recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anneli Marjatta Ilmonen** (o.s. **Aho**, s. 2. maaliskuuta 1940 Pirkkala) on Tampereen taidemuseon entinen johtaja. Hän toimi tehtävässä vuosina 1968–2004.

Ilmonen oli Tampereen taidemuseon ensimmäinen kokopäivätoiminen museonjohtaja. Aikaisemmin sivutoimisina museonhoitajina olivat työskennelleet kuvataiteilijat Gabriel Engberg ja Reino Viirilä. Ilmosen johtajakausi kesti kaikkiaan 36 vuotta, jona aikana taidemuseo järjesti useita yleisömenestyksiksi osoittautuneita näyttelyitä. Sellaisia olivat esimerkiksi Tampereen jugendia (1973), muinaista Egyptiä (1993–1994) ja Perun intiaanikulttuureja (2001) käsitelleet suurnäyttelyt. Ilmosen kaudella taidemuseon rakennus myös peruskorjattiin ja sen tiloja laajennettiin. Lisäksi museo siirtyi Tampereen Taideyhdistykseltä Tampereen kaupungin omistukseen.

Ilmonen ehdotti aikoinaan Tove Janssonille ja Tuulikki Pietilälle, että Tampereen taidemuseo voisi ottaa alkuperäiset muumiteokset kokoelmiinsa. Ilmonen sai suostuteltua Tampereen kaupungin mukaan hankkeeseen, ja niin Jansson, Pietilä ja Pentti Eistola päättivät lahjoittaa laajan muumikokonaisuuden Tampereelle. Kyseessä oli taidemuseon historian suurin kertalahjoitus, mikä johti erillisen Muumilaakso-museon avaamiseen vuonna 1987.

Ilmonen on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hänelle on myönnetty museoneuvoksen arvonimi vuonna 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kuka kukin on – Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2003*, s. 283. Helsinki: Otava, 2002. ISBN 951-1-18086-X.
2. 1 2  Kaivanto, Kirsi: *Kaikki alkoi Engströmin kahvilassa: Tampereen Taideyhdistys ry 1898–2018*, s. 98–100. Tampere: Tampereen Taideyhdistys, 2018. ISBN 978-951-95719-4-2.
3. 1 2  Rämö, Marjo: Miksi muumityöt ovat Tampereella? *Tamperelainen*.  18.1.2013, päivitetty 19.1.2013.  Arkistoitu 27.4.2016. Viitattu 30.5.2019.
4. ↑  Inkat ja heidän edeltäjänsä – Perun kolme vuosituhatta Tampere:  Tampereen taidemuseo. Viitattu 30.5.2019.
5. ↑  Kaivanto 2018, s. 104–105.
6. ↑  Suominen, Tapio: Tampereen kaupungin taidekokoelmat. – *Virtauksia – Tampereen kaupungin taidekokoelmat*, s. 27, 29. Tampere: Tampereen taidemuseo, 2007. ISBN 978-951-609-354-6.
7. ↑  Rämö, Marjo: Korvaamattomien muumitöiden vieminen vanhaan tehtaaseen rikkoisi lahjoituksen ehtoja – Lue, mitä Tove Janssonin kanssa sovittiin *Tamperelainen*.  18.11.2011, päivitetty 19.11.2011.  Arkistoitu 9.10.2016. Viitattu 3.11.2016.
8. ↑  Tampereen taidemuseon kokoelmat  25.8.2016. Tampere:  Tampereen taidemuseo. Viitattu 3.11.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Thunderbolt** oikealta nimeltään **Peter Cannon** on sarjakuvahahmo, jonka seikkailuja julkaisi alun perin Charlton Comics -yhtiö alkaen vuodesta 1966. Hahmon ensimmäinen esiintyminen nähtiin *Peter Cannon... Thunderbolt* -lehden ensimmäisessä numerossa vuonna tammikuussa 1966, osana Charltonin toimittaja Dick Giordanon ideoimaa *Action Heroes* -supersankarisarjaa. Yhtiö myi hahmon monien muiden mukana kuitenkin DC Comicsille vuonna 1983. 

Thunderbolt oli ensimmäisiä supersankareita, jonka toimintaan yhdistettiin itämaista mystiikkaa. Thunderbolt toimi Vartijat-sarjakuvaromaanin *Ozymandias*-hahmon esikuvana.

Hahmo
-----

Peter Cannon oli orpolapsi, jonka Himalajalla asuvat munkit kasvattivat luostarissa. Hänen vanhempansa olivat tätä ennen joutuneet *Black Plague* -nimisen superroiston uhreiksi ja kuolleet. Kun Thunderbolt oli saavuttanut fyysisen ja henkisen täydellisyyden tason, munkit opettivat hänelle vanhoista kirjoituksista unohdettuja taitoja. Ne opittuaan hän matkasi Amerikkaan uskollisen ystävänsä Tabun kanssa ja aloitti uransa Thunderboltina.

Hahmon oikeuksien siirryttyä DC:lle, hän esiintyi kaksi vuotta *The Crisis Of Infinite Earth* -sarjassa vuosina 1985–1986, ennen kuin sai oman lehtensä vuonna 1992. Se ei kuitenkaan menestynyt odotetusti ja lopetettiin 12 osan jälkeen. Hahmo ei kuitenkaan kadonnut täysin, sillä hän esiintyi toisinaan Oikeuden Puolustajat -ryhmän jäsenenä. Hahmo kuoli yhdessä Kapteeni Atomin kanssa myöhemmin.

Thunderbolt on nimitys myös viidennestä ulottovuudesta kotoisin olevalle Yz nimiselle hengelle, joka toimi yhdessä Johnny Thunderin kanssa Justice Society of American jäsenenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Thunderbolt *comicvine.gamespot.com*. Viitattu 27.7.2018.
Ulkotuotantoauton mikserin pöytä eli videomikseri. Pöydällä kuvakäsikirjoitus.**Videomikseri**, **kuvamikseri** tai **mikseri** (engl. Switcher, Vision Switcher, Vision Mixer) on television monikameratuotannossa toimiva tekniseen henkilökuntaan kuuluva henkilö. Suomalaisen televisiotuotannon alkuaikoina käytettiin myös nimitystä **kuvansekoittaja**. Myös sitä teknistä laitetta, jolla mikseri työskentelee, kutsutaan mikseriksi tai videomikseriksi .

Tuotantohenkilöstöön kuuluva mikseri työskentelee tv-ohjaamossa joko monikamerastudiossa tai ulkotuotantoautossa. Tavallisesti hän istuu ohjaajan vieressä ja leikkaa kuvia uloslähtevään tai nauhoitettavaan ohjelmaan. Leikkauskomennot tulevat yleensä ohjaajalta. Ohjaaja määrittelee mihin kuvaan leikataan ja milloin. Joskus mikseri voi toimia myös itsenäisesti ohjaajan tai ohjaajan ja kuvaajan ennalta tekemien kuvasuunnitelmien mukaan. Leikkaukset eli siirtymät ovat joko suoria leikkauksia, ristikuvia, erilaisia videotrikkejä tai digitaalisia videoefektejä. Kuvat voivat olla monikameraohjelmaa kuvaavien kameroitten kuvia, ohjelmaan tulevia inserttejä tai grafiikkaa. Mikseri ajaa videokuvan päälle myös ohjelmassa käytettäviä tekstejä kuten otsikkoja, esiintyjien nimiä ja ohjelman lopputekstejä .

Ohjaajalla ja mikserillä on tv-ohjaamossa edessään monitoripaneeli, missä ovat näkyvillä kaikki tv-ohjelmassa käytettävät kuvalähteet kuten kameroitten ja inserttien kuvat. Paneelissa on myös uloslähtevän kuvan monitori ja esikatselumonitori.

Joissakin tuotantoyhtiöissä tai tuotannoissa ohjaaja saattaa toimia mikserinä.

Lähteet
-------

1. ↑  NFTU: *Film & TV technical terms*. Stockholm: Proprius, 1983, s. 118.
2. ↑  Millerson, Gerald: *The Technique of TV Production*. London and Boston: Focal Press, 1982.  ss. 128-131
3. ↑  Millerson, Gerald: *The Technique of TV Production*. London and Boston: Focal Press, 1982.  ss. 113-124
4. ↑   Burrows, Thomas - Wood, Donald: *Television Production - disciplines and techniques*. Dubuque, Iowa: WCB, 1982.  ss. 125-147
Songkranin viettoa *Khao San*-kadulla Bangkokissa.
Vesijuhlien aikaan ohikulkijoita sotketaan puuterimaisella talkilla.
**Songkran** (thaiksi สงกรานต์) on vanhan ajanlaskun mukainen thaimaalainen uudenvuodenjuhla, jota vietetään edelleen 13–15. huhtikuuta vuoden kuumimpaan aikaan ennen sadekauden alkamista. Songkrania kutsutaan myös *vesijuhlaksi*, ja sen viettoon kuuluvat olennaisesti karnevaalimainen, riehakas käytös ja vesisota, jolloin ohikulkijat kastellaan vedellä. Sosiaaliset tabut ja luokkarajat lievenevät songkranin ajaksi. Songkran on virallinen kansallinen vapaapäivä Thaimaassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Assumption University: The Songkran Festival, haettu 13.4.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)"Songkran is a Thai traditional New Year which starts on April 13 every year and lasts for 3 days. Songkran festival on April 13 is Maha Songkran Day or the day to mark the end of the old year, April 14 is Wan Nao which is the day after and April 15 is Wan Thaloeng Sok which the New Year begins."
2. ↑  Assumption University: The Songkran Festival, haettu 13.4.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)"It is also known as the "Water Festival" as people believe that water will wash away bad luck."
**Adapa** oli babylonialaisessa jumaltarustossa maailman ensimmäinen ihminen ja tietäjä. Nimi Adapa merkitsee sananmukaisesti miestä. Hän on saattanut olla Eridun, sumerilaisen pyhän kaupungin kuningas. Adapa keksi puheen ja loi sivistyneen elämäntavan perustan.

Adapaa voi verrata kristinuskon ensimmäiseen ihmiseen Aadamiin, joka nimesi pedot ja linnut. Adapan taru vastaa kristillistä syntiinlankeemuskertomusta, jossa Eeva, Aadamin puoliso, söi hedelmän kielletystä puusta ja aiheutti ihmisten karkotuksen paratiisista sekä ikuisesta elämästä.

Mytologia
---------

Adapa sai oppinsa veden, viisauden ja taikuuden jumalalta Ealta, jonka pappina hän toimi. Tarun mukaan Adapa aiheutti ihmiskunnan kuolevaisuuden kieltäytyessään syömästä ikuisen elämän ruokaa taivaassa. Hänen ollessaan kalastamassa Persianlahdella tuuli kaatoi hänen veneensä. Suuttuneena Adapa kirosi tuulen. Hänen kirouksensa oli niin voimakas, että tuulen siivet murtuivat. Huomatessaan tavallisen ihmisen suuren voiman taivaan jumala Anu säikähti. Hän määräsi Adapan tulemaan luokseen taivaaseen. Ea, joka ei halunnut menettää uskollista pappiaan taivaan houkutuksille, laati suunnitelman. Hän pyysi Adapaa pukeutumaan surupukuun sekä olemaan syömättä ja juomatta mitään tarjottua vierailunsa aikana. Adapa suostui tähän. Taivaassa Adapan otti vastaan vuorotellen kuoleva ja uudelleen syntyvä jumala Tammuz. Tammuz kummasteli, miksi Adapa piti taivaassa surupukua yllään. Adapa vastasi surevansa Tammuzin lähtöä maailmasta, ja vastaus miellytti tätä. Näin Adapaa kohdeltiin taivaassa vieraan tavoin, ei suinkaan rikollisena. Taivaan jumala Anu tarjosi Adapalle ruokaa ja juomaa hyvin aikein. Kieltäytyessään kohteliaasti tarjotusta Adapa kertoi Ean varoituksesta. Anu nauroi, sillä hän oli tarjonnut vieraalleen ikuisen elämän ruokaa. Anulla ei tuntunut olevan valinnan varaa miehen näin hienovaraisesti kieltäytyessä. Adapa palautettiin maan päälle, ja näin hän menetti mahdollisuuden kuolemattomuuteen sekä itseltään että kaikilta muilta ihmisiltä.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6

### Viitteet

1. 1 2  Cotterell 1996, s. 53

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vaunut.org** on Suomen laajin rautatiekuvagalleria ja rautatieharrastajien sivusto. Vaunut.org avattiin vuonna 1998, ja se yhdistettiin osaksi Resiina-lehden nettipalvelua alkuvuodesta 2008, kun sivun perustaja Janne Määttä luopui sivuston ylläpidosta. Vaunut.org tarjoaa yli 150 000 kappaleen kokoelman rautatieaiheisia kuvia, joita voi lisätä sinne kun on luonut oman käyttäjätunnuksen. Vain sivustolle liittynyt käyttäjä voi lisätä ilmaiseksi 10 kuvaa kalenterivuotta kohden, ja sen lisäksi Resiina-lehden tilaajat saavat lisätä sinne ilmaiseksi 70 kuvaa vuotta kohden.
Sivulta löytyy myös keskustelupalsta Resiina-keskustelu, jonne voi jokainen tunnuksen omaava kirjoittaa, palstalta löytyy alueita joilla ilmoitetaan esim. rautatieaiheisista tapahtumista, uutisista ja havainnoista.

Sivustoa kustantaa nykyään Suomen Rautatiehistoriallinen Seura ry ja Museorautatieyhdistys ry. Sivuston päätoimittaja on Jape Ruotsalainen. Vaunut.orgin sivustoilla kuvat ovat yhteydessä tasoristeyspalveluun linkillä, jos kuvaan on lisätty tasoristeyksen nimi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Etusivu *Vaunut.org*. Resiina. Viitattu 13.12.2015.
2. ↑  Osta kuvaoikeuksia *vaunut.org*.
3. ↑  Info *Vaunut.org*. Resiina. Viitattu 13.12.2015.
**Vaulx-en-Velin** [vo ɑ̃ vəlɛ̃] on Ranskan kunta ja 43 394 asukkaan kaupunki Lyonin itäisellä esikaupunkialueella. Se kuuluu Rhônen departementtiin Rhône-Alpesin hallintoalueella Itä-Ranskassa. 

Vaulx-en-Velin sijaitsee Rhône-joen rannalla ja on kanavien ympäröimä. Sen ja naapurikunnan Villeurbannen alueella sijaitsee suuri Cusset’n vesivoimala. Vaulx-en-Velinin muut naapurikunnat ovat Rillieux-la-Pape, Neyron, Décines-Charpieu, Chassieu ja Bron.

Vaulx-en-Veliniin kulkevat Lyonista metrolinja A, raitiotielinja T3 ja pikaraitiotie Rhônexpress.

Kaupungissa sijaitsee kaksi merkittävää oppilaitosta, julkiseen infrastruktuurirakentamiseen erikoistunut ENTPE (École nationale des travaux publics de l'État) ja arkkitehtuurikoulu ENSAL (École nationale supérieure d'architecture de Lyon).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: fr:Vaulx-en-Velin & en:Vaulx-en-Velin
**Veli (Weli) Gunnar Hohenthal**, vuodesta 1920 *Veli Gunnar Bogislaus von Hohenthal* (15. marraskuuta 1880 Raippaluoto – 23. kesäkuuta 1966 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen Venäjän armeijassa ja Suomen armeijassa palvellut everstiluutnantti.

Hohenthalin vanhemmat olivat rovasti Klas Emil Hohenthal (1846–1917) ja Leonie Reichnitz. Hänen veljiään olivat kauppaneuvos Arno Hohenthal ja Lennart Hohenthal, joka ampui vuonna 1905 prokuraattori Eliel Soisalon-Soinisen. Veli Hohenthal kävi Vaasan ruotsalaista lyseota vuoteen 1900 saakka. Hän meni sitten sotilasuralle opiskellen Pietarissa Nikolain ratsuväkikoulussa 1902–1905 ja Upseerien ratsukoulussa 1912–1914. Hohenthal toimi muun muassa leskikeisarinna Dagmarin adjutanttina. Vuonna 1905 hänet komennettiin Venäjään silloin kuuluneeseen Puolaan veljensä tekemän murhan aiheuttaman julkisen kohun vuoksi. Hän palveli Puolassa kolmen vuoden ajan Sotilasritarikunnan rakuunarykmentissä Garbalinissä Varsovan lähistöllä. Hohenthal oli myös aktiiviurheilija ja hän osallistui Tukholman olympialaisiin 1912 viisiottelijana. Kisoissa Venäjän nykyaikaisen viisiottelun viisimiehisessä joukkueessa oli neljä suomalaista upseeria : luutnantti Carl Aejmelaeus, tykistön alikapteeni Arno Almqvist, Henkikaartin rakuunarykmentin luutnantti Oskar Wilkman ja kaartinluutnantti Veli Hohenthal.

Venäjän vallankumouksen jälkeen Henkikaartin reserviratsurykmentin everstinä viimeksi toiminut Hohenthal palasi Suomeen ja hän pääsi Suomen armeijan palvelukseen everstiluutnanttina vuonna 1918 toimien sitten Hämeen ratsurykmentin komentajana. Hohentahl erosi vuonna 1923 armeijan palveluksesta ja toimi sitten vakuutusyhtiö Pohjolan tarkastajana. Hohenthalin armeijasta eron syynä oli hänen liian läheinen seurustelunsa venäläisemigranttien kanssa. Vuonna 1938 hän perusti *Oy Veli Hohenthal & Co*-nimisen yhtiön ja johti sitä vuoteen 1944 saakka. Hohenthal siirtyi Ruotsiin lokakuussa 1944 soutaen Ahvenanmaalta Simpnäsklubbin majakalle Tukholman saaristoon. Hän asui Ruotsissa loppuikänsä ja sai Ruotsin kansalaisuuden vuonna 1952. Hohenthalin kuoltua hänen tuhkansa haudattiin Siipyyn hautausmaalle sukuhautaan.

Veli Hohenthal oli naimisissa Natalia Pardelos-Stollnikoffin (s. 1878 Ukrainassa) kanssa.

Kirjallisuutta
--------------

* Viacheslav Nikitin : *Suomen armeijan venäläinen perintö: tsaarin upseerit ja itänaapurin kalusto Suomen puolustusvoimissa 1918-1948*; venäjän kielestä kääntänyt Mirko Harjula. Minerva Kustannus Oy, Helsinki 2018. ISBN 9789523127067
* Kaisa Kyläkoski : *Hohenthalit painomusteessa 1762-1904*. Books on Demand 2015. ISBN 9789523302570
* Mirko Harjula : *"Ryssänupseerit" - Ensimmäisen maailmansodan Venäjän asevoimien suomalaistaustaiset upseerit 1914-1956*. Books on Demand 2013. ISBN 9789522861429

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Veli Gunnar, Siipyyn pappilan eversti, Sukuyhdistys Hohenthalin sivut
2. 1 2  Mirko Harjula : *"Ryssänupseerit": Ensimmäisen maailmansodan Venäjän asevoimien suomalaistaustaiset upseerit 1914-1956*. BoD - Books on Demand 2013, sivu 65, 417 (Google Kirjat)
3. ↑  SKS Biografiakeskus : Suomen papisto 1800–1920 : Hohenthal, Klas Emil (1846-1917)
Köppenin C-luokat vihreän sävyillä.
**Meri-ilmasto** on kostea ilmastotyyppi, jossa lämpötilan vuotuiset ja vuorokautiset vaihtelut ovat yleensä melko pieniä.

Meri-ilmasto vallitsee muun muassa lauhkean vyöhykkeen mannerten länsirannikoilla kuten, kuten Euroopan länsiosissa Norjasta Portugaliin, Pohjois-Amerikassa ja Chilessä. Lisäksi meri-ilmastoa on Tasmaniassa ja Uudessa-Seelannissa.

Meri varastoi lämpöä kuin lämpöpatteri. Meri lämpenee keväällä hitaasti ja viilenee syksyllä vähitellen. Samalla tavoin meri reagoi yön ja päivän lämpötilavaihteluihin. Säähän ja ilmastoon liittyvät vuoden ja vuorokauden sisäiset lämpötilavaihtelut ovat meren läheisyydessä pienet. Meri-ilmastossa on pitkä kevät ja syksy. Ilman suhteellinen kosteus on suuri mereisillä alueilla. Meri-ilmaston vaikutusalueilla sataa yleensä melko paljon, sillä mereltä tulee kosteutta ja matalapaineita. Meren lähellä sataa useammin talvella kuin kesällä.

Lähteet
-------

1. ↑  Oceanic climate *meteorologyclimate.com*.  Arkistoitu 9.2.2011. Viitattu 4.2.2013. (englanniksi)
**Kari Matti Kautto** (s. 13. heinäkuuta 1951 Lahti) on suomalainen rakennusarkkitehti ja poliitikko. Hän toimi kansanedustajana kaudella 1983–1987 Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä edustaen vuosina 1983–1986 SKDL:ää ja vuosina 1986–1987 Demokraattista Vaihtoehtoa.

Kautto valmistui ylioppilaaksi vuonna 1971 ja rakennusarkkitehdiksi 1976 Lahden teknillisestä opistosta. Hän työskenteli rakennustyöläisenä 1971–1972. Eduskuntauransa jälkeen Kautto työskenteli vuonna 1987 suunnitteluinsinöörin viransijaisena Nastolassa ja vuosina 1988–1990 kaavasuunnittelijana Hollolassa. Vuosina 1990–2006 hän toimi osastopäällikkönä insinööritoimisto Paavo Ristola Oy:ssä Hollolassa.

Kautto liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP) vuonna 1970. Hän toimi SKP:n Lahden piirijärjestön sihteerinä 1978–1983, kuului SKP:n keskuskomiteaan 1975–1988 ja oli Lahden kaupunginvaltuuston jäsen 1976–1988. Kautto edusti puolueen taistolaista oppositiota. Tultuaan erotetuksi puolueesta hän siirtyi vuonna 1986 SKP:n (yhtenäisyys) riveihin. Kautto valittiin SKP:n järjestöjen keskuskomiteaan keväällä 1986 pidetyssä edustajakokouksessa. Hän kuului myös puolueen poliittiseen toimikuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Matti Kautto *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. 1 2  SKP:n järjestöjen edustajien kokous 26.–27.4.1986 (SKP:n järjestöt 1986), s. 86, 89.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansandemokraattien kansanedustajat 1983–1987 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(26) | 
* Alppi
* Astala
* Helle
* Hirvelä
* Kautto
* Kemppainen
* Kivistö (1983–1985)
* Koskenniemi
* Kuoppa
* Laaksonen
* Laine
* Leppänen
* Liedes (1983–1985†)
* Mustonen (1983, 1985–1987)
* Männistö
* Peltola (1985–1987)
* Pursiainen
* Rosnell
* Saarto (1983–1986)
* Salminen
* Stenius-Kaukonen
* Säilynoja
* Söderström
* Tennilä
* Toiviainen
* Turpeinen
* Uitto (1986–1987)
* Vepsäläinen
* Vähäkangas

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Anisotropic conductive film** (ACF) on elektroniikassa käytetty liimaliitostekniikka. Termillä voidaan tarkoittaa myös pelkästään kyseisessä tekniikassa käytettävää liimaa. 

ACF-tekniikassa vain pystysuoraan (anisotrooppisesti) sähköä johtava (engl. *conductive*) liima kiinnitetään tyypillisesti ensin piirilevyyn teippinä tai arkkeina (engl. *film*), jonka jälkeen komponentit ladotaan liiman päälle ja kiinnitetään painamalla niitä sopivalla voimalla sopivassa lämpötilassa. Valmiissa liitoksessa ACF-liima johtaa sähköä vain piirilevyn pinnan juotosalueen ja komponentin juotosalueen välillä (Z-suunta), eikä aiheuta oikosulkuja piirilevyn pinnan suunnassa (XY-suunta) eli juotosalueiden välillä. 

Liimaliitos on luonnostaan lyijytön ja mahdollistaa hyvinkin tiheän kontaktivälin. Käytetty lämpötila tekee siitä soveliaan myös materiaaleilla, jotka eivät kestä normaalia tina-juotosta. 
Tekniikkaa käytetään mm. nestekidenäyttöjen, suurtiheysliitinten (HDI, engl. *High Density Interconnect*) ja flip chip -komponenttien liittämiseen, sekä käytettäessä piirilevyalustana huonosti lämpöä kestäviä PEM tai PET materiaaleja.
Liitoksen luotettavuuden on todettu olevan joissain tilanteissa jopa perinteistä juotosta parempi. Tekniikka on kuitenkin massavalmistuksessa vielä melko uutta ja voimakkaasti kehittyvää, joten luotettavuuden arviointi varsinkin pitkällä tähtäimellä on hankalaa.

Lähteet
-------

*
**Vesikalvolliset** (Amniota) eli amniootit ovat nelijalkaisten selkärankaisten eläimien ryhmä, johon kuuluvat nisäkkäät, matelijat ja linnut. Sammakkoeläimet eivät kuulu amniootteihin. Amniootit on ryhmitelty yhteen alkionkehityksessä ja rakenteessa ilmenevien samankaltaisuuksien takia. Niillä kaikilla alkiota ympäröi vesikalvo eli amnion.

Vesikalvollisilla on muutamia yhteisiä piirteitä, jotka erottavat ne Tetrapoda-yläluokkaan kuuluvista sammakkoeläimistä. Ensinnäkin sammakkoeläinten munia ympäröi geelimäinen kerros, kun vesikalvollisilla alkiota ympäröi erilaiset kalvorakenteet. Sammakkoeläinten sydän muodostuu yhdestä osasta, kun vesikalvollisilla niitä on kaksi, kolme tai neljä, ja vesikalvollisten ruumiinpeite (iho) ei läpäise kaasuja tai vettä, toisin kuin sammakkoeläimillä.

Matelijat voidaan jakaa kolmeen ryhmään, joita erottaa pääkallossa olevien aukkojen (*fenestrae*, yks. *fenestra*) määrä ja paikka. Anapsideihin kuuluvilla matelijoilla ei ole lainkaan aukkoja, kun diapsideilla on niitä kaksi ja synapsideilla yksi. Kaksi ensimmäistä ryhmää luokitellaan vielä kuuluvaksi sauropsideihin, joihin synapsida ei kuulu. Jako on puhtaasti morfologinen, joten siitä ei voi päätellä eläinryhmien välisiä sukulaisuussuhteita. Nisäkkäät ovat kehittyneet synapsideista.

Luokittelu
----------

* Synapsida
	+ Caseasauria
	+ Eupelycosauria
		- Varanopidae
		- Edaphosauridae
		- Sphenacodontia
			* Therapsida
				+ Cynodontia
					- Mammalia
* Sauropsida
	+ Anapsida
		- Testudines
	+ Diapsida
		- Sauria
			* Lepidosauromorpha
				+ Lepidosauria
					- Squamata
					- Rhynchocephalia
						* *Sphenodon*
			* Archosauromorpha
				+ Archosauria
					- Pseudosuchia
						* Crocodilia
					- Avemetatarsalia
						* Pterosauria
						* Dinosauria
							+ Aves

Lähteet
-------

* Brian Keith Hall, Benedikt Hallgrímsson, Monroe W. Strickberger: *Strickberger's Evolution*. Jones & Bartlett Publishers, 2007. ISBN 978-076-370-066-9.

### Viitteet

1. ↑  Strickberger's Evolution, s. 436
2. ↑  Strickberger's Evolution, s. 438


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q181537
* Wikispecies: Amniota
* ADW: Amniota
* EoL: 3014446
* Fossilworks: 53189
* NCBI: 32524
* uBio: 5304987

 |

 |
Leda Gys.
**Leda Gys** (oikealta nimeltään *Giselda Lombardi*, 10. maaliskuuta 1892 Rooma – 2. lokakuuta 1957 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.

Roomalaiseen porvarisperheeseen syntynyt Gys pääsi runoilija Trilussan (Carlo Alberto Salustri) avulla Cinesille, jossa hän teki ensimmäiset lyhytelokuvansa vuonna 1913. Hänen ensimmäinen merkittävä pitkä elokuvansa oli Baldassarre Negronin ohjaama *Histoire d’un Pierrot* vuonna 1914. Vuodesta 1915 lähtien Gys näytteli lukuisissa Mario Caserinin elokuvissa kuten *La pantomima della morte* ja *L’amor tuo mi redime* (molemmat 1915). Giulio Antamoron ohjaama *Christus* (1916) teki hänestä yhden italialaisen mykkäelokuvan suurista tähdistä. Vuodesta 1917 lähtien Gys työskenteli Napolissa Gustavo Lombardon tuottamissa elokuvissa, joista muistetaan varsinkin Ubaldo Maria Del Collen yhteiskuntakriittinen melodraama *I figli di nessuno* (1921).

Näyttelijänä Gys oli monia mykkäelokuvan diivoja aidompi ja inhimillisempi, minkä ansiosta hänen uransa jatkui vielä Italian elokuvateollisuuden lamavuosinakin sellaisissa napolilaiselokuvissa kuten *Vedi Napule e po’ mori!* (1924), *Napoli è una canzone* (1927) ja *Napule... e niente cchiù* (1928). Gysin ja Gustavo Lombardon suhteesta syntyi poika Goffredo, joka myöhemmin peri isänsä perustaman Titanus-elokuvayhtiön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Enciclopedia del Cinema *treccani.it*. Viitattu 11.3.2015. (italiaksi)
2. 1 2  Dalle Vacche, Angela: *Diva: Defiance and Passion in Early Italian Cinema*, s. 261. Austin: University of Texas Press, 2008. ISBN 978-0-292-71661-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Leda Gys (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |

 |
Fresko Stefan Dragutinistä. Pyhän Achilluksen kirkko, Arilje.
**Stefan Dragutin** (serb. Стефан Драгутин, noin 1244 – 1316) oli keskiaikainen Serbian kuningas, joka toimi kuninkaana vuodet 1276–1282. Hän kuului Nemanjić-hallitsijasukuun.

Stefan Dragutin oli kuningas Stefan Uroš I:n ja ranskalaisen kuningatar Helena Anžujskan (Anjou) vanhin poika.

Hänen hallituskautensa jäi melko lyhyeksi: hän mursi jalkansa metsästysonnettomuudessa kuusi vuotta hallittuaan ja piti sitä jumalallisena varoituksena ja pahana enteenä, mikä yhdessä muiden tekijöiden kanssa johti hänen luopumiseensa nuoremman veljen Milutinin hyväksi vuonna 1282. Dragutin ei kuitenkaan hävinnyt poliittiselta näyttämöltä, sillä hän oli säilyttänyt läänitysmaita sekä Unkarin että Serbian alueelta valtion luoteisosassa, johon kuuluivat Mačva, Srem ja strateginen kaupunki Belgrad, osa Itä-Bosniaa ja Sumadijaa sekä muilta alueilta etelämpänä.

Kuningas Stefan Dragutin luopui Uroš I:n keskittämispolitiikasta ja luovutti aatelistolle suuret alueet läänityksinä. Hän kannatti vahvoja siteitä länteen yleensä ja Unkarin hoviin erityisesti. Suhde omaan veljeen oli myrskyisempi. He tekivät kuitenkin yhteistyötä useissa suurissa tavoitteissa, mukaan lukien eteneminen Bysanttia vastaan ​​Makedoniassa vuosina 1283–1284. Merkittäviä ovat myös Dragutinin solmimat suhteet bosnialaisten naapureidensa kanssa.

Pian äitinsä kuoleman vuonna 1314 jälkeen Dragutin vetäytyi luostariin, harjoitti hyvin askeettista elämäntapaa, ja kuoli pian sen jälkeen. Hänen perintöönsä kuuluu upeita luostareita, esimerkiksi Arilje.

Hänen seuraajansa Serbian kuninkaana oli Stefan Uroš II Milutin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stefan Dragutin (1276-1282) Web Archive:  BLAGO Fund Mission.  Arkistoitu 15.5.2014. Viitattu 23.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Stefan Uroš I** | **Serbian kuningas**  | Seuraaja:**Stefan Uroš II Milutin** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Vesijärvenkadun ja Loviisankadun risteys.
**Vesijärvenkatu** on Lahden keskustan merkittävin pohjois–eteläsuuntainen väylä. Se alkaa Sibeliustalon luota Lahden satamasta ja päättyy Lahden rautatieasemalle, jossa se vaihtuu Uudenmaankaduksi. Kadun pituus on noin 2,5 kilometriä ja sen tärkeimpiin poikkikatuihin kuuluvat pääkatu Aleksanterinkatu, Vapaudenkatu sekä Harjukatu.

Vesijärvenkadun varrella ovat mm. Lanupuisto, kauppakeskus Syke, Kirkkopuisto, kauppakeskus Trio ja Kaupungintalonpuisto. Merkittäviä rakennuksia ovat myös mm. Asunto Oy Lahden Hämeenkatu 24, entinen Lahden taidemuseo, Vesijärvenkadun huoltoasema ja Vesijärvenkadun sähkölaitos. Kadun varrella on sijainnut myös musiikkistudio Microvox.

Lahden kaupunki on pyrkinyt rauhoittamaan Vesijärvenkatua, sillä sen vilkas läpimenoliikenne on koettu epämiellyttäväksi ja kadulla on todettu liikenneturvallisuus-, melu- ja ilmanlaatuongelmia. Toisaalta kadusta ollaan tekemässä paikallisliikenteen tärkeintä solmukohtaa Lahden kauppatorin ympäristön rauhoittamisen myötä.

Vesijärvenkatu tunnetaan Lahdessa myös lempinimellä *Vesku*.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  LIISU 2030, liite 2.3.: Vesijärvenkadun vaihtopysäkit *lahti.fi*.  1.11.2020. Viitattu 12.2.2021.
Germaaniseen kantakieleen liitetyt arkeologiset kulttuurit 500 eaa.
**Germaaninen kantakieli** eli **kanta­germaani** on oletettu muinais­kieli, josta nykyiset germaaniset kielet ovat kehittyneet. Sitä ei pitkään tunnettu kirjallisista lähteistä, mutta myöhempi tutkimus on löytänyt jäänteitä sen myöhäismuodoista.

Yleisesti ajatellaan, että kielen alkukoti sijaitsi noin vuonna 700 eaa. niin sanotun Jastorf-kulttuurin alueella nykyisen pohjoisen Saksan ja nykyisen Tanskan alueilla. Jorma Koivulehto on esittänyt, että alkukoti on ulottunut tätä pohjoisemmaksi, mutta hänen ajatuksensa ovat saaneet lähinnä kannatusta Suomen tutkijayhteisöissä.

Eteläisessä Skandinaviassa arviolta 1700 eaa. – 600 eaa. vallinneen pohjoisen pronssikauden kulttuurin keskuudessa indo­eurooppalaisesta kantakielestä syntyi vähitellen germaaninen kantakieli.*lähde?* Kieltä puhuttiin luultavasti noin vuosina 700 eaa. – 500 jaa. eli noin 1 000 vuoden ajan. Tuona aikana kantagermaani kuitenkin jo koki muutoksia. Loppuvaiheessa kanta­germaani oli jo luultavasti jakautunut murteisiin, joista osa hävisi kokonaan käytöstä ja osasta kehittyivät nykyään puhutut germaaniset kielet. Germaanisesta kantakielestä kehittyi esimerkiksi pohjoisgermaaninen kielimuoto, joka myöhemmin vaihtui kantaskandinaaviksi. 

Noin vuodesta 850 eaa. alkanen viileät säät saivat osan kansasta siirtymään nykyisen Saksan ja Alankomaiden alueille.*lähde?* Osa väestöstä jäi Skandinaviaan sen nykyiseksi väestöksi, ja pohjoisgermaaniset eli skandinaaviset kielet kuten ruotsi, norja ja tanska periytyvät heiltä. Näin germaaniheimot saivat alkunsa ja tästä syystä saksa ja hollanti ovat ruotsia osaavan osittain ymmärrettävissä.

Kantasuomen lainasanat
----------------------

Germaanisesta kantakielistä on saatu runsaasti tärkeitä lainasanoja kantasuomen eri muotoihin. Lainasanat kuvaavat kantasuomen puhujien kokemaan kulttuurimurrosta, sillä vanhimmat selvästi maatalouteen viittaavat sanat, kuten *ruis* ja *kaura* ovat germaanisperäisiä. Myös sana *äiti* on peräisin kantagermaanista. Tätä seikkaa on usein käytetty todisteena suomalaisten ja germaanista kantakieltä puhuneiden indoeurooppalaisten läheisistä ja rauhanomaisista suhteista. Suomen kielen miehiä kuvaavat sanat ovat taas hyvin vanhoja, eikä niitä ole lainattu toisista kielistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Finto: YSO: kantagermaani *finto.fi*. Viitattu 22.9.2022.
2. ↑  Bernard Comrie: *The World's major languages*, s. 69-70. New York: Oxford University Press, 1987. 13761218. ISBN 0-19-520521-9, 978-0-19-520521-3, 0-19-506511-5, 978-0-19-506511-4. Teoksen verkkoversio (viitattu 24.12.2022).
3. 1 2  Janne Saarikivi: Onko uralilaisen etnohistorian tutkimuksessa tapahtunut käänne? Monitieteisyys ja uudet teoriat itämerensuomalaisten kielten synnystä Valter Langin Homo Fennicuksen valossa.  *Multilingual Facilitation*, 2021, s. 289. Artikkelin verkkoversio.
4. 1 2  Kielen vuosituhannet - Kielikello *www.kielikello.fi*. Viitattu 21.9.2022.
**Savijärvi** on järvi Pukkilan luoteisosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 2,8 hehtaaria.

Maantiede
---------

Savijärven pituus on 400 metriä ja leveys 60–80 metriä. Sen eteläpuolella levittäytyy pitkä ja kapea Savijärvensuo. Järven tuntumassa ei ole asutusta. Saaria ei ole. Savijärvestä lähtee laskuoja pohjoiseen, missä oja kääntyy itään kohti Porvoonjokea.

Savijärvi on luokiteltu erämaajärveksi, jotka ovat pääsääntöisesti hyväkuntoisia.

Savijärvi on kolmanneksi laajin Pukkilan neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.

Savijärvi (18.072.1.002) kuuluu Virenojan-Kolisevanojan valuma-alueeseen (18.072), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Porvoonjoen vesistössä (18). Toinen jakovaihe on Savijoen valuma-alue (18.07). Virenojan-Kolisevanojan valuma-alueeseen kuuluu Savijärven ohella Iilijärvi; se sijaitsee puolisen kilometriä Savijärveltä kaakkoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Savijärvi, vakavesi, Pukkila
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 4.6.2021.
3. ↑  Kokkusa. Järviwiki. Viitattu 4.6.2021.
4. ↑  MUSTI-PORVOONJOEN KALATALOUSALUE (pdf) (pdf-sivu 25/59) *Mustiporvoonjoki.fi*.  Arkistoitu 8.6.2021. Viitattu 4.6.2021.
5. ↑  Pukkila. Järviwiki. Viitattu 4.6.2021.
6. ↑  Virenojan - Kolisevanojan valuma-alue (18.072). Järviwiki. Viitattu 4.6.2021.
**Bert "Patti" Karlsson** on turkulainen kitaristi, joka on soittanut muun muassa yhtyeissä Kaamos, Woodoo ja Yellow.

Muita yhtyeitä, joiden riveissä Karlsson on esiintynyt ovat The Jolly Jokers (1964), Madmen, Separate (1968–69), Turku Big Band (1975), Nakkila Jazz och Poesi (1975), Combination (1977), Aulos (1978), Tuiskulan soittokunta (1979), Hansa (1980), Kari Veisterä Unit (1984), Anneli Saaristo Band (1984–), Bandola (1987–2000), Vysotskij-ryhmä (1994), Trio Tuula Amberla – Ilpo Murtojärvi - Bert Karlsson (1994), Esa Pethman Octet (1994), West Coast Jazz Band (1994), Quarteto Feliz Azar featuring Anneli Saaristo (1996, 1998–2000, 2006), Taljanka (2000–01), Trek ja Roland Wilson Band (2003–). Karlsson on ollut mukana myös Turun teattereiden tuotannoissa.

Vuonna 1989 Patti Karlsson oli mukana sovittamassa Anneli Saariston Eurovision laulukilpailujen flamencotyylistä edustuskappaletta "La dolce vita". Hän myös esiintyi toisena kitaristina Antero Jakoilan ohella kappaleen finaaliesityksessä Lausannessa.

Karlsson on tehnyt musiikkia Matti Ijäksen elokuviin *Minä, siili ja trumpetti* sekä *Pilkkuja ja pikkuhousuja*.

Lähteet
-------

1. ↑  Madmen. Viitattu 30.3.2014.
2. ↑  Bert Karlsson, Madmen.fi. Viitattu 30.3.2014.
3. ↑  Maailmannainen, Carola-lauluilta, Turun kaupunginteatteri. Viitattu 30.3.2014.
4. ↑  Petri Kaivanto: La Dolce Vita, Pomus.net. Viitattu 30.3.2014.
5. ↑  Bert Karlsson (kitaristi) Elonetissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Bert Karlsson Discogs-äänitetietokannassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Helene Schjerfbeck 

---



Maalauksia 

*Hjördis* | *Hälytys* | *Mustataustainen omakuva* | *Omakuva, valoa ja varjoa* | *Ovi* | *Ryöväri paratiisin portilla* | *Sininauhainen tyttö* | *Tanssiaiskengät* | *Toipilas* | *Tyttö hiekkakuopassa* | *Äitini*

Artikkeleita 

Constantin Guys | Einar Reuter | Magnus Schjerfbeck | Gösta Stenman | Helena Westermarck | Maria Wiik

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Sininauhainen tyttö** on Helene Schjerfbeckin maalaus vuodelta 1934. Tämän maalauksen Schjerfbeck teki 72-vuotiaana. Taiteilijan tätä Tammisaaressa vietettämää aikaa pidetään hänen tuotteliaimpana aikanaan. Tämä saattoi johtua velvollisuudesta, mutta myös taidekauppias Stenmanin antamasta innoituksesta. Tänä aikana teoksia syntyi peräti 300 tyylin samalla terävöityessä ja tummentuessa. Tämä guassi-vesivärityö tuli myyntiin ruotsalaisen elokuvaperheen Lars Schmidtin ja Ingrid Bergmanin omistamasta taidekokoelmasta. 

*Sininauhainen tyttö* on neljänneksi kallein suomalainen taideteos. Siitä maksettiin vuonna 2008 Christien huutokaupassa noin 940 000 euroa eli saman verran kuin teoksesta Ryöväri paratiisin portilla.

Lähteet
-------

* Pauliina Laitinen-Laiho: Taide&Antiikki, Taloustaito, s. 23, 05/2009

### Viitteet

1. 1 2  Pauliina Laitinen-Laiho, s. 23
**Suomen huoltoreitit** ovat liikenneväyliä, joita myöten sodan tai muun kriisin yhteydessä maahan kuljetetaan ulkomailta aseita, ammuksia, humanitääristä apua ja kaupallisia tuotteita.*lähde?* Aihe on noussut esiin vuonna 2023 Suomen pyrkiessä Naton jäseneksi yhdessä Ruotsin kanssa. Suomen puolueettomuuspolitiikan aikana ja nykyisin kauppameriliikenne toimii Tanskan salmien ja Itämeren kautta Keski-Eurooppaan. Reittiä pidetään haavoittuvana sotilaallisen kriisin aikana, minkä vuoksi on suunniteltu toista reittiä Ruotsin ja Norjan kautta Atlantille. Sekä Suomen että Ruotsin Nato-jäsenyys loisi suoran yhteysmahdollisuuden muihin Nato-maihin.

Historia
--------

Talvisodan jälkeen välirauhan aikana Suomen huoltoreittinä toimi jäämerenreitti Liinahamarin satamaan, joka oli kriisiaikana lyhyen aikaa Suomen ainoa vienti ja tuontisatama. Tavaraa kuljetettiin junalla Rovaniemelle ja siitä edelleen autokuljetuksena Liinahamarin satamaan Jäämeren rannalle Petsamossa. Toimintaa varten perustettiin valtiovetoinen kuljetusliike Pohjolan liikenne. Alue kuitenkin menetettiin Jatkosodan päättyessä rauhansopimuksessa Neuvostoliitolle.

Lähteet
-------

1. ↑  Presidentti Niinistö HS:lle: Suomi otti Turkkiin yhteyden heti Erdoğanin kommenttien jälkeen *Helsingin sanomat*.  30.1.2023. Helsinki:  Sanoma. Viitattu 30.1.2023.
2. ↑  Jäämerentie oli Suomen henkireikä välirauhan aikana *Yle*.  20.5.2016. Yle. Viitattu 30.1.2023.
Kalkhas valvoo Ifigeneian uhraamista, pompejilainen fresko
**Kalkhas** (m.kreik. Κάλχας) oli kreikkalaisessa mytologiassa mykeneläinen tai megaralainen tietäjä, Thestorin poika, joka oli paras linnuista ennustaja – taito, jonka hän oli saanut Apollonilta[1].

Agamemnon viittasi Kalkhaaseen tietäjänä, joka ei koskaan ennustanut hänelle hyvää vaan ainoastaan pahaa[1]. Ensimmäisen kerran tähän oli viitattu, kun kreikkalaisten purjehtiessa Troijaa kohden Agamemnon oli tappanut erään Artemiille pyhitetyn hirven. Tästä suuttuneena jumalatar nosti epäsuotuisan sään, joka esti kreikkalaisia lähtemästä Auliin satamasta. Kalkhas kertoi tällöin Agamemnonille, että lepyttääkseen jumalattaren vihan tämän pitäisi uhrata tyttärensä Ifigeneia[2]. Toinen kerta tapahtui, kun Agamemnon sieppasi Khryseen tyttären Khryseiksen orjattarekseen ja kieltäytyi palauttamasta tätä takaisin tämän isällä lunnaitakaan vastaan. Apollonin lähetettyä ruton kreikkalaisten keskuuteen Kalkhas ilmoitti, että kulkutauti loppuu ainoastaan siten, että Khryseis palautetaan isälleen. Tästä seurasi puolestaan riita Agamemnonin ja Akhilleuksen välille[1].

Pian Troijan sodan jälkeen Kalkhas joutui kilpailuun taidoistaan toisen tietäjän, Mopsoksen, kanssa. Kalkhaan kysymykseen eräässä viikunapuussa olevien viikunoiden lukumäärästä Mopsos vastasi niitä olevan 10 001, ja tämän todettiin laskemisen jälkeen olevan totta. Mopsos puolestaan asetti Kalkhaalle kysymyksen, kuinka monta porsasta eräs emakko odotti, ja Kalkhas vastasi niitä olevan kahdeksan. Mopsos korjasi niitä olevan yhdeksän, ne kaikki olisivat uroksia ja kertoi vielä niiden syntymähetken. Kun näin myös tapahtui, Kalkhas tappiostaan murtuneena kuoli[3]. Strabon tosin kertoo yhdestä versiosta, jossa Kalkhaan kysymys ei olisi alun perinkään koskenut viikunapuuta vaan emakkoa, ja tämän lisäksi toisesta, jossa Kalkhaan kuolema olisi johtunut oraakkelin ennustuksesta, että tämä kuolisi, kun hän kohtaisi parempansa[4].

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Homeros, *Ilias* 1.68–120 (engl. käännös)
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.3.21 (engl. käännös)
3. ↑  Apollodoros, *Kirjasto Epitomi 6.3–4* (engl. käännös)
4. ↑  Strabon, *Geografia 14.5.16* (engl. käännös)

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalkhas**.
**Oma elämäkertani** (*My Autobiography*) on Charles Chaplinin tekemä muistelmateos. Se ilmestyi 1964 Simon & Schusterin kustantamana.

Chaplin oli alkanut muistelmiensa kirjoittamisen saatuaan valmiiksi elokuvan *Kuningas New Yorkissa*. Hän kertoi 1960 Ian Flemingille, että hänellä oli jo 500 sivua valmiina eikä olisi enää kuin parisenkymmentä sivua kirjoittamatta. Kirjoitustyö vei kuitenkin vielä kolmen vuoden ajan. *Oma elämäkertani* ilmestyi 1964, ja sen ensimmäinen painos oli 80 000 kappaletta. Chaplinin kerrotaan saaneen puoli miljoonaa ennakkona kirjan brittiläisistä ja yhdysvaltalaisista julkaisuoikeuksista. Neuvostoliittolainen Izvestija puolestaan lahjoitti hänelle neljä kiloa kaviaaria korvauksena siitä, että sai julkaista tuhat sanaa teoksesta.

Arvostelijat olivat lähes yksimielisiä Chaplin kirjasta. Se sai kehuja sen ensimmäisistä yhdestätoista luvusta. Lukuja oli kaikkiaan 31. Hänen kirjoitustyyliään pääsääntöisesti kehuttiin, ja hänen ilmaisunsa on eloisaa. Lapsuuden kertomuksien totuudenmukaisuutta tosin epäiltiin, sillä ne olivat joidenkin kriitikkojen mukaan dickensilaisen värikkäitä ja traagisia. Monet olivat kuitenkin pettyneitä kirjan loppuosaan, sillä Chaplin kuvasi niissä turhan paljon omaa seuraelämäänsä ja tuntemiaan kuuluisuuksia. Kriitikot olsiivat halunneet lukea enemmän hänen elokuvatyöstään.

*Oma elämäkertani* ja David Robinsonin kirjoittama *Chaplin – elämä ja elokuvat* olivat Richard Attenboroughin ohjaaman *Chaplin*-elokuvan pohjalla.

Lähteet
-------

* Robinson, David: *Chaplin – elämä ja elokuvat*. Suomentanut Lehtonen, Reijo. Jyväskylä, Helsinki: Gummerus, 1988. ISBN 951-20-3306-2.

### Viitteet

1. ↑  Robinson, s. 692.
2. 1 2  Robinson 696–697.
3. ↑  Kempley, Rita: ‘Chaplin’  8.1.1993. The Washington Post Company. Viitattu 17.9.2012. (englanniksi)
**Kalkajoki** (ven. Ка́лга, *Kalga*) on Vienanmereen laskeva joki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 59 kilometriä, valuma-alueen laajuus 1 590 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 10 kuutiometriä sekunnissa.

Joki saa alkunsa Enkijärvestä samannimisen taajaman luona, virtaa kohti itää ja laskee Vienanmeren Kalkalahteen samannimisen kylän luona. Kalkajoki on Enkijärven pääasiallinen laskujoki, mutta järvestä saa alkunsa myös Vonkajoki. Kalkajoen reitillä on useita järviä kuten Pirttilampi (*Pirtozero*) ja Kalkajärvi (*Kalozero*). Sen vesi on lukuisten soiden takia ruskeaa.

Kalkajoki on hyvin kalaisa. Sen kalalajeja ovat taimen, hauki, ahven, särki, säyne, made ja lahna sekä toisinaan myös lohi ja kyttyrälohi. Joki on suosittu retkeilykohde.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 87. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2.
2. ↑  Gosudarstvennyi vodnyi rejestr *textual.ru*. Viitattu 28.2.2014. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Vse reki: informatsionnyi sait o rekah Rossii *vsereki.ru*. Viitattu 28.2.2014. (venäjäksi)
**OmaPosti** (10.6.2019 asti ***Netposti***) on Postin ylläpitämä, verkkoselaimella ja älypuhelimen sovellusohjelmalla käytettävä sähköinen palvelu.

Vanha Netposti oli uuden palvelun avaamisesta huolimatta käytettävissä Säästöpankin ja OmaSäästöpankin verkkopankissa 8.12.2019 ja S-Pankin verkkopankissa 31.12.2019 asti.

Palvelun kuvaus
---------------

OmaPostin avulla yritykset ja muut yhteisöt sekä viranomaiset voivat lähettää viestejä asiakkailleen sähköisessä muodossa, esimerkiksi laskuja, palkkalaskelmia, kirjeen muodossa olevia viestejä (kirjekopioita) tai tiedotteita. Tällaisen viestin vastaanottaja voi myös arkistoida kaiken saamansa aineiston maksuttomasti. OmaPosti ei ole sähköposti vaan Postin tarjoama maksuton sähköinen vaihtoehto postilaatikolle ja mappiarkistoille. OmaPosti ei myöskään nimestään huolimatta ole postilaissa tarkoitettu postipalvelu.

OmaPostiin voivat lähettää viestejä ainoastaan palveluun rekisteröityneet yritykset ja organisaatiot. Tällä tavoin on varmistettu, ettei palvelun kautta tule roskapostia eivätkä tietokonevirukset pääse leviämään. Myös vastaanottajien on oltava rekisteröityneitä, mikä edellyttää henkilöllisyyden todistamista esimerkiksi verkkopankkitunnuksilla. OmaPostin käyttö on turvattu SSL-yhteydellä.

Lähteet
-------

1. ↑  OmaPosti - paketit, laskut ja kirjeet – Google Play -sovellukset *Google Play*. Viitattu 11.11.2021.
2. ↑  OmaPosti App Storessa *App Store*. Viitattu 11.11.2021.
3. ↑  Postin legendaarinen palvelu tuli tiensä päähän *Tekniikka&Talous*.  10.6.2019. Alma Talent Oy. Viitattu 15.2.2020.
4. ↑  Netposti on nyt OmaPosti Posti.fi. Viitattu 15.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* OmaPosti.fi
**Thomas Mokopu Mofolo** (22. joulukuuta 1876 Khojane, Basutomaa – 8. syyskuuta 1948 Teyateyaneng, Basutomaa) oli lesotholainen kirjailija. Hän oli ensimmäinen länsimaistyylisiä romaaneja eteläsothon kielellä laatinut kirjailija.

Mofolo valmistui vuonna 1898 lähetyssaarnaajien Morijassa pitämästä oppilaitoksesta ja sai opettajan sertifikaatin. Hän työskenteli tämän jälkeen käsikirjoitusten lukijana, oikolukijana ja sihteerinä. Mofolo toimi opettajana Basutomaassa ja Kapmaassa. Hän myös kirjoitti eteläsothonkieliseen *Leselinyana la Lesotho* -lehteen. Mofolon ensimmäinen romaani oli *Moeti oa Bochabela* (1907). Siinä on kristillinen teema, kuten myös toisessa romaanissa (*Pitseng*, 1910). Mofolon maine perustuu kuitenkin erityisesti hänen kolmanteen ja viimeiseen kirjaansa, joka oli vuonna 1925 ilmestynyt *Chaka*. Se on historiallinen romaani zulujen Shaka Zulu -kuninkaasta. Lähetyssaarnaajat viivästyttivät viidentoista vuoden ajan kirjan julkaisemista, koska Mofolo ei siinä tuominnut pakanallisia heimokäytäntöjä. Hän luopui kirjoittamisesta tämän lannistamana, mutta toimi sen jälkeen liike-elämässä. Mofolo kuitenkin ajautui talousvaikeuksiin.

Vuonna 1941 Mofolo sairastui aivoverenkiertohäiriöön, jonka seurauksista hän ei koskaan täysin toipunut. Vuonna 2019 eteläafrikkalainen Geko Publishing perusti hänen mukaansa nimetyn *Thomas Mofolo Prize for Outstanding Sesotho Fictionin*. Kirjailijan mukaan on myös nimetty Lesothon kansallisen yliopiston kirjasto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas Mokopu Mofolo Britannica
2. ↑  Thomas Mofolo Prize for Outstanding Sesotho Fiction launched in South Africa. (Arkistoitu – Internet Archive) James Murua


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**American International Pictures** (AIP) oil yhdysvaltalainen elokuvayhtiö, joka panosti etenkin teini-ikäisille suunnattuihin halpoihin elokuviin. Se toimi vuosina 1954–1980.

Yhtiön perustivat Samuel Z. Arkoff ja James H. Nicholson vuonna 1954. Yhtiö löysi markkinaraon teiniyleisöstä ja ajoittamalla ensi-iltansa kesäkuukausiin, joista suuret yhtiöt eivät olleet kiinnostuneita. Monet kuuluisat ohjaajat ovat työskennelleet AIP:lle ennen kuin heistä tuli kuuluisia, esimerkiksi Francis Ford Coppola, Martin Scorsese, Brian de Palma ja Peter Bogdanovich. Elokuvissa esiintyi myös tulevia kuuluisia näyttelijöitä uransa alkuvaiheessa, esimerkiksi Jack Nicholson, Robert De Niro ja Charles Bronson.

Arkoff kertoi muistelmissaan, miten elokuvia tehtiin: ensin keksittiin nimi, sitten suunniteltiin juliste, ja jos molemmat näyttivät hyviltä, elokuva jatkoi tuotantoon.

Toimintansa aikana AIP tuotti yli 500 elokuvaa.

AIP oli niin riippuvainen kesäsesongin tuloista, että kun Universal vuonna 1975 ajoitti *Tappajahain* ensi-illan poikkeuksellisesti kesälomien aikaan, AIP:llä ja muilla pikkuyhtiöillä alkoi mennä huonosti. Nicholson oli lähtenyt yhtiöstä vuonna 1972, ja vuonna 1979 Arkoff myi osuutensa. AIP yhdistyi Filmwaysiin, josta tuli Orion Pictures, ja sittemmin se myytiin Metro-Goldwyn-Mayerille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Samuel Z. Arkoff in memorium Rogert Ebert Interviews. Viitattu 26.6.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Lou Arkoff, Jeff Katz and Hal Sadoff are joining forces to revive such titles as "Girls in Prison" and "She-Creature." Hollywood Reporter. Viitattu 26.6.2014. (englanniksi)
Andrea Riseborough vuonna 2012.
**Andrea Riseborough** (s. 20. marraskuuta 1981 Newcastle, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan elokuvissa *The Death of Stalin* (2017), *Battle of the Sexes* (2017), *Birdman* (2014), *Oblivion* (2013), *Welcome to the Punch* (2013), *Disconnect* (2013), *Shadow Dancer* (2012), *W.E*, (2011) *Brighton Rock* (2010), *Made in Dagenham* (2010), *Ole luonani aina* (2010), *Happy-Go-Lucky* (2008) ja *Venus* (2006) sekä televisiosarjoissa *Koomikon kuolema*, *Bloodline*, *Syyttäjän todistaja* ja *Black Mirror*.

Aiheesta muualla
----------------

* Andrea Riseborough Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |