recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Cristiano Biraghi** (s. 1. syyskuuta 1992 Cernusco sul Naviglio) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasemmalla laidalla pelaava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Fiorentinaa.

Biraghi pelasi Interin junioreissa ja pääsi syksyllä 2010 kentälle kahdessa Mestarien liigan ottelussa, mutta kotimaan liigauransa hän aloitti Juve Stabian, Cittadellan, Catanian ja Chievo Veronan joukkueissa. Cataniassa hän pelasi ensimmäiset Serie A -ottelunsa kaudella 2013–2014 ja jatkoi seuraavalla kaudella samalla sarjatasolla Veronassa. Kauden 2015–2016 hän pelasi lainalla Espanjan La Ligassa Granadan joukkueessa. Hän pelasi Espanjassa 32 liigaottelua, joista kaikki avauskokoonpanossa. Tämän jälkeen hän on pelannut Pescarassa ja Fiorentinassa. Ensimmäiset Serie A -ottelunsa Interin pelaajana hän pelasi syksyllä 2019 palattuaan seuraan lainasopimuksella Fiorentinasta. Tuolla lainakaudellaan hän pelasi 26 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän on pelannut Serie A:ssa eri seuroissa kaikkiaan 215 ottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia.

Biraghi on pelannut Italian alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa ja oli mukana jälkimmäisen ikäluokan EM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin Italia saavutti hopeaa, ja vuonna 2015. Hän pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2018 Kansojen liigan ottelussa Puolaa vastaan ja teki runsas kuukausi myöhemmin ensimmäisen maaottelumaalinsa kolmannessa maaottelussaan samaa maata vastaan. Hän on lokakuun 2021 puoliväliin mennessä pelannut 11 A-maaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Cristiano Biraghi Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Fiorentina – Serie A
1 Terracciano |
2 Dodô |
3 Biraghi |
4 Milenković |
5 Bonaventura |
7 Jović |
8 Saponara |
9 Cabral |
10 Castrovilli |
11 Ikoné |
15 Terzić |
16 Ranieri |
22 González |
23 Venuti |
24 Benassi |
28 Martínez Quarta |
31 Cerofolini |
32 Duncan |
33 Sottil |
34 Amrabat |
38 Mandragora |
42 Bianco |
72 Barák |
95 Gollini |
98 Igor |
99 Kouamé |
Valmentaja Italiano
**Malheurin kapina** tapahtui Yhdysvalloissa Oregonin osavaltiossa tammikuussa 2016. Tilanne sai ilmeisesti alkunsa karjapaimenten laidunnusoikeuksista liittovaltion mailla. Kaksi karjankasvattajaa, isä ja poika Hammond, oli tuomittu tuhopoltoista 2001 ja 2006 pitkiin vankeusrangaistuksiin. Hammondit itse olivat kertoneet polton syyksi tuholaisten polttamisen, mutta silminnäkijät olivat kertoneet heidän harjoittaneen salametsästystä. Hammondit olivat myös laiduntaneet karjaa omien maidensa lisäksi liittovaltion mailla. Oregonin Burnsissa pidettiin Hammondien vapauttamista vaativa rauhanomainen mielenosoitus tammikuussa 2016. Tämän jälkeen Ammon Bundyn johtamat aseistetut joukot valtasivat liittovaltion omistaman Malheurin luonnonpuiston ja sen päärakennuksen ilmoittaen sen päämajakseen. He itse ilmoittivat määräkseen noin 150 henkeä. FBI valtasi rakennuksen ja pidätti Bundyn ja kuusi muuta. Pidätyksen yhteydessä käydyssä ammuskelussa kuoli yksi ja haavoittui yksi.

Kapina päättyi 12. helmikuuta 2016 viimeisenkin antauduttua. Kapinaa pidettiin Yhdysvalloissa äärimmäisenä osoituksena liittovaltiovastaisista mielipiteistä. 

Lokakuussa 2016 valamiehistö vapautti kaikki seitsemän pääsyytettyä.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Malheurin kapina** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee myymälätyyppiä. Yrityksestä Suomen Lähikauppa on eri artikkeli.*
R-kioski.
Alapitkän Eväskorin K-ruokakauppa Lapinlahdella.
**Lähikaupalla** tarkoitetaan päivittäistavarakauppaa, joka sijaitsee nimensä mukaisesti lähellä asiakkaitaan. Lähikauppa on tyypillisesti suhteellisen pieni myymälä, joka pyrkii kuitenkin tarjoamaan kaikki tärkeimmät päivittäiset ruokatarvikkeet. Lähikauppoihin kuuluvat yleisimmin valintamyymälät, kyläkaupat, laatikkomyymälät ja kioskit.

Lähikaupan valikoimissa on usein myös muita tuotteita kuin ruokaa, kuten henkilökohtaisia hygieniatuotteita, kodin kemikaaleja ja muita kulutustavaroita. Yhä useammin lähikaupan yhteydessä toimii lisäksi posti tai jokin muu palvelupiste.

Lähikauppoja on Suomessa huomattavasti vähemmän kuin aikaisemmin, kun kauppojen määrä on ylipäätään laskenut ja koko suurentunut. 1960-luvulla päivittäistavaramyymälöitä oli yli 20 000, 2000-luvulla enää alle 4 000. Kaupat ovat keskittyneet yhä isommiksi yksiköiksi ja ne sijaitsevat usein isojen teiden varsilla kaukana asuntoalueista. Vuonna 2007 tehdyn tutkimuksen mukaan yli puolet suomalaista pitää tätä kehitystä kielteisenä.

Lähikauppa on tärkeä osa kaupunkiympäristöä. Se pitää kaupunkikuvan elävänä ja ylläpitää palveluita siellä, missä ihmiset asuvat ja liikkuvat. Vielä tärkeämpi rooli lähikaupalla on maaseudulla, sillä se on monen kylän ja pienen taajaman viimeinen palvelu. 

Viime aikoina lähikaupassa asioinnista on alettu puhua myös ympäristötekona: lähikauppaan voi usein mennä jalkaisin tai polkupyörällä ja autollakin polttoainetta kuluu huomattavasti vähemmän kuin matkalla kaupungin ruokakauppoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Myymäläryhmittelyt ja määritelmät Päivittäistavarakauppa

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lähikauppa**.
* Onko lähikauppa lähellä? - Päivittäistavarakaupan saavutettavuus Turun, Lahden ja Mikkelin kaupunkiseuduilla (Arkistoitu – Internet Archive) Julkaisuja 4 · 2007, Kuluttajatutkimuskeskus
**Keuruun Jukojärven työväentalo** on Keuruulla Jukojärvellä kyläkeskuksen ulkopuolella sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas. Se edustaa keskisuomalaista työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.

Historia
--------

Jukojärven työväentaloa rakennettiin sisällissodan jälkeen 1920-luvulla. Talousvaikeuksien vuoksi talo jouduttiin kuitenkin myymään pula-aikana. Se ehti olla työväenyhdistyksen käytössä vain 6–7 vuotta. Tuolloin toiminta oli vilkasta, erityisesti näyttämötoiminta. Talon myynnin jälkeen yhdistyksen toiminta sammui.

Talon osti maanviljelijä Eino Leppä, ja vuonna 1936 sen osti toimitalokseen urheiluseura Veikkola. Taloa on sen jälkeen kunnostettu.

Rakennus
--------

Työväentalo on osittain hirsi- ja osittain lautarunkoinen satulakattoinen rakennus. Perustana ovat kivitolpat. Katteena on pelti. Talon ulkoväri on punainen. Ikkunavuorit ja vuorilaudat ovat valkoiset. Taloon on myöhemmin rakennettu laudasta ulkoeteinen.
Talossa on sali näyttämöineen, ravintola ja keittiö sekä myöhemmin rakennettu ulkoeteinen.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Alkuvuosina työväenyhdistyksen kokoustoiminnan ohessa talossa oli vilkasta näyttämötoimintaa. Vuoden 1936 jälkeen talon toiminnasta on vastannut urheiluseura Veikkola.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti. Museovirasto, 1979. Teoksen verkkoversio.
Johann Nikolaus Forkel
**Johann Nikolaus Forkel** (22. helmikuuta 1748 Meeder – 20. maaliskuuta 1818 Göttingen) oli saksalainen urkuri, säveltäjä ja musiikkitieteilijä. Forkelia pidetään modernin musiikkitieteen isänä. Hänen lukuiset sävellyksensä eivät ole saavuttaneet laajaa suosiota.

Forkel syntyi suutarin pojaksi Meederin kylässä lähellä Coburgin kaupunkia. Hänen varhaisesta musiikkikoulutuksestaan ja erityisesti piano-opinnoistaan vastasi kaupungin kanttori, Johann Heinrich Schulthesius. Teini-ikäisenä hän toimi kuorolaisena Lüneburgissa samalla kun hän opiskeli Göttingenin yliopistossa oikeustiedettä. Forkel toimi yliopistossa yli 50 vuotta lukuisissa tehtävissä, muun muassa musiikin teorian opettajana, urkurina ja lopulta koko musiikinopetuksen johtajana.

Forkelia pidetään usein modernin musiikkitieteen ja musiikinhistorian isänä, koska hän alkoi ensimmäisenä käyttää alalla tiukkoja akateemisia tutkimusmenetelmiä ja vaatimuksia. Hänen vuosien saatossa keräämänsä yksityiskirjasto muodostaa nykyisin tärkeän osan Berliinin kuninkaallisen kirjaston kokoelmaa. 

Forkel oli Johann Sebastian Bachin suuri ihailija ja hän kirjoitti ensimmäisen Bachin elämäkerran vuonna 1802. Nykyisin elämäkertaa pidetään arvokkaana lähteenä, koska Forkelin oli mahdollista keskustella Bachin poikien Carl Philipp Emanuelin ja Wilhelm Friedemannin kanssa, joilta hän onnistui keräämään paljon tietoa, joka muutoin olisi kadonnut.

Muita merkittäviä Forkelin kirjoja ovat:

* *Über die Theorie der Musik* (Göttingen, 1777)
* *Musikalisch kritische Bibliothek* (Gotha, 1778)
* *Allgemeine Geschichte der Musik* (Leipzig, 1788).

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johann Nikolaus Forkel**.
* Johann Nikolaus Forkel International Music Score Library Project (englanniksi)
* Erstausgabe der Bach-Biographie (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF; 30,3 MB)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johann Rausser** (21. heinäkuuta 1845 Müllheim – 22. elokuuta 1911 Basel) oli sveitsiläinen opettaja ja pikakirjoittaja, joka laati Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmästä ranskankielisen sovituksen.

Rausser opiskeli Kreuzlingenissä ja Lausannessa ja toimi opettajana useassa eri kaupungissa Sveitsissä, sekä vuodet 1870–1873 saksan ja ranskan opettajana Englannissa.

Rausser opiskeli 14-vuotiaana Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmän, ja myöhemmin myös siitä tehdyt ranskan- ja englanninkieliset sovitukset. Hän ei ollut kuitenkaan tyytyväinen aikaisempiin ranskankielisiin sovituksiin, ja julkaisi vuonna 1889 oman version nimellä *Cours complet de Sténographie*. Vuosina 1896–1900 Rausser toimi Sveitsin keskuspikakirjoitusyhdistyksen puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Bonnet, Rudolf: *Männer der Kurzschrift*, s. 159. Darmstadt: Winklers Verlag, 1935. (saksaksi)
2. 1 2 3  Heck, K.: *Geschichte der Schule Gabelsberger, osa 2*, s. 128–129. Hecknersche Druckerei, 1902. (saksaksi)
**Bastian Kaltenböck** (s. 23. heinäkuuta 1983 Hallein, Itävalta) on itävaltalainen mäkihyppääjä ja yhdistetyn urheilija.

Kaltenböck kilpaili ensimmäisen kerran mäkihypyn Continental Cupissa tammikuussa 2002 sijoittumalla 30:nneksi. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti saman vuoden joulukuussa Sveitsin St. Moritzissa. Hän on uransa aikana voittanut yksitoista Continental Cupin kisaa ja sijoittunut parhaimmillaan kokonaistilastoissa toiseksi kaudella 2007–2008. Kaltenböck hyppäsi ensimmäisen maailmancupin osakilpailunsa Innsbruckissa tammikuussa 2003. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa on 19. 

Vuoden 2007 Universiadeissa Italiassa Kaltenböck saavutti joukkuemäen kultaa yhdessä Manuel Fettnerin ja Florian Lieglin kanssa. Vuonna 2009 Kiinassa järjestetyissä Universiadeissa hän voitti joukkuemäen hopeaa ja sai henkilökohtaisessa normaalimäen kilpailussa pronssia.

Syksyllä 2009 Kaltenböck sai kantapäähänsä tulehduksen. Tulehduksesta johtuvan kivun vuoksi harjoittelu oli mahdotonta, ja Kaltenböck oli harjoittelutauolla joulukuuhun 2009 asti. Helmikuussa 2010 Kaltenböck oli koehyppääjänä Vancouverin olympialaisissa ja lopetti mäkihyppyuransa olympialaisten jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Bastian Kaltenböck FIS:n tietokannassa *fis-ski.com*.  (englanniksi)[vanhentunut linkki] (mäkihyppy)
2. ↑  Silent career end with loud side tones *Berkutschi.com*.  24.2.2011.  Arkistoitu 2.3.2012. Viitattu 27.4.2011. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo vuonna 1933 syntyneestä jääkiekkoilijasta. Vuonna 1950 syntyneestä jääkiekkoilija Heikki Antero Salmisesta on oma artikkeli. On myös tutkija Heikki Salminen.*
Salminen 1950-luvulla.
**Heikki Juhani Salminen** (25. elokuuta 1933 Tampere – 8. huhtikuuta 2018 Tampere) oli suomalainen jääkiekkoilija.

Heikki "Vispari-Hessa" pelasi SM-sarjassa hyökkääjän pelipaikalla edustaen Tampereen Ilvestä kaudet 1951–1959. Hän voitti Suomen-mestaruuden kolmesti. Ilveksen nuorissa Salminen voitti kultaa vuonna 1952. Hän sai seuran pronssisen ansiomerkin.

Salminen toimi Ilveksen juniorivalmentajana 1960-luvulla. Hän valmensi myös Merikarvian Pallon jääkiekkoilijoita ja toimi Merikarvian Into ry:n johtokunnassa sekä SVUL:n Hämeen piirin piirivalmentajana.

Tilastot
--------

| Kausi | Sarja | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1951-52 | SM-sarja | 5 | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 1952-53 | SM-sarja | 10 | 4 | 2 | 6 | 2 |
| 1953-54 | SM-sarja | 8 | 3 | 0 | 3 | 2 |
| 1955-56 | SM-sarja | 6 | 1 | 0 | 1 | 0 |
| 1956-57 | SM-sarja | 10 | 3 | 1 | 4 | 4 |
| 1957-58 | SM-sarja | 11 | 1 | 0 | 1 | 0 |
| 1958-59 | SM-sarja | 12 | 3 | 0 | 3 | 0 |
| YHT. |  | 62 | 16 | 3 | 19 | 10 |

Lähteet
-------

* Rantala Risto, Siukonen Markku, Tukiainen Seppo (vastaavat toimittajat): *Urheilumme Kasvot Osa 3: Palloilu.* Keuruu: Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.
* Ilves-Historia, pelaaja - Heikki Salminen

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus, Heikki Juhani Salminen, Aamulehti, 2018, No 109, sivu 57 (Ihmiset/B13), julkaistu 22.4.2018
2. ↑  Salminen Heikki Juhani (Kirjoita hakuun Salminen Heikki ja laita suodattimeen syntymävuosi eli 1933.) *Hautahaku (hautahaku.fi)*. Viitattu 17.2.2023.
3. 1 2 3  Urheilumme kasvot s. 469
4. ↑  Ilves-Historia, pelaaja *ilveshistoria.com*. Viitattu 23.1.2023.
KeukenhofKeukenhof sijaitsee Etelä-Hollannissa

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Etelä-HollantiAlankomaat |
| Lähin kaupunki | 
Leiden, Alankomaat |
| Pinta-ala | 
32 ha |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
KeukenhofView and modify data on Wikidata  |
| Tyyppi | 
Puutarha, nähtävyysView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1949 |
| Kävijämäärä | 
1,1 miljoonaa (2016) |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Keukenhof** on puisto Lissen kunnassa Alankomaissa. Se on 32 hehtaarin suuruinen, ja siellä on 15 kilometriä polkuja. Puisto on erikoistunut tulppaaneihin ja muihin sipulikukkiin, joita siellä onkin seitsemän miljoonaa yli 1 600 lajikkeesta.  Puisto on avoinna kahdeksan viikon ajan maaliskuulta toukokuuhun. Vuonna 2016 puistossa vieraili noin 1,1 miljoonaa matkailijaa.

Historiaa
---------

Nykyisen kukkapuiston historia juontaa 1400-luvulle, jolloin kreivitär Jacoba viljeli alueella hedelmiä ja vihanneksia. Keukenhofin linna rakennettiin 1600-luvulla. Alueen englantilaispuistot rakennettiin 1800-luvulla. Kukkapuiston perustivat vuonna 1949 tulppaanisipuleiden maahantuojat kukkanäyttelyalueeksi. Kukkapuisto avattiin vuonna 1950.

Lähteet
-------

1. ↑  Janne Elonen: Seitsemän miljoonan sipulin inspiraatio.  *Aamulehti*, 22.4.2012, s. B37.
2. ↑  A Successful 2016 Keukenhof Season (Uutinen Keukenhofin verkkosivuilla) *keukenhof.nl*. Viitattu 5.6.2016. (englanniksi)
3. ↑  About Keukenhof, History of Keukenhof (Keukenhofin historiaa näyttelypuiston verkkosivuilla) *keukenhof.nl*. Viitattu 4.6.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Keukenhof** Wikimedia Commonsissa

* Keukenhofin verkkosivut

* Alkukevättä Keukenhofissa.Alkukevättä Keukenhofissa.
* Keukenhofin värejä.Keukenhofin värejä.
* Keukenhofin kukkaloistoa.Keukenhofin kukkaloistoa.
* Kukkapelto Keukenhofin naapurissa.Kukkapelto Keukenhofin naapurissa.
**Lähi-idän keraaminen neoliittinen kausi** (Lähi-idän myöhäisneoliittinen) on noin 7000–5500 eaa. alkanut esihistoriallinen ajanjakso, jolloin saviastioiden tekotaito levisi laajalle Lähi-idässä. Tällöin nauta otettiin kotieläimeksi. Myöhemmin savenpolttouuni mahdollisti kuparin valmistamisen, ja silloin oltiinkin jo kalkoliittisessa ajassa.

Varhaisin keramiikka
--------------------

Varhaista mustapintaista poltettua keramiikkaa.
Varhainen keramiikka esiintyi heti laajalla alueella Lähi-idässä. PPNB-kauden lopuilla alettiin jossakin Syyrian-Libanonin-Jordanian-Turkin seudulla tehdä "valkoista keramiikkaa". Alussa koreja alettiin tiivistää niin, että ne pitäisivät vettä. Käytetty aine oli poltettua kalkkikiveä tai kipsiä. Kipsi vaati kovettuakseen melko matalan lämpötilan, alle 170 °C, mutta kalkkikivilaastia piti kuumentaa 750–900 astetta. Sitten astioita tehtiin savesta, mutta kuorrutettiin kalkkikivilaastilla.

  

Keramiikka ilmestyi hedelmälliseen puolikuuhun noin 7000–6900 eaa. Syyrian, Pohjois-Irakin ja Kaakkois-Turkin seudulle. Ensimmäinen varsinainen keramiikka, mustapintainen poltettu keramiikka DFBW esiintyi Syyriassa, Israelissa ja Libanonissa noin 7000 eaa. alkaen. Syyrian varhaisin keramiikka on löydetty Pohjois-Syyrian Tell Sabi Abayd I:stä 6700–6200 eaa. ja se on joskus maalattua, toisin kuin monissa muissa varhaisissa paikoissa.

Keramiikka esiintyi ensin Pohjois-Levantissa, vasta myöhemmin Etelä-Levantissa. Tätä keramiikkaa on löydetty myös Kaakkois-Turkin Mersinin Yumuktepesta. Noin 6500 eaa. saviastiat yleistyivät huomattavasti.

Keraamisen neoliitti- ja kalkoliittikauden vaiheita
---------------------------------------------------

Lähi-idän keraamisen neoliittikauden vaiheet.

| eaa. | Numero | Lyhenne | Nimi |
| --- | --- | --- | --- |
| 7100 | 4b | PPNC/varhaisin PN | Varhainen keraaminen neoliittinen |
| 6600 | 4c | PPNC/varhainen PN/Amuq A | Varhainen keraaminen neoliittinen |
| 6300 | 5a |  | Yarmukian/Amuq B/Pre-Halaf |
| 6000 | 5b |  | Varhainen Halafin kulttuuri |
| 5600 - 5200 | 5c |  | Halaf |

Katso myös
----------

* Neoliittinen
* Neoliittinen Lähi-itä

Lähteet
-------

1. ↑  Pre-Historic Bouqras, Ancient Near East
2. ↑  Bonnie Nilham: White ware – Near Eastern plaster container
3. ↑  University of Toronto
4. ↑  Calpal Online (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  The very oldest pottery of Tell Sabi Abyad (and of Syria), 7000–6700 BC, Sabi-abyad.nl
6. ↑  Academia.edu Peter Akkermans: Not so coarse, nor always plain - The earliest pottery of Sydia
7. ↑  Map, Context-Database, Köln Universität (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Agriculture (Arkistoitu – Internet Archive) University of Indiana
* Köln context database (Arkistoitu – Internet Archive)
* History Pages, Part 1: Ancient Civilizations
**Keuruun Soittajapojat** on keuruulainen puhallinorkesteri, jonka juuret johtavat vuoteen 1952. Orkesterin perusti opettaja Erkki Haapamäki (1918-1989), joka toimi sen johdossa 30 vuoden ajan vuoteen 1982 saakka. Perustamisen aikoihin alkupääomaksi saatiin Keuruun Pohjoislahden Maamiesseuran lahjoittamat soittimet, joiden varassa voitiin aloittaa kahdeksanhenkisellä soittokunnalla. Musiikin harrastus vahvistui entisestään, kun Keuruun työväenyhdistys lahjoitti omistamansa soittimet soittokunnalle. Soittajien määrä oli kasvanut jo kahdeksaantoista.

Vuosien saatossa orkesteritoiminta on tarjonnut harrastuksen useille sadoille nuorille, joista moni on myöhemmin hakeutunut Erkki Haapamäen esimerkin mukaisesti musiikin tai opetusalan ammattilaisiksi.

Toiminta
--------

Toiminnan laajentuessa perustettiin kaksi orkesteritasoa: A-orkesteri kokeneemmille soittajille ja B-orkesteri, joka tarjoaa harjoittelu- ja esiintymismahdollisuuden aloitteleville muusikoille. Koulutusjärjestelmässä kokeneet soittajat antavat yksityisopetusta aloittelijoille. Soittajapoikien jäsenillä on ollut mahdollisuus opiskella musiikkia myös Partaharjun, Sulasolin ja Soittajapoikien omilla musiikkileireillä.

Keuruun Soittajapojat on perinteisesti ollut vakioesiintyjä paikallisissa tapahtumissa, kuten kansallisten juhlapyhien juhlallisuuksissa, vappumatineoissa sekä varuskunnan ja paikallisten yhdistysten juhlatilaisuuksissa.

Esiintymismatkat ulkomaille
---------------------------

* Ruotsi 1961
* Saksa*selvennä* 1973
* Puola 1974
* Ruotsi 1975
* Tanska 1979
* Ruotsi, Tanska, Saksa 1981
* Tšekkoslovakia 1983
* Sveitsi 1985
* Saksa*selvennä* 1987
* Ruotsi, Saksa, Alankomaat 1989
* Norja 1994
* Tanska 1996

Osallistumiset kilpailuihin ja tapahtumiin
------------------------------------------

* 1960 Pori, Koulun suurjuhlat
* 1964 Oulu, Koulun suurjuhlat
* 1968 Tampere, opetusministeriön järjestämä taidetapahtuma
* 1972 Jyväskylä, opetusministeriön järjestämä taidetapahtuma
* 1975 Kuopio, Kuopio tanssii ja soi valtakunnallinen puhallinorkesterikilpailu
* 1980 Tampere, opetusministeriön järjestämä taidetapahtuma
* 1984 Lahti, valtakunnallinen Nuorison taidetapahtuma

Levytykset
----------

* 1981 Puhallinmusiikkia Keuruulta
**Ján Švehlík** (s. 17. tammikuuta 1950 Lovča) on Tšekkoslovakiaa edustanut slovakialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, joka oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän oli Tšekkoslovakian maajoukkueessa voittamassa Euroopan-mestaruutta vuonna 1976.

Švehlík edusti Slovan Bratislavaa kausina 1969–1976 ja 1977–1982 sekä Dukla Prahaa kaudella 1976–1977. Hän voitti Tšekkoslovakian mestaruuden vuosina 1970, 1974, 1975 ja 1977. Pelaajauransa lopulla hän pelasi Belgiassa ja Itävallassa.

Švehlík pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 17 maaottelua, joissa hän teki neljä maalia. EM-kilpailuissa 1976 hän teki loppuottelun kahdeksannella minuutilla 1–0-johtomaalin Länsi-Saksaa vastaan mutta hänet otettiin vaihtoon ennen jatkoaikaa ja mestaruuden Tšekkoslovakialle ratkaissutta rangaistuspotkukilpailua. Vuonna 1972 Švehlík voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden.

Pelaajauransa jälkeen Švehlík on toiminut Slovan Bratislavassa valmentajana ja johtotehtävissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ján Švehlík Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Jan Svehlik Transfermarkt. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Stokkermans, Karel & Tabeira, Martín: European Championship 1976  20.6.2013. RSSSF. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)
4. ↑  Garin, Erik & Jordan, Tony: Europe U-23 Championship 1972  14.2.2004. RSSSF. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)
5. ↑  Slovan Bratislava: Manager history *Worldfootball.net*. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)

  

Tšekkoslovakian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1976
1 Viktor |
2 Dobiaš |
3 Čapkovič |
4 Ondruš |
5 Pivarník |
6 Jurkemik |
7 Panenka |
8 Móder |
9 Pollák |
10 Masný |
11 Nehoda |
12 Gögh |
13 Barmoš |
14 Biroš |
15 Herda |
16 Veselý |
17 Švehlík |
18 Galis |
19 Petráš |
20 Štambachr |
21 Bičovský |
22 Vencel |
Valmentaja Ježek
M/S Isle of Mull visiiri avattuna.
Stena Germanican perhosportti.
**Keulaportiksi** kutsutaan laivan varsinaisen rungon etuosassa eli aluksen keulassa sijaitsevaa rungon avattavaa osaa, jonka kautta aluksesta on mahdollista joko purkaa tai lastata ajoneuvoja. Keulaportteja on asennettu pääasiassa autolauttoihin sekä muihin ro-ro-aluksiin (*roll-on, roll-off*).

Keulaportit on edelleen jaoteltu eri ryhmiin rakenteidensa puolesta. Keulaportin käyttö tapahtuu yleensä keulaportin läheisyydessä sijaitsevasta käyttö-/hallintapaneelista. Myös aluksen komentosillalla on keulaporttien valvontaan tarvittavat laitteet.

Tämän lisäksi autolauttoihin on Estonian onnettomuuden jälkeen tiukentuneiden kansainvälisten määräysten seurauksena rakennettu ajorampin taakse nk. kolmannet portit, jotka estävät veden virtaamisen autokannelle mahdollisen visiiri-/ajoramppivaurion sattuessa. Myös itse visiirien mekaaniset rakenteet, niiden ohjaus-, lukitus-, ja valvontalaitteet sekä niihin liittyvät määräykset ovat tiukentuneet huomattavasti viimeisen vuosikymmenen aikana.

Visiiri-tyyppinen portti
------------------------

Visiirityyppinen keulaportti aukeaa nimensä mukaisesti alhaalta ylöspäin, eli se on saranoitu aluksen sääkannen tukirakenteisiin yläosastaan. Aukeava visiiri on yksiosainen ja se on lukittu yleensä alhaalta sekä kummaltakin sivulta erillisillä lukituslaitteilla. Se on lisäksi varustettu erillisin ohjurein, jotka varmistavat visiirin ohjautumisen oikealle kohdalleen sen laskeutuessa alas. Visiirikeulaportin avaus- ja sulkuliike on pystysuuntainen.

Varsinaisen visiirin takana sijaitsee autokannen lastauksessa käytettävä ajoramppi, jota pitkin ajoneuvoliikenne johdetaan aluksen ja laiturin välillä. Suljettuna ollessaan rampin tulee olla vesitiivis.

Visiirityyppisten keulaporttien rakennus uusiin laivoihin on loppunut lähes kokonaan Estonian onnettomuuden jälkeen.*lähde?*

Sivulle aukeava portti
----------------------

Sivulle aukeavat nk. perhosportit puolestaan aukeavat nimensä mukaisesti aluksen sivuille. Tämä porttirakenne on yleistynyt voimakkaasti 1980-luvun lopulta lähtien. Tämän keulaporttityypin etuna on se, että aaltojen iskut eivät rasita portin lukkoja kuten visiirityypissä, vaan painavat portteja tiiviimmin toisiinsa ehkäisten keulaportin yllättävää aukeamista ja veden tulvimista sisään autokannelle. Perhosportti koostuu kahdesta eri osasta, jotka ovat muodoiltaan sekä rakenteeltaan toistensa peilikuvia. Yhdessä nämä muodostavat suljettuina ollessaan aluksen keulaosan. Perhosportin avaus- ja sulkuliike on vaakasuuntainen. Perhosportin kummatkin puoliskot ovat tuetut saranointi- sekä käyttövarsiensa puolesta aluksen rungon etuosan tukirakenteisiin. Myös perhosportit ovat varustettu ohjuri-, lukitus- sekä valvontalaitteilla. Varsinaisen portin takana sijaitsee purkamiseen ja lastaamiseen tarvittava ajoramppi, jonka tulee suljettuna olla vesitiivis. Sivulle aukeavien porttien etuna on myös se, että keulan ei tarvitse avautua koko korkeudelta, vaan ainoastaan autokansien korkeudelta.
**Kodi** (aiemmin *Xbox Media Center*, *XBMC*) on avoimen lähdekoodin mediasoitin-ohjelmisto. 1. elokuuta 2014 ilmoitettiin, että versiosta 14 alkaen XBMC tunnetaan nimellä Kodi.

Ohjelmisto on alun perin kehitetty Xbox -pelikonsolille käytettäväksi, mutta tuki sille on poistettu myöhemmin.

Ohjelmisto on nykyisin saataville useille alustoille kuten Linux, OS X, Windows, iOS ja Android. Ohjelmaa voidaan käyttää median toistamiseen kiintolevyltä, CD/DVD-levyltä tai verkon yli suoratoistoon. Toistettavat formaatit ovat muun muassa MPEG 1/2, DivX/XviD, WMV, WMA, RealMedia, QuickTime, MP3, FLAC, WavPack, AAC, JPEG, GIF, BMP ja h.264.

Tekijänoikeusorganisaatiot ovat olleet huolissaan Kodista sille saatavien epävirallisten laajennuksien vuoksi, jota mahdollistavat suojauksien kiertämisen ja materiaalin levittämisen ilman lupaa.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) Kodi 20.2 "Nexus" - Release | News, 2. heinäkuuta 2023 (viitattu 4. heinäkuuta 2023). Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  XBMC Is Getting a New Name - Introducing Kodi 14 *kodi.tv*. Viitattu 21.5.2017.
3. ↑  Kodi: Open source TV app inspires full-blown copyright panic in the UK Ars Technica. Viitattu 21.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
**Koror** on yksi Palaun 16 osavaltiosta. Se koostuu useista saarista, joista tärkeimmät ovat Koror, Ngerekebesang ja Malakal. Sen pinta-ala on 65 neliökilometriä ja siellä on 11 723 asukasta (vuonna 2015), joten se on Palaun osavaltioista ylivoimaisesti väkirikkain.

Osavaltiossa sijaitsee Palaun suurin asutuskeskus Koror, jossa on noin 10 000 asukasta. Valtion hallintorakennukset sijaitsivat siellä vuoteen 2006 saakka, kunnes ne siirrettiin Ngerulmudiin.

Kuvia
-----

* Kororin rannikkoaKororin rannikkoa
* Kororin–Babeldaobin silta yhdistää Kororin ja Babeldaobin saaretKororin–Babeldaobin silta yhdistää Kororin ja Babeldaobin saaret

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Palau Citypopulation.de. Viitattu 12.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koror (osavaltio)** Wikimedia Commonsissa

  

PalauPalaun osavaltiot
Aimeliik | Airai | Angaur | Hatohobei | Kayangel | Koror | Melekeok | Ngaraard | Ngarchelong | Ngardmau | Ngaremlengui | Ngatpang | Ngchesar | Ngiwal | Peleliu | Sonsorol
Daniel Kehlmann Frankfurtin kirjamessuilla vuonna 2017
**Daniel Kehlmann** (s. 13. tammikuuta 1975 München) on saksankielinen kirjailija. Hänen kansainvälisesti tunnetuin teoksensa *Die Vermessung der Welt* julkaistiin alun perin vuonna 2005, ja se on ilmestynyt Ilona Nykyrin suomennoksena nimellä *Maailman mittaajat*. Nykyri on suomentanut myös Kehlmannin teokset *Maine* (2011, alkuteos *Ruhm*, 2009) sekä *Minä ja Kaminski (2013,* alkuteos *Ich und Kaminski,* 2003)*.*

Kehlmann syntyi Münchenissä mutta muutti vuonna 1981 perheineen Wieniin. Hän opiskeli filosofiaa ja kirjallisuutta. Hänen ensimmäinen romaaninsa *Beerholms Vorstellung* julkaistiin vuonna 1997.

Kehlmann oli vuonna 2005 ehdolla Saksan kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Kyseinen ehdokkuus tuli juuri historiallisesta romaanista *Die Vermessung der Welt*. Kirjailijalta on lisäksi ilmestynyt novelleja ja esseitä.

Teokset
-------

* *Beerholms Vorstellung* (1997)
* *Unter der Sonne* (1998)
* *Mahlers Zeit* (1999)
* *Der fernste Ort* (2001)
* *Ich und Kaminski* (2003)
	+ suom. *Minä ja Kaminski*, Tammi 2013, suomentaja Ilona Nykyri
* *Die Vermessung der Welt* (2005)
	+ suom. *Maailman mittaajat*, Perhemediat 2007, suomentaja Ilona Nykyri
* *Wo ist Carlos Montúfar?* (2005)
* *Diese sehr ernsten Scherze* (2007)
* *Ruhm: Ein Roman in neun Geschichten* (2009)
	+ suom. *Maine*, Tammi 2011 (Keltainen kirjasto 417), suomentaja Ilona Nykyri
* Lob: Über Literatur (2010)
* F (2013)
* Kommt, Geister: Frankfurter Poetikvorlesungen (2015)

Lähteet
-------

1. ↑  Daniel Kehlmann (viroksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Italia Almirante Manzini.
**Italia Almirante Manzini** (3. kesäkuuta 1890 Taranto – 15. syyskuuta 1941 São Paulo) oli italialainen näyttelijä.

Näyttelijäperheeseen syntynyt Almirante Manzini aloitti teatteriuransa jo hyvin nuorella iällä. Vuodesta 1911 lähtien hän näytteli myös elokuvissa. Pääosa Giovanni Pastronen *Cabiriassa* (1914) teki Almirante Manzinista yhden italialaisen mykkäelokuvan kuuluisimmista elokuvadiivoista. Hänen muita tunnettuja elokuviansa olivat *Femmina* (1918) ja *Hedda Gabler* (1920). Almirante Manzini perusti vuonna 1919 oman tuotantoyhtiön Manzini Filmin, mutta siirtyi seuraavana vuonna Stefano Pittalugan Fertille, jossa hän näytteli useissa serkkunsa Mario Almiranten ohjaamissa elokuvissa. Almirante Manzini työskenteli välillä teatterissa ja teki vuonna 1926 viimeisen mykkäelokuvansa *La bellezza del mondo*. Hänen ainoa äänielokuvansa oli Gennaro Righellin ohjaama *L’ultimo dei Bergerac* vuonna 1934. Näyttelijä muutti sittemmin Brasiliaan, jossa hän esiintyi toisinaan paikallisille italialaissiirtolaisille.

Lähteet
-------

1. ↑  Enciclopedia del cinema in Piemonte *torinocittadelcinema.it*. Viitattu 9.7.2016.
2. ↑  Larousse Dictionnaire du Cinéma (2001) *larousse.fr*.  Arkistoitu 3.9.2016. Viitattu 9.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Italia Almirante Manzini (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo virolaisen mytologian hahmosta. Suur Tõll on myös virolainen jäänmurtaja.*
**Suur Tõll** on saarenmaalaisessa tarinankerronnassa esiintyvä suurikokoinen hiisi. Suur Tõll liitetään useisiin paikannimiin tai niiden syntytarinoihin erityisesti Saarenmaalla. Suur Tõll oli mahdollisesti sukua saksalaisessa tarinankerronnassa esiintyvälle Tell-nimiselle vastaavalle hahmolle.  Suur Tõll esiintyy myös saman nimisessä vuonna 1980 valmistuneessa elokuvassa.

Historia
--------

Ensimmäiset kirjalliset tiedot Suur Tõllin tarinoista ovat 1700-luvun lopulta. Peter Süda keräsi monia Suur Tõll aiheisia tarinoita teokseensa *Vana varanduse vakk ehk Saarenmaa vägimees Suur Tõll*, joka ilmestyi vuonna 1883. Eno Raud julkaisi Suur Tõllin tarinoita kirjassaan *Suur Tõll*, joka julkaistiin vuonna 1959. Kaikkiaan Suur Tõll aiheisia tarinoita on merkitty muistiin 189.

Tarinoissa
----------

Suur Tõllilla on tarinoiden mukaan veli Leiger, joka asui Hiidenmaalla. Perheeseen kuului myös vaimo Piret, joka on mahdollisesti saanut nimensä skandinaavisesta nimestä Birgit. Suur Tõllilla oli lisäksi poika, niin sanottu Noor Tõll (Nuori Tõll), jolle ei tarinoissa mainita tarkempaa nimeä. Tarinoissa Suur Tõllin vastustajana on Piru, joka esiintyy suurimmassa osassa Suur Tõllista kertovista tarinoista. Monessa tarinassa esiintyy eri tavoin kivet tai niiden siirtäminen. Erilaiset kivikasat tai suurikokoiset kivet selitetään usein eri tavoin Suur Tõlliin liittyväksi. Joihinkin tällaisiin kiviin on liitetty myös uskomuksia niiden parantavasta voimasta. Suur Tõll liittyy moniin eri paikannimiin. Naissaari syntyi erään tarinan mukaan Suur Tõllin vaimon pudottua mereen ja hukuttua, jolloin hänestä muodostui saari. Kübarsaari taas syntyi tarinan mukaan Suur Tõllin mereen pudonneesta kypärästä. Suur Tõllin kotipaikalla on kaksi ehdokasta, joista molemmat sijaitsevat Saarenmaalla: Tõlluste ja Tõllin kylä. Kuolinpaikka on eri tarinoiden mukaan monessa eri paikassa.

Lähteet
-------

* Enn Kreem: *Saarenmaa ja saarenmaalaiset*. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-141358-5.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kreem 1990, s. 86
2. ↑  Suur Tõll (1980) *IMDb*. Viitattu 18.11.2010. (englanniksi)
3. ↑  Haase Donald: *The Greenwood encyclopedia of folktales and fairy tales*. Greenwood Publishing Group, 2008. ISBN 978-0-313-33441-2. Google kirjat. (englanniksi)
4. ↑  Kreem 1990, s. 85
5. ↑  Kreem 1990, s. 87
6. ↑  Kreem 1990, s. 88
**Kokemäen taistelu** oli Suomen sisällissodan taistelu, joka käytiin 17. huhtikuuta 1918. Taistelu syntyi Peipohjan rautatieaseman tuntumaan, kun Porin seudulta vetäytyneiden punaisten jälkijoukko jäi viivyttämään Kokemäelle edenneitä valkoisia. Kokemäen jättäessään punaiset polttivat Peipohjan aseman ohella muun muassa Tulkkilan sillan ja räjäyttivät Pahakosken rautatiesillan.

Taustaa
-------

Ennen Satakunnan rintaman varsinaisten sotatoimien käynnistymistä Kokemäen suojeluskuntalaiset osallistuivat Kiikassa käytyyn Ruotsilan kahakkaan 22.-23. tammikuuta sekä Kauvatsan kahakkaan 30. tammikuuta. Kauvatsalla kärsityn tappion jälkeen suojeluskuntalaiset siirtyivät rintamalinjan pohjoispuolelle Kankaanpääseen ja räjäyttivät vetäytyessään Putajanhaaran sekä Sonnilanjoen rautatiesillat. Valkoisten vetäydyttyä punaiset ottivat Kokemäen haltuunsa 3. helmikuuta.

Taistelu
--------

Punaisten aloittaessa vetäytymisensä Porista ja Raumalta 10. huhtikuuta Kokemäen läpi kulki tuhansia perääntyviä punakaartilaisia ja siviilejä sekä maanteitse että rautateitse. Harjavallan suunnasta edenneet luutnantti Arvo Lyytisen johtamat valkoisten joukot saapuivat Kokemäelle illalla 16. huhtikuuta. Porin rykmentin 1. pa­taljoonan 3. komppania eteni maanteitse joen eteläpuolta kohti Peipohjaa itsevarustellun panssarijunan tukemana ja 2. komppania eteni samanaikaisesti joen pohjoispuolella kohti Kokemäen kirkonkylää Tulkkilaa. Punaiset olivat puolustusasemissaan Peipohjan asemalla sekä Tulkkilassa kirkonmäellä. Kokemäen punakaartilaisten ohella joukossa oli ainakin Ulvilan ja Kullaan punakaartien miehiä.

Valkoiset hyökkäsivät 17. huhtikuuta kohdaten punaisten puolustuslinjan noin kilometrin päässä Peipohjan aseman länsipuolella. Punaiset perääntyivät lopulta kiivaan tulitaistelun jälkeen valkoisten onnistuttua kiertämään heidän sivustaansa. Punaiset menettivät 13–15 kaatunutta, mutta valkoiset eivät kärsineet tappioita. Porin punakaartin osastot jättivät Kokemäen viimeisenä ja polttivat lähtiessään Peipohjan, Kokemäen ja Kyttälän asemat, Kokemäen pappilan ja Tulkkilan sillan sekä räjäyttivät Pahakosken rautatiesillan. Valkoiset valtasivat Tulkkilan samana iltapäivänä, jonka jälkeen he etenivät vielä Risten asemalle ja seuraavana päivänä Kyttälään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hoppu, Tuomas: *Joki ja sen väki II : Kokemäen historia 1870–2010*, s. 148, 151–152. Kokemäki: Kokemäen kaupunki ja seurakunta, 2011. ISBN 978-952-99941-3-7. Teoksen verkkoversio (PDF).
2. ↑  Simula, Timo: Sisällissodan tuhoja Kokemäenjokilaaksossa – Punapäällikkö pappilan polttamisesta: "Porilaiset roistot sellaista tekee" (vain tilaajille)  4.4.1918. Sydän-Satakunta. Viitattu 14.11.2021.
**Matti Sihvonen** (16. helmikuuta 1894 Jaakkima – 3. toukokuuta 1968 Kajaani) oli suomalainen yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Sihvosen vanhemmat olivat maanviljelijä Aaron Sihvonen ja Beatta Juutilainen ja puoliso vuodesta 1922 Eeva Nina Tolonen. Sihvonen kävi Kuopion kauppakoulun 1917 ja teki opintomatkoja useisiin eri maihin. Hän oli eri kauppaliikkeiden palveluksessa Hiitolassa, Iisalmessa ja Sotkamossa ja Osuusliike Maakunnan varastonhoitaja vuodesta 1917 ja kirjanpitäjä, apulaisjohtaja ja toimitusjohtaja 1922–1959. Sihvosella oli myös useita osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä, hän oli muun muassa Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan tilintarkastaja 1950–1960. Kauppaneuvoksen arvonimen Sihvonen sai 1955. Taiteilija Kalevi Tuhkanen maalasi hänen muotokuvansa 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2  Matti Sihvonen *Biografiasampo*. Viitattu 20.9.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 19.5.1968, nro 135, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 20.9.2022.
**Conrad Wilhelm Planting** (17. lokakuuta 1800 Kuusamo – 1876) oli suomalainen valtion virkamies. Kuusamon Poussun kylässä syntynyt Planting toimi aluksi isänsä Fredrik Plantingin (1756–1825) tavoin Kuusamon kihlakunnan nimismiehenä. Myöhemmin hänet nimitettiin Lapin kruununvoudiksi asemapaikkanaan Kittilä. Planting oli innokas kullanetsijä ja häntä on epärehellisen toimintansa vuoksi kutsuttu myös Lapin kultahistorian ensimmäiseksi konnaksi.

Planting oli tutustunut kullanhuuhdontaan 1800-luvun puolivälissä, kun Kuusamossa tehtiin hänen johdollaan suuria tuloksettomiksi jääneitä kultatutkimuksia. Myöhemmin kruununvoutina ollessaan Planting etsi kultaa eri puolilta Inaria ja Utsjokea. Vuonna 1865 hän vihdoin löysi sitä Saariselältä Luttojoen latvoilta ollessaan palaamassa Utsjoelle suuntautuneelta virkamatkalta. Vuonna 1870 alkaneen Ivalojoen kultaryntäyksen yhteydessä Planting toimi valtion perustaman Ivalojoen Kultalan johtajana. Hän oli vuotta aikaisemmin ottanut vastaan Jakob Ervastin ja Nils Lepistön tekemän ilmoituksen kultalöydöstä ja määrännyt heidät Ouluun maaherra Georg von Alfthanin luokse. Tämän jälkeen Planting teki itse valtauksen Ervastin ja Lepistön kaivupaikalle. Hänen vilpillinen toimintansa johti siihen, että maaherra Alfthan keskeytti Plantingin kaivaukset ja vei asian oikeuden ratkaistavaksi. Valtaus otettiin lopulta valtion haltuun ja vuokrattiin uudelleen.

Åke Lindmanin vuonna 1999 ohjaamassa elokuvassa *Lapin kullan kimallus* Conrad Plantingia esittää Lasse Pöysti.

Lähteet
-------

1. ↑  Sukuselaus  13.7.2014. Tarkkonen.com. Viitattu 19.9.2015.
2. 1 2  Kultahistorian ensimmäinen sankari ja konna Saariselän historiaa.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 19.9.2015.
3. 1 2  Partanen, Seppo J.: Kultala Kultahippu. Viitattu 19.9.2015.
4. ↑  Suomen suurin kultahippu on löydetty Laanilasta! Saariselkä.fi. Viitattu 19.9.2015. [vanhentunut linkki]
5. ↑  *Lapin kullan kimallus* Elonetissä. Viitattu 19.9.2015.
**Apellonia** (m.kreik. Ἀπελλωνία, *Apellōnia*) eli **Apollonia** (Ἀπολλωνία, *Apollōnia*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren pohjoisrannikolla nykyisen Malevízin kunnan Agía Pelagían kylän paikalla, noin 20 kilometriä länteen nykyisestä Iraklionista.

Agía Pelagíasta löydetty arkkitehtoninen koristeosa, n. 300–100 eaa. Iraklionin arkeologinen museo.
Apellonian historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Apellōnatas* (Ἀπελλωνάτας) ja *Apollōniatas* (Ἀπολλωνιάτας).

Apellonian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupungin paikalta on löydetty prytaneionin jäänteet, jotka on ajoitettu 300–200-luvulle eaa. Rakennuksen koko oli noin 15 x 6,3 metriä. Sen paikalla on ollut varhaisempi, arkaainen rakennus 500-luvulla eaa. Kaupungin tärkein kultti oli sen nimikkojumalan Apollonin kultti, ja kaupungissa oli tälle omistettu pyhäkkö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "946 Apellonia", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Apellonia? *Pleiades*. Viitattu 1.2.2018.
**Jorma Kalevi Taina** (25. huhtikuuta 1944 Kouvola – 3. heinäkuuta 2020 Turku) oli suomalainen merenkulun logistiikkaan erikoistunut tutkija, Turun yliopiston maantieteen laitoksen dosentti ja Turun kauppakorkeakoulun merenkulkutalouden professori.

Taina väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1978. Hän perusti yliopistoon merenkulkualan tutkimus- ja koulutuskeskuksen ja toimi vuosina 1978–1984 sen johtajana. 1980-luvun puolessavälissä Taina toimi Suomen kuljetustaloudellisen yhdistyksen toimitusjohtajana ja *Kuljetus*-lehden päätoimittajana, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1987 Turun kauppakorkeakoulun merenkulkutalouden apulaisprofessoriksi ja myöhemmin professoriksi. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle kesällä 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuollut: Jorma Taina 1944–2020. (muistokirjoitus) *Turun Sanomat*, 16.8.2020, s. 19.
2. ↑  Kuolinilmoitus. *Turun Sanomat* 26.7.2020, s. 16
3. ↑  Väitöksiä.  *Helsingin Sanomat*, 3.12.1978, s. 12.
4. 1 2  Enkvist, Liisa: Merenkulkutalouden professorin nimike häviää Turun kauppakorkeakoulusta *Turun Sanomat*.  7.5.2008.   (Tilaajille.)
5. ↑  Korkeakoulut. (Nimitysuutinen.) *Helsingin Sanomat*, 6.2.1987, s. 22.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Arvid Eerikinpoika Stålarm** (noin 1549 – toukokuu 1620 Gripsholmin linna) oli suomalainen sotilas, amiraali ja hallintomies, joka toimi Suomen käskynhaltijana vuosina 1597–1599. Hän oli Sigismundin ja Kaarlen valtataistelun aikana kuningas Sigismundin tärkein luottomies Suomessa Klaus Flemingin kuoleman jälkeen.

Stålarm oli 1561 paašina Juhana-herttuan (myöhemmin Juhana III) hovissa Turussa, yleni 1571 ratsumestariksi ja 1579 ylimajoitusmestariksi. Vuosina 1579–1583 hän otti osaa Henrik Klaunpoika Hornin ja Pontus de la Gardien sotaretkiin Venäjää vastaan. Stålarm toimi Ivangorodin eli Iivananlinnan linnanpäällikkönä Viron itärajalla vuosina 1581–1582. Hän palveli Venäjää vastaan käydyssä sodassa amiraalina ja myöhemmin jalkaväen ylipäällikkönä. Narvan päälliköksi hänet nimitettiin 1592 ja hän oli rauhanneuvottelijana Täyssinässä 1594–1595. Stålarm toimi myös 1580–1599 Savon ja 1593–1594 Sääksmäen kihlakunnan tuomarina sekä 1602–1605 Karjalan laamannina.

Klaus Flemingin kuoltua kuningas Sigismund nimitti Stålarmin Suomen aatelin toivomuksesta Suomen ylikäskynhaltijaksi ja sotaväen ylipäälliköksi 1597. Samana vuonna Kaarle-herttua valtasi Turun linnan ja Stålarm joutui lähtemään sisämaahan. Hän sai linnan uudelleen hallintaansa Kaarlen poistuttua Turusta. Stålarm tuki Sigismundia tekemällä joukkoineen hyökkäyksen Ruotsiin. Retki jäi tuloksettomaksi ja sotilaat alkoivat nimittää sitä makkararetkeksi.

Kaarle-herttua teki toisen retken Turkuun syksyllä 1599 murtaen Marttilan taistelussa suomalaisten vastarinnan ja vallaten Turun linnan uudelleen. Stålarm antautui ja sai kuolemantuomion, mutta hänet armahdettiin ja vietiin vangittuna Ruotsiin ja näin hän vältti Turun verilöylyn. Suomen aatelin pyynnöstä hänet vapautettiin 1602 ja nimitettiin Liivinmaalla taistelleen sotajoukon ylipäälliköksi vuosiksi 1602–1604. Sotamenestys Puolaa vastaan tyrehtyi joukkojen huoltovaikeuksiin. Kun paljastui, että Stålarm oli ollut kirjeenvaihdossa Sigismundin kanssa, Kaarle menetti luottamuksensa Stålarmiin ja vangitutti hänet. Vuonna 1605 hänet tuomittiin Linköpingissä uudelleen kuolemaan, mutta tuomiota ei pantu täytäntöön, vaan hän sai elää vankina Gripsholmin linnassa kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

* *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
* *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
* (Stålarm), Arvid Eriksson hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Veli-Matti Syrjö: / Stålarm, Arvid (1549 - 1620) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Lars Ericson Wolke: Arvid Eriksson Stålarm Svenskt Biografiskt Lexikon. Ruotsin valtionarkisto. (ruotsiksi)
* Ritari peloton ja moitteeton. Arvid Stålarmin oikukkaat elämänvaiheet: vuoroin vapaana, vuoroin vankina ja viisi kertaa teloituspaikalla, Hakkapeliitta, 26.09.1933, nro 39, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Arvid Hjalmar Brotherus** (19. maaliskuuta 1855 Helsinki – 10. kesäkuuta 1888 Pavlovsk, Venäjä) oli suomalainen opettaja, luonnontutkija ja kasvitieteellisen puutarhan amanuenssi.

Henkilöhistoria
---------------

Brotheruksen vanhemmat olivat kollegianeuvos Alexander Nikolai Brotherus ja Helena Amalia Taulerus. Sammaltutkijana tunnettu Viktor Ferdinand Brotherus oli hänen vanhempi veljensä. Toinen veli Alexander Valerian Brotherus oli kenraaliluutnantti. Allan Brotherus kävi Helsingin normaalilyseota, päästen ylioppilaaksi 1873. Brotherus valmistui filosofian kandidaatiksi 1880 ja maisteriksi 1882. Brotherus toimi opettajana ja vuodesta 1887 hän oli keisarin kasvitieteellisen puutarhan amanuenssina Pietarissa. Hän kuoli kesäkuussa 1888 Pavlovskissa lähellä Pietaria.

Teoksia
-------

* *Från Kaukasus till Libanon: Rese minnen*. 1883 (Teos pdf-tiedostona Doria Kansalliskirjasto)
* *Phytometer Brotherus: en apparat för bestämmande af plantans tillväxt under sjelfva växandet*. Helsingfors 1888

Lähteet
-------

* Arvid Hjalmar Brotherus SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* BROTHERUS Arvid Hjalmar. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Quid pro quo** on latinankielinen lentävä lause. Se tarkoittaa sanantarkasti "jotakin jotakin vastaan". Lause on peräisin keskiajan Euroopasta, ja se kuvaa tilannetta, jossa kaksi osapuolta sopii vastavuoroisesti tavaroiden tai palvelujen vaihtamisesta keskenään. Joskus lause esiintyy myös muodossa **qui pro quo**, "joku jonkun sijasta", ja se voi tarkoittaa sekä vaihtoa tai erehdystä.

Quid pro quo -sopimuksessa yksi siirto on siis riippuvainen toisen osapuolen tekemästä siirrosta. Liiketoiminnassa ja oikeudellisissa yhteyksissä quid pro quo tarkoittaa, että tavara tai palvelu on vaihdettu johonkin samanarvoiseen. Politiikassa sitä on puolestaan käytetty kuvaamaan epäeettistä käytäntöä "minä teen palveluksen sinulle, jos sinä teet palveluksen minulle". Tämä on periaatteessa sallittua, kunhan siihen ei liity lahjontaa tai väärinkäytöksiä.

Lähteet
-------

* Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

### Viitteet

1. 1 2  Hayes, Adam: Quid Pro Quo *Investopedia*. Viitattu 11.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  Aikio & Vornanen 1993, s. 513