**Amnesty International** (lyhenne **AI**, epävirallisesti *Amnesty*) on kansainvälinen järjestö, joka ilmoittaa päämääräkseen edistää ihmisoikeuksien noudattamista koko maailmassa Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusjulistuksen hengessä. Järjestö perustettiin vuonna 1961 lakimies Peter Benensonin aloitteesta. Amnesty International sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1977. Järjestön pääsihteerinä on toiminut vuodesta 2021 lähtien ranskalainen Agnès Callamard.

Amnesty Internationalin toiminnan kohteena ovat olleet erityisesti mielipidevangit, poliittiset vangit, kuolemanrangaistus, kidutus, poliittiset murhat, katoamiset ja mitkä tahansa muut hallitusten, organisaatioiden tai henkilöiden tekemät ihmisoikeusloukkaukset. Järjestö on kiinnittänyt huomiota myös naisten oikeuksiin.

Järjestön puolueettomuuden turvaamiseksi Amnesty International ei ota vastaan taloudellista tukea valtioilta, ja myös yritysrahoitukselle ollaan kriittisiä. Vastaavista syistä Amnestyn jäsenet eivät kampanjoi omassa maassaan tapahtuneiden yksittäisten ihmisoikeusloukkausten uhrien puolesta, joskin tätä sääntöä on lievennetty 2000-luvulla.

Amnestyn päätoimisto eli kansainvälinen sihteeristö sijaitsee Lontoossa. Vuonna 2018 järjestö ilmoitti toimintaansa osallistuvan tai tukevan yhteensä yli seitsemän miljoonaa ihmistä yli 150 maassa. Suomen osastolla on noin 42 000 jäsentä ja säännöllistä lahjoittajaa. Amnestyn suurimmat osastot ovat Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Hollanti.

Historia
--------

*Pääartikkeli: Amnesty Internationalin historia*
Amnesty Internationalin kansalliset osastot vuonna 2005.
Amnesty Internationalin perusti heinäkuussa 1961 Lontoossa brittiläinen lakimies Peter Benenson. Hänen mukaansa taustalla oli tapaus, josta hän luki metromatkalla. Kaksi opiskelijaa oli Salazarin valtakaudella Portugalissa tuomittu seitsemän vuoden vankeuteen, kun he olivat nostaneet maljan "vapaudelle". The Observer -lehti julkaisi 28. toukokuuta 1961 Benensonin artikkelin *The Forgotten Prisoners*. Benenson pani tukijoidensa kanssa alulle kampanjan nimeltä "Appeal for Amnesty 1961", jonka tavoitteena oli puolustaa näitä ihmisiä, jotka Benenson nimesi "mielipidevangeiksi".

Heinäkuussa 1961 johtajisto päätti muodostaa pysyvän organisaation, jonka nimeksi tuli syyskuussa 1962 virallisesti Amnesty International.

Perustamisestaan lähtien Amnesty keskittyi kampanjoimaan erityisesti mielipidevankien vapauttamiseksi. Toiminnan perustana olivat maakohtaisten tutkijoiden tekemät selvitykset. Amnestyn Head of Research Office (HORO) eli tutkimustoimiston johto tarkasti kaikki tiedot ennen niiden käyttöä järjestön tiedotteissa. Puolueettomuutta pidettiin keskeisenä.

1970-luvulla Amnestyn näkyvimpiä johtajia olivat Sean MacBride ja Martin Ennals. Amnesty alkoi vaatia oikeudenmukaisia oikeudenkäyntejä ja vastustaa mielivaltaisen pitkiä pidätyksiä Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistuksen artiklan 9 mukaan, sekä vankien kidutusta ihmisoikeuksien julistuksen 24. vuosipäivänä 1972. Käyttöön otettiin myös ns. 'Urgent Action' eli pikavetoomus jäsenistön mobilisoimiseksi nopeisiin toimiin. Sitä käytettiin ensimmäisen kerran maaliskuussa 1973, kun Brasilia pidätti São Paulon yliopiston professori Luiz Basilio Rossin.

### Amnesty Internationalin organisaatio- ja toimintatapamuutokset

Amnestyn luonne ja toiminta on muuttunut merkittävästi 1990- ja 2000-luvuilla. Pierre Sanén pääsihteerikaudella (1992–2001) tutkijoiden roolia vähennettiin ja jäsenaktiivisuus nähtiin tärkeämpänä. Head of Research Office lakkautettiin 1994 ja sen johtaja Malcolm Smart erosi Amnestysta.

Vuonna 2001 Amnestyn mandaatti korvattiin missiolla, johon sisällytettiin TSS-oikeuksien eli taloudellisten, sosiaalisten ja sivistyksellisten oikeuksien ajaminen. Amnestysta kirjan kirjoittaneen Stephen Hopgoodin mukaan kansainvälinen sihteeristö on vasemmistolainen ja hänen mukaansa myös suurimmassa maajärjestössä Yhdysvaltain Amnestyssa on paljon vasemmistolaisia, jotka ovat halunneet edistää myös poliittisia tavoitteita, mitä TSS-oikeuksien sisällyttäminen missioon edesauttaa. Toimintaa muutettiin projektikohtaisemmaksi esimerkkinä kampanja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan.

Amnestylla ei perinteisesti ollut kantaa abortin laillisuuteen. Huhtikuussa 2007 Amnesty muutti osittain linjaansa ja alkoi vaatia abortin turvaamista naisille, jotka ovat joutuneet insestin tai raiskauksen uhriksi tai jos raskaus uhkaa vakavasti äidin terveyttä.

### Pääsihteerit

Pääsihteeri (engl. *Secretary General*) on Amnestyn ylin johtaja. Pääsihteereistä neljä on ollut Britanniasta. Nykyinen pääsihteeri on ranskalainen Agnès Callamard, joka aloitti tehtävässä vuonna 2021.

| Pääsihteeri | Virassa | Kotimaa |
| --- | --- | --- |
| Peter BenensonPeter Benenson | 1961–1966 | Iso-Britannia |
| Eric BakerEric Baker | 1966–1968 | Iso-Britannia |
| Martin EnnalsMartin Ennals | 1968–1980 | Iso-Britannia |
| Thomas HammarbergThomas Hammarberg | 1980–1986 | Ruotsi |
| Avery BrundageIan Martin | 1986–1992 | Iso-Britannia |
| Pierre SanéPierre Sané | 1992–2001 | Senegal |
| Irene Zubaida KhanIrene Khan | 2001–2010 | Bangladesh |
| Salil Shetty Salil Shetty | 2010–2018 | Intia |
| Kumi Naidoo Kumi Naidoo | 2018–2020 | Etelä-Afrikka |
| Julie Verhaar Julie Verhaar | 2020–2021 (sijainen) | Sveitsi |
| Agnès Callamard Agnès Callamard | 2021– | Ranska |
|

Amnesty ja Suomi
----------------

*Pääartikkeli: Amnesty Internationalin historia Suomessa*
### Historia

Nuorisopoliitikko Per Stenbäckin englantilaiset ystävät Elisabeth ja Tom Gordon pitivät vuonna 1964 Helsingissä esitelmän Amnestysta. Suomen osasto perustettiin 1967 suomenruotsalaisten intellektuellien aloitteesta; puheenjohtajaksi valittiin Erik Stenius. Järjestön Suomen-osasto julkaisee Amnesty-lehteä.

### Kannanottoja

Amnestyn väitteen mukaan nykyinen siviilipalveluksen pituus, jonka pituuden on tarkoitus tehdä varusmiespalveluksesta haluttavampi vaihtoehto, on rangaistuksenomainen. Tämän vuoksi Amnestyn väite on että asevelvollisuuden suorittamisesta kieltäytyvät totaalikieltäytyjät ovat mielipidevankeja. Vuotta 2006 koskevassa raportissaan Amnesty piti yhtätoista vankeuteen tuomittua totaalikieltäytyjää mielipidevankina. Amnesty kritisoi Suomea myös siitä, ettei naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ole saatu loppumaan, pakolaishakemusten liian nopeasta käsittelystä ja salaisena pidettävien tietojen käytöstä maassaololupien torjumiseen.

Amnestyn Suomen osasto myöntää vuosittain kynttiläpalkinnon ihmisoikeuksien hyväksi tehdystä työstä.

### Suomen Amnestyn kynttiläpalkinto

| Vuosi | Palkittu |
| --- | --- |
| 2017 | Global Clinic |
| 2016 | Kyyjärven asukkaat |
| 2015 | Punaisen Ristin vapaaehtoiset |
| 2014 | Seta, Trasek, Heli Hämäläinen, Juudas Kannisto ja Luca Tainio |
| 2013 | PMMP-yhtye |
| 2012 | Kansallisteatterin Vastaanotto-projekti |
| 2011 | Professori Martin Scheinin |
| 2010 | Suomen PEN |
| 2009 | Kidutettujen kuntoutuskeskus |
| 2008 | Pakolaisneuvonta ry |
| 2007 | Keski-Suomen keskussairaalan Raisek-hoitoketju |
| 2006 | Ulkoministeriön asevalvonnan yksikkö |
| 2005 | Vaasan kaupunki työstään naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan |
| 2004 | Porvoon kaupungin perheasian neuvottelukeskuksen johtaja Helena Ewalds |
| 2003 | Elokuvaohjaaja Aki Kaurismäki |
| 2002 | Tasavallan presidentti Tarja Halonen |

Kritiikki Amnestyä kohtaan
--------------------------

*Pääartikkeli: Amnesty Internationalin kritiikki*
Brittiläisen The Economist-talouslehden kommentaattorin Edward Lucasin mukaan Amnesty näyttää muistuttavan "taas yhtä uutta vasemmistolaista painostusryhmää", kun se on syyttänyt Viroa venäläisvähemmistön huonosta kohtelusta.

Amnestyn julkilausuman, jossa Guantánamon vankileiriä kutsuttiin "Gulagiksi", on väitetty loukanneen todellisen Gulagin uhreja.

Israel-mielinen järjestö NGO Monitor taulukoi miten paljon Amnestyn vuosiraportti 2006 kritisoi kutakin maata Lähi-idän alueella. Järjestön mukaan Amnesty keskittyi suhteettoman paljon Israelin kritisoimiseen verrattuna sellaisiin alueen maihin kuin Saudi-Arabia, Sudan tai Syyria. Myös Harvardin yliopiston oikeustieteen professori Alan Dershowitz on katsonut Jerusalem Post -lehdessä Amnestyn olevan Israelin vastainen ja lisäksi vääristelevän kansainvälistä oikeutta Israelia koskevissa sotarikossyytöksissä. Vuonna 2022 Amnesty syytti Israelia apartheidista. Järjestön mukaan "palestiinalaisia kohdellaan vähempiarvoisena rodullisena ryhmänä".  Israel on torjunut syytökset.

Katolinen kirkko on arvostellut Amnestya sen uuden aborttilinjan vuoksi ja vaati vuonna 2007 katolilaisia lopettamaan järjestön tukemisen.

Ukrainan ja useiden läntisten tiedotusvälineiden mukaan Amnesty on venäjämielinen.

Vuonna 2019 julkaistun tutkimuksen mukaan Amnestyn kansainvälisen sihteeristön työkulttuuri on myrkyllinen. Syynä olivat johdon epäonnistumiset ja työntekijöiden suuri työmäärä ja nepotismi. Amnestyssä on laajaa luottamuspulaa, kiusaamista, julkista nöyryyttämistä ja syrjintää. Johto kohtelee henkilökuntaa huonosti. Syrjintä ja epäreilu kohtelu voi kohdistua naisiin, eri rotuihin ja seksuaalivähemmistöihin. Raportin mukaan Amnesty on tehnyt hyvää työtä, mutta on ollut 1990-luvulta lähtien rankka paikka työskennellä.

Elokuussa 2022 julkaistu Amnestyn raportti syytti perusteettomasti Ukrainan armeijaa joukkojen sijoittamisesta siviilialueille, mukaan lukien kouluihin, mikä vaarantaa siviilit. Ukraina ja useat läntiset tiedotusvälineet ovat syyttäneet Amnestyä venäjänmieliseksi, "Putinin propagandisteiksi" ja "hyödyllisiksi idiooteiksi". Amnestyn johtokunnan jäsen ja kansalaisaktivisti Syksy Räsänen sanoi Itä-Ukrainassa käydyn 2014–2022 sisällissotaa. Ainakin Ulkopoliittisen instituutin johtajan Mika Aaltolan termin käyttö on Venäjän propagandan toistamista. Ukraina on poistanut Amnesty akkreditoinnin, eikä päästänyt järjestöä esim. tutkimaan väitettyjä Izjumin joukkohautoja.

Amnesty on oman sisäisen tutkintansa mukaan hutiloinut Ukrainaa koskevaa raporttia laatiessaan useilla tavoilla. *The New York Timesin* mukaan sisäisen tutkinnan loppuraportti oli jyrkempi ennen julkisuuteen annettua versiota, jota Amnesty oli taivutellut pehmentämään.

Tunnustukset
------------

* Geuzenpenning-mitali
* Nobelin rauhanpalkinto

Äänilevyt
---------

Amnestyn 50-vuotisjuhlien kunniaksi vuonna 2011 Suomessa julkaistiin Karri "Paleface" Miettisen johdolla juhlalevy *Mitä vapaus on*. Levyllä esiintyvät muun muassa Tuomari Nurmio, Emma Salokoski, Paula Vesala, Stam1na, Asa, Ville Malja, Ismo Alanko ja Joan Baez, joka esittää oman versionsa Finlandia-hymnistä.

Lähteet
-------

* Stephen Hopgood: *Keepers of the flame: understanding Amnesty International*. Ithaca: Cornell University Press, 2006. ISBN 978-0-8014-4402-9.

### Viitteet

1. 1 2  Mikä Amnesty? *amnesty.fi*. Viitattu 29.8.2018.
2. 1 2   Dr Agnès Callamard appointed as Secretary General of Amnesty International, Amnesty
3. ↑  Hopgood, s. 129, 202
4. ↑  Amnesty 50 år.  *Hufvudstadsbladet*, 2011, nro 28.5. s. 17.  (ruotsiksi)
5. ↑  Suomen Amnesty: Organisaatio
6. ↑  Hopgood, s. 80–92
7. ↑  Hopgood, s. 127–128
8. ↑  Hopgood, s. 35
9. ↑  Hopgood, s. 107
10. ↑  Hopgood, s. 151–159
11. ↑  Amnesty ends abortion neutrality BBC. Viitattu 9.6.2007. (englanniksi)
12. ↑  Amnesty International defends access to abortion for women at risk Amnesty. Viitattu 17.6.2007. (englanniksi)
13. ↑  Vatikaani kehottaa katolilaisia lopettamaan Amnestyn tukemisen HS. Viitattu 17.6.2007.
14. ↑  Suomen osaston historia Amnesty International Suomen osasto ry. Viitattu 31.12.2011.
15. ↑  Amnesty 50 år.  *Hufvudstadsbladet*, 28.5.2011, s. 17.  (ruotsiksi)
16. 1 2  Amnesty International Report 2007: Finland *report2007.amnesty.org*.  Arkistoitu 11.6.2008. Viitattu 8.6.2008. (englanniksi)
17. ↑  Martin Scheinin palkitaan työstä ihmisoikeuksien puolesta Yle.fi, viitattu 8.12.2011
18. ↑  Pöllänen, Raisa: Amnestyn Kynttiläpalkinnon saajaksi Global Clinic *Yle Uutiset*.  8.12.2017. Viitattu 8.12.2017.
19. ↑  Tolvanen, Pauliina: Amnestyn Kynttiläpalkinto Kyyjärvelle *Yle Uutiset*.  8.12.2016. Viitattu 24.10.2017.
20. ↑  Hirvonen, Saara: Punaisen Ristin vapaaehtoiset saavat Amnestyn Kynttiläpalkinnon *Yle Uutiset*.  10.12.2015. Viitattu 24.10.2017.
21. ↑  Kynttiläpalkinto transihmisten oikeuksien puolustajille *Amnesty International*.  9.12.2014. Viitattu 24.10.2017.
22. ↑  Amnestyn kynttiläpalkinto *amnesty.fi*. Amnesty International. Viitattu 1.8.2013.
23. ↑  An excess of conscience – Estonia is right and Amnesty is wrong.  *The Economist*, 14.12.2006. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
24. ↑  David B. Rivkin Jr. ja Lee A. Casey: Amnesty Unbelievable *National Review Online*.  27.5.2005. Viitattu 11.6.2008. (englanniksi)
25. ↑  Margers Pinnis, Baltic Association to the United Nations: The Real Gulag. (Mielipidekirjoitus) *The New York Times*, 31.5.2005. Artikkelin verkkoversio.
26. ↑  Anne Applebaum: Amnesty's Amnesia.  *Washington Post*, 8.6.2005. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
27. ↑  Kenneth Anderson: An American Gulag? Human rights groups test the limits of moral equivalency.  *The Weekly Standard*, 13.6.2005, 10. vsk, nro 37. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
28. ↑  Anne Bayefsky: Amnesty’s Absurdity *National Review Online*.  6.6.2005. Viitattu 11.6.2008. (englanniksi)
29. ↑  Economist (englanniksi)
30. ↑  NGO Monitor – Amnesty International Report for 2006 *ngo-monitor.org*. Viitattu 31.5.2008. (englanniksi)
31. ↑  Alan Dershowitz: Amnesty Int'l redefines 'war crimes'.  *The Jerusalem Post*, 30.8.2006. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
32. ↑  Amnesty International: Amnesty: Israel syyllistyy apartheidiin palestiinalaisia vastaan *amnesty.fi*.  1.2.2022. Viitattu 9.12.2022.
33. ↑  Siren, Vesa: Nyt myös Amnesty syyttää Israelia apartheid­­rikoksista – Israel syyttää järjestöä anti­semitismistä ja vaati raportin julkaisun perumista *Helsingin Sanomat*.  1.2.2022. Viitattu 9.12.2022.
34. ↑  Vatican urges end to Amnesty aid BBC. Viitattu 9.1.2008. (englanniksi)
35. ↑
36. ↑
37. ↑  Raportti kertoo myrkyllisestä ja syrjivästä työkulttuurista Amnesty Internationalissa (digitilaajille) *Helsingin Sanomat*.  6.2.2019. Viitattu 7.2.2019.
38. ↑  Tuore selvitys: Amnestyssä laajaa kiusaamista, syrjintää ja julkista nöyryyttämistä *Yle Uutiset*. Viitattu 7.2.2019.
39. ↑  Selvitys: Amnestyssä laajaa kiusaamista, syrjintää ja julkista nöyryyttämistä *Ilta-Sanomat*.  7.2.2019. Viitattu 7.2.2019.
40. ↑  Vilma Romsi: Sisäinen tutkinta: Amnesty teki useita virheitä syyttäessään Ukrainaa siviilien vaarantamisesta *yle.fi*.  28.4.2023. Viitattu 1.5.2023.
41. ↑  Freyborg, Hanna: NYT sai käsiinsä Amnestyn sisäisen raportin, jossa järjestö teilaa oman, raivoa herättäneen Ukraina-raporttinsa tiedot *Helsingin Sanomat*.  28.4.2023.
42. ↑  Janne Strang: Vackra melodier, ruskiga historier.  *Hufvudstadsbladet*, 28.5.2011, s. 17.  (ruotsiksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Power, Jonathan: *Vesi murtaa kiveä: Amnesty Internationalin tarina*. (Like water on stone: The story of Amnesty International, 2001.) Suomentanut Hannu Tervaharju. Pystykorvakirja. Helsinki: Like: Rauhanpuolustajat, 2001. ISBN 951-578-862-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amnesty International** Wikimedia Commonsissa

* Amnesty International
* Amnesty Internationalin Suomen osasto
* Amnesty Internationalin Suomen osaston verkkokauppa Amnesty Store

Nobelin rauhanpalkinnon saajat

|  |  |
| --- | --- |
| 1901–1925 | 1901: Dunant, Passy
1902: Ducommun, Gobat
1903: Cremer
1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti
1905: Suttner
1906: Roosevelt
1907: Moneta, Renault
1908: Arnoldson, Bajer
1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant
1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto
1911: Asser, Fried
1912: Root
1913: La Fontaine
1917: Punainen Risti
1919: Wilson
1920: Bourgeois
1921: Branting, Lange
1922: Nansen
1925: Chamberlain, Dawes |
| 1926–1950 | 1926: Briand, Stresemann
1927: Buisson, Quidde
1929: Kellogg
1930: Söderblom
1931: Addams, Butler
1933: Angell
1934: Henderson
1935: Ossietzky
1936: Lamas
1937: Cecil
1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto
1944: Punainen Risti
1945: Hull
1946: Balch, Mott
1947: Kveekarit
1949: Boyd Orr |
| 1951–1975 | 1950: Bunche
1951: Jouhaux
1952: Schweitzer
1953: Marshall
1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö
1957: Pearson
1958: Pire
1959: Noel‑Baker
1960: Lutuli
1961: Hammarskjöld
1962: Pauling
1963: Punainen Risti
1964: King
1965: Unicef
1968: Cassin
1969: Kansainvälinen työjärjestö
1970: Borlaug
1971: Brandt
1973: Kissinger, Lê
1974: MacBride, Satō
1975: Saharov |
| 1976–2000 | 1976: B. Williams, Corrigan
1977: Amnesty International
1978: Sadat, Begin
1979: Äiti Teresa
1980: Esquivel 
1981: YK:n pakolaisapujärjestö
1982: Myrdal, García Robles
1983: Wałęsa
1984: Tutu
1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan
1986: Wiesel
1987: Arias
1988: YK:n Rauhanturvaajat
1989: Dalai Lama
1990: Gorbatšov
1991: Suu Kyi
1992: Menchú
1993: Mandela, de Klerk
1994: Arafat, Peres, Rabin
1995: Pugwash-liike, Rotblat
1996: Belo, Ramos Horta
1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams
1998: Hume, Trimble
1999: Lääkärit ilman rajoja
2000: Kim |
| 2001– | 2001: YK, Annan
2002: Carter
2003: Ebadi
2004: Maathai
2005: IAEA, ElBaradei
2006: Yunus, Grameen Bank
2007: Gore, IPCC
2008: Ahtisaari
2009: Obama
2010: Liu
2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman
2012: EU
2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö
2014: Satyarthi, Yousafzai
2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti
2016: Juan Manuel Santos
2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons
2018: Murad, Mukwege
2019: Abiy
2020: Maailman ruokaohjelma
2021: Ressa, Muratov
2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties
2023: Mohammadi |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Portugali
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
* Yle
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* IdRef

 |

 |