recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Voronežka** (ven. Воронежка, *Voronežka* ) on Venäjällä Leningradin alueella Olhavan piirissä virtaava 41 kilometriä pitkä joki, joka laskee Laatokkaan Olhavanlahteen Voronovon (ven. Вороново) kylän lähellä.

Joen kulku
----------

Joen nimikko-osa alkaa kahden latvahaaran, Rassohan (ven. Рассоха) ja Galinkan (ven. Галика), yhtyessä suoalueen länsilaidassa (ven. Соколий Мох, *Sokolij Moh*). Joki virtaa aluksi luoteeseen päin ja kohtaa täällä Muurmannin radan, jonka lähellä on kylä ja rautatieasema. Joki kääntyy pohjoiseen päin ja ohittaa Vesin ja Potaninon kylät. Potaninossa joki alittaa valtatien A121. Sitten jokeen yhtyy suuri sivujoki Vjanitsa (ven. Вяница), jonka valuma-alue on puolet koko Voronežkan valuma-alueesta. Kaikki suurien sivujokien lähteet sijaitsevat edellä mainitun suon länsireunalla.

Historiaa
---------

Joella käytiin vuonna 1164 taistelu, jossa novgorodilaiset voittivat ruotsalaiset.

Talvella 1942–1943 rakennettiin Laatokan laivueen korjaamolle 10 000 voltin sähkölinja, johon saatiin sähköä jokeen rakennetusta vesivoimalaitoksesta. Potaninon kylässä toimineella voimalalla tuotti sähköä kaksi 50 kilowatin vesiturbiinia. Joessa on edelleen patorakenteiden jäänteitä, jossa vesi putoaa vajaa metrin.

Valuma-alue
-----------

Voronežka laskee Laatokkaan, jolloin se kuuluu Nevan vesistössä Laatokan valuma-alueeseen. Joen valuma-alue jää läntisen joen Säsjoen valuma-alueen ja itäisen Syvärin valuma-alueella sen Paksujoen sivujoen valuma-alueen väliin. Voronežkan valuma-alueen pinta-ala on 320 neliökilometriä ja sen pääuoman vesistöaluetunnus on 01040300112102000018006.

* Voronetzan valuma-aluetta vuoden 1954 kartassaVoronetzan valuma-aluetta vuoden 1954 kartassa

Lähteet
-------

### Huomioita

1. 1 2 3 4 5  Asia on luettu Intenetin karttapalveluista, kuten Google Maps, GeoMixer ja ACME.
2. 1 2 3 4  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Воронежка.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Voronežka (Воронежка) (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 7.1.2022. (venäjäksi)
2. 1 2  Laatokka (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 7.1.2022. (venäjäksi)
3. ↑  Kuusisto, Esko: Luoteis-Venäjä on vetten Venäjä.  *Vesitalous*, 2006, 47. vsk, nro 5, s. 7–10. Helsinki:  Ympäristöviestintä YVT Oy. ISSN 0505-3838. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 8.1.2022.
4. ↑  Плотина на р. Воронежке (suom. *joessa sijaitseva pato*), lenobl-travel.livejournal.com, Viitattu 7.1.2022 (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Voronežka** Wikimedia Commonsissa
**Carbonia** (sardiksi *Carbònia, Crabònia*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 28 581 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 145,54 neliökilometriä. Se sijaitsee 111 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carbonia** Wikimedia Commonsissa

Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa
**Carandiru** on brasilialainen elokuva vuodelta 2003. Sen on ohjannut ja tuottanut Héctor Babenco, ja hän on myös käsikirjoittanut sen yhdessä Fernando Bonassin ja Victor Navasin kanssa. Elokuva perustuu kirjaan jonka on kirjoittanut Drauzio Varella, joka oli pahamaineisen Carandirun vankilan ainoa lääkäri tositapahtumien pohjalta. Vankila oli tarkoitettu 4 000 vangille, mutta sinne oli majoitettu 8 000 vankia. Kun vuonna 1992 siellä puhkesi mellakka jalkapallo-ottelun jälkeen, tuli poliisi lopettamaan sen väkivaltaisesti ja 111 vankia kuoli. Vankila purettiin vuonna 2002.

Juoni
-----

Elokuvassa Drauzio Varella saapuu vankilaan sen ainoaksi lääkäriksi jonka on tarkoitus valistaa vankeja tuolloin uudesta taudista AIDS:sta. Varella opastaa heitä käyttämään kondomeja ja olemaan käyttämättä samoja neuloja toisten kanssa tartuntojen ehkäisemiseksi. Vankilassa eivät vartijat enää pysty vaikuttamaan sen tapahtumiin, vaan vangit ovat luoneet omat säännöt joilla elävät keskenään, ja vartijat joutuvat seuraamaan sivusta. Lääkäri saavuttaa kuitenkin vankien luottamuksen ja kunnioituksen, ja he kertovat lääkärille elämästään ennen vankilaa, ja kuinka he joutuivat sinne. Vankien kertomukset esitetään elokuvassa takautumina. Elokuva päättyy siihen kun jalkapallo-ottelu päättyy mellakkaan jonka poliisi saapuu lopettamaan, ja 111 vankia kuolee poliisin väkivallan seurauksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Murray, Angus Wolfe: Carandiru *Eye For Film*.  15.4.2004. Viitattu 1.11.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Ebert, Roger: subtitle *RogerEbert.com*.  28.5.2004. Viitattu 1.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Carandiru *TV Guide*. Viitattu 1.11.2022. (englanniksi)
* Carandiru *Filmaffinity*. Viitattu 1.11.2022. (englanniksi)
* Carandiru (2003) *JustWatch*. Viitattu 1.11.2022. (englanniksi)
**Alankomaiden pääministeri** on Alankomaiden ministerineuvoston puheenjohtaja. Alankomaiden monarkki nimittää yleensä parlamentin alahuoneen vaaleissa enemmistön saaneen puolueen tai koalition johtajan pääministeriksi.

Pääministeri toimii ministerineuvoston puheenjohtajana, laatii agendan sen kokouksiin ja valvoo sen päätösten toimeenpanoa. Hän on samalla myös yleisten asioiden ministeri, jolle kuuluvat ne asiat jotka eivät kuulu minkään muun ministeriön toimialaan. Pääministeri ja monarkki tapaavat joka viikko.

Pääministerin virka-asunto on Catshuis, joka sijaitsee Haagissa.

Nykyinen pääministeri on Mark Rutte vuodesta 2010 lähtien.

Katso myös
----------

* Luettelo Alankomaiden pääministereistä

Lähteet
-------

1. ↑  
the Netherlands *The World Factbook*. Washington, DC:  Central Intelligence Agency.  (englanniksi) Viitattu = 31.8.2018
2. 1 2 3  Mark Rutte Prime Minister, Minister of General Affairs *government nl*. Viitattu 31.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alankomaiden pääministeri** Wikimedia Commonsissa
7. arrondissementin sijainti
**Pariisin 7. arrondissementti** (ransk. *7e arrondissement de Paris*) on yksi Pariisin kahdestakymmenestä arrondissementista. Se tunnetaan myös nimellä *arrondissement du Palais-Bourbon*. Se jaetaan edelleen neljään kortteliin (ransk. *quartiers*), jotka ovat *Saint-Thomas-d’Aquin*, *Invalides*, *École-Militaire* ja *Gros-Caillou*. 

Arrondissementtia rajaa etelässä 15. arrondissementti, pohjoisessa Seine-joki ja 16. 8. sekä 1. arrondissementit ja idässä 6. arrondissementti. Se sijaitsee Seinen vasemmalla rannalla.

Arrondissementin väkiluku oli 57 786 henkeä vuonna 2011 ja sen pinta-ala on 4,09 km². Arrondissementin määrinä on vuodesta 2008 toiminut Ranskan entinen oikeusministeri Rachida Dati UMP-puolueesta.

Nähtävyydet
-----------

* Ranskan kansalliskokous
* Eiffel-torni
* Hôtel Matignon
* Hôtel des Invalides
* Musée d'Orsay
* Musée du quai Branly
* Musée Rodin

Lähteet
-------

1. ↑  Populations légales en vigueur à compter du 1er janvier 2014: Arrondissements – cantons – communes INSEE. Viitattu 11.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pariisin 7. arrondissementti** Wikimedia Commonsissa

* 7. arrondissementin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**70. hikō sentai** oli keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien hävittäjäyhtymä (rykmentti), joka perustettiin maaliskuussa 1941 Xingshussa. Se muodostettiin kaksilaivueisena 33. hikō sentain luovuttamista joukoista. Joulukuussa sentai täydennettiin kolmilaivueiseksi.

Olemassaolonsa aikana sentai osallistui taisteluihin Mantsuriassa elokuusta marraskuuhun 1944 ja Japanin kotisaarten puolustukseen pääasiassa Tokion alueella marraskuusta 1944 sodan loppuun. Sentai ilmoitti Japanissa tuhonneensa tai vaurioittaneensa 120 vihollisen lentokonetta ja menettäneensä saman aikaisesti 17 lentäjää.

Kalusto
-------

Yhtymän kalustona olivat:

* Nakajima Ki-27 maaliskuu 1941 – toukokuu 1943
* Nakajima Ki-44 toukokuu 1943 – sodan loppuun
* Nakajima Ki-84 Hayate kesäkuu 1945 – sodan loppuun

Komentajat
----------

Yhtymän komentajana olivat:

* majuri Mutsuo Eyama maaliskuu 1941 – huhtikuu 1944
* majuri Katsumi Naganawa toukokuu – lokakuu 1944
* majuri Atsuyuki Sakato lokakuu 1944 – sodan loppuun

Lähteet
-------

* Hata, Ikushiko, Izawa, Yasuho & Shores, Christopher: *Japanese Army Fighter Aces 1931–45*. Stackpole Military History Series. Stackpole books, 2002. ISBN 978-0-8117-1076-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Hata et al 2002 s. 161–162
**7. Pintatorjuntalaivue** (vuoteen 2014 saakka **7. Ohjuslaivue**) on Merivoimien Rannikkolaivastoon kuuluva joukkoyksikkö. Yksikön pääosat sijaitsevat Upinniemessä Kirkkonummella. Laivueen päätehtävänä on ylläpitää ja kehittää pintatorjunta-, merimiinoitus- ja ilmapuolustuskykyä sekä alueellisen koskemattomuuden valvontaa ja turvaamista. Tässä suhteessa laivue eroaa toisesta Rannikkolaivaston pintatorjuntalaivueesta, 6. pintatorjuntalaivueesta, jonka tehtäviin kuuluu sukellusveneentorjunta. Ero on ymmärrettävä, sillä laivueiden alusten pääaseet ovat hieman erilaiset. Laivueen alusten pääaseina ovat meritorjuntaohjus MTO85M ja merimiinat. Ilmatorjunta-aseina eteläafrikkalainen Umkhonto (ITO 04-ilmatorjuntaohjusjärjestelmä) sekä Bofors 57mm laivatykki. Lämpöhakuinen Umkhonto kykenee torjumaan ilmamaaleja yli kymmeneen kilometriin saakka. Hamina-luokka ja Hämeenmaa-luokka soveltuvat elektroniseen valvontaan sekä pinta- ja ilmatorjuntaan. Pansio-luokan miinalautat soveltuvat merimiinoitukseen sekä merikuljetuksiin.

Laivueen organisaatio
---------------------

* Laivueen esikunta (7PITOLVE)
* MLC Hämeenmaa (MLC = Mine Layer Coastal)
* 1. Ohjusviirikkö (1OHJVKÖ), joka koostuu neljästä Hamina-luokan ohjusveneestä
* 1. Miinaviirikkö (1MIVKÖ), joka koostuu kahdesta Pansio-luokan miinalautasta.

Alukset
-------

* Miinalaiva Hämeenmaa (02)
* Ohjusvene Hamina (80)
* Ohjusvene Tornio (81)
* Ohjusvene Hanko (82)
* Ohjusvene Pori (83)
* Miinalautta Porkkala (91)
* Miinalautta Pyhäranta (92)
* Komentovene Raju (512)

Historia
--------

7. ohjuslaivue tunnettiin alun perin nimellä vartiolaivue (VartLv), jolloin se kuului muilta osiltaan Pansioon sijoitettuun Laivastolippueeseen (LaivLp), myöhemmin Rannikkolaivastoon (RLaiv). Vartiolaivueen nimenmuutos astui voimaan 1. heinäkuuta 1998. Laivueen viimeisenä komentajana oli komentaja Kai Varsio. Vuoden 1992 alussa yksikköön perustettiin Rauma-luokasta ohjusveneviirikkö.

Alun perin vartiolaivueeseen kuuluivat tykkiveneet *Turunmaa* ja *Karjala* sekä R-luokan vartioveneitä. Myöhemmin R-luokan vartioveneiden kanssa merivalvontaa suorittivat neljä Tuima-luokan ohjusvenettä. Rauma-luokan ohjusveneiden valmistuttua aikaisemmat alusluokat kuitenkin poistettiin vähitellen käytöstä.

Rauma-luokan veneet palvelivat laivueessa vuoteen 2006, jolloin ne siirrettiin 6. ohjuslaivueeseen. Laivueen pääkalustoksi tuli Hamina-luokka.

Laivue lakkautettiin Puolustusvoimauudistuksen yhteydessä ja sen joukkoyksiköt siirrettiin 1. tammikuuta 2015 perustetun Rannikkolaivaston alaisuuteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Rannikkolaivasto: Perustietoa (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Hirvonen, T. (2014) Rannikkolaivasto – laivastovalmiusyhtymä Rannikonpuolustaja 4/2014, s. 14−17. Viitattu 6.12.2015

Aiheesta muualla
----------------

* 7. Ohjuslaivue  5.8.2011. Puolustusvoimat. Viitattu 11.8.2011. [vanhentunut linkki]
* Merivoimat hylkää aluksia  10.7.2013. Puolustusvoimat. Viitattu 10.7.2013. [vanhentunut linkki]
**SIG P210** (myös **Pistole 49**) on sveitsiläinen itselataava pistooli. Aseen suunnitteli sveitsiläinen Schweizerisches Industrie Gesellschaft (SIG) Charles Petterin patenttien pohjalta. Vuonna 1946 Sveitsin armeija ilmoitti vaatimukset uudelle palveluspistoolilleen ja SIGillä oli malli valmiina. Armeija otti aseen palveluskäyttöön mallinimellä M1949.

Ominaisuudet
------------

P210 käyttää sulkujärjestelmää, jossa patruunapesän alla oleva uloke irrottaa piipun luistista. Aseen luisti liikku rungon sisäpuolella olevilla kiskoilla. Yleensä suurin osa itselataavista pistooleista on varustettu rungon ulkopuolisilla kiskoilla.

Versiot
-------

* **P210** aseen alkuperäisversio.
* **P210-1** kiillotetut metallipinnat ja puukahvat.
* **P210-2** mattaviimeistelty ja muovikahvat.
* **P210-4** Saksan rajapoliisin erikoisversio.
* **P210-5** 150 mm pitkällä piipulla varustettu rata-ase.
* **P210-6** 120 mm pitkällä piipulla varustettu rata-ase.

Käyttäjät
---------

* Monaco
* Latvia
* Kazakstan
* Tanska
* Länsi-Saksa
* Sveitsi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Chris McNab: *Suuri asekirja*, s. 164. Gummerus.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SIG P210** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:SIG P210
Noam Sheriff
**Noam Sheriff** (hepr. ‏נׂעם שריף‎; 1935 Tel Aviv – 2018) oli israelilainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi.

Sheriff opiskeli sävellystä ja orkesterinjohtoa Paul Ben-Haimin johdolla Tel Avivissa, Boris Blacherin johdolla Berliinissä ja Igor Markevitchin johdolla Salzburgissa. Lisäksi hän opiskeli filosofiaa Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Sheriff debytoi säveltäjänä teoksellaan *Akdamot Lemoed*, jonka kantaesitti vuonna 1957 Leonard Bernsteinin johtama Israelin filharmoninen orkesteri. Sittemmin Sheriffin teoksia on esitetty säännöllisesti Israelissa ja ulkomailla. Hänen tuotantoonsa kuuluu orkesteriteoksia (kuten konserttoja), teoksia lauluäänille ja orkesterille, kamarimusiikkia sekä soolosoitinteoksia. Uransa aikana Sheriff käytti vaihtelevia tyylejä. Varhaisella urallaan hän sävelsi kevyempiä kansansävelmiin perustuneita teoksia, mutta hän kehitti myös omanlaisensa uusromanttisen tyylin. Joissain teoksissaan hän hyödynsi klustereita, mikrotonaalisuutta ja aleatoriikkaa. Sheriff yhdisteli myös länsimaisia ja itämaisia aineksia; hän omaksui vaikutteita etenkin juutalaisesta perinteestä ja piti itseään ennen kaikkea juutalaisena säveltäjänä. Sheriff tuli tunnetuksi Saksassa, jossa hänen teoksiaan esitettiin usein. Hänen musiikkiaan kustansivat Israelin musiikki-instituutti ja Saksassa Edition Peters.

Sheriff toimi vuosina 1973–1982 Kibbutz-kamariorkesterin ja vuosina 1989–1995 Israelin Rishon LeZion -sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana. Hän teki myös säännöllisiä esiintymisiä vierailevana kapellimestarina eri puolilla maailmaa. Sheriff opetti orkestrointia Kölnin musiikki- ja tanssiyliopistossa vuosina 1983–1986, piti orkesterinjohtokurssia Salzburgin Mozarteumissa ja oli vuodesta 1990 professorina Tel Avivin yliopiston Rubin-musiikkiakatemiassa. Viimeksi mainittua oppilaitosta hän johti vuosina 1998–2000. Sheriff toimi Ono Academic Collegessa musiikin tiedekunnan dekaanina. Hän myös istui monien vuosien ajan Kansainvälisen Arthur Rubinstein -musiikkiseuran johtokunnan jäsenenä.

Sheriffille myönnettiin useita palkintoja, kuten EMET-palkinto vuonna 2003 ja Israel-palkinto vuonna 2011. Sheriff oli elämänsä viimeiset 36 vuotta naimisissa säveltäjäkollegansa Ella Milch-Sheriffin kanssa. Hänellä oli lapsia. Hän kuoli 83-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Noam Sheriff Jewish Music Research Centre
2. 1 2 3 4 5  Noam Sheriff Israel Music Institute
3. 1 2  Noam Sheriff Arthur Rubinstein International Music Society


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Liitopommi** (engl. *Glide bomb*) on ilmasta-maahan-tyyppinen, ilma-aluksesta laukaistava, kohteeseen liitävä pommi, eräänlainen täsmäase. Varhaisten liitopommien kehitys on osittain johtanut muun muassa meritorjuntaohjusten kehitykseen.

Liitopommissa on ohjausjärjestelmä jolla se hakeutuu kohteeseen. Erotuksena ohjukseen moottoria niissä ei ole.

Liitopommien historiaa
----------------------

Fritz-X.
HOPE/HOSBO-liitopommi.
Ensimmäiset liitopommit olivat ensimmäisessä maailmansodassa saksalaisten keksimä idea. Varhaisimpana kokeiluna voidaan pitää Wilhelm von Siemensin vuoden 1914 ideaa "Siemens radio glider", joka oli eräänlainen lentävä torpedo.

Toisessa maailmansodassa saksalaiset kehittivät ideaa radio-ohjattuna laivojentorjunta-aseena. Henschel Hs 293 oli varustettu rakettimoottorilla. Myöhemmin Yhdysvallat ja Iso-Britannia aloittivat liitopommien kehittämisen. Yhdysvalloissa syntyi GB-sarjan liitopommeja ilmavoimille.

1960-luvulta asti Yhdysvalloissa on kehitetty laser- ja GPS-pohjaisia liitopommeja, kuten AGM-154 JSOW.

Liitopommeja
------------

* AGM-62 Walleye
* GBU-39 SDB
* GBU-53/B StormBreaker
* HOPE/HOSBO

Lähteet
-------

1. ↑  Merriam-Webster *merriam-webster.com*. Viitattu 30.5.2022. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Glide bomb
**Rebekah Mercer** on yhdysvaltalainen sijoittaja, miljardööri ja poliittinen vaikuttaja. Newsmax Median omistaja Christopher Ruddy on kutsunut häntä "alt-rightin ensimmäiseksi naiseksi" ("the First Lady of the alt-right").

Rebekah Mercer on keskimmäinen miljardööri Robert Mercerin kolmesta tyttärestä. Hän opiskeli biologiaa ja matematiikkaa Stanfordin yliopistossa, ja suoritti maisterin tutkinnon pääaineinaan tuotantotalous ja konetekniikka. Hän on yksi pikkuleipiä tekevän leipomon omistajista ja neljän lapsen äiti.

Marraskuussa 2017 Robert Mercer ilmoitti myyneensä omistuksensa uutissivusto Breitbartista Rebekah Mercerille ja tämän kahdelle sisarelle. Michael Wolffin kirjan *Fire and Fury* ilmestymisen jälkeen Rebekah Mercer otti julkisuudessa etäisyyttä Breitbartin johtajaan Steve Bannoniin. Pian tämän jälkeen Bannon erosi Breitbartin johdosta.

Mercer on kuulunut American Museum of Natural Historyn johtokuntaan, mutta museota on painostettu hänen erottamiseensa, koska Mercer rahoittaa ilmastonmuutokseen skeptisesti suhtautuvia järjestöjä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kyle Swenson: Rebekah Mercer, the billionaire backer of Bannon and Trump, chooses sides *Washington Post*.  5.1.2018. Viitattu 26.3.2018. (englanniksi)
2. ↑  Rebekah Mercer, the mega-donor who bankrolled Trump’s campaign *Financial Times*.  12.1.2018. Viitattu 27.3.2018.
3. ↑  Jim Zarroli: Billionaire Investor Robert Mercer To Step Down From Firm, Selling Stake In Breitbart *NPR*.  2.11.2017. Viitattu 27.3.2018. (englanniksi)
4. ↑  Kohun keskelle joutunut Trumpin ex-stra­te­gi­a­pääl­likkö jättää Breitbartin *Suomenmaa*.  10.1.2018. Viitattu 27.3.2018.
5. ↑  Museum of Natural History urged to cut ties with 'anti-science propagandist' Rebekah Mercer *The Guardian*.  25.1.2018. Viitattu 27.3.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
|  |
| --- |
| Etambutoli |
| Etambutoli |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| (2S)-2-[2-[[(2S)-1-hydroksibutan-2-yyli]amino]etyyliamino]butan-1-oli |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 74-55-5 |
| ATC-koodi | J04AK02 |
| PubChem | 14052 |
| DrugBank | DB00330 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C10H24N2O2 |
| Moolimassa | 204,31 |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Proteiinisitoutuminen | 20–30 % |
| Metabolia | Hepaattinen |
| Puoliintumisaika | 3–4 h |
| Ekskreetio | Renaalinen |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa | Oraalinen |

**Etambutoli** (EMB) on eräs tuberkuloosilääke, jonka kliiniset kokeet alkoivat vuonna 1961. Sen käyttöönotto Suomessa oli vielä 1970-luvulla, niin kutsuttuna toisen asteen eli sekundäärisenä tbc-lääkkeenä. Myöhemmin siitä tuli primaarinen eli niin kutsuttu ensilinjan hoitolääke, jota annetaan tubi-potilaalle ensisijaisesti. Lääke syrjäytti aiemmasta käytöstä para-aminosalyylin. Sen sijaan isoniatsidi, *Tubilysin* lienee edelleen käytettävissä bakteriosidina.

Etambutolia ei annettu yksin, vaan yleensä aina yhdistelmähoitona. Rifampisiini ja muut lääkkeet, kuten pyratsinamidi ja kapreomysiini sekä streptomysiini saattoivat tulla kyseeseen tällöin. Isoniatsidilla hoidettujen maksavauriot saattoivat hieman pahentua. Sellainen näkyi tiettyjen, maksan toimintaan liittyvien veriarvojen nousuna.

Yksittäislääkkeenä mainiten, etambutolin etuina nähtiin sen bakteriosidinen tehokkuus, sen suurehko hyötyosuus (n. 75–80 %) ja affiniteetti (voimakas sitoutuvuus verisoluihin) sekä sen oraalinen käyttömuoto. Lääkeainepitoisuus veriplasmassa oli ylimmillään noin 2–4 tuntia lääkkeenotosta. Tablettimuotoisuuden riittävästä tehokkuudesta johtuen, lääkepistoksia ei tarvittu, ja lääkettä annosteltiin vain kerran vuorokaudessa. Vuosikausimittainen annosteluvahvuus oli 1–2 grammaa/vrk, mikä oli tavanomaista PAS:n annostusta tuntuvasti pienempi. Hoidon kestäessä, suositeltiin silmälääkärin tekemiä säännöllisiä tutkimuksia.

Etambutoli saattoi sivuvaikutuksenaan vahingoittaa näköhermoa tulehduksellisesti, ja siten alentaa näkökykyä. Huonontunut munuaisten toiminta eli munuaisten insuffisienssi saattoi altistaa näön heikentymiselle erityisesti.

Etambutolin lääkemarkkinoiden kauppanimiä olivat Suomessa *Myambutol* ja *Stambutol*. Lääkeainevahvuudet olivat 100, 200 ja 400 mg vaikuttavaa ainetta/tabletti.

Lähteet
-------

* Lääketeollisuusyhdistys ry. ja Lääketuojat ry. Helsinki: *Lääkevalmisteet - Pharmaca Fennica 1976*, Länsi-Suomi Oy, Rauma.
* Tuomi, Alfering, Olli: *Lääkkeet ja niiden käyttö*. Helsinki: SHKS-Wsoy, 1977.

### Viitteet

1. 1 2  Pharmaca Fennica 1976: s 1022
2. ↑  Lääkkeet ja niiden käyttö, 1977: s. 133
3. 1 2 3  Lääkkeet ja niiden käyttö, 1977: s. 134
4. ↑  Pharmaca Fennica 1976: s. 422

Aiheesta muualla
----------------

* Human Metabolome Database (HMDB): Ethambutol (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Ethambutol (englanniksi)
* ChemBlink: Ethambutol (englanniksi)
**Rebel Rouser** (tai **Rebel-A'Rouser**) on yhdysvaltalaisen kitaristi ja säveltäjä Duane Eddyn ensimmäinen Top 10 -hitti. Se nousi Yhdysvalloissa listalle heinäkuussa 1958 ja oli parhaimmillaan sijaluvulla kuusi (6). Levy-yhtiö oli Jamie Records.

Monien muiden singlejensä tavoin Eddy teki kappaleen tuottaja Lee Hazlewoodin kanssa. Kappale on instrumentaali ja siinä on kuultu vaikutteita kappaleesta "When the Saints Go Marching in".

Eddyn lisäksi levytyskokoonpanossa ovat mukana mm. saksofonisti Gil Bernal sekä Thurston Harrisin taustalaulajat The Sharps (myöhempi The Rivingtons), joiden osalle tulivat levyllä kuultavat kapinahuudot ja kättentaputukset.

Eddy oli usein nähty vieras Dick Clarkin suositussa televisio-ohjelmassa ja mukana myös hänen Caravan of Stars -kiertueellaan, joten "Rebel Rouser" on itseoikeutetusti mukana Clarkin 20-vuotisjuhlalevyllä *Dick Clark – 20 Years of Rock n' Roll* (Buddah Records, 1973). Sen mukaan kappaleen kesto on 2:22.

Eddyn seuraava Top 10 -hitti oli Henry Mancinin televisiosarjaan säveltämä *Peter Gunn Theme*, joka nousi London American -merkin julkaisemana brittilistalle kesäkuussa 1959 ja oli sekin parhaimmillaan sijalla kuusi (6). Single julkaistiin Yhdysvalloissa vasta vuoden 1960 puolella, koska siellä Ray Anthony oli ehtinyt ensimmäisenä saada kappaleella hitin.

1960-luvulla toiminut brittiyhtye Cliff Bennett & The Rebel Rousers on saanut kappaleesta nimensä.

Lähteet
-------

* Dave McAleer: *Encyclopedia of Hits... the 1950s*. Lontoo: Blandford, 1997. ISBN 0-7137-2659-8.

### Viitteet

1. ↑  The Jive Five LP *Our True Story* (Ace Records, 1983), Mark Jameisonin tekemä kansiteksti
2. ↑  Waldemar Wallenius: CLIFF BENNETT & THE REBEL ROUSERS The Best of... (EMI NUT 14). (Levyarvostelu) *Soundi*, 1978, 4. vsk, nro 9, s. 71. Pirkkala:  Lehtijussi Oy.
**Sipoon seurakunta** oli Sipoossa toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Se perustettiin 1400-luvun alussa ja lakkautettiin vuonna 1965.

Sipoo mainitaan ensimmäisen kerran Porvoon kappelina vuonna 1340 ja itsenäisenä seurakuntana vuonna 1405 tai 1425. Seurakunnan enemmistökieli oli alusta lähtien ruotsi. Ainakin 1700-luvulta lähtien seurakunnassa pidettiin jumalanpalveluksia ja muita toimituksia myös suomeksi. Sipoon seurakunnan pappien tuli osata kumpaakin kieltä ja yleensä myös seurakunnan muutkin työntekijät osasivat molempia. 1960-luvun alussa suomenkielisten osuus seurakunnan jäsenistä nousi neljännekseen. Piispantarkastuksessa todettiin, että seurakunta oli syytä jakaa. Porvoon tuomiokapituli antoi jakomääräyksen ja vuoden 1965 alusta lähtien seurakunta jaettiin Sipoon suomalaiseen ja Sipoon ruotsalaiseen seurakuntaan. Papit ja kanttorit siirtyivät ruotsalaiseen seurakuntaan ja suomalaiseen seurakuntaan perustettiin uudet kirkkoherran ja kanttorin virat. Diakonissat ja taloushallinto pysyivät seurakuntien yhteisinä. Vuonna 2003 Sipoon kielisuhteet muuttuivat niin, että kunnan asukkaiden enemmistö oli nyt suomenkielinen ruotsinkielisen sijaan. Tämän myötä Sipoon seurakuntayhtymä siirtyi Porvoon hiippakunnasta Helsingin hiippakunnan tuomiokapitulin alaisuuteen.

Seurakunnan viimeinen kirkkoherra oli rovasti Odert Lindqvist, josta tuli Sipoon ruotsalaisen seurakunnan ensimmäinen kirkkoherra.

Lähteet
-------

1. ↑  Sipoon kirkot ja pitäjänkeskus *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 7.1.2018.
2. 1 2  Historian havinaa *Facebook*.  5.2.2015. Sipoon suomalainen seurakunta. Viitattu 7.1.2018.

Kirjallisuutta
--------------

* Halla-Seppälä, Hannu & Teckenberg, Carl Petter: *Harmaakivestä punatiileen – Sipoon seurakunta vuoteen 1965*. Sipoon seurakuntayhtymä, 1993. ISBN 9529047983.
**Sippugri** oli Sippolassa kesällä 2019 Kulttuuriyhdistys Antares ry:n järjestämä taidetapahtuma, jonka tapahtumapaikat olivat Taidekeskus Antares, Sippolan kirkko, Ugrin paikka ja Sippolan hovi. Ohjelmassa oli musiikkia, kuvataidetta, kirjallisuutta, esitystaidetta ja teemana suomalais-ugrilaisuus. Sisällöstä vastasivat näyttelyn kuraattori, kuvanveistäjä Tiiu Anttinen, toimittaja, kirjailija Suvi Ahola ja kantelemuusikko Minna Raskinen.


Seurakunnan kirkkoherra Eija Murto kielsi tapahtuman ohjelmassa ilmoitetun Wimme Saaren ja Tapani Rinteen konsertin, koska hänen mukaansa musiikki ei ole sopusoinnussa kirkossa julistettavan sanoman kanssa, mutta perui kiellon syntyneen kohun ja selvitysten jälkeen. Samaa musiikkia on esitetty muualla kirkoissa. Saaren mukaan esitettävä musiikki on suomenkielisen virsikirjan virsiä saameksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Jyhkeä kuin Väinämöinen, hauras kuin hirvenvasa, Kouvolan Sanomat 9.6.2019 s. B 17
2. 1 2  Jukka Huusko, Saamelaisartistin kirkkokonsertti kiellettiin, Helsingin Sanomat 8.4.2019 s. B 5
3. ↑  Kotisivu, Taidekeskus Antares , viitattu 2.8.2019
4. ↑  Raija Antila, Etnofuturismi yhdistää menneen ja tulevan, Keskilaakso 13.6.2019 s. 7
5. ↑  Satu Krautsuk, Wimme Saari laulaa illalla kohuttuja virsiään , Yle.fi, uutiset 26.6.2019, viitattu 29.7.2018
**Sipoon kirkko** (ruots. *Sibbo kyrka*) on Theodor Deckerin suunnittelema punatiilinen kirkkorakennus Sipoossa. Kirkko edustaa arkkitehtuuriltaan uusgotiikkaa, ja se on vihitty käyttöön vuonna 1885.

Historia
--------

Näkymä urkuparvelle

Sipoon vanha kirkko alkoi käydä pieneksi seurakunnan kasvaessa 1800-luvulla. Sen pelättiin myös sortuvan, joten uutta kirkkoa alettiin suunnitella Tiilimäelle, joka oli aiemmin toiminut hautausmaana ja kirkon torppareiden laidunmaana. Suomen senaatti vahvisti uuden kirkon piirustukset 1882. Kirkkoa rakennettiin päivätöinä vuosina 1883-1885, ja se vihittiin käyttöön neljäntenä adventtina 20. joulukuuta 1885. Kirkossa ei tuolloin vielä ollut urkuja, joten vihkitilaisuuden virsiä säesti osa Uudenmaan pataljoonan soittokuntaa.

Messukasukat, kaksi messinkikruunua ja molemmat kirkonkellot tuotiin vanhasta kirkosta. Alttaritaulukseen kirkko sai vuonna 1892 Alexandra Frosterus-Såltinin tekemän jäljennöksen tanskalaisen kirkkomaalarin K. H. Blochin taulusta *Tulkaa minun tyköni*. Kirkon ensimmäiset urut hankittiin vuonna 1890 Uudestakaupungista. Nykyiset urut, tanskalaiset Marcussen & Sønin mekaaniset urut ovat vuodelta 1951. Ne olivat ensimmäiset uusbarokkiset urut Suomessa.

Kirkko korjattiin 50 vuotta valmistumisensa jälkeen, ja tuolloin aiemmin avoin alttariseinä muurattiin umpeen uuden lämmityshormiston peittämiseksi. Kaminoiden jäljiltä nokeentunut kirkkosali maalattiin vaaleanharmaaksi. Vuonna 2001 kirkkoon asennettiin maalämpö, ja alttariseinä voitiin palauttaa alkuperäiseen asuunsa. Kirkkosali maalattiin alkuperäisen kaltaiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Sipoon kirkko Sipoon suomalainen seurakunta.  Arkistoitu 14.2.2015. Viitattu 14.2.2015.
2. ↑  Sipoon kirkon historiaa Sipoon suomalainen seurakunta.  Arkistoitu 14.2.2015. Viitattu 14.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sipoon uusi kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Sipoon kirkko Sipoon ruotsinkielisen seurakunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)

Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
**Sinikka Sanelma Salokorpi** (o.s. **Honkamäki**, 24. toukokuuta 1934 Turku – 28. lokakuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja lastenkirjailija. Hän kirjoitti yli 30 kirjaa ja sen lisäksi oli toimittamassa kymmeniä muita 1960-luvun lopulta lähtien. Toimittajana ja tietokirjailijana Salokorven erikoisaloja olivat matkailu, vapaa-aika, lemmikkieläimet ja asuminen. Hän kirjoitti myös monia eläinaiheisia lastenkirjoja.

Vuonna 1989 Sinikka Salokorpi sai Suomen Matkailuliiton ensi kertaa jakaman Luovuuden kultahippu -palkinnon matkailutoimittajien kansainvälisten suhteiden hoitamisesta muun muassa toimittuaan kuusi vuotta Matkailutoimittajien killan puheenjohtajana. Vuonna 2001 Salokorvelle myönnettiin opetusministeriön ylimääräinen sanomalehtimieseläke.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 18.12.2021, s. C20.
2. ↑  Sinikka Salokorpi Minerva-kustannus. Viitattu 19.7.2018.
3. ↑  Hakutulos Salokorpi, Sinikka *Fennica, Suomen kansallisbiografia*. Kansalliskirjasto. Viitattu 19.7.2018. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Salokorpi, Sinikka *Kirjasampo*. Viitattu 19.7.2018.
5. ↑  Luovuuden kultahipun nro 1 on saanut... (otsikoton pikku-uutinen).  *Helsingin Sanomat*, 17.4.1989, s. 22. Näköislehden aukeama (tilaajille).
6. ↑  Pallari, Leena: Sanomalehtimieseläke kymmenelle journalistille *Helsingin Sanomat*.  19.5.2001. Viitattu 19.7.2018.
Salviati-suvun vaakuna
**Salviati** on firenzeläinen suku, jonka monet jäsenet ovat toimineet korkeissa viroissa. Sen kantaisänä pidetään erästä 1200-luvulla elänyttä Gottifredoa, joka kuului alun perin Caponsacchin sukuun. Ensimmäinen Salviatin suvun merkittävä edustaja on Cambio di Salvi, joka valittiin Firenzen gonfalonieerin (*Gonfaloniere di Giustizia*) virkaan vuonna 1335. Salviatin sukuun on kuulunut 62 prioria ja 20 gonfalonieeria sekä useita kardinaaleja.

Yksi suvun tunnetuimmista jäsenistä on Pisan arkkipiispa Francesco Salviati (1443–1478), joka osallistui Medicejä vastaan suunnattuun Pazzi-salaliittoon ja hirtettiin sen vuoksi. Toinen huomattava suvun jäsen on Maria Salviati, joka meni naimisiin Medici-sukuun kuuluneen Giovanni delle Bande Neren kanssa. Heidän pojastaan Cosimosta tuli sittemmin ensimmäinen Toscanan suurherttua Cosimo I de’ Medici. Salviatin suvun kardinaaleista tunnetuin lienee Antonio Maria Salviati (1537–1602), joka nimitettiin kardinaaliksi vuonna 1583.

Lähteet
-------

1. 1 2  Roberto Palmarocchi: SALVIATI *Enciclopedia Italiana*. Viitattu 10.7.2021. (italiaksi)
**Tulenkantajat** oli 1990-luvun lopulla Rovaniemellä perustettu yhtye, jonka musiikki oli sekoitus hip hopia, funkia, soulia ja jazzia. 

Tulenkantajat syntyi kolmen rovaniemeläisyhtyeen, Nuorten Herrojen, Headsin ja Mugglesin yhdistyessä. Yhtyeen ensimmäinen keikka oli Rovaniemellä syksyllä 1998. Seuraavana vuonna Nuoret Herrat -nimellä julkaistu *Tulenkantaja*-ep johti lopulta levytyssopimukseen tamperelaisen Poko Rekordsin kanssa. Yhtyeen nimeä kantanut debyyttialbumi julkaistiin huhtikuussa 2001 ja levyltä julkaistu single "Rollofunk" on yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Petri Kyttälä ohjasi kappaleen musiikkivideon, joka voitti vuonna 2001 Oulun Musiikkivideofestivaaleilla lupaavan nuoren ohjaajan palkinnon, eli "Teinipumpelin".

Jäsenten yhtyeet telakoitumisen jälkeen
---------------------------------------

Syksyllä 2004, kolmen julkaistun albumin ja noin 150 keikan jälkeen, Tulenkantajat ilmoitti vetäytyvänsä telakalle. Yhtyeen MC-kaksikko Hannibal ja Soppa jatkoivat musiikin tekemistä Hannibal & Soppa -duona, ja keväällä 2005 heiltä ilmestyi *Pahat Viinit* -albumi.

Yhtyeen muista jäsenistä rumpali Tomi Krutsin, kosketinsoittaja Janne Hast sekä kitaristi Marko Ylianttila ovat soittaneet myös Absoluuttinen Nollapiste -yhtyeessä. Trumpetisti Jarkko Niemelä on soittanut yhtyeissä JKL Jazz Brotherhood sekä Tune Toaster, jotka ovat lähtöisin Jyväskylästä, sekä yhtyeissä Tundramatiks, Alamaailman vasarat, Jaakko Laitinen & Väärä Raha ja Soul Valpio Band. Hän on toiminut myös Jyväskylä Big Bandin puheenjohtajana. Yhtyeessä vaikuttanut DJ J-Laini (Jussi Luchi) on toiminut Kemmuru-yhtyeessä.

Jäsenet
-------

* Hannibal (Hannu Stark) – rap
* Herra Soppa (Soni Yli-Suvanto) – rap
* Marko Olavi Ylianttila – kitara, basso, lyömäsoittimet, laulu
* J. Karttimo – basso, laulu
* Herra Hadji (Janne Hast) – koskettimet, lyömäsoittimet
* Tomba (Tomi Krutsin) – rummut, lyömäsoittimet
* UnikJage (Jarkko Niemelä) – trumpetti, flyygelitorvi

### Entiset jäsenet

* Mixtec Timmi – dj, rap (2000–2001, 2002)
* Rauta Rautiainen – kiertuebasisti (2003–2004)

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Tulenkantajat*  (Poko Rekords, 2001)
* *Teillä laki, meillä laulu*  (Poko Rekords, 2002)
* *Hyvää syntymäpäivää rouva presidentti*  (Poko Rekords, 2003)

### Singlet

* "KuuleKoeNäe" (2000)
* "Puritaani" (2000)
* "Rollofunk" (2001)
* "Ensin oli rytmi" (2001)
* "Oodi B-Boylle" (mukana Nopsajalka & Timmi) (2002)
* "Meilläpäin" (2002)
* "Skenejulkkis" (2003)
* "Näin on näreet" (2003)

### Musiikkivideot

* "Rollofunk" (2001)
* "Oodi B-Boylle" (2002)

Aiheesta muualla
----------------

* Pahat Viinit (Arkistoitu – Internet Archive)
* Haastattelu Rytmi-lehdessä (2/2002) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Heini Strandin pro gradu tutkielma: "Rollon kollit. Maskuliininen ja paikallinen identiteetti Tulenkantajien sanoituksissa"[vanhentunut linkki]
**Tulenväki** on tulen haltijoiden väki suomalaisessa mytologiassa. Tulenväki elää tulessa ja tekee tulen ominaisuudet. Tuli siis polttaa ja liikkuu, koska tulen haltijat polttavat ja liikkuvat. Palovamma johtuu tulenväen vihasta, ja palovammoja jopa kutsutaan tulenvihoiksi.

Tulenvihan hoitoon käytetään muun muassa vettä tai lunta, jotka sisältävät veden väkeä, joka karkottaa tulenväen. Tulenväkeä voidaan myös loitsussa vaatia parantamaan aiheuttamansa vahingot. Usein lausuttiin tulen syntysanat, joiden mukaan jokin jumalainen olento on iskenyt ensimmäisen tulen taivaassa.

Tulenväkeä saatettiin käyttää muiden haltijoiden aiheuttamien vihojen parantamiseen siten, että ne aiheuttanut väki peloteltiin pois tulenväen avulla. Tulenväkeä oli erityisesti saunassa, jossa parannettavia usein hoidettiin.

Tulenväkeen ilmeisesti kuuluvat miespuolinen henkiolento **Panu** ja naispuoliset **panuttaret**. Erään panuttaren nimeksi mainitaan *Munnu*. Munnua käsketään loitsussa tuomaan Pohjolasta jäätä tulenvihojen hoitoon.

Ilmeisesti jotkut kokivat olevansa tulenväen sukua. Kun eräältä raivon vallassa parantavalta noidalta eli intomieheltä kysyttiin, miten hän voi paljain käsin nostaa kuuman kiven kiukaalta, hän vastasi: "Tuli ei polta tuttuansa".

Tulen väen ottaminen
--------------------

Erään lappalaiselta opituksi sanotun perinteen mukaan tulenväkeä saattoi ottaa mukaansa, jos otti kolmesta metsäpalon polttamasta juurakosta puukon kärjellä tuhkaa puhtaaseen riepuun. Sitten kuului loitsia:

*Onko poikaa panulla,*  

*Mielismiestä tulosella*  

*Miehen ainoan avuksi,*  

*Yksinäisen ympärille...*

 
Sitten uhrataan kolme tippaa verta. Kun sitä riepua kantaa mukanaan punaisella nauhalla sidottuna, niin tulenväki tulee mukana. Ennen erityisiä tapauksia, jolloin tulenväen apua tarvitaan, näkee tulenväen läsnäolon salamoinnin tapaisena. (SKVR:XII1 3711, Pukkila, 1888)

Katso myös
----------

* Väki
* Tulen iskentä
**Taitekerroin** kuvaa sitä, miten aine vaikuttaa sähkömagneettiseen säteilyyn. Taitekerroin riippuu materiaalista ja hieman myös sähkömagneettisen säteilyn aallonpituudesta. Ainetta, jonka taitekerroin on suuri sanotaan *optisesti tiheäksi* ja vastaavasti pienen taitekertoimen aine on *optisesti harva*. Väliaineessa sähkömagneettisen säteilyn vaihenopeus muuttuu. Taitekertoimen symbolina käytetään kirjainta *n*, jonka arvo on valonnopeuden c suhde väliaineessa etenevän sähkömagneettisen säteilyn vaihenopeuteen *v*.

{\displaystyle n={\frac {c}{v}}},
Tyhjiön taitekerroin on yksi ja ilman taitekerroin on hieman yli yhden (noin 1,0003 normaaliolosuhteissa).

Valon etenemisnopeus väliaineessa on kääntäen verrannollinen taitekertoimen reaaliosaan. Taitekertoimen imaginääriosa kertoo miten valo absorboituu eli muuttuu lämmöksi aineessa.*lähde?*
Häviöttömän aineen taitekerroin on reaalinen.

Kahden aineen rajapinnalla valon vaihenopeus muuttuu, mistä johtuu myös valon taittuminen.*lähde?* Valon taittuminen riippuu väliaineiden taitekertoimista Snellin lain mukaisesti: tulo- ja taitekulmien ({\displaystyle \alpha \_{1}} ja {\displaystyle \alpha \_{2}}) sinien suhde on sama kuin aineiden taitekerrointen (n\_1 ja n\_2) suhteen käänteisarvo:

{\displaystyle {\frac {\sin \alpha \_{1}}{\sin \alpha \_{2}}}={\frac {n\_{2}}{n\_{1}}}}
Osa valosta kuitenkin aina myös heijastuu takaisin. Heijastuminen on sitä voimakkaampaa, mitä suurempi taitekerroinmuutos rajapinnassa on. Kun valonsäde tulee optisesti tiheämmästä aineesta harvempaan, tietyillä edellytyksillä tapahtuu kokonaisheijastus, jolloin kaikki valo heijastuu. Näin tapahtuu, jos tulo­kulman sini on suurempi kuin aineiden taite­kerrointen suhde:

{\displaystyle \sin \alpha \_{1}>{\frac {n\_{2}}{n\_{1}}}}.
Tällöin Snellin lain mukaista taite­kulmaa ei voida laskea, koska minkään kulman sini ei ole suurempi kuin 1. Tämä tapahtuu sitä pienemmillä tulokulmilla, mitä suurempi on sen aineen taitekerroin, josta valo tulee rajapinnalle.

Tavallisen ikkunalasin taitekerroin on 1,5, veden noin 1,33 ja eräiden raskaiden metallioksidien 2. Jalokivien taitekerroin on erityisen suuri, minkä vuoksi ne välkehtivät voimakkaasti. Useimmilla muilla kuin ferromagneettisilla aineilla taitekerroin on suhteellisen permittiivisyyden neliöjuuri. Permittiivisyys on mitta aineen sähköiselle polarisoituvuudelle sähkökentässä. Tämä ei kuitenkaan päde aineille, joiden molekyylit ovat vahvasti poolisia kuten vesi, jonka suhteellinen permittiivisyys on noin 81, mutta taitekerroin 1,33.

Katso myös
----------

* Heijastuminen
* Kokonaisheijastuminen
* Prisma (optiikka)

Lähteet
-------

1. ↑  maol: "Fysiikka, Aaltoliike ja valo-oppi", *maol taulukot*, s. 88. ISBN 978-951-1-20607-1. Helsinki: Otava, 2007. suomi
2. ↑  Kokonaisheijastuminen *Peda.net*. Viitattu 14.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Turun yliopisto: Taitekerroin
*Tämä artikkeli käsittelee saksankielistä käsitettä. Laibach-yhtyeen albumista kerrotaan artikkelissa Volk (albumi).*
**Volk** (lausutaan folk) on saksan, hollannin ja afrikaansin kielien kansaa tarkoittava sana, joka on yleisesti käytössä etuliitteenä esimerkiksi ilmaisuissa *Völkerbund* (Kansojen liitto) ja *Volkswagen* (kansanauto).

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksassa syntyneissä etnis-nationalistis-romanttisissa liikkeissä sanan merkitys politisoitui voimakkaasti ja natsi-Saksan aikaan termi muodostui keskeiseksi kansallissosialistisessa retoriikassa kuten iskulauseissa *Ein Volk, ein Reich, ein Führer* ("Yksi kansa, yksi valtakunta, yksi johtaja") tai *Volk ohne Raum* ("Kansa ilman (elin)tilaa"). Myös Etelä-Afrikan apartheid-järjestelmän aikana maan afrikaanerit muodostivat poliittisessa ideologiassaan *Volkin*, jolla oli jumalallinen oikeus maahan.

Volk on kuitenkin saksan kielen yleissana kansalle, eikä sen käyttöön nykyisin yleensä liity mitään sanan aikanaan saamia poliittisia merkityksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  LookSmart's FindArticles - Deconstructing Apartheid Discourse Capital & Class, Spring 1997, by Alana Dave

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Folk
**Volissós** (kreik. Βολισσός) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Chíoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 223 (vuonna 2011).

Volissóksen kylää linnalta nähtynä.
Volissóksen kylä sijaitsee Chíoksen luoteisosissa noin 39 kilometriä luoteeseen saaren keskuksesta Chíoksen kaupungista. Volissós muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Βολισσού, *Topikí Koinótita Volissoú*), johon kuuluvat varsinaisen Volissóksen kylän lisäksi kylät Chorí, Koskinás, Limiá, Límnos, Managrós ja Skariótis sekä Pyhän Markellan luostari (*Moní Agías Markéllas*). Koko yhdyskunnan väkiluku on 313. Limiá toimii Volissóksen satamana.

Antiikin aikana kylän paikalla sijaitsi pieni kaupunki nimeltä *Bolissos* tai *Boliskos*, josta kylä on perinyt nimensä nykykreikkalaisessa nimimuodossa. Pseudo-Herodotoksen mukaan Homeros olisi kirjoittanut eepoksensa Bolissoksessa. Nykyinen kylä kuului aiemmin Amanín kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chíoksen kunnan Amanín kunnallisyksikköön.

Kylän nähtävyyksiin kuuluu sen viereisellä kukkulalla sijaitseva Volissóksen linna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 8.24.
3. ↑  Smith, William: "Chios", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Pseudo-Herodotos: *Homeroksen elämä* 23–24.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volissós** Wikimedia Commonsissa
Taschenin pääkonttori Kölnissä.
**Taschen** on saksalainen taidekirjojen kustantamo, jonka Benedikt Taschen perusti Kölnissä 1980. Yritys sai alkunsa sarjakuvakustantamona nimellä *Taschen Comics*.

Taschenin kirjoissa pääpaino on edullisissa pehmeäkantisissa teoksissa, jotka usein ovat "tiiliskiven" paksuisia mutta suuren painosmäärän takia silti edullisia. Kustantamon toiminta-ajatuksena on julkaista innovatiivisia, kauniisti muotoiltuja taidekirjoja kohtuullisin hinnoin. Taschenin suosittuja kirjasarjoja ovat Icons sekä Basic Art -taiteilijamonografiat Michelangelosta Norman Rockwelliin. Basic Architecture -sarja sisältää vastaavasti arkkitehtimonografioita. Muita Taschenin kirjoissaan esittelemiä visuaalisen taiteen lajeja ovat valokuvaus, muoti, mainonta, muotoilu, elokuva ja arkkitehtuuri.

Taschen on tullut tunnetuksi myös tuomalla vähemmän tunnettua taidetta suuren yleisön saataville yleiskirjakauppojen kautta, kuten sukupuolivähemmistöjen taidetta ja muuta "eroticaa", jopa pornoa. Kustantamo on julkaissut myös pienpainatteita kuten kalentereita, osoitekirjoja ja postikortteja.

Jättiteokset keräilijöille
--------------------------

Luodakseen mainetta kustannustoiminnalleen Taschen on julkaissut normaalin tuotantonsa vastapainona myös maailman kustannushistorian kalleimpiin kuuluvia teoksia, kuten 15 000 Yhdysvaltain dollaria maksavan 700-sivuisen jättikokoisen keräilyteoksen nyrkkeilijä Muhammad Alista, samanhintaisen järkäleen valokuvaaja Helmut Newtonista ja 4 000 dollarin kuvateoksen valokuvaaja Nobuyoshi Arakista. Kuuhun laskeutumisesta tehdyn kookkaan kuvakirjan erikoispainoksen mukana ostaja sai palan Kuusta tuotua kiveä, Muhammad Ali -teoksen mukana Jeff Koonsin tekemän veistoksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Taschen, LinkedIn.
2. ↑  Pekka Hiltunen: Kirja on pop! Kirjallisuusko kriisissä? Ja katin kontit. Kirjat ja kirjailijat ovat nyt seksikkäämpiä kuin koskaan  9/2010. Image. Viitattu 29.9.2013.

* Bernhard, Brendan (11 September 2002). "Sex & Beauty, Art & Kitsch: The Exquisite Mayhem of Benedikt Taschen". *LA Weekly*.  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kirkpatrick, David D. (7 January 2002). "Price Cutting and Oversupply Imperil Art Book Houses". *The New York Times*. The New York Times Company.

Aiheesta muualla
----------------

* Taschenin verkkosivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Taschen