recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Riippumaton Työläinen** (vuonna 1931 **Työläinen** ja vuonna 1932 **Suomen Työläinen**) oli Helsingissä vuosina 1928–1932 ilmestynyt Suomen Riippumattoman Työväenjärjestön ja sen seuraajan Suomen Kansallisen Työväenpuolueen äänenkannattaja.

Suomen Riippumaton Työväenjärjestö oli työnantajien rahoittama "valkoisen työväen" hanke, jonka tehtävänä oli vastustaa vasemmistolaista ammattiyhdistysliikettä, sosialismia ja kommunismia. Syksyllä 1928 aloittanut *Riippumaton Työläinen* ilmestyi kerran viikossa, kunnes kesällä 1930 järjestön sisäisten ristiriitojen takia siitä irtautui Vapaa Työväenliitto, joka perusti oman äänenkannattajan *Vapaan Työn*. *Riippumaton Työläinen* alkoi ilmestyä uudelleen marraskuussa "työväen puolueettoman ammatillisen liikkeen äänenkannattajana".

Vuoden 1931 lopussa lehden seuraajana ilmestyi kolme numeroa *Työläinen*-nimistä lehteä, joka ilmoitti olevansa vasta perustetun Suomen Kansallisen Työväenpuolueen äänenkannattaja. Se nimettiin vuoden 1932 alussa *Suomen Työläiseksi*, joka ilmestyi vuoden loppuun saakka vähän useammin kuin kahdesti kuukaudessa.

Lehden päätoimittajina työskentelivät A. Kalliokoski (1928), Severin Sampo (vastaava toimittaja 1928–1930), Gunnar Sandberg (1930) ja Jaakko Jalo-Kivi (1931–1932).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 316. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 236. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Riippumaton Työläinen* (1928–1930) digitoituna Kansalliskirjastossa
* *Riippumaton Työläinen* (1930–1931) digitoituna Kansalliskirjastossa
* *Työläinen* (1931) digitoituna Kansalliskirjastossa
* *Suomen Työläinen* (1932) digitoituna Kansalliskirjastossa
*Tämä artikkeli kertoo Ranskan kunnasta. Brasilialaisesta jalkapalloilijasta kertoo artikkeli Antony (jalkapalloilija).*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Antony** on Ranskan kunta Pariisin eteläisellä esikaupunkivyöhykkeellä. Matkaa Antonyn keskustasta Pariisin keskustaan on noin 11 kilometriä. Antony kuuluu Hauts-de-Seinen departementtiin ja on samannimisen arrondissementin keskuspaikka. Antonyssa on arviolta 61 603 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 9,56 neliökilometriä.

Maantiede
---------

Antony sijaitsee kolmen departementin – Essonnen, Hauts-de-Seinen ja Val-de-Marnen yhtymäkohdassa. Sen naapurikunnat ovat pohjoisessa Sceaux, koillisessa Chevilly-Larue, idässä Fresnes, kaakossa Wissous, etelässä Chilly-Mazarin, lounaassa Verrières-le-Buisson ja luoteessa Châtenay-Malabry.

Antonyn läpi virtaa Seinen sivujoki Bièvre.

Historia
--------

1900-luvun alussa Antony oli vielä maaseutumainen mutta kaupungistui nopeasti maailmansotien välillä ja kasvatti asukaslukuaan neljästä tuhannesta pariinkymmeneen tuhanteen. 1960-luvulla väkiluku nousi nopeasti 50 tuhanteen Algerian itsenäistymisen myötä kotiutuneen väestön myötä. Vuoden 2012 väestölaskennassa Antonyn asukasluku oli 61 624.

Palvelut
--------

Antonyssä toimii Île-de-Francen suurin yksityissairaala sekä monia kouluja ja oppilaitoksia, muun muassa katolinen ja juutalainen koulu sekä vuonna 1961 perustettu kokeellinen L’École nouvelle d'Antony. Ammattioppilaitos École Jean Trubert & Arc en Ciel antaa opetusta muun muassa sarjakuvien teossa.

Liikenne
--------

Antonyn rautatieasema.
Antonyssä on viisi RER-junien B-linjan asemaa. Niistä Croix de Bernyn asema tarjoaa yhteyden myös uuteen pikabussireittiin omine bussikaistoineen. Vuonna 2020 asemalta on määrä päästä myös Antonystä Clamartiin kulkevien raitiotievaunujen kyytiin. Myös RER-junien C-linjan Massy–Pontoise-haara kulkee Antonyn läpi.

Antony sijaitsee lähellä Orlyn lentoasemaa ja sinne pääsee Antonystä omalla junallaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Citypopulation.de: France: Hauts-de-Seine *citypopulation.de*. Viitattu 26.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antony** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hauts-de-Seinen kunnat |
| --- |
|  |
| Antony · Asnières-sur-Seine · Bagneux · Bois-Colombes · Boulogne-Billancourt · Bourg-la-Reine · Châtenay-Malabry · Châtillon · Chaville · Clamart · Clichy · Colombes · Courbevoie · Fontenay-aux-Roses · Garches · La Garenne-Colombes · Gennevilliers · Issy-les-Moulineaux · Levallois-Perret · Malakoff · Marnes-la-Coquette · Meudon · Montrouge · Nanterre · Neuilly-sur-Seine · Le Plessis-Robinson · Puteaux · Rueil-Malmaison · Saint-Cloud · Sceaux · Sèvres · Suresnes · Vanves · Vaucresson · Ville-d’Avray · Villeneuve-la-Garenne |
|  |
| luettelo kunnista |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Antony, Hauts-de-Seine & fr:Antony
**Tarragona** on kaupunki Etelä-Kataloniassa, Espanjassa, Välimeren rannalla. Se on samannimisen maakunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on noin 131 000 (2015). Camp de Tarragonan alueella (2700 km²) asuu noin 500 000 henkilöä (2012).

Tarragona on yksi Espanjan ja koko Välimeren alueen tärkeimmistä satamakaupungeista.

Tarragonassa sijaitsee Universitat Rovira i Virgili -yliopisto.

Rooman vallan aikana kaupungin nimi oli Tarraco ja se oli *Hispania Tarraconensis* -maakunnan pääkaupunki, sekä yksi koko Rooman valtakunnan tärkeimpiä kaupunkeja itse Rooman jälkeen.

Tarragonan perusti Scipio Africanus toisen puunilaissodan aikana. Tarragonan merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat sekä roomalainen amfiteatteri että katedraali, joka on sekoitus romaanista ja goottilaista tyyliä ja jonka rakennustyöt aloitettiin vuonna 1184. Kaupungin tuntumassa on myös roomalaisten rakennuttama vesijohto, akvedukti, Acueducto de Les Ferreres, joka monien muiden Tarragonan arkeologisten kohteiden tavoin on nimetty Unescon maailmanperintöluetteloon.

Modernimpaa kulttuuria kaupungissa edustaa sen lähettyvillä sijaitseva Universal Studiosin teemapuisto *Port Aventura*.

Kuvia
-----

* Tarragonan katedraaliTarragonan katedraali
* KaupungintaloKaupungintalo
* Roomalainen akvedukti (Pont del Diable)Roomalainen akvedukti (Pont del Diable)
* Roomalainen amfiteatteriRoomalainen amfiteatteri
* Plaça del FòrumPlaça del Fòrum
* Rambla NovaRambla Nova
* Font del Centenari, Rambla NovaFont del Centenari, Rambla Nova
* Arkeologinen museoArkeologinen museo

Lähteet
-------

1. ↑  Instituto Nacional de Estadística
2. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Matkaopas aiheesta Tarragona Wikivoyagessa (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tarragona** Wikimedia Commonsissa

* Tarragonan verkkosivut – sisältää mm. virtuaalisen kävelyretken kaupungin muureilla (*Passeig Virtual per les Muralles i el Camp de Mart*). (katalaaniksi)
* Tarragonan historiallisen museon verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Kreikan maastopalot 2023** vaivasivat Kreikkaa erityisesti heinä-elokuussa 2023. Paloja riehui varsinkin Keski-Kreikassa, Länsi-Traakiassa, Ródoksella ja Korfulla. 26. elokuuta mennessä paloissa oli tuhoutunut yhteensä noin 161 008 hehtaaria maata ja niissä oli vapautunut noin 7,93 miljoonaa tonnia hiilidioksidia.

Maastopalot alkoivat pitkän helleaallon jälkeen. Sitä kuvattiin pisimmäksi heinäkuun aikaiseksi helleaalloksi vuosikymmeniin, ja sen aikana lämpötila nousi 46 °C.

Ródoksen maastopaloja satelliittikuvassa 23. heinäkuuta 2023.
18.–27. heinäkuuta palot tuhosivat Ródoksen saaren keski- ja kaakkoisosaa. Ne vaikuttivat noin 15 % saaren alueesta. Palaneen alueen koko oli 18 672 hehtaaria, ja paloissa tuhoutui 45 rakennusta. Palojen tieltä evakuoitiin noin 20 000 henkilöä. Evakuoinnit olivat Kreikan nykyhistorian suurimmat metsäpalojen vuoksi. Monet evakuoidut olivat turisteja. Kreikan valtio lupasi evakuoinnin kohteiksi joutuneille turisteille viikon ilmaisen loman maassa vuonna 2024. Heinäkuussa paloja oli myös muun muassa Attikan ja Boiotian rajaseudulla Dervenochóriassa, jossa tuhoutui noin 11 600 hehtaaria, sekä Korfun saaren koillisosassa, jossa tuhoutui noin 2 000 hehtaaria.

19. elokuuta puhkesivat laajat palot Länsi-Traakiassa Évroksen alueyksikön alueella lähellä Alexandroúpolin kaupunkia. Ne tuhosivat erityisesti suojeltua Dadián metsää. Alueen palo oli suurin Euroopan unionin alueella sen jälkeen, kun yhteiseurooppalainen maastopalojen seuranta aloitettiin vuonna 2000. Palaneen alueen koko oli ainakin 85 944 hehtaaria. Paloissa kuoli 20 ihmistä, joista 18 oli Kreikkaan Turkin rajan yli tulleita maahanmuuttajia. Elokuussa paloja oli myös muun muassa Párnitha-vuorella lähellä Ateenaa, jossa tuhoutui noin 6 433 hehtaaria, sekä Ándroksen saarella.

Samana vuonna oli lukuisia suuria maastopaloja myös muualla Euroopassa. Kreikan paloissa tuhoutunut alue vastasi noin 40 % kaikista eurooppalaisista palotuhoista. Kreikka sai palojen sammuttamiseen apua muun muassa seuraavista maista: Albania, Bulgaria, Kroatia, Kypros, Ranska, Romania, Ruotsi, Saksa, Serbia, Slovakia ja Tšekki. Useita henkilöitä pidätettiin joko epäiltynä palojen sytyttämisestä tai erilaisten laiminlyöntien vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  A visual guide to Greece’s deadly wildfires *The Guardian*.  1.9.2023. Viitattu 4.9.2023.
2. 1 2  Greek PM offers tourists affected by wildfires a free stay in Rhodes next year *The Guardian*.  2.8.2023. Viitattu 4.9.2023.
3. ↑  Greece in Flames: Monitoring the Dervenochoria Wildfire from Space *Copernicus*.  20.7.2023. Viitattu 4.9.2023.
4. 1 2 3  Φτάνει μια αναδάσωση για να επιστρέψει το δάσος της Δαδιάς; *News247*.  31.8.2023. Viitattu 4.9.2023.
5. ↑  Greece fires in maps and satellite images show extent of damage  27.7.2023. BBC. Viitattu 4.9.2023.
6. 1 2 3  Hundreds of firefighters battle raging Greek wildfires *The Guardian*.  27.8.2023. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kreikan maastopalot 2023** Wikimedia Commonsissa
{{{alt}}}Îles d’HyèresÎles d’Hyères Ranskan kartalla.
**Îles d’Hyères** on saariryhmä Ranskan Varin departementissa Hyèresin kunnassa. Saarista pinta-alaltaan ja asukasluvultaan suurin on Porqerolles, joka on myös saarista läntisin. Saaresta itään sijaitsevat pienet Île de Bagaud, Port-Cros ja kaikkein itäisin Île du Levant.

Historia
--------

Îles d’Hyèresin kartta vuodelta 1707.
Saariryhmän alkuperäinen nimitys oli Stokadit. Nimityksen antoivat kreikkalaiset, ja se viittasi saariryhmän jonomaisuuteen. Renessanssin aikana saaria kutsuttiin puolestaan nimellä *Îles d’Or* eli Kultasaaret. Saaren ensimmäisiä asukkaita olivat foinikialaiset ja heidän jälkeensä roomalaiset. Îles de Lérinsin saarilta saapui munkkeja 400-luvulla, ja he perustivat paikalle sivuluostarin. 600–1500-luvuilla saarille hyökkäsivät merirosvot ja saraseenit. Provencen herttua antoi saaret J. de Galbertille vuonna 1348 ja myöhemmin Frans I määräsi johanniitat muuttamaan saarelle. Porquerolle ja Port-Crosin saarille rakennettiin linnat vuonna 1531 ja Richelieu rakennutti vuonna 1634 Tour de’Éminencen, Fort de’Éstissacin ja Port-Martinin. Uudetkaan linnoitukset eivät estäneet saaria kokemasta tuhoja Espanjan perimyssodassa 1700-luvulla. Saaret olivat sotanäyttämönä jälleen Napoleonin aikana 1800-luvulla ja 1900-luvun maailmansodissa.

Lähteet
-------

* Klaus Bennewitz, Corinna Cacoveanu, Gerda Kurtz, Marianne Mehling ja Siglinde Summerer: *Provence ja Ranskan Riviera*. Otava, 1984. ISBN 951-1-13002-1.

### Viitteet

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Îles d’Hyères**.
1. 1 2  Bennewitz, Cacoveanu, Kurtz, Mehling ja Summerer 1984, s. 103
2. ↑  Bennewitz, Cacoveanu, Kurtz, Mehling ja Summerer 1984, s. 102
**Lehtijalkaiset** (Anostraca) on kidusjalkaisten luokkaan (Branchiopoda) kuuluva äyriäislahko. Toisin kuin muilla kidusjalkaisilla, lehtijalkaisilla ei ole ruumiin etuosaa suojaavaa selkäkilpeä (*carapax*). Ruumis on selvästi jakautunut etu-, keski- ja takaruumiiseen.

Lehtijalkaiset ovat yleensä suhteellisen suuria, 1–2 cm, enimmillään 15 cm. Niillä on varrelliset verkkosilmät ja lisäksi päälaella naupliussilmä. Keskiruumiissa on yleensä 11 jaoketta, joissa kaikissa on samanlaiset yksinkertaiset lehtijalat. Takaruumis on yksinkertaisen lieriömäinen ja sen päättää *telson*.

Sukupuolet ovat erilliset. Naaras kantaa munia keskiruumiin kahden viimeisen jaokkeen alla olevassa hautomataskussa.

Lehtijalkaiset elävät tyypillisesti tilapäisympäristöissä, kuten ajoittain kuivuvissa sade- tai sulamisvesilammikoissa tai suolajärvissä. Kuivan kauden yli ne selviävät kovakuorisina lepomunina, *kystoina*, jotka ovat itse asiassa jo kehityksensä aloittaneita alkioita. Ne heräävät henkiin noin 30 tunnin kuluttua veteen jouduttuaan. Munat leviävät helposti sekä tuulen että eläinten mukana.

Ryhmän tunnetuimpia edustajia ovat suolalehtijalkaiset (*Artemia*-suku), erityisesti *Artemia salina*, jotka luonnossa elävät hypersuolaisissa järvissä. Näiden lajien lepomunia myydään kasvatettavaksi mm. akvaariokalojen ruoaksi.

Lehtijalkaiset ovat kidusjalkaisten **Sarsostraca**-alaluokan ainoa nykyisin elävä lahko.

Suomen lehtijalkaiset
---------------------

Suomesta tunnetaan kaksi lehtijalkaislajia, ruijanlehtijalkainen *Polyartemia forcipata* ja pohjanlehtijalkainen *Branchinecta paludosa*. Molempia on Suomessa tavattu vain Lapin perukoilta. Skandinavian vuoristossa niiden levinneisyys ulottuu etelämmäksi.

Lähteet
-------

1. ↑  GBIF distribution maps: *Polyartemia forcipata*, *Branchinecta paludosa*


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q853383
* Wikispecies: Anostraca
* ADW: Anostraca
* AFD: Anostraca
* BOLD: 314
* BugGuide: 350346
* CoL: PP
* EoL: 269
* EPPO: 1ANOSO
* Fauna Europaea: 13254
* Fauna Europaea (new): 9d6383fe-e954-46c4-952f-f898835a3957
* Fossilworks: 133208
* GBIF: 544
* iNaturalist: 119123
* IRMNG: 12397
* ITIS: 83688
* NBN: NHMSYS0021049525
* NCBI: 6659
* NZOR: dc8c2b7d-f70c-4c3a-b720-c1693869ad25
* Plazi: FB7FA973-590A-FFA6-56C1-FC903FF9B025
* WoRMS: 148390

 |

 |
**Ryssänjiiri** on rakennustyössä käytettävää slangia ja tarkoittaa 90 asteen jiiriä, **suorajiiriliitosta**. 

Yleensä esimerkiksi ovien ja ikkunoiden listoituksissa käytetään 45 asteen jiiriä, joissa toisiinsa liitettävät listanpäät sahataan sahauspöydällä valmiiksi vinoon ja asennetaan paikalleen. Sahaus oikeaan kulmaan vaatii tarkkuutta. Suora jiiriliitos katkaistaan suoraan kulmaan, jolloin sahaajan ei tarvitse huomioida kuin sopiva pituus. Suora jiiri soveltuu ainoastaan poikkileikkaukseltaan suorakulmaisiin listoituksiin. Normaali 45 asteen vinojiiri soveltuu kaikille listatyypeille, riippumatta poikkileikkauksen monimuotoisuudesta.

Suorajiiriliitoksia käytetään paljon esimerkiksi ulkopuolisissa ikkunalaudoituksissa, muovi- ja metallilista-asennuksissa, sekä joskus ovipielilistoituksissa. Tyypillisesti liitosta käytettiin ennen vain vähempiarvoisissa kohteissa, kuten varastoissa ja autotalleissa, mutta se on yleistynyt 90-luvulta lähtien myös tavanomaisissa kohteissa. Syynä on helpompi mitoittaminen, nopeampi asentaminen ja jollakin listatyypillä hallitumman näköinen lopputulos. Suoran jiirin sauma on tarkoituskin jäädä näkyviin, jolloin pienet mitta- ja työvirheet eivät ole häiritseviä, toisin kuin vinojiirillä, jonka sauman tulisi aina olla tiivis.
*Hippolytoksen kuolema*, Jean-Baptiste Lemoyne (1679–1731)
**Hippolytos** (m.kreik. Ἱππόλυτος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Theseuksen ja joko Antiopen tai Hippolyten, hänen ensimmäisen vaimonsa, poika.

Theseus kuitenkin jätti ensimmäisen vaimonsa mennäkseen naimisiin Faidran, Minoksen tyttären, kanssa. Kuitenkin synnytettyään Theseukselle Akamaan ja Demofonin, hän rakastui lapsipuoleensa Hippolytokseen. Hippolytos kuitenkin pakeni kaikista Faidran yrityksistä maata hänen kanssaan, koska hän vihasi kaikkia naisia. Faidra, peläten Hippolytoksen antavan hänet ilmi isälleen, halkaisi makuuhuoneensa ovet, repi vaatteensa ja syytti poikapuoltansa päällekarkauksesta tämän isälle.

Theseus uskoi vaimoaan ja rukoili Poseidonia tuhoamaan poikansa, ja niin kun Hippolytos oli ajamassa vaunuillaan, Poseidon lähetti härän meren kuohuista. Valjakon hevoset säihkähtivät tätä, jolloin vaunut rikkoutuivat ja Hippolytos raahautui ohjaksiin sotkeutuneena kuoliaaksi. Faidra puolestaan hirtti itsensä hänen himonsa tultua julki.

Euripides kertoo tapauksen hieman toisin tragediassaan *Hippolytos*. Faidra kertoo rakkaudestaan Hippolytokseen hoitajalle, joka lupaa kertoa asiasta edelleen Hippolytokselle. Ennen kertomustaan hoitaja vannottaa Hippolytosta pysymään asiasta vaiti, mutta kuultuaan rakkaudentunnustuksen Hippolytos alkaa empiä, ja lopulta hän ja hoitaja eroavat hyvin sekavissa merkeissä. Faidran kuultua riskistä tulla paljastetuksi Theseukselle hän kirjoittaa itsemurhaviestin, jossa hän syyttää Hippolytosta väkisinmakuusta, ja tappaa itsensä. 

Theseuksen löydettyä vaimonsa ruumiin ja viestin hän käy asiasta kiihkeän keskustelun poikansa kanssa, joka ei kuitenkaan riko valaansa. Niin isä käyttää yhden Poseidon hänelle lupaamasta kirouksesta ja langettaa sen poikansa päälle. Hippolytos saa lähes surmansa valjakossaan, mutta Theseuksen oltua tyytyväinen tapahtuneeseen Artemis ilmoittaa hänelle totuuden. Ennen kuolemaansa Hippolytos antaa kuitenkin anteeksi isälleen.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.1.16 (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.1.18 (engl. käännös).
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.1.19 (engl. käännös).
4. ↑  Euripides: *Hippolytos* (engl. käännös (Arkistoitu – Internet Archive)).
**Margaret Mac Neil** (s. 26. helmikuuta 2000 Jiujiang, Kiina) on kanadalainen uimari, joka on menestynyt parhaiten perhosuinnissa. Hän on olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Mac Neil voitti Gwangjun MM-kilpailuissa 2019 kultaa 100 metrin perhosuinnissa sekä saavutti pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän voitti kultaa 100 metrin perhosuinnissa 0,05 sekunnin erolla kiinalaiseen Zhang Yufeihin sekä saavutti hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja pronssia 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Saman vuoden Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 50 metrin selkäuinnissa, 100 metrin perhosuinnissa, naisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja sekajoukkueiden 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä sekä hopeaa naisten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.

Mac Neil saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2022 hopeaa naisten ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviesteissä sekä pronssia naisten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti kultaa 100 metrin perhosuinnissa ajalla 56,36 sekä sai viesteissä kaksi hopea- ja kaksi pronssimitalia. Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa 50 metrin perhosuinnissa ajalla 24,64, 50 metrin selkäuinnissa maailmanennätysajalla 25,25 ja 100 metrin perhosuinnissa niin ikään uudella maailmanennätyksellä 54,05. Lisäksi hän saavutti kolme viestipronssia. Fukuokan pitkän radan MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti hopeaa 100 metrin perhosuinnissa ja pronssia 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.

Mac Neilin pitkän radan ennätys 100 metrin perhosuinnissa on 55,59 Tokion olympialaisista. Lyhyellä radalla hänen ennätyksensä samalla matkalla on 54,05 lyhyen radan MM-kilpailuista 2022.

Mac Neil adoptoitiin Kiinasta Kanadaan hänen ollessaan yhden vuoden ikäinen. Hän opiskelee Yhdysvalloissa Michiganin yliopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Margaret Mac Neil Canadian Olympic Committee. Viitattu 26.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Margaret MacNeil FINA. Viitattu 22.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Sun Jiayi: Canada's gold medallist an adoptee from China's Jiangxi *Shine*.  26.7.2021. Viitattu 26.7.2021. (englanniksi)
**Hannu Hautalan luontokuvausopas** on vuonna 2012 ilmestynyt Hannu Hautalan ja Pekka Punkarin yhteistyössä syntynyt luontokuvaukseen johdattava kirja, jonka on kustantanut Docendo. Valokuvaaja, toimittaja ja kouluttaja Pekka Punkari seuraa kirjassa lukuisat kerrat palkittua luontokuvaajaa Hannu Hautalaa tämän kuvausretkillä ja tarjoaa tämän palkittujen kuvien taustoja ja vinkkejä kuvaus- ja luontotaidoista harrastajan käyttöön, mutta mukana on myös ammattilaiselle hyödyllistä tietoa.

Kriitikon arviossa todetaan, että kirja antaa hienon kuvauksen ammattiluontokuvaajan toimenkuvasta ja paljastaa luontokuvaajan työn monipuolisuuden: itse kuvaamisen lisäksi kuluu aikaa ja vaivaa suunnitteluun, valmisteluun ja tarkkailuun. Hautala on poikkeus nykyvalokuvaajista sikäli, että hän kuvaa yhä filmille, mutta Punkari tarjoaa kuitenkin myös digikuvaajan näkökulman.

Lähteet
-------

1. ↑  Docendo, esittely, viitattu 23.5.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Mikko Saari, Hannu Hautala ja Pekka Punkari: Hannu Hautalan luontokuvausopas, Kirjavinkit, viitattu 23.5.2012


¨
Peugeot 405 Turbo 16, jollaisella kilpailu voitettiin.
**Pariisi-Dakar-ralli 1989** (myös *Pariisi-Tunisia-Dakar*) oli 11. Dakar-ralli, joka ajettiin 25. joulukuuta 1988 ja 13. tammikuuta 1989 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Pariisissa Ranskassa (Porte de Versailles) ja päätepiste Dakarissa Senegalissa (Rose Lake). Kilpailun pituus oli 10 831 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Tunisian, Libyan, Nigerin, Malin, Guinean ja Senegalin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 473 kilpailijaa, joista 241 oli autoja, 155 moottoripyörää ja 77 avustavaa kuorma-autoa. Kilpailun maaliin pääsi 209 ajoneuvoa, joista 100 oli autoja ja 60 moottoripyöriä mukaan lukien 49 avustavaa kuorma-autoa. Kuorma-autojen kilpaluokkaa ei ollut mukana.

Yleiskilpailun voitti kaksikko Ari Vatanen/Bruno Berglund Peugeotilla ja moottoripyörien kategorian voitti Gilles Lalay. Kilpailussa herätti huomiota Jean Todtin tallimääräys, jonka myötä Vatanen voitti kilpailun. Vatanen kaatoi auton Barcelonassa 26. joulukuuta ja otti kiinni johdossa ajanutta Jacky Ickxiä kun hän kaatoi auton uudelleen Teneren aavikolla. Tämän jälkeen Todt päätti kolikon heitolla tallimääräyksestä ja Vatanen voitti kolikon heiton.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Peugeot's Paris - Dakar toss-up *motorsportmagazine.com*. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
Mezcalia ja matoja, joita pulloihin laitetaan.
**Mezcal** on meksikolaista viinaa, jota valmistetaan tislaamalla agaavesta.

Nahtualinkielinen sana *mezcal* tarkoittaa paahdettua agaavea. Mezcal muistuttaa toista meksikolaista viinaa tequilaa. Siihen käytetään kuitenkin eri agaavelajeja ja valmistustapoja kuin tequilaan. Mezcal on myös savuisempaa ja voimakkaamman tuoksuista kuin tequila, ja se maistuu polttavammalta, mausteisemmalta ja yrttisemmältä.

Mezcalia saa valmistaa missä tahansa Meksikossa, mutta Oaxacan alueen mezcalia pidetään laadukkaimpana mezcalina. Alkuperämerkintä on Zimatlánin, Sola de Vegan, Tlacolulan, Ocotlánin, Ejutlan, Miahuatlánin ja Yautepecin kaupunkien mezcalilla.

Mezcalia valmistetaan useasta eri agaavelajista, kuten viljellystä tepeztatesta ja largasta sekä villinä kasvavista silvestrestä ja tobalásta. Alkuperäissäännöksissä hyväkstytään lisäksi maguey de cerro, de mezcal, verde o mezcalero ja espadín, joista espadín on kaikkein tunnetuin ja käytetyin laji. Useimmissa mezcaleissa käytetään pelkkää agaavea, mutta 20 prosenttia saa olla jotain muutakin käymiskelpoista sokeria. Mezcalin agaavepitoisuus ilmoitetaan pullon etiketissä.

Hedelmät kypsytetään aluksi perinteisissä, maahan kaivetuissa ja kivillä vuoratuissa uuneissa. Kahden tai kolmen päivän jälkeen hedelmät pilkotaan ja murskataan kiertomyllyssä. Sen jälkeen mehu ja siinä yhä oleva hedelmämurska tislataan *palenquessa*, mezcaltislaamossa. Tislaus suoritetaan nykyisin kahteen kertaan tislauspannussa; entisaikoina juoma tislattiin vain yhden kerran.

*Blanco* on kypsyttämätöntä mezcalia, *joven* on saanut väriä ja makua karamellisoinnista, ja *tobalá* on kypsyttämätöntä mezcalia, joka valmistetaan vain *tobalá agavesta*. *Reposado/*añejado-merkintä viittaa 2–9 kuukautta vanhaan mezcaliin, *añejo* on vähintään yhden vuoden ajan kypsytettyä.

*Mezcal con gusano* on mezcalia, jonka pulloon on pudotettu mato. Myyjät tekevät tätä nykyisin erään teorian mukaan siksi, koska madon säilyminen ehjänä kertoo siitä, että juomassa on riittävästi alkoholia. Liian miedossa juomassa mato hajoaa. Mato on tapana juoda viimeisen lasillisen kanssa kun pullo tyhjenee. Joidenkin valmistajien mukaan mato antaa mezcalille ainutlaatuisen maun. Mezcalin lisukkeena nautitaan joskus maustesekoitus, jossa on paahdettua matoa, suolaa ja chiliä limettilohkon kera.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Karlstén, Jari: *Juomista jaloimmat: väkevien alkoholijuomien historia ja valmistus*, s. 174–176. Helsinki: Art House, 2007. ISBN 978-951-884-414-6.
**Pitkäjärven työväentalo** oli Someron kaupungin Pitkäjärven kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Pitkäjärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Työväentalo valmistui vuonna 1908 erään kartanon rouvan lahjoittamalle tontille.

Lapuanliikkeen aikaan työväentalo kohtasi ilkivaltaa useita kertoja: vuonna 1930 se suljettiin mielivaltaisesti, ja kesällä 1932 sen ikkunat sotkettiin tervalla. Vuoden 1933 keväällä talo yritettiin polttaa ja saman vuoden kesällä räjäyttää.

Viimeiset vappujuhlat talossa pidettiin vuonna 1966. Tämän jälkeen talo oli pitkään tyhjillään ja siirtyi jossain vaiheessa SDP:n Etelä-Hämeen piirille. Piiri myi sen vuonna 1983 yksityishenkilölle. Vuonna 1999 talossa toimi Perhekoti Valo Oy. Talon vaiheista 2000-luvulta eteenpäin ei ole tietoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tiirakari, Leeni; Salminen, Pekka; Horila, Tapio (toim.): Someron joulu 1999 (pdf)  1999. Somero:  Somero-seura. Viitattu 17.1.2023.
2. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  25.7.1932, no 169. Viitattu 17.1.2023.
3. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  22.3.1933, no 68. Viitattu 17.1.2023.
4. ↑  Suomen Pienviljelijä *digi.kansalliskirjasto.fi*.  8.7.1933, no 75. Viitattu 17.1.2023.
**King Kong** on Merian C. Cooperin ja Ernest B. Schoedsackin tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1933. Se kertoo jättiläisgorilla King Kongista, joka vangitaan kadonneella, esihistoriallisella saarella ja tuodaan vasten tahtoaan sivistyksen pariin. Elokuva oli aikanaan maailmanmenestys ja pelasti tuotantoyhtiö RKO:n vararikolta. Elokuva sai jo samana vuonna jatko-osan *King Kongin poika*.

Vaikka *King Kong* on hirviöelokuva, se noudattaa perinteistä Hollywoodin seikkailuelokuvan kaavaa: tutkimusmatkailijat löytävät kartoittamattoman alueen, he kohtaavat ongelmia outoa jumalaa palvovien alkuasukkaiden kanssa, neito joutuu hätään ja sankari pelastaa lopulta neidon.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Bruce Cabot  | … |  Jack Driscoll
  |
|  Robert Armstrong  | … |  Carl Denham
  |
|  Fay Wray  | … |  Ann Darrow
  |
|  Frank Reicher  | … |  kapteeni Englehorn
  |
|  James Flavin  | … |  Briggs
  |
|  Victor Wong  | … |  kokki Charlie
  |

Sovitukset
----------

Kuuluisan brittiläisen kirjailijan Edgar Wallacen oli tarkoitus olla mukana kirjoittamassa elokuvan käsikirjoitusta. Hän kuitenkin sairastui ja kuoli ehtimättä kirjoittaa sanaakaan. Elokuvan käsikirjoitus julkaistiin romaanimuodossa ennen elokuvan julkaisua jo vuonna 1932. Romaanin kirjoittajiksi ilmoitettiin Edgar Wallace ja Merian C. Cooper, vaikka sen todellisuudessa kirjoittikin Delos W. Lovelace. Wallacen osuus tarinan kehittelyssä oli kaikista vähäisin, mutta kirjaa myytiin hänen nimellään.

*King Kongin* menestyksen siivittämänä RKO tilasi Cooperilta ja Schoedsackilta heti jatko-osan *King Kongin poika*, joka valmistui jo samana vuonna.

John Guillerminin ohjaama ensimmäinen uudelleenfilmatisointi *King Kong* (1976) siirsi tapahtumat 1970-luvulle ja sijoitti loppukohtauksen Empire State Buildingin sijasta vastavalmistuneeseen World Trade Centeriin.

Peter Jacksonin ohjaama toinen uudelleenfilmatisointi *King Kong* (2005) on sijoitettu 1930-luvulle ja on uskollisempi alkuperäiselle elokuvalle. Animaatiota ja mekaanisia nukkeja käyttäneistä edeltäjistään poiketen Jackson loi Kongin ja muut elokuvan hirviöt digitaalitekniikalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Deming, Mark: King Kong (1933) *Allmovie.com*. Viitattu 2.7.2012. (englanniksi)
2. 1 2  King Kong (1932) – Articles. *Turner Classic Movies – TCM*.  Arkistoitu 5.3.2020. Viitattu 2.7.2012. (englanniksi)
3. ↑  Costello, Michael: King Kong (1976) *Allmovie.com*. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)
4. ↑  Wheeler, Jeremy: King Kong (2005) *Allmovie.com*. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)
**Kalle Petter (Pekka) Toppinen** (ven. Карл Павлович Топпинен, *Karl Pavlovitš Toppinen*; 1. lokakuuta 1892 Iisalmen maalaiskunta – 5. maaliskuuta 1938 Petroskoi) oli suomalainen puutyömies, liittosihteeri ja Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja.

Elämä
-----

Toppisen vanhemmat olivat mäkitupalainen Paavo Toppinen ja Anna Liisa Mod. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sen jälkeen puutyömiehenä Iisalmessa ja Kuopiossa. Toppinen oli SDP:n jäsenenä vuodesta 1911 ja puoluetoimitsijana vuodesta 1917. Hänet vangittiin Suomen sisällissodan aikana helmikuussa 1918 ja vapauduttuaan hän oli perustamassa kommunistista nuorisojärjestöä Kuopioon. Toppinen liittyi SKP:n jäseneksi 1919 ja toimi Kajaanissa puolueen järjestäjänä. Hän oli Sosialistisen työväenpuolueen luennoitsijana 1920, piirisihteerinä 1921 sekä Suomen tie- ja vesirakennustyöläisten liiton sihteerinä ja luottamusmiehenä 1922. 

Toppinen oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajana 1922–1923 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Toppinen vangittiin elokuussa 1923 yhdessä muiden ryhmän jäsenten kanssa ja hänet tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankeuteen. Toppinen vapautui vankilasta 1926 ja hän oli sitten agitaattorina Kuopiossa, Savon Työ -lehden ja työväentalon talouden hoitajana sekä 1929 Rakennustyöväen liiton järjestäjänä.

Pelätessään joutuvansa uudestaan vangituksi Toppinen siirtyi salaa Neuvostoliittoon yhdessä veljensä Taunon (Tauno muutti Alman ja lasten kanssa passilla Neuvostoliittoon) ja muutamien muiden kommunistien kanssa. Hän työskenteli kirvesmiehenä Petroskoissa ja Hiilisuon neuvostotilan rakennusmestarina 1933. Toppinen lähetettiin helmikuussa 1934 Uhtualle jossa hän toimi Teollisen kombinaatin-puusepänverstaan johtajana.

Toppinen vangittiin 20. tammikuuta 1938 vastavallankumouksellisesta toiminnasta syytettynä. Hän sai kuolemantuomion ja hänet teloitettiin ampumalla 5. maaliskuuta 1938 Petroskoin lähistöllä. Toppisen maine palautettiin vuonna 1958.

Perhe
-----

Toppinen oli naimisissa vuodesta 1918 Alma Serafina Hyvösen kanssa. Heillä oli kaksi poikaa ja tytär. Toppisen sisar oli kansanedustaja Anni Rytkönen.

Lähteet
-------

* .aspx Kalle Toppinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* KASNTn NKVDn vuosina 1937 - 1938 rankaisemien Suomen Eduskunnan entisten jäsenten luettelo

### Viitteet

1. 1 2  Vozvraštšonnyje imena *visz.nlr.ru*. Viitattu 17.9.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajat 1922–1923 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(27) | 
* Aronen
* Enqvist
* Fagerholm
* Hannula
* Hannunen
* Hiilos
* Kaarne
* Kallio
* Kankari
* Kemppi
* Koivisto
* Lampinen
* Långström
* Mäkelin
* Mäkinen
* Nahkala
* Numminen-Härmä
* Nurmiranta
* Pulkkinen
* Rytkönen
* Sillanpää
* Toppinen
* Tuomi
* J. Vainio
* V. Vainio
* Valkama
* Vesterlund

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Petäjä-opisto** on alueellinen kansalaisopisto Länsi-Pirkanmaalla ja Pohjois-Satakunnassa. Oppilaitos syntyi Parkanon kansalaisopiston ja Pohjois-Satakunnan Alueopiston yhdistyessä 1. tammikuuta 2009. Oppilaitoksen toiminta-alueeseen kuuluvat Parkano, Kihniö, Kankaanpää, Honkajoki, Pomarkku ja Karvia.

Petäjä-opisto on valtionavun alainen vapaan sivistystyön oppilaitos, joka tarjoaa opiskelu- ja harrastusmahdollisuuksia kädentaitojen, kuvataiteiden, kielten, tietotekniikan, musiikin, hyvinvoinnin, tanssin sekä teatterin alueilla. Niiden lisäksi Petäjä-opisto antaa taiteen perusopetusta käsityötaiteen ja kuvataiteiden oppiaineissa opetushallituksen hyväksymien opetussuunnitelman perusteiden mukaisesti. Opisto siirtyi 1. tammikuuta 2014 SASKY koulutuskuntayhtymän ylläpidettäväksi.

Tunnuslukuja
------------

Opistossa on vuosittain runsaat 3 000 opiskelijaa, 300 kurssia, 90 opettajaa ja 13 000 opetustuntia.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa osallistujalle | Petäjä-opisto *Sasky*. Viitattu 23.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Petäjä-opiston verkkosivu
* Petäjä-opiston Facebook-sivu
* Petäjä-opiston kurssitarjonta
* SASKY koulutuskuntayhtymän verkkosivu
Venejärven työväentalo sijaitsee Kolarissa Venejärven kylässä. Alkuaan talon omisti Vasemmistoliiton Venejärven osasto ry..

Rakennus
--------

Työväentalo valmistui vuonna 1947. Rakennus on yksikerroksinen, puurunkoinen ja puuverhoiltu. Lämmitysmuotona on puulämmitys. Talossa on sali ja pieni esiintymislava. Talon huoneistoala on 150 m². Talossa on sähkö, mutta ei muita mukavuuksia. Vuosina 1979–1980 korjattiin savuhormi, uusittiin lattia ja paneloitiin salin seinät.

Nykytilanne
-----------

Nykyiseltä nimeltään paikka on Salo-Maja. Talo on käytössä lähinnä kesäisin. Vasemmistoliiton Venejärven osasto ry. lahjoitti kiinteistön lahjakirjalla 11.4.2016 Luoteis-Lapin vapaa-ajattelijat ry:lle. Talo oli ollut käyttämättömänä noin 20 vuotta. Rakennus oli muutoin hyvässä kunnossa, mutta sisäänkäynti ja hätäpoistumisportaat uusittiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Lapin työväentalot. Peruskartoitus 1997*, s. 91. Kansantalojen Lapin Piirijärjestö ry, 1997.
2. ↑  Luoteis-Lapin Salomaja Vapaa-ajattelijat. Viitattu 17.11.2022.
**Toyota RZ**-moottorit ovat nestejäähdytteisiä, 4-sylinterisiä, bensiinikäyttöisiä rivimoottoreita. Ne on asennettu ajoneuvoon pituussuuntaisesti. Sylinterilohko on valurautaa, kansi on alumiinia. Venttiilikoneisto on ketju- tai hihnakäyttöinen SOHC tai DOHC. Polttoainejärjestelmänä kaasutin tai monipisteruisku, venttiileitä 2 tai 4 sylinteriä kohden, kiertokanget takoterästä. Ominaisuuksiltaan moottorit on suunniteltu SUV: hin ja hyötyajoneuvoihin.

1RZ
---

Iskutilavuus 2,0 l ( 1998 cc ), ketjukäyttöinen SOHC, iskunpituus 86 mm, poraus 86 mm, puristussuhde 9:1, teho 101 hv ( 74 kW ) / 5200 rpm, vääntö 167 Nm / 2600 rpm, kaasutin 2-kurkkuinen Aisan 75020 / 75050

Sovellus:

* Toyota Hi-Ace 2.0, 1989 - 93

### 1RZ-E

Iskutilavuus 2,0 l ( 1998 cc ), ketjukäyttöinen SOHC, iskunpituus 86 mm, poraus 86 mm, puristussuhde 9:1, teho 110 hv ( 81 kW ) / 5200 rpm, vääntö 167 Nm / 2600 rpm, monipisteruisku

Sovellukset:

* Toyota Hi-Ace 2.0, 1989 - 2004
* Toyota Revo, 1998 - 2005
* Toyota Kijang, 2000 - 04

2RZ
---

2RZ-FE moottori, 1998 Toyota Hilux
Iskutilavuus 2,4 l ( 2438 cc ), iskunpituus 86 mm, poraus 95 mm, alun perin kaasutinversio

### 2RZ-E

Iskutilavuus 2,4 l ( 2438 cc ), ketjukäyttöinen SOHC, 2 venttiiliä / sylinteri, iskunpituus 86 mm, poraus 95 mm, puristussuhde 8,8:1, teho 120 hv ( 88 kW ) / 4800 rpm, vääntö 198 Nm / 2600 rpm, monipisteruisku Toyota TCCS

Sovellukset:

* Toyota Hi-Ace 2.4, 1989 - 95
* Toyota Hi-Ace 2.4 4x4, 1989 - 95
* Toyota Hi-Ace 2.4 1995 - 2007, teho 115 hv ( 85 kW ) / 4600 rpm

### 2RZ-FE

Iskutilavuus 2,4 l ( 2438 cc ), ketjukäyttöinen DOHC, 4 venttiiliä / sylinteri, iskunpituus 86 mm, poraus 95 mm, puristussuhde 9,5:1, teho 142 hv ( 106 kW ) / 5000 rpm, vääntö 217 Nm / 4000 rpm, monipisteruisku

Sovellukset:

* Toyota Hi-Lux 2.4, 1997 - 2002
* Toyota Tacoma 2.4 4x2, 1995 - 2004
* ARO 24-sarja

3RZ
---

3RZ-FE, Toyota T100
Iskutilavuus 2,7 l ( 2694 cc ), ketjukäyttöinen DOHC, 4 venttiiliä / sylinteri, iskunpituus 95 mm, poraus 95 mm, puristussuhde 9,5:1, teho 143 hv ( 105 kw ) / 4600 rpm, 240 Nm / 4000 rpm, monipisteruisku Toyota TCCS

Sovellukset:

* Toyota Hi-Ace / PowerVan 2.7, 1998 - 07
* Toyota Tacoma 4x4 2.7, 1995 - 2004
* Toyota 4Runner 2.7, 1996 - 2000
* Toyota T100 2.7, 1994 - 98
* Toyota Granvia 2.7, 1995 - 2002
* Toyota Hilux, Etelä-Amerikka, 1995 - 2002

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Mikko Kartano Uusi Energia -yhtyeen laulusolistina Keravan Valkosipulifestivaaleilla 2012
**Mikko Kartano** on suomalainen ammattimainen viihdyttäjä, joka tunnetaan erityisesti **Pelle Positiivi** -hahmostaan. Hänen uransa on kestänyt yli kahdenkymmenen vuoden ajan, ja hän on tehnyt yli 4000 julkista esiintymistä. Kartanon esitykset perustuvat musiikkiin, tilannekomiikkaan ja "suun soittamiseen". Kartano on myös esiintynyt useissa tv-mainoksissa ja tehnyt mainosspiikkejä.

Kartanon aloitti uransa vuonna 1992 kiertämällä Suomea orkesterin solistina. Vuonna 1997 syntyi Mikko Kartano & Energia, joka oli toiminnassa viisi vuotta ja teki noin 170 keikkaa vuodessa. Kokoonpanoon kuuluivat kitaristit Antti Hassinen ja Pete Rissanen, rumpali Sami Harlin, kosketinsoittaja Jari Pailamo sekä basisti Hannu Voutilainen.

Mikko Kartano on julkaissut muutaman soolosinglen.

Pelle Positiivi
---------------

Pelle Positiivi yhtyeineen esiintyi Aurinkomäellä Keravan Valkosipulimarkkinoilla 2012.
Pelle Positiivi on Kartanon esittämä klovni, jolla oli vuonna 2003 20-osainen televisiosarja *Pelle Positiivi ja Sinisilmä*. Kartano kiertelee roolihahmonaan ympäri Suomea. Pelle Positiivi -nimellä Kartano on julkaissut lastenalbumit *Meriseikkailu* (2003) ja *Tilulilulei* (2005).

### Albumit

* *Meriseikkailu*  (2003)
* *Tilulilulei*  (2005)

### Galleria

* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  Mikko: Mikko Kartano on ammattimainen viihdyttäjä *Warkauden Lehti*. Viitattu 31.1.2018.
2. ↑  YouTube: Mikko Kartano & Energia -yhtyeen mainosvideo vuodelta 1998
3. ↑  Mikko Kartano *Spotify*. Viitattu 23.8.2023.
4. ↑  Mikko Kartano ja iloiset sivupersoonat *web.archive.org*. Viitattu 28.11.2012.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Sekoitussäiliöreaktorin poikkileikkaus
**Sekoitussäiliöreaktori**, josta usein käytetään lyhennettä **CSTR** (engl. *Continuous stirred-tank reactor*) on eräs jatkuvatoimisten kemiallisten reaktorien ideaalireaktorimalleista. Sekoitussäiliöreaktori on säiliömäinen reaktori, joka poikkeaa panosreaktorista siten, että stationääritilassa reaktoriin sekä syötetään lähtöaineita että poistetaan tuotetta samanaikaisesti.

Periaate ja käyttö
------------------

Sekoitussäiliöreaktoreissa oletetaan olevan ideaalisen täydellinen sekoitus koko reaktiotilavuuden osalta. Missään kohti reaktiota ei siis ole konsentraatio- tai lämpötilagradientteja. Tällöin kemiallisen reaktion yhteydessä reaktoriin kertyvä ainemäärä dN/dt on ainetaseen perusteella

{\displaystyle {\frac {dN\_{i}}{dt}}=F\_{o}-F\_{i}+V\cdot r\_{i}},
missä Fo on virtaus reaktorista ulos, Fi on virtaus reaktorin sisään, V on reaktorin tilavuus ja r on reaktiolle ominainen reaktionopeus.

Stationääritilassa eli tilassa joka pysyy vakiona ajasta riippumatta reaktoriin kertyvä ainemäärä on nolla. Tällöin ideaalisesti toimivan sekoitussäiliöreaktorin tilavuus on {\displaystyle V={\frac {F\_{o}-F\_{i}}{-r\_{i}}}}

Sekoitussäiliöreaktoreita käytetään reaktioissa, jotka vaativat voimakasta sekoitusta. Reaktoria käytetään erityisesti nestefaasissa tapahtuvissa reaktioissa, mutta lähtöaineet voivat olla myös kahdessa eri faasissa esimerkiksi neste ja kaasu. Sekoitussäiliöreaktoreita käytetään muun muassa liuospolymeroinneissa ja useiden bulkki- ja hienokemikaalien tuotannossa. Mikäli reaktio on hidas voidaan käyttää myös useita reaktoreita sarjassa. Sekoitussäiliöreaktorien etuna ovat helppo lämmönsiirto, helposti toistettavat prosessit, jotka johtavat yhtenäiseen laatuun eri tuotantoerien välillä ja alhaiset käyttökustannukset. Huonoja puolia esimerkiksi putkivirtausreaktoriin nähden ovat alhaisemmat konversiot ja saannot johtuen siitä, että tuotteen mukana reaktorista poistuu aina myös lähtöainetta, edellisen prosessin lopettaminen ja uuden tuotteen valmistamisen aloitus on hidasta ja reaktorilla on suhteellisen korkeat investointikustannukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  H. Scott Fogler: *Elements of Chemical Reaction Engineering*, s. 14-17, 23. Pearson International, 2006. ISBN 0-13-127839-8. (englanniksi)
2. 1 2 3  Uzi Mann: *Reactor Technology, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 24.5.2014
3. 1 2  Vladimir Hlavacek, Jan A. Puszynski, Hendrik J. Viljoen & Jorge E. Gatica: *Model Reactors and Their Design Equations, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 24.5.2014
4. ↑  Klaus-Dieter Henkel: *Reactor Types and Their Industrial Applications, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 24.5.2014
**Heikki Olavi Hyvönen** (2. elokuuta 1924 Joroinen – 12. elokuuta 2011) oli suomalainen tuohisoittimella kalevalaista ja karjalaista perinnemusiikkia soittava kansanmuusikko, taiteilijanimeltään "Salmin Feodor".

Hyvönen syntyi Joroisissa, mutta varttui 13-vuotiaaksi asti lastenkodissa Laatokan pohjoisrannan Salmissa. Hänet tunnettiin kylänraitilla laulelevana pikkupoikana, jolle annettiin makeisia tai muuta hyvää palkkioksi. Lastenkodista hän siirtyi Hernbergin perhetilalle, jossa hän oli paimenena ja teki muita sekalaisia töitä. Paimenessa hän ryhtyi kokeilemaan tuohenpalalla soittamista.

15-vuotiaana hän karkasi evakkomatkalta sotilaaksi ja sai talvisodan syttyessä komennuksen huoltokomppaniaan. Siellä hän sai lisäoppia tuohellasoitosta yksikkönsä alikersantilta Kalervo Korhoselta. Heikki Hyvönen alkoi kutsua tuohenpalaa tuohisoittimeksi ja esiintyi usein Syvärin rintamajoukoille jatkosodan vuosina.

Sodan päätyttyä Heikki Hyvönen osti mandoliinin, jonka soittamista hän opiskeli omatoimisesti. Vuosina 1947–1950 hän opiskeli Jyväskylän musiikkiopistossa säveltäjä Jaakko Linjaman johdolla säveltapailua ja klarinetinsoittoa, mutta klarinetin hän joutui myöhemmin jättämään työssä saamansa sormivamman takia.

Hyvönen jatkoi esiintymisiä tuohellasoittajana, ja soitti muun muassa Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla sekä Japanissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Ruotsissa, Saksassa sekä Neuvostoliitossa etenkin Karjalan alueella.

Heikki Hyvönen lahjoitti Kansalliskirjastoon 1998 nuotit noin 50 säveltämästään ja sanoittamastaan laulusta, joista seitsemän on lastenlauluja. Laulujen yleisin aihepiiri on Karjala ja sen luonto. Vuonna 1998 Hyvönen myös julkaisi musiikkiaan c-kasetilla nimellä *Elämäni on laulu*.

Vuonna 2009 ruotsinkielinen Sahlgren-kustantamo julkaisi 250-sivuisen kirjan Heikki Hyvösen lyhyistä kertomuksistä hänen elämänsä varrelta. Kirjan nimi on *Pikku-Heikki och Mannerheim – barnsoldat i Finlands armé*.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikki Olavi Hyvönen *BillionGraves*. Viitattu 11.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Hjelt, Marjut: Heikki Hyvönen, muusikko (1924-), Kansalliskirjasto, käsikirjoituskokoelmat, 16.12.1998. Viitattu 10.1.2016.
3. 1 2  Heikki Hyvösen muistot yksiin kansiin. Pikku-Heikki, Mannerheim ja lapsisotilaan kokemukset.[vanhentunut linkki] Etelän uutiset -sivusto, Etelä-Uusimaa 24.6.2009. Viitattu 10.1.2016.
4. ↑  Elämäni on laulu (Arkistoitu – Internet Archive), Finna-tietokanta. Viitattu 10.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Sahlgren, Karl (toim.): *Pikku-Heikki och Mannerheim – barnsoldat i Finlands armé*, Sahlgrens förlag 2009. ISBN 9789519016740.
* Ikkelä, Petri: *Tuohi soittimena*, opinnäytetyö, Sibelius‐Akatemia, Kansanmusiikin osasto 1997, Heikki Hyvösestä s. 3–5.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Noormarkun kirkko, sankarihaudat kesällä 2010
**Noormarkun kirkko** on vuonna 1933 valmistunut kivikirkko Porin Noormarkussa. Se rakennettiin samalle paikalle, jossa sijaitsi sisällissodan aikana tuhoutunut vuonna 1835 valmistunut Noormarkun vanha kirkko. Alueella on kirkon ja hautausmaan lisäksi myös vuodelta 1757 peräisin oleva sipulikupolilla varustettu kellotapuli.

Historia
--------

Noormarkun ensimmäinen kirkko oli isovihan jälkeen vuonna 1726 valmistunut pieni saarnahuone. Sen tilalle 1835 rakennettu C. L. Engelin suunnittelema Noormarkun vanha kirkko tuhoutui vuonna 1918 sisällissodan yhteydessä Noormarkun taistelun aikana. Se paloi pääsiäislauantain aamuna 30. maaliskuuta, kun punaisten tykistön ampuma kranaatti lensi suoraan ikkunasta sisään ja sytytti alttaripäädyn tuleen. Kirkon mukana paloi myös Noormarkun seurakunnan arkisto ja kirkonkirjat.

Uuden kirkon rakentaminen aloitettiin vasta 1931 A. Ahlström Osakeyhtiön vuonna 1927 Antti Ahlströmin syntymän satavuotisjuhlan kunniaksi tekemän lahjoituksen turvin. Lahjoitukseen sisältyivät myös arkkitehti Armas Lindgrenin tekemät piirustukset. Noormarkun kirkko jäljittelee ulkoasultaan Satakunnan keskiaikaisia harmaakivikirkkoja, kuten Ulvilan ja Tyrvään Pyhän Olavin kirkkoja. Kirkon ulkoseinät on muurattu harmaakivestä ja sisäseinät tiilestä. Keskiaikaisista kivikirkoista poiketen Noormarkun kirkon katto on paanujen sijaan tehty kuparikatteesta. Kirkkosalin alttariseinällä on Lennart Segerstrålen vuonna 1957 maalaama fresko. Hän laati myös vanhojen valokuvien perusteella piirustukset vanhan kirkon tulipalossa tuhoutuneesta vaivaisukosta, jonka kopion noormarkkulainen Pauli Österlund veisti 1950-luvulla. Vaivaisukko on nykyään nähtävillä kirkon eteisessä.

Hautausmaa
----------

Kirkon vieressä sijaitsevalla hautausmaalla on muun muassa Ahlströmin suvun hauta-alue, joka sisältää useita taiteellisesti merkittäviä hautamuistomerkkejä. Hautausmaan laajennusosa vihittiin käyttöön vuonna 2009. Samaan aikaan aivan Valtatie 23:n vieressä sijaitseva hautausmaa ympäröitiin 1,3 metriä korkealla harmaasta graniitista valmistetulla kiviaidalla, joka on yhteensä noin 400 metrin pituinen. 
Sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Erik Bryggman vuonna 1951

Noormarkun kirkko ja hautausmaa luetaan kuuluvaksi Noormarkun ruukin alueeseen, joka on yksi Museoviraston määrittelemistä Valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Museoviraston Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa –Noormarkun ruukin ja Ahlström-yhtiön rakennukset. Viitattu 5.8.2013.
2. ↑  Noormarkun kirkko Visit Pori. Viitattu 28.9.2017.
3. ↑  Noormarkun ruukin maisemaselvitys ja analyysi (s. 40) (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 5.8.2013.
4. ↑  Kulttuurilehti Arhippa Viitattu 5.8.2013.
5. ↑  Porin ev.lut. seurakuntayhtymä – Noormarkun hautausmaa. Viitattu 5.8.2013.