recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Náxoksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Νάξου, *Archaiologikó Mouseío Náxou*) on arkeologinen museo Náxoksen kaupungissa eli Chórassa Náxoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löytynyttä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museo on perustettu vuonna 1973. Se toimii Kástrossa eli Náxoksen kaupungin frankkivallan aikaisessa linnassa. Alun perin venetsialainen museorakennus on rakennettu vaiheittain noin vuosina 1600–1800. Se on viisikerroksinen ja rakennettu kiinni linnan muuriin, ja siihen kuuluu kaksi linnan torneista. Alun perin 1600-luvulla rakennuksessa toimi jesuiittojen koulu, ja 1800-luvulla sekä 1900-luvun alussa kauppakoulu.

Náxoksella toimii myös kaksi muuta arkeologista museota, Apeíranthoksen arkeologinen museo ja Gýroulaksen arkeologinen museo Sagkríssa.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kaudelta 5300 eaa. alkaen aina varhaiskristilliselle ajalle 400-luvulle jaa. saakka. Esineet ovat peräisin arkeologisilta kaivauksilta eri puolilta saarta, mukaan lukien Grótta, Aplómata ja Plíthos Chórassa; Mélanes, Sagkrín Demeterin temppeli, Ýrian Dionysoksen pyhäkkö ja Tsikalarió saaren keskiosissa; sekä Pánormos ja Korfí t' Aronioú saaren itäosissa.

Esineisiin kuuluu muun muassa varhaiskykladisia idoleita, keramiikkaa ja kiviastioita ajalta 3200–2300 eaa.; mykeneläistä keramiikkaa ja kultakoruja 1000-luvulta eaa.; geometrisen kauden keramiikkaa 800–700-luvuilta eaa; veistoksia, terrakottafiguriineja, keramiikkaa ja koruja arkaaiselta, klassiselta ja hellenistiseltä kaudelta; sekä lattiamosaiikkeja ja lasiesineitä roomalaiselta kaudelta.

* Kykladisen kulttuurin esineiden kokoelmaa.Kykladisen kulttuurin esineiden kokoelmaa.
* Kykladisia idoleita, n. 2800–2300 eaa.Kykladisia idoleita, n. 2800–2300 eaa.
* Kykladinen "paistinpannu", n. 2800–2500 eaa.Kykladinen "paistinpannu", n. 2800–2500 eaa.
* Mykeneläisen kauden keramiikkaa.Mykeneläisen kauden keramiikkaa.
* Mykeneläisiä kultakoruja, n. 1200–1100 eaa.Mykeneläisiä kultakoruja, n. 1200–1100 eaa.
* Geometrisen kauden keramiikkaa, n. 800–700 eaa.Geometrisen kauden keramiikkaa, n. 800–700 eaa.
* Arkaaisen kauden veistoskokoelmia.Arkaaisen kauden veistoskokoelmia.
* Kuroksen torso, n. 525–500 eaa.Kuroksen torso, n. 525–500 eaa.
* Veistoksia.Veistoksia.
* Hautakivi, n. 100 eaa.Hautakivi, n. 100 eaa.
* Roomalaisia lasiesineitä, n. 1–200 jaa.Roomalaisia lasiesineitä, n. 1–200 jaa.
* Roomalainen lattiamosaiikki.Roomalainen lattiamosaiikki.

Lähteet
-------

1. 1 2  Archaeological Museum of Naxos: History *Ministry of Culture and Sports*. Viitattu 16.5.2016.
2. 1 2 3  Archaeological Museum of Naxos: Description *Ministry of Culture and Sports*.  Arkistoitu 12.9.2009. Viitattu 16.5.2016.
3. 1 2  Archaeological Museum of Naxos *Greek Travel Pages*. Viitattu 16.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Náxoksen arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
Olli Jalo 1950-luvulla, kuvaaja tuntematon
**Olli Eerik Jalo** (2. marraskuuta 1917 Savitaipale – 4. elokuuta 1985 Tikkakoski) oli valokuvaaja ja puolustusvoimien ylivääpeli, joka toimi ilmavalvonnan valokuvamestarina. Hän toimi sekä niin sanotun taidevalokuvauksen että valokuvaajan ammatin parissa toimien muun muassa Saimaan kameraseuran aktiivijäsenenä. Hän toimi myös valokuvauksen kouluttajana kameraseurassa, puolustusvoimissa ja kansalaisopistossa. Työvälineinään Jalo käytti pääasiassa Contaxin kinojärjestelmäkameroita. Jalo oli myös taitava piirtäjä.

Olli Jalon kuva Night In The Cemetery julkaistiin FIAP:n vuosikirjassa 1956
Jalon vanhemmat olivat Pyhäjärvellä Taubilan kartanon Pikonmyllyllä mylläreinä pitkään toimineet Erik Jalo ja Alfhild (o.s. Friman). Olli Jalo syntyi perheeseen nuorimmaisena ja opiskeli valokuvausta jo nuorena. Myllärin ammatin jätettyään hän siirtyi 1939 puolustusvoimain palvelukseen, päätyen Tikkakoskelle suorittamaan ilmakuvauksia armeijan kartoituksia varten. Siellä Jalo eteni ylivääpeliksi ja ilmavalvonnan valokuvamestariksi ja valokuva-aliupseeriksi. Jalo pääsi eläkkeelle puolustusvoimista vuonna 1972.

Pikonmyllyä hoitaessaan vuosina 1923–1940 Jalon perheen toiminta oli vilkasta nuorisoseura- suojeluskunta- ja urheilutoiminnan alalla. Varsinkin Olli ja veljensä Rauni kunnostautuivat pitäjän kilpailuissa. Olli ja Rauni toimivat mylläreinä Pikonmyllyllä Talvisotaan asti. Sodan ajaksi heidät määrättiin toimimaan elintarvikehuollon
tehtävissä edelleen Pikonmyllyssä. Heidän sotilastehtävänään oli huolehtia muun muassa sähkön toimittamisesta Pyhäjärven rautatieasemalle, sotaväen esikunnalle ja sotasairaalaan. Talvisodan jälkeen heidät määrättiin Lappeenrantaan Saimaan myllyn mylläreiksi samoin sotaväen huoltovarmuuden ylläpitämiseksi. Siihen päättyi heidän ja samalla Jalon mylläreiden ajanjakso Pyhäjärvellä. Olli meni naimisiin sodan aikana Lappeenrannassa Montrualta lähdön jälkeen Pyhäjärveltä kotoisin olleen Meeri Asikaisen (1919–2009) kanssa.

Jalon tunnetuin valokuvataiteellinen teos on öinen kuva Lappeenrannan sankarihautausmaalla kuvattu *Talvinen hautausmaa* eli *Night In The Cemetery*, joka julkaistiin muun muassa kansainvälisen valokuvataiteen kattojärjestön Fédération Internationale de l'Art Photographiquen eli FIAP:n vuosikirjassa 1956. 

"Kun kerran tungoksessa katselimme Olli Jaloa, tuli siinä mieleen, että onpa kerrankin mies valinnut valokuvaajan ammatin oikein. Päätään pidempänä muita hän ei tarvinnut jakkaraa, ja jalustakin oli tarpeeton, onhan hän aivan tärinävapaa veikko."

Lähteet
-------

1. 1 2  Jalo Olli Eerik, hautakuva albumissa: Kirkkonummi, Rajakummun hautausmaa eli uusi hautausmaa 02 (vaatii kirjautumisen) *suomenkirkkojajahautausmaita.fi*. Viitattu 18.8.2023.
2. 1 2 3  Paavo Jalo: Pikon Myllyn Jalot myllärit  19.4.2010. Vpl. Pyhäjärvi. Viitattu 18.8.2023.
3. ↑  Kamera-lehti 6/1956
4. ↑  Kosonen, Tatu: Saimaan kameraseura ry 1946-2016
**Avo Heyskanen** oli vuosina 1989–1990 levyttänyt suomalainen rockyhtye. Yhtyeessä musisoivat Juha Lampikari (rummut, koskettimet, laulu), Jari Räsänen (laulu, kitara), Ismo Forss (basso) ja Pekka Stirkkinen (kitara, laulu). 

Yhtyeen ensijulkaisu oli vuonna 1989 ilmestynyt Parlophonen kustantama single "Köyhää / Kybiini". Yhtyeen kenties tunnetuin kappale puolestaan kuultiin seuraavan singlen "Antakaa avuttomien nauraa / Itsevarmuus" a-puolella.

Yhtyeen nimeä kantanut Pedro Hietasen tuottama esikoisalbumi ilmestyi vuonna 1989. Jatkoa seurasi seuraavana vuonna *Tekokuun toinen* -albumin muodossa. Levyt eivät kuitenkaan herättäneet niin suurta huomiota kuin pikkuhitti "Antakaa avuttomien nauraa" antoi ymmärtää, ja yhtyeen yhteistyö Parlophonen kanssa päättyikin.

Yhtyeen viimeiseksi julkaistuksi jäi vuonna 1990 ilmestynyt Bluelight-levymerkin julkaisema promosinkku "Hei kello mä oon aikapommi / Pieni ja kaunis laulu".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Avo Heyskanen Discogs. Viitattu 3.7.2023. (englanniksi)
**Parkki** **Onni** oli oululaisen kauppahuone Bergbomin omistama parkkilaiva.

Laiva rakennettiin vuonna 1871 Haukiputaalla Pateniemen laivavarvilla (*Uleåborgs stora skeppsvarfs- och rederi-bolag*), jonka olivat perustaneet oululaiset laivanvarustamot vuonna 1856. Laivan pituus oli 168 jalkaa ja leveys 35 jalkaa, ja sen kantokyky oli 451 lästiä. *Onnin* ensimmäinen kapteeni oli Hans Dahlberg, jonka johdolla laiva purjehti Oulusta vuonna 1871. Laiva kävi vuonna 1872 Liverpoolin, Philadelphian ja Chatmanin satamissa ja vuonna 1873 New Yorkissa ja Stettinissä ennen paluutaan Ouluun.

*Onnin* viimeiseksi matkaksi jäi purjehdus painolastissa West Hartlepoolista Kapkaupunkiin. Laiva pääsi lähelle Kapkaupungin satamaa, mutta se ajoi myrskyssä karille 7. helmikuuta 1890 ja jäi hylyksi. Laivan päällikkö oli H. J. Galenius. Bergbomin kauppahuone sai Suomen merivakuutusyhdistyksestä korvauksia 76 066 markkaa.

Lähteet
-------

* P. W. Snellman (toim. Aarne Kopisto): *Oulun laivoja ja laivureita 1816–1875*. Kirjapaino Osakeyhtiö Kaleva, 1974. ISBN 951-9306-02-1.

### Viitteet

1. 1 2 3  Snellman s. 136–137
2. ↑  Snellman s. 20
**Onni Aukusti Karhunen** (13. heinäkuuta 1881 Vesanto – 26. toukokuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen osuustoiminnan parissa työskennellyt juristi.

Karhusen vanhemmat olivat kauppias Torsten Karhunen ja Agatha Lyytinen ja puoliso vuodesta 1912 Kerttu Maria Palojärvi. Matemaatikko Kari Karhunen oli heidän poikansa. Ylioppilaaksi Karhunen tuli Kuopion klassillisesta lyseosta ja kirjoittautui vuonna 1901 opiskelijaksi Helsingin yliopiston lainopilliseen tiedekuntaan. Hän valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1907, jolloin hän meni Pellervo-Seuran sihteeriksi, toimien usean vuoden ajan Hannes Gebhardin lähimpänä työtoverina. Pellervo-Seuran toimitusjohtaja Karhunen oli vuodesta 1922 vuoteen 1928. Hän oli Osuuskassojen Keskuslainarahasto-osakeyhtiön 2. johtaja 1928–1937 ja Osuuskassojen Keskusliiton toimitusjohtaja 1933–1937. Pellervo-seuran johtokunnan jäsen ja varapuheenjohtaja Karhunen oli 1929–1937.

Lähteet
-------

1. 1 2  Y. R. Mäkihovi (toim.): *Uranuurtajia ja rakentajia. Osuustoimintamiesten elämäkertoja*, s. 133-146. Helsinki: Pellervo-Seura, 1950.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 4, p. 463
3. ↑  Kuka kukin oli. (Viitattu 14.10.2018)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Casa C-101 Aviojetin prototyyppikone.
**Casa C-101 Aviojet** (myös: **A-36** & **T-36**) on espanjalais-valmisteinen suihkukäyttöinen koulutuslentokone. Sillä on kyvyt toimia rynnäkkökoneena sekä rajoitetusti kevyenä hävittäjänä. Koneessa on peräkkäin istuttava ohjaamo, jolloin sen miehistö on 2 henkeä. Suihkumoottorin (1x *Garrett TFE731*) valmistaja on myöhempi Honeywell; työntövoima on 19.13 kN eli 4 300 lbf. Konetyypin ensilento tapahtui 1977 sekä käyttöönotto 1980.

Tämän konetyypin yksilöitä valmistui 166 kappaletta. Espanjan ilmavoimien *Ejército del Aire*:n ohella sitä ovat käyttäneet Jordanian, Hondurasin sekä Chilen ilmavoimat. Konetyyppi ei osallistunut kilpailuun Suomen ilmavoimien uudesta suihkuharjoituskoneesta, mikä oli koneen kehityskaudella ajankohtaista.

Espanjan ilmavoimien *Patrulla Águila*n lentomuodostelma.
Espanjan ilmavoimien taitolentoryhmä, *Patrulla Águila* (suom. *Kotkapartio*) käyttää tätä konetyyppiä.
Casa C-101 Aviojetin kantama on 2 000 km, enin lentomatka 4 000 km maksimi lentoaika 7 tuntia. Huippunopeus on 857 km/h (merenpinnan tasossa 769 km/h) ja lakikorkeus 12 800m.

Kone voidaan varustaa muun muassa Python-tyyppisin ilmataisteluohjuksin. Muut aseistukset voivat kattaa *asepodi*ssa olevia konekiväärejä (2x 12,7 mm) tai DEFA-tykin (1x 30mm). Pommit, raketit sekä ilmasta-pintaan -tyyppiset ohjukset (kuten AGM-65 Maverick) ovat nekin mahdollisia tämän konetyypin asevarustuksessa.

Hondurasin ilmavoimien Casa C-101. 6x ripustuspisteessä eli pylonissa voidaan kuljettaa enintään 2 200 kg ulkoista asekuormaa.

Lähteet
-------

* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 9.3.2022.
2. 1 2   Viitattu 9.3.2022.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 9.3.2022.
4. ↑   Viitattu 9.3.2022.
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 9.3.2022.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:CASA C-101
**Yleinen Suomalainen Vakuutusosakeyhtiö - Allmänna Finska Försäkringsaktiebolaget (**nimi vuoteen 1917 *Finska Försäkrings Aktiebolaget Providentia)* oli suomalainen vuosina 1902–1922 toiminnassa ollut vakuutusyhtiö. Yhtiö jätti ensimmäisenä suomalaisena vakuutusyhtiönä konkurssihakemuksen toukokuussa 1922. Yhtiön pääkonttori oli Helsingissä Kaivokatu 8:ssa.

Providentia nimellä toimiessaan yhtiö myönsi enimmäkseen tapaturmavakuutuksia. Vuodesta 1917 alkaen sen toiminta laajeni merikuljetusvakuutuksiin, palovakuutuksiin ja murtovakuutuksiin, joissa se oli Suomen suurin vakuuttaja vuoteen 1919 saakka. Yhtiö oli tässä vaiheessa Suomen suurimpia vahinkovakuuttajia ja vuonna 1921 se aloitti ensimmäisenä Suomessa autojen vakuuttamisen. Yhtiö osake oli pörssinoteerattu 1918-1922.

Eräiden tanskalaisten meri- ja jälleenvakuutusyhtiöiden nurinmeno aiheutti sen että myös Yleinen Suomalainen Vakuutusosakeyhtiö joutui jättämään konkurssihakemuksen ensimmäisenä suomalaisena vakuutusyhtiönä 23. toukokuuta 1922.Yhtiön murtovakuutuskanta siirtyi Pohjolalle. Vuonna 1918 perustettu tytäryhtiö *Vakuutusosakeyhtiö Bothnia* oli erikoistunut ulkomaisiin merikuljetusvakuutuksiin ja kotimaisiin palovakuutuksiin. Se otti haltuunsa osan emoyhtiönsä jälleenvakuutusliikkeestä mutta teki konkurssin elokuussa 1923 jolloin Pohjola osti sen vakuutuskannan. Yleinen Suomalainen Vakuutusosakeyhtiö omisti 25 prosenttia vuonna 1919 perustetusta *Jälleenvakuutusosakeyhtiö Veritaksesta*. Vuonna 1906 perustettu jälleenvakuutusyhtiö Verdandi osti sen 1922 ja fuusioi itseensä 1926.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Poistuneet pörssiyhtiöt : Yleinen Suomalainen Vakuutusosakeyhtiö - Allmänna Finska Försäkringsaktiebolaget, Pörssitieto G. Kock
**Perun maanjäristys 2007** oli tuhoisa maanjäristys, joka tapahtui Perussa 15. elokuuta 2007 kello 23:40:58 UTC (18:40:58 paikallista aikaa) ja kesti noin kaksi minuuttia. Järistyksen voimakkuus oli 8,0 Richterin asteikolla (momenttimagnitudi 8,0). Järistyksen hyposentrumi, eli kohta litosfäärilaatassa, jossa järistys sai alkunsa, sijaitsi 150 kilometriä Limasta kaakkoon 30,2 kilometrin syvyydessä.

Seuraukset
----------

Pääjäristys ja jälkijäristykset
Kaupungeista pahiten kärsivät Pisco, Ica ja Chincha Alta Ican alueella sekä San Vicente de Cañete Liman alueella, mutta maanjäristys havaittiin myös muissa kaupungeissa, kuten Pucallpassa, Iquitosissa, Contamanassa, Trujillossa, Cajamarcassa sekä pääkaupungissa Limassa, jossa järistys rikkoi ikkunoita.

Ainakin 447 ihmistä kuoli ja 1 003 loukkaantui.

Seuraavana päivänä sattui yli 300 jälkijäristystä. Neljä niistä oli voimakkuudeltaan yli 4,0 Richterin asteikolla. Voimakkain jälkijäristys oli Perun geofysiikan laitoksen mukaan voimakkuudeltaan 5,5 Richterin asteikolla, ja se kesti 10 sekuntia.

Limassa on ollut elokuun 2007 jälkeenkin useita jälkijäristyksiä. 6. joulukuuta 2007 illalla oli järistys, jonka voimakkuus oli 6 Richterin asteikolla. Järistys tuntui lattioissa ja ikkunat helisivät.

* Järistyksen aiheuttamia tuhoja.Järistyksen aiheuttamia tuhoja.
* Sotilas Piscossa järistyksen jälkeen.Sotilas Piscossa järistyksen jälkeen.
* Avustustarvikkeita puretaan kuljetuskoneesta Limassa.Avustustarvikkeita puretaan kuljetuskoneesta Limassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Magnitude 8.0 - Near the coast of central Peru
2. 1 2  "Peru Civil Defense Updates Damages", 2007-08-23. Luettu 2007-08-23.
3. ↑  Earthquake in Peru kills hundreds
4. ↑  Dead scattered in the streets of quake-ravaged Peru

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Sanomat – Perun maanjäristyksissä kuollut satoja
* Yleisradio – Perun järistyksen uhriluku kasvaa
**Pohjanmaan kautta** on Alfa-tv:n syksyllä 2022 esittämä yhdeksänosainen komediasarja, joka on leikattu amatöörivoimin ja minimibudjetilla tehdyistä kolmesta lyhytelokuvasta *Muistoseurat: komedia eteläpohjalaisista* (2017), *Muistoseurat 2: Anteron aarteen jäljillä* (2018) ja *Muistoseurat 3: Haaveita ja harha-askelia* (2019), jota venytettiin lisäkuvauksilla kesällä 2020 pitkän näytelmäelokuvan mittaiseksi "versioksi 3.5". Tarinat on tuottanut Evijärvellä, Kauhavalla ja Lappajärvellä toimiva Järvilakeuden kansalaisopisto ja käsikirjoittanut sen rehtori Leea Keto. Toisena ohjaajana on ollut maalaiskomediasarjojen erikoismies Jukka Mäkinen.

Sarjan ensimmäinen jakso ensiesitettiin tiistaina 27. syyskuuta ja viimeinen tiistaina 22. marraskuuta 2022, muutamaa päivää ennen kuin Alfa-tv:n emoyhtiö ilmoitti konkurssihakemuksesta ja kanavan lopettamisesta.

Juoni
-----

Eteläpohjalainen Antero on kuollut epäselvissä olosuhteissa venetsialaisten eli kesämökkikauden päättäjäisten aikaan. Hänen ystävänsä Pena ja Kale päättävät seuraavana kesänä toteuttaa Anteron muistoksi tämän pitkäaikaisen haaveen ajaa Kauhavan lentokentän juhannusjuhlille hienolla limusiinilla. Matkaan lähdetään pakettiauton rämällä, ja mukaan tulee muitakin kyydittäviä, kuten muuan oululainen runoilija Torsti. Myöhemmissä jaksoissa Anteron jäämistöstä löytyy salaperäinen aarteesta vihjaileva kirje, jonka perusteella leski Maire ja velipoika Kale lähtevät etsintöihin Lappajärven suunnalle. Kyytiin tulee myös varjoliitäjä Uskoon ihastunut äitee-Lempi, ja monien kommellusten jälkeen seurue pääseekin aarteen jäljille.

Lähteet
-------

1. ↑  Muistoseurat 3.5 on valmis.  *Järviseudun Sanomat*, 14.12.2020. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.11.2022.
2. ↑  Koivula, Jukka: "Elokuvassa ajellaan Transitilla ympäri kyliä, juodaan viinaa ja koetaan kommelluksia" – maalaiskomedia Muistoseurat sai jatko-osan 10000 euron budjetilla *Maaseudun Tulevaisuus*.  6.1.2019. Viitattu 25.11.2022.
3. ↑  Muistoseurat-trilogian kolmas osa: Muistoseuroista kasvaa koko illan elokuva, kuvaukset Lappajärvellä ja Kauhavalla ja Aution Ateljeessakin.  *Järviseutu*, 20.7.2020. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.11.2022.
4. 1 2  Hulvattomassa maalaiskomediassa seikkaillaan Pohjanmaalla *AlfaTV*.  Arkistoitu 25.11.2022. Viitattu 25.11.2022.
5. ↑  Toivanen, Olli-Pekka: AlfaTV konkurssiin, kanavan toiminta loppuu *Yle Uutiset*.  25.11.2022. Viitattu 25.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* *Muistoseurat (2017)* Elonetissä.
* *Muistoseurat (2017)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Anteron aarteen jäljillä (2018)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Haaveita ja harha-askelia (2019)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Herbert Andersson (1964)
**Herbert Alfonso Andersson** (24. syyskuuta 1894 Hanko – 14. helmikuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, juristi, merenkulkuneuvos ja kauppamerenkulun kehittäjä.

Anderssonin vanhemmat olivat rannikkolaivuri Otto Wilhelm Andersson ja Ida Henrika Gustafsson ja puoliso vuodesta 1932 Gundel Norah Granit. Professori Edward Andersson oli heidän poikansa. Herbert Andersson tuli ylioppilaaksi Hangossa 1914 ja lähti sitten merille. Perämiestutkinnon hän suoritti 1920, sai merikapteenin pätevyyden 1922 ja purjehti merillä vuoteen 1925 toimien myös merenkulun opettajana koululaivalla. Lakitiedettä Helsingin yliopistossa opiskeltuaan hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon ja tuli 1928 prokuristiksi Suomen Höyrylaiva -yhtiöön. Hän toimi yrityksessä osastopäällikkönä, johtokunnan sihteerinä, vuodesta 1937 johtokunnan jäsenenä ja yrityksen hankkiman Turret-yhtiön toimitusjohtajana 1941–1964. Andersson oli myös Suomen Laivanvarustajain Yhdistyksen asiamies, vuodesta 1940 toimitusjohtaja, ja 1938–1964 hallituksen jäsen. Hän hoiti työnantajan puolella merenkulkualan työehtoneuvotteluja vastapuolenaan Suomen Merimies-Unioni ja erityisesti sen puheenjohtaja Niilo Wälläri. Anderssonilla oli myös merkittäviä merenkulkualan kansainvälisiä luottamustehtäviä. Eläkkeelle Andersson jäi vuonna 1964, palveltuaan Suomen Höyrylaiva -yhtiötä yhtäjaksoisesti merillä ja maissa aina vuodesta 1920 asti. Merenkulkuneuvoksen arvon hän sai vuonna 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Herbert Andersson Viitattu 6.9.2021.
2. ↑  Kuolleita. Merenkulkuneuvos Herbert Andersson. *Helsingin Sanomat*, 17.2.1981, s. 10.
Kasaarien alueet 800−luvulla. Karttaan merkitty burtassien nimi kasaarien hallitsemalla alueella.
**Burtassit** olivat kasaarien ja bulgaarien alueiden välissä asunut kansa. Heidän taustansa ei ole täysin selvä, mutta heidät on ennen yritetty yhdistää muun muassa mordvalaisiin, mišääreihin ja unkarilaisiin. Nykyisin suuri osa pitää heitä suomalaisugrilaisten ja turkkilaisten kansojen sekoituksena, joiden lisäksi heihin oli mahdollisesti sekoittunut myös iranilaisia kansoja.

Aikalaislähteissä
-----------------

Burtasseista löytyy mainintoja islamilaisista ja venäläisistä lähteistä. Islamilaisten aikalaislähteiden mukaan heidän alueensa olivat Volgan varrella bulgaarien ja kasaarien maiden välissä. He maksoivat veroja kasaareille ja pystyivät nostamaan tarvittaessa 10 000:n ratsumiehen armeijan. He sotivat bulgaareja vastaan pohjoisessa ja petsenegejä vastaan idässä saavuttaen kohtalaista menestystä. Ibn Rustan kirjoitusten mukaan burtassit olivat jakaantuneet kahteen luokkaan, joita erotti hautatavat. Toiset polttivat kuolleiden ruumiit toisten haudatessa ne. Toinen ryhmä oli ilmeisesti myös keskittynyt metsiin ja toinen arolle.

Muyjmal at-Tavarikh kirjoitti burtasseilla olleen kuninkaita, joita kutsuttiin nimellä *T-rw*. Ei ole selvää milloin heitä hallitsivat kuninkaat. Heidän hallintojärjestelmänsä tiedetään muuten olleen löyhä. Heidän alueensa jakaantuivat pienempiin alueisiin, joita johtivat yksi tai kaksi vanhinta. Al Mas'ūdī kuvaili burtasseja suureksi turkkilaiseksi kansaksi ja korostaa turkiskaupan merkitystä heille. Venäläisissä lähteissä heidät luokitellaan taas miltei poikkeuksetta yhteen suomalaisugrilaisten kansojen kanssa. Burtassit katosivat islamilaisista lähteistä 900−luvulla. Viimeisin maininta heistä on venäläisessä Ustiugin kronikassa, jossa heidät mainitaan vuonna 1360 osana tataarien johtamaa armeijaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Denis Sinor: *The Cambridge History of Early Inner Asia*, s. 248−249. Cambridge University Press, 1990. ISBN 0521243041. (englanniksi)
**Close My Eyes – rakasta minua** (*Close My Eyes*) on brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1991. Sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Stephen Poliakoff, ja sen pääosia näyttelevät Clive Owen, Alan Rickman ja Saskia Reeves.

Juoni
-----

1980-luvulle, Margaret Thatcherin ajan Britanniaan sijoittuva kolmiodraama tutkii insestisen suhteen ja AIDSin aiheuttamia paineita ja tuskaa. Rikkoutuneesta avioliitosta syntyneet sisarukset Richard (Clive Owen) ja Natalie (Saskia Reeves) ovat kasvaneet eri perheissä. Aikuisina he huomaavat tuntevansa kiellettyä vetoa toisiinsa. Richard on menestyvä arkkitehti, Natalie yksinäinen ja elämäänsä tyytymätön rikkaan sijoittajan (Rickman) rouva. Hän viettelee Richardin ja saa molempien elämän pois raiteiltaan.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Clive Owen  | … |  Richard
  |
|  Saskia Reeves  | … |  Natalie
  |
|  Alan Rickman  | … |  Sinclair
  |
|  Karl Johnson  | … |  Colin
  |
|  Lesley Sharp  | … |  Jessica
  |
|  Kate Gartside  | … |  Paula
  |
|  Karen Knight  | … |  Philippa
  |
|  Niall Buggy  | … |  Geoff
  |

Tuotanto
--------

Elokuva on laajennettu versio Poliakoffin teatterinäytelmästä *Hitting Town*. Näytelmään verrattuna siihen on lisätty AIDS-tematiikkaa sekä tunnelmia Lontoon Docklands-alueen kaoottisesta rakentamisesta 1980-luvulla. Elokuvan läpi kulkeva visuaalinen teema on vanhan korvautuminen uudella.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Pertti Avolan mielestä elokuva ei ole sukurutsa-aiheestaan huolimatta sensationalistinen eikä ahdistava, vaan pääpaino on 1990-luvun taitteen tunneilmaston tarkkailussa ja tyylilajina varsinkin loppua kohden on hiljainen tapakomedia.

*Close My Eyes – rakasta minua* voitti Evening Standard -lehden palkinnon vuoden parhaana elokuvana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Close My Eyes (Arkistoitu – Internet Archive), Britmovie. Viitattu 30.9.2014.
2. 1 2  Avola, Pertti: Stephen Poliakoffin ihmiset pakenevat pahaa maailmaa.  *Helsingin Sanomat*, 12.10.1991, s. 58. Näköislehti (maksullinen).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Close My Eyes (film)
Krimin lippu
**Krimin lippu** ( ukr. Прапор Криму, *Prapor Krymu*, ven. Флаг Крыма, *Flag Kryma*) on Ukrainan Krimin autonomisen tasavallan lippu. Se on ollut käytössä vuodesta 1992 ja se hyväksyttiin käyttöön virallisesti vuonna 1999.

Lippu on trikolori, joka muodostuu kolmesta vaakasuorasta osiosta, joiden värit ovat punainen, sininen, ja valkoinen. Sininen ja punainen osio ovat ohuempia kuin valkoinen.

Historia
--------

Ehdotus numero 1Ehdotus numero 2Ehdotus numero 3Ehdotus numero 4
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Krimin separatistit käyttivät monia erilaisia lippuja. Useimmin käytetty lippu oli lippu, jossa oli sininen Krimin kartta valkoisella taustalla. Monet Krimin koreimman neuvoston jäsenet kannattivat valkoista lippua, jonka yläosassa on seitsemän sateenkaaren väriä. 

Krimin separatistien käyttämä lippu, jossa on Krimin kartta sinisellä.
Viides kesäkuuta 1992 Krimin korkeimmalle neuvostolle toimitettiin 5 lippua ehdotukseksi. 

1. Trikolori, jonka värit ovat sininen ja valkoinen.
2. Valkoinen lippu, jonka yläosassa on seitsemän sateenkaaren väriä.
3. Valkoinen osa vaaleansinisen osion yläpuolella.
4. Trikolori, jonka värit ovat keltainen, vihreä, ja sininen.
5. Nykyinen Krimin lippu, jonka keskiosassa on Krimin vaakuna.

Tursovin ja A. Malginin suunnitelma ehdotus numero 5 valittiin Krimin lipuksi.

Krimin tataarien etniset liput
------------------------------

Krimintataarit loivat oman lippunsa Krimin kansantasavallassa. Krimin tataarien lippuna käytettiin kultaista damğaa sinisellä taustalla. Vihreää lippua käytettiin uskonnollisiin tarkoituksiin ja punaista lippua asevoimien lippuna.

Krimin tataarien lippu.Krimin tataarien asevoimien lippuKrimin tataarien uskonnollinen lippu.

Historialliset liput
--------------------

### Krimin kansantasavalta (1917-1918)

 Krimin kansantasavallan lippu
Krimin julistautuessa itsenäiseksi Krimin kansantasavallaksi Venäjästä vuonna 1917 käytettiin sinistä trikoloria, jonka keskiosio oli keltainen. Lippu poistettiin käytöstä vuonna 1917, kun Venäjä otti Krimin takaisin haltuunsa.

### Krimin aluehallinnon lippu

 Krimin aluehallinnon lippu.
Kenraali Maciej Sulkiewiczin johtama lyhytikäinen Krimin aluehallinto käytti lippua, joka oli kompromissi venäläisten ja Krimin tataarien välillä. Se oli Krimin tataarien perinteinen lippu, johon oli lisätty Venäjän vaakuna. 

### Neuvostoliitto

Kun Krimin autonominen neuvostotasavalta perustettiin Neuvostoliittoon, se sai oman lippunsa 18. lokakuuta 1921. Lippu oli punainen ja siinä oli kultaisilla kyrillisillä kirjaimilla Krimin neuvostotasavallan nimi. Lipusta tehtiin kolme eri versiota. Lippu poistettiin käytöstä 30. kesäkuuta 1945, jolloin Krimin autonominen neuvostotasavalta lakkasi olemasta.

* Krimin autonomisen neuvostotasavallan lippu 1921 Krimin autonomisen neuvostotasavallan lippu 1921
* Krimin autonomisen neuvostotasavallan lippu 1929 Krimin autonomisen neuvostotasavallan lippu 1929
* Krimin autonomisen neuvostotasavallan lippu 1939 Krimin autonomisen neuvostotasavallan lippu 1939

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
* 

### Viitteet

1. 1 2  Crimea in the Soviet Union
Huhtikuu. Les Très Riches Heures du Duc de Berry -rukouskirjan kuvitusta.
**Tuntien kirjat** (ransk. *livres d’heures*) olivat maallikoille tarkoitettuja hartaus- ja rukouskirjoja, joiden kuvissa tuotiin esiin paikallista arkielämää ja luontoa. Kirjojen kuvittajat olivat yleensä itsekin maallikoita, joten kuvien maisemia ja toimintoja voidaan pitää autenttisina kuvauksina. Tuntien kirjat edustavat gotiikan kirjamaalaustaidetta.

Tuntien kirjat olivat erittäin suosittuja myöhäiskeskiajalla. Ensimmäiset tuntien kirjat ilmestyivät 1200-luvulla, ja ne sisälsivät rukouksia, jotka tuli lausua hetkipalvelukseen kuuluvina rukoushetkinä Neitsyt Marian kunniaksi. Tuntien kirjoja ryhdyttiin valmistamaan, koska keskiajalla oli suuri kysyntä pienille, perheen tai yksityishenkilöiden käyttöön sopiville rukouskirjoille. Tämä tarve loi pohjan gootiikan kirjamaalaustaiteen kehitykselle. Runsaasti kuvitetut rukouskirjat vaihtelivat sisällöltään tilaajiensa maun mukaan.

Tuntien kirjoista loisteliaimpiin lukeutuu *Les Très Riches Heures du Duc de Berry* (noin 1409–1416). Se valmistettiin Pohjois-Ranskassa, ja kirja kuuluu nykyisin Chantillyn Musée Condéen kokoelmiin. Très Riches Heures du duc de Berryn sivuilla kuvataan pikkutarkasti Berryn herttuan näyttävät tilukset ja asunnot. Rukouskirjassa on lisäksi Limbourgin veljesten laatimat upeat kalenterikuvat sekä useita kohtauksia Raamatusta ja pyhimysten elämästä. Muita kuuluisia tuntien kirjoja ovat *Livre d'heures de Jeanne d'Évreux* (noin 1325) ja *Livres d’Heures de Rohan*.

Lähteet
-------

* Kämäräinen, Aki et al. (toim.): Suomen ja maailman taide - Hakemisto, Sanasto. WSOY, 1986. ISBN 951-0-10729-8

### Viitteet

1. ↑  Kämäräinen et al. 1986, s. 144
2. 1 2  The Editors of Encyclopaedia Britannica: Book of hours *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 2.2.2021. (englanniksi)
Auto Rally Bohemia -kilpailussa vuonna 2011.
**Peugeot 207 S2000** on Super 2000 -luokan ralliauto. Auton on kehittänyt Peugeot Sport, jonka teknisenä johtajana projektissa oli Bruno Famin ja projektijohtajana oli Bertrand Vallat. Autossa on kaksilitrainen moottori, joka tuottaa 280 hevosvoimaa tehoa. Autossa on kuusivaihteinen sekventiaalinen vaihteisto ja neliveto. Auton paino on 1 100 kilogrammaa. Auton ensiesiintyminen oli vuonna 2006 Rally Antibes Italiassa.

Autolla voitettiin IRC-sarjan mestaruus kolmena peräkkäisenä vuotena 2007, 2008 ja 2009, sekä rallin EM-sarjan mestaruus vuonna 2008. Vuodelle 2011 autosta esiteltiin uusi evoluutiomalli.

Lähteet
-------

1. 1 2  2007 Peugeot 207 S2000 *supercars.net*. Viitattu 3.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  2011 Peugeot 207 S2000 Evolution *supercars.net*. Viitattu 3.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Stat Sunday: the ERC winners of 2008 *eurosport.com*.  2.6.2017. Viitattu 3.8.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tulokset eWRC-sivustolla (englanniksi)
**Tekninen velka** tai suunnitteluvelka tarkoittaa ohjelmistotuotannossa ylimääräistä työtä, joka vaaditaan kun käytetään nopeasti toteutettavaa ratkaisua parhaiten soveltuvan ratkaisun sijaan. Teknisellä velalla kuvataan kehitystyössä tehtyjä oikoteitä, jotka aiheuttavat ohjelmiston sisäisen laadun heikentymistä ja sitä käytetään kun puhutaan miten resursseja jaetaan ylläpitoon uusien ominaisuuksien ja ohjelmointivirheiden korjauksien rinnalla.

Analogiana rahalliseen velkaan vertailu ei toimiva, koska rahalliselle velalle voi olla perusteltu tarve kun taas tekninen velka ei ole hyvä asia vaikka se joskus on väistämätöntä. Tekninen velka aiheuttaa pitkällä tähtäimellä merkittävää kustannusnousua ja hidastaa kehitystä. Esimerkkinä ovat pankit, joilla on vuosikymmenien aikana kertyneiden järjestelmien myötä ollut vaikeuksia modernisoida toimintaansa.

Arvion mukaan vuonna 2021 yritykset käyttivät informaatiotekniikan budjeteistaan 24,8 prosenttia teknisen velan käsittelyyn. Keskivertotapauksessa organisaatio haaskaa 23–42 kehitysajasta teknisen velan vuoksi. Lisäkehittäjien palkkaaminen lisää koordinoimisen kustannuksia, joka tekee kehityksestä vähemmän tehokasta.
Koronapandemian myötä seuranneessa tilassa IT-osastoilla oli kiire pitää yrityksen liiketoiminta käynnissä, jonka seurauksena yritykset arvioivat teknisen velkansa kasvaneen.

Tekninen velka ei tarkoita huonoa koodia yleiskäsitteenä, vaan sitä arvioidaan ylimääräisenä suunnittelemattomana työnä. Velan maksavat usein myöhemmät kehittäjät.

Lähteet
-------

1. ↑  Technical Debt *techopedia.com*.  20.3.2017. Viitattu 5.12.2022. (englanniksi)
2. ↑  An Overview and Comparison of Technical Debt Measurement Tools (PDF) *trepo.tuni.fi*. Viitattu 5.12.2022. (englanniksi)
3. ↑  Technical Debt – Bad metaphor or worst metaphor?  9.11.2015.  Arkistoitu. Viitattu 5.12.2022. (englanniksi)
4. 1 2  Demystifying digital dark matter: A new standard to tame technical debt *mckinsey.com*.  23.6.2022. Viitattu 5.12.2022. (englanniksi)
5. ↑  Bill Doerrfeld: A Pandemic Side Effect: Rampant Technical Debt *devops.com*.  28.1.2022. Viitattu 5.12.2022. (englanniksi)
6. 1 2 3  Business costs of technical debt (PDF) *codescene.com*. Viitattu 6.12.2022. (englanniksi)
7. ↑  Neil C. Hughes: Tackling technical debt in a post-pandemic world *cybernews.com*.  21.6.2022. Viitattu 6.12.2022. (englanniksi)
8. ↑  A Taxonomy of Tech Debt *technology.riotgames.com*.  10.4.2018. Viitattu 6.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tekninen velka - yrityksesi suurin digitalisaation jarru?
* Tekninen velka hallinnoinnin näkökulmasta : tunnusta, tunnista ja rajoita
Jan Vilímekin piirros Blodekista.
**Vilém František Blodek** (3. lokakuuta 1834 Praha – 1. toukokuuta 1874 Praha) oli tšekkiläinen säveltäjä ja huilisti, jonka tuotanto oli aikoinaan suosittua mutta on sittemmin jäänyt aikalaissäveltäjä Bedřich Smetanan varjoon.

Blodek aloitti 12-vuotiaana opinnot Prahan konservatoriossa, sävellyksen opettajanaan Jan Bedřich Kittl ja huilunopettajana Antonín Eiser. Lisäksi hän opiskeli pianonsoittoa yksityisesti. Vuosina 1853–1855 Blodek toimi vauraan perheen musiikinopettajana Galitsiassa. Palattuaan Prahaan hän konsertoi pianistina ja kuoronjohtajana. Vuodesta 1860 hän opetti huilunsoittoa Prahan konservatoriossa. Hän kuoli 39 vuoden iässä.

Blodekin keskeisinä sävellyksinä pidetään vuoden 1862 huilukonserttoa ja vuoden 1867 oopperaa *V studni* (suom. *Kaivossa*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Petráněk, Pavel: Vilém Blodek *Vltava Klasika*. Český rozhlas (Tšekin yleisradioyhtiö). Viitattu 17.1.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Vilusen kartano** sijaitsee Kaukajärvellä Tampereen itäosassa. Kartano syntyi, kun kunnallisneuvos Knut Stjernwall osti 1869 sen kantatilan. Vilusen kartanossa oli myös tiilitehdas, jonka valmistamia tiiliä käytettiin Messukylän kirkon rakentamiseen.

Stjernwallin kuoltua kartano vaihtoi omistajaa useaan otteeseen, kunnes Tampereen kaupunki osti sen vuonna 1944. Kartanon rakennuksissa toimi tämän jälkeen Hatanpään sairaalan psykiatrinen osasto 1945–1965. Vuodesta 1969 siellä on sijainnut Nauha ry:n pääyksikkö, päiväkeskus sekä Nauhan perustaman Abnoy-osakeyhtiön asumispalvelu rivitaloineen, asuntoloineen sekä pienkerrostaloineen.

Kartanon kellertävä, lautapäällysteinen päärakennus on osittain kaksikerroksinen. Se on rakennettu 1870-luvulla, ja sitä on laajennettu 1900-luvun vaihteessa viidellä asuinhuoneella. A. E. Eränen suunnitteli päärakennukselle entistä yksinkertaisemman asun 1920-luvulla. Talolla on sekä kulttuurihistoriallista että maisemallista arvoa, ja se on suojeltu asemakaavalla.

Lähteet
-------

* Mansetori: Kaukajärvi - tietoja ja historiaa (luettu 26.3.2008)
* Nauha ry

Viitteet
--------

1. 1 2  Kaukajärvi, Solkikadun länsipäähän laajennus kerrostaloasutukselle ja Sininauhakodin asuntolalle, kartta no 7760 Tampere:  Tampereen kaupunki. Viitattu 26.5.2022.
2. ↑  Pörsti, Kirsi & Majamaa, Ulla & Kurela, Johanna: Kaukajärvi – Tampereen ensimmäinen lähiö (PDF) Tampere:  Tampereen kaupungin kulttuuripalvelut & Kaukajärviseura, 2011. Viitattu 26.5.2022.
3. ↑  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 248. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
*Russkaja pravdan* vuoden 1282 käsikirjoituksen ensimmäinen sivu (laajennettu versio).
**Russkaja pravda** (’venäläinen oikeus’) on Kiovan Rusin aikainen lakikirja, jonka vanhin tunnettu käsikirjoitus on 1200-luvun lopulta. Sen on koonnut suuriruhtinas Jaroslav I Viisas. Russkaja pravda oli Venäjän ensimmäinen lakikokoelma, ja siitä oli käytössä laajennettu (121 artiklaa), lyhyt (43 artiklaa) ja tiivistetty versio. Laista on löydetty yli 100 käsikirjoitusta 1200-luvulta 1700-luvulle. Versiot säilyttivät auktoriteettinsa Kiovan Rusiin kuuluneissa ruhtinaskunnissa 1400-luvun loppuun asti.

1910-luvulla ajateltiin, että kirja on koottu vuonna 1019. Se on merkittävä muinaisvenäläisten oikeustapojen ja -käsitteiden tuntemisen lähde. Sen alkuperäisistä slaavilaisista ja siihen vaikuttaneista muinaisskandinaavisista ja bysanttilaisista aineksista on tehty laajaa tutkimusta. Teosta on ollut kokoamassa myös suomensukuinen mies, Tšudin Miikkula. 1960-luvulla otaksuttiin tämän tapahtuneen vasta vuoden 1072 tienoilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Kimball, Alan: Pravda Russkaia (E-TXT#1 ja #2 = Pravdan laajennettu ja lyhyt versio englanniksi, kääntänyt Daniel H. Kaiser) University of Oregon.
2. ↑  Padokh, Yaroslav: Ruskaia Pravda  1993. Internet Encyclopedia of Ukraine.  Arkistoitu .
3. ↑  Hosking, Geoffrey: *Russia and the Russians : a history*, s. 44. Belknap Press of Harvard University Press, 2011. ISBN 978-0-674-06195-8.
4. ↑  "Russkaja pravda", *Tietosanakirja osa 8*. Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1916.
5. ↑  Kirkinen, Heikki: *Karjala idän kulttuuripiirissä – Bysantin ja Venäjän yhteyksistä keskiajan Karjalaan*, s. 49. Kirjayhtymä, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Russkaja pravda** Wikimedia Commonsissa
**Sitrullinemia** on autosomissa peittyvästi periytyvä ureakierron häiriö, jossa ammoniakkia ja muita myrkkyjä kertyy vereen. Sairauden oireet johtuvat arginiinimeripihkahapposyntetaasin puutoksesta.

Tautimuodot ja oireet
---------------------

Sitrullinemiasta tunnetaan yleisempi tyypin I tautimuoto ja harvinaisempi tyypin II tautimuoto. Tyypin I sitrullinemia alkaa yleensä oireilla potilaan ensimmäisinä elinpäivinä. Oireita ovat vaikeutuva letargisuus, ruokkimisvaikeudet, oksentelu, kouristelu ja tajunnan menetys. Osalle sairastuneista kehittyy vakava maksan toimintahäiriö. Harvinaisemmissa tapauksissa tyypin I sitrullinemia ilmenee lievempänä muotona, joka saattaa kehittyä myöhemmin lapsuusiällä tai jopa aikuisuudessa. Näissä tapauksissa oireina voi esiintyä letargisuuden lisäksi voimakkaita päänsärkyjä, pälvisokeutta ja ataksiaa.

Tyypin II sitrullinemian oireisiin kuuluvat sekavuus, levottomuus, muistinmenetys, käytöshäiriöt, kouristelu ja kooma. Yleensä tyypin II sitrullinemian oireet alkavat aikuisiällä. Niihin voi liittyä jokin laukaiseva tekijä, kuten tietty lääke, infektio, alkoholinkäyttö tai leikkaus. Joskus tyypin II sitrullinemia kehittyy henkilölle, jolla on ollut vastasyntyneen maksansisäinen kolestaasi. Vaikka kolestaasin oireet näyttäisivät parantuneen, myöhemmin varhaislapsuuden aikana voi ilmetä kasvuviivästymää, äärimmäistä väsymystä ja dyslipidemiaa. Vuosia tai jopa vuosikymmeniä myöhemmin voivat kehittyä aikuisten tyypin II sitrullinemian tyyppioireet.

Yleisyys, syyt ja sairaudet
---------------------------

Kansainvälisellä tasolla noin yhdellä ihmisellä 57 000:sta ilmenee tyypin I sitrullinemia. Tyypin II sitrullinemiaa esiintyy varsinkin japanilaisen väestön keskuudessa. Japanissa esiintyvyys on arviolta 1/100 000–230 000. Tapauksia on kuitenkin kuvattu myös muissa väestöissä. Ureakiertotautien ryhmässä sitrullinemia on harvinaisempi kuin ornitiinitranskarbamylaasin puutos. Se on kuitenkin yleisempi kuin CPS-puutos, ASAuria ja arginaasin puutos. Suomessa sitrullinemia on katsottu kansainvälistä tasoa harvinaisemmaksi.

Geenin *ASS1* mutaatiot aiheuttavat tyypin I sitrullinemiaa vähentämällä arginiinimeripihkahapposyntetaasin entsyymiaktiivisuutta, jolloin ureakierto häiriytyy ja myrkkyjä kertyy verenkiertoon. Ammoniakki on myrkyllistä erityisesti hermostolle, mikä johtaa neurologisiin oireisiin. Geenin *SLC25A13* muutokset aiheuttavat tyypin II sitrullinemian myös niissä tapauksissa, joissa tauti on alkanut varhaisena kolestaasina. Nämä mutaatiot yleensä estävät soluja tuottamasta lainkaan toimivaa sitrulliinia.

Sitrullinemiaa sairastavien hengen pelastaminen on osoittautunut usein vaikeaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Citrullinemia MedlinePlus Genetics, viitattu 18.8.2023
2. 1 2 3  Anna Siitonen, Matti K. Salo, Perinnölliset ureakiertotaudit Suomessa Duodecim 2004, viitattu 18.8.2023
Jukka Behm
**Jukka Behm** (s. 1973 Riihimäki) on suomalainen kirjailija ja journalisti. Behm asuu nykyisin Kouvolassa.*lähde?* Hänen esikoisromaaninsa *Dr. Mumbai* voitti Bonnierin pohjoismaisen romaanikilpailun vuonna 2007. Kirja on käännetty ruotsiksi ja norjaksi.

Muita Behmin romaaneja ovat *Matkoilla* (2009), Intiaan sijoittuvat dekkarit *Lahjoja norsujumalalle* (2013) ja *Viallinen valkaisuvoide* (2016) sekä viidesläisestä uskonyhteisöstä kertova *Eikä yksikään joka häneen uskoo* (2018), joka oli Nuori Aleksis 2019 -kirjallisuuspalkinnon ehdokkaana. Behmin nuortenromaani *Pehmolelutyttö* (2017) voitti Werner Söderström Osakeyhtiön ja WSOY:n kirjallisuussäätiön *Tuhat ja yksi tarinaa nuoruudesta* -kirjoituskilpailun ja oli Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinnon ehdokas. Behm on julkaissut myös novelleja eri kokoelmissa sekä tietokirjoja kuten *Taskuvaippa ja vauvaradio* (2007), *Kouvola - Tunnelmia* (2014) ja *Meijerimies* (2018).

Lähteet
-------

1. ↑  Biography *Jukka Behm*. Viitattu 25.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen nettisivusto
* Virallinen blogi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Obbolaa ilmasta vuonna 2009.
**Obbola** on taajama Uumajan kunnassa Ruotsin Västerbottenin läänissä. Vuoden 2020 väestönlaskennassa siellä oli 2 186 asukasta.

Uumajanjoen suiston Obbola-nimisessä saaressa Uumajan keskustan eteläpuolella sijaitseva taajama tunnetaan metsäteollisuudestaan. Sinne perustettiin vuonna 1889 höyrysaha, joka kuitenkin tuhoutui tulipalossa 1909. Sen tilalle tuli sellutehdas, joka on laajentunut paperitehtaaksi, jossa nykyisin valmistetaan pakkauspapereita. Aiemmin tehtaan omistivat yhdessä ruotsalainen SCA ja yhdysvaltalainen Champion International, kunnes SCA osti sen kokonaan itselleen 1994. Sen uusin aaltopahvin pintapaperia eli *kraftlineria* valmistava paperikone on SCA:n mukaan maailman suurin pakkauspaperikone ja nosti tehtaan tuotannon 450 000 tonnista 725 000 tonniin vuodessa.

Lähteet
-------

1. ↑  SCA osti kokonaan itselleen pakkauspaperiyritys Obbolan.  *Helsingin Sanomat*, 31.12.1994, s. 28. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  The world's largest machine for packaging paper *SCA*. Viitattu 18.8.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Obbola
**Charles R. Lehtinen** on amerikansuomalainen ilmailuinsinööri, joka työskenteli Floridan Cape Kennedyn avaruuskeskuksessa Boeingin alaisuudessa. Hän työskenteli Apollo 6-, Apollo 9- ja Apollo 11 -kuulentoprojekteissa. Lehtinen käynnisti Apollo 11 -kuulennon Saturn V -kantoraketin 16. elokuuta 1969 kello 9.29. Myöhemmin Lehtinen työskenteli Yhdysvaltain ilmavoimien B-1- ja B-2-pommikoneiden parissa.

Lehtinen on tiettävästi syntynyt Gardnerissa, Massachusettsissa, mutta hänen juurensa ovat Sysmässä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Richards, Mike: July 20, 1969: Gardner native sends Apollo mission into orbit *Telegram.com*.  20.7.2019. Viitattu 28.3.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Rantanen, Miska: Kuun valloituksessa oli mukana myös suomalaisverta: Charles Lehtinen painoi nappia *Helsingin Sanomat*.  14.8.2019. Viitattu 28.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Lagerstedt, Ilpo: Finnish Americans In Space (Arkistoitu – Internet Archive). *The Finnish American Reporter*, tammikuu 2010. (pdf) (englanniksi)
* Turunsanomat Charles Lehtinen 6.7.2009. Viitattu 16.3.2021
**Quenten Doolittle** (21. toukokuuta 1925 Elmira, New York – 9. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalaissyntyinen kanadalainen säveltäjä, viulisti, alttoviulisti ja pedagogi. Hän opiskeli Ithaca Collegessa, Indianassa ja Eastman School of Musicissa, Rochesterissa. Hän sai viulistina oppia yksityisesti Hugo Kortscahkilta ja Paul Stassevitchilta Yhdysvalloissa. Hän opiskeli alttoviulunsoittoa vuosina 1967–1968 Peter Schidlovin johdolla Lontoossa ja sävellystä 1974–1975 John Weinzweigin johdolla Torontossa.

Doolittle muutti Kanadaan vuonna 1960 ja sai sen kansalaisuuden 1969. Hän opetti vuosina 1960–1988 Calgaryn yliopistossa sävellystä, musiikin historiaa ja kamarimusiikkia. Hänellä oli jo aiempaa opetuskokemusta 1950-luvun loppupuolelta Pohjois-Dakotasta. Doolittle oli Calgaryn filharmonisen orkesterin ensimmäinen alttoviulisti 1965–1972. Hän soitti myös monien muiden orkesterien ja kamarimusiikkikokoonpanojen kanssa.

Ura säveltäjänä
---------------

Doolittle aloitti säveltämisen vuonna 1965. Hän on sävellysurallaan tehnyt usein yhteistyötä teatterien kanssa. Hän on hyödyntänyt monenlaisia tekniikoita, kuten laajennettua tonaalisuutta, sarjallisuutta ja improvisaatiota. Hänen teoksiinsa lukeutuvat *Fantasy on Sumer is icumen in* jousiorkesterille (1971) ja pianoteos *You Need Not Fail*. Hän on myös oopperasäveltäjä. Ensimmäinen hänen oopperoistaan oli *Charlie the Chicken*, joka kantaesitettiin Toronto Free Theatressa vuonna 1974.

Lähteet
-------

1. ↑  In Memoriam: Quenten Doolittle *arts.ucalgary.ca*. Viitattu 31.3.2022. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Quenten Doolittle[vanhentunut linkki]
3. ↑  Canadian Music Centre: Quenten Doolittle: Biography (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Oulun Radisson Blu Hotel.
Turun Radisson Blu Marina Palace Hotel sijaitsee Aurajoen rannassa lähellä ydinkeskustaa.
**Radisson Hotels & Resorts** on kansainvälinen hotelliketju. Ketjuun kuuluu 435 hotellia 61 maassa. Ketjun ensimmäinen hotelli aloitti toimintansa Minneapolisissa Yhdysvalloissa vuonna 1909.

Eräissä Euroopan, Afrikan ja Aasian maissa ketjun hotellit tunnetaan **Radisson Blu** -nimisinä (aiemmin Radisson SAS), ja niiden toiminnasta vastaa Carlson Rezidor-hotelliyhtiö. Radisson Blu -hotelleja on noin 275, ja ne sijaitsevat 50 maassa.

Suomessa toimii kahdeksan Radisson Blu -ketjun hotellia, jotka sijaitsevat Helsingissä (neljä), Espoossa, Turussa, Oulussa ja Tampereella (yksi kussakin). Kaikilla Suomen Radisson Blu -hotelleilla on Pohjoismainen ympäristömerkki eli Joutsenmerkki.

Radisson Blu -hotellit toimivat Suomessa franchise-periaatteella, ja ne kuuluvat S-ryhmän hotelleihin (Sokotel Oy).

Ketjun hotellit Suomessa
------------------------

* Radisson Blu Hotel, Espoo
* Radisson Blu Hotel, Oulu
* Radisson Blu Aleksanteri Hotel, Helsinki
* Radisson Blu Grand Hotel Tammer, Tampere
* Radisson Blu Marina Palace Hotel, Turku
* Radisson Blu Plaza Hotel, Helsinki
* Radisson Blu Royal Hotel, Helsinki
* Radisson Blu Seaside Hotel, Helsinki

Lisäksi Vaasan Royal Vaasa -hotelli on kuulunut Radisson Blu -ketjuun vuosina 1999–2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Sokotel Oy - S-kanava *www.s-kanava.fi*.  Arkistoitu 8.3.2016. Viitattu 4.3.2016.
2. ↑  Royal Hotel Vaasa siirtyy Sokos Hotels -ketjuun (Arkistoitu – Internet Archive) Sokos Hotels 2015. Viitattu 5.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Radisson Hotels & Resorts** Wikimedia Commonsissa

* Hotelliketjun sivusto. (englanniksi)
* Radisson Blu -ketjun suomenkielinen sivusto.
**Eva Christine Saarukka** (19. maaliskuuta 1948 Kokkola – 30. huhtikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen (suomenruotsalainen) toimittaja. Hän opiskeli valtiotieteen maisteriksi Åbo Akademissa (1973). Hän työskenteli aluksi *Österbottningen*-sanomalehdessä ja tuli vuonna 1974 Yleisradion ruotsinkielisen televisiotoiminnan (FST) palvelukseen. Hänet tunnettiin monista televisio-ohjelmista, joista keskeisin lienee *Söndagsöppet*. Lisäksi hän avusti useita ruotsinkielisiä lehtiä, muun muassa *Hufvudstadsbladetia*.

Christine Saarukka oli vuosina 1976–1983 avioliitossa toimittaja Peter Turtschaninoffin kanssa. Kirjailija Maria Turtschaninoff on heidän tyttärensä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Vem och vad 1996: Biografisk handbok*, s. 496. Helsingfors 1996. ISBN 951-50-0800-X
2. ↑  Sweins-Haustein, Ulla: Nekrolog: Eva Christine Saarukka.  *Hufvudstadsbladet*, 14.5.2017, s. 43. Artikkelin verkkoversio (SFV).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva

 |

 |