recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Melinin järjestelmä** on ruotsalaisen Olof Werling Melinin kehittämä pikakirjoitusjärjestelmä ruotsin kielelle. Melin julkaisi järjestelmänsä vuonna 1892, ja 1900-luvun alkupuoliskolla se syrjäytti muut Ruotsissa käytetyt järjestelmät.

Järjestelmän synty
------------------

Melin opiskeli nuorena upseerina vapaa-ajallaan pikakirjoitusta 1880-luvun alussa, käyttäen Gabelsbergerin järjestelmää. Hän oli aktiivinen Gabelsbergerin järjestelmän kannattaja ja julkaisi siitä oppikirjankin, mutta halusi kuitenkin kehittää vielä paremmin ruotsin kielelle sopivan järjestelmän.

Vuosina 1887–88 Melin kävi läpi esivalmisteluna 100 000 sanan aineiston, joka koostui Ruotsin valtiopäivien puheista. Hän kokosi tilastot sanojen lukumääristä ja alku- ja lopputavujen sekä eri äänteiden esiintymisistä. Melin julkaisi järjestelmänsä vuonna 1892 kirjassa *Lärobok i Förenklad snabbskrift*.

Järjestelmän leviäminen
-----------------------

Vuonna 1896 valittiin pikakirjoitus Melinin järjestelmällä pakolliseksi oppiaineeksi Tukholman ja Göteborgin kauppaopistoissa.

Ruotsin valtiopäivillä ensimmäinen Melinin järjestelmää käyttänyt pikakirjoittaja aloitti 1898. Vuonna 1935 Melinin järjestelmää käytti jo yli puolet valtiopäiväpikakirjoittajista.

Järjestelmän rakenne
--------------------

Konsonanteilla ja vokaaleilla on kullakin oma merkkinsä, samoin tavallisimmilla konsonanttiyhdistelmillä.

Vokaalit
Konsonantit
Konsonanttiyhdistelmät

Lähteet
-------

* Ekman, Ernst L.: *Olof Werling Melin*. Tukholma: C E Writzes bokförlag, 1971.
* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia*. 2. osa. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1929.

### Viitteet

1. ↑  Melin 1929, s. 382–383
2. ↑  Ekman, s. 88–89
3. ↑  Ekman, s. 143
4. ↑  Melin 1929, s. 391
5. ↑  Ekman, s. 222
**Kumpuaminen** on oseanografinen ilmiö, jossa tiheää, yleensä ravinteikasta vettä kohoaa meren pintaa kohti. Kumpuamista tapahtuu yleensä rannikoiden läheisyydessä, mutta tuuli voi aiheuttaa kumpuamista myös keskemmällä valtamerta tai se voi liittyä merenpohjan topografiaan. Vastakkaista ilmiötä, jossa vesi painuu kohti pohjaa, kutsutaan **painumiseksi**.

Rannikon lähettyvillä tapahtuva kumpuaminen tunnetaan parhaiten ja siitä on ihmiselle eniten hyötyä kalastuksen kannalta. Kumpuaminen tuo pintaan ravinteikasta vettä, jonka perässä tulevat planktonia ravintonaan käyttävät merenelävät. Kumpuamista tapahtuu etenkin Perun, Arabianmeren ja Kalifornian rannikoilla sekä eteläisen Afrikan länsi- ja Uuden-Seelannin itärannikolla.

Avaintekijä rannikon lähellä tapahtuvassa kumpuamisessa on Coriolis-ilmiö, joka kääntää merivirtoja pohjoisella pallonpuoliskolla virtaussuunnasta oikealle ja eteläisellä vasemmalle. Kun tuuli puhaltaa rannikon suuntaisesti, Coriolis-ilmiö aiheuttaa joko rannikolta poispäin tai rannikkoa kohti suuntautuvan virtauksen, ns. Ekmanin kuljetusvirran. Jos vesi kulkeutuu rannikolta poispäin, sen korvaa syvemmältä nouseva tiheämpi vesi. Päinvastaisessa tapauksessa tapahtuu painumista.

Myös konvektio voi aiheuttaa veden nousemisen kohti pintaa, mutta tällöin ei tarkkaan ottaen ole kyse kumpuamisesta. Konvektiota tapahtuu myös muissa fluideissa, esimerkiksi Maan vaipan magmassa tai tähden plasmassa.

Biologiset seuraukset
---------------------

Kumpuaminen nostaa pintaan ravinteikasta vettä, jossa on runsaasti nitraatteja ja fosfaatteja, mikä johtaa yksisoluisten levien eli fytoplanktonin runsaaseen lisääntymiseen. Tämän vaikutus näkyy koko ravintoketjussa, jonka viimeinen lenkki plankton on. Esimerkiksi merenalaisen vuoren lähellä tapahtuvat merivirtojen poikkeamat voivat aiheuttaa paikallista kumpuamista, mikä näkyy eliörikkaana alueena keskellä muuten tuottamatonta valtamerta.

Aiheesta muualla
----------------

* Itämeriportaali – kumpuamisen fysiikkaa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ghajar** on kylä Israelin miehittämien Golanin kukkuloiden alueella. Sen asukkaat ovat alaviitteja. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 2 607.

Maantiede
---------

Ghajar Golanin kukkuloiden pohjoisosan kartalla.
Ghajar sijaitsee Israelin miehittämien Golanin kukkuloiden alueella matalan mäen päällä. Kylän vieressä kohoaa Hermonvuori.

Historia
--------

Ghajarin kylän perustivat alueelle Pohjois-Syyriasta muuttaneet alaviitit todennäköisesti 1500-luvulla Osmanien valtakunnan hallitessa aluetta. Ghajar oli yksi kolmesta heidän kauaksi alaviittien ydinalueesta sijaitsevasta perustetusta alaviittikylästä ja sen alkuperäinen nimi oli Taranje. Nykyinen nimi Ghajar on arabiaa ja se tarkoittaa mustalaista tai kiertolaista. Uuden nimen kylä sai kurdien muuttaessa alueelle noin 300 vuotta sitten. Sittemmin kylä oli merkitty karttoihin vaihtelevasti osana Libanonia tai Syyriaa. Ennen vuotta 1967 Libanon oli kuitenkin tunnustanut kylän osana Syyriaa ja kylään oli sijoitettu myös syyrialaisia sotilaita.

Syyrian armeijan joukot vetäytyivät Ghajarista kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967. Myös osa kylän asukkaista pakeni, mutta 385 heistä jäi asuntoihinsa. Golanin kukkulat vallanneiden israelilaisten mielestä Ghajar oli osa Libanonia, kun taas Libanon piti sitä edelleen osana Syyriaa. Kylän asukkaat joutuivat välikäteen, jossa kylää ei käytännössä hallinnut mikään valtio, mikä taas johti taloudellisiin vaikeuksiin. Lopulta muutaman viikon päästä kylän asukkaat vetosivat kylän miehityksen puolesta ja israelilaisjoukot saapuivat 10. heinäkuuta 1967. Kylästä tuli näin osa miehitettyä Golanin kukkuloiden aluetta. Israelin liittäessä alueen itseensä 1981 kylän asukkaat ottivat Israelin kansalaisuuden. Israel miehitti Etelä-Libanonin vuonna 1982 ja sen vetäytyessä alueelta vuonna 2000 kylä jakautui kahtia siten, että toinen puolisko jäi nyt Libanonin puolelle. Kylä yhdistyi jälleen toisen Libanonin sodan aikana vuonna 2006 Israelin joukkojen edetessä jälleen rajan yli.

Väestö
------

Ghajarin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 2 607. Asukkaiden pääosa on alaviitteja.

Lähteet
-------

1. ↑  Inna Lazaerva: Inside the Village Caught in the Crossfire Between Israel, Syria and Lebanon *TIME*. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)
2. ↑  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 09 Her-Int*, s. 30–31. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Ben Rathauser: Ghajar, home of the Israeli Alawites *The Jerusalem Post*. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)
4. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ghajar** Wikimedia Commonsissa
**Geórgios Mávros** (kreik. Γεώργιος Μαύρος) (15. maaliskuuta 1909 Kastelórizo – toukokuu 1995) oli kreikkalainen lakimies ja poliitikko.

Ura
---

Mávros valittiin ensimmäisen kerran Kreikan parlamenttiin liberaalipuolueen (kreik. Κόμμα Φιλελευθέρων) riveistä vuonna 1946. Vuonna 1963 hän otti vastuun maan hallituksen talouspolitiikasta. Mávros toimi Kreikan kansallispankin johtajana vuosina 1964–1966. Mávros vastusti sotilasjunttaa aktiivisesti. Juntan hajottua hänet valittiin keskustaunionin johtoon. Mávros toimi sotilasjuntan hajottua maansa ulkoministerinä vuonna 1974. Huonosti sujuneiden vaalien jälkeen vuonna 1977 Mávros erosi puolueen johtajan paikalta. Mávros valittiin parlamenttiin vuonna 1981 itsenäisenä ehdokkaana PASOK-puolueen listoilta.

Mávros valittiin PASOKin riveistä kaudeksi 1984–1989 Euroopan parlamenttiin. Parlamentissä hän kuului sosiaalidemokraattiseen ryhmään. Mávros kuului 26. heinäkuuta 1984 ja 20. tammikuuta 1987 välisen ajan talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevään ja institutionaalisten asioiden valiokuntiin. Työjärjestystä ja vetoomuksia käsittelevä valiokuntaan hän kuului 9. lokakuuta 1984 – 20. tammikuuta 1987. 12. helmikuuta 1985 ja 20. tammikuuta 1987 välisen ajan Mávros vastasi suhteista EFTA-maiden parlamenttien jäsenten komiteaan. Mávros oli 21. tammikuuta 1987 – 8. helmikuuta 1988 talousarvion valvontavaliokunnan jäsen. Mávros oli lisäksi varajäsenenä oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevässä valiokunnassa 26. heinäkuuta 1984 – 20. tammikuuta 1987 sekä institutionaalisten asioiden valiokunnassa 21. tammikuuta 1987 – 24. heinäkuuta 1989.

Vuosi europarlamenttivaalien jälkeen Mávros valittiin myös Kreikan parlamenttiin PASOKin riveistä.

Mávros kuoli toukokuussa 1995 hengityselimistössä olleeseen tulehdukseen. Hautajaiset järjestettiin Ateenassa. Mávros oli naimisissa ja hänellä oli yksi poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Georgios MAVROS Euroopan parlamentti. Viitattu 13.7.2009.
2. 1 2 3 4 5  Long-time politician Georgios Mavros dies  8.5.1995. Ateena:  HR-Net Group / Hellenic Resources Institute. Viitattu 13.7.2009. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Melikerteen temppeli Korintissa.
**Melikertes** (m.kreik. Μελικέρτης, *Melikertēs*; lat. *Melicertes*) oli kreikkalaisessa mytologiassa Boiotian prinssin Athamaan ja Kadmoksen tyttären Inon poika, joka myöhemmin tunnettiin nimellä **Palaimon** (m.kreik. Παλαίμων, *Palaimōn*, lat. *Palaemon*).

Melikerteen äiti Ino kasvatti huolehti sisarensa Semelen pojasta Dionysoksesta tämän lapsuudessa. Koska Dionysos oli Zeuksen lemmenleikkien hedelmä, tämän puoliso Hera teki mustasukkaisuuden vallassa kaikkensa tuhotakseen pojan. Niin Hera löi Athamasia mielenvikaisuudella, jolloin tämä hulluuden puuskassa teurasti oinaaksi luulemansa poikansa Learkhoksen ja alkoi raivoisasti ajaa takaa myös Inoa. Paetakseen häntä Ino heittäytyi mereen Melikerteksen kanssa. Molempia palvottiin myöhemmin merenkulun jumalina, Inoa Leukotheana ja Melikertestä Palaimonina.

Toisessa versiossa myös Inoon iski hulluus, jolloin hän tappoi Melikerteksen keittämällä tämän padassa kiehuvassa vedessä. Tämän jälkeen hän hyppäsi mereen pata mukanaan. Myötätuntoinen Zeus – tai Poseidon Afroditen pyynnöstä – ei kuitenkaan halunnut tämän kuolevan, jolloin hän muutti tämän ja Melikerteen Leukotheaksi ja Palaimoniksi.

Sisyfos löysi delfiinin Korintin kannaksen rannikolle tuoman Melikerteen maallisen ruumiin, jolloin hän hautasi tämän ja perusti tämän kunniaksi Isthmian kisat, jotka pidettiin joka viiden vuosi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hyginus: *Fabulae* ii (engl. käännös).
2. ↑  Ovidius: *Muodonmuutoksia* iv.512–542 (engl.käännös).
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.4.3 (engl. käännös).
4. ↑  Nonnos: *Dionysiaka* 10.45–76 (engl. käännös).
5. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 2.1.3 (engl. käännös).
Lucien Lelong vuonna 1925.
**Lucien Lelong** (11. lokakuuta 1889 Pariisi – 11. toukokuuta 1958 Pariisi) oli ranskalainen muotisuunnittelija.

Lucien Lelong avasi oman muotitalon Pariisiin 1910-luvun lopulla. Pian suunnittelijan maine kasvoi ja hänen aktiivisinta kautta kesti aina 1940-luvulle asti. Lucien Lelongin kuuluisia asiakkaita olivat muun muassa Greta Garbo, Gloria Swanson ja Rose Kennedy. Lelongin muotitalolle työskentelivät 1940-luvulla myöhemmin tunnetutuksi tulleet muotisuunnittelijat kuten Christian Dior ja Hubert de Givenchy.

Lucien Lelong oli naimisissa kolme kertaa. Hänen toinen vaimonsa oli Venäjän tsaari Aleksanteri II:n pojan tytär, prinsessa Natalie Paley (1905–1981). Lucien Lelong kuoli sydänkohtaukseen 1958.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lucien Lelong** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Victoria

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kummunkylän työväentalo** oli Keiteleen Kummunkylässä sijainnut työväentalo. Kummunkylän työväenyhdistys perustettiin Leppäselän Työväenyhdistyksen nimellä vuonna 1910 tai 1911, ja nimi muuttui Kummunkylän työväenyhdistykseksi sisällissodan jälkeen, mahdollisesti vuonna 1919. Työväentalo valmistui ilmeisesti vuonna 1916 tai 1917. Vuoden 1919 jälkeen toiminta ja talous vakiintuivat niin, että yhdistys pystyi myös lainaamaan varoja Hamulan työväentalohankkeelle. Tällöin yhdistys myös liittyi Suomen Sosialidemokraattiseen puolueeseen. SDP:n puoluetilastossa 1931 sillä mainitaan olevan 6 jäsentä.

Vuonna 1932, kun työväentaloja suljettiin ja yhdistyksiä lakkautettiin, Kummunkylän työväenyhdistys myi talonsa vastaperustetulle Keiteleen sosialidemokraattiselle työväenyhdistykselle. Kummunkylän yhdistys lakkautettiin pian tämän jälkeen, ja sen jäsenet siirtyivät Keiteleen sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen jäseniksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. ↑  SDP:n puoluetilasto 1931 Sos. dem. puolue/Työväen Arkisto. Viitattu 11.8.2022.
3. ↑  Kumpulainen, Kalevi: *Pielaveden ja Keiteleen historia II*. Pielavesi: Pielaveden kunta, Pielaveden seurakunta, Keiteleen kunta, Keiteleen seurakunta, 1983. ISBN 951-99515-6-3.
**Melinda Rosalie Kinnaman** (s. 9. marraskuuta 1971 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä. Hän teki elokuvadebyyttiinsä 13-vuotiaana elokuvassa *Elämäni koirana* (1985). Vuosina 1991–1994 Kinnaman opiskeli Tukholman teatterikoulussa. Valmistumisen jälkeen hän on näytellyt Kuninkaallisessa draamateatterissa, jossa Kinnaman on näytellyt muun muassa monissa klassikko-esityksissä kuten: *Iphigenia in Aulis* (1995), *Kuinka äkäpussi kesytetään* (1997), *Kirsikkapuisto* (1997), Jean-Paul Sartren *No Exit* (2000), *Woyzeck* (2003), *Venetsian kauppias* (2004) sekä *Bernarda Alban talo* (2008). Hän on myös taitava akrobaatti.

Kinnaman on näytellyt muun muassa elokuvissa *Ormens väg på hälleberget* (1986), *The Father* (1987), *The Wild Duck* (1987), *Söndagsbarn* (1992), *Mary, Mother of Jesus* (1999) sekä televisiosarjoissa *The Way Home* (1989) ja *Modus* (2015–).

Kinnamanin vanhemmat ovat molemmat yhdysvaltalaisia, ja he muuttivat Ruotsiin ennen kuin tämä syntyi. Melinda Kinnamanin velipuoli on näyttelijä Joel Kinnaman.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |

 |
**Kumpumoreenit** ovat epämääräisistä, kaoottisen näköisistä kummuista koostuvia moreenimuodostumia. Ne ovat syntyneet jääkauden lopulla jäätikön sulaessa, jolloin jäätikön mukanaan kuljettama moreeniaines on jäänyt paikoilleen. Kumpumoreenien katsotaan liittyvät kuolleen, virtaamattoman moreenipitoisen jään sulamiseen.

Tiedetään myös, että jäävirtojen risteyskohdassa jään virtaus joskus pysähtyy. Moreenikummut ovat pitkänomaisia, suoria, kaartevia, kehämäisiä harjanteita sekä kekoja ja kasoja. Kummuista muodostuu monesti verkkomainen rakenne. Kumpujen korkeus on 5–10 metriä, mutta joskus jopa kymmeniä metrejä, niiden pituudet voivat olla 500–1 500 metriä. Suurin kumpumoreenikenttä on Kemijärven länsipuolella, alaltaan 2 000 km². Kemijärven kentän suurimman kummun ala on 1 neliökilometri ja korkeus 40 metriä. Vetäytyvä jäätikkö pysähtyy monesti laaksoihin tai esteiden eteen, koska uutta jäätä ei virtaa voimalla. Kumpumoreenien aines on hyvin sekalaista.

Katso myös
----------

* kames-muodostumat

Lähteet
-------

1. 1 2  Liisa Kajala (toim.): *Tarvantovaaran erämaa-alueen ja Lätäsenon–Hietajoen soidensuojelualueen luonto ja käyttö*, s. 23–24. Helsinki: Metsähallitus, 2002. ISBN 952-446-365-2. Teoksen verkkoversio (pdf).

Aiheesta muualla
----------------

* Mäkinen, Kalevi & Palmu, Jukka-Pekka & Teeriaho, Jari & Rönty, Hannu & Rauhaniemi, Tom & Jarva, Jaana: *Valtakunnallisesti arvokkaat moreenimuodostumat*. Suomen ympäristö 14/2007, 120 sivua. Helsinki: Ympäristöministeriö, Edita Prima Oy, 2007. ISBN 978-952-11-2662-8. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Moreenikerrostumat *Geologinen tutkimuskeskus, GTK*. Viitattu 01.7.2018.
* Drumliinitr ja kumpumomoreenit *Joensuun kaupunki*.  27.12.2016.  Arkistoitu 1.7.2018. Viitattu 01.7.2018.
* Moreeni saattaa vielä joskus poikia rahaa *Hämeen Sanomat*.  6.8.2007.  Arkistoitu 1.7.2018. Viitattu 01.7.2018.
**Melges 24** on kilpapurjevene, joka lanseerattiin vuonna 1993. Vuonna 1998 kilpailtiin ensimmäisen kerran luokan maailmanmestaruudesta Torquayssa Englannissa 98 veneen voimin. 

Nykyään Melges 24 -maailmanmestaruuskilpailuihin  ja Euroopan mestaruuskilpailuihin  poikkeuksetta yli sata venekuntaa. Myös Suomen ja Viron yhteinen ranking-sarja  on tasokas, sillä luokassa purjehtii useita olympiapurjehtijoita. 

Luokan houkuttelevuutta lisää veneen helppo ja kustannustehokas kuljetus kilpailupaikalta toiselle.*lähde?*

Historia
--------

Vuonna 1992 Buddy Melges voitti America's Cupin America3-veneellä San Diegossa Kaliforniassa. America3-veneen oli suunnitellut Reichel Pugh. Pughin ja Melgesin yhteistyö veneenkehityksessä jatkui ja saman vuoden joulukuussa ensimmäinen Melges 24 näki päivänvalon. Melges 24 esiteltiin 1993 venemarkkinoille ja innovatiivisen suunnittelunsa ansiosta se asetti standardin urheilullisiin kilpaveneluokkiin. 

Thelenin veljekset Kenneth ja Henrik toivat ensimmäinen Melges 24:n Suomeen vuonna 1994. Veljekset toimivat myös veneen virallisena maahantuojana muutamien vuosien ajan kiertäen eri kaupungeissa esittelemässä sen ominaisuuksia. 

1996 purjehdittiin Suomen ensimmäiset Melges 24 -luokan kilpailut Turussa, Pyytinkarin paluukilpailun yhteydessä. Kilpailuun osallistui kolme venekuntaa. Thelenin edustama Fazer, Kari Heikkilän kipparoima Marinel Thunderboat sekä Antti Niinirannan vene Patu. Kilpailu purjehdittiin upeassa auringonpaisteessa ja reippaassa tuulessa. Melgesit lähes lensivät tavallisten perheveneiden ohi nopeuksien noustessa jopa 20 solmun yläpuolelle. Kilpailun voitti Fazer, seuraavina Marinel Thunderboat ja Patu.

Kenneth Thelen on edelleen Suomen menestynein Melges 24 -kippari. Viisinkertaisen luokkamestaruuden lisäksi  hän on saavuttanut Euroopan mestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 1996 Barcelonassa sekä amatöörien Euroopan mestaruuden 2003 Helsingissä .

Lähteet
-------

1. ↑  Kansainvälisen purjehtijaliiton luokkasäännöt
2. ↑  Valmistaja Devoti Sailing
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Navy Sailing
* Suomen Melges 24 -luokka (Arkistoitu – Internet Archive)
* Melges 24 Euroopan mestaruuskilpailut
* Kansainvälinen Melges24 -liitto
* Melges 24:n suunnittelijat Reichel ja Pugh
**Nollafunktio** on matematiikassa sellainen yhden muuttujan vakiofunktio, joka saa arvokseen aina nollan. Sen kuvaaja on vaakasuora, joka kulkee *x*-akselin päällä, eli se on siinä mielessä lineaarista funktiota. [1] Nollafunktion lauseke voidaan kirjoittaa

{\displaystyle f(x)=0\,}.

Yleisiä ominaisuuksia
---------------------

Nollafunktio on määritelty kaikilla luvuilla, joten lähtöjoukoksi voidaan valita kaikki reaaliluvut \mathbb {R}. Nollafunktion f kuvaus on surjektio, jos maalijoukkossa on vain luku nolla 

{\displaystyle f:\mathbb {R} \to \{0\}},
mutta kuvaus ei ole koskaan injektio, koska vähintään kaksi lukua (eli tässä tapauksessa kaikki luvut) kuvautuvat samaksi maalijoukon alkioksi eli nollaksi. Tämän vuoksi nollafunktio ei ole myöskään bijektio.

Nollafunktiolla on nollakohtina kaikki reaaliluvut.

Jos nollafunktio f(x) on yhdistetyssä funktiossa, on tuloksena nollafunktio tai muu vakiofunktio:

{\displaystyle (f\circ g)(x)=0\quad tai\quad (g\circ f)(x)=g(0)}
Nollafunktio on monotoninen funktio. Se voidaan tulkita sekä monotonisesti kasvavaksi- että väheneväksi funktioksi. Se on sekä parillinen funktio että pariton funktio samalla kertaa.

Nollafunktion derivaatta on [1]

{\displaystyle f'(x)=D0=0}
on myös nollafunktio.

Nollafunktion integraalifunktio [1]

{\displaystyle F(x)=\int 0\ dx=0x+C=C}
on vakiofunktio.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wolframs Mathworld: Constant function
**Brittiläisen Kolumbian yliopisto** (*University of British Columbia*, lyh. **UBC**) on korkeatasoinen julkisrahoitteinen yliopisto Vancouverissa Kanadassa. Sen toinen kampus sijaitsee Okanaganissa.

Yliopisto on perustettu vuonna 1908. Siellä on runsas 59 000 opiskelijaa ja 15 000 henkilökunnan jäsentä. Yliopistossa on opiskellut seitsemän nobelistia ja kaksi Kanadan pääministeriä. Yliopistossa opiskelleet ovat voittaneet 65 olympiamitalia.

Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Brittiläisen Kolumbian yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 37. Sijoitus oli Kanadan toiseksi paras Toronton yliopiston jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  University of British Columbia (Arkistoitu – Internet Archive) shanghairanking.com
2. ↑  UBC Overview & Facts ubc.ca
3. ↑  Academic Ranking of World Universities 2014 (Arkistoitu – Internet Archive) shanghairanking.com

Aiheesta muualla
----------------

* Yliopiston verkkosivut

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brittiläisen Kolumbian yliopisto**.
**Tharoiseau** on kunta Ranskassa Yonnen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 13 kilometriä Avallonin kaupungista länteen.

Nykyinen linna *Château de Tharoiseau* on rakennettu 1800-luvun puolivälissä. Aiemmin samalla paikalla oli Estutt d'Assayn suvun päärakennus. Suku oli tullut 1400-luvulla Skotlannista. Hautausmaalla olevassa kappelissa on heidän sukuhauta. Myös kunnan kirkko on uudelleenrakennettu 1800-luvun puolivälissä. Kirkon kivinen saarnastuoli on peräisin 1400-luvulta, ja puiset patsaat 1600-luvulta.

Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (*Parc naturel régional du Morvan*).

Talous
------

Tharoiseau kuuluu Curejoen laaksossa olevaan viininviljelyalueeseen, jonka tuotteet saavat käyttää Vézelay (AOC) -alkuperäistunnusta. Alueeseen kuuluu Tharoiseaun lisäksi kolme muuta kuntaa: Vézelay, Asquins ja Saint-Père.

  

* Château de TharoiseauChâteau de Tharoiseau
* Kirkon julkisivuKirkon julkisivu

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 25.10.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Tharoiseau Patrimoine du Morvan. Viitattu 25.10.2021. (ranskaksi)
3. ↑  Les communes Parc naturel régional du Morvan. Viitattu 25.10.2021. (ranskaksi)
4. ↑  AOC Vézelay Burgundy Report. Viitattu 25.10.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tharoiseau** Wikimedia Commonsissa
**Kerkasoros** (m.kreik. Κερκασώρος, *Kerkasōros*, myös Κερκάσωρον, *Kerkasōron*, Κερκάσουρα, *Kerkasūra/Kerkasoura*; lat. *Cercasorum, Cercasora*; egypt. *\*Pꜣ-grg-?*) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa, ja kuului Letopoliteen nomokseen. Kaupungin paikka on nykyisen Kairon metropolialueen pohjoisosaa.

Kerkasoros sijaitsi noin 15 kilometriä etelään Memfiistä kohdassa, jossa Niili jakautui lukuisiksi suuhaaroikseen. Samalla joki lakkasi kulkemasta kapeassa laaksossa, ja maisema avautui itään ja länteen suistoalueen alkaessa laskeutua pohjoiseen kohti Välimeren rannikkoa. Nykyisin Niilin päähaaran ja ainoan toisen jäljellä olevan suuhaaran eli Damiettan suuhaaran erkaantumiskohta on yli kymmenen kilometriä pohjoisempana.

Sijaintinsa ansiosta kaupunki oli Ala- ja Ylä-Egyptin solmukohta, vaikkakin Ala-Egyptin eteläisimmän ja Ylä-Egyptin pohjoisimpien nomosten raja kulkikin etelämpänä. Paikka oli merkittävä sekä kaupankäynnin että sotilaalliselta kannalta.

Lähteet
-------

1. ↑  Herodotos: *Historiateos* 2.15, 2.17, 2.97.
2. ↑  Strabon: *Geografika* 18 s. 806; Pomponius Mela: *De situ orbis* 1.9.2.
3. 1 2 3 4  Smith, William: "Cercasorum", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Kerkasoros *Trismegistos*. Viitattu 7.12.2020.
**Pyhän Kolminaisuuden katedraali** (kreik. Μητροπολιτικός Ναός Αγίας Τριάδας, *Mitropolitikós Naós Agías Triádas*; myös *Pireuksen katedraali*) on ortodoksinen kirkko Pireuksen kaupungissa Ateenan metropolialueella Kreikassa. Se on Pireuksen hiippakunnan katedraali eli piispanistuin. Katedraali on omistettu Pyhälle Kolminaisuudelle.

Kirkko sisältä.
Ensimmäinen paikalla ollut kirkko rakennettiin vuosina 1839–1845. Se tuhoutui, kun liittoutuneet pommittivat Pireuksen satamaa 11. tammikuuta 1944. Heti tämän jälkeen rakennettiin väliaikainen kirkko, joka oli käytössä 12 vuotta. Uuden katedraalin rakentaminen alkoi vuonna 1956 ja se otettiin käyttöön 17. toukokuuta 1964, vaikka valmistuikin lopullisesti vasta myöhemmin.

Kirkko sijaitsee Pireuksen keskustassa kahden keskeisen kadun kulmauksessa, aivan sataman laidalla. Kirkkorakennus edustaa uusbysanttilaista arkkitehtuuria. Kirkossa on kellotorni sekä suuri kupoli, jota tukevat holvaukset sekä kahdeksan suurta kaarta. Ikonostaasi on tehty marmorista. Kirkon ikonit edustavat makedonialaista ja kreetalaista koulukuntaa. Kirkon sisätilojen pinta-ala on 835 neliömetriä ja sisälle mahtuu yli 3 000 henkeä.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Holy Cathedral of Agia Triada in Piraeus *Wonder Greece*. Viitattu 16.5.2016.
2. 1 2  The Churces *Destination Piraeus*.  Arkistoitu 3.5.2016. Viitattu 16.5.2016.
3. 1 2  Ιστορικό Ναού Ιερός Καθεδρικός Μητροπολιτικός Ναός Αγίας Τριάδος Πειραιώς. Viitattu 16.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Kolminaisuuden katedraali** Wikimedia Commonsissa

* Ιερός Καθεδρικός Μητροπολιτικός Ναός Αγίας Τριάδος Πειραιώς. (kreikaksi)
**Brittiläinen Antarktiksen alue** (engl. *British Antarctic Territory*) on Yhdistyneen kuningaskunnan vaatima, Antarktiksella sijaitseva merentakainen alue. Se käsittää 1 709 400 neliökilometrin kokoisen alueen, jonka rajoina ovat 60. eteläinen leveyspiiri ja 20. sekä 80. läntinen pituuspiiri. Yhdistynyt kuningaskunta esitti ensimmäisen Antarktista koskevan aluevaatimuksensa vuonna 1908 ja siitä tuli virallisesti merentakainen alue 3. maaliskuuta 1962. Brittiläinen Antarktiksen alue on suurelta osaltaan päällekkäinen Chilen ja Argentiinan vaatimien alueiden kanssa. Alueella ei ole pysyvää asutusta, mutta Iso-Britannia ylläpitää alueella useiden muiden valtioiden tavoin tutkimusasemia, joista suurin osa sijaitsee Eteläisillä Shetlandinsaarilla.

Maantiede
---------

Brittiläiseen Antarktiksen alueeseen kuuluvat Antarktiksen niemimaa, Eteläiset Shetlandsaaret ja Eteläiset Orkneysaaret, Weddellinmeri sekä etelänavalle asti ulottuva maa-alue. Ainoastaan noin 0,7 % alueesta on jäätöntä, muuten aluetta peittää paikoin jopa viisi kilometriä paksu mannerjäätikkö. Alueen korkein huippu Mount Jackson kohoaa 3 184 metrin korkeuteen.

Alueen keskustassa vuoden keskimääräinen lämpötila vaihtelee −50 °C ja −60 °C välillä. Lähempänä rannikkoa on lämpimämpää, keskimäärin noin −10 °C ja −20 °C välillä. Alueella sataa myös enemmän lunta. Tuulen voimakkuus on vähäinen, mutta paikoittain esiintyy voimakasta katabaattista tuulta.

Sisämaan kasvillisuus on harvaa ja alkeellista, siellä selviävät ainoastaan jäkälät sekä lehtisammalet. Lähellä rannikkoa, jossa maa on kesäisin jäätöntä, kasvavat ainoat Etelämantereella esiintyvät siemenkasvilajit etelämantereenlauha sekä *Colobanthus quitensis*.

Antarktiksen niemimaa ja sen saaret ovat lintujen suosimia pesimisalueita. Alueella esiintyy seitsemän pingviini- ja kuusi hyljelajia.

Lähteet
-------

1. ↑  Hendry, Ian; Dickson, Susan (2011). *British Overseas Territories Law*. Oxford: Hart Publishing. s. 299.  ISBN 9781849460194.
2. 1 2  British Antarctic Territory *The National Archives*. Viitattu 9.3.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3 4  United Kingdom - British Antarctic Territory *thecommonwealth.org*. Viitattu 9.3.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brittiläinen Antarktiksen alue** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Etelämantereen aluevaatimukset |
| --- |
|  |
| 
* Argentiina
* Australia
* Chile
* Iso-Britannia
* Norja
* Ranska
* Uusi-Seelanti

 |

 |
**Pyhän Laurin kirkko** Hämeenkoskella oli suomalainen keskiaikainen harmaakivikirkko. Kirkko on todennäköisesti rakennettu vuosien 1510 ja 1560 välisenä aikana. ja se rakennettiin palvelemaan vuonna 1410 perustettua Kosken seurakuntaa. Seurakunta liittyi kuitenkin jo 1540 kappeliseurakunnaksi Lammin seurakuntaan. Kirkko jäi pois käytöstä 1600-luvulla ja raunioitui. Uusi Hämeenkosken kirkko on noin puolen kilometrin päässä idässä.

Poikkeuksellista kirkossa oli sen kahdeksankulmainen pohjakaava, toinen vastaavanlainen tunnetaan Rengosta. Tiedossa ei ole, onko kirkossa ollut kivistä sakaristoa, asehuonetta tai muita runkohuoneessa ulkonevia osia. Runkohuoneen on päätelty olleen pitkänomainen.

Kirkon tuhoutumisen syytä ei tarkkaan tiedetä. Vuonna 1705 tehtyyn karttaan kirkko oli merkitty vanhaksi. Turun yliopiston vuosien 1996–1997 tutkimusten raportissa todettiin, että kirkko ei tuhoutunut tulipalossa. Kirkon hylkäämisen yhtenä syynä pidetään uskonpuhdistusta ja toisaalta maaperää kirkon ympärillä. Keskiajan lopulla kirkko on ollut länsisivua lukuun ottamatta veden ympäröimä ja maaperä on ollut syvältä routaantuvaa. Kirkon kahdeksankulmainen muoto on edesauttanut vaurioiden syntymistä muureihin – nelikulmainen rakennus olisi kestänyt perustusten liikkumisen aiheuttaman rasituksen paremmin. Kirkon raunioituminen ja hylkääminen on todennäköisesti tapahtunut 1500-luvun lopun ja noin vuoden 1650 välisenä aikana.

Kirkon raunion havaitsi ensimmäiseksi arkeologi Hjalmar Appelgren 1890-luvulla. Raunioilla tehtiin vuodesta 1962 arkeologisia kaivauksia Henrik Liliuksen ja myöhemmin Jussi-Pekka Taavitsaisen johdolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Hiekkanen, Markus: *Suomen keskiajan kivikirkot*, s. 303. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-861-9.
2. 1 2 3 4  Pyhän Laurin keskiaikaisen kirkon rauniot Hämeenkosken kunta. Viitattu 14.5.2015.
3. ↑  Muinaisjäännösrekisteri: Pyhän Laurin kirkon raunio *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  16.4.2012. Museovirasto. Viitattu 14.5.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Laurin kirkon rauniot** Wikimedia Commonsissa
**Séréré** on maalaiskunta Timbuktun alueen Gourma-Rharousin piirissä Malissa. Sen pinta-ala on 296 neliökilometriä. Asukkaita on 9 500 henkeä (vuonna 2009).

Sérérén kunta rajoittuu idässä Gourma-Rharousin piirin Rharousin ja etelässä Hamzakoman kuntiin sekä lännessä Timbuktun piirin Bourem-Inalyn ja pohjoisessa Berin kuntiin. Seutu kuuluu aavikoitumisesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen. Pohjoisrajalla virtaa Nigerjoki.

Kuntaan kuuluu 9 kylää ja paimentolaisryhmää. Sen keskuspaikka on Madiakoye. Asukkaat ovat etupäässä songhaita, tuaregeja ja fulbeja. Lisäksi on arabeja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, durra, vihannekset ja tupakka. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Schéma Directeur de Lutte contre l’Ensablement dans le Nord du Mali: Monographie de la Commune de Serere *environnement.gov.ml*.  2004.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 1.6.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 1.6.2012. (ranskaksi)
3. ↑  Communes de la Région de Tombouctou *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 1.6.2012. (ranskaksi)
**Kalttina** (ven. Кали́тино, *Kalitino*) on kylä, taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Volossovan kaakkoispuolella Kemppaalasta Hattulaan johtavan maantien varrella. Taajamassa on asukkaita noin 1 800 ja kunnassa 3 100 henkeä (vuonna 2006).

Kunnan hallinnollinen keskus on Kalttinan taajama. Sen ja samannimisen kylän lisäksi kuntaan kuuluu 13 kylää: Edasi (ven. Эдази, *Edazi*), Holopitsa (ven. Холоповицы, *Holopovitsy*), Karhuluosa (ven. Каргалозы, *Kargalozy*), Kurkovitsa (ven. Курковицы, *Kurkovitsy*), Kylämäki (ven. Пятая Гора), Liissinä (ven. Лисино, *Lisino*), Luumitsa (ven. Глумицы, *Glumitsy*), Ozjora (ven. Озёра), Pesala (ven. Село, *Selo*), Pieni-Saaritsa (ven. Малое Заречье), Tuonitsa (ven. Донцо, *Dontso*), Uusi-Raaklitsa (ven. Новые Раглицы) ja Vanha-Raaklitsa (ven. Старые Раглицы, *Staryje Raglitsy*).

1400–1500-luvulla seutu kuului Novgorodin Vatjan viidenneksen Kaprion läänin Saaritsan pogostaan. Toiseen maailmansotaan saakka alueella asui venäläisten lisäksi inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kupanitsan luterilaiseen seurakuntaan.

Nähtävyyksiä ovat Kalttinan näyttelysali, vanhat aateliskartanot Kalttinassa ja Kurkovitsassa, entisen kartanon puistoalue Kylämäessä, Tihvinän Jumalanäidin kirkko Kurkovitsassa, toisen maailmansodan muistomerkki entisessä Suuren-Saaritsan kylässä sekä Tuonitsan luonnonsuojelualue. Kunnan alueelta saa alkunsa Ortesjoki.

Kunnan päämies on Mihail Kobylinski ja kunnanhallinnon päämies Vladimir Berdyšev.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 87. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. ↑  Leningradin alueen väestötilastoa *lenobl.ru*. Viitattu 29.8.2008. (venäjäksi)
3. ↑  Leningradin alueen paikallishallinto 1.1.2008 *lenobl.ru*. Viitattu 29.8.2008. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kalttinan kunnan sivusto (venäjäksi)
Sérgio Vieira de Mello
**Sérgio Vieira de Mello** (15. maaliskuuta 1948 – 19. elokuuta 2003) oli brasilialainen diplomaatti, joka työskenteli Yhdistyneissä kansankunnissa yli 30 vuotta. Vieira de Mello syntyi Rio de Janeirossa, opiskeli filosofiaa Sorbonnen yliopistossa Pariisissa, ennen kuin aloitti uransa YK:ssa 21 ikäisenä.

Hän aloitti työskentelynsä YK:n pakolaiskomissiossa (*UNHCR*) 1969 ja oli Bangladeshissa sen itsenäistyessä 1971. Hän toimi Kyproksella 1974 Turkin miehityksen jälkeen ja vietti kolme vuotta Mosambikissä UNHCR:n toiminnoista vastaavana maan itsenäistymistä 1975 seuranneen sisällissodan aikana. Seuraavat kolme vuotta hän oli Perussa.

Vieira de Mello toimi YK:n erityislähettiläänä Kamputseassa, ja on ainoa YK:n edustaja, joka on neuvotellut Puna-khmerien kanssa. Hänestä tuli YK:n tilapäinen poliittinen neuvonantaja Libanonissa 1981–1983, jonka jälkeen hän palasi UNHCR:hen. 1990-luvun alussa hän oli järjestämässä miinojen raivausta Kamputseassa ja sen jälkeen Jugoslaviassa ja pakolaisavussa Keski-Afrikassa.

Vuonna 1996 hänestä tuli YK:n pakolaisavun varakomissaari ja humanitaarisen ja hätäavun varapääsihteeri kaksi vuotta myöhemmin. Hän oli YK:n erikoislähettiläs Kosovossa sodan jälkeen 1999. Joulukuusta 1999 toukokuuhun 2002 YK:n väliaikainen hallintojohtaja Itä-Timorilla.

Toukokuussa 2003 Vieira de Mello nimitettiin YK:n erityislähettilääksi Irakiin. Hän sai surmansa hyökkäyksessä Canal-hotelliin Bagdadissa 19. elokuuta 2003. Irakin al-Qaida ilmoitti tehneensä itsemurhaiskun.

Vieira de Mellon kuolemaa surtiin Brasiliassa virallisella kolmen päivän suruajalla. Itä-Timorin pääkaupungissa hänelle omistettiin katu. Vieira de Mello oli naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa. Hänet haudattiin Geneven *Cimetière des Rois'*lle (Ritarien hautausmaa).

Aiheesta muualla
----------------

* Sergio Vieira de Mello Foundation (en)
* *En Route to Baghdad* (en)
* "Unsung Heroes of the Battlefields" by Laurent Vieira de Mello, president of the Sergio Vieira de Mello Foundation - *The Washington Post*, 19 August 2009 (en)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee vuosina 1924–1930 ilmestynyttä sanomalehteä. Pohjan Voima on myös energiayhtiö.*
**Pohjan Voima** oli Oulussa vuosina 1924–1930 ilmestynyt vasemmistoradikaali sanomalehti.

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Viranomaisten elokuussa 1923 lakkauttaman *Pohjan Kansan* kirjapaino vapautui takavarikosta kesällä 1924, jolloin SKP:n ohjaamat vasemmistoradikaalit perustivat sen jatkajaksi *Pohjan Voiman*. Lehden nimellisenä julkaisijana toimi sen taloudenhoitaja J. H. Kanerva, jonka taustalla olivat kirjapainoyhtiö Oulun Läänin Työväen Kirjateollisuus Oy ja *Pohjan Kansan* vanha kustannusyhtiö Oy Pohjan Kansa. Kuudesti viikossa ilmestynyt *Pohjan Voima* oli kilpailukykyinen ja kohtalaisen hyvin menestynyt sanomalehti, joka kykeni julkaisemaan laajaa viikonloppunumeroa ja hankkimaan 1920-luvun lopulla sivuilleen myös kuvitusta. Sen levikki oli enimmillään yli 7 000 kappaletta. "Työväen ja pienviljelijäin äänenkannattajaksi" julistautuneen lehden vastaavat toimittajat saivat sen kirjoittelusta useita vankeustuomioita ja vuosina 1928 ja 1930 se oli lakkautettuna muutamien kuukausien ajaksi.
*Pohjan Voima* lakkautettiin muiden vasemmistoradikaalien lehtien tavoin kesäkuussa 1930. Sen jälkeen kommunistit vaikuttivat Oulussa vuosina 1932–1936 painetussa niin sanotun Muhoksen liikkeen lehdessä *Kansan Pulassa* sekä vuoteen 1935 saakka ilmestyneissä maanalaisissa lehdissä. Kirjateollisuus Oy:n kirjapaino saatiin avattua syksyllä 1937, jolloin sieltä alkoi ilmestyä kommunistien tukema sosiaalidemokraattinen *Pohjolan Työ*. *Pohjan Voiman* aatteellinen jatkaja oli vuonna 1945 aloittanut *Kansan Tahto*.

Toimituksen johdossa työskentelivät Mauritz Rosenberg (1924–1927) ja Jussi Forsman (1927–1930). Muita toimittajia olivat Paul Brander, Kaarlo Kosunen, Arvi Sänkiaho, Karl Christiansson ja Juho Kemppainen. SKP:n kirjoittajista tärkein oli nimimerkillä Talonpoika esiintynyt Santeri Mäkelä.

Vastaavat toimittajat
---------------------

* Akseli Timonen (1924–1925)
* Ilmari Sormunen (1925–1928)
* Juho Oskari Palsa (1928)
* Niilo Nikkilä (1928–1929)
* Jonne Kuivala (1929–1930)
* Verner Kuusikko (1930)

Lähteet
-------

* Kenttä, Risto: *50 vuotta painavaa sanaa: Pohjolan Työ 1937–1987*. Oulu: PT-paino Oy. ISBN 951-99882-0-3.
* Saarela, Tauno: *Kansan Tahto: Pohjolan työtätekevien lehti*. Jyväskylä: Yrjö Mäkelin -seura ry, 2006. ISBN 952-91-9753-5.
* *Suomen lehdistön historia 2: Sanomalehdistö suurlakosta talvisotaan*. Kuopio: Kustannuskiila, 1987. ISBN 951-657-198-0.
* *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen lehdistön historia 6, s. 244–245.
2. ↑  Suomen lehdistön historia 2, s. 215.
3. ↑  Saarela, s. 425.
4. ↑  Saarela, s. 107–108.
5. ↑  Suomen lehdiston historia, s. 216.
6. ↑  Kenttä, s. 24–25.
7. ↑  Kenttä, s. 28–32.
8. ↑  Suomen lehdistön historia 6, s. 273.
9. ↑  Saarela, s. 108–111, 431–433.

Aiheesta muualla
----------------

* *Pohjan Voima* digitoituna kansalliskirjastossa
Kohtaus ensimmäisen suomenkielisen oopperan, Merikannon *Pohjan neidin*, kantaesityksestä Viipurissa vuonna 1908. Väinämöisen roolissa Abraham Ojanperä ja Pohjan neitinä Mally Burjam-Borga.
**Pohjan neiti** on Oskar Merikannon Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran oopperakilpailuun säveltämä teos, joka valmistui vuonna 1898. Se on ensimmäinen suomenkielinen oopperateos. Merikanto oli aikaisemmin säveltänyt pääasiassa yksinlauluja, ja oopperan parasta antia ovatkin sen melodiat. Orkestrointi on sen sijaan varsin vaatimatonta. Taloudellisten vaikeuksien vuoksi ooppera sai ensiesityksensä vasta Viipurin laulujuhlilla vuonna 1908. Teoksen kalevalamittaisen libreton kirjoitti Antti Rytkönen L. N. Achtén suunnitteleman juonen ympärille. Achté yritti saada teokseen mahtumaan lähes kaikki Kalevalan keskeiset tapahtumat, mikä heikensi teoksen draaman kaarta.

Ensiesityksen jälkeen teoksen musiikki sai kiitosta, mutta librettoa moitittiin.

Merikannon teos oli ainoa oopperakilpailuun valmistunut teos, mutta palkintolautakunta totesi palkitessaan Merikantoa:

> »Oopperan musiikki on ennen kaikkea yksinkertainen ja sävelmikäs. Tuskin saattoi odottaa, että kukaan tämän vuosisadan lopulla olisi voinut kirjoittaa niin viatonta, luonnollista ja helppoa musiikkia. (...) Kaikessa yksinkertaisuudessaan tämä musiikki ei suinkaan - muutamia poikkeuksia lukuunottamatta - ole triviaali, kiitos olkoon sille kansalliselle sävylle, joka on koko teokselle luonteenomainen."» 
> 
>

Lähteet
-------

* 2.4.Oskar Merikanto ja ensimmäinen suomenkielinen ooppera

Aiheesta muualla
----------------

* Pohjan neito.  *Wiipuri*, 18.06.1908, nro 138, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.06.2014.
* Pohjan neito.  *Karjala*, 19.06.1908, nro 139, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.06.2014.
* Pohjan neidon synty.  *Karjala*, 19.06.1908, nro 139, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.06.2014.
* Ensimmäinen suomalainen ooppera Pohjan neito.  *Aamulehti*, 21.06.1908, nro 141, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.06.2014.
* Pohjan neito (arvostelu).  *Wiipuri*, 24.06.1908, nro 143, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.06.2014.
**Nykyaika** oli Massachusettsin Fitchburgissa vuosina 1921–1937 ilmestynyt amerikansuomalainen sosiaalidemokraattinen aikakauslehti.

*Raivaajan* kustannusyhtiön julkaisema *Nykyaika* perustettiin amerikansuomalaisten sosialistien hajaannuksen yhteydessä lakanneen *Säkeniä*-lehden tilalle. Kahdesti ja myöhemmin kerran kuukaudessa ilmestyneen lehden levikki oli 5 000 kappaletta vuonna 1923 ja 3 000 vuonna 1927. Sen ensimmäisenä toimittajana työskenteli Moses Hahl. Muita toimittajia olivat William N. Reivo ja
Oskari Tokoi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hoerder, Dirk (ed.): *The Immigrant Labor Press in North America, 1840s-1970s: An Annotated Bibliography. Volume 1: Migrants from Northern Europe*, s. 222. New York, Westport, London: Greenwood Press, 1987. ISBN 0-313-24638-6.
2. ↑  Sulkanen, Elis: *Amerikan suomalaisen työväenliikkeen historia*, s. 328. Fitchburg, Massachusetts: Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto, Raivaaja Publishing Company, 1951. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* *Nykyaika* digitoituna kansalliskirjastossa
**Breanna Stewart** (s. 27. elokuuta 1994) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän on voittanut yhden olympiakullan ja kaksi maailmanmestaruutta. Vuonna 2018 hänet valittiin maailmanmestaruuskilpailujen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja WNBA:ssa sekä runkosarjan että loppuotteluiden arvokkaimmaksi pelaajaksi.

Stewart voitti olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Maailmanmestaruuden hän on voittanut Turkissa 2014 ja Espanjassa 2018. Jälkimmäisellä kerralla hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja tähdistöviisikon jäseneksi. Vuosina 2011 ja 2013 hän voitti kultaa alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa; ensimmäisellä kerralla hänet valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen ja toisella kerralla arvokkaimmaksi pelaajaksi. Vuonna 2010 hän oli voittamassa alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruutta.

Stewart edusti yliopistosarja NCAA:ssa Connecticutin yliopiston Connecticut Huskies -joukkuetta ja voitti historiallisesti neljä peräkkäistä mestaruutta vuosina 2013–2016. Seattle Storm varasi hänet ensimmäisellä varausvuorolla vuonna 2016. Kaudella 2016 hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Kolmannella kaudellaan 2018 hän voitti WNBA:n mestaruuden ja hänet valittiin niin runkosarjan kuin 
pudotuspelienkin arvokkaimmaksi pelaajaksi.

Talvikausina 2016–2017 ja 2017–2018 Stewart on pelannut Kiinassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Breanna Stewart WNBA. Viitattu 21.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  Breanna Stewart *Women's Basketball World Cup – Tenerife Spain 2018*. FIBA. Viitattu 21.4.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Breanna Stewart  12.2.2019. USA Basketball. Viitattu 21.4.2019. (englanniksi)
4. 1 2 3  Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 40*, s. 245. Urheilumuseo, 2019. ISBN 978-952-6644-14-1.
5. 1 2  Voepel, Mechelle: WNBA title proves to be Breanna Stewart's destiny  13.8.2018. ESPN. Viitattu 21.4.2019. (englanniksi)
6. ↑  Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 38*, s. 41. Urheilumuseo, 2017. ISBN 978-952-6644-11-0.
7. ↑  Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 36*, s. 232. Suomen Urheilumuseo, 2015. ISBN 978-952-6644-06-6.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Koulun keskusaula.
**Pohjankartanon koulu** on Oulun Karjasillan kaupunginosassa toimiva perusasteen oppilaitos. Koulu on perusasteen yläkoulu, jossa annetaan opetusta vuosiluokille 7–9. Oppilaita koulussa on yli 500. Pohjankartanossa nämä luokat voi lisäksi käydä musiikkipainotteisella linjalla. Koulussa on mahdollista käydä myös lisäopetuksen 10. vuosiluokka. Opettajia koulussa on 47.

Koulu toimii arkkitehti Kari Virran suunnittelemassa Pohjankartanon monitoimitalossa, joka on valmistunut vuonna 1967. Samassa rakennuksessa sijaitsevat myös Madetojan musiikkilukio, Oulu-opisto ja Karjasillan kirjasto. Musiikkiluokille otetaan oppilaita kaikkialta Oulusta. Koulun rehtori on Ilpo Hettula. Koulun aulatiloissa on monia uusia opetusteknisiä ratkaisuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Manninen, Turo: *Oulun kaupungin historia VI*, s. 235. Oulu: Oulun kaupunki, 1995. ISBN 951-9234-48-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Pohjankartanon koulun verkkosivut
* Soikkeli, Anu: *Pohjankartanon koulu. Rakennushistoriallinen selvitys*. Oulu: Arkkitehdit Sarlin+Sopanen Oy & Studio Puisto Oy, 2016. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 6.3.2023).