoitteena on luonnon ja viljeltyjen hyötykasvien tuntemuksen lisääntyminen ja käyttö. Perusajatuksena oli jo aikoinaan solmia uudelleen jo katkenneet yhteydet luontoon, ja tavoite on edelleen ajankohtainen. Rautavaara oli luonnon hyötykasvien ja viljeltyjen hyötykasvien tuntemuksen lisääjä. Hänelle oli tärkeää vanhojen viljelyskasvien perinteen jatkuminen ja niin se on jatkunutkin tähän päivään asti Annalassa.

Yhdistys toimii Annalan huvilan alueella J-talossa, Vanhassakaupungissa Hämeentien varrella. Hyötykasviyhdistyksen toiminnanjohtaja on Katja Uski. Uskia edelsi Taina Laaksoharju, joka aloitti vuonna 2013 Anu Rannan seuraajana (1988-2013).

Hyötykasviyhdistyksen toiminnat
-------------------------------

Annalassa yhdistys järjestää kursseja ja tapahtumia. Yhdistys julkaisee Pähkylä-jäsenlehteä, joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehdessä käsitellään laajasti keittiökasvien ja yrttien viljelyä ja käyttöä unohtamatta luonnonkasvien hyötykäyttöä. Sieltä saa myös neuvoja vaikeisiin puutarhapulmiin. 

Yhdistys järjestää erilaisia tapahtumia kuten kekrijuhla (viljelykauden päättyminen), laskiaisjuhla, talvitori, syystori, joulutori ja kesäisin tiistaikahvila, jossa pidetään myös puutarha-aiheisia esitelmiä.

Kurssiaiheita ovat kasvien monipuoliseen käyttöön opastavat teemat, kuten esimerkiksi sidonta-, kasvien värjäys-, viljely- ja ruokakursseja. 

Yhdistyksellä on eri puolilla Suomea alueosastoja, jotka järjestävät omaa toimintaa paikkakunnallaan.

Alku & Juuri
------------

Alku & Juuri -puutarhapuoti sijaitsee Helsingin Töölössä, osoitteessa Mechelininkatu 51. Monipuolisen ja historiallisesti kiinnostavan siemenvalikoiman lisäksi valikomaan kuuluu muun muassa alan kirjallisuutta. Alku & Juuri suosii perinnekasveja, luonnonmukaisesti tuotettuja ja vanhoja kauppakantoja. 

Yhdistyksellä on kivijalkapuodin lisäksi verkkokauppa.

Aiheesta muualla
----------------

* Hyötykasviyhdistys
*Tämä artikkeli käsittelee televisiosarjaa. Tommi Läntisen albumista kertoo Veijareita ja pyhimyksiä (albumi).*
**Veijareita ja pyhimyksiä** (*The Persuaders!*) on ITC Entertainmentin 1970–1971 tuottama televisiosarja. Sen pääosissa esiintyivät Tony Curtis (Danny Wilde) ja Roger Moore (lordi Brett Sinclair; koko nimi Brett Rupert George Robert Andrew Sinclair, Marnockin 15. jaarli). Sitä tehtiin 24 jaksoa.

Sarja muistetaan pääosanesittäjiensä lisäksi John Barryn säveltämästä dramaattisesta, 3/4-tahtilajissa kulkevasta tunnusmusiikista.

Televisiosarjaan pohjautuva kirja *Veijareita ja pyhimyksiä vauhdissa*/The Persuaders! 1 ilmestyi 1972. Kirjan tekijänä on Frederick E. Smith.
Kirja sisältää kaksi tarinaa, "Pelin Avaus"/Overture ja "Lapsuuden ystävä"/Angie..Angie. Ne pohjautuvat Brian Clemensin ja Milt Gelmanin
televisiokäsikirjoituksiin. Yksi suomentajista oli Juice Leskinen.

Syksyllä 1971 *Veijareita ja pyhimyksiä* oli *Katso*-lehden lukijaäänestyksessä Suomen neljänneksi suosituin televisio-ohjelma *Naapurilähiön*, brittisarjan *Mennään bussilla* ja *Kivikasvojen* jälkeen. Ääniä se sai etenkin miehiltä ja nuorilta. Sarjan katsojaluvut ylsivät Suomessa puolentoista miljoonan tuntumaan.

Televisiosarjan jaksoja julkaistiin Suomessa myös VHS-videoina, kaksi jaksoa kullakin kasetilla, nimellä *Veijareita ja pyhimyksiä: Kilpajuoksu kuoleman kanssa & Sporting Chance* sekä *Veijareita ja pyhimyksiä: Velhoja ja veijareita*. Näiden lisäksi julkaistiin VHS:llä televisioelokuvat *Kovaa peliä Lontoossa* (*London Conspiracy*, 1976) ja *Tehtävä Monte Carlossa* (*Mission Monte Carlo*, 1976).

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   Frederick E. Smith Veijareita ja pyhimyksiä vauhdissa - WSOY 1972 ISBN 951-0-00538-x
3. ↑  *Katso* 8/1972, katso Elfving, Sari: *Taikalaatikko ja tunteiden tulkit. Televisio-ohjelmia ja -esiintyjiä koskeva kirjoittelu suomalaisissa lehdissä 1960- ja 1970-luvuilla*, s. 270. Väitöskirja. Tampereen yliopisto, 2008. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 18.7.2021).
4. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Veijareita ja pyhimyksiä Internet Movie Databasessa
Abbé Pierre
**Abbé Pierre**, isä Pierre, (alkup. nimi **Henri Grouès**, G.O.Q. 5. elokuuta 1912 Lyon – 22. tammikuuta 2007 Pariisi) oli ranskalainen pappi ja parlamentaarikko, joka perusti kansainväliseksi kasvaneen Emmaus-liikkeen Pariisissa vuonna 1949.

Abbé Pierre oli katolinen pappi. Hän toimi toisen maailmansodan aikana Ranskan vastarintaliikkeessä ja avusti tuhansia juutalaisia sekä muita poliittisesti vainottuja ihmisiä pakenemaan Sveitsiin tai Algeriaan. Hän avusti muun muassa presidentti Charles de Gaullea pakenemaan maasta.

Sodan jälkeen hän havahtui asunnottomien ja köyhien hädälle. Hän avasi Pariisissa ovensa muutamalle yhteiskunnan syrjimälle miehelle ja pyysi heidän apuaan auttaakseen toisia. Tästä syntyi Emmaus-liike, jonka periaatteena on pyrkiä auttamaan itseä ja toisia. Liike on laajentunut maailmanlaajuiseksi, poliittisesti ja uskonnollisesti riippumattomaksi liikkeeksi. Liike tunnetaan yhteisöistään, kirpputoreistaan ja kehittyneestä kierrätystoiminnastaan.

Suomessa Emmaus-toiminta alkoi 1960-luvulla.

Abbé Pierre oli yhteiskunnallisesti aktiivinen henkilö, ja hänet äänestettiin monena vuonna Ranskan suosituimmaksi henkilöksi; vuonna 2003 hän jätti jalkapallotähti Zinédine Zidanen toiselle sijalle. Vuonna 2006 hän sijoittui Charles de Gaullen ja Louis Pasteurin jälkeen kolmanneksi television Kaikkien aikojen suurin ranskalainen -kyselyssä.

Abbé Pierre eli viimeiset vuotensa Rouenissa, Luoteis-Ranskassa. Hän kuoli keuhkokuumeeseen 22. tammikuuta 2007 pariisilaisessa sairaalassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Tietotoimisto 22.1.2007
2. ↑  Nalbantoglu, Minna: Muistot: abbé Pierre *HS.fi*.  5.5.2011. Viitattu 23.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Abbé Pierre**.
* Abbé Pierren muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
* Fondation Abbé Pierre

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Korea
	+ 2
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kartta Decaturin teistä ja rautateistä.
**Decatur** ([dəˈkeɪtər]) on kaupunki Atlantan metropolialueella Yhdysvaltojen Georgian osavaltiossa. Se on DeKalbin piirikunnan hallintokaupunki, jonka keskusta sijaitsee noin kahdeksan kilometriä itäkoilliseen Atlantan keskustasta. Vuoden 2020 väestönlaskennassa Decaturissa oli 24 928 asukasta.

Decaturissa on kolme MARTA-metroasemaa: Decatur, East Lake ja Avondale.

Decaturissa sijaitsevat naisille tarkoitettu Agnes Scott College ja pappisseminaari Columbia Theological Seminary, jotka molemmat ovat sidoksissa presbyteeriseen kirkkoon. Kolmas korkeakoulu kaupungissa on Georgian osavaltionyliopistoon kuuluva Perimeter College. DeKalbin piirikunnassa sijaitsee arvostettu yksityinen Emory University.

Decaturissa ovat syntyneet Yhdysvaltojen ensimmäinen naissenaattori Rebecca Latimer Felton, R.E.M.-yhtyeen keulahahmo Michael Stipe, näyttelijä ja koomikko Jan Hooks, rhythm and blues -laulaja Keri Hilson, pikajuoksija ja olympiavoittaja Gwen Torrence ja pituushyppääjä Dwight Phillips.

Lähteet
-------

1. ↑  QuickFacts Decatur city, Georgia *census.gov*. Viitattu 5.8.2023.
2. ↑  2022-2023 Best Colleges in Georgia *usnews.com*. Viitattu 5.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Decatur (Georgia)** Wikimedia Commonsissa
**Miesjärjestöjen keskusliitto ry** on vuonna 2011 perustettu yhdistys joka pyrkii edistämään hyvinvoinnin ja sukupuolten välisen tasa-arvon toteutumista miesnäkökulmasta. Keskusliiton perustajajäseniä ovat Miessakit ry, Vihreä miesliike ry ja Miesten tasa-arvo ry, ja liitto pyrkii keräämään piiriinsä kaikki miesjärjestöt ja -verkostot sekä miesten ja poikien hyvinvointipalveluita tuottavat yhdistykset. Liitto mm. järjestää foorumitoimintaa ja puuttuu miesasiaan arjessa, koulutuksessa, työelämässä ja poliittisessa päätöksenteossa. 

Järjestö on perustettu tammikuussa 2011. Sen puheenjohtaja on Rolf Paqvalin ja varapuheenjohtaja Jyrki Lohi. Liiton tavoitteena on yhteiskunta, jossa hyvinvointi- ja tasa-arvotarpeita ei aseteta sukupuolen perusteella arvojärjestykseen ja "jossa yhteistyötä vahvistetaan toisia kunnioittavan, kuuntelevan vuorovaikutuksen kautta".

Hallitus
--------

Ensimmäisen hallituksen jäsenet ovat dosentti Matti Rimpelä (puheenjohtaja), Rolf Paqvalin, Jukka Relander, Jukka Jonninen, Juuso Erno ja Pasi Malmi. Pääsihteerinä toimii Tomi Timperi.

Lähteet
-------

1. ↑  Miesjärjestöt yhdistävät voimansa uudessa liitossa, MTV3.fi 27.01.2011
2. 1 2 3  Miesjärjestöt perustivat yhteisen keskusliiton (Arkistoitu – Internet Archive), lehdistötiedote, Miesjärjestöjen keskusliitto, Miessakit.fi
3. ↑  Miesjärjestöjen keskusliitto MJKL *miesjarjestojenkeskusliitto.fi*. Miesjärjestöjen keskusliitto. Viitattu 1.9.2017.
4. 1 2  Miesjärjestöt perustivat yhteisen keskusliiton, Miesjarjestojenkeskusliitto.fi (luettu 13.3.2011)
**Länsi-Uudenmaan pelastuslaitos** on yksi Suomen 22:sta pelastuslaitoksesta. Hallinnollisesti Länsi-Uudenmaan pelastuslaitos kuuluu Länsi-Uudenmaan hyvinvointialueen organisaatioon. Osaksi hyvinvointialuetta pelastuslaitos siirtyi 1.1.2023 johtuen valtakunnallisesta sosiaali- ja terveydenhuollon muutoksesta. Ennen tätä muutosta Länsi-Uudenmaan pelastuslaitos oli Espoon kaupungin alainen kunnallinen liikelaitos.
Pelastuslaitoksen toimialue koostuu seuraavista läntisen Uudenmaan kunnista:

Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen tunnus vuodesta 2023 alkaen. Tunnuksen keskellä on Uudenmaan vaakuna.
Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen vanha tunnus, jossa Espoon kaupungin vaakuna.
* Espoo
* Hanko
* Inkoo
* Karkkila
* Kauniainen
* Kirkkonummi
* Lohja
* Raasepori
* Siuntio
* Vihti

Katso myös
----------

* Luettelo Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen paloasemista

Lähteet
-------

1. ↑  Organisaatio *Länsi-Uudenmaan pelastuslaitos*. Viitattu 5.10.2021.
2. ↑  Meistä *Länsi-Uudenmaan pelastuslaitos*. Viitattu 5.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen kotisivu

Suomen pelastuslaitokset

|  |
| --- |
| Etelä-Karjala ·
Etelä-Pohjanmaa ·
Etelä-Savo ·
Helsinki ·
Itä-Uusimaa ·
Kainuu ·
Kanta-Häme ·
Keski-Pohjanmaa ·
Keski-Suomi ·
Keski-Uusimaa ·
Kymenlaakso ·
Lappi ·
Länsi-Uusimaa ·
Pohjois-Pohjanmaa ·
Pirkanmaa ·
Pohjanmaa ·
Pohjois-Karjala ·
Pohjois-Savo ·
Päijät-Häme ·
Satakunta ·
Varsinais-Suomi
**Entiset pelastuslaitokset:** Oulu-Koillismaa · Jokilaaksot |
Palikoista koostuva leikki-sana sekä alla tekstinä Museo Leikki.Museo Leikin logo
**Museo Leikki** (ent. Suomen Lelumuseo Hevosenkenkä) on lelun, leikin ja lapsuuden historiaan erikoistunut museo, joka avautui toukokuussa 2022 uudisrakennukseen, Näyttelykeskus WeeGeen viereen Espoon Tapiolaan. Museo Leikin tarina sai alkunsa jo vuonna 1984. Silloin sosiaalineuvos Aira Heinäsen aloitteesta ja Lasten Päivän Säätiön tuella aloitettiin valtakunnallinen leikkikalukeräys tulevaa lelu- ja leikkimuseota silmällä pitäen. Säätiö halusi tukea lastenkulttuuria perustamalla Linnanmäelle kaikenikäisiä kävijöitä kiinnostavan kohteen, joka yhdistäisi eri sukupolvet. Vuonna 1988 tulevan museon tukiyhdistykseksi perustettiin Museo Leikin ystävät ry. ( ent. Suomen Leikki- ja Lelumuseon Ystävät ry), joka toimii edelleen aktiivisesti. Varsinainen Linnanmäen lelu- ja leikkimuseo avattiin huhtikuussa 1996. Museo järjesti huvipuistovuosinaan lukuisia erikoisnäyttelyitä ja yleisötapahtumia. Kävijämäärältään se oli Suomen suurin erikoismuseo.

Vuonna 2006 museo muutti Tapiolaan Näyttelykeskus WeeGeelle, jossa se toimi vuoteen 2010 saakka nimellä Leikkilinna – Suomen lelumuseo. Vuonna 2010 museo pääsi Teatteri Hevosenkengän kannatusyhdistyksen siipien suojaan ja nimeksi tuli Suomen Lelumuseo Hevosenkenkä. WeeGeellä museon painopiste oli vilkkaassa yleisötyössä, ja museo saavuttikin vuosi vuodelta kasvavan yleisön.

Vuosina 2020 – 2022 Lelumuseo kävi läpi suuren näyttely- ja konseptiuudistuksen. Museon näkökulma muuttui lelujen esittelijästä leikin tutkimusmatkailijaksi. Syksyllä 2021 museon nimi muuttuikin Museo Leikiksi. Uudistuksen myötä museo myös muutti uusiin tiloihin Näyttelykeskus WeeGeen viereen, osoitteeseen Ahertajantie 3. Museo Leikki avautui yleisölle toukokuussa 2022. Kiinteä yhteys ja yhteistyö Teatteri Hevosenkenkään jatkuu.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa museosta

Aiheesta muualla
----------------

* Museo Leikki

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Museo Leikki (Q112947174)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | lelumuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| koordinaatit | 60°10′43″N 24°47′49″E﻿ / ﻿60.178652°N 24.796842°E﻿ / 60.178652; 24.796842 |
|  |
|  |

 |
**Palaiópoli** (kreik. Παλαιόπολη; transl. myös *Paleópoli*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ándroksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ándroksen kuntaan, Ándroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 128 (vuonna 2011).

Antiikin Androksen kaupungin arkeologinen alue.
Palaiópolin kylä, suomeksi "Vanha kaupunki", sijaitsee lähellä Ándroksen länsirannikkoa noin seitsemän kilometriä etelään Batsísta ja noin 18 kilometriä länteen Ándroksen kaupungista. Se on saanut nimensä siitä, että sen lähellä sijaitsee antiikin ajan Androksen kaupungin arkeologinen alue. Kylän nähtävyyksiin lukeutuu myös Palaiópolin arkeologinen museo, jossa on esillä seudulta tehtyjä löytöjä.

Palaiópoli muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Παλαιοπόλεως, *Topikí Koinótita Palaiopóleos*), johon kuuluvat varsinaisen Palaiópolin kylän lisäksi kylät Agía Eleoúsa ja Kólympos. Koko yhdyskunnan väkiluku on 159. Se kuului aiemmin Ydroúsan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ándroksen kunnan Ydroúsan kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Archaeological Site of Palaiopolis *Andros Secrets*. Viitattu 3.10.2022.
3. ↑  Archaeological Museum of Palaiopolis Andros Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 19.4.2022. Viitattu 3.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palaiópoli** Wikimedia Commonsissa
*The Waterfall Fairy*, Ida Rentoul Outhwaiten kuvitusta teoksesta *The Enchanted Forest* vuodelta 1921.
**Ida Outhwaite** (9. kesäkuuta 1888 – 25. kesäkuuta 1960) oli australialainen lastenkirjojen kuvittaja, kirjailija ja taiteilija. Hänen ristimänimensä oli **Ida Rentoul**, ja hänen vanhempansa olivat pastori John Laurence Rentoul ja Annie Isobel Rattray.

Idan vanhempi sisar Annie Rentoul (1882–1978) kirjoitti keijukaisia käsitelleitä tarinoita, joista ensimmäiset kuusi julkaistiin vuonna 1903 *New Idea* -lehdessä. Tarinoiden kuvituksesta vastasi Ida. Ensimmäisen tosiasiallisen oman satukirjansa *The Lady of the Blue Beads* Ida ja Annie Rentoul julkaisivat vuonna 1908.

Vuonna 1909 Ida Rentoul avioitui liikemies Arthur Grenbry Outhwaiten (1875–1938) kanssa. Ida Rentoul Outhwaite, kuten häntä nyt kutsuttiin, ei avioiduttuaan julkaissut noin vuosikymmeneen mitään vaan keskittyi perhe-elämään. Pariskunnalle syntyi neljä lasta.

Kustannusyhtiö A & C Black julkaisi vuosina 1921–1930 viisi Outhwaiten teosta. Vuonna 1921 julkaistuun teokseen *The Enchanted Forest* kirjoitti tekstiosuudet hänen miehensä. Ida Outhwaiten ja Annie Rentoulin ehkä suosituin teos *The Little Green Road to Fairyland* puolestaan julkaistiin seuraavana vuonna.

Outhwaiten molemmat pojat kuolivat toisessa maailmansodassa. Hänen tyttärensä Wendy avioitui vuonna 1944 Kuninkaallisten ilmavoimien upseerin ja tulevan kenraalin Harold Brownlow Martinin kanssa.

Toisen maailmansodan jälkeen Outhwaite sanoi sodan vieneen kiinnostuksen keijukaisiin. Hänen taiteellinen silmänsä ei myöskään ollut juuri kehittynyt hänen uransa alkuajoista, ja se mikä oli 1900-luvun alussa ollut suosittua oli tuossa vaiheessa jo banaalia.

Ida Outhwaite asui viimeiset vuotensa Annie Rentoulin kanssa. Hän kuoli 25. kesäkuuta 1960.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Langmore, Diane: Ida Sherbourne Outhwaite *Australian Dictionary of Biography*. Viitattu 14.1.2019. (englanniksi)
2. ↑  Sir Harold Brownlow Martin *Australian Dictionary of Biography*. Viitattu 14.1.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Uppsalan Dekanhuset, jossa tutkimuslaitos toimi 1930–1940-luvulla.
**Rotubiologian tutkimuslaitos** (*Statens institut för rasbiologi*, *Rasbiologiska institutet*) oli Ruotsin Uppsalassa toiminut valtion tutkimuslaitos. Sen johtaja oli Herman Lundborg. 

Vuonna 1909 perustettu rodunjalostusoppia tehtävänään pitävä Ruotsin rotupuhtausseura (Svenska sällskapet för rashygien) oli luonut pohjaa rotubiologian tutkimuslaitokselle. Tutkimuslaitos perustettiin 1922 sen jälkeen kun valtiopäivillä oli tehty päätös sen perustamisesta. Rotubiologian tutkimuslaitos lakkautettiin vuonna 1958, minkä jälkeen sen tutkimustoimintaa jatkoi Uppsalan yliopiston lääketieteellisen genetiikan laitos (*Institutionen för medicinsk genetik*).

Lundborgin mukaan olisi kauhistuttavaa jos suomalaiset ja saamelaiset sekoittuisivat ruotsalaisiin. Toisaalta hän sai myönteisen kuvan tapaamistaan saamelaisista.

Lähteet
-------

1. ↑  A Contribution to the Physical Anthropology and Population Genetics of Sweden: Variations of the ABO, Rh, MN and P Blood Groups. Hereditas, Lund, ISSN 0018-0661 ; (1959)
2. ↑  Helena Backman: Rasbiologiska institutet - Uppsala universitetsbibliotek - Uppsala universitet *ub.uu.se*. Viitattu 9.8.2020. (ruotsiksi)
3. ↑  Rotubiologia pohjusti Ruotsin hyvinvointia 25.1.2015. Helsingin Sanomat. (Digilehden tilaajilla)
**Kymenlaakson aluetoimisto** oli Itä-Suomen sotilasläänin esikuntaan liitetty asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Haminassa vuosina 2008-2014.

Historia
--------

Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Haminassa reserviupseerikoulun rakennukseen numero 2 toiminta-alueenaan Kymenlaakson maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Kymen sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Kymenlaakson ja Etelä-Karjalan maakunnista vuoden 2007 loppuun. Perustettaessa organisaatioon kuului päällikön lisäksi asevelvollisuus- ja reserviläissektorit, joissa kummassakin oli yksi upseeri ja yksi opistoupseeri. Lisäksi asevelvollisuussektorissa oli yksi siviilityöntekijä ja reserviläissektorissa kaksi. Yhteensä aluetoimiston vahvuus oli siten kahdeksan henkeä. Aluetoimisto oli hallinnollisesti osa Reserviupseerikoulun operatiivista osastoa, minkä päällikkönä oli aluetoimiston päällikkö. Aluehallintoviranomaisena, asevelvollisuusasioissa ja viranomaisyhteistyötehtävissä toimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen.

Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Kymenlaakson aluetoimisto lakkautettiin 31. joulukuuta 2014 ja sen toimintaa jatkoi Karjalan prikaatiin perustettu Kaakkois-Suomen aluetoimisto.

Päälliköt
---------

Aluetoimiston päälliköinä olivat:

* eversti Heikki Hokkanen 1. tammikuuta 2008 - 31. heinäkuuta 2009
* eversti Markku Hutka 1. elokuuta 2009 - 31. heinäkuuta 2012
* eversti Esa Hyytiäinen 1. elokuuta 2012 - 31. joulukuuta 2014

Lähteet
-------

* Tynkkynen, Pekka: Itä-Suomen sotilaslääni 2008-2014 - Idän lukko historiikki ISBN 978-951-25-2609-3

### Viitteet

1. ↑  Tynkkynen 2014 s.105-106
2. ↑  Tynkkynen 2014 s.113
3. ↑  Tynkkynen 2014 s.105
*Tämä artikkeli käsittelee verkkopalvelua. Pyhän Annan lastenkirkosta on oma artikkeli.*
**Lastenkirkko** on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ylläpitämä, esiopetus- ja alakouluikäisille lapsille suunnattu verkkopalvelu. Lastenkirkon ideana on tarjota lapsille osallistavaa toimintaa verkkoympäristössä, ensin laajan virtuaaliympäristön ja kirkon työntekijöiden vetämien reaaliaikaisten leikki- ja hartaushetkien sekä pyhäkoulujen avulla, ja sittemmin tiivistetyn visuaalisen video- ja audiomaailman avulla. Vuoden 2015 alusta lähtien Lastenkirkko on toiminut myös Minecraft-peliympäristössä oman Fisucraft-palvelimensa kautta.

Historia
--------

Lastenkirkko avautui vuonna 2008 Vantaan, Helsingin, Espoon, Oulun, Tampereen ja Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymien sekä Seurakuntien Lapsityön Keskus ry:n, Poikien ja Tyttöjen Keskus ry:n ja kirkkohallituksen välisenä yhteistyönä. Lastenkirkon virtuaaliympäristö toimi vuodesta 2008 vuoteen 2014 asti. Vuoden 2015 alusta alkaen Lastenkirkko uudistui jättämällä vanhan virtuaaliympäristönsä ja avaamalla uuden visuaalisen käyttöliittymän, joka sisältää videoita, audiota, kuvia ja tekstisisältöjä, sekä laajenemalla Minecraft-pelimaailmaan oman Fisucraft-palvelimensa kautta.

Aiheesta muualla
----------------

* lastenkirkko.fi
* fisucraft.net - Lastenkirkon Minecraft-palvelin
**Kristillinen identiteetti** (tunnetaan myös nimellä **identiteettikristillisyys**) on kristinuskon tulkinta, jonka mukaan vain kelttiläiset ja germaaniset kansat, kuten anglosaksit, pohjoismaiset kansat ja/tai arjalaiset ja sukulaiskansat ovat Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin siten muinaisten israelilaisten jälkeläisiä.

Kristillinen identiteetti -liike ei ole järjestäytynyt uskonto, ja sitä harjoittavat yksilöt, riippumattomat seurakunnat ja jotkut vankilajengit, eikä se ole sidoksissa tiettyihin kristillisiin kirkkokuntiin. Sen teologia on kristinuskon rodullinen tulkinta.

Kristilliseen identiteettiin perustuvat uskomukset kehittivät ensisijaisesti 1900-luvun alussa sellaiset kirjoittajat, jotka pitivät eurooppalaisia ​​"valittuna kansana". Juutalaisia ja ei-valkoisia he puolestaan pitivät Kainin kirottuina jälkeläisinä ja uskoivat olevan "käärmeen sekasikiöitä". Tätä uskomusta kutsutaan yleisesti käärmeen siemeneksi tai kahden siemenlinjan opiksi. Valkoista ylivaltaa kannattavat lahkot ja jengit omaksuivat myöhemmin monia näistä opetuksista.

Kristillinen identiteetti edistää ajatusta, että kaikki ei-valkoiset (ihmiset, jotka eivät ole täysin eurooppalaista syntyperää) joko tuhotaan tai orjuutetaan, jotta ne voivat palvella valkoista rotua uudessa Jeesuksen Kristuksen taivaallisessa valtakunnassa maan päällä. Sen oppi sanoo, että vain "adamilaiset" (valkoiset) ihmiset voivat saavuttaa pelastuksen ja päästä paratiisiin. Monet sen kannattajista ovat millennialisteja.

Yhdysvaltalaisjärjestöt Anti-Defamation League ja Southern Poverty Law Center pitävät kristillinen identiteetti -liikettä rasistisena, juutalaisvastaisena ja valkoista ylivaltaa kannattavana.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Christian Identity". adl.org. Anti-Defamation League.
2. ↑  Eck, Diane (2001). A New Religious America: How a "Christian Country" Has Become the World's Most Religiously Diverse Nation. New York: HarperCollins. s. 347. ISBN 0-06-062158-3.
3. ↑  Buck, Christopher (2009). Religious Myths and Visions of America: How Minority Faiths Redefined America's World Role. Westport, CT: Praeger Publishing. s. 107, 108, 213. ISBN 978-0-313-35959-0.
4. ↑  "Bigotry Behind Bars: Racist Groups In U.S. Prisons". Anti-Defamation League. adl.org. October 1998.
5. ↑  Barkun, Michael (2014). Religion and the Racist Right: The Origins of the Christian Identity Movement. University of North Carolina Press. ISBN 978-1-46961111-2.
6. ↑  "Christian Identity". splcenter.org. Southern Poverty Law Center.
**Kymco Agility City 50** on taiwanilaisen Kymco-merkin skootteri, jonka on valmistanut Kwang Yang Motor Company, Ltd.

Skootteri on Kymcon vuonna 2008 tekemä malli valmistajan Agility-mallistoon, joka myötäilee tekniikassa ja ulkoasussaan Super 8-mallia. 
Ainoa huomattava ero Super 8:aan on City 50:n 16" renkaat, kun taas Super8:ssa on pienemmät 14" renkaat. 
Muita eroja aikaisempiin malleihin on suurempi massa sekä isompi koko. 
Kymco teki samana vuonna kaksi muuta Agility City -sarjaan kuuluvaa mallia, jotka olivat 125- ja 150-kuutioisia skoottereita.

Aikaisempiin Agilityn malleihin nähden on City 50:ssä suuremmat tilat jaloille. City 50:ssä on leveämpi tila jaloille alustansa puolesta ja myös ohjaustanko on ylempänä, jolloin jopa 190cm kuljettaja mahtuu skootterin selkään ilman että ohjaustanko osuu polveen mopoa käännettäessä. City 50:tä aikaisemmissa Agilityn malleissa on ollut selkänojaksi taitettava matkustajan penkki, mutta tämä ergonomiaa lisäävä ominaisuus puuttuu kokonaan, koska istuinosa on City 50:ssä yhtenäinen. Ajettaessa sateella umpinainen ajovalon kotelo saattaa Suomen oloissa päästää vettä sisäänsä, ja jos vettä pääsee koteloon ja se osuu hehkuvaan polttimoon, niin polttimon ikä lyhenee huomattavasti.

Ohjearvoja
----------

### Rengaspaineet

Rengaspaine mitataan rengas maassa ja mielellään alle huoneen lämpöä vastaavassa lämpötilassa. Ohjekirjan mukaan rengaspaine ei saa ylittää 2,5 kg/cm2 painetta.

| Alue | Normaali paine (1 henkilö/2 henkilöä) |
| --- | --- |
| Eturengas | 1,75/kg/cm2 |
| Takarengas | 2,0 / 2,25 kg/cm2 |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Kymco, AGILITY CITY 50/125, s.41, Fuel Consuption (L/100km), "< 2L"
Santalankorpi

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Santala, HankoSuomi |
| Pinta-ala | 
73 ha |

Hallinto| Tyyppi | 
Luonnonpuisto, suo, Natura 2000 -suojelualueView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1998 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Santalankorpi** on kaksiosainen Natura-alue Hangon Santalassa. Luonnonsuojelualueen koko on 73 hehtaaria ja se sijaitsee Hankoniemen keskiosassa. Alue on nuorta keidassuota, jossa ruoikko on monin paikoin valtalaji.

Santalankorven Natura-alue muodostuu kahdesta osasta: pohjoisemmasta Sandkärristä ja eteläisemmästä Luhtakorvesta. Sandkärr on suurimmaksi osaksi kangaskorpea, jossa on paikoin avoimempaa nevaa. Luhtakorpi on enimmäkseen lehtomaista turvekangasta. Seutu oli laitumena, niittynä ja peltona 1950-luvulle asti. Luhtakorven niittyjä on niitetty säännöllisesti 1990–2000-luvuilla ja aluetta on ennallistettu. Luhtakorven eteläosassa on Henriksbergin suo, puolen hehtaarin kokoin yksityinen luonnonsuojelualue.

Luhtakorvessa kasvaa Suomen suurin, tuhansien yksilöiden suuruinen, luhtaorvokkiesiintymä. Ensimmäinen havainto luhtaorvokista Hangon Santalasta on, kun Seppo Eurola löysi kasvia vuonna 1951 tehdessään valtakunnallista metsieninventointia. Kalevi Keynäs löysi Santalan–Tvärminnen luhtaorvokkiesiintymän vuonna 1981. Pääesiintymä löytyi vuonna 1983.

Luhtakorpi ostettiin valtiolle vuonna 1984. Santalankorven soidensuojelualue perustettiin vuonna 1985. Santalankorven Natura-alue perustettiin vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Santalankorpi *Ymparisto.fi*.  25.7.2013. Ympäristöministeriö, Suomen ympäristökeskus, ELY-keskus ja AVI. Viitattu 17.7.2017. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4  Ranta, Pertti & Siitonen, Mikko: Luhtaorvokki Suomessa 1851–2011 (PDF) (Verkkoliite) *Lutukka*.  2011, vsk. 27. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvitieteen yksikkö. Viitattu 17.7.2017.
**Kalevan Nuorten Liitto r.y.** oli lasten ja varhaisnuorten kasvatus- ja kulttuurijärjestö, jonka toiminnat yhdistettiin osaksi Suomen Nuorisoseurat ry:tä loppuvuodesta 2012.

Kalevan Nuorten Liitto perustettiin vuonna 1960. Sen tehtävänä oli edistää kulttuurista lasten ja nuorten harrastustoimintaa nuorisoseuroissa.

Kalevan Nuorten Liitto koordinoi lasten osallisuushanketta "Mun Vuoro" vuosina 2009–2011.

Talous
------

### Rahoitus

| Rahoituksen lähde | 2018 | 2017 | 2016 | 2015 | 2014 | 2013 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille | - | - | - | - | - | - | 390 000 € |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Kalevan Nuorten Liitto kiittää Nuorisoseurat. Viitattu 8.11.2014.
2. ↑  Avustukset valtakunnallisten nuorisoalan järjestöjen toimintaan  23.5.2018. Opetus- ja kulttuuriminiseriö.  Arkistoitu 24.5.2018. Viitattu 23.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kalevan Nuorten Liiton kotisivut
* munvuoro.fi
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Kymenlaakson Suunta** oli Haminassa, Kouvolassa ja Kotkassa vuosina 1933–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.

Lehden perustamista edelsi yritys saada kokoomuksen vararikkoon mennyt *Haminan Lehti* IKL:n äänenkannattajaksi. Viipurilainen *Karjala* päätti kuitenkin jatkaa haminalaislehden julkaisemista, jolloin IKL:n kannattajat perustivat oman lehden. Sen päätoimittajaksi siirtyi *Haminan Lehden* entinen päätoimittaja Hannes Seppänen. Vuonna 1934 *Kymenlaakson Suunnan* pääomistajaksi tuli IKL:n pää-äänenkannattajan *Ajan Suunnan* kustannusyhtiö. Keskustoimitus sijaitsi ensin Haminassa ja Kouvolassa ja asettui sittemmin Kotkaan. Kannattamaton lehti lopetettiin talvisodan alettua. Jo sitä ennen sen kokoa oli jouduttu supistamaan.

Kahdesti viikossa ilmestyneen *Kymenlaakson Suunnan* päätoimittajina työskentelivät Hannes Seppänen (1934–1935), Jaakko S. Holstila (1936) ja V. E. Halmeenmäki (1936–1939). Johtokunnan puheenjohtajina olivat Vilho Annala (1934–1935) ja O. Meriluoto vuodesta 1935 ja toimitusjohtajana Aarne Lehonkoski vuodesta 1934. Lehteä painettiin Kouvolassa ja Lahdessa ja vuoden 1934 lopulta lähtien kokoomuslaisen *Etelä-Suomen* kirjapainossa Kotkassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 42. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 2: Sanomalehdistö suurlakosta talvisotaan*, s. 300. Kuopio: Kustannuskiila, 1987. ISBN 951-657-198-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kymenlaakson Suunta* digitoituna kansalliskirjastossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Isänmaallinen kansanliike |
| --- |
|  |
| Puoluejohto | 

|  |  |
| --- | --- |
| Puheenjohtajat | 
* Kosola
* Annala

 |
|  |
| Pääsihteerit | 
* Ala-Kulju

 |

 |
|  |
| Organisaatio | 

|  |  |
| --- | --- |
| Läheisjärjestöt | 
* Musta Karhu
* Mustapaidat
* Sinimustat
* Suomen Kansallinen Ammattikuntajärjestö
* Uusi Huomen

 |
|  |
| Media | 
* Ajan Suunta (1932–1934)
* Karjalan Suunta (1933–1939)
* Keski-Suomen Suunta (1936–1939)
* Kymenlaakson Suunta (1933–1939)
* Lahden Suunta (1934–1936)
* Lakeuden Sana (1932–1933)
* Lakeuden Suunta (1933–1934)
* Lakeus (1935–1939)
* Pohjanmaan Suunta (1934–1936)
* Pohjois-Karjala (1936–1939)
* Pohjolan Suunta (1934–1936)
* Satakunnan Suunta (1934–1936)
* Savon Suunta (1934–1939)
* Työn Suunta (1935–1939)
* Varsinais-Suomi (1935–1940)

 |

 |
|  |
| Historia | 
* Kekkosen konstit

 |

 |
**Laajalahden kirjasto** on Espoon Laajalahden  kaupunginosassa toimiva, vuonna 1953 perustettu yleinen kirjasto. Kirjasto kuuluu Espoon kaupunginkirjaston toimipisteiden joukkoon ja osa pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa.

Laajalahden kirjasto on toiminut vuodesta 1963 Veljeskulman talossa.
Laajalahden kirjasto toimi vuodesta 1953 lähtien aluksi kansakoulun tiloissa. Kokoelma sisälsi aluksi muutaman kaapillisen kirjoja. Vuonna 1963 kirjasto muutti nykyiseen osoitteensa Veljeskulman taloon. Arkkitehti Pekka Hakaniemen ja rakennusmestari J. R. Sandellin suunnitteleman rakennuksen toisen vaiheen oli Sotainvalidien Veljesliitto rakentanut paljolti talkootyöllä vuonna 1962 (Kirvuntien puoleinen ensimmäinen vaihe valmistui 1959), ja kirjasto toimi aluksi vuokralla. Laajalahden kirjasto oli Espoon pääkirjasto Leppävaaran pääkirjaston valmistumiseen (1972) saakka. Kun Sotainvalidien veljesliitto päätti myydä rakennuksen vuonna 1974, lunasti asukkaiden aktiivisen toiminnan seurauksena kaupunki sen itselleen. 1980-luvulla kirjastotiloja kunnostettiin ja laajennettiin. Kirjastosta muodostui kaupunginosan kohtaamispaikka. Vuonna 2007 kirjastoa kunnostettiin perusteellisesti.

Laajalahtelaisen Sakari Vapaavuoren suunnittelema veistos *Raivaajat* (1975).
Museoviraston suojeluehdotuksen mukaan rakennusta ei saa purkaa, sitä tulee hoitaa ja käyttää niin, että rakennuksen historialliset, arkkitehtoniset ja maisemalliset arvot sekä yleiskaavamääräyksen aluetta koskevat arvot säilyvät. Erityisesti rakennuksen ulkoarkkitehtuuria tulisi suojella.

Kirjaston edustalle pystytettiin vuonna 1975 (toisen lähteen mukaan 1976) laajalahtelaisen keraamikko Sakari Vapaavuoren suunnittelema veistos *Raivaajat*. Teos kuvaa Laajalahden asuinalueen syntyä. Alumiiniseoksesta valettu teos oli Espoon kaupungin kokoelmien ensimmäinen julkinen veistos.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhteystiedot Helmet-kirjastot. Viitattu 1.3.2021.
2. 1 2 3  Laajalahden kirjasto kirjastot.fi. Viitattu 1.3.2021.
3. ↑  Laajalahden kirjasto Helmet-kirjastot. Viitattu 1.3.2021.
4. ↑  Espoon kirjastot Espoon kaupunki, espoo.fi.  Arkistoitu 27.2.2021. Viitattu 1.3.2021.
5. 1 2  Laajalahden kirjaston kivinen tie - Espoon pääkirjastosta Laajalahden olohuoneeksi  2010 (julkaistu alkujaan Laajalahti ry:n 60-vuotisjuhlajulkaisussa). laajalahtiry.fi. Viitattu 1.3.2021.
6. 1 2 3 4  Veljeskulma - Museoviraston lausunto 1.9.17  22.3.2019. laajalahtiry.fi. Viitattu 24.11.2021.
7. 1 2  Laajalahti: Raivaajapatsas. Sakari Vapaavuori, 1976 / Veistoksia ja muistomerkkejä Espoossa espoonperinneseura.net. Viitattu 24.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Laajalahden kirjaston sijainti kartalla (Kurkijoentie 24) (espoo.fi)
* Espoon kirjastot: Laajalahti (video) (kirjastokaista.fi)
**William Van Dijck** (s. 24. tammikuuta 1961 Leuven, Flanderin Brabant) on belgialainen yleisurheilija, 3 000 metrin estejuoksun MM-mitalisti.

Van Dijck karsiutui estejuoksun välierissä Helsingin MM-kilpailuissa 1983 ja Los Angelesin olympialaisissa 1984. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän sijoittui samassa lajissa viidenneksi.

Van Dijck saavutti 3 000 metrin estejuoksussa MM-pronssia Roomassa 1987 ajalla 8.12,18. Hän oli samassa lajissa viides Soulin olympialaisissa 1988 ja Splitin EM-kilpailuissa 1990. Hän oli estejuoksussa yhdeksäs Tokion MM-kilpailuissa 1991 ja Barcelonan olympialaisissa 1992.

Helsingin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1994 Van Dijck saavutti pronssia ajalla 8.24,86..

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 5 000 m | 13.23,40 | Oslo | 27. toukokuuta 1985 |
| 3 000 m estejuoksu | 8.10,01 | Bryssel | 5. syyskuuta 1986 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  William Van Dijck *Sports-reference.com*.  Arkistoitu 31.8.2011. Viitattu 21.8.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  William Van Dijck Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7  Athletics – William VAN DIJCK *The-sports.org*. Viitattu 21.8.2015. (englanniksi)
4. 1 2  Athlete profile – William VAN DIJCK *all-athletics.com*.  Arkistoitu 4.4.2016. Viitattu 4.6.2016. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**BCS-teoria** on suprajohtavuuden mikroskooppinen teoria, joka selittää tavanomaisten suprajohteiden termodynaamiset ja sähkömagneettiset ominaisuudet elektronien ja kidevärähtelyiden välisen vuorovaikutuksen avulla. Kylmäfysiikan pioneeri Heike Kamerlingh Onnes oli havainnut vuonna 1911, että tiettyjen metallien resistiivisyys katosi kokonaan ja äkillisesti lämpötilan laskiessa tietyn kriittisen lämpötilan alapuolelle. Tämän *suprajohtavuudeksi* nimetyn ilmiön mekanismi pysyi kuitenkin arvoituksena vuoteen 1957 asti, kunnes John Bardeen, Leon Cooper ja Robert Schrieffer julkaisivat teorian, jota kutsutaan heidän mukaansa nimellä BCS-teoria. Teoria toi keksijöilleen Nobelin fysiikan palkinnon vuonna 1972.

BCS-teorian mukaan suprajohtavuus syntyy elektronien vuorovaikuttaessa keskenään kidevärähtelyiden välityksellä. Tämän vuorovaikutuksen seurauksena elektroniparit muodostavat sidottuja tiloja, joita kutsutaan Cooperin pareiksi. Suprajohtavassa tilassa merkittävä osa elektroneista on sitoutunut Cooperin pareiksi, jotka vuorovaikuttavat keskenään ja muodostavat monimutkaisen monihiukkastilan. Monet suprajohteen ominaisuudet voi päätellä laadullisesti tämän monihiukkastilan rakenteesta.

Lähteet
-------

* Cooper, Leon N & Feldman, Dmitri: *BCS: 50 years*. World scientific, 2011. ISBN 978-9814304641.

### Viitteet

1. ↑  J. Bardeen, L. N. Cooper, J. R. Schrieffer: Microscopic Theory of Superconductivity.  *Physical Review*, 1.4.1957, 106. vsk, nro 1, s. 162–164. doi:10.1103/PhysRev.106.162. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  J. Bardeen, L. N. Cooper, J. R. Schrieffer: Theory of Superconductivity.  *Physical Review*, 1.12.1957, 108. vsk, nro 5, s. 1175–1204. doi:10.1103/PhysRev.108.1175. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2  The Nobel Prize in Physics 1972 *NobelPrize.org*. Viitattu 11.4.2023. (englanniksi)
"**Yardbird Suite**", alun perin "**What Price Love?**", on Charlie Parkerin säveltämä ja sanoittama jazzkappale. Parker sävelsi kappaleen jo vuonna 1940 ja halusi nauhoittaa sen Jay McShannin yhtyeen kanssa samana vuonna, mutta tuottajat eivät kelpuuttaneet kappaletta nauhoitettavaksi. Parker nauhoitti ensimmäisen version lopulta 28. marraskuuta 1946 septetillä, johon kuuluivat hänen lisäkseen trumpetisti Miles Davis, saksofonisti Lucky Thompson, pianisti Dodo Marmarosa, basisti Vic McMillan ja rumpali Roy Porter.

Kappaleen nimi viittaa Igor Stravinskyn *Tulilintu*-sarjaan (engl. *Firebird Suite*), jonka Parker oli kuullut joitakin vuosia aiemmin. "Yardbird" oli Parkerin pitkäaikainen lempinimi, joka myöhemmin lyheni muotoon "Bird". Vaikka suuri osa Parkerin sävellyksistä perustui jonkin aiemman kappaleen rakenteeseen, "Yardbird Suite" oli kokonaan Parkerin käsialaa.

Jazzlaulaja Eddie Jefferson sanoitti kappaleen uudestaan vuoden 1969 albumilleen *Come Along with Me*. Jeffersonin sanoitus kertoi bebopista ja sen alkuun saattaneista muusikoista eikä viitannut alkuperäisiin sanoihin mitenkään. Kappaleen on sanoittanut uudelleen myös bebop-pianisti ja laulaja Bob Dorough.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sandra Burlingame: Yardbird Suite *JazzStandards.com*. Viitattu 3.1.2011. (englanniksi)
**Nada Hope** on poliittisesti ja uskonnollisesti riippumaton suomalainen vapaaehtoisjärjestö. Järjestön toiminnan tarkoituksena on järjestää konkreettista avustusta sekä jakaa tietoa pakolaisista ja puutteen alaisista.

Historiaa
---------

Nada Hope aloitti toimintansa vuonna 1993 nimellä Nada. Nimen järjestölle antoi Bosnian pakolainen. Nada tarkoittaa serbian ja kroatian kielellä toivoa. Vuonna 1995 järjestö jakautui kolmeen osaan ja nimeen lisättiin englanninkielinen toivo-sana, Hope.

Yhteistyökumppanit
------------------

Nada Hope harjoittaa yhteistyötä monien yhdistysten, seurakuntien, yritysten, koulujen sekä yksityisten henkilöiden kanssa. Järjestön kaikki jäsenet työskentelevät vapaaehtoisina.

Avustuskohteet maailmalla
-------------------------

Yleisön aktiivisen osallistumisen ansioista järjestö on vuosien varrella lähettänyt satoja rekkakuormia sekä kontteja ympäri maailmaa, pääasiassa Eurooppaan, mutta myös Venäjälle, Intiaan, Sri Lankaan sekä Afrikkaan.

Puheenjohtaja ja perustaja
--------------------------

Järjestön puheenjohtajana toimii perustaja Nytte Ekman. Ekman työskenteli 1990-luvun vaihteessa Zimbabwessa vapaaehtoisena vuoden. Palattuaan Suomeen hän huomasi ihmisoikeuksien rikkeitä myös kotimaassaan, erityisesti kohdistuen pakolaisiin.

Tarve tehdä asialle jotain sai Ekmanin perustamaan järjestön ja aloittamaan työnsä ihmisoikeuksien parissa. Hän auttaa pakolaisia Suomessa opastaen ja neuvoen sekä konkreettisesti avustamalla. 

Ekman myös järjestää avustustavaran kuljetukset maailmalle. Hän kontaktoi avustus- ja ihmisoikeusjärjestöt vastaanottokohteessa, sopii ja järjestää rahdit, lähetyksen purkamisen, varastoinnin sekä kuljetukset kohdemaassa. Hän kerää varoja, vastaanottaa ja varastoi lahjoitustavarat Suomessa. Usein hän matkaa itse rekkojen kyydissä toimittamaan lähetyksen perille. 

Nytte Ekman on koulutukseltaan sairaanhoitaja, ja hänelle on tärkeää toimittaa kohteisiin myös lääketarvikkeita ja sairaalavarusteita. Lisäksi järjestö toimittaa avustuskohteisiin esimerkiksi vaatteita, kenkiä, astioita, peittoja ja muita vuodevaatteita, pyyhkeitä, patjoja, vaippoja, pesuaineita, kuivamuonaa sekä leluja.

Viimeaikainen toiminta ja tulevaisuuden näkymät
-----------------------------------------------

Vuonna 2013 kaksi kontillista ja rekka-autollinen lahjoitustavaraa on toimitettu Irakin ja Turkin kautta Syyrian pakolaisille sekä kohdemaan omille puutteenalaisille. Lisäksi yksi kontti toimitettiin Zimbabween.

Nada Hopen varasto Kauniaisissa suljettiin vuoden 2014 alusta puoleksi vuodeksi.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)