recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Näkymä Vanhaan Tbilisiin.
Ivan Aivazovskin maalaus Tbilisistä vuonna 1868.
**Vanha Tbilisi** (georg. ძველი თბილისი, *Dzveli Tbilisi*) on hallinnollinen piiri (*raioni*) Tbilisissä, Georgian pääkaupungissa. Vaikka nimityksiä "vanha Tbilisi" tai "Tbilisin vanhakaupunki" on käytetty pitkään kaupungin historiallisesta osasta, alueesta tuli oma hallinnollinen piirinsä vasta vuonna 2007. Siihen sisällytettiin osia Mtatsminda-Krtsanisin ja Isani-Samgorin alueilta. 

Vanha Tbilisi sijaitsee historiallisen Tbilisin vanhankaupungin ympärillä. Alue on arkkitehtuurinsa ja kaupunkihistoriansa kannalta arvokas, ja siihen kohdistuvan uhan vuoksi se kuului World Monuments Fundin uhanalaisten monumenttien luetteloon vuosina 1998, 2000 ja 2002.

Alue sijaitsee Mtkvari-joen molemmilla rannoilla. Sen kaupunkikuvaa hallitsevat Mtatsminda-vuori, Nariqalan linnoitus ja Kartlis Deda -monumentti. Alueen kaupunkirakenne on pääosin peräisin 1800-luvulta ja sen arkkitehtuuri on eklektistä. Rakennuksia tai säilyneitä rakenteita Vanhan Tbilisin alueella on 400–1900-luvuilta, mutta suurin osa 1800-lukua edeltäneestä rakennuskannasta ei selvinnyt tuhoisasta vuoden 1795 persialaishyökkäyksestä. Alueella sijaitsee useita Tbilisin matkailunähtävyyksiä, kuten kirkkoja, museoita, rikkikylpylöitä, ja erikoisia puurakennuksia avoimine, kaiverrettuine parvekkeineen.

Lähteet
-------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Old Tbilisi 

1. ↑  Sites previously listed on the World Monuments Watch World Monuments Fund.  Arkistoitu 5.1.2009. Viitattu 21. lokakuuta 2007.
Stockwell Day
**Stockwell Burt Day, Jr.** (s. 16. elokuuta 1950 Barrie, Ontario, Kanada) on kanadalainen poliitikko. Hän on istunut vuodesta 2000 Kanadan edustajainhuoneessa, jossa hän nykyisin edustaa konservatiivipuoluetta. Ennen konservatiivipuolueen perustamista vuonna 2003 Day oli edustanut Canadian Alliance -puoluetta, jonka johdossakin hän toimi vuosina 2000–2002. Vuosina 2000–2001 hän oli edustajainhuoneen oppositiojohtaja.

Vuosina 1986–2000 Day istui progressiivisena konservatiivina Albertan lainsäädäntökokouksen jäsenenä. Hän eteni merkittävästi osavaltion politiikassa ja toimi muun muassa osavaltion talousministerinä. Liittovaltion tasolla Day on toiminut yleisen turvallisuuden (2006–2008) ja kansainvälisen kaupan ministerinä (2008–). Hän sai vuonna 2001 Canadian Newsmaker of the Year -palkinnon. 

Day on harras evankelinen kristitty. Hän ei kampanjoi sunnuntaisin. Hän on väittänyt, että tieteellistä todistusaineistoa on paitsi noin 6 000 vuoden ikäisestä Maasta, myös siitä, että ihmiset ja dinosaurukset elivät yhtäaikaisesti. Hän on aiemmin toiminut avustavana pastorina. Hän on Rotary-klubin jäsen. Hänellä on vaimonsa Valorien kanssa kolme poikaa.

Day on saanut osakseen syytöksiä antisemitismistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Stockwell Day: Preaching politician  28.11.2000. BBC News. Viitattu 1.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  The Honourable Stockwell Day – Minister of International Trade and Minister for the Asia-Pacific Gateway Prime Minister of Canada.  Arkistoitu 8.7.2013. Viitattu 1.7.2010. (englanniksi)
3. ↑  Canadian Alliance's Stockwell Day and the charge of anti-Semitism  27.11.2000. World Socialist Web Site. Viitattu 1.7.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
* Stockwell Day parlamentin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**THEMIS** (akronyymi: Time History of Events and Macroscale Interactions during Substorms) on 17. helmikuuta 2007 Delta II -raketilla laukaistu NASAn viiden tiedesatelliitin parvi. Niiden päätehtävä, Maan magnetosfäärin mittaaminen, päättyi syksyllä 2010 ja kaksi satelliittia parvesta sai uuden tehtävän, joka on nimetty ARTEMISiksi. 

Satelliitit lentävät elliptisellä radalla: apogeum 87 300 km, periapsis 470 km, inklinaatio 16 astetta. Satelliitit ovat mikrosatelliitteja - tyhjämassa 77 kg, ajoaineen massa 50 kg ja sähköteho 37 W.

Tiedelaitteet

* fluxgate magnetometer (FGM),
* electrostatic analyzer (ESA),
* solid state telescope (SST),
* search-coil magnetometer (SCM)
* electric field instrument (EFI).

THEMIS-ohjelman päätehtävän jälkeen kaksi satelliittia suunnattiin uuteen tehtävään: Acceleration, Reconnection, Turbulence and Electrodynamics of the Moon’s Interaction with the Sun (ARTEMIS). Tämä on eri kuin myöhempi Artemis-ohjelma.

Laukaisu Cape Canaveralista.
THEMIS radalla

Lähteet
-------

1. ↑  Lynn Jenner: THEMIS Mission Pages  28 May 2009. NASA. Viitattu 2.12.2009.
2. ↑  Justin Ray. "Mission Status Center: THEMIS", *SpaceFlight Now*, 18 February 2007. Luettu 2009-12-02.
3. ↑  World Data Center for Satellite Information: SPACEWARN Bulletin, No. 640  1 March 2007. National Space Science Data Center. Viitattu 2.12.2009.
4. ↑  Time History of Events and Macroscale Interactions during Substorms Mission: Tracking the Space Storms Responsible for Triggering Auroras *nasa.gov*.  Arkistoitu 14.11.2021. Viitattu 19.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **THEMIS**.

 
Wikinewsissä on aiheeseen liittyvä uutinen:
***Aurora Borealis caused by electrical space tornadoes***

* NASA THEMIS page (Arkistoitu – Internet Archive)
* THEMIS mission page (UCB)
* THEMIS Mission Profile (Arkistoitu – Internet Archive) by NASA's Solar System Exploration
* Space Ref news release (Arkistoitu – Internet Archive)
* Canadian Ground-based observatory web page
* Berkeleyan Launch Coverage
Emmental-tyyppinen juusto on laktoositonta pitkän kypsytyksen ansiosta.
**Vähälaktoosinen** on termi, jolla tarkoitetaan elintarvikkeita, jotka sisältävät alle gramman maitosokeria eli laktoosia sadassa grammassa. Useimmat laktoosi-intolerantit voivat käyttää vähälaktoosisia tuotteita.  Kaikkein herkimpiä laktoosi-intolerantteja varten on kehitetty täysin laktoosittomia maitotuotteita. Vähälaktoosisia ja laktoosittomia tuotteita markkinoille tuotaessa niistä tulee tehdä erityisruokavaliovalmisteilmoitus Elintarviketurvallisuusvirastolle.

Elintarviketta saa markkinoida vähälaktoosisena, kun sen sisältämä laktoosipitoisuus on alle 1 g/100 g tuotetta, ja laktoosittomana, kun laktoosia on alle 0,01 g/100 g. Hapattaminen laskee maitovalmisteen laktoosipitoisuutta 20–30 prosenttia. Pitkään kypsytetyt juustot ovat valmistusmenetelmästään johtuen laktoosittomia. Kypsytyksen aikana maitohappobakteerit hajottavat juuston laktoosin propionihapoksi ja hiilidioksidiksi. Vähälaktoosisissa tuotteissa laktoosin määrää vähennetään entsymaattisesti. Tällöin tuotteeseen lisätään valmistuksen yhteydessä laktaasientsyymiä, joka pilkkoo laktoosin glukoosiksi ja galaktoosiksi. Vähälaktoosiset maitotuotteet maistuvat yleensä hieman makeammilta kuin vastaavat laktoosia sisältävät tuotteet, koska glukoosi ja galaktoosi ovat makeampia kuin laktoosi.

Valio kehitti vähälaktoosiset HYLA®-tuotteet 1970-luvulla. Myöhemmin markkinoille on tullut myös muiden valmistajien tuotteita, esimerkiksi Arlan Into.

Lähteet
-------

1. ↑  Laktoosi-intoleranssi HUS.  Arkistoitu 30.8.2014. Viitattu 15.7.2009.
2. ↑  Laktoosi-intoleranssi Laktoositon.net.  Arkistoitu 17.7.2009. Viitattu 15.7.2009.
3. ↑  Erityisruokavaliovalmisteilmoitus Elintarviketurvallisuusvirasto Evira. Viitattu 15.7.2009. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Millaista elintarviketta saa sanoa vähälaktoosiseksi tai laktoosittomaksi? Elintarviketurvallisuusvirasto Evira.  Arkistoitu 6.1.2010. Viitattu 15.7.2009.
5. ↑
6. ↑  Vähälaktoosiset ja laktoosittomat elintarvikkeet *Ruokavirasto*. Viitattu 17.4.2020.
**Kaltimon vanha kanava** on historiallinen kanava Enossa Pielisjoen varrella. Kanava sijaitsee joen uoman suuntaisena sen etelärannalla nykyisen Enon kirkonkylän kohdalla. Kanavaa käyttäen voitiin ohittaa kolmiosainen Kaltimonkoski. Kanavan kokonaispituus oli 2166 m. Siinä oli kaksi peräkkäistä sulkukammiota, joiden pituus oli 35,6 m ja leveys 7,7 m. Väylän syvyys oli 2,1 m.

Kaltimon kanava rakennettiin osana Pielisjoen kanavointihanketta, jonka toteuttamisesta päätettiin 7.3.1874, jolloin keisari myönsi hankkeelle tarvittavan rahoituksen. Kanavointityön toteuttajaksi määrättiin insinöörikapteeni Berndt Höök. Kanavan rakentaminen aloitettiin kesäkuussa 1876 ja se avattiin heinäkuussa 1879. Kanavauoma erotettiin koskista noin 2,5 kilometriä pitkällä maapenkereellä ja kanavan sulut tehtiin kivestä. Kaltimon kanava oli Pielisjoen kanavoinnin suurin yksittäinen työkohde, työmaalla työskenteli yli 400 miestä.

Noin kolme ja puoli kilometriä Kaltimon vanhasta kanavasta alavirtaan päin valmistui vuonna 1958 Kaltimon voimalaitos ja sen ohittava Kaltimon uusi kanava. Voimalan pudotuskorkeuden lisäämiseksi veden pintaa sen yläpuolella nostettiin niin paljon, että Kaltimonkoski hävisi, ja laivaväylä sen kohdalla voitiin siirtää joen uomaan. Kaltimon vanhan kanavan sulkulaitteet on purettu, ja alempi sulkukammio on kokonaan veden alla. Maapenger erottaa kanavan edelleen joesta. Veneilijät voivat käyttää kanavaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Riitta Kankkunen: Kaltimon kanava *kanaler.arnholm.nu*.  20.11.2006. Viitattu 3.4.2008.
2. ↑  Björn, Ismo: *Enon historia 1860–1967*, s. 123-132. Enon kunta, Enon seurakunta, 1994. ISBN 952-90-5352-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen kanavat - Kaltimon vanha kanava
* Pielisnet - Kaltimon vanha kanava[vanhentunut linkki]
**Yrjö Valdemar Koivukari** (sukunimi vuoteen 1931 **Mononen**) (27. huhtikuuta 1901, Oulujoki – 16. joulukuuta 1979, Karkkila) oli suomalainen toimittaja, opettaja ja kirjailija.

Koivukarin vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Mononen ja Kreeta Mononen. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun maanviljelys- ja teollisuuslyseosta 1923 ja opiskeli sen jälkeen muutamia vuosia Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa. Koivukari oli mukana perustamassa useita kulttuurilehtiä ja oli päätoimittajana Pohjantuuli-lehdessä 1933–1934, Ahjo-lehdessä 1936–1939 ja Lapin Loimu -lehdessä 1954–1957. Sodan jälkeen Koivukari työskenteli kansakoulunopettajana useilla eri paikkakunnilla vuosina 1948–1960.

Koivukari käytti 1931 ilmestyneessä esikoisromaanissaan *Kukaan ei tiedä mitään* luultavasti ensimmäistä kertaa Suomessa tajunnanvirtatekniikkaa. Hän julkaisi 1930-luvulla lisäksi novelli- ja runokokoelman ja sodan jälkeen 1950-luvulla romaanin ja runokokoelman. Viimeiset kymmenen vuotta elämästään Koivukari vietti Karkkilassa. Hän julkaisi tällä kaudella kolme runokokoelmaa, esseekokoelman ja kaksi romaania. Koivukari toimi Karkkilassa aktiivisesti *Länsi-Uudenmaan Kirjoittajien yhdistyksessä* ja keräsi siellä innostavalla esiintymisellään ympärilleen joukon aloittelevia kirjoittajia. Koivukari oli myös omakustannetoiminnan puolestapuhuja ja karkkilaiskirjoittajat julkaisivatkin oman albuminsa *Karkkila-albumi I*.

Teokset
-------

* *Kukaan ei tiedä mitään*, romaani. Kirja 1931
* *Alastomat kasvot*, novelleja. WSOY 1932
* *Taivas meren takana*, runoja. WSOY 1934
* *Multa polttaa*, romaani. Ponsi 1953
* *Timanttikammio*, runoja. Gummerus 1953 (käännetty ranskaksi nimellä *Tanière diamantine poèmes*, Syndicate Press, 1975)
* *Ihmisen aika*, runoja. Pohjoinen 1971
* *Viimeiset tulevat: säteilyanalyysin koe Jeesus – Marx – Lenin*. Pohjanponsi 1972
* *Kohti aurinkoa*, runoja. Mysteeni 1973
* *Häkämyrkytys*, romaani. Mysteeni 1974
* *Ihmisen aika*, runoja. Mysteeni 1974
* *Kylmän kehän vangit*, romaani. Syndicate Press 1974
* *Tyttö kadulta: 3-näytöksinen tragikomedia*. Syndicate Press 1975
* *Kootut runot*. Omakustanne 1979

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kirjasampo.fi: Yrjö Koivukari
* Juhani Silván: Yrjö Koivukarin vierailu Karkkilassa. Karkkilan kotiseutuyhdistyksen jäsenlehti N:o 8 Joulukuu 2002

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Eurooppa** (alb. *Evropa*, serb. Evropa, *Европа*) on Kosovon kansallislaulu. Kosovon julistautuessa itsenäiseksi Serbiasta 17. helmikuuta 2008 olivat uuden tasavallan lippu ja vaakuna jo valmiina. Kansallislauluna käytettiin aluksi Ludwig van Beethovenin 9. sinfoniasta peräisin olevaa "Oodia ilolle".

12. maaliskuuta 2008 julistettiin avoin sävellyskilpailu uudesta kansallislaulusta. Laulun valitsemista varten maan hallitus nimesi komission, jonka jäseninä toimivat maan kaikkien puolueiden puheenjohtajat. 5. kesäkuuta 2008 komissio ilmoitti valinneensa maan uudeksi kansallislauluksi kosovolaisen säveltäjän Mendi Mengjiqin sävellyksen "Eurooppa". 11. kesäkuuta 2008 Kosovon parlamentti hyväksyi sävellyksen virallisesti maan kansallislauluksi 72 äänellä viittätoista vastaan, viiden pidättäytyessä äänestyksestä. Virallisesti sävelmästä tuli maan kansallislaulu 15. kesäkuuta 2008, jolloin maan uusi perustuslaki astui voimaan. 

Jo sävellyskilpailun julistuksessa todettiin, että Kosovon tuleva kansallislaulu tulee olemaan tekstitön. Ratkaisun takana on pyrkimys olla kärjistämättä suhteita maan eri väestöryhmien välillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kosovo – nationalanthems.info *nationalanthems.info*. Viitattu 17.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* MIDI-versio laulusta *KosovoThanksYou.com*-sivustolla
Institut aérotechnique
**Institut aérotechnique** (IAT) on ranskalainen julkinen tutkimuslaboratorio, joka on osa Conservatoire national des arts et métiers'iä ja joka on erikoistunut aerodynaamisiin tutkimuksiin ja joka sijaitsee Saint-Cyr-l'Écolessa (Yvelines).

Tämän instituutin perustaminen johtuu Henry Deutsch de la Meurthen aloitteesta, joka on myös Aéro-Club de Francen perustaja. Se vihittiin käyttöön 8. heinäkuuta 1911. Tällä hetkellä sillä on useita tuulitunneleita, joista osa on erikoistunut auto-, rautatie- ja ilmailualoihin. Ilmailun osalta laboratoriolla on kumppanuus Institut Polytechnique des Sciences Avancéesin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Saint-Cyr-l’École : l’Institut Aérotechnique en quête d’un second souffle *leparisien.fr*.
2. ↑  Institut Aérotechnique - Saint-Cyr-L'École, site officiel de la Mairie Saint-Cyr-L'École, site officiel de la Mairie *saintcyr78.fr*.
3. ↑  Annuaire AAEIPSA 2011 – 50 ans d’Histoire, page 50

Aiheesta muualla
----------------

* Insermin kotisivu
**Paavo Olavi Sarkkinen** (1. toukokuuta 1937 Helsinki – 27. maaliskuuta 2023 Espoo) oli suomalainen insinööri ja virkamies, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Sarkkisen vanhemmat olivat Yrjö Ivar Sarkkinen ja Elli Rosa Elisabet Rechardt. Hänen puolisonsa vuodesta 1960 oli ekonomi Eevi Ritva Inkeri Leino. Sarkkinen tuli ylioppilaaksi vuonna 1956 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1962. Hän oli Rautatiehallituksessa insinöörioppilas 1960–1961, vt. ylimääräinen ratainsinööri 1961–1962 ja vt. ratainsinööri 1962–1963.

Tie- ja vesirakennushallituksessa Sarkkinen oli vesitieosaston diplomi-insinööri 1963–1968 ja toimistoinsinööri 1968–1969 ja Tie- ja vesirakennuslaitoksen Kuopion piirissä Varkauden–Kuopion syväväylän rakennuspäällikkö 1969–1972. Hän oli sitten Tie- ja vesirakennushallituksen vesitieosaston diplomi-insinööri 1972–1973, yli-insinööri 1973–1974 ja vesitieosaston rakennustoimiston diplomi-insinööri 1974–1978. Merenkulkuhallituksen teknillisen toimiston yli-insinöörinä Sarkkinen toimi 1978–1990 ja Suomenlahden merenkulkupiirin piiripäällikkönä 1990–2000. Hän toimi myös Teknillisen korkeakoulun assistenttina ja erikoisopettajana sekä neuvottelevana virkamiehenä Saaristomeren merenkulkupiirissä. Sotilasarvoltaan Sarkkinen on reservin luutnantti (1996). Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 2002.

Julkaisuja
----------

* *Säkerhetsanordningar för sjöfarten i Finland*, 1983
* *Aids to navigation in Finland*, 1984
* *Merirakentaminen*, 1882, Paavo Sarkkinen, Antti Lämsä
* *Ruoppaustyöt*, 1984
* *Suomen sisävesiväylät: rakentaminen ja kehitys*, 2007, Paavo Sarkkinen, Timo Rekonen, Seppo Koivupuro

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 7.5.2023, s. B 26.
2. 1 2 3  Sakari Auvinen: Merenkulkuneuvos Paavo Sarkkinen (1937–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 25.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Paavo Sarkkisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Lantula** on kulmakunta ja entinen koulupiiri Sastamalan kaupungissa Pirkanmaalla. Lantula lähikylineen muodostaa niin sanotun Lantulan seudun, jossa on noin 350 asukasta. Lantula valittiin Pirkanmaan vuoden kyläksi vuonna 2012. Kylä sijaitsee Vesilahdentien varrella kunnan itäosassa. Kylä kuului vuoteen 1972 Tyrvään kuntaan ja vuosina 1973–2008 Vammalaan.

Lantula ei ole Sastamalan maarekisterikylä, sillä se on syntynyt 1900-luvun aikana usean kylän maille. Lantula oli tuohon saakka ollut eri kylien takamaita, joissa oli hieman torppia ja mäkitupia. 1800-luvun lopulla aloitettiin Vankimusjärven kuivaus joka saatiin päätökseen 1900-luvun puolivälissä. Järven vesijättömaa muutettiin viljelykäyttöön, mikä kasvatti lähialueen kyliä. Lantulaan perustettiin kansakoulu vuonna 1939, joka muuttui myöhemmin alakouluksi. Lantulan koulu lakkautettiin vuonna 2005.

Pääelinkeino Lantulassa on maanviljely, mutta iso osa asukkaista käyvät töissä muualla. Kylän postikonttori, pankki ja kaupat ovat loppuneet jo 1900-luvun lopulla. Lakkautettu koulu on siirtynyt kyläyhdistykselle, joka ylläpitää siinä kylätaloa nimeltä Lantula-talo.

Lähteet
-------

1. ↑  Kyläkortti - Lantula (pdf) Sastamalan kylät ry. Viitattu 5.11.2015.
2. ↑  Lantula on Pirkanmaan paras kylä Tyrvään Sanomat. Viitattu 5.11.2015. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Tyrvää (Lantula sijaitsee Tyrvään pitäjän alueella) Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 5.11.2015.
4. 1 2  Kyläsuunnitelma 2006 (pdf) Lantulan seudun kyläyhdistys.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 5.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Lantulan seudun kyläyhdistys ry
**Vastuullinen Lahjoittaminen (VaLa) ry** (*ruots. Ansvarsfullt Donerande (AnDo) rf, engl. The Finnish Fundraising Association*) on vuonna 2004 perustettu suomalainen varainhankintaa harjoittavien yleishyödyllisten yhdistysten ja säätiöiden yhteistyöverkosto, joka on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton. VaLa:n tavoitteena on määritellä ja edistää hyvän hallinnon ja hyvän varainhankinnan periaatteita suomalaisessa yhteiskunnassa sekä auttaa jäsenjärjestöjään oppimaan yhdessä osana kansainvälistä verkostoa. VaLa on European Fundraising Association (EFA):n jäsen. VaLa:n oli vuoden 2022 lopussa 78 jäsenjärjestöä.

VaLa:n jäseniksi voidaan hyväksyä yleishyödyllisiä, ammattimaista varainhankintaa harjoittavia suomalaisia yhteisöjä, jotka ovat olleet rekisteröitynä yhdistys- tai säätiörekisteriin vähintään kaksi vuotta tai tilikautta. Sen jäsenten on lisäksi hyväksyttävä VaLa:n säännöt, jotka käsittelevät muun muassa vastuullisen varainhankinnan eettisyyttä ja hyvää hallintoa, sekä edistettävä varainhankintansa avoimuutta, läpinäkyvyyttä ja luotettavuutta. Jäseneksi hyväksyminen tapahtuu VaLa:n hallitukselle osoitetun hakemusten perusteella.

VaLa:n toiminnan pääpainopisteinä ovat varainhankinnan toimintaedellytysten kehittäminen ja vaikuttamistyö: 

1. VaLa edistää yleishyödyllisten yhteisöjen vastuullista varainhankintaa ja hyvää hallintoa.
2. VaLa edistää suomalaista lahjoituskulttuuria lisäämällä vuoropuhelua yhteisöjen taloudellisista toimintaedellytyksistä ja varainhankinnasta yhteiskunnan eri toimijoiden välillä.

VaLa, Allianssi, Fingo ja SOSTE järjestävät yhteistyössä Rastor-instituutin kanssa varainhankinnan koulutusta. Ammattimainen varainhankinta -koulutusohjelma on rakennettu huomioiden kansalliset sekä kansainväliset varainhankinnan eettiset periaatteet ja se vastaa tuotekehittäjän erikoisammattitutkinnon perusteita sekä ammattitaitovaatimuksia. Koulutusohjelmalle on myönnetty European Fundraising Association EFA:n sertifikaatti.

VaLa koordinoi lahjoittamiseen kannustavia kampanjoita: TekojenTiistai (GivingTuesday) ja Hyvä testamentti. VaLan toiminta rahoitetaan pääasiassa jäsenjärjestöjen maksamin jäsenmaksuin ja koulutustilaisuudesta saadulla tuotolla. VaLa:n pääsihteerinä on toiminut vuodesta 2010 Pia Tornikoski.

Lähteet
-------

* VaLan kotisivu
* 
* 
*
Canterburyn arkkipiispa Justin Welby vuonna 2019.
**Justin Welby** (s. 1956 Lontoo) on toiminut Canterburyn arkkipiispana eli anglikaanisen kirkon johtajana vuodesta 2013.

Welby opiskeli Eton Collegessa ja Trinity Collegessa, Cambridgessa aineinaan historia ja oikeustiede. Ennen pappisuraansa hän työskenteli 5 vuotta ranskalaisen öljy-yhtiön Elf Aquitainen palveluksessa Pariisissa ja kuusi vuotta Lontoossa Enterprise Oilin palveluksessa jossa hän toimi Pohjanmeren ja Länsi-Afrikan öljyn jalostuksen asiantuntijana. 

Welby jätti öljyteollisuuden uskonnollisen herätyksen jälkeen vuonna 1989 lukeakseen papiksi. Hän sai oppiarvon teologiassa St John's Collegesta, Durhamin yliopistosta. Vuonna 2011 hänet nimitettiin Durhamin piispaksi, jonka tehtävissä hän seurasi Tom Wrightia. 9. marraskuuta 2012 Welbyn ilmoitettiin seuraavan vuonna 2013 Rowan Williamsia Canterburyn arkkipiispana.

Welby on Kenian ja Nigerian politiikan ja historian asiantuntija. Hänen mielenkiinnon kohteisiinsa lukeutuvat ranskalainen kulttuuri, purjehdus ja politiikka. Hänellä on puoliso Caroline. Parilla on kaksi poikaa ja kolme tytärtä; pari menetti vuonna 1983 7-kuukautisen tyttären auto-onnettomuudessa Ranskassa.

Welby hyväksyy naispiispuuden. Hän kuitenkin vastustaa samaa sukupuolta olevien avioliittoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Archbishop of Canterbury: Biography: Justin Welby
2. ↑  Mannermaa, Jaakko: Öljy-yhtiön ex-pomo kohosi anglikaanisen kirkon johtoon *Yle Uutiset*.  9.11.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Justin Welby** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* UK Parliament

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vergennes** on kaupunki luoteisessa osassa Addisonin piirikuntaa Vermontin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sitä rajaavat Ferrisburghin, Pantonin ja Walthamin kaupungit, ja sen väkiluku oli vuonna 2000 2 741. Se on väkiluvultaan pienin Vermontin yhdeksästä kaupungista.

Maantiede
---------

Yhdysvaltain väestölaskentaviraston mukaan kaupungin kokonaispinta-ala on 6,5 km2, josta 6,2 km2 on maata ja 0,3 km2 (4%) on vettä.

Väestötilasto
-------------

Vergennesin kaupungintalo, oopperatalo ja poliisiasema.
Vuoden 2000 väestölaskennan mukaan Vergennesissa oli 2 741 asukasta, 979 taloutta ja 623 perhettä, ja väestötiheys oli 441,0/km2. Väestöstä 93,43 oli valkoihoisia, 2,01 % oli afroamerikkalaisia, 0,36 % oli aasialaisia, 0,04 % Tyynen valtameren seudulta, 1,06 % muunrotuisia ja 2,88 % edusti kahta tai useampaa rotua.

Talouksia oli 979, joista 34,3 % oli sellaisia, joissa oli alle 18-vuotiaita lapsia, 48,8 % sellaisia, missä aviopari asui yhdessä, 11,6 % sellaisia, joissa nainen oli taloudenhoitaja ilman aviomiestä, ja 35,4 % ei-perheitä. Keskimäärin talouden koko oli 2,47, ja perheiden koko 3,02 henkeä.

St. Paulin episkopaalinen kirkko pääkadulla kaupungintalon vieressä.
Kaupungissa väestö on jakautunut niin, että 28,4 % on alle 18-vuotiaita, 13,1 % 18-24-vuotiaita, 27,8 % 25-44-vuotiaita, 19,3 % 45-64-vuotiaita ja 11,3 % 65-vuotiaita tai vanhempia. Keskimääräinen ikä oli 33 vuotta. Joka sataa naista kohden oli 100,4 miestä.

Talous
------

### Yksilölliset tulot

Kaupungin keskimääräinen talouksien tulo oli 37 763 dollaria, ja perheiden keskimääräiset tulot olivat 48 155 dollaria. Miesten keskimääräiset tulot olivat 33 669, ja naisten 20 527 dollaria. Noin 8,1 % perheistä ja 17,0 % koko väestöstä oli köyhyysrajan alapuolella.

### Teollisuus

*Goodrich Corporation* työllistää noin 20-48 työntekijää.

Koulut
------

Vergennesissä on neljä koulua: Vergennes Union Elementary School, Vergennes Union High School, Champlain Valley Christian School ja Northlands Job Corps Center, joka ennen oli Weeks School, joka toimi orpokotina ja nuorisorikollisten kotina myöhäiselle 1970-luvulle asti.

Kulttuuri
---------

The Bixby Memorial Free Library
Kaupungissa on Vergennesin oopperatalo, jossa on viikoittain tilaisuuksia, joihin kuuluu erikoisvieraita, yhtyeitä, laulajia, poliitikkoja ja teatteriryhmiä. Kaupungissa on myös kirjasto, The Bixby Memorial Free Library.

Tunnettuja henkilöitä
---------------------

* Joseph K. Edgerton, kongressiedustaja Indianasta
* Margaret Foley, veistäjä
* Ethan A. Hitchcock, kirjailija ja kenraali
* Henry Porter, baseballpelaaja
* Frederick E. Woodbridge, kongressiedustaja ja Vergennesin pormestari

Lähteet
-------

1. ↑  Vergennes.org
2. ↑
3. ↑   Bixby Memorial Free Library

Aiheesta muualla
----------------

* Vergennesin viralliset sivut
Tuliset thaipippurit ovat olennainen osa thaikeittiötä. Pieniä punaisia tai vihreitä chilejä kutsutaan hiirenpapana-chileiksi (thaiksi พริกขี้หนู, phrik khii nuu, *Capsicum frutescens*).
Monimuotoisen **thaikeittiön** perusta on thairiisi, jota höystetään tulisilla curreilla (เเกง *kaeng*), kasviksilla ja kalalla tai äyriäisillä. Ruoka perustuu vahvoihin makuihin, kuten limettimehuun, sitruunaruohoon ja tuoreeseen korianteriin; kolmikko, jonka yhdistelmä antaa thai-ruualle sen ominaisen maun. Thai-ruoka tunnetaan myös tulisuudestaan, erityisesti pienistä torpedon muotoisista chilipippureista nimeltä *phrik khii nuu* (พริกขี้หนู, kirjaimellisesti "hiirenpapanachili"), sillä chilin käyttö on ollut kuumassa ilmastossa perinteinen keino säilyttää ruoka syömäkelpoisena.

Thaimaassa ruokaillaan edelleen mieluiten lattialle levitetyillä matoilla yhteisistä astioista, joista ammennetaan jokaista ruokalajia omalle lautaselle.
Perusmakuja on viisi: makea, hapanimelä, katkera, suolainen ja polttava. Suolasirottimen ja ketsupin sijasta käytetään maustekastikkeita, kuten kalakastiketta, osterikastiketta, tamarindia ja chilikastiketta. Ruokailuvälineinä käytetään lusikkaa ja haarukkaa, joista ensimmäistä käytetään pääasiallisesti. Etniset thait syövät puikoilla lähinnä vain nuudeleita. Leipä ja maitotuotteet ovat länsimaisina varsin uusia tulokkaita.

Thai-ruuan klassikoihin kuuluvat:

* *Phat thai* (ผัดไทย), ohuita riisinuudeleita paistettu lisukkeineen tamarindikastikkeessa.

* *Tom yam kung* (ต้มยำกุ้ง), kenties kaikista kuuluisin ruoka eli hapan sitruunaruoholla ja galangalilla maustettu katkarapukeitto. Usein hyvin tulista.

* *Kaeng daeng* (เเกงเเดง, punainen curry) eli *kaeng phet* (เเกงเผ็ด tulinen curry) ovat nimiensä mukaisesti punaista ja tulista currya. Syödään usein grillatun ankan (*kaeng pet yaang* เเกงเป็ดย่าง) kanssa.

* *Kaeng khio-waan* (เเกงเขียวหวาน) eli makea vihreä curry on kookosmaitopohjainen curry, josta löytyy sitruunaruohoa ja kafferilimettiä. Usein punaista miedompi.

Aiheesta muualla
----------------

* Thaimaalainen keittiö ja ruokakulttuuri

  

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thaikeittiö**.
**Uimaräpylät** ovat kumista ja muovista valmistettuja apuvälineitä, joita käytetään vesiurheilulajeissa, kuten uinti ja sukeltaminen.

Koko jalan uimaräpylät.
Sukeltajat käyttävät räpylöitä, sillä ihmisen jalka tarjoaa kokonsa takia suhteellisen vähän työntövoimaa, etenkin kun sukeltajalla on mukana painolastia. Erityisen pitkiä uimaräpylöitä käyttävät vapaasukeltajat, koska he tarvitsevat hitaampaa jalkaliikettä.

Rakenne
-------

Räpylöitä on kahta tyyppiä; avokantaisia ja umpikantaisia. Avokantaisissa on kantapään takaa kulkeva lukitusjärjestelmällä varustettu kantahihna. Umpikantaisissa taasen jalkaosa on joustavaa materiaalia ja peittää myös kantapään. Avokantaräpylöiden kanssa käytetään neopreenistä valmistettuja sukkia tai kenkiä. Umpikantapärylät soveltuvat uima-altaaseen ja lämpimään veteen. Räpylöitä valmistetaan pehmeällä lavalla ja kovalla lavalla. Pehmeälapaisella räpylällä on miellyttävämpi uida kuin kovalapaisella ja sillä ei synny helposti kramppeja. Sen sijaan kovalapaisella saadaan nopeampi vauhti kuin pehmeälapaisilla. Räpylän lapa on yleensä taivutettu hieman alapäin, jottei nilkkaa tarvitse taivuttaa ääriasentoon.

Historia
--------

Aikaiset keksijät, kuten Leonardo da Vinci ja Giovanni Alfonso Borelli, testasivat erilaisia uimaräpylöitä.

Benjamin Franklin rakensi nuoruudessaan puiset, paletin muotoisen uimaräpylät auttamaan häntä liikkumaan nopeammin vedessä.

Modernit uimaräpylät ovat ranskalaisen Louis de Corliaun, Ranskan laivaston *capitaine de corvetten,* kehittämät. Hän esitteli vuonna 1914 ensimmäiset räpyläprototyyppinsä. de Corliau jätti laivaston vuonna 1924 omistautuakseen keksinnölleen. Tehtyään räpylöitä vuosia omassa asunnossaan Pariisissa vuosia de Corliau aloitti räpylöiden massatuotannon viimein vuonna 1939. Samana vuonna hän antoi Owen P. Churchillille luvan valmistaa hänen räpylöitään Yhdysvalloissa. Churchill vaihtoi räpylöiden ranskankielisen nimen (*propulseurs*) nimeen *swimfins*, joka on edelleen yleisimmin käytössä oleva nimitys räpylöille englanninkielisissä maissa. Churchill esitteli tuotteensa Yhdysvaltain laivastolle, joka otti ne käyttöönsä Underwater Demolition Teamille.

Isossa-Britanniassa Dunlop Rubber valmisti Yhdistyneen kuningaskunnan laivaston sukeltajille räpylöitä toisessa maailman sodassa.

Vuonna 1946 brittiläinen kauppa Lillywhites toi Britanniaan 1 000 paria räpylöitä, ja ne kaikki myytiin loppuun alle kolmessa kuukaudessa.

Vuonna 1948 Cressi-Sub-niminen yritys kehitti ensimmäiset koko jalan räpylät.

Lähteet
-------

1. ↑  Hughes, Mette; Rasmussen, Jan; Jensen, Soren Bergh; Arentrup, Torsten; Borris, Jan: "2. Varusteet", *Laitesukelluksen peruskussi*, s. 17. Suomentanut Kaikumo, Pekka. Sukeltajaliitto ry, 2013.

Katso myös
----------

* Käsiräpylät

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uimaräpylät** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Ässärykmentin muistomerkki
**Ässärykmentin muistomerkki** on talvisodassa 1939–1940 kaatuneiden Jalkaväkirykmentti 11:n sotilaiden muistolle omistettu muistomerkki Helsingin Torkkelinmäessä. Muistomerkki sijaitsee Alli Tryggin puistossa, osoitteessa Kaikukuja 7. Muistomerkin on suunnitellut kuvanveistäjä Aarre Aaltonen. Obeliskimainen veistos on graniittia. Veistos pystytettiin vuonna 1940.

Veistoksessa on teksti: "Jalkaväkirykmentti 11:n eloonjääneet pystytti tämän patsaan sodassa 1939-40 kaatuneiden sankaritoveriensa muistoksi 13.10.1940".

Ässärykmentin mukaan on nimetty Hämeentieltä Alli Tryggin puistoon nouseva katu, Ässänrinne.

Lähteet
-------

1. ↑  Sotamuistomerkit | SOTAMUISTOMERKIT *www.sotamuistomerkit.fi*. Viitattu 13.8.2017.
2. ↑  Pietilä, Jari: Ässärykmentin talvisota oli täynnä kuumia taisteluita *Vantaan Sanomat*.  Arkistoitu 13.8.2017. Viitattu 13.8.2017.
3. ↑  Väisänen, Liisa: *Symbolien Helsinki*, s. 36. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2022. ISSN 2323-7392. ISBN 978-951-858-313-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Helsingin kaupungin taidemuseon sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tietoa veistoksesta Helsingin kaupungin taidemuseon sivulla (arkistoitu)
**Uutis-Valjakko** oli vuosina 1957–1992 ilmestynyt sanomalehti. Lehteä julkaistiin neljässätoissa Turun länsipuolisessa rannikkokunnassa: Naantali, Raisio, Rusko, Masku, Nousiainen, Lemu, Askainen, Vahto, Velkua, Merimasku, Rymättylä, Mynämäki, Mietoinen ja Karjala. Lehti ilmestyi tiistaina ja perjantaina. Lehteä painettiin kirjapaino Satakunnan Maakunta Oy:ssä.

Lehden perusti Jaakkoo-Taara Oy:n toimitusjohtaja Niilo Jaakkola ja sen päätoimittajana toimi Jaakkolan tytär Kaija Berger. Lehden toimitus sijaitsi Jaakko-Taaran tiloissa, mutta 1960-luvun puolivälissä lehden osti Helvi Oksanen jolloin toimitus muutti Turkuun Kauppiaskadulle. Oksanen oli ollut aikaisemmin lehden ilmoitusmyyjä ja ostettuaan lehden hänestä tuli toimitusjohtaja-päätoimittaja. Uuden omistajan aikana Raino Puottula toimi lehden toimitussihteerinä vuoteen 1975, kunnes siirtyi *Rannikkoseutuun*. *Uutis-Valjakon* levikki kasvoi suuremmaksi jolloin pieniä toimipaikkoja perustettiin Naantaliin, Raisioon ja Mynämäelle. Myös lehden avustajakunta oli laaja. Lehdellä oli vielä 1980-luvulla hyvä asema markkinoilla, mutta kilpailu koveni ja ilmaisjakelulehdet yleistyivät, jolloin *Uutis-Valjakko* alkoi näivettymään ja lopulta lopetettiin laman kourissa vuonna 1992.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lehto, Markku: Uutis-Valjakon aikakausi.  *Rannikkoseutu*, 12.4.2016, nro 28, s. 8. Raisio:  Alma Media Kustannus Oy. ISSN 0782-5544.
**O'Neil Bell** (29. joulukuuta 1974 – 25. marraskuuta 2015) oli jamaikalainen nyrkkeilijä. Ammattilaisena hän voitti alemman raskaansarjan WBA- ja WBC-liittojen vyöt.

Bell muutti 7-vuotiaana perheensä kanssa Jamaikalta Yhdysvaltoihin. High schoolissa hän pelasi amerikkalaista jalkapalloa ja voitti painissa osavaltion mestaruuden. Delawaren osavaltion yliopisto tarjosi hänelle painistipendiä, mutta hän kieltäytyi ja muutti Atlantaan, missä hän alkoi nyrkkeillä 21-vuotiaana. Amatööriurallaan hän otteli vain 12 ottelua ja voitti kaikki tyrmäyksellä. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 1998 ensimmäisen erän tyrmäysvoitolla William Holyfieldiä vastaan. Ammattilaisuransa toisessa ottelussa hän hävisi teknisellä tyrmäyksellä Mohamed Benguesmialle. Seuraavan parin vuoden aikana hän tyrmäsi kaikki vastustajansa ja eteni 19. lokakuuta 2000 NBA:n alemman raskaansarjan mestaruusotteluun Michael Rushia vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä viidennessä erässä. Seuraavassa ottelussaan James Waltonia vastaan avoimesta NABF:n mestaruustittelistä hän voitti vastustajansa teknisellä tyrmäyksellä kymmenennessä erässä. Hän puolusti mestaruuttaan Jose Luis Riveraa, kahdesti Arthur Williamsia ja Kelvin Davisia ja Derrick Harmon vastaan. 

Voitettuaan 24. syyskuuta 2004 Ezra Sellersin, pääsi Bell iskemään avoimesta IBF-liiton maailmanmestaruudesta Dale Brownia vastaan. 20. toukokuuta 2005 käydyn 12-eräisen ottelun hän voitti tuomarien oltua yksimielisiä. Hän puolusti ensin mestaruuttaan Sebastiaan Rothmannia vastaan, ja 7. tammikuuta 2006 voitti Madison Square Gardenissa Jean-Marc Mormeckin ottelussa, jonka voittajan tunnustivat mestariksi WBC, WBA ja IBF. Voittonsa myötä hänestä tuli ensimmäinen kolmen liiton tunnustama alemman raskaansarjan mestari sitten vuoden 1988 ja Evander Holyfieldin. Bell kuitenkin myöhemmin menetti IBF-mestaruutensa, koska ei loukkaantumisen takia voinut otella haastajaansa Steve Cunninghamia vastaan. 17. maaliskuuta 2007 hän hävisi mestaruutensa Jean-Marc Mormeckille. Aiemmin helmikuussa hän oli heittänyt kirveellä sparraajaansa. Bell palasi kehään huhtikuussa 2008. Paluuottelussaan hän hävisi kahdeksannen erän teknisellä tyrmäyksellä Tomasz Adamekille. Tämän jälkeen Bell lopetti nyrkkeilyn yli kolmeksi vuodeksi. Paluuottelussaan kesäkuussa 2011 hän hävisi toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä Richard Hallille. Uransa viimeisessä ottelussa joulukuussa 2011 Bell voitti Rico Casonin teknisellä tyrmäyksellä, kun ottelua oli käyty vain 58 sekuntia.

Bell sai surmansa marraskuussa 2015, kun häntä ammuttiin ja puukotettiin hänen noustessaan linja-autosta kotikaupungissaan Atlantassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Marttinen, Mikko: Entinen nyrkkeilyn maailmanmestari tapettiin bussipysäkille *Ilta-Sanomat*.  25.11.2015.  Arkistoitu 26.11.2015. Viitattu 26.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Ammattilaistilastot BoxRec-tietokannassa
* Bellin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Marie Amèlie d'Orléans** (28. syyskuuta 1865 Twickenham, Middlesex, Britannia – 25. lokakuuta 1951 Château de Bellevue, Versailles, Ranska) oli ranskalainen ylhäisönainen, josta tuli Kaarle I:n puolisona Portugalin kuningatar.

Suku
----

Marie-Amélie syntyi Pariisin kreivin Philippe d’Orléansin perheeseen vuonna 1865 Twickenhamissa Middlesexin kreivikunnassa Englannissa, missä hänen perheensä oli maanpaossa. Perhe pääsi palaamaan Ranskaan 1870-luvun alussa. Hän oli Ranskan entisen kuninkaan Ludvig Filipin pojanpojan tytär.

Avioliitto
----------

Vuonna 1886 Marie-Amélie meni naimisiin Portugalin kruununprinssin, tulevan Kaarle I:n kanssa. Häät Lissabonissa ja niitä edeltänyt vastaanotto Pariisissa olivat suurelliset ja herättivät niin paljon positiiivista huomiota, että tasavaltalainen hallitus karkotti d’Orléansin perheen ja muut entisten hallitsijasukujen edustajat Ranskasta. Marie-Amélie ja Kaarle saivat kaksi poikaa ja tyttären, joka kuoli alle vuoden ikäisenä.

Kuningatar ja maanpako
----------------------

Amélie käytti aikaansa tuberkuloosin vastaiseen työhön. Vuonna 1908 hän oli paikalla, kun hänen miehensä ja vanhempi poikansa kuolivat salamurhan uhreina. Nuoremmasta pojasta tuli kuningas Emanuel II. Kun tämä syrjäytettiin vuonna 1910, Amélie lähti hänen kanssaan maanpakoon Englantiin. Sieltä hän muutti Versailles'hin. Vuonna 1945 Portugalin hallitus salli hänen käydä vielä Portugalissa. Amélie kuoli vuonna 1951.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Philippe d’Orléans, count de Paris *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 15.4.2023.
2. ↑  Charles (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 18.4.2013.
3. 1 2  Marie-Amelie Of Orleans (1865–1951) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia*. Viitattu 15.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Priscilla Presley** (o.s. **Priscilla Beaulieu**, syntyjään **Priscilla Ann Wagner**, s. 24. toukokuuta 1945 Brooklyn, New York City) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä sekä Elvis Presleyn entinen vaimo.

Elämäkerta
----------

Priscilla Ann Wagner syntyi 24. toukokuuta 1945 Brooklynissa, New Yorkissa. Hänen isänsä oli merivoimien pilotti, joka kuoli lento-onnettomuudessa muutama kuukausi Priscillan syntymän jälkeen. Äiti meni uudelleen naimisiin ilmavoimien upseerin kanssa, ja Priscilla sai isäpuolensa sukunimen Beaulieu.

Beaulieut asuivat Saksassa kun 14-vuotias Priscilla tapasi vuonna 1959 siellä asepalvelustaan suorittaneen laulajatähti Elvis Presleyn. He seurustelivat siihen asti, kunnes Elvis palasi Yhdysvaltoihin. Priscilla muutti myöhemmin itsekin takaisin Yhdysvaltoihin, ja he jatkoivat seurustelua siellä. He menivät naimisiin 1967 ja saivat seuraavana vuonna tyttären nimeltä Lisa Marie (1968–2023). Pariskunta erosi 1973, mutta he kasvattivat tytärtään yhdessä.

Priscillasta tuli Elviksen omaisuudenhoitaja Elviksen kuoleman 1977 jälkeen. Hän on johtanut Elvis Presley Enterprises -yhtiötä. Hän julkaisi vuonna 1985 menestyskirjan *Elvis ja minä*, jossa hän kertoi elämästään Elviksen kanssa.

Presley asui italialaisen käsikirjoittaja Marco Garibaldin kanssa vuosina 1984–2006. He saivat pojan vuonna 1987.

Presley perusti 1990-luvulla oman parfyymimerkin, vaatemerkin ja ihonhoitotuotesarjan.

Priscilla Presley aloitti näyttelijänuransa vuonna 1983 televisiosarjassa *Dallas*, jossa hän esitti Jenna Wadea vuoteen 1988 asti (Elvis Presley oli esittänyt Jess Wadea elokuvassa *Charro!*). Hän esitti naispääosaa elokuvissa *Mies ja alaston ase* (1988), *Mies ja alaston ase 2½* (1991) ja *Mies ja alaston ase 33 1/3* (1994). Hän esiintyi Renny Harlinin toimintakomediassa *Ford Fairlane* (1990). Hän on ollut myös pienissä sivurooleissa joissakin sarjoissa, kuten *Melrose Placessa*.

Priscilla Presley (Beaulie, Lou Lou) on myös ollut radioamatööri tunnuksilla KC6IWA ja N6YOS, Beverly Hills, CA.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Priscilla Presley Biography Biography.com
2. ↑  Priscilla Beaulieu Presley \*N6YOS- KC6IWA *oldqslcards.com*. Viitattu 11.4.2017.
3. ↑  Amateur License - N6YOS - BEAULIEU, LOU LOU Federal Communications Commission. Viitattu 11.4.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Priscilla Presley**.
* Priscilla Presleyn virallinen verkkosivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Pappisseminaari Münchenissä, Saksassa
**Pappisseminaari** tarkoittaa roomalaiskatolisen kirkon ja ortodoksisten kirkkojen pappeinkoulutuslaitoksia, jotka ovat sisäoppilaitoksia. Latinalaisen riituksen seminaarit jakaantuvat ylempään ja alempaan seminaariin. Alempi seminaari on poikien katolinen sisäoppilaitos, joka antaa eväitä myös maallisille elämänurille. Ylemmässä seminaarissa nuoret miehet opiskelevat papeiksi.

Suomen ainoa toiminnassa oleva pappisseminaari, Ortodoksinen seminaari Joensuussa. Oikealla seminaarin Johannes Teologille pyhitetty kirkko ja vasemmalla asuinrakennus.

Katolinen kirkko
----------------

Katoliset pappisseminaarit toimivat nykyisin yleensä paavillisten yliopistojen yhteydessä, mistä syystä lähes kaikki pappisseminaarit myöntävät kasvateilleen jonkin paavillisen yliopiston hyväksymän teologisen tutkinnon.

Ortodoksinen kirkko
-------------------

Ortodoksisten kirkkojen seminaarit ovat joko kreikkalaisen tavan mukaan asuntoloita, joissa yliopistoissa teologiaa opiskelevat seminaarilaiset asuvat, ruokailevat ja osallistuvat yhteisiin jumalanpalveluksiin tai venäläisen tavan mukaan sisäoppilaitoksia, jossa tapahtuu sekä opiskelu että yhteiselämä. Suomen ortodoksinen pappisseminaari ensin Sortavalassa ja myöhemmin Kuopiossa kirkkokunnan keskustalossa oli vuodesta 1918 vuoteen 1988 venäläistyylinen sisäoppilaitos. Kun teologikoulutus siirrettiin Joensuun yliopistoon (nykyiseen Itä-Suomen yliopistoon), perustettiin kreikkalaistyylinen Ortodoksinen seminaari Joensuun Torikadulle.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pappisseminaari** Wikimedia Commonsissa

* Suomen ortodoksisen kirkon Pyhän Apostoli Johannes Teologin seminaari Joensuussa
**Tammijoki** on Keski-Suomessa Luhangalla virtaava kolme kilometriä pitkä joki, joka muodostaa 13 kilometriä pitkästä pääuomasta alajuoksun osuuden. Tammijoki laskee Päijänteeseen.

Joen kulku
----------

Joki alkaa Tammijärven lounaispäästä Taipaleenlahdesta. Joen on virrannut alkuosuuttaan vain puoli kilometriä, kun se laskee Keskijärveen. Keskijärvi on alle puoli metriä alempana kuin Tammijärvi. Keskijärvestä on matkaa 200 metriä Myllyjärveen ja pudotusta 1,9 metriä. Tällä osuudella vaikuttaisi ilmavalokuvien mukaan olevan kaksi pohjapatoa, joilla pidetään jokiuomassa vedenpintaa korkealla kuivina kausina.*lähde?* Alkuosuudella joki on seurannut metsävoittoista taivalta, mutta alajuoksulla sitä ympäröivät peltomaat lisääntyvät selvästi. Myllyjärven alapuolella sijaitsee Tammikoski, jolla on 10 metriä pudotusta ka noin 200 metriä pituutta. Siinä on joskus toiminut vesimylly, josta on muistona pato, ja ravintola. Tammikoskessa sijaitsee myös kalankasvatuslaitos monine sivualtaineen. Tammijoki jatkaa kosken alaisesta suvannosta, josta sillä on 1,4 kilometriä Päijänteen Tammiselän Tammipohjaan. Vesiliikenne on mahdollista Tammijärveltä Keskijärveen ja Tammiselältä Tammikoskeen, mutta joen läpikulku on mahdotonta.

Tammijärven–Hauhajärven valuma-alue
-----------------------------------

*Pääartikkeli: Tammijärven–Hauhajärven valuma-alue*
Joki sijaitsee Kymijoen vesistössä (14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueessa (14.22). Sen valuma-alueen pinta-ala on 76 neliökilometriä ja sen järvisyys on noin 11 %. Se sijaitsee pääosin Luhangalla, vaikka osia sen pohjoisosista sijaitsee Jyväskylän Korpilahdella ja Joutsassa. Sen pääuomaan voidaan lukea Tammijoen Tammijärven, Hauhan lisäksi myös Varmajoen.

Huomioita
---------

1. ↑  Pääuoman ja sen pituuden määrittäminen on selostettu artikkelin Tammijärven–Hauhajärven valuma-alue kappaleessa *Pääoman kulun ja pituuden määritys*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ekholm, Matti: *Suomen vesistöalueet*. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja – Sarja A 126. Helsinki: Vesi ja Ympäristöhallitus, 1993. ISBN 951-47-6860-4.
2. 1 2 3  Tammijärven–Hauhajärven valuma-alue *Karttaikkuna*. Paikkatietoikkuna. Viitattu 1.4.2023.
3. 1 2  Tammijoki, alkulähde (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 1.4.2023.
4. 1 2 3 4  Tammijoki, suisto (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 1.4.2023.
5. 1 2  *Koski-inventointi*, s. 64 (Myllyjärvi). raportti 188. Helsinki: Vesihallitus, 1980. ISBN 951-46-4852-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.4.2023).
6. 1 2  Tammijärven–Hauhajärven valuma-alue (14.227) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 1.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tammilohen kalankasvatukselle tulossa tiukat lupaehdot?, Joutsan Seutu, 2009
**Claes Armelt** (19. joulukuuta 1709 - 1. huhtikuuta 1769) oli suomalainen vapaaherra ja everstiluutnantti.

Perhe
-----

Armfeltin vanhemmat olivat jalkaväenkenraali, vapaaherra Carl Gustaf Armfelt vanhempi ja Lovisa Aminoff. Lovisa Aminoff oli majoitusmestari Johan Fredrik Aminoffin ja Elisabet von Güntersberchin tytär. Elisabet von Güntersberch oli kenraalimajuri Christoffer von Güntersberchin tytär.

Hän avioitui Hedvig Christina Aminoffin (1728-1751) kanssa Pernajassa vuonna 1748, joka oli valtiomies, kenraaliluutnantti Henrik Johan Aminoffin tytär. Pariskunta sai kolme lasta. Lakimies Carl Henrik Armfeltin (1749-1805), Lovisa Charlotta Armfeltin (1750-1821) ja Claes Gustaf Armfeltin (1751-1751).

Hedvig Christina Aminoff menehtyi synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin Pernajan Sarvisalossa joulukuussa 1751. Hänet haudattiin Pernajan kirkkoon.

Ura
---

Armfelt ilmoittautui vapaaehtoisena Uudenmaan läänin jalkaväkirykmenttiin vuonna 1721. Hänet ylennettiin vänrikiksi vuonna 1728, luutnantiksi 1732, rykmentin majoitusmestariksi 1745, kapteeniksi 1747, majuriksi 1755 ja everstiluutnantiksi vuonna 1765. Armfelt osallistui hattujen sotaan, joka käytiin Ruotsin ja Venäjän välillä.

Ritarikunnat
------------

* Ruotsi Miekkaritarikunta RSO, 1748

Katso myös
----------

* Armfelt-suku

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Armfelt nr 213 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 7.1.2024.
2. ↑  Armfelt nr 213 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 7.1.2024.
3. ↑  Aminoff nr 456 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 7.1.2024.