recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Matt Dalton** (s. 4. heinäkuuta 1986 Clinton, Ontario, Kanada) on eteläkorealais-kanadalainen jääkiekkomaalivahti.

Seurajoukkueura
---------------

Dalton pelasi ennen ammattilaisuraansa juniorisarja NAHL:n Bozeman Icedogsissa (2005–2006), juniorisarja USHL:n Des Moines Buccaneersissa (2006–2007) ja yliopistosarja CHA:n Bemidji State Beaversissä (2007–2009). Vuonna 2006 hänet palkittiin NAHL:n arvokkaimpana pelaajana ja nimettiin sen ensimmäiseen sekä tulokkaiden tähdistökentälliseen. Hänellä oli kaudella 2005–2006 sarjan paras torjuntaprosentti (94,0) sekä päästettyjen maalien keskiarvo (1,63). Vuonna 2009 Dalton oli johdattamassa joukkuettaan CHA:n mestaruuteen sekä NCAA:n Frozen Four -lopputurnaukseen. Hänet nimettiin tuona vuonna CHA:n toiseen tähdistökentälliseen.

Dalton ei saanut NHL-varausta, vaan teki keväällä 2009 vapaana pelaajana sopimuksen Boston Bruinsin kanssa. Hän pelasi kaksi kautta AHL:n Providence Bruinsissa sekä ECHL:n Reading Royalsissa saamatta näytönpaikkaa NHL:ssä. Vuonna 2011 hän siirtyi venäläiseen KHL-seura Vitjaz Tšehoviin. Hän pelasi kaudella 2011–2012 34 runkosarjaottelua, kuusi enemmän kuin joukkueensa toinen maalivahti Danila Alistratov. Daltonin torjuntaprosentti oli 90,9 ja päästettyjen maalien keskiarvo 3,49. Kausiksi 2012–2013 ja 2013–2014 Dalton siirtyi samassa liigassa pelaavaan Neftehimik Nižnekamskiin. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan seurassa 38 ottelua (torjuntaprosentti 92,3 ja päästettyjen maalien keskiarvo 2.36) ja viimeisellä kaudellaan 19 peliä (vastaavat lukemat 91,10 ja 2,92).  Kaudesta 2014–2015 alkaen Dalton on edustanut Aasian ALIH-liigassa pelaavaa Anyang Hallaa. Hänet on valittu sarjan parhaaksi maalivahdiksi kolme kertaa.

Maajoukkueura
-------------

Dalton sai Etelä-Korean kansalaisuuden vuonna 2016. Hän edusti maata muun muassa Pyeongchangin olympialaisissa ja pelasi jokaisessa joukkueen neljässä ottelussa.

Lähteet
-------

* Matt Dalton *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)3
* Matt Dalton *KHL.ru*. Viitattu 6.10.2012. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Matt Dalton *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  Bruins Sign Goaltender Matt Dalton To An Entry Level Contract *BostonBruins.com*.  22.4.2009. Viitattu 6.10.2012. (englanniksi)
3. ↑  2011–12 Chekhov Vityaz roster and statistics *hockeydb.com*. Viitattu 6.10.2012. (englanniksi)
4. ↑  After brief stint in Bruins organization, Matt Dalton flourishing in Korea *Boston.com*.  18.2.2018. Viitattu 10.3.2018. (englanniksi)
5. ↑  nurun.com: Dalton stellar in loss to Canada *The London Free Press*. Viitattu 12.3.2018. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
6. ↑  Ice Hockey | Athlete Profile: Matt DALTON - Pyeongchang 2018 Olympic Winter Games *www.olympic.org*. Viitattu 10.3.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Matt Dalton The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
**Michel de Certeau** (17. toukokuuta 1925 − 9. tammikuuta 1986) oli ranskalainen kulttuurintutkija. Hän syntyi Savoijissa ja suoritti opintonsa Grenoblessa, Lyonissa ja Pariisissa. Lyonissa de Certeau vihittiin jesuiitaksi. 

Michel de Certeaun tuotanto on laaja-alainen ja ammentaa erilaisista lähteistä. Teoksessaan *La Fable Mystique* (1982) de Certeau kirjoittaa keskiajan katolisista mystikoista. Teoksessaan *L'invention du quotidien* (1980) Michel de Certeau puolestaan analysoi valtarakenteiden purkamista pienissä arkielämän käytännöissä. Kirjassaan hän jatkaa Michel Foucault'n ajatusta vallankäytön jakautumisesta arkisiin käytäntöihin ja ihmissuhteisiin.

Lähteet
-------

* de Certeau, Michel: *La Fable Mystique*. Paris: Éditions Gallimard, 1982.
* de Certeau, Michel: *L'invention du quotidien*. Paris: Éditions Gallimard, 1980.
* Saarikangas, Kirsi: *Eletyt tilat ja sukupuoli*. Helsinki: SKS, 2006. ISBN 951-746-831-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Michel de Certeaun esittely jesuiittojen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Francisco Vázquez Coronadon rintakuva Plaza Mayorilla, Salamancassa.
**Francisco Vásquez de Coronado** (1510–1554) oli espanjalainen tutkimusmatkailija, jonka tunnetuin saavutus oli Yhdysvaltain lounaisten osien, muun muassa Grand Canyonin löytäminen ensimmäisenä eurooppalaisena.

Coronado ja hänen lähes tuhat miestään purjehtivat Meksikonlahdelle vuonna 1540 tarkoituksenaan etsiä käsiinsä tarunomaiset "seitsemän kultaista kaupunkia". Matkan rasitukset osoittautuivat odotettua suuremmiksi. Orjina tuotuja mustia pakeni, samoin osa oppaina toimineista intiaaneista. Myös monet espanjalaiset kyllästyivät matkantekoon ja palasivat takaisin lähtöpaikalleen nykyiseen Meksikoon. Coronado jatkoi pienemmän joukon kanssa aarteiden etsimistä. He löysivät useita 200–400 asukkaan pueblo-kyliä, näiden joukossa zuni-intiaanien asuttama *Cibola*, jonka piti olla yksi seitsemästä kultaisesta kaupungista. Rikkaudet jäivät kuitenkin löytymättä ja kun toinenkin tarujen kaupunki *Quivira* osoittautui ruohokattoisten majojen muodostamaksi köyhäksi kyläksi, espanjalaiset lopettivat aarteiden etsimisen ja purjehtivat vuonna 1542 takaisin kotimaahansa.

Lähteet
-------

* Henriksson, Markku: *Alkuperäiset amerikkalaiset*. Gaudeamus, 1985. ISBN 951-662-385-9

### Viitteet

1. ↑  Coronado Viitattu 10.8.2010.
2. ↑  Francisco Vázquez de Coronado - Exploration - HISTORY.com *HISTORY.com*. Viitattu 14.8.2018.
3. 1 2  Francisco Vasquez de Coronado Viitattu 10.8.2010.
4. ↑  Henriksson, s. 25.
5. ↑  Henriksson, s. 26.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Francisco Vásquez de Coronado** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Video Linnamäen voimalaitosta 2022
**Linnamäen voimalaitos** (vir. *Linnamäe hüdroelektrijaam*) on Virossa Harjumaalla Jõelähtmessä sijaitseva Jägalan joessa toimiva vesivoimalaitos. Voimalan rakennus ja pato sijaitsevat Jõesuun kylässä ja patojärveä kutsutaan Linnamäen patojärveksi.

Voimalaitos
-----------

Voimala sijaitsee 3,5 kilometriä tunnetun Jägalan vesiputouksen alapuolella. Se kuuluu nykyään Eesti Energialle ja se on 1,2 MW tehollaan Viron suurin vesivoimalaitos. Se tuottaa sähköenergiaa 5–7 GWh vuodessa.

Voimalassa on kolme turbiinia, joiden nimellistehot ovat 0,341 MW (4,0 m³/s virtaamalla), 0,384 MW (4,5 m³/s) ja 0,427 MW (5,0 m³/s).

Historiaa
---------

Voimalan rakentamista alettiin suunnitella vuonna 1917, kun suomalainen diplomi-insinööri Axel Werner Juselius sai valmiiksi sen suunnitelman. Voimala rakennettiin vuosina 1922–1924 ja se toimi vuoteen 1941 asti. Silloin perääntyvän puna-armeijan joukot räjäyttivät voimalarakennuksen, mutta epäonnistuivat padon räjäytyksessä. Eesti Energia otti voimalan uudelleen käyttöön vuonna 2002, jolloin se entisöi voimalarakennusten ulkoasun 1900-luvun asuunsa. Vuonna 2016 kulttuuriministeri Indrek Saar myönsi voimalalle rakennuskulttuurimuiston statuksen.

Vuonna 2011 Eesti Energia tyhjensi Linnamäen patojärven, mittasi sen tilavuuden ja siivosi sen pohjaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Riik võttis Linnamäe hüdroelektrijaama paisu muinsuskaitse alla, ERR, 22.12.2016, viitattu 17.5.2022
2. ↑  Teder, Merike: Eesti Energia jättis Linnamäe paisjärvest alles mudase mülka, Postimees, 23.8.2011, viitattu 25.6.2017

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Linnamäen voimalaitos**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: et:Linnamäe hüdroelektrijaam
Perheen vaakuna
Michel de Gruyèren lyömä penni perheen vaakunalla
**Michel de Gruyère** (ennen vuotta 1539 – 2. toukokuuta 1576 Bryssel) oli sveitsiläinen aatelinen ja Gruyèren maakunnan viimeinen kreivi ja linnanherra (1539–1554). Vuonna 1554 de Gruyère julistettiin vararikkoon, ja kreivikunta jaettiin kahden suurimman velkojan, Bernin ja Fribourgin kesken. 

Michel de Gruyèren vanhemmat olivat Jean II de Gruyère *"Johannes II"* (noin. 1504 – 23 marraskuuta 1539) ja kreivitär Marguerite de Vergy.

Elämäkerta
----------

Michel de Gruyère vietti nuoruutensa Ranskassa kuningas Frans I hovissa. Hän oli useita kertoja toiminut joukkojen päällikkönä tai diplomaattina Ranskan kuninkaan tai keisari Kaarle V:n palveluksessa. Hänestä tuli Gruyèren kreivi isänsä Jean II de Gruyèren kuoltua.

Kreivi Michel de Gruyère hyväksyi 30. maaliskuuta 1541 Fribourgin lordilta 4000 kolikon lainan.*selvennä* Ensimmäiset 1000 écua laskettiin liikkeeseen seuraavana päivänä, kun taas muut 3000 écua oli toimitettava notaarin vahvistaman asiakirjan mukaan. Michel de Gruyère kiinnitti vastineeksi Oronin ja Châteaux d'Oexin seuraajaksi. 31. maaliskuuta 1541 Michel de Gruyère täsmentää Fribourgin lordeille lähettäneensä palvelijansa François Biolleyn Fribourgiin perimään 1000 écua.

Avioliitto ja perintö
---------------------

Michel de Gruyère meni naimisiin 8. lokakuuta 1553 Madeleine de Miolans (?–1564), Montmajourin kreivitär, Louis de Miolansin ja Françoise de Chabannesin tyttären kanssa.

Lähteet
-------

* Sveitsiläisen historian biografia (*Michel de Gruyère*) Viitattu 18.5.2021

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Michel de Gruyère
**Mosinet Geremew Bayih** (s. 12. helmikuuta 1992) on etiopialainen kestävyysjuoksija, maratonin MM-mitalisti.

Geremew sijoittui Bydgoszczissa käydyissä maastojuoksun MM-kilpailuissa juniorisarjassa 16:nneksi 2010 ja miesten kilpailussa 24:nneksi 2013. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 10 000 metrillä 11:nneksi. Hän saavutti MM-hopeaa maratonilla Dohassa 2019 ajalla 2.10.44 sekä Eugenessa 2022 ajalla 2.06.44..

Geremew voitti puolimaratonin Zhuhaissa 2013, Des Moinesissa 2014, Ras Al Khaimahissa 2015, Yangzhoussa 2015, 2016, 2017 ja 2018, Nanningissa 2016, Buenos Airesissa 2018 ja Lissabonissa 2019. Hän voitti Dubain maratonin 2018 ja Soulin maratonin 2022, sijoittui toiseksi Chicagon maratonilla 2018 ja Lontoon maratonilla 2019 silloisella Etiopian ennätysajalla 2.02.55 sekä kolmanneksi Berliinin maratonilla 2017 ja Lontoon maratonilla 2021.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **5 000 m** | 13.17,41 | Shanghai | 19. toukokuuta 2012 |
| **10 000 m** | 27.18,86 | Hengelo | 17. kesäkuuta 2015 |
| **Puolimaraton** | 59.11 | New Delhi | 23. marraskuuta 2014 |
| **Maraton** | 2.02.55 | Lontoo | 28. huhtikuuta 2019 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mosinet Geremew Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Mosinet Geremew Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑  Etiopian Tola juoksi maratonin maailmanmestariksi uudella kisaennätyksellä *ess.fi*. Viitattu 17.7.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Eddie Chambers** (s. 29. maaliskuuta 1982 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat) on amerikkalainen raskaansarjan nyrkkeilijä. Hän on kotoisin Philadelphiasta, Pennsylvianiasta. Chambers on 185 cm pitkä. Amatööriuraalla Chambers otteli n 80 ottelua voittaen Pennsylvian osavaltion mestaruuden.

Ammattilaisura
--------------

Chambers ryhtyi ammattilaiseksi vuonna 2000 vain 18 vuoden ikäisenä. Uransa ensimmäiset 5 vuotta hän otteli tuntemattomia iskijöitä vastaan, kunnes vuonna 2005 hän kohtasi Ross Purittyn ja Robert Hawkinsin. Vuonna 2007 Chambers pääsi mukaan turnaukseen, jossa ratkottiin IBF-liiton haastaja ukrainalaiselle Volodymyr Klytškolle. Hän voitti Calvin Brockin, mutta hävisi Alexander Povetkinille viimeisessä ottelussa pistein.

Viime ottelussaan Chambers voitti entisen WBC liiton mestari Samuel Peterin tuomariäänin täysien erien jälkeen.

Viimeksi Chambers otteli 04.07.2009 Color Line Arenalla Saksan Hampurissa voittaen Alexander Dimitrenkon enemmistöpäätöksellä kahden tuomarin nähtyä Chambersin voittajana ja yhden saatua kamppailu tasatulokseen. Kamppailu oli WBO liiton eliminaattoriottelu jossa haettiin liiton mestarin seuraava haastaja.

20. maaliskuuta 2010 Chambers kohtasi Vladimir Klitškon ottelussa, jossa panoksena oli IBF-, WBO- ja IBO-maailmanmestaruusvyöt. Chambers oli ottavana osapuolena koko ottelun ajan ja joutui lopulta viimeisessä erässä tyrmätyksi.

Nyrkkeilytyyli
--------------

Chambersin ottelusilmä on usein huipputerässä. Chambersin nyrkkeily perustuu nopeuden hyödyntämiseen ja hyvään puolustukseen. Tarpeen vaatiessa Chambers myös kykenee liikkumaan kehässä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* boxrec.com
Mäkiluodon linnake vuonna 1944. Saari on toiminut pitkän historiansa aikana merkittävänä rannikkolinnakkeena.
**Linnake** (lyh. **lke**) on Suomen merivoimien rannikkojoukkojen sotilasyksikkö. Linnakkeet on sijoitettu edullisiin maastonkohtiin saarille ja tietyissä paikoissa mantereelle, ja ne sijaitsevat satamien edustalla tai tärkeiden sisääntuloväylien varrella.

Historia
--------

Rannikkopattereita ryhdyttiin Suomen rannikkotykistössä kutsumaan 1920-luvulla linnakkeiksi. Pattereiden ollessa yleensä vain kantalinnoitettuja tykki- ja tulenjohtoasemia ei nimitys vastannut todellisuutta. Myöhemmin nimitys yleistyi, jolloin siitä muodostui nimitys rannikkotykistön perusyksikölle. Puhtaasti tykistölliset osat muodostivat pattereita ja ne muodostivat yhdessä linnoitteiden ja muiden yksikön rakenteiden kanssa linnakkeen. Ajan kuluessa linnoittaminen kohdistui myös ilmatorjunta- ja muihin lähipuolustuksen asemiin.

Erilaiset linnakkeet
--------------------

Linnakkeet on jaettu tehtäviensä puolesta kolmeen eri päätyyppiin: jatkuvasti miehitetyt **valmius-** ja **valvontalinnake** sekä miehittämätön **vartiolinnake**. Näiden tehtävien lisäksi varusmiehiä kouluttavista linnakkeista käytettiin termiä **koulutuslinnake**.

Valmiuslinnakkeilla ylläpidettiin korkeaa tykistöllistä ampumavalmiutta mahdollisten alueloukkausten torjumiseksi. Miehittämättömillä vartiolinnakkeilla on rauhan aikana vain ajoittaista harjoitustoimintaa, ja ne perustettaisiin yksikköinä vain tilanteen vaatiessa. Vartiolinnakkeilla ei ole mahdollista vartiohenkilöstöä lukuun ottamatta rauhanaikaista henkilöstöä.

Linnakkeiden toimintaa on 2000-luvun aikana ajettu merkittävästi alas, eikä puolustusvoimilla ole ollut enää 2010-luvun alun jälkeen yhtään jatkuvasti miehitettyä valmius-, valvonta- tai koulutuslinnaketta.

Lähteet
-------

1. ↑  Tirronen, Uolevi: *KotRPsto Kotkan Rannikkopatteristo 1918-1993*, s. 31. Helsinki: Rannikkotykistön Upseeriyhdistys r.y. 1994. ISBN 952-0-5236-7.
2. 1 2  *Merisotilaan käsikirja*, s. 75, 81–82. Helsinki: Merivoimien esikunta, 2010. ISBN 978-951-25214-9-4. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 21.9.2019).
3. ↑  Vainonen, Joel M.: Tekniikka ja säästöt tyhjentävät etelärannikon linnakesaaret - "Puolustus ei silti kuole" *ess.fi*.  5.12.2013. Mediatalo ESA. Viitattu 21.2.2019.
Eda Ahi, 2014
**Eda Ahi** (s. 1990 Tallinna) on virolainen runoilija ja kielenkääntäjä. Hän sai ensimmäisellä kokoelmallaan (*Maskiball*) Betti Alver -palkinnon.

Ahi kasvoi kaksikielisessä (viro, venäjä) perheessä. Hänen tuotantoonsa ovat vaikuttaneet sekä venäläinen kirjallisuus että Betti Alver. Hän sai kandidaatin arvon romaanisissa kielissä sekä kulttuureissa Tallinnan yliopistosta ja sitten maisterin arvon Euroopan unionin sekä Venäjän tutkimuksessa Tarton yliopistosta. Hän on työskennellyt diplomaattina Ukrainassa.

Ahi on käyttänyt runoissaan loppusointuja ja runsaasti sanaleikkejä. Hän on saanut kriitikoilta myönteistä palautetta tyylinsä ja rytminsä omaperäisyydestä. Hänen debyyttikokoelmaansa luonnehdittiin klassiseksi runoudeksi, jossa on kuitenkin myös leikkisyyttä ja ilkikurisuutta. Kokoelmissa *Julgeolek* (2014) ja *Sadam* (2017) on paikoitellen surumielisiä ja vakavia sävyjä. Ahi on käsitellyt runoudessaan muun muassa Venäjän sotatoimia Ukrainassa.

Ahi on kääntänyt kirjallisuutta italian ja venäjän kielistä viroksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eda Ahi Estonian Literature Centre
2. ↑  Betti Alveri kirjandusauhind Tartu Linnaraamatukogu, viitattu 18.12.2020 (viroksi)
3. ↑  Näin Viro kirjoittaa nyt Kirjastolehti


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kerttu Fredrika Räisänen** (o.s. **Kärkkäinen**, 30. heinäkuuta 1881 Iisalmi – 1. huhtikuuta 1951) oli suomalainen yhteiskoulun opettaja ja kirjailija.[1]

Räisäsen vanhemmat olivat kauppias, kauppaneuvos Lauri Olli Kärkkäinen ja Karoliina Putkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta 1902 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi Helsingin yliopistosta 1910. Räisänen oli Iisalmen yhteiskoulun suomen kielen ja historian opettajana 1911–1913.[1]

Räisänen oli naimisissa vuodesta 1913 Kärkkäinen & Putkonen Oy:n toimitusjohtajan Juho Heikki Räisäsen kanssa. Hän oli iisalmelaisen kansalaisyhteiskunnan ja järjestöverkoston keskeisiä vaikuttajia. Hän kuului Kansallisyhdistyksen ja Kenraali Mannerheimin lastensuojeluliiton johtokuntaan ja oli Iisalmen lottien puheenjohtaja. Hänellä oli iisalmelaisyhteisössä sukunsa ansiosta vahva asema.[2]

Teoksia
-------

* *Se vanha tarina*, romaani. Otava 1907
* *Kosken uusi tohtori : kylätarina*, romaani. Otava 1911

Lähteet
-------

* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia: Kerttu Kärkkäinen
* Iisalmelaisia kirjailijoita: Kerttu Kärkkäinen

### Viitteet

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1902 : matrikkelinumero 28108
2. ↑  Miika Siironen, Valkoinen Suomi, Valkoisten kollektiivisuus ja valta-asema iisalmelaisessa paikallisyhteisössä vuosina 1918–1929. Jyväskylän yliopiston historian ja etnologian laitos, 2003 (Lisensiaattityö)
**Yūki Sōma** (jap. 相馬 勇紀, *Sōma Yūki*; s. 25. helmikuuta 1997 Tokio) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.

Sōma on edustanut J1 Leaguessa Nagoya Grampusta vuodesta 2018. Syksyllä 2019 hän pelasi lainalla Kashima Antlersissa. Hän on pelannut 128 liigaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.

Sōma debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019 Itä-Aasian mestaruuskilpailuissa. Heinäkuussa 2022 hän teki samassa turnauksessa kolme maalia, kaksi Hongkongia ja yhden Etelä-Koreaa vastaan. Hän teki neljännen maajoukkuemaalinsa marraskuussa 2022 ystävyysottelussa Kanadaa vastaan. Hän on ennen vuoden 2022 MM-kilpailuja pelannut kahdeksan A-maaottelua. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Sōma pelasi kuusi ottelua Japanin neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yūki Sōma Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  National Football Teams

Aiheesta muualla
----------------

* Soccerway

Japanin joukkue – Kesäolympialaiset 2020
1 Ōsako |
2 Sakai |
3 Nakayama |
4 Itakura |
5 Yoshida |
6 Endō |
7 Kubo |
8 Miyoshi |
9 Maeda |
10 Dōan |
11 Mitoma |
12 Tani |
13 Hatate |
14 Tomiyasu |
15 Hashioka |
16 Sōma |
17 Tanaka |
18 Ueda |
19 Hayashi |
20 Machida |
21 Seko |
22 Suzuki |
Valmentaja Moriyasu

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Kawashima |
2 Yamane |
3 Taniguchi |
4 Itakura |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Dōan |
9 Mitoma |
10 Minamino |
11 Kubo |
12 Gonda |
13 Morita |
14 J. Itō |
15 Kamada |
16 Tomiyasu |
17 Tanaka |
18 Asano |
19 Sakai |
20 Machino |
21 Ueda |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
24 Sōma |
25 Maeda |
26 H. Itō |
Valmentaja Moriyasu
Itävaltalainen joukkotuhon muistotyöjärjestö (eng. Austrian Holocaust Memorial Service, "AHMS") perusti **Itävaltalaisen Holokaustin Muistopalkinnon** (eng. Austrian Holocaust Memorial Award, "**AHMA**") vuonna 2006. Palkinto myönnetään vuosittain henkilölle, joka on osoittanut erityistä vaivannäköä Shoan muistotyössä. Vuodesta 1992 nuoret itävaltalaiset ovat levittäneet AHMAa yli 20 maassa ympäri maailmaa, muun muassa Saksassa, Australiassa ja Yhdysvalloissa. Nuoret itävaltalaiset tuntevat vastuunsa maailmanlaajuisesti itävaltalaisten kansallissosialistien rikoksista.

17.10.2006 Pan Guang, kiinalainen historioitsija, sai ensimmäisen AHMA-palkinnon.

Brasilialaiselle journalistille, Alberto Dinesille, annettiin AHMA lokakuussa 2007 Itävallan konsulaatissa Rio de Janeirossa hänen pyrkimyksistään perustaa museo, joka olisi omistettu Stefan Zweigille, ja hänen kirjastaan "Morte no paraiso, a tragedia de Stefan Zweig".

17.3.2008 ranskalainen natsien uhri Robert Hébras, joka pakeni natsien joukkomurhia Oradourista, saa vuoden 2008 AHMAn Itävallan suurlähetystöltä Ranskassa.

Palkinnon saaneet
-----------------

  


| Vuosi | saaja | maa |
| --- | --- | --- |
| 2006 | Pan Guang |  Kiina |
| 2007 | Alberto Dines |  Brasilia |
| 2008 | Robert Hébras |  Ranska |
| 2009 | Jay M. Ipson |  Yhdysvallat |
| 2010 | Eva Marks |  Australia |
| 2011 | Auschwitzin juutalainen keskus, Oswiecim |  Puola |
| 2012 | Ladislaus Löb, Brighton |  Englanti |
| 2013 | Hugo Höllenreiner, Ingolstadt |  Saksa |
| 2014 | Margers Vestermanis, Riga |  Latvia |
| 2015 | Erika Rosenberg, Buenos Aires |  Argentiina |
| 2016 | Giorgio Frassineti, Predappio (Forlì) |  Italia |
| 2017 | Ruben Fuks, Belgrad |  Serbia |
| 2018 | Alla Gerber ja Ilja Altman, Moskova |  Venäjä |
| 2019 | Tomislav Dulic, Uppsala |  Ruotsi |
| 2020 | Dušan Stefančič, Ljulbjana |  Slovenia |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Austrian Holocaust Memorial Award Austrian Service Abroad. Viitattu 9.10.2021. (englanniksi)
2. ↑   Auschwitz Jewish center honored by Austrian ambassador], JTA.org, January 27, 2012

Aiheesta muualla
----------------

* Austrian Holocaust Memorial Service (Arkistoitu – Internet Archive)
**Markala** on maalaiskunta Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Diamarabougou sijaitsee Nigerjoen rannalla 40 kilometriä Ségousta maanteitse koilliseen. Kunnassa on 46 000 asukasta (vuonna 2009).

Markalan kunta rajoittuu pohjoisessa Ségoun piirin Dougabougoun, koillisessa Sansandingin, kaakossa Togoun, lounaassa Pelenganan ja lännessä Baguindadougoun kuntiin. Kuntaan kuuluu 30 kylää. Asukkaat koostuvat lukuisista eri kansallisuuksista. Yleisin kieli on bambara. Vallitseva uskonto on islam. Kunnassa asuu myös kristittyjä ja perinteisen uskonnon harjoittajia.

Markalassa sijaitsee Nigerjoen keinokastelujärjestelmää hoitavan Office du Nigerin 2 600 metriä pitkä säännöstelypato, joka rakennettiin Ranskan siirtomaa-aikana vuosina 1933–1949. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi ja lehmänpapu. Myytäväksi kasvatetaan vesimeloneja ja maniokkia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Paikkakunnalla toimii armeijan varikko sekä sokeritehdas. Office du Nigerin ja armeijan toimintojen supistaminen on aiheuttanut laajaa työttömyyttä.

Markalan kautta kulkee Ségoun ja Nionon välinen maantie RN33. Palveluihin kuuluvat koulut, terveysasema ja poliklinikka. Paikkakunnalla on pieni hotelli ja muita matkailupalveluja. Maaliskuussa järjestetään perinteinen naamio- ja nukkefestivaali Fesmamas.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 28.10.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 28.10.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Markala 2008–2012 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 28.10.2014. (ranskaksi)
4. 1 2  Velton, Ross: *Mali, second edition*, s. 140. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides, 2007. ISBN 978-1-84162-077-0.
5. ↑  Mali: Carte Routière *reliefweb.int*. Viitattu 28.10.2014. (ranskaksi)
**Yūji Sakakura** (jap. 阪倉 裕二; s. 7. kesäkuuta 1967 Yokkaichi, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Yūji Sakakura edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1990-1991. Hän on osallistunut mm. Asian mestaruuskilpailuissa 1988 ja 1992.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1990 | 5 | 0 |
| 1991 | 1 | 0 |
| Yhteensä | 6 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1988
1 Tsuchida |
2 Ueno |
3 Horiike |
4 Taguchi |
5 Sakakura |
6 Motoyoshi |
7 Ihara |
8 Ōtake |
9 Shirasawa |
10 Oenoki |
11 Ikenoue |
12 Nakayama |
13 Kurosaki |
14 Noda |
15 Minoguchi |
16 Maeda |
17 Sukigara |
18 Matsuyama |
19 Sanada |
20 Takagi |
Valmentaja Yokoyama

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1992
1 Matsunaga |
2 Ōtake |
3 Katsuya |
4 Horiike |
5 Hashiratani |
6 Tsunami |
7 Ihara |
8 Fukuda |
9 Takeda |
10 Ramos |
11 Miura |
12 Yamada |
13 Sakakura |
14 Kitazawa |
15 Yoshida |
16 Nakayama |
17 Moriyasu |
18 Jinno |
19 Maekawa |
20 Takagi |
Valmentaja Ooft
**Chíoksen hiippakunta** (kreik. Επισκοπή Χίου, *Episkopí Chíou*, lat. *Dioecesis Chiensis*) on katolinen hiippakunta Kreikassa. Se on Náxoksen, Ándroksen, Tínoksen ja Mýkonoksen arkkihiippakunnan alaisuudessa.

Hiippakunta käsittää osan Pohjoisen Egean saarista, merkittävimpänä Chíos, Lesbos ja Sámos. Siihen kuuluu 6 seurakuntaa, joiden jäsenmäärä vuonna 2017 oli 550. Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Chíoksen kaupungissa sijaitseva Pyhän Nikolaoksen katedraali.

Katolisen kirkon läsnäolo Chíoksella on peräisin genovalaisvallan ajalta. Hiippakunta on perustettu vuonna 1204. Vuonna 1931 hiippakuntaan liitettiin osa İzmirin arkkihiippakunnasta, kun taas osa sen alueesta siirrettiin Ródoksen arkkihiippakuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Diocese of Chios *GCatholic.org*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chíoksen roomalaiskatolinen hiippakunta** Wikimedia Commonsissa

* Καθολική Αρχιεπισκοπή Νάξου-Τήνου-Άνδρου-Μυκόνου και Καθολική Επισκοπή Χίου-Λέσβου-Σάμου. Hiippakunnan verkkosivut (yhdessä Náxoksen, Ándroksen, Tínoksen ja Mýkonoksen arkkihiippakunnan kanssa). (kreikaksi) (englanniksi)
**Yūichirō Nagai** (jap. 永井 雄一郎, *Nagai Yūichirō*, s. 14. helmikuuta 1979 Tokio, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Japanin maajoukkueessa Nagai pelasi vuonna 2003 kaikkiaan neljä ottelua ja teki niissä yhden maalin.

Tilastot
--------

| Japanin jalkapallomaajoukkue |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 2003 | 4 | 1 |
| Yhteensä | 4 | 1 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2003
1 Narazaki |
2 Narahashi |
3 Akita |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Ōkubo |
10 Nakamura |
11 Matsui |
12 Doi |
13 Oku |
14 Santos |
15 Myōjin |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Nagai |
19 Endō |
20 Takahara |
21 Tsuboi |
22 Yamada |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**Katarina Elisabet Grubb** (8. helmikuuta 1721 Tukholma – 31. maaliskuuta 1788 Turku) oli miehensä, vuorineuvos Johan Jacob Kijkin kuoltua Teijon ruukin omistaja yli 10 vuoden ajan.

Johan Jacob Kijkin kartuttama omaisuus oli yksi Suomen suurimmista. Tärkein osa siitä oli Teijon ruukki, ja koko omaisuus siirtyi lesken, Katarina Elisabet Grubbin elinikäiseen hallintaan.

Katarina Elisabet Grubbin suku oli Norrlannista Tukholmaan muuttaneita kauppiaita. Vuonna 1940 Katarina Elisabet Grubbista tuli itseään 15 vuotta vanhemman Johan Jacob Kijkin kolmas vaimo. Kijk oli itsekin aikanaan tullut Tukholmasta Turkuun puotipojaksi kauppias Hans Scheelen palvelukseen.

Teijon ruukkiyhtymään kuului Kijkin kuollessa tehdaslaitosten lisäksi viitisenkymmentä maatilaa Perniössä, Halikossa, Kemiössä, Piikkiössä ja Uskelassa. Elinikäinen hallintaoikeus merkitsi, että vasta Katarina Elisabet Grubbin kuoltua 1788 ruukkiyhtymä kiinteistöineen siirtyi Johan Jacob Kijkin liike-elämässä toimiville miespuolisille perillisille.

Vuorineuvoksetar Katarina Elisabet Grubb uudisti Teijon tehdasrakennuksia 1780-luvulla. Teijon ja Kirjakkalan ruukit olivat hänen hallinta-aikanaan Suomen menestyneimpiä metallialan yrityksiä. Rautatavaran ohella ruukit tuottivat jonkin verran tervaa, pikeä ja sahatavaraa. Ruukin maatiloilla harjoitettiin karjanhoitoa ja peltoviljelystä. Turusta Grubb oli perinyt tehtaiden ja laivojen osuuksia.

Kijkin ja Katarina Elisabet Grubbin pojat Johan Jakob ja Hans Henrik Kijk kuolivat ilman elossa olevia lapsia. Nuorempi tytär Anna Charlotta Kijk (1750—1800) avioitui turkulaisen suurliikemiehen ja laivanvarustajan Jacob Bremerin pojan Josef Bremerin (1743–1814) kanssa , joka hankki Teijon omistukseensa 1794.

Katarina Elisabetin veli Mikael Grubb eteni urallaan Ruotsin Itä-Intian kauppakomppanian johtajaksi ja sai kaksi vuotta myöhemmin aatelisarvon af Grubbens -nimellä. Sisarensa kuolinvuonna 1788 hän otti toiseksi vaimokseen Perttelistä kotoisin olleen Sofia Elisabet Waszin. Heidän tyttärensä avioituivat Avellan- ja Hirn-sukuihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Vainio-Korhonen, Kirsi: / Grubb, Katarina Elisabet (1721 - 1788), kauppiaanleski, teollisuudenharjoittaja *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  8.6.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
**Kimmo Kalervo Virtanen** (s. 7. toukokuuta 1973 Valkeakoski) on Akaan Toijalassa asuva suomalainen teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja.

Ennen ohjaajan uraansa Virtanen toimi näyttelijänä.

Virtanen on ohjannut ja kirjoittanut useissa suomalaisissa ammattiteattereissa mm. Helsingin kaupunginteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Keski-Uudenmaan teatterissa, Kokkolan kaupunginteatterissa, Ahaa teatterissa, Teatteri Imatrassa, Rovaniemen teatterissa, Kemin kaupunginteatterissa, Samppalinnan kesäteatterissa, Tahtiteatterissa ja Kuopion uudessa kesäteatterissa. Tahtiteatteria ja Kuopion uutta kesäteatteria Virtanen oli myös perustamassa.

Virtanen on tehnyt laaja-alaisesti teatterin repertuaaria. Musikaalia, draamaa, lastenteatteria ja komediaa monilla eri näyttämöillä. 

Tunnettuja ohjaustöitä ovat olleet mm. Helsingin kaupunginteatterin ohjaukset Vihaiinen leski, Mörköooppera, AtomiAatos, 12 Lahjaa Joulupukille, Siiri ja Sotkuinen Kerttu ja Pako päiväkodista. Edellämainituista Virtanen on ollut kirjoittamassa Mörköoopperaa, AtomiAatosta ja Pakoa päiväkodista. Ohjaustöihin kuuluu myös mm. Ahaa teatterin rap-musiikkinäytelmä Betoniviidakko, jonka Virtanen ohjasi ja kirjoitti ja johon Karri "Paleface" Miettinen sävelsi ja sanoitti kappaleet. Turun kaupunginteatterille Virtanen on tehnyt lastennäytelmät Tivoli-pieni musikaali suurista tunteista, jonka Virtanen myös kirjoitti ja Mörköjen yö, jonka hän kirjoitti yhdessä Johanna Keinäsen kanssa. Kuopion uuden kesäteatterin useat musiikkinäytelmät, kuten Solisitina Olavi Virta ja Katri Helena - laulajatyttö. Virtanen ohjasi ja yhdessä kirjoitti Sami Kojosen ja Johanna Keinäsen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Teatterit ja teatterintekijät 2005*, s. 771. Teatterin tiedotuskeskus, 2005. ISBN 952-471-629-1.
2. ↑  [hkt.fi Helsingin kaupunginteatterin sivut]

Aiheesta muualla
----------------

* Kimmo Virtasen kotisivut
* Tahtiteatterin kotisivut
* Kuopion Uuden Kesäteatterin eli nykyisen Tahtiteatterin Kesäteatterin kotisivut[vanhentunut linkki]
Hietakari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
65°06.654′N, 025°09.526′E, OuluSuomi |
| Pinta-ala | 
1,88 km² |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hietakari** on matala, asumaton saari Oulun kaupungin vesialueella Perämerellä. Se sijaitsee Kotakarin länsipuolella, noin kolme kilometriä länsilounaaseen Virpiniemen merivartioasemalta.

Maannousun myötä syntynyt saari on pääosin matala, ainoastaan saaren itäpäässä maasto kohoaa viiteen metriin merenpinnan yläpuolelle. Saaren muut osat ovat matalaa lehtimetsän ja pensaikon peittämää maannousurantaa. Kieltolain aikaan saarta käytettiin salakuljetettavan pirtun kätköpaikkana muutamien muiden lähisaarten tavoin.

Saarelle tyypillisiä ovat rantahietikot. Hietakarin luonto on kaunista ja varsinkin pohjoisrannan korkeimpien kohtien maasto kulkukelpoista.

Maannousun seurauksena läheiset Rautaleton ja Löyhän saaret ovat kasvaneet kiinni Hietakariin. Oulun satamiin johtavan laivaväylän linjataulut sijaitsevat Löyhässä ja Rautaletossa. Saarella on veneilijöiden kesäasuntoja, joista suurin osa sijaitsee Löyhässä.
**Katarina Andreasson** on ruotsalainen viulisti ja kapellimestari.

Andreasson teki kansainvälisen debyyttinsä sooloviulistina Philharmonia-orkesterin kanssa Royal Festival Hallissa vuonna 1997 esittämällä Howard Blaken viulukonserton. Hän on levyttänyt BIS- ja Naxos-levymerkeille. Levytysten joukossa ovat tulkinnat Pēteris Vasksin, Heinz-Karl Gruberin ja Antonio Vivaldin konsertoista.

Vuodesta 1986 lähtien Andreasson on toiminut Aalborgin sinfoniaorkesterin, Göteborgin oopperaorkesterin ja Ruotsin kamariorkesterin ensimmäisenä konserttimestarina. Vuonna 2007 hän valmistui myös kapellimestariksi opiskeltuaan neljän vuoden ajan Jorma Panulan johdolla Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Kansainvälisen debyyttinsä kapellimestarina hän teki Ulsterin orkesterin kanssa Belfastissa. Sittemmin hän on usein esiintynyt saman orkesterin vierailijana ja johtanut orkestereita myös Puolassa, Ukrainassa, Latviassa sekä Tanskassa.

Helmikuussa 2012 Andreassonista tuli Örebron yliopiston professori. Saman vuoden syksyllä hän perusti sen ensimmäisen akateemisen sinfoniaorkesterin. Vuosina 2008–13 hän toimi Karlskrogan sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina ja taiteellisena johtajana. Vuonna 2013 hän perusti Noran kamarimusiikkifestivaalin, jonka taiteellisena johtajana hän alkoi toimia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nora Kammarmusikfestival: Katarina Andreasson

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
* AllMusic.com: Katarina Andreasson (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Rengasmallia oleva nännilävistys naisen rinnassa.
Tappimallinen nännilävistys miehellä.
**Nännilävistys** on lävistys, joka tehdään nänniin. Nännilävistys sijaitsee yleensä nännin juuressa ja voi kulkea missä tahansa kulmassa; yleisin on vaakasuora lävistys ja toiseksi yleisin pystysuora. Nännilävistyksessä voi käyttää joko tappia tai renkaan muotoista korua.

Nännilävistys on yksi hitaimmin parantuvista lävistyksistä: sen paranemisaika on keskimäärin noin puolesta vuodesta vuoteen.

Lävistyksen riskit
------------------

Nännilävistyksen vakava, joskin harvinainen komplikaatio on rintatulehdus eli mastiitti. Rintatulehdus johtuu bakteereista, jotka pääsevät rintaan lävistyksen kautta. Tulehdus hoidetaan antibiooteilla, mutta se voi vaatia joskus kirurgisen avauksen ja puhdistuksen.

Nännilävistyksestä ei ole haittaa imetykselle, joskin korun poistoa suositellaan imetyksen ajaksi, varsinkin jos lävistys ei ole täysin parantunut, jolloin kudosnesteen tai muun mukana voi lapsen suuhun siirtyä bakteereja liikaa. Myös lapsen suu saattaa kärsiä korusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nännilävistys *wormz.org*. Viitattu 8.7.2023.
2. ↑  Rintatulehdus *Terveyskirjasto*. Viitattu 8.7.2023.
**Sidney Sammual "Sam" Montgomery** (s. 25. toukokuuta 1990 Greenwood, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan puolustuksen linjamies. Hän pelaa tällä hetkellä XFL-sarjan DC Defendersissä.

Ura
---

Kolme vuotta Louisianan osavaltionyliopistossa pelannut Montgomery oli yksi vuoden 2013 NFL:n varaustilaisuuden ykkösnimistä, ja häntä pidettiin mahdollisena top 5 -varauksena, yhdessä LSU:n toisen puolustuksen linjamiehen, Barkevious Mingon kanssa. Houston Texans varasi Montgomeryn kolmannella kierroksella, 95. varausvuorolla.

Montgomery teki sopimuksen Houstonin kanssa, mutta aivan kauden alussa hänen sopimuksensa purettiin joukkueen sääntöjen rikkomisen vuoksi. Tämän jälkeen hän yritti tulevina kausina Oakland Raidersin ja Cincinnati Bengalsin joukkueissa, muttei mahtunut joukkueiden kokoonpanoihin.

Montgomery yritti myös kanadalaiseen CFL-sarjaan, muttei saanut sieltäkään paikkaa. Lopulta kesällä 2018 hän sai sopimuksen lajin sisäversion NAL-liigan Massachusetts Piratesin kanssa. Vuonna 2019 Montgomery siirtyi Memphis Expressiin uuteen AAF-liigaan. Liiga teki konkurssin kesken ensimmäisen kauden.

Vuonna 2020 Montgomery aloitti uudessa XFL-liigassa DC Defendersin joukkueessa.

Lähteet
-------

1. ↑  2013 NFL Mock Draft (englanniksi) WalterFootball.com. Viitattu 28.7.2012.
2. ↑  Sam Montgomery Stats *pro-football-reference.com*. Viitattu 15.3.2019. (englanniksi)
3. ↑  Sources: Pot reason Texans cut 3 ESPN. Viitattu 15.3.2019. (englanniksi)
4. ↑  Arena football: Well-traveled defensive lineman Sam Montgomery fitting right in with Massachusetts Pirates *telegram.com*. Viitattu 15.3.2019. (englanniksi)
**Katarina Murto** (s. 1971 Pieksämäki) on Opetusalan Ammattijärjestö OAJ:n puheenjohtaja. OAJ:n valtuusto valitsi hänet Olli Luukkaisen seuraajaksi toukokuussa 2022.

Ura
---

Katarina Murto on OAJ:n kuudes puheenjohtaja. Ennen OAJ:n puheenjohtajana aloittamista Katarina Murto työskenteli Akavan työmarkkinajohtajana. 

Opetustehtävissä Murto on toiminut kymmenen vuoden ajan vuosituhannen vaihteessa, viimeksi tanssitaiteen lehtorina Teatterikorkeakoulussa. Opetusuransa jälkeen hän on työskennellyt muun muassa juristina ja notaarina. 

Vuodesta 2011 hän on luonut uraa työmarkkina-alalla esimerkiksi Suomen ammattiliittojen keskusjärjestö SAK:n työehtoasioiden päällikkönä ja STTK:n johtajana.

Koulutus
--------

Katarina Murto on valmistunut Teatterikorkeakoulusta ja Helsingin yliopistosta. Koulutukseltaan hän on tanssinopettaja, juristi ja varatuomari.

Politiikka
----------

Murto on Kansallisen Kokoomuksen jäsen.

Lähteet
-------

1. ↑  Korkeakivi, Riitta: Katarina Murto on OAJ:n uusi puheenjohtaja – "Haluan haastaa itseäni ja viedä asioita yhdessä eteenpäin" • Opettaja.fi *Opettaja.fi*.  19.5.2022. Viitattu 6.6.2022.
2. ↑  Katarina Murto on OAJ:n uusi puheenjohtaja *www.oaj.fi*. Viitattu 17.5.2022.
3. ↑  Puheenjohtajaehdokas Katarina Murto *www.oaj.fi*. Viitattu 17.5.2022.
4. ↑  OAJ valitsi uudeksi puheenjohtajakseen Katarina Murron *Ilta-Sanomat*.  10.5.2022. Viitattu 23.9.2022.
**Nigeria, We Hail Thee** (suom. *Nigeria, sinua ylistämme*) on Nigerian entinen kansallislaulu. Kyseistä kansallislaulua käytettiin maan itsenäistymisestä vuonna 1960 vuoteen 1978. Nigerian nykyinen kansallislaulu *Arise O Compatriots, Nigeria’s Call Obey* korvasi sen vuonna 1978.

*Nigeria, We Hail Thee* otettiin käyttöön Nigerian ensimmäisenä kansallislauluna 1. lokakuuta 1960. Kansallislaulun sanoitti Lillian Jean Williams, brittiläinen ulkomaantyöntekijä, joka asui Nigeriassa maan itsenäistyessä. Kansallislaulun sävelsi Frances Berda.

Sanat englanniksi
-----------------

In brotherhood we stand,  

Nigerians all are proud to serve  

Our sovereign native land  

Our flag shall be a symbol  

That truth and justice reign,  

In peace or battle honour’d,  

And this we count as gain,  

To hand on to our children  

A banner without stain.  

O God of all creation,  

Grant this our one request,  

Help us to build a nation  

Where no man is oppressed,  

And so with peace and plenty  

Nigeria may be blessed.

Lähteet
-------

1. ↑  Nigeria’s National Anthem Composer, Pa Ben Odiase, Dies *The Gazelle News*.  12.6.2013.  Arkistoitu 27.9.2017. Viitattu 24.7.2017. (englanniksi)
**Näpinlahti** eli **Sinjovo** (ven. Синёво) on kylä ja rautatieseisake Norsjoen (Larionovon) maalaiskunnan eteläosassa Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Näpinlahti sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Käkisalmen maalaiskuntaa. Näpinlahden seisake on Pietari–Hiitola-radalla Käkisalmesta etelään. Nykyisin Näpinlahti luetaan Venäjällä Sakkalin kanssa yhdeksi asutukseksi, jonka venäjänkielinen nimi on ollut vuodesta 1948 lähtien Sinjovo.

Näpinlahti sijaitsee Vuoksen pohjoisessa laskuhaarassa olevan Käkisalmenselän kaakkoisrannalla noin kahdeksan kilometriä Käkisalmen kaupungista etelään.

Näpinlahti Suomessa
-------------------

Näpinlahden naapurikyliä Käkisalmen maalaiskunnassa olivat Sakkali etelässä ja idässä, Alapuusti pohjoisessa sekä Hirvisaari lännessä Käkisalmenselän toisella puolella. Näpinlahteen kuului myös pieni erillisalue Sakkalin ja Marjolanniemen rajalta.

Vuonna 1920 Näpinlahdessa oli 85 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 92, joista 39 miestä ja 53 naista. Näpinlahden asutus oli keskittynyt Norsjoelta Myllypeltoon kulkevan maantien varteen Sakkalin kylän vastaiselle rajalle. Kylät muodostivat yhtenäisen asutusalueen.  Myös nykyisin kylän asutus on keskittynyt samalle alueelle.

Ennen talvisotaa Näpinlahti oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä. Kalastusta harjoitettiin lähinnä omaan tarpeeseen. Näpinlahden, Sakkalin ja Marjoalanniemen kylien yhteinen kansakoulu sijaitsi Sakkalin kylässä ja se oli aloittanut toimintansa vuonna 1910. Näpinlahdessa oli myös Käkisalmen Osuuskaupan myymälä.

Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.

Lähteet
-------

* Kuujo, Erkki, Puramo, Eino & Sarkanen, J.: *Käkisalmen historia*, s. 934-940. Lahti: Käki-säätiö, 1959.

### Viitteet

1. 1 2  *Karjalan kannas, historia ja nykyaika, 1938-2001* 1:200 000. Pietari: ZAO Karta Ltd, 2001.
2. 1 2  Pekkanen, Risto, Martimo, Pentti & Tiittanen, Jyrki: *Kielletyt kartat 2, Luovutetun Karjalan kylät ja tilat*, s. 141. Helsinki: AtlasArt, 2007. ISBN 978-952-5671-03-2.
3. ↑  Kuujo 1959, s. 898
4. 1 2  Kuujo 1959, s. 942
5. ↑  Kuujo 1959, s. 888
6. ↑  Viipurin puhelinluettelo 1938 (Valtion puhelinverkko Ostamo-Särkisalo) Suomen sukututkimusseura.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 18.8.2008.

Käkisalmen maalaiskunnan kylät
Alapuusti • Haminanniitty • Hirvisaari • Joensuu • Kapeasalmi • Marjalanniemi • Norsjoki • Näpinlahti • Ostamo • Porkanniemi • Pärnä • Pörtsykkä • Sakkali • Suotniemi • Tenkalahti • Vuohensalo • Yläpuusti
**Hanna Katrín Friðriksson** (s. 4. elokuuta 1964) on islantilainen reformipuolueen poliitikko ja entinen käsipalloilija.

Hanna syntyi Pariisissa. Hän pelasi käsipalloa ÍR:ssä, Valurissä ja Framissa. Vuosina 1983, 1988 ja 1993 hän voitti Valurin riveissä käsipallon naisten Islannin-mestaruuden. Vuonna 1995 hän voitti Islannin-mestaruuden Framin riveissä. Urheilu-uransa jälkeen Hanna opiskeli filosofiaa ja taloustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 1999. Vuonna 2001 hän suoritti MBA-tutkinnon Kalifornian yliopistossa Davisissä. Vuosina 1990–1999 hän työskenteli toimittajana Morgunblaðiðilla. Vuosina 2007–2009 hän työskenteli lehtorina Reykjavíkin yliopistossa sekä terveysministerin avustajana. Vuoden 2016 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellen Ingvadóttir: „Verðum í toppbaráttunni".  *Valsblaðið*, 1.5.1991, 43. vsk, nro 1, s. 10–11. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Bikarmeistarar Vals í kvennaflokki.  *Morgunblaðið*, 11.2.1993, nro 46, s. 50. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Ákvað að bæta fyrir mistökin.  *Morgunblaðið*, 7.2.1995. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Æviágrip þingmanna frá 1845: Hanna Katrín Friðriksson Alþingi.  Arkistoitu 8.3.2023. Viitattu 8.3.2023. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Pekka Veli Weckman** (4. tammikuuta 1933 Heinolan maalaiskunta – 2019) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Weckman kävi kansakoulun ja Lahden mieskotiteollisuuskoulun ja teki sitten maatalous-, metsä-, sepän- ja konepajatöitä. Hän rakensi muun muassa perävaunuja traktoreille. Veljiensä kanssa Weckman perusti perävaunujen tuotantoa varten Weckmanin Konepaja -yhtiön vuonna 1962 ja ryhtyi sen toimitusjohtajaksi.

Weckmanin perävaunuja vietiin paitsi Pohjoismaihin ja Eurooppaan, myös muun muassa Etelä-Amerikkaan. Weckmanin Konepaja rupesi valmistamaan myös teräksisiä katto- ja seinäprofiileja, mistä tuli yhtiön tärkein tuoteryhmä, joskin se oli myös Skandinavian suurin maatalousperävaunujen valmistaja. Mainittujen ohella yhtiö aloitti teollisuus- ja varastohalleihin tarkoitettujen itsekantavien teräskehien valmistuksen.

Liiketoimintaa varten Weckman perusti useita muitakin yhtiöitä, joiden hallituksissa hän toimi. Sellaisia olivat muun muassa Lahden Traktori (1967), Heinolan Mylly (1974), Kaupe (1976), Nordfarm Maskin Ab Ruotsissa (1982), Weckman Halli (1983) ja Viittamänty (1984). Weckman valittiin Heinolan maalaiskunnan vuoden yrittäjäksi 1977, teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1991. Weckman osallistui näkyvästi sekä alansa että alueelliseen yhteistoimintaan. Perheyhtiön johtamisesta Weckman luopui eläkeiän saavutettuaan ja vuonna 1997 Weckman Steel -nimiseksi muuttuneessa yhtiössä tehtiin sukupolvenvaihdos.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pekka Weckman *Biografiasampo*. Viitattu 18.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Weckmanin tarina