recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Etelä-Jeolla** (kor. 전라남도, *Jeollanam-do*, hanja 全羅南道) on yksi Etelä-Korean maakunnista. Se sijaitsee maan lounaisosassa Koreansalmen ja Keltaisenmeren rannalla ja ympäröi Gwangjun metropolikaupunkia. Maakunta rajautuu pohjoisessa Pohjois-Jeollan ja idässä Etelä-Gyeongsangin maakuntiin. Etelä-Jeollan asukasluku on 1 777 409 (vuonna 2010) ja pinta-ala 11 911,30 neliökilometriä. Maakunnan pääkaupunki oli aiemmin Gwangju, mutta hallinto siirrettiin Muanin piirikuntaan vuonna 2005.

Etelä-Jeolla muodosti aiemmin Pohjois-Jeollan kanssa historiallisen Jeollan maakunnan. Se on yksi Etelä-Korean maaseutuvaltaisimmista alueista, ja neljännes maakunnan väestöstä saa edelleen elantonsa maanviljelystä. Maakunnan rannikko on rikkonainen ja sen edustalla on lukuisia saaria; sille leimallisia piirteitä ovatkin riisipellot, dramaattiset rannikkonäkymät ja merellinen keittiö. Maakunta oli myös yksi maan demokratialiikkeen keskuksista ja presidentti Kim Dae-jungin kotipaikka. Etelä-Jeollan toinen kuuluisuus on japanilaiset 1500-luvulla voittanut amiraali Yi Sun-sin.

Lähteet
-------

1. ↑  Korea (South): Administrative Divisions (population and area) World Gazetteer. Viitattu 22.11.2011. [vanhentunut linkki]
2. ↑  History Jeollanam-do. Viitattu 22.11.2011.
3. ↑  Introducing Jeollanam-do Lonely Planet. Viitattu 22.11.2011.
4. ↑  Jeollanam-do Korea: Be Inspired.  Arkistoitu 14.8.2013. Viitattu 22.11.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Etelä-Jeolla** Wikimedia Commonsissa

* Maakunnan internetsivut (koreaksi, englanniksi, japaniksi, kiinaksi)

Etelä-KoreaKorean tasavallan hallinnollinen jako

|  |  |
| --- | --- |
| Pääkaupunki | Soul |
| Suurkaupungit | 
* Busan
* Daegu
* Daejeon
* Gwangju
* Incheon
* Ulsan

 |
| Provinssit | 
* Etelä-Chungcheong
* Etelä-Gyeongsang
* Etelä-Jeolla
* Gangwon
* Gyeonggi
* Jeju
* Pohjois-Chungcheong
* Pohjois-Gyeongsang
* Pohjois-Jeolla

 |



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz area

 |

 |
**Maarit Turtiainen** (s. 1957 Kolho, Mänttä-Vilppula) on ruotsinsuomalainen kirjailija ja toimittaja. Hän asuu Tukholmassa ja toimii ruotsinsuomalaisia kirja- ja kulttuurimessuja järjestävän yhdistyksen Kulttuuri.sen puheenjohtajana. 

Turtiainen valmistui Tukholman toimittajakoulusta 1982 ja on työskennellyt muun muassa Ruotsin television suomenkielisessä toimituksessa, josta jäi vapaaksi toimittajaksi ja kirjailijaksi 2015.

Tuotanto
--------

Turtiaisen esikoisromaani *Punainen paasto* (2012) oli vuonna 2013 ehdolla ruotsinsuomalaisen Kaisa Vilhuinen -palkinnon saajaksi. Turkin Istanbuliin ja Ruotsiin sijoittuva *Punainen paasto* on kehitysromaani, jonka päähenkilö muuttuu romaanin mittaan kaikkitietävästä nuoresta kypsemmäksi naiseksi.

Turtiaisen toisen romaanin *Eilisen seitit* (2015) päähenkilö on ruotsinsuomalainen nainen Helena, joka on karistanut suomalaisuuden itsestään. Hän on mennyt naimisiin ruotsalaisen miehen kanssa ja saanut lapsen. *Eilisen seitit* on psykologinen sukupolviromaani, jossa Helena joutuu punnitsemaan valintojaan vasten omaa perhetaustaansa.

Turtiaisen kolmannelle romaanille *Marttinansaari* myönnettiin 2020 Kaisa Vilhuinen -palkinto. Fiktiivinen evakkoromaani on saanut nimensä Pyhäjärvessä sijaitsevasta Marttinansaaresta. Romaanissa yhdistyvät fakta ja fiktio sekä kirjailijan oma kokemus suvun historian tutkimisesta ja juurien löytämisestä. Sen kertomuksessa on käytetty hyväksi Turtiaisen äidin ja isän kokemuksia sodasta ja evakkoon joutumisesta muun Karjalan väestön tavoin. Kahdessa eri aikatasossa liikkuva romaani käsittelee toisen maailmansodan aikaa ja 1980-lukua.

Teokset
-------

* *Punainen paasto: romaani*. WSOY (2012)
* *Eiliset seitit*. Compania Comder (2015)
* *Marttinansaari: romaani*. Författares Bokmaskin (2021)

Lähteet
-------

1. 1 2  Marttinansaari-kirja: kertomus sodan perinnöstä ja kadotetuista juurista *Uukuniemen seudun sanomat*.  23.1.2021. Viitattu 5.11.2023.
2. ↑  Kaisa Vilhuinen -ehdokkaat 2013: Maarit Turtiainen ja Punainen paasto *Sveriges Radio Finska*.  1.3.2013. Viitattu 5.11.2023.
3. ↑  Jorma Ikäheimo: Maarit Turtiainen tutki perheensä historiaa ja kirjoitti fiktion *Sveriges Radio Finska*.  18.1.2021. Viitattu 5.11.2023.
Kemin vanha työväentalo 10.10.1944, valokuvannut sot.virk. Vilho Uomala
Kemin vanha työväentalo ennen vuotta 1939
**Kemin työväentalo** sijaitsee Kemin kaupungin keskustassa.

Historia
--------

Kemin työväenyhdistys on perustettu vuonna 1887. Kari Silvennoisen toimittamassa historiikissa vuodelta 1969 kerrotaan yhdistyksen vaiheista vuosilta 1887–1967.

Kemin ensimmäinen työväentalo oli rakennettu vuonna 1903. Tämä talo paloi vuonna 1954. Uuden työväentalon on piirtänyt Ermola, rakennuspiirustukset on tehnyt G. Riskula vuosina 1954–1955. Uuden talon avajaisia vietettiin huhtikuussa 1955. Lopullisesti talo valmistui vuonna 1956. Talkootunteja kertyi 120 000. Osittain taloa rakennettiin myös palkkatyövoimalla.

Kemin työväenyhdistys toimi talossa vuosina 1955–1995. Sen jälkeen talossa on toiminut Lapin ammattikorkeakoulu, ja siitä on käytetty nimeä Sauvotalo. Vuonna 2021 sen toiminta talossa on loppunut, ja taloa on huutokaupattu.

Rakennus
--------

Vuonna 1955 rakennettu talo on kivirunkoinen. Talon ulkoseinät ovat rappausta, tiiltä ja lautaa. Katteena on ollut huopa. Se on vuonna 1963 vaihdettu kaksinkertaiseen huopaan. Sisäseinät ovat rapattu ja tapetoitu, ja osassa on puupaneelit. Sisäkatot ovat betonia ja tojalevyä. Ikkunat on uusittu osittain vuonna 1962 ja osittain vuonna 1975. Alun perin talossa on ollut kivihiili- ja öljykeskuslämmitys. Vuonna 1978 talo on liitetty kaukolämpöverkkoon. Rakennuksella on suojelumerkintä Sr-2, eli se on rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas, eikä sutä tai sen osia ei saa purkaa eikä siinä saa tehdä isoja muutostöitä.

Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö sekä kahden huoneen ja keittiön asunto.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvia, bingoa, urheiluharjoituksia ja juhlia. Sitä on myös vuokrattu ulkopuolisille.(1982)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982. ISBN 951-46-6592-9.
2. 1 2  Kemin entiselle "Tökärille" ei löytynyt huutajia – Sauvotalon pohjahinnaksi oli asetettu 90 000 euroa Tekijä = Jouni Valikainen *Lapin Kansa*.  27.1.2021. Viitattu 9.4.2023.
Neuvostoliiton raketti-insinööri Grigori A. Tokati.
**Grigori Aleksandovitš Tokati** (osseetiksi: Токаты Ахмæты фырт Гогки / Tokaty Axmæty fyrt Gogki, ven. Григорий Александрович Токаев; 13. lokakuuta 1909 – 23. marraskuuta 2003) oli neuvostoliittolainen rakettitutkija eli tiedemies sekä poliitikko. Hän oli kansallisuudeltaan osseetti. Tokati kääntyi myöhemmin antikommunistiksi, myöskin Josif Stalinin kovaksi kritisoijaksi sekä emigrantoitui Englantiin. Hänen loikkaamisensa länteen tapahtui vuonna 1947. Grigori Tokati oli mukana työryhmässä, joka oli kehittelemässä Neuvostoliiton avaruusraketteja. Hänen työkumppaninaan toimi myös Sergei Koroljov. G.A. Tokati menehtyi Surreyssä Englannissa.

Lähteet
-------

* Gatland, Kenneth: *Avaruuslennot*. Otava, Helsinki, 1968. Suom. Ahlbäck, Sakari. Alkuteos englanniksi: *The Pocket Encyclopedia of Spaceflight in Colour - Manned Spacecraft*, Lontoo, Englanti, 1967. Kuvitettu värikuvin. -ei isbn-numeroa-

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 4.12.2023. (pdf-tiedosto)
2. ↑  Gatland, K. Otava, 1968: s.131
3. ↑  Gatland, K. Otava, 1968: s. 131.
4. ↑   Viitattu 4.12.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat
	+ 2

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
	+ 2
* zbMATH

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
	+ 2

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Grigori Tokaty
**Aurora Reinhard** (s. 1975), on helsinkiläinen kuvataiteilija. Hänen teoksensa ovat video- ja valokuvataidetta sekä viime vuosina erityisesti veistoksia. Teoksissaan hän käsittelee sukupuolikysymyksiä ja sukupuolisten stereotypioiden esittämistä yhteiskunnassamme.

Hän on valmistunut taiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta 2003, lisäksi hän on opiskellut Göteborgin yliopistossa ja International Center of Photographyssa New Yorkissa. Reinhardin töitä on ollut esillä ympäri maailmaa, muun muassa Shedhallessa, Zürichissä; Fridericianumissa, Kasselissa; Ludwig Museumissa, Kölnissä sekä Platform Garantissa, Istanbulissa. 

Reinhardin sukupuolta ja identiteettiä haastattelun keinoin käsittelevä dokumentti *Boygirl* (2002) voitti kansainvälisen mediataidepalkinnon, jonka myönsi saksalainen ZKM Center for Art and Media Karlsruhe.

Reinhardin töitä on esillä muun muassa Kiasman, Valtion, Helsingin taidemuseon, Amos Andersonin taidemuseon, ZKM Karlsruhen sekä Berliinin Deutsches Historisches Museumin kokoelmissa. 

Lokakuussa 2018 Reinhard nimettiin kuvataidepalkinto Ars Fennica 2019 -ehdokkaaksi.

Julkaisut
---------

Näyttelyjulkaisujen lisäksi Reinhard on julkaissut yhdessä tutkija Minna Torpan kanssa teoksen Kruunuvuoren huvila-alueesta.

* Kruunuvuori - unohdettujen huviloiden tarina, Aurora Reinhard, Minna Torppa, Helsinki City Museum, 2009, 160p.
* Reinhard, Aurora; Torppa, Minna: *Kruunuvuori – unohdettujen huviloiden tarina*. 2. painos. Helsingin kaupunginmuseo, 2014. ISBN 978-952-223-413-1.

Lähteet
-------

* Kantokorpi, Otso: Aurora Reinhard shokeeraa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Oranen, Mikko: Aurora Reinhard (Arkistoitu – Internet Archive)
* Toivottu lisäpainos Kruunuvuoren huvilakirjasta (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Aurora Reinhard AV-arkki. Viitattu 28.3.2015.
2. 1 2  Oranen, Mikko: Aurora Reinhard  22.03.2012. Skenet.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 28.3.2015.
3. ↑  Ars Fennica -taidepalkinnosta kilpailee kaksi suomalaista, ruotsalainen ja kaksi islantilaista – mukaan lukien peikkotaiteilija *Helsingin Sanomat*.  18.10.2018. Viitattu 18.10.2018.
4. ↑  Toivottu lisäpainos Kruunuvuoren huvilakirjasta  10.01.2014. Helsingin kaupunginmuseo.  Arkistoitu 3.4.2015. Viitattu 28.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Aurora Reinhardin kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |

 |
**Aarne Johannes Tenhovaara** (7. toukokuuta 1890 Halikko – 20. tammikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan myös nimellä *A.J. Tenhovaara* sekä signeerauksellaan *AJT*.

Halikossa syntynyt Tenhovaara muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1922. Hän vaikutti New Yorkissa kymmenen vuoden ajan pitäen kaupungissa omaa valokuvaamoa. Vuonna 1933 Tenhovaara palasi Suomeen ja perusti valokuvastudion Helsinkiin. Yhdysvalloissa ammentamansa opin ja uusinta mallia olevan välineistönsä avulla hän onnistui nopeasti tekemään valokuvaamostaan Helsingin merkittävimmän. 1940-luvulla *Valokuvaamo Tenhovaarassa* työskenteli useita Suomen huippukuvaajia, muun muassa Salme Simanainen ja Päivi Kosonen. 

Muutamassa vuodessa Tenhovaaran studiosta tuli jo Pohjoismaiden suurin. Siellä kävi kuvauttamassa itseään koko pääkaupungin seurapiiri, näyttelijöistä ja muista taiteilijoista teollisuusvaikuttajiin. Tenhovaara oli jo 1930-luvun lopulta lähtien hoitanut Suomen Filmiteollisuuden elokuvien still-kuvaukset. Niiden myötä hän sai itsekin pienen roolin kahdessa SF:n tuotannossa. Elokuvien lisäksi Tenhovaara tunnettiin myös tanssiesitysten valokuvaajana.

Aarne Tenhovaara kuoli sydänkohtaukseen Helsingissä tammikuussa 1945.

Lähteet
-------

* Saves, Seppo: Muotokuvauksen mestari oli vaatimaton luonne. (Salme Simanaisen muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat* 5.3.2011, s. C 6. Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Aarne Tenhovaara Elonetissä.

### Viitteet

1. ↑  Aarne Johannes Tenhovaara ( s. 1890, k. 1945 ) *kukakuvasi.valokuvataiteenmuseo.fi*. Viitattu 8.12.2023.
2. ↑  Ellis Island Foundation
3. ↑  Tossavainen, Jussi: Tanssin alkuajat elävät vain valokuvissa.  *Helsingin Sanomat*, 5.4.1998. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aarne Tenhovaara** Wikimedia Commonsissa

* Fifth Avenuen valokuvaaja Fredrikinkadulle. *Suomen Kuvalehti* 1.7.1933, nro 27, s. 25. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Isomerimetso** (*Phalacrocorax perspicillatus*) oli isokokoinen Beringinmeren alueella elänyt merimetsolaji, joka tapettiin sukupuuttoon 1800-luvulla.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Isomerimetso oli suurin tunnettu merimetsolaji, joka painoi 5–7 kilogrammaa. Se oli lähes lentokyvytön, maallakin hitaasti liikkuva lintulaji, joka ei oppinut pelkäämään ihmistä. Väritykseltään se oli musta, leukapielessä oli valkea laikku, samoin reiden sivulla. Ilmeisesti se oli erinomainen uimari.

Esiintyminen
------------

Isomerimetso eli Beringinmeren saarilla, lähinnä Beringinsaarella ja muilla Kommodorinsaarilla, jotka ovat maantieteellisesti Aleuttien saariston läntisimmät saaret lähellä Kamtšatkan niemimaata. Saaret ovat täysin puuttomia. Lajin "löysi" saksalainen luonnontutkija Georg Wilhelm Steller vuonna 1741 ollessaan Vitus Beringin johtaman retkikunnan mukana palaamassa Alaskaan suoritetulta tutkimusmatkalta. Tieto alueen rikkaasta valas-, naali- ja stellerinmerilehmäkannasta levisi nopeasti valaanpyytäjien ja turkismetsästäjien keskuuteen, ja muutamien seuraavien vuosikymmenten aikana laivasto toisensa jälkeen kävi pyytämässä helppoa saalista. Isomerimetsoja tapettiin ruoaksi, sillä Stellerin sanoin "yhdestä isomerimetsosta riitti syötävää kolmelle miehelle". Niitä tapettiin myös höyhenpuvun takia.

Isomerimetsot vähenivät niin, että vuoden 1850 paikkeilla viimeiset yksilöt elivät pienellä Arij Kamenin saarella (Арий Камень) Beringinsaaren luoteiskärjessä. Sieltäkin ne joko kuolivat tai tapettiin pian sukupuuttoon. Norjalaisen luonnontutkijan Leonhard Hess Stejnegerin vieraillessa alueella vuonna 1882 hänelle kerrottiin, että viimeiset isomerimetsot elivät siellä noin 30 vuotta sitten. Runsaassa sadassa vuodessa laji oli hävitetty koko maailmasta.

Maailman museoissa on säilynyt seitsemän isomerimetsoyksilön ruumista, joista yksi on Helsingin luonnontieteellisessä keskusmuseossa.

Lähteet
-------

* Recently Extinct Animals (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Phalacrocorax perspicillatus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 5.5.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Palmgren, Pontus 1935: Ein Exemplar von Phalacrocorax perspicillatus Pall. in den Sammlungen des zoologischen Museums in Helsingfors. Ornis Fennica, 12:78-80
* Naturalis (sisältää kolmiulotteisia valokuvia täytetystä yksilöstä (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q838117
* Wikispecies: Phalacrocorax perspicillatus
* Avibase: F7CFAA5DEC6DE2C0
* BirdLife: 22696750
* CoL: 4FQQZ
* BOW: palcor1
* eBird: palcor1
* EUNIS: 17250
* Euring: 740
* Fossilworks: 369858
* GBIF: 2481902
* iNaturalist: 4278
* IRMNG: 11232855
* ITIS: 561971
* WoRMS: 343952
* Xeno-canto: Phalacrocorax-perspicillatus

 |

 |
**Iida Salmi** (oik. **Iida Salminen**, 16. marraskuuta 1885 Tampere – 19. helmikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Ida Salmi oli naimisissa muusikko Paul Salmisen kanssa.

Ura
---

Salmi oli aloitti näyttelijänuransa kotikaupungissaan Tampereella. Hän näytteli pitkän ajan teatterissa, kunnes esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1934 elokuvassa *Minä ja ministeri*, missä aloittelivat myös Hugo Hytönen ja Aatu Dahlqvist, myöhemmin Talanne. Salmi teki vuosikymmenien mittaisen uran Tampereen Työväen Teatterissa ja Helsingissä Kansan Näyttämöllä. 

Vaikka Ida Salmen elokuvaura alkoi vasta keski-ikäisenä, hän teki useita merkittäviä elokuvia. Ida Salmi on kuin onkin monen vanhan kansan suomalaisnäyttelijän tapaan "unohdettu" vanhojenpiikojen esittäjä, mutta hänet kuitenkin muistetaan muutamista osista. Salmi teki kaikkiaan noin 45 elokuvaroolia, joista merkittävimmät suoritukset ovat jo uran alkupäässä; *Seitsemän veljeksen* (1939) Männistön muori sekä elokuvan *Sellaisena kuin sinä minut halusit* (1944) päähenkilö Maijan kasvatusäiti, "muori". Ida Salmi nähtiin 1950-luvulla *Niskavuori*-elokuvissa, joissa hänellä oli palvelijattaren osa. Viimeinen elokuvarooli oli Edvin Laineen elokuvan *Niskavuori taistelee* (1957) satunnainen palvelijatar.

Ida Salmi kuoli 88-vuotiaana 1974.

Aiheesta muualla
----------------

* Ida Salmi Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**FC Åland** on sundilainen jalkapalloseura, joka muodostui vuonna 1992 IF Finströms Kamraternan ja Sunds IF:n liittäessä miesten edustusjoukkueensa yhteen. Tuolloin joukkueen nimi oli SIFFK. Joukkue saavutti nykyisen muotonsa vuonna 2012, kun myös Hammarlands IK sekä IF Fram liittivät myös miesten joukkueensa SIFFK:n kanssa yhteen. Joukkueen nimi vaihdettiin tällöin FC Ålandiksi. SIFFK pelasi miesten kolmosessa kauteen 2013 asti. Vuonna 2014 FC Åland aloittaa varsinaisen toimintansa, pelaamalla miesten kolmosessa. Joukkueeseen ei kuulu naisten edustusta.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* FC Ålandin virallinen sivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ahvenanmaa Ålands Fotbollförbund |
| --- |
|  |
| Joukkueet | 
* IF Finströms Kamraterna
* IF Fram
* IFK Mariehamn
* Hammarlands IK
* Jomala IK
* Lemlands IF
* Sunds IF
* Åland United
* FC Åland

 |
|  |
| Maajoukkueet | 
* Ahvenanmaan jalkapallojoukkue
* Ahvenanmaan naisten jalkapallojoukkue

 |
|  |
| Turnaukset | 
* Ålandscupen
* Åländska Mästerskapen
* Alandia Cup

 |

 |
Paul Salminen.
**Paul Benjamin Salminen** (11. lokakuuta 1887 Pietari – 22. joulukuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kanneltaja ja kanteleensoiton edistäjä.

Elämä ja ura
------------

Salmisen isä oli inkeriläinen ja äiti suomalainen. Hän asui Venäjällä vuoteen 1919 saakka. Suomessa Salminen toimi Sivistysjärjestöjen kansankonservatorion kanteleensoiton opettajana 1923–1949 ja suunnitteli niin sanotun suurkanteleen. Hän julkaisi myös noin 150 kantelesovitusta, joista tunnetuin on *Konevitsan kirkonkellot*. Salminen työskenteli myös pasuunansoittajana muun muassa Pietarin hoviorkesterissa, Radio-orkesterissa ja Helsingin kaupunginorkesterissa.

Paul Salmisen puoliso oli näyttelijä Ida Salmi. Salminen on haudattu puolisoineen Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.

Julkaisuja
----------

* *Kantelekoulu* (1949)
* *Kantelekirja* (1955)

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 5*, s. 121. Helsinki 1979. ISBN 951-1-05295-0
2. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 7, palsta 983. Otava 1966.
3. ↑  Konevitsan kirkonkellot *fono.fi*. Viitattu 6.7.2020.
4. ↑  Helsingin seurakunnan hautahaku *Hautahaku*. Viitattu 5.12.2023.

Kirjallisuutta
--------------

* Annikki Smolander-Hauvonen: *Paul Salminen – suomalaisen konserttikanteleen ja soittotekniikan kehittäjä*, Sibelius-Akatemia, 1998

Aiheesta muualla
----------------

* Paul Salminen *kantele.net*.
* Salmisen kanteleet vuosina 1925–1949 *kantele.net*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Panhellenismi** on pyrkimys liittää yhdeksi valtakunnaksi kaikki ne maat, joissa asuu pääasiassa kreikkalaisia. Panhellenismiä esiintyi jo antiikin aikoihin. Tuolloin ajateltiin, että se, mikä yhdistää kaikkia kreikkalaisia ja erottaa heidät barbaareista, on tärkeämpää kuin se, mikä kreikkalaisia jakaa. Panhellenismi korostui erityisesti Persialaissotien aikana sekä Peloponnessolaissodan jälkeen, jolloin korostettiin kreikkalaisten yhdistymistä yhteistä vihollista vastaan. Kreikassa esiintyi 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa panhellenistinen ja irredentistinen pyrkimys nimeltään Megáli idéa, jonka tavoitteena oli yhdistää kaikki kreikkalaisten asuttamat alueet yhdeksi valtioksi, varsinkin ne kreikkalaisalueet, jotka olivat jääneet osaksi Osmanien valtakuntaa.

Lähteet
-------

* Fokus, 3. osa M-R. Kustannusosakeyhtiö Otava Keuruu 1964.

### Viitteet

1. ↑  Fokus 1964, s. 3384
2. ↑  P. J. Rhodes: Panhellenism *Oxford Research Encyclopedia of Classics*. Viitattu 26.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Greece - Building the nation 1832-1913 *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 26.3.2022. (englanniksi)

Pan-nationalismi

|  |
| --- |
| Panafrikkalaisuus‎  · Eurasianismi · Heimoaate  · Jugoslavismi  ·  Megáli idéa ·  Panarabialaisuus · Paneurooppa-liike · Pangermanismi · Panhellenismi · Panislamilaisuus · Panslavismi  · Panturkkilaisuus · Skandinavismi  · Turanismi |
**PAK DA** on suunnitteilla oleva venäläinen strateginen pommikone. Koneen nimi on lyhenne venäjänkielisestä nimestä *Перспективный авиационный комплекс дальней авиации*, (*Perspektivnyi Aviatsionnyi Kompleks Dalney Aviatsyi*, suom. *Mahdollinen lentokompleksi pitkän matkan ilmailuun*). PAK DA:n on tarkoitettu uuden sukupolven häiveteknologialla varustetuksi pitkän matkan pommittajaksi, jonka odotetaan astuvan palvelukseen 2025–2030.

Kehittäminen
------------

PAK DA on toinen United Aircraft Corporationin (UAC) pitkän aikavälin kehityskohteista, uuden ilmatankkauskoneen ohella. UAC on Venäjän hallituksen enemmistöomistama emoyhtiö, jonka alle maan ilmailuteollisuus on keskitetty. Medialähteiden mukaan PAK DA:n suunnittelutyön odotetaan valmistuvan vuonna 2012 ja koneen ensilentoa on kaavailtu vuodelle 2015.*päivitettävä* Sarjatuotannon odotetaan alkavan 2020–2025 ja ensimmäisten koneiden on arvioitu saapuvan Venäjän ilmavoimain käyttöön 2025–2030. PAK DA:n on tarkoitus muodostaa Venäjän modernisoitujen strategisten ilmavoimien selkäranka.

Eräiden lähteiden mukaan PAK DA perustuu varhaisempaan Tupolev Tu-160 suihkupommittajaan. Kenraalimajuri Anatoli Zhikharevin lausuntojen mukaan PAK DA tulee korvaamaan Tu-160:n, Tupolev Tu-95:n ja Tupolev Tu-22M:n Venäjän ilmavoimissa. Zhikharevin mukaan kone tulee myös hyödyntämään häiveteknologiaa.

Katso myös
----------

* Northrop Grumman B-21 Raider

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alexsey Druginyn: Russia to develop new strategic bomber by 2017  23.12.2009. Ria Novosti. Viitattu 29.5.2012. (englanniksi)
2. ↑  {{{Numero}}} *ANNUAL REPORT of Joint Stock Company, United Aircraft Corporation, for 2009*. Moskova 2010.  UAC:n vuosiraportti 2009 (PDF) (viitattu 29.5.2012). (englanniksi)
3. ↑  About UAC UAC. Viitattu 29.5.2012. (englanniksi)
4. 1 2  ВВС России сформулировали требования к перспективному дальнему бомбардировщику  12.12.2007. Lenta.ru. Viitattu 29.5.2012. (venäjäksi)
5. ↑  Larkins Dsouza: PAKDA a Russian Stealth bombe Defence Aviation. Viitattu 29.5.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* PAK DA Defenceaviation.comissa
**Vehmaisten Urheilijat** (**VehU**) on tamperelainen Vehmaisten kaupunginosassa toimiva yleisseura. VehU on perustettu vuonna 1929. Tärkeitä virstanpylväitä seuralle ovat olleet Vehmaisten urheilukentän valmistuminen vuonna 1955 ja Kisapirtin osto vuonna 1959.

Lajit
-----

Vehmaisten Urheilijoiden lajivalikoimaan ovat alusta saakka kuuluneet yleisurheilu ja hiihto. Näiden lisäksi lajeina ovat olleet nyrkkeily, paini, painonnosto, jääkiekko,  jalkapallo, lentopallo, voimistelu, suunnistus, pesäpallo, koripallo ja salibandy.

Kausi jääkiekon SM-sarjassa
---------------------------

Vehmaisten Urheilijat tunnetaan parhaiten siitä, kun seura nousi jääkiekon SM-sarjaan kaudeksi 1968–1969. VehU on ollut alusta asti TUL:n seura, ja sillä oli liiton kautta hyvät välit neuvostoliittolaisiin urheilupiireihin. VehU saikin tehtyä sopimuksen, jolla neuvostoliittolainen maajoukkuepelaaja Nikolai Karpov saatiin seuraan pelaaja-valmentajaksi. Tämän ansiosta seura nousi SM-sarjaan. Karpovin kausi kesti vain vuoden. VehU putosi yhden kauden jälkeen takaisin Suomensarjaan.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive) Vehmaisten urheilijoiden historia
2. ↑  Olli Helen: Nikolai Karpov teki Vehmaisten ihmeen.  *Aamulehti*, 21.11.2013, s. B20.
**Santa Rosalía** oli Espanjan laivaston vuonna 1767 vesille laskettu 26-tykkinen fregatti.

Valmistus
---------

Jorge Juanin piirustuksiin perustuva Eduardo Bryantin suunnittelema alus tilattiin 21. tammikuuta 1766 Artillero Realilta Cartagenasta, missä köli laskettiin 5. kesäkuuta. Alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 1767 ja otettiin palvelukseen 11. huhtikuuta päällikkönään Francisco de Vera y Maicas.

Alkuperäisen suunnitelman mukaan alukselle piti sijoittaa 26 kappaletta 12 naulan tykkejä, mutta näistä kuusi korvattiin 8 naulan tykeillä. Vuonna 1785 aluksen puolikannelle asennettiin kuusi kappaletta 6 naulan tykkejä ja etukannelle kaksi.

Palvelus
--------

Alus lähti 2. toukokuuta 1767 fregatti *Garzotan* kanssa Cartagenasta suojaten kymmenen rahtilaivan saattuetta. Saattue kuljetti 513 jesuiittaa. Saattue saapui 20. toukokuuta Civitavecchiaan, mistä alus siirtyi Ajaccioon. Se lähti 6. lokakuuta Ajacciosta Cartagenaan, jonne se saapui 12. lokakuuta.

Alus saapui 20. kesäkuuta 1795 mukanaan yli viiden miljoonan peson aarteet Cádiziin, missä sen aseistus riisuttiin. Alus myytiin 7. maaliskuuta 1803 ja romutettiin.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield et al 2023 s. 233-234


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Nuestra Señora de Soledad*** | **Espanjan laivaston fregatit** | Seuraaja:**Santa Catalina -luokka** |
**Malmin Ponnistajat** on vuonna 1924 perustettu helsinkiläinen urheiluseura Malmin kaupunginosasta. Sen valikoimaan kuului aikoinaan useita lajeja, mutta nykyisin sen päälaji on jalkapallo. Miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2018 Kolmosessa. Kausilla 2000–2002 se pelasi Kakkosessa. Ponnistajien kakkosjoukkue pelaa Vitosessa, minkä lisäksi seuralla on naisten joukkue.

Seura perustettiin Pukinmäessä nimellä Pukinmäen Ponnistajat, mutta se siirtyi jo vuonna 1928 Malmille ja vaihtoi nimensä. Alkuperäisistä juurista on muistona seuran logossa pukin sarvet.

Historia
--------

Voimistelu- ja urheiluseura Ponnistajat perustettiin Pukinmäessä 27. toukokuuta 1924. Perustamispaikkana toimi A. Joutsimäen huvila, samalla suunnalla missä nykyinen Asteritie ulottuu lähelle junarataa. Ensimmäinen puheenjohtaja oli Yrjö Vehmersalo. Heti perustamisen yhteydessä seuraan liittyi kahdeksantoista henkilöä, ja vuoden loppuun mennessä jäsenistö oli kasvanut 29:ään. Ponnistajien perustaminen oli seurausta vuoden 1924 Pariisin olympialaisten aiheuttamasta urheilukuumeesta nuorison keskuudessa.

Pukinmäen Ponnistajissa harrastettiin kesäisin yleisurheilua, kun hiekkapintaisilla kyläteillä muun muassa juostiin sekä hypättiin pituutta. Talvisin jäsenistö voimisteli Malmin kansakoululla. Kesällä 1925 seura vuokrasi Longinojan markkina-alueen harjoituskentäkseen.

Seura toimi alun perin Pukinmäen ja Malmin rajaseudulla, vaikkakin Ponnistajien johdon ja jäsenistön enemmistö työskenteli Pukinmäen puolella. Vuonna 1928 tuolloin 100-jäseninen seura muutti Malmille, jolloin nimeksi vaihdettiin Malmin Ponnistajat.

Nykyisin Ponnistajien päälajina on jalkapallo, ja seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2018 Kolmosessa. Ponnistajat pelasi Kakkosessa kaudet 2000–2002.

Pelaajat ja valmentajat
-----------------------

### Nykyinen joukkue

*Päivitetty 24. toukokuuta 2018.*

|  |  |
| --- | --- |
| 1 Kim Kanerva (maalivahti)
2 Miika Kujo
3 Olli Runsas
4 Esa Ahtola
5 Niko Europaeus
6 Topias Nikkanen
8 Vili Hiltunen
9 Nooa Pujals
10 Matias Tikka
11 Lauri Haahti
12 Tuomo Koivisto
13 Eetu Hyttinen
14 Aleksi Ojanperä
15 Antton Koskinen | 16 Markus Toivanen
17 Joel Tuovinen
18 Joel Mieho
19 Jens Sundström
20 Santeri Kauppinen
22 Aleksi Työppönen
23 Miki-Casimir Tissari
24 Jaakko Koivisto
25 Teemu Wallin
26 Henri Lehtinen
28 Olli Itkonen
29 Rob Thijssen
31 Rolf Ermilä |

### Valmennusryhmä

* Vesa Hiltunen – valmentaja
* Jari Tiilikainen – joukkueenjohtaja
* Kai Anttila – huoltaja

Lähteet
-------

1. 1 2  Ponnistajat - Joukkueen tiedot Palloliitto.  Arkistoitu 4.8.2016. Viitattu 6.6.2016.
2. 1 2  Malmin Ponnistajat Ponnistajat.fi.  Arkistoitu 7.8.2016. Viitattu 6.6.2016.
3. 1 2 3  Tuomisto, Tero: Pukinmäen urheiluhistoriaa ennen sotia Kansalaismuisti. Viitattu 6.6.2016.
4. 1 2  Ponnistajat *Palloliitto.fi*. Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 24.5.2018. Viitattu 24.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Seuran twitter
**Styreenioksidi** kuuluu epoksidien eli oksiraanien aineryhmään ja on heterosyklinen yhdiste. Aineen kemiallinen kaava on C8H8O ja rakennekaava C6H5CHCH2O. Siitä käytetään myös nimiä *fenyylietyleenioksidi*, *fenyylioksiraani*, *styreeniepoksidi* ja *styryylioksidi*.

Styreenioksidi on palavaa normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä - vaaleankeltaista nestettä, jolla tunnusomainen haju. Styreenioksidin moolimassa on 120,15 g/mol, sulamispiste −36,6 °C, kiehumispiste 194 °C, suhteellinen tiheys 1,052 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 76 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 498 °C ja CAS-numero 96-09-3. Aine liukenee huonosti veteen.

Styreenioksidi voi polymeroitua ollessaan yli 200 °C:n lämpötilassa emästen, happojen ja eräiden metallisuolojen vaikutuksesta.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset
--------------------------------

Lyhytaikaisessa altistumisessa styreenioksidi ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä sekä voi aiheuttaa vaikutuksia keskushermostossa. Pidempiaikainen altistuminen voi aiheuttaa ihon herkistymistä. Styreenioksidi on luokiteltu Suomessa syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi (ryhmä 3) sekä perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle vaaraa aiheuttavaksi aineeksi. 
Styreenioksidi on myrkyllistä kaloille.

Aiheesta muualla
----------------

* Styreenioksidin kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: Styrene oxide (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Styrene oxide (englanniksi)
* ChemBlink: Styrene oxide (englanniksi)
Lastusten kartanon päärakennus
**Lastusten kartano** (ruots. *Lastus gård*) sijaitsee Lempäälässä Ahtialanjärven itärannalla Lastustenjoen eli nykyisen Myllyojan varrella.

Kartano muodostui 1600-luvulla Lastusten kylän kahdesta talosta, Metsiän ja Vitikan taloista, jotka ovat olleet paikallaan jo 1500-luvun alussa. Kylä lahjoitettiin vuonna 1650 vapaaherra Jöns Kurckille, mutta lahjoitus peruttiin 1682. Talot yhdistettiin 1690-luvulla, jolloin syntyi ratsutila. Majuri Karl Adolf Granfelt osti Tiiron ja Suojalan tilat sekä puolikkaan Vatsoilan Leustusta. Hän rakennutti vuonna 1784 aloitti päärakennuksen rakentamisen. Hirsirakenteinen mansardikattoinen päärakennus rapattiin ja sitä laajennettiin 1861. Wivi Lönn laati rakennuksen korjaussuunnitelmat, joiden pohjalta korjaus toteutettiin 1924. Pihan ympärillä on vanhoja talousrakennuksia.

Vuodesta 1864 kartano on ollut Kingelinin suvulla. Lastusten kartano on kylän suurin maanomistaja. Toisen maailmansodan jälkeen valtio otti kartanon hallussa olleet Nääjärven ja Tervajärven haltuunsa ja kuivatti ne viljelymaaksi.

Lempäälän kartanoista vain Lastusten kartanon päärakennus säästyi tuholta sisällissodassa vuonna 1918, sillä isäntäväen ja torpparien suhteet olivat hyvät.

Kartanon mailla on kivikautisia asuinpaikkoja, ja rautakaudella syntynyt Vatsoilan kylä, joka hävisi 1840-luvulla, muodostaa Lastusten alun.

Lähteet
-------

1. ↑  Myllyoja, Lempäälä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 11.10.2019.
2. ↑  Lempäälä: Lastusten kartano ja kulttuurimaisema *Rakennettu kulttuuriympäristö*.  1993. Museovirasto. Viitattu 15.12.2017.
3. 1 2  Lastunen Lempäälän kunta. Viitattu 23.2.2016.
4. ↑  Risto Potila: Lastusten kartano oy:n kotipalstan metsien kehitys ja metsänhoito 1970-luvulta vuoteen 2010 (s. 7–9) *theseus.fi*. Viitattu 15.12.2017.
5. ↑  Suvannon Sanomat: Sakkolalaista asutusta "Marskimailla", nro 2/1964, s. 5–6, viitattu: 31.1.2017
6. ↑  Lempäälän asema oli alkuvuonna 1918 tapahtumien keskipisteessä *Lempäälän-Vesilahden Sanomat/Tampere.nyt*.  Arkistoitu 16.12.2017. Viitattu 15.12.2017.
7. ↑  Historia *Lastunen.net*. Viitattu 15.12.2017.
Aleksandr Kastalski
**Aleksandr Dmitrijevitš Kastalski** (ven. Александр Дмитриевич Кастальский; 28. marraskuuta 1856 Moskova – 17. joulukuuta 1926) oli venäläinen säveltäjä, kuoronjohtaja ja kansanmusiikin tutkija.

Kastalski syntyi papin perheeseen. Hän opiskeli Pjotr Tšaikovskin ja Sergei Tanejevin johdolla. Vuonna 1887 Kastalski sai nimityksen pianonsoiton opettajaksi Kirkkolaulun synodaalikouluun. Hän toimi instituutiossa eri tehtävissä ja eteni vuonna 1910 Synodaalikoulun ja -kuoron johtajaksi. Vuonna 1918 bolševikit sulkivat instituution, mutta Kastalski jatkoi sen korvanneen Kansan kuoroakatemian johtamista, kunnes se suljettiin vuonna 1923. Vuodesta 1922 Kastalski toimi Moskovan konservatorion professorina.

Kastalskia pidettiin uuden, venäläiskansallisen kirkkomusiikin tyylin perustajana. Hänen sävellystuotantonsa koostuu enimmäkseen hengellisistä kuoroteoksista ja kansanlaulusovituksista kuorolle. Muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa ooppera *Klara Militš* (1907, esitettiin Zimin-oopperassa 1916).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Александр Дмитриевич Кастальский Belcanto.ru
2. 1 2 3  Alexander Kastalsky Naxos

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Pekka Tapio Markkula** (1948 – 14. heinäkuuta 1998) oli suomalainen kääntäjä, musiikkitoimittaja ja kustannustoimittaja. Hänet tunnetaan erityisesti Douglas Adamsin *Linnunradan käsikirja liftareille* -kuunnelman ja romaanin suomentajana. Hän suomensi myös muuta tieteiskirjallisuutta ja työskenteli Yleisradiolla kuunnelmien kääntäjänä ja dramatisoijana. Markkula aloitti uransa toimittajana Musa- ja Soundi-musiikkilehtien toimittajana 1970-luvulla. Hän kirjoitti niihin juttuja ja levyarvosteluja sekä omalla nimellään että nimimerkillä Pipin Pieni.

Hänen ensimmäiset suomennoksensa julkaistiin 1980-luvun alussa, kun hän ryhtyi kääntämään John Books -kustantamon julkaisemia kirjoja. Ensimmäisenä julkaistiin Harry Harrisonin *Ruostumaton teräsrotta* vuonna 1980 ja seuraavana vuonna *Linnunradan käsikirja liftareille*, jonka hän suomensi vielä uudelleen vuosikymmenen lopulla. Hän jatkoi kirjojen suomentamista kuolemaansa saakka ja hänen käännöksiään julkaisivat useat kustantamot kuten WSOY ja Like. Hän suomensi pääasiassa tieteiskirjallisuutta ja muuta kaunokirjallisuutta sekä muusikkoelämäkertoja.

Markkula myös käänsi ja dramatisoi kuunnelmia Yleisradiolle. Monet kuunnelmista, joiden kanssa hän työskenteli, oli luokiteltavissa tieteisfiktioksi. Hän kirjoitti myös kaksi omaa kuunnelmaa *Myöhempien aikojen nuoret vihaiset miehet* ja *Hämärimmällä hetkellä*, joista jälkimmäisen Johanna Sinisalon kanssa.

Tämän lisäksi Markkula oli myös novellikirjailija, jonka teoksia julkaistiin suomalaisissa scifilehdissä 1980-luvun lopulla. Vain yksin Markkulan novelli on julkaistu kirjassa, novelliantologiassa nimeltä *Ensimmäinen yhteys* (1988). Hän työskenteli ennen kuolemaansa lisäksi Book Studio -kustantamon Galaxy-tieteisromaanisarjan toimittajana. 

Markkula menehtyi sairauskohtaukseen 50-vuotiaana vuonna 1998. Häneltä julkaistiin vielä postuumisti suomennos Edgar Allan Poe -novellikokoelmasta *Ajan ja avaruuden kartat*. Hänet on haudattu Lamminpään hautausmaalle Tampereelle.

Merkittäviä suomennoksia
------------------------

* Douglas Adams: *Linnunradan käsikirja liftareille* (kaksi suomennosta 1981 ja 1989)
* Henry N. Beard ja Douglas C. Kenney: *Loru sorbusten herrasta*
* Edgar Rice Burroughs: *Apinoiden Tarzan* ja *Tarzanin paluu* (uudet suomennokset)
* Samuel R. Delany: *Nova*
* Philip K. Dick: *Jumalan kahdeksan sormea*
* Harry Harrison: *Ruostumaton teräsrotta* -kirjasarja (5 osaa)
* Edgar Allan Poe: *Ajan ja avaruuden kartat*
* Hunter S. Thompson: *Suuri hainmetsästys*

Lähteet
-------

1. 1 2  Tampereen seurakuntayhtymän hautahaku *Hautahaku*. Viitattu 27.12.2023.
2. ↑  Pekka Markkula on poissa *Aikakone*.  1998. Viitattu 7.7.2012.
3. 1 2 3 4 5  Boris Hurtta: Monena mies tekiessään.  *Portti*, 02/1998. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.7.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Harri Kaitila** (s. 1959 Laitila) on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, jonka äänityyppi on lyyrinen tenori.

Kaitila aloitti lauluopintonsa Turun konservatoriossa jatkaen niitä Wienin Musiikkiyliopistossa (Universität für Musik und darstellende Kunst) ja Wienin konservatorion oopperaluokalla (Privatuniversität Wien), josta hän valmistui 1987. Hän on ollut kiinnitettynä Sankt Pöltenin kaupunginteatteriin Itävallassa ja Passaun Oopperaan Saksassa. Suomessa hän on laulanut keskeisiä tenorirooleja muun muassa Turun, Tampereen, Jyväskylän ja Kuopion oopperoissa. Kaitila esiintyy myös oratorio- ja liedlaulajana. 

Konserttilaulajana Kaitila on esiintynyt erilaisin tango-ohjelmin esimerkiksi Berliinin ja Luxemburgin Filharmonioissa sekä Slovakian Radion konserttisalissa Slovakian Radion Sinfoniaorkesterin solistina. Hän on kääntänyt ja levyttänyt suomalaisia tangoklassikkoja saksaksi. Hänen konserttejaan on taltioitu myös televisioon ja radioon. Hänen viime vuosien tärkeimpiä yhteistyökumppaneitaan ovat olleet bandonéonisti Sami Pirttilahti ja säveltäjä, kapellimestari Tapani Puranen. 

Vuosina 1998–2002 Kaitila toimi Berliinissä Suomen Saksan-instituutin kulttuurivastaavana. Vuodesta 2005 lähtien hän on toiminut myös Uudenmaan Musiikkikoulun ja Laulustudion johtajana ja laulupedagogina Keravalla.

Diskografia
-----------

* Un finlandés en Buenos Aires (2011) Tango Sonorte & Harri Kaitila
* Tango Classica (2002)
* Schicksalstango - Finnischer Tango auf Deutsch (2000), esittäjänä *Harri Kaitila* ja *Kalle Elkomaas Tangoorchester*
* Oopperan Kummitus (1991) ‎Harri Kaitila & Sirkku Wahlroos
* Kevään superhittipaketti (1982)

Lähteet
-------

1. 1 2  Cantango Berlin [vanhentunut linkki]
2. ↑  Suomen kulttuuri saksalaislehdissä heinäkuussa 2003 (Mediakatsaukset, 13.8.2003)  13.8.2003. Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 29.3.2018. Viitattu 2.10.2022.
3. ↑  Tango Classica -konsertin kamarimusiikillinen tunnelma vangitsi yleisön *tangomarkkinat.fi*.  10.12.2007. Viitattu 10.12.2009.  [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Dureeni** eli **1,2,4,5-tetrametyylibentseeni** (C10H14) on orgaaninen yhdiste ja tarkemmin aromaattinen hiilivety. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena.

Ominaisuudet
------------

Dureeni on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta, joiden haju on kamferin kaltainen. Sen suhteellisen pienikokoiselle aromaattiselle hiilivedylle poikkeuksellisen korkea sulamispiste johtuu molekyylin suuresta symmetriasta. Dureeni on veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Dureeni reagoi muiden aromaattisten hiilivetyjen tavoin erityisesti elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla kuten nitraus-, halogenointi- ja sulfonointireaktioilla, mutta se on huomattavasti bentseeniä reaktiivisempi johtuen neljän metyylisubstituentin elektroneja luovuttavasta efektistä, mikä tekee aromaattisesta renkaasta nukleofiilisemman. Esimerkiksi kloorausreaktiossa dureeni reagoi 600 000 kertaa nopeammin kuin bentseeni.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Dureenia esiintyy muun muassa maaöljyssä ja kivihiilitervassa, joista sitä voidaan eristää selektiivisillä zeoliittihartseilla. Pääasiassa sitä valmistetaan kuitenkin synteettisesti. Sitä voidaan valmistaa metyloimalla pseudokumeenia tai ksyleenin isomeereja kloorimetaanilla. Prosessissa katalyyttinä käytetään tyypillisesti alumiinikloridia. Metyloitaessa ksyleenejä muodostuu myös dureenin isomeereja isodureenia ja preniteeniä. Yhdiste voidaan erottaa isomeereistaan kiteyttämällä.

Dureenia käytetään orgaanisten synteesien lähtöaineena. Tärkeimmät siitä valmistettavat molekyylit ovat pyromelliittihappo ja pyromelliittihappodianhydridi, joita muodostuu hapetettaessa dureenia typpihapon, kromihapon tai kaliumpermanganaatin avulla tai käyttämällä hapetuskatalyyttejä, jotka perustuvat divanadiinipentoksidiin tai mangaanin, koboltin ja bromin muodostamiin katalyyttisysteemeihin.

Lähteet
-------

1. ↑  1,2,4,5-Tetramethylbenzene – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 22.1.2015.
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 44. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  H. W. Earhart & Andrew P. Komin: *Polymethylbenzenes, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 22.1.2015
4. 1 2 3  Karl Griesbaum, Arno Behr, Dieter Biedenkapp, Heinz-Werner Voges, Dorothea Garbe, Christian Paetz, Gerd Collin, Dieter Mayer & Hartmut Höke: *Hydrocarbons, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 22.1.2015
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 344. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.1.2015). (englanniksi)
Carl Larsson, *Midvinterblot* (Keskitalven uhri), 1915. Maalaus Ruotsin kansallismuseon portaikossa.
**Yule** (engl.) on muinainen germaanien talvijuhla. Kuukalenterin vuoksi yulen paikka vaihteli joulukuun alusta tammikuun alkuun. Kristinuskon leviämisen myötä Yulen sisältö korvattiin kristillisellä sisällöllä, mutta juhlan nimi säilyi Yulesta suomennettuna jouluna.

Yulea viettävät nykyisin monet uuspakanat ja wiccalaiset. Juhlan ajankohta on tällöin pohjoisella pallonpuoliskolla talvipäivänseisauksen mukaan noin 21. joulukuuta.

Yule ja joulu
-------------

Aurinkoristi poltetaan Saksassa talvipäivänseisauksen aikoihin.
Englannin kielessä sanaa *yule* käytetään nimityksen *Christmas* ("Kristusmessu") rinnalla tai asemesta. Suomessa kaikki keskitalven juhlaperinteet ovat olleet joulu-nimellä. Suomen kielen sana *joulu* on skandinaavinen lainasana, joka juontuu keskitalven juhlan muinaisgermaanisesta nimestä.

Luonnonuskontojen yule
----------------------

Uuspakanat ja wiccat juhlivat yulea muun muassa polttamalla kynttilöitä ja muita tulia auringon paluun vertauskuvana. Kotia saatetaan koristella vihreillä koristeilla ja voidaan valmistaa yule-halko. Luonnonuskovien juhlatavat on muodostettu vanhoista perinteistä kullekin yksilölle sopivaksi. Jotkut wiccat viettävät yulea ja talvipäivänseisausta perhejuhlana, toiset taas pitävät sen uskonnollisena juhlana ja viettävät perhejuhlaa jouluaattona. Wiccalaisten vuodenkierron juhlamenojen tarkoituksena on auttaa ihmistä tuntemaan yhteyttä luonnon kiertokulkuun ja juhlistaa sen käännekohtia. Auringon kierron juhlia järjestetään myös kesäpäivänseisauksena, kevätpäiväntasauksena ja syyspäiväntasauksena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yule – sapatit Varjojen kirja. Viitattu 24.12.2010.
2. 1 2 3 4 5  Yule (talvipäivänseisaus) Thuleian tupa. Viitattu 24.12.2010.
3. ↑  Rätsch, Christian & Müller-Ebeling, Claudia: *Pagan Christmas: The plants, spirits, and rituals at the origins of Yuletide*. Rochester, Vermont: Inner Traditions, 2006. ISBN 1594770921. (englanniksi)
4. ↑  Sytytetään tulet Talvipäivänseisauksena *Seita online*.  joulukuu 2010. Lehto – Suomen Luonnonuskontojen yhdistys.  Arkistoitu 1.1.2013. Viitattu 21.12.2010.
5. ↑  Lempiäinen, Pentti: *Pyhät ajat*, s. 96. 6. uudistettu painos. Helsinki: Kirjapaja, 2008. ISBN 978-951-607-651-8.
6. ↑  Aurejärvi-Karjalainen, Anneli: *Perheen omat juhlat: Siviiliseremoniat häistä hautajaisiin*, s. 183. Helsinki: WSOY, 1999. ISBN 951-0-23761-2.
7. ↑  Häkkinen, Kaisa: *Nykysuomen etymologinen sanakirja*, s. 285. Helsinki: WSOY, 2004 (4. painos 2007). ISBN 951-0-27108-X.
8. ↑  Rituaalit *Wicca.fi*.  2005.  Arkistoitu 11.6.2010. Viitattu 13.8.2010.
9. ↑  Mitä wicca on? Lehto – Suomen luonnonuskontojen yhdistys ry. Viitattu 24.3.2010.
10. ↑  Tiitto, Marjo: Kevät riehaannuttaa rituaaleihin  20.3.2008. MTV3 Helmi. Viitattu 14.8.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Joulun pimeä menneisyys Ylen Elävä arkisto.
**Ilmapallokaari** on ilmapalloista koostuva ilmapalloköynnös, joka on suosittu koristuselementti erilaisissa juhlissa ja tapahtumissa. Se on erityisen suosittu esimerkiksi syntymäpäiväjuhlissa, häissä, valmistujaisissa ja vauvakutsuilla. Ilmapallokaaren rakentaminen vaatii taitoa ja huolellisuutta. Ilmapallojen kiinnittämiseen voidaan käyttää esimerkiksi narua, teippiä tai muita ilmapallojen kiinnitystarvikkeita. Muotoiluun voidaan käyttää erilaisia tukirakenteita, kuten metallikehikkoa tai pahvista tehtyä kaarirunkoa. Ilmapallokaari voi olla yksinkertainen tai moniuloitteisempi, ja sen koko voi vaihdella juhlan tarpeiden mukaan. Ilmapallokaaren korkeus voi vaihdella muutamasta metristä jopa useisiin metreihin. Ilmapallokaaren rakentaminen voi vaatia useita tunteja, riippuen koosta ja halutusta tyylistä.

Ilmapallokaari on suosittu myös kaupallisissa tapahtumissa ja mainoskampanjoissa. Se voi toimia houkuttelevana koristeena ja kiinnittää huomiota ohikulkijoihin. Ilmapallokaari voi olla myös osa yrityksen brändiä ja tunnistettava elementti.

Vaikka ilmapallokaari on suosittu koristuselementti, sen ympäristövaikutuksia tulee myös huomioida. Ilmapallot voivat aiheuttaa ympäristöhaittoja, jos ne päätyvät luontoon tai vesistöihin. On tärkeää huolehtia siitä, että ilmapallot kerätään ja hävitetään asianmukaisesti juhlien jälkeen. Myöskin materiaalina on valittavana normaaleita lateksi-ilmapalloja, sekä biohajoavia ekoilmapalloja. 

Kaiken kaikkiaan ilmapallokaari on suosittu ja monipuolinen koristuselementti erilaisissa juhlissa ja tapahtumissa. Se tarjoaa mahdollisuuden luoda näyttävyyttä ja iloa juhlatilaan, ja se on helppo räätälöidä juhlan teeman mukaan.