recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Onni Vilho Luostarinen** (14. helmikuuta 1888 Lapinlahti – 4. joulukuuta 1961 Kuopio) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Luostarisen vanhemmat olivat vaatturi Olli Luostarinen ja Maria Mykkänen ja puoliso vuodesta 1913 Elsa Sorsa, aiemmin Forsström. Luostarinen tuli ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lyseosta 1908, valmistui metsänhoitojaksi 1912 ja sai metsäkonduktöörin arvon. Hän oli Metsähallituksen metsänhoidontarkastajan apulainen Kolarin, Kuhmon, Pohjois-Kemijärven, Kemin ja Virtain hoitoalueilla 1912–1916, Viitasaaren hoitoalueen apulaismetsänhoitaja 1917, metsänarvostelija 1917–1919 ja metsänhoidontarkastaja 1919–1920.

Wilh. Schaumans Fanerfabrik Ab:n metsänhoitaja Luostarinen oli 1920–1930, Schälfabrik A. Bisdom & Zoon GmbH:n vaneritehtaan johtaja ja johtokunnan jäsen Memelissä Liettuassa 1930–1932 ja A. Ahlström -yhtiön metsänhoitaja 1932–1934 ja metsäpäällikkö 1934–1952. Valtakunnan metsätyöpäällikkönä ja valtioneuvoston ylimääräisenä esittelijänä Luostarinen toimi 1945–1946. Hän oli Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1925–1930 ja hänellä oli lisäksi useita omaan alaansa liittyviä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Luostarinen sai 1940.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Onni Vilho Luostarinen (1888–1961). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 19.2.2023.
2. ↑  Metsäneuvos Onni Luostarinen kuollut.  *Uusi Suomi*, 6.12.1961, nro 330, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 19.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Niklas Jensen-Eriksen: Onni Vilho Luostarinen *Biografiasampo*.
**Koskivoimakomitea** oli komitea, jonka senaatti asetti 17. lokakuuta 1917. Se toimi aluksi Rautatiehallituksen yhteydessä. Sen tehtävänä on suunnitella ja rakentaa sekä käyttää valtion vesivoimalaitoksia. Erityisesti se toteutti Imatran voimalaitoksen rakentamisen. Sen puheenjohtajaksi tuli Bernhard Wuolle, joka erimielisyyksien vuoksi erosi komiteasta 1923, jäseniksi Risto Ryti ja professori Axel Juselius sekä sihteeriksi tie- ja vesirakennusten ylihallituksen vanhempi insinööri Hugo Malmi

Lisätty koskivoimakomitea asetettiin lokakuussa 1921, ja siihen tulivat kuulumaan lisäksi muun muassa Jalmari Castren, K. Snellman, Väinö Tanner, Toivo Ikonen ja A. Lampen. Väinö Tanner oli lisätyn koskivoimakomitean jäsen 1921–1946.

Komitean aloitteista merkittävimmät olivat vuonna 1920 esitetyt ehdotukset Kymijoen Anjalankosken ja Vuoksenvirran Imatran rakentamisesta. Komitean nimeksi tuli myöhemmin Valtion Koskirakennus toimikunta. 9-jäseninen toimikunnan alaisena oli Valtion Koskivoimatoimisto. Toimikunnan toimintaa sääteli Ohjesääntö 27/3 1923.

Ennen talvisotaa komitea teki suunnitelman Pohjois-Suomen vesivoiman rakentamisesta ja vesistöjen säännöstelystä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pieni tietosanakirja Gutenberg.org. Viitattu 12.8.2009.
2. 1 2 3  UKK922168 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kai Hoffman: Vuorineuvos Hugo Malmi (1878–1952). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
4. ↑  Bernhard Wuolle, Helsingin rotaryklubi
5. ↑  .aspx Väinö Tanner *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
6. ↑  Jarmo Vehmas, Rahat Ruotsiin ja päästöt Tanskaan (Arkistoitu – Internet Archive)
**Yrjö Aleksander Haapanen** (18. heinäkuuta 1917 Helsinki – 1. syyskuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Haapasen vanhemmat olivat pankinjohtaja Lennart Aleksander Haapanen ja Irma Snellman ja puoliso vuodesta 1945 Judith Kaarina (Kaija) Säilä. Haapanen tuli ylioppilaaksi Turussa vuonna 1936. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistunut Haapanen valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1943. Hän työskenteli sodan jälkeen Metsähallituksen palveluksessa Lieksassa, mutta siirtyi jo vuonna 1945 A. Ahlströmin apulaismetsänhoitajaksi Viitasaarelle. Aluemetsänhoitaja Varkauteen Haapasesta tuli vuonna 1953, minne hän palasi toimittuaan 1958–1959 ylimetsänhoitajana Karhulassa. Haapanen oli Ahlströmin ylimetsänhoitaja 1959–1968 ja sitten vasta perustetun Tehdaspuu-yhtiön ylimetsänhoitaja. Hän toimi viimeksi Tehdaspuulla ostopäällikkönä ja kehittämistehtävissä vuoteen 1972, ennen kuin siirtyi Teollisuuden Puuyhdistyksen sahapuuosaston päälliköksi Helsinkiin. Järjestön toimitusjohtaja hän oli 1979–1982. Haapasella oli useita alansa luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Hän sai ylimetsänhoitajan arvonimen vuonna 1977 ja metsäneuvoksen arvonimen vuonna 1986. Haapanen oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Haapanen *Biografiasampo*. Viitattu 15.5.2022.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Metsäneuvos Yrjö Haapanen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  29.9.1998. Viitattu 15.5.2022.
**Risto Kalevi Nummila** (26. maaliskuuta 1927 Turku – 4. syyskuuta 2005 Turku) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai energianeuvoksen arvonimen.

Nummilan vanhemmat olivat vanginvartija Väinö Nummila ja Hilja Nörlund ja puoliso vuodesta 1951 sairaanhoitaja Anja Irmeli Pasanen. Nummila tuli ylioppilaaksi vuonna 1946, valmistui diplomi-insinööriksi Åbo Akademin kemian osastolta vuonna 1951 ja työskenteli sitten tapettitehdas Pihlgren ja Ritolan käyttöinsinöörinä. Nesteen palvelukseen Naantalin jalostamolle hän tuli vuonna 1956 osastoinsinööriksi. Vuonna 1962 hänet nimitettiin Nesteen suunnitteluosaston päälliköksi. Nummila osallistui tehtävässä muun muassa Porvoon jalostamon suunnitteluun. Vuonna 1966 Nummilasta tuli apulaisjohtaja Nesteen teknillisen johtajan Mikko Tannerin tueksi, vastuualueenaan jalostamot. Vuonna 1973 hänet nimitettiin Nesteen öljynjalostuksesta vastaavaksi tuotannonjohtajaksi ja vuonna 1978 varatoimitusjohtajaksi. Nesteen johtokunnan jäsen hänestä tuli vuonna 1981, vastuullaan tuotannon ohella öljytuotteiden kotimaan markkinointi, Vuonna 1986 energianeuvoksen arvonimen saanut Nummila jäi eläkkeelle vuonna 1990. Hänellä oli sekä kansainvälisiä että kotimaisia asiantuntijatehtäviä ja hänet tunnettiin soutu-urheilun tukijana. Sotilasarvoltaan Nummila oli reservin alikersantti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Risto Nummila *Biografiasampo*. Viitattu 11.6.2022.
2. ↑  Ihmiset. Muistot. Insinööri kehitti suomalaista öljynjalostusta. Energianeuvos Risto Nummila. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  30.9.2005. Viitattu 11.6.2022.
3. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 649. Viitattu 11.6.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Skikdan maakunta** (arab. ولاية سكيكدة‎) eli wilaya on hallintoalue Algerian koillisosassa. Sen keskus on Skikdan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 4 118 neliökilometriä. Asukkaita on 1 115 400 henkeä (vuonna 2020, arvio).

Skikdan maakunta rajoittuu idässä Annaban, kaakossa Guelman, etelässä Constantinen, lounaassa Milan ja lännessä Jijelin maakuntiin sekä pohjoisessa Välimereen. Maisemaa leimaavat Tell Atlasin vuoret laaksoineen ja pienine tasankoineen. Vuotuinen sademäärä on 1 000–1 500 millimetriä. Keskilämpötila rannikolla on 11 astetta tammikuussa ja 24 elokuussa. Sisämaassa talvet ovat muutaman asteen viileämpiä talvella ja kuumempia kesällä.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti 13 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 38 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Kechera, Azzaba, Ben Azzouz, Collo, El Hadaiek, El Harrouch, Ouled Attia, Oum Toub, Ramdane Djamel, Sidi Mezghiche, Skikda, Tamalous ja Zitouna.

Maakunnan läpi kulkee Algerista Tunisian rajalle johtava valtatie A2. Ramande Djamelista on rautatieyhteydet Skikdaan, Constantineen, Jijeliin ja Tunisiaan. Skikdassa on suuri kauppa- ja öljysatama. Lisäksi on neljä kalastussatamaa. Lähimmät lentokentät sijaitsevat Constantinessa ja Annabassa.

Maakunnan pääelinkeinot ovat maatalous sekä öljyn ja kaasun jalostukseen keskittynyt teollisuus. Lisäksi harjoitetaan muun muassa kalastusta. 
Skikdassa toimii yliopisto. Matkailijoita houkuttelevat Välimeren rannikko, vuoret, metsät ja kuumat lähteet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie Wilaya de Skikda *Aniref*. Viitattu 4.3.2024.
**Jens Harald Bratlie** (s. 22. marraskuuta 1948 Oslo) on norjalainen pianisti.

Bratlie aloitti viisivuotiaana pianotunnit Ester Skogsrudin johdolla. 8–16-vuotiaana hän sai opetusta Hans Solumilta. Bratlie teki debyyttinsä Oslossa vuonna 1965. Vuosina 1966–1968 hän sai Pariisin konservatoriossa opetusta Vlado Perlemuterilta. Vuonna 1967 hän voitti Pariisin konservatorion ensipalkinnon. Bratlien opettajiin kuuluivat myös Robert Riefling ja lyhyesti Lontoossa Ilona Kabos. Vuonna 1971 Bratlie suoritti Oslon yliopistossa opintokokonaisuuden musiikissa ja ranskan kielessä. Ensimmäiset kansainväliset soolokonserttinsa hän piti Tukholmassa ja Kööpenhaminassa vuonna 1969. Bratlie aloitti vuonna 1974 soittamisen Oslo Trion jäsenenä yhdessä Stig Nilssonin ja Aage Kvalbeinin kanssa. Hän teki kansainvälisiä kiertueita muun muassa vuonna 1972 Neuvostoliitossa ja 1970–1980-luvuilla useaan otteeseen Yhdysvalloissa.

Bratlie on keskittynyt pitkälti norjalaiseen ohjelmistoon Edvard Griegistä Trygve Madseniin. Hänen muuhun ohjelmistoonsa on kuulunut teoksia muiden muassa Franz Schubertilta, Frédéric Chopinilta, Franz Lisztiltä ja Olivier Messiaenilta. Bratlie opetti Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1973–2018 ja toimi sen rehtorina vuosina 1999–2002. Professorin arvon hän sai vuonna 1994. Bratlie on pitänyt mestarikursseja Skandinaviassa, Ranskassa, Espanjassa, Yhdysvalloissa ja Etelä-Afrikassa. Hänen oppilaidensa joukossa ovat olleet Håvard Gimse ja Tor Espen Aspaas.

Palkintoja
----------

* Pariisin konservatorion ensipalkinto, 1967
* Riefling-palkinto, 1969
* Griegprisen, 1972
* Kritikerprisen, 1973/1974
* Spellemannprisen, 1979 (Oslo Trion kanssa)
* Spellemannprisen, 1986 (Arve Tellefsenin, Eva Knardahlin ja Aage Kvalbeinin kanssa)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Nils E. Bjerkestrand, Jens Harald Bratlie Store norske leksikon 16.2.2023, viitattu 23.2.2024 (norjaksi)
2. 1 2 3 4  Jens Harald Bratlie Prof. Jiri Hlinka Piano Academy, viitattu 23.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Silkkilänjärvi** on pitkänkapea järvi Sauvon keskustan itäpuolella Varsinais-Suomen maakunnassa. Sen pinta-ala on 38,3 hehtaaria ja se on laajin Sauvon neljästä järvestä. Etäisyys Turusta on 29 kilometriä itäkaakkoon.

Maantiede
---------

Silkkilänjärven pituus lounaasta koilliseen on noin 1,95 kilometriä. Järven keskikohta on runsaat sata metriä leveä, siitä etelään ja pohjoiseen leveys on suurempi. Järven koillisosassa sijaitsee pieni saari, jolla ei ole karttanimeä.

Silkkilänjärven välitön ympäristö on metsää ja suota. Lounaassa järvi rajautuu Kallisuohon. Maaston korkeimmat kohdat ovat noin 60 metriä merenpinnan yläpuolella. Varsinaissuomalainen kulttuurimaisema peltoineen avautuu alle kilometrin päässä järven rannoilta. Silkkilän kylä sijaitsee järven itäpuolella.

Silkkilänjärven linnustoa edustavat muun muassa haikara, joutsen ja kurki. Järvellä on oma suojeluyhdistyksensä.

Silkkilänjärveen virtaa lounaasta nimetön suo-oja. Järven luusua sijaitsee pohjoisessa, josta alkaa noin 350 metriä pitkä nimetön lasku-uoma. Se laskee Koorlanjärveen (22,2 metriä mpy). Alavirta jatkuu Koorlanjärven pohjoiskolkasta länteen ja yhtyy Sauvonjokeen, joka laskee Saaristomereen.

Silkkilänjärvi (82.035.1.003) kuuluu Sauvonjoen valuma-alueeseen (82.035), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen päävesistössä (82). Sauvonjoen valuma-alueeseen kuuluu kolme vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Silkkilänjärvi, Leiskunsyvä ja Koorlanjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Silkkilänjärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 23.2.2024.
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 23.2.2024.
3. 1 2  Silkkilänjärvi (82.035.1.003) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 23.2.2024.
4. ↑  Sauvonjoen valuma-alue (82.035) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 23.2.2024.
**Märta Ulfsdotter** (n. 1319–1371) oli ruotsalainen hovinainen. Hovin emäntänä hän vastasi kuningatar Margaretan kasvatuksesta ja koulutuksesta.

Märta kuului Ulvåsa-sukuun ja oli Ulf Gudmarssonin Ulvåsan ja Pyhän Birgitan tytär. Hän meni naimisiin Hallandin läänin päällikön Sigvid Ribbingin kanssa. Heidän ensimmäisent häänsä pidettiin vuonna 1337, ja niistä on tullut kuuluisa Ulvåsan häät, jotka mainitaan Pyhän Birgitan legendassa. Märtan ensimmäisestä aviomiehestä ja kutsui häntä varkaaksi. Ensimmäisen aviomiehensä kuoleman jälkeen vuonna 1345 Märta meni uudelleen naimisiin Knut Algotssonin (Bengt Hafridssonin perheen) kanssa .

Märta valittiin vuonna 1366 tulevan kuningatar Margaretan hovin emännäksi, kun Margareta asettui Norjaan. Hän opetti tytärtään Ingegerdia yhdessä Margaretan kanssa, ja hänen kerrotaan käyttäneen kovaa kuria opetusmenetelmänä. Legendan mukaan hänen on täytynyt säilyttää: "sellainen ylivoima kuninkaalliseen oppilaansa nähden, että jopa Norjan kuningattareksi tullessaan hänen täytyi alistua samaan julmaan rangaistukseen."

Lapset
------

Ensimmäisestä avioliitosta;

1. Peder Sigvidsson Ribbing
2. Arvid Sigvidsson Ribbing
3. Ingeborg Sigvidsdotter Ribbing, naimisissa Prika suvun Peter Prikan kanssa

Toisesta avioliitosta;

1. Ingegerd Knutsdotter (1356–1412), Vadstenan luostarin abbedissa 1388–1403
2. Katarina Knutsdotter (k. noin 1412), Englannin kuningatar Filippan hovin emäntä vuonna 1412
3. Ingrid Knutsdotter

Lähteet
-------

* Huomautuksia ruotsalaisista naisista /
* Birgitta, vuoden 1918 näyttely: kuvaava lista näytteille asettavista esineistä.
* 
* Märta Ulfsdotter *slaktforskning.thorstensson.se*.  Arkistoitu 28. kesäkuuta 2013.  [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Ingeborg Sigvidsdotter Ribbing *geni\_family\_tree*. Viitattu 8.8.2022.
2. ↑  Riksarkivet: Riksarkivet - Sök i arkiven *sok.riksarkivet.se*. Viitattu 8.8.2022. (ruotsiksi)
Ghenadie Ciobanu
**Ghenadie Ciobanu** (s. 1957 Edineț) on moldovalainen säveltäjä ja poliitikko.

Ciobanu opiskeli pianonsoittoa Moskovan Gnesin-musiikkiakatemiassa ja valmistui vuonna 1982. Sävellysopinnoistaan Chisinaun Gavriil Musicescu -valtionkonservatoriossa hän valmistui vuonna 1986. Hänellä on filosofian tohtorin oppiarvo. Ciobanun tuotannon joukossa on oopperaa, sinfonista musiikkia, kamarimusiikkia, kuoroteoksia ja elokuvamusiikkia. Hänen teoksiaan on esitetty lukuisissa maissa eri maanosissa, myös kansainvälisillä festivaaleilla. Ciobanu perusti Chisinaun Uuden musiikin päivät -festivaalin ja Ars poetica -kokoonpanon. Hän toimi Moldovan säveltäjä- ja musiikkitieteilijäliiton puheenjohtajana vuosina 1990–2012. Vuonna 1993 hänestä tuli myös Moldovan nykymusiikkiliiton puheenjohtaja. Ciobanu on juontanut lukuisia ohjelmia radiossa.

Ciobanu on opettanut entisessä opinahjossaan Gavriil Musicescu -valtionkonservatoriossa (myöhemmin Academia de Muzică, Teatru și Arte Plastice). Hän on saanut Romanian tähden ritarikunnan komentajan arvon (2000), Moldovan tasavallan kansallispalkinnon (1998) ja monia muita tunnustuksia. Vuosina 1997–2001 Ciobanu toimi Moldovan kulttuuriministerinä. Vuosina 2010–2011 ja 2011–2014 hän oli maan parlamentin jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ghenadie Ciobanu Moving Classics, viitattu 23.2.2024 (englanniksi)
2. ↑  Ghenadie Ciobanu : biobibliografie Biblioteca Academiei de Muzică, Teatru și Arte Plastice, viitattu 23.2.2024 (romaniaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kolmiloikkaaja Matti Järveä. Opettaja ja tietokirjailija Matti Järvestä (1868–1935) on erillinen artikkeli.*
**Matti Olavi Järvi** (s. 27. lokakuuta 1932 Tuusula) on suomalainen uransa päättänyt kolmiloikkaaja. Järvi edusti urallaan Kellokosken Alkua ja Karkkilan Poikia.

Järvi sai Kalevan kisoissa kolmiloikassa hopeaa vuonna 1957 ja pronssia vuonna 1960. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa hän sai pronssia vuonna 1962. Järvi oli Kalevan kisoissa kuuden parhaan joukossa kaikkina vuosina 1955–1963 vuotta 1961 lukuun ottamatta. Järvi edusti Suomea maaotteluissa vuosina 1956–1962 TUL:n mestaruuden Järvi voitti vuosina 1954 ja 1956. Pituutta Järvi hyppäsi 704 cm ja korkeutta 185 cm. 110 m aitajuoksussa Järvi saavutti ajan 15,6 s.

Järvi toimi SVUL:n Uudenmaan piirin lajivalmentajana kolmiloikassa vuosina 1965–1968 ja Karkkilan poikien yleisurheilujaoston puheenjohtajana vuosina 1963–1969. Järvi on harrastanut musiikkia, elokuvakerhotoimintaa, ja kuntoilua. Karkkilan Soittokunnassa Järvi on soittanut vetopasuunaa vuosina 1965–2012. Järven kotikunta on Karkkila ja hän on ammatiltaan ollut teknikko ja metalliverstaan omistaja.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| kolmiloikka | 15,74 | Tuusula | 31. toukokuuta 1962 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| kolmiloikka | 14,84 | Otaniemi | 8. huhtikuuta 1962 |

Lähde

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Urheilumme Kasvot Osa 2, Järvi, Matti Olavi, sivu 1166, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1974
2. 1 2 3  Matti Järvi Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. 1 2  Helsingin Sanomat: Soittokunnan punainen perintö haalistuu Karkkila on koko eteläisen Suomen ainut kunta, jossa kommunistit ovat yhä suurin puolue *hs.fi*.  5.1.1993. Viitattu 21.3.2023.
4. ↑  Karkkilan Kotiseutuyhdistys ry, Kyösti Suonoja: Kotiseutulehti No 26-2011, Karkkilan soittokunta 100 v, sivu 8 *karkkilankotiseutuyhdistys.fi*.  2011. Viitattu 21.3.2023.
**Kustaa Alfred Mäkinen** (24. helmikuuta 1869 Somero – 21. elokuuta 1955 Nummi) oli rovasti, mehiläishoitaja ja päätoimittaja.

Alfred Mäkisen vanhemmat olivat talollinen Kustaa Adolf Mäkinen ja Anna Penttinen ja puoliso vuodesta 1904 Elin Aleksandra Silén. Mäkinen tuli ylioppilaaksi 1893 ja vihittiin papiksi 1900. Hän toimi Somerniemen kirkkoherrana 1916–1920 ja Nummen kirkkoherrana 1920–1952. Mehiläistenhoitokoulua Mäkinen piti Asikkalassa 1902–1909 ja Somerniemellä 1910–1918. Hän oli *Mehiläisen* päätoimittaja vuodesta 1916, usean vuoden ajan. Rovastin arvon Mäkinen sai 1930. Hän julkaisi teoksen *Mehiläishoidosta* vuonna 1903.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 452 (Viitattu 1.12.2018)
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 1.12.2018)
3. 1 2  Kuka kukin oli (Viitattu 1.12.2018)
4. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 24.5.1955 s. 11.

Aiheesta muualla
----------------

* *Mennään museoon. Hyödyllisiä varsinkin pölyttäjinä*. Helsingin Sanomat, 7.7.1984, s. 11.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Cagliari** (sardiksi *Casteddu*, kirjaimellisesti ’linna’) on Sardinian hallinnollisen alueen ja Cagliarin metropolikaupungin pääkaupunki Sardinian saarella Italiassa. Kaupungissa on runsaat 150 000 asukasta.

Historia
--------

Kaupunki kuului nimellä *Karalis* foinikialaisten kauppasiirtokuntien ketjuun 600-luvulla eaa. Muun saaren mukana se siirtyi ensin Karthagon ja myöhemmin Rooman haltuun vuonna 238 eaa. 

1000-luvulla Pisan tasavalta valloitti alueen ja jälleenrakensi kaupungin. Pisalaiset rakensivat suureksi osaksi Castellon (sardiksi *Casteddu ’e susu*) aluetta nykyisinkin ympäröivät linnoitukset; erityisesti jäljellä olevat kaksi Giovanni Capulan suunnittelemaa kalkkikivitornia ovat huomionarvoisia. Aragon valloitti alueen vuonna 1326 ja 1600-luvulla kaupunki sai espanjalaisen barokki-ilmeen. 1700-luvulla Piemonten hallussa Cagliari menetti asemansa linnoituksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Altitudini dei comuni tramite DEM (Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta) Istat – Istituto Nazionale di Statistica. Viitattu 14.7.2017. (italiaksi)
2. ↑  Popolazione Cagliari 2001-2018 (väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain) *Tuttitalia*. Viitattu 16.8.2019. (italiaksi)
3. ↑  The Aragonese-Spanish Age
4. ↑  Piedmontese domination

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cagliari** Wikimedia Commonsissa

* Cagliarin kaupunki (italiaksi)
* Cagliari turismo (italiaksi) (englanniksi) (ranskaksi) (espanjaksi) (saksaksi)
* Casteddu.com (englanniksi)

Cagliarin metropolikaupunki
Assemini | Cagliari | Capoterra | Decimomannu | Elmas | Maracalagonis | Monserrato | Pula | Quartu Sant'Elena | Quartucciu | Sarroch | Selargius | Sestu | Settimo San Pietro | Sinnai | Uta | Villa San Pietro
**Energia Moldovassa** käsittelee Moldovan energian tuotantoon, kulutukseen ja jakeluun liittyviä asioita.

Energiankulutus
---------------

Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2019 oli 40 398 miljoonaa BTU:ta, maailmassa 105. suurinta.

Energiantuotanto
----------------

Moldovan energiaomavaraisuus, noin 20%, kuuluu maailman pienimpiin. Kotimainen energiantuootanto on lähinnä kiinteitä biopolttoaineita.

Moldovalla on maan eteläosassa Cahulin alueella myös pienet, arviolta 2–3 miljoonan tonnin hyödyntämättömät öljyvarat sekä jonkin verran maakaasua.

Vuonna 2019 Moldova tuotti vielä 57 000 kuutiometriä maakaasua, mutta sillä ei arvioitu olevan merkitäviä maakaasuvaroja.

Sähköntuotantokapasiteetista 93.6% perustuu fossiilisiiin polttoaineisiin, 4.5% vesivoimaloihin ja 1.2% tuulienergiaan. Dubăsarissa Dnestr-joessa ja Stânca-Costeștissa Prut-joessa on vesivoimalat.

Energian tuonti
---------------

Ennen Venäjän hyökkäyssotaa Ukrainaaan Moldova oli erittäin riippuvainen Venäjän maakaasusta. Vuosina 2022–2023 se onnistui rakentamaan vaihtoehtoiset reitit energiantuontiaan varten. Vuoden 2023 loppulla ainoa jäljellä oleva riippusuuv liittyi Venäjän tukemaan Transnistriaaan, joka tuottaa sähköä Venäjän tuella ja myy sitä Moldovaan.

Moldovalla on suuria kaasuputkia maan oman jakeluverkon tarpeisiin sekä ulkomaille Ukrainaan, Romaniaan, Bulgariaan ja Turkkiin. Romanian kautta tuleva putki rakennettiin vuoden 2014 jälkeen.

Moldovan eteläosassa, Tonavan laaksosssa on hollantilaisyhtiöiden ja Euroopan investointipankin rahoittama Giurgiuleștin öljyterminaali, josta on Mustanmeren kautta yhteys Kaukasian ja Kaspianmeren öljykentille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Moldova: Energy & Economy *CIA World Factbook*. Viitattu 24.2.2024.
2. 1 2  Moldova Energy profile *IEA*. Viitattu 24.2.2024.
3. ↑  Supply: Energy Sources *Australian Energy Agency*.  Arkistoitu 2012. Viitattu 21.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  Dubasari Hydropower plant *turboenergypower.com*. Viitattu 24.2.2024.
5. ↑  Costesti Stanca Hydropower plant 2018 *turboenergypower.com*. Viitattu 24.2.2024.
6. ↑  The final frontier: Ending Moldova’s dependency on Russian gas *ecfr.eu*.  1.11.2023. Viitattu 24.2.2024.
7. ↑  Company presentation *Moldova Trans Gas*. Viitattu 24.2.2024.
8. ↑  Oil Product Terminal *Giurgiulești International Free Port (GIFP)*. Viitattu 24.2.2024.
**Anna Gyldenär** (noin 1632) oli suomalainen seikkailija. Hän oli syntynyt Espoossa, jossa hänen isänsä Antti Gyldenär oli maanomistajana. Hän joutui naimisiin erään kapteeni Antti Hochmuthin kanssa. Matkalla Ruotsissa Norrköpingissä ollessaan 1658 Gyldenär rupesi sanomaan itseänsä Kristiina-kuningattareksi, joka muka nyt palasi kotimaahan. Vangittuna hän tunnusti näin tehneensä ainoastaan kyytihevosia jouduttaaksensa ja suurempaa arvonantoa saadaksensa ja saaneensa virikkeen siten, että eräs talonpoika oli sanonut häntä kuningattaren näköiseksi. Götan hovioikeus tuomitsi hänet 28 päivän vesi- ja leipävankeuteen sekä valtakunnasta karkotettavaksi. Sen enempää ei hänestä ole tietoa.

Yhden tiedon mukaan isä omisti Espoossa Albergan tai Kilon kartanon. Toisen tiedon mukaan hänen isänsä Anders Gyldenär olisi ollut Albergan säterin omistajan Johan Gyldenärin veli.

Lähteet
-------

1. ↑  Gyldenär. 1. Anna G. Tietosanakirja osa 2, palsta 1673, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910
2. ↑  Aspelin, J. R.: Anna Gyldenär, Kirjallinen kuukauslehti 2/1869, s. 43–45.
3. ↑  Kirjailmoituksia: (Arkistoitu – Internet Archive) Åke Saxén: August Ramsay, Esbo II. Esbo socken och Esbogård på 1600-talet. Helsingfors 1936. Genos 8 (1937), s. 29–31

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Anna Gyldenär** on Wikiaineistossa
**Turpotietäjä-kilpailu** on vuosittain järjestettävä turvallisuuspolitiikan tietämystä mittaava kilpailu lukiolaisille. Kilpailun järjestävät yhteistyössä Reserviläisliitto, Suomen Reserviupseeriliitto, Historian ja yhteiskuntaopin opettajien liitto ja Kadettikunta. Kilpailun tavoitteena on lisätä lukiolaisten tietämystä liittyen turvallisuuspolitiikkaan ja puolustusjärjestelmäämme sekä jatkuvasti muuttuvaan turvallisuusympäristöömme. Lisäksi tavoitteena on lisätä ymmärrystä sisäiseen turvallisuuteen ja yleiseen varautumiseen liittyen.

Turpotietäjä-kilpailu koostuu maakunnallisesta alkukilpailusta ja valtakunnallisesta loppukilpailusta. Kilpailutehtäviin kuuluu monivalinta- ja esseekysymyksiä sekä aihepiiriin kuuluvien käsitteiden määrittämistehtäviä. Valtakunnallinen finaali sisältää myös suullisen, esitettävän osuuden. Kilpailutehtävät laatii ja arvostelee historian- ja yhteiskuntaopin opettajista sekä turvallisuuspolitiikan ammattilaisista koostuva raati.

Voittajat
---------

| Vuosi | Voittaja | Lukio |
| --- | --- | --- |
| 2020 | Max TalviOja | Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu |
| 2021 | Eelis Ojala | Helsingin normaalilyseo |
| 2022 | Tommi Karjalainen | Oulun Lyseon lukio |
| 2023 | Olivia Niukkanen | Alajärven lukio |

Lähteet
-------

1. ↑  Turpotietäjä – Turvallisuuspolitiikan tietokilpailu lukiolaisille *turpotietaja.fi*. Viitattu 22.7.2022.
2. ↑  Tavoitteet – Turpotietäjä *turpotietaja.fi*. Viitattu 22.7.2022.
3. ↑  Säännöt – Turpotietäjä *turpotietaja.fi*. Viitattu 22.7.2022.
4. ↑  Ensimmäisen Turpotietäjä-kilpailun voitto Helsinkiin *Reserviläisliitto*. Viitattu 25.8.2023.
5. ↑  Vuoden 2021 Turpotietäjä-kilpailun voitto Helsinkiin - ePressi *www.epressi.com*.  30.11.2021. Viitattu 25.8.2023.
6. ↑  Kari Sainio: Turpotietäjä 2022 -kilpailun voitto meni Ouluun *Kadettikunta*.  30.11.2022. Viitattu 25.8.2023.
7. ↑  Finaali 2023 – Turpotietäjä *turpotietaja.fi*. Viitattu 4.3.2024.
Thomas Lindahl
**Thomas Lindahl** (s. 1953 Malmö) on ruotsalainen säveltäjä.

Lindahl opiskeli musiikkitiedettä ja sävellystä. Hän on työskennellyt 1980-luvun alusta saakka säveltäjänä, tuottajana ja sovittajana. Lindahlin tuotantoon kuuluvat muun muassa oopperat *Inte alla tjuvar kommer för att stjäla* (1999), *Min mamma är en drake* (2011) ja *Karlsson på Taket* (2011). Lindahl oli Göteborgin oopperan residenssisäveltäjä vuosina 2011–2012. Hän on säveltänyt musiikin myös lukuisiin elokuviin (kuten *Åken maailma* ja *Lassen kesäloma*) ja televisiosarjoihin. Lindahl opetti elokuvamusiikkia Kulturama-oppilaitoksessa vuosina 2010–2018. Hän on Euroopan elokuva-akatemian jäsen ja tuli hyväksytyksi Ruotsin säveltäjäliiton jäseneksi vuonna 2004.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Lindahl Föreningen svenska tonsättare, viitattu 25.2.2024 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Thomas Lindahl Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa

 |

 |
**Karl Valentin Soine** (sukunimi vuoteen 1909 *Englund*; 26. kesäkuuta 1902 Helsinki – 24. marraskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen hallitusneuvos ja vankeinhoitolaitoksen ylijohtaja.

Soineen vanhemmat olivat kauppias Kaarlo Ilmari Soine ja Hilma Josefina Joki. Hän pääsi ylioppilaaksi 1922 ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen yleisen oikeustutkinnon 1930. Soine sai varatuomarin arvon 1933. Hän oli opiskeluaikanaan 1920-luvulla Helsingin poliisilaitoksen palveluksessa rahoittaakseen opintojaan.

Soine toimi Heinäveden piirin nimismiehenä vuodesta 1931, jolloin hän muun muassa tutki Lapuan liikkeen murhaaman sosialidemokraatin Onni Happosen tapausta. Myöhemmin hän oli Mikkelin läänin poliisitarkastajana vuodesta 1935, liikkuvan poliisin komentajana vuodesta 1944 ja vankeinhoitolaitoksen ylijohtajana ja oikeusministeriön hallitusneuvoksena 1946–1969. Soineen johtajakaudella otettiin käyttöön työsiirtolajärjestelmä, aloitettiin vankeinhoidon työntekijöiden koulutus sekä lisättiin ehdollisten vankeusrangaistusten käyttöä.

Soine oli Suomen valtion edustajana kansainvälisissä rikosoikeus- ja vankeinhoitokomissiossa 1946–1951, kansainvälisessä rikosoikeus- ja vankeinhoitosäätiössä vuodesta 1951 sekä YK:n rikollisuuden vastustamista ja vankeinhoitoa käsittelevässä Euroopan alueen neuvotteluryhmässä vuodesta 1951 alkaen.

Soine oli naimisissa vuodesta 1929 Toini-Tellervo Kotirannan kanssa.

Teoksia
-------

* *Poliisina ja vankeinhoitajana, nähtyä ja koettua viiden vuosikymmenen varrelta*. Rikosseuraamusalan koulutuskeskus 2009

Lähteet
-------

1. ↑  Lång, K. J.: Varatuomari, ylijohtaja Valentin Soine *Helsingin Sanomat*.  10.12.1996. Viitattu 30.3.2017.
2. ↑  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
3. ↑  Rikosseuraamusalan koulutuskeskuksen julkaisuja : Valentin Soine - Poliisina ja vankeinhoitajana, nähtyä ja koettua viiden vuosikymmenen varrelta (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Vankeinhoidon ylijohtaja taisteli Tervasaaren kaupunkilaisille - Valentin Soine teki pitkän uran vankeinhoidon uudistajana, Helsingin korttelit osa 22 Metsäkauris, Helsingin Sanomat 17.12.2005 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Valentin Soineen elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Toivo Hossola** (28. maaliskuuta 1895 Joutsa – 21. syyskuuta 1946) oli suomalainen agronomi ja päätoimittaja.

Hossolan vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Hossola ja Wilhelmiina Ala-Hulikkala. Hän pääsi ylioppilaaksi 1916 ja valmistui agronomiksi 1921. Hossola teki vuonna 1923 opintomatkan Skandinavian maihin ja Saksaan.

Hossola oli Ahlmanin maamieskoulussa opettajana 1921–1923, Suomen sianjalostusyhdistyksen konsulenttina 1923–1925, Karjatalous- ja Karjantuote-lehtien toimitussihteerinä 1925–1929 sekä Suomen laidunyhdistyksen toiminnanvalvojana ja rahastonhoitajana 1928-1933. Hän oli Suomenmaa-lehden taloudenhoitajana 1929–1933 ja lehden vastaavana toimittajana 1929. Tämän jälkeen Hossola oli Kirjapaino Oy Maan toimitusjohtajana 1932–1933 ja Pietarsaaren Konepaja Oy:n pääedustajana vuodesta 1933. Osastosihteerinä toiminut Hossola oli vuodesta 1939 lähtien kansanhuoltoministeriön yleisen osaston työvoimatoimiston päällikön agronomi Mikael Johannes Kaltion apulaisena.

Toivo Hossola oli naimisissa vuodesta 1921 Anni Sofia Paasosen kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Sianhoidon opas*. Tekijä, Tampere 1926, 2. painos ja uudemmat Suomen sianjalostusyhdistys, Helsinki/Kangasala 1926, 5. painos 1933, ruotsiksi nimellä *Kortfattad handledning i svinskötsel* ; övers. av W. Schulman. Finlands Svinavelsförening, Tammerfors 1927, 2. painos 1932
* *Yleinen kotieläinnäyttely Lahdessa kesäk. 23-26 p:nä 1927: kertomus*. Lahti 1928 (toimittaja)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. ↑  Kansaneläkelaitoksen henkilökortit -arkisto > Vuosina 1946-1949 kuolleiden henkilöiden hakemistokortit
3. ↑  Otto Aura : Työvelvollisia, toipilaita ja sotavankeja. Työvoiman sotilaallinen käyttö Suomessa toisen maailmansodan aikana. Poliittisen historian väitöskirja, Valtiotieteellisen tiedekunnan julkaisuja 105. Helsingin yliopisto 2019, sivu 60
4. ↑  Suomen sanomalehdistön bibliografia : 1771-1963, Suomenmaa, sivu 70 (Doria)
**Mauri Helmer Johannes Vierumäki** (12. syyskuuta 1916 Vaasa – 4. elokuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Vierumäen vanhemmat olivat suutariliikkeen harjoittaja Yrjö Johannes Vierumäki ja Ellen Julia Virta ja puoliso vuodesta 1939 Hilja Dagmar Oksanen. Vierumäki tuli ylioppilaaksi Vaasan suomalaisesta lyseosta 1935, suoritti alemman oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1945 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1949. ASLA-stipendiaattina Yhdysvalloissa hän oli 1961. Vierumäki oli Tikka Oy:n myyjä ja myyntipäällikkö 1936–1944 ja toimitusjohtaja 1945–1952, Suomen Tukkukauppiaiden Liiton toimitusjohtajan apulainen hän oli 1953–1957 ja Tukkukauppojen Oy:n menekinedistämisosaston johtaja 1957–1963, kaupallinen johtaja 1963–1973, maatalousryhmän johtaja 1973–1979, johtokunnan jäsen 1959–1979 ja varapääjohtaja 1963–1979. Vierumäellä oli myös lukuisia kaupan alan ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Hän oli Suomen Painiliiton puheenjohtaja 1972–1980, edustaja kansainvälisessä FILA-painiliitossa 1973–1980, Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsen 1973–1980 ja Suomen Olympiayhdistyksen valtuuskunnan jäsen. Sotilasarvoltaan Vierumäki oli reservin majuri (1967). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1967.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mauri Vierumäki *Biografiasampo*. Viitattu 20.10.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 1081. Viitattu 21.10.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Kauppaneuvos Mauri Vierumäki. Yksityisen tukkukaupan kehittäjä. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  17.8.1994. Viitattu 21.10.2022.
**Luolajan koulu** on Hämeenlinnan Luolajan kaupunginosassa toimiva 1.-6. luokkien alakoulu. Lukuvuonna 2018-2019 koulussa on noin 140 oppilasta.

Koulussa ei toimi enään Luolajan koulun esiopetus. Esiopetuksessa paino on myös ulkoilulla luonnossa. Eskareilla on kota koulun puutarhassa. Koulun lähellä oleva metsä mahdollistaa monipuolista liikuntaa. 

Koulun rehtorina toimii Ismo Aho.

Luolajan koulu aiotaan peruskorjata lähivuosina 3,3 miljoonalla eurolla.

Historia
--------

Luolajan koulu perustettiin vuonna 1920. Koulun nimi oli alun perin Luolajan kansakoulu. Ensimmäinen toimipiste oli Voutilan sotilasvirkatalo, jossa koulu oli vuokralla koulurakennuksen rakennustöiden ajan.
Luolajan koulun ensimmäinen opettaja oli Lauri Salomaa.

Omalle rakennukselle ostettiin tontti Tiitus Seppälältä ja rakennuksen urakoitsijana toimi Arvi Lampinen.
Vuoden 1924 syksyllä otettiin käyttöön ensimmäinen oma koulurakennus, joka on edelleen koululla opetuskäytössä.
Rakennusta kutsutaan puukouluksi. 
Puukoulussa sijaitsevat tekstiilityön ja kielten luokat, iltapäiväkerho, terveydenhoitaja ja luokkatiloja.

Tilan puutteen ja kasvaneen oppilasmäärän johdosta koululle alettiin rakentamaan vuonna 1950 lisärakennusta Jaakko Ilveskosken piirustusten mukaan. Lisärakennus otettiin käyttöön vuonna 1952.
Lisärakennus sai nimekseen kivikoulu. 
Kivikoulussa sijaitsevat koulun liikuntasali, ruokala, opettajainhuone, teknisen työn luokka, eskari ja luokkatiloja.

Koulurakennuksia on muokattu ja remontoitu vastaamaan nykyajan vaatimuksia.

Koulun pihassa sijaitsee myös vuonna 1955 tehty urheilukenttä ja vuonna 2007 saatu ministadion, sekä muita välituntivälineitä.

Puukoulu toimi perimätiedon mukaan suomalaisten sotilassairaalakäytössä toisen maailmansodan aikana.

Koulun nimi vaihtui Luolajan kouluksi kansakoulujen muututtua peruskouluiksi.

Hämeenlinnan kaupunki yritti lakkauttaa Luolajan koulua, Ortelan koulua ja Myllymäen koulua vuosien 2013-2014 aikana. Tavoitteena oli liittää pienet koulut suurempiin. Luolajan koulusta olisi tullut osa Nummen yhtenäiskoulua. Hanke epäonnistui vastustuksen vuoksi ja Luolajan koulu, sekä muut säilyivät.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alakoulut luokat 1-6 Hämeenlinnan kaupunki, hameenlinna.fi. Viitattu 14.7.2018.
2. ↑  Hämeenlinnan karttapalvelu (Tarvittaessa Aluejaot-kohdasta tehdään valinta *Kaupunginosat* ja Kunnallisia palveluja-kohdasta halutut valinnat esimerkiksi *Koulut ja nuorisotilat - Perusopetus 1-6*) Hämeenlinnan kaupunki, hameenlinna.fi. Viitattu 14.7.2018.
3. 1 2 3  Luolajan koulu Hämeenlinnan kaupunki, hameenlinna.fi. Viitattu 14.7.2018.
4. ↑  Arkistoitu kopioLuolajan koulun esiopetus Hämeenlinnan kaupunki, hameenlinna.fi.  Arkistoitu 23.7.2018. Viitattu 23.7.2018.
5. ↑  Arkistoitu kopioLuolajan koulun peruskorjaus Hämeen Sanomat.  Arkistoitu 23.7.2018. Viitattu 23.7.2018.
6. 1 2  Arkistoitu kopioLuolajan koulun historia Hämeenlinnan kaupunki, hameenlinna.fi.  Arkistoitu 23.7.2018. Viitattu 23.7.2018.
7. ↑  Luolaja HämeWiki. Viitattu 23.7.2018. [vanhentunut linkki]
8. ↑  Lakkautusyritys YLE. Viitattu 23.7.2018.
**Taitopeli.com** oli suomalainen, sanapeli-aiheinen TV-ohjelma ja www-sivusto. Taitopelejä pelattiin katsomalla TV-lähetystä kanavilta Nelonen ja Jim. Lisäksi samoja pelejä pystyi pelata saman nimisellä verkkosivulla. Sekä TV:ssä että verkkosivuilla järjestettiin finaaleja, joissa oli rahapalkintoja. Internetissä Taitopelejä pystyi pelaamaan ilmaiseksi rekisteröitymällä. Ainoastaan SanaSambaa pystyi pelaamaan ilman tunnusta. Taitopelejä olivat SanaKasi (aiemmin Sanaseppä), SanaSeiska (aiemmin Sanaseppä8), SanaPala, SanaKuutio, SanaSamba, SanaTavu, Vauhtipala, Vauhtiseiska, VauhtiKuutio, Wordcoiner ja jo SanaKasiksi ja Sanaseiskaksi muutetut Sanaseppä ja Sanaseppä8. TV-ohjelmaa juonsivat Christian Sandström, Petri Liski ja Mikko Kivinen. TV-ohjelman ja nettisivun tuotti RedLynx. 

Taitopelit ovat nykyään lopetettuja. TV-ohjelma lopetettiin 6. syyskuuta 2009. Ohjelman korvasivat Älypää-TV ja Älypää kuvavisa. Vuoden 2014 alussa myös www-sivusto suljettiin. Nykyään Taitopelejä ei voi pelata missään.

Aiheesta muualla
----------------

* Taitopeli.com (sivusto on suljettu) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Arvontasivut.com (Arkistoitu – Internet Archive)
* Arcade.fi[vanhentunut linkki]
WASD
**WASD** on usein tietokonepeleissä pelihahmon liikutteluun käytettävä nuolinäppäimistölle vaihtoehtoinen näppäinyhdistelmä. WASD-nuolinäppäimistö muodostuu W, A, S ja D -kirjainten painikkeista. Monissa tietokonepeleissä käytetään oletuksena WASD-näppäimiä liikkumiseen. 

Ensimmäisen persoonan peleissä WASD-yhdistelmällä pelihahmoa ohjataan eri tavalla kuin nuolinäppäimillä. Nuolinäppäimillä hahmoa käännetään oikealle ja vasemmalle ja liikutetaan eteen tai taakse. WASD-yhdistelmää käytettäessä hiirtä käytetään oikealla kädellä ohjaamaan hahmon näkökenttää ja suuntaa (ns. *mouse look*) ja A ja D-näppäimillä hahmo liikkuu sivuttain (*strafe*).
WASD-näppäinten ympärillä oleville näppäimille voidaan useissa sovelluksissa määrittää muita toimintoja.

Esimerkiksi räiskintäpeleissä on tavallista, että välilyönnistä loikataan, R-painikkeesta ladataan ase, E:stä reagoidaan pelimaailman esineisiin, ctrl-painikkeella hahmo kyykkää ja shiftiä painamalla kävelytahti kiihtyy juoksuksi.
F-näppäintä käytetään yleisesti "toimintoihin", esimerkiksi oven avaamiseen tai laitteen aktivoimiseen.

WASD-yhdistelmän syntyhetkeä on vaikea määritellä. Sitä käytettiin varhain esimerkiksi *Telengard*-pelissä vuonna 1982.

Nuolinäppäimet olivat oletusasetuksena vielä muun muassa peleissä *Doom* (1993), *Quake* (1996) ja *Quake 2* (1997). *System Shock* käytti 1994 ASDX-näppäinyhdistelmää ja *Descent* (1995) AZ ja QE -näppäimiä. *Half-Life* ja *Starsiege Tribes* käyttivät vuonna 1998 oletuksena WASD-näppäimiä sekä *Quake 3* vuonna 1999. Näppäinyhdistelmän yleistymiseen vaikutti *Quaken* maailmanmestari vuodelta 1997, Dennis "Thresh" Fong, jonka ohjeissa *Thresh’s Quake Bible* tämä näppäinyhdistelmä annetaan. Threshin asetustiedosto tuli myös *Quake 2:n* mukana, tosin se täytyy ottaa käsin käyttöön kirjoittamalla konsolille `exec thresh.cfg`.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Samuli Leppälä: Miksi WASD-näppäimiä käytetään pelaamiseen? *Mikrobitti*.  15.2.2024. Viitattu 15.2.2024.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Tyler Wilde: How WASD became the standard PC control scheme *PC Gamer*.  24.6.2016. Viitattu 2.5.2023. (englanniksi)
**Narcisse Virgilio Diaz de la Peña** (25. elokuuta 1808 Bordeaux – 18. marraskuuta 1876 Menton) oli ranskalainen taidemaalari, joka maalasi tunnelmallisia metsämaisemia. Hänen nimensä yhdistetään Barbizonin kouluun.

Elämä ja ura
------------

Diaz polveutui espanjalaisesta aatelissuvusta, joka pakeni Pyreneiden yli vallankumouksen aikana. 10-vuotiaana Diaz jäi orvoksi, ja epäonni koetteli hänen varhaisvuosiaan. Matelija puri häntä, purema hoidettiin huonosti, ja lopulta hän menetti jalkansa. Diaz aloitti 15-vuotiaana työskentelyn keramiikkamaalarina Sèvresin posliinitehtaalla. Tylsistyneenä tehdastyöhön hän ryhtyi maalaamaan itämaisia hahmoja, jotka olivat pukeutuneet värikkäisiin vaatteisiin. Turkkilaiset ja itämaiset kohtaukset viehättivät häntä, ja tältä ajalta on säilynyt monia teoksia. Noin vuonna 1831 Diaz tapasi Théodore Rousseaun, jota hän suuresti kunnioitti. Noin vuonna 1840 Diaz alkoi maalata maisemia Fontainebleaun metsässä lähellä Barbizonin kylää. Näille maisemille on ominaista metsän vehreä värikkyys ja auringonvalon hohtava kimaltelu lehtien läpi. Diaz oli myös hahmomaalari, ja maalasi Venusta, Dianaa, Amoria ja nymfejä.

Diaz esitteli monia kuvia Pariisin salongissa, ja hänet palkittiin vuonna 1851. Saksan–Ranskan sodan aikana hän lähti Brysseliin. Vuoden 1871 jälkeen hänestä tuli muodikas, hänen teoksensa nousivat vähitellen keräilijöiden arvostuksessa, ja hän työskenteli jatkuvasti ja menestyksekkäästi. Hän ansaitsi paljon rahaa, jonka hän käytti kalliisiin taide-esineisiin ja seinävaatteisiin.

* Metsänreuna Les Monts-Girardissa, Fontainebleau*Metsänreuna Les Monts-Girardissa, Fontainebleau*
* Fontainebleaun metsä*Fontainebleaun metsä*
* Idylli*Idylli*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Narcisse-Virgile Diaz de la Peña *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 29.10.2022.
2. 1 2 3  Narcisse-Virgile Diaz de la Peña *Nordisk familjebok*.  1907. Viitattu 29.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Narcisse Diaz de la Peña** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
	+ 2
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* National Gallery of Canada
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Heikki Miikael Kuusniemi** (24. helmikuuta 1869 Teisko – 21. helmikuuta 1946 Tampere) oli suomalainen kanttoriurkuri, laulaja ja kuoronjohtaja. 

Heikki Kuusniemen vanhemmat olivat maanviljelijä Juuse Kuusniemi ja Maria Taulaniemi ja puoliso vuodesta 1919 Fanny Johanna Jokinen. Kuusniemi kävi Viipurin lukkarikoulun 1901 ja valmistui Helsingin musiikkiopistosta 1904. Hän opiskeli myös Sternin konservatoriossa Berliinissä 1904. Hoidettuaan virkaatekevänä kanttoriurkurin tehtäviä Teiskossa ja Kuopiossa hänestä tuli Tampereen tuomiokirkon lukkari 1907. Samana vuonna hän ryhtyi myös Tampereen Jäämien sekakuoron johtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1933 asti, sekä Tampereen tuomiokirkon kuoron johtajaksi, vuoteen 1946 asti. Director cantus -arvonimi myönnettiin Kuusniemelle vuonna 1922. Kuusniemi tunnettiin myös laulajana, laulujen säveltäjänä ja laulunopettajana. Hän sävelsi yksinlauluja ja teki kuorosovituksia. Kuusniemi oli myös Tampereen kaupungin musiikkilautakunnan jäsenenä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 249. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 355 (Viitattu 20.10.2018)
3. 1 2  Heikki Kuusniemi kuollut. *Helsingin Sanomat*, 22.2.1946, s. 7.
4. ↑  Kuka kukin oli (Viitattu 20.10.2018)
5. ↑  Heikki Kuusniemi 70-vuotias, Aamulehti, 24.02.1939, nro 53, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen mahtavin ääni on Tampereella, Seura, 06.10.1937, nro 40, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Antti Candolin** (28. kesäkuuta 1879 Sahalahti – 1. kesäkuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen laamanni ja Helsingin oikeuspormestari.

Candolinin vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Anders Adrian Candolin (1828–1901) ja Fredrika Mathilda Ervast. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja filosofian maisteriksi 1900. Candolin suoritti ylemmän oikeustutkinnon ja valmistui molempien oikeuksien kandidaatiksi vuonna 1903. Hän sai varatuomarin arvon 1906.

Candolin oli Helsingin raastuvanoikeudessa eri tehtävissä 1907–1925 ja oli nuorempana oikeusraatimiehenä vuodesta 1916 ja vanhempana oikeusraatimiehenä vuodesta 1921. Hän toimi Helsingin oikeuspormestarina 1926–1947 ja oli lainvalmistelukunnan nuorempana ja vanhempana jäsenenä 1919–1927. Candolin oli Högre svenska handelsläroverketin kauppaoikeuden opettajana 1919–1927 ja Ruotsalaisen kauppakorkeakoulun oikeustieteen nuorempana opettajana 1927. Candolin sai laamannin arvon 1937.

Antti Candolin oli naimisissa vuodesta 1905 Olga Helena (Leni) Wialénin (k. 1931) kanssa. Antti Candolinin veljiä olivat Ruotsinpyhtään kirkkoherra Kaarlo Adrian Candolin (1857–1921), sairaalapastori, toimittaja Arthur Eliel Candolin (1865–1936), Lohjan kirkkoherra Emil Alarik Candolin (1867–1933) sekä Turun tuomiorovasti ja Lohjan kirkkoherra Einar Fredrik Napoleon Candolin (1869–1957).

Julkaisuja
----------

* Georg Granfelt : *Finlands växelrätt i sammandrag*; fullbordad och utg. av O. Hj. Granfelt under medverkan av A. Candolin. Söderström, Helsingfors 1926
* *Om aktiebolags hörande i inteckningsärenden* teoksessa *Festskrift för presidenten, jur. utr. dr Berndt Julius Grotenfelt*. Juridiska föreningen i Finland, Helsingfors 1929

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Aikalaiskirja 1934
3. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Anders Adrian Candolin. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 6.10.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Aatu Paavo Kolehmainen** (10. syyskuuta 1886 Kontiolahti – 4. joulukuuta 1944 Riihimäki) oli suomalainen lasiteollisuuden yritysjohtaja.

Kolehmaisen vanhemmat olivat Riihimäki Oy:n eli Riihimäen lasin perustaja Mikko Adolf Kolehmainen ja Maria Koschkin. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1910 oli Lyyli Koljonen (k. 1939) ja toinen vuodesta 1941 Kaisa Laine. Kolehmainen valmistui Polyteknillisestä opistosta insinööriksi 1908 ja tuli 1910 isänsä ja eräiden muiden perustaman Riihimäki Oy:n toimitusjohtajaksi. Kolehmainen toimi myös tytäryhtiöiden Ryttylän Lasitehdas Oy:n, Kauklahden lasitehdas Oy:n ja Ikkuna Oy:n toimitusjohtajana. Yritys sai hänen johdollaan merkittävästi kansainvälisiä asiakkaita maailmansotien välisenä aikana. Kolehmainen oli Suomen Lasiteollisuusliiton puheenjohtaja, kuului Helsingin kauppakamarin hallitukseen ja Kansallisosakepankin hallintoneuvostoon ja oli Suomen Kulttuurirahaston kannatusyhdistyksen varapuheenjohtaja. Vuorineuvoksen arvon hän sai 1935.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 397. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1934, s. 330. Viitattu 6.4.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |