recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ilkka Juhani Haikala** (20. maaliskuuta 1952 Helsinki – 20. joulukuuta 2010 Helsinki) oli Tampereen teknillisen yliopiston professori.

Opinnot ja työura
-----------------

Ylioppilaaksi Haikala pääsi Töölön yhteislyseosta vuonna 1971. Hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston tietojenkäsittelyopin laitoksella samana vuonna, valmistuen sieltä filosofian kandidaatiksi 1979, lisensiaatiksi 1985 ja tohtoriksi 1986. Jo vuodesta 1974 alkaen hän oli toiminut yliopistossa tuntiopettajana, lehtorina, yliassistenttina, tutkijana, suunnittelijana ja vanhempana suunnittelijana. Hänen työtehtäviinsä kuuluivat opetus, tutkimus ja käytännön ohjelmistoprojektit. Tutkimuksen ja opetuksen kohteiksi valikoituivat käyttöjärjestelmät, suorituskykyanalyysi ja myöhemmin ohjelmistotuotannon menetelmät. 

Väiteltyään Haikala siirtyi Tampereen teknillisen korkeakoulun (nyk. Tampereen teknillinen yliopisto) ohjelmistotekniikan laitokselle hoitamaan apulaisprofessuuria ja sittemmin professuuria. Syksystä 1991 hänet nimitettiin ohjelmistotekniikan määräaikaiseen professorin virkaan opetusalana "ohjelmistotekniikka, erityisesti ohjelmistotuotantoon liittyvät kysymykset". Viisi vuotta myöhemmin virka vakinaistettiin. Tampereella työskennellessään Haikala ehti ohjata yli 900 diplomityötä. Tämä kuvastaa osaltaan hänen merkitystään ohjelmistotyön käytäntöjen opettajana, mihin hän paneutui myös ohjelmistoammattilaisten täydennyskoulutuksesta vastaavana henkilönä.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

Haikala kirjoitti useita tieteellisiä artikkeleita ja kolme kirjaa, joista on otettu useampia painoksia:

* Ilkka Haikala ja Tommi Mikkonen: *Ohjelmistotuotannon käytännöt*. ISBN 9789521417542. Talentum Media Oy, 2011.
* Ilkka Haikala ja Jukka Märijärvi: *Ohjelmistotuotanto*. ISBN 9521408502. Talentum Media Oy, 2006.
* Ilkka Haikala ja Hannu-Matti Järvinen: *Käyttöjärjestelmät*. ISBN 9521408510. Talentum Media Oy, 2004.
* Haikala, Ilkka & Märijärvi, Jukka: *Ohjelmistotuotanto*. Satku, 2000. ISBN 951-762-769-6.

Henkilötietoja
--------------

Haikalan vanhemmat olivat professori Eino Haikala ja yo-merkonomi Marja Emilia Inkeri Henttu. Haikala oli sotilasarvoltaan reservin luutnantti (1989). Hän oli naimisissa vuodesta 1974 alkaen Eva Maria Inkeri Hytin kanssa, perheeseen syntyi kolme lasta. Haikalan harrastuksiin kuuluivat puutarhanhoito, lampaankasvatus, kirjallisuus, huonekalujen nikkarointi ja sienet. Näitä harrastuksia yhdisti hänen Längelmäeltä hankkimansa pientila. Leskeksi jäätyään Haikala avioitui Pirjo Liinamon kanssa.

Lähteet
-------

* Hannu Jaakkola, Reino Kurki-Suonio, Tommi Mikkonen 2011. Professori Ilkka Haikalan muistokirjoitus. Helsingin Sanomat, 3.1.2011. Sivu C4. Artikkelin verkkoversio
* Veli-Matti Autio (toim.): *Suomen professorit. Finlands professorer*. ISBN 951-95189-6-7. Professoriliitto, 2000.  Sivu 95.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Moombahton** on yhdysvaltalaisen DJ:n ja tuottajan Dave Nadan Washington D.C.:ssä vuonna 2009 kehittämä musiikkityyli, joka yhdistää housemusiikkia ja reggaetonia. Musiikillisesti moombahton syntyi kun Nada (oik. David Villegas) soitti dutch house -alatyyliin kuuluvia tanssihittejä reggaetonin hitaammalla (108 bpm) rytmillä. Moombahtonille tyypillisiä elementtejä ovat tukevat bassoraidat, kaksiaskelinen syke ja nopeat rumpufillit. Toisinaan käytetään myös a cappella rap-sämplejä ja lähes aina kappaleissa on reggaeton-vaikutteita. Moombahton-artisteja ovat muun muassa Valentino Khan, Dillon Francis, Disgraceland, Jay Fay, Pickster One ja Bro Safari. Dave Nada tekee nykyisin musiikkia yhdessä Matt Nordstromin kanssa nimellä Nadastrom.

Lähteet
-------

1. ↑  Yenigun, Sami: Moombahton: Born In D.C. Bred Worldwide *NPR*.  2011. Viitattu 15.11.2013.
2. ↑  Jonathan L. Fischer: Our Year in Moombahton *Washington City Paper*.  24.12.2010. Viitattu 15.11.2013.
3. ↑  Anibal Luque: 5 Artists to Watch: Moombahton *DJZ*.  14.1.2013.  Arkistoitu 9.12.2013. Viitattu 15.11.2013.
4. ↑  Nadastrom *Nadastromin kotisivut*. Viitattu 15.11.2013.
**Ilkka Alatalo** (s. 2. syyskuuta 1955 Oulu) on suomalainen jääpalloilija ja jääkiekkoilija. 

Jääpallossa Alatalo pelasi 31 A-maaottelua, joissa teki 13 maalia. MM-kisoissa hän saavutti hopeaa 1987 ja pronssia 1985. Jääpallon SM-sarjassa hän saavutti Oulun Luistinseuran riveissä kuusi Suomen-mestaruutta.

Jääkiekossa Alatalo pelasi yhteensä kolme kautta jääkiekon SM-liigassa, edustaen Oulun Kärppiä. Alatalo pelasi SM-liigassa yhteensä 106 ottelua. Kärpissä hän pelasi miesten otteluita kaiken kaikkiaan 189. SM-liigassa Alatalo teki 25 maalia ja antoi 24 maalisyöttöä. Alatalo oli nostamassa Kärppiä SM-liigaan kauden 1976–1977 päätteeksi. Ensimmäisellä liigakaudellaan 1977–1978 Alatalo teki 20 tehopistettä. Kaudella 1978–1979 Alatalo teki runkosarjassa 22 tehopistettä ja liigakarsinnoissa kuudessa ottelussa yhtä monta tehopistettä. Kaudella 1979–1980 Alatalo teki runkosarjassa vain seitsemän pistettä ja kuudessa pudotuspeliottelussa yhden pisteen. Kauden päätteeksi hän voitti SM-liigassa pronssia.

Alatalon isä Seppo Alatalo ja serkku Matti Alatalo olivat myös jääpalloilijoita ja lajin MM-mitalisteja ja Suomen-mestareita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Siukonen, Markku; Rantala, Risto: *Kaikki urheilusta*, s. 403. Otava, 2006. ISBN 978-951-1-20841-9.
2. 1 2  Ilkka Alatalo Player Profile *eliteprospects.com*. www.eliteprospects.com. Viitattu 22.9.2015. (englanniksi)
3. ↑  Liiga Season 1979–1980 *eliteprospects.com*. www.eliteprospects.com. Viitattu 22.9.2015. (englanniksi)
**Scramble** on Konamin kehittämä ja julkaisema räiskintäpeli, joka on julkaistu kolikkopelinä vuonna 1981. Pelistä on julkaistu käännös muun muassa Tomy Tutor -mikrotietokoneelle ja Vectrex -pelikonsolille.

Peli oli Konamin varhaisia hittipelejä ja ensimmäisiä kotitietokoneille käännettyjä pelejä.

Pelaaminen
----------

Peli on sivuttaisvierittävä, jossa maasta ammutut raketit yrittävät osua pelaajan alukseen. Pelaajalla on käytettävissä vain rajallisesti polttoainetta, jota saa lisää ampumalla maassa olevia säiliöitä.

Kiistat
-------

Peli oli oikeuskiistan aiheena vuonna 1982. Päätöksessä todettiin Omni Video Gamesin yrittäneen tahallisesti hyötyä pelistä, johon Stern Electronicsilla oli yksinoikeus Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Päätöksessä myös todettiin videopelin audiovisuaalisen työn olevan tekijänoikeuden alaisesti suojattavaa.

Kloonit
-------

Pelistä on julkaistu epäviralliseja klooneja useille eri alustoille kuten Commodore 64:lle nimellä *Skramble!* vuonna 1983.

Lähteet
-------

1. ↑  Suuri ja monipuolinen - Konami  21.3.2006. Pelit. Viitattu 2.6.2019.
2. 1 2  Scramble *retrogamer.net*.  16.2.2009. Viitattu 2.6.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3  Case: Stern Elec. v. Kaufman (2nd Cir. 1982) [C,TM] Patent Arcade. Viitattu 2.6.2019. (englanniksi)
4. ↑  Skramble! Lemon64. Viitattu 2.6.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Scramble* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Scramble* Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
* *Scramble* Arcade History -sivustolla (englanniksi)
* 669 F. 2d 852 - Stern Electronics Inc v. Kaufman OpenJurist-sivustolla (englanniksi)
**Scotts Shipbuilding and Engineering Company** tai lyhyesti **Scotts** oli brittiläinen laivanrakennusyhtiö, jonka telakka sijaitsi Greenockissa, Skotlannissa Clyde-joen varrella.

John Scottia, joka loi Greenockin laivanrakennusteollisuuden, katsotaan yhtiön perustajaksi. Scott-suku valtasi 1790 Greenockin alueen haltuunsa ja C G Scott aloitti 1850 Cartsdyken telakalla työt nimellä Scott & Company.

John Scott (II) ja Robert Scott hankkivat 1883 viereisen R Steele & Companyn telakan perustaakseen Cartsburnin telakan. John Swire & Company oli 1900 yhtiön suurin osakkeenomistaja ja Henry Scott oli Swire Scott yhtiön johtajana. Hän myös suunnitteli ja valvoi Swiren Taikoon telakan toimintaa Hongkongissa. Scottin perhe omisti neljänneksen Swirestä, kunnes he ottivat yhtiön haltuunsa 1904.

Scott valtasi 1925 Ross & Marshall's Cartdyke Mid telakan. He vaihtoivat 1934 Cartsdyke East telakan Cartsdyke Mid telakkaan Greenock Dockyard Limitedin kanssa. Yhtiön valtasi kesäkuussa 1965 Scott's & Sons (Bowling) Ltd ja se yhdistyi joulukuussa Greenockin telakkayhtiöön. Yhtiön telakat Cartsburn ja Cartsdyke sulautuivat 1966 yhteen. Yhtiö liittoutui 1970 Lithgowsin kanssa, jolloin syntyi Scott Lithgows Ltd. Uusi yhtiö sulautui 1977 British Shipbuilders konserniin.

Cartsdyken telakka suljettiin 1979 ja Cartsburn 1984. Scott Lithgow telakoineen myytiin 1984 Trafalgar Houselle. Tämän jälkeen yhtiön laivanrakennus päättyi. 

* HMS Matabelen vesillelasku vuoden 1937 lokakuussa.HMS Matabelen vesillelasku vuoden 1937 lokakuussa.
* Näkymä entiselle Scotts-telakalle Greenockissa, taustalla Hammerhead-nosturi kohoaa telakoiden yllä.Näkymä entiselle Scotts-telakalle Greenockissa, taustalla Hammerhead-nosturi kohoaa telakoiden yllä.
* Näkymä luoteeseen Greenockin yli.Näkymä luoteeseen Greenockin yli.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Clyde-joen telakat

|  |
| --- |
| 

Ferguson
Lithgows
Scott
Stephen
Fairfield
H&W
Yarrow
Connell
Barclay Curle
Henderson
Inglis
Denny
John Brown
Lobnitz
Beardmore

 |
**Winfield Scott "Scotty" Moore III** (27. joulukuuta 1931 Gadsden, Tennessee – 28. kesäkuuta 2016 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen kitaristi. Hänet tunnettiin parhaiten Elvis Presleyn soolokitaristina vuosina 1954–1958 ja uudelleen 1960–1968. Hänet valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2000 ja Memphis Music Hall of Fameen vuonna 2015.

Elämä
-----

Winfield Scott "Scotty" Moore III syntyi 14-lapsiseen perheeseen lähellä Gadsdenia Tennesseessä 27. joulukuuta 1931. Hän toimi Yhdysvaltain laivastossa Koreassa ja Kiinassa vuosina 1948–1952.

Mooren ura Elvis Presleyn ja basisti Bill Blackin kanssa alkoi Sun Recordsilla 5. heinäkuuta 1954. Tämän jälkeen Moore soitti useimmilla Elviksen tunnetuimmista kappaleista. Kappaleita, joilla hän soitti, olivat muun muassa "That's All Right", "Heartbreak Hotel", "Blue Suede Shoes", "Hound Dog" ja "Jailhouse Rock".

Vuonna 1958, kun Elviksen asepalvelus alkoi, Moore ryhtyi työskentelemään Fernwood Recordsille ja soitti Thomas Waynen kappaleella "Tragedy", jonka hän myös tuotti.

Elviksen palattua Moore soitti tämän albumilla "Elvis Is Back!" ja tämän jälkeen hänen albumeillaan vuoteen 1967 saakka.

Vuonna 1964 Moore julkaisi huonosti myyneen sooloalbumin "The Guitar That Changed the World".

Vuonna 1968 Moore esiintyi vielä Elviksen kanssa tv-spesiaalissa *’68 Comeback Special*. Tämä jäi hänen viimeiseksi esiintymisekseen Elviksen kanssa.

Moore jatkoi uraansa vuoteen 2007 saakka. Hän kuoli 84-vuotiaana 28. kesäkuuta 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Elviksen kitaristi Scotty Moore on kuollut *hs.fi*.  29.6.2016. Viitattu 27.8.2017.
2. ↑   (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Porkkalan vuokra-ajan (1944–1956) muistoja järven etelärannalla.
**Meiko** on Kirkkonummella sijaitseva kirkasvetinen järvi. Järven vedenlaatu on pysynyt erinomaisena, koska sitä ympäröivä alue on asumatonta ja veden kuormitus on hyvin vähäistä. Ilmansaasteista johtuva happamoituminen uhkaa kuitenkin järveä. Uiminen on sallittua muualla paitsi Meiko-järven vedenottamon läheisyydessä. Eläinten uittaminen on kiellettyä koko järvessä.

Meiko ja sitä ympäröivät maa-alueet ovat Natura 2000 -aluetta ja Meiko itse on suojeltu vesilain nojalla. Vesialue on Myllykylän ja Överbyn kylien osakaskuntien omistuksessa.

Meiko (81.061.1.007) kuuluu Estbyån valuma-alueeseen (81.061), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Meiko on Estbyån alueen laajin vakavesi Humaljärven jälkeen ennen Djupströmiä ja Vaipoa. Se on Estbyån alueen luoteisia vakavesiä. Alueeseen kuuluvat myös Meikon ja Humaljärven välissä sijaitsevat metsäjärvet, kuten Immerlampi ja Korsolampi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansalaisen Karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 4.12.2011.
2. 1 2 3 4 5  OIVA – Ympäristö- ja paikkatietopalvelu (edellyttää rekisteröitymisen) Ympäristöhallinto. Viitattu 4.12.2011.
3. ↑  Kirkkonummen kunnan ympäristönsuojelumääräykset (pdf) (sivu 8)  10.08.2006. Kirkkonummen kunta.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 26.3.2011.
4. ↑  Meiko - Lappträsk  11.7.2008. Uudenmaan ympäristökeskus. Viitattu 26.3.2011.
5. ↑  Estbyån valuma-alue (81.061) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus SYKE. Viitattu 3.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Meiko Suomen ympäristökeskuksen Järviwiki -sivuilla
* Meikon salomaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Uudenmaan ympäristökeskus: Meiko - Lappträsk
* Kvarnbyn kalastuskunta
**Sakarias Hjalmari Tuominen** (24. lokakuuta 1892 Hollola – 15. maaliskuuta 1963 Lahti) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Tuomisen vanhemmat olivat maanviljelijä Sakarias Tuominen ja Henriikka Hölmä ja puoliso vuodesta 1920 Ingrid (Inkeri) Irene Jokela. Tuominen kävi kansakoulun ja Lahden maamieskoulun ja hoiti sitten kotitilaansa. Vuonna 1921 hän perusti Lahteen valmisvaate- ja lyhyttavaraliikkeen ja puolisonsa kanssa sen yhteyteen vuonna 1927 pukutehtaan. Vuonna 1940 liikkeistä muodostettiin kaksi osakeyhtiötä, Tuominen Oy vähittäiskaupaksi ja Tuomisen Pukutehdas Oy vaatteiden valmistajaksi. Tuominen oli itse kummankin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Sota-aikana pukutehtaassa valmistettiin asetakkeja ja housuja, sotien jälkeen varsinkin miesten pukuja ja päällystakkeja.

Vuonna 1951 Tuominen perusti vielä valmisvaateliike Muotisuunnan ja ryhtyi myös sen toimitusjohtajaksi. Hän omisti lisäksi Lahdessa useita asuin-, teollisuus- ja liikekiinteistöjä sekä tontteja. Tuominen osallistui aktiivisesti Lahden seudun ja vaatetusalan yhteistyöhön sekä yleishyödyllisiin järjestöihin. Hän teki huomattavia lahjoituksia koulutuksen, liikunnan, tutkimuksen ja sosiaalisen hyvinvoinnin edistämiseksi. Teollisuusneuvoksen arvonimen Tuominen sai 1953. Hänen perustamansa ja harjoittamansa vaatetusalan liiketoiminta ajautui lopulta, kolmisenkymmentä vuotta hänen kuolemansa jälkeen, konkurssiin vuonna 1991.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hjalmari Tuominen *Biografiasampo*. Viitattu 23.12.2021.
**Knut Oscar Furuhjelm** (21. marraskuuta 1880 Varsova – 6. huhtikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen graafikko. Hänellä oli merkittävä rooli suomalaisen julistetaiteen kehittymisessä 1900-luvun alkupuolella.

Furuhjelm syntyi Varsovassa, missä hänen isänsä Rolf Furuhjelm toimi upseerina. Isä oli mennyt naimisiin puolalaisen Wanda Zaydelin kanssa. Nuoruutensa Oscar Furuhjelm eli kuitenkin Vaasassa. Siellä isä Rolf Furuhjelm toimi Vaasan tarkk'ampujapataloonan viimeisenä komentajana. Oscar Furuhjelm opiskeli vuosina 1900–1902 Helsingin Polyteknillisessä opistossa ja sen jälkeen Kööpenhaminan taideakatemiassa, Münchenin taideakatemiassa, Berliinissä ja Pariisissa. Pariisissa hän suoritti mainosgrafiikan kurssin. 

Vuonna 1910 Furuhjelm perusti mainosgraafikko Heino Aspelinin ja arkkitehti Gösta Kulvikin kanssa Finska konstnärliga reklambyrån -mainostoimiston, joka pysyi kuitenkin pystyssä vain vuoden. Vuodesta 1914 alkaen hän työskenteli Öflund & Pettersson -painotalon piirtämössä, jossa hän vastasi muun muassa Stockmannin tavaratalon mainosten suunnittelusta. Yritys sulautettiin vuonna 1918 Tilgmann Ab -yhtiöön, jonka palvelukseen myös Furuhjelm siirtyi. Furuhjelm toimi Tilgmannin kuvataideosaston johtajana 1928–1952. 

Furuhjelm tuli julkisuudessa tunnetuksi sekä julistetaiteilijana että sarjakuva- ja pilapiirtäjänä. Vuosisadan alkupuolella hän julkaisi omaa *Movitz*-lehteään ja kuului *Garm*, *Kerberos* ja *Puntari* -pilalehtien avustajiin. Vuonna 1933 hän osallistui myös pilapiirtäjien *Humoristernas utställning* -näyttelyyn Tukholmassa ja oli innokkaasti mukana samana vuonna perustetun Suomen Taidepiirtäjäin liiton toiminnassa. Hänen julistetaiteestaan erityisen tunnettuja ovat muun muassa Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiölle tehdyt työt vuosina 1909–1911. Furuhjelm suunnitteli myös joulukortteja. Vapaa-ajallaan hän oli mukana parapsykologisen Sällskapet för Psykisk Forskning -yhdistyksen toiminnassa.

Oscar Furuhjelm on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Samassa haudassa lepäävät myös Furuhjelmin sisko Viola sekä heidän puolalainen äitinsä Wanda Furuhjelm.

Lähteet
-------

* Uppsalgsverket Finland
* Come to Finland: Oscar Furuhjelm[vanhentunut linkki]
* Magnus Londen & Joakim Enegren 2007. *Come to Finland, Affischer & resor, 1851–1965*, s. 15–16, 43, 239.
* Vaasan Kaupunki | Kaupunkikierrokset (Arkistoitu – Internet Archive)
* Aho, Jouko (1993): *Parapsykologit*. Suomen historiallinen seura, Helsinki.
* Järvi, Olavi: *Parhaat pilapiirtäjämme*. Tammi, 1979, ss. 31–34.
* Honkanen, Helmiriitta. *Placatista julisteeksi: suomalaisen julistetaiteen historiaa kirjapainotaidon alusta vuoteen 1960*. Otava, 1983, s. 42.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Hjerkinnin ampuma-alue
**Hjerkinnin ampuma-alue** (norj. *Hjerkinn skytefelt*) on Norjan puolustusvoimien ampuma-alue luonnonpuiston vieressä. Se sijaitsee 1 100 – 1 900 metrin korkeudessa merenpinnasta ja sen pinta-ala on 165 km². Norjan puolustusvoimat kokeilee siellä mm. rypälepommin räjähdystehoa. Norjan ilmavoimat harjoittelee pommituslentoja F-16-hävittäjillä kyseisellä alueella. Ampuma-alueen maalialueella on sähköisiä antureita räjähdysten analysoimiseen.

Belgian ilmavoimien F-16AM pudotti rypälepommeja sivuun maalista vuonna 2002. Virhe aiheutti raivaamisen tarpeen ja Norjan suurkäräjillä alkoi hanke rypälepommien käytön kieltämiseksi.

Norjan puolustusvoimat havaitsi syksyllä 2005 rypälepommien tytärammusten korkeita räjähtämättömyysprosentteja. Libanonin sodasta 2006 ja siellä räjähtämättä jääneistä uusista H85-tytärammuksista johtuen kokeita jatkettiin 21. syyskuuta 2006 Norjan puolustusvoimien tutkimuslaitoksen johdolla. Kokeet herättivät mielenkiintoa muun muassa Ison-Britannian alahuoneessa Libanonin raivaustilanteen vuoksi.

Ampuma-alueella käytettäviä kalustoja ja järjestelmiä
-----------------------------------------------------

* F-16 Fighting Falcon, Alankomaiden ilmavoimat, Belgian ilmavoimat ja Norjan ilmavoimat
	+ Mk 82 -lentopommi
* M109-telatykki

Aiheesta muualla
----------------

* NRK: Klasebomber gir uro i SV og Sp - Forsvarets testing av klasebomber på Dovrefjell skaper stor uro i SVs og Senterpartiets rekker (norjaksi)
* VG: Grønt lys for klasebombing i utlandet - Norske jagerflypiloter får fortsatt trene med klasebomber, men bare når de deltar på NATO-øvelser i utlandet (norjaksi)
* Aftenposten: Slapp klasebomber over Dovrefjell (norjaksi)
* Ny Tid: Forbud mot klasebomber i det blå (norjaksi)
* Tidens Krav: Vil stoppe klasebombing i Hjerkinn skytefelt (norjaksi)
* Godbrandsdölen Dagningen: Skall sprenge 18 000 bomber (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
* Forsvarsnett: Feilslipp av bombe i Hjerkinn skytefelt (Arkistoitu – Internet Archive), Jahn Rønne 14.11.2003 (norjaksi)
**Kavoúsi Kástro** (kreik. Καβούσι Κάστρο) on minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ierápetran kunnassa noin 1,4 kilometriä kaakkoon nykyisestä Kavoúsin kylästä, josta se on saanut nimensä.

Kavoúsi Kástron (merkitty ympyrällä) ja Kavoúsi Vrontáksen (merkitty tähdellä) paikat mereltä nähtynä, alempana Kavoúsin kylä.
Kavoúsi Kástron paikka on ollut asuttu erityisesti myöhäisellä minolaisella kaudella IIIC (LM IIIC) noin 1200–1100 eaa. Paikalla on ollut jonkin verran asutusta vielä geometrisella kaudella. Asutus sijaitsee huipulla korkealla vuorenrinteessä, noin 713 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Alempana saman vuoren rinteessä sijaitsee toinen saman ajan arkeologinen kohde, Kavoúsi Vrontás.

Paikalla suoritti ensimmäisiä arkeologisia tutkimuksia Harriet Boyd vuonna 1900. Laajamittaiset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1987. Niitä on suorittanut American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gesell, G. C. & Day, L. P. & Coulson, W. D. E: Excavations at Kavousi, Crete, 1987pdf uploads hesperia 148100.pdf.  *Hesperia*, 1988, 57. vsk, nro 4. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kavoúsi Kástro** Wikimedia Commonsissa
**Shizugataken taistelu** (jap. 賤ヶ岳の戦い, *Shizugatake no Tatakai*) oli Japanin Sengoku-kaudella käyty taistelu Toyotomi Hideyoshin ja Oda Nobutakan kannattajien välillä.

Taistelun kulku
---------------

Toukokuussa 1583 Oda Nobunagan entinen kenraali Shibata Katsuie järjesti useita samanaikaisia hyökkäyksiä Hideyoshin kenraalien hallitsemiin linnoituksiin. Näihin hyökkäyksiin kuului Sakuma Morimasan yritys vallata Nakagawa Kiyohiden hallitsemaa linnaa, jonka puolustukset kuitenkin kestivät, vaikka itse Kiyohide menehtyi välikohtauksessa. Hyökkäyksen päätteeksi Katsuie käski Morimasaa vetää joukkonsa takaisin, sillä nämä olivat liian kaukana Katsuien omasta armeijasta. Morimasa ei kuitenkaan kuunnellut käskyjä ja leiriytyi suunnitelmanaan uusi hyökkäys. Morimasa uskoi paikalle kiirehtineen vastustajansa Toyotomi Hideyoshin olleen ainakin neljän päivän matkan päässä.

Todellisuudessa Hideyoshin oli kuullut Morimasan hyökkäyksistä ja pakotti miehensä marssimaan yön yli onnistuen saapumaan Shizugatakeen puolentoista päivän sisällä. Sakuma komensi miestensä lopettamaan linnan piirittämisen ja valmistautumaan puolustautumaan, mutta Hideyoshi murtautui joukkojen puolustuksen läpi helposti. Hän pakotti Morimasan joukot perääntymään sekasortoisesti, ja jahtasi näitä Katsuien hallitsemaan Kitanoshon linnaan Echizenin provinssissa. Hideyoshin joukot valtasivat linnan, mutta Katsuie ehti sytyttää sen keskuksen palamaan, tappaa perheensä ja tehdä seppukun.

Hideyoshin puolella taistelleet seitsemän kenraalia saivat taistelusta paljon mainetta ja kunniaa, ja heitä alettiin kutsua nimellä Shizugataken seitsemän keihästä. Näiden kenraalien joukossa oli Katō Kiyomasa, josta sittemmin tuli yksi Hideyoshin lähimmistä alaisista.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Shizugatake
**Hjelledalen** on Strynin kunnassa, Sognin ja Fjordanen läänissä, Norjassa sijaitseva laakso.

Maantiede
---------

Hjelledalen on U-laakso, jollaisia aikanaan levinneet laaksojäätiköt ovat jättäneet jälkeensä. Useat laaksoa ympäröivät vuorenhuiput yltävät noin 1 400 metristä lähes 1 900 metrin korkeuteen asti merenpinnan tasosta. Laaksoon liittyy joitakin sivulaaksoja – Sunndalen, Skjerdingsdalen ja Grasdalen – ja päälaakso jatkuu korkeammalle itään Videdalenina.

### Jäätiköt

Laaksoa ympäröivillä ylängöillä ja vuorien lailla on joitakin jäätiköitä. Niistä huomattavimmat sijaitsevat Strynefjelletin, Sætrefjelletin ja Midtstolhyrnan yllä.

### Laakson vesi

Laakson pohjalla virtaa Hjelledøla-joki. Sen vesi laskee lännempänä sijaitsevaan Oppstrynsvatnet-järveen, josta edelleen länteen kohti Nordfjord-vuonoa. Vesi on peräisin sekä laaksoon liittyvistä sivulaaksoista – Sunndalenista, Skjerdingsdalenista, Grasdalenista ja Videdalenista – että laakson varrella olevilta vuorilta virtaavista vuoripuroista, jotka tulevat ylhäällä olevilta jäätiköiltä. Myös sivulaaksojen vedet ovat peräisin jäätiköiltä ja ylänköjärviltä.

Liikenne
--------

Laakson pohjalla kulkee Fv15-tie, joka ennen idempänä olevaa Strynefjelletin ylänkölaaksoa, Videdalenia, kääntyy tunneliin ja oikaisee näin väliin jäävien vuorten läpi Breiddalen laaksoon. Siellä tie tulee risteykseen, josta tie jatkuu joko itään kohti Grotlia ja Lomia tai kääntyy Fv63-tielle kohti Geirangeria ja pohjoista. Lännensuuntaan Hjelledalenissa kulkeva Fv15-tie jatkuu Strynsvatnet-järven rannalla olevan Hjellen kautta kohti Strynin keskuskylää. Laakson itäosassa Fv15-tie risteää myös Videdaleniin, Strynefjelletiin luo nousevalle vanhemmalle Fv258-tielle. Tien varrella on hotelli sekä ylempänä Strynefjellet Sommarski -laskettelukeskus. Tie johtaa edelleen kohti itää, missä se päättyy risteykseen Fv15-tien kanssa, Grotliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Karttadata: Norkart: Virtuaalinen Norjan kartta Sesam.  Arkistoitu 4.5.2009. Viitattu 23.08.2011. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hjelledalen** Wikimedia Commonsissa
**Untamojärvi** on latvajärvi Rautjärven asemanseudun koillispuolella Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,2 neliökilometriä. Etäisyys Lappeenrannasta on 59 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Untamojärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 1,7 kilometriä. Laajin niemimaa on itärannan Kokinniemi, jonka vastarannalla sijaitsee Haukkaniemi. Kokinniemen eteläpuolella sijaitsee Taltielahti ja pohjoispuolella Paalahti. Luoteessa järvi kapenee Pehmytlahdeksi. Lounaassa sijaitsee rantaviivaltaan epämääräinen Joenlahti. Noin kymmenesosa Untamojärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvänne sijaitsee järven luoteisosassa.

Untamojärven saariluku on kolme. Laajin saarin on Kokinniemen lounaispuolella sijaitseva Suurisaari, jonka lounaispuolella lähellä järven lounaisrantaa sijaitsee Pienisaari. Joenlahdella sijaitsee muutaman aarin laajuinen luoto. Untamojärven pohjois- ja itärannoilla on melko paljon pientaloja. Järven koillispuolella sijaitsee Paalahdensuo. Pehmytlahden rantaviivaa mukailee järven pohjoispuolitse kulkeva yhdystie 14907. Tien vieritse kulkee rautatie.

Untamojärveen virtaa useita metsäojia ja niiden myötä humuspitoista vettä. Untamojärvi laskee järven lounaiskulmasta alkavaa Hinkanojaa Karssuon kautta etelään Rautjärveen (89,7 metriä mpy). Rautjärvi laskee Helisevänjokeen.

Untamojärven vesitilavuus on 4 956 000 kuutiometriä.

Untamojärvi (04.194.1.003) kuuluu Rautjärven lähialueeseen (04.194), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Vuoksen alue (04.19) ja ensimmäinen jakovaihe on Suur-Saimaan alue (04.1). Rautjärven lähialueella on yksitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Rautjärvi ja Untamojärvi ovat laajimmat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Untamojärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 14.3.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Edellyttää rekisteröitymisen. Viitattu 14.3.2023.
3. ↑  Untamojärvi (04.194.1.003) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 14.3.2023.
4. 1 2  Untamojärven ranta-asukkaiden aktiivisuus palkittiin *Ympäristö.fi*. Viitattu 14.3.2023.
5. ↑  Rautjärven lähialue (04.194) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 14.3.2023.
**Lamminjärvi**  on kuivatettu järvi Pirkanmaalla Vesilahden Onkemäellä, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Koskenjoen valuma-alueeseen. Lamminjärvi kuivatettiin suoksi ja pelloksi hiljalleen 1900-luvun alkupuoliskon aikana.

Historiaa
---------

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi piirrettiin saman kokoiseksi kuin esimerkiksi Sarvijärvi ja se sijaitsi keskellä suota. Kartassa ei ole Lamminjärven nimeä, muuta siihen oli piirretty Inhanoja laskuojaksi ja nykyinen Pussimäenoja, joka laskee Iso Arajärvestä, on vain pienempi sivuhaara. Se on piirretty vielä vuoden 1922 Tampereen taloudellisessa kartassa järvenä, jonka nimi kirjoitettiin siinä "Lammijärvi". Lamminjärven lyhyt laskuoja laski Hirvijärveen, jonka vedenpinta on voinut olla samalla korkeudella Lamminjärven kanssa. Vuoden 1959 peruskartassa järven avovesi on kuivunut märäksi suoksi. Suon läpi kulkee kapea oja, jota on vuoden 1980 kartassa merkitty huomattavasti leveämpänä ja suorempana Myllykoskesta Hirvijärveen asti. Vuoden 1993 kartassa näkyy, kuinka entisen järven rantapeltoja on annettu joutamaaksi Tervakorven kohdalla ja siitä ojan yli pohjoisessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lamminjärvi, Vesilahti (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 15.10.2019.
2. ↑  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 19.1.2017.
3. ↑  Meriluoto, Timo: Taloudelliset kartat, suoraan Tampereen kartalle, 1922
4. ↑  Kalmbergin kartasto: Koottu kartasto, suoraan: kartalle (fc20050774.jpg), 1855–1856
5. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2114 06 Narva.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1959.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 19.1.2017)
6. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2114 06 Narva.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1980.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 19.1.2017)
7. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2114 06 Narva.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1993.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 19.1.2017)
Oscar Bettison
**Oscar Bettison** (s. 1975) on brittiläis-yhdysvaltalainen säveltäjä.

Bettison opiskeli Simon Bainbridgen johdolla Royal College of Musicissa sekä Louis Andriessenin ja Martijn Paddingin johdolla Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa. Tohtorinarvonsa hän sai Princetonin yliopistosta neuvojanaan Steve Mackey. Hän on itse kuulunut Peabody Instituten henkilökuntaan vuonna 2009.

Bettison on työskennellyt sekä konserttimusiikin perinteisten rajojen sisällä että ulkopuolella. Hän on käyttänyt "Cinderella-soittimiksi" kutsumiaan uusia lyömäsoittimia, reimagined other instruments, säveltänyt yleisemmin rockmusiikissa käytettäville soittimille ja sisällyttänyt teoksiinsa elektroakustisia aineksia. Bettisonin musiikkia on käsitelty ja arvioitu *The New York Timesissa*, *Los Angeles Timesissa*, brittiläisessä, alankomaalaisessa ja italialaisessa lehdistössä. Sitä on soitettu radiossa Yhdysvalloissa, Australiassa, Isossa-Britanniassa, Alankomaissa ja Brasiliassa sekä esitetty televisiossa Isossa-Britanniassa ja Alankomaissa.

Bettisonilta ovat tilanneet teoksia musikFabrik, Los Angelesin filharmonikkojen New Music Group, Tanglewood Music Center, Talea Ensemble, Slagwerk Den Haag, So Percussion ja New Yorkin filharmonikot (soolotyö vuoden 2014 biennaaliin). Hän on saanut töistään useita palkintoja, kuten ensimmäisen BBC:n vuoden nuoren säveltäjän palkinnon vuonna 1993. Bettisonin musiikin ensimmäinen täysimittainen albumi julkaistiin vuonna 2010. Sillä tulkitaan hänen teoksensa *O Death* Ensemble Klangin esittämänä.

Teoksia
-------

* *O Death* (2005–2007) kahdelle saksofonille, pasuunalle, lyömäsoittimille, pianolle ja sähkökitaralle
* *B+E (with aggravated assault)* (2006) bassoklarinetille, lyömäsoittimille, pianolle, sähkökitaralle, viululle ja sellolle
* *Gauze Vespers* (2007) klarinetille, lyömäsoittimille, pianolle, viululle ja sellolle
* *Livre des Sauvages* (2012) suurelle kokoonpanolle
* *Remaking a Forest* (2019) orkesterille

Lähteet
-------

1. ↑  Ensemble Klang: O Death - Oscar Bettison
2. 1 2 3 4  Oscar Bettison: Biography
3. ↑  Boosey & Hawkes: Oscar Bettison


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Shizufumi Ishido** (s. 1945 Kawasaki, Japani) on japanilainen budō-opettaja. 

Ishido toimii oman dōjōnsa johtajana ja pääopettajana Kawasakissa, Japanissa. Hän on Kanagawan prefektuurin iaido-osaston johtaja. Ishidon vyöarvot ovat ZNKR iaidossa hanshi 8. dan, ZNKR jodossa kyoshi 8. dan ja kendossa kyoshi 7. dan. Hän vierailee usein Euroopassa opettamassa iaidoa ja jodoa.

Iaidon opiskelun Shizufumi Ishido aloitti vuonna 1955 isänsä Sadataro Ishidon ohjauksessa. Aloittaessaan opinnot Tokion Nihon yliopistossa hän aloitti samaan aikaan jodon harjoittelun Chokichi Nakashiman ohjauksessa. Valmistuttuaan yliopistosta, hän aloitti työuran Chiyoda-lasiyrityksessä. Ishido lopetti yrityksen palveluksessa 1976 ja keskittyi perheensä harjoitussalin johtamiseen isänsä kanssa.

Shizufumi Ishidon vaikutus eurooppalaiseen iaidoon ja jodoon on hyvin merkittävä. Hän on vuodesta 1979 alkaen vieraillut säännöllisesti Euroopassa opettamassa iaidoa ja jodoa suurilla harjoitusleireillä ja kilpailuissa. Opetuksessaan Ishido on ottanut huomioon eurooppalaisen tavan ajatella ja oppia asiota, joka eroaa japanilaisesta. Ishidolla on Euroopassa kuusi oppilasta, joilla puolestaan on lukuisia oppilaita Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa.

"Ensitapaaminen ja tutustuminen"
--------------------------------

Brittiläinen eurooppalaisen budo-harjoittelun pioneeri, Jock Hopson, tapasi Ishidon vuonna Japanin Sapporossa kendon maailmanmestaruuskisoissa vuonna 1979. Hopson kutsui Ishidon Britteinsaarille. Kesällä 1979 Ishido-sensei vierailikin Glasgowissa ja Brightonissa. 
Seuraavana kesänä Hopson päätti vierailla Ishidon kotidojolla ja otti matkaseurakseen Vic Cookin ja Chris Mansfieldin. Kuluneen kolmen viikon harjoittelu sensein luona johti kesästä 1981 katkeamattomaan jokavuotiseen Ishidon kesäseminaariin jossakin Euroopan maassa.

Ishido-perheen kotidojo
-----------------------

Ishido-perheen kotidojo sijaitsee Japanin Kawasakissa. Se rakennettiin 1970-luvun lopulla periaatteella että kotitalon alakerrassa sijaitseva dojo on Ishido-perheen toinen koti, asuinkerroksen alla. Päivisin dojo on varattu lasten kendoharjoitteluun ja iltaisin harjoitteluajat on jaettu kendon, iaidon ja jodon kesken.

Lähteet
-------

### Yleiset lähteet

* Len Bean, Vic Cook, Jock Hopson, Loi Lee, Chris Mansfield ja Louis Vitalis: *A Tribute to Shizufumi Ishido Sensei Celebrating 30 years of Iaido & Jodo in Europe 1979 - 2009*. , 2009.

### Viitteet

1. 1 2   Tribute to Shizufumi , julkaistu 2009, sivu 2
2. ↑   Tribute to Shizufumi , julkaistu 2009, sivu 8


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Johan Magnus Lupaeus** (k. 1680) valittiin vastaperustetun Tuusulan seurakunnan ensimmäiseksi kirkkoherraksi eli pastoriksi 1654. Hän oli aiemmin toiminut Hämeenlinnan vuonna 1639 perustetun kaksiopettajaisen lastenkoulun rehtorina ja vuodesta 1644 lähtien Tuusulan kappalaisena. 1653 mainitaan kenraalikuvernööri Pietari Brahen suositelleen häntä kirkkoherraksi näiden aikaisempien toimiensa perusteella. Seurakunnan erottamiseen Sipoon seurakunnasta vaikutti olennaisesti Vanhankylän kartanon isäntä, ratsumestari Nils Stålhana.

Ensimmäinen kirkkoherra joutui kirjaimellisesti käymään olemassaolon taistelua, kun pappila oli raivattava viljelykseen autiotiloista ja papinmaksujen keruu oli vaikeaa seurakunnan perustamisen aiheuttaman vastarinnan vuoksi. 

1644 kappalainen Johannes pyysi käräjätodistusta autiotilasta, jonka hän halusi ottaa viljelykseensä. Kyseessä oli Heikki Tuomaanpojan maakirjaan merkitty puolen manttaalin autiotila, joka oli ollut 13 vuotta viljelemättä. Kappalainen lienee elänyt suuressa taloudellisessa ahdingossa, sillä 1652 hän otti viljelykseensä toisenkin autiotilan Tuusulasta. Tila oli ollut 20 vuotta autiona ja maaherra myönsi sille kuuden vuoden verovapauden. Autiotilan kunnostamisessa ei kappalainen joutunut yksin ahkeroimaan, vaan pitäjäläiset auttoivat peltotöissä ja rakentamisessa. Pappilaan oli 1645 rakennettu tupa, kamari ja sauna, mutta myöhemmin kuntalaisia piti patistaa töihin. 1663 muistutettiin käräjillä tuusulalaisia pappilan korjauksesta ja lahtelaisille, keravalaisille ja hyryläläisille piti antaa muistutus riihen rakentamisesta. Työn tekemiselle määrättiin uhkasakko.

Lupaeus kuoli 1680. Yhdeksän vuotta myöhemmin 1689 viranomaiset havaitsivat, ettei kruunu ollut saanut vuodesta 1631 lainkaan osuuksiaan Vanhankylän ratsutilan kymmenyksistä. Kun maaherra sitten vaati takautuvasti maksuja, Vanhankylän perilliset väittivät maksaneensa kymmenykset kirkkoherralle yhdessä tämän osuuden kanssa ja samalla perilliset väittivät kirkkoherran pitäneen kruunun osuuden itsellään. Lupaeuksen perilliset haastettiin oikeuteen. Vastaamassa olivat vävyt kirkkoherra Cramerus, kihlakunnankirjuri Juho Matinpoika ja kihlakunnankirjuri Wijkman. Jälkimmäisen laatimassa selvityksessä kruunun saatavien anastus kiistettiin, mutta siitä huolimatta Lupaeuksen perilliset tuomittiin talvikäräjillä 1691 maksamaan kymmenykset kappalaisen kirkkoherrakaudelta.

Johan Magnus Lupaeuksen puoliso oli Maria Michelsdotter. Heidän lapsiaan olivat:

* Regina, puoliso Tuusulan kappalainen, sittemmin kirkkoherra Johan Cramerus.
* Anna Maria, oli elossa leskenä 1713, puoliso Padasjoen kirkkoherra Zachris Colliander

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuusulan historia
2. ↑  Tuusulan kunnan www-sivut: Tarinoita Tuusulasta: Nils Stålhanan rohkeus ja nokkeluus kantoivat pitkälle *www.tuusula.fi*. Viitattu 9.10.2022.
3. ↑  Kotivuori, Yrjö: Johan Cramerus. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. viitattu 20.4.2009
4. ↑  Kotivuori, Yrjö: Zachris Colliander. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. viitattu 20.4.2009
5. ↑   20.4.2009
**Hyporeiai** (m.kreik. Ὑπώρειαι, *Hypōreiai*) oli antiikin aikainen kaupunki ja oletettavasti myös kaupunkivaltio (*polis*) Akarnaniassa Kreikassa. Sen sijaintipaikkaa ei tunneta, mutta sen arvioidaan sijainneen Akarnanian itäosassa lähellä Aitolian rajaa.

Myöskään Hyporeiain historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupunki oli olemassa poliksena ilmeisesti vasta myöhemmällä klassisella kaudella noin 400–323 eaa. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Mikäli kaupunki oli polis, se on saattanut olla 300-luvulla eaa. Akarnanian liiton jäsen.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Hypōreatēs* (Ὑπωρεάτης).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "121 Hyporeiai", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
**Hypoteekkiyhdistys** on Suomen laissa määritelty jäsentensä omistama keskinäinen luottolaitos. Yhdistyksen lainanottajat ovat samalla sen jäseniä. Hypoteekkiyhdistys ei jaa voittoa jäsenilleen. Voitto käytetään liiketoiminnan kehittämiseen jäsenten parhaaksi ja vakavaraisuuden ylläpitämiseksi. 

Hypoteekkiyhdistyksen toimintaa sääntelevät luottolaitoksista annetut lait ja viranomaismääräykset sekä erityislakina *laki hypoteekkiyhdistyksistä*. Toimintaa valvoo Finanssivalvonta. Yhdistyksen tunnistaa sen nimessä olevasta sanasta *hypoteekkiyhdistys*.

Hypoteekkiyhdistysten alkuperäinen tarkoitus vuoden 1859 lain mukaan oli myöntää kiinnitysluottoa maatalouden edistämiseksi.

Suomessa toimii yksi hypoteekkiyhdistys, 1860 perustettu Suomen Hypoteekkiyhdistys.

Lähteet
-------

* Laki hypoteekkiyhdistyksistä (8.12.1978/936)
* Jaakko Autio: Korot Suomessa 1862–1952 (PDF) (Kiinnitysluottolaitosten pitkaaikainen antolainaus, s. 26) *Suomen Pankin keskustelualoitteita 7/96*.  19.3.1996. Suomen Pankki.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 27.9.2013.
W.A.S.P esiintymässä Stavangerissa, Norjassa.
Turbonegro esiintymässä Norjassa 22. heinäkuuta 2006.
Marilyn Manson esiintymässä Ranskassa vuonna 2007.
**Shock rock** on rockmusiikkia, jonka sanoma tai yleisvaikutelma on "shokeeraava" ja jota usein pidetään lapsille sopimattomana. Shock rockin teemoja ovat yleensä kauhu, seksi, väkivalta ja joskus myös kova kiroilu. Nykyisistä rockmuusikoista esimerkiksi Marilyn Mansonia on luonnehdittu shock rockin esittäjäksi. Suomessa tunnetuin shock rock -vaikutteista musiikkia esittävä yhtye lienee Lordi.

Shock rockin historiaa
----------------------

Alice Cooper oli 1960-luvun jälkipuoliskolla ensimmäisiä ellei jopa ensimmäinen varsinainen shock rock -yhtye. Alice Cooper tuli tunnetuksi teatraalisesta lavaesiintymisestään, joka yhdisteli väkivaltaista teatteria, vaudevillea ja rockia. Alice Cooper on tyylilajin tunnetuin esittäjä ja edelläkävijä, mistä johtuu myös hänen lempinimensä "The Godfather of Shock rock". Jo ennen Alice Cooperia kauhu oli osana Screamin' Jay Hawkinsin esiintymistä 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Kauhushow on myöhemmin ollut olennainen osa myös muun muassa KISSin ja Lordin esiintymistä. 1980-luvulla pyövelin hupuissa esiintyvä The Mentors -yhtye kehitti rape rock -tyylilajin (suom. raiskausrock). Myöhemmin tyylilaji on liitetty myös eräisiin muihin shock rock -yhtyeisiin kuten The Murder Junkies ja The MILF Hunters. Black metal-yhtyeillä on tapana herättää kauhua esiintymisissään. Kuitenkin black metal ei varsinaisesti ole shock rockia, sillä raakuuden ajatellaan olevan osa sitä, eikä sillä ole välttämättä tarkoitusta erottautua muista yhtyeistä, vaan pikemminkin olla samanlainen kuin muut.*kenen mukaan?*

Esimerkkejä shock rock -yhtyeistä
---------------------------------

* Alice Cooper
* The Crazy World of Arthur Brown
* Domination Black
* GG Allin
* GWAR
* Iggy Pop
* King Diamond
* Kiss
* Kuolleet Intiaanit
* Lizzy Borden
* Lordi
* Marilyn Manson
* The Mentors
* Ozzy Osbourne
* Plasmatics
* Rammstein
* Ruoska
* Swans Feat. Sami Kumpulainen
* Turbonegro
* Turmion Kätilöt
* Twisted Sister
* W.A.S.P.
* White Zombie
* Klamydia

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
Shlomo Benizri vuonna 1997.
**Shlomo Benizri** (hepr. ‏שלמה בניזרי‎; s. 7. helmikuuta 1961 Haifa, Israel) on israelilainen ääriuskonnollisen Shas-puolueen poliitikko ja juutalainen rabbi. Hän tuli valituksi knessetiin ensimmäistä kertaa vuonna 1992 ja istui siellä vuoteen 2008. Hän toimi maansa terveysministerinä vuosina 1999–2000 oltuaan sitä aiemmin vuodesta 1996 varaterveysministerinä. Vuosina 2001–2002 ja 2002–2003 hän toimi työ- ja sosiaalihuoltoministerinä. 

Benizri on saanut osakseen julkisuutta kielteisestä suhtautumisestaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä kohtaan. Benizrin mukaan vuosina 2007–2008 Israelissa sattuneet maanjäristykset johtuivat knessetin osoittamasta suvaitsevaisuudesta homoseksuaalisuutta kohtaan. Hän on myös vaatinut transsukupuoliselle Dana Internationalille kieltoa esiintyä Euroviisuissa. Juutalaisia leimaavaksi pelätyn *The Passion of the Christ* -elokuvan (2004) nostattamaa kohua hän kommentoi toteamalla, ettei ollut syytä kieltää juutalaisten tappaneen Jeesusta.

Benizri joutui lähtemään knessetistä saatuaan vuonna 2008 puolentoista vuoden vankeustuomion korruptioon liittyvistä syytteistä. Hänen kyseenalaiset toimensa olivat jatkuneet useita vuosia. Rangaistus oli melko lievä, koska Benizrille oli vaadittu jopa seitsemän vuoden vankeutta. Benizri väitti tuomion saatuaan, ettei valtakunnansyyttäjänvirasto ollut sallinut hänelle oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä. Hän uskoi itse olevansa täysin syytön.

Vuonna 2009 Benizrin rangaistus koveni neljäksi vuodeksi vankeutta. Samaan juttuun liittyen rabbi Reuven Elbaz tuomittiin sakkoon. Benizri väitti yhä joutuneensa vainon kohteeksi.

Haifassa syntynyt Benizri palveli Israelin armeijassa ja sai vihkimyksen rabbiksi Jerusalemin *Or Hachaim* -Talmud-opistossa. Hän on myös luennoinut juutalaisuudesta, toiminut Talmud-opiston rehtorina ja kirjoittanut kaksi kirjaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Knesset Member, Shlomo Benizri
2. ↑  Israeli MP blames quakes on gays
3. ↑  What Eurovision Teaches Us About Israel (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Gibson to Market 'Christ' on His Own, Sources Say
5. ↑  One Shas MK says ban "Passion", another says "Jews did kill Jesus"
6. ↑  Court sentences Shas MK Benizri to 18-month term
7. ↑  Benizri jail term increased to 4 years
8. ↑  Israeli Ministry of Foreign Affairs: Shlomo Benizri, MK


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Innsbruck 2010.
**Jääspeedway** on speedway-moottoripyöräilyn jäällä ajettava muunnos.

Historia
--------

Laji kehittyi 1930-luvulla pitkäpiikkisten renkaiden käytön myötä perinteisestä "ravirata-ajosta". Alkuaikoina lajia harrastettiin laajalti Keski-Euroopassa, mutta sittemmin Neuvostoliitto ryhtyi panostamaan lajiin voimakkaasti. Nykyisin lajin suuria maita ovat Suomi, Ruotsi, Saksa, Itävalta ja Venäjä. Henkilökohtaisia MM-kilpailuja on järjestetty vuodesta 1966 ja joukkue-MM-kisoja vuodesta 1979 lähtien.

Kilpailu
--------

Jääspeedwayssa käytettävä kilpailusysteemi on samanlainen kuin speedwayssa. Joukkuekilpailuissa väritunnuksin merkityt kuljettajat ajavat neljän kuljettajan neljän kierroksen eriä, joita on yhdessä kilpailussa tavallisesti noin 15–25. Kussakin erässä voittaja saa kolme pistettä ja seuraavaksi sijoittuneet aina pisteen vähemmän siten, että neljäs jää kokonaan pisteittä. Kilpailun voittaja määräytyy pisteiden perusteella. Henkilökohtaisissa kilpailuissa niin ikään kilpailusijoitus määräytyy eräpisteiden perusteella.

Rata
----

Jääspeedwayrata on elliptinen vastapäivään ajettava tavallisesti 400 metrin mittainen jääpintainen rata, jolla ei ole korkeuseroja. Radat ovat leveydeltään vähintään 12 metriä, kaarteissa 14 metriä. Suoja-aita tehdään tavallisesti lumesta.

Kalusto
-------

Jääspeedwayssa käytettävä pyörä on pitkälti samanlainen kuin soralla ajettavassa speedwayssa käytettävä. Pyörät ovat metanolilla käyviä 500-kuutioisia, kaksiventtiilisiä ja nelitahtisia. Merkittävimpiä eroja ovat tukevampi runko, kapeampi ohjaustanko, sallittu takajousitus sekä vaihteet, joita on kaksi. Jarruja ei ole. Pyörässä on myös tietyntyyppiset lokasuojat, jotka suojaavat kuljettajaa renkaiden pitkiltä piikeiltä onnettomuustilanteissa. Piikkirenkaat ovatkin merkittävässä osassa lajissa. Piikkien määrää ei ole rajoitettu, mutta niiden suurin sallittu pituus on 28 millimetriä. Etu- ja takarenkaassa on yhteensä noin 300 piikkiä. Takapyörässä piikkeja on hieman enemmän kuin etupyörässä.

Lähteet
-------

* Suomen Moottoriurheilumuseo: Speedway / Jääspeedway[vanhentunut linkki]
* Suomenkieliset säännöt (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF-tiedosto)