recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kukilla koristeltu Volkswagen Kupla eräässä kasvihuoneessa
**Montrealin kasvitieteellinen puutarha** (ransk. *Jardin botanique de Montréal*) on suuri kasvitieteellinen puutarha, joka sijaitsee Montrealissa Kanadassa. Alue on kooltaa 750 000 m2. Kasvitieteelliseen puutarhaan kuuluu 22 000 kasvilajia ja lajiketta, 10 kasvihuonetta ja 30. teemapuutarhaa.. Puutarhassa järjestetään koulutusta, säilytetään harvinaisia kasvilajeja sekä tehdään kasvitieteellistä tutkimusta.

Pormestari Camillien Houde perusti puutarhan vuonna 1931 munkki Marie-Victorinin kampanjoinnin jälkeen.

Kiinalainen puutarha on rakennettu perinteisten kiinalaisten ohjeiden mukaan. Siellä on monia kiemurtelevia polkuja, keinotekoinen vuori ja kiinalaiseen tyyliin tehtyjä rakennuksia, jotka sisältävät bonsaikokoelman. Montrealin kasvitieteellisen puutarhan kiinalainen puutarha on suurin kiinalainen puutarha Kiinan ulkopuolella.

Japanilaiseen puutarhaan on istutettu tyypillisiä japanilaisia kasveja. Alueella on japanilaistyylisiä rakennuksia ja kesän aikana siellä esitetään perinteinen japanilainen teeseremonia. Lisäksi esillä on kukkienasettelutaide Ikebana ja kamppailulaji Iaidō. japanilaiseen puutarhaan kuuluu myös laaja koikarppilammikko.

Kanadan alkuperäiskansojen puutarhassa on vaahteroita, koivuja sekä mäntyjä. Alueella on muutamia toteemipaaluja esittelemässä intiaanien taidetta ja rakennustapoja.

Vuoristopuutarhassa on kiemurtelevia polkuja kivikossa. Polkuja reunustavat pienikokoiset vuoristokasvit.

Muissa puutarhoissa on muun muassa myrkyllisiä kasveja, viljelykasvien alue sekä arboretum. Puutarha on myös monien eläinten pääasiassa oravien ja ankkojen asuinpaikka. Puutarhassa on myös harvinaisempia eläimiä kuten kilpikonnia ja haikaroita.

Puutarha on yksi kaupungin suosituimpia nähtävyyksiä.

* Butterflies Go Free video
* Yksi lukuisista kiinalaistyylisistä rakennuksistaYksi lukuisista kiinalaistyylisistä rakennuksista
* Intianlootus kiinalaisessa puutarhassaIntianlootus kiinalaisessa puutarhassa
* silta japanilaisessa puutarhassasilta japanilaisessa puutarhassa
* Intiaanien perinteitä esittelevä puutarhan osaIntiaanien perinteitä esittelevä puutarhan osa
* KoristekaalejaKoristekaaleja
* RauhanpuutarhaRauhanpuutarha
* Amppeli rauhanpuisto-osassaAmppeli rauhanpuisto-osassa
* EndiivejäEndiivejä

Lähteet
-------

1. ↑  Menu Montreal Botanical Garden.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Montrealin kasvitieteellinen puutarha** Wikimedia Commonsissa
Kopio alkuperäisestä rauhansopimuksesta, joka sisältää intiaanipäälliköiden kuvakirjoitusta.
**Montrealin suuri rauhansopimus** oli merkittävä tapahtuma Pohjois-Amerikan historiassa. Sopimus solmittiin 4. elokuuta 1701 ja sen allekirjoittajina olivat Uuden Ranskan kuvernööri Louis-Hector de Callière ja 38 eri intiaanikansan edustajaa.

Sopimus lopetti ranskalaisten ja irokeesien liittokunnan väliset kymmeniä vuosia jatkuneet sodat. Samalla irokeesit ja Ranskan liittolaisina sotineet heimot solmivat keskinäisen rauhan. Tämä vaikutti suuresti Suurten järvien alueen intiaanien ja ranskalaisten turkiskaupan tulevaan menestykseen. Intiaanikansojen keskinäiset vanhat kaunat vaikeuttivat osaltaan neuvotteluja, ja kuvernööri de Calliere joutui sulkemaan siouxit sopimuksen ulkopuolelle koska muiden kansojen edustajat eivät halunneet solmia rauhaa näiden kanssa.

Ranskalaisten ja irokeesien välinen rauhansopimus kesti pitkään, mutta osa sopimuksen kirjoittaneista algonkin-kielisistä heimoista kääntyi Ranskaa vastaan jo 1710-luvun aikana.

Lähteet
-------

* Havard, Gilles: *The Great Peace of Montreal*. McGill-Queen's University Press, 2001. ISBN 978-0773522190. (englanniksi)
* Virrankoski, Pentti: *Yhdysvaltain ja Kanadan intiaanit: Intiaanikansojen kulttuuri ja historia Rio Grandelta Yukonjoelle*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 605. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1994. ISBN 951-662-536-3.

### Viitteet

1. ↑  Timeline: Canada *BBC News*. Viitattu 2.11.2014. (englanniksi)
2. ↑  Gilles 2001. s. 123.
3. ↑  Virrankoski 1994 s. 136.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Montrealin suuri rauhansopimus 1701** Wikimedia Commonsissa
**Berndt August Paldani** (19. syyskuuta 1823 Virrat – 10. tammikuuta 1860 Ruovesi) oli suomalainen pappi ja kansanperinteen kerääjä.

Paldanin vanhemmat olivat Virtain Vaskussa asunut kersantti Otto Paldani ja Fredrika Lilljedahl. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja Vaasan lukiota päästen ylioppilaaksi yksityistodistuksella 1847. Paldani vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa vuonna 1853.

Paldani teki opiskeluaikanaan kaksi runonkeruumatkaa Pohjois-Satakuntaan. Ensimmäinen matka tapahtui talvella 1851–1852 jolloin hän kiersi Ylöjärven, Viljakkalan, Ikaalisten, Jämijärven, Hongonjoen (nykyinen Honkajoki), Karvian, Parkanon, Kihniön, Virtain ja Ruoveden pitäjissä. Toisen keruumatkansa Paldani teki keväällä 1852 kiertäen Ikaalisissa, Kankaanpäässä, Hongonjoella, Parkanossa, Kurussa ja Ylöjärvellä. Hän sai kerättyä molemmilla matkoillaan runsaasti materiaalia, muun muassa runoja, sananlaskuja, asutustarinoita, arvoituksia ja satuja. Paldanin matkakirjeet julkaistiin Länsisuomalaisen osakunnan Kaukomieli-lehdessä.

Paldani oli armovuoden saarnaajana Kakskerrassa 1853–1855 ja Pohjassa 1855–1856 sekä välisaarnaajana Huittisissa 1856 ja viimeksi hän toimi Euran kirkkoherran apulaisena vuonna 1856–1858. Hän jäi sitten virkavapaalle sairauden takia ja kuoli 1860 Ruovedellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotivuori, Yrjö: Berndt August Paldani. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 18.9.2016.
2. ↑  Runonkeruumatkat Ikaalisiin 1850-1860 -luvuilla, Veikko Huuskan Uusi Suomi Puheenvuoro 18.9.2016
3. ↑  Pappisluettelo - Kakskerta
4. ↑  Pappisluettelo - Pohja
5. ↑  Pappisluettelo - Huittinen
6. ↑  Pappisluettelo - Eura

Aiheesta muualla
----------------

* Kirsti Salmi-Niklander : *Adventurers, Flaneurs, and Agitators : Travel Stories as Means for Marking and Transgressing Boundaries in 19th and Early 20th Century Finland*, Culture Unbound, Volume 6, 2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
Nike ja sotilas Palladionin ympärillä, roomalainen kopio 1. vuosisadalta hellenistisen ajan reliefistä
**Palladion** (m.kreik. Παλλάδιον, lat. *Palladium*) oli muinainen veistos, jonka on useimmiten kuvattu olleen pieni ja puusta tehty. Se esitti seisovaa Pallas Athenea, joka piti keihästä kädessään. Patsaan uskottiin toimivan kaupungin suojelijana ja estävän vihollisen tunkeutumisen sinne.

Myytti
------

Kreikkalaisessa mytologiassa kerrotaan, kuinka Ilos, perustettuaan Troijan kaupungin, rukoili Zeusta antamaan hänelle merkin. Hän löysi puisen Pallas Athenen patsaan telttansa edestä. Tarinan mukaan patsaan olisi tehnyt Pallas Athene ja asettanut sen Zeuksen viereen, mutta Zeus olisi heittänyt sen maahan Ate mukanaan Elektran haettua turvaa sen juurelta. Troija pysyi valtaamattomana niin kauan kuin patsas oli siellä.

Myöhemmin Odysseus ja Diomedes varastivat patsaan Troijan sodan aikana, mikä teki Troijan valtauksen mahdolliseksi. Nämä antoivat patsaan Demofonin huostaan, ja tämä toi sen mukanaan Ateenaan. Ateenassa Palladioniin liittyi samanniminen pyhäkkö Palladion.

Roomalaisessa versiossa patsasta ei varastettu Troijasta ennen sen valtausta, vaan Aeneas vei sen kaupungin kukistuttua mukanaan Italiaan. Siellä se asetettiin Roomassa Vestan temppeliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.12.3 (engl. käännös)
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi 5.13 (engl. käännös)
3. ↑  Klemens Aleksandrialainen, *Protreptikos* ('Kehotus') iv (engl. käännös)
4. ↑  Larson, Jennifer Lynn: *Ancient Greek Cults: A Guide*, s. 48. Psychology Press, 2007. ISBN 0415324483. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Humphreys, S. C.: *Kinship in Ancient Athens: An Anthropological Analysis*, s. 825–826. Oxford University Press, 2018. ISBN 0191092401. Teoksen verkkoversio.
**Pallava** (teluguksi పల్లవ, tamiliksi பல்லவர) oli kuningaskunta Etelä-Intiassa. Pallava oli Sātavāhanan vasallivaltio, kunnes saavutti itsenäisyyden Sātavāhanan menetettyä otteensa Krishnajoen suistoalueella, jota kutsuttiin tuolloin nimellä Pallava Bogga. Hiljalleen pallavalaiset liikkuivat etelään ja perustivat pääkaupunkinsa Kanchipuramin 300-luvulla. Kuningaskunta vauraustui ja kasvoi Mahendravarman I:n (571–630) ja Narasimhavarman I:n (630–668) aikana. Pallava hallitsi teluguita ja pohjoisia tamilialueita 800-luvulle saakka, eli noin kuusi vuosisataa.

Pallavan kuningaskunta oli valta-ajallaan jatkuvasti kahakoissa sekä pohjoisen naapurinsa Chalukyan että eteläisten tamilivaltioiden Cholan ja Pandyan kanssa.

Pallavalaiset muistetaan etenkin heidän dravida-arkkitehtuurin suosimisesta, minkä jäljet näkyvät nykyään Mahabalipuramissa. Pallavan voimakkaat hallitsijat jättivät jälkeensä hienoja veistoksia ja temppeleitä, jotka ovat pystyssä edelleen tänään.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Pallava
**Rungusit** ovat etninen ryhmä Malesian Sabahin osavaltion Kudatissa. Vuonna 1990 heitä arvioitiin olvena noin 20 000. Rungusin kieli kuuluu pohjoisborneolaisiin kieliin.

Historia
--------

Borneon alkuperäiskansat saivat joitakin vaikutteita kiinalaisilta ja intialaisilta joko suoraan, tai kaupankäynnin kautta. Aikanaan alueella käytettiin esimerkiksi kiinalaista keramiikkaa ja sanskritista on jäänyt joitakin lainasanoja yleiseen käyttöön. 1500-luvulta lähtien muslimikauppiaat alkoivat liikkua Borneon rannikoilla. Ennen brittien tuloa alueelle rungusit olivat Brunein sulttaanikunnan alaisuudessa. Brittien tartuttua vallankahvaan he toivat kiinalaisia työntekijöitä alueen tupakkaplantaaseille. Näiden plantaasien lopetettua toimintansa 1900-luvun alussa kiinalaiset alkoivat viljellä riisiä, kumipuita ja kookoksia. Tämän kehityksen myötä osa rungusien maista päätyi kiinalaisten omistukseen. Lähetyssaarnaajat tulivat Kudatin niemimaalle 1950-luvulla.

Kulttuuri
---------

Rungusien perinteinen elinkeino on ollut maanviljelys. Tärkeitä viljelyskasveja olivat esimerkiksi riisi, maissi ja taaro. Hedelmiä kuten banaaneja, papaijoita ja mangoja saatiin istutetuista hedelmäpuista. Kotieläiminä oli sikoja ja kanoja, joiden lisäksi proteiineja saatiin kalastamalla ja metsästämällä.

Perinteisessä uskossa jumaluudet, eli *osunduw*, auttoivat ihmisiä papittarien kautta. *Rogon* puolestaan saattoi aiheuttaa onnettomuuksia, kuten tauteja tai hedelmättömyyttä. Uhreja kuten sikoja tai kanoja annettiin häiden yhteydessä, tai esimerkiksi taudin parantamiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kelvin Ember, Carol R. Ember, Ian Skoggard: *Encyclopedia of World Cultures - Supplement*, s. 288-291. Gale Group, 2002. ISBN 0-02-865671-7. (englanniksi)
**José Ángel Esmorís Tasende** (tunnetaan paremmin taiteilijanimellään **Angeliño** tai nimellä **José Ángel Tasende**, s. 4. tammikuuta 1997 Coristanco) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa TSG 1899 Hoffenheimia. Vasenjalkainen Angeliño on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Angeliño siirtyi Manchester Cityn juniorijoukkueeseen vuonna 2013 kotimaansa Deportivo La Coruñasta. Kaudella 2014–2015 hän oli yhdessä valioliigaottelussa penkillä. Heinäkuussa 2015 Angeliño siirtyi Manchester Cityn yhteistyöseuraan, Major League Soccerin New York City FC:hen vuoden 2015 loppuun kestävällä sopimuksella. Hän debytoi pääsarjatasolla samassa kuussa ja pelasi kaikkiaan 14 sarjaottelua. Sittemmin hän on ollut lainalla Espanjassa Gironan ja Mallorcan joukkueissa. joista jälkimmäisessä hän pelasi 17 Segunda Divisiónin ottelua, sekä Alankomaissa NAC Bredan joukkueessa, jossa hän pelasi 34 Eredivisien ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kesällä 2018 Angeliño siirtyi toisen Eredivisie-seuran, PSV Eindhovenin omistukseen ja pelasi kauden aikana 34 pääsarjaottelua, joissa hän teki yhden maalin.

Angeliño palasi kesällä 2019 Manchester Cityyn, jossa hän pelasi syksyn 2019 aikana vain kuusi valioliigaottelua ja yhden Mestarien liigan ottelun. Kevätkauden 2020 hän pelasi lainalla Saksan Bundesliigan RB Leipzigissa, jossa hänelle kertyi 13 bundesliigaottelua ja niissä yksi maali sekä neljä Mestarien liigan ottelua. Kaudella 2020–2021 hän jatkoi lainalla Leipzigissa. Hän pelasi kauden aikana Bundesliigassa 26 ottelua, joissa hän teki neljä maalia, ja Mestarien liigassa seitsemän ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Kesällä 2021 Angeliño siirtyy RB Leipzigin omistukseen.

### Maajoukkueura

Angeliño on pelannut Espanjan alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun vuonna 2013 ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kaksi ottelua vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2 3 4  Angeliño Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑

  

Hoffenheim – Bundesliiga
1 Baumann |
3 Kadeřábek |
4 Bičakčić |
5 Kabak |
6 Prömel |
7 Larsen |
8 Geiger |
9 Bebou |
10 Dabbur |
11 Angeliño |
12 Pentke |
13 Stiller |
14 Baumgartner |
16 Rudy |
18 Samassékou |
20 Becker |
21 Hübner |
22 Vogt |
24 Che |
25 Akpoguma |
26 Quaresma |
27 Kramarić |
29 Skov |
32 Bogarde |
33 Rutter |
34 Nsoki |
35 Damar |
36 Noll |
37 Philipp |
38 Posch |
39 Bischof |
41 Geschwill |
43 König |
44 Asllani |
  Elmkies |
Valmentaja Breitenreiter
**Venäjän valtionkirjasto** on eräs maailman suurimmista kirjastoista. Se sijaitsee Moskovan ydinkeskustassa, runsas 300 metriä Moskovan Kremlin länsipuolella. Kirjasto hoitaa monia kansalliskirjaston tehtäviä, vaikka historiallinen Venäjän kansalliskirjasto -niminen kirjastolaitos sijaitsee Pietarissa.

Venäjän valtionkirjasto sijaitsee Moskovan ydinkeskustassa
Laaja näkymä
Valtionkirjasto perustettiin 1862 kahden kaupungin museon yhteyteen Moskovan ensimmäiseksi viralliseksi kirjastoksi. Neuvostoaikoina sen nimi oli Lenin-kirjasto. 

Kirjastossa on 42 miljoonaa teosta, jotka täyttävät 275 tuhatta hyllymetriä. Niiden joukossa on materiaalia 247 kielellä: 17 miljoonaa kirjaa, 13 miljoonaa lehteä, 350 tuhatta nuottia ja äänitettä ja 150 tuhatta karttaa. 29 % materiaalista on ulkomaalaista.

Lähteet
-------

1. ↑  Russian State Library Encyclopedia Britannica. Viitattu 13.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Venäjän valtionkirjasto** Wikimedia Commonsissa

* Kirjaston kotisivut (englanniksi) (venäjäksi) (rsl.ru)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
	+ 2
* Australia
* Kroatia
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* Structurae

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* ISIL
	+ RU-10017011
	+ ISIL
	+ RU-1

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Palladion** (m.kreik. Παλλάδιον tai oikeusistuin "ἐπὶ Παλλαδιῳ, *epi Palladiō*"; lat. *Palladium*) oli antiikin aikainen Athenelle omistettu pyhäkkö Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi antiikin aikaisten lähteiden mukaan kaupungin etelä- tai kaakkoisosissa kaupunginmuurien ulkopuolella.

Palladion sai nimensä Athenen kulttikuvasta palladionista, jonka katsottiin olleen tuotu Ateenaan Troijasta. Palladionilla toimi oikeusistuin, joka käsitteli ei-ateenalaisten murhatapaukset ja vahingoiksi esitetyt surmatapaukset. Tällaisena se liittyi läheisesti Delfinioniin, jonka oikeusistuimessa käsiteltiin myös vastaavanlaisia tapauksia. Kreikkalaisessa mytologiassa oikeusistuimen alkuperä liitettiin Ateenan kuningas Demofoniin. Kun tämä takavarikoi palladionin Argoksen kuninkaalta Diomedeelta ja tämän miehiltä Faleronin satamassa, hän joko surmasi argoslaiset syntyneessä kahakassa, tai aiheutti vahingossa jonkun ateenalaisen kuoleman. Tämän jälkeen hänen tuomionsa luettiin Palladionilla, ja tämän jälkeen sitä käytettiin samaan tarkoitukseen.

Palladionin pyhäköstä huolehtivat Gefyraioi- ja Buzygai-suvut. Palladion-kulttikuvaa ilmeisesti säilytettiin pyhäkössä ainakin alun perin, vaikka toisaalta klassisella kaudella sen sijoituspaikaksi mainitaan yleensä Erekhtheion Akropoliilla. Kulttikuva pestiin vuosittaisessa juhlassa meressä. Tämä seremonia on usein yhdistetty virheellisesti samankaltaiseen Plynteria-juhlaan.

Palladionin sijaintia ei tunneta. Eräässä teoriassa se yhdistetään Olympoksen Zeuksen temppelin lounaispuolelta läheltä Ilissos-jokea löydettyyn pieneen stoaan eli pylväshalliin, joka on ajoitettu arkaaiselle kaudelle 500-luvun eaa. puoleen väliin. Toisen teorian mukaan se olisi sijainnut Faleronissa, johon mainittu myytti Demofonista ja palladionista sijoittui. Pyhäkkö on joskus sijoitettu myös Ksypeten demokseen nykyisen Ateenan ja Faleronin väliselle alueelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Larson, Jennifer Lynn: *Ancient Greek Cults: A Guide*, s. 48. Psychology Press, 2007. ISBN 0415324483. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Humphreys, S. C.: *Kinship in Ancient Athens: An Anthropological Analysis*, s. 825–826. Oxford University Press, 2018. ISBN 0191092401. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Orlin, Eric: *Routledge Encyclopedia of Ancient Mediterranean Religions*, s. 310. Routledge, 2015. ISBN 1134625529. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "ATHENS Attica, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
*Tämä artikkeli kuvaa Venäjn keisarikunnan laivaston Bajan-luokan risteilijää. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**Pallada** (ven. Паллада) oli Venäjän keisarikunnan laivaston Bajan-luokan panssariristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Bajan-luokka*
Alus tilattiin Pietarista Amiraliteetin uudelta telakalta, missä köli laskettiin vuonna 1905. Alus laskettiin vesille 10. marraskuuta 1906 ja otettiin palvelukseen vuonna 1911. 

Aluksen pituus oli 137 metriä, leveys 17,5 metriä ja syväys 6,7 metriä. Aluksen uppouma oli 7 870 tonnia. Laivan 16 500 hv:n koneet kehittivät 21 solmun huippunopeuden. Polttoaineena oli hiili, jota alus poltti vakionopeudellaan sata tonnia päivässä. Miehistöön kuului 20 upseeria ja 560 miestä. Miehistä valtaosa oli venäläisiä, joukossa muutama virolainen ja baltti. Suomalaisia oli yksi, joka oli laivan lääkäri George Silfversvan.

Aseistuksesta oli kaksi 203 mm:n tykkiä, kahdeksan 152 mm:n tykkiä, neljä 47 mm:n tykkiä, kaksikymmentä 75 mm:n kanuunaa ja kaksi 381 mm:n torpedoputkea. Miehistöä oli uppoamishetkellä 597 Sodan alkaessa aluksen miehistöä vahvistettiin noin viidelläkymmenellä miehellä, pääosin kadeteilla.

Palvelus
--------

Alus oli ehtinyt kapteeni Sergei Magnuksen komennossa osallistua erilaisiin tehtäviin jo aiemmin, muun muassa yhteen tykistötaisteluun Saksan keisarikunnan laivaston panssariristeilijöiden *SMS Magdeburg* ja *SMS Augsburg* kanssa. Sukellusvene *SM U-26* päällikkönään kapteeniluutnantti Egewolf von Berckheim sai *Palladan* tähtäimeen ja upotti risteilijän 11. lokakuuta 1914 syvään veteen avomerelle Hangosta etelään. Ammusvarastoon osunut torpedo katkaisi aluksen, joka upposi muutamassa minuutissa, eikä ole varmaa tietoa, ehtikö kukaan pelastautua. Viisi merimiestä oli kuitenkin eri syistä maissa. Tiedot uhrien määrästä vaihtelevat eri lähteissä välillä 584–611.

Risteilijän hylky löytyi vuonna 2000, mutta suomalainen sukeltajaryhmä julkisti tiedon vasta syksyllä 2012. Tieto oli kuitenkin kerrottu Museovirastolle ja Sotamuseolle. Se on kahtena kappaleena noin 60 metrin syvyydessä ylösalaisin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Unto Hämäläinen: Juuri tässä paikassa.  *Helsingin Sanomat Kuukausiliite*, lokakuu 2012, nro 10, s. 32-42.

Aiheesta muualla
----------------

* Venäläissurmat Suomessa 1914–22. Osa 1. Sotatapahtumat 1914–17 sivut 42–44 (pdf-tiedostossa 45–49) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hylyt.net sivu risteilijä Palladasta
* 

*Bajan*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *Bajan* - *Admiral Makarov* - *Pallada* - *Bajan* |
| Edeltäjä: *Gromoboi* – Seuraaja: *Rurik* |
**Justin Louis Émile Combes** (6. syyskuuta 1835 Roquecourbe – 25. toukokuuta 1921 Pons) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1902–1905. Hänen hallituksensa merkittävin aikaansaannos oli kirkon ja valtion erottaminen vuonna 1905.

Combes opiskeli nuorena pappisseminaarissa ja julkaisi vuonna 1860 väitöskirjansa *La Psychologie de saint Thomas d’Acquin* (*Tuomas Akvinolaisen psykologia*). Hän kuitenkin hylkäsi kirkon ennen pappisvihkimystään ja siirtyi opiskelemaan lääketiedettä. Hänet valittiin vuonna 1875 Ponsin kaupungin pormestariksi. Combes valittiin senaattiin vuonna 1885 Charente-Inférieuren departementista ja liittyi kirkonvastaisuudestaan tunnettuun radikaalipuolueeseen. Hän toimi opetusministerinä Léon Bourgeoisin hallituksessa 1895–1896 ja tuki myöhemmin pääministeri Waldeck-Rousseaun hallitusta.

Vuonna 1902 Combesista tuli Waldeck-Rousseaun seuraaja pääministerinä. Dreyfus-jutun vaikutukset politiikassa kannustivat uutta hallitusta sekulaariin politiikkaan. Se sääti lait, joilla lähes kaikki uskonnolliset sääntökunnat lakkautettiin Ranskassa ja katolisen kirkon julkiset tehtävät varsinkin kansanopetuksessa poistettiin. Seurauksena oli Ranskan ja Vatikaanin välisten diplomaattisuhteiden katkeaminen. Combes kirjoitti hallituksensa linjauksia puolustaneet teokset *Une Campagne laïque* (1904) ja *Une Deuxième Campagne laïque* (1905). Hänen politiikkansa huipentui joulukuussa 1905 hyväksyttyyn lakiin kirkon ja valtion erottamisesta, joskin siinä vaiheessa hän ei enää ollut itse pääministerinä.

Combesin hallitus kaatui *affaire des fiches de délation* ("ilmiantolappujen tapaus") -nimellä tunnettuun skandaaliin, kun paljastui että kirkonvastaisena tunnettu sotaministeri, kenraali Louis André oli hankkinut vapaamuurariryhmiltä ilmiantoja taantumuksellisiksi ja katolisiksi epäillyistä armeijan upseereista. Combes kuitenkin pysyi arvostettuna tasavaltalaisten keskuudessa ja lokakuussa 1915 hänet kutsuttiin korkeasta iästään huolimatta salkuttomaksi ministeriksi Aristide Briandin hallitukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Émile Combes (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 9.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Émile Combes** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Émile Geamil Lahoud** (arabiaksi اميل لحود, armeniaksi Իմիլ Լահուտ; s. 12. joulukuuta 1936, Baabdat, Libanon) on kenraali ja Libanonin entinen presidentti. Hänen isänsä on Libanonin armeijan perustajiin kuulunut kenraali Jamil Lahoud.

Lahoud on maroniittikristitty ja etniseltä taustaltaan armenialainen. Lahoud oli presidentinvirassa 15. lokakuuta 1998 – 23. marraskuuta 2007. Hänen edeltäjänsä oli Elias Hrawi (virassa 1989–1998).

Poliittinen ura
---------------

Lahoud oli sotilasuralla kenraali Michel Aounin alaisena Libanonin sisällissodan viimeisinä vuosina vuoteen 1989. Arabiliiton saatua aikaan tulitauon Lahoud loikkasi Syyrian hallitsemaan Länsi-Beirutiin. Siellä hänet nimitettiin Syyrian armeijan upseerin Ali Hammoundin suosituksesta Libanonin Syyria-mielisen vastahallituksen armeijan komentajaksi. Lahoud toimi armeijan ylipäällikkönä vuosina 1989–1998.

Lahoud valittiin Libanonin presidentiksi vuonna 1998. Libanonissa presidentin normaali virkakausi on kuusi vuotta. Syyrian painostuksesta Libanonin parlamentti päätti pidentää Lahoudin virkakautta kolmella vuodella vuoteen 2007 saakka. Libanonin oppositio ja kansainväliset tarkkailijat ovat väittäneet päätöstä laittomaksi.

Kritiikki
---------

Lahoudin kannatus oli vähäistä varsinkin kristittyjen, druusien ja sunnimuslimien keskuudessa. Libanonilaiset Antiokian maroniittipatriarkka Nasrallah Boutros Sfeir, maroniittijohtaja Samir Geagea ja druusijohtaja Walid Jumblatt olivat Lahoudin voimakkaimpia arvostelijoita. Murhattu sunnipääministeri Rafik Hariri, joka työskenteli Syyrian hyväksymänä useita vuosia, vastusti Lahoudin valtakauden pidentämistä ja erosi vastalauseena sen pidentämiselle. He ovat kuvanneet Lahoudia Syyrian nukkehallitsijaksi.

Elämäntyyli
-----------

Haastattelussa New York Timesille Lahoud kertoi viettävän aikaansa iltapäivisin Yarze country clubin uima-altaalla ja lukevansa *Paris Match* -aikakauslehteä. Lahoudinin kerrottiin menneen uimaan Haririn hautajaispäivänäkin. Lahoud itse sanoi toimittajille: "Minä uin joka päivä — se on minun harrastukseni — mutta sinä päivänä en uinut".

Lähteet
-------

1. ↑  Émile Lahoud *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 11.10.2020.
2. ↑  Neil MacFarquhar: Behind Lebanon Upheaval, 2 Men's Fateful Clash *NY Times*.  2005. Viitattu 11.10.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Petite MartiniquePetite Martinique kuvattuna Carriacoun pohjoisosasta. Sen edessä oikealla pieni Petite Dominique -luoto. Vasemmalla puunoksien takana Petit Saint Vincent.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
CarriacouGrenada |
| Saariryhmä | 
Etelä-Grenadiinit |
| Korkein kohta | 
Piton, 230 m |
| Pinta-ala | 
2,37 km² |

Väestö| Asukasluku | 
900 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Cariacoun kartta, jonka koilliskulmassa Petite Martinique.
**Petite Martinique** on Karibianmerellä sijaitsevan Grenadan saarivaltion pohjoinen pikkusaari. Se sijaitsee koilliseen maan toiseksi suurimmasta saaresta Carriacousta ja on sen kanssa maan pohjoisimpia saaria. 2,37 neliökilometrin Petite Martiniquella asuu noin 900 ihmistä.

Petite Martinique on tulivuoresta syntynyt saari, jonka korkein kohta Piton on 230 metriä merenpinnasta. Saaren itäranta on kallioinen ja asumaton, ja useimmat saaren asukkaat asuvat suojanpuolella eli saaren länsiosissa. Siellä sijaitsee myös saaren ainoa hiekkaranta.

Saarelaisten pääelinkeinot ovat kalastus ja veneenrakennus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  About Grenada: Carriacou & Petite Martinique (Arkistoitu – Internet Archive). Web Portal of Grenada Government 7.5.2013. Viitattu 10.9.2015.
Marcel Johannes Kits
**Marcel Johannes Kits** (s. 2. toukokuuta 1995) on virolainen sellisti.

Kits aloitti sellotunneilla käymisen 5-vuotiaana. Hän suoritti opintoja Tallinnassa Laine Leichterin ja Mart Laasin johdolla. Lokakuussa 2014 hän aloitti opiskelun professori Francis Goutonin johdolla Trossingenin musiikkiyliopistossa ja vuonna 2018 Jens Peter Maintzin johdolla Berliinin taideyliopistossa. Hän on osallistunut muiden muassa Maria Kliegelin, Wolfgang Emanuel Schmidtin, László Fenyőn, Wen-sinn Yangin, Jan-Erik Gustafssonin, Marko Ylösen, Ivan Monighettin, David Geringasin ja Steven Isserlisin pitämille mestarikursseille.

Kits on voittanut monia palkintoja sekä Virossa että ulkomailla. Kotimaassa hänet palkittiin "Classical Stars" -televisiokilpailussa (2013) ja Kansallisessa jousikilpailussa (2015), Itävallassa Johannes Brahms -kilpailussa (2016) ja Romaniassa George Enescu-kilpailussa (2018). Viimeksi mainitun voiton yhteydessä Kits sai kutsun esiintymään George Enescu -festivaalille. Hän sai Viron ammattimuusikkoliiton Vuoden muusikon tittelin 2019. Kits on esiintynyt solistina Viron kansallisen sinfoniaorkesterin ja monien lukuisten ulkomaalaisorkesterien kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Andres Mustonen, Jüri Alperten, Paul Watkins, Yuwon Kim, Risto Joost, Olari Elts, Mikk Murdvee, Wolfgang Emanuel Schmidt, Arvo Volmer ja Mihkel Kütson.

Konzerthaus Berlin -debyyttinsä Kits teki helmikuussa 2019 pianisti Rasmus Andreas Raiden kanssa. Maaliskuussa 2019 duo aloitti resitaalikiertueen Virossa. Kits on levyttänyt muun muassa Arvo Pärtin musiikkia. Kitsin instrumentti on Francesco Ruggerin sello Cremonasta vuodelta 1674.

Lähteet
-------

1. ↑  Marcel Johannes Kits (Arkistoitu – Internet Archive) Festival Enescu
2. 1 2 3 4 5  About Marcel Johannes Kits Marcel Kits
3. ↑  Estonian cellist Marcel Johannes Kits wins George Enescu International Cello Competition The Strad


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Wivi Lönnin talo** on arkkitehti Wivi Lönnin itselleen Jyväskylään suunnittelema asuinrakennus. Yksi Älylän ja Seminaarinmäen valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön kuuluvista taloista valmistui vuonna 1911, ja Lönn asui siinä vuoteen 1918. Sen jälkeen se on ollut useilla omistajilla, muun muassa Kymin Osakeyhtiön työsuhdeasuntoja. Kotiseutuneuvos Kauko Sorjonen osti talon vuonna 1989.

Historia
--------

Wivi Lönn muutti vuonna 1911 Tampereelta Jyväskylään. Omien sanojensa mukaan hän halusi hieman parempaa työrauhaa. Tarkkaa tietoa siitä, koska Lönn päätti muuttaa ei ole. Hän sai joulukuussa 1910 kiinnekirjan hankkimilleen tonteille, jotka sijaitsivat vastapäätä hänen veljelleen Ville Lönnille suunnittelemaansa rakennusta.

Lönn signeerasi pääpiirustukset kesä- ja lokakuussa 1910. Asuin- ja piharakennukset valmistuivat vuoden 1911 jälkimmäisellä puoliskolla.

Lönn asui talossa äitinsä kanssa vuoteen 1918. Lönn myi talon pankinjohtaja Kailalle, joka puolestaan myi sen vielä saman vuoden aikana kauppias Emil Ahlqvistille, joka asui talossa viisi vuotta. Metsänhoitaja Torsten Rydman asui siinä sen jälkeen kymmenen vuoden ajan, kunnes Kymin Osakeyhtiö osti sen vuonna 1935.

Talo jaettiin vuonna 1950 kahdeksi asunnoksi. Toinen asunnoista oli talon alakerrassa ja toinen yläkerrassa, johon kuljettiin entisen talvipuutarhan kautta. Talossa oli Kymin työsuhdeasuntoja, joten asukkaat vaihtuivat useita kertoja.

Kotiseutuneuvos Kauko Sorjonen osti talon vuonna 1989. Hän toteutti laajan peruskorjauksen Ulla Teittisen suunnitelmien pohjalta. Päärakennus palautettiin ulkoasultaan lähes täysin alkuperäiseen asuun. Sorjonen tilasi rakennuskokonaisuuden suunnittelun 100-vuotisjuhlan kunniaksi kuvanveistäjä Sonja Vectomovilta Lönniä esittävän pronssisen veistoksen, joka sijoitettiin puutarhaan.

Wivi Lönnin talo kuuluu osana Älylän ja Seminaarinmäen valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön.

Arkkitehtuuri
-------------

Asuinrakennuksen perusmuoto on kuutiomainen, ja siitä työntyy eteläisessä ja läntisessä julkisivussa erkkeri ja tilava parveke. Lounaiskulmassa on puolestaan selvästi ulkoneva kasvihuone. Talo on rakennettu rinteeseen, ja Lönn käytti tyylilleen tyypillisesti tilaa säästäviä rinneratkaisuja. Eteläpuolella talo on kolmen ja pohjoispuolella kahden kerroksen korkuinen.

Rakennuksen julkisivua elävöittämään toteuttiin useita yksityiskohtaisuuksia. Ornamentteja ei ole paljoa, mikä on tyypillistä Lönnin arkkitehtuurille. Sen sijaan esimerkiksi ikkunamuodoissa on runsasta vaihtuvuutta.

Lähteet
-------

* Lehto, Anna-Leena: *Elämää ja arkkitehtuuria naisten talossa – arkkitehti Wivi Lönnin kotitalo 100 vuotta*. Jyväskylä: Kauko Sorjosen säätiö, 2011. ISBN 978-952-92-8247-0.

### Viitteet

1. ↑  Lehto, s. 31.
2. 1 2  Lehto, s. 32–33.
3. ↑  Muut kiinteistöt Kauko Sorjosen säätiö.  Arkistoitu 1.8.2018. Viitattu 31.7.2018.
4. 1 2  Lehto, s. 161.
5. 1 2  Lehto, s. 162.
6. ↑  Älylän ja Seminaarinmäen asuinalueet  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 31.7.2018.
7. ↑  Lehto, s. 37–38.
8. ↑  Lehto, s. 58.
**Kedonperä** on kylä Limingassa valtateiden 4 (E75) ja 8 (E8) varrella Temmesjoen ja Tyrnävänjoen yhtymäkohdan eteläpuolella. Kylä sijaitsee avarassa pelto- ja niittymaisemassa Limingan lakeudella noin 24 kilometriä etelään Oulusta, ja noin kolme kilometriä Limingan kirkonkylästä itään. Kylä rajoittuu idässä Tyrnävän kuntaan, ja siellä sijaitsevaan Partaan kylään, etelässä Ala-Temmekseen, lännessä Limingan kirkonkylään ja pohjoisessa Tupokseen. 

Kedonperän Haaransillalla sijaitsee kiertoliittymä, jossa risteävät valtatiet 4 (E75) ja 8 (E8) sekä seututie 847. Haaransillalta alkaa pohjoiseen johtava moottoritieosuus. Kiertoliittymään vuonna 2003 rakennettiin "Ikkuna tulevaisuuteen" -niminen hirrestä tehty taideteos. Haaransillan nimi tulee historiallisesta liminkalaisesta Haaran talosta, joka sijaitsi Temmes-, Tyrnävä- ja Ängesleväjokien risteyskohdassa.

Kedonperän toimi aikaisemmin peruskoulu (ja sitä ennen kansakoulu), joka purettiin vuonna 2002.

Kedonperällä toimii kyläyhdistys, joka on perustettu vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. ↑  Ahola, Henrik: Haaransillan kiertoliittymän koristeeksi lato *Kaleva*.  9.7.2003. Viitattu 14.12.2011. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Kuorilehto, Markku: Limingan asutuksen synty keskiajalta 1600-luvulle (pdf) *jultika.oulu.fi*. Viitattu 18.1.2022.
3. ↑  Kylähistoriaa *Kedonperän kylän kotisivut*.  Arkistoitu 29.6.2013. Viitattu 28.9.2010.
4. ↑  Kedonperän kyläyhdistys toimii vireästi *Kedonperän kylän kotisivut*.  Arkistoitu 13.8.2020. Viitattu 28.9.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kedonperän kylän kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Liminka

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät ja alueet | Ala-Temmes · Heinijärvi · Kedonperä · Ketunmaa · Lapinkangas · Limingan kirkonkylä · Rantakylä · Tikkaperä · Tupos · Virkkula |
| Vesistöt | Liminganjoki · Liminganjärvi · Temmesjoki · Ängeslevänjoki · Valkiaisjärvi |
| Muuta Liminkaan liittyvää | Escurial · Hannu Krankka · Kirkko · Jäähalli · Liminganlahti · Limingan lakeus · Limingan musiikkiviikot · Liminganportti · Linnukkapatsas · Museoalue · Rantakylän kappeli · Rautatieasema |
Keenen Ivory Wayans vuonna 2013.
**Keenen Ivory Wayans** (s. 8. kesäkuuta 1958 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -näyttelijä ja -käsikirjoittaja. Wayans tunnetaan parhaiten *Scary Movie* -elokuvien ohjaajana. Hänen perheeseensä kuuluvat mm. sisarukset Shawn Wayans, Marlon Wayans, Damon Wayans sekä Kim Wayans.

Ohjaajana
---------

Wayansin ensimmäinen ohjaustyö oli hänen käsikirjoittamansa ja tähdittämänsä *Kosto elää* (1988), joka ei menestynyt erityisen hyvin. Paria vuotta myöhemmin hän sai mainetta *Riiviöt*-televisiosarjan käsikirjoittajana, ohjaajana ja yhtenä näyttelijöistä. Sarjan myötä maineeseen nousi myös Jim Carrey. Sarjassa olivat mukana myös Wayansin sisarukset Kim, Shawn ja Marlon. Keenen Ivory lähti show’sta neljän tuotantokauden jälkeen, koska koki televisiokanavan sensuroivan ohjelman sisältöä. Suosittu sarja toi hänelle yhden Emmy-palkinnon.

Wayans päätti kokeilla uudelleen täyspitkän elokuvan tekemistä. Hän käsikirjoitti, ohjasi, tuotti ja näytteli toimintakomedian *A Low Down Dirty Shame*, joka julkaistiin marraskuussa 1994. Vaikka elokuva menestyi kohtuullisesti, ei Wayansia arvostettu ohjaajana. Kuuden vuoden tauon jälkeen hän palasi ohjaajan tehtäviin *Scary Movie* -parodian myötä, jonka hän myös käsikirjoitti yhdessä veljiensä kanssa. Pienehköllä parinkymmenenmiljoonan dollarin budjetilla toteutettu elokuva nousi yllätyshitiksi ja maksoi itsensä takaisin jo avausviikonloppuna. Elokuvan esityskopioiden määrää lisättiin, ja lopulta tuottoa kertyi 278 miljoonaa dollaria.

*Scary Movie 2* valmistui markkinoille jo seuraavaksi vuodeksi. Seitsemän käsikirjoittajan yhteistyön tuloksena syntynyt jatko-osa sai 45 miljoonan dollarin budjetin, mutta avausviikonlopun tulos enteili pahaa. Avausviikonloppuna tuotto oli alle puolet verrattuna edelliseen osaan, mutta lopulta tuottoa kertyi 141 miljoonaa dollaria. Seuraavaa jatko-osaa tekemään palkattiin tunnetumpi ja arvostetumpi ohjaaja David Zucker.

Vuonna 2004 valmistunut *White Chicks* oli Wayansin veljeksien uusi yhteinen elokuva; kaksi FBI-agenttia pyrkivät naisiksi pukeutuneina selvittämään rikkaiden naisten katoamistapauksia. Elokuva oli menestys, ja se tuotti voittoa yli 75 miljoonaa dollaria. Vuonna 2006 valmistunut *Little Man* ei kuitenkaan onnistunut vaan päätyi mm. The Internet Movie Databasen 100 huonoimman elokuvan listalle. Elokuva teki voittoa vain alle 40 miljoonaa dollaria.

Seuraavaksi Wayans ohjaa niin kutsutun "spin-offin" *Riiviöt*-televisiosarjasta ja uusintaversion Jack Arnoldin mestarillisesta kauhuelokuvasta *Mies joka kutistui*.

Aiheesta muualla
----------------

* Keenen Ivory Wayans Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kedirin kuningaskunta**, alun perin *Panjalu* oli hindulais-buddhalainen kuningaskunta Kaakkois-Aasiassa Itä-Jaavalla 1045-1221. Laajimmillaan se käsitti nykyisestä Indonesiasta Keski- ja Itä-Jaavan, Borneon etelä- ja lounaisrannikot, Pienet Sundasaaret, Molukit ja Sulawesin eteläkärjet sekä nykyisen Itä-Timorin.

Historia
--------

Kedirin kuningaskunta syntyi, kun Kahuripanin (entisen Mataramin) kuningas Airlangga jakoi valtakuntansa kahden poikansa kesken. Toinen sai Panjalun, jota myöhemmin nimitettiin Kediriksi sen pääkaupungin mukaan, ja toinen sai Janggalan. Kediriin kuuluivat valtakunnan länsiosat ja Janggalaan sen itäosat.

Janggala ei säilynyt itsenäisenä pitkään, sillä jo 1117 Kedirin kuningas Kamesvara nai Janggalan prinsessan ja yhdisti valtakunnat.

Kuningas Joyoboyon hallituskautta 1135–1157 pidetään klassisen jaavankielisen kirjallisuuden kulta-aikana. Joyoboyon kerrotaan myös ennustaneen, että Indonesiaa hallitsisi ensin valkoinen rotu pitkän aikaa, sitten keltainen rotu lyhyen ajanjakson, minkä jälkeen Indonesia olisi itsenäinen.

1221 Ken Arok, joka hallitsi Kedirille kuuluvaa Tumapelin kaupunkia, voitti Kedirin kuninkaan Kertayan Genterin taistelussa.

Lähteet
-------

* Heikkilä-Horn, Marja-Leena: *Kaakkois-Aasia eilen ja tänään*. Helsinki: Yliopistopaino, 1991. ISBN 951-570-084-1.

### Viitteet

1. ↑  Heikkilä-Horn 1990, 44
2. 1 2 3 4  Beginnings to 1500: The Old Kingdoms and the Coming of Islam *Serajah Indonesia*. Viitattu 6.10.2010. (englanniksi)
**Siionin kristityt** (engl. *Zion Christian Church*) on eteläafrikkalainen, erityisesti zulujen ja swazien suosima protestanttinen kristillinen kirkko, jonka juuret ovat lähetystyössä ja joka sai alkuvaiheessa paljon vaikutteita yhdysvaltalaiselta *Christian Catholic Apostolic Churchilta*. Kirkolle tunnusomaisia piirteitä ovat ihmeparantuminen ja kielilläpuhumisen karismaattinen lahja. Siionin kristityt on Etelä-Afrikan suurin kristillinen kirkkokunta ja siihen kuuluu 11,1 % väestöstä.

Kirkon perusti afrikaanerilähetystyöntekijä PL Le Roux. Hän erosi vuonna 1903 reformoidusta kirkosta ja liittyi ryhmään, joka oli läheisessä yhteistyössä yhdysvaltalaisen John Alexander Dowien perustaman *Christian Catholic Apostolic Churchin* kanssa. Muutaman vuoden kuluttua ryhmä lähestyi helluntailaisuutta ja omaksui sen kielilläpuhumisperinteen, mutta säilytti kirkon alkuperäisen nimen. Le Rouxin liityttyä vastaperustettuun helluntaiseurakuntaan, kirkon johtajaksi nousi afrikkalainen Daniel Nkonyane vuonna 1908.

Lähteet
-------

1. 1 2  Afrikaner Christianity: Zionism  June 7, 2000. African Christianity Homepage. Viitattu 15.8. 2007. (englanniksi)
2. ↑  South Africa  19 July, 2007. CIA - The World Factbook.  Arkistoitu 21.6.2020. Viitattu 15. elokuuta 2007. (englanniksi)
Motorola 68008
**Motorola 68008** oli Motorolan valmistama 8/16/32-bittinen mikroprosessori, joka julkistettiin vuonna 1982.

Prosessori oli suunniteltu halvemmaksi vaihtoehdoksi kuin Motorola 68000 rajoittamalla ulkoista dataväyläleveyttä 8-bittiseksi, mutta se tarjosi muita 32-bittisen arkkitehtuurin etuja.

68008 oli objektikooditasolla yhteensopiva Motorola 68000:n kanssa, mutta ei suorittimen pinnien kannalta. 68008:ssa oli 8-bittinen dataväylä ja paketoinnista riippuen 20- tai 22-bittinen osoiteväylä. Koska dataväylä on pienempi kuin 68000:ssa se tarvitsee kaksi kertaa enemmän muistihakua käskyjen ja datan hakemiseen, joka tekee siitä hitaamman samalla kellotaajuudella.

Sinclair QL mikrotietokone oli yksi harvoista käyttökohteista 68008-mallille.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Motorola 68008 microprocessor family *cpu-world.com*. Viitattu 26.8.2021. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Motorola 68008 

Luettelo Motorolan valmistamista suorittimista

|  |  |
| --- | --- |
| 6800-sarja | 
* 6801
* 6802
* 6805
* 6809
	+ Hitachi 6309

 |
| Motorola 68000 -sarja | 
* 68000
* 68008
* 68010
* 68012
* 68020
* 68030
* 68040
* 68060

 |
| Matematiikkasuorittimet | 68881/68882 |
| Muistinhallintayksiköt | 
* 68451
* 68851

 |
| 88000-sarja | 
* 88100
* 88110

 |
| PowerPC-sarja | 
* PPC 6XX
* PPC 7XX
* PPC 7XXX

 |
| Digitaaliset signaaliprosessorit | 
* Motorola 56000
	+ 56001
	+ 56002
	+ 56004
* 56100
* 56300
* 56800
* 96002

 |
| Mikrokontrollerit | 
* Motorola 68300
	+ DragonBall
* PowerQUICC

 |
**Alex Walter Diggelmann** (20. elokuuta 1902 Unterseen Bernin kantoni – 21. marraskuuta 1987 Zürich) oli sveitsiläinen graafinen taiteilija ja suunnittelija.

Diggelmann osallistui olympialaisiin kahdesti. Vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa hän voitti kultaa graafisissa töissä julisteellaan "Arosa I Placard". Vuoden 1948 Lontoon olympialaisissa hänet palkittiin sekä hopealla että pronssilla graafisissa töissä mainosjulisteista, jotka esittivät "Pyöräilyn maailmanmestaruuskilpailua" ja "Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailua". Diggelmann ja Josef Petersen ovat ainoat henkilöt, jotka ovat saaneet taidelajeista kolme mitalia.

Diggelmannin FIS:ille suunnittelema mitali.
Jalkapallossa Diggelmann suunnitteli UEFA Cupin mestaruuspokaalin. Talvilajien osalta hän suunnitteli mitalit, joita FIS on jakanut urheilijoille 1950-luvulta lähtien.

Lähteet
-------

1. ↑  Alex Diggelmann *Athletes*. Olympedia. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  OLYMPIC GAMES ART COMPETITION MEDALLISTS (Sivut 14–19) *Art competitions at the Olympic Games*.  2.5.2019. The Olympic Studies Centre/ Olympic Foundation for Culture and Heritage. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  The Trophy *5 UEFA Europa League Finals*.  2012. UEFA. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  Meile, Ralf: Mit diesem Plakat holt ein Schweizer Gold, noch bevor Hitler die Spiele eröffnet *Sport*.  1.8.2020. Watson. Viitattu 22.8.2021. (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* SIKART
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Historical Dictionary of Switzerland

 |

 |
Zamoranojuustoa.
**Zamorano** on espanjalainen lampaanmaidosta valmistettu juusto.

Zamoranoa valmistetaan Zamoran maakunnassa Kastilia ja Leónin itsehallintoalueella. Juustolla on suojattu alkuperänimitys vuodesta 1993. Ensimmäiset merkit juustonvalmistuksesta Zamoran alueelta ovat yli 4 000 vuoden takaa. Kirjallisia lähteitä juuston valmistuksesta lampaanmaidosta on Rooman valtakunnanajoilta ja keskiajalta. Sisterssiläisillä luostareillaoli suuri merkitys perinteisten juustonvalmistustapojen säilyttämisessä ja nykyisin perinteisiin tapoihin yhdistetään nykyaikaisia laadunvalvontamenetelmiä.

Zamoranajuuston valmistuksessa käytetään maitoa Churra- ja Castellana-rotuisista lampaista. Maitoa saostetaan juoksutteella noin 30-45 minuuttia 28–32 °C lämpötilassa. Juusto suolataan joko kuivasuolalla, tai upottamalla se suolaliuokseen noin 36 tunnin ajaksi. Juusto kypsyy yli sadan päivän ajan ja sen kypsymisen aikana juustoa käännellään ja hierotaan oliiviöljyllä. Kypsymisajan lämpötila pidetään alle 15 °C. Valmis juusto on sylinterin muotoinen ja sillä on keltainen tai harmaa kuori. Yksittäinen juusto painaa noin 4 kiloa. Juuston rakenne on luja ja tiivis. Sen makua on kuvailtu voimakkaaksi, pähkinäiseksi, voiseksi ja pikantiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 785. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
**Motoriset toiminnot** ovat eliön liikkeiden ja asennon säätelyä. Siihen osallistuvat motorisen järjestelmän eri osat, kuten liikehermosolut ja liikehermoradat, useat aistinelimet sekä aivojen alueista muun muassa motorinen aivokuori, aivorunko, tyvitumakkeet ja pikkuaivot.

Liikkeiden suorittaminen on usein tahdonalaista. Asennon säätely on sen sijaan suurelta osin tiedostamatonta, sillä tietoinen korjaaminen on asennon horjuessa yleensä liian hidasta.

Liikehermosolut ohjaavat kaikkia luustolihasten liikkeitä. Liikehermoradat lähtevät selkäytimen tai aivorungon alueelta. Alfamotoneuronit käskyttävät lihassyitä supistumaan, ja yhdessä ne muodostavat motorisen yksikön. Alfamotoneuroneita aktivoivat tai inhiboivat aivojen ylemmät motoneuronit. Gammamotoneuronit säätävät lihaksen tuottaman voiman sopivalle tasolle.

Automaattisia lihasliikkeisiin liittyviä tiedostamattomia toimintoja ohjaavat lihasten aistinelimet kuten lihassukkula, Golgin jänne-elin sekä lihasten, nivelten ja jänteiden ympärillä olevat venytys- ja painereseptorit. Nämä toiminnot liittyvät muun muassa reflekseihin ja tasapainon säilyttämiseen.

Lihasrefleksissä tietty ärsyke aiheuttaa aina samanlaisen nopean lihastoiminnan muutoksen. Tunnetuin venytysrefleksi on polviheijaste eli patellaarirefleksi, jossa polveen napauttamalla saadaan polvinivel ojentumaan tahdosta riippumatta. Muita refleksityyppejä ovat ihorefleksit ja koukistusrefleksit. Vastasyntyneillä on useita refleksejä, jotka häviävät ajan mittaan. Näitä ovat muun muassa imemis- ja tarttumisrefleksit.

Motorinen aivokuori eli liikeaivokuori sijaitsee aivojen keskiuurteen etupuolella. Siitä lähtevät tärkeimmät lihaksia hermottavat hermoradat. Kehon oikean puolen lihasten edustus sijaitsee pääosin vasemmalla aivokuorella ja päinvastoin. Motoriselta aivokuorelta lähtevät neuronit ovat yhteydessä selkäytimen, tyvitumakkeiden, pikkuaivojen ja tuntoaivokuoren neuroneihin. Liikkeiden suunnitteluun osallistuu myös premotorinen aivokuori.

Asennon ja tasapainon ylläpitämiseen osallistuvat monet hermoston osat. Tasapainon muutoksista antavat tietoa tasapainoelin (sisäkorvan kaarikäytävät sekä soikea ja pyöreä rakkula), näköaisti sekä niskan, selän ja jalkapohjien reseptorit.

Aivojen tyvitumakkeiden neuronit suunnittelevat ja suorittavat motorisen aivokuoren ideoimat liikesarjat niin, että asento ja muut liiketoiminnat eivät häiriydy.

Pikkuaivoista johtaa ratoja talamuksen kautta liikeaivokuorelle ja selkäytimen motoneuroneihin. Pikkuaivot valvovat liikesarjojen yhtenäistä suorittamista ja korjaavat liikkeitä niiden suorittamisen aikana. Pikkuaivoissa tapahtuu myös liikesarjojen oppiminen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Leppäluoto, Juhani et al.: *Anatomia ja fysiologia: Rakenteesta toimintaan*, s. 358–369. Sanoma Pro, 2019. ISBN 978-952-63-5311-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Motoriset toiminnot** Wikimedia Commonsissa