recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Giant** on yhdysvaltalainen hard rock -yhtye. Yhtye on julkaissut neljä studioalbumia, joista viimeisin *Promise Land* on vuodelta 2010. Yhtyeen perustajajäsenistä Dann Huff on soittanut mm. Michael Jacksonin, Whitesnaken ja Whitney Houstonin albumeilla.

Historia
--------

Giantin perustivat laulaja-kitaristi Dann Huff ja kosketinsoittaja Alan Pasqua vuonna 1987. Dann Huffin veljeä, rumpali David Huffia ja basisti Mike Brignardelloa pyydettiin liittymään yhtyeeseen. Huffin veljekset olivat aikaisemmin 1980-luvun alussa perustaneet White Heart -yhtyeen, josta molemmat olivat lähteneet. Yhtyeen debyyttialbumi *Last of the Runaways* julkaistiin vuonna 1989 A&M Recordsin kautta. Albumin selvä ykköshitti oli *I'll See You in My Dreams*, joka nousi Yhdysvaltojen Top 20-listalle. 

Yhtyeen toinen studioalbumi *Time to Burn* julkaistiin vuonna 1992, tällä kertaa Epic Records kautta. Albumi oli menestys*lähde?*, ja varsinkin single *Chained* sai paljon radiosoittoa ja kipusi Billboardin Mainstream Rock Tracks-listan sijalle 16. Albumin julkaisun jälkeen yhtye hajosi.

Giant palasi vuonna 2000 tekemään kolmannen studioalbumin, joka kantaa nimeä *III*. Yhtye teki levytyssopimuksen Frontiers Recordsin kanssa ja *III* julkaistiin vuonna 2001. Pasqua ei osallistunut albumin tekoon. Yhtye teki neljännen studioalbuminsa laulaja Terry Brockin (Strangeways) ja kitaristi John Rothin (Winger) kanssa. Dann Huff ei kiireiltään voinut osallistua albumin tekoon täysipäiväisesti, mutta soitti ja kirjoitti albumille muutamia kappaleita. *Promise Land* julkaistiin vuonna 2010. Yhtye on nyttemmin elänyt hiljaiseloa.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Last of the Runaways* (1989)
* *Time to Burn* (1992)
* *III* (2001)
* *Promise Land* (2010)
* *Shifting Time* (2022)

### Singlet

* *I'm a Believer* (1989)
* *Innocent Days* (1990)
* *I'll See You in My Dreams* (1990)
* *Chained* (1992)
* *Stay* (1992)
* *Time to Burn* (1992)

### Musiikkivideot

I'm A Believer (1989)

* *Innocent Days* (1989)
* *Stay* (1992)
* *Promise Land* (2010)
* The Price Of Love (2022)

Lähteet
-------

1. ↑  Giantin historia (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* AllMusic - Dann Huff (Arkistoitu – Internet Archive)
**Type 15** tai **ZTQ-15** (kiin.: 15式轻型坦克; pinyin: *yīwǔ shì qīngxíng tǎnkè*) on kiinalaisen Norincon valmistama kevytpanssarivaunu. Se on Type 62 -kevytpanssarivaunun seuraaja. Type 15:n massatuotanto alkoi vuonna 2016 ja vuonna 2018 vaunu oli virallisesti aktiivipalveluksessa. Vientimarkkinoille suunnatun version nimi on **VT-5**.

Suunnittelu
-----------

Type 15 on suunniteltu kevyeksi panssarivaunuksi, joka liikkuu Type 96 ja Type 99 -taistelupanssarivaunuja paremmin esimerkiksi kosteassa maastossa. Se on myös raskaita vaunuja huomattavasti ketterämpi ja helpommin kuljetettavissa pitkillä matkoilla. Xian Y-20 -kuljetuslentokone voi kuljettaa kaksi Type 15 -vaunua yhden raskaamman sijaan. Niitä voi pudottaa laskuvarjoilla taistelukentälle. Type 15 ei ole uinti- eli amfibiokykyinen, mutta se on maihinnousussa kuitenkin helpompi siirtää maalle keveytensä ansiosta.

Type 15 on aseistettu 105 mm:n rihlatulla panssarivaunukanuunalla, jossa on automaattilataaja. Panssarivaunu voi kuljettaa tiettävästi 38 105 mm ammusta. Kanuunalla voi ampua myös panssarintorjuntaohjuksia. Muuna aseistuksena on kauko-ohjattava aselavetti, jossa on konekivääri ja pieni kranaatinheitin.

Type 15 on panssaroitu teräs- ja komposiittipanssaripaneeleilla ja se on mahdollista varustaa paikoin myös räjähtävillä reaktiivipanssaripalikoilla. Vaunu voi suojautua kemiallisilta, biologisilta ja säteileviltä aseilta. Vaunussa on myös lisähappigeneraattorit, jotta sillä voi toimia vähempihappisessa ympäristössä korkealla merenpinnasta.

Käyttäjät
---------

* Bangladesh
* Kiina
	+ Kansan vapautusarmeijan maavoimat
	+ Kansan vapautusarmeijan laivaston merijalkaväki
	+ Kansan vapautusarmeijan ilmavoimien maahanlaskujoukot

Lähteet
-------

1. ↑  Alex Hevesy: What Sets China's Type 15 Tank Apart From Other Modern Armored Vehicles *SlashGear*.  23.11.2023. Viitattu 27.1.2024. (englanniksi)
2. ↑  Administrator: VT5 Type 15 ZTQ-15 lightweight light tank data fact sheet *Army Recognition*.  9.11.2023. Viitattu 27.1.2024. (englanniksi)
3. 1 2 3  ZTQ-15 Light Tank | MilitaryToday.com *www.militarytoday.com*. Viitattu 27.1.2024.
4. ↑  Bangladesh Bought The Newest Chinese Tanks *21st Century Asian Arms Race*.  24.2.2023. Viitattu 27.1.2024. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Type 15 tank
PET-laite
Kolmiulotteinen kuva vartalon 18F-FDG-kuvauksesta.
**Positroniemissiotomografia** eli **PET-kuvaus** on isotooppilääketieteen alaan kuuluva kuvantamismenetelmä, jossa käytetään lyhytikäisiä radioisotooppeja. Radioaktiivinen merkkiaine (radiolääke) koostuu positroneja lähettävistä radionuklideista. Kun positiivisessa beetahajoamisessa vapautuvat positronit törmäävät elimistön elektroneihin tapahtuu annihilaatio ja vapautuu gammasäteilyä, joka pystytään havaitsemaan kehon ulkopuolelta.

Radioaktiivinen merkkiaine annetaan kuvattavalle henkilölle laskimon tai keuhkojen kautta, jonka jälkeen vartalo kuvataan PET-kameralla. PET-kamerassa ei tarvita kollimaattoreita toisin kuin gammakamerassa, mistä johtuen PET-kamera on herkempi ja sen paikkaresoluutio on parempi. Tietokoneella muodostetaan kolmiulotteinen kuva radioaktiivisen aineen jakaantumisesta elimistössä. Kuvauksessa käytettävät radionuklidit ovat isotooppeja, joiden puoliintumisaika on lyhyt:

* 11C (puoliintumisaika n. 20 min)
* 13N (n. 10 min)
* 15O (n. 2 min)
* 18F (n. 110 min).

Käyttö
------

PET-kuvausta käytetään muun muassa syöpätautien alalla, kun etsitään elimistössä olevaa syöpää tai sen lähettämiä etäpesäkkeitä. Kuvauksessa annetaan potilaalle radioaktiivisella aineella leimattua glukoosin kaltaista ainetta (yleensä 18F-leimattua fluorideoksiglukoosia = FDG), joka hakeutuu runsaasti glukoosia käyttäviin soluihin ja elimiin, kuten aivoihin, maksaan ja syöpäkasvaimiin. Hajotessaan aine alkaa tuottaa ympäristöönsä positroneja, jotka törmäilevät elimistön elektroneihin. Törmäyksen tapahtuessa (annihilaatio) törmäyskohdasta lähtee samanaikaisesti kaksi gammakvanttia vastakkaisiin suuntiin. Nämä voidaan havaita gammakameralla, jolloin säteilyn lähtöpiste voidaan paikantaa ja siten muodostaa kuva tutkittavasta kohteesta.

PET-kuvausta käytetään myös yhdessä tietokonetomografian kanssa, jolla voidaan tarkentaa sairastunut kohta elimessä. PET-kuvauksen etu on, että sillä voidaan havaita sairaus jo aikaisessakin vaiheessa.

Koska kuvauksessa käytetään fluorin 18F-isotooppia, siitä käytetään termiä FDG-PET-kuvaus (lyhenne termistä fluorideoksiglukoosi). 

PET-kuvaus on käytössä neurologiassa, jossa sillä mitataan aivojen toiminnan aktiivisuutta. Toiminta perustuu siihen, että aivojen aktiivisten osien verenkierto ja glukoosin käyttö kasvavat, mikä näkyy kuvassa.

Katso myös
----------

* Isotooppilääketiede
* Radiologia
* Radiografia
* Säteilyturvallisuus

Lähteet
-------

* Juul Nielsen, Lotte; Cramer Andersen, Michael. *Fysiikan Maailma* [Helsinki]. Bonnier Publications International AS, 2009. ISBN 978-82-535-3053-6

### Viitteet

1. ↑  Lyhenneluettelo: P Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 16.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Positroniemissiotomografia** Wikimedia Commonsissa

* Tuula Janatuinen ja Jukka Kemppainen: PET-kuvantamisen menetelmät yleistajuisesti, Duodecimlehti, 2020;136(9):1062-7
* Säteilyturvakeskus (STUK): Helinä Korpela, Isotooppilääketiede (pdf)
**James Van Praagh** (s. 23. elokuuta 1958) on yhdysvaltalainen meedio. Van Praagh on julkaissut useita työhönsä liittyviä kirjoja.

Van Praagh syntyi New Yorkissa neljästä lapsesta nuorimpana. Hän sai katolisen kasvatuksen ja meni seminaariin 14-vuotiaana. Siellä hänen mielenkiintonsa katolista uskoa kohtaan kuitenkin loppui. Myöhemmin Van Praagh valmistui San Franciscon osavaltionyliopistosta. 

Van Praagh muutti valmistuttuaan Los Angelesiin. Siellä hänen väitettiin alkaneen kommunikoida kuolleiden kanssa. Monet skeptikot ovat kritisoineet häntä. Esimerkiksi Michael Shermer katsoo Van Praaghin jääneen kiinni huijaamisesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Does James Van Praagh talk to the Dead? Nope! Fraud! – Part 2 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Jos kauppamatkustaja aloittaa pisteestä A ja jos kaikki kahden pisteen väliset etäisyydet tiedetään, mikä on lyhin reitti, joka käy kaikissa pisteissä ja palaa pisteeseen A?
**Kauppamatkustajan ongelma** on tietotekniikassa kenties tunnetuin laskennallinen ongelma, ja myös helpoimpia "maallikolle" selitettäviä alan tärkeitä kysymyksiä.

Ongelma voidaan kuvata kansantajuisesti seuraavasti: jos kauppamatkustaja tietää kaupunkien keskinäiset etäisyydet, miten hän voi laskea itselleen nopeimman (lyhimmän, halvimman) kulkureitin, jossa palataan lopussa lähtökaupunkiin ja käydään kaikkien muiden kaupunkien kautta tasan kerran?

Ongelman teoriassa ratkaiseva tietokoneohjelma sinänsä on helppo tehdä. Ongelma kuuluu joukkoon tehtäviä, joille oletetaan olevan mahdotonta laatia "käytännössä laskettavissa olevaa" ratkaisualgoritmia, joskaan tätä ei ole todistettu. Käytännössä laskettava tarkoittaa tässä sitä, että suoritusaika kasvaisi kaupunkien määrän kasvaessa enintään polynomiaalisesti, esimerkiksi siten, että kaupunkien määrän {\displaystyle n}-kertaistuessa suoritusaika kasvaisi {\displaystyle n^{2}}-kertaiseksi tai {\displaystyle n^{3}}-kertaiseksi.

Matemaattisesti kuvattuna ongelmassa on annettu täydellinen painotettu graafi, jolle pitää etsiä Hamiltonin kierros, jolla on pienin kokonaispaino.

Ongelman voi ratkaista laskemalla kaikki mahdolliset kulkureitit ja valitsemalla nopein, mutta jos graafin solmuja (kaupunkeja) on {\displaystyle n} kappaletta, tähän ratkaisuun vaaditaan {\displaystyle (n-1)!} permutaatiota, joten tämä ratkaisu muuttuu nopeasti epäkäytännölliseksi solmumäärän kasvaessa. Dynaamisen ohjelmoinnin kautta paras mahdollinen aikakompleksisuusluokka on {\displaystyle O(2^{n})}. Kyllä/ei-ongelmamuodossa ("Jos joukosta valitaan reitti x, jonka hinta tiedetään, onko olemassa kulkureitti, joka on halvempi kuin x?") ongelma on NP-täydellinen.

Ratkaisuilla on merkitystä monella alalla, kuten logistiikassa. Vaikka täydellistä ratkaisua ei todennäköisesti voida laskea, on olemassa ohjelmia, jotka etsivät käytännössä riittävän hyviä reittejä.

**Esimerkki**. Puutarhaan on istutettu 16 kasvia säännölliseen ruudukkoon, ja puutarhurin on käytävä kunkin kasvin luona ja poistuttava tulopaikan kautta. Tässä tapauksessa on selvää, että optimaalinen ratkaisu on se, jossa kukin siirtymä on yhtä suuri kuin kahden vierekkäisen kasvin väli (tässä merkitty luvulla 1). Alla olevissa kuvissa viimeinen siirtymä on jätetty piirtämättä.

|  |  |
| --- | --- |
| Eräs optimaalinen ratkaisu on:

```
 o->o——o——o
          |
 o  o——o——o
 |  |            kuljettu matka = 15 + 1
 o  o——o——o
 |        |
 o——o——o——o

```
 | Eräs huonompi ratkaisu on:

```
 o->o——o——o
          |
 o——o——o——o
 |               kuljettu matka = 15 + 3
 o——o——o——o
          |
 o——o——o——o

```
 |

Kirjallisuutta
--------------

* Ruohonen, Keijo: *Graafiteoria*. Opintomoniste 136. Tampere: TTKK, 1990. ISBN 951-721-530-4.
**Vladimir Iljitš Rubin** (ven. Владимир Ильич Рубин; 5. elokuuta 1924 Moskova – 27. lokakuuta 2019 Moskova) oli venäläinen säveltäjä.

Rubin syntyi lääkärien pojaksi. Hän opiskeli teini-ikäisenä Moskovan konservatorion keskusmusiikkikoulussa. Hän palveli toisen maailmansodan aikana armeijassa vapaaehtoisena, mutta sai vapautuksen palveluksesta vuonna 1943. Rubin aloitti vuonna 1944 opiskelun Moskovan konservatoriossa. Hän sai pianonsoitonopetusta Aleksandr Goldenveizerilta. Hänen muita opettajiaan olivat Pavel Lamm, Aleksandr Goedicke, Marija Nemenova-Lunts ja Nikolai Peiko. Rubin valmistui konservatoriosta vuonna 1949. Hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton säveltäjäliiton jäseneksi vuonna 1952.

Rubinin tuotantoon kuuluu kuusi oopperaa, yhdeksän oratoriota, kantaatteja ja sinfonisia teoksia. Oopperoista ensimmäinen oli *Tri tolstjaka* (1956, uudistettu versio 1966), jonka Rubin teki Juri Olešan kirjan pohjalta. Rubin sävelsi musiikkia myös elokuviin, teatteriin, radioon ja televisioon. Elokuvien joukossa ovat *Šli soldaty...*, *Aljoškina ljubov*, *Ko mne, Muhtar!*, *Skazka o Maltšiše-Kibaltšiše* ja *Mesta tut tihije*. Monia Rubinin teoksista kantaesitti Tšaikovski-sinfoniaorkesteri. Rubin omisti eräitä teoksiaan sen taiteelliselle johtajalle Vladimir Fedosejeville. Hän sai Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan kunniataiteilijan arvonimen vuonna 1977 ja Venäjän federaation kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1995. Hänelle myönnettiin myös Venäjän federaation kunniamerkki (2004), Glinka-valtionpalkinto (1972) ja Moskovan kaupungintalon palkinto (1997). Rubin oli naimisissa Venäjän kunniataiteilija Marija Skuratovan kanssa, ja hänen tyttärenään syntyi vuonna 1964 taiteilija Katja Rubina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Владимир Рубин Kino-teatr.ru, viitattu 3.2.2024 (venäjäksi)
2. 1 2 3 4 5  Рубин, Владимир Ильич Tass, viitattu 3.2.2024 (venäjäksi)
3. ↑  Рубин Владимир Ильич Российский государственный музыкальный телерадиоцентр, viitattu 3.2.2024 (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Vladimir Rubin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Lambdakalkyyli** (engl. *lambda calculus*) on formaalin laskennan malli. Sen avulla voidaan käsitellä matemaattisia ja laskennallisia ongelmia.

Lambdakalkyyli on Turing-täydellinen, eli sillä voidaan ilmaista mitä tahansa matemaattisia laskennan ongelmia.

Lambdakalkyyliä voidaan myös itsessään pitää ohjelmointikielenä.

Historiaa
---------

Alonzo Church kehitti lambdakalkyylin kollegoineen 1920 ja 30-luvulla.

Korjattuaan ensiversionsa ongelmia Church julkisti vuonna 1936 tietojenkäsittelyyn sopivan osion, *tyypittömän lambdakalkyylin*. Myöhemmin 1940-luvulla Church julkisti *yksinkertaisesti tyypitetyn lambdakalkyylin*.

Funktionaaliset ohjelmointikielet perustuvat pitkälti lambda-kalkyyliin.

Peruskäsitteet
--------------

Lambdakalkyylin ilmaisu koostuu termeistä. Termit ovat muuttujat, lambda-abstraktiot, ja sovellukset. Muuttujia määritellään abstraktioilla, ja niitä käytetään sovelluksilla.

### Termit

* muuttuja, esim. `i, x, v`
* abstraktio, käyttää symboleita `.` ja `λ`, esim. lambda `λx.i`
* sovellus, esim. lambdojen y ja i sovellus: `yi`

### Lambda

Lambda-abstraktiota symboloi kreikkalaisen aakkosten kirjain λ.

### Churchin numeraalit

Numerot voidaan ilmaista monilla eri tavoin. Yksi tapa on Churchin numeraalit.

```
*0 := λfx. x
*1 := λfx. fx
*2 := λfx. f( fx )
*3 := λfx. f( f( fx ))
*jne.

```

### Tyypitetty ja tyypittämätön

Tyypittämättömässä lambdakalkyylissä ei ole lainkaan valmiiksi määriteltyjä vakioita tai operaattoreita kuten numerot, aritmeettiset operaatiot tai ehtolauseet. Tarvittaessa ne määritellään, kuten esim. numerot Churchin numeraaleilla.

Tyypitetyssä lambdakalkyylissä jokaiselle termille tulee olla yksi tyyppi.

Katso myös
----------

* Churchin-Turingin teesi
* Lisp-ohjelmointikieli
* Haskell-ohjelmointikieli

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Huovinen, Marja: Lambdakalkyylin perusteita (postscript (.ps)) *tyyppiteoria ja ohjelmointikielet – seminaari*.  Helsinki 30.1.2003. Tietojenkäsittelytieteen laitos, HELSINGIN YLIOPISTO. Viitattu 10.1.2012. (suomeksi)
**Giannelli Imbula Wanga** (synt. **Gilbert Imbula**, s. 12. syyskuuta 1992 Vilvoorde, Belgia) on belgialais-ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Lecceä lainalla englantilaisseura Stoke Citystä. Vasenjalkainen Imbula on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hänellä on myös Kongon demokraattisen tasavallan passi.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Imbulan kasvattajaseura on En Avant de Guingamp. Hän pelasi seuran paidassa vuosina 2009–2013 Ligue 2:ssa ja Nationalissa yhteensä 90 ottelua tehden niissä neljä maalia. Tehdessään debyytin Ligue 2:ssa lokakuussa 2009 Imbulasta tuli sarjan historian nuorin pelaaja. Kaudella 2012–2013, joka päättyi Guingampin nousuun, Imbula valittiin Ligue 2:n parhaaksi pelaajaksi.

Heinäkuussa 2013 Imbula siirtyi Ligue 1:n Olympique de Marseilleen. Pääsarjadebyytti tapahtui elokuussa 2013 Imbulan vanhaa seuraa Guingampia vastaan ja avausmaali syntyi seuraavassa kuussa AS Saint-Étiennen verkkoon. Kaudella 2013–2014 Imbula debytoi myös Mestareiden liigassa. Muun muassa Tottenham Hotspur, Internazionale ja AC Milan olivat tietojen mukaan kiinnostuneita Imbulasta. Heinäkuussa 2015 Imbula siirtyikin Portugalin Primeira Ligan FC Portoon. Hän pelasi seuran paidassa vain kymmenessä ottelussa.

Tammikuussa 2016 Englannin valioliigan Stoke City osti Imbulan seuraennätyksellä, 18,3 miljoonalla punnalla.

### Maajoukkueura

Imbula on syntynyt Belgiassa kinshasankongolaisille vanhemmille, mutta on kasvanut Ranskassa. Näin ollen hän voisi edustaa maajoukkuetasolla joko Belgiaa, Kongon demokraattista tasavaltaa tai Ranskaa. Lokakuussa 2015 Imbula valitsi kuitenkin Belgian maajoukkueen. Imbula on edustanut Ranskaa alle 20-vuotiaissa ja alle 21-vuotiaissa.

Saavutukset
-----------

**Henkilökohtainen**

* Ligue 2:n vuoden pelaaja (2012–2013)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2
4. ↑
**Rosemary Altea** (s. 1946 Leicester) on brittiläinen meedio ja parantaja. Hän on kirjoittanut kirjoja ja esiintynyt televisiossa, esimerkiksi Michael Shermerin kanssa *The Oprah Winfrey Show’ssa* vuonna 1995 ja James Randin kanssa *Larry King Livessä* vuonna 2007. Hän väittää olevansa yhteydessä Grey Eagle -nimiseen henkioppaaseensa. 

Englannissa varttunut Altea on kertonut kuulleensa jo lapsena ääniä ja nähneensä näkyjä kuolleista ihmisistä. Hän on perustanut Yhdysvaltoihin RAHEF-järjestön (engl. *The Rosemary Altea Healing and Educational Foundation*), jolla on brittiläinen vastine RAAH (*Rosemary Altea Associaton of Healers*).

Kirjat
------

* *The Eagle and the Rose*
* *Proud Spirit*
* *You Own the Power*
* *Soul Signs*
* *A Matter of Life and Death*

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
* RAHEF-järjestön viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Atte Rantanen** (s. 1960) on Kemijärven entinen kaupunginjohtaja. Koulutukseltaan Rantanen on kauppatieteen maisteri. 

Virkavaalissa 30.3.2015 kaupunginvaltuusto äänesti asiasta kahdesti, mutta molemmissa äänestyksissä Rantanen keräsi eniten ääniä. Ensimmäisessä äänestyksessä Rantanen sai 14 ääntä. Vesa Tuunainen ja Tuula Kuvaja saivat molemmat seitsemän ääntä. Ilkka Haapalinna sai kuusi ääntä. Lisäksi kaupunginjohtoon hakenut koululaistyttö Mili Kasurinen sai yhden äänen ensimmäisellä kierroksella. Toisella äänestyskierroksella Rantasen vastaehdokkaaksi tuli arvalla Tuula Kuvaja. Rantanen voitti jälkimmäisen äänestyksen äänin 23 - 12.

Ennen kaupunginjohtajan virkaa hän on työskennellyt mm. sodankyläläisen Astropolistieto Oy:n toimitusjohtajana ja pankinjohtajana.  Rantanen harrastaa mm. taulujen maalaamista. 

19. syyskuuta 2022 seitsemän kaupunginvaltuutettua vaativat Rantasen irtisanomista. Valtuutetut totesivat Rantasen luottamuksen vaarantumisen syiksi muun muassa laittomat irtisanomiset, omistajaohjauksen epäselvyydet, kysymyksiin vastaamattomuuden, mainehaitan aiheuttamisen kaupunkiorganisaatiolle, mahdolliset toimivallan ylitykset sekä kaupungin edunvalvonnassa epäonnistumisen.

Valtuusto hyväksyi 19. joulukuuta 2022 kaupunginhallituksen esityksen irtisanomisesta ja Rantasen virkasuhde Kemijärven kaupunginjohtajana päättyi 31. joulukuuta 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Keskipohjanmaa: Yksitoista hakee Toholammin kunnanjohtajaksi *kp24.fi*.  Arkistoitu 31.10.2018. Viitattu 31.10.2018.
2. ↑  Yle: Kemijärven kaupunginjohtajaksi Atte Rantanen *yle.fi*. Viitattu 31.10.2018.
3. ↑  Kuntalehti: Atte Rantanen hallituksen ehdokas Kemijärven johtoon *kuntalehti.fi*. Viitattu 31.10.2018.
4. ↑  Tamperelainen: Maalaava pankinjohtaja oli harvinaisuus *tamperelainen.fi*.  Arkistoitu 1.11.2018. Viitattu 31.10.2018.
5. ↑  Koti-Lappi: Kemijärvellä aikomuksia erottaa kaupunginjohtaja – Rantanen: "Kaupunginhallitus pohtii sitä, voinko minä jatkaa" *kotilappi.fi*.  Arkistoitu 5.1.2023. Viitattu 5.1.2023.
6. ↑  Kuntalehti: Atte Rantasen lähtö Kemijärveltä varmistui *kuntalehti.fi*. Viitattu 5.1.2023.
**Montreal Maroons** (virallisesti *Montreal Professional Hockey Club*) oli National Hockey Leaguessa vuosina 1924–1938 pelannut joukkue. Maroons voitti Stanley Cupin kahdesti, ensin kaudella 1925–1926 ja seuraavaksi kaudella 1934–1935. Joukkueen lempinimi *Maroons* tulee joukkueen punaruskeista pelipaidoista.

Maroons liittyi NHL:een ensimmäisen laajennuksen aikana 1924 samaan aikaan Boston Bruinsin ja Hamilton Tigersin kanssa. Näihin aikoihin Montrealissa pelasi kaksi seuraa, Montreal Canadiens sekä Maroons. Näistä Maroons oli suunnattu enemmänkin englanninkielisille kannattajille, kun taas Canadiens oli enemmänkin ranskankielisten kannattajien suosiossa. Montrealin legendaarinen Forum rakennettiin Maroonsille ja Canadiens muutti sinne vasta kaksi vuotta valmistumisen jälkeen. Maroonsia pidettiin ostojoukkueena joka hankki joukkueeseensa tulevia Hall of fame pelaajia, kuten Harry Broadbentin Reg Noblen ja Clint Benedictin. Joukkueen taloustilanne kuitenkin romahti suuren laman iskiessä 1930 -luvun puolivälissä ja kun Canadiensin fanipohja kasvoi alkoi näyttää siltä että Montreal ei kykene elättämään kahta NHL -joukkuetta. Maroons lopettikin vuonna 1938 kun yritykset siirtää joukkueetta toiseen kaupunkiin eivät onnistuneet.

Maroonsilla on vieläkin hallussa yksi NHL:n ennätyksistä yhdessä Detroit Red Wingsin kanssa. Joukkueet pelasivat kaudella 1935–1936 pudotuspeliottelun, joka kesti lopulta 176 minuuttia ja 30 sekuntia, kunnes Red Wings lopulta voitti ottelun lukemin 1-0.

Lähteet
-------

1. ↑  NHL: Season-by-Season Record *NHL.com*. Viitattu 18.1.2024.
2. ↑  Royal Retros: Montreal Maroons Jersey *royalretros.com*. Viitattu 18.1.2024.
3. 1 2  SBNation: Remembering the Montreal Maroons, the team that built the legendary Forum *sbnation.com*. Viitattu 18.1.2024.
4. 1 2  Ryan Kessler: Montreal Maroons: Hockey's High Rollers *Canadas history*. Viitattu 18.1.2024.
5. ↑  Sanjesh Singh: The 5 Longest Games in NHL History *NBCDFW*. Viitattu 18.1.2024.
Professori Ferdinand Sauerbruch vuonna 1946.
**Ernst Ferdinand Sauerbruch** (3. heinäkuuta 1875 – 2. heinäkuuta 1951) oli saksalainen lääkäri ja kirurgi sekä ortopedi. Hänen ansioinaan luettaneen erityisesti keuhko-operaatiot eli ilmarinnan kirurginen poistaminen alipainekammion avulla. Tämä käsitetään yleisesti thorax-kirurgiana. Työskennellessään mm. Charité-sairaalassa Sauerbruch käsitteli tekemissään leikkausoperaatioissaan amputaatiota niin ikään, etenkin sodan vielä kestäessä. Sauerbruch työskenteli natsi-Saksan aikaan, muttei ollut NSDAP-puolueen jäsen.

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 31.1.2024.
2. ↑    Viitattu 31.1.2024.
3. ↑   Viitattu 31.1.2024.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Leopoldina

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Antti Olavi Loikkanen** (s. 15. huhtikuuta 1955 Enonkoski) on suomalainen keski- ja kestävyysmatkojen juoksija. Loikkanen oli 1970-luvun lopulla ja 1980-alkupuoliskolla Suomen menestyneimpiä 800 ja 1 500 metrin juoksijoita. Suurimmat arvokisasaavutuksensa hän juoksi hallikisoissa.

Loikkanen voitti Suomen mestaruuden 800 metrillä vuonna 1979 ja 1 500 metrillä vuonna 1980. Hallissa hän voitti 1978 1 500 metriä, 1981 800 metriä ja 1985 jälleen 1 500 metriä. Ulkoratojen arvokisoissa hänen paras sijoituksensa oli Prahan EM-kisoissa 1978 1 500 metrillä juostu viides tila. Sisäratojen EM-kilpailuissa Milanossa 1978 hän voitti kultaa Suomen ennätysajalla 3.38,16. Samalla matkalla hän oli pronssilla 1982 ja 1983, sekä neljäs 1979 ja 1984 ja vielä kuudes 1985. Loikkanen osallistui myös Montrealin 1976, Moskovan 1980 ja Los Angelesin 1984 olympialaisiin sekä Helsingin MM-kisoihin 1983.

1 500 metrillä Loikkanen juoksi 16. kesäkuuta 1980 Imatralla ajan 3.36,3, jolla sivusi Pekka Vasalan Suomen ennätysaikaa 3.36,3 (sähköaika 3.36,33) Münchenin olympialaisista 1972. 800 metrillä Loikkasen ennätys oli 1.47,1, jonka hän juoksi 12. kesäkuuta 1979 Imatralla.  3 000 metrillä Loikkanen juoksi Tampereella 21. kesäkuuta 1982 ajan 7.46,87, joka on kaikkien aikojen viidenneksi nopein suomalaisaika matkalla .

Urheilu-uransa jälkeen Loikkanen toimi palomiehenä ja urheiluhierojana. Seuratasolla hän edusti Enonkosken Pyrintöä, Vuoksenniskan Vesaa ja Savonlinnan Viestiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antti Loikkanen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Yleisurheilun Suomen parhaat kautta aikojen Viitattu 10.6.2013
5. ↑  En­nem­min Soi­vioon met­säl­le kuin kut­su­ki­soi­hin Du­bai­hin – Kuusamo vetää entistä huip­pu­juok­si­jaa


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Elimäen kirkko** on puukirkko Kouvolassa entisen Elimäen kunnan kirkonkylässä. Rakennus kuuluu Kouvolan seurakuntayhtymän Elimäen seurakunnan tiloihin. Kirkonrakentajana pidetään Petter Lomania.

Historia
--------

Elimäen alue kuului Pyhtään seurakuntaan. Patronaattioikeus muodostui Wrede-suvulle 1608, kun he saivat kartanon omistukseensa. Kirkko on rakennettu vuonna 1638 alun perin suorakaiteen muotoiseksi, mutta laajennettu ristikirkoksi 1678. Elimäen kirkko on Suomen vanhin puukirkko, mikäli perimätietona kulkenut rakennusvuosi on oikea.

Sisustus
--------

Kirkon kuorissa on vuodelta 1666 peräisin oleva epifanitaulu, jonka uskotaan toteutetun ensimmäisenä nimenomaan juuri tähän kirkkoon eikä liene muualta siirretty. Vuonna 1632 maalattu alttaritaulu on Peippolan kartanon omistajan, Casper Wreden kolmikymmenvuotisesta sodasta tuoma. Seinämaalaukset on toteuttanut Valentin Betge 1679.

Kirkon sakaristo sijaitsee pohjois- ja itäristin kulmauksessa. Katon päätylappeet ovat sivulappeita jyrkemmät. Vaakasuuntainen ulkovuoraus on peräisin 1870-luvulla tehdystä korjauksesta.

Kirkon sisustuksen keskeiset osat ovat Casper Wreden ja hänen vaimonsa Sophia Tauben lahjoittamat. Näitä ovat alttarilaite ja alttaritaulu vuodelta 1632, barokkityylinen kuoriaita vuodelta 1666 sekä todennäköisesti puuseppä Lorentz Habermanin tekemä saarnastuoli 1600-luvun puolivälistä.

Elimäen kirkon sankarihaudat.
Kirkon kellotapuli sijaitsee kirkkoa vastapäätä Vanhamaantien toisella puolella. Kellotapuli on rakennettu vuosina 1795–1797 ja korjattu 1842. Barokkityylisen tapulin on suunnitellut Aatami Juhonpoika Marttila. Kirkon kiviaita on rakennettu 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa. Toisen maailmansodan sankarihauta-alueen ja muistomerkin *Jäähyväiset aseveljelle* on suunnitellut Aimo Tukiainen.

Kastemaljan jalustoineen on lahjoittanut Olli Uotila 1967.

Lähteet
-------

* Elimäen kirkko  8.4.2011. Museovirasto.  Arkistoitu 14.2.2015. Viitattu 14.2.2015.
* Elimäen kirkko *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
* Elimäen kirkko Finnica Kymenlaakso. Viitattu 14.2.2015.

### Viitteet

1. ↑  Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt
2. 1 2 3 4 5 6 7  Maailman ja Suomen Suuratlas, sivu 264, WSOY, Instituto Geografico Agostini, Novara, Igda, 1985, ISBN 951-0-12598-9

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elimäen kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Klamathit** ovat Etelä-Oregonissa Yhdysvalloissa elävä intiaanikansa.

Klamath-heimot
--------------

Vanha klamath-nainen. Edward S. Curtisin kuva vuodelta 1924.
Klamatheiksi kutsutaan kolmea erillistä heimoa: klamatheja, modokeja ja yahooskineja. Nämä asuivat Klamathin reservaatissa Oregonissa, mutta nykyisin reservaatin alue on lähes täysin tyhjentynyt ja vuoden 2000 laskennan perusteella alkuperäisistä 2 000 asukkaasta jäljellä oli vain yhdeksän, ja heistä viisi oli valkoihoisia. Tämä johtuu siitä, että Yhdysvaltain kongressi takavarikoi suurimman osan reservaatin maa-alueista vuonna 1954. Klamath-heimoihin kuuluu nykyisin 3 700 jäsentä, jotka asuvat lähinnä Klamathin piirikunnassa Oregonissa.

Historia
--------

Ennen eurooppalaisten saapumista klamathit elivät Upper Klamath -järven, Williamson-joen ja Spraguejoen alueella. Heidän pääelinkeinoinaan olivat kalastus ja keräily. He tekivät myös ryöstöretkiä naapuriheimojen kyliin. Kit Carson ihaili heidän jousiammuntakykyjään, ja heidän uskottiin pystyvän ampumaan nuolen hevosen läpi. Peter Skene Ogden Hudson’s Bay Companysta oli vuonna 1826 ensimmäinen eurooppalainen, joka pääsi kontaktiin klamathien kanssa ja kävi heidän kanssaan kauppaa. Vuonna 1864 Yhdysvallat ja kaikki kolme klamath-heimoa tekivät sopimuksen, jossa intiaanit saivat reservaatin Kalifornian ja Oregonin rajalta. Näiden kolmen heimon jäsenten yhteislukumääräksi arvioitiin noin 2 000 henkeä.

Kulttuuri
---------

Klamathit puhuvat klamathin kieltä, jota puhuvat myös heille läheistä sukua olevat modokit. Molemmat heimot eli klamathit ja modokit kutsuvat itseään nimellä *maqlaqs*, joka tarkoittaa ihmistä. Erotellessaan toisiaan he kutsuivat modokeja nimellä *moowatdal'knii*, joka tarkoittaa eteläisiä ihmisiä, ja itseään nimellä *?ewksiknii*, joka tarkoittaa Klamath-järven asukkaita.
**Kenneth Harry Olsen** (20. helmikuuta 1926 Stratford, Connecticut, Yhdysvallat – 6. helmikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen insinööri ja yrittäjä. Olsen perusti tietotekniikkayhtiö Digital Equipment Corporationin yhdessä kollegansa Harlan Andersonin kanssa vuonna 1957. Ennen Digitalia hän oli muun muassa toiminut Massachusettsin teknillisen korkeakoulun TX-0- ja TX-2-tietokoneprojektien parissa.

Olsen on tunnettu siitä, että hän vuonna 1977 sanoi, että "ihmisillä ei ole syytä tietokoneeseen kotonaan", jonka ymmärrettiin väärin tarkoittavan että Olsen ei nähnyt käyttöä kotitietokoneelle.

Olsenin vaimo oli suomalainen, Lahdessa syntynyt Eeva-Liisa Aulikki Olsen, o.s. Valve (1924–2009). Olsenin kerrotaan suhtautuneen vaihto-opiskelijana Yhdysvaltoihin päätyneen Valveen hurmaamiseen samalla innolla, jota hän myöhemmin osoitti DEC:in rakentamisessa. Vaikka heidän ensitapaamisensa oli ollut lyhyt, Olsen jätti tutkijakoulun ja työn MIT:n Whirlwind-tietokoneen parissa kesken lentääkseen Eurooppaan Aulikin perässä.

Vanhalla mantereella Olsen elätti itsensä tekemällä töitä ruotsalaisessa kuulalaakeritehtaassa. Kun pari päätti myöhemmin mennä naimisiin, joutui Olsen hankkimaan siihen erikoisluvan Yhdysvaltain liittovaltion viranomaisilta, sillä Suomeen suhtauduttiin kylmässä sodassa epäluuloisesti. Pari meni naimisiin 12. joulukuuta 1950 Aulikin pappi-isän vihkimänä. Vaikka vaimo pysyikin pääosin liiketoiminnasta erossa, kerrotaan hänen muun muassa tehneen vaikutuksen ex-kenraali Georges Doriotiin, joka johti American Research and Development Corporationia, jolta heltisi rahoitus Digital Equipment Corporationin perustamiseksi. Ken ja Aulikki Olsenin perheeseen syntyi kolme poikaa.

Olsen kuoli 84-vuotiaana helmikuussa 2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Ken Olsen obituary *theguardian.com*.  9.2.2011. Viitattu 6.10.2021. (englanniksi)
2. ↑  Kenneth H. Olsen *history.computer.org*. Viitattu 6.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  Urban Legends Reference Pages: Ken Olsen Snopes.com. Viitattu 7. helmikuuta 2007.
4. 1 2 3 4 5 6 7  Hartman, Christopher: Aulikki Olsen, wife of DEC co-founder Ken Olsen, dies at 84 *High Tech History*.  26.3.2009.  Arkistoitu 13.3.2014. Viitattu 27.10.2009. (englanniksi)
5. ↑  Krazit, Tom: Ken Olsen, founder of DEC, dead at 84 *Cnet News*.  7.2.2011.  Arkistoitu 30.10.2013. Viitattu 8.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta ***Kenneth Olsen***. 

* Haastattelu vuodelta 1988 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Ken Olsen, Who Built DEC Into a Power, Dies at 84, The New York Times

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani

 |

 |
**Elis Sigfrid Sivén** (10. helmikuuta 1879 Orimattila – 1949) oli suomalainen toimitusjohtaja, liikemies ja urheiluvaikuttaja.

Sivén suoritti Helsingin teollisuuskoulun kone- ja sähköosaston kurssin. Sivén oli Tampereen Puhelin Oy:n teknillisenä johtajana 1900–1917 ja Viipurin Puhelin Oy:n toimitusjohtajana 1918–1930. Hän oli mukana perustamassa Puhelinlaitosten liittoa ja toimi liiton varapuheenjohtajana. 

Sivén siirtyi sitten liikemieheksi Helsinkiin ja perusti ja hoiti siellä useita ravintoloita, niiden joukossa Kaisaniemenkatu 13:ssa sijainnut Ravintola Nizza. Hän oli jonkin aikaa Ravintolalehden päätoimittajana ja Helsingin Ravintolayhdistyksen puheenjohtajana. Sivén toimi myös Suomen Ravintolaliiton sihteerinä ja toimitusmiehenä. 

Sivén harrasti jo nuorena urheilua erityisesti uintia ja mäkihyppyä. Hän liittyi 15-vuotiaana Ponnistukseen ja 17- vuotiaana hän perusti raittiusseura Kilven voimlsteluseuran, jonka keskuudessa harrastettiin muun muassa kilpasoutua. Tampereella asuessaan Sivén johti useampia voimisteluseuroja, liikeapulaisseura *Kotkaa*, *Yritystä*, *Rientoa* ja raittiusseura Taiston voimisteluseuraa. Sivénin johdolla *Yritys*-seura voitti vuosina 1904 ja 1912 liiton standardin voimistelukilpaiiuissa. *Riento* oli ensimmäisiä suomalaisia urheiluseuroja, jossa nyrkkeily oli ohjelmassa. Seurassa harjoitettiin myös jiu-jitsua. Sivén oli ottanut tunteja sekä nyrkkeilyssä että jiu-jitsussa opiskeluaikanaan Tukholmassa ja Berliinissä. Vuonna 1904 Sivén perusti Tampereen Uimaseuran, josta tuli hänen johdollaan yksi Suomen parhaimpia seuroja alallaan. Tampereelta lähetettiin muun muassa Venäjälle useampina vuosian uimaopettajia ja uimaseuran toimesta saatiin Tampereelle vuonna 1908 ensimmäinen varsinainen uimalaitos, Palomäen uimalaitos. Sivén harrasti uimahyppyjä ja edusti seuraansa monissa kilpailuissa.

Sivén kuului Tampereen suojeluskunnan perustajiin ja hän osallistui Suomen sisällissotaan. Viipurissa asuessaan hän oli sikäläisen suojeluskunnan esikunnan jäsenenä ja suojeluskunnan talouspäällikkönä ja Helsingissä hän kuului Helsingin Ikämiessuojeluskuntaan. Viipurissa asuessaan Sivén oli myös sikäläisen VPK:n ylipäällikkönä ja kunnan puheenjohtajana. Viipurin Radioyhdistyksen puheenjohtajana Sivén oli 1926–1929.

Julkaisuja
----------

* *Puhelinrakenteiden käsikirja*. Karisto 1911
* *Otteita Viipurin V.P.K:n 60-vuotisen toiminnan ajalta*. Viipuri 1927
* *Jiu-jitsu opas*. Lukemisto, Helsinki 1932, 3. painos Tekijä, Helsinki 1944

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Elis Sivén 60-vuotias, Aamulehti, 10.02.1939, nro 39, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Hautahaku.fi : Siven Elis Sigfrid
3. 1 2 3 4 5  60 vuotta, Ajan Suunta, 10.02.1939, nro 39, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Nizza Ravintola, Suomen liikekalenteri, 01.01.1938, nro 1938, s. 142, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Kymmenen vuotta radiotoimintaa Viipurissa. Viipurin Radioyhdistys täyttää vuosia, Kansan Työ, 17.12.1935, nro 290, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Siegen** on kaupunki Saksan länsiosassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee Siegjoen varrella, josta se on myös saanut nimensä. Kaupungissa on arviolta 102 355 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 114,69 neliökilometriä.

Ensimmäisen kerran Siegen esiintyy kirjallisissa lähteissä vuonna 1079, nimellä *Sigena*. Vuonna 1224 Siegen mainitaan vastikään rakennettuna kaupunkina. Nykyisin Siegen on Etelä-Westfalenin hallinnollinen ja palvelullinen keskus, ja kaupungin teollisuus on pitkälti metalliteollisuutta. Siegen tunnetaan myös yliopistokaupunkina, kaupungin yliopistossa opiskelee noin 12 500 opiskelijaa.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Spandau, Saksa
* Rijnsburg, Alankomaat
* Leeds, Yhdistynyt kuningaskunta
* Ypres, Belgia
* Zakopane, Puola
* Plauen, Saksa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Germany: Nordrhein-Westfalen Citypopulation.de. Viitattu 9.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Siegen** Wikimedia Commonsissa

* Viralliset sivut (saksaksi)

Siegenin näkymiä teräskaiverruksessa vuodelta 1842.
**Elisa Juholin** (ent. *Ikävalko*,*tarvitaan parempi lähde* s. 3. huhtikuuta 1950 Tampere) on suomalainen valtiotieteiden tohtori, tietokirjailija, Helsingin yliopiston viestinnän dosentti ja Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulun viestinnän johtamisen dosentti.

Juholinin erikoisalueita ovat strateginen viestintä ja viestinnän strategiat, työyhteisöviestintä ja johtamisviestintä, organisaatioiden ja median väliset suhteet ja vastuullinen viestintä sekä viestinnän arviointi ja mittaaminen. Hän on toiminut pitkään luennoijana, kouluttajana ja konsulttina ja julkaissut paljon yhteisöviestintään liittyvää ammattikirjallisuutta.

Juholin opiskeli Tampereen yliopistossa ensin dramaturgiaa ja sitten tiedotusoppia ja valmistui 1976. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1996.*tarvitaan parempi lähde* Vuosina 2001–2004 hän toimi Jyväskylän yliopiston yhteisöviestinnän professorina.

Juholin on johtanut Haaga-Helia ammattikorkeakoulun Työyhteisöviestintä 2010 -hanketta ja sen myötä syntyneiden Biblo-verkkopalvelun ja ComBaro-mittariston kehittämistä. Juholin oli Viestinnän eettisen neuvottelukunnan (VEN) puheenjohtaja 2015-2017. Hän toimi tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan jäsenenä 2003–2006. Hän on ollut myös muun muassa Kunnallisalan kehittämissäätiön tieteellisen neuvottelukunnan jäsen. Juholin on Viestinnän ammattilaiset ProComin kunniajäsen. Hän on saanut ProComin viestinnän elämäntyöpalkinnon vuonna 2016 ja JAT ry:n viestinnän kunniamerkin vuonna 2017 sekä Suomen Leijonan 1. luokan ritarimerkin (2018).

Teoksia
-------

* 1995: *Käytännön tiedottaminen. Yhteisöviestinnän käsikirja*.
* 1996: Mielikuvien maailma (Risto Uimosen kanssa)
* 1999: *Sisäinen viestintä*.
* 1999: *Huom! Visuaalisen viestinnän käsikirja* (Pekka Loirin kanssa)
* 2001: *Communicare! Viestintä strategiasta käytäntöön*.
* 2003: *Mediapeli – anatomia ja keinot.* (Heikki Kuutin kanssa)
* 2008: *Viestinnän vallankumous. Löydä uusi työyhteisöviestintä.*
* 2010: *Arvioi ja paranna!: Viestinnän mittaamisen opas.*
* 2012: *Strategic employee communication. What does a paradigm shift really mean?* (Leif Åbergin kanssa)
* 2013: Communicare - Kasva viestinnän ammattilaiseksi.
* 2017: Communicare - Viestinnän tekijän käsikirja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elisa Juholin[vanhentunut linkki], Koulukaverit-sivusto. Viitattu 19.11.2014.
2. 1 2  Laurila, Petri (toim.): *Markkinointi, Mainonta, Media, Myynti – Nimet 2005*. Helsinki: Talentum, 2005. ISBN 952-14-0995-9.
3. ↑  Elisa Juholin, Elisa Kirja. Viitattu 19.11.2014.
4. ↑  Uusia professoreita yhteisöviestintään, sosiaalityöhön ja fysiikkaan (Arkistoitu – Internet Archive), Jyväskylän yliopisto 1.8.2001. Viitattu 14.11.2014.
5. ↑  Pöytäkirja 2/2005, Jyväskylän yliopisto, Humanistinen tiedekunta, tiedekuntaneuvosto 8.2.2005. Viitattu 19.11.2014.
6. ↑  Elisa Juholin (Arkistoitu – Internet Archive), Biblo.fi. Viitattu 19.11.2014.
7. ↑  ProCom ja Viesti uudistamaan viestintäalan eettistä koodistoa, ProCom 25.03.2015, viitattu 17.4.2015.
André Aciman vuonna 2017.
**André Aciman** (s. 2. tammikuuta 1951 Aleksandria, Egypti) on yhdysvaltalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija. Hänet tunnetaan Proust-tutkimuksistaan sekä romaaneistaan, joista *Kutsu minua nimelläsi* on saavuttanut suosiota myös elokuvana *Call Me by Your Name*.

Aciman syntyi Egyptissä juutalaiseen perheeseen, jossa puhuttiin ladinoa, turkkia, arabiaa ja ranskaa, ja André kävi englanninkielistä koulua. Perhe joutui lähtemään Egyptistä 1960-luvulla ja muutti Italian kautta Yhdysvaltoihin. Aciman väitteli tohtoriksi Harvardin yliopistossa ja työskentelee professorina New Yorkin kaupunginyliopistossa. Hän vieraili Suomessa keväällä 2019 Helsinki Lit -tapahtumassa.

Teoksia
-------

### Englanniksi

* *Out of Egypt* (1995)
* *The Proust Project* (2004)
* *Call Me by Your Name* (2007)
* *Eight White Nights* (2010)
* *Alibis: Essays on Elsewhere* (2011)
* *Harvard Square* (2013)
* *Enigma Variations* (2017)
* *Find Me* (2019)

### Suomeksi

* *Kutsu minua nimelläsi* (2019)
* *Etsi minut* (2020)

Lähteet
-------

1. ↑  André Aciman. Comparative Literature / CUNY Graduate Center.
2. ↑  Ingström, Pia: Mor var vild och öm, mormor ett helgon och farmor kall.  *Hufvudstadsbladet*, 26.5.2019, s. 38–39. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 26.5.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Picassokala** (*Rhinecanthus aculeatus*) on säppikaloihin kuuluva kala.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Picassokala kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Sen vartalo on levymäinen, kyljessä huomiota herättäviä kuvioita, joiden vertailusta Pablo Picasson taiteeseen kala on saanut nimensä. Tämän kalan havaijinkielinen nimi on humuhumu-nukunuku-a-pua`a. Kiilasäppikalalla, joka on Havaijin kansalliskala, on sama havaijinkielinen nimi.

Alkuperä
--------

Picassokala elää luonnossa Indopasifisella merialueella.

Käyttäytyminen
--------------

Picassokala on lihansyöjä, jonka sanotaan puraisevan mitä vain. Siksi sitä ei voi akvaariossa pitää pienempien kalojen tai selkärangattomien seurassa. Myös akvaarion sisustus on tehtävä järeäksi. Sillä on erikoinen tapa nukkua kyljellään. Se pystyy uimaan sekä eteen- että taaksepäin liikuttamalla selkä- ja vatsaeviään aaltomaisesti. Jos kala nostetaan pois vedestä, se röhkii kuin sika.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Picassokala syö lihapitoista ravintoa: matoja, simpukoita, äyriäisiä, kaloja, koralleja ja jopa merisiilejä "puhaltamalla" ne ensin nurin niin, että pehmeä vatsapuoli on ylöspäin. Picassokala syö myös levää.
Sopiva suolapitoisuutta kuvaava meriveden ominaispaino on picassokalalle 1,025.

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS (taksonomia)
2. 1 2  Marine Life Profile: Reef Triggerfish Maui Ocean Center.  Arkistoitu 6.12.2013. Viitattu 28.2.2009.
3. ↑  Meriakvaarion perustamismanuaali
4. 1 2  *Rhinecanthus aculeatus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1331593
* Wikispecies: Rhinecanthus aculeatus
* ADW: Rhinecanthus\_aculeatus
* AFD: Rhinecanthus\_aculeatus
* BioLib: 145750
* BOLD: 34230
* CoL: 4S7KL
* EoL: 218605
* FishBase: 5839
* GBIF: 2407235
* iNaturalist: 83884
* IRMNG: 10663138
* ISC: 116706
* ITIS: 173203
* IUCN: 193714
* NAS: 2766
* NCBI: 245705
* OBIS: 219890
* uBio: 137358
* WoRMS: 219890

 |

 |
**Stolos** (m.kreik. Στῶλος, *Stōlos*, lat. *Stolus*) eli **Skolos** (m.kreik. Σκῶλος, *Skōlos*; lat. *Scolus*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Polýgyroksen kunnan alueelle.

Maantiede
---------

Stoloksen kaupunki sijaitsi nykyisen Chalkidikín niemimaan sisäosissa länteen Akanthoksesta. Antiikin aikana koko niemimaa ei kuulunut Khalkidiken alueeseen, josta niemimaa on saanut nykyisen nimensä, mutta Stoloksen seutu saattoi olla osa Khalkidikea. Kaupunki sijoitetaan joskus lähelle nykyistä Vrástaman Planán kylää ja joskus lähelle Vrástaman Kellín kylää. Stoloksesta luoteeseen sijaitsi Skabala, ja rannikolla Stoloksesta kaakkoon Piloros. Stoloksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta.

Historia
--------

Stoloksen historiasta tiedetään vain vähän. Stefanos Byzantionlaisen mukaan se olisi ollut alun perin edonien kaupunki, jonka khalkidikelaiset myöhemmin valtasivat. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Stolios* (Στόλιος).

Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Stolos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–434/433 eaa. Kaupunki vaikuttaa olleen tarpeeksi merkittävä, jotta se mainitaan Ateenan ja Spartan peloponnesolaissodan kymmenentenä vuonna eli 421 eaa. solmiman Nikiaan rauhan yhteydessä. Rauhansopimuksessa kaupunki sai itsehallinnon. 300-luvulla eaa. Stolos saattoi kuului Khalkidiken liittoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "614. Stolos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1. (englanniksi)
2. 1 2  Smith, William: "Scolus", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Stolos *Pleiades*. Viitattu 27.11.2023. (englanniksi)
4. 1 2 3  Stolos (Chalkidike) 7 near Plana - Στώλος *ToposText*. Viitattu 27.11.2023. (englanniksi)
5. 1 2 3  "51 B4 Stolos", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699. (englanniksi)
6. ↑  Flensted-Jensen, Pernille: "The Chalkidic Peninsula and Its Regions". Teoksessa Flensted-Jensen, P. (ed.): *Further Studies in the Ancient Greek Polis*, s. 120–131. Papers from the Copenhagen Polis Centre 5. Historia Einzelschriften 138. Stuttgart: Franz Steiner Verlag, 1999. ISBN 3-515-07607-7. (englanniksi)
7. ↑  Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika* 588.18–20.
8. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 5.18.