recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sinipunaluri** (*Eos histrio*) eli aiemmalta nimeltään **orvokkiluri** on punalurien sukuun kuuluva kaija.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 31 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään punainen ja purppuransininen. Nokka on oranssinpunainen, iiris punainen ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samannäköisiä.

Esiintyminen
------------

Sinipunaluri esiintyy Indonesian itäosan Pohjois-Sulawesin Talaudin saarella. Aikaisemmin sitä tavattiin myös Sangihen ja Nenusan saarilla. Orvokkilurin esiintymisalue on pieni ja rajallinen ja sen kanta on erittäin uhanalainen. Laji oli ennen yleinen mutta nykyisin maailman populaation koko on enää 5 000–10 000 yksilöä. Kanta on pienentynyt voimakkaasti kaupallisen lemmikkieläinpyynnin ja metsien hakkuiden seurauksena.

Elinympäristö
-------------

Sinipunalurit elävät metsissä. Parvet yöpyvät usein pääsaaren edustan pienillä saarilla. Parvet ruokailevat etenkin kukkivissa kookospalmumetsiköissä.

Lisääntyminen
-------------

Laji on ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Laji pesii korkealla sijaitsevissa puunkoloissa, tavallisesti touko-kesäkuussa. Munia sanotaan olevan 1 tai 2.

Ravinto
-------

Sinipunalurit liikkuvat parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät pääasiassa hedelmiä ja hyönteisiä sekä kookospalmujen kukkien mettä.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Eos histrio* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 1.5.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q528256
* Wikispecies: Eos histrio
* ADW: Eos\_histrio
* ARKive: eos-histrio
* Avibase: 5B9183E866BDCA6D
* BirdLife: 22684502
* CoL: 6FL9M
* BOW: rablor1
* eBird: rablor1
* EoL: 1177801
* GBIF: 2479490
* iNaturalist: 19040
* IRMNG: 10212823
* ITIS: 554804
* IUCN: 22684502
* NCBI: 1107398
* Species+: 3735
* Xeno-canto: Eos-histrio

 |

 |
**Anna-Liisa Riikkala** (oik. **Ranta**; 3. toukokuuta 1911 Turku – 1994) oli turkulainen taidemaalari, joka teki pääasiassa henkilö- ja maisemamaalauksia.

Riikkalan vanhemmat olivat valokuvaaja Frans Hjalmar Renvall ja Maria Josefina Jumppi. Hänen puolisonsa oli taidemaalari Viljo Ranta. Riikkala kävi kansakoulun ja kaksi luokkaa Turun suomalaista tyttökoulua. Sen jälkeen hän opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1926–1930.

Riikkalan teoksia oli ensi kerran näytteillä Turussa 1930, Nuorten näyttelyssä niitä oli esillä vuosina 1940 ja 1943. Ulkomailla järjestettyihin suomalaisen taiteen näyttelyihin hän otti osaa 1943 Saksassa pidettyyn naistaiteilijoiden näyttelyyn ja 1946 Ruotsin Göteborgssa esillä olleeseen Turun taiteilijoiden yhteisnäyttelyyn. Riikkala kuului turkulaisten taiteilijoiden muodostamaan Ryhmä 9:ään ja hän oli myös Turun taiteilijaseuran jäsen sekä seuran johtokunnan jäsen 1936–1944.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lönn, Rauha (toim.): *Kuvataiteilijat 2004*, s. 711. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura / Kustannus Oy Taide, 2004. ISBN 951-608-063-4.
2. 1 2  Paischeff, A.: *Suomen kuvaamataiteilijat*, s. 125. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura / Kustannusosakeyhtiö Kirjamies, 1943.

Aiheesta muualla
----------------

* Anna-Liisa Riikkala taiteilijamatrikkelissa
* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Padomju Jaunatne** ("Neuvostonuoriso") oli Riiassa vuosina 1944–1990 ilmestynyt Neuvosto-Latvian kommunistisen nuorisoliiton latviankielinen sanomalehti. Vuosina 1990–1993 sitä julkaistiin riippumattomana nimellä *Latvijas Jaunatne* ("Latvian nuoriso").

Lehden edeltäjiä olivat vuosina 1921–1936 maanalaisena ilmestynyt kommunistinen nuorisolehti *Jaunais Komunārs* ja vuosina 1935–1939 ilmestynyt työläisnuorisoliiton lehti *Brīvā Jaunatne*. Latvian neuvostomiehityksen jälkeen vuosina 1940–1941 ilmestyi nuorisoliiton päivälehti *Jaunais Komunārs* ja vuonna 1943 Vitsebskin alueella epäsäännöllisesti *Jauno Latvieti*.

*Padomju Jaunatne* alkoi ilmestyä syyskuussa 1944 Jēkabpilsissä ja siirtyi sitten Riikaan. Se oli Latvian kommunistisen puolueen keskuskomitean *Cīņan* ohella tasavallan toinen latviankielinen päivälehti, ja sen rinnalla ilmestyi vastaava venäjänkielinen nuorisolehti *Sovetskaja molodjož*. Lehti oli Latvian kommunistisen nuorisoliiton keskuskomitean äänenkannattaja, ja sen julkaisijana toimi Latvian kommunistipuolueen keskuskomitean kustannusliike. Lehti yksityistettiin vuonna 1990, jolloin se sai nimen *Latvijas Jaunatne*.

Lehti pystyi *Cīņaan* verrattuna käsittelemään aiheitaan jonkin verran vapaammin, ja se osallistui aktiivisesti Latvian itsenäisyysliikkeen toimintaan vuosina 1998–1991. Levikki nousi 199 000 kappaleesta vuonna 1984 yli 240 000:een 1990-luvun vaihteessa, mutta laski 58 000 tilaajaan vuonna 1991. *Latvijas Jaunatnea* seurasi *Labrīt* vuonna 1993. Se yhdistettiin *Cīņan* seuraajaan *Neatkarīgā Cīņaan* vuonna 1995 nimellä *Neatkarīgo Rīta Avīzi*. Jälkimmäinen on ilmestynyt vuodesta 2020 lähtien vain nettilehtenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Padomju Jaunatne *Nacionālā enciklopēdija*. Viitattu 19.11.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* *Padomju Jaunatne* digitoituna Latvian kansalliskirjastossa
Kohdeohjausjärjestelmän hissi
**Kohdeohjausjärjestelmä** on hissiryhmien ohjaamiseen käytettävä optimointitekniikka, joka ryhmittää samaan kohteeseen menevät matkustajat samaan hissiin, mikä vähentää odotus- ja matkustusaikaa verrattuna perinteiseen menetelmään, jossa ylös tai alas menevät matkustajat menevät minkä tahansa saatavilla olevan hissin kyytiin ja valitsevat sitten kohdekerroksensa. 

Kohdeohjausjärjestelmässä matkustajat syöttävät kerrospyyntönsä järjestelmälle näppäimistöllä, kosketusnäytöllä tai avainkortinlukijalla hissiaulassa, ja heidät ohjataan sen jälkeen välittömästi oikeaan hissikoriin.

Toiminta
--------

Kohdeohjausjärjestelmän kutsutaulu
Ryhmäohjain ohjaa henkilöt hisseihin siten, että vältetään liialliset välipysähdykset. Tämä perustuu tietoon matkoista, jotka käyttäjät haluavat tehdä. Matka-ajat voivat lyhetä 25% kuljetuskyvyn kasvaessa 30%. 

Ohjaimet voivat tarjota myös erilaisia palvelutasoja käyttäjien avainkorttien tietoihin perustuen. Etuoikeutettu käyttäjä voidaan ohjata lähimpään saatavilla olevaan hissiin, ja hänelle voidaan taata aina suora matka kerrokseensa. Hän saattaa voida varata hissin myös yksityiskäyttöön, ja muille käyttäjille voidaan tarjota pidempiä ovien aukioloaikoja.

Rajoitteet
----------

Kohdeohjausjärjestelmän jouheva toiminta riippuu siitä, valitseeko jokainen matkustaja matkustusaikeensa erikseen. Hissijärjestelmällä ei ole tavallisesti mahdollisuutta erottaa matkustajaryhmää yksittäisestä matkustajasta, jos ryhmän kohde on valittu ainoastaan kerran. Tällöin hissi saattaa pysähtyä poimimaan kyytiin enemmän matkustajia, kuin hissin sallittu kuormitus mahdollistaa, mikä aiheuttaa muille käyttäjille viipeitä. Tähän ongelmaan on kaksi ratkaisua: hissin kuormitusanturi tai näppäimistön ryhmäkäyttöpainike. Kuormitusanturi antaa hissin ohjaimelle tiedon, että kori on täynnä, jolloin hissi ei pysähdy muissa kerroksissa kunnes kuorma on tarpeeksi pieni lisämatkustajien ottamiseksi kyytiin. Ryhmäkäyttöpainikkeella on mahdollista ilmoittaa, kuinka monta matkustajaa kerrokseen on menossa, jolloin järjestelmä ohjaa oikean määrän hissejä kyseiseen kerrokseen, jos niitä on saatavilla tarpeeksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Destination Dispatch *thyssenkruppelevator.com*.
2. ↑  Personalization *schindlerportna.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Understanding the Benefits and Limitations of Destination Dispatch
Erilaisia koikarppeja lammen pintakalvossa.
**Koikarppi** on alun perin ruokakalaksi kasvatetun tavallisen karpin värimuunnos, joka levisi Kiinan kautta Japaniin ja sieltä toisen maailmansodan aikana myös Eurooppaan. Nykyään koikarppia pidetään Suomessakin koristelammikoissa tai lammikkoharrastajien lemmikkinä. Kala kesyyntyy helposti, syö suoraan kädestä ja oppii tunnistamaan ruokkijansa. Hyvin hoidettuna koikarppi saattaa elää ihmisiän, saavuttaa yli 60 cm:n pituuden ja painaa useita kiloja. Koikarpeista on useita värimuunnoksia.

Karppi tarvitsee terveenä pysyäkseen paljon tilaa uidakseen, tehokkaan vedensuodatuksen, sopivat vesiarvot ja oikeanlaista ravintoa. Koristekarppeja on kahta laatua: lammikkolaatuisia ja näyttelyihin sopivia valiokarppeja. Valiolaadun eri värimuunnoksista käytetään Suomessakin niiden japaninkielisiä nimityksiä.

Suurin osa Suomen koikarpeista on lammikkolaatuisia, sillä Japanista tuotujen näyttelykelpoisten karppien hinnat ovat lammikkolaatuisiin verrattuina moninkertaisia. Alankomaissa järjestetään vuosittain suuri koikarppinäyttely, jossa koulutetut tuomarit pisteyttävät valiokarppeja koiranäyttelyiden tapaan. Talveksi useimmat harrastajat majoittavat koristekarppinsa jättikokoiseen akvaarioon, jossa saattaa olla jopa 3 000 litraa vettä. Keväällä karpit siirretään suuriin lammikoihin, joissa ne saavat olla syksyn ensimmäisiin kylmiin päiviin saakka. Koikarppi on kesyyntyvyytensä ja persoonallisuutensa vuoksi sopiva lemmikki allergiselle, mutta vaatimustensa ja kasvuvauhtinsa vuoksi melko työläs kasvatettavaksi Suomen oloissa.

Kuuluisin punainen koikarppi, nimeltään Hanako (n. 1751 – 7. heinäkuuta 1977), kuului eläessään useille eri henkilöille, jotka on tarkasti dokumentoitu. Heistä viimeiseksi jäi tohtori Komei Koshihara, joka avioituessaan sai karpin vaimonsa suvun perintönä. Kuollessaan Hanako oli oletettavasti 226 vuotta vanha; oletus perustuu karpin suomujen tutkimukseen vuodelta 1966. Vanhin varmistettu koikarpin elinikä on 47 vuotta.

Lähteet
-------

* Koi Origin (Worldwide Nishikigoi Certification & Wiki)

### Viitteet

1. ↑  Koi Carp about carp.  Arkistoitu 21.4.2013. Viitattu 10.5.2013.
2. ↑  Making A Good Choice For Your Koi Selection RKMC Rocky Mountain Koi Club.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 10.5.2013.
3. ↑  Koikarpit Lampikeidas.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 10.5.2013.
4. ↑  Holland Koi Show - biggest koi show on earth Holland Koi Show. Viitattu 10.5.2013.
5. ↑  Barton, Laura. "Will you still feed me ... ?", The Guardian, 2007-04-12. Luettu 2009-04-11.
6. ↑  The story of Hanako *users.vcnet.com*.
7. ↑  AnAge entry for Cyprinus carpio *genomics.senescence.info*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koikarppi** Wikimedia Commonsissa

* kuokkanen.org (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalainen joululimppu.
**Joululimppu** on suomalaiseen ja ruotsalaiseen jouluruokaperinteeseen kuuluva leipä. Yleensä se leivotaan rukiista, vehnästä ja maltaista tai vierteestä ja maustetaan muun muassa fenkolilla ja pomeranssilla. Ruotsissa se tunnetaan vierreleipänä (ruots. *vörtbröd*).

Suomi
-----

Ruotsalaista vörtbrödiä viipaloituna.
Alun perin joululimpun tapaista leipää leivottiin satokauden päätteeksi vietettyyn kekrijuhlaan. Leipään on suhtauduttu suomalaisessa kulttuurissa kunnioituksella, ja myös joululeipää säilytettiin joulunpyhien ajan kunniapaikalla keskellä ruokapöytää. Joululimppu oli tapana koristella isolla ristillä, joka tehtiin aitanavaimilla tai veitsellä viiltämällä. Leivistä saatettiin rakentaa myös iso keko, jonka päälle asetettiin palava kynttilä.

Tärkein joululeipä oli varikoislimppu, nykyisen setsuurin edeltäjä. Se leivottiin rukiista ja ohrasta ja makeutettiin maltailla sekä siirapilla tai sokerilla. Mausteina käytettiin fenkolia ja pomeranssia.

Joululeivän leipomiseen liittyi aikaisemmin monia uskomuksia. Otettaessa leipä uunista saatettiin sen tilalle heittää halko, jotta taloon ei olisi tullut köyhyyttä. Viljapeltoon viittasivat myös tuvan koristelussa käytetyt jouluoljet ja himmelit, joiden avulla haluttiin turvata ruissato. Tulevan vuoden satoa yritettiin ennustaa heittämällä olkia kattoon.

Yleisesti ottaen joululeipä voi olla hyvin erilaista eri puolella Suomea. Esimerkiksi Hämeessä se on hyvin mausteista, kun taas Kainuussa ei leivässä käytetä mielellään mausteita. Länsirannikolla joululimppu on puolestaan vaalea ja makea. Etelä-Karjalassa joulupöydässä on yleensä tarjolla karjalaista rieskaa, piirakoita ja ruislimppua. Myös saaristolaisleipää saatetaan syödä jouluna.

Ruotsi
------

Ruotsalaiseen jouluperinteeseen kuuluu vierreleipä, *vörtbröd*, joka valmistetaan rukiista, vehnästä ja olutvierteestä ja maustetaan pomeranssilla, aniksella, neilikalla, inkiväärillä ja fenkolilla. Siihen saatetaan laittaa myös kardemummaa tai kanelia, Etelä-Ruotsissa rusinoitakin. Vierreleipää on syöty Ruotsissa ja joillakin Suomen alueilla 1600-luvulta lähtien. Leipää tehtiin vanhastaan paitsi jouluksi myös pääsiäiseksi ja sadonkorjuujuhlaan, kun oluenpanon yhteydessä syntyi vierrettä. Nykyään leipää myydään vuosittain yli 3 miljoonaa limppua, joista valtaosa jouluna.

Katso myös
----------

* Vierreleipä

Aiheesta muualla
----------------

* Marttojen joululimppuresepti
* Vörtbröd-resepti (ruotsiksi)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Suomalainen joululeipä  21.12.2020. Leipätiedotus ry. Viitattu 16.11.2022.
2. 1 2  Till jul väljer vi klassiska brödsmaker  11.12.2014. Brödinstitutet.  Arkistoitu 18.5.2022. Viitattu 17.11.2022. (ruotsiksi)
**Oued Ksob** (arab. واد القصب‎) on joki läntisessä Marokossa. Joki saa alkunsa Atlasvuoriin kuuluvalta Korkealta Atlakselta. Alkulähde sijaitsee kaakkoon rannikolla sijaitsevasta Essaouiran kaupungista. Joki virtaa etelä-pohjoissuuntaisesti, mutta hieman ennen laskemistaan Atlantin valtamereen Essaouiran provinssissa hieman Essaouiran kaupungin eteläpuolella ja hieman Diabatin kylän pohjoispuolella, joki kääntyy virtaamaan itä-länsisuuntaisesti. Joella on monta nimeä reittinsä varrella. Oued Ait ou Adil on Oued Ksobin sivujoki. Oued Ksobin valuma-alue on kooltaan 1 350 neliökilometriä.

Oued Ksobin valuma-alueen sateet ajoittuvat lokakuusta huhtikuuhun kestävään sadekauteen. Toukokuusta syyskuuhun ajoittuu puolestaan kuiva kausi. Alueella sataa vuodessa keskimäärin 350 millimetriä. Valuma-alueen vuoden keskimääräinen lämpötila vaihtelee 17 °C ja 20 °C:n välillä. Kylmin kuukausi on tammikuu ja kuumimmat heinä- ja elokuu. Oued Ksobin valuma-alueella harjoitetaan enimmäkseen maanviljelyä ja karjankasvatusta sekä matkailua ja käsityöläisyyttä. Marokon sulttaani Muhammad III:n rakennuttaman Bordj El Berod -linnoituksen rauniot sijaitsevat 400 metrin päässä joen suulta etelään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  "10. Ksob-Igouzoulane", *Les Bassins Hydrauliques du Maroc*, s. 247–278. Ministère de l'Energie, des Mines, de l'Eau et de l'Environnement – Département de l'Eau. Kappale 10 (pdf) (viitattu 16.2.2013). (ranskaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  The Rivers essaouira.nu.  Arkistoitu 20.3.2019. Viitattu 16.2.2013. (englanniksi)
3. ↑  Ongaro, Luca et al.: *Land evaluation in Essaouira Province – Morocco*, s. 13–14. 27th Course professional master "Geomatics and natural resources evaluation" 6th November 2006–22nd June 2007. Firenze: Istituto Agronomico per l’Oltremare, 2007. Tutkimuksen verkkoversio (pdf) (viitattu 16.2.2013). (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Jones, Tobias: Travel Long Haul: Where castles made of sand slip into the sea.  *The Independent*, 19.9.1998. Lontoo:  Independent Print Limited. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.2.2013.  (englanniksi)
5. ↑  Hogan, Michael C.: Mogador - Promontory Fort / Cliff Castle in Morocco  2007. The Megalithic Portal. Viitattu 16.2.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Syyskuussa otettu kuva joesta
**Joe Bygraves** (26. toukokuuta 1931 Newport, Wales, Iso-Britannia Kingston, Jamaika– 16. tammikuuta 2012 Iso-Britannia) oli jamaikalainen nyrkkeilijä. Hän oli Kansainyhteisön ja Britannian raskaansarjan mestari kesäkuu 1956 - marraskuu 1957.

Ammattilaisuran ensivuodet
--------------------------

Jamaikalainen Bygraves muutti sotien jälkeen 1946 Englantiin ja asettui Liverpoolin. Vuonna 1953 eli 22-vuotiaana hänestä tuli ammattilaisnyrkkeilijä. Vuoden 1954 loppuun mennessä hän oli otellut 29 kertaa ja voittanut niistä 24. Seuraavan vuoden alkupuolella huhtikuussa 1955 hän kohtasi nousevan brittinyrkkeilijän Henry Cooperin, jolle hän koki pistetappion 8-eräisessä ottelussa.

Kohti kansainvälistä huippua
----------------------------

Syyskuussa 1955 Bygraves otteli ensimmäisen kerran Britannian ulkopuolella, kun hän otteli Saksan Dortmundissa Hugo Salfeldia vastaan voittaen keskeytyksellä 5. erässä. Vuoden lopulla hän otteli Italiassa kolme ottelua eli Bolognassa Franco Cavicchia vastaan kokien tappion, Milanossa Aldo Pellegriniä vastaan voittaen tyrmäyksellä ja jälleen Bolognassa Uber Bacilieriä vastaan voittaen pistein. Helmikuussa 1956 Bygraves otteli Ruotsissa Göteborgissa nousevaa tähteä Ingemar Johanssonia vastaan kokien pistetappion 8-eräisessä ottelussa. Kaksi kuukautta myöhemmin Bygraves kohtasi brittiläisen raskaansarjan mestarin Jack Gardnerin voittaen keskeytyksellä 2. erässä.

Huipulla - Kansainyhteisön mestari
----------------------------------

Brittiläinen Don Cockell joutui luopumaan Kansainyhteisön mestaruudesta keväällä 1956. Mestaruudesta järjestettiin kesäkuussa 1956 karsinta, jossa Bygraves otti 15-eräisen ottelun pistevoiton Tongan Kitione Lavesta. Sen jälkeen hän puolusti mestaruuttaan Britannian Henry Cooperia vastaan ottaen tyrmäysvoiton 9. erässä. Sen jälkeen ratkaisematon walesiläisen Dick Ricardsonin kanssa ja marraskuussa 1957 pistetappion 15-eräisessä ottelussa walesiläistä Joe Erskineä vastaan.

Erskine-ottelun jälkeen Bygraves koki useimmiten tappioita. Vastustajat olivat kuitenkina kansainvälisiä nimiä, kuten amerikkalaiset Willie Pastrano ja Zora Folley sekä tappioon päättynyt ottelu Ruotsin Ingemar Johanssonia vastaan samoinkuin Saksan Karl Mildenbergeriä vastaan. Yksi hänen viimeisistä voitoistaan ​​oli olympiakultamitalista Franco De Piccolista vuonna 1963, ja vuonna 1965 hän epäonnistui voittamaan Kanadan raskaansarjan mestari George Chuvalon Albert Hallissa Lontoossa. Hänen viimeinen ammattilaisottelunsa oli Hector Corlettia vastaan ​​20. maaliskuuta 1967.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Joe Bygraves *sportenote.com*. Viitattu 13.5.2023. (italiaksi)
**Heikki Anttonen** (13. elokuuta 1902 Hiitola – 31. elokuuta 1941 Joutseno) oli suomalainen jääpallomaalivahti 1920-luvulla. Ammatiltaan hän oli konttoristi. Hän haavoittui kuolettavasti elokuussa 1941 jatkosodan hyökkäysvaiheessa.

Heikki Anttonen edusti aluksi jääpallossa Viipurin NMKY:ta, mutta siirtyi vuonna 1924 Susien riveihin ja olikin sen jälkeen voittamassa viittä Suomen mestaruutta ja kahta SM-hopeaa silloisen suomalaisen jääpallon huippuseuran riveissä. 

Jääpallon lisäksi Anttonen kilpaili Viipurin Urheilijoissa keskimatkojen juoksijana. Hän saavutti vuonna 1927 800 metrillä ajan 2.01,9. Työtehtävissä Anttonen työskenteli ensin konttoristina Viipurin poliisilaitoksen osoitetoimistossa, mutta siirtyi myöhemmin Enso-Gutzeitin palvelukseen Ensoon. Marraskuussa 1936 paikkakunnalla perustettiin uusi urheiluseura Ylä-Vuoksen Palloseura, jonka ensimmäisessä johtokunnassa hän oli mukana.

Heikki Anttonen oli mukana talvisodan alkuvaiheessa panssarintorjuntatykistössä, josta hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi Karjalankannakselle. Hän haavoittui maaliskussa 1940 juuri ennen talvisodan loppua. Jatkosodassa hän palveli JR 49:ssä, mutta haavoittui vakavasti Vuoksen ylityksessä Vuosalmella 21. elokuuta 1941 ja kuoli Joutsenon sotasairaalassa 10 päivää myöhemmin.

Saavutuksia
-----------

**Jääpallo:**

* viisi SM-kultaa 1925, 1926, 1927, 1929 ja 1930
* kaksi SM-hopeaa 1924 ja 1928

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arponen, Antti O.; Kasila, Markku; Peltola Veli-Matti: *He antoivat kaikkensa – Viime sodissa menehtyneet suomalaiset mestariurheilijat*, s. 239-240. Auditorium, 2014. ISBN 978-952-7043-03-5.
2. ↑  Anttinen, Pekka: *Karjalan narukerä kierii - viipurilaisen jääpallon historia*, s. 18-22,31. Cosmoprint, 2010.
**Harmaakuvemyyrä** (*Myodes rufocanus*, entinen nimi *Clethrionomys rufocanus*) on pohjoinen yleinen myyrälaji. Se esiintyy hyvin erilaisissa biotoopeissa soiden laitamilta ja lehdoista tunturien kivilouhikkoihin. Kannan suuruudessa on huomattava, 4–5 vuoden mittainen sykli.

Suomessa laji on rauhoitettu.

Levinneisyys
------------

Harmaakuvemyyrän levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian pohjoisosista Venäjälle Siperian poikki ja sieltä edelleen Kamtšatkalle ja Sahalinille sekä Japaniin, Mongoliaan, Kiinaan ja Koreaan asti.

Suomessa harmaakuvemyyrän yhtenäisen levinneisyyden eteläraja kulkee Perämeren pohjukasta Kuusamoon.

Tuntomerkit
-----------

Harmaakuvemyyrän ruumiin pituus on 6,5–13,5 senttiä, häntä 2–4 senttiä ja paino 10–60 g. Sen selän väritys on punaruskea, kyljet hopeanharmaat ja vatsa vaaleanharmaa.

Elintavat
---------

Harmaakuvemyyrä on aktiivisimmillaan hämärän aikaan, mutta liikkuu kaikkina vuorokauden aikoina. Se tekee aluskasvillisuuden joukkoon käytäviä ja kiipeilee vähemmän kuin muut sukunsa edustajat, metsämyyrä ja punamyyrä. Harmaakuvemyyrä on myös hyvä uimari.

Lisääntyminen
-------------

Harmaakuvemyyrän poikueessa on yleensä 4–7 poikasta. Kantoaika kestää 18–19 päivää, ja nuoret yksilöt ovat sukukypsiä jo 30–60 päivän ikäisinä. Lisääntymiskausi vaihtelee asuinalueen eri osissa. Kevään ensimmäiset poikaset voivat lisääntyä suotuisissa oloissa jo samana kesänä, mutta jos myyriä on tiheässä, sukukypsäksi varttuminen viivästyy.

Pesänsä harmaakuvemyyrä tekee sammalmättääseen, maan- tai kivenkoloon tai varvikkoon. Valtaosa harmaakuvemyyristä jää alle vuoden ikäisiksi, vanhimmat elävät 2-vuotiaaksi.

Ravinto
-------

Harmaakuvemyyrä on pääasiassa kasvinsyöjä. Se suosii vihreitä kasvinosia, kukintoja, marjoja, siemeniä ja puiden ja pensaiden kuorta. Japanissa ne syövät talvella bamburuokoa. Suomessa erityisesti mustikka on harmaakuvemyyrän keskeinen ravinnonlähde. Harmaakuvemyyrä ei juuri välitä jäkälistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sheftel, B. & Henttonen, H.: *Myodes rufocanus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 28.6.2014. (englanniksi)
2. ↑  Thomas Lilley: Harmaakuvemyyrä – *Myodes rufocanus* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. 1 2  Harmaakuvemyyrä *Luontoportti.com*. Viitattu 21.7.2015.
4. 1 2  Kaneko, Yukibumi & Nakata, Keisuke & Saitoh, Takashi & Stenseth, Nils Chr. & Bjørnstad, Ottar N.: The Biology of the Vole Clethrionomys rufocanus: a Review. *Hokkaido University*.  19.9.2009.  Arkistoitu 2.5.2013. Viitattu 11.11.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Valokuva CalPhotos

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q844638
* Wikispecies: Myodes rufocanus
* ADW: Myodes\_rufocanus
* BOLD: 73311
* CoL: 454QD
* EPPO: CLETRF
* EUNIS: 316375
* Fauna Europaea: 305608
* GBIF: 5706769
* iNaturalist: 74680
* ITIS: 970617
* IUCN: 4974
* MSW: 13000316
* NCBI: 527686

 |

 |
**Kolmperä** (ruots. *Kolmpers*) on Vanha-Espoon suuralueella oleva Espoon kaupunginosa, jonka samanniminen kylätaajama on välittömästi Ämmässuon jätteenkäsittelykeskuksen luoteispuolella Turunväylän ja Nupurintien eteläpuolella lähellä Kirkkonummen rajaa.

Järvet ja lammet
----------------

Kolmperän taajamassa alueen luoteiskulmassa on kolmikärkinen T-kirjaimen muotoinen mutkitteleva järvi Kolmperä, josta alue on saanut nimensä. Järven eteläinen kärki on Kirkkonummen puolella. Lähin asutus Kirkkonummen puolella on Laitamaalla ja sen eteläpuolella Kauhalassa.

Kaakkoiskulmilla Forsbackan alueella ovat Svartbäckträsket, johon Mustapuro laskee vetensä Nupurinjärvestä pohjoisesta päin. Puro jatkaa edelleen, mutkitellen, edellisen järven kaakkoispuolella olevaan Kvarnträskiin, joka on niukin naukin Espoonkartanon puolella.

Kvarnträskistä puro jatkaa juoksuaan järven itälaidalta edelleen itään pienehköön Dämmanin tekojärveen, jossa Espoon kaupungilla on Myllärinmäellä yksi vedenottopaikka – Espoo ottaa vesijohtovetensä joko täältä, tai alati enenevässä määrin Päijännetunnelista. Dämmanin laskuoja on järven luoteispuolella, ja siitä vesi virtaa Gumbölen puolelle. Dämmanin keskiosassa sijaitsee saari. Dämmanin pohjoispuolella Backåkerin vaiheilla on kaksi pientä lampea, joista toisessa on saari.

Kolmperän pohjoisosassa sijaitsee pieni Kakarlampi, jota ympäröi kuusitoistahehtaarinen luonnonsuojelualue.

Kolmperän vesi on puhdasta. Kolmperään ei ole koskaan päästetty suoria likavesiä eikä lannoitevesiä. Järven syvyys on keskimäärin noin 3 metriä. Järven rannalla ja sen lähistössä (järven pohjois-, itä- ja kaakkoispuolella) on ympärivuotista asutusta ja lisäksi kesäasukkaita. Kolmperässä toimii varsin aktiivinen kyläyhdistys, joka huolehtii yhteisistä liikunta-alueista ja pitää yhteyttä Espoon kaupunkiin. Vanhastaan Kolmperä on kuulunut Espoon Vanhaan Kartanoon, joka on rakentanut rannoille huviloita (Villan 1, Villan 2, Villan 3 jne...).

Espoossa on toinenkin Kolmperä-järvi. Se sijaitsee Nuuksiossa Karjakaivon lähellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Espoon viralliset kaupunginosat (PDF)  12.12.2012. Espoon Kaupunki.  Arkistoitu 28.7.2014. Viitattu 23.10.2014.
2. ↑  Espoon kaupunginosien pinta-alat *hri.fi*.  24.10.2014. HRI. Viitattu 24.10.2014.

Espoon suuralueet ja kaupunginosat

|  |  |
| --- | --- |
| Pohjois-Espoo | Bodom · Kalajärvi · Lahnus · Lakisto · Luukki · Niipperi · Perusmäki · Röylä · Vanhakartano · Velskola |
| Suur-Espoonlahti | Espoonlahti · Kaitaa · Latokaski · Nöykkiö · Saunalahti · Soukka · Suvisaaristo |
| Suur-Kauklahti | Espoonkartano · Kauklahti · Kurttila · Vanttila |
| Suur-Leppävaara | Karakallio · Kilo · Laaksolahti · Leppävaara · Lintuvaara · Lippajärvi · Sepänkylä · Viherlaakso |
| Suur-Matinkylä | Henttaa · Matinkylä · Olari |
| Suur-Tapiola | Haukilahti · Laajalahti · Mankkaa · Niittykumpu · Otaniemi · Pohjois-Tapiola · Tapiola · Westend |
| Vanha-Espoo | Espoon keskus · Gumböle · Högnäs · Järvenperä · Karhusuo · Karvasmäki · Kaupunginkallio · Kolmperä · Kuurinniitty · Muurala · Nupuri · Kunnarla · Nuuksio · Siikajärvi · Vanha-Nuuksio · Ämmässuo |
**Sándor Garbai** (27. maaliskuuta 1879 Kiskunhalas, Itävalta-Unkari – 7. marraskuuta 1947 Pariisi, Ranska) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin neuvostotasavallan pääministerinä maaliskuusta elokuuhun 1919.

Garbai oli alkujaan muurari Budapestissa. Hän liittyi Unkarin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (MSZDP) ja kuului sen johtoon. Hän perusti vuonna 1903 Unkarin rakennustyöläisten ammattiliiton ja toimi sen puheenjohtajana vuoteen 1919. Hän oli myös työläisten vakuutuslaitoksen ja työläisten vakuutusrahaston puheenjohtaja. Garbai valittiin vuonna 1917 kreivi Mihály Károlyin perustaman yleistä äänioikeutta ajaneen kansalaisjärjestön varapuheenjohtajaksi. Lokakuun 1918 vallankumouksen jälkeen Garbai toimi Unkarin kansallisen asuntoneuvoston johtajana. Hän asettui kannattamaan maaliskuussa 1919 tapahtunutta MSZDP:n ja Unkarin kommunistisen puolueen (KMP) yhdistymistä.

Kun Unkarin neuvostotasavalta perustettiin maaliskuussa 1919, Garbai valittiin hallituksena toimineen vallankumouksellisen hallitusneuvoston puheenjohtajaksi, mutta todellinen päätösvalta keskittyi ulkoministerinä toimineelle Béla Kunille. Neuvostotasavallan romahdettua sosiaalidemokraatti Gyula Peidl perusti 1. elokuuta 1919 työväenjärjestöjen hallituksen, jossa Garbai oli opetusministerinä, mutta tämä hallitus syrjäytettiin vain viisi päivää myöhemmin vastavallankumouksellisella kaappauksella. Budapestin vallanneet romanialaiset joukot vangitsivat Garbain, mutta hänet vapautettiin muutamaa kuukautta myöhemmin ja saatettiin Transilvaniaan.

Garbai eli loppuikänsä maanpaossa, vuosina 1920–1934 Wienissä Itävallassa, vuosina 1934–1938 Bratislavassa Tšekkoslovakiassa ja sen jälkeen Pariisissa Ranskassa. Hän vaikutti maanpaossa toimineissa sosiaalidemokraattisissa järjestöissä ja tuomitsi bolševismin. Toisen maailmansodan jälkeen häntä kiellettiin palaamasta Unkariin. Garbai kuoli vuonna 1947 Ranskassa. Unkarin kansantasavallan viranomaiset tuomitsivat vuonna 1965 postuumisti hänen toimintansa maanpakovuosina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wojciech Roszkowski & Jan Kofman: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century*, s. 1919–1920. Routledge 2016. Google Books (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sándor Garbai** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Heikki Taipale** (19. toukokuuta 1963 Pori – 26. toukokuuta 2017 Hollola) oli suomalainen yrittäjä ja ravihevosten kasvattaja. Hän tuli tunnetuksi Aromipesä-haudutusastian ja Passeli-yritysohjelmistojen markkinoijana. Vuonna 2011 Taipale myi Passeli-ohjelmistoja tuottaneen Solanum-yrityksensä norjalaiselle Vismalle ja oli koko maan verotiedoissa vuoden suurituloisin.

Porissa syntynyt Taipale asui Hollolassa. Hänen omistamansa hevostila sijaitsee Ruotsin Enköpingissä, mutta hänellä oli hevosia myös Suomessa ja Ranskassa. Ruotsiin rekisteröity perheyritys *Journey Hästar AB* omistaa edelleen useita hevosia.

Lähteet
-------

1. ↑  Lehdet: Aromipesän ja Passeli-ohjelmiston kehittäjä Heikki Taipale on kuollut, Helsingin Sanomat 26.5.2017.
2. ↑  Heikki Taipale nousi Passeli-kaupalla Suomen kovatuloisimmaksi, Yle Uutiset 1.11.2012. Viitattu 27.5.2017.
3. 1 2  Lind, Harri: Heikki Taipale on kuollut, Hevosurheilu 26.5.2017.
4. ↑  travsport.se: Journey hästar, ägda hästar *sportapp.travsport.se*. Viitattu 2.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Henkilöhaastattelu Hevosurheilu-lehdessä
Lotta Backlund
**Lotta Maria Johanna Backlund** (s. 14. lokakuuta 1980 Budapest, Unkari) on televisiotuotantoyhtiö Warner Bros. International Television Production Finlandin *Head of Development*. Hän on ollut myös suomalainen stand up -koomikko, televisiotoimittaja ja poliitikko.

Backlund on toiminut muun muassa Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksessa ja oli kokoomuksen ehdokas vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Backlund oli Suomen YK-nuorisodelegaatti vuonna 2006.

Keväällä 2007 Backlund esiintyi lyhytikäiseksi jääneen *Kuka, mitä, häh?* -ohjelman vakiokeskustelijana. Hän oli NRJ-radiokanavan aamuohjelman juontaja maaliskuusta 2006 marraskuuhun 2007. Backlund on juontanut myös humoristista *B-studio*-ajankohtaisohjelmaa Nelosella yhdessä Steen1:n kanssa. Vuodesta 2012 Backlund on toiminut kehityspäällikkönä ja tuottajana Eyeworks Finland -televisiotuotantoyhtiössä, jonka myöhemmin osti Warner Bros. International Television Productions. 

Backlund julkaisee viikoittaista *Backlund & Lange* -podcastia yhdessä Miina Langen kanssa. Backlund toimi vuonna 2017–2018 Helsingin pormestari Jan Vapaavuoren poliittisena erityisavustajana. Toukokuusta 2021 Backlund on toiminut peliyhtiö Rovion viestintäpäällikkönä.

Vuonna 2018 Backlund valittiin Audiovisual Producers Finlandin eli APFI ry:n varapuheenjohtajaksi.

Lähteet
-------

* Tuomela, Minna: Lotta Backlund.  *V-lehti*, 2006, nro 9. Artikkelin verkkoversio.
* Eyeworks Finland (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Pajala, Lasse & Lagerbohm, John (toim.): *Kuka kukin on. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2011*, s. 73. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Backlund&Lange Podcast *SoundCloud*. Viitattu 15.8.2018. (englanniksi)
3. ↑  Koomikkotähti Lotta Backlund sai 10 000 euron mätkyt – käyttää ovelaa taktiikkaa verosuunnittelussa  31.10.2017. iltasanomat.fi. Viitattu 31.10.2017.
4. ↑  Aapo Siippainen: Lotta Backlund jätti työt Jan Vapaavuoren erityisavustajana *Helsingin Uutiset*.  17.5.2021. Viitattu 19.5.2021.
5. ↑  Av-alan uusi tuottajayhdistys – Audiovisual Producers Finland – APFI ry - APFI *APFI*.  1.8.2018. Viitattu 15.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Lotta Backlundin blogi
* Lotta Backlund Twitterissä

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Hufvudstadsbladet

 |

 |
**San Lorenzo Tenochtitlán** oli muinainen intiaanien rakentama temppelikeskus Etelä-Meksikossa. Paikalta on löydetty monia kivipäitä, joista seudun muinaiset asukkaat olmeekit parhaiten tunnetaan. San Lorenzo kukoisti noin 1200-900 eaa. Se oli varhaisin suuri olmeekkien keskus. 

Alueelle oli ennen sen tuloa paikalliseksi keskukseksi vuosisatoja kestänyt paikallaan pysvä maanviljelyasutus ja läheisessä El Manatissa noin 1600 eaa. uhrikeskus. El Manatissa oli uhripaikkana käytetty suo.

San Lorenzo rakennettiin noin 700 ha laajuiselle kummulla, ja sen ydinkeskusta kattoi 55 ha. Kumpua muotoiltiin noin 2 miljoonaa tonnilla maata, joka kannettiin paikalle koreilla. Huippukaudella siellä asui 5500 ihmistä, ja ympäristö mukaan lukien 13 000 ihmistä.

San Lorenzon aikona olmeekkikulttuurin vaikutus levisi laajalle Mesoamerikassa.
Noin 900 eaa. paikka käytännöllisesti katsoen hylättiin. La Venta nousi olmeekkialueen keskuspaikaksi.

Vaiheet
-------

San Lorenzossa ja sen ympäristössä 1960-luvulla kaivauksia johtaneet arkeologit Michael Coe ja Richard Diehl määrittivät kahdeksan eri asutusvaihetta: 

* Esi-olmeekkien ensimmäinen muotoutumisjakso
	+ Ojochi-vaihe n. 1750–1550 eaa.
	+ Bajío-vaihe n. 1550–1450 eaa.

* Varhainen muotoutumisvaihe Chicharras (n. 1450–1400 eaa.), olmeekkityyliä muistuttavaa esineistöä ilmestyy

* San Lorenzo-vaihe (n. 1400–1000 eaa.), jolloin San Lorenzo -kaupunki on voimissaan ja vaikuttaa laajalla

* Keskinen muotoutumisjakso, väestö vähenee
	+ Nacaste-vaihe (n. 1000–800 eaa.)
	+ Palangana-vaihe (n. 800–400 eaa.), 800 eaa. lähes autio, n. 600-400 eaa. uudelleenasutusta San Lorenzon ylätasangolla

* Myöhäinen muotoutumisvaihe Rémplas (n. 300–50 eaa.), autioituu uudelleen

* Varhais- ja keskiklassinen jakso
	+ Villa Alta-vaihe (800–1000 jaa.), asutus kasvaa uudelleen vaiheen lopulla

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:San Lorenzo Tenochtitlán
Metsätundraa, ilmakuva Venäjältä.
Ivvavikin kansallispuiston metsätundraa Kanadassa.
**Metsätundra** tai **puistotundra** on tundraa muistuttava kasvillisuustyyppi. Metsätundralla kasvaa tundramaista matalaa kasvillisuutta ja puita tai metsäsaarekkeita kasvaa vain paikoitellen harvakseltaan.

Metsätundra sijaitsee tundran ja boreaalisen vyöhykkeen eli taigan välissä suurimmaksi osaksi napapiirin pohjoispuolella. Venäjällä metsätundra alkaa Kuolan niemimaalta ja jatkuu Venäjän läpi Kolymajoelle. Metsätundravyöhykkeen leveys on noin 20–200 kilometriä.

Metsätundran lämpösumma (vuorokaudet, jotka ylittävät +5 °C) on alle 1 300 °C astevuorokautta. Sademäärä on alle 450 mm. Kasvukauden pituus on 90–110 päivää. Puiden siemenet eivät useimmiten ehdi tuleentua, koska kesä on siihen metsätundralla liian lyhyt. Se on kasvillisuusvyöhykkeistä soistunein ja palsasoita on runsaasti.

Metsätundralla kasvaa runsaasti alpiinisen tyyppisiä ruohovartisia kasveja ja saroja sekä heiniä. Sammalia ja jäkälää kasvaa tyypillisesti runsaasti. Puuvartisia kasveja metsätundralla kasvaa yli 90 lajia: pääasiassa varpuja, mutta myös matalia pensaita. Puista metsätundralla kasvaa siperianlehtikuusia (*Larix sibirica*), siperiankuusia (*Picea obovata*) ja metsähaapaa (*Populus tremula*).

Metsätundra oli yleinen kasvillisuustyyppi jääkaudella. Sitä pidetään vain osin arktisena eli hemiarktisena. Suomessa metsä- tai puistotundraa vastaa lähinnä hemioroarktinen vyöhyke, jossa kasvaa harvakseltaan tunturikoivua ja vaivaiskoivua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pohjoinen luonto: yleistä *Oulu.fi*. Viitattu 14.7.2019.
2. 1 2 3  Metsätundra *Venäjän metsienhoito – verkko-oppimateriaali*. Viitattu 14.7.2019.
**Yläarktinen alue** on tundran pohjoisosa, joka on lähinnä polaariaavikkoa tai arktista puoliaavikkoa. Jäätiköiden ulkopuolista yläarktista aluetta luonnehtii kasvillisuuden ja eläimistön niukkuus. Tyypillistä yläarktista aluetta on Grönlannin pohjois- ja luoteisrannikoilla. Yläarktisella alueella viihtyvät muun muassa naali, myskihärkä ja susi.

Yläarktiset Huippuvuoret
------------------------

Eräs määritelmä laskee yläarktiseksi alueen, jolla heinäkuun keskilämpötila on 4–8 °C. Tällöin yläarktiseksi luettaisiin Huippuvuoret. Siellä kasvukausi on noin 100 vuorokautta. Yleensä yläarktisella alueella kasvaa sammalia ja jäkäliä, ellei se ole polaariaavikkoa tai jäätikköä. Putkilokasvilajeja on vähän ja niitä kasvaa vain 20 prosentilla pinta-alasta. Esimerkiksi Huippuvuorilla kasvaa vain 164 alkuperäistä ja seitsemän ihmisen tuomaa lajia. Kasvit kasvavat parhaimmillaankin 30 cm:n korkuisiksi. Yläarktisen alueen kasvillisuus on lähinnä saroja, heiniä, napaunikon (*Papaver dahlianum*) kaltaisia kukkakasveja ja lapinvuokkoa (*Dryas octopetala*). Huippuvuorilla elää suurista nisäkkäistä vain huippuvuortenpeuroja, jääkarhuja ja naaleja. Toisaalta Huippuvuorilla eivät ole menestyneet myskihärkä, napajänis ja jänis. Linnuista Huippuvuorilla viihtyvät säännöllisimmin muun muassa lokit, kihut ja jotkin kahlaajat.

Yläarktisen alueen biomeja
--------------------------

| Biomi | Kasvibiomassa g/m² | Nettotuotanto g/m² | Maannos/kasvisuhde | Maannos/nettotuotanto-suhdesuhde | Kasvibiomassa/nettotuotanto-suhde | Osuus aktisesta alueesta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Polaariaavikko | 20 | 2 | 1 | 10 | 20 | 2,0 % | 15 |
| Yläarktinen puoliaavikko | 1 030 | 250 | 35 | 4,1 | 29 | 7,1 % | 8 |
| Märkä, mutainen sara-alue | 21 000 | 750 | 140 | 28 | 150 | 5,4 % | 2 |

Lähteet
-------

* *Pohjois-Euroopan luonto*, Eeva-Liisa Hallanaro, ym. Edita 2002, ISBN 92-893-0636-X, s. 200
* *Valoa ja kaamosta*, Claes Bernes. Pohjoismaiden ministerineuvosto, Kööpenhamina 1996, s. 62. ISBN 92-9120-900-7, ISSN 0903-7004.

### Viitteet

1. ↑  Definitions of the Arctic
2. 1 2  Hallanaro, ym. 2002, s. 200
3. ↑  Terry V. Callaghan: Arctic Tundra and Polar Desert Ecosystems (pdf) (Table 7.10. Soil organic matter, plant biomass, and net primary production (NPP) in the primary arctic ecosystem types (after Jonasson et al. 2001; based on data from Bliss and Matveyeva, 1992 and Oechel and Billings, 1992).) *acia.uaf.edu*.  Arkistoitu 9.5.2008.  (englanniksi)
Silkkihämähäkki
**Araknologia** eli **hämähäkkitutkimus** (*Arachnida*) on hämähäkkieläimiä koskevaa tieteellistä tutkimusta. Alan tutkimuskohteisuun kuuluu hämähäkkien lisäksi muita selkärangattomia eläimiä, kuten skorpioneja. Hämähäkkieläimä ovat hämähäkkien ja lukkien lisäksi punkit, valeskorpionit, skorpionit, arolukit, siimaskorpionit, skorpionilukit, huppuhämähäkit, suomenkielistä nimeä vailla oleva *Schizomida* sekä viisi tunnettua fossiilista lahkoa. Hämähäkkieläimet kuuluvat niveljalkaisten (*Arthropoda*) pääjaksoon.

Araknologian tutkijoita kutsutaan araknologeiksi. Araknologien tehtävinä on luokitella ja nimetä lajeja, sekä tutkia niiden käyttäytymistä ja elintapoja.*lähde?*

Suomessa on tavattu noin 650 hämähäkkien (*Araneae*) lajia, kun koko maailmassa niitä tunnetaan yli 40 000. Punkkeja (*Acari*) voi olla maailmassa enemmänkin, mutta niitä tunnetaan huonommin, yli 20 000 lajia.

Katso myös
----------

* Araknofobia

Lähteet
-------

1. ↑  Finto: KOKO: araknologia *finto.fi*. Viitattu 21.11.2023.
2. ↑  Eläintiede:araknologia – Tieteen termipankki *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 21.11.2023.
3. 1 2 3  ueflibrary: Hämähäkkieläimiä käsittelevää kirjallisuutta Joensuun kampuskirjastossa *UEF Library*.  2.5.2014. Viitattu 21.11.2023. (englanniksi)
4. ↑  Morell Lundorff, Sonja: Kuulu hämähäkkilaji tappaa supermyrkyllä *Tieteen Kuvalehti*.  7.2.2022. Viitattu 21.11.2023.
Agronomitalon julkisivu Kasarmitorille.
**Agronomitalo** (aikaisemmin **Lääkäreiden talo**) on vuonna 1901 valmistunut kansallisromanttis–jugendtyylinen, alkujaan asuinrakennukseksi valmistunut kivitalo Helsingin Kaartinkaupungissa. Rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Gesellius, Lindgren, Saarinen. Pohjoisen Makasiinikadun ja Fabianinkadun kulmaan valmistuneeseen taloon asettautuivat asumaan lääkärit, jotka pitivät vastaanottojaan talon suurissa huoneistoissa. Talossa oli myös pienempiä huoneistoja.

Julkisivua koristavat sammakko- ja hirviöveistokset.
Kulmatontin, jolla oli tuolloin puutalo, ostivat vuonna 1898 veljekset Axel, Georg ja Ernst Ehrnrooth. Georg ja Ernst Ehrnrooth myivät osuutensa kahdelle lääkärille, Axel Holmbergille ja Wilhelm Zilliacukselle. Taloon muutti muitakin lääkäreitä, jotka paitsi asuivat siellä myös pitivät talossa vastaanottoaan. Lääkäreiden huoneistot olivat isoja, 150–300 neliöisiä. Pienemmissä huoneistoissa asui keskiluokkaan ja työläisiin kuuluvia.

Talon asukkaisiin kuului muun muassa Nikolai Bobrikovin leikannut kirurgi Richard Faltin sekä rakennuksessa valmistavaa koulua pitäneet sisarukset Annie ja Bertha Edelfelt, joiden isä oli arkkitehti Carl Albert Edelfelt ja Albert-veli taidemaalari.

Agronomiliitto osti rakennuksen vuonna 1953, rakennuksessa on muun muassa liiton toimisto. Omistajanvaihdoksen myötä rakennuksen nimi vaihtui Lääkäreiden talosta Agronomitaloksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Agronomitalo Agronomiliitto ry. Viitattu 25.7.2014.
2. 1 2 3  Fabianinkatu 17: Viisi kerrosta historiaa.  *Kirkko & kaupunki*, 7.9.2005.  Helsingin seurakuntayhtymä. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.7.2014.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Mäkinen, Riitta: *Yksi talo, tuhat tarinaa: Agronomitalon historia 1901–2001*. Helsinki: Agronomiliitto, 2001. ISBN 951-96301-4-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Agronomitalo** Wikimedia Commonsissa
**Angela East** on brittiläinen sellisti. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen, aloitti musisoinnin 4-vuotiaana ja sai 14-vuotiaana Arts Councilin Suggia-palkinnon, jonka turvin pääsi opiskelemaan Muriel Taylorin johdolla. Tämän jälkeen hän lähti Royal Academy of Musiciin opiskelemaan ensin Derek Simpsonin, sittemmin André Navarran ja Christopher Buntingin johdolla.

Esiinnyttyään alun perin nykyaikaisen sellon soittajana East hankki vuonna 1979 barokki-instrumentin varhaisen musiikin tunnettavuutta edistäneen liikkeen inspiroimana. Hän pääsi esiintymään John Eliot Gardinerin johtaman English Baroque Soloists -kokoonpanon kanssa muun muassa La Scalaan, Sydneyn oopperataloon ja Carnegie Halliin. East perusti vuonna 1990 monisoittimisen The Revolutionary Drawing Room -kokoonpanoon, joka teki kahdeksan levytystä Luigi Boccherinin ja Gaetano Donizettin jousikvarteteista CPO Records -levymerkille. Stanley Sadie valitsi yhden näistä levyistä *Gramophone*-lehden *Critics' Choice* -tunnustuksen saajaksi.

East on myös pitänyt resitaaleja ja toiminut vuodesta 1997 barokkiyhtye Red Priestin jäsenenä. Hän on pitkään opettanut yksityisesti. Hän on esiintynyt kaikkiaan sadoilla levytyksillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bach-Cantatas: Angela East


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Karjala – matkaopas** (Karjala Suomalainen Matkaopas) on Suomalainen matkaopas -sarjaan kuuluva kirja, jonka on kirjoittanut Markus Lehtipuu ja kustantanut Suomalainen matkaopas. Se sisältää pitäjäkohtaiset oppaat Karjalankannaksen, Laatokan Karjalan, Itä-Karjalan ja Vienan Karjalan alueilta, sekä lyhyemmän katsauksen Suomen nykyisen Karjalan alueelta. Lisäksi kirjassa esitellään alueella asuvien ihmisten elämää sekä neuvotaan matkaan liittyvissä käytännön asioissa, kuten rahan vaihtamisessa ja viisuminen hakemisessa.

Kirjasta on vuoteen 2017 mennessä julkaistu kahdeksan painosta, joista seitsemän ensimmäistä on myyty loppuun. Vuonna 2004 sille julkaistiin myös rinnakkainen teos *Kannas Suomalainen Matkaopas*. Vuonna 2011 eli kuudennesta painoksesta lähtien kirja julkaistiin taas nimellä Karjala, jossa Kannas oli yhdistetty muun Karjalan kanssa yhdeksi kirjaksi.

* 2000 – 1. painos, 384 sivua
* 2001 – 2. painos 384 sivua
* 2002 – 3. painos 736 sivua
* 2003 – 4. painos 736 sivua
* 2005 – 5. painos 768 sivua
* 2011 – 6. painos 496 sivua
* 2017 – 7. painos 480 sivua
* 2017 – 8. painos 480 sivua

Lähteet
-------

1. ↑  Kirjan nimi Fennica-tietokannassa.
2. ↑  Kustantajan kotisivut, viitattu 7.10.2016
3. ↑  Lehtipuu, Markus: *Karjala-matkaopas*, 1. painos. 2000.
4. ↑  Lehtipuu, Markus: *Karjala Suomalainen Matkaopas*, 8. painos, lokakuu 2017
5. ↑  Lehtipuu, Markus: *Kannas-matkaopas*, 1. painos. 2004.
6. ↑
**Hjalmar Öhrnberg** (21. marraskuuta 1863 – 31. lokakuuta 1940 Tampere) oli suomalainen kirjapainonomistaja ja -johtaja.

Öhrnberg kävi Suomalaisen alkeiskoulun Käkisalmessa ja hän tuli jo 12-vuotiaana vuonna 1876 oppilaaksi Weilin & Göösin kirjapainoon Jyväskylään. Taiturintodistuksensa hän sai vuonna 1883. Hän oli sitten muutamia vuosia työssä Helsingissä Frenckellin, Hufvudstadsbladetin ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapainoissa kunnes hän valittiin Hämeenlinnassa sijainneen Hämäläinen-lehden kirjapainon faktoriksi ja lehden apulaistoimittajaksi. Vuonna 1897 Öhrnberg muutti Tampereelle Tampereen Uutiset-lehden kirjapainon johtaksi. Hän siirtyi vuonna 1906 Luukkonen & Kumpp. kirjapainoon ja vuonna 1911 hän tuli Tampereen Sanomain painon ylifaktoriksi. Öhrnberg oli 1912–1918 Tampereen Sanomat-lehden isännöitsijänä. Öhrnberg osti vuonna 1918 Tampereelta J. F. Olanin kirjapainon, joka siitä lähtien on toiminut Kirjapaino Hermeksen nimellä.

Öhrnberg kuului Suomen Graafillisen Teollisuuden Harjoittajain Liiton johtokuntaan ja hän toimi Tampereen Kirjaltajayhdistyksen puheenjohtajana sekä Tampereen Faktoriklubin puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Hufvudstadsbladet, 01.11.1940, nro 297, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Päivästä päivään. 70 vuotta, Helsingin Sanomat, 21.11.1933, nro 314, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kirjanpainaja Hj. Öhrnberg 70-vuotias, Aamulehti, 21.11.1933, nro 314, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kirjapaino Hermes