recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mario Brian Chitaroni** (s. 11. kesäkuuta 1967 Cobalt, Ontario, Kanada) on kanadalais-italialainen entinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli sentteri tai vasen laitahyökkääjä. Hän oli kätisyydeltään left eli pelasi vasen käsi alhaalla.

Juniorivuodet
-------------

Vuosina 1982–1984 Chitaroni pelasi Migdet AAA -tasolla Great North Midget Leaguessa (GNML) New Liskeardin joukkueessa. 1984 syksyllä hän aloitti pelaamisen OHL-liigan Sudbury Wolvesin joukkueessa, jossa pelasi kaikkiaan kolme kautta.

Ura seurajoukkueissa
--------------------

Juniorikiekon jälkeen Chitaroni pelasi kauden 1987 lopussa 11 peliä IHL:n Flint Spritsin joukkueessa, ja jatkoi siellä seuraavat puolitoista kautta. Kesken kauden 1989 Chitaroni siirtyi AHL-liigan New Haveniin, jossa pelasi 54 ottelua.
Tämän jälkeen tie vei Eurooppaan. Seuraavat neljä kautta Chitaroni pelasi Italiassa Allghen joukkueessa sekä Italian sarjaa että myös Alpenligaa. Kauden 1993–1994 Chitaroni pelasi suurseura Milano Devilsin joukkueessa. Tämän jälkeen hän palasi vuodeksi takaisin Pohjois-Amerikan kaukaloihin, tällä kertaa IHL:n Houstoniin. IHL-vuoden jälkeen oli jälleen aika palata Italiaan, tällä kertaa Varesen joukkueeseen. Varesessa Chitaroni pelasi vain yhden vuoden ennen kuin siirtyi Saksaan DEL-liigan Berliiniin. Berliinissä Chitaroni pelasi neljä vuotta ennen siirtymistään kahdeksi vuodeksi Nürnbergiin. Kuuden Saksassa pelatun kauden jälkeen oli ajankohtaista jälleen palata Italiaan ja Milanoon. Milanossa kului seuraavat viisi vuotta jonka jälkeen Chitaroni palasi vielä kahdeksi vuodeksi Alleghen joukkueeseen.

Ura maajoukkueessa
------------------

Ensimmäiset maajoukkuepelit Italian paidassa Chitaroni pelasi vuoden 1992 MM-turnauksessa. Kaikkiaan Chitaroni edusti Italiaa MM-kisoissa 12 kertaa A-tasolla ja kahdesti divisioona 1 turnauksissa. A-ryhmän MM-kisoissa Chitaroni pelasi kaikkiaan 67 ottelua ja teki niissä 14 maalia, antoi 19 maalisyöttöä ja istui 146 minuuttia jäähyllä. Vuoden 2001 turnauksessa Chitaroni oli koko turnauksen eniten jäähyllä istunut pelaaja 60 jäähyminuutillaan.
MM-kisojen ohella Chitaroni pelasi myös vuoden 1998 ja vuoden 2006 olympiaturnauksissa sekä oli mukana vuosien 2000 ja 2009 olympialaisten karsintaturnauksissa, joista Italia ei kuitenkaan selviytynyt itse kisoihin.

Maajoukkuetilastot

| Kilpailut | Ot | M | S | Pist | PM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| WC A | 67 | 14 | 19 | 33 | 146 |
| WC d1 | 10 | 5 | 9 | 14 | 14 |
| Olympia | 9 | 2 | 1 | 3 | 18 |

Saavutukset
-----------

* d1 MM-kisojan hopeamitali 2004
* d1 MM-kisojen kultamitali 2005
* Italian mestari 2006

Lähteet
-------

* Mario Chitaroni The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Mario Chitaroni Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Mario Chitaroni *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Leonard "Len" Soccio** (s. 28. toukokuuta 1967 Thorold, Ontario, Kanada) on kanadalais-saksalainen entinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli sentteri tai vasen laitahyökkääjä. Hän oli kätisyydeltään left eli pelasi vasen käsi alhaalla. Huolimatta Kanadanitalialaisista sukujuuristaan, Soccio edusti jääkiekkoilijana Saksaa vuosina 1999-2003.

Juniorivuodet
-------------

Soccio pelasi juniorikiekkoa OHL-liigan North Bay Centennialsin joukkueessa kaikkiaan neljän kauden ajan vuosina 1984-1988. Viimeisenä vuotenaan hän teki 66 pelaamassaan ottelussa peräti 135 pistettä ja valittiin liigan 2. All Stars -joukkueeseen. Hän vastaanotti myös liigan vuoden parhaan yli-ikäisen pelaajan palkinnon, Leo Lalonde Trophyn. Keväällä 1987 Soccio pääsi Centennialsin mukana pelaamaan OHL-liigan finaaleissa, mutta mestaruuden korjasi tuolla kertaa Oshawa Generals.

Ura seurajoukkueissa
--------------------

Jätettyään junioriliigat 21-vuotiaana Soccio pelasi keväällä 1988 kuusi ottelua IHL:n Fort Waynessa. Seuraavasta vuodesta muodostui käytännössä välivuosi, sillä Soccio pääsi pelaamaan vain yhden IHL ottelun. Kaudet 1989-1992 Soccio pelasi pääosin ECHL-liigassa ja sekaan mahtui myös muutaman ottelun visiitit Colonial Hockey Leaguen Brantfordiin sekä Englantiin. Kauden 1992-93 Soccio vietti CoHL:n St. Thomasin joukkueessa jonka jälkeen oli aika suunnata katseet Eurooppaan.

Syksystä 1994 Soccio pelasi kaksi kautta Saksan 2.Bundesliigassa ESC Wedemarkin joukkueessa. Kauden 1995-96 päätteeksi seura nousi Saksan pääsarjaan, DELiin ja vaihtoi nimensä Hannover Scorpionsiksi. Hannoverissa Soccio pelasi aina kevääseen 2005 asti, jonka jälkeen oli tullut aika jättää kaukalot. 

Kolmen vuoden tauon jälkeen Soccio palasi kaukaloon harrastemielessä Saksan neljännellä sarjatasolla pelanneen SC Langenhagenin riveissä. Seuraavien neljän kauden aikana Soccio pelaili Langenhagenin riveissä reilun kymmenkunta ottelua per vuosi.

Ura maajoukkueessa
------------------

Ennen Eurooppaan tuloaan Soccio ei ollut kertaakaan edustanut Kanadaa missään IIHF:n virallisessa mestaruusturnauksessa, joten kahden Saksassa pelatun kauden jälkeen hän sai oikeuden edustaa Saksaa. Maajoukkuedebyytti sai kuitenkin odottaa kevääseen 2000 jolloin hän liittyi Saksan maajoukkueeseen B-sarjan MM-turnauksessa. Tämän jälkeen Soccio edusti Saksaa A-tasolla vuosien 2001, 2002 ja 2003 MM-turnauksissa sekä 2002 Olympiaturnauksessa.

Maajoukkuetilastot

| Kilpailut | Ot | M | S | Pist | PM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| WC B | 7 | 4 | 3 | 7 | 2 |
| WC A | 20 | 5 | 8 | 13 | 43 |
| Olympia | 7 | 3 | 3 | 6 | 8 |

Saavutukset
-----------

* 1988 OHL Leo Lalonde Memorial Trophy (vuoden yli-ikäinen pelaaja)
* 1988 OHL 2nd All Star Team
* 1990 ECHL 1st All Star Team
* 2000 B-sarjan MM-turnauksen All Star Team
* 2001 DEL All Stars ottelu
* 2002 DEL All Stars ottelu
* 2003 DEL All Stars ottelu
* 2006 Hannover Scorpions #20 nostettiin hallin kattoon.

Lähteet
-------

* Leonard Soccio The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Leonard Soccio Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Leonard Soccio *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Koiran välilevytyrä** eli **mäyräkoirahalvaus** on etenkin lyhytjalkaisilla koirilla esiintyvä perinnöllinen sairaus, jossa selkärangan välilevymassa pullistuu selkäydinkanavaan aiheuttaen selkäytimeen painevaurioita.

Oireena on voimakas selkäkipu, muut kipukohtaukset, takajalkojen heikentyneestä asento-tuntoaistista johtuvat asentovirheet tai takaraajojen halvaantuminen, haluttomuus portaissa liikkumiseen tai hyppimiseen, selkä köyryssä seisominen tai valittaminen syliin otettaessa. Välilevytyrää hoidetaan lievissä tapauksissa levolla ja vakavissa leikkauksella. Kipuja lievitetään tulehduskipulääkkeillä; tai kortisonilla, jos loukkaantumisesta on korkeintaan 8 tuntia.

Tyrän kehittyminen johtuu ruston kasvuhäiriöstä, joka on usein tarkoituksella jalostettu ominaisuus, koska se aiheuttaa koiralle matalat jalat. Kasvuhäiriön takia selkänikamien välilevyt rappeutuvat eli rustottuvat ja kalkkeutuvat jo nuorena. Rappeutunut välilevy on erittäin altis vaurioitumiselle ja siten tyrälle.

Eniten välilevytyrää esiintyy mäyräkoirilla, joista joka viides on sairas.

Välilevytyrää esiintyy myös ihmisellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mäyräkoirahalvaus | Eläinlääkäriin *www.elainlaakariin.fi*.  Arkistoitu 11.8.2016. Viitattu 10.8.2016.
Tügölbai Sydykbekov vuonna 1985.
**Tügölbai Sydykbekov** (kirgiisiksi Түгөлбай Сыдыкбеков, ven. Тугельбай Сыдыкбе́ков, *Tugelbai Sydykbekov*; 14. toukokuuta 1912 nykyisen Kirgisian Tjupin piirin Ken-Sun kylä – 2000) oli kirgisialainen neuvostokirjailija.

Sydykbekov syntyi köyhän kirgiisitalonpojan perheeseen. Kirjallisen toimintansa hän aloitti vuonna 1928. Aluksi hän kirjoitti runoja ja myöhemmin myös proosaa. Romaanien *Ken-Su* (1937–1938) ja *Temir* (1939–1940) aiheena on maatalouden kollektivisointi. Maaseudun elämää toisen maailmansodan aikana kuvaava romaani *Bizdin zamandyn kišileri* ("Aikamme ihmiset", 1948) sai Stalin-palkinnon vuonna 1949. Vuonna 1953 ilmestyi romaani "Vuoriston lapsia" (*Too baldary*). Kirjailijan pääteos on ensimmäisen romaanin pohjalta muokattu *Too arasynda* ("Vuorten keskellä", 1955–1958). Vuonna 1966 ilmestyi kaksi ensimmäistä osaa trilogiasta *Zajyptar* ("Naiset").

Sydykbekov sai vuonna 1954 Kirgisian tiedeakatemian akateemikon ja vuonna 1968 Kirgisian kansankirjailijan arvonimen. Hän toimi Neuvostoliiton ja Kirgisian SNT:n korkeimpien neuvostojen edustajana. Kirjailija on palkittu Leninin ja työn punaisen lipun kunniamerkeillä.

Suomennettu teos
----------------

* *Vuoriston lapsia*. Venäjän kielestä suom. E. Kiuru. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1958.

Lähteet
-------

1. ↑  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Tugelbai Sydykbekov *feb-web.ru*. Viitattu 4.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 25*, s. 135–136. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1976.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Haaretz** (hepr. ‏הארץ‎, "Maa", tarkoittaa Israelia) on vuonna 1919 perustettu Israelin vanhin päivälehti. Se ilmestyy hepreankielisenä berliner-kokoisena. Haaretz English Edition on lehden englanniksi käännetty painos. Israelissa se ilmestyy ja on myynnissä yhdessä International Herald Tribunen kanssa. Pohjois-Amerikassa se ilmestyy sanomalehtenä kerran viikossa, ja siinä on koosteena viikon artikkeleita. Haaretzin molemmat versiot ovat luettavissa myös internetissä.

Vuonna 2011 venäläissyntyinen, sittemmin maasta paennut, liikemies Leonid Nevzlin osti 20 % osuuden lehdestä.

Muihin Israelissa ilmestyviin laajalevikkisiin sanomalehtiin, etenkin Maariviin ja Yedioth Ahronothiin, verrattuna Haaretzin otsikot ja kirjainkoko ovat pienempiä, kuvilla on vähemmän tilaa ja artikkelit ovat analyyttisempiä. Johtavat poliitikot pitävät sen pääkirjoitussivua vaikutusvaltaisempana Uutisten lisäksi Haaretzissa julkaistaan artikkeleita yhteiskunnallisista ja ympäristöaiheista, kirjallisuuskatsauksia, tutkivia artikkeleita ja poliittisia kommentointeja. 

Haaretzin lukijakunta koostu Israelin keski- ja yläluokasta, intellektuelleista, koulutetusta väestä. Sitä luetaan yleisesti Israelin älymystön ja poliittisten johtajien piirissä, ja Encyclopædia Britannicassa sitä luonnehditaan Israelin vaikutusvaltaisimmaksi sanomalehdeksi.

Hepreankielisen painoksen levikki on arkisin 75 000. Pohjois-Amerikassa ilmestyy painettu viikkolehti, jossa on koosteena viikon uutiset. Lehti ilmoittaa hepreankielisen lehden maksavien tilaajien määräksi 65 000, irtonumeromyynnin kanssa yhteensä päivittäinen levikki on 72 000, viikonloppuisin 100 000. Englanninkielisen lehden tilaajamäärä on 15 000.

Lähteet
-------

1. ↑  About Haaretz, viitattu 12.6.2011
2. ↑  Russian immigrant billionaire buys 20% of "Haaretz" *Globes*.  12.6.2011. Viitattu 9.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Gal Beckerman: Disengaged *Columbia Journalism Review*.  syys-lokakuu 2005. Viitattu 18.8.2008. (englanniksi)
4. ↑  Dan Caspi. *Media Decentralization: The Case of Israel's Local Newspapers*. Transaction Publishers, 1986. ISBN 0887380204
5. ↑  Motti Regev, Edwin Seroussi. *Popular Music and National Culture in Israel*. University of California Press, 2004. ISBN 0520236521.
6. ↑  Rebecca L. Torstrick. *Culture and Customs of Israel*. Greenwood Publishing Group, 2004. ISBN 0313320918.
7. ↑  Encyclopædia Britannica
8. ↑  Subscribe to Haaretz Haaretz. Viitattu 18.8.2008. (englanniksi)
9. ↑  Stephen Glazi: Ha'aretz, Israel's Liberal Beacon The Nation. Viitattu 18.8.2008. (englanniksi)
10. ↑  Haaretz service. Dov Alfon named as new Haaretz editor-in-chief. Haaretz, 13.2.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Haaretz (englanniksi)
* Haaretz (hepreaksi)
* Haaretz English Editions
* About Haaretz (englanniksi)
* David Newman, Israel: The Myth of Left-Wing Media Control, World Press Review, elokuu 2002
**Aleksei Petuhov** (s. 28. kesäkuuta 1983) on venäläinen maastohiihtäjä.

Arvokilpailut
-------------

Petuhov sai junioreiden MM-kilpailuissa hopeaa 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Sollefteåssa 2003. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli sprinttikilpailussa yhdeksäs. Vancouverin olympialaisissa 2010 Petuhov oli parisprintissä pronssilla Nikolai Morilovin kanssa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Petuhov voitti maailmanmestaruuden parisprintissä, parinaan Nikita Krjukov. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä kahdeksanneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sai Krjukovin kanssa hopeaa vapaan hiihtotavan parisprintissä.

Maailmancup
-----------

Petuhov sijoittui maailmancup-kaudella 2008–2009 toiseksi vapaan hiihtotavan sprinttikilpailuissa Rybinskissä ja Valdidentrossa. Sprintticupissa hän sijoittui kuudenneksi. Seuraavalla kaudella hän voitti vapaan hiihtotavan sprintin Düsseldorfissa sekä sijoittui Rybinskissä ja Oslossa toiseksi sekä Davosissa kolmanneksi myös vapaan tyylin sprinteissä. Lisäksi hän oli voittamassa parisprinttiä Düsseldorfissa ja Rybinskissä. Sprintticupissa hän sijoittui kolmanneksi.

Kaudella 2010–2011 Petuhov voitti Rybinskin vapaan hiihtotavan sprintin ja oli toinen Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä sekä Tour de Skin prologissa Oberhofissa. Sprintticupissa hän oli neljäs. Kaudella 2011–2012 hän sijoittui toiseksi Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä ja voitti Davosin vapaan hiihtotavan sprintin. Tour de Skillä hän oli toinen Oberstdorfin sprintissä. Hän voitti lisäksi parisprintin Milanossa. Sprintticupissa hän sijoittui neljänneksi.

Kaudella 2012–2013 Petuhov sijoittui kolmanneksi Quebecin sprintissä. Kaudella 2013–2014 hän oli toinen Lahden ja kolmas Nové Měston maailmancupkilpailussa. Kaudella 2014–2015 hän sijoittui toiseksi Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä ja voitti Otepään vapaan hiihtotavan parisprintin. Sprintticupissa hän oli neljäs.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Aleksei Petuhov Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Miesten parisprinttihiihdon maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 2005:  Norja: Tore Ruud Hofstad, Tor Arne Hetland | 2007:  Italia: Renato Pasini, Cristian Zorzi | 2009:  Norja: Johan Kjølstad, Ola Vigen Hattestad | 2011:  Kanada: Devon Kershaw, Alex Harvey | 2013:  Venäjä: Aleksei Petuhov, Nikita Krjukov | 2015:  Norja: Finn Hågen Krogh, Petter Northug | 2017:  Venäjä: Nikita Krjukov, Sergei Ustjugov | 2019:  Norja: Emil Iversen, Johannes Høsflot Klæbo | 2021:  Norja: Erik Valnes, Johannes Høsflot Klæbo | 2023:  Norja: Pål Golberg, Johannes Høsflot Klæbo |
**Liike-elämän ja Johdon Konsultit LJK** ry (lyhyesti **LJK**) on vuonna 1960 perustettu liike-elämän ja johdon konsulttien toimialajärjestö. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää korkeatasoista liike-elämän ja johdon konsulttitoiminnan tuntemusta ja kehitystä sekä valvoa jäsenkunnan ammatillisia etuja ja alan arvostusta. LJK edustaa ammattikonsulttien toimialaa kotimaisissa yhteyksissä valtionhallinnon, muiden yhteiskunnallisten yhteisöjen ja yliopistojen suuntaan sekä toimii ulkomaisissa yhteyksissä maailmanlaajuisten ja eurooppalaisten kattojärjestöjen ainoana Suomen edustajana.

Historiaa
---------

Suomalaiseen tyyliin järjestötoiminta alkoi liikkeenjohdon konsulttien keskuudessa jo aikaisessa vaiheessa 1960-luvulla.  Rastorin toimitusjohtaja Leo Suurla sai tietoonsa, että Eurooppaan oltiin perustamassa kansallisten liikkeenjohdon konsultoinnin järjestöjen kattojärjestöä. Tämä vuonna 1960 perustettu järjestö sai nimekseen FEACO. Samana vuonna aloitti Suomessa toimintansa Liikkeenjohdon Konsultit LJK ry, joka hyväksyttiin heti FEACO:n jäseneksi. LJK on ollut perustamisestaan lähtien mukana Tehokkaan Tuotannon Tutkimussäätiössä, joka on Elinkeinoelämän keskusliiton hallinnoima säätiö. LJK:n 50-vuotishistoriikki Voimaa, nöyryyttä, viisautta ilmestyi vuonna 2011 Pekka Kurvisen toimittamana. Suomen Standardisoimisliitto SFS ry julkaisi vuonna 2012 suomeksi johdon konsultoinnin Euroopan laajuisen standardin, joka toi konsultointiin yhteiset pelisäännöt. Yhdistyksen virallinen nimi oli vuoteen 2018 asti Liikkeenjohdon konsultit LJK ry. Uuden nimen; Liike-elämän ja johdon konsultit LJK ry:n taustana on kuvata paremmin konsultoinnin alati laajenevaa toimintakenttää. LJK juhli 60-vuotista historiaansa vuonna 2020.

Eettinen lautakunta
-------------------

LJK:n eettinen lautakunta valvoo konsulttien eettistä käyttäytymistä:

* Kim Karme, lautakunnan puheenjohtaja, LJK:n kunniapuheenjohtaja
* Tapani Pöllänen, LJK:n jäsen, Kulmia Group Oy:n partner

Liikkeenjohdon konsulttien sertifiointi
---------------------------------------

LJK organisoi ainoana Suomessa liikkeenjohdon konsulttien kansainvälistä sertifiointia (Certified Management Consultant, CMC). CMC-toimintaa koordinoi globaalisti Liikkeenjohdon konsultoinnin globaali kattojärjestö ICMCI.

Järjestöjäsenyydet
------------------

* FEACO (The European Federation of Management Consultancies Associations)
* ICMCI (The International Council of Management Consulting Institutes)
* Kansainvälinen kauppakamari (ICC)
* World Trade Center (WTC Helsinki)

Lähteet
-------

1. ↑  Liike-elämän ja Johdon Konsultit LJK ry
2. ↑  Ainamo ja Tienari, 2002, Suomalaisen mallin viimeaikainen menestystarina: tarkastelussa liikkeenjohdon konsultoinnin rooli. Liiketaloudellinen aikakauskirja 2/2002, ss. 187- 198.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑  Johdon konsultointi sai pelisäännöt (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Standardisoimisliitto. Viitattu 23.12.2019.
6. ↑  Ajankohtaista *LJK*. Viitattu 7.4.2021.
Emmanuel Chedal Zakopanessa 2008.
**Emmanuel Chedal** (s. 15. tammikuuta 1983 Moutiers, Ranska) on ranskalainen entinen mäkihyppääjä. Hän asuu Brides-Les-Bains'ssa ja edustaa SC Courchevel -seuraa.

Chedal kilpaili arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Lahden MM-kisoissa 2001. Hän sijoittui 18:nneksi lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2004 ja Liberecin MM-kisojen 2009 suurmäessä. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli suurmäessä kolmastoista ja saman talven lentomäen MM-kisoissa Planicassa neljästoista.

Maailmancupissa Chedal sijoittui ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kahdeksas Willingenissä kaudella 2003–2004. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan kolmas Lillehammerissa joulukuussa 2009. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli parhaimmillaan viidestoista kaudella 2009–2010.

Chedal ilmoitti tammikuussa 2013 lopettavansa uransa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Emmanuel Chedal Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Career end for Emmanuel Chedal *berkutschi.com*.  2.1.2013.  Arkistoitu 6.1.2013. Viitattu 3.1.2013. (englanniksi)
William Buller vuonna 2013.
**William "Will" Buller** (s. 17. syyskuuta 1992 Scarva, Downin kreivikunta, Pohjois-Irlanti) on brittiläinen moottoriurheilija.

Hän aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2007 Buller kilpaili T-Cars sarjassa sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2008 Buller kilpaili Formula BMW ja Formula Renault-sarjoissa vaihtelevalla menestyksellä. Vuosina 2008-09 Buller kilpaili Toyota Racing Series-sarjassa sijoittuen sarjan kymmenenneksi kahdella voitollaan. Vuonna 2009 Buller kilpaili Euroopan Formula BMW-sarjassa sijoittuen kymmenenneksi. Vuonna 2010 Buller voitti F3 Brazil Open-sarjan mestaruuden. Hän kilpaili myös Britannian F3-sarjassa sijoittuen kahdeksanneksi. Buller jatkoi sarjassa seuraavana vuonna sijoittuen neljänneksi. Vuonna 2012 Buller kilpaili Formula 3 Euroseries-sarjassa ja GP3-sarjassa Carlin-tallissa. GP3-sarjassa hän saavutti yhden voiton sijoittuen loppupisteissä 15:ksi. F3 Eurosarjassa hän ajoi kaksi voittoa sijoittuen loppupisteissä viidenneksi. Vuonna 2013 Buller kilpaili uudelleen perustetussa Euroopan Formula 3:ssa. Hän jätti kauden kesken ja siirtyi kilpailemaan Formula Renault 3.5 -sarjaan. Hän saavutti 46 pistettä sijoittuen sarjan 11:ksi, vaikka hän tuli mukaan sarjaan kesken kauden. Samana vuonna Buller ajoi myös Britannian Formula 3 -sarjassa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2014 Buller ajoi täyden kauden FR 3.5 -sarjassa saavuttaen yhden kolmossijan ja 30 pistettä sijoittuen sarjan 16:ksi.

Buller harrastaa jalkapalloa ja vesiurheilua ja hänen lempikuljettajiaan ovat Kimi Räikkönen ja Fernando Alonso.

GP3-tulokset
------------

**Lihavointi** tarkoittaa paalupaikkaa, *kursivointi* kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.


| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Carlin | ESPFEA23 | ESPSPR9 | MONFEA12 | MONSPRKesk. | EURFEA10 | EURSPR9 | GBRFEAKesk. | GBRSPR1 | GERFEA9 | GERSPRKesk. | HUNFEA23 | HUNSPR12 | BELFEA13 | BELSPR8 | ITAFEA10 | ITASPR12 | 20 | 15. |

Lähteet
-------

1. ↑  Elizalde, Pablo: William Buller Completes Carlin's GP3 Line-Up *GP3 News*.  12.4.2012. Autosport.com.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Driver Standings 2012 *Standings*. GP3 Series. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)
Ethel Lilian Voynich
**Ethel Lilian Voynich**, omaa sukua **Boole** (11. toukokuuta 1864 Cork, Irlanti – 28. heinäkuuta 1960 New York) oli englantilainen kirjailija ja muusikko.

Ethel Voynichin isä oli englantilainen matemaatikko George Boole. Vuonna 1885 hän valmistui Berliinin konservatoriosta. Ystävyys venäläisen kirjailijan Sergei Stepnjak-Kravtšinskin kanssa sai hänet kiinnostumaan Venäjästä. Vuosina 1887–1889 hän työskenteli Venäjällä opettajana. Palattuaan Englantiin, Boole osallistui venäläisten vallankumouksellisten emigranttien toimintaan. Vuonna 1892 hän meni naimisiin Siperiasta paenneen puolalaisen vallankumouksellisen Wilfrid Voynichin kanssa. Vuodesta 1920 hän asui New Yorkissa.

Voynich aloitti kirjallisen toimintansa venäläisen kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Hänen pääteoksensa on Italian 1830–1840-lukujen vapaustaistelusta kertova romaani "Paarma" (*The Gadfly*, 1897). Voimakkaan uskonnonvastaisen kirjan päähenkilö Paarma on kardinaalin poika, joka uhraa elämänsä vallankumouksellisten ihanteiden puolesta. Romaani oli valtavan suosittu Venäjällä ja Neuvostoliitossa, jossa se 1960-luvun alkuun mennessä oli julkaistu yli sata kertaa 22 kielellä, yhteensä yli kolmen miljoonan kappaleen painoksena. Kirjan pohjalta on tehty lukuisia näytelmiä, elokuvia ja oopperoita. Voinychin muita teoksia ovat romaanit *Jack Raymond* (1901), *Olive Latham* (1904), *An Interrupted Friendship* ("Keskeytynyt ystävyys", 1910) ja *Put Off Thy Shoes* ("Riisu kenkäsi", 1945).

Suomennettu teos
----------------

* *Paarma: romaani*. Venäjän kielestä suom. Urho Ruhanen. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1959.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Ethel Lilian Voynich *feb-web.ru*. Viitattu 7.4.2019. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
	+ 2
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Otto Werner Päiviö** (sukunimi aik. *Sohlman*; 8. helmikuuta 1869 Hämeenlinna – huhti-toukokuussa 1918 Kouvola) oli suomalainen kappalainen, jonka punaiset surmasivat Suomen sisällissodan aikana.

Päiviön vanhemmat olivat seppä Matts Sohlman ja Eva Stina Kujala. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityisesti 1893 Porin lyseosta. Päiviö suoritti vuonna 1897 Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon, ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna.

Päiviö oli Luumäellä kappalaisena vuodesta 1908 alkaen.

Sisällissodan aikana Päiviö ja Luumäen kanttori Vilho Repo pidätettiin huhtikuun alussa 1918. Heidät kuljetettiin Kouvolaan yhdessä muiden Luumäellä pidätettyjen valkoisten kannattajiksi epäiltyjen kanssa. Päiviö ja Repo teloitettiin Kouvolassa huhti-toukokuussa. Päiviön ruumis löytyi 7. toukokuuta 1918.

Verner Päiviö oli naimisissa 1899–1901 Alfhild Salome Aurénin (k. 1901) kanssa ja vuodesta 1902 tämän sisaren Alma Kristina Aurénin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sohlman (→ Päiviö) Otto Werner. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Suomen sotasurmat 1914-1922 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Mirja Turunen : Veripellot - Sisällissodan surmatyöt Pohjois-Kymenlaaksossa 1918. Atena Kustannus 2005, s. 121, 135
**Alexandra Jiménez Arrechea** (s. 4. tammikuuta 1980 Zaragoza, Aragonia, Espanja) on espanjalainen näyttelijätär.

Jiménez alkoi jo lapsena tanssia balettia ja opiskeli tanssia arvostetuissa oppilaitoksissa Zaragozassa ja myöhemmin Madridissa. Hänestä tuli balettiammattilainen 15-vuotiaana, mutta hän loukkasi pian tämän jälkeen jalkansa ja jätti tanssijan uran keskittyäkseen näyttelemiseen. Hän opiskeli näyttelemistä Madridissa ja teki opintojensa aikana pieniä roolitöitä muun muassa televisiosarjoissa *Periodistas*, *Policías, en el corazón de la calle* ja *Compañeros*. Sittemmin hän sai roolin *Serranon perhe* -sarjasta, jossa hän esittää valloittavan luonteen omaavaa África Sanzia. Áfrican roolista hän on ollut ehdolla Espanjan näyttelijöiden liiton jakaman parhaan televisionäyttelijättären palkinnon saajaksi. Jiménez on näytellyt myös elokuvissa, lyhytelokuvissa ja teatterissa sekä työskennellyt mallina. Vuonna 2005 hän voitti yhdessä *Serranon perheen* vastanäyttelijänsä Alejo Saurasin kanssa Premio Leche President -palkinnon kategoriassa "paras televisiopariskunta". Vuonna 2006 Jiménez voitti myös kotiseutunsa kulttuuripalkinnon, jonka Aragonian itsehallintoalue jakaa menestyneille aragonialaisille. Alejo Sauras kertoi olevan hyvä ystävä Jiménezille.

Filmografia
-----------

### Elokuvat

* *La fiesta* (2003)

### Lyhytelokuvat

* *Low Bat* (2002)
* *Historia de un ciudadano* (2003)
* *Demonios de corta vista* (2004)
* *El mono de Hamlet* (2004)
* *A Mario* (2004)
* *Anillos de Saturno* (2001)

### Televisio

* *Periodistas*
* *Policías, en el corazón de la calle*
* *Compañeros*
* *Tres son multitud* (2003)
* *Serranon perhe* (2003–2008)
* *La familia Mata* (2009)
* *La pecera de Eva* (2010–)

### Teatteri

* *Fin del mundo, todos al tren* (2002)
* *Los menecomos* (2002)
* *Siete por siete* (2003)
* *5mujeres.com* (2004)
* *Hombres, mujeres y punto*
* *Un pequeño juego, sin consecuencias* (2006)

Aiheesta muualla
----------------

* Alexandra Jiménez Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ocicat** on edelleen suhteellisen harvinainen kissarotu. Rotu muistuttaa täplikästä oselottia, ja tästä ulkoisesta yhtäläisyydestä se on saanut nimensäkin. Ocicatissa ei kuitenkaan ole lainkaan oselotin tai muidenkaan villikissarotujen geenejä, vaan se on siamilaisen ja abessinialaisen risteytys.

Nukkuva ocicat.
Ensimmäisen ocicatin risteytti Virginia Daly Michiganin Berkleyssä vuonna 1964. Hän yritti jalostaa siamilaista, jolla olisi abessinialaisen tunnusomainen kuviointi. Ensimmäisen polven pentue muistutti abessinialaisia, mutta seuraavassa sukupolvessa syntyi kasvattajan tyttären Tongaksi nimeämä täplikäs pentu. Pentu kastroitiin ja myytiin lemmikiksi, mutta samoista vanhemmista syntyneet seuraavat täplikkäät kissanpennut olivat ensimmäiset ocicatien jalostukseen käytetyt kissat. FIFe hyväksyi rodun 1. kesäkuuta 1992.

Ocicateilla on viiteen ryhmään jaettuna yhteensä 12 rotumääritelmän mukaista väriä. Väreistä hyväksytään ruskea, suklaa ja kaneli, niiden diluutiot sininen, lila ja beige sekä näiden kuuden värin hopeamuunnokset.

Ocicat on luonteeltaan usein hyvin eloisa ja leikkisä. Se tahtoo seurata omistajaansa kuin koiranpentu, eikä se halua jäädä yksin. Ocicatit ovat älykkäitä ja oppivat helposti temppuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Ocicat | Suomen Kissaliitto *kissaliitto.fi*.  Arkistoitu 3.6.2019. Viitattu 3.6.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Mikä Ocicat on? Ocicat ry. Viitattu 13.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ocicat** Wikimedia Commonsissa

* Breed Profile: Ocicat (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jakob Immenius** (15. heinäkuuta 1686 Turku – keväällä 1746 Vahto) oli suomalainen pitäjänapulainen ja päiväkirjan pitäjä.

Immenius kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1713. Hänet vihki papiksi Turussa maaliskuussa 1720 tuomiorovasti ja Turun väliaikaisen tuomiokapitulin esimies Jacobus Johannis Ritz (1656–1739) yhdessä 23 muun papiksi vihityn kanssa.

Immenius oli Turun suomalaisen seurakunnan kanttorikoululaisena 1710–1713. Hän sai saarnaluvan isonvihan aikana vuonna 1714 Turun suomalaisen seurakunnan kirkkoherralta, professori Johannes Bernhardi Munsterilta ja toimi sitten saarna-apulaisena Turussa 1714–1717 sekä informaattorina Turun katedraalikoulussa 1716. Hänestä tuli Maskun pitäjänapulainen Vahdolla vuonna 1718 ja nimitys vahvistettiin 1722.

Immenius piti päiväkirjaa isonvihan ajalta aina vuoteen 1735 saakka ja päiväkirja on julkaistu suomeksi käännettynä vuonna 2004.

Immenius oli naimisissa vuodesta 1715 Maria Mattsdotter Hollon kanssa. Heidän poikiaan olivat Vahdon pitäjänapulaisena isänsä jälkeen ollut Johan Immenius (1717–1774) ja Eckerön kappalainen Isak Immenius (1731–1767). Immeniuksen veli oli Kalvolan kirkkoherra Sigfrid Immenius (1675–1756).

Kirjallisuutta
--------------

* *Jakob Immeniuksen päiväkirja : Vahdon kappelin apulaisen muistiinpanot isonvihan ajalta aina vuoteen 1735* ; ruotsinkielestä kääntänyt ja selityksin varustanut Turkka Myllykylä, valokuvat Tuomas Myllykylä. Turkka Myllykylä, Turku 2004

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Jakob Immenius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 7.1.2017.
2. 1 2 3  SKS Biografiakeskus : Turun hiippakunnan paimenmuisto 1554–1721 : Immenius, Jacobus Erici (1686–1746)
3. ↑  Helsingin kaupunginkirjasto Kysy.fi : Onko yhtään Suomalaista päiväkirjaa säilynyt 1600-1800 luvuilta?  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Lapsuudenuskon tilalle tulee usko mihin tahansa, Turun Sanomat 23.8.2004
**Timotheus Wahlberg** (2. toukokuuta 1791 Askola – 26. helmikuuta 1833 Hartola) oli suomalainen kappalainen ja päiväkirjanpitäjä.

Wahlbergin vanhemmat olivat Vahjärven Nokian talollinen Askolasta, lautamies Matts Jakobsson (k. 1813) ja Katarina Tomasdotter. Hän kävi Porvoon pedagogiota ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1813. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1814.

Wahlberg oli Hartolassa Kustaa Aadolfin seurakunnan kirkkoherran apulaisena vuodesta 1814 ja kappalaisena vuodesta 1819. Hartolan seurakunta oli itsenäistynyt 1784 omaksi kirkkoherraseurakunnaksi ja Ruotsin kuningas Kustaa III oli nimennyt sen poikansa Ruotsin kruununprinssin mukaan. Kustaa Aadolfin seurakunta -nimeä käytettiin aina 1800-luvun lopulle saakka.

Lolan Björkman löysi kesällä 2001 Kruunupyyn kansankorkeakoulun kirjastosta kolme Wahlbergin vuosina 1818–1820 pitämää päiväkirjaa. Björkmanin toimittamat päiväkirjat julkaistiin vuonna 2004 nimellä *Ingen ro hade mitt hjerta*.

Wahlberg oli naimisissa 1824–1825 Kristina Elisabet Östergrenin (k. 1825) kanssa. Heidän tyttärensä Karolina Elisabet Wahlberg (k. 1907) oli naimisissa Juvan kappalaisen Adam Sallménin (1800–1863) kanssa.

Kirjallisuutta
--------------

* *Ingen ro hade mitt hjerta... : prästen Timotheus Wahlbergs dagböcker 1818-1820* ; redigerad och med förord av Lolan Björkman samt med kommentar av Birgitta Stjernvall-Järvi. Sahlgren, Otalampi 2004 ISBN 9519016376

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Timoteus Wahlberg. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 7.1.2017.
2. ↑  Hartolan seurakunnan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Ingen ro hade mitt hjerta-kirjan esittely


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |

 |
**Jaroslav Benák** (s. 3. huhtikuuta 1962 Havlíčkův Brod, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkopuolustaja ja olympiamitalisti, joka edusti kansainvälisellä urallaan Tšekkoslovakiaa.

Ura
---

Benák aloitti uransa vuonna 1981 Tšekkoslovakian jääkiekkoliigassa, jossa edusti Dukla Jihlavaa vuoteen 1990 asti. Siinä välillä hän pelasi uransa kaikki arvokisat: Sarajevon olympiakisat 1984, Calgaryn olympiakisat 1988 sekä neljät MM-kilpailut (1983, 1985, 1986 ja 1987). Benák voitti Sarajevossa olympiahopeaa 1984 ja MM-kilpailuista hänelle on tullut yksi kulta, yksi hopea ja yksi pronssi. Benák on Calgary Flamesin 11. kierroksen varaus vuodelta 1983, muttei hän ikinä pelannut Pohjois-Amerikassa.

Benák pelasi kauden 1990–1991 jääkiekon SM-liigajoukkue SaiPassa ja tehopuolustaja teki 44 ottelussa tehot 13+15. SaiPan tiputtua SM-liigasta hän jatkoi vielä SaiPa-pelejään jääkiekon I-divisioonassa, kunnes SaiPalle tuli kauden puolivälissä taloudellisia vaikeuksia ja Benák joutui palkkioiden puolittamisen johdosta jättämään seuran monen muun pelaajan tavoin. Hän ehti kerätä 27 ottelussa tehot 7+16=23. Benákin seura oli loppukauden ajan Italian Serie A:n SG Cortina.

Kaudella 1992–1993 Benák palasi Dukla Jihlavaan, kauden 1993–1994 hän pelasi HC Zlínissä ja palasi jälleen kaudeksi 1994–1995 Jihlavaan. Kausi 1995–1996 oli Benákin uran viimeinen pääsarjatasolla hänen edustaessaan ranskalaista Chamonix HC:ta.

Vuodet 1998-2002 Benák pelasi vielä Saksan alasarjoissa. Kaudella 2000–2001 hänet valittiin Regionalligan parhaaksi puolustajaksi.

Lähteet
-------

* European Hockey.net

1. ↑  91-92 - SaiPan vuoro kiristää vyötä  15. kesäkuuta 2004. Jatkoaika.com. Viitattu 12. joulukuuta 2009.
**Lisbon Open 2014** tai **European Tour 2014/2015 – Event 5**, sponsorinimiltään **Kreativ Dental Lisbon Open 2014** tai **Kreativ Dental European Tour 2014/2015 – Event 5**, oli snookerin pieni ranking-turnaus, joka järjestettiin 11.-14.12.2014 Casal Vistoso Sports Centressä Lissabonissa Portugalissa. Turnaus oli osa Players Tour Championship 2014–2015 turnaussarjaa, jonka European Tour sarjan viides osakilpailu Lisbon Open 2014 oli. Lisbon Open 2014 oli kautta aikain ensimmäinen ammattilaisturnaus Portugalissa.

Stephen Maguire voitti kolmannen pienen ranking-turnauksen, voittamalla finaalissa Matthew Seltin luvuin 4-2, Seltille finaalipaikka oli ensimmäinen ammattilaisturnauksissa.

Ben Woollaston teki 110. virallisen maksimibreikin avausottelussaan 128 pelaajan kaaviossa Joe Steelea vastaan. Se oli Woollastonin ensimmäinen maksimibreikki, sekä kauden 2014–2015 viides maksimibreikki.

Turnauksessa pelattiin kaksi karsinta kierrosta niille pelaajille, jotka eivät päässeet rankingin mukaan suoraan 128 pelaajan kaavioon.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Neljännesvälierät |  | Puolivälierät |  | Välierät |  | Loppuottelu |
|  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  |  |   |   |  |   |   |  |   |   |  |
|  |
|  |  Englanti Craig Steadman |  4 |
|  |  |
|  |  Englanti Stuart Bingham |  0 |   |
|  |  Englanti Craig Steadman |  3 |
|  |  |
|  |   |  Englanti Mark Davis |  4 |   |
|  |  Englanti Mark Davis |  4 |
|  |  |  |
|  |  Englanti Joel Walker |  1 |   |
|  |  Englanti Mark Davis |  0 |
|  |  |
|  |   |  Skotlanti Stephen Maguire |  4 |   |
|  |  Skotlanti Stephen Maguire |  4 |
|  |  |  |
|  |  Skotlanti John Higgins |  2 |   |
|  |  Skotlanti Stephen Maguire |  4 |
|  |  |
|  |   |  Thaimaa Noppon Saengkham |  2 |   |
|  |  Thaimaa Noppon Saengkham |  4 |
|  |  |  |
|  |  Norja Kurt Maflin |  3 |   |
|  |  Skotlanti Stephen Maguire |  4 |
|  |  |
|  |   |  Englanti Matthew Selt |  2 |
|  |  Wales Jamie Jones |  3 |
|  |  |  |
|  |  Englanti Joe Perry |  4 |   |
|  |  Englanti Joe Perry |  2 |
|  |  |
|  |   |  Englanti Barry Hawkins |  4 |   |
|  |  Englanti Barry Hawkins |  4 |
|  |  |  |
|  |  Englanti Peter Ebdon |  3 |   |
|  |  Englanti Barry Hawkins |  2 |
|  |  |
|  |   |  Englanti Matthew Selt |  4 |   |
|  |  Englanti Matthew Selt |  4 |
|  |  |  |   |
|  |  Wales Dominic Dale |  1 |   |
|  |  Englanti Matthew Selt |  4 |
|  |  |
|  |   |  Englanti Judd Trump |  1 |   |
|  |  Intia Aditya Mehta |  2 |
|  |  |  |
|  |  Englanti Judd Trump |  4 |   |
|  |

Lähteet
-------

* (englanniksi)
**Villiam (Viljami) Bernhard Rautanen** (25. toukokuuta 1882 Helsinki – 13. maaliskuuta 1960 Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen pappi ja kirjailija. 

Rautasen vanhemmat olivat konduktööri Mikael Berndt Rautanen ja Mariana Lindgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Helsingin normaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1905. Rautanen vihittiin papiksi 1906.

Rautanen oli Suomessa kirkkoherran apulaisena, vt. kirkkoherrana ja armovuodensaarnaajana Sääksmäellä 1906. Hän toimi sitten pappina Yhdysvalloissa vuodesta 1907 alkaen.

Vuonna 1925 Rautanen kävi Jerusalemissa kolmen muun amerikansuomalaisen kanssa ja hän kirjoitti sitten matkasta kirjan *Itämailla*. 

Viljami Rautanen oli naimisissa vuodesta 1916 Saima Elina Wilson-Lempeän kanssa.

Teoksia
-------

Nimellä *V. Rautanen*:

* *Amerikan suomalainen kirkko*. Suomen lut. kustannusliike, Hancock, Michigan 1911
* *Itämailla*. Carl H. Salminen, Duluth, Minnesota 1927
* *Amerikan suomalainen kirkko : II osa*. 1950

Suomennoksia
------------

* *Eri uskoista* ; kirj. V. K. Nikander ; suom. Viljam Rautanen. Suomen lut. kustannusliike, Hancock, Michigan ei julk. vuotta

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   Ylioppilasmatrikkeli 1901 : matrikkelinumero 27140
2. ↑  Pappisluettelo - Sääksmäki
3. ↑  Antero Leitzinger. Ensimmäiset suomalaiset Jerusalemin kävijät. Siirtolaisinstituutti 2013, sivu 6 (Arkistoitu – Internet Archive)
Suleiman Stalski neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
**Suleiman Stalski** (ven. Сулейма́н Стал́ьский, lezgiksi СтӀал Сулейман, *Stal Suleiman*; 18. toukokuuta 1869 nykyisen Suleiman Stalskin piirin Ašaga-Stalin kylä, Dagestan – 23. marraskuuta 1937 Ašaga-Stal) oli lezgiläinen kansanrunoilija.

Elämäkerta
----------

Suleiman Stalski syntyi talonpojan perheeseen. Häi jäi varhain orvoksi, työskenteli 13-vuotiaasta lähtien renkinä ja myöhemmin 20 vuoden ajan Azerbaidžanin ja Keski-Aasian öljykentillä ja rakennustyömailla. Kotikyläänsä palattuaan hän eli maanviljelijänä. Venäjän kansalaissotaan hän osallistui puna-armeijan riveissä.

Luku- ja kirjoitustaidoton Stalski ryhtyi laatimaan runoja jo nuorena. Varhaistuotannossaan hän kuvaa yhteiskunnallista epäoikeudenmukaisuutta ja arvostelee vallanpitäjiä ja muslimipapistoa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän sepitti ajankohtaista vallankumous- ja kansalaislyriikkaa.

1930-luvun alussa Stalskin runoja alettiin julkaista Dagestanin lehdistössä lezgiksi ja myöhemmin myös venäjäksi ja muilla kielillä. Ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1934. Samana vuonna Stalski sai Dagestanin kansanrunoilijan arvonimen. Vuonna 1934 Stalski osallistui myös Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen, jossa Maksim Gorki nimitti häntä "1900-luvun Homerokseksi". Vuonna 1935 hänet valittiin Dagestanin toimeenpanevan keskuskomitean jäseneksi.

1930-luvun jälkipuoliskolla Stalski tuli tunnetuksi koko Neuvostoliitossa maan puoluejohtajia ja yhteiskuntajärjestystä ylistävistä runoistaan. Vuonna 1936 hänet palkittiin Leninin kunniamerkillä. Stalskin mukaan nimettiin kulttuurilaitoksia, katuja, laivoja, öljy- ja kaasuesiintymä, Dagestanin kirjallisuuspalkinto ja yksi tasavallan hallintopiireistä.

Stalinin kuoltua ja Neuvostoliiton hajottua Stalskin tuotanto on unohdettu ja häneen on kohdistettu erilaisia ideologisia syytöksiä. Dagestanissa häntä pidetään kuitenkin edelleen merkkihenkilönä. Koska Stalski ei itse kirjoittanut runojaan, on epäselvää, missä määrin hänen nimissään julkaistut teokset ovat niiden muistiinmerkitsijöiden ja kääntäjien käsialaa. Runoilijan hengellinen ja rakkauslyriikka jäi aikanaan kokonaan julkaisematta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Suleiman Stalski *feb-web.ru*. Viitattu 13.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Literaturnaja entsiklopedija: Suleiman Stalski *feb-web.ru*. Viitattu 13.12.2009. (venäjäksi)
3. 1 2 3 4  Venera Gamzatova: RIA Dagestan: V Mahatškale prošla nautšnaja sessija, posvjaštšonnaja 140-letiju Suleimana Stalskogo *riadagestan.ru*.  5.6.2009. Viitattu 13.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Suleiman Stalskille omistettu sivusto (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |

 |
Nikolai Želvakov
**Nikolai Aleksejevitš Želvakov** (ven. Николай Алексеевич Желваков, noin 1860 Vjatka – 22. maaliskuuta 1882 Odessa) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.

Nikolai Želvakov syntyi maanmittaajana toimineen kollegioneuvoksen perheeseen. Hän opiskeli Vjatkan kymnaasissa ja työskenteli eri ammateissa. Vuonna 1879 hän muutti Pietariin kuuntelemaan Pietarin yliopiston luonnontieteiden luentoja, liittyi Narodnaja Voljaan ja tutustui Andrei Željaboviin.

Huhtikuussa 1881 Želvakov seurasi Pietarissa Aleksanteri II:n murhaan osallistuneiden teloitusta, minkä jälkeen hän päätti liittyä mukaan Narodnaja Voljan terroritoimintaan. Aluksi hänet määrättiin Donin Rostovin levittämään vallankumouksellista propagandaa. Vuoden 1881 lopussa puolueen toimeenpaneva komitea lähetti hänet Stepan Halturinin ja Mihail Klimenkon kanssa Odessaan toteuttamaan Vera Fignerin johdolla suunniteltua kenraalimajuri V.S. Strelnikovin murhaa.

18. maaliskuuta 1882 Želvakov ampui Strelnikovia kuolettavasti Odessan rantakadulla, yritti pakoon Halturinin ohjaamilla rattailla, mutta joutui pidätetyksi. Kuulusteluissa hän esittäytyi aatelismies Nikolai Kosogorskiksi ja ilmoitti tappaneensa Strelnikovin toimeenpanevan komitean määräyksestä tämän johdolla suoritetun vallankumouksellisten ankaran vainon takia. Aleksanteri III:n määräyksestä Odessan sotilaspiirin tuomioistuin tuomitsi hänet kuolemaan hirttämällä. Želvakovin oikea henkilöllisyys todettiin hirttotuomion täytäntöönpanon jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dejateli revoljutsionnogo dviženija v Rossii: Biobibliografitšeski slovar  1927–1934. Moskva:  Izdatelstvo Vsesojuznogo obštšestva polititšeskih katoržan i ssylno-poselentsev. Viitattu 15.12.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Tamio "Tommy" Kono** (27. kesäkuuta 1930 Sacramento, Kalifornia – 24. huhtikuuta 2016 Honolulu, Havaiji) oli yhdysvaltalainen painonnostaja ja olympiavoittaja.

Tommy Kono voitti Helsingin 1952 olympialaisissa kultaa kevyessä sarjassa (alle 67,5 kg) tuloksella 362,5 kg. Hän punnersi tuloksekseen 105 kg, tempasi maailmanennätyksen 117,5 kg ja työnsi 140 kg. Melbournen 1956 olympialaisissa hän kilpaili raskaassa keskisarjassa (alle 82,5 kg) ja voitti kultaa maailmanennätystuloksella 447,5 kg (punnerrus 140 kg, tempaus 132,5 kg, työntö 175 kg). Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti keskisarjassa (alle 75 kg) hopeaa tuloksella 427,5 kg (punnerrus 140 kg, tempaus 127,5 kg, työntö 160 kg); Neuvostoliiton Aleksandr Kurinov voitti hänet 10 kiloa paremmalla tuloksella.

Kono voitti maailmanmestaruuden keskisarjassa vuosina 1953, 1957, 1958 ja 1959 sekä raskaassa keskisarjassa vuosina 1954 ja 1955. Hän saavutti vielä raskaassa keskisarjassa MM-pronssia vuonna 1961 ja MM-hopeaa vuonna 1962.

Kono kilpaili myös kehonrakentajana ja voitti AAU:n Mr. Universe -tittelin vuosina 1954, 1955 ja 1957.

Lähteet
-------

* Tommy Konon olympiasijoitukset Sports-Reference.com.  Arkistoitu 9.1.2009. Viitattu 15.12.2009. (englanniksi)
* Painonnoston arvokisamitalistit Sports123.com. Viitattu 15.12.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Olympic weightlifter Kono dies at 85 *Honolulu Star-Advertiser*.  24.4.2016. Viitattu 25.4.2016. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**The Beautiful Road to Albinbam** on suomalaisamerikkalainen independent-elokuva. Elokuva kertoo suomalaisen Mikan ja amerikkalaisen Annien yhteisestä road tripistä kesäisessä Suomessa. Elokuvan pääosissa toimivat Ilkka Hämäläinen ja Tasha Ann Ladwig, jotka myös käsikirjoittivat elokuvan. Elokuvan on ohjannut ja leikannut Teemu Villikka. Pääsävellystyöstä on vastannut Tapani Siirtola. Elokuvatarkastamon antama ikäraja elokuvalle on kielletty alle 11-vuotailta.

Elokuvan Kouvolan Sanomiin arvostelleen Satu Kurrin mukaan elokuvan vahvuuksia oli kuvallinen ilmaisu ja heikkouksia liian lavea kerronta ja hän kirjoitti elokuvasta seuraavasti: *Rosoinen jälki, kapinallisuus ja riippumattomuus tuovat mieleen amerikkalaiset indie-sisarelokuvat, jotka eivät tarvitse massiivista budjettia. Kotoisessa Albinbamissa kesäinen Suomi ja Kouvola lähiympäristöineen hymyilevät ja näyttävät parhaita puoliaan auton ikkunan läpi.... ... Elokuvan heikkouksia ovat leikkaus ja käsikirjoitus. Napakampi leikkaus olisi ryhdistänyt elokuvaa ja karsinut turhat rönsyt. Elokuvan loppuosan takautumat sekoittavat katsojan, ja kohtausten kertaaminen saa elokuvan näyttämään musiikkivideolta.*

Elokuvan ensi-ilta oli perjantaina 5. maaliskuuta 2010 kouvolalaisessa elokuvateatteri Studio123:ssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Valtion elokuvatarkastamo: Beautiful Road to Albinbam, The (2010) *195.197.150.133*.  26.2.2010. Viitattu 11.4.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Kouvolan Sanomat: Rosoinen nuoruusballadi Kouvolasta puhuttelee *kouvolansanomat.fi*.  7.3.2010.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 11.4.2010.
3. ↑  Tapani Siirtola Albinbamin säveltäjäksi! *The Beautiful Road to Albinbam -blogi*.  27.12.2010. Viitattu 11.4.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Blogi elokuvan tekemisestä
* Elokuvan traileri
Klatraattihydraattien rakenteita
**Klatraatti** tarkoittaa yhdistettä, jossa molekyylien muodostaman häkkimäisen rakenteen sisällä on toinen atomi tai molekyyli. Tyypillisiä esimerkkejä klatraateista ovat klatraattihydraatit, joissa vesi muodostaa vetysidoksilla häkkimäisen rakenteen. Häkin sisällä on usein kaasumainen molekyyli, kuten halogeeni, jalokaasu, hiilidioksidi tai metaani. Nämä klatraatit ovat kiinteitä aineita ja metaaniklatraattihydraattia esiintyy ikijäässä ja hiilidioksidiklatraattihydraattia esiintyy valtamerten pohjassa. Nämä klatraatit ovat pysyviä vain tietyissä oloissa kuten matalissa lämpötiloissa tai korkeissa paineissa.

Muita vetysidoksin häkkimäisiä klatraatteja muodostavia molekyylejä ovat esimerkiksi urea, tiourea, ammoniakki ja monet fenolit, kuten hydrokinoni. Näissäkin häkin sisällä on usein pieni kaasumainen molekyyli esimerkiksi halogeeni, jalokaasu, vetyhalogenidi, metaani tai metaanin halogenoitu johdannainen. Niin kutsutuissa Werner-klatraateissa häkin muodostavat pyridiini, jokin koordinaatiosidoksia muodostava anioni ja siirtymämetallikationi. Werner-klatraattien sisällä on tyypillisimmin aromaattinen yhdiste.

Klatraattien häkki voi muuttaa sen sisällä olevien molekyylien ominaisuuksia. Esimerkiksi häkki stabiloi tiettyjä konformaatioita tai radikaaleja.

Lähteet
-------

1. ↑  Clathrates *IUPAC Gold Book*. Viitattu 26.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Geoff Rayner-Canham & Tina Overton: *Descriptive Inorganic Chemistry*, s. 239-240. 5th Edition. W. H. Freeman and Company, 2006. ISBN 978-1-4292-2434-5. (englanniksi)
3. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 391-392. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.7.2023). (englanniksi)
4. 1 2 3  Edwin Weber: "Inclusion Compounds", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Vol. 14, s. 7-17 (Luvun sisäinen sivunumerointi)
5. 1 2  Susan A. Bourne & Mino R. Caira: "Inclusion Compounds, teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. s. 2-3 (Luvun sisäinen sivunumerointi)