recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Niklas Strömstedt
**Bo Anders Niklas Strömstedt** (s. 25. heinäkuuta 1958 Lund) on ruotsalainen poplaulaja ja lauluntekijä.

Elämä
-----

Niklaksen isä, **Bo Strömstedt**, oli toimittaja ja professori. Hänen äitinsä, **Margareta Strömstedt**, oli kääntäjä. Strömstedt oli naimisissa Efva Attlingin kanssa ja heillä on kaksi poikaa, Adam ja Simon. Sittemmin hän on elänyt Agneta Sjödin ja tämän tyttären, Majan, kanssa. Hänellä on ollut myös tyttöystävä nimeltä Kattis Ahlström. Nykyään hän asuu Jenny Östergren kanssa.

Ura
---

Strömstedt soitti kosketinsoittimella Ulf Lundellin levytykset ja kiertueet 70-luvun lopusta 80-luvun loppuun. Hänen tunnetuin hittinsä on "Om". Menestysalbumi "Halvvägs till framtiden" julkaistiin vuonna 1992. 

### Muut urat

* Kirjoitti ruotsinkieliset sanat elokuvaan Mamma Mia!.

Melodifestivalen
----------------

Niklas aloitti uransa studiomuusikkona. Strömstedt kirjoitti ja sävelsi "I morgon är en annan dag" Melodifestivaleille 1992 ja voitti. Laulun lauloi Christer Björkman. Malmön euroviisuissa sijoitus oli 23 kilpailijan joukossa toiseksi viimeinen, taakse sijoittui ainoastaan Suomen Pave Maijanen kappaleella "Yamma Yamma".

Diskografia
-----------

* 1981 - Skjut inte... det är bara jag!
* 1983 - Andra äventyr
* 1989 - En gång i livet
* 1990 - Tårar i regn (samling)
* 1990 - Om!
* 1992 - Halvvägs till framtiden
* 1997 - Långt liv i lycka
* 1999 - Oslagbara 1989-1999 (samling)
* 2001 - Du blir du jag blir jag
* 2008 - Två vägar

### Suurimmat hitit

* 1990 - Tårar i regn
* 1998 - Oslagbara 1989-1999

Aiheesta muualla
----------------

* Niklas Strömstedt
* Niklas Strömstedt ruotsin listoilla

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**George Robert Gray** (8. kesäkuuta 1808 Chelsea – 6. toukokuuta 1872 Lontoo) oli englantilainen eläintieteilijä ja kustantaja.

Hänen isänsä oli eläintieteilijä, farmakologi ja kasvitieteilijä Samuel Frederick Gray (1766–1828). Myös hänen veljensä John Edward Gray (1800–1875) oli eläintieteilijä.

George Gray aloitti assistenttina British Museumissa 1831. Hänen ensi työnsä oli hyönteisten luettelointi ja 1833 hän julkaisi teoksen *Entomology of Australia*. Hän vaikutti omalla osallaan Georges Cuvierin Animal Kingdom teoksen julkaisemiseen englanniksi. Gray kuvaili tieteelle lukuisia päiväperhoslajeja (Lepidoptera). Hän johti British Museumin lintutieteellistä osastoa 41 vuotta. 1866 hänet kutsuttiin Royal Societyn jäseneksi.

Gray kuvaili ja nimesi tieteelle useita lintulajeja, muun muassa jääkuikan. Hänen nimensä annettiin jättiläissirkkalinnulle (*Locustella fasciolata*), Gray's Grasshopper Warbler.

Teoksia
-------

* 1833 Entomology of Australia, London.
* 1840 "List of the genera of birds, London.
* 1842 Nomenclator Zoologicus, muut tekijät olivat Louis Jean Rudolphe Agassiz ja C.L.Bonaparte.
* 1844–49 Genera of Birds, kuvittaneet David William Mitchell ja Joseph Wolf.
* 1846 Descriptions and Figures of some new Lepidopterous Insects chiefly from Nepal. London, Longman, Brown, Green, and Longmans.
* 1869-72: "Handlist of the genera and species of birds", London.
* 1871 A fasciculus of the Birds of China. London, Taylor and Francis.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **George Robert Gray** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Carl Petter Lenning** (1711–1788) oli ruotsalais-suomalainen urkuri ja suomalaisen orkesteritoiminnan perustaja.

Ennen muuttamistaan Turkuun Lenning oli toiminut Tukholmassa hovikapellin muusikkona ja Strängnäsin tuomiokirkon urkurina. Urkujen lisäksi Lenning soitti ainakin viulua ja klaveeria. Vuodesta 1741 alkaen Lenning toimi urkurina Turun tuomiokirkossa. Hän antoi kaupungissa myös yksityisopetusta viulun ja kosketinsoitinten soitossa. 

Lenningin kokemusta arvostettiin Turussa aluksi laajasti kirkon ja akatemian piirissä. Vuonna 1747 Lenningistä tuli ensimmäinen suomalainen palkattu orkesterinjohtaja, kun hänet nimitettiin kuningas Fredrik I:n käskykirjeellä Turun akatemian musiikinjohtajaksi. Akatemiaan perustettiin pysyvä orkesteri, Akateeminen kapelli, joka koostui noin 15 yliopiston opiskelijasta ja jonka runkona
olivat jousisoittimet huiluilla ja oboeilla vahvistettuina. Kokoonpanoa täydennettiin kuitenkin konserteissa myös ulkopuolisilla ammatti- ja sotilasmuusikoilla. Muun muassa Turun tuomiokirkon kanttorin Johan Lindellin tiedetään soittaneen orkesterissa sekä huilua että selloa tai kontrabassoa.

Akatemia alkoi Lenningin aikana myöntää muusikoille stipendejä ja hankkia soittimia orkesterin käyttöön, ja Akatemian saliin rakennettiin orkesterille esiintymislava. Vuonna 1749 Ruotsin entinen hovikapellimestari Johan Helmich Roman lahjoitti lisäksi akatemialle merkittävän kokoelman nuotteja, ja konsistori antoi Lenningin tehtäväksi kirjoittaa kokoelmaan sisältyneiden partituurien orkesteriäänet.

Lenningille oli jo aiemmin annettu oikeudet Turun triviaalikoulun ja kaupungin porvarien yksityistilaisuuksien musiikin järjestämiseen. Akatemian musiikinjohtajana Lenning sai siten käytännössä yksinoikeuden musiikin esittämiseen koko kaupungissa. Lenning toimi Turussa lähes 40 vuotta, ja vuosien kuluessa hänen tapansa johtaa musiikkia alkoi herättää myös tyytymättömyyttä. 

Lenningin johtama Akateeminen kapelli pystyi ilmeisesti esittämään 1700-luvun puolivälin varhaisia sinfonioita. Suomen sinfoniaorkesterien historian lasketaan kuitenkin alkaneen vasta Turun Soitannollisen Seuran syntymästä vuonna 1790. Vaikka kapelli siirtyi vuonna 1827 yliopiston mukana Helsinkiin, sen voidaan laskea toimineen yhtäjaksoisesti vuoteen 1926 saakka, jolloin perustettiin kapellin seuraaja, Ylioppilaskunnan Soittajat.

Lähteet
-------

* Hillila Ruth-Esther & Hong, Barbara Blanchard 1997. *Historical dictionary of the music and musicians of Finland*. Greenwood Publishing Group. ISBN 0313277281.
* Akateeminen Kapelli
* Ilkka Oramo: Turun Akatemia saa musiikinjohtajan
* Aija Lehtonen: Amatööripohjainen huilunsoitto Helsingissä vuosina 1700–1860. Helsingin yliopisto[vanhentunut linkki]
**Mühlbergin taistelu** käytiin 24. huhtikuuta 1547 Elbe-joella Mühlbergissä, keisari Kaarle V:n johtaman armeijan ja Schmalkaldenin liiton armeijan välillä. Taistelu oli Schmalkaldenin sodan ratkaisutaistelu ja johti Wittenbergin antautumiseen, jossa Saksin vaaliruhtinas Juhana Fredrik luovutti maansa ja vaaliruhtinaan arvon serkulleen Moritsille.

Vuonna 1546 Schmalkaldenin liiton armeija operoi Etelä-Saksassa keisari Kaarle V:tä vastaan. Saksin herttua Morits tarttui tilaisuuteen, petti protestanttiset uskonveljensä, ja valtasi Juhana Fredrikin maat Saksissa. Vastauksena tähän Juhana Fredrik johdatti suurimman osan liiton armeijasta pohjoiseen lyödäkseen Moritsin ja vallatakseen maansa takaisin. Kaarle seurasi Juhana Fredrikiä pohjoiseen yhdistyen ensiksi veljensä arkkiherttua Ferdinandin ja myöhemmin Moritsin johtamien armeijoiden kanssa.

Mühlbergin taistelu (1550)Mühlbergin taistelu (1550)
Vahvistunut Kaarlen armeija kohtasi Schmalkaldenin liiton armeijan Mühlbergissä Elben rannalla, armeijoiden ollessa eripuolilla jokea. Aikaisin aamulla 24. huhtikuuta ryhmä espanjalaisia sotilaita ylitti joen kahluupaikalla, joka oli schmalkaldenilaisille tuntematon ja siten jätetty vartioimatta. Tämän jälkeen keisarilliset improvisoivat nopeasti ponttonisillan, jota myöten joen ylitti lisää joukkoja ja muutama tykki.

Scmalkaldenin liiton armeija joutui paniikkiin ja johtajat antoivat käskyn jättää leirin ja perääntyä. Tämä kuitenkin epäonnistui kun keisarillinen ratsuväki sai perääntyvät joukot kiinni. Schmalkaldenilaiset koittivat järjestyä taistelua varten, mutta epäonnistuivat. Huonosti johdettu liiton armeija lyötiin ja koko päivän kestäneen taistelun jälkeen se oli käytännöllisesti katsoen hävinnyt. Monet Schmalkaldenin liiton johtajat vangittiin, myös Juhana Fredrik. Taistelu oli täydellinen protestanttien tappio.

Vaikka protestantit lyötiinkin täydellisesti Mühlbergin taistelussa, oli Kaarlen vaikea hyödyntää voittoaan. Ei ollut mahdollista (sotilaallisesti tai poliittisesti), että keisari piirittäisi ja valtaisi jokaisen protestanttien tukikohdan Saksassa ja koko maa kääntyisi takaisin katolilaisuuteen. Suurin hyötyjä voitosta oli Morits, jolle siirrettiin pian taistelun jälkeen Juhana Fredrikin maat ja vaaliruhtinaan arvo.

Lähteet
-------

* Arnold, Thomas F.: *The Renaissance at War*. Lontoo: Cassell, 2002. ISBN 0-304-36353-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mühlbergin taistelu** Wikimedia Commonsissa
Hitchcock Indianapolis 500 -ajoissa vuonna 1968
**Sylvia Louise Hitchcock-Carson** (31. tammikuuta 1946 Haverhill, Massachusetts, Yhdysvallat – 15. elokuuta 2015 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen malli. Hänet kruunattiin vuonna 1967 sekä Miss Alabama USAksi, Miss USAksi että Miss Universumiksi.

Elämänvaiheet
-------------

Hitchcock syntyi Haverhillissä, Massachuttsessa. Hän kasvoi Miamissa Floridassa kanafarmilla. Hitchcock opiskeli Alabaman yliopistossa, kunnes vuonna 1967 tuli valituksi Miss USAksi, ja päätti olla jatkamatta opintojaan enää sen jälkeen.

Vuonna 1970 hän meni naimisiin William Carsonin kanssa. He saivat kolme lasta ja seitsemän lapsenlasta.

Hitchcock asui Lake Walesissa, Floridassa kuolemaansa 15. elokuuta 2015 saakka.

Mallinura
---------

Hitchcock oli kilpaillut aiemmin vain paikallisen tason kilpailuissa osallistuessaan Miss Alabama USA -kauneuskilpailuun. Hän voitti uimapukukierroksen ja valittiin 22. toukokuuta Miss USAksi. Heinäkuussa hänet kruunattiin Miss Universumiksi 1967 ensimmäisenä Miss USAna sitten Linda Bementin ja vuoden 1960.

Vuonna 1968 Hitchcock osallistui Indianapolis 500 -ajoon, joka pidettiin 30. toukokuuta.

Kun suurin julkisuus missikisoista oli ohi, hän yritti mallinuraa New Yorkissa, mutta pettyi kaupunkiin ja palasi Miamiin, jossa hän teki töitä televisioyhtiölle. Vuoden 1972 Miss Universum -kilpailussa Hitchcock toimi kilpailun yhtenä kahdestatoista tuomarista.

Lähteet
-------

* OBITUARY : Miss Universe 1967 Sylvia Hitchcock - Missosology

### Viitteet

1. ↑  State Library and Archives of Florida: Future Miss Universe 1967, Sylvia Hitchcock, playing tennis at Miami-Dade Junior College *Florida Memory*. Viitattu 27.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  The Evening Independent - Google News Archive Search *news.google.co.nz*. Viitattu 27.4.2019.
3. 1 2 3 4  Lakeland Ledger - Google News Archive Search *news.google.co.nz*. Viitattu 27.4.2019.
4. ↑  Sylvia Hitchcock Carson *IMDb*. Viitattu 27.4.2019.
5. ↑  thegreatpageantcommunity: Sylvia Hitchcock, former Miss Universe from USA, is no more. [RIP] *The Great Pageant Community*.  17.8.2015. Viitattu 27.4.2019. (englanniksi)
Pierre Alechinsky vuonna 1965.
**Pierre Alechinsky** (s. 19. lokakuuta 1927 Bryssel, Belgia) on belgialainen taiteilija ja graafikko. Hän kuului Cobra-taiteilijaryhmään vuosina 1948–1951.

Alechinsky opiskeli kirjankuvitusta, kirjapainotaitoa, typografiaa ja valokuvausta Brysselissä. Hänen tuotannossaan yhdistyvät kirjallinen ja kuvallinen ilmaisu, kuten myös Henri Michaux'n taiteessa. Grafiikan ja maalausten lisäksi hän on tehnyt keraamisia töitä.

Cobra-ryhmän perustivat tanskalainen taidemaalari Asger Jorn, belgialainen kirjailija Christian Dotremont ja hollantilainen taidemaalari Constant Notre Damen kahvilassa Pariisissa 8. marraskuuta 1948. Ryhmän nimi muodostettiin taiteilijoiden kotikaupunkien alkukirjaimista: COpenhagen, BRussels, Amsterdam. Alechinsky liittyi Cobra-ryhmään vuonna 1949, noin vuosi sen perustamisen jälkeen.

Vuonna 1951 hän muutti Pariisiin asumaan, jossa hän asuu edelleen. Siellä hän tutustui japanilaisiin taiteilijoiden. Hän matkusti 1950-luvulla Japaniin, jossa hän teki elokuvan *Calligraphie Japonaise*.

Kansainvälistä mainetta Alechinsky saavutti 1960-luvulla, jolloin hänellä oli töitä näytteillä muun muassa Lontoossa, Venetsian biennaalissa ja New Yorkissa. 

Vuonna 1983 hänestä tuli Pariisissa École des Beaux-Arts -korkeakoulun maalauksen professori. Vuonna 1994 hänet nimitettiin Brysselin vapaan yliopiston (*Université Libre de Bruxelles*) kunniatohtoriksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Artfacts (Arkistoitu – Internet Archive)
* Theo Zimmerman
* Artnet

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Alf Olavi Salin** (21. kesäkuuta 1913 Helsinki – 28. syyskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija ja studiopäällikkö.

Salin työskenteli 1930-luvulla Suomalaisen Oopperan balettitanssijana toiseen maailmansotaan saakka. Sodan aikana hän kuitenkin menetti toisen kätensä ja joutui luopumaan tanssimisesta. Salin teki sittemmin pitkän uran Suomen Filmiteollisuuden studiopäällikkönä, ja osallistui lukuisten yhtiön tuottamien elokuvien valmistukseen lähes kuolemaansa asti.

Salinin puoliso oli tanssija ja koreografi Airi Säilä, ja flamencokitaristi Ari Salin on heidän lapsensa. Sekä Alf Salin että hänen puolisonsa palkittiin vuonna 1956 Pro Finlandia -mitalilla.

Salinin sisaruksia olivat näyttelijä Holger Salin sekä tanssitaiteilijat Klaus Salin ja Iris Salin.

Lähteet
-------

* Alf Salin Elonetissä.
* Anne Makkonen: One Past, Many Histories. Loitsu (1933) in the Context of Dance Art in Finland (Part III:  *Elsa Puolanne (1906-1996): A Finnish Gymnast and a Dancer*) *Väitöskirja*. University of Surrey.  (englanniksi)
* Aitiopaikka, kevät 2008[vanhentunut linkki]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Johann Jakob (Jacob) Quistorp** (19. maaliskuuta 1717 Rostock – 26. joulukuuta 1766) oli saksalainen luterilainen teologi.

Elämä
-----

Johann Jakob Quistorp syntyi 19. maaliskuuta 1717 Rostockissa. Hänen vanhempansa olivat raatimies Lorenz Gottfried Quistorp (1691-1743) ja Anna Maria Quistorp, omaa sukua Berg (1695-1731). Johann Jakobin isoisä Johann Nicolaus Quistorp (1651-1715) oli toiminut teologian professorina Rostockin yliopistossa. Johann Jakobin veli, Bernhard Friedrich Quistorp (1718-1788) tuli aikanaan toimimaan samassa virassa kuin isoisänsä.

Johann Jakob Quistorp opiskeli teologiaa ja filosofiaa kotikaupungissaan Rostockin yliopistossa vuosina 1734-1739. Vuodet 1740-1742 hän opiskeli Jenan yliopistossa teologiaa, luonnontieteitä ja matematiikkaa. Vuonna 1743 hänestä tuli Kielin yliopiston filosofian professori, missä virassa hän toimi vuoteen 1747. Tuona vuonna hänet valittiin Eutinin hovisaarnaajaksi. Vuonna 1755 hänestä tuli Rostockin yliopiston fysiikan ja metafysiikan professori, missä virassa hän toimi kuolemaansa saakka, kuollen Rostockissa 26. joulukuuta 1766.

Quistorp julkaisi useita saarnojaan sekä ainakin seuraavat teokset: *De Christo Legem et Prophetas non Solvente, sed Implente* (1759), *De Sacris Poenitentiae Victimis Jansenistarum* (1760), *De Recentissima Loci de Angelis Bonis ex Theologia Dogmatica Proscriptione Telleriana* (1764).

Lähteet
-------

1. 1 2  Quistorp, Johann Jakob *Catalogus Professorum Rostochiensium*. Universität Rostock. Viitattu 24.6.2019. (saksaksi)
2. ↑  James Strong ja John McClintock: Quistorp, Johann Jacob *McClintock and Strong Biblical Cyclopedia*.  1880.. Viitattu 24.6.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Kris Lemche** (oik. **Kristopher Lemche**, s. 1978) on kanadalainen näyttelijä.

Lemche syntyi Bramptonissa, Ontariossa. Lemchellä on kolme nuorempaa sisarusta, joista Matthew "Matt" Lemche on myös näyttelijä. Nuorempana Lemche halusi opiskella biokemiaa ja tulla lääkäriksi, mutta haki kuitenkin Mayfieldin taidekouluun. 17-vuotiaana Lemche työskenteli hengenpelastajana säästääkseen rahaa lääkäriopintoihinsa. Lemche päätti osallistua lehdessä olleeseen kilpailuun, jossa oli palkintona rooli Disneyn sarjasta Flash Forward. Lemche voitti roolin ja tästä hänen uransa television ja elokuvien parissa alkoi, eikä hän ennättänyt opiskelemaan biokemiaa.

Ollessaan nuori Lemche tuotti ystäviensä kanssa lyhytelokuvia harrastuksenaan. Lemche nauttii elokuvien teosta sekä näyttelemisestä ja erityisesti hän pitää Robert De Niron elokuvista. Lemchen tunnetuimpia rooleja lienevät Jumala televisiosarjassa *Joanin salaisuus* ja Ian McKinley elokuvassa *Final Destination – viimeinen määränpää 3*.

Valikoituja elokuvia
--------------------

* *Emily of New Moon*
* *EXistenZ* (1999)
* *Ginger Snaps* (2000)
* *Knockaround Guys* (2001)
* *My Little Eye* (2002)
* *Final Destination – viimeinen määränpää 3* (2006)
* *Vinyl* (2006)
* *Jack Rabbit* (2006)
* *The FP* (2007)
* *The Day The Dead Weren't Dead* (2007)
* *Rosencrantz and Guildenstern are Undead* (2008)

Aiheesta muualla
----------------

* Kris Lemche Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
Joseph McManners
**Joseph McManners** (s. 3. joulukuuta 1992 Canterbury, Englanti) on englantilainen poikasopraano ja musikaalinäyttelijä, joka innostui laulamisesta 8-vuotiaana kuultuaan Titanic-elokuvan tunnuskappaleen *My Heart Will Go On*. Hänen isänsä on englantilainen tv-tuottaja Hugh McManners.

McManners pyrki Canterburyn Simon Langton Grammarin poikakuoroon ja pääsi monien hakijoiden joukosta sinne. Paikalliset kykyjenetsijät huomasivat hänet nopeasti ja häntä pyydettiin esittämään pääosaa Oliver-musikaalissa Canterburyssa. Tämän jälkeen häntä pyydettiin koekuvauksiin BBC:n tuottamaan produktioon *The Little Prince* (suom. Pikku prinssi) ja hän sai osan 25 000 hakijan joukosta. Tämän roolin johdosta Sony BMG:n kykyjenetsijät kiinnostuivat hänestä ja tarjosivat hänelle suoraan neljän albumin kattavaa kahden miljoonan punnan suuruista levytyssopimusta. Vuonna 2006 sopimus kuitenkin purettiin taiteellisten erimielisyyksien vuoksi.

Hänen debyyttialbuminsa "In Dreams" julkaistiin 5. joulukuuta 2006 ja se oli ehdolla Englannissa vuoden 2006 parhaaksi klassiseksi albumiksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Joseph Mcmannersin virallinen kotisivu
* Joseph McManners Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Karl Jäger
**Karl Jäger** (20. syyskuuta 1888 – 22. kesäkuuta 1959) oli sveitsiläissyntyinen natsijohtaja toisen maailmansodan aikana.

Jäger syntyi Schaffhausenissa. I maailmansodassa hän sai ensimmäisen luokan rautaristin. Hän liittyi natsipuolueeseen 1923 (jäsennumerolla 359269) ja SS:ään 1932 (jäsennumerolla 62823). Hänet komennettiin ensin Ludwigsburgiin ja sitten Ravensburgiin 1935, ja Münsteriin 1938 missä hänestä tuli paikallisen Sicherheitsdienstin (SD) toimiston päällikkö. Alankomaiden invaasion aikana 10. toukokuuta 1940, Jäger nimitettiin Einsatzkommando 3:sen komentajaksi Einsatzgruppe A:n yksikköön.

Heinäkuusta 1941 syyskuuhun 1943 Jäger oli sijoitettu komentajaksi SD Einsatzkommando 3:seen Kaunasiin Liettuaan. Tänä aikana yksityiskohtaisesti laskelmoituja raportteja massamurhista välitettiin rutiininomaisesti hänen esimiehilleen. Joitakin raportteja säilyi sodan yli ja niitä alettiin kollektiivisesti nimittää "Jäger-raporteiksi".

Hänet komennettiin takaisin Saksaan loppuvuodesta 1943, ja nimitettiin SD:n komentajaksi Reichenbergiin Sudeettimaahan.
Jäger pakeni liittoutuneiden sotavankeutta sodan jälkeen omaksumalla väärän henkilöllisyyden ja onnistui sulautumaan takaisin yhteiskuntaan puutarhurina, kunnes hänen raporttinsa löydettiin maaliskuussa 1959. Hänet pidätettiin ja asetettiin syytteeseen sotarikoksista, jolloin Jäger teki itsemurhan vankilassa Hohenaspergissa odottaessaan oikeudenkäyntiä kesäkuussa 1959.
"Jäger-raportti" osoittaa selvästi että Jägerin erikoisyksikkö osallistui Liettuan juutalaisten systemaattiseen tuhoamiseen *lähde?*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Donald Trumpin vaalimainos vuoden 2016 presidentinvaaleissa
Donald Trump pitämässä "Make America Great Again" -lakkia päässä vuonna 2016
**Make America Great Again** (suom. "Tehdään Amerikasta jälleen suuri", lyh. **MAGA**) on yhdysvaltalainen poliittinen iskulause, joka tuli tunnetuksi Donald Trumpin vaalikampanjassa Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2016. Sittemmin siitä on muodostunut poliittinen liike, jonka näkemyksien mukaan Yhdysvallat on menettänyt maan sisäisen turvallisuuden sekä asemansa maailmanpolitiikassa. MAGA-kannattajat näkevät, että tilanteen pystyy korjaamaan "Amerikka ensin" -politiikalla. Siihen kuuluu protektionismin lisäämistä, maahanmuuton suurta vähentämistä ja perinteisten arvojen vahvistamista.

Iskulausetta käytti ensimmäisen kerran Ronald Reagan Yhdysvaltain presidentinvaalien 1980 vaalikampanjassa, mutta hän ei asettanut sille tavaramerkkiä. Trump sai iskulauseesta tavamerkin 14. heinäkuuta 2015, ja kuukautta myöhemmin hän ilmoitti vaalikampanjastaan. Trumpin kampanja sai nopeasti vahvaa kannatusta konservatiivisten äänestäjien keskuudessa. Voitettuaan vaalit Trumpin tuesta tuli välttämätön kaikille republikaaneille, jotka halusivat voittaa vastaehdokkaansa esivaaleissa. Presidenttinä Trump toteutti lupauksiaan MAGA-äänestäjilleen kieltämällä muun muassa maahanmuuton Yhdysvaltoihin seitsemästä muslimivaltaisesta maasta, rakennuttamalla raja-aidan Meksikon rajalle ja nimittämällä kolme konservatiivista korkeimman oikeuden tuomaria.

Vuoden 2022 lopulla neljä kymmenestä republikaanista koki itsensä MAGA-republikaaneiksi. Liikkeen vahvuuden vuoksi monet republikaanien ehdokkaat ovat yrittäneet välttää suoraa kritiikkiä Trumpia kohtaan, ja korostaneet hyväksyvänsä ainakin osan liikkeen voimakkaista näkemyksistä. Niihin kuuluu muun muassa valtamedian kritisointi valemedioiksi sekä salaliittoteorioita, kuten usko siihen, että presidentinvaaleissa 2020 tapahtui vaalivilppiä, ja että demokraatit yrittävät korvata valkoiset amerikkalaiset ei-valkoisilla maahanmuuttajilla. Yhdysvaltain presidentti Joe Biden on sanonut MAGA-aatteen olevan hänen mielestään "puolifasistinen".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  MAGA movement *britannica.com*. Viitattu 11.10.2023. (englanniksi)
2. ↑  Tumulty, Karen: How Donald Trump came up with ‘Make America Great Again’ *The Washington Post*.  Arkistoitu 18.1.2017. Viitattu 11.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Lapintie, Lassi ja Juhola, Teemu: Biden arvosteli kärkevästi Trumpin kannattajien MAGA-aatetta: "Tasa-arvo ja demokratia ovat hyökkäyksen kohteena" *yle.fi*. Viitattu 11.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Make America Great Again** Wikimedia Commonsissa
**Andrews Nakahara** (s. 12. maaliskuuta 1983 Mogi das Cruzes) on brasilialainen vapaaottelija ja karateka. Hän on Kyokushinin keskisarjan maailmanmestari. Vapaaottelussa Nakahara on otellut muun muassa Kazushi Sakurabaa ja Ryō Chōnania vastaan.

Karateura
---------

Nakahara saavutti menestystä Kyokushinissa jo 22-vuotiaana voitettuaan Etelä-Amerikan Openin lisäksi hopeaa All American Openissa ja Tokion MM-kisoissa keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Takamitsu Sakurain. Tämän jälkeen 2006 Nakahara saavutti ensimmäisen All American Openin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Ewerton Teixeira. 2007 Nakahara eteni jälleen loppuotteluun, jossa hän tällä kertaa hävisi mestaruuden Teixeiralle. Saman vuoden marraskuussa Nakahara oli mukana World Openissa, jossa hänen tiensä päättyi kolmannella kierroksella hävittyään Rustam Unezheville.

Vapaaottelu
-----------

Karaten jälkeen Nakahara siirtyi vapaaottelun pariin ja ottelit ensimmäiset kamppailunsa DREAM-organisaatiossa. Hänen ensimmäinen ottelu oli huhtikuussa 2008 Kazushi Sakurabaa vastaan, joka oli otellut pitkään muun muassa Pridessa. Nakahara hävisi ottelun luovutuksella ensimmäisessä erässä. Nakahara voitti tämän jälkeen seuraavat kaksi otteluaan teknisellä tyrmäyksellä Yoon Dong-sikia ja Shungo Oyamaa vastaan. Nakahara otteli viimeisen ottelunsa Dreamissa Ryō Chōnania vastaan maaliskuussa 2010, jonka hän hävisi tuomariäänin.

Vuodet 2010–2013 Nakahara otteli vaihtelevasti eri organisaatioissa, joista pääosa käytiin Etelä-Koreassa. Tuona aikana hän onnistui voittamaan kaksi ottelua ja kaksi päättyi tasapeliin.

Nakahara muutti sittemmin Yhdysvaltoihin, Floridaan, jossa hän harjoitteli Blackzilians seurassa vapaaottelua. Nakahara otteli ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa VFC 49 -tapahtumassa, jossa hän hävisi Maki Pitololle teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.

### WSOF

2016 Nakahara sai sopimuksen WSOF-organisaatioon, jossa hän otteli ensimmäisen kerran heinäkuussa 2016. Nakahara voitti ensimmäisen ottelunsa Travis Doergen teknisellä tyrmäyksellä alle minuutissa. Toisessa ottelussa hän kärsi tappion hajaäänin (28–29, 28–29, 29–28) Emmanuel Walolle.

Lähteet
-------

1. ↑  3rd World Weight Category Kyokushin Karate Championships Tokyo 2005 *kyokushin-world.org* Viitattu 12.12.2019 (englanniksi)
2. ↑  Tableux World 2007 Viitattu 15.12.2019 (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  ANDREWS NAKAHARA *sherdog.com* Viitattu 12.12.2019 (englanniksi)

IKO:n keskisarjan maailmanmestarit

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **1990-luku:**

1997: JapaniHitoshi Kiyama

 | **2000-vuosikymmen:**

2001: BulgariaEmil Kostov
2005: BrasiliaAndrews Nakahara
2009: JapaniZenjūrō Mori

 | **2010-luku:**

2013: JapaniZenjūrō Mori
2017: JapaniKashin Osawa

 |  |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
**Georg Tillaeus** (20. marraskuuta 1705 Västerås, Ruotsi – 21. huhtikuuta 1782 Simtuna, Ruotsi) oli ruotsalainen pappi.

Elämäkerta
----------

### Koulutus

Tillaeuksen vanhemmat olivat tuomiorovasti Petrus Tillaeus ja Margareta Ekman. Hän opiskeli ylioppilaaksi vuonna 1720 kotiopettajan johdolla, jonka jälkeen siirtyi opiskelemaan filosofiaa Uppsalan yliopistoon ja valmistui maisteriksi 19. kesäkuuta 1731.

### Ura

Hänet vihittiin papiksi Tukholmassa, jonka jälkeen hänestä tuli isänsä apulainen Västeråsin tuomiokirkkoon. Vuonna 1736 hänestä tuli Arvid Hornin kotisaarnaaja, missä virassa hän oli vuoteen 1739. Tammikuussa 1738 hänestä tuli kuningatar Ulriika Eleonooran hovisaarnaaja. 15. marraskuuta 1740 hänet nimitettiin hovikonsistorin jäseneksi, jolloin hän edusti kirkon notaarina valtiopäivillä. Vuonna 1749 hän haki kirkkoherran virkaa Maria Magdalenan seurakunnassa, mutta ei tullut valituksi. Seuraavana vuonna hän haki Simtunan ja Altunan seurakuntien kirkkoherran virkaan, jonka hän sai. Hänet nimitettiin seurakuntien rovastiksi 10. toukokuuta 1754 ja hoiti seurakuntaa kuolemaansa asti.

### Avioliitot ja lapset

Tillaeus oli ensin naimisissa Brita Tyresonin kanssa tämän kuolemaan asti vuoteen 1742. Hän avioitui seuraavana vuonna Sara Cornelia von Muydenin kanssa, jonka isä oli hovikirjuri Johan Cornelius von Muyden. Tästä avioliitosta syntyi kaksi lasta; lääkärinä ja kasvitieteilijänä tunnettu Pehr Cornelius Tillaeus ja Fredrika Lovisa Tillaeus, joka avioitui Tukholman kaupungin arkkitehti Carl Henrik Königin kanssa.

Katso myös
----------

* Tillaeus

Lähteet
-------

* *Svenska kongl. hofclericiets historia, Niteet 1–3*, s. 162,163,164. Örbero: Nils Magnus Lindh, 1814.
* Carl E. Normann: *Prästerskapet och det karolinska enväldet: studier över det svenska prästerkapets statsupfattning under stormaktstidens slutskede*. Tukholma: Svenska kyrkans diakonistyrelses bokförlag, 1948.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Charles Wallace Richmond
**Charles Wallace Richmond** (31. joulukuuta 1868, Kenosha, Wisconsin–19. toukokuuta 1932, Washington DC) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.

Hänen vanhempansa olivat Edward Leslie Richmond ja Josephine Ellen Henry. Äiti kuoli Charlesin ollessa 12-vuotias. Isä, joka oli ammatiltaan rautatiepostivirkailija, muutti samana vuonna Washingtoniin DC saadessaan työpaikan osavaltion painotalosta. Charles sekä 2 siskoa ja veli muuttivat perässä seuraavana vuonna 1881. Isä oli mennyt uusiin naimisiin lesken kanssa, jolla oli 2 lasta. Perheeseen syntyi vielä 5 poikaa, joista 2 kuoli lapsina.

Charlesin opinnot jäivät muutamaan vuoteen yleistä koulua, ja sekin sujui huonosti, sillä hän joutui huolehtimaan nuoremmista sisaruksistaan ja auttamaan perheen taloudenpidossa. Syyskuussa 1883 hän lopetti koulun ja meni isän hankkimaan työpaikkaan, lähetiksi geologiselle tutkimusasemalle.

1888 hän otti osaa geologiselle tutkimusretkelle Montanaan. Nicaraguaan suuntautuneen keräysmatkan jälkeen hänet palkattiin yövartijaksi Yhdysvaltojen kansallismuseoon Washington DC, jossa hänestä 1894 tehtiin lintuosaston apulaisjohtaja, vuodesta 1918 johtaja.

Richmond nimesi muun muassa pikkuvarpusen alalajin *dilutus* 1896.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Maksatihan piiri Tverin alueen kartalla.
**Maksatihan piiri** (ven. Макса́тихинский райо́н, *Maksatihinski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen koillisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 800 neliökilometriä. Asukkaita on 18 300 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Maksatihan taajama. Lisäksi siihen kuuluu Rivitskin taajama ja 11 maalaiskuntaa:

* Budenovka (ven. Буденовка)
* Kamenka (ven. Каменка)
* Kostretsy (ven. Кострецы, karjalaksi Kosrečča)
* Malyševo (ven. Малышево)
* Paltšiha (ven. Пальчиха)
* Rutški (ven. Ручки)
* Rybinskoje (ven. Рыбинское)
* Seltsy (ven. Сельцы, karj. Selča)
* Trestna (ven. Трестна, karj. Tresna)
* Truženik (ven. Труженик)
* Zaretšje (ven. Заречье)

Vuosina 1937–1939 Maksatihan piiri kuului Kalininin alueen Karjalaiseen piirikuntaan. Vuonna 1989 piirin asukkaista 13 % oli tverinkarjalaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Virtaranta, Pertti: *Tverinkarjalaisista nimistä*, s. 11. Helsinki: Suomalais-ugrilainen seura, 1992. ISBN 951-9403-44-2.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maksatihan piiri**.
* Maksatihan piiri Tverin alue -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
* Maksatihan piirin sivusto (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
Victor Cook toisena vasemmalta.
**Victor Cook** on yhdysvaltalainen animaattori ja ohjaaja, joka on työskennellyt enimmäkseen Disneyn tuottamien animaatioiden parissa. Tämän myötä hän on ollut kolme kertaa Daytime Emmyn -ehdokkaana. Uransa alkuvaiheessa Cook teki storyboardeja muun muassa Simpsoneihin ja elokuvaan Jafarin paluu.

Biografia
---------

Cook kävi nuorena eri kouluissa Texasissa, Floridassa ja Kaliforniassa, sekä Okinawassa. Matkustelun myötä hän kiinnostui sekä yhdysvaltalaisista että japanilaisista animaatioista. Cook innostui myös keräilemaan Marvel Comicsin ja DC Comicsin sarjakuvia, sekä mangaa. Huolimatta siitä, että hän varttui sarjakuvien ja animaatioiden fanina, Cook keskittyi enemmän piirtämään lyhyitä sarjakuvia ja poliittisia piirroksia Cal State Long Beach koulun sanomalehteen. Myöhemmin hänen collegen taideopettaja laittoi Cookin ottamaan yhteyttä erääseen koulun entiseen oppilaan, joka valmistumisensa jälkeen siirtyi työskentelemään animaation pariin. Tapamaaninen herätti Cookin innostuksen uudelleen animaatiota kohtaan. Hän soitti Filmationille kysyäkseen olisiko heillä vapaita työpaikkoja, jonka myötä yhtiö otti Cookin koeajalle työskentelemään BraveStarrin pariin.

Myöhemmin hän alkoi tehdä storyboardeja Disneyn animaatiosarjoihin, kuten Buzz Lightyear of Star Command ja Disneyn Tarzanin legenda, sekä toimi tuottajana ja ohjaajana Lilo & Stitchissä. Vuonna 2006 Cook lähti Disneyltä ohjatakseen animaatioelokuvan Hellboy Animated: Blood and Iron. Tällä hetkellä hän työskentelee uuden Hämmästyttävä Hämähäkkimies -animaatiosarjan parissa.

Filmografia
-----------

### Elokuvat

* Bravestarr: The Legend (1988)
* Back to Neverland (1990)
* Jafarin paluu (1994)
* Aladdin ja varkaiden kuningas (1995)
* Tarzan & Jane (2002)
* 21 grammaa (2003)
* Atlantis 2: Milon paluu (2003)
* Hellboy Animated: Blood and Iron (2007)
* Mickey's Great Clubhouse Hunt (2007)

### Televisiosarjat

* Smurffit (1989)
* Simpsonit (1990)
* Varjoankka (1991)
* 101 dalmatialaista (1997–1998)
* Buzz Lightyear of Star Command (2000)
* Disneyn Tarzanin legenda (2001–2003)
* Lilo & Stitch (2003–2006)
* Jake Long – amerikkalainen lohikäärme (2005–2007)
* Hämmästyttävä Hämähäkkimies (2008)
* Scooby-Doo! Mystery Incorporated (2010)

Aiheesta muualla
----------------

* Victor Cook Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Youssef Chahed** (arab.  يوسف الشاهد ‎, s. 18. syyskuuta 1975) on tunisialainen poliitikko ja entinen Tunisian pääministeri.

Opinnot ja työhistoria
----------------------

Chahed opiskeli maatalousinsinööriksi Tunisian kansallisessa maatalousinstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1998. Jatko-opintoja hän suoritti ranskalaisessa maatalousinstituutissa, Institut national agronomique Paris-Grignonissa. Sieltä hän valmistui vuonna 1999 maisteriksi aiheenaan ympäristötalous ja luonnonvarat, sekä vuonna 2003 tohtorintutkinnon maatalouteen liittyvästä taloustieteestä.

Tämän jälkeen hän opetti vuoteen 2009 saakka taloustiedettä Ranskan sekä muiden maiden maatalousinstituuteissa vierailevana professorina. Lisäksi hän on kirjoittanut monia tieteellisiä raportteja ja artikkeleita julkisesta maatalouspolitiikasta sekä maatalouden tuotantosektoreista Tunisiassa.

Poliittinen toiminta
--------------------

Chahedin poliittinen ura alkoi vuoden 2011 Tunisian vallankumouksen jälkeen. Tuolloin hän oli perustamassa Wifak Al Joumhouri -puoluetta. Vuonna 2012 puolueesta muodostettiin tasavaltalaispuolue Al Joumhouri. Chahed kuitenkin jätti puolueen seuraavana vuonna 2013 ja liittyi Nidaa Tounes -puolueeseen.

6. elokuuta 2016 hallitseva Tunisian pääministeri Habib Essid menetti asemansa parlamentin luottamusäänestyksessä. Nidaa Tounes -puolue nimitti Youssef Chahedin pääministeriehdokkaaksi, ja 26. elokuuta 2016 kansanedustajien edustajakokous hyväksyi hänen halituksensa ja Tunisian presidentti Beji Caid Essebsi nimesi hänet pääministeriksi.

Tunisian presidentti Beji Caid Essebsi kuoli vuonna 2019, jonka jälkeen Chahed ilmoitti osallistuvansa 15. syyskuuta 2019 järjestettäviin presidentinvaaleihin. Chahed oli liittynyt samana vuonna perustetun uuden Tahya Tounes -puolueen johtajaksi. Hän ei kuitenkaan tullut valituksi presidentiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tunisia’s Youssef Chahed: Agricultural Expert, Prime Minister, and Presidential Candidate *Majalla*.  6.9.2019. Viitattu 21.3.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Youssef Chahed** Wikimedia Commonsissa

Tunisian pääministerit

* Ben Ammar
* Bourguiba
* Ladgham
* Nouira
* Mzali
* Sfar
* Ben Ali
* Baccouche
* Karoui
* al-Ghannuši
* Essebsi (väliaikainen)
* Jebali (väliaikainen)
* Laarayedh
* Jomaa
* Essid
* Chahed
* Fakhfakh
* Mechichi
* Bouden


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Phillipe Herreweghe
**Philippe Herreweghe** (2. toukokuuta 1947 Gent – ) on belgialainen kapellimestari. Herreweghe tunnetaan erityisesti *Collegium Vocale Gent* - ja *La Chapelle Royale* -ryhmien perustajana ja vanhan musiikin tulkitsijana. Perustamiensa yhtyeiden kanssa Herreweghe on levyttänyt laajasti eri maiden ja aikakausien musiikkia.

Herreweghe opiskeli pianonsoittoa Gentin konservatoriossa samalla kun suoritti lääketieteen ja psykiatrian opintoja Gentin yliopistossa, mistä hän valmistui vuonna 1975. Hän myös aloitti kapellimestariuransa jo 1970-luvun alussa perustamassaan *Collegium Vocale Gentissä*, josta pian tuli yksi Euroopan arvostetuimpia vanhaa musiikkia esittäviä ryhmiä. Nikolaus Harnoncourt ja Gustav Leonhardt kannustivat häntä ja *Collegium Vocale Gentiä* nauhoittamaan täydellisen sarjan Bachin kantaatteja. Vuonna 1977 Herreweghe perusti Pariisissa *La Chapelle Royale* -ryhmän, joka keskittyy esittämään Ranskan kultakauden musiikkia.

Euroopan musiikkitoimittajat valitsivat Herreweghen vuonna 1990 "Vuoden musiikkipersoonaksi". Herreweghe ja *Collegium Vocale Gent* ovat myös nimetty Flanderin musiikkilähettiläiksi. Vuonna 1994 hän sai *Officier des Arts et Lettres* - ja vuonna 2003 *Chevalier de la Légion d'Honneur* -arvonimen ja vuonna 1997 kunniatohtoriuden Leuvenin katolisesta yliopistosta.

Lähteet
-------

* Philippe Herreweghe Harmonia Mundi.  Arkistoitu 8.6.2007. Viitattu 18.3.2007. (englanniksi)
* Aryeh Oron: Philippe Herreweghe (Conductor) The Bach Cantatas Website. Viitattu 18.3.2007. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Vasil Kolarov
**Vasil Petrov Kolarov** (bulg. Васил Петров Коларов, 16. heinäkuuta 1877 – 23. tammikuuta 1950) oli bulgarialainen kommunistipoliitikko, maan ensimmäinen väliaikainen tasavaltalainen valtionpäämies.

Kolarov syntyi Šumenissa. Hän liittyi Bulgarian työväen sosiaalidemokraattiseen puolueeseen 1890-luvulla ja vuoteen 1905 mennessä sen "kapeaan" (vallankumoukselliseen) siipeen. Hänet valittiin parlamenttiin 1913, 1919, 1920 ja 1923. Tuolloin Kolarov kuului puolueen johtoon ja toimi aktiivisesti Kominternissä. Vuonna 1923 hän johti Georgi Dimitrovin kanssa kapinaa, joka epäonnistui ja Kolarov pakeni Neuvostoliittoon, jossa hän eli parikymmentä vuotta.

Kolarov palasi Bulgariaan toisen maailmansodan lopussa Puna-armeijan mukana ja hänet valittiin uudelleen parlamenttiin. Hänet valittiin myös 1946 ja hänestä tuli Bulgarian väliaikainen presidentti aina joulukuuhun 1947 asti. Tuon jälkeen hänestä tuli Dimitrovin hallituksen ulkoministeri. Kun Dimitrov kuoli 1949, Kolarov valittiin pääministeriksi. Hän ei esiintynyt julkisuudessa ja kuoli muutaman kuukauden kuluttua.

Bibliografia
------------

* „*Из Болшевишка Русия*" (1957)
* „*Партийният кризис*" (1958)
* „*Спомени 1891–1924 г.*" (1968)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**John Gunther** (30. elokuuta 1901 – 29. toukokuuta 1970) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hän tuli alun alkaen tunnetuksi *Inside*-sarjallaan, jonka kirjat koskivat maailman eri alueita. Sarjaan kuuluvat seuraavat teokset:

* *Inside Europe* (1936)
* *Inside Asia* (1939)
* *Inside Latin America* (1941)
* *Inside U.S.A.* (1947)
* *Inside Africa* (1955)
* *Inside Russia Today* (1958)
* *Inside Europe Today* (1961)
* *Inside South America* (1967)
* *Inside Australia and New Zealand* (1972)

Gunther julkaisi uransa aikana myös useita muita teoksia, joiden joukossa ovat *Death Be Not Proud* (1949) ja *Eisenhower* (1952). Suuri osa hänen kirjoituksistaan käsittelee poliittisia aiheita; *Death Be Not Proud* on kuitenkin muodoltaan muistelmateos, joka kertoo kirjailijan ja tämän Frances-vaimon 17-vuotiaana aivokasvaimeen kuolleesta pojasta.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sukupuolen määrittämisellä** tarkoitetaan vastasyntyneen lapsen sukupuolen päättelemistä kehon ulkoisten tuntomerkkien, yleensä sukuelinten perusteella. Biologiassa ratkaiseva erottelu sukupuolten välillä tehdään sukusolun perusteella, eli onko sukusolu munasolu vai siittiösolu. Munasolut sisältävät muodostuvalle alkiolle välttämätöntä ravintoa ja entsyymejä, kun taas siittiösolu vain kantaa isän perimän ja käynnistää alkionmuodostumisen.*lähde?*

Sukupuolta ei voida aina määrittää genitaalien muodon perusteella (kts. intersukupuolisuus), ja anatominen sukupuoli voi olla myös ristiriidassa henkilön oman kokemuksen kanssa (kts. transsukupuolisuus). Vauvojen sukuelimiä muokataan usein myös kirurgisesti vastaamaan toista sukupuolta, mutta monet kansalaisjärjestöt ja esimerkiksi YK on tuominnut nämä toimenpiteet.

Joissain maissa on otettu käyttöön miehen ja naisen rinnalle kolmannen sukupuolen määritelmä.

Katso myös
----------

* Juridinen sukupuoli

Lähteet
-------

1. ↑  "Geneva: UN-Committee Criticises Genital Surgery on Intersex Children as 'Harmful Practice' - Written Recommendations due Tomorrow" *stop.genitalmutilation.org*.
2. ↑  Darin Graham: Germans can now choose 'third gender' option on legal records *euronews*.  1.1.2019. Viitattu 30.6.2021. (englanniksi)
3. ↑  Legal Gender Recognition and Bodily Integrity *humanrights.gov.mt*. Viitattu 30.6.2021. (englanniksi)
4. ↑  High Court rules NSW laws allow gender-neutral recognition *ABC News*.  2.4.2014. Viitattu 30.6.2021. (englanniksi)
**Çağan Irmak** (s. 4. huhtikuuta 1970 İzmir, Turkki) on turkkilainen elokuvaohjaaja. Hän valmistui vuonna 1992 Egen yliopiston (*Ege Üniversitesi*, İzmir) tiedotusopin laitokselta televisiotuotannon koulutusohjelmasta. Irmak sai Sedat Simavi -palkinnon kahdesta lyhyetelokuvasta "Kertomus" ja "Uhraus", jotka olivat oppilastöitä. Valmistumisensa jälkeen hän on työskennellyt ohjaaja-assistenttina Orhan Oguzin, Mahinur Erginin, Filiz Kainakin ja Yusuf Kurcenlin produktioissa.

Vuonna 1998 Irmak itse kirjoitti ja ohjasi elokuvan "Esitä minulle vanhaa ja viisasta" ja sai ensimmäisen palkinnon IFSAKin (Istanbulin harrastajavalokuvajien ja -elokuvantekijöiden järjestö) valinnoissa. Vuonna 1999 hän alkoi kuvata televisiosarjaa "Sasifelek Cikmazi".

Hänen ensimmäinen täyspitkä näytelmäelokuvansa oli "Toivota minulle onnea", joka valmistui 2001. Hänen seuraava elokuvansa "Kaikki Mustafasta", keräsi kansainvälistä huomiota, ja sitä on esitetty lukuisilla elokuvajuhlilla eripuolilla maailmaa.

Irmak on menestynyt etenkin Turkissa; elokuva Babam ve oglum ("Isäni ja poikani") vuonna 2005 oli suuri menestys. Elokuva kertoo nuoresta Deniz'sta, joka on menettänyt äitinsä vuoden 1980 sotilaskaappauksessa, matkustaa isänsä kanssa tapaamaan isoisäänsä ensimmäisen kerran. Isoisä on hylännyt poikansa, koska ei hyväksynyt tämän poliittista toimintaa. Deniz löytää itsensä keskeltä meluavaa perhettä, tätejä, piikoja ja yleistä hullunmyllyä. Pojan maailma muuttuu monin tavoin ja rohkealla suoruudella hän alkaa murtaa isoisän ja isän kipeää kiistaa ja muuttaa maailmaa suuntaan, joka on mallina koko uudistuvalla Turkille.

Viimeistään vuonna 2007 hän nousi Turkin nuorten ohjaajien kärkeen elokuvallaan Ulak.

Filmografia
-----------

* Bana Old and Wise'i Cal, 1998
* Gunaydin Istanbul Kardes, (TV) 1999
* Sasifelek Cikmasi, (TV) 2000
* Pasta (TV), 2000
* Bana Sans Dile, 2001
* Asmali Konak, (TV) 2002
* Mustafa Hakkinda Hersey, 2004
* Cemberimde Gul Oya, (TV) 2004
* Babam ve Oglum, 2005
* Kabuslar Evi – Takip, 2006
* Kabuslar Evi – Hayal-i Cihan, 2006
* Kabuslar Evi – Son Dans, 2006
* Ulak, 2007

Aiheesta muualla
----------------

* Çağan Irmak Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea

 |

 |
**Chosun Ilbo** (hangul: 조선일보; hanja: 朝鮮日報; uudistettu latinisaatio: *Joseon ilbo*) on Etelä-Koreassa julkaistava päivittäinen sanomalehti. Lehti on poliittiselta linjaltaan konservatiivinen, ja sen omistaa Chosun Media. Se on Etelä-Korean luetuin sanomalehti 1,8 miljoonan kappaleen levikillään. Lehti toimittaa myös *Chosun.com*:ia, joka julkaisee uutisia koreaksi, englanniksi, kiinaksi ja japaniksi.

Chosun Media-yhtymä julkaisee lisäksi viikkolehti *Jugan Chosun*ia, kuukausittain ilmestyvää *Wolgan Chosun*ia sekä muita sanoma- ja aikakauslehtiä. Se omistaa myös kaapeliverkossa näkyvän TV Chosun -kanavan.

Lähteet
-------

1. ↑  Under the Influence, Columbia Journalism Review, viitattu 6.5.2021 (englanniksi)
2. ↑  Chosun Ilbo Has Korea's Biggest Circulation, The Chosun Ilbo, viitattu 6.5.2021 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chosun Ilbo**.
* Chosun.com (koreaksi)
* The Chosun Ilbo (englanniksi)