recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee nimeä. Raikas on myös Valkeakosken asutusalue.*
**Raikas** on suomalainen miehen etunimi. Sen tarkoitus on ilmaista vanhempien lapselleen toivomia ominaisuuksia. Sen nimipäivänä oli suomalaisessa almanakassa 6. lokakuuta vuosina 1929–1949. Raikas on ollut Suomessa nimenä alle 300 henkilöllä. Suosituimmillaan se oli aikavälillä 1920–1939, jolloin sen sai 173–177 ihmistä.

Raikas tunnetaan myös sukunimenä. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan se on ollut tässä käytössä 71 suomalaisella (mukana vain ne, jotka eivät ole kuolleet aiemmin kuin 1964–1968). Tunnettuja Raikas-nimisiä henkilöitä ovat:

* Pirkko Raikas (s. 1924), viestijuoksija ja pituushyppääjä
* Teppo Raikas (1883–1916), näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
* Yrjö Raikas (1888–1962), yrittäjä ja äärioikeistolainen poliitikko.

Raikasta käytetään fiktiivisen henkilön nimenä ("Dödö", oikealta nimeltään Raikas Poikolainen) Matti Yrjänä Joensuun romaanissa *Harjunpää ja kiusantekijät*.

Lähteet
-------

1. ↑  Pentti Lempiäinen: *Suuri etunimikirja*. WSOY, 1999. ISBN 951-0-23323-4.
2. 1 2  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 6.10.2021.
**Fanny Sinebrychoff** (o.s. **Grahn**; 24. lokakuuta 1862 – 27. huhtikuuta 1921) oli suomalainen näyttelijä ja taiteen keräilijä. Hän loi uransa Svenska Teaternissa, mutta luopui urastaan varhain mennessään naimisiin panimonomistaja Paul Sinebrychoffin kanssa. Fanny Grahn aloitti näyttelemisen jo 13-vuotiaana ja ehti esiintyä 85 osassa ennen luopumistaan näyttelijänurasta.

Yhdessä miehensä Paulin kanssa Fanny Sinebrychoff keräsi laajan ulkomaisen taiteen kokoelman, josta tuli Pohjoismaiden suurin yksityinen taidekokoelma. Heidän avioliittonsa oli lapseton eikä perillisiä ollut, joten he päättivät jo varhain lahjoittaa kokoelmansa lopuksi "kansakunnalle". Leskeksi jäänyt Fanny lahjoitti kokoelman Suomen valtiolle hieman ennen omaa kuolemaansa tammikuussa 1921. Kokoelma muodostaa pohjan nykyiselle Sinebrychoffin taidemuseolle, joka toimii Fanny ja Paul Sinebrychoffin entisessä kodissa Helsingin Bulevardi 40:ssä. Pariskunnan yksityiskäytössä olleet tilat on nykyään entistetty 1910-luvun asuunsa. Fanny Sinebrychoff lahjoitti testamentissaan suuria summia myös Kauniaisten lastenkodille, Lastenhoitoyhdistykselle, Diakonissalaitokselle, Helsingin Sairastuvalle ja Pelastusarmeijalle.

Sinebrychoffin suvun omistuksessa ollut Hagalundin kartano Espoossa siirtyi Fanny Sinebrychffin kuoltua perintönä hänen veljenpojalleen Arne Grahnille ja läheinen Otaniemen kartano hänen veljentyttärelleen Irene af Forsellesille sekä tämän puolisolle Carl af Forsellesille. He myivät myöhemmin tilat rakennusmaaksi, jolle rakennettiin Westendin, Tapiolan, Otaniemen ja Keilaniemen kaupunginosat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Terttu Niutanen (toim.): *Sinebrychoffit – osa suomalaista teollisuus- ja kulttuurihistoriaa*, s. 15, 18–19, 21 Sinebrychoff 2009. Viitattu 30.4.2016.
2. ↑  Pettersson, Susanna: *Lumoutuneet, Tarinoita taiteen keräilystä 1800-luvun Suomessa*, s. 123. WSOY, 2004.
3. ↑  Aune Jääskinen: Kauppaneuvos Paul Sinebrychoff (1859–1917). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
4. ↑  Katsaus Westendin historiaan (Arkistoitu – Internet Archive) Prowestend.fi. Viitattu 7.5.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Snežana Pajkić** (serb. Снежана Пајкић, s. 23. syyskuuta 1970 Cuprija) on Jugoslaviaa edustanut keskimatkojen juoksija.

Pajkić sai Ateenan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1986 pronssia 1 500 metrillä ajalla 4.16,03. Lisäksi hän oli seitsemäs 800 metrin juoksussa. Hän voitti saman ikäluokan Euroopan-mestaruuden 1 500 metrillä Birminghamissa 1987 ajalla 4.16,09 ja oli toinen Välimeren kisojen 800 metrillä Latakiassa 1987. Sudburyn alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1988 hän saavutti hopeaa 1 500 metrillä ajalla 4.16,19 ja oli kuudes 800 metrillä. Hän voitti saman ikäluokan Euroopan-mestaruuden 1 500 metrillä Varaždinissa 1989 ajalla 4.13,34.

Pajkić voitti Splitin EM-kilpailuissa 1990 kultaa 1 500 metrillä ennätyksellään 4.08,12. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän karsiutui 1 500 metrin alkuerissä. Hän voitti Jugoslavian-mestaruuden 800 metrillä 1991 ja 1992, 1 500 metrillä 1986, 1987, 1988, 1990 ja 1991 sekä 3 000 metrillä 1986, 1987 ja 1990.

Ennätykset
----------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **800 m** | 2.02,27 | Zagreb | 2. kesäkuuta 1988 |
| **1 000 m** | 2.44,3 | Užice | 19. lokakuuta 1986 |
| **1 500 m** | 4.08,12 | Split | 1. syyskuuta 1990 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **1 500 m** | 4.17,56 | Torino | 22. helmikuuta 1989 |
| **3 000 m** | 9.04,23 | Wien | 1. helmikuuta 1987 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Snežana Pajkić Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2  European junior championships (women) *gbrathletics.com*. Viitattu 17.7.2011. (englanniksi)
3. ↑  Mediterranean games *gbrathletics.com*. Viitattu 17.7.2011. (englanniksi)
4. ↑  European championships (women) *gbrathletics.com*. Viitattu 17.7.2011. (englanniksi)
5. ↑  Yugoslavian championships (women) *gbrathletics.com*. Viitattu 17.7.2011. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Snežnogorskin vaakuna
**Snežnogorsk** (ven. Снежного́рск) on suljettu kaupunki Murmanskin alueella Kuolan niemimaalla. Kaupunki sijaitsee 26 km Murmanskista pohjoiseen, Kuolanvuonon länsipuolella vähän Poljarnyistä sisämaahan päin. Asukkaita on 14 300 (2008).

Asutus perustettiin vuonna 1964 **Vjužnyi**-nimisenä (ven. Вьюжный) lähellä sijaitsevan Venäjän pohjoisen laivaston telakan henkilöstön asuinalueeksi. Vähän kaupungista pohjoiseen, Olenja guba -vuonon rannalla, on vuodesta 1970 toiminut Nerpa-niminen telakka, joka korjaa ja huoltaa ydinkäyttöisiä sukellusveneitä. Nerpa tarkoittaa norppaa, joka myös esiintyy kaupungin vaakunassa ja lipussa. Paikkakunnalla on 1990-luvulta korjattu myös kalastusaluksia ja siellä toimii Gazpromille betonisia maakaasuputkielementtejä valmistava tehdas.

Kaupunkiasutusta
Neuvostoaikana paikkakunta tunnettiin koodinimellä **Murmansk-60** ja vuodesta 1973 se kuului Severomorskin alaisuuteen, kunnes sai kaupunkioikeudet vuonna 1980. Välillä Snežnogorsk oli suoraan Murmanskin alueen hallinnon alainen kaupunkipiirikunta. Vuodesta 2008 Snežnogorsk on osa koko Kuolanvuonon länsirannan kattavaa Aleksandrovskin kaupunkipiirikuntaa, joka sisältää myös Poljarnyin ja Gadžijevon suljetut kaupungit.

Lähteet
-------

1. ↑  Murmansk Business News

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Snežnogorsk** Wikimedia Commonsissa

* Snežnogorsk Murmanskin aluehallinnon sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Aleksandrovsk Murmanskin aluehallinnon sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) (kartta) (venäjäksi)
* Topografinen kartta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Murmanskin alue |
| --- |
|  |
| Hallinnollinen keskus: Murmansk |
|  |
| Piirit | 
* Kantalahti
* Koutero
* Kuola
* Lovozero
* Petsamo
* Turja

 | Murmanskin alueen vaakuna |
|  |
| Suljetut alueet | 
* Aleksandrovsk
* Ostrovnoi
* Severomorsk
* Vidjajevo
* Zaozjorsk

 |
|  |
| Kaupungit | 
* Apatiitti
* Gadžijevo
* Kantalahti
* Kirovsk
* Koutero
* Kuola
* Montšegorsk
* Murmansk
* Olenegorsk
* Ostrovnoi
* Poljarnyi
* Poljarnyje Zori
* Severomorsk
* Snežnogorsk
* Zaozjorsk
* Zapoljarnyi

 |
|  |
| Kaupunkityyppiset taajamat | 
* Kildinstroi
* Molotšnyi
* Murmaši
* Nikkeli
* Parkkina
* Revda
* Safonovo
* Tumannyi
* Umba
* Ylä-Tuuloma
* Zelenoborski

 |

 |
**Transports publics genevois** eli **TPG** on sveitsiläinen Geneven kantonin omistama ja suurinta osaa alueen julkisesta liikenteestä hoitava yritys. TPG harjoittaa linja-auto-, johdinauto- ja raitiovaunuliikennettä.

Historiaa
---------

TPG on vuodesta 1900 vuoteen 1977 toimineen *Compagnie Genevoise des Tramways Électriquesin* (CGTE) seuraaja.

Liikenne
--------

TPG:n raitiovaunulinjasto vuonna 2014.
TPG ajaa Geneven ja sen lähikuntien alueella neljää raitiovaunulinjaa, joiden yhteispituus on 33 kilometriä. Johdinautoreittejä on kuusi pituudeltaan yhteensä 30 kilometriä. Linja-autoreittejä on kaikkiaan 48 kpl, joiden pituus on yhteensä 360 kilometriä.

Yrityksen kulkuneuvoilla tehdään vuosittain 200 miljoonaa matkaa, joista 84 miljoonaa on raitiovaunumatkoja.

Talous
------

TPG:n kulut olivat vuonna 2015 yhteensä 414 milj. Sfr, josta 56 prosenttia oli henkilöstökuluja. Lipputulot olivat 143 milj. Sfr eli noin 35 prosenttia kuluista. Kantonin ja kuntien tuet olivat 60 prosenttia kuluista.

Yhteistariffijärjestelmä Unireso
--------------------------------

TPG sekä kuusi muuta Geneven ja lähiseudun liikenneyhtiötä ovat sopineet yhteistariffijärjestelmästä nimeltään *Unireso*. Järjestelmässä ovat TPG:n lisäksi mukana valtakunnallinen junayhtiö SBB, geneveläinen laivayhtiö *La Société des Mouettes Genevoises Navigation* (SMGN), vaud’lainen Nyonin seudun linja-autoyhtiö *Les Transports publics de la région nyonnaise* (TPN) sekä Ranskan puolelta annemasselainen *Les Transports Collectifs Annemassiens* (TAC), rautatieyhtiö SNCF sekä Transdev.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Transports publics genevois, Facts and figures 2015 (pdf) (TPG:n vuosiraportti 2015) *tpg.ch*.  Arkistoitu 27.11.2016. Viitattu 27.11.2016. (englanniksi)
2. ↑  Les 7 opérateurs partenaires unireso (Unireson verkkosivut) *unireso.com*. Viitattu 28.11.2016. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Transports publics genevois** Wikimedia Commonsissa

* TPG:n raitiovaunu. TPG:n raitiovaunu.
* TPG:n johdinauto. TPG:n johdinauto.
* Sähköbussin latauspaikka Palexpon pysäkillä Le Grand-Saconnex’ssa. Sähköbussin latauspaikka Palexpon pysäkillä Le Grand-Saconnex’ssa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Geneve |
| --- |
|  |
| Maamerkit | 
* Jet d’eau
* Palace of Nations
* Plainpalais
* Pyhän Pietarin kirkko
* Reformaattorien muuri

 |
|  |
| Liikenne | 
* Transports publics genevois
* Gare de Cornavin
* Geneven kansainvälinen lentoasema

 |
|  |
| Koulutus ja tutkimus | 
* Cern
* Geneven yliopisto
* Graduate Institute of International and Development Studies

 |
|  |
| Kulttuuri | 
* Bâtiment des Forces motrices
* Palexpo
* Salon International de l’Auto et accessoires

 |

 |
**Rauanjärvi** on tummavetinen, pieni humusjärvi Juuan eteläosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 4,2 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 57 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Rauanjärven rikkonaisen rantaviivan pituus on 40 728 metriä. Etäisyys järven kaakkoiskolkasta luoteiskolkkaan on 6,4 kilometriä. Rauanjärven keskiosan Pitkäniemi työntyy pohjoisesta kaakkoon, sen pituus on noin kaksi kilometriä ja leveys alle sata metriä. Järven eteläosasta työntyy luoteeseen samantyyppinen Jokiniemi. Saaria ja luotoja on runsaasti, suurimpana Pitkäniemen kaakkoispuolella sijaitseva Hoskonsaari. Pitkäniemen ja mantereen välissä sijaitseva Syväsalmi on nimensä mukaisesti melko syvä. Rauanjärven syvin kohta, lähes 20 metriä, sijaitsee altaan pohjoisosassa Kalmosaarten itäpuolella. Pitkäniemen itäpuolinen Leväselkä ja järven eteläosan Tervaselkä ovat matalia.

Rauanjärven luusua sijaitsee altaan eteläosassa, josta lähtee laskuoja etelään.

Rauanjärven rannat ovat metsämaata, länsirannalla harjoitetaan jonkin verran maataloutta. Pitkäniemi, Hoskonsaari ja sitä ympäröivät pienemmät saaret ovat luonnonsuojelualueita. Järven luoteispuolella on ylänköä.

Rauanjärvi (04.833.1.001) kuuluu Rauanjärven valuma-alue (04.833), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Rauanjoen valuma-alue (04.83) ja ensimmäinen jakovaihe Höytiäisen valuma-alue (04.8). Rauanjärvi on Rauanjärven valuma-alueen laajin vakavesi, toiseksi laajin on 20-hehtaarinen Suuri Luhtalampi. Rauanjärven alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Veden laatu
-----------

Rauanjärveä tutkittiin kesällä 2005. Tuolloin järven tila määriteltiin erinomaiseksi tai hyväksi. Rauanjärven vesitilavuus on 13 032 000 kuutiometriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Rauanjärvi, vakavesi, Juuka
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 10.8.2021.
3. ↑  Rauanjärvi. Järviwiki. Viitattu 10.8.2021.
4. 1 2  Kasviplankton ja vedenlaatu Pohjois-Karjalan metsäjärvissä (pdf) *Pohjois-Karjalan ympäristökeskuksen raportteja 6 / 2007*. Joensuu:  Pohjois-Karjalan ympäristökeskus. Viitattu 10.8.2021.
5. ↑  Rauanjärven valuma-alue (04.833). Järviwiki. Viitattu 10.8.2021.
Ratšan sijainti Georgian kartalla
**Ratša** (georg. რაჭა) on historiallinen vuoristoalue Georgian pohjoisosassa. Nykyään alue kuuluu hallinnollisesti Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueeseen ja jakautuu Onin ja Ambrolaurin piirikuntiin. Ratša rajautuu Suureen Kaukasukseen pohjoisessa, Imeretiin etelässä ja Letškhumiin sekä Svanetiaan lännessä. Alueeseen kuuluu myös itsenäiseksi julistautuneen Etelä-Ossetian luoteiskulma.

Ratša voidaan jakaa kolmeen alueeseen: vuoristo-Ratšaan, ylempään Ratšaan ja alempaan Ratšaan.

Historia
--------

Ratša kuului antiikin aikana Egrisiin osana Takverin ruhtinaskuntaa. Keskiajalla siitä tuli oma ruhtinaskuntansa (*saeristavo*), jonka ensimmäisenä ruhtinaana toimi Baghvaši-suvun Rati. Kakhaberidze-dynastia hallitsi sitä 1100–1200-luvuilla, kunnes Georgian kuningas Davit VI lakkautti sen. 1300-luvulla ruhtinaskunta kuitenkin perustettiin uudelleen, ja sitä hallitsivat Tšarelidze- ja Tškheidze-suvut Georgian kuningaskunnan hajoamiseen saakka. Sittemmin alue kuului Imeretin kuningaskuntaan, kunnes Venäjä liitti sen itseensä 1800-luvulla.

Huhtikuussa 1991 Georgiaa koetteli voimakas maanjäristys, jonka episentrumi oli Ratšan alueella. Järistyksessä sai surmansa noin 270 henkeä, ja 17 000 rakennusta tuhoutui sekä 46 000 vaurioitui.

Kulttuuri
---------

Perinteisiä ratšalaisia ruokia ovat esimerkiksi nokkosesta valmistettu *mkhali*, pavuilla täytetty leipä *lobiani* ja ilmakuivattu kinkku *lori*. Alempi Ratša on viininviljelyaluetta; tunnettuun Khvantškhara-viiniin käytetyt rypäleet kasvavat vain pienellä alueella yhden joen rantamilla. Ratša on Georgiassa kuuluisa hyvistä kokeistaan ja leipureistaan, ja esimerkiksi Stalinin kokki Longinoz Stažadze oli ratšalainen.

Ratša on tunnettu myös puusepistään, joiden rakentamia taloja ja puisia parvekkeita on ympäri Georgiaa.

Kuvia
-----

* Barakonin kirkkoBarakonin kirkko
* Šovin vuoristolomakohdeŠovin vuoristolomakohde
* Nikortsmindan katedraaliNikortsmindan katedraali
* Onin kaupunkiOnin kaupunki

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mikaberidze, Alexander: *Historical Dictionary of Georgia*, s. 549. Rowman & Littlefield, 2015. ISBN 9781442241466. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Goldstein, Darra: *The Georgian Feast: The Vibrant Culture and Savory Food of the Republic of Georgia*, s. 10, 139. University of California Press, 1999. ISBN 9780520219298. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  The Geography of Georgia: Problems and Perspectives: *Bondyrev, Igor et al.*, s. 62. Springer, 2015. ISBN 9783319054131. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ratša** Wikimedia Commonsissa
**Ooppera Skaala** on vuonna 1996 perustettu nykyoopperaan keskittynyt ammattilaisryhmä.

Historia
--------

Ooppera Skaala perustettiin vuonna 1996 edistämään ja kehittämään oopperatoimintaa keskeisimpänä toimintamuotonaan korkeatasoisten ja valtavirrasta poikkeavien oopperoiden tuottaminen. Toimintansa aikana Skaala on tuottanut ja valmistanut yhteensä 23 kantaesitystä, joista kotimaisia kantaesityksiä on ollut 17. Skaala on esittänyt pääasiassa Helsingissä, mutta myös muualla Suomessa. Skaala on vieraillut mm. Turussa, Lainsuojattomat -festivaalilla Porissa, Joensuun Musiikkitalvessa, Tampere Biennalessa, Jämsässä, Jyväskylän Loiskis -lastenfestivaalilla, Keuruulla, Suolahdessa, Saarijärvellä ja Viitasaarella. Ulkomailla Skaala on esiintynyt Torontossa, Vilnassa ja Manchesterissa.

Ooppera Skaala sai vuonna 1998 Nuoren taiteen Suomi -palkinnon.

Musiikki- ja muu kulttuuriyleisö on löytänyt Ooppera Skaalan, mutta ryhmä on tavoittanut myös uuden, perinteisestä oopperayleisöstä poikkeavan yleisön, kuten lapset ja nuoret aikuiset. Paitsi omia jäseniään, Ooppera Skaala työllistää huomattavan paljon vierailijoita. Ooppera Skaala toimii aktiivisesti yhteistyössä suomalaisten muiden taidelaitosten, esittävien ryhmien sekä musiikki- ja teatterifestivaalien kanssa.

Ooppera Skaala osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun 2015 kappaleella *Heart of Light* ja sijoittui kilpailun kolmanneksi.

Katso myös
----------

* Essi Luttinen
* Janne Lehmusvuo
* Uuden Musiikin Kilpailu

Lähteet
-------

1. ↑  Ooppera tulee alas norsunluutornista Helsingin Uutiset.  Arkistoitu 22.1.2015. Viitattu 22.1.2015.
2. ↑  Ooppera Skaala Ooppera Skaala. Viitattu 22.1.2015.
3. ↑  Suomipalkinnot 1998 Opetus- ja kulttuuriministeriö.  Arkistoitu 22.1.2015. Viitattu 22.1.2015.
4. ↑  Ooppera Skaala ry SuomiMatkailee.fi. Viitattu 22.1.2015.
5. ↑  UMK 2015: Opera Skaala YLE. Viitattu 14.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ooppera Skaala**.
* Ooppera Skaalan kotisivu
Mustakuviotekniikalla koristeltu oon, 400-luku eaa. Kerameikóksen arkeologinen museo.
**Oon** (m.kreik. ὠόν, *ōon*, ’muna’) on antiikin aikainen keraaminen, munanmuotoinen astia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.

Oon oli melko harvinainen vaasityyppi. Oon-vaaseja käytettiin oletettavasti hajusteöljyjen tai muiden hajusteiden säilyttämiseen. Niitä, samoin kuin oikeita munia, jätettiin muun muassa hautoihin.

Oon on muodoltaan pienikokoinen ja nimensä mukaisesti munanmuotoinen vaasi. Munassa on reikä toisessa päässä ja joskus myös kansi. Joissakin munissa on reikä kummassakin päässä. Ei ole varmuutta, onko tällaisia viimeksimainittuja munia koskaan käytetty minkään aineen säilyttämiseen, sillä ne ovat siihen epäkäytännöllisiä. Ooneissa esiintyy sekä mustakuvio- että punakuviotekniikalla tehtyä koristelua.

* Oonin muoto.Oonin muoto.
* Oon, 400-luku eaa.Oon, 400-luku eaa.
* Oon, 400-luku eaa.Oon, 400-luku eaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ᾠόν, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3  The A to Z of Ancient Greek Pottery. Terms Pt 2 Daily Art Magazine. Viitattu 20.1.2020.
3. ↑  Clark, Andrew J. & Elston, Maya & Hart, Mary Louise: *Understanding Greek Vases: A Guide to Terms, Styles, and Techniques*, s. 120. Getty Museum Studies on Art. Getty Publications, 2002. ISBN 0892365994. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **oonit** Wikimedia Commonsissa
**Oona Liimatainen** (s. 4. kesäkuuta 1997 Pori) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa.

Liimatainen esiintyi ensimmäistä kertaa Superpesiksessä kaudella 2016, kun hän pelasi yhden ottelun Porin Pesäkarhujen joukkueessa. Hänelle tilastoitiin ottelussa yksi kärkilyöntipiste. Seuraavalla kaudella Liimatainen vakiinnutti paikkansa Pesäkarhujen kokoonpanossa pelaten 31 ottelua ja saavuttaen ensimmäiset tehopisteensä pääsarjatasolla. Liimatainen pelasi Pesäkarhuissa kauden 2019 loppuun saakka, tosin osan kaudesta 2018 hän pelasi lainasopimuksella Lappajärven Veikoissa.

Vuonna 2020 Liimatainen siirtyi Lapuan Virkiään, jossa hän pelasi yhden kauden. Kaudella 2021 Liimatainen pelasi Ykköspesistä, kun hän edusti Kajaanin Pallokerhoa.

Syksyllä 2021 Liimatainen siirtyi Joensuun Mailaan. Hänen nykyinen sopimuksensa on voimassa kauden 2023 loppuun saakka.

Liimatainen on pelannut Superpesiksessä 94 runkosarjaottelua. Hän on lyönyt 1+7 juoksua, tuonut 55 juoksua ja kerännyt 214 kärkilyöntipistettä.

Liimatainen on voittanut kaksi SM-hopeamitalia (2017, 2019) ja yhden SM-pronssimitalin (2018).

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3
3. ↑
**France 2** on ranskalainen vuonna 1964 perustettu julkisen palvelun televisiokanava, jonka omistaa France Télévisions, jonka puolestaan omistaa Ranskan valtio. Kanavan tarjonta on yleisluontoista, ja se on Ranskan toiseksi katsotuin 14,1% katsojaosuudella (2020). Kanavan tunnusväri on punainen.

Historia
--------

France 2 perustettiin 18. huhtikuuta 1964 nimellä *deuxieme chaîne de la RTF* ("RTF:n toinen kanava", ensimmäinen oli nykyään yksityisomistuksessa oleva TF1) Ranskan hallituksen aloitteesta. RTF:n muuttaessa nimensä ORTF:ksi kanavasta tuli *deuxième chaîne de l'ORTF*, sitten vuonna 1969 se sai nimen *Antenne 2* ja lopulta vuonna 1992 nykyisen nimensä.

Kanavalla on ollut värilähetyksiä vuodesta 1967. Vuodesta 2009 France 2, kuten muutkaan France Télévisionsin kanavat, ei ole lain mukaan saanut näyttää mainoksia kello 20 jälkeen illalla.

Tarjonta
--------

France 2:n tarjonta on yleisluonteista, ja siihen kuuluu niin uutislähetyksiä, tositelevisio-ohjelmia, sarjoja kuin elokuviakin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Audiences TV de 2020 : TF1 en tête mais en recul, les chaînes d'info grandes gagnantes *lefigaro.fr*.  4.1.2021. Viitattu 29.4.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Nos différences nous rassemblent - Saison 2017/2018 *francetvpro.fr*. Viitattu 29.4.2021. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  France 2 *plus.lefigaro.fr*. Viitattu 29.4.2021. (ranskaksi)
4. ↑  TF1 *plus.lefigaro.fr*. Viitattu 29.4.2021. (ranskaksi)
5. ↑  Nos offres à voir sur tous nos supports *francetelevisions.fr*. Viitattu 29.4.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* France.tv - France 2

  

France Télévisions

|  |  |
| --- | --- |
| Omat televisiokanavat: | 
* France 2
* France 3
* France 4
* France 5
* France Info
* La Première

 |
| Osaomistajana: | 
* TV5Monde
* Arte
* Euronews

 |
| Jäsenyydet: | 
* Euroopan yleisradiounioni

 |
**Jukka Lankinen** (s. 30. tammikuuta 1984 Loimaa) on uransa päättänyt suomalainen pesäpalloilija. Lankisen ulkopelipaikka oli kolmospolttaja, joskin hänen roolinsa oli tavallisesti kotiuttajajokeri.*lähde?*

Superpesisdebyyttinsä Lankinen teki kaudella 2001 kasvattajaseuransa Loimaan Palloilijoiden riveissä, mutta kauden jälkeen pelasi seuraavan kerran pääsarjatasolla vasta kahdeksan vuotta myöhemmin, tällä kertaa Hyvinkään Tahkon joukkueessa. Hän edusti Kankaanpään Mailaa vuosina 2004–2008 ja 2010–2017 ja lopetti uransa kauden 2017 jälkeen.*lähde?*

Tilastot
--------

### Superpesis-ura

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Vuosi** | **Joukkue** | **Ottelut** | **Lyödyt** | **Tuodut** | **Kärkilyönnit** |
| 2001 | LP | 23 | 1 + 4 | 9 | 94 |
| 2009 | Tahko | 27 | 0 + 0 | 19 | 136 |
| 2011 | KaMa | 25 | 0 + 1 | 32 | 129 |

### Palkinnot

* Ykköspesiksen kuukauden pelaaja: elokuu 2010

Lähteet
-------

1. ↑  Pelaaja: Jukka Lankinen ([vanhentunut linkki] (ei arkistossa)) Kankaanpään Maila. Viitattu 18.7.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Jukka Lankinen päättää hienon uransa Uutiset. Kankaanpään Maila
3. ↑  Kuukauden pelaajat (Arkistoitu – Internet Archive) Pesäpalloliitto
**Jukka Lehti** (s. 7. maaliskuuta 1982) on suomalainen SM-tason lentopalloilija ja lentopallovalmentaja. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2006 Tampereen Isku-Volleyn joukkueessa. Lehti oli pelipaikaltaan passari.

Lehti on pelannut Isku-Volleyn lisäksi Salon Piivolleyssa ja Valkeakosken Isku-Veikoissa yhteensä yli 300 liigaottelua. SM-mitaleita hänellä on yhteensä kuusi. Suomen-mestaruuden Lehti voitti vuonna 2006, kun Isku-Volley kohtasi hänen entisen seuransa Piivolleyn SM-finaaleissa. 

Lehti voitti TUL:in joukkueen kanssa maailmanmestaruuden Rio de Janeirossa 2006 Brasiliassa. Vuonna 2017 hän siirtyi Hurrikaani-Loimaan kakkosvalmentajaksi.

Lehti opiskeli Tampereen ammattikorkeakoulussa metsätaloutta sekä valmensi nuoria yleisurheilijoiden alkuja vapaa-ajallaan.

Saavutukset
-----------

* 1 Suomenmestaruus
* 2 SM-hopeaa
* 1 Suomen Cupin voitto
* 2 Suomen Cupin hopeaa
* TUL-joukkueiden MM-kultaa 2006

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jukka Lehti Hurrikaanin valmennukseen  19.7.2017. Hurrikaani-Loimaa. Viitattu 17.7.2018.
**Itämeren kaupunkien liitto** (Union of the Baltic Cities, UBC) on vapaaehtoinen ja proaktiivinen kaupunkiverkosto, joka on osallistunut Itämeren alueen menestyksekkääseen kehittämiseen ja integraatioon jo vuodesta 1991. Liittoon kuuluu yli sata jäsenkaupunkia Itämeren alueelta, ja ne toimivat yhdessä alueen demokraattisen, taloudellisen, sosiaalisen, kulttuurisen ja ympäristöllisen kestävän kehityksen edistämiseksi. Liiton tärkeimpiä yhteistyökumppaneita ovat paikallisviranomaiset, joiden työ on avainasemassa alueen haasteisiin vastattaessa ja kestäviä ratkaisuja toteutettaessa. Liitto koostuu seitsemästä eri aihealueita käsittelevästä komissiosta, joihin kuuluvat muun muassa turvallisuus-, kestävien kaupunkien- ja nuorisokomissio.

Komissiot
---------

### Kestävien kaupunkien komissio (Sustainable Cities Commission)

Osana liiton kestävien kaupunkien komission työtä Itämeren kaupunkien liiton kestävien kaupunkien sihteeristö johtaa ja toteuttaa liiton kestävän kehityksen ohjelmaa vuosina 2016–2021. Hankkeiden kehittämisen ja johtamisen lisäksi sihteeristö järjestää kokouksia ja koulutusta kaupungeille, vaikuttaa päätöksenteon prosesseihin ja julkaisee ympäristölehteä. Tämän lisäksi sihteeristö ylläpitää Hyvien Käytäntöjen Tietokantaa englanniksi ja venäjäksi. Sihteeristö sijaitsee Turussa.

Aiheesta muualla
----------------

* Union of the Baltic Cities
* Kestävien kaupunkien komissio
**15. Waffen-SS-divisioona (1. latvialainen)** (saks. *15. Waffen-Grenadier-Division der SS (lettische Nr. 1)*) oli Waffen-SS:n yksikkö, joka koottiin etnisistä latvialaisista.

Perustaminen
------------

Saksan miehitettyä Baltian kesällä 1941 Reichskommissariat Ostlandissa koottiin partisaaneja vastaan toimivia yksikköjä. Heinrich Himmler perusti elokuussa 1942 balttilaiset legioonat, mukaan lukien Lettische SS-Freiwilligen-Legionin, joka nimettiin 22. lokakuuta 1943 15. latvialaiseksi SS-vapaaehtoisdivisioonaksi (saks. *15.Lettische SS-Freiwilligen-Division*).

Palvelus
--------

Vahvuuden kasvattamiseksi Reichskommissariat Ostlandissa määrättiin asevelvollisuus aluksi 1915–1924 syntyneille ja 1943 1904–1914 syntyneille ja 1944 1925–1926 syntyneille. Asevelvolliset muodostivat 15th Waffen-Grenadierdivision der SS:n vuonna 1944 Neuvostoliiton vastahyökkäyksen aikana.

Divisioona kärsi menetyksiä itärintaman romahtaessa ja sen taistelutahto heikkeni Neuvostoliiton miehitettyä Latvian uudelleen. Divisioona taisteli myöhemmin Pommerissa Die Pommernstellungin puolustuslinjalla. Selviytynyt pataljoona taisteli vielä Berliinin taistelussa 1945 ja osa joukoista antautui amerikkalaisille Güterglückissa lähellä Elbeä.

Komentajat
----------

Divisioonankomentajina olivat

* Brigadeführer Peter Hansen 25. helmikuuta 1943 -
* Gruppenführer Carl Graf von Pückler-Burghauss toukokuu 1943 -
* Brigadeführer Nikolas Heilmann 17. helmikuuta 1944 -
* Brigadeführer Herbert von Obwurzer 21. heinäkuuta 1944 -
* Oberführer Eduard Deisenhoffer 26. tammikuuta 1945
* Oberführer Arthur Ax 26. tammikuuta 1945 -
* Oberführer Karl Burk 15. helmikuuta 1945 -

Lähteet
-------

* Mitcham, Samuel W. Jr.: *German Order of Battle Volume Three: Panzer, Panzer Grenadier, and Waffen SS Divisions in WWII*. Mechanicsburg, Pennsylvania: Stackpole Books, 2007. ISBN 978-0-8117-3438-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Lexikon der Wehrmacht
**József A. "Joe" Eszterhas** (s. 23. marraskuuta 1944 Csákánydoroszló, Unkari) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja kirjailija. Unkarilaisesta Esterházyn aatellissuvusta polveutuva Eszterhas on käsikirjoittanut muun muassa elokuvat *K.O.V.A.* (ohj. Norman Jewison, 1978), *Flashdance* (Adrian Lyne, 1983), *Soittorasia* (Costa-Gavras, 1989) ja *Basic Instinct – vaiston varassa* (Paul Verhoeven, 1992). Hän on kirjoittanut myös joitakin tietokirjoja sekä omaelämäkerran nimeltä *Hollywood Animal.*

Eszterhas syntyi toisen maailmansodan aikana Unkarissa ja vietti osan lapsuuttaan pakolaisleirillä Itävallassa ennen kuin muutti perheineen siirtolaisina Ohion Clevelandiin. Ennen Hollywood-uraansa Eszterhas toimi sanomalehtireportterina kotikaupungissaan sekä vuosina 1971–1974 toimittajana Rolling Stone -lehdessä.

Eszterhasin käsikirjoittamat 16 elokuvaa olivat vuoteen 2008 mennessä tuottaneet yhteensä noin miljardi dollaria. 1990-luvun lopulla Eszterhas jätti Hollywoodin, muutti takaisin nuoruutensa Clevelandiin, sairastui kurkunpään syöpään, raitistui ja kiinnostui taas katolisesta uskosta. Hän käsikirjoitti vuonna 2006 ensi-iltansa saaneen unkarilaisen elokuvan *Children of Glory* (Szabadság, szerelem, ohj. Krisztina Goda).

Lähteet
-------

1. 1 2  Palmer, R. Barton: *Eszterhas, Joe*, teoksessa Pendergast, Tom & Sara (toim.): *International Dictionary of Films and Filmmakers, Vol. 4: Writers and Production Artists, 4th edition*, s. 269–270. St. James Press, 2000. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 10.4.2015). englanti (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Buckley, Chistopher: Hallelujah Chorus, The New York Times 17.10.2008, viitattu 10.4.2015.
3. ↑  Goldman, Andrew: Joe Eszterhas Sure Cleaned Up, The New York Times Magazine 2.2.2012, viitattu 10.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Joe Eszterhas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Joe Eszterhas Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kääpiöpaju** (*Salix arbuscula*) on Pohjois-Euroopassa tunturi- ja vuoristoalueilla tavattava pienikokoinen pajulaji. Suomesta kääpiöpaju on tavattu vain kahdesti 1900-luvulla, eikä uudempia löytöjä lajista tunneta.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Kääpiöpaju on 10–40 cm korkeaksi kasvava sirottavahaarainen varpu tai pensas. Varsi ja oksat ovat punaruskeita tai -harmaita, hoikkia ja kaljuja. Vuosikasvaimet saattavat olla myös karvaisia. Silmut ovat kaljuja ja korvakkeet puuttuvat. Lehti on 2–4 cm pitkä, soikea ja suippotyvinen ja -kärkinen. Lehti on päältä tummanvihreä ja kalju, alta vaaleanvihreä tai -sinertävä ja kalju tai harvakarvainen. Lehtilaita on litteä ja tavallisesti nystyinen. Lehdessä on suonipareja 8–12 kappaletta. Kääpiöpaju kukkii lehtien puhjetessa kesäkuussa. Norkkoperät ovat 2–4-lehtisiä, norkkosuomut ovat tummakärkisiä. Palhot ovat kaljuja.

Kääpiöpaju muistuttaa läheisesti kitu- tai kääpiökasvuista kiiltopajua (*S. phylicifolia*). Kukinnottomina lajeja saattaa olla hyvin vaikea erottaa toisistaan.

Levinneisyys
------------

Kääpiöpaju tavataan Skotlannissa, Fennoskandian tunturialueilla Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Kuolan niemimaalla sekä Luoteis-Venäjällä ja Ural-vuoristossa. Yleisin laji on Skandinaviassa.

Nykyisen Suomen alueelta kääpiöpaju on tavattu ainoastaan kaksi kertaa Enontekiöltä. Ensimmäinen löytö on vuodelta 1926 Saanalta, toinen Urttasvarrilta vuodelta 1952. Lisäksi kääpiöpajusta tunnetaan vuodelta 1926 löytö Sallasta nykyisin Venäjälle kuuluvalta Sallatunturilta.

Elinympäristö
-------------

Kääpiöpaju kasvaa kosteilla paikoilla kuten rannoilla, lähteiköissä, puronvarsilla ja letoilla. Kasvupaikat ovat pääasiassa tuntureilla koivuvyöhykkeessä ja paljakan alaosissa. Laji on kalkinsuosija.

Lähteet
-------

* Kurtto, Arto: *Kääpiöpaju*. Teoksessa *Uhanalaiset kasvimme*. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 232–233.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

1. ↑  Stevens, P. F.: Salicaceae *Angiosperm Phylogeny Website*. Viitattu 1.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Kurtto 1997, s. 232–233.
3. 1 2  Retkeilykasvio 1998, s. 205.
4. ↑  Den virtuella floran: Risvide (ruotsiksi) Viitattu 17.1.2010.
5. ↑  Lampinen, R. & Lahti, T. 2009: Kasviatlas 2008. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki.Kasviatlas 2008: Kääpiöpajun levinneisyys Suomessa Viitattu 17.1.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2020: Kääpiöpajun levinneisyys Suomessa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q4195476
* Wikispecies: Salix arbuscula
* CoL: 79CJ6
* EoL: 5599684
* EPPO: SAXAS
* EUNIS: 182652
* GBIF: 5583138
* GRIN: 315353
* iNaturalist: 450375
* IPNI: 777067-1
* MoBotPF: 286802
* NBN: NBNSYS0000003882
* NCBI: 1149847
* NZOR: d5c12b37-df62-43f6-923b-a6783cfed6bb
* Open Tree of Life: 5763528
* Plant List: kew-5001389
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:777067-1
* Tropicos: 28300649
* WFO: wfo-0000929012

 |

 |
**Kääpiönheitto** on viihteellinen laji, jossa kilpaillaan siitä, kuka heittää lyhytkasvuista ihmistä kauimmas. Kääpiönheittotapahtumia järjestetään usein baareissa. Lajissa on järjestetty myös maailmanmestaruuskilpailuja. Laji on kotoisin Australiasta.

Heitettävillä henkilöillä on suojavarusteet kuten kypärä, ja heidät heitetään pehmeälle alustalle. Osanottajat ovat mukana vapaaehtoisesti. Kääpiönheittoa on kuitenkin arvosteltu siitä, että se on alentavaa, ja se onkin kielletty joissain maissa, kuten Ranskassa ja joissain Yhdysvaltain osavaltioissa. Kiellon kannattajat, kuten esimerkiksi Little People of America -järjestö, ovat vedonneet turvallisuussyihin ja kunnioitukseen. Jotkut lyhytkasvuiset kuitenkin haluaisivat sallia lajin sillä perusteella, että lyhytkasvuisilla pitäisi olla samat oikeudet itsensä hyväksikäytöllä ja nöyryyttämisellä ansaitsemiseen kuin muillakin ihmisillä tositelevision aikakaudella on.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jose Riikonen: 1986: Elisabeth Rehn esti Tampereen kääpiönheittokisat *Helsingin Sanomat*.  2.7.2014. Viitattu 15.8.2019.
2. 1 2  Noora Kettunen, Raisa Autio: Maailman hulluimmat kesäkisat *Yle uutiset*.  24.7.2012. Viitattu 15.8.2019.
3. ↑  Lauren Eads: Bill seeks to ban ‘dwarf-tossing’ in Washington bars and strip clubs *The Drinks Business*.  28.1.2019. Viitattu 15.8.2019.
4. ↑  David Moye: Dwarf Tossing Legalization: Some Little People Support Repealing Florida Law (VIDEO) *Huffpost*.  11.10.2011. Viitattu 15.8.2019.
Etelä-Ukrainan ydinvoimalan sijainti Ukrainan kartalla. Ydinvoimala sijaitsee Ukrainan  Mykolajivin alueella Južnoukrajinskin kaupungin laidalla.  
Etelä-Ukrainan ydinvoimalan sijainti Ukrainan kartalla. Ydinvoimala sijaitsee Ukrainan  Mykolajivin alueella Južnoukrajinskin kaupungin laidalla.Etelä-Ukrainan ydinvoimalaEtelä-Ukrainan ydinvoimalan sijainti Južnoukrajinskissa, Mykolajivin alueella, Ukrainan eteläosassa.
**Etelä-Ukrainan ydinvoimalaitos** (ukr. Южно-Українська АЕС, ЮУАЕС, *Južno-Ukrajinska AES, JUAES*) on Ukrainan Mykolajivin alueella, noin kaksi kilometriä Južnoukrajinskin kaupungin itäpuolella sijaitseva ydinvoimalaitos. Voimalaitosta operoi Ukrainan valtion Energoatom-yhtiö (ukr. Енергоа́том). 

Voimalassa oli vuoden 2014 huhtikuussa toiminnassa kolme nettosähköteholtaan 1000 megawatin VVER-1000-tyyppistä, venäläisvalmisteista painevesireaktoria. Reaktoriyksiköt kytkettiin sähköverkkoon vuosina 1982, 1985 ja 1989.

Etelä-Ukrainan ydinvoimalaitoksen länsipuolella on lauhdutusvettä varastoiva tekojärvi. Tekojärven lounaisreunalla on Tašlykin vesivoimalaitos, jolla esimerkiksi tuotetaan sähköä kulutushuippujen aikaan ja säädellään veden vaihtumista Etelä-Bug -jokeen tulvien vähentämiseksi. Vesivoimala toimii tyypillisesti öisin pumppuvoimalaitoksena, jolloin vähäisemmän sähköntarpeen aikaan Etelä-Bug -jokeen muutamia kilometrejä alempana sijaitsevan padon avulla varastoitua vettä nostetaan tekojärveen käytettäväksi sähköntuotantoon suuremman tarpeen aikaan päivällä. Tämä vesivoimala, samoin kuin alemmalla padolla oleva toinen vesivoimala liittyvät Etelä-Ukrainan ydinvoimalan voimalaitoskokonaisuuteen.

Kansainvälisen ydinenergiajärjestö IAEA:n mukaan Ukrainan neljällä ydinvoimalaitoksella tuotettiin vuonna 2013 noin 78 000 GWh sähköä, joka oli 43,6 prosenttia Ukrainan sähköntuotannosta tuona vuonna.

* Etelä-Ukrainan ydinvoimala.Etelä-Ukrainan ydinvoimala.

  
 Hmelnytskyi
Rivne
Etelä-Ukraina
Tšernobyl
 ZaporižžjaUkrainan ydinvoimaloiden sijainti (katso)  
 Toiminnassa oleva voimala  
 *Suljettu voimala*

Katso myös
----------

* Ukrainan ydinvoima

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA (YK:n erityisjärjestö): The Power Reactor Information System (PRIS): Ukraine (IAEA:n ydinvoimalarekisterin yhteenveto Ukrainan ydinvoimaloista ja niiden reaktoreista)  2013 tilanne. IAEA, iaea.org. Viitattu 5.4.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  South-Ukraine NPP (Etelä-Ukrainan ydinvoimalaitoksen sivu tuotantoyhtiön sivustolla) Energoatom, atom.gov.ua. Viitattu 5.4.2014. (englanniksi)
3. ↑  Tashlyk Pumped Storage Plant (Etelä-Ukrainan ydinvoimalaitoksen tekojärveen liittyvän Tašlykin vesivoimalasta ja sen pumppausasemasta) Energoatom, atom.gov.ua. Viitattu 5.4.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Etelä-Ukrainan ydinvoimalaitos** Wikimedia Commonsissa

* South-Ukraine NPP (Etelä-Ukrainan ydinvoimalan sivusto) (englanniksi)(ukrainaksi) (venäjäksi) (sunpp.mk.ua)
**LHA** tai **LZH** on tiedon pakkaamiseen käytetty tiedostomuoto. Muoto oli Japanissa suositumpi kuin Zip aina 2000-luvulle saakka: vuonna 2010 uutisoitiin, että LHA:n kehitys loppuu. Yksi suosion syy oli, että sitä voitiin käyttää sekä Windowsilla että Macintoshilla.

Amiga-ohjelmistoja kokoava Aminet käyttää standardimuotona LHA-tiedostoja.

Pakkaus
-------

LHA käyttää pakkaamiseen LZSS ja Huffmanin koodausta, josta on käytössä eri muotoja eri sanastokoolla.

Historia
--------

Vuonna 1988 Haruhiko Okumura kehitti LZARI-ohjelman, joka toteutti LZSS:n ja aritmeettisen koodauksen. Kazuhiko Miki kehitti LArc-ohjelman ja Haruyasu Yoshizaki kehitti LZHUFF:in (kokeellinen muoto LZSS:llä ja Huffmanin koodauksella) sekä LHarc-version 1.00. Vuonna 1989 Yoichi Tagawa siirsi LHarc:in Unixille. Haruhiko Okumura ja Haruyasu Yoshizaki paransivat LHarc:in toteutusta ja vuonna 1990 julkaistu LHx 2.00 levitettiin public domainina. Vuonna 1991 LHx:stä tehtiin kehittyneempi versio, joka nimettiin uudelleen LHa:ksi ja uudelleen LHA:ksi: LHA 2.10 yleistyi MS-DOSilla ja Windowsilla. Ohjelma siirrettiin uudelleen Unixille vuonna 1992, jolloin sitä paransivat Masaru Oki, Nobutaka Watazaki, Tsugio Okamoto ja useita muita. Ohjelman lähdekoodit ovat julkaistu, mutta koska lisenssi on epäselvä Open Source Initiativen määrityksen mukaan se ei ole avointa lähdekoodia.
LHA on siirretty useille alustoille, joita ovat muun muassa Amiga, Atari (ST), MacOS, OS/2 ja Unix.

Lähteet
-------

1. 1 2  「LZH」の開発中止--企業などは使用しないよう作者が注意喚起 *japan.cnet.com*.  7.6.2010. Viitattu 27.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  lha - Man Page *mankier.com*. Viitattu 27.7.2022. (englanniksi)
3. ↑  lha - compression tool for .lzh archive files. *manpages.ubuntu.com*. Viitattu 27.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostomuodon kuvaus – Internet Archive
**LG G3** on LG Electronicsin 28. toukokuuta 2014 julkaisema älypuhelin, jota pidettiin yhtiön älypuhelinten lippulaivana ennen LG G4:n ilmestymistä huhtikuussa 2015. G3 on LG:n edellisen huippupuhelimen, LG G2:n seuraaja. G3:ssa on 5,5 tuuman True HD-IPS -kosketusnäyttö, jonka tarkkuus on 1 440 kertaa 2 560 pikseliä.

G3:n mitat ovat 146,03 × 74,6 × 9,3 millimetriä ja se painaa 153,7 grammaa. Puhelimessa oli julkaisun aikaan Android 4.4.2 Lollipop-käyttöjärjestelmä. G3 on LG:n vastaus Samsungin Galaxy S5:lle, Sonyn Xperia Z2:lle ja HTC:n One M8:lle.

LG G3:sta on olemassa pienempi ja edullisempi versio, LG G3 s, joka julkaistiin niin ikään vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Koivunen, Sami: Arvostelussa LG G3  24.7.2014. Puhelinvertailu. Viitattu 31.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **LG G3** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Rahaliiton jäsenmaat.
**Länsi-Afrikan rahaliitto** (ransk. *Union monétaire ouest-africaine* eli *UMOA*) on Länsi-Afrikan CFA-frangia käyttävien kahdeksan maan muodostama rahaliitto. Rahayksikön liikkeelle laskemisesta vastaa Länsi-Afrikan valtioiden keskuspankki BCEAO.

Vuonna 1962 perustetun rahaliiton jäsenmaita ovat Benin, Burkina Faso, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Norsunluurannikko, Senegal ja Togo. Sen ylin päättävä elin on maiden valtionpäämiesten konferenssi. Rahaliiton raha- ja luottopolitiikasta päättää jäsenmaiden ministerineuvosto. Pankkitoiminnan valvonnasta ja yhtenäistämisestä vastaa pankkikomissio, jonka sihteeristö toimii Abidjanissa osana keskuspankkia.

Rahapolitiikkaan keskittynyttä UMOA:a ei tule sekoittaa samojen maiden vuonna 1994 muodostamaan Länsi-Afrikan talous- ja rahaliitto UEMOA:an, jonka tehtävänä on alueen taloudellisen integraation edistäminen.

Lähteet
-------

1. ↑  Julkaisutoimisto – Toimielinten yhteiset tekstinlaadinnan ohjeet – Liite A4 – Lyhenneluettelo *Euroopan unioni*. Viitattu 5.1.2020.
2. 1 2  Présentation de l’UMOA *BCEAO*. Viitattu 5.1.2020.
3. 1 2  Dates clés *BCEAO*. Viitattu 5.1.2020.
4. ↑  La Commission Bancaire: Mission et composition *BCEAO*. Viitattu 6.1.2020.
5. 1 2  Umoa, Uemoa, Bceao… Comment comprendre les différentes institutions liées à la question de l’ECO *Yeclo*. Viitattu 5.1.2020.
**H.P. Baxxter** (oik. **Hans Peter Geerdes**, s. 16. maaliskuuta 1964 Leer, Länsi-Saksa) on elektronista musiikkia soittavan yhtyeen Scooterin laulaja.

Hänellä on monia kutsumanimiä, kuten "Chicksterminator", "Mic Enforcer", "Whistling Dave", "Ice" ja "Horseman". H.P. perusti Scooterin yhdessä serkkunsa Ferris Buellerin ja ystävänsä Rick J. Jordanin kanssa vuonna 1994. Ennen Scooterin syntyä Baxxterilla oli Rick J. Jordanin kanssa yhtye *Celebrate the Nun (1986-1991)*, johon kuului myös sisko Britt Maxime.*lähde?*

H.P. ja Rick perustivat studioprojektin *The Loop!*, joka teki remiksejä (1993–1998). H.P. Ferris ja Rick perustivat Cosmos-projektin vuonna 1994, ja sen tuotoksista julkaistiin yksi sinkku, *Codo*. Myöhemmin Axel, H.P. ja Rick perustivat Ratty yhtyeen vuonna 2000. Vuosina 2001–2003 on julkaistu kaksi sinkkua sekä remiksejä eri artisteille. Vuodesta 2003 yhtye on ollut toimimaton. 

Baxxter opiskeli yhden lukukauden oikeustiedettä, mutta valmistui kuitenkin oppisopimuksella tukkukauppiaaksi ja maahantuojaksi. Sen jälkeen hän työskenteli levy-yhtiössä.*lähde?*

Yksityiselämä
-------------

Hän oli aikaisemmin naimisissa tyttöystävänsä Simonen kanssa.*lähde?* He kuitenkin erosivat vuonna 2011 The Stadium Techno Inferno -kiertueen alussa.*lähde?*

Baxxter harrastaa ja keräilee vanhoja englantilaisia ajoneuvoja, joita voi nähdä Scooterin musiikkivideoilla. Hän arvostaa Isoa-Britanniaa ja englannin kieltä.*lähde?*

Diskografia
-----------

Äänikirja 2004. 

H.P. Baxxter - kaikkein Erzählungen von Thomas Bernhard 

**H.P. Baxxter Intros**

2005 The Disco Boys 5

CD1

* 01. The Disco Boys Intro — by H.P. Baxxter

**2005 Flashdance & Mixwell**

* 01. Van Hallen & H.P. Baxxter — Intro

**H.P. Baxxter Song**

**2007 VA — 80’s Flashback**

* 8. Eisbar (Harris & H.P. Baxxter)

**Tv ohjelma Ina’s Night (2010)**

* White Wedding (Live) H.P. Baxxter

**Jan Delay & Disco No.1 - Hamburg brennt!!**

12. Raveheart (feat. H.P. Baxxter) 4:55

**Hysteria / Hysteria (H.P. Baxxter. Rick J. Jordan)**

**1993 VA - Electronic Dance Experience vol.1**

4. Hyssteria - The Flood (4:06)

**1994 VA - Tekkno Zone**

12. Hysteria - The Flood (5:04)

**2020 FiNCH ASOZiAL ‎ñ Finchi's Love Tape**

5. Scootermann (*Taustalaulu – H.P. Baxxter*) 3:14

2013

How Much Is The Fish? (Media Markt Version) 1:38

**Sinkkuja**

**«Who The Fuck Is H.P. Baxxter?» (25.01.13)**

* 01. Who The Fuck Is H.P. Baxxter?
* 02. Who The Fuck Is H.P. Baxxter? (Extended)

**Baxxter, Simon & DDY — Sweater Weather (28.06.2013)**

* 01. Sweater Weather (Extended Mix)
* 02. Sweater Weather (Radio Edit)
* 03. Sweater Weather (Club Mix)
* 04. Sweater Weather (Club Edit)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Herman Adrian Barkman** (28. heinäkuuta 1825 Lapväärtti – 1855 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.

Maalarikisälli Barkman oli yksi ensimmäisiä Suomen Taideyhdistyksen tukemia stipendiaatteja. Yhdistys rahoitti alkuvuosinaan muutaman itseoppineen taiteilijalupauksen koulutuksen, mutta kokeilu epäonnistui, sillä useimmat stipendiaatit eivät täyttäneet odotuksia eivätkä kyenneet elättämään itseään vapaina taiteilijoina. Vaasassa asunutta Barkmania suositteli lääninkuvernööri Berndt Federley, joten Barkmanille myönnettiin vuonna 1848 vapaaoppilaspaikka vastikään perustetussa Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Barkman nautti Taideyhdistyksen rahallista tukea vuoteen 1853 saakka. Taideopintojensa jälkeen hän palasi kotiseudulleen Lapväärtiin. Hän teki jonkin verran tilausmuotokuvia ja maalasi Kuortaneen kirkon alttaritaulun (1851) sekä erään maalauksen Urjalan kirkkoon. Uransa pian hiivuttua Barkman yritti itsemurhaa ja kuoli vuonna 1855 koleraan. Seuraavana vuonna Zachris Topelius kirjoitti Taideyhdistyksen vuosikertomukseen, että Barkman "epäilemättä olisi ollut onnellisempi" pysyessään alkuperäisellä urallaan taidekäsityöläisenä. Barkmanin sekä kahden muun varhaisen stipendiaatin F. V. Nikanderin ja J. H. Asplundin epäonnistuminen taiteilijoina johti siihen, että Taideyhdistys korvasi vuonna 1857 stipendijärjestelmän uudella dukaattipalkinnolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Herman Adrian Barkman Lähteillä-portaali, Kansallisgalleria. Viitattu 10.1.2018.
2. 1 2 3 4  Jukka Ervamaa: "Ruusu-usvaa, kultadukaatteja ja taidepolitiikkaa", s. 61–62 teoksessa *Dukaatti – Suomen Taideyhdistys 1846–2006* (toim. Rakel Kallio). WSOY, Helsinki 2006.
3. ↑  Suomen Taideyhdistyksen ensimmäiset stipendiaatit Lähteillä-portaali, Kansallisgalleria. Viitattu 10.1.2018.
**Maavaikutus** eli **maaefekti** (engl. *ground effect*) on liikkuvan siiven ja maan pinnan välillä syntyvä ilmiö. Ilmiön yhteydessä kiinteäsiipisellä lentokoneella havaitaan suurempi nostovoima ja pienentynyt ilmanvastus.

Myös pyöriväsiipiset ilma-alukset kuten helikopterit havaitsevat ilmiön.

Maaefekti muuttaa väliaikaisesti sakkausnopeutta.

Maavaikutus autoissa
--------------------

Kilpa-autoissa on hyödynnetty maavaikutusta pitovoiman lisäämiseksi. Auton pohjan luoma pitovoima riippuu auton leveydestä ja pituudesta.
Ilmiön käyttöä on toisinaan myös rajoitettu tai kielletty kuten Formula 1 -sarjassa vuoteen 2022 asti.

Katso myös
----------

* Maaefektialus
* Formula 1

Lähteet
-------

1. ↑  Mark Hughes & Giorgio Piola: TECH TUESDAY: The Lotus 79, F1's ground effect marvel *formula1.com*.  15.2.2022. Viitattu 15.3.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ground effect (aerodynamics)