recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Andrea Sansovino** (oikealta nimeltään **Andrea Contucci**) (1460 Monte San Savino, Arezzo – 1529) oli italialainen renessanssin ajan kuvanveistäjä.

Elämä ja ura
------------

Sansovino oli paimenen poika ja syntyi Monte San Savinossa lähellä Arezzoa, mistä hän otti nimensä. Hän oli Antonio Pollaiuolon oppilas. Hän työskenteli ensin kotikaupungissaan ja Firenzessä, sitten noin kahdeksan vuotta Portugalissa ja lopulta Firenzessä ja Roomassa. Hänen varhaisia työtään ovat muun muassa Monte San Savinon Santa Chiara -kirkon alttaritaulu ja Firenzen Santo Spirito -kirkon kappelissa olevat marmorireliefit sekä erilaiset patsaat, jotka kaikki on toteutettu vuosien 1488 ja 1492 välisenä aikana. Vuosina 1491–1500 Andrea työskenteli Portugalissa kuninkaalle, ja joitakin hänen veistoksiaan oli Coimbran luostarikirkossa. Näissä varhaisissa töissä näkyy vahvasti Donatellon vaikutus. *Kristuksen kaste*, Firenzen Battistero di San Giovanni -kirkossa oleva marmoriteos, sisältää vaikuttavia, hienosti kontrastoituja hahmoja. Vuonna 1502 hän toteutti Volterraan marmorisen kastealtaan, jossa on reliefit *Neljä hyvettä* ja *Kristuksen kaste*. Vuonna 1505 paavi Julius II kutsui Sansovinon Roomaan valmistamaan kardinaali Ascanio Maria Sforzan ja kardinaali Girolamo della Roveren muistomerkit Santa Maria del Popolon kirkkoon. Näiden muistomerkkien arkkitehtoniset osat ja koristeet ovat siroja ja tarkasti toteutettuja, mutta makuuasennossa olevat muotokuvat heikompitasoisia. Vielä Roomassa ollessaan Sansovino toteutti vuonna 1512 kauniin teoksen *Madonna ja Lapsi Pyhän Annan kanssa*. Vuosina 1513-1528 hän oli Loretossa, jossa hän laati reliefejä ja patsaita Basilica della Santa Casan ulkoseinään.

Sansovinon oppilas oli Jacopo Tatti, joka omaksui opettajansa nimen Sansovino.

* Kristuksen kaste, Battistero di San Giovanni*Kristuksen kaste*, Battistero di San Giovanni
* Kardinaalien Ascanio Sforzan hautamerkkiKardinaalien Ascanio Sforzan hautamerkki
* Madonna ja Lapsi Pyhän Annan kanssa*Madonna ja Lapsi Pyhän Annan kanssa*

Lähteet
-------

1. 1 2  Andrea Contucci del Sansovino *The Catholic Encyclopedia.*.  1912. Viitattu 22.10.2022.
2. 1 2  Sansovino, Andrea Contucci del Monte *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 22.10.2022.
3. ↑  Tatti, Jacopo Tietosanakirja. Osa 9, palsta 1295. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andrea Sansovino** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Rocky Linux** on Linux-pohjainen käyttöjärjestelmä eli jakelupaketti, pitkällä 10 vuoden tukiajalla. Se perustuu Fedora Linuxiin ja Red Hat Enterprise Linuxiin.

Rocky Linuxia hallinnoi ja kehittää voittoa tavoittelematon Rocky Enterprise Software Foundation.

Julkaisut
---------

| Versio | Julkaistu | Tuen päättyminen | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- |
| Vanhempi versio, yhä tuettu: 8.4 | *Green Obsidian* |  |  |  |
| Vanhempi versio, yhä tuettu: 8.5 | 2021-06-2121. kesäkuuta 2021 | 2029-05-3131. toukokuuta 2029 |  |
| Nykyinen versio:  **9** |  | 2022-07-1414. heinäkuuta 2022 | 2032-05-3131. toukokuuta 2032 |  |
| **Seloste:**Vanha versioVanhempi versio, yhä tuettu**Viimeisin versio**Viimeisin testiversio tulevasta julkaisustaTuleva versio |

Historia
--------

8. joulukuuta 2020, Red Hat ilmoitti lopettavansa CentOS:n kehittämisen, joka on ollut tuotantovalmis Red Hat Enterprise Linuxin loppupään koontiversio, ja kertoi käyttöjärjestelmän tilalle tulevan uudemman ylävirran kehitysversion nimeltään "CentOS Stream". Vastauksena tähän CentOSn alkuperäinen perustaja, Gregory Kurtzer, ilmoitti kommettissaan CentOSn verkkosivustolla aloittavansa uuden projektin saavuttaakseen CentOSn alkuperäiset tavoitteet. Sen nimi valittiin kunnianosoituksena CentOSn varhaiselle perustajajäsenelle Rocky McGaughille. Joulukuun 12. päivään mennessä Rocky Linuxin koodivarastosta oli tullut GitHubin trendaavin koodivarasto.

20. joulukuuta 2020, Rocky Linux ilmoitti, että tavoite ensimmäiselle julkaisulle oli maalis-toukokuussa 2021. 20. tammikuuta 2021, ilmoitettiin, että testipakettivarasto asetetaan yleisön saataville helmikuun loppuun mennessä ja että julkaisuehdokas oli tavoite julkaista maalikuun lopussa. Aikataulua kuitenkin lykättiin hieman ja 30. huhtikuuta 2021 ensimmäinen julkaisuehdokas julkaistiin virallisesti. Toinen julkaisuehdokas, viimeinen ennen version 8.4 vakaata julkaisua, julkaistiin 4. kesäkuuta 2021. 21. keskäkuuta 2021, julkaistiin vakaa julkaisu Rocky Linux 8.4 koodinimellä "Green Obsidian".

Katso myös
----------

* Luettelo Linux-jakelupaketeista

Lähteet
-------

1. ↑  Rocky Linux Rocky Enterprise Software Foundation. Viitattu 15.1.2022.
2. ↑  Organizational Structure | Rocky Linux Rocky Enterprise Software Foundation. Viitattu 15.1.2022.
3. ↑  Rocky Linux 9.0 Available Now *rockylinux.org*. Viitattu 15.7.2022. (englanniksi)
4. ↑  Rich Bowen: CentOS Project shifts focus to CentOS Stream – Blog.CentOS.org  8. joulukuuta 2020. CentOS Project. Viitattu 15.1.2022. (englanniksi)
5. ↑  It all started with a blog comment. | Rocky Linux Rocky Enterprise Software Foundation. Viitattu 15.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Rocky Linuxin verkkosivusto
* Rocky Linuxin dokumentaatio
* Rocky Linuxin foorumi[vanhentunut linkki]
**Rainforest Alliance** on kansalaisjärjestö, joka pyrkii ylläpitämään biodiversiteettiä ja varmistamaan kestävän elinkeinon muuttamalla maankäytön ja liiketoiminnan käytäntöjä. Järjestön tavoitteena on myös vaikuttaa ympäristösertifioinnilla kuluttajien käyttäytymiseen.

Yleistä
-------

Rainforest Alliancen sammakkomerkki
Rainforest Alliancen *sammakkomerkki* pyrkii olemaan tae siitä, että tuote on valmistettu ympäristöystävällisesti ja kestävän 

kehityksen mukaisesti, työntekijöille oikeudenmukaisissa oloissa. Vähintään puolet merkityn tuotteen sisällöstä on oltava peräisin sertifioidulta tilalta. Rainforest Alliancen sammakkotunnuksen alla myydään mm. teetä, kahvia, kaakaota, banaaneja, sitrushedelmiä, mehua ja suklaata.

Viime vuosina Rainforest Alliance on tehnyt yhteistyötä Chiquitan kanssa, ja nykyisin 15 % maailman banaanituotannosta on sen sertifioimaa. Ison-Britannian McDonaldsit ovat ryhtyneet käyttämään Rainforest Alliancen tiloilta tulevaa kahvia. Unileverin Lipton-tee sai sammakkomerkin heinäkuussa 2007.

Historia
--------

Rainforest Alliance perustettiin vuonna 1986 sen jälkeen, kun sademetsien nopeasta häviämisestä huolestuneet luonnonsuojelijat olivat järjestäneet aiheesta konferenssin New Yorkissa. Pian trooppisten sademetsien tuhoutumisesta tuli yleinen median puheenaihe.

Vuonna 1989 Rainforest Alliance perusti *SmartWood*-metsänsertifiointiohjelmansa parantamaan metsien hallintaa, ja järjestö ryhtyi tarjoamaan taloudellisia kannustimia yrityksille, jotka harjoittivat vastuullista metsänhoitoa. 1990-luvulla Rainforest Alliance oli mukana perustamassa Forest Stewardship Council -järjestöä, ja vuosikymmenellä sertifioitujen tilojen määrä kasvoi runsaasti. SmartWood-sertifiointi laajeni 1990-luvulla Latinalaisesta Amerikasta Yhdysvaltoihin ja Kanadaan, myöhemmin myös afrikkalaisia tiloja on sertifioitu järjestelmän vaatimusten mukaisesti. Rainforest Alliance on nykyisin sertifioinut 3 % maailman metsäalasta.

Vaikutukset
-----------

Rainforest Alliancen tutkimuksen mukaan SmartWood-sertifiointi on paitsi parantanut mitattavalla tavalla metsien ja luonnon suojelua, se on myös edistänyt metsänhoidon pitkän aikavälin taloudellista kannattavuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  About Us Rainforest Alliance. Viitattu 12.3.2011.
2. 1 2 3  Pesonen, Hannu: Kenia mullistaa teekaupan. Suomen Kuvalehti #9, 29.2.2008
3. 1 2  Rainforest Alliance Timeline Rainforest Alliance. Viitattu 12.3.2011.
4. ↑  New Study Shows Benefits of Sustainable Forestry Certification  22.7.2005. Greenbiz.com.  Arkistoitu 2.9.2014. Viitattu 13.3.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rainforest Alliance** Wikimedia Commonsissa
**Korkeakoulujen yhteiskirjasto** (Lahden korkeakoulukirjasto) oli vuoden 2011 alussa toimintansa aloittanut Lahden ammattikorkeakoulun, Lahden yliopistokeskukseen kuuluvien yliopistojen ja Lahden kaupungin yhteistoimintasopimukseen perustuva tieto- ja kirjastopalvelu. Palvelujen tuottaja oli Päijät-Hämeen koulutuskonsernin (PHKK) Tieto- ja kirjastopalvelut. Yhteiskirjasto palveli myös toista astetta, lukiokoulutusta sekä kaikkia muita tiedon tarvitsijoita. Korkeakoulujen yhteiskirjaston toiminta loppui aiemmassa muodossaan vuonna 2019 uudelleenorganisoinnin seurauksena.

Yhteiskirjasto toimi oppimiskeskus Fellmanniassa. Muita toimipisteitä olivat Tietokeskus Hoitaja ja Tietokeskus Niemi.

Vuonna 2018 tehtyjen budjettisupistusten myötä Lahden korkeakoulukirjaston toimintaa ja henkilökuntaa karsittiin. Jäljelle jäi paljolti ilman henkilökuntaa toteutetut, omatoimikirjastona toimivat kirjastotoiminnot.

Lappeenrannan ja Lahden yhteisen LUT-yliopiston (LUT-konsernin) myötä syyskuun 2019 alussa Lahden korkeakoulukirjasto yhdistettiin Lappeenrannan tiedekirjaston kanssa. Syntyi LUT-tiedekirjasto, jolle jäi kaksi toimipistettä Lahdessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Miina Kaartinen: Lukijalta: Lahti tarvitsee laadukkaan tiedekirjaston – yliopistoa hehkutetaan, mutta sen kirjastolla ei ole väliä (pääkirjoitus ja mielipide) *Etelä-Suomen Sanomat, ess.fi*.  24.5.2019. Viitattu 2.7.2021.
2. ↑  Tietoa LUT-tiedekirjastosta lut.fi. Viitattu 2.7.2021.
3. ↑  Arkistoitu kopioLUT-tiedekirjasto Industria Lahti *Kirjastohakemisto*. kirjastot.fi.  Arkistoitu 9.7.2021. Viitattu 2.7.2021.
4. ↑  Arkistoitu kopioLUT-tiedekirjasto Scientia Lahti *Kirjastohakemisto*. kirjastot.fi.  Arkistoitu 9.7.2021. Viitattu 2.7.2021.
5. ↑  Aukiolo- ja palveluajat LUT-tiedekirjasto, lut.fi/kirjasto. Viitattu 2.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Riikka Sinisalo, 2015: Kirjastot oppimiskeskuksiksi (pdf) (stks.fi)
**Kauko Heikkilä** (16. joulukuuta 1897 Sippola – 1985) oli Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) pitkäaikainen vaikuttaja.

Heikkilä osallistui Suomen sisällissotaan Tiutisen punakaartin riveissä ja hänet tuomittiin sodan jälkeen kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen, mutta armahdettiin jo joulukuussa 1918. Hän toimi sen jälkeen sahatyöläisenä, kunnes meni 1925 Neuvostoliittoon ja opiskeli Leningradissa Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa vuoteen 1929. Hänen puoluenimensä Neuvostoliitossa oli *Kauko Saari*. Toimittuaan jonkin aikaa opettajana Kontupohjassa Heikkilä palasi Suomeen 1930 tai 1931. Hän toimi SKP:n maanalaisena organisaattorina, kunnes jäi kiinni marraskuussa 1934 Toivo Antikaisen jutun yhteydessä. Hän oli lähes yhtäjaksoisesti vankilassa seuraavat kymmenen vuotta; alkuperäinen vankeustuomio päättyi lokakuussa 1940, mutta oltuaan vapaalla jalalla vain alle kolme kuukautta hänen vangittiin uudelleen turvasäilöön. Vankilassa Heikkilä kuului Aimo Aaltosen ja Ville Pessin ohella vankilakommunistien keskuudessa muodostuneeseen johtoryhmään, joka otti SKP:n johdon käsiinsä, kun puolue aloitti julkisen toimintansa syksyllä 1944. Hänet valittiin myös ensimmäiseen sodanjälkeiseen puoluetoimikuntaan.

SKP:ssä Heikkilä erikoistui kaaderiasioihin ja hänen erikoisalaansa oli puolueen omien jäsenten valvonta. Hänen on sanottu olleen viimeiseen asti uskollinen puolueelle ja hän oli puolueen sisällä suorastaan pelätty mies tiukan linjansa ja jäykän asenteensa vuoksi. Heikkilä toimi vuosina 1946–1947 SKP:n Helsingin piirisihteerinä, mistä hänet siirrettiin puolueen ay-jaostoon. Hän toimi sen jälkeen puolueen palveluksessa eri tehtävissä eläkeikään saakka. Vuodesta 1956 alkaen hän johti salaista operaatiota, jolla pyrittiin paljastamaan "ohranan agentteja" puolueen sisältä. Viimeksi Heikkilä toimi Kansan Arkiston hoitajana, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1966. SKP:n hajaannuksen aikana Heikkilä tuki innokkaasti vähemmistöä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkistoyksikkö: 18 Heikkilä Kauko (Arkistoitu – Internet Archive) Kansallisarkisto. Viitattu 16.2.2017.
2. 1 2  Veli-Pekka Leppänen: *Ohranasta oppositioon: Kommunistit Helsingissä 1944–1951*, s. 224. SKP:n Helsingin piirijärjestö, Helsinki 1994.
3. ↑  Kimmo Rentola: *Kenen joukoissa seisot: Suomalainen kommunismi ja sota 1937–1945*, s. 191–194, 489. WSOY 1994.
4. ↑  Leppänen 1994, s. 225–232, 301, 306–307.
5. ↑  Veli-Pekka Leppänen: *Veli-Pekka Leppänen: Kivääri vai äänestyslippu? Suomen kommunistisen puolueen hajaannus 1964–1970*, s. 155, 376. Edita, Helsinki 1999.
6. ↑  Leppänen 1994, s. 307.
**Hanna-Reetta Schreck** (s.1976) on suomalainen historioitsija ja tietokirjailija, joka on toiminut erityisesti elämänkertojen ja taidehistorian parissa. Hän on kotoisin Helsingistä. Hän on tutkinut erityisesti 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun taidehistoriaa. Hänen teoksiaan ovat muun muassa Ellen Thesleffin elämäkerta, *Minä maalaan kuin Jumala* ja *Säkenöivät ja oikukkaat*. Hän on myös ollut järjestämässä museonäyttelyitä, kuten Thesleff-näyttelyä HAMissa. Hänellä on myös asiantuntemusta kulttuurihallinnosta ja politiikasta. Hän on myös toiminut jonkin verran opetustehtävissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hanna-Reetta Shreck Like. Viitattu 22.9.2023. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Hanna-Reetta Schreck: Hanna-Reetta Shreck *hanna-reetta.fi*. Viitattu 22.9.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Verman Oy** on suomalainen vuonna 1987 perustettu lääke- ja terveydenhoitoalan tukkuyritys. Sen tuotteisiin kuuluu reseptilääkkeitä, itsehoitolääkkeitä, ravintolisiä, haavanhoitotuotteita sekä terveydenhuollon laitteita ja tarvikkeita. Keravalainen perheyritys vie tuotteitaan myös muihin Pohjoismaihin, Baltian maihin ja Venäjälle.

Vermanin perusti lääkealalla pitkään toiminut Seppo Vertanen vuonna 1987. Ensimmäisiä tuotteita oli laktaasientsyymi *Lactrase*.

Vuonna 2012 Verman osti luontaistuotetukku Suomen Bioteekin osaksi Verman-konsernia. Samana vuonna Vermanille myönnettiin Suomen Yrittäjien valtakunnallinen yrittäjäpalkinto perusteina yrityksen tasainen kasvu, kokonaisten tuoteperheiden rakentaminen sekä erinomaisesti onnistunut sukupolvenvaihdos.

Vuonna 2014 koko konsernin liikevaihto oli 32,4 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 53.

Vermanin Suomessa myytäviä lääkkeitä ovat *Foliver*-foolihappovalmiste, *Heinix*- ja *Kestox*-antihistamiinit, *Obsidan*-rautavalmiste, *Paraceon*-parasetamoliperäpuikot ja trospiumkloridi *Trospium Verman* virtsaamisvaikeuksiin. Vermanin ravintolisien tuotemerkkejä ovat *Bethover, Foliren, Lactrase, Melarest, Minisun, Nogasin, Ramavit, Rela*-maitohappotuotteet, *Synomax* ja *Smartlax*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Verman Oy, Taloussanomien yrityshaku. Viitattu 20.8.2021.
2. 1 2 3  Verman (Arkistoitu – Internet Archive), Verman Oy. Viitattu 8.1.2016.
3. ↑  Valtakunnalliset yrittäjäpalkinnot jaettiin, Kauppalehti 20.10.2012. Viitattu 8.1.2016.
4. ↑  Verman, Lääkeinfo. Viitattu 8.1.2016.
5. ↑  Ravintolisät (Arkistoitu – Internet Archive), Verman Oy. Viitattu 8.1.2016.
Güstrow'n linna
Güstrow'n tuomiokirkko
**Güstrow** on kaupunki Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa, pohjoisessa Saksassa. Se on noin 30 000 asukkaallaan osavaltionsa seitsemänneksi suurin kaupunki ja Rostockin piirikunnan keskuskaupunki.

Maantiede
---------

Güstrow sijaitsee noin 45 kilometriä etelään Rostockista, Warnow'n sivujoen Nebelin varrella. Nebel on yhteydessä Warnow'hon Bützow–Güstrow-kanavan kautta. Güstrow'n ympäristössä sijaitsee useita järviä ja metsäalueita. Sen naapurikuntiin lukeutuvat Sarmstorf, Plaaz, Glasewitz, Lalendorf, Mühl Rosin, Gutow, Gülzow-Prüzen ja Lüssow.

Historia
--------

### Nimen alkuperä

Nimellä Güstrow on polabinkieliset juuret. Se on muotoutunut nimestä *Guščerov*, missä *guščer* tarkoittaa liskoa.

### Keskiaika

Rostockin ruhtinas Heinrich perusti Güstrow'n 1200-luvun ensimmäisellä puoliskolla ja myönsi sille schweriniläiset kaupunginoikeudet. 1300-luvulla Güstrow'sta muodostui Mecklenburgin herttuoiden kesäresidenssi. Mecklenburgin vuoden 1621 jaon jälkeen Güstrow'sta tuli pienen Mecklenburg-Güstrow'n herttuakunnan pääkaupunki. Herttuakunnan viimeinen herttua kuoli vuonna 1695 ja Güstrow'sta tuli osa Mecklenburg-Schwerinin herttuakuntaa. 

Güstrow'n ja Bützow'n välinen rautatieyhteyes avattiin vuonna 1850. Yhteyttä pidennettiin vuonna 1867 Neubrandenburgin kautta Strasburgiin Preussin rajalle asti. Vuonna 1882 avattiin Güstrow'n ja Plau am Seen välinen rautatieyhteys ja vuonna 1887 Güstrow'sta avattiin yhteys Schwaaniin. Vuonna 1896 kaupungin liikenneyhteydet paranivat edelleen Bützow–Güstrow-kanavan kautta.

Nähtävyydet
-----------

Raatihuone
Güstrow'n suurimpiin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Güstrow'n linna. Linna edustaa renessanssiarkkitehtuuria ja se toimi aikoineen mecklenburgilaisten herttuoiden residenssinä. Nykyinen linna on rakennettu 1500-luvulla, mutta linna-alueen historia ulottuu pidemmälle. 

Güstrow'n tuomiokirkko (saks. *Dom zu Güstrow*) edustaa pohjoissaksalaista tiiliarkkitehtuuria. Kirkko sijaitsee kaupungin etelälaidalla ja sen historia ulottuu 1200-luvulle saakka. Sen nykyinen, uusgoottilainen ilme on peräisin 1800-luvun toiselta puoliskolta.

Kaupungissa on myös siellä asuneelle saksalaiselle kuvanveistäjälle ja näytelmäkirjailijalle Ernst Barlachille ja hänen elämälleen perustuvia museoita.

Liikenne
--------

Güstrow on osa Rostockin S-Bahn-kaupunkirautatietä. Kaupungin läheisyydessä sijaitsee myös moottoritie Bundesautobahn 19. Lisäksi kaupunkia halkovat tiet Bundesstraße 103 ja 104.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Kronshagen (Schleswig-Holstein, Saksa)
* Gryfice (saks. *Greifenberg in Pommern*, Puola)
* Neuwied (Rheinland-Pfalz, Saksa)
* Ribe (Tanska)
* Valkeala (Suomi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Güstrow**.
* Kaupungin viralliset Internet-sivut
* Güstrowin matkailusivusto
* Güstrowin tuomiokirkon Internet-sivut

Lähteet
-------

1. ↑  Statistisches Amt M-V – Bevölkerungsstand der Kreise, Ämter und Gemeinden 2016
2. ↑  Ernst Eichler: *Städtenamenbuch der DDR*, s. 125. Leipzig: VEB Bibliographisches Institut Leipzig, 1988.
**Jarmo Matti Littunen** (s. 26. kesäkuuta 1956 Helsinki) on suomalainen juristi. Hän toimi Suomen korkeimman oikeuden jäsenenä vuosina 2012–2021. 

Littunen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1980 ja sai varatuomarin arvon 1988. Hän työskenteli lainsäädäntöneuvoksena oikeusministeriössä vuosina 1989–2001, Helsingin käräjäoikeuden käräjätuomarina vuosina 2000–2001 sekä oikeusministeriön kriminaalipoliittisella osastolla vuosina 2001–2012 ensin hallitusneuvoksena, sitten apulaisosastopäällikkönä ja lopulta osastopäällikkönä. Littunen nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi 1. elokuuta 2012 alkaen ja hän jäi eläkkeelle 1. lokakuuta 2021

Littunen on myös toiminut muun muassa Kriminaalihuoltoyhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1991–1996, ympäristön suojelemista rikosoikeuden keinoin käsittelevän Euroopan neuvoston asiantuntijakomitean jäsenenä 1992–1995, yhdyskuntapalvelutoimikunnan jäsenenä 1988–1989, Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen johtokunnan jäsenenä 2000–2007 ja neuvottelukunnan jäsenenä 2008–2010, nuorisorikostoimikunnan jäsenenä 2001–2002 sekä yhdyskuntaseuraamuksia koskevan lainsäädännön kokonaisuudistuksen valmistelua varten asetetun toimikunnan varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana 2010–2012.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 590. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.
2. 1 2  Jarmo Littunen  4.8.20202. Korkein oikeus. Viitattu 1.2.2024.
3. ↑  Jarmo Littunen korkeimman oikeuden jäseneksi *Yle Uutiset*.  29.6.2012. Viitattu 1.2.2024.
4. ↑  Korkein oikeus vuosikertomus 2021, s. 70. Verkkoversio
Häkäpönttö, jossa käytettiin polttoaineena pilkkeitä. Auto ja mies eivät liity Kuohun Pilkkeen tapaukseen.
**Kuohun Pilke Oy** oli 1940-luvun loppupuolella Neuvostoliittoon suuntautuneen suomalaisen vakoilun peiteorganisaatio. Se toimi näennäisesti puupilkkeen valmistajana Jyväskylän maalaiskunnassa, Kuohulla. Kuohun Pilke oli perustettu Heikki Määttäsen johtaman kuljetusliikkeen yhteyteen. Itse pilketehdas sijaitsi Lampsilan tilan riihessä ja sai käyttövoimansa pienestä vesivoimalasta.

Vastaavia peiteyrityksiä oli eri puolilla maata. Kuohun ohella toimipaikkoina olivat Oulu, Kajaani, Joensuu, Lappeenranta ja Helsinki. Tämäntapaisiin organisaatioihin sijoitettiin jatkosodan aikaista tiedusteluhenkilöstöä ja -materiaalia. Kuohun Pilke on asemaltaan poikkeuksellinen sikäli, että sitä on kuvattu päämajan tiedusteluelimen, tilastotoimiston, salaiseksi osaksi. Yrityksen perustamisen aikaan päämajan Ulkomaanosasto 2:n alainen tilastotoimisto lakkautettiin. Osan sen tehtävistä sai hoitaakseen Kuohun Pilke.

Kätkettävä materiaali koostui pitkälti radiolaitteista ja ajoneuvoista. Niinpä yritykset oli luonnollista perustaa elektroniikka- ja kuljetusalan liikkeiksi. Samalla niihin kätkettiin muuta alan materiaalia: karttoja, kameroita, räjähdysaineita ja aseita. Lisäksi Pohjois-Suomessa toimi yhtiöitä, joiden kautta siirrettiin materiaalia ja ihmisiä länteen. Ruotsiin kätkettiin muun muassa suomalaistiedustelun palveluksessa toimineita Neuvostoliiton kansalaisia. Toimintaa johtivat tiedustelu-upseerit Reino Hallamaa, Johannes Vehniäinen ja Uljas Käkönen. Eversti Hallamaa oli aiempi radiotiedustelun johtaja ja majuri Vehniäinen kaukopartio-osaston päällikkö. 

Kuljetus- ja pilkeyrityksen sijainniksi valikoitui kesällä 1945 Kuohun kylän Lampsilan tila. Yhtiön peitetoimia olivat liikennöinti ja häkäpönttöautoihin tarvitun puupolttoaineen eli pilkkeen tuottaminen. Toimitusjohtajien, entisten kaukopartiomiesten Heikki Määttäsen ja Paavo Suorannan, piti säilyttää jatkuvassa lähtövalmiudessa yksi tiedustelupartio. Vaatimuksina olivat tarkat kartat, konepistooliaseistus sekä koulutetut ja kovakuntoiset partiomiehet. Toiminta kuitenkin kuivui kokoon Määttäsen kadottua tiedustelumatkallaan toukokuussa 1950. Ei tiedetä, lähtikö Määttänen matkalleen Naton vai Suomen laskuun. Rajalla kuultiin laukauksia, ja Suojelupoliisi etsi miestä sittemmin laajalti, mutta tuloksetta. Määttäsen poika Heikki Määttänen oli tunnettu tv-näyttelijä 1980–1990-luvulla.

Katso myös
----------

* Operaatio Uppsala

Lähteet
-------

1. ↑  Turunen, Pekka: *Salaisen sodan asiamies - Mannerheim-ristin ritari Paavo Suoranta*, s. 100. Helsinki : Ajatus Kirjat, 2006. ISBN 951-20-7066-9.
2. ↑  Turunen 2006, 107
3. 1 2 3  Mikko Porvali: Kaukopartioita Kuohulta kylmään sotaan *mikkoporvali.fi*.  Arkistoitu 24.10.2014. Viitattu 22.5.2013.
4. ↑  Turunen 2006, 108
Etusivu oopperan L'Orfeo julkaisusta vuoden 1609 Venetsian laitoksesta
**Orfeo** (**L'Orfeo; La favola d'Orfeo**) (SV 318) on myöhäisrenessanssin tai varhaisbarokin *favola in musica* (it. *musiikkisatu*) ja yksi varhaisimpia oopperaksi katsottavista teoksista, eräiden mukaan ensimmäinen todellinen suuri ooppera. Sen sävelsi Claudio Monteverdi, ja libreton oopperaan kirjoitti Alessandro Striggio. Perustana oopperan libretolle on ollut kreikkalaisen mytologian taru Orfeuksesta ja Eurydikestä, jossa Orfeus laskeutuu Haadekseen yrityksenään tuoda kuollut morsiamensa Eurydike takaisin elävien maailmaan. Ooppera kirjoitettiin vuonna 1607 hoviesitystä varten Mantovan vuosittaisille karnevaaleille. Vaikka yleisesti tunnustetaan, että Jacopo Perin *Dafne* on ensimmäinen oopperan lajityyppiin kuuluva teos, ja varhaisin kokonaan säilynyt ooppera on Perin *Euridice*, *Orfeo* on varhaisin teos, jota edelleen esitetään säännöllisesti.

1600-luvun alussa näytelmien välinäytösmusiikki alkoi kehittyä täydellisen musiikkidraaman tai "oopperan" muotoon. Monteverdin *Orfeo* otti askeleen eteenpäin varhaisista kokeiluista ja tarjosi ensimmäisen täysin kehittyneen esimerkin tästä uudesta musiikin lajista. Ensiesitystä seuranneina vuosina teos esitettiin uudelleen Mantovassa ja mahdollisesti muissa italialaisissa kaupunkikeskuksissa. Monteverdi julkaisi teoksensa partituurin Venetsiassa vuonna 1609 ja uudestaan vuonna 1615. Säveltäjän kuoleman jälkeen vuonna 1643 oopperaa ei esitetty moniin vuosiin, ja se käytännössä katsoen unohdettiin, kunnes kiinnostus heräsi uudelleen 1900-luvun taitteessa modernien painosten ja esitysten muodossa. Ensimmäinen julkinen esitys kahteen ja puoleen sataan vuoteen järjestettiin konserttiversiona Pariisissa vuonna 1904, ja ensimmäinen moderni dramatisoitu näyttämöesitys nähtiin Pariisissa vuonna 1911.

Julkaistussa partituurissaan Monteverdi luettelee noin 41 soitinta, joita esityksessä tulee käyttää, ja eri soitinryhmät edustavat tiettyjä kohtauksia ja hahmoja. Esimerkiksi jousisoittimet, cembalot ja nokkahuilut edustavat Trakian maaseutua nymfeineen ja paimenineen, kun taas vaskisoittimet kuvastavat alamaailmaa ja sen asukkaita. *Orfeo* on sävelletty renessanssin ja barokin taitteessa, ja se hyödyntää kaikkia tuon ajan musiikin tekniikoita, erityisen rohkeasti polyfonian käyttöä. Teosta ei ole orkestroitu siten kuin se nykyään ymmärretään; renessanssin perinteiden mukaisesti soittajat noudattivat säveltäjän antamia yleisiä ohjeita, mutta heille annettiin huomattava vapaus improvisoida.

Roolit
------

* La Musica (sopraano tai mezzosopraano)
* Pastore I (sopraano)
* Pastore II (tenori)
* Una Ninfa (sopraano)
* Orfeo (tenori tai korkea baritoni)
* Eurydike (sopraano)
* Silvia Messaggiera (mezzosopraano tai altto)
* La Speranza (sopraano tai mezzosopraano)
* Caronte (basso)
* Proserpina (sopraano tai mezzosopraano)
* Plutone (basso)
* Tre spiriti infernali (tenori, tenori, basso)
* Echo (tenori)
* Apollo (tenori)
* Ninfe, pastori e spiriti (kuoro)

Lähteet
-------

1. ↑  L'Orfeo de Claudio Monteverdi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Oopperan libretto (ranskaksi) (italiaksi)
**Juhani Riekkola** (s. 9. maaliskuuta 1932 Viipuri) on suomalainen valokuvaaja sekä fotograafikko. Tärkeä osa-alue hänen työssään on ollut Tampere ja tamperelaisuuden kuvaaminen. Riekkola toimi ensimmäisenä valokuvaajana Hämeen läänin läänintaiteilijana 1974–1976. Hänet palkittiin valtionpalkinnolla 1971 ja valtion ylimääräisellä taiteilijaeläkkeellä 1988.

Juhani Riekkola on julkaissut kaksi valokuvateosta; *Amuri* (Tammi 1975) ja *Pispala* (Tampere-seura 1976) sekä yhden omaelämänkerrallisen teoksen nimeltä *Jättää jälkeensä* (Pilot 2005). *Amuri* keskittyy 1970-luvun Tampereen Amurin asuinympäristön murrokseen, jolloin lähes kaikki vanhat puutalot purettiin ja tilalle rakennettiin elementtitaloja. *Pispala*-teoksessaan Juhani Riekkola kuvaa Tampereen Pispalan elämää 1970-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Juhani Riekkola ( s. 1932 ) *kukakuvasi.valokuvataiteenmuseo.fi*. Viitattu 11.12.2023.
2. ↑  Laine, Tapio & Vivolin, Asko: *Aikavalotuksia, Valokuvausalan tarinoita aikalaisten kertomina*, s. 184–199, 273. Tapio Laine Mediapalvelut, 2001. ISBN 978-951-98796-0-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuusi kuvaa valokuvaaja Juhani Riekkolan elämästä, Yle Radio 1, 11.3.2023

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
| "The Queen's Jubilee"Liliʻuokalani |
| --- |
|  |
| Kappaleen tiedot |
|  Tyylilaji | kansanlaulu |
|  Kesto | 05.10 |

***The Queen's Jubilee*** (suom. *"Kuningattaren riemujuhla"*) on Havaijin kuningatar Lili‘uokalanin tekemä laulu, jonka hän sävelsi ja sanoitti vuonna 1887 lahjaksi Englannin kuningatar Viktorialle. Lili‘uokalani, tuolloin vielä kruununprinsessa, matkusti Havaijin kuningaskunnan yhtenä edustajana Viktorian valtakauden kultariemujuhlaan. Havaijia edusti myös istuvan kuninkaan Kalākauan puoliso kuningatar Kapi‘olani, jonka tulkkina Lili‘uokalani toimi.

Matkalla juhliin Lili‘uokalani matkusti ensin Havaijilta Yhdysvaltoihin, josta sitten meren yli Isoon-Britanniaan. Matka innosti häntä kirjoittamaan myös muitakin lauluja. Näitä lauluja julkaistiin myöhemmin laulukirjassa, jonka nimi on myös *The Queen's Jubilee*.

Sanat
-----

1. Mahalo piha, Mōʻī ʻo ʻEnelani

Kuʻi kou kaulana nā ʻāina pau

Na kai ākau nā one hema

ʻIkea kou ʻihi mana nui

Eia mākou i kou kapa kai

ʻI kou lā nui Iubilī

I hiʻi mai i kou mākou aloha

Maluna ou ka malu o ka Lani

  

2. Hauʻoliʻoli ʻEmepela o ʻInia

I kēia makahiki Iubili

ʻĀkoakoa nā aliʻi ʻaimoku

A puni ke ao holoʻokoʻa

E hiʻilani e mililani

Ua hui pūʻia me Hawaiʻi

E uhi mai ka lani i kona nani

E ola ka mōʻī ke Akua

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2  Engledow, Jill: The Queen’s Jubilee *Maui Magazine*.  1.3.2009. Viitattu 5.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  To the Jubilee *Images of Old Hawaiʻi*.  21.6.2022. Viitattu 5.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  *The queen's jubilee: song and chorus / composed by Her Royal Highness Princess Liliuokalani*. Pacific Music Co: San Francisco, CA, 1884. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.2.2024). (englanniksi)
4. ↑  Queens Jubilee *huapala.org*.  2024. Viitattu 5.2.2024. (englanniksi)
**Ford Fiesta** on Fordin vuosina 1976–2023 lähtien valmistama pieni henkilöautomalli. Fiesta tunnettiin ennen ainoana etuvetoisena Fordina, vaikkakin Ford oli valmistanut etuvetoista Taunus 12M -mallia jo 1960-luvulla. Fiestasta on normaalin henkilöautomallin lisäksi valmistettu myös pakettiautoversiota nimeltään Fiesta Van, josta takaistuimet on poistettu tavaratilan suurentamiseksi. 

*Helsingin Sanomien* autotoimittaja Matti Jansson piti ensimmäisen sukupolven Fiestaa esimerkkinä siitä, miten pikkuautojen rakenne oli 1970-luvun alkuvuosina yhtenäistynyt: hatchback eli monikäyttökori, moottori edessä poikittain ja etuveto. Fiestaa luuli hänen mukaansa moni Volkswagen Poloksi. Tiloiltaan se oli hieman kilpailijoitaan suurempi ja olemukseltaan urheilullisempi. Fiestaa tuotiin Suomeen aluksi kahtena moottoriversiona (957 ja 1 117 cm³) ja neljänä varusteluversiona, Saloon, L, S ja Ghia, joista muodostui yhteensä kuusi versiota. Fiestaa myytiin ensimmäisen valmistusvuoden mittaan enemmän kuin mitään muuta automallia Euroopassa, ja keväällä 1979 valmistui miljoonas Fiesta.

Ford Fiestan menestys on jatkunut läpi sen 45-vuotisen historian: esimerkiksi Britanniassa se oli myydyin automalli vielä vuosina 2008–2020, kunnes sen paikan otti kilpailija Vauxhall Corsa. Fiestan valmistus päättyi kesäkuussa 2023. Muutkin B-segmentin polttomoottorimallit, kuten Volkswagen Polo, ovat joutuneet 2020-luvulla vaikeuksiin Euroopan unionin kiristyvien päästö- ja turvalaitesäädösten takia.

Sukupolvet
----------

* Ford Fiesta I (1976–1983)Ford Fiesta I (1976–1983)
* Ford Fiesta II (1983–1989)Ford Fiesta II (1983–1989)
* Ford Fiesta III (1989–1997)Ford Fiesta III (1989–1997)
* Ford Fiesta IV (1995–2002)Ford Fiesta IV (1995–2002)
* Ford Fiesta V (2002–2008)Ford Fiesta V (2002–2008)
* Ford Fiesta VI (2008–2017)Ford Fiesta VI (2008–2017)
* Ford Fiesta VII (2017–2023)Ford Fiesta VII (2017–2023)

Lähteet
-------

1. ↑  Jansson, Matti: Etuvetoinen pikkuauto josta on kuusi eri versiota.  *Helsingin Sanomat*, 12.9.1976, s. 12. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Ford Fiesta. Euroopanmenestys. (Oy Ford Ab:n mainos) *Helsingin Sanomat*, 7.4.1979, s. 31.
3. ↑  Helander, Benjamin: Ford lopettaa kolme pitkäikäistä malliaan – mukana Fiesta sekä Euroopan viimeiset tila-autot *Moottori*.  1.11.2022. Viitattu 24.11.2022.
4. ↑  VW-johtaja: Euro 7 tietänee loppua ainakin Pololle *Moottori*.  21.11.2022. Viitattu 24.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ford Fiesta** Wikimedia Commonsissa
Apassiheimot noin 1700-luvulla.* Ch – **chiricahuat**
* WA – läntiset apassit
* N – navajot
* M – mescalerot
* J – jicarillat
* L – lipanit
* Pl – kiowa-apachet (tasankojen apassit).

Nana, chiricahuoiden alipäällikkö (1886)
**Chiricahuat** asuivat 1600-luvulla laajoilla alueilla Rio Granden lännenpuoleisissa vuoristoissa nykyisten Uuden-Meksikon ja Arizonan seuduilla. He lukeutuivat niihin athabaskankielisiin intiaaneihin, jotka olivat kulkeutuneet edellisten vuosisatojen aikana Kanadasta ja joita alettiin kutsua apasseiksi. Chiricahuain nimi tarkoitti "suurta vuoristoa", joka kuvasi hyvin heidän asuinympäristöään. Heidän omakielinen nimensä oli *Aiaha*.

Chiricahuat terrorisoivat ympäristöään suorittaen toistuvia ryöstöretkiä niin muiden heimojen kuin alueelle muuttaneiden espanjalaistenkin asutuksille. He valtasivat paikallisten intiaanien pueblokyliä ja perustivat niihin pyhiä rakennuksia. 1600-luvun lopulta eteenpäin he olivat pelottavassa maineessa kaukana asuinalueittensa ulkopuolella. Chiricahuat noudattivat muiden apassien hyväksi havaitsemaa käytäntöä eläen pienissä yhteisöissä. Mahdollisten kostoiskujen vuoksi oli helpompaa liikkua vähälukuisissa ryhmissä valmiina pakenemaan vihollisia vaikeakulkuisiin vuoristolaaksoihin ja kanjoneihin, joista heitä oli mahdotonta tavoittaa. Kun vaara oli, ohi chiricahuat kokoontuivat uudelleen yhteen.

1840-luvulla osa chiricahuoista auttoi Yhdysvaltain armeijaa hyökkäyksissä Meksikoa vastaan, mutta jo seuraavan vuosikymmenen alussa välit viilenivät muuttuen avoimeksi sodaksi. Chiricahuat johtajinaan Mangas Coloradas ja Cochise vetivät mukaansa muita apassien ryhmiä käyden katkeraa sotaa Yhdysvaltoja vastaan, joka yritti anastaa kaikki heidän maansa. Suurimmaksi chiricahuain johtajaksi nousi Geronimo, josta tuli eräs kuuluisimista intiaaneista kautta koko historian. Hänen antautumiseensa vuonna 1886 päättyi apassien käymä yli 200 vuotta kestänyt sissisota maittensa valtaajia vastaan. Chiricahuat vetäytyivät heille osoitettuun reservaattiin, mutta sekoittautuivat 1900-luvulla suurimmaksi osaksi lähisukulaisiinsa mescaleroihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Chiricahua Indian History
2. ↑  Taylor, Colin F.: *American Indian*. Salamander, 2002. ISBN 1-84065-540-2.
3. ↑  Virrankoski, Pentti: *Yhdysvaltain ja Kanadan Intiaanit*. Gummerus, 1994. ISBN 951-717-788-7.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chiricahuat**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA

 |

 |
**Maurice Rouvier** (17. huhtikuuta 1842 Aix-en-Provence – 7. kesäkuuta 1911 Neuilly) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä kahdesti vuosina 1887 ja 1905–1906 sekä valtiovarainministerinä seitsemässä hallituksessa vuosina 1887, 1889–1892 ja 1902–1905.

Rouvier toimi aluksi asianajajana Marseillessa. Hän esiintyi toisen keisarikunnan aikana tasavaltalaisena ja tuki Léon Gambettaa vuoden 1867 vaaleissa. Hän perusti 1870 *L’Égalité* -nimisen tasavaltalaisen lehden ja toimi vuosina 1871–1902 edustajana kansalliskokouksessa sekä sittemmin edustajainkamarissa. Rouvier tuli tunnetuksi talouskysymysten ammattilaisena ja hän toimi monissa budjettikomiteoissa, usein puheenjohtajana tai esittelijänä. Hän oli kauppa- ja siirtomaaministerinä Gambettan hallituksessa 1881–1882 sekä Jules Ferryn hallituksessa 1884–1885. Rouvier tuli pää- ja valtiovarainministeriksi ensi kerran toukokuussa 1887 maltillisten tasavaltalaisten tuella, ja jätti oikeiston painostuksesta huolimatta kenraali Georges Boulangerin pois hallituksesta. Hallitus kaatui jo saman vuoden joulukuussa presidentti Jules Grévyä koskeneen niin sanotun Wilson-skandaalin vuoksi. Vuosina 1889–1892 Rouvier oli valtiovarainministerinä neljässä peräkkäisessä hallituksessa, mutta joutui eroamaan Panama-skandaalin seurauksena. Hänen väitettiin ottaneen vastaan lahjuksia Reinachilta ja Herziltä, mutta puolustettuaan taitavasti itseään hänet vapautettiin lopulta kaikista syytteistä.

Vuonna 1902 Rouvier valittiin senaattiin ja tuli jälleen valtiovarainministeriksi Émile Combesin hallitukseen. Tammikuussa 1905 hän seurasi Combesia pääministerinä ja jatkoi alkuun myös valtiovarainministerinä. Marokon kriisin yhteydessä Théophile Delcassé pakotettiin eroamaan ulkoministerin paikalta ja Rouvier otti nyt hoitaakseen ulkoministerinsalkun ja neuvotteli sopimuksen Ranskaa painostaneen Saksan kanssa. Hänen hallituksensa kaatui seuraavan vuoden maaliskuussa valtion ja kirkon erottamisesta syntyneeseen kiistaan.

Rouvier työskenteli pitkään tuloveron käyttöönoton hyväksi, mutta vastusti pääomaveroa. Valtiovarainministerinä hän onnistui jossain määrin valtion budjetin tasapainottamisessa.

Maurice Rouvierin ensimmäinen puoliso oli kirjailija Claude Vignon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maurice Rouvier (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 2.8.2013.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1916), s. 1044–1045 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 2.8.2013.
3. ↑  Artikkelin Rouvier, Maurice lopussa. Nordisk familjebok 23. 1916 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maurice Rouvier** Wikimedia Commonsissa

* Maurice Rouvier (ranskaksi) Assemblée nationale

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ritarikunnan tunnuksia
**Stara planinan ritarikunta** (bulg. Орден «Стара планина», *Orden "Stara planina"*, suom. *"Balkanvuorten ritarikunta"*) on bulgarialainen ritarikunta. Se on Bulgarian korkein kunnianosoitus. Ritarikunnalla palkitaan sellaisia siviilejä ja sotilaita, jotka ovat osallistuneet vahvojen kansainvälisten suhteiden luomiseen tai ylläpitämiseen. Saajan ei tarvitse olla Bulgarian kansalainen.

Alun perin ritarikunta perustettiin vuonna 1966 Bulgarian kansantasavallassa, jossa sitä jaettiin samoin perustein. Nykymuodossaan ritarikunta perustettiin 15. heinäkuuta 1994.

Kunnianosoitusta on kolmiluokkainen ritarikunta. Luokkien nauha on samanlainen:

* ritarikunnan nauha

Lähteet
-------

1. 1 2  Orders and Medals *Administration of the President of the Republic of Bulgaria*.  2024. Viitattu 15.1.2024. (englanniksi)
2. ↑  Order of Stara Planina, I Class *Medalbook*. Viitattu 15.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  ODM of People's Republic of Bulgaria: Order of the Balkan Mountains *medals.org.uk*.  2024. Viitattu 15.1.2024. (englanniksi)
4. ↑  ODM of the Republic of Bulgaria: Order of Stara Planina *medals.org.uk*.  2024. Viitattu 15.1.2024. (englanniksi)
**Elektrokemiallinen Oy - Elektrokemiska Ab**, nimi vuoteen 1938 *Finska Elektrokemiska Ab - Suomalainen Elektrokemiallinen Oy* oli Tainionkoskella ja Imatralla toiminut suomalainen kemian teollisuuden yritys.

Ruotsalaisyhtiö Elektrokemiska Ab perusti vuonna 1897 Tainionkoskelle suomalaisen tytäryhtiön Finska Elektrokemiska Ab:n, jossa valmistettiin kaliumkloraattia ruotsalaisen patentin pohjalta. Ruotsalainen menetelmä osoittautui kuitenkin kalliiksi ja kannattamattomaksi, ja sen vuoksi tehtaan teknillisenä johtajana toiminut Wäinö Tammenoksa ryhtyi kehittämään uusia elektrolyyttisiä valmistusmenetelmiä.

Tehtaan tuottamaa hiilihapotettua kaliumkloraattia käytettiin rikin syttymistä edistävänä ainesosana tulitikkujen päässä, ja lisäksi sitä käytettiin räjähdysaineissa (kloraattibriketit ja -rakeet), ilotulitteissa sekä lääketieteen puolella kurlausvedessä suu- ja kurkkutaudeissa ja sisäisesti tabletteina kurkkumädässä. Tehdas käytti raaka-aineena Strassfurter-Abraum-suolaa, jota käsiteltiin sitten elektrolyyttisesti.

Vuonna 1899 valmistunut tehdas toimi Ab Tornatorin Tainionkosken tehtaiden yhteydessä, ja Tornator toimitti tehtaalle elektrolyysissä tarvitun sähkön. Tehtaan yhteydessä toimi 1900-luvun alussa kemiallinen laboratorio, jossa tehtaan kemiallisena neuvonantajana toiminut Gustaf Komppa teki kamferin totaalisynteesiin liittyvät käytännölliset laboratoriokokeensa. Vuonna 1928 yhtiö rakennutti uuden tehtaan Imatran aseman läheisyyteen, uusi tehdas sai sähkön vuonna 1929 valmistuneelta Imatran voimalaitokselta.

Yhtiön osake-enemmistö siirtyi vuonna 1919 helsinkiläiselle konsortiolle, joka myi osakkeet vuoden 1920 alussa ruotsalaisen Ivar Kreugerin tulitikkutrustille. Trusti keskeytti tehtaan tuotannon taktisista syistä joksikin aikaa ja määräsi sitten tehtaan vuosituotannoksi miljoona kiloa kaliumkloraattia. Jatkossa yhtiön omisti Svenska Tändsticks AB (myöhemmin Swedish Match AB).

Elektrokemiallinen Oy lopetti liiketoimintansa vuonna 1958 ja vuokrasi Imatran tehtaat sisaryhtiölleen Oy Savolle, jonka Svenska Tändsticks AB oli hankkinut omistukseensa vuonna 1927 Oy Birger Hallmanilta. Oy Savo valmisti tulitikkuja vuoteen 1937 saakka, jolloin yhtiön Kuopion tehdas muutettiin vaneritehtaaksi. Oy Savon elektrokemiallinen tehdas jatkoi Imatralla räjähdysaineena käytetyn Imatrex-kaliumkloraatin valmistusta aina 1960-luvun alkuun saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Täydentäviä yhtiötietoja: Finska Elektrokemiska Ab - Suomalainen Elektrokemiallinen Oy, Pörssitieto G. Kock
2. 1 2 3  Kamferin totaalisynteesi, Kemia 100-sivusto 30.7.2018

Aiheesta muualla
----------------

* Finska elektrokemiska aktiebolaget digitoituja pienpainatteita Kansalliskirjastossa
* Suomalainen Elektrokemiallinen Osakeyhtiö digitoituja pienpainatteita Kansalliskirjastossa
Niklas Hartweg vuonna 2023.
**Niklas Hartweg** (s. 1. maaliskuuta 2000 Karlsruhe, Saksa) on sveitsiläinen ampumahiihtäjä.

Hartweg voitti normaalimatkan alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2019. Hän saavutti nuorten EM-pronssia pikakilpailussa 2020. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi takaa-ajokilpailussa 2021. Aikuisten arvokilpailuissa hän on ollut mukana vuodesta 2021. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui normaalimatkalla kuudenneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän oli samalla matkalla yhdestoista.

Hartweg kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kontiolahdella marraskuussa 2020. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan normaalimatkalla seitsemästoista Antholzissa tammikuussa 2022. Ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon – ja palkintokorokkeelle – hän ylsi oltuaan toinen Kontiolahden normaalimatkalla marraskuussa 2022. Hän oli samalla kaudella toinen Oslon yhteislähtökilpailussa. Hän voitti alle 25-vuotiaiden maailmancupin.

Hartweg saavutti rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa pronssia 7,5 kilometrin pikakilpailussa 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Niklas Hartweg *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Niklas Hartweg IBU. Viitattu 17.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Niklas Hartweg wins the Youth Biathlon World Cup standings *aroged.com*.  20.4.2023. Viitattu 27.3.2023. (englanniksi)
**Suonenjoen Pallo (Supa-52**) on vuonna 1952 perustettu suonenjokelainen jalkapallo- ja futsalseura. Seura pelaa kotiottelunsa Suonenjoen keskuskentällä. Suonenjoen Pallolla on toimintaa useissa juniori-ikäluokissa. Kaudella 2021 Suonenjoen Pallo pelasi Vitosessa, jossa se voitti lohkonsa. Seuran futsaljoukkue pelasi kaudella 2021 Futsal-Nelosessa sijoittuen kuudenneksi. Kaudella 2022–2023 Supa osallistui Futsalin Miesten-40 Ykkösdivariin jonka se voitti. Kaudella 2023–2024 Supa osallistuu Itä-Suomen Neloseen, jossa kausi alkoi 9.12.2023 ottelulla JuPya vastaan.

Suonenjoen Pallo on pelannut Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla vuosina 1971–1972 (3. divisioona) ja vuosina 1983–1984 (2. divisioona). Seuran kasvatteja ovat muun muassa jalkapalloilija Reijo Vaittinen sekä futsalpelaajat Mikko Kytölä ja Jukka Kytölä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotikenttä *www.supa-52.fi*. Viitattu 9.12.2021.
2. ↑  SuPa-52 *www.supa-52.fi*. Viitattu 9.12.2021.
3. ↑  SuPa *tulospalvelu.palloliitto.fi*. Viitattu 9.12.2021.
4. ↑  SuPa : Futsal *tulospalvelu.palloliitto.fi*. Viitattu 5.4.2022.
5. ↑  Championship 1971 - SPL Finnish League Tables *Football Archive*. Viitattu 9.12.2021. (englanniksi)
6. ↑  Championship 1972 - SPL Finnish League Tables *Football Archive*. Viitattu 9.12.2021. (englanniksi)
7. ↑  Championship 1983 - SPL Finnish League Tables *Football Archive*. Viitattu 9.12.2021. (englanniksi)
8. ↑  Championship 1984 - SPL Finnish League Tables *Football Archive*. Viitattu 9.12.2021. (englanniksi)
Itäinen sisäänkäyntin KAS:n Sankt Augustinin toimistoon.
**Konrad Adenauer -säätiö** eli **KAS** (saks. *Konrad Adenauer Stiftung*) on saksalainen vuonna 1955 perustettu, liittokansleri Konrad Adenauerin mukaan nimetty, itsenäinen Saksan kristillisdemokraattisen unionin lähisäätiö. Säätiön päätoimisto sijaitsee Sankt Augustinin kaupungissa Bonnin läheisyydessä. Säätiöllä on Saksassa yhteensä 16 aluetoimistoa. Säätiön tehtäviin kuuluu järjestää kansalaiskasvatusta, konferensseja ja tapahtumia. Säätiöllä on myös vuonna 1998 perustettu konferenssikeskus.

Toiminta
--------

Säätiö on perustettu vuonna 1955 nimellä *Kristillisdemokraattisen kansalaisopetuksen yhdistys*. Konrad Adenauerin mukaan säätiö nimettiin vuonna 1964. Säätiön tarkoituksena on edistää vapautta, rauhaa ja oikeudenmukaisuutta ja säätiö pyrkii lujittamaan demokratiaa, yhtenäistämään Eurooppaa ja vahvistamaan kehitysyhteistyötä ja transatlanttisia suhteita. Säätiö järjestää vuosittain yli 2500 tapahtumaa, joihin osallistuu 145 000 henkilöä.

### Apurahat ja palkinnot

Säätiö tukee lahjakkaita nuoria Saksassa, Keski- ja Itä-Euroopassa sekä kehitysmaissa. Säätiö jakaa vuosittain kirjallisuuspalkinnon sekä myöntää apurahoja toimittajille ja taiteilijoille. Säätiö on jakanut vuodesta 1980 lähtien palkinnon paikallisesta journalismista ja vuodesta 2002 lähtien sosiaalisen markkinatalouden palkinnon.

### Arkisto

Säätiön yhteydessä toimii kristillisdemokraattisen politiikan arkisto, joka tutkii kristillisdemokratian historiaa Saksassa ja Euroopassa. Arkisto sisältää yli 157 000 politiikkaa ja nykyhistoriaa koskevaa julkaisua.

Aiheesta muualla
----------------

Säätiön kotisivut (saksaksi)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  About us *Konrad Adenauer Stiftung*. Viitattu 20.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Saksan kristillisdemokraattinen unioni (CDU) |
| --- |
|  |
| Puoluejohto | 

|  |  |
| --- | --- |
| Puheenjohtajat | 
* Adenauer
* Erhard
* Kiesinger
* Barzel
* Kohl
* Schäuble
* Merkel
* Kramp-Karrenbauer
* Laschet
* Merz

 |
|  |
| Pääsihteerit | 
* Heck
* Kraske
* Biedenkopf
* Geißler
* Rühe
* Hintze
* Merkel
* Polenz
* Meyer
* Kauder
* Pofalla
* Gröhe
* Tauber
* Kramp-Karrenbauer
* Ziemiak

 |
|  |
| Liittopäivien ryhmäpuheenjohtajat | 
* Adenauer
* von Brentano
* Krone
* von Brentano
* Barzel
* Carstens
* Kohl
* Dregger
* Schäuble
* Merz
* Merkel
* Kauder
* Brinkhaus

 |

 |
|  |
| Liittopresidentit | 
* Lübke
* Carstens
* von Weizsäcker
* Herzog
* Köhler
* Wulff

 |
|  |
| Organisaatio | 
* Konrad Adenauer -säätiö
* Junge Union

 |
|  |
| Jäsenyydet: Keskustademokraattinen internationaali • Konservatiivinen internationaali • Euroopan kansanpuolue |

 |