recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kapteeni Keltaparta** (*Yellowbeard*) on komediafilmi vuodelta 1983. Sen käsikirjoitti Monty Pythonin Graham Chapman yhdessä David Sherlockin kanssa ja ohjauksesta vastasi Mel Damski. Pääosia näyttelevät Peter Boyle, Monty Pythonin jäsenet Graham Chapham, Eric Idle ja John Cleese, sekä Marty Feldman viimeisessä roolissaan. Feldman kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1982 kuvatessaan Méxicossa. Hänen hahmonsa myöhemmin kuvattu kuolema tulee melko satunnaisena lopputuloksena: se häviää hukkumalla rikkihappoaltaaseen. *Kapteeni Keltaparta* on yksi elokuvista, joita Graham Chapman teki Monty Pythonin hajottua. John Cleese teki roolin elokuvaan vain uskollisuudestaan Chapmanille. Luettuaan elokuvan käsikirjoituksen hän piti sitä yhtenä huonoimmista lukemistaan.

Pilapiirtäjä Sergio Aragonés oli kuvaamassa roolia samalla studiolla *Keltaparran* kuvauksen aikaan ja tapasi Feldmanin säikäyttäen tämän. Feldman kuoli seuraavana päivänä. Aragonés on kertonut tarinoita tapahtumissa iskulauseen "Minä tapoin Marty Feldmanin" kanssa. David Bowiella oli elokuvassa cameorooli haita esittävänä merimiehenä. Merirosvoalus nimettiin "Edithiksi" Chapmanin äidin mukaan.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Merirosvokapteeni Keltaparta (Chapman) onnistuu suorittamaan koko 20-vuotisen, veropetoksesta saamansa vankeustuomion huolimatta raskaista vuosista, jotka hän vietti terrorisoiden valtameriä. Koska hän ei ole paljastanut valtavan aarteensa sijaintia, kasvattaa Kuninkaallinen laivasto hänen vankeuttaan 140 vuodella toivoen salaa, että hän pakenisi etsimään aarrettaan.

Keltaparta pääseekin pakenemaan ja lähtee aarteenetsintään poikansa Danin (jonka isästä ei ole ihan täyttä varmuutta), Danista huolta pitäneen lordi Lambournin (Cook) ja tämän ystävän tohtori Gilpinin (Hordern) kanssa. Valitettavasti aarteen perässä ovat myös Keltaparran entinen, petollinen puosu Moon (Boyle) apurinsa Gilbertin (Feldman) kanssa sekä Kuninkaallisen laivaston komentaja Clement (Idle) apunaan kuuro Pew (Cleese) ja Danin äiti Betty (Kahn)...

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Helena Ylänen luonnehti elokuvaa irvokkaaksi farssikomediaksi, jollaisilla on käyttöä silloin kun aiheena on jotain tärkeämpää kuin merirosvoilu ja aarteenetsintä. "Kun filmi ei saa mitään mehukasta irti edes inhimillisestä ahneudesta, se jää kieppumaan irralliseksi toheloinniksi." *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Asko Alanen kuvasi elokuvaa "tyrmistyttävän epähauskaksi" huolimatta nimekkäistä näyttelijöistä. Hän antoi elokuvalle tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota "täysin epäonnistunut tekele".

Lähteet
-------

1. ↑  Ylänen, Helena: Aarteen jäljillä.  *Helsingin Sanomat*, 2.6.1984, s. 14. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.  (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Kapteeni Keltaparta* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Kapteeni Keltaparta* AllMoviessa. (englanniksi)
**Kehrääjä: Siivet pystyssä – Nightjar: Wings Upright** on kuva- ja tietoteos kehrääjästä. Kuvat ja teksti ovat Jukka Liljan, ja kirjan on julkaissut vuonna 2017 kurikkalainen kustannusyhtiö Valmiixi. Teoksessa on tekstiä myös englanniksi.

Teos on suunnattu paitsi lintuharrastajille, myös yleisesti luonnon moninaisuudesta kiinnostuneelle suurelle yleisölle. Lilja on valinnut 70 000 kehrääjäkuvastaan kirjaan 170 kuvaa. Teksti jakautuu 23 tiettyyn aiheeseen keskittyvään lukuun.

Kirja kertoo tekstien ja kuvien kautta vaikeasti kuvattavasta yölintulajista kehrääjästä. Alkusanoissa ja ensimmäisessä luvussa Jukka Lilja käy lyhyesti läpi, kuinka hän päätyi juuri kehrääjän kuvaajaksi. Leipänsä poliisin rikostutkijana ansainnut Lilja jäi eläkkeelle 2015. Ennen lintukuvaajaksi ryhtymistään hän oli tehnyt työn ohella luontodokumentteja Mtv:lle ja Ylelle. Yksi dokumentti käsitteli juuri kehrääjää. Sen syntyyn vaikutti päivätyö, eli hän etsi yöaktiivista lajia, ja lisäksi kehrääjästä ei ollut juuri olemassa kuvamateriaalia. Lajin harrastus lähti liikkeelle siitä. Runsaan kolmenkymmenen vuoden mittaisen havaintotyön perusteella hän sanoo, että laji on kaikista hänen kohteistaan haastavin, mutta myös erikoisin ja kiinnostavin. Pertti Koskimies kertoo arviossaan löytäneensä 50 lintuharrastusvuotensa aikana kaksi kehrääjänpesää, kun aktiivinen kehrääjäharrastaja Lilja on löytänyt niitä Pohjanmaalta puolentoistasataa.

Arviot
------

Linnut-lehden arviossaan Pertti Koskimies pitää kuvitusta ansiokkaana mutta olisi halunnut, että kirjassa olisi myös havaintotietoja. Hän arvostaa kertomusta luonnonkulkijan sitkeydestä aihepiirinsä tutkimisessa.

Hannu Hautala, joka Kuusamossa asuvana ei itse ole päässyt tutustumaan kehrääjään kuin satunnaisesti, nostaa *Luontokuva*-lehden arviossaan esiin muutamia luontokirjoissa esitettyjä virheellisiä seikkoja, jotka Lilja on korjannut. Toisin kuin aiemmin on esitetty, kehrääjän kidan reunuksena olevat sukaset suojaavat silmiä saaliin siiviltä eivätkä sinänsä liity itse pyyntiin. Uusi tieto on myös, että kehrääjä pesii Suomessakin hyvin usein kaksi kertaa kesässä. Hautala huomauttaa lisäksi, että rengastajan kanssa tehdyt kuvausretket ovat tarjonneet Liljalle mahdollisuuden tutkia sellaista, mihin kuvaaja yksin liikkuessaan ei tule tutustuneeksi. Filmille edelleen kuvaava Hautala toteaa, että salamakuvien valaistus on tasapainossa, mutta myöntää, ettei tunne digikuvauksen tuomia mahdollisuuksia siinä. Otavan kirjapainokin saa Hautalalta kiitoksen laadukkaasta painojäljestä. Hän harmittelee englanninkielisen tekstin mukaanottoa, mutta toteaa, että kirjalle voi löytyä kiinnostusta ulkomaillakin.

Lähteet
-------

1. ↑  Lilja, takakansi.
2. 1 2  Katja Rinta-Nikkola, Öinen metsä on aarreaitta, *Tejuka* s. 9, 10.1.2018
3. 1 2  Lilja, s. 6, 12
4. 1 2  Pertti Koskimies, Kertomuksia kehrääjäkankailta. *Linnut* 1/2018 s. 47
5. ↑  Hannu Hautala, Yön salaperäinen, *Luontokuva* 1/2018 s. 38–41

Aiheesta muualla
----------------

* Kirjan esittely kustantajan sivulla
**Kehrääjämittari** (*Colotois pennaria*) on syksyllä lentävä, suhteellisen kookas yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Mittariksi kehrääjämittari on kookas ja helposti tunnistettava, kuollutta lehteä muistuttava perhonen. Etusiivet ovat teräväkärkiset, niiden pohjaväri on punaruskea ja siipien poikki kulkee kaksi ruskeaa tummavarjosteista viirua. Ulompi poikkiviiru on lähes suora; sisempi mutkittelee jonkin verran. Keskitäplä erottuu hyvin. Tunnusomaisena tuntomerkkinä siiven kärkiosassa on valkoinen, siiven keskiosan puolelta tummavarjoinen pilkku. Takasiivet ovat koiraalla hieman ja naaraalla selvästi etusiipiä vaaleammat. Koiraan tuntosarvet ovat selvästi kaksoiskampamaiset. Siipiväli on 40–49 mm.

Lajilta tunnetaan tumma värimuoto f. *obscura*.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Kehrääjämittaria tavataan läntisimmästä Euroopasta Aasian poikki Japaniin saakka. Se on myös levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa mittaria tavataan Oulu-Lieksa-linjan eteläpuolella. Perhonen lentää syyskuun alusta lokakuun alkupuolelle lennon huipun sijoittuessa syyskuun keskivaiheille, etelämpänä Euroopassa jopa marraskuulle saakka.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Kehrääjämittari on melko yleinen, joskin Suomessa eteläpainotteinen laji, joka elää lehtimetsissä, pensaikkoisilla niityillä, puistoissa ja puutarhoissa. Perhonen on aktiivinen öisin ja lepää päivisin seinillä tai puunrungoilla. Koiraita lentää kirkkaiden valojen luokse, mutta naaras ei ilmeisesti liiku mainittavissa määrin. Toukka koteloituu maahan. Muna talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö monien eri lehtipuiden lehtiä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. 1 2 3 4 5  Mikkola K, Jalas I. Peltonen O.: *Suomen perhoset. Mittarit 2*, s. 168–169. Recallmed Oy. Suomen Perhostutkijain Seura. Hangon Kirjapaino, 1989. ISBN 951-9221-23-9.
4. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Perhoset: Kehrääjämittari
* kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* Vlindernet (hollanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q949497
* Wikispecies: Colotois pennaria
* BioLib: 51994
* BOLD: 88258
* CoL: X8LT
* EoL: 299933
* EPPO: COOTPE
* Fauna Europaea: 445958
* Fauna Europaea (new): f163278c-e21c-4573-962b-a4a41853df05
* GBIF: 1968867
* iNaturalist: 119858
* IRMNG: 10617392
* ITIS: 941767
* LepIndex: 233008
* LoB: 5979
* MONA: 6795
* NBN: NHMSYS0000501963
* NCBI: 104470

 |

 |
**Kehostapoistumiskokemus** eli **ruumiistapoistumiskokemus** on muuntunut tajunnantila, jossa henkilö kokee tajuntansa irtaantuneen omasta fyysisestä kehostaan. Henkilö katsoo maailmaa usein ylhäältä käsin ja saattaa nähdä oman kehonsakin makaamassa alapuolellaan.

Kehostapoistumiskokemuksia on ollut noin 10–20 prosentilla ihmisistä, useimmilla heistä vain yhden kerran. Kokemukset vaihtelevat jonkin verran yksilöstä, tilanteesta ja kulttuuritaustasta riippuen. Kehostapoistumiskokemus esiintyy joskus kuolemanrajakokemuksen osana, kun henkilön sydän on pysähtynyt.

Kehostapoistumiskokemuksia esiintyy tilanteissa, joissa yhteys ulkomaailmaan katoaa, kuten rentoutuessa tai mietiskellessä. Parapsykologi Susan Blackmoren mukaan ihminen alkaa yhteyden kadotessa tuottaa kokemusta minästä omasta muististaan. Myös ääniä voi tunkeutua tähän kokemukseen. Kun ihminen muodostaa muististaan mielikuvia asioista tai tapahtumista, ne ilmenevät normaalia laajempina ja usein ylhäältä katsottuina.

Sveitsiläislääkäri Olaf Blanke on selittänyt kehostapoistumiskokemusta kulmapoimuksi nimitetyn päälakilohkon osan toimintahäiriönä, joka vaikuttaa kykyyn hahmottaa oma asema tilassa. Kun kulmapoimun toimintaan tulee häiriö esimerkiksi siihen johdetun sähkövirran tai viestiaineryöpyn takia, oikosulku voi laukaista kehostapoistumiskokemuksen.

Kehostapoistumiskokemuksia käytetään joskus perusteena materiaalisesta kehosta ja aivoista riippumattoman hengen tai sielun olemassaololle sekä sitä kautta kuolemanjälkeisen elämän tai jälleensyntymisen todisteena. Kehostapoistumiskokemuksen kokeneiden ei kuitenkaan ole tutkimuksissa havaittu saaneen mitään sellaista tietoa, jota olisi voinut saada ainoastaan aidon poistumisen kautta. Henkilöllä itsellään voi silti olla voimakas tunne kokemansa oikeellisuudesta.

Katso myös
----------

* Astraaliprojektio
* Dissosiatiivit
* Psykedeelit

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kehostapoistumiskokemus, Ihmeellinen maailma, Skepsis
2. 1 2 3  Gorm Palmgren ja Rikke Jeppesen: 3 vaikuttavaa rajakokemusta: lue selitykset tästä *Tieteen Kuvalehti*.  20.07.2016. Viitattu 24.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Väite: Yliluonnollisille ruumiista irtautumisille selitys. Uusi Suomi 18.2.2011.
Ramsey (numero 5) USA:n ja Neuvostoliiton välisessä ottelussa Lake Placidissa 1980.
**Michael "Mike" Ramsey** (s. 3. joulukuuta 1960 Minneapolis, Minnesota) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.

Ramsey aloitti uransa Minnesotan yliopiston joukkueessa NCAA-sarjassa kaudella 1978–1979. Buffalo Sabres varasi hänet NHL:ään 1979 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla 11. Seuraavalla kaudella hänet valittiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen. Joukkue voitti 1980 talviolympialaisissa sensaatiomaisesti kultamitalin. Ramsey oli joukkueen nuorin pelaaja. Hän aloitti NHL-uransa välittömästi olympialaisten jälkeen Buffalossa. Hän pelasi Buffalossa aina kauteen 1992–1993 saakka, jolloin hänet siirrettiin kesken kauden Pittsburgh Penguinsiin. Hän pelasi Penguinsissa kauden 1993–1994 loppuun, jonka jälkeen siirtyi Detroit Red Wingsiin. Ramsey pelasi uransa loppuun Detroitissa. Hän lopetti jääkiekon kauden 1996–1997 jälkeen.

Yhteensä Ramsey keräsi NHL:n runkosarjassa 1070 pelissä 79 maalia ja 266 syöttöä eli yhteensä 345 tehopistettä. Pudotuspeleissä vastaavat tehot olivat 115 ottelussa 8 maalia, 29 syöttöä eli 37 tehopistettä. Pelaajauransa jälkeen Ramsey on toiminut 1997–2000 Buffalo Sabresin apuvalmentajana ja vuodesta 2001 Minnesota Wildin apuvalmentajana. Hänet nimitettiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen 2001.

Aiheesta muualla
----------------

* Mike Ramsey The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

Yhdysvaltain joukkue – Talviolympialaiset 1980
1 Janaszak |
3 Morrow |
5 Ramsey |
6 Baker |
8 Silk |
9 Broten |
10 Johnson |
11 Christoff |
15 Wells |
16 Pavelich |
17 O’Callahan |
19 Strobel |
20 Suter |
21 Eruzione |
23 Christian |
24 McClanahan |
25 Schneider |
27 Verchota |
28 Harrington |
30 Craig |
Valmentaja Brooks
**Mike Nurisalo** (s. 25. huhtikuuta 1968) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Nurisalo pelasi kasvattajaseurassaan Tampereen Pyrinnössä kaksi kautta miesten pääsarjassa.

Pelaajaura
----------

Nurisalo esiintyi ensimmäisen kerran kokoonpanossa miesten SM-sarjassa kasvattajaseuransa Tampereen Pyrinnön edustusjoukkueessa 11. lokakuuta 1987 KTP:ta vastaan, ja 25. lokakuuta hän teki ensimmäiset pääsarjapisteensä onnistuttuaan Helsingin NMKY:tä vastaan kahden pisteen heitossa ja yhdessä vapaaheitossa. Nurisalo teki miesten SM-sarjauran piste-ennätyksensä (yhdeksän pistettä) 20. tammikuuta 1988 FoKoPo:a vastaan. Nurisalo kuului kauden aikana Pyrinnön kokoonpanoon 13 ottelussa ja pelasi niissä 1,2 pisteen keskiarvolla. Pyrintö voitti kauden aikana vain kolme ottelua, oli runkosarjassa toiseksi viimeinen ja karsiutui jatkosarjasta. Joukkue pelasi SM-karsintaotteluita mutta säilytti sarjapaikkansa.

Kaudella 1988–1989 Nurisalo kuului runkosarjassa jälleen 13 ottelussa Pyrinnön kokoonpanoon ja pelasi niissä 0,8 pisteen keskiarvolla. Kauden suurimman pistemääränsä, kuusi, hän teki kauden avausottelussaan Turun NMKY:tä vastaan. Pyrinnöllä meni edelliskauttakin huonommin, kun se voitti vain yhden ottelun ja putosi alemmalle sarjatasolle. Samalla päättyi Nurisalon pääsarjaura.

Tilastot
--------

### Runkosarja

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | 2P % | 3P % | 1P % | HL | PL | LEV | S | M | R | T | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987–1988 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 13 | 30,8 % | 25,0 % | 66,7 % | – | 0,1 | 0,1 | 0,2 | 0,4 | 0,2 | – | 1,2 | 15 |
| 1988–1989 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 13 | 83,3 % | – | 0,0 % | 0,1 | 0,1 | 0,2 | – | 0,3 | 0,2 | – | 0,8 | 10 |
| **Yhteensä** | SM-sarja | 26 | 47,4 % | 25,0 % | 57,2 % | 0,0 | 0,1 | 0,1 | 0,1 | 0,3 | 0,2 | – | 1,0 | 25 |

* *O = ottelut, 2p % = kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti, 3p % = kolmen pisteen heittojen onnistumisprosentti, 1p % = vapaaheittojen onnistumisprosentti, HL = hyökkäyslevypallot, PL = puolustuslevypallot, LEV = levypallot yhteensä, S = syötöt, M = menetykset, R = riistot, T = torjunnat, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä*

Lähteet
-------

* Mike Nurisalo Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. 1 2  Mike Nurisalo – Suomen Koripalloliitto
**Bilgram** on kaupunki Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa. Sen asukasluku vuonna 2011 oli 29 768.

Maantiede
---------

Kaupunkikuvaa.
Bilgram sijaitsee Intian Uttar Pradeshin osavaltion Hardoin piirikunnassa. Bilgram on paitsi kaupunki, myös kunta (nagar palika parishad).

Historia
--------

Arkeologisten kaivausten perusteella nykyisen Bilgramin aluetta asuttivat aikanaan etenkin kupariesineitä tuottaneet asukkaat. He joutuivat lopulta läheisen Kannaujin raijputien valloittamaksi.

Mahmud Ghaznilaisen joukot valtasivat Bilgramin vuonna 1081. Islamilaisten ghaznavidien Intian valloitusretkiä seurasi kuitenkin epäjärjestys, jonka aikana Bilgram palasi ilmeisesti hindulaisen vallan alle. Myöhemmin se tuli tunnetuksi nimellä Srinagar hallitsijansa Raja Srin mukaan. Muslimivalta palautettiin Delhin sulttaani Iltutmišin valtakaudella kaupunkia puolustaneen Raja Srin kärsittyä tappion taistelussa vuonna 1217.

Vuonna 1540 Bilgramin lähellä käytiin huomattava Kannaujin taistelu suurmoguli Humayunin ja Sur-dynastian Šer Šah Surin joukkojen välillä. Suurmogulien joukot kärsivät tappion. Myöhemmällä mogulikaudella Bilgram oli hallinnollisesti Kannaujin *sarkar*-alueeseen kuuluva *pargana*. Bilgramilaisista saijjideista tuli kuuluisia mogulikauden runoilijoita, kirjailijoita ja virkamiehiä.

Väestö
------

Bilgramin asukasluku Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan oli 29 768. Vuonna 1951 vastaava lukema oli 9 565. Vuonna 2011 kaupungin asukkaista hinduja oli 56,64 % ja muslimeja 42,93 %.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bilgram Population Census 2011–2022 *Census 2011*. Census Organization of India. Viitattu 22.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  B. Lewis, Ch. Pellat ja J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam, Volume I (A–B)*, s. I2l8–I2l9. Brill, 1998. ISBN 978-90-04-08114-7. (englanniksi)
**Kosteiden mestojen balladi** on Ari Wahlstenin kirjoittama taiteilijaelämästä kertova ilkikurinen romaani, joka ilmestyi vuonna 2012. Se on Wahlstenin esikoisteos.

Romaani kertoo Aaron Waldenista, teatterimiehestä, veijarista, kanaljasta ja ryökäleestä, jota vietit vievät. Kirjan muita henkilötä ovat Waldenin ystävät ja sukulaiset sekä joukko varsin helposti tunnistettavia julkisuuden henkilöitä. Pääasiallisena tapahtumapaikkana on Kallion kaupunginosa Helsingissä. 

*Kosteiden mestojen balladi* sai ristiriitaisen vastaanoton. Kriitikot sekä kehuivat että haukkuivat kirjaa vuolaasti, ja sen sisältämää runsasta juomista ja sukupuolisuhteiden kuvausta kiiteltiin ja kauhisteltiin. Kirja nosti myös kohun, koska sen yhden luvun väitettiin parjaavan Arto Paasilinnaa, ja Wahlsten kertoi iltapäivälehdissä saaneensa uhkauksia myös muutamalta muulta kulttuuripersoonalta.

Aiheesta muualla
----------------

* Gummerus
* Ilta-Sanomat 4.5.2012[vanhentunut linkki]
* Cult 16.5.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
Kosteritsan kunta Lomonosovin piirin kartalla.
Kosteritsan raunioitunut kartano.
**Kosteritsa** (myös *Kostilitsa*, ven. Гости́лицы, *Gostilitsy*) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla 56 kilometriä Pietarista lounaaseen. Kunnan pinta-ala on 137,5 neliökilometriä. Asukkaita on 3700 henkeä (vuonna 2010).

Paastonkylän eli Djatlitsyn pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Sen nimi perustuu venäläiseen henkilönimeen *Gostilo*. Vuonna 1731 keisarinna Anna Ivanovna lahjoitti seudun kylät Burkhard Christoph von Münnichille, joka aloitti Kosteritsan kartanon rakentamisen. Von Münnichin jouduttua epäsuosioon kartano siirtyi keisarinna Elisabetin suosikille Aleksei Razumovskille, joka perillisineen rakennutti näyttävän palatsi- ja puistokokonaisuuden. Vuodesta 1824 lähtien se kuului A.M. Potjomkinille, joka pystytti Andrei Stackenschneiderin suunnitteleman goottilaistyylisen palatsin. Kartanoalue raunioitui toisen maailmansodan aikana.

Seudun asutus on koostunut ortodoksisista inkerikoista, venäläisistä sekä Serepetan luterilaiseen seurakuntaan kuuluneista inkerinsuomalaisista. Monet kylistä tuhoutuivat toisen maailmansodan aikana. Nykyään Kosteritsan kuntaan kuuluvat keskuskylän lisäksi Krasnyi Bor (ven. Красный Бор), Läsinä tai Kläsinä (Клясино, *Kljasino*), Paastonkylä, Riekkinä (Зрекино, *Zrekino*), Uusi-Poru (Новый Бор, *Novyi Bor*) ja Vanha-Poru (Старый Бор, *Staryi Bor*).

Kunnan alueella toimivia yrityksiä ovat Krasnaja Baltikan karjatila ja SV-Les. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, musiikkikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, poliklinikka, apteekki, palokunta, posti, pankki, huoltoasema, kahvila ja ruokatavarakaupat.

Nähtävyyksiä ovat vuonna 1764 rakennettu ja hiljattain restauroitu Pyhän Kolminaisuuden kirkko, raunioitunut kartano- ja puistoalue, Paastonkylän Neitsyt Marian kirkko, Kosteritsan ja Kolokolnaja-mäen sotamuistomerkit sekä vuonna 1976 perustettu kasvinsuojelualue.

Lähteet
-------

1. ↑  Randefelt, Roland: *Inkeri: tiekartta 1:200 000*. Vantaa: Ingriainfo Oy, 1992. ISBN 951-96326-0-3.  Tiekartan suomenkielinen nimitieto on todennäköisesti väärä, ja liittyy lähistöllä sijainneeseen Hoseritsan (ven. Кожерицы, *Kožeritsy*) kylään.
2. ↑  Esim. A.T.: Inkerinmaalta VI.  *Uusi Suometar*, 13.04.1882, nro 84, s. 2.
3. ↑  Datšnyi posjolok "Malinovyje vetšera": Gostilitsy *mvechera.ru*.  Arkistoitu 4.10.2011. Viitattu 17.5.2011. (venäjäksi)
4. 1 2 3 4  Lomonosovski raion: Gostilitskoje selskoje poselenije *lomonosovlo.ru*. Viitattu 17.5.2011. (venäjäksi)
5. 1 2  Gostilitskoje selskoje poselenije: Istorija Gostilits *gostilizi.info*. Viitattu 16.5.2011. (venäjäksi)
6. 1 2  Kultura Leningradskoi oblasti: Gostilitsy *enclo.lenobl.ru*. Viitattu 16.5.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Kosti Kalervo Ilveskero**, vuoteen 1945 **Jansson** (21. heinäkuuta 1921 Helsinki – 26. kesäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Ilveskeron vanhemmat olivat junamies John Eligius Jansson ja Evi Johanna Tanttu ja puolisot 1945–1947 Sirkka Lyylikki Palamaa ja vuodesta 1948 Vera Ann-Mari Pälvi. Ilveskero kävi keskikoulun 1937 ja suoritti Englannissa liikkeenjohdon peruskurssin 1957 ja ylemmän tason täydennyskurssin 1961, liikkeenjohdon psykologian ja ryhmätyön kurssit Yhdysvalloissa 1968 ja 1970 sekä kansainvälisen liiketoiminnan kurssin Sveitsissä 1971. Ilveskero oli sosiaaliministeriön työhönsijoitustoimiston ja Työväline Oy:n palveluksessa 1945, Poikien Keskuksen palveluksessa 1946 ja Suomen Tupakka -yhtiön kustannuslaskija 1947–1950, kirjanpitäjä 1951–1952, konttoripäällikkö 1953–1955, markkinointipäällikkö 1956–1958, johtokunnan jäsen 1956–1976 ja toimitusjohtaja 1959–1976. Ilveskero oli myös Rakennus Oy Sirkan toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1953–1964 ja hänellä oli useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Ilveskero oli Kyproksen kunniapääkonsuli Suomessa vuodesta 1967. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti (1969). Kauppaneuvoksen arvonimen Ilveskero sai 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kosti Ilveskero *Biografiasampo*. Viitattu 3.11.2022.
2. ↑  Pääkonsuli Kosti Ilveskero 50-vuotias.  *Länsi-Savo*, 20.7.1971, nro 192, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 3.11.2022.
|  |
| --- |
| Metypryloni |
| Metypryloni |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 3,3-dietyyli-5-metyylipiperidiini-2,4-dioni |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 125-64-4 |
| ATC-koodi | N05CE02 |
| PubChem | 4162 |
| DrugBank | DB01107 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C10H17NO2 |
| Moolimassa | 183,247 g/mol |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Fysikaaliset tiedot** |
| Sulamispiste | 84 °C |
| Liukoisuus veteen | 115 g/l |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Proteiinisitoutuminen | 60 % |
| Metabolia | Hepaattinen |
| Puoliintumisaika | 6–16 tuntia |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa | Oraalinen |

**Metypryloni** (*Noludar*) on ollut piperidiini-sarjan lääkevalmiste. Aineen oli patentoinut sveitsiläinen Hoffmann-La Roche -lääkeyhtiö vuonna 1954. Metypryloni vaikutti huomattavasti *Doriden*ia (glutetimidi) nopeammin, jo 10–30 minuutin kuluessa. Lääkkeen annoskoko oli 200 mg, ja sen vaikutuksen kesto oli noin 6-7 tuntia. Se oli samaa luokkaa ns. keski-pitkävaikutteisten barbituraattien kanssa.

Kummankin todettiin aiheuttavan habituaatiota, eli lääkkeen käyttöön liittyvää tottumista. Myös lääkeriippuvuutta todettiin esiintyvän. Metyprylonin kehittelyssä eräänä päämääränä oli saada aikaan likimain barbituraattien ominaisuuksiin pystyvä lääkeaine, mutta pienemmin haittavaikutuksin. Tässä yrityksessä kuitenkin epäonnistuttiin. Metyprylonin korvasivat varsin nopeassa tahdissa, juuri 1960-luvun alun vuosina kehitellyt, kokonaan uuden tuoteryhmän lääkeaineet: bentsodiatsepiinit. Näillä oli suuri terapeuttinen leveys, ja tästä syystä ko. lääkeaineryhmän tuotteet ovat laajassa käytössä vielä edelleen.

Metyprylonin yliannostus oli sekin kutakuinkin yhtä vaarallista, kuin mitä oli barbituraattien kohdalla. Tällöin saattoi aiheutua nimittäin, ns. hypotensiivinen kriisi. Silloin verenpaine laskee vaarallisen alhaiselle tasolle. Metypryloni poistettiin kokonaan aktiivista lääkeainekäytöstä, ja luultavasti juuri näistä, sen verenkiertoelimistölle aiheuttamista myrkytysvaikutuksista johtuen. Ruotsissa ja Kanadassa käytettiin tätä hypnoottia vuosiin 1988 (Ruotsi) ja 1990 (Kanada) saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vartiainen I. 1960: s. 37

* Vartiainen, Ilmari: *Lääkeaineoppi*, SHKS, 1960 (s. 37)

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Methyprylon (englanniksi)
* DrugBank: Methyprylon (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Methyprylon (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Military Cross Elisabet II:n valtakaudelta
**Military Cross** on vuonna 1914 luotu brittiläinen kunniamerkki. Sota-ansiosta ja taistelussa osoitetusta urhoollisuudesta myönnettävä Military Cross on arvostettu kunniamerkki, joka alun perin oli tarkoitettu täyttämään Viktorian ristin ja Distinguished Service Order -kunniamerkin väliin jäänyt tyhjiö. Se voitiin myöntää vain kapteeneille ja alemmille upseereille, mutta vuonna 1931 se ulotettiin koskemaan majureita, ja vuodesta 1993 lähtien sen saattoivat saada myös aliupseerit ja rivimiehet. Ristin saattoi ansaita moneen kertaan, jolloin kunniamerkin valkopurppuraiseen nauhaan asetettiin suorituksen merkiksi pieni hopeinen tanko.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Military Cross myönnettiin noin 37 000 miehelle. Noin 3000 miestä ansaitsi sen kahdesti, noin 170 kolmesti ja neljä – everstiluutnantti Humphrey Arthur Gilkes, kapteeni Francis Victor Wallington, kapteeni Percy Bentley ja lääkintäluutnantti Charles Gordon Timms – neljästi. Alun perin Military Crossilla palkittiin myös ilmavoimien edustajat, koska ilmavoimilla ei tuolloin vielä ollut omaa kunniamerkkiä. Puute paikattiin Distinguished Flying Cross -merkillä, joka oli ansioristin ilmavoimille räätälöity versio.

Toisessa maailmansodassa Military Crosseja myönnettiin 11 000 sotilaalle, joista 500 ansaitsi sen kahteen kertaan.

Military Crossin virallinen lyhenne on MC, ja sen saavuttanut henkilö on brittiläiseen tapaan oikeutettu käyttämään kyseistä lyhennetä nimensä perässä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Military Cross (MC) *The Gazette*. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Military Cross** Wikimedia Commonsissa
**Manhattan Community District 9** on New Yorkin Manhattanin saaren hallinnollinen osa-alue (Community District), johon kuuluu Hamilton Heights, Manhattanville ja Morningside Heights. Alue sijaitsee manhattanin saaren länsilaidalla, Keskuspuiston pohjoispuolella. Columbian yliopisto toimii tällä alueella, samoin Manhattan School of Music ja City college of NY.

Vuonna 2000 alueella asui 111 724 henkeä. Sen väkiluku oli kymmenessä vuodessa kasvanut. Asukkaista 17,8% laskettiin "white non-hispanic" -ryhmään, eli valkoisiin, joilla ei ole latinalaisamerikkalaista taustaa. Ulkoimailla syntyneitä on 35,7% asukkaista, suurin osa heistä on kotoisin Latinalaisesta Amerikasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Manhattan Community District 9 New York City Department of City Planning.  Arkistoitu 2.4.2013. Viitattu 3.9.2008.

Manhattanin aluejako
**Alue 1** : 
Tribeca ja Lower Manhattan
  

**Alue 2** : 
Greenwich Village, NoHo, SoHo ja Little Italy
  

**Alue 3** : 
Tompkins Square, East Village, Lower East Side, Chinatown, Two Bridges
  

**Alue 4** : 
Hell’s Kitchen, Chelsea
  

**Alue 5** : 
Midtown
  

**Alue 6** : 
Stuyvesant Town, Tudor City, Turtle Bay, Peter Cooper Village, Murray Hill, Gramercy Park, Kips Bay ja Sutton Place
  

**Alue 7** : 
Manhattan Valley, Upper West Side ja Lincoln Square
  

**Alue 8** : 
Upper East Side, Lenox Hill, Yorkville ja Roosevelt Island
  

**Alue 9** : 
Hamilton Heights, Manhattanville ja Morningside Heights
  

**Alue 10** : 
Harlem ja Polo Grounds
  

**Alue 11** : 
East Harlem, El Barrio/Spanish Harlem, Ward's ja Randall's Island
  

**Alue 12** : 
Inwood, Hudson Heights ja Washington Heights
**Sodomialla** on tarkoitettu "luonnotonta" seksuaalista kanssakäymistä avioliiton ulkopuolella. Monissa maissa se oli ennen vanhaan rikosnimike, jonka perusteella homoseksuaaleja syytettiin. Englanninkielisissä maissa sanalla on viitattu anaaliseksiin, suuseksiin (erityisesti homoseksuaaliseen) ja eläimiinsekaantumiseen. Poikkeuksellisesti Suomessa ja Saksassa sanaa ei kuitenkaan ole koskaan käytetty rikosnimikkeenä, vaan yksinomaan zoofilian synonyyminä. Sana juontuu *Raamatun* kertomuksesta Sodoman kaupungista, jonka miesasukkaat yrittivät yhden tulkinnan mukaan harjoittaa seksiä Lootin miespuolisten vieraiden kanssa. Nykyisen tulkinnan mukaan kyseessä on kuitenkin aikomus raiskata ja näin nöyryyttää kaupunkiin saapuneet muukalaiset. 

Vanhoissa teksteissä sodomialla tarkoitetaan yleensä homoseksuaalisuutta, joskus myös ilman juridista näkökulmaa, uudemmissa useimmiten zoofiliaa.

Uskonnot
--------

### Kristinusko

Perinteinen tulkinta näkee Sodoman pääasiallisena syntinä homoeroottiset seksuaaliset aktit liittyen Sodoman tarinaan Kolmannessa Mooseksen kirjassa luvussa 18, joka listaa erilaisia seksuaalisyntejä, jotka jakeiden 27 ja 28 mukaan olisivat johtaneet maan "saastumiseen":

> »sillä kaikkia näitä kauhistuksia ovat tehneet tämän maan asukkaat, jotka olivat ennen teitä, niin että maa tuli saastaiseksi - ettei maa teitäkin oksentaisi, jos te sen saastutatte, niinkuin se on oksentanut ulos sen kansan, joka oli ennen teitä..» 
> 
> 

Jotkut tutkijat, kuten Per-Axel Sverker, liittävät tämän kohdan perinteiseen tulkintaan, väittäen että sana kauhistus viittaa seksuaaliseen rikkomukseen, ja että vaikka homoeroottiset aktit eivät olleet ainoa syy, miksi Sodoma ja Gomorra tuomittiin, niin ne olivat silti merkittävässä roolissa.

Katso myös
----------

* Poikkeavuus
* Seksuaalivähemmistöt
* Parafilia

Lähteet
-------

1. ↑  Pekka Laaksonen ja Senni Timonen: Sodomia ja suomalainen kansankulttuuri - Kymmenen lähtökohtaa *Elektroloristi 1/1997, 4. vuosikerta*.  1997. Joensuu:  Suomen Kansantietouden Tutkijain Seura ry. Viitattu 3.2.2010.
2. ↑  Shirelle Phelps (2001). *World of Criminal Justice: N-Z*. Gale Group, 686. ISBN 0787650730. Viitattu January 13, 2014.
3. ↑   (2013) *Criminal Law and Procedure*. Cengage Learning, 185. ISBN 128554613X.
4. ↑  David Newton (2009). *Gay and Lesbian Rights: A Reference Handbook, Second Edition*. ABC-CLIO, 85. ISBN 1598843079. Viitattu January 13, 2014.
5. ↑  The Bible, Sexuality and Gender MCC. Viitattu 9.11.2022.
6. ↑  Robert A. J. Gagnon, *The Bible and Homosexual Practice*, pp. 73–74
7. ↑  Gagnon, *Why the Disagreement over the Biblical Witness on Homosexual Practice*, pp. 46–50

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sodomia** Wikimedia Commonsissa
**Manhattan Community District 8** on New Yorkin Manhattanin saaren hallinnollinen osa-alue (Community District), johon kuuluu Upper East Side, Lenox Hill, Yorkville, ja Roosevelt Island. Alue sijaitsee Manhattanin saaren itälaidalla Rooseveltin saaren kohdalla.

Vuonna 2000 alueella asui 217 063 henkeä. Sen väkiluku oli kymmenessä vuodessa kasvanut hiukan. Asukkaista 82,6% laskettiin "white non-hispanic" -ryhmään, eli valkoisiin, joilla ei ole latinalaisamerikkalaista taustaa. Ulkomailla syntyneitä on 21,5% asukkaista, suurin osa heistä on kotoisin Euroopasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Manhattan Community District 8 New York City Department of City Planning.  Arkistoitu 3.11.2012. Viitattu 3.9.2008.

Manhattanin aluejako
**Alue 1** : 
Tribeca ja Lower Manhattan
  

**Alue 2** : 
Greenwich Village, NoHo, SoHo ja Little Italy
  

**Alue 3** : 
Tompkins Square, East Village, Lower East Side, Chinatown, Two Bridges
  

**Alue 4** : 
Hell’s Kitchen, Chelsea
  

**Alue 5** : 
Midtown
  

**Alue 6** : 
Stuyvesant Town, Tudor City, Turtle Bay, Peter Cooper Village, Murray Hill, Gramercy Park, Kips Bay ja Sutton Place
  

**Alue 7** : 
Manhattan Valley, Upper West Side ja Lincoln Square
  

**Alue 8** : 
Upper East Side, Lenox Hill, Yorkville ja Roosevelt Island
  

**Alue 9** : 
Hamilton Heights, Manhattanville ja Morningside Heights
  

**Alue 10** : 
Harlem ja Polo Grounds
  

**Alue 11** : 
East Harlem, El Barrio/Spanish Harlem, Ward's ja Randall's Island
  

**Alue 12** : 
Inwood, Hudson Heights ja Washington Heights
**Manhattan Municipal Building** on New Yorkin kaupungin toimistorakennus Lower Manhattanilla New Yorkissa lähellä New Yorkin kaupungintaloa.

Tyyliltään uusrenessanssia ja uusklassismia yhdistelevän rakennuksen on suunnitellut arkkitehti William M. Kendall tunnetusta McKim, Mead & White –arkkitehtitoimistosta. Municipal Building oli toimiston ensimmäinen pilvenpiirtäjä. Rakennus valmistui 1914, mutta ensimmäiset toimistotilat otettiin käyttöön jo tammikuussa 1913. Kellarikerrokseen yhdistettiin New Yorkin metron asema ensimmäisenä rakennuksena New Yorkissa.

Rakennuksen keskustornin huipulla on kuvanveistäjä Adolph Weinmanin kullattu patsas "Civic Fame".

Municipal Building on edelleen yksi suurimmista hallintorakennuksista maailmassa. Rakennuksessa työskentelee yli 2000 työntekijää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Manhattan Municipal Building The City of New York.  Arkistoitu 19.10.2012. Viitattu 19.4.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Municipal Building Skyscraper Source Media Inc.. Viitattu 19.4.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Manhattan Municipal Building** Wikimedia Commonsissa
Drusillan veistoksen pää museossa Münchenissä.
**Julia Drusilla** (16. syyskuuta 16 – 10. kesäkuuta 38) oli roomalainen nainen, joka oli keisari Caligulan sisko. Hän oli Germanicuksen ja Vipsania Agrippinan tytär. Hänen siskojaan olivat Julia Livilla ja Agrippina nuorempi. Nero Julius Caesar ja Drusus Julius Caesar olivat hänen veljiään. Vuonna 33 Tiberius järjesti avioliiton Drusillan ja Lucius Cassius Longiniuksen välille. Caligulan noustessa valtaan hän purki avioliiton ja antoi Drusillan vaimoksi Marcus Aemilis Lepidukselle. Drusilla on Caligulan suosikkisisko ja heidän välillä juoruttiin olevan suhde. Caligulan vakavan sairauden aikana vuonna 37 Caligula nimitti Drusillan seuraajakseen. Drusilla kuoli vuonna 38. Caligula suri siskoaan suuresti ja julisti hänet jumalaksi.

Lähteet
-------

* Marjorie Lightman, Benjamin Lightman: *A to Z of ancient Greek and Roman women*. Infobase Publishing, 2007. ISBN 9780816067107.

### Viitteet

1. ↑  Lightman, hakusana "Julia Drusilla"

Aiheesta muualla
----------------

* Julia Drusilla – sister of Caligula *Armstrong Economics*. Viitattu 10.3.2019 (englanniksi).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Allbon kihlakunnan sijainti Smålandin maakunnan kartalla.
**Allbon kihlakunta** (ruots. *Allbo härad*) oli kihlakunta Kronobergin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 1 448,90 neliökilometriä ja asukasluku 28 512 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Ör, Härlöv, Moheda, Slätthög, Mistelås, Kvenneberga, Hjortsberga, Lekaryd, Alvestan kauppala, Blädinge, Vislanda, Skatelöv (osittain), Västra Torsås, Härlunda, Virestad, Stenbrohult ja Älmhultin kauppala.

Skatelöv kuului Allbon kihlakunnan lisäksi osittain myös Kinnevaldin kihlakuntaan. Kihlakunnan tuolloisista kunnista Ör kuuluu nykyiseen Växjön kuntaan, Virestad, Stenbrohult, Härlunda ja Älmhultin kauppala kuuluvat Älmhultin kuntaan ja muut kunnat Alvestan kuntaan.

Lähteet
-------

1. ↑  I. Areal och folkmängd inom särskilda förvaltnings­områden m.m. befolk­nings­agglomera­tioner (PDF) (Tab. 1. Areal, folkmängd efter kön och civilstånd samt folkmängdstäthet i kommuner, församlingar, municipalsamhällen, härad och län den 31 december 1945, enligt indelningen den 1 januari 1946) *Folkräkningen den 31 december 1945*.  24.3.1947. SCB: Historisk statistik:  Statistiska centralbyrån. Viitattu 3.10.2015. (ruotsiksi)
**Hercules Graphics Card** (myös *HGC* tai pelkkä *Hercules*) on Hercules Computer Technologyn vuonna 1982 julkaisema näytönohjain PC-arkkitehtuurille. Hercules oli yksivärinen viher-, ambra- tai (harvemmin) mustavalko-fosforinäyttöön tarkoitettu näytönohjain. Standardi tuki yhtä tekstitilaa sekä yhtä grafiikkatilaa. Hercules täytti markkinoilla olleen aukon, kun edellisenä vuonna julkaistut IBM:n MDA ja CGA -näytönohjaimet eivät mahdollistaneet korkean resoluution tekstiä ja grafiikkaa samalta kortilta, eivätkä korkean resoluution tekstitilaa vaihdettavilla merkeillä.

Tekniset ominaisuudet
---------------------

Vaikka Herculeksen teoreettinen maksimiresoluutio oli 720×350 pikseliä, oli todellinen näyttötila 720×348 pikseliä johtuen standardista, joka edellytti, että ruudun korkeus on jaollinen neljällä.

### Merkistö

Herculeksen tekstitila pystyi esittämään 80 saraketta × 25 riviä tekstitilassa, ja oli näin alaspäin yhteensopiva IBM:n vuotta aikaisemmin julkaisemalle MDA-standardille. Niin ikään kirjainkoko oli identtinen MDA-standardin kanssa, yksi merkki vei tilaa 9×14 pikseliä todellisen merkkikoon ollessa 7×11 pikseliä, jolloin teoreettinen maksimiresoluutio oli 720×350 pikseliä.

### Grafiikkatila

Hercules sisälsi kaksi grafiikkasivua. Ensimmäinen sijaitsi muistiosoitteessa B0000h ja toinen muistiosoitteessa B8000h. Koska jälkimmäisen muistiosoitteen sai kytkettyä pois käytöstä (ja käyttöön) ohjelmallisesti, pystyi Herculesta käyttämään rinnakkain myöhäisempien värikorttien (kuten CGA ja VGA) kanssa. Se, että Herculeksen muistiosoitteet eivät aiheuttaneet laitteistoristiriitoja, edesauttoi rinnakkaisnäytönohjainten käyttöä.

Hercules-näytönohjaimen muut versiot
------------------------------------

* Hercules Color Card: ensimmäinen Hercules-näytönohjain, jossa oli tuki kortin käytölle yhdessä CGA-kortin kanssa
* Hercules Graphics Card Plus: kesäkuussa 1986 julkaistu näytönohjain, joka tuki käyttäjän fonttivalintaa
* Hercules Graphics Card Pro: joulukuussa 1986 julkaistu näytönohjain; joka tuki 3D-grafikkaa
* Hercules InColor Card: huhtikuussa julkaistu näytönohjain, joka muistutti hyvin paljon EGA-näyttöstandardia; 16 yhtäaikaista väriä 64 värin paletista, 80×25 merkin tekstitila ja 720×348 pikselin grafiikkatila
* Hercules PowerPro: tammikuussa 1998 julkaistu näytönohjain joka tuki 16 miljoonaa väriä sen kellotaajuus oli 990mhz ja videoramia oli 128mt.
**Peder Eriksson Wald** eli **Pietari Wald** (1602 Uppsalan seutu – 15. helmikuuta 1653 Turku) oli ruotsalaissyntyinen, ensimmäinen Suomessa toimineen kirjapainon (Frenckellin kirjapaino) johtaja.

Waldin vanhemmat olivat Eerik Pietarinpoika ja Anna Laurintytär. Hän toimi 1631–1635 Uppsalassa professori L. O. Walleniuksen omistaman kirjapainon johtajana ja sitten Västeråsissa. Suomeen Wald otettiin 1641 johtamaan Turun Akatemian yhteyteen perustettua kirjapainoa, jonka toiminta alkoi syksyllä 1642. 

Waldin merkittävimpiä painotöitä olivat *Manuale Finnonicum* (1646), joka oli Jonas Matinpoika Raumannuksen 1082-sivuinen virsikirjasarja, ja Eskil Petraeuksen suomen kielioppi (1649). Ensimmäinen hänen Suomessa painamansa teos oli Mikael Wexioniuksen väitöskirja *Discursus politicus de prudentia*, ensimmäinen suomeksi painettu kirja taas Johannes Collinuksen *Ylimmäisen Keisarin Jesuxen Christuksen mandati eli Käsky* vuodelta 1643. Kirjapainon kirjasinmäärä oli aluksi niin pieni, että kerralla voitiin painaa vain puoli arkkia. Waldin kuollessa erilaisia kirjasimia oli käytössä kuitenkin jo 54 leiviskän verran. Wald oli arvostettu ammattimies. Hänen hautajaisissaan ruumispuheen piti piispa ja Turun Akatemian varakansleri Eskil Petraeus.

Waldin puoliso noin vuodesta 1630 oli Ingeborg Pietarintytär, joka Waldin kuoltua avioitui tämän seuraajan kanssa vuonna 1654.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 797. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

### Viitteet

1. ↑  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 560. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Waldin kirjapainon kirjoja kansalliskirjaston luettelona Viitattu 17.1.2014.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
**Wilhelm Grosz** (11. elokuuta 1894 Wien – 10. joulukuuta 1939 New York) oli itävaltalainen säveltäjä, lauluntekijä ja pianisti. Hän ei pitäytynyt yhden genren rajoissa vaan esimerkiksi yhdisti jazzia klassiseen konserttimusiikkiin.

Grosz sai pianonsoiton opetusta Richard Robertilta sekä sävellystunteja Richard Heubergeriltä, Robert Fuchsilta ja Franz Schrekeriltä. Grosz sai tohtorinarvon musiikissa Guido Adlerin ohjauksessa. Vuonna 1920 hän aloitti työskentelyn Nationaltheater Mannheimissa. Hänen orkesterisävellyksiään kantaesittivät vuonna 1921 Staatskapelle Dresden ja Wienin filharmonikot. Grosz pääsi vuonna 1927 Ultraphon-levy-yhtiön taiteelliseksi johtajaksi ja muutti Elisabeth-vaimonsa sekä poikapuolensa kanssa Berliiniin.

Grosz sävelsi cabaretmusiikkia, balettia sekä elokuvamusiikkia, josta ensimmäisenä esimerkkinä oli *Wer nimmt die Liebe ernst?*. Vuonna 1930 Groszille syntyi tytär Eva Annelise. Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen perhe pakeni takaisin Wieniin, josta se vuonna 1934 muutti Lontooseen. Grosz aloitti yhteistyön sanoittaja Jimmy Kennedyn kanssa. Yhteistyössä kaksikko teki eräitä Denmark Streetin ("Lontoon Tin Pan Alley") suosituimmista hiteistä; näihin kuuluivat "Isle of Capri", "Red Sails in the Sunset", "Harbour Lights" ja "At the Cafe Continental". Lapsille suunnattua musiikkia Grosz teki Rose Fylemanin kanssa.

Grosz sai kutsun Hollywoodiin ja matkusti huhtikuussa 1939 vaimonsa kanssa New Yorkiin. Tytär jätettiin isovanhempien ja muiden läheisten huostaan Eurooppaan. Groszin neuvottelut Yhdysvalloissa olivat menestyksekkäät, ja hän ehti aloittaa työskentelyn maassa. Toinen maailmansota esti pääsyn Eurooppaan, jossa tytär oli. Tämä loi painetta Groszille, joka kuoli vielä samana vuonna sydäninfarktiin ollessaan esiintymässä resitaalissa. Jäljelle jäänyt perhe palasi yhteen New Yorkissa sodan päätyttyä.

Lähteet
-------

1. ↑  Wilhelm Grosz Exil.arte
2. ↑  Wilhelm Grosz Universal Edition
3. 1 2 3 4  Wilhelm Grosz Performing the Jewish Archive
4. ↑  Lieder and Piano Music by Wilhelm Grosz University of Leeds

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
	+ 2
	+ 3
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Malli leivinhiivan treoniinisyntaasin rakenteesta
**Treoniinisyntaasi** on lyaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi fosfohomoseriinin ja veden välistä reaktiota, ja tuotteena reaktiossa muodostuu treoniinia ja fosfaatti-ioneja. Entsyymiä esiintyy arkeissa, bakteereissa, kasveissa ja sienissä mutta ei eläimissä, ja se osallistuu treoniinin ja isoleusiinin biosynteesiin. Treoniinisyntaasin EC-numero on EC 4.2.3.1.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Treoniinisyntaasi on rakenteeltaan kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva dimeeri. Kasvien treoniinisyntaasi on molekyylimassaltaan tyypillisesti noin 110 kDa. Treoniinisyntaasi vaatii toimiakseen koentsyymikseen pyridoksaalifosfaatin. Tämän lisäksi kasveilla on sienistä ja bakteereista poikkeava säätelymekanismi. S-adenosyylimetioniini toimii entsyymin allosteerisena aktivoijana. Fosfohomoseriini on myös metioniinin synteesissä tarvittavan entsyymin kystationiinisyntaasin substraatti ja nämä kaksi entsyymiä kilpailevat siitä. S-adenosyylimetioniinia muodostuu metioniinista, kun sitä on runsaasti. Metioniinin tarpeen ollessa vähäinen S-adenosyylimetioniini aktivoi treoniinisyntaasia ja sitä kautta suuntaa fosfohomoseriinin metabolian kohti treoniinin muodostumista.

Treoniinisyntaasin katalysoiman reaktion reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa fosfohomoseriini muodostaa imiinin eli Schiffin emäksen koentsyyminä toimivan pyridoksaalifosfaatin kanssa. Seuraavassa vaiheessa tämä imiini toisiintuu ja molekyylistä eliminoituu fosfaatti-ioni. Eliminaation seurauksena muodostuu aminokrotonihapon ja pyridoksaalifosfaatin imiini, joka hydrolysoituu treoniiniksi. Aminokrotonihappo voi myös irrota entsyymistä ja hydrolysoitua ei-entsymaattisesti solulimassa treoniiniksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  EC 4.2.3.1 - threonine synthase Brenda. Viitattu 26.4.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Marta Garrido-Franco, Stephan Ehlert, Albrecht Messerschmidt, Snežan Marinković, Robert Huber, Bernd Laber, Gleb P. Bourenkov & Tim Clausen: Structure and Function of Threonine Synthase from Yeast.  *Journal of Biological Chemistry*, 2002, 277. vsk, nro 14, s. 12396–12405. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.4.2017.  (englanniksi)
3. 1 2  David A. Bender: *Amino Acid Metabolism*, s. 287. John Wiley & Sons, 2012. ISBN 9781118358191. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.4.2017). (englanniksi)
4. ↑  Arie Altman, Meira Ziv, Shamay Izhar: *Plant Biotechnology and In Vitro Biology in the 21st Century*, s. 286. Springer, 1999. ISBN 978-0-7923-5826-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.4.2017). (englanniksi)
5. ↑  P. M. Dey, J. B. Harborne: *Plant Biochemistry*, s. 295. Academic Press, 1997. ISBN 978-0-12-214674-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.4.2017). (englanniksi)
**Szklarska Poręba** [ˈʂklarska pɔˈrɛmba] (saks. *Schreiberhau*) on kaupunki ja oma kuntansa Karkonoszen piirikunnassa Ala-Sleesian voivodikunnassa lounaisessa Puolassa, lähellä Tšekin rajaa. Szklarska Poręban asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 6 633.

Varhaisin historiallinen maininta paikasta on vuodelta 1366. Szklarska Poręba oli osa Saksaa toiseen maailmansotaan saakka. Sodan jälkeen se liitettiin Puolaan. Vuonna 1959 kylän nimellä sitä ennen ollut Szklarska Poręba julistettiin kaupungiksi. Siellä toimii myös lasitehdas. Nykyisin Szklarska Poręballa on viisi ystävyyskaupunkia Puolassa, Tanskassa, Saksassa ja Tšekissä.

Szklarska Poręba on myös tunnettu hiihtokeskus, ja sen alueella on yli 200 kilometriä hiihtolatuja. Szklarska Porębassa on myös käyty monena talvena maastohiihdon maailmancupin osakilpailuita.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Szklarska Poręba *citypopulation.de*. Viitattu 21.8.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Szklarska Poręba** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.