recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Louis Gruenberg** (3. elokuuta 1884 Brest-Litvoskin seutu – 10. kesäkuuta 1964) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti.

Gruenberg muutti pian syntymänsä jälkeen perheineen Venäjän keisarikunnasta Yhdysvaltoihin. Hänen isänsä työskenteli viulistina New Yorkissa. Gruenberg sai lapsena Adele Marguliesilta pianonsoiton opetusta silloin Antonín Dvořákin johtamassa National Conservatory of Music of Americassa. Parikymppisenä hän lähti Wieniin opiskelemaan Ferruccio Busonin johdolla. Gruenberg aloitti jo nuorena kiertämisen sekä solistina että kamarimuusikkona. Hän kiersi myös Enrico Caruson säestäjänä. Gruenberg sävelsi vuonna 1919 orkesteriteoksen *The Hill of Dreams*, joka palkittiin; tämän jälkeen hän keskittyi päätoimiseen säveltämiseen. 1920-luvulla Gruenberg osallistui International Composers' Guildin ja League of Composersin toimintaan.

Gruenberg sai useisiin sävellyksiinsä vaikutteita jazzista ja ragtimesta. Vuosina 1933–1934 Metropolitan-ooppera tuotti menestyksekkäästi hänen ekspressionistisen oopperansa *The Emperor Jones*, joka pohjautuu Eugene O’Neillin näytelmään ja jonka pääosassa esiintyi Lawrence Tibbett. Vuosina 1933–1936 Gruenberg johti Chicago Musical Collegen sävellyksen laitosta. Tämän jälkeen hän muutti perheineen Kaliforniaan. Gruenberg teki elokuvissa yhteistyötä muun muassa Pare Lorentzin kanssa ja oli kolmesti ehdolla Parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi. Vuonna 1944 Jascha Heifetz kantaesitti Gruenbergilta tilaamansa viulukonserton (op. 47) Eugene Ormandyn johtaman Philadelphian orkesterin kanssa. Teoksen myös levyttivät Pierre Monteux ja San Franciscon sinfoniaorkesteri. Gruenbergin tuotantoon kuuluu lisäksi muun muassa useita oopperoita, viisi sinfoniaa ja oratorio *A Song of Faith*. Gruenberg oli vuodesta 1947 Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen. Hän oli Arnold Schönbergin läheinen ystävä tämän kuolemaan (1951) saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Louis Gruenberg Wise Music Classical, viitattu 20.2.2024 (englanniksi)
2. ↑  Louis Gruenberg AllMusic, viitattu 20.2.2024 (englanniksi)
3. ↑  Academy Members American Academy of Arts and Letters, viitattu 20.2.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Louis Gruenberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kannabista ja kahvia myyvä coffee shop Amsterdamissa.
**Coffeeshop** tarkoittaa Alankomaissa usein kahvilaa, jossa myydään virvokkeiden ja kahvin lisäksi erilaisia kannabistuotteita yksityiseen käyttöön. Ne voivat olla kannabisuutteella kyllästettyjä leivoksia tai joko kakkuja eli ns. space cake tai muita samantyylisiä tuotteita kuten uutteella kyllästettyjä kynttilöitä.

Alankomaiden lainsäädännössä huumeet on luokiteltu mietoihin ja vahvoihin huumeisiin ja mietojen huumeiden myynti sallitaan coffee shopeissa, jotta mietojen huumeiden käyttäjät eivät tulisi kosketuksiin vahvojen huumeiden kanssa. Kunnat voivat kuitenkin erikseen määritellä sallivatko ne coffee shoppeja ja millä ehdoilla.

Ensimmäinen kannabista myyvä coffee shop avattiin Alankomaiden pääkaupunkiin Amsterdamiin 1970-luvulla. Myöhemmin coffee shopien toimintaa on ryhdytty säätelemään toimilupakäytännön avulla.

Alankomaissa laki kieltää kannabistuotteiden myynniin, mutta käytännössä se on mahdollista coffee shopeissa (lakia ei sovelleta niissä, holl. *wordt gedoogd*), kun seuraavat ehdot täyttyvät:

* ei alaikäisille (alle 18-vuotiaat)
* ei kovia huumeita
* ei mainontaa
* ei aseita
* ei yli viiden gramman kertaostoja
* ei häiriökäyttäytymistä

Coffee shopit eivät saa suoranaisesti mainostaa myyvänsä kannabistuotteita, mutta useimmiten kannabistuotteita myyvän coffee shopin tunnistaa Rastafari-symboleista ja värityksestä. Voimassa olevan lain mukaan coffee shopit eivät saa julkaista internetissä listaa myynnissä olevista kannabistuotteista.

*Coffee shop* voi tarkoittaa myös tavallista kahvilaa, erityisesti englanninkielisissä maissa. Alankomaissa vastaava sana on *koffiehuis*, *café* puolestaan tarkoittaa baaria.

Kannabiksen myynti muualla maailmassa
-------------------------------------

Tanskan Kööpenhaminan Kristianian alueella on ollut kahviloita, jotka myyvät kannabistuotteita. Poliisi kuitenkin sulki näitä paikkoja paljon vuosina 2005–2006. Coloradon osavaltio Yhdysvalloissa laillisti kannabiksen myynnin yli 21-vuotiaille vuoden 2014 alusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Why are coffee shops allowed to sell soft drugs in the Netherlands? Government of the Netherlands
2. 1 2  Toleration policy regarding soft drugs and coffee shops Government of the Netherlands
3. ↑  Difference between hard and soft drugs Government of the Netherlands
4. ↑  Amsterdam Coffee shops Guide *amsterdam.info*. Viitattu 2.6.2016.
5. ↑  Coffee Shop Introduction Amsterdam Coffeeshop Directory
6. ↑  Virossa nousee viinavero, Colorado laillistaa marihuanan – ja muita yön lakimuutoksia Yle 1.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Coffeeshop**.
* COFFEE SHOPS AND COMPROMISE: The Success of Dutch Drug Policy The Hungarian Civil Liberties Union
* Lista Amsterdamilaisista coffee shopeista
* Lista Maastrichtilaisista coffee shopeista
* Alankomaiden Opium Act Lijst I luettelee vahvat ja Lijst II miedot huumeet.
**Enok Olavi Reimaa**, vuoteen 1935 **Reiman** (2. lokakuuta 1913 Joutseno – 23. kesäkuuta 1988 Espoo) oli suomalainen rovasti, siirtolais- ja sotilaspappi, opistonjohtaja sekä laulaja ja kuoronjohtaja.

Henkilöhistoria
---------------

Enok Reimaan vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Enok Fabian Reiman ja Olga Maria Kautiainen ja puoliso vuodesta 1937 talousopettaja Lempi Kaarina Sinisalo. Reimaa tuli ylioppilaaksi 1932, valmistui musiikinopettajaksi 1934 ja suoritti teologian erotutkinnon 1936. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui Helsingin yliopistosta 1953 ja lisensiaatiksi 1970. Reimaa toimi työkeskus Auralan isäntänä ja Auralan vapaaopiston johtajana Turussa 1939–1943, työkeskus Toivolan isäntänä ja Kemin työväenopiston johtajana 1943–1950, Kemin lyseon latinankielen opettajana 1945–1947 ja laulunopettajana 1947–1949. Joutsenossa Reimaa toimi opiston johtajana 1950–1964 sekä yhteiskoulun laulunopettajana 1957–1961 ja uskonnon- ja sielutieteen opettajana 1961–1963. Siirtolaispappina Australiassa hän työskenteli 1964–1966, Suomen YK-pataljoonan sotilaspastorina Kyproksella 1966–1967 ja 1972 sekä Porin prikaatin sotilaspastorina Säkylässä 1967–1972 ja Kaartin pataljoonan 1972–1973. Säkylässä Reimaa oli yhteiskoulun opettaja 1968–1969, Helsingin normaalilyseossa vs. lehtori 1972–1975 ja Helsingin 1. normaalikoulussa opettaja vuodesta 1975. Hän antoi oman ensimmäisen laulukonserttinsa 1951, johti useita kuorokonsertteja ja perusti Lapin Laulu -sekakuoron, jonka johtajana hän toimi 1945–1951. Imatran Laulu -kuoron johtajana hän toimi 1953–1963. Reimaa sai rovastin arvonimen vuonna 1967.

Julkaisuja
----------

* *Ihmisyhteyttä etsimässä: tietoja kristillis-yhteiskunnallisesta työstä Kemin seudulla vuosina 1923–1948*, 1948, toim. Arto Tolsa, Enok Reimaa, ym.
* *Joutsenon opisto 1950–1960*, 1960, toim. Uuno Tuominen, Enok Reimaa, Veijo Saloheimo
* *A new method of determining the location of the hyoid bone in the rest position and in different registers of the singing voice*, 1977

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, ss. 793–794. (Viitattu 27.4.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 28.6.1988, s. 4.
**Piru padan ääressä** on taiteilija Hugo Simbergin pienikokoinen, 15×15,5 cm, vesiväri- ja guassityö vuodelta 1897. Työ kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmin, jonne se hankittiin vuonna 1913.

Hugo Simbergin pirujen hahmot löytyvät usein Simbergille lapsuudessa kerrotuista kansantaruista. Luultavasti tässä Simbergin *Piru padan ääressä*- akvarellissa on kyse tarusta, jossa piru joutuu laiskan emännän apulaiseksi tai joka haltijoiden tapaan asuu vakituisesti talossa valvoen isäntäväen puuhia. Simbergiläinen piru ei edusta ihmistä uhkaavia pimeyden voimia vaan on helposti huijattava piruparka, jota voi kuvata myös huumorilla .

Hugo Simberg vietti lapsuudessaan kesät Säkkijärven Niemenlautan kartanossa. Täällä hänelle pirutaruja kertoivat Niemenlautan alustalaiset. Myös kirkollinen traditio tuki osittain näitä kansan suussa kiertäviä tarinoita pirusta.

Simberg kuvasi piruillaan myös ihmisen elämää yleensä, hänen vaikeuksiaan ja kipujaan.*lähde?* *Tienhaarassa*  (1896) ja *Piiritanssi* (1898) ovat esimerkiksi Ateneumin taidemuseon hallussa olevia tällaisia töitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Ulla Vihanta teoksessa Tuntematon horisontti - Suomen taidetta 1870-1920*, s. 191. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2000.
2. ↑  Niemenlautta *kymensanomat.fi*.  Arkistoitu 15.4.2014. Viitattu 14.04.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Piru padan ääressä (1897).  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Tienhaarassa(1896).  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Piiritanssi (1898).  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Matts Vilhelm Carlgren** (24. syyskuuta 1917 Danderyd – 23. elokuuta 1999 Tukholma) oli ruotsalainen urheilujohtaja ja yritysjohtaja.

Matts Carlgren kuului ruotsalaiseen Kempen metsäteollisuussukuun. Hänen enojaan olivat tunnetut 1900-luvun alun ruotsalaiset metsäteollisuusjohtajat Frans ja Seth Kempe. Hän valmistui ekonomiksi Tukholman kauppakorkeakoulusta vuonna 1944. Sen jälkeen hän toimi toimitusjohtajana Kempen suvun omistamassa historiallisessa ruotsalaisessa metallinjalostusyrityksessä Wedevågs bruks AB vuosina 1953–1962, jonka hallituksen puheenjohtajaksi hän valittiin vuonna 1967. Pääosan ammatillista urastaan Carlgren teki metsäteollisuuden yritysjohdossa. Hän toimi Kempen suvun omistaman metsäteollisuusyhtymä Mo och Domsjö AB:n hallituksen puheenjohtajana vuosina 1965–1973 ja edelleen 1981–1991 sekä yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1971–1981. 

Vuonna 1989 Carlgren oli käynnistämässä uutta ruotsalaista TV-kanavaa Nordic Channel, josta tuli myöhemmin Kanal 5. Carlgren oli 1990-luvun alkuun mennessä luonut henkilökohtaisen jättiomaisuuden, mutta vuoden 1991 kansainvälinen finanssikriisi kaatoi Carlgrenin omaisuuskeskittymän. Hänen täytyi luopua Kanal 5:n omistuksestaan, huutokauppafirma Bukowskista sekä sukutilastaan.

Carlgrenin ura ruotsalaisen urheilun järjestötoiminnassa oli pitkä. Hän toimi vuosina 1965-1973 Ruotsin yleisurheiluliiton puheenjohtajana. Hänet valittiin vuonna 1969 Ruotsin urheilun keskusjärjestön hallitukseen, jossa hän oli vuoteen 1975. Edellisenä vuonna 1968 hänet oli valittu Ruotsin olympiakomitean jäseneksi ja edelleen vuonna 1976 Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) ruotsalaisjäseneksi Sven Thofeltin KOK-uran päättyessä. KOK-ja Ruotsin olympiakomiteajäsenyys kestivät vuoteen 1992.

Matts Carlgrenin veljenpoika on Reinfeltin hallituksen ympäristöministeri keskustapoliitikko Andreas Carlgren.

Lähteet
-------

1. ↑  Matts Carlgren har avlidit *Sveriges Olympiska Kommitté*.  24.8.1999.  Arkistoitu 27.5.2015. Viitattu 27.5.2015. (ruotsiksi)
2. 1 2  Kempe – skogsindustrifamilj som förlorade sin makt *blog.zaramis.se*.  27.10.2008. Viitattu 27.5.2015. (ruotsiksi)
3. ↑  Carlgren, Matts W, direktör, Järna i Vem är det / Svensk biografisk handbok / 1993 / s 198.
4. ↑  ABV, Armerad Betong Vägförbättringar *norrkopingprojekt.wordpress.com*. Viitattu 27.5.2015. (ruotsiksi)
5. ↑  Matts Carlgrens fru får ärva miljonerna *Aftonbladet*.  28.12.2000. Viitattu 27.5.2015. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Tipazan maakunta** (arab. ولاية تيبازة‎) eli wilaya on hallintoalue Algerian pohjoisosassa. Sen keskus on Tipazan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 1 707 neliökilometriä. Asukkaita on 809 300 henkeä (vuonna 2020, arvio).

Tipazan maakunta rajoittuu idässä Algerin, kaakossa Blidan, lounaassa Aïn Deflan ja lännessä Chlefin maakuntiin sekä pohjoisessa Välimereen. Maisemaa leimaavat vuoret, kukkulat ja tasangot. Vuotuinen sademäärä on noin 450 millimetriä. Helmikuun keskilämpötila on 5,7 ja heinä-elokuun 33 astetta.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti kymmeneen piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 28 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Ahmar El Aïn, Bou Ismaïl, Cherchell, Damous, Fouka, Gouraya, Hadjout, Koléa, Sidi Amar ja Tipaza.

Tipazasta on maantieyhteydet Algeriin ja naapurimaakuntiin. Tipazassa, Bou Harounissa, Cherchellissä, Gourayassa ja Kehimistissä on satamat. Lähin lentokenttä on Algerissa.

Tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous, kalastus ja matkailu. Maakunnassa toimii Tipazan yliopistokeskus ja kaksi ammattikorkeakoulua. Nähtävyyksiä ovat Välimeren hiekkarannat, Tipasan roomalaisaikaiset rauniot, Mauretanian kuninkaiden mausoleumi, Cherchellin termit ja Tipazan arkeologinen museo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie Wilaya de Tipaza *Aniref*. Viitattu 7.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Tipazan matkailusivusto (arabiaksi), (ranskaksi), (englanniksi)

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum el Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
**Toivo Ilmari Rainio**, sukunimi vuoteen 1906 *Lundén* (15. toukokuuta 1897 Maaria – 24. huhtikuuta 1942 Tampere) oli suomalainen työväenlehtien päätoimittaja ja apulaiskaupunginjohtaja.

Henkilöhistoria
---------------

Rainion vanhemmat olivat kirvesmies Reinhold Lundén ja Augusta Serafia Lundén. Hän kävi latojan opin ja suoritti kolme luokkaa seminaaria 1918. Rainio oli porilaisessa Uusi Aika-lehdessä toimitussihteerinä 1919–1923 ja päätoimittajana 1923–1925. Hän oli sitten Turussa ilmestyneen Sosialisti-lehden päätoimittajana 1925–1928 ja Tampereella Kansan Lehdessä toimittajana 1928–1932 ja päätoimittajana vuodesta 1932 alkaen. Viimeksi Rainio toimi vuodesta 1937 Tampereen kaupungin sosiaalisena apulaiskaupunginjohtajana.

Rainio oli myös Porin kaupunginvaltuutettu 1920–1925 ja Tampereen kaupunginvaltuutettu vuodesta 1930. Hän oli Suomen sanomalehtimiesliiton hallituksen jäsen 1925–1928.

Rainio oli naimisissa vuodesta 1919 Jenny Regina Åmarkin kanssa. Toimitusjohtaja, teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Pekka Rainio oli heidän poikansa.

Teoksia
-------

* *Muistojulkaisu 1918 kumoustaisteluun sortuneista Porin ja lähiseudun työläisistä*. Työväen järjestöjen erityinen komitea, 1920
* *Järkiintymisresepti* : kiertopuhe, kuunneltavaksi kirjoittanut Jäärä. Pohjois-Hämeen sos.-dem. piiritoimikunta, Tampere 1931
* *Työväen keskinäinen vakuutusyhtiö Turva : selostusta toiminnasta ajalta 1910*–*1935* ; kirj. Toivo Rainio ja V. Kajava. Työväen keskinäinen vakuutusyhtiö Turva, Tampere 1935
* *Tampereen työväenyhdistys 50 vuotias : 1886*–*1936* ; kirj. Toivo Rainio ja Toivo Manser. Tampereen työväenyhdistys, Tampere 1936
* *Viikinsaaren vaiheita*. Tammerkoski 1/1938

Lähteet
-------

1. ↑  Toivo Ilmari Rainio: BillionGraves Viitattu 4.12.2021.
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1934 (Aikalaiskirja), s. 535. Viitattu 4.12.2021.
3. ↑  Pekka Rainio *Biografiasampo*. Viitattu 4.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Maria Järvinen: Optimistit rakentavat maailmaa - Olavi Kajala Lahden kaupunginjohtajana 1942–1967. (Arkistoitu – Internet Archive) Historian pro gradu-tutkielma, Tampereen yliopisto 2012. Rainiosta s. 28, 30.
*Tämä artikkeli kertoo yliopiston työtehtävästä. Se on myös sihteeristä käytettävä ammattinimike.*
**Assistentti** tarkoittaa yleisesti apulaista. Yliopistossa assistentti on määräaikainen tehtävä (tyypillisesti 3-5 vuotta), joka on tarkoitettu tieteellistä jatkotutkintoa eli lisensiaatin tai tohtorin tutkintoa suorittaville jatko-opiskelijoille. Työtehtäviin kuuluu tutkimustyön lisäksi opetustehtäviä, kuten harjoitusten pitoa, harjoitustöiden tai laboratoriotöiden ohjausta sekä joskus myös luennointia. Assistentti on nimikkeenä poistumassa ja vastaavasta tehtävästä käytetään jatkossa tutkijakoulutettavan nimikettä.

Riippumatta henkilön varsinaisesta asemasta tarkoittaa assistentti akateemisessa puhekielessä usein ketä tahansa yliopistossa opettavaa henkilöä, joka antaa pääsääntöisesti muuta kuin luennointiopetusta.

Erotukseksi varsinaisista assistenteista käytetään joskus termiä *tuntiassistentti* tarkoittamaan yliopistoissa tuntityönä muuta kuin luento-opetusta antavaa henkilöä. Tässä tehtävässä voi olla myös opiskelijoita, joilla ei vielä ole tutkintoa. Varsinaista tuntiassistentin nimikettä ei ole, vaan näitä tehtäviä hoitavat henkilöt ovat työnimikkeeltään **sivutoimisia tuntiopettajia**, **tutkimusapulaisia** tai tutkimusavustajia.

**Yliassistentti** on yliopiston määräaikainen tehtävä (tyypillisesti 5 vuotta), johon pääsemiseksi vaaditaan pääsääntöisesti tohtorin tutkinto. Myös lisensiaatintutkinto tai ylempi korkeakoulututkinto ja erityinen perehtyneisyys alaan voi tulla kyseeseen.
Käytännössä yliassistentuuri on nykyään pätevöitymistehtävä tohtoreille, joskin tämä nimike on korvaantumassa nimikkeellä tutkijatohtori. Tavallisesti työtehtäviin kuuluu opetusta samaan tapaan kuten assistentillakin, mutta luennoinnin osuus on suurempi. Yliassistentit ohjaavat myös opinnäytetöitä, erityisesti kandidaattitasolla.

Katso myös
----------

* Koulunkäynninohjaaja
**Einari Anton Teräskivi**, vuoteen 1915 **Ståhl** (9. syyskuuta 1890 Helsinki – 13. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli *Helsingin Sanomien* toimittaja, lehtiyhtiön kirjapainon apulaisjohtaja, teollisuusneuvos sekä graafisen alan vaikuttaja.

Teräskiven vanhemmat olivat vanginvartija Johan Wilhelm Ståhl ja Selma Sofia Fagerholm ja puoliso vuodesta 1916 Elina Maria Amann. Teräskivi tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914. Hän toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkiston amanuenssina 1910–1916 ja *Helsingin Sanomien* toimittajana 1916–1920 ja konttoripäällikkönä vuodesta 1920. Helsingin uusi kirjapaino -yhtiön apulaisjohtajana Teräskivi toimi 1921–1944. Hän oli myös muun muassa Sanoman ja Suomen Tietotoimiston johtokunnan jäsen, samoin kuin useiden graafisen alan järjestöjen ja yhdistysten jäsen. Teräskivi oli lisäksi perustamassa Reklaamimiesten kerhoa ja vaikutti mainosalalla. Vuonna 1942 hän toimitti Olavi Suomisen kanssa teoksen *Suomen kirjapainotaidon historiaa 1900–1942*. Teollisuusneuvoksen arvonimi Teräskivelle myönnettiin 1950. Teräskivi oli nuoruudessaan tunnettu hiihtäjä ja keskimatkojen juoksija, joka toimi myös Helsingin Kisa-Veikkojen sihteerinä. Ansioistaan hänet nimitettiin urheiluseuran kunniapuheenjohtajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 677 (Viitattu 29.12.2018)
2. 1 2   (Kuollut) Einari Teräskivi. *Helsingin Sanomat*, 14.6.1951, s. 3.
3. ↑  Kuka kukin oli (Viitattu 30.12.2018)
4. ↑   Urheilumies Einari Teräskivi. *Helsingin Sanomat*, 14.6.1951, s. 9.

Aiheesta muualla
----------------

* *Einari Teräskiven ruumiinsiunaus*. Helsingin Sanomat, 21.6.1951, s. 3.
Kira Poutanen Pariisissa vuonna 2021.
**Kira Poutanen** (s. 30. maaliskuuta 1974 Lahti) on suomalainen kirjailija, suomentaja ja käsikirjoittaja.  Hän on työskennellyt myös toimittajana ja näyttelijänä. Poutanen voitti vuonna 2001 lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinnon teoksesta *Ihana meri*. (Otava, 2001). Ihana meri on käännetty tanskaksi (Det skønne, skønne hav, Romano Carlsen, 2002), latviaksi (Skaista jūra, Jāņa Rozes, 2007) ja unkariksi (A Csodálatos Tenger, Cerkabella, 2009).

Poutanen valmistui ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiosta vuonna 1993 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1999 pääaineenaan ranskan kääntäminen. Hän on opiskellut myös viestintää Paris III -yliopistossa ja valmistunut näyttelijäksi pariisilaisesta Florent-teatterikoulusta vuonna 2002.

Poutanen on suomentanut muiden muassa Joyce Carol Oatesin, Joël Dickerin ja Delphine de Viganin romaaneja. Hän on toiminut Ranskan live-toimittajana MTV-uutisissa sekä kirjoittanut kolumneja ja artikkeleita muun muassa Helsingin Sanomiin sekä Hyvä Terveys- ja Elle-lehtiin.

Poutanen on näytellyt useissa lyhytelokuvissa ja mainoksissa Ranskassa sekä teatterinäyttelijänä ranskalaisissa Okibu- ja Etincelles-teatteriryhmissä.*lähde?* Poutanen on asunut Ranskassa vuodesta 1997.

Kira Poutanen on suomentaja Leena Vallisaaren sisarentytär sekä historiantutkija Tuomas Heikkilän serkku.

Teoksia
-------

* *Ihana meri*. Helsinki: Otava, 2001. ISBN 951-1-17626-9.
* *Katso minua!*. Helsinki: Otava, 2004. ISBN 951-1-19323-6.
* *Kotimatka*. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-20041-3.
* *Rakkautta au lait*. Helsinki: WSOY, 2009. ISBN 978-951-0-34911-3.
* *Rakkautta al dente*. Helsinki: WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-35901-3.
* *Rakkautta on the rocks*. Helsinki: WSOY, 2011. ISBN 978-951-0-37826-7.
* *Rakkautta borealis.* Helsinki, WSOY, 2012 ISBN 9789510393390
* *Ibiza* original-äänikirja, Storytel, 2018
* *Surun kartta*. Helsinki: WSOY, 2021. ISBN 978-951-0-47104-3.

Lähteet
-------

1. ↑  Kira Poutanen *WSOY*.  2021. Viitattu 7.11.2022.
2. 1 2 3  Kira Poutanen *Otava.fi*. Viitattu 24.1.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lvivin polytekninen yliopisto** (ukr. Національний університет «Львівська політехніка», *Natsionalnyi universitet "Lvivska politeh’nika", suom. Kansallinen yliopisto "Lvivin polyteekki"*) on Ukrainan länsiosissa, Lvivin kaupungissa sijaitseva teknillinen yliopisto, jolla on kansallisen yliopiston asema. Se pohjautui aiempaan teknilliseen kouluun, joka vuonna 1844 nostettiin asemaltaan teknilliseksi akatemiaksi. Tuolloin siitä tuli eräs itäisen Euroopan ensimmäisiä teknillisiä korkeakouluja.

Lvivin polytekninen yliopisto on opiskelijamäärältään suuri yliopisto. Sillä on yli 36 000 opiskelijaa. Alempi korkeakoulututkinto voidaan suorittaa 64 eri oppiaineessa ja maisteritason tutkinto 124 eri syventymiskohteessa. Yliopistossa opetusta antaa 2 200 luennoijaa, joista 320:lla on dosenttitason tutkinto (professorit) ja 1 200 on tohtoritutkinnon suorittaneita.

Lvivin kansallinen polytekninen yliopisto kuuluu maan kymmenen arvostetuimman korkeakoulun ryhmään. Se on saanut autonomisen tutkimusyliopiston aseman yhtenä Ukrainan noin viidestätoista oppilaitoksesta. Vuonna 2013 suoritetussa 200 ukrainalaisen yliopiston vertailussa Lvivin polytekninen yliopisto pisteytettiin Ukrainan 8. parhaaksi yliopistoksi. Espanjalainen Webometrics-yliopistoranking luokitteli yliopiston puolestaan sijaluvulle 9.

Yliopiston päärakennus valmistui vuosina 1874–1877. Lviviläisen arkkitehti Julian Zachariewiczin suunnittelemaa rakennusta pidetään yhtenä Lvivin arkkitehtonisesti näyttävimmistä julkisista rakennuksista, joten se on myös matkailunähtävyys.

* Lvivin polyteknisen yliopiston päärakennusta.Lvivin polyteknisen yliopiston päärakennusta.
* Sisänäkymä polyteekin päärakennuksesta.Sisänäkymä polyteekin päärakennuksesta.
* Lvivin polyteekin päärakennus edustoineen vuonna 1939.Lvivin polyteekin päärakennus edustoineen vuonna 1939.
* Taiteiden palatsi.Taiteiden palatsi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Information package Lvivin kansallinen polytekninen yliopisto, lp.edu.ua.  Arkistoitu 2.11.2014. Viitattu 2.11.2014. (englanniksi)
2. ↑  Study at Lviv Polytechnic Lvivin kansallinen polytekninen yliopisto, lp.edu.ua. Viitattu 2.11.2014. (englanniksi)
3. 1 2  Natsionalnyi universitet "Lvivska politeh’nika" Lvivin kansallinen polytekninen yliopisto, lp.edu.ua.  Arkistoitu 19.10.2014. Viitattu 2.11.2014. (ukrainaksi)
4. ↑  Ukraine "Top 200" University Rankings, ireg-observatory.org, 6.6.2013, viitattu 2.11.2014, (englanniksi)
5. ↑  Reityng universytetiv Ukrajiny III, IV rivniv akredytatsiji Top-200 Ukrajina u 2013 rotsi 31.5.2013, euroosvita.net, viitattu 2.11.2014, (ukrainaksi)
6. ↑  Ranking web of universities - Ukraine webometrics.info, viitattu 2.11.2014 (englanniksi)
7. ↑  The Lviv Polytechnic University Lviv City Council, lviv.travel.  Arkistoitu 2.11.2014. Viitattu 2.11.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lvivin polyteekki** Wikimedia Commonsissa
**Iijavan tekojärvi** (ven. Ио́вское водохрани́лище, *Iovskoje vodohranilištše*) on Iijavan vesivoimalaitoksen padon muodostama tekojärvi Koutajoen vesistössä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalan tasavallan Louhen piirin Kiestingin kunnassa ja pohjoisosaltaan Murmanskin alueen Kantalahden piirin Zaretšenskin kunnassa.

Tekojärvi on syntynyt vuosina 1960–1961 Iijavan voimalaitoksen rakentamisen yhteydessä. Sen vesialueen pinta-ala on 294 neliökilometriä, tilavuus 2,06 kuutiokilometriä, keskisyvyys seitsemän metriä ja valuma-alueen laajuus 20 871 neliökilometriä. Vedenpinnan korkeus vaihtelee kaksi metriä.

Iijavan tekojärvi on yksi Koutajoen vesivoimalaitosten kolmesta säännöstelyaltaasta. Se ulottuu etelässä Tuoppajärven, Pääjärven ja Kuntijärven muodostaman Kuman tekojärven laskujoen Kuman suuhun saakka. Iijavan alapuolella sijaitsee Koutajärven (Knäsöin) tekojärvi.

Iijavan tekojärvi käsittää muun muassa Soukelojärven (ven. *Sokolozero*), Ruvajärven (*Ruvozero*), Susijärven (*Sušozero*) ja Tuntsajärven (*Tumtšaozero*). Sen suurin tulojoki on Kuman ohella Tuntsajoki. Tekojärveen on ohjattu myös aikaisemmin Koutajärveen laskeneet Tolvantijärvi ja Tavantijärvi (*Tovand*).

Ennen voimalaitoksen rakentamista Soukelojärven ja Ruvajärven välillä oli Ruvankoski ja Ruvajärven ja Susijärven välillä Koudankoski. Susijärvi laski Tutijärven (ven. *Tutozero*) kautta Koutajärveen. Tutijärven yläpuolella olivat muun muassa Kallikorvan, Iijavan, Kuivapatunan, Häränsilmän ja Patunan kosket ja alapuolella Lehmikorva, Skorotuuma ja Niskakorva.

Alueella sijainneet kylät kuten Soukelo, Ruva ja Tumtša tuhoutuivat sodassa ja jäivät myöhemmin tekojärven alle. Nykyään asutusta on vain Zaretšenskissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Iovskoje vodohranilištše *Kolski Sever*. Viitattu 15.6.2022.
2. 1 2 3 4  Razrabotka generalnogo plana, pravil zemlepolzovanija i zastroiki munitsipalnogo obrazovanija selskoje poselenije Zaretšensk Kandalakšskogo raiona Murmanskoi oblasti. Generalnyi plan. Tom II: Obosnovanije projekta generalnogo plana  2009. NIIPGradostroitelstva. Viitattu 15.6.2022.
3. 1 2  Informatsionnaja sistema Ozjora Rossii *Institut ozerovedenija RAN*. Viitattu 14.6.2022.
4. ↑  *Tietosanakirja, neljäs osa*, s. 1457. Helsinki: Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1912. Teoksen verkkoversio.
Snellman noin vuonna 1939
**August "Aku" Snellman** (3. marraskuuta 1896 Karttula – 3. syyskuuta 1961 Kuopio), taiteilijanimeltään **August Sampola**, oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä *Jere*, *Veto* ja *Samuli Sala*. Snellman otti käyttöön Sampola-nimen suomalaisuusaatteen innoittamana ja käytti tätä omana nimenäänkin - palaten kuitenkin myöhemmin käyttämään alkuperäistä omaa sukunimeään Snellman.

Snellmanin vanhemmat olivat torppari Simo Snellman ja Fredrika "Retriikka" o.s. Voutilainen. Snellman kävi viisi vuotta Kuopion lyseota, valmistui opettajaksi Kajaanin seminaarista 1919 sekä suoritti sanomalehtitutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Nuoruudessa Snellman voitti palkintoja mm. hiihdossa. Ensimmäinen puolisonsa oli laihialaissyntyinen Linda Laina Jakku (1894–1992).

Snellmanin tytär oli taidemaalari Anita Snellman. Aku Snellman harrasti vapaa-aikanaan myös akvarellimaalausta ja esimerkiksi korukirjontakäsitöitä. Taiteilijatytär sai ensiopit isältään, ja maalausta harrastettiin niin luonnon helmassa kuin mm. Porin vuosina puistossa ja myös kesäisin Uudessakaupungissa. Snellman kuitenkin aina lopulta palasi Kuopioon. Eläkepäivinään hän viihtyi kotiseudullaan Karttulassa. Snellmanilla oli taiteilijatyttären lisäksi kaksi poikaa. Heistä vanhempaa opettaja Matti Snellmania s. 1925 ja k. 2005, kiinnosti isän tavoin kiinnosti kirjoittaminen - hän kirjoitti useita näytelmiä erityisestikoulun juhliin oppilasesityksiin sekä useita luonnoksia romaaneiksi. Nuorempi poika, opettaja Ilkka Seppo Väinämö Snellman s. 1932 k.xxxx oli puolestaan perinyt isänsä visuaalisen lahjakkuuden Anita sisaren tavoin, ja hänestä kehittyi taitava lähes ammattimaninen valokuvaaja ja myös pienkaitafilmielokuvien kuvaaja. Aku Snellmanilla oli vielä toinenkin tytär toisesta avioliitosta syntynyt Helmikki Snellman, joka melko varhain avioitui Sveitsiin (Baumann).

Teoksia
-------

* *"Lastiikkaa" ja vähän muutakin* : kaksiosainen huvinäytelmä. Suomen naisten liikuntakasvatusliiton näytelmäsarja 2. Suomen naisten liikuntakasvatusliitto, Hyvinkää 1930
* *Elämän kirjo* : runosikermä. Kirjoitettu juhlarunoksi Äänekosken kauppalan kansakoulun 50-vuotisjuhlaan. Jyväskylä 1935
* *Äänekosken kauppalan kansakoulu 50-vuotias*, toimittajat J. A. Leppämäki, Aku Snellman, Ahti Kärkkäinen. Äänekosken kauppala, Jyväskylä 1935
* *Kohtalon tikka* : romaani. WSOY 1938
* *Tähtiä etsitään* : yksinäytöksinen huvinäytelmä. Gummeruksen näytelmiä 51. Gummerus 1938 (nimimerkillä *Samuli Sala*)
* *Siikaisten osuuskauppa r.l. 1907–1947*. Siikaisten osuuskauppa, Pori 1947

Lähteet
-------

* Aku Snellman SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Aku Snellman (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Aku Snellman, Kirjasampo.fi
2. ↑  Kuka kukin on 1978, Runeberg.org


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kirsti Lydia Hammarberg(-Salmelin)** (18. kesäkuuta 1915 Helsinki – ?) oli suomalainen oopperalaulaja, joka oli äänityypiltään draamallinen sopraano.

Hammarberg opiskeli laulua vuodesta 1933 Helsingin konservatoriossa opettajanaan Lahja Linko. Lisäksi hän suoritti yksityisiä opintoja Hanna Granfeltin johdolla ja Berliinissä. Hammarberg teki esiintymisiä Suomen kansallisoopperassa vuosina 1937–1954. Rooleihin kuuluivat Santuzza, Tosca, Leonora, Musette ja Tatjana. Lisäksi Hammarberg teki esiintymisiä Aleksandr Dargomyžskin *Rusalkassa* (*Vedenneito*) sekä Emmerich Kálmánin teoksissa *Tatárjárás* (*Syysmanööverit*) ja *Gräfin Mariza* (*Kreivitär Mariza*).

Vuosina 1947–1970 Hammarberg oli Tampereen Oopperan johtava sopraano. Hän on tulkinnut myös konserttiohjelmistoa orkesterien kanssa. Hammarbergin vanhemmat olivat Juho Hammarberg ja Lydia Leskinen. Hammarberg oli vuodesta 1938 naimisissa toimitusjohtaja Simo Salmelinin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan iso musiikkitietosanakirja (toim. Ala-Könni ja muut), ISBN 951-1-02380-2
2. ↑  Kirsti Hammarberg Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta, viitattu 2.3.2024
3. ↑  Kuka kukin on (1954) Projekt Runeberg, viitattu 2.3.2024
Tiedosto:Salih korkmaz ve cüneyt arkın.jpgCüneyt Arkın (oikealla)
**Fahrettin Cüreklibatır,** taiteilijanimeltään **Cüneyt Arkın**, (8. syyskuuta 1937 – 28. kesäkuuta 2022) oli turkkilainen näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja kamppailulajien harrastaja. Arkın esiintyi noin 300 elokuvassa ja tv-sarjassa. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä turkkilaisista näyttelijöistä.

Arkın syntyi Turkin Eskişehirin maakunnassa krimintataari- ja nogaitaustaiseen perheeseen. Uransa alkuaikoina Arkın tuli tunnetuksi historiallisista draamoista, jotka ajoittuivat Osmanien valtakunnan aikaan. 1970-luvun lopulla Arkın esiintyi poliittisissa elokuvissa, joista tunnetuin on Remzi Jöntürkin ohjaama "Adam-trilogia".

1980-luvulla Arkın sai kansainvälistä huomiota tieteiselokuvasta Dünyayı Kurtaran Adam.

Lähteet
-------

1. ↑  1 *books.google.fi*.
2. ↑  Usta sanatçı Cüneyt Arkın hayatını kaybetti *ntv.com.tr*. Viitattu 28.6.2022.
3. ↑  The strange case of Turkish Star Wars *esquireme.com*.  2014. Viitattu 28.6.2022.
4. ↑  En zoru hastanın altını temizlemekti *hurriyet.com.tr*.  1999. Viitattu 28.6.2022.
5. ↑  Cüneyt Arkın: Fatma Girik benim namusumdu *m.ensonhaber.com*.  2014. Viitattu 28.6.2022.
6. ↑  Türk Sinemasının Efsanesi, Yeşilçam’ın Yakışıklı Oyuncusu Cüneyt Arkın'ın İsminin Derin ve İncelikli Hikayesi *onedio.com*.  2019. Viitattu 28.6.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Cüneyt Arkın Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea

 |

 |
**Wilhelm Beer** (4. tammikuuta 1797 Berliini – 27. maaliskuuta 1850 Berliini) oli saksalainen harrastelijatähtitieteilijä ja pankkiiri.

Elämä ja ura
------------

Beer astui vapaaehtoiseen asepalvelukseen vuonna 1813, mutta hänet vapautettiin vuonna 1815, minkä jälkeen hän alkoi johtaa isänsä liiketoimintaa. Tähtitieteen innokkaana harrastajana Beer perusti huvilalleen Tiergarteniin Berliinin lähelle observatorion, johon hän onnistui palkkaamaan kuuluisan Johann Heinrich von Mädlerin. Näiden kahden miehen havaintojen tärkeimmät tulokset julkaistiin teoksissa *Physische Beobachtungen des Mars in der Erdnähe* (1830) ja *Mappa selenographica* (1834-1836). Ensimmäinen teos on Marsin kuvaus ja kartta, jossa ensimmäisenä kuvattiin Marsin vaaleat ja tummat alueet. Jälkimmäinen teos on ensimmäinen täydellinen yleiskartta Kuun näkyvästä osasta. Se oli ensimmäinen kvadrantteihin jaettu kuukartta, joka sisälsi yksityiskohtaisen kuvan Kuun pinnasta, ja siihen liittyi vuonna 1837 julkaistu teos, jossa esitettiin erittäin tarkat mittaukset Kuun 148 kraatterin halkaisijasta ja 830 vuoren korkeudesta. Kartta säilyi yksityiskohtaisimpana kuukarttana 1870-luvulle saakka. Beer sai tähtitieteen Lalande-palkinnon yhdessä von Mädlerin kanssa vuonna 1836.

Wilhelm Beer oli oopperasäveltäjä Giacomo Meyerbeerin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wilhelm Beer *Nordisk familjebok*.  1904. Viitattu 21.01.2022.
2. 1 2 3  Wilhelm Beer *Encyclopedia Britannica*.  2022. Viitattu 21.01.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wilhelm Beer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Lukevat tytöt

|  |  |
| --- | --- |
| Taiteilija | 
Helene SchjerfbeckView and modify data on Wikidata  |
| Päivämäärä | 
1907View and modify data on Wikidata  |
| Materiaali | 
vesiväri (d), pastelliliitu ja lyijykynä ja paperiView and modify data on Wikidata  |
| Mitat (K × L) | 
67  × 79  cmView and modify data on Wikidata  |
| Kokoelma | 
KansallisgalleriaView and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
AteneumView and modify data on Wikidata  |
| Inventaarionumero | 
A II 963View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lukevat tytöt** on Helene Schjerfbeckin vesiväri-guassi-lyijykynätyö paperille vuodelta 1907. Tämän kooltaan 67×79 cm maalauksen omistaa Ateneumin taidemuseo.

*Lukevat tytöt* on Helene Schjerfbeckin modernistisia maalauksia. Tätä tyyliä hän kehitti asuessaan Hyvinkäällä vuodesta 1902 alkaen (matkustamatta mihinkään 15 vuoteen). Hän keskittyi maalauksissaan olennaisen esille tuomiseen. Ja tuo olennainen oli hänelle ihmisen sisäisen mielentilan tulkinta. Mallit hän löysi paikallisista ihmisistä. *Lukevat tytöt* -maalauksessa malleina ovat vaihdemies Karl Lintumäen tyttäret Irene ja Anna Lintumäki.

Muita Schjerfbeckin keskeisiä modernistisia maalauksia ovat esimerkiksi: *Kotona*, *Katkelma*, *Ompelijatar*, *Virkkaava tyttö*, *Mummu*, *Halkopoika I ja II*, *Hiekassa leikkivä tyttö*, *Kansakoulutyttö*, *Pukukuva I ja II* jne.

Ateneumin taidemuseon kokoelmiin kuuluu Schjerfbeckiltä myös *Lukeva tyttö (Istuva tyttö)* vuodelta 1904.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Helene Schjerfbeck 150 vuotta*, s. 16. Leena Ahtola-Moorhouse. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Lukevat tytöt (1907).
* Suomen Kansallisgalleria: kokoelmat: Lukeva tyttö (1904).
* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Ompelijatar (Työläisnainen) (1905).
**Matti Tuokko** (22. marraskuuta 1875 Laihia – 23. elokuuta 1958 Pieksämäki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kansakoulujen tarkastaja.

Matti Tuokon vanhemmat olivat talollinen Jaakko Tuokko ja Susanna Serafiina Similä. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1900 ja suoritti vielä tutkintoja yliopistossa 1912–1914.

Käytyään opettajaseminaarin hän tuli opettajaksi Pieksämäen kunnan Vehmaskylän kansakouluun, mistä muutti Uukuniemelle kiertäväksi opettajaksi. Tuokko oli kansakoulunopettajana Uukuniemellä 1903–1918. Siellä hän täydensi opintojaan saaden nimityksen Sortavalan piirin kansakoulujen tarkastajaksi vuodesta 1919 alkaen. Hän oli Uukuniemen suojeluskunnan esikunnan päällikkönä 1918 ja toimi Uukuniemen kuntakokouksen puheenjohtajana 1908–1910. Tuokko oli useiden nuorisoseurojen ja Sortavalan evankelisen seuran johtokunnan jäsenenä. Eläkevuosiaan Tuokko vietti Pieksämäellä.

Matti Tuokko oli naimisissa vuodesta 1900 Hilma Fredrika Wauhkosen kanssa. Heidän poikansa oli filosofian tohtori, tiedetoimittaja, tietokirjailija ja suomentaja Reino Tuokko.

Julkaisuja
----------

* *Raamatullisia retkeilyjä*. Otava 1929
* *Raamatullisia retkeilyjä 2*. Otava 1931
* *Kansakoulun historianopetuksen valmistekirja*. Otava 1931
* *Raamatunhistorian syventävän käsittelyn opas*. Matti Tuokko, Sortavala 1935

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Kansakouluntarkastaja Matti Tuokko, Uusi Suomi, 1958, No 230, sivu 3, julkaistu 27.8.1958
2. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
3. 1 2 3  Kuka kukin on 1954
4. ↑  Länsi-Savo, 1958, No 195, sivu 3, julkaistu 27.8.1958
5. ↑  Kuka kukin on 1954 : Reino Tuokko
Mao (edessä) uimassa turvamiestensä kanssa.
Mao uinnin jälkeen.
**Maon uinti Jangtsessa** oli 16. heinäkuuta 1966 propagandatarkoituksessa järjestetty tapahtuma, jossa Kiinan kommunistijohtaja Mao Zedong ui noin tunnin ajan Jangtsejoessa. Maon uinti oli ympäri maailmaa yksi kesän 1966 näkyvimpiä uutisia, ja se on katsottu Kiinan kulttuurivallankumouksen radikaalin vaiheen symboliseksi lähtölaukaukseksi.

Intohimoisena uimarina nuoruudestaan saakka tunnettu Mao oli uinut Jangtsessa ensi kerran vuonna 1956, ja vuoden 1966 uinti oli tarkoitettu sen kymmenvuotismuistoksi. Ennen uimaretkeään Mao oli ollut kierroksella maakunnissa, eikä hänen olinpaikkaansa tiedetty julkisuudessa. Hän oli jättänyt kulttuurivallankumouksen alkuvaiheen johtamisen Liu Shaoqille ja Deng Xiaopingille antamatta näille tarkempia ohjeita, joten nämä olivat pyrkineet hillitsemään opiskelijoiden kuohuntaa Kiinan oppilaitoksissa. Uinti Jangtsessa oli Maon näyttävä paluu julkisuuteen, ja Kiinan tiedotusvälineet antoivat sille suunnattoman näkyvyyden. Tempaus kumosi ulkomailla liikkuneet huhut Maon terveyden heikkenemisestä, mutta sen tärkein viesti oli sisäpoliittinen: Mao oli voimissaan ja tulisi ottamaan maan ohjat takaisin käsiinsä. Hän palasikin Pekingiin kahden päivän kuluttua ja aloitti Liun ja Dengin arvostelun virheellisestä politiikasta.

Uintiin osallistui Maon kanssa kuusi henkivartijaa ja vedessä kellutettiin lisäksi valtavia Mao-julisteita. Länsimaisia toimittajia ei ollut läsnä. Kiinan virallinen uutistoimisto Xinhua levitti maailmalle tiedotetta, jonka mukaan Mao oli uinut Jangtsessa Wuhanin lähellä 65 minuuttia ja edennyt sinä aikana 15 kilometriä. Hänen sanottiin "taistelleen tuulta ja aaltoja vastaan" sekä nousseen lopuksi jokilautalle "osoittamatta väsymisen merkkejä". Sen jälkeen hän oli pitänyt puheen, jossa hän kehotti kaikkia kiinalaisia uimaan maan joissa ja järvissä. Länsimaissa tiedot Maon uinnista uutisoitiin hyvin ivalliseen sävyyn, sillä luvut näyttivät mahdottomilta. Maon laskettiin uineen koko ajan keskimäärin sata metriä 26 sekunnissa, kun sadan metrin uinnin ennätysaika oli tuolloin 52,9 sekuntia. Todellisuudessa nopea eteneminen johtui siitä, että Mao oli lähinnä ajautunut eteenpäin Jangtsen voimakkaan virtauksen kuljettamana, mikä oli kiinalaisille itsestäänselvä taustatieto.

Maon vuoden 1966 uintia muisteltiin seuraavina vuosina Kiinassa joka vuosi 16. heinäkuuta suurella kansanjuhlalla, jonka yhteydessä lukemattomat kansalaiset uivat Jangtsessa tai muissa vesistöissä osoittaakseen kunnioitusta Maolle. Maon uinnista tehtiin Kiinassa myös dokumenttielokuva, joka sai ensi-iltansa jo elokuussa 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2  Chairman Mao swims across the Yangzi[vanhentunut linkki] Chinese posters. Viitattu 4.8.2018.
2. 1 2  Lauri Paltemaa & Juha A. Vuori: *Kiinan kansantasavallan historia*, s. 174–175. Gaudeamus, Helsinki 2012.
3. 1 2  Pirkko-Liisa Kastari: *Mao, missä sä oot? Kiinan kulttuurivallankumous Suomen 1960-luvun keskustelussa*, s. 120–124. SKS, Helsinki 2001.
4. 1 2  Stuart Heaver: Chairman Mao’s historic swim – glorified in China but ridiculed by the rest of the world Post Magazine 4.8.2016. Viitattu 4.8.2018.
**Frans Väinö Jaakkola** (24. elokuuta 1884 Kalanti – 17. marraskuuta 1965) oli suomalainen opettaja ja koulun- ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Jaakkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Jaakkola ja Amanda Gustaava Puttaa ja puoliso vuodesta 1928 kirjanpitäjä Linda Kristiina Ekholm. Jaakkola tuli ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta vuonna 1905 ja valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1908. Hän oli valmistuttuaan Orismalan maanviljelyskoulun opettaja ja koulutilan karja- ja meijeritalouden johtaja ja sen jälkeen vuosina 1913–1918 Kokemäen tietopuolisen meijerikoulun johtaja. Vuonna 1918 hän siirtyi Jokioisten kartano -yhtiön palvelukseen, toimien siellä ensin karjatalousosaston johtajana ja opettajana. Vuodesta 1925 hän oli myös sinne perustetun karjanhoitokoulun johtaja. Jokioisten kartanoitten toimitusjohtaja Jaakkola oli vuosina 1946–1954. Hänellä oli myös lukuisia luottamustehtäviä, mukaan lukien Jokioisten kunnavaltuuston jäsenyys 1926–1944 ja useat osuustoiminnalliset ja muut järjestöt. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Jaakkola sai vuonna 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2  Väinö Jaakkola *Biografiasampo*. Viitattu 27.4.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 271. Viitattu 27.4.2022.
3. ↑  Väinö Jaakkola 60-vuotias.  *Siipikarja: Siipikarjanhoitajain liiton äänenkannattaja*, 1.8.1944, nro 8-9, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 27.4.2022.
**Gregoriaanisessa kalenterissa** on auttamatta monia epäjohdonmukaisuuksia. Vuoden päivät siirtyvät viikonpäivien suhteen yhden eteenpäin vuodessa, mutta tästä on se poikkeus, että karkauspäivän sattuessa väliin siirtyy ensiksi mainittu päivä kaksi viikonpäivää. Kuukaudet ovat eri pituisia, mistä on haittaa mm. tilastollisia laskelmia tehtäessä. Pääsiäisen paikka määräytyy monimutkaisesti. Pääsiäisen mukana siirtyy osa muista alkuvuoden kirkkopyhistä. Vuoden vaihde ei välttämättä ole loogisessa paikassa.

Kansainliitto asetti vuonna 1923 komitean tutkimaan kalenteriuudistusmahdollisuuksia. Melkein kaikki esitykset haluavat jättää vuoden päivistä yhden, karkausvuonna lisäksi karkauspäivän, viikkolaskun ulkopuolelle, jotteivat vuoden päivät viikonpäivien suhteen enää siirtyilisi. Sen sijaan siitä, mitä tehdä vuoden muille päiville, ehdotukset ovat varsin erimielisiä. Yksi mahdollisuus on ryhmitellä ne kolmeksitoista viikonpäivien suhteen identtiseksi, 28-päiväiseksi kuukaudeksi. Toiset ovat sitä mieltä, että koska 13 ei ole jaollinen luku, se ei kelpaa kuukausien luvuksi. Maailmankalenterissa vuoden 364 päivää ryhmitellään 12:ksi viikonpäivien suhteen erilaiseksi kuukaudeksi mutta nämä puolestaan neljäksi viikonpäivien suhteen identtiseksi kuukausiryhmäksi.

Monien kalenteriuudistusehdotusten huonolle menestykselle on hyvinkin voinut olla niille ominainen edellä mainittu pyrkimys jättää vuoden päivistä yksi, karkausvuonna kaksi, viikkolaskun ulkopuolelle. Siihen, että vuoden päivät eivät viikonpäivien suhteen siirtyilisi ja kuitenkin jokainen päivä kuuluisi häiriintymättömään viikkorytmiin, seuraisi luonnollisesti se, että vuodessa tulisi olla tasamäärä viikkoja. Samaan keskimääräiseen vuoden pituuteen kuin gregoriaanisessa kalenterissa päästäisiin, kun normaalivuodessa olisi 52 viikkoa ja karkausvuodessa 53 viikkoa ja karkausvuosia olisivat ne vuodet, joiden vuosiluku on jaollinen viidellä paitsi ne, joiden vuosiluku on jaollinen 40:llä muttei 400:lla.

Myös pääsiäisen paikan määräämiseen on esitetty muutosta. Kirkkojen maailmanneuvosto on käsitellyt esitystä, jonka mukaan pääsiäinen olisi joka vuosi huhtikuun toisena sunnuntaina. Toisaalta on ehdotettu pääsiäissunnuntain määräämistä todellisen kevätpäiväntasauksen ja todellisen täydenkuun mukaan.

Lähteet
-------

* Heikki Oja: Aikakirja
* Paul Kustaanheimo: Läheinen ja kaukainen avaruus
* Spectrum tietokeskus, artikkeli kalenteri.

### Viitteet

1. ↑
Sonja Korkeala vuonna 2015.
**Sonja Korkeala** (s. 1969 Oulu) on suomalainen viulisti ja professori Münchenin musiikki- ja esittävien taiteiden yliopistossa.

Elämäkerta
----------

Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Helsingissä ja Budapestin Liszt-Akatemiassa. Sonja Korkeala jatkoi opintojaan Münchenin musiikki- ja esittävän taiteen yliopistossa, jossa hän suoritti opinnot mestarikurssilla.

Palkinnot
---------

* 1984: Concertino Praga (yhdessä Katinka Korkealan kanssa)
* 1988: *Rodolfo Lipizer Price* Gorizia (Italia).
* 1991: Konzertgesellschaft München

Opetus
------

Vuonna 1994 hänestä tuli apulaisprofessori *Münchenin musiikki- ja esittävän taiteen yliopistossa*, ja vuodesta 2000 hän on opettanut omaa luokkaa. Hän on toiminut vuodesta 2011 lähtien professorina samassa instituutissa. Hän on saanut nimeä hyvin lahjakkaiden nuorten viulistien opettajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Biography (german) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  List of Laureates (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Sonja Korkealan kotisivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |