recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Joanna Lumijoki** (ent. **Sanna Heikkinen**, es. Johanna Anttila, 2021–) on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa *Salatut elämät*, jossa häntä esittää Johanna Anttila. Hän on poliisi, johon Miki Kajander iski silmänsä Café Moosessa. He päätyivät harrastamaan seksiä Moosen vessassa. Myöhemmin Joanna kiinnostui Mikistä, mutta Miki torjui hänet Marikan vuoksi.

Suhde Lasseen
-------------

Joannan muutettua Amandaan, alkoi hänen ja Lasse Sievisen välillä kipinöidä. Joanna melkein ampui Lassea metsällä luullen tätä rusakoksi. Myöhemmin pari alkoi tapailla. Lasse sai kuitenkin kuulla Joannan olleen sängyssä Jeren kanssa ja raivostui, jonka jälkeen Joanna jätti Lassen. Joanna tajusi myöhemmin välittävänsä Lassesta yhä ja tehneensä virheen jättäessään tämän, joten palasivat yhteen Pari erosi uudestaan, kun selvisi Lassen auttaneen Miraa, Violaa ja Nellaa piileskelemään poliisilta liittyen Matti Virtasen kuolemaan. Hän alkoi tutkimaan Elina Taalasmaan yliajoa, johon Noel oli lavastanut Akin syylliseksi. Joanna ei usko Akin syyllisyyteen, ja Noelin murhan yrityksestä Elina joutui poliisilaitokselle. Akilla ja Joannalla oli lyhyt suhde, mutta Camillan herättyä koomasta Aki päätti palata tämän kanssa yhteen. Joannakin palasi pian Lassen luo tajuttuaan rakastavansa tätä edelleen.

Mira Angervuon äitinä
---------------------

Myöhemmin Joanna pelkäsi olevansa raskaana ja teki työparinsa Lindan tukemana raskaustestin, joka osoittautui negatiiviseksi. Sekä Joanna että Lasse olivat tyytyväisiä testitulokseen, mutta Lasse halusi tietää, miksi Joanna ei halua omia lapsia. Tämän seurauksena Joanna tunnusti tehneensä nuorena abortin. Pian hän kuitenkin kertoi Lindalle, ettei ollut rehellinen Lasselle ja valehteli asiasta. Tätä ei kuitenkaan avattu enempää, kunnes myöhemmin paljastui Joannan olevan Mira Angervuon äiti ja täten Ilo Angervuon isoäiti sekä Violan entinen anoppi. Hän otti lopputilin poliisiasemalta.

Suhteet
-------

* Vesa Järvelä: suhde, päättynyt
* Miki Kajander: harrastivat seksiä muutamaan otteeseen
* Lasse Sievinen: suhde, päättynyt, palasivat myöhemmin yhteen, nykyään ovat kihloissa
* Aki Nikkinen: suhde, päättynyt
* Henrik Ekholm: yhden illan juttu

Lähteet
-------
**Christin Hussong** (s. 17. maaliskuuta 1994 Zweibrücken) on saksalainen keihäänheittäjä. 186 senttimetriä pitkä Hussong edustaa LAZ Zweibrückeniä. Hussongin valmentajana toimii hänen isänsä Udo Hussong.

Vuonna 2010 Hussong osallistui nuorten kesäolympialaisiin ollen neljäs. Vuonna 2011 hän voitti kultaa Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa ja oli vuonna 2012 seitsemäs Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa. Vuonna 2013 Hussong voitti hopeaa Rietin alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa.

Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Hussong oli seitsemäs. Heinäkuussa 2015 hän voitti kultaa Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista ennätyksellään 65,60. Ensimmäisiin aikuisten MM-kisoihin hän osallistui Pekingissä 2015. Hussong heitti karsinnassa uuden ennätyksensä 65,92 ja eteni loppukilpailuun, jossa hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 62,98.

Hussong karsiutui loppukilpailusta Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 12:nneksi. Hän karsiutui loppukilpailusta Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Berliinissä 2018 heitettyään avauskierroksella ennätyksensä 67,90. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui neljänneksi ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa yhdeksänneksi.

Ennätykset
----------

* keihäänheitto: 69,19 (Chorzów 2021)

Lähteet
-------

1. ↑  Christin Hussong *Laz.de*.  Arkistoitu 8.5.2019. Viitattu 27.8.2015. (saksaksi)
2. 1 2 3  Christin Hussong Tilastopaja. Viitattu 15.8.2018. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  15th IAAF World Championships: Javelin Throw Women, Qualification *iaaf.org*. Viitattu 29.8.2015. (englanniksi)
4. 1 2  Christin Hussong Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Ville Brummer** on suomalainen rauhanvälittäjä. Hän on toiminut vuodesta 2024 tasavallan presidentin kanslian rauhanvälityksen neuvonantajana. Vuosina 2008–2024 Brummer työskenteli konfliktinratkaisujärjestö CMI:llä, joista vuodet 2021–2024 hän kuului CMI:n johtoryhmään.

Ura
---

Brummer valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisestä tiedekunnasta vuonna 2005. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2010, jossa hän opiskeli teknistä fysiikkaa, soveltavaa matematiikkaa ja systeemianalyyysiä. 2000-luvulla hän työskenteli koodarina muun muassa Club Nokiassa sekä tutkimusassistenttina ja konsulttina.

Brummer päätyi CMI:hin alunperin siviilipalveluksen suorittamiseksi, mutta jäi työskentelemään järjestöön palveluksen jälkeen. CMI:ssä hän on toiminut projektiassistenttina, neuvonantajana ja projektipäällikkönä vuosina 2008–2009, kehityspäällikkönä vuosina 2010–2013, ohjelmajohtajana vuosina 2013–2024 sekä myös johtoryhmän jäsenenä vuodesta 2021 alkaen. Brummer on työskennellyt rauhanvälittäjänä lukuisilla konfliktialueilla, esimerkiksi Myanmarissa, Irakissa, Libyassa, Jemenissä, Ukrainassa ja Palestiinassa, ja on kertonut olevansa konfliktien ratkaisemisessa yleensä mukana alkuvaiheessa.

Vuonna 2024 Brummer nimitettiin tasavallan presidentin kansliaan rauhanvälityksen neuvonantajaksi Alexander Stubbin astuessa presidentin virkaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Olli Waris: Tässä on Stubbin kabinetti *Ilta-Sanomat*.  28.2.2024. Viitattu 9.3.2024.
2. 1 2  Rauhanvälityksen neuvonantaja *Presidentti*. Viitattu 8.3.2024.
3. 1 2  Koodarista rauhanvälittäjäksi – yllättävän urahypyn tehnyt Ville Brummer tekee "mahdotonta" työtä *Duunitori*.  16.7.20222. Viitattu 8.3.2024.
4. ↑  HS: Tässä on Stubbin tuleva kansainvälisten asioiden neuvonantaja *Ilta-Sanomat*.  27.2.2024. Viitattu 8.3.2024.
5. ↑  CMI:n ohjelmajohtaja Ville Brummer siirtyy rauhanvälityksen neuvonantajaksi Stubbin kabinettiin *cmi.fi*.  28.2.2024. Viitattu 8.3.2024.
**Christine Amertil** (s. 18. elokuuta 1979) on bahamalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.

Amertil karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin alkuerissä ajalla 53,12. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa alkuerissä ajallaan 53,07. Hän voitti MM-hopeaa Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 ajalla 51,11. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa välierissä. Vuonna 2004 Amertil voitti Bahaman mestaruuden ja sijoittui Ateenan olympialaisissa seitsemänneksi ajalla 50,37. Kauden lopussa hän juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa neljänneksi. Seuraavana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 400 metrin välierissä ja 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 23,88. Myöhemmin samana vuonna hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa 400 metrillä viides.

Amertil voitti MM-pronssia Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 ajalla 50,34. Hän juoksi samana vuonna neljänneksi Melbournen Kansainyhteisön kisoissa ja viidenneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa 2007 hän sai hopeaa 400 metrillä ajalla 50,99. Osakan MM-kisoissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui välierissä. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän juoksi kolmannen osuuden hopeaa saaneessa Bahaman pikaviestijoukkueessa. 400 metrillä hänet hylättiin alkuerissä. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui 400 metrin välierissä. Saman vuoden Delhin Kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui alun perin neljänneksi, mutta nousi pronssille Folashade Abuganin jäätyä kiinni dopingista.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF

* 100 metrin juoksu: 11,43 (2010)
* 200 metrin juoksu: 22,58 (2005)
* 400 metrin juoksu: 50,09 (2005)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Christine Amertil Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Athletics Pan American Games 2007 at Rio de Janeiro (bra) Women: 400 m *sports123.com*. Viitattu 14.9.2009. (englanniksi)
3. ↑  4x100 Metres Relay – W Final *iaaf.org*.  22.8.2009. Viitattu 14.9.2009. (englanniksi)
4. ↑  400 Metres - W Heats *iaaf.org*.  15.8.2009. Viitattu 22.3.2011. (englanniksi)
5. ↑  Nigerian sprinter Abugan stripped of two medals for doping *in.reuters.com*.  15.10.2010.  Arkistoitu 19.10.2010. Viitattu 17.10.2010. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**ELCAT** oli sähköautovalmistaja ja sähköajoneuvojen maahantuoja, jonka päätoimipaikka oli Mikonkorvessa Järvenpäässä Matkaaja Oy:n tehtaassa. Sen omisti aikaisemmin energiayhtiö Fortum (entinen Neste/IVO), joka vuonna 2001 myi yhtiön sen työntekijöille. Elcatissa on kehitetty vuodesta 1974 sähköautoja pohjoismaiseen ilmastoon. Yhtiö teki yli 200 autoa Subarun pikkupakettiautojen pohjalle, kunnes valmistus lopetettiin, kun mallia ei enää tuotu Eurooppaan. Pääkäyttäjiä olivat Posti ja tukholmalainen kuljetuspalvelu.

Elcat lopetti sähköautojen valmistuksen vuonna 2002 ja keskittyi sähköajoneuvojen maahantuotiin. Elcat maahantoi sähkökäyttöisiä mopo-, golf- ja huoltoautoja sekä sähköskoottereita ja -polkupyöriä. Yhtiö meni konkurssiin vuonna 2017.

Historia
--------

Yhtiö alkoi vuonna 1985 Imatran Voiman ja Nesteen yhteistyöprojektiryhmänä. Yhtiö harkitsi sähköauton rakentamista alusta loppuun, mutta päätti lopulta muuntaa olemassaolevia autoja sähkökäyttöisiksi. Ensimmäisen sähköauton pohjaksi yhtiö valitsi Subaru Domingon, ja vuoteen 1991 mennessä yhtiö oli valmistanut 17 Elcat Cityvan -sähköpakettiautoa.

Suomen Posti aloitti Elcat Cityvan -autojen käytön postinjakelussa vuonna 1990. Enimmillään autoja oli Postin käytössä kuutisenkymmentä. Viimeinen Elcat-sähköauto poistui Postin käytöstä vuonna 2006.

Alkuperäisestä Cityvanista kehittyneempi malli Cityvan 200 julkaistiin 1990-luvun puolivälissä. Sen huippunopeus oli 80 km/h ja ajomatka 70 km. 1990-luvun lopussa tuli kehittynein malli Cityvan 202P, jonka huippunopeus on 90 km/h ja ajomatka 80 km. Auton omapaino on 1400 kg ja kokonaispaino 1600 kg. Lyijyakkujen paino on 400 kg ja kapasiteetti 14,5 kWh. Tasavirtasähkömoottorin nimellisteho on 14 kW.

Citywagon 202 oli Cityvan 202:sta johdettu malli, jossa oli tavaratilan sijaan istumapaikkoja viidelle henkilölle ja sen huippunopeus oli 88 km/h ja ajomatka 70 km.

Postin tilaamat Cityvanit tunnistaa siitä, että niiden mallimerkinnässä on P, eli esimerkiksi 202:n postiversio oli Cityvan 202P. Näissä ohjaus on oikealla postinjakelun helpottamiseksi, kun yleensä se on vasemmalla.

Seuraavassa valmistajan tekemät automallit:

* Cityvan 200
* Citywagon 200
* Cityvan 202
* Citywagon 202

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Fortumin tiedote[vanhentunut linkki]
3. ↑
4. ↑  Peltonen, Kari: Elcat vaihtaa valmistuksen tuontiin *Tekniikka & Talous*.  4.4.2002. Viitattu 20.7.2022.
5. ↑  elcat.fi  3.5.2007. Elcat Oy.  Arkistoitu 3.5.2007. Viitattu 20.7.2022.
6. ↑  Sukava, Jarmo: Elcat, kohtalon lapsi.  *Tekniikan Maailma*, 1991, nro 12. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.7.2022.
7. ↑
8. ↑  Sähköautot hävinneet Suomen liikenteestä lähes kokonaan *Turun Sanomat*.  24.11.2007. Viitattu 20.7.2022.
9. ↑  Cityvan tekniset tiedot

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elcat**.
* Elcat.fi (arkistoitu versio)
Ensimmäisen numeron ensimmäinen sivu.
Napoleon III kuolinvuoteellaan lehden numerossa, joka ilmestyi 25. tammikuuta 1873.
**The Illustrated London News** oli brittiläinen aikakauslehti, jonka perustivat Herbert Ingram ja hänen ystävänsä, Punch-lehden toimittaja Mark Lemon. Lemon toimi Ingramin neuvontantajana, kun *Illustrated London Newsin* ensimmäinen numero julkaistiin 14. toukokuuta 1842. Siinä oli kuusitoista sivua ja 32 puupiirrosta. Ensimmäisessä painoksessa oli kuvitettuja artikkeleita muun muassa Ranskan junaonnettomuudesta, Afganistanissa riehuneesta sodasta sekä Buckinghamin palatsin pukujuhlista.

Vaikka ensimmäistä numeroa saatiin kaupattua 26 000 kappaletta, väheni levikki merkittävästi seuraavien numeroiden yhteydessä. Herbert Ingram toteutti kuitenkin kekseliään kampanjan lehden markkinoimiseksi. Hän lähetti kaikille Englannin papeille kopion Canterburyn arkkipiispan virkaanastujaisia käsitelleestä numerosta, joka sisälsi kuvia tapahtumasta. Lehti saikin näin lukuisia uusia tilaajia. Levikki lähti nousuun, ja vuoteen 1856 mennessä se oli kohonnut jo 200 000:een.

*The Illustrated London News* oli ensimmäinen valokuvia käyttänyt aikakauslehti. Lehteä julkaistiin viikoittain vuoteen 1971 asti, jolloin se alkoi ilmestyä kuukausittain. Vuodesta 1989 lähtien sitä julkaistiin kaksi kertaa kuussa, sitten neljännesvuosittain kunnes vuonna 2003 se lakkasi ilmestymästä.

Nykyisin *The Illustrated London News* toimii Illustrated London News Group -nimisenä viestintäyrityksenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Allingham, Philip V.: An Introduction to The Illustrated London News  14.10.2002. The Victorian Web.  Arkistoitu 16.9.2007. Viitattu 15.8.2007. (englanniksi)
2. ↑  Williamson, C. N.: The Illustrated London News and Its Rivals  1890. The Victorian Web.  Arkistoitu 7.8.2013. Viitattu 15.8.2007. (englanniksi)
3. ↑  History of ILN ILN Picture Library. Viitattu 15.8.2007. (englanniksi)
4. ↑  Illustrated London News  2007. Encyclopædia Britannica. Viitattu 15.8.2007. (englanniksi)
5. ↑  Home ILN Group. Viitattu 15.8.2007. (englanniksi)
6. ↑  About ILN Group. Viitattu 15.8.2007. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **The Illustrated London News**.
**Soultz-Haut-Rhin** on kunta Koillis-Ranskassa Haut-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 22 kilometriä Mulhousen kaupungista luoteeseen.

Kunta sijaitsee Vogeesien vuoriston juurella, lähellä vuoriston korkeimpia huippuja. Soultzilla on pitkä historia, ja sen nimi mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 667. Viininviljely toi alueelle vaurautta 1500- ja 1600-luvuilla. Tältä ajalta olevia taloja torneineen on runsaasti kaupungin alueella.

Château de Bucheneck
Kunnan nähtävyyksiin kuuluu 1100-luvulta peräisin oleva linna *Château de Bucheneck*. Se toimii nykyään museona, ja siellä voi tutustua venäläisen runoilijan Puškinin traagisessa kaksintaistelussa surmanneen Georges d’Anthèsin tarinaan.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Georges d’Anthès (1812-1895), sotilas
* Bernard Genghini (s. 1958), jalkapalloilija

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Tour de France 2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Soultz-Haut-Rhin** Wikimedia Commonsissa
**Sirkka-Liisa Ekman**, o.s. **Söyrinki** (18. helmikuuta 1943 Kemin maalaiskunta – 3. syyskuuta 2020 Ruotsi) oli suomalainen sairaanhoitaja, joka väitteli Ruotsissa lääketieteen tohtoriksi ja toimi Karoliinisen instituutin hoitotieteen professorina.

Henkilöhistoria
---------------

Ekmanin vanhemmat olivat vakuutustarkastaja Uuno Söyrinki ja emäntä Maija Sunnari. Hän avioitui 1968 lääkäri Kari Ekmanin kanssa. Sirkka-Liisa Ekman kävi kuusi luokkaa oppikoulua Kemin tyttölyseossa ja talouskoulun Rovaniemellä. Hän suoritti siellä myös sairaanhoitajakoulun 1962–1965. Aikuislukion ja sairaanhoidon opintoja Ekman suoritti Ruotsissa 1980–1986 ja hoitotieteen opintoja Uumajan yliopistossa 1986–1987. Hän väitteli siellä lääketieteen tohtoriksi 1993.

Ekman oli sairaanhoitaja Suomessa 1965–1967 ja 1968–1970, Sveitsissä 1967 ja Ruotsissa 1970–1981, ylihoitaja Uumajan yliopistollisessa sairaalassa 1981–1987, tutkijakoulutettava Uumajan yliopistossa 1988–1993 ja projektisihteeri Tukholmassa 1993–1995. Tutkijan ja laitoksen johtajan tehtäviä hän hoiti Karoliinisessa instituutissa 1994–2001 ja oli hoitotieteen professori Blekingen teknillisessä korkeakoulussa 2000–2003 ja Karoliinisessa instituutissa gerontologisen hoitotieteen jaoston johtaja 2004–2005, hoitotieteen professori 2005–2010 ja sitten vanhempi tutkija. Ekman, jolla oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä, oli myös osa-aikainen lehtori Tukholmassa 1993–1994, hoitotieteen dosentti Turun yliopistossa vuodesta 1997 ja vieraileva tutkija Kaliforniassa 1998 ja Helsingissä 1999. Hän oli perehtynyt erityisesti monikulttuuriseen vanhustenhuoltoon.

Julkaisuja
----------

* *Monolingual and bilingual communication between patients with dementia diseases and their caregivers*, 1993 (väitöskirja)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Snellman, Hanna: / Sirkka-Liisa Ekman *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  10.8.2021. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 26.3.2024.
2. ↑  Uutiset. Vertaistuki on kuin aurinko.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 30.12.2014, nro 353, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.3.2024.  (ei-vapaa)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Nils "Nisse" Arvid Ramm** (1. tammikuuta 1903 Tukholma, Ruotsi – 8. marraskuuta 1986 Linköping, Ruotsi) oli ruotsalainen raskaan keskisarjan ja raskaansarjan nyrkkeilijä ja olympiahopeamitalisti, Euroopan mestari 1920-luvun loppupuoliskolla ja myöhemmin ammattilaisnyrkkeilijä.

Ura amatöörinä
--------------

Nils Ramm eli nuoruutensa Tukholman Östermalmilla, jossa sijaitsi siihen aikaan Djurgårdens IF:n voimailusali. Vuonna 1925 hän edustu Ruotsia raskaassa keskisarjassa Tukholman EM-kisoissa, joissa hän voitti ensin Englannin Tom Harrisonin ja loppuottelussa Tanskan Thyge Petersenin. Näin hänestä tuli Euroopan mestari. Seuraavana vuonna hän otti Ruotsin mestaruuden. Vuoden 1927 alussa ruotsalais-tanskalainen nyrkkeilyjoukkue vieraili Yhdysvaltain itärannikolla. Ramm otteli Yhdysvaltain matkalla neljä ottelua voittaen kolme eli Frank Salkinsin, Andy Ackilitisin ja Gerald Bockhousenin sekä häviten Ernie Schaafille. Voitettuaan Ruotsin mestaruuden ja hävittyään nyt maaottelussa Tanskan Thyge Petersenille Ramm kilpaili raskaassa sarjassa toukokuussa 1927 EM-kisoissa Berliinissä. Niissä hän otti voitot Italian Giacomo Panfiliosta ja Tanskan Jacob Michaelsenista edeten loppuotteluun, jossa oli vastassa Saksan Hans Schönrath. Ramm uusi EM-tittelinsä, nyt ylemmässä sarjassa, voittaessaan Schönrathin pistein.

Vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisissa raskaansarjan ruotsalaisnyrkkeilijä Nils Ramm aloitti voitolla Saksan Schönrathista ja eteni loppuotteluun voitolla Norjan Sverre Sörsdalista. Loppuottelussa tuli vastaan Argentiinan Arturo Rodríguez, joka tyrmäsi Rammin 1. erässä. Näin tuloksena oli olympiahopea.

Ammattilaisura
--------------

Ramm siirtyi olympialaisten jälkeen ammattilaiseksi. Ensimmäiset neljä ottelua hän nyrkkeili Ruotsissa vuuosina 1928-1929. Vuoden 1930 alussa hän siirtyi Yhdysvaltoihin ja nyrkkeili ensimmäisen ottelun maaliskuussa 1930 Chigacossa. Syyskuuhun 1930 mennessä hän oli otellut yhdeksän ottelua, joista kahdeksan voitokkaasti ja yksi ratkaisemattomana. Sen jälkeen hän nyrkkeili kolme ottelua vuoden 1930 loppuun mennessä, mutta koki tappion niissä kaikissa. Ottelijat eivät tällöin olleet vielä Amerikan nimekkäimmästä päästä. Niinpä Ramm palasikin takaisin Ruotsiin ja päättui ammattilaisuransa viiteen voitokkaaseen otteluun. Viimeisen ottelun hän kävi marraskuussa 1931.

Urheilu-uran jälkeinen aika
---------------------------

Nisse Ramm esiintyi kolmessa ruotsalaiselokuvassa:

* En idrottsdag i Lysekil (1929, lyhytfilmi),
* Sabotage (1944, ohjaajana Per G. Holmgren),
* Mordvapen till salu (1963, ohjaajana Per G. Holmgren)

Nisse Ramm asui elämänsä Tukholmassa ja osallistui aktiivisti valmentajana taustatoimijana Djurgården IF:n nyrkkeilytoimintaan. Hän kuoli marraskuussa 1986.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nils Ramm Ringside. Viitattu 1.12.2022 (ruotsiksi).
2. 1 2  BoxRec / Nils Ramm boxrec.com. Viitattu 1.12.2022. (englanniksi)
3. ↑  Nils Ramm sports-reference.com.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 1.12.2022 (englanniksi).
Ousen uomaa on suoristettu Lewesin eteläpuolella.
**Ousejoki** [uːz] on noin 56 kilometriä pitkä joki Kaakkois-Englannissa. Sen 647 neliökilometriä laaja valuma-alue sijaitsee pääosin East Sussexin kreivikunnassa mutta ulottuu myös osittain West Sussexin puolelle.

Ouse saa alkunsa West Sussexin koillisosassa sijaitsevasta Slaughamin kylästä, josta se virtaa kaakkoon Balcomben ja Haywards Heathin ohi ja ylittää sitten East Sussexin rajan. Lähellä Isfieldin kylää Ouseen yhtyy Uck, joka on sen suurin sivujoki. Isfieldistä joki jatkaa matkaansa kohti etelää ja ohittaa Barcomben ja Lewesin ennen kuin laskee lopulta vetensä Englannin kanaaliin Newhavenissa.

Vuosina 1790–1814 Ousen uomaa ruopattiin suoremmaksi ja syvemmäksi niin, että jokialuksilla pääsi Balcombeen saakka. Tämän ansiosta jokea pitkin voitiin kuljettaa rakennusmateriaalia Ouse Valley Viaductin työmaalle. Joen pääuomassa on vielä nykyäänkin useita patoja ja sulkuja, joiden takia se on hankala elinympäristö moille lajeille. Joki on kuitenkin tärkeä kutupaikka meritaimenille, ja sen vedessä elää myös merinahkiaisia ja ankeriaita. Monet Ousen sivujoista ovat säilyneet luonnontilaisina ja niissä esiintyy makeanveden katkarapuja ja isojärvisimpukoita.

Kirjailija Virginia Woolf teki itsemurhan 28. maaliskuuta 1941 hukuttautumalla Ouseen, joka virtasi hänen kotitalonsa taitse Rodmellin maalaiskylässä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  River Ouse Ouse & Adur Rivers Trust. Viitattu 30.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Learn *Love our Ouse*. Viitattu 30.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  McKennett, Hannah: ‘I Am Going Mad Again’: The Tragic Tale Of Virginia Woolf’s Suicide *All That’s Interesting*.  21.5.2019. Viitattu 30.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  Monk's House National Trust. Viitattu 30.3.2024. (englanniksi)
**Enrico Antonio Radesca (di Foggia)** (n. 1574 Foggia – n. 20. syyskuuta 1625 Torino) oli italialainen säveltäjä ja urkuri. Hän käytti kaikissa teoksissaan allekirjoitusta "Radesca di Foggia" ilman etunimiä.

Radesca oli Torinon tuomiokirkon urkuri noin vuodesta 1597 ja *maestro di cappella* vuodesta 1615. Hänelle myönnettiin Torinon kansalaisuus vuonna 1606. Vuodesta 1605 Radesca työskenteli lisäksi Savoijin hovin palveluksessa. Häneltä tunnetaan enimmäkseen maallista laulumusiikkia, jota häneltä julkaistiin seitsemässä kirjassa vuosina 1599–1617. Maallisiin teoksiin kuuluu canzonettoja, madrigaaleja ja aarioita. Radesca sävelsi vähäisemmissä määrin myös hengellistä musiikkia. Omien kirjoitustensa mukaan hän oli palvellut Venetsian tasavallan armeijassa Dalmatiassa ja osallistui ensimmäiseen Monferraton sotaan vuonna 1613.

Radescalla oli avioton tytär Anna Maria, jolle Savoijin herttua myönsi oikeuden isänsä perintöön heinäkuussa 1626.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laura Kuhn, Dennis McIntire, Radesca di Foggia, Enrico Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 27.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Marco Giuliani, Radesca, Enrico Antonio Treccani, viitattu 27.3.2024 (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja
**Lisa Carrington** (s. 23. kesäkuuta 1989 Tauranga) on uusiseelantilainen ratamelonnan viisinkertainen olympiavoittaja ja kymmenkertainen maailmanmestari. Hän asuu Aucklandissa ja edustaa Eastern Bay Canoe Racing Clubia. Häntä valmentaa Gordon Walker. 168-senttinen Carrington on opiskellut politiikkaa Masseyn yliopistossa.

Carrington voitti kajakkiyksikön 200 metrin olympiakultaa Lontoossa 2012, Rio de Janeirossa 2016 ja Tokiossa 2021. Kajakkiyksikön 500 metrillä hän voitti Tokiossa kultaa, sai Riossa pronssia ja sijoittui Lontoossa seitsemänneksi. Tokiossa hän voitti kultaa myös kajakkikaksikon 500 metrillä parinaan Caitlin Regal.

Carrington on voittanut kajakkiyksikön 200 metrin maailmanmestaruuden 2011, 2013, 2014, 2015, 2017, 2018 ja 2019. Kajakkiyksikön 500 metrillä hän on saavuttanut MM-kilpailuissa kultaa 2015 ja 2019, hopeaa 2014, 2017 ja 2018 sekä pronssia 2013. Kajakkikaksikon 500 metrillä hän sai kultaa 2017 ja hopeaa 2018, kajakkinelosen 500 metrillä hopeaa 2018 ja pronssia 2017.

Carrington on voittanut kaikkiaan 26 maailmancupin kilpailua.

Carringtonilla on kaksi vanhempaa veljeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Canoe Sprint Athlete Profiles: Lisa Carrington *canoeicf.com*. Viitattu 5.8.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Canoeing - Lisa Carrington *the-sports.org*. Viitattu 14.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Lisa Carrington *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 6.4.2024. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Kärjenniemi** on kylä ja taajama Valkeakoskella Pirkanmaalla.

Historia
--------

Kärjenniemi on alun perin ollut pieni maalaiskylä Sääksmäen kunnassa. Kärjenniemestä tuli osa Valkeakosken kaupunkia kuntaliitoksen myötä vuonna 1973.

Palvelut
--------

Kärjenniemessä on koulu, päiväkoti, autokauppa ja kaksi parturi-kampaamoa. Kärjenniemen kylä on viime vuosina kasvanut runsaan rakentamisen takia. Ala-Nississä on nuorisotilat sekä diakoniatoimisto.

Maantiede
---------

Kärjenniemi jakautuu neljään alueeseen, jotka ovat Nissit (Yli- ja Ala-Nissi), Kärjenniemen niemi, Seikka ja Väärämäki. Väärällämäellä sijaitsevat Kärjenniemen ala-aste ja päiväkoti, ja sen läpi kulkee vanha seututie 304, joka on uudelleennimetty Vääränmäentieksi. Vääränmäentieltä erkanee Rantoontie, jota pitkin pääsee Rantoolle ja Vedentaalle. Yli-Nissi on enimmäkseen taajamamaista omakotiasutusta. Ala-Nissiin rakennetaan 2020-luvulla omakotitaloja. Seikka on pieni alue Seikantiellä, Kopolantien kupeessa.

Vanajavesi
----------

Kärjenniemeä hallitsee maisemallisesti Vanajavesi rantoineen. Sen ansiosta Kärjenniemessä on veneranta ja uimatilaa.

Aiheesta muualla
----------------

* Vanhan kansan kertomaa, Aamulehti, 02.04.1939, nro 89, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Valkeakosken kaupunginosat

* 1. kaupunginosa
* 2. kaupunginosa
* 3. kaupunginosa
* 4. kaupunginosa
* Antinniemi
* Roukko
* 7. kaupunginosa
* Lintula
* Kirjasniemi
* Ulvajanniemi
* 11. kaupunginosa
* 12. kaupunginosa
* Raija-Koivuniemi
* Sointula
* Eerola
* Pispantalli
* Holmi-Varsanhäntä
* Kärjenniemi
* Irjala
* Kemmola
* Juusonranta
Ulrika Jonsson vuonna 2011.
**Eva Ulrika Jonsson** (s. 16. elokuuta 1967 Sollentunan kunta, Ruotsi) on Isossa-Britanniassa asuva ruotsalaissyntyinen televisiojuontaja. Hän tuli tunnetuksi säätyttönä brittiläisessä aamuohjelmassa *TV-am*, jonka lisäksi hän on juontanut muun muassa *Gladiaattoreiden* brittiläistä versiota vuosina 1992–2000.

Tammikuussa 2009 Jonsson osallistui Britannian *Big Brotherin* julkkisversioon *Celebrity Big Brother* ja tuli voittajaksi 23. tammikuuta järjestetyssä finaalissa. Hän sai 57 % annetuista äänistä.

Jonsson toimi juontajana vuoden 1998 Eurovision laulukilpailussa Birminghamissa juontajaparinaan Terry Wogan.

Lähteet
-------

1. ↑  Moore, Matthew: Ulrika Jonsson wins Celebrity Big Brother 2009 *telegraph.co.uk*.  24.1.2009. Viitattu 20.9.2012. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |

 |
**Fisher's Hillin taistelu** (engl. *Battle of Fisher's Hill*) oli Shenandoahin piirikunnassa Virginiassa 21. syyskuuta – 22. syyskuuta 1864 käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Taistelussa Unionin kenraalimajuri Philip Sheridanin joukot löivät Konfederaation kenraaliluutnantti Jubal Earlyn joukot.

Tapahtumien kulku
-----------------

Sheridanin ja Earlyn joukot kävivät 19. syyskuuta 1864 Kolmannen Winchesterin taistelun, joka päättyi Sheridanin johtamien Unionin joukkojen voittoon. Taistelun jälkeen Early vetäytyi Strasburgin eteläpuolella sijaitsevalle Fisher’s Hillille, jossa Earlyn joukot ryhmittyivät vahvaan puolustusasemaan.

Fisher’s Hillin taistelu alkoi 21. syyskuuta, kun Sheridanin joukot lähtivät etenemään kohti Earlyn joukkojen asemia. Sheridanin joukoilla oli kamppailussa selkeä miesylivoima, sillä heillä oli noin 29 400 miestä Earlyn 9 500 miestä vastaan. Taistelun ensimmäisenä päivänä Sheridanin joukot pakottivat Earlyn joukkoja perääntymään ja saivat itselleen paremmat asemat.

Seuraavana päivänä Unionin George Crookin johtama osasto saartoi Earlyn joukot ja aloitti noin kello 16 laajan hyökkäyksen yhdessä Sheridanin johtamien joukkojen kanssa. Konfederaation ratsu- ja jalkaväkijoukot eivät pystyneet vastaamaan hyökkäykseen, minkä seurauksena Konfederaation puolustus romahti ja Early päätti vetäytyä taistelusta. Early veti joukkonsa Waynesboron lähellä sijaitsevaan Rockfish Gapiin.

Earlyn vetäydyttyä Unionin joukot pääsivät liikkumaan vapaasti Shenandoahin laakson läpi. Unionin joukot käyttivät tilaisuutta hyväkseen ja polttivat laaksossa sijainneet myllyt ja ladot.

Taistelupaikka nykyään
----------------------

Taistelupaikka vuonna 2016
Sisällissodan taistelupaikkoja suojeleva American Battlefield Trust -yhdistys on hankkinut osan taistelupaikasta itselleen suojelua varten. Yhdistyksen suojeleman alueen kokonaispinta-ala oli vuonna 2018 yhteensä noin 1,7 neliökilometriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Fisher’s Hill *The American Battlefield Protection Program (NPS)*. Viitattu 18.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Saved land (alavalikosta valinta "Fisher's Hill Battlefield") *American Battlefield Trust*. Viitattu 18.12.2018. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Irjanteen kirkon edustalla sijaitsevat iso lainamakasiini vuodelta 1833, kellotapuli vuodelta 1758 ja pienempi ruiskuhuone vuodelta 1903.
**Irjanne** on Eurajoella sijaitseva kylä ja taajama. Vuoden 2021 lopussa Irjanteen taajamassa oli 279 asukasta, ja sen maapinta-ala oli 2,58 neliökilometriä. Irjanne sijaitsee Eurajoen varressa Eurajoen kirkonkylästä kuusi kilometriä koilliseen Harjavallan suuntaan yhdystien 2170 varrella. Sen lähimpiä naapurikyliä Eurajoella ovat etelässä Kirkonkylän suunnassa joen eteläpuolella Kainu ja joen pohjoispuolella Lavila, joka jo liittyy kirkonkylän taajamaan. Lännessä lähin naapurikylä on Mullila ja koillisessa Huhta. Kaakossa hieman kauempana on Kaukomäki.

Yksityiskohta lainamakasiinin ovesta Irjanteen kirkon luona. Vuojoen kartanoon kuulumattomista Eurajoen kylistä ja taloista käytettiin nimitystä "perintölääni".
Irjanteen kirkko on rakennettu vuonna 1731, ja se on Satakunnan vanhin puukirkko. Kirkkoon mahtuu noin 200 henkeä. Irjanteella toimivat Eurajoen museoista maatalous-, kotiseutu-, ase- ja koulumuseo, sekä kulttuurihistoriallisesti arvokas erittäin hyvin säilynyt vesivoimalla toimiva yksityinen sahamuseo. Museovirasto on luokitellut Irjanteen kylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi ja kylän läpi kulkeva yhdystie 2170, jonka osoiteniminä Irjanteella ovat *Kirkkotie* ja *Huhdantie*, on osa vuonna 2010 matkailutieksi perustettua Pohjanlahden rantatietä. Parin kilometrin päässä kirkosta sijaitsee vuonna 1892 avattu Irjanteen hautausmaa.

Irjanteella on parturi, kaksi hevostalliyritystä sekä useita muita pienyrityksiä. Kylässä on Eläinten hyväksi ry:n löytöeläinkoti vanhan kyläkaupan tiloissa ja väkivallan uhriksi joutuneitten ihmisten hoitokoti. Kesäisin on auki itsepalvelumattopesula Irjanteen koskella, josta on muokattu ympäristökeskuksen avustamana kalastuspaikka. Kylän läpi kulkee harju, jossa on sorakuoppia.

Irjanteella on Eurajoen kylistä eniten hevosia.

Lähteet
-------

* Historiakohteita Rauman seudulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Satakunta sahaa Suomessa, Kantonen Timo / Museovirasto 1996 ISBN 951-9075-96-8

### Viitteet

1. ↑  Taajamat väkiluvun ja väestöntiheyden mukaan, 2021 Tilastokeskus. Viitattu 21.4.2023. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Irjanteen kylä *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Irjanne** Wikimedia Commonsissa

* Eläinten Hyväksi ry

Eurajoen kylät

|  |  |
| --- | --- |
| Eurajoen kylät | 
* Auvi
* Hankkila
* Huhta
* Ilavainen
* Irjanne
* Kainu
* Kaukomäki
* Kaukonpieli
* Kirkonkylä
* Koivuniemi
* Kuivalahti
* Köykkä
* Lapijoki
* Lavila
* Linnamaa
* Lutta
* Mullila
* Pappila
* Pihlaus
* Rikantila
* Saari
* Sydänmaa
* Tahkoniemi
* Taipale
* Tarvola
* Vaimala
* Vuojoki
* Väkkärä

 |
| Luvian kylät | 
* Hanninkylä
* Korpi
* Lemlahti
* Luodonkylä
* Löytty
* Mikkola
* Niemenkylä
* Perä
* Sassila
* Sitlahti
* Väipäre

 |
**Tony van Diepen** (s. 17. huhtikuuta 1996) on alankomaalainen pikajuoksija ja keskimatkojen juoksija. Hän on viestijuoksun olympia-, MM- ja EM-mitalisti sekä 400 metrin sisäratojen EM-mitalisti.

Van Diepen karsiutui 800 metrin juoksun alkuerissä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 sekä välierissä saman ikäluokan MM-kilpailuissa 2014 ja EM-kilpailuissa 2015. Hän karsiutui 400 metrin alkuerissä Belgradin sisäratojen EM-kilpailuissa 2017. Saman vuoden alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän karsiutui 800 metrin alkuerissä.

Van Diepen saavutti Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 pronssia 400 metrillä Alankomaiden halliennätyksellä 46,13. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai Toruńin EM-hallikilpailuissa samalla matkalla hopeaa ajalla 46,25 ja juoksi ankkuriosuuden Alankomaiden 4 ×400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti kultaa maansa ennätysajalla 3.06,06. Hän voitti 2021 kultaa myös IAAF World Relays -kilpailujen 4 ×400 metrin viestissä. Tokion olympialaisissa hän juoksi kolmannen osuuden Alankomaiden hopeajoukkueessa 4 ×400 metrin viestissä. Samojen kisojen 800 metrillä hän karsiutui alkuerissä.

Van Diepen juoksi ankkuriosuuden Alankomaiden saadessa viestipronssia Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän juoksi 4 × 400 metrin sekaviestissä kolmannen osuuden Alankomaiden hopeajoukkueessa. 800 metrillä hän karsiutui välierissä.

Van Diepen on voittanut Alankomaiden-mestaruuden 400 metrillä ulkoradoilla 2018 sekä sisäradoilla 2018, 2019 ja 2020.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **400 m** | 45,83 | La Chaux-de-Fonds | 30. kesäkuuta 2019 |
| **800 m** | 1.44,14 | Pariisi | 18. kesäkuuta 2022 |
| **1 500 m** | 3.52,33 | Vught | 20. toukokuuta 2023 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **400 m** | 46,06 | Toruń | 5. maaliskuuta 2021 |
| **800 m** | 1.46,36 | Liévin | 15. helmikuuta 2023 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Tony van Diepen Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Tony van Diepen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Folck's Millin taistelu** (engl. *Battle of Folck's Mill*; tunnetaan myös nimellä **Cumberlandin taistelu**) oli 1. elokuuta 1864 Alleganyn piirikunnassa Marylandissa käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Taistelussa olivat vastakkain Unionin prikaatikenraali Benjamin F. Kelly ja Konfederaation prikaatikenraali John McCausland. Taistelu päättyi ratkaisemattomana.

Tapahtumien kulku
-----------------

John McCauslandin ja Bradley T. Johnsonin ratsuväkiprikaatit polttivat 30. heinäkuuta Chambersburgin kaupungin Pennsylvaniassa, minkä jälkeen joukot siirtyivät kohti Cumberlandia. Cumberlandissa heidän oli määrä häiritä Unionin rautatieliikennettä.

1. elokuuta Konfederaation ratsuväkijoukot saapuivat Cumberlandin lähellä sijaitsevaan Folck’s Milliin, jossa heitä odotti prikaatikenraali Kellyn järjestämä väijytys. Väijytystä seurasi useiden tuntien mittainen yhteenotto, joka päättyi lopulta Konfederaation joukkojen vetäytymiseen.

Osapuolet menettivät taistelussa yhteensä 38 miestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Battle Summary: Folck's Mill, MD *The American Battlefield Protection Program*. Viitattu 21.12.2018. (englanniksi)
**Marc Soler Giménez** (s. 22. marraskuuta 1993 Vilanova y Geltrú, Katalonia) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän on menestynyt parhaiten etappikilpailuissa ja mäkisessä maastossa ajettaessa. Hän aloitti ammattilaisuransa 2015, ja edusti Movistar Teamia vuoteen 2021 saakka. Kaudesta 2022 hän on kilpaillut UAE Team Emiratesissa.

Soler voitti Pariisi–Nizza-ajon 2018 neljän sekunnin erolla Simon Yatesiin. Hän voitti Lekunberriin päättyneen toisen etapin Espanjan ympäriajossa 2020

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2015
Tour de l'Avenir, kokonaiskilpailun voitto
2016
Route du Sud, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 4. etapin voitto
2017
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, nuorten kilpailun voitto
Espanjan ympäriajo, 5. etapilla kolmas
2018
Vuelta a Andalucia, kokonaiskilpailussa kolmas
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailun ja nuorten kilpailun voitto
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
2019
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs
2020
Pollença-Andratx, voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s, 2. etapin voitto, 11. etapilla toinen
2021
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa neljäs, 3. etapin voitto
2022
Espanjan ympäriajo 5. etapin voitto, 8. etapilla toinen, 12. etapilla kolmas
2023
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s
2024
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marc Soler *procyclingstats.com*. Viitattu 6.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Marc Soler Giménez *cyclingarchives.com*. Viitattu 17.1.2022. (englanniksi)
3. ↑  2018 » 76th Paris - Nice (2.UWT) General classification *procyclingstats.com*. Viitattu 4.11.2020. (englanniksi)
Joukkojen liikkeet Fort Henryn taistelussa ja Fort Donelsonin taistelui.ssa
**Fort Donelsonin taistelu** on 11.–16. helmikuuta 1862 käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Taistelussa Pohjoisvaltioiden Ulysses S. Grantin ja Andrew H. Footen joukot hyökkäsivät Konfederaation hallitsemaa Fort Donelson -linnoitusta vastaan Cumberlandjoen varrella Tennesseessä. Taistelu päättyi Unionin voittoon.

Fort Donelsonin taistelu oli jatkumoa aikaisemmin helmikuussa käydylle Fort Henryn taistelulle. Fort Donelsonin taistelun myötä Unionin joukot saivat hallintaansa huomattavia vesireittejä, joita Unionin joukot pystyivät myöhemmin hyödyntämään joukkojen ja tarvikkeiden liikuttamisessa. Unionin joukkoja komentanut Grant ylennettiin Fort Donelsonin taistelun jälkeen kenraalimajuriksi.

Unioni menetti taistelussa kaatuneina 507, haavoittuneina 1 976 ja kadonneina tai vangittuina 208 sotilasta. Konfederaatiolla vastaavat tappiot olivat 327 kuollutta, 1 127 haavoittunutta ja 12 392 kadonnutta tai vangittua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4
2. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Andkhoi** on kaupunki Lounais-Afganistanissa Faryabin maakunnassa. Kaupungissa on noin 30 000 asukasta ja se on tunnettu karakul-lampaannahkojen myyntipaikkana.

Maantiede
---------

Andkhoi sijaitsee Afganistanin luoteisosassa tasangolla, joka päättyy Amudarjajokeen noin 50 kilometriä Andkhoista pohjoiseen. Andkhoi on Andkhoijoen varrella ja kaupungin paikka on Karakumin aavikon eteläreunalla. Kaupungin korkeus merenpinnasta on noin 330 metriä.

Kaupungin historiallisista rakennuksista on säilynyt näihin päiviin saakka vain muutamia. Niistä merkittävin on paikalliselle muslimipyhimys Baba Wall Sahibille tai ehkä oikealta nimeltään Baba Šukr Allah Abdalille omistettu pyhättö.

Historia
--------

Ankhoi toimi pitkään pohjoiseen kohti Buharaa lähtevien karavaanien lähtöpaikkana. Vuonna 1204 Andkhoi oli paikka, jossa ghuridihallitsija Mui'zz al-Din Muhammad al-Sam kärsi ratkaisevan tappion Khorasmian šaahi 'Ala al-Din Muhammadille. Ghuridien armeija oli palaamassa Amurdarjaa pitkin kohti Hindukušia, kun he joutuivat Khorasmian liittolaisten karakhitaiden väijyttämäksi. Perusteellisen tappion jälkeen ghuridit menettivät Khorasanin Khorasmialle. Sittemmin Andkhoi oli kaanikunta, jonka kaani oli vuoteen 1820 asti Buharan emiirin vasalli. Tuhoisan piirityksen jälkeen Andkhoi liitettiin Afganistaniin. Kaupunki jäi Afganistanille myös. kun Venäjän ja Afganistanin välinen rajasopimus tehtiin vuonna 1885. Nykyisin Andkhoi tunnetaan ehkä parhaiten karakul-lampaannahkojen myynnin keskuksena.

Väestö
------

Andkhoin asukasluku on noin 30 000. Kaupungin väestö koostuu etnisesti uzbekeista ja turkmeeneista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  B. Lewis, Ch. Pellat ja J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam, Volume I (A-B)*, s. 56. Brill, 1960. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  D. N. Wilber: ANDḴŪY *Encyclopædia Iranica, online edition*. Viitattu 28.3.2018. (englanniksi)
3. ↑  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia - Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 95-96. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4. (englanniksi)
4. ↑  Andkhui (Wikisource) *1911 Encyclopædia Britannica*. University of Cambridge. Viitattu 28.3.2018. (englanniksi)
**Fernando** (**Santa Bárbara**) oli Espanjan laivaston vuonna 1751 vesille laskettu kaksikantinen 64-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Ferrolista Reales Astilleros de Esteirolta, missä köli laskettiin 8. heinäkuuta 1750. Alus laskettiin vesille 8. syyskuuta 1751.

Palvelus
--------

Alus saapui 31. toukokuuta 1752 Cádiziin *Asían* kanssa Ferrolista päällikkönään Luis de Córdova. Alus suojasi kesäkuussa Cádizista saattueen Azoreille, mistä se palasi 18. heinäkuuta Cádiziin *Fuerten* ja fregatti *San Cristóbalin* kanssa. Alus lähti Cádizista *Fuerten* kanssa partiomatkalle Cabo de São Vicenten alueelle, mistä ne palasivat 20. syyskuuta. Alus lähti 25. marraskuuta *Fuerten* kanssa Cádizista mukanaan kaksi miljoonaa pesoa, jotka ne kuljettivat Napoliin säilytettäväksi. Ne palasivat 10. helmikuuta 1753 Napolista Cádiziin, missä alus siirrettiin huollettavaksi. Vuonna 1754 alus oli telakalla korjattavana, jolloin korjattiin valmistuksessa tapahtuneita virheitä.

Alus kuljetti 1755 Cádizista elohopeaa Veracruziin, mistä se jatkoi 8. toukokuuta saattueen mukana Havannaan. Alus suojasi 14. heinäkuuta Havannasta saattueen Cádiziin. Alus saapui 11. syyskuuta saattueen mukana Havannaan mukanaan lähes miljoona pesoa. Alus lähti 11. maaliskuuta 1757 Cádizista *Europan* kanssa päällikkönään Villena. Alus suojasi 10. toukokuuta Veracruzista *Dragónin* kanssa kuuden rahtialuksen saattueen. Alus saapui elokuussa 1758 Cádiziin *Dragónin*, fregatti *Concepciónin* ja seitsemän rahtialuksen kanssa mukanaan yli 15 miljoonaa pesoa. Alus lähti 9. syyskuuta 1760 Cádizista *Astuton* ja *Terriblen* koeajoihin. Alus poistettiin 3. tammikuuta 1769 laivastoluettelosta.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield et al 2023 s. 187


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Septentrión*** | **Espanjan laivaston linjalaivat** | Seuraaja:***Asía*** |
Vetyastatidimolekyyli
Kaavakuva josta ilmenee vety- ja astatiiniatomien etäisyys toisistaan ko. yhdisteessä
**Vetyastatidi** (tunnetaan myös nimillä *astatiinihydridi*, *astataani* ja *astidovety*) on vedyn ja astatiinin muodostama kemiallinen yhdiste, jossa astatiiniatomi on kovalenttisesti sidoksissa vetyatomiin. Sen kemiallinen kaava on AtH.

Yhdiste voi liueta veteen ja muodostaa vetyastatidihappoa, joka on vahva happo. Vetyastatidia on kuitenkin hankala käsitellä, johtuen sen taipumuksesta hajota vedyksi ja astatiiniksi, kuten myös sen voimakkaan radioaktiivisuuden vuoksi, ja astatiinin kaikkien isotooppien ollessa hyvin lyhytikäisiä. Pitkäikäisimmänkin isotoopin puoliintumisaika on vain 8,1 tuntia.

Vetyastatidin kemiallisista ominaisuuksista tiedetään hyvin vähän muun muassa astatiinin vaikean saatavuuden ja sen lyhyen puoliintumisajan vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  PubChem, "astatane - Compound Summary", accessed July 3, 2009.
2. ↑  Fairbrother, Peter, "Re: Is hydroastatic acid possible?" (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 3.7.2009.
3. ↑  Gagnon, Steve, "It's Elemental", viitattu 3.7.2009.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hydrogen astatide
**Ismi** tarkoittaa suuntaa, aatetta tai virtausta. Itsenäisenä sanana "ismi" on melko harvinainen ja kevyttä tyyliä. Sanan päätteenä "-ismi" tarkoittaa myös monenlaisia muita ilmiöitä (esimerkiksi terrorismi, alkoholismi, anglismi, islamismi, autismi, kapitalismi).

Vastaava henkilöä tarkoittava johdin on -isti, mutta jos -ismi ei tarkoita aatetta tai oppia, saattaa vastaava -isti-johdos puuttua tai sen merkitys vaihtelee tapauksittain. (Esimerkiksi taidesuunnista puhuttaessa -isti tarkoittaa kyseistä suuntaa edustavaa taiteilijaa) Vastaava adjektiivijohdin on -istinen, ja se on ymmärrettävä -ismiin, ei -istiin liittyväksi. Esimerkiksi "anglistinen" tarkoittaa "anglismin sisältävää, englannin kielelle ominaista tai siitä peräisin olevaa".

-*ismi*-loppuisilla sanoilla on usein suomalaisempia vastineita, kuten -*uus*-loppuiset nimet.

Katso myös
----------

* Luettelo ismeistä

Lähteet
-------

1. ↑  *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 132 (Internet-versio MOT Kielitoimiston sanakirja 1.0). Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2004. ISBN 952-5446-11-5.

Aiheesta muualla
----------------

* The Ism Book (Arkistoitu – Internet Archive)
**Silaani** (SiH4) on kaasumainen piin yhdiste. Se on yksinkertaisin silaaniyhdiste samalla tavalla kuin metaani (CH4) on alkaaneista yksinkertaisin.

Ominaisuudet
------------

Silaani on erittäin helposti syttyvä kaasu. Se syttyy, jos sen pitoisuus ilmassa on yli 1,4 tilavuusprosenttia. Silaani on ilmaa raskaampaa, ja sillä on tunnusomainen haju. Silaani on voimakas pelkistin.

Silaani ei hajoa vedessä eikä laimeissa happoliuoksissa. Sen sijaan pienikin määrä emästä riittää hydrolysoimaan sen. Reaktiossa syntyy vetyä. Silaani reagoi halogeenien kanssa räjähdysmäisesti huoneenlämmössä, mutta esimerkiksi alumiinikloridin (AlCl3) avulla voidaan silaanista valmistaa kloorisilaania (SiH3Cl).

Silaanin reaktioita voidaan selittää sillä, että piillä on pii-vetysidoksessa elektronegatiivisuuseron vuoksi positiivinen osittaisvaraus. Silaani reagoi esimerkiksi alkeenien kanssa additiomekanismilla, kun reaktioastiaan ohjataan UV-säteilyä:

SiH4 + H2C=CH2 → C2H5SiH3.

Valmistus
---------

Silaania voidaan valmistaa laboratoriossa hydrolysoimalla magnesiumsilisidiä (Mg2Si) hapolla. Reaktiossa syntyy eri silaanien seos, josta silaani voidaan erottaa jakotislauksella tai kromatografisilla menetelmillä. Mg2Si voidaan valmistaa kuumentamalla piitä ja magnesiumia ilmattomassa tilassa. Suurempi silaanin saanto saavutetaan kuumentamalla litiumalumiinihydridiä (LiAlH4) piidioksidin (SiO2) tai piitetrakloridin (SiCl4) kanssa 150–170 °C:ssa.

Hyvin puhdasta silaania voidaan tehdä pelkistämällä vedyllä piidioksidia tai alkalisilikaatteja alumiinin ja alumiinikloridin läsnä ollessa 400 ilmakehän paineessa ja 175 °C:ssa. Parhaat tulokset saadaan käyttämällä alumiinikloridin ja natriumkloridin eutektista seosta, jonka sulamispiste on 120 °C.

Käyttö
------

Silaania käytetään muun muassa puolijohteiden valmistuksessa. Esimerkiksi aurinkokennoihin voidaan tuottaa monikiteisen piin kerroksia hajottamalla silaania 600–650 °C:ssa seuraavan kokonaisreaktion mukaisesti:

SiH4 → Si + 2 H2.

Esiintyminen maailmankaikkeudessa
---------------------------------

Silaani havaittiin tähtienvälisessä aineessa infrapunaspektrin perusteella vuonna 1983. Silaania ei esiinny ilmakehässä luonnollisesti, vaan sitä valmistetaan synteettisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Silaanin kansainvälinen kemikaalikortti
2. ↑  Cotton, Wilkinson, Murillo & Bochmann: *Advanced Inorganic Chemistry*, 6. painos, s. 269, Wiley-Interscience (1999).
3. ↑  F. Albert Cotton & Geoffrey Wilkinson: *Advanced Inorganic Chemistry*, 2. painos, s. 465 (1967).
4. ↑  H. L. Jackson, F. D. Marsh & E. L. Muetterties: *Inorganic Chemistry*, 2, 43 (1963).
5. ↑  S. M. Sze: *Semiconductor devices – Physics and Technology*, s. 362, John Wiley & Sons (1985).
6. ↑  D. M. Goldhaber & A. L. Betz, *The Astrophysical Journal*, 279:L55–L58 (1984).