recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Swarovski Optikin valmistamalla optisella tähtäimellä varustettu Steyr AUG -rynnäkkökivääri.
**Swarovski Optik** on vuonna 1949 perustettu itävaltalainen optiikan valmistaja. Se valmistaa lähinnä kiikareita, kaukoputkia ja tähtäimiä luonnontarkkailuun ja metsästykseen, mutta myös muille valmistajille linssejä. Sen päämaja sijaitsee Tirolin osavaltiossa Itävallassa ja se kuuluu Swarovski-konserniin.

Yritys on myös aktiivisesti mukana erilaisissa luonnonsuojelu- ja ennallistamishankkeissa.

Historia
--------

Swarovski Optikin perusti vuonna 1949 Wilhelm Swarovski, Swarovskin perustajan Daniel Swarovskin poika.

Wilhelm oli amatööri-astronomi ja erittäin kiinnostunut optiikasta. Hän teki jo 1930-luvulla innovatiivisia kokeiluja prisman hiontaan ja valmistukseen liittyvissä menetelmissä. Hän käytti isänsä yhtiössä saamiansa kokemuksia lasin valmistuksesta ja pinnoisteista, uuteen korkea-tarkkuuksisen kiikarin valmistamiseen. Optisella osastolla jossa hän valmisti ensimmäisen 6x30 kiikarinsa, perustettiin hänen toiveestaan vuonna 1945 isänsä yhtiöön. Tuotantotilat kävivät kuitenkin nopeasti liian pieneksi, joten vuonna 1949 Wilhelmin johtama 150 työntekijän optinen osastosta perustettiin oma yhtiö, Swarovski Optik KG, joka toimi Swarovskin alaisuudessa ja sen tilat olivat viiden kilometrin päässä Swarovskin Absamin pääkonttorista. Vielä samana vuonna aloitettiin Habicht 7x42 -kiikareiden sarjatuotanto.

Habicht 7x42 -kiikaria seurasi myöhemmin vielä monta mallia ja ensimmäiset kiikaritähtäimet tehtiin vuonna 1959. Kaukoputkien valmistus aloitettiin vuonna 1967, maailman ensimmäinen kumipinnoitteen kiikari tuli tuotantoon 1971 ja 1976 maailman ensimmäinen kiikaritähtäin, jossa oli vaimenettu rekyylistä johtuvaa silmiin kohdistuvaa voimaa. Myöhemmin ilmestyi jo klassikoiksi muodostuneita tuotteita kuten 1990-luvulla EL-kiikarit, jotka olivat myös maailman ensimmäiset joissa oli mahdollisuus täyteen käden ympärysotteeseen. Yhdysvaltalainen Field & Stream -lehti valitsi sen vuosikymmenen tuotteeksi. Vuonna 2002 ilmestyi uudet ATS/STS 80 -kaukoputket. Niitä pidetään yleisesti yhtenä tämän hetken parhaimmista kaukoputkista.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

Swarovski Optik ja sen tuotteet ovat saaneet useita palkintoja ja tunnustuksia. Viimeisimpinä muun muassa:

* 2002 Palkittiin "Austrian Export Prize" -palkinnolla Itävallan menestyneimpänä vientiyrityksenä.
* 2004 Itävallan innovaatio palkinto

Lähteet
-------

1. ↑  Environment & Nature Swarovski Optik. Viitattu 29.8.2009. (englanniksi)
2. ↑  60 Years of Swarovski Optik 1949 - 2009  9.3.2009. Swarovski Optik. Viitattu 29.8.2009. (englanniksi)
3. ↑  History Swarovski Optik. Viitattu 29.8.2009. (englanniksi)
4. ↑  Kimmo Absetz: Kaukoputkitesti jatkuu yhä: Swarovski ATS 80 HD *Alula*.  2002. Lintuvaruste.  Arkistoitu 8.11.2011. Viitattu 29.8.2009.
5. ↑  Awards & Accolades Swarovski Optik. Viitattu 9.5.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Swarovski Optikin kotisivu
**Harald Christian Strand Nilsen** (s. 7. toukokuuta 1971 Gjøvik, Oppland) on norjalainen alppihiihtäjä.

Strand Nilsen sai pronssia Norjan kolmoisvoittoon päättyneessä alppiyhdistetyn kilpailussa Lillehammerin olympialaisissa 1994. Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 1996 hän sijoittui alppiyhdistetyssä yhdeksänneksi ja suurpujottelussa kymmenenneksi. Sestrieren MM-kilpailuissa 1997 hän oli yhdistetyssä seitsemäs ja Vailissa 1999 suurpujottelussa kuudestoista.

Strand Nilsen sijoittui maailmancup-kaudella 1993–1994 kolmanneksi Chamonix'n alppiyhdistetyssä. Hän sijoittui kolmanneksi myös yhdistetyn cupin kokonaispisteissä. Kaudella 1994–1995 hän oli toinen Kranjska Goran suurpujottelussa ja Kitzbühelin alppiyhdistetyssä sekä kolmas Wengenin yhdistetyssä ja Adelbodenin ja Furanon suurpujotteluissa. Alppiyhdistetyn maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen ja suurpujottelucupissa kolmas.

Lähteet
-------

1. ↑  Harald Christian Strand Nilsen *sports-reference.com*.  Arkistoitu 4.10.2011. Viitattu 2.10.2013. (englanniksi)
2. ↑  Alpine Skiing at the 1994 Lillehammer Winter Games: Men's Combined *sports-reference.com*.  Arkistoitu 4.1.2014. Viitattu 2.10.2013. (englanniksi)
3. 1 2  Harald Christian Strand Nilsen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Epäviralliset painin Euroopan-mestaruuskilpailut 1905** järjestettiin Amsterdamissa, Alankomaissa tammikuun lopulla. Kilpailut käytiin Amsterdamissa toisen kerran peräkkäin. Kisoissa painittiin kreikkalais-roomalaisessa painissa yhdessä sarjassa ilman erillisiä painoluokkia.

Mitalistit
----------

### Kreikkalais-roomalainen paini

| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Avoin sarja | Saksan keisarikunta Frantz Blonner | Saksan keisarikunta Willy Diesner | Saksan keisarikunta W. Thiel |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksan keisarikunta Saksa | 1 | 1 | 1 | 3 |

Lähteet
-------

* FILA:n tietokanta (englanniksi)

PainiPainin Euroopan-mestaruuskilpailut
1911 |
– |
1921 |
– |
1924 |
1925 |
1926 |
1927 |
1929 |
1930 |
1931 |
1933 |
1934 |
1935 |
1937 |
1938 |
1939 |
– |
1946 |
1947 |
1949 |
– |
1966 |
1967 |
1968 |
1969 |
1970 |
1972 |
1973 |
1974 |
1975 |
1976 |
1977 |
1978 |
1979 |
1980 |
1981 |
1982 |
1983 |
1984 |
1985 |
1986 |
1987 |
1988 |
1989 |
1990 |
1991 |
1992 |
1993 |
1994 |
1995 |
1996 |
1997 |
1998 |
1999 |
2000 |
2001 |
2002 |
2003 |
2004 |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009 |
2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
*2017*

---

**Epäviralliset EM-kilpailut:** 1898 |
1902 |
1903 |
1904 |
1905 |
1906 |
1907 |
1909 |
1910 |
1912 |
1913 |
1914
Peter Clodt von Jürgensburg
**Peter Clodt von Jürgensburg** (tunnetaan myös nimellä **Pjotr Karlovitš Klodt**, ven. Пётр Карлович Клодт, 8. kesäkuuta (J: 24. toukokuuta) 1805 Pietari – 20. marraskuuta (J: 8. marraskuuta) 1867 Rantamäki, Suomen suuriruhtinaskunta) oli keisari Nikolai I:n suosikkikuvanveistäjä. Hän kuului alun perin baltiansaksalaiseen vapaaherralliseen Clodt von Jürgensburg -aatelissukuun. Hänen veljentyttärensä oli Elisabeth Clodt von Jürgensburg, joka avioitui suomalaisen Alexander Järnefeltin kanssa, ja jonka lapsia olivat muiden muassa kirjailija Arvid Järnefelt ja taidemaalari Eero Järnefelt.

Clodt von Jürgensburg on suunnitellut myös Helsingin Santahaminassa olevan muistomerkin Viaporin pommituksessa 1855 menehtyneille Venäjän laivaston sotilaille.

Teokset
-------

* Yksi Anitškovin sillan hevospatsaistaYksi Anitškovin sillan hevospatsaista
* Yksi Anitškovin sillan hevospatsaistaYksi Anitškovin sillan hevospatsaista
* Yksi Anitškovin sillan hevospatsaistaYksi Anitškovin sillan hevospatsaista
* Nikolai I:n ratsastajapatsasNikolai I:n ratsastajapatsas
* Narvan riemukaariNarvan riemukaari
* Narvan riemukaari (yksityiskohta)Narvan riemukaari (yksityiskohta)
* Ivan Krylovin monumentti Pietarin KesäpuistossaIvan Krylovin monumentti Pietarin Kesäpuistossa
* Pronssiratsastaja Napolin kuninkaallisessa palatsissaPronssiratsastaja Napolin kuninkaallisessa palatsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Viaporin pommituksen uhrien muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive) Julkiset veistokset -tietokanta. Helsingin kaupungin taidemuseo. Viitattu 30.3.2012.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peter Clodt von Jürgensburg**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
	+ 2
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Näsinpuisto Näsinneulasta nähtynä.
Näsinpuiston laululava.
**Näsinpuisto** on Tampereella Finlaysonin kaupunginosassa sijaitseva noin 6,2 hehtaarin laajuinen puisto, jonka on suunnitellut kaupunginpuutarhuri Onni Karsten ruotsalaisen puutarhuri Svante Olssonin konsultoimana.

Näsinpuiston alue oli alun perin lähes paljasta kalliota, jonne 1900-luvun alussa tuotiin läheisestä Mustalahden satamasta ruopattua täytemaata. Kallion korkeimmalla kohdalla sijaitsee vuonna 1898 rakennettu Näsilinnan palatsi, jossa nykyään toimii Museo Milavida. Puistossa on myös Yrjö Liipolan tekemä *HL Kurun* muistomerkki (1940) sekä Birger Federleyn ja Emil Wikströmin *Näsikallion suihkukaivo* (1913). Puiston itäosassa Tammerkosken rannalla on Mältinrannan uimapaikka. Näsinpuiston kaakkoisosa rajoittuu Tallipihan ja Finlaysonin kirkon alueeseen. Vuonna 2013 Näsinpuiston entisen leikkikentän paikalle valmistui Kirsi Kunnaksen *Tiitiäisen satupuun* runoihin perustuva teemaleikkipaikka *Tiitiäisen satupuisto*. Puistossa on myös laululava, jossa on mahdollisuus järjestää pienimuotoisia tilaisuuksia.

Vuonna 2016 avattu Tampereen rantatunneli kulkee Näsinpuiston alla, ja suunnitelmissa on myös maanalainen liikenneympyrä, jonka kautta olisi yhteys Näsilinnankadun alla sijaitsevaan pysäköintihalliin.

Puiston nimestä on tamperelaisten keskuudessa ollut erimielisyyksiä. Kaupungin kartoissa on käytetty vuodesta 1953 lähtien muotoa *Näsinpuisto*, mutta myös *Näsipuistolla* on vankka kannattajakuntansa. Tampereen kadunnimitoimikunta käsitteli asiaa vuonna 2008, mutta ei saanut siihen selvyyttä.

Lähteet
-------

1. ↑  Näsinpuisto Tampere Matkailuopas.com. Viitattu 14.3.2017.
2. ↑  Näsinpuisto Tampereen kaupunki. Viitattu 14.3.2017.
3. ↑  Näsinpuiston laululava Tampereen kaupunki. Viitattu 14.3.2017.
4. ↑  Näsikallion maanalainen liittymä etenee – Vastustaja haukkuu vaalitempuksi: "Kuin Hämeenkadun avaus"  13.3.2017. Aamulehti.  Arkistoitu 13.3.2017. Viitattu 14.3.2017.
5. ↑  Nyt selvitetään tämä asia: Näsipuisto vai Näsinpuisto? Ota kantaa!  16.2.2012. Aamulehti. Viitattu 14.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Näsinpuisto** Wikimedia Commonsissa

* Eila Siitarinen (toim.): *Tampereen puistot 125 v*; sivu 14; Tampereen kaupungin puistoyksikkö, 1999
**Juho (Johan) Menander** (17. joulukuuta 1841 – 16. lokakuuta 1894) oli suomalainen kirkkomaalari.

Menanderin vanhemmat olivat Kokemäen Paistilan Köönikän torppari Juho Vilhelm Juhonpoika ja Maria Kristina Matintytär. Hän työskenteli aluksi renkinä Kullaalla ja Kokemäellä kunnes lähti opiskelemaan Turkuun. Menander oppi Turussa luku- ja kirjoitustaidon Bell-Lancaster-koulussa jossa yksi opettaja opetti suurta oppilasmäärää niin että oppilaat oli jaettu pieniin ryhmiin ja pidemmälle opinnoissa päässeet oppilaat toimivat opettajan avustajina opetuksessa. Hän sai myös sukunimensä koulussa (Meinander=kunnon mies). Vuonna 1857 hän muutti Punkalaitumelle mäalariksi. Hän toimi Punkalaitumella myös sunnuntaikoulun pitäjänä ja jonkin aikaa kiertokoulun opettajana. Lisäksi Menander oli kunnallislautakunnan jäsenenä ja kuntakokouksen esimiehenä.

Juho Menander on maalannut vuonna 1872 Vesilahden kirkon lehterien reunoilla olevat Raamatun henkilöitä esittävät kuvat käyttäen mallina vuoden 1642 Raamatun kuvitusta.

Menander oli naimisissa vuodesta 1864 Ulla (Ulrika) Nygrenin (1838–1901) kanssa. Heillä oli kahdeksan lasta joista nuorin oli Toijalan yhteiskoulun rehtorina 40 vuoden ajan toiminut Väinö Ilmari Suvanto (1881–1949).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Liisa Suvanto : 40 vuotta akaalaislasten Pappana - V.I. Suvanto oli arvostettu auktoriteetti ja aktiivinen toimija, Akaan Seutu 15.7.2014 (Google välimuistissa)
2. ↑  Aamulehden kuvakisa 16.12.2013 : Kuva kirkon lehterin reunuksesta  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Nähtävyyksiä Vesilahdessa : Vesilahden kirkko
**Johannes (Juho) Kuittinen** (21. elokuuta 1889 Jääski – 12. kesäkuuta 1956 Imatra) oli suomalainen talonomistaja, kunnallisneuvos ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Kuittisen vanhemmat olivat maanviljelijä Pietari Kuittinen ja Maria Pöhö. Hän kävi kansakoulun ja suoritti jatko-opintoja iltakursseilla Yhdysvalloissa asuessaan. Kuittinen oli suutarin oppilaana ja kisällinä Jääskessä ja kivityömiehenä Antreassa 1902–1912. Hän matkusti siirtolaisena Yhdysvaltoihin ja oli siellä metsätyömiehenä ja kirvesmiehenä sekä työssä autotehtaissa 1912–1917. 

Suomeen palattuaan Kuittinen oli Jääsken työväentalon vahtimestarina 1917–1918. Hän oli Suomen sisällissodan jälkeen vangittuna poliittisista syistä. Kuittinen toimi sitten kirvesmiehenä Joutsenossa 1919–1922 ja Jääskessä 1922–1924. Hän oli virvoitusjuomatehtailijana Jääskessä 1924–1934, toimi sos.dem. piirisihteerinä ja toimitsijana ja oli talonomistajana Jääskessä ja Imatralla. Kuittinen sai kunnallisneuvoksen arvon 1949. 

Kuittinen oli kansanedustajana 1934–1956 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä 1934–1945, Kymen läänin itäistä vaalipiiriä 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiriä 1948–1956. Hän tuli eduskuntaan 23. lokakuuta 1934 sosialidemokraattien Mikko Suokkaan tilalle. Kuittinen kuoli kesäkuussa 1956 kesken edustajakautensa ja hänen paikalleen eduskuntaan tuli sosialidemokraattien Kalle Matilainen. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Kuittinen oli Jääsken kunnanvaltuuston jäsenenä ja Viipurin läänin itäisen vaalipiirin sos.dem. piiritoimikunnan jäsenenä. Hän oli Osuusliike Imatran edustajiston ja hallintoneuvoston jäsenenä ja Enson osuusliikkeen hallintoneuvoston jäsenenä. 

Juho Kuittinen oli naimisissa vuodesta 1915 Klaara Koskelaisen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Juho Kuittinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Aiheesta muualla
----------------

* Juho Kuittinen (1889-1956) perheineen kotonaan Jääsken Oravalan kylässä vuonna 1919, Työväen Arkisto (Finna)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Annu Elina Kaivosaari** (o.s. **Mäkelä**, s. 20. syyskuuta 1982 Kuortane) on Kuortaneen Kuntoa edustanut seiväshyppääjä.

Yleisurheilua monipuolisesti harrastanut Mäkelä erikoistui aikuisiän kynnyksellä seiväshyppyyn. Hän saavutti hopeaa Suomen hallimestaruuskilpailuissa Tampereella vuonna 1998 tuloksella 358. Seuraavana kesänä hän putosi karsinnassa 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa Ranskan Annecy'ssa hypättyään 350. Vuonna 1999 Mäkelä uusi SM-hallikisojen hopeansa Jyväskylässä tuloksella 384, voitti Suomi–Ruotsi–Baltia-hallimaaottelun Tallinnassa lukemin 390 ja sijoittui kesällä neljänneksi 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa Puolan Bydgoszczissa ikäluokan Suomen ennätyksellä 400. 

Vuonna 2000 Annu Mäkelä hyppäsi Suomen mestariksi niin hallikisoissa Kuopiossa tuloksella 378 kuin Kalevan kisoissa Lahdessakin lukemin 395. Hän hyppäsi tuona vuonna naisten Suomen ennätyksen sekä hallissa Jyväskylässä tuloksella 410 että ulkoradoilla Tampereella ylitettyään 412 – molemmat ennätykset syntyivät 19-vuotiaiden SM-kilpailuissa. Nuorten MM-kilpailuissa Santiago de Chilessä hän jäi karsinnassa ilman tulosta, mutta sijoittui Euroopan Cupin 1. divisioonan kilpailussa Norjan Bærumissa toiseksi hypättyään 405 ja voitti Suomi–Ruotsi-maaottelun Helsingissä tuloksella 390.

Loukkaantumisten takia uransa vuonna 2001 päättänyttä Annu Mäkelää valmensi hänen isänsä, Suomen Urheiluliiton valmennusjohtaja Jarmo Mäkelä.

Lähteet
-------

* Annu Mäkelä Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* Kuortaneen Kunnon nettisivut Urheilumenestys 1991–2002

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Kelvin Michaúd Lewis** (s. 12. huhtikuuta 1988 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Hän edusti kaudella 2013–2014 Suomen Korisliigassa pelannutta Tampereen Pyrintöä.

Pelaajaura
----------

Lewis syntyi Houstonissa koripallovalmentajana toimineen Kevin Lewisin ja Veronica Lewisin perheeseen 12. huhtikuuta 1988 Texasin Dallasissa. Hän pelasi yliopistokoripalloa yhden kauden Auburnin ja kolme kautta Houstonin yliopiston joukkueessa vuosina 2006–2010.

Lewis teki pelaajasopimuksen Kreikkaan syksyllä 2010, mutta aloitti ammattilaisuransa NBA Development Leaguessa, jossa edusti vuosina 2010–2012 Texas Legendsia ja Rio Grande Valley Vipersia. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi Eurooppaan, ruotsalaiseen Solna Vikingsiin. Hän oli kyseisellä kaudella Vikingsin paras pistemies 16,2 pisteen keskiarvolla ja onnistui kolmen pisteen heitoissaan 44-prosenttisesti.

Elokuussa 2013 Lewis teki vuoden pelaajasopimuksen suomalaisen Tampereen Pyrinnön kanssa. Pyrintö pelasi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena Baltian liigaa, jossa se sijoittui neljänneksi. Korisliigassa Pyrintö voitti runkosarjan uudella voittoennätyksellä ja voitti kauden päätteeksi historian kolmannen mestaruutensa. Keväällä Lewis ei pelannut kahdessa ottelussa nilkkavamman vuoksi.

Seuraavaksi kaudeksi Lewis siirtyi Romaniaan, BC Timișoaraan. Hän voitti joukkueessa Romanian cupin. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi Kreikan pääsarjassa pelanneeseen Kolossos Rodou BC:hen.

Saavutukset
-----------

* Suomen mestaruus 2014
* Baltian liigan neljäs sija 2014
* Romanian cup kaudella 2014–2015

Pelityyli
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Kelvin on hyvä pallonkäsittelijä, joka osaa ajaa korille ja viimeistellä monipuolisesti, mutta on myös huippuluokan kaukoheittäjä. | "|
| **– Pyrinnön päävalmentaja Pieti Poikola Lewisin liityttyä joukkueeseen.**  |

Lähteet
-------

* Profiili eurobasket.com (englanniksi)
* Profiili NBA Development League: Kelvin Lewis Playerfile – nba.com (englanniksi)
* Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) uhcougars.com (englanniksi)
* Kelvin Lewis Stats College Basketball at Sports-Reference.com (englanniksi)
* Kelvin Lewis D-League Stats Basketball-Reference.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  uhcougars.com
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑
7. ↑
**Kelvänjärvi** on kalataloudellisesti arvokas järvi Kolin kansallispuiston itäpuolella Lieksan eteläosassa Pohjois-Karjalassa. Kelvänjärven pinta-ala on 2,4 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 54 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Kelvänjärven pituus kaakosta luoteeseen on 8,7 kilometriä. Järvi on leveimmillään Vihilahden kohdalla, josta on lähimmälle vastarannalle noin 700 metriä. Viinaniemensalmessa leveys on noin 35 metriä. Runsas kahdeksasosa järvestä on vähintään 10 metriä syvä. Syvät alueet eivät muodosta yhtenäistä vyöhykettä, vaan järven pohja kumpuilee. Syvimmät kohdat sijaitsevat järven kaakkoisosassa.

Kelvänjärven saariluku on kahdeksan. Laajimmat saaret (Kinnulansaari, Hiekkasaari, Mäntysaari) sijaitsevat järven kaakkoisosassa. Kelvänjärveen laskee Ihantojoki kaakosta. Kelvänjärvi laskee luoteesta noin kilometrin pituista Kelvänjokea Pieliseen. Kelvänjärven rannoilla on asutusta ja peltomaata sekä vaaroja, jotka kohoavat enimmillään noin sata metriä järven pintaa korkeammalle. Kelvän kylä sijaitsee järven kaakkoisella rannalla.

Kelvänjärven vesitilavuus on 15 267 000 kuutiometriä.

Kelvänjärvi (04.419.1.001) kuuluu Kelvänjoen valuma-alueeseen (04.419), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pielisen alue (04.41) ja ensimmäinen jakovaihe Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Kelvänjoen valuma-alueella on 28 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Kelvänjärvi on laajin. Sitä seuraa Kyyrönlampi.

Kelvänjärvi on Lieksan yhdeksänneksi laajin vakavesi. Sitä seuraa Savijärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kelvänjärvi, vakavesi, Lieksa
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 18.12.2021.
3. ↑  Kelvänjärvi. Järviwiki. Viitattu 18.12.2021.
4. ↑  Kelvänjoen valuma-alue (04.419). Järviwiki. Viitattu 18.12.2021.
5. ↑  Lieksa. Järviwiki. Viitattu 18.12.2021.
**Peter John Collins** (6. marraskuuta 1931 Kidderminster, Englanti, Iso-Britannia – 3. elokuuta 1958 Bonn, Nordrhein-Westfalen, Saksa) oli brittiläinen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.

Ura
---

Collins aloitti F1-uransa 1952, mutta kilpailukyvyttömällä kalustolla ilman menestystä. Hän alkoi voittaa kisoja päästyään Ferrarin rattiin kaudella 1956. Hän saavutti kaikkiaan kolme GP-voittoa ja yhdeksän muuta palkintosijaa sekä 47 MM-pistettä. 

Lähimpänä maailmanmestaruutta Collins oli kaudella 1956. Viimeisessä, ratkaisevassa Italian GP:ssä Collinsin tallitoverin Juan Manuel Fangion Ferrari hajosi jo kisan alkuvaiheessa. Collins luovutti oman autonsa Fangion käyttöön, mikä 1950-luvun sääntöjen mukaan oli mahdollista. Fangio ajoi Stirling Mossin jälkeen toiseksi, ja Fangio sekä Collins saivat kumpikin puolet pisteistä, jotka jaettiin kakkossijasta. Näiden pisteiden turvin Fangio nousi maailmanmestariksi täpärästi ohi Mossin. Jos Collins ei olisi antanut autoaan Fangiolle, hänestä olisi tullut maailmanmestari yhden pisteen marginaalilla, nyt hän jäi kolmanneksi. Hänestä olisi tullut siihen aikaan nuorin maailmanmestari vain 24-vuotiaana.

Collins ajoi 43 MM-sarjan ulkopuolista kilpailua, joista voitti neljä.

Kuolema
-------

Collinsia pidettiin etukäteen vahvana ehdokkaana vuoden 1958 maailmanmestariksi, mutta hän sai surmansa ajettuaan rajusti ulos Nürburgringin GP:ssä, Vanwallia kuljettanutta Tony Brooksia vastaan kilpaillessaan. Hän olisi tuskin yltänyt mestaruuteen ilman kohtalokasta onnettomuuttakaan, sillä Mike Hawthorn, joka lopulta ajoi maailmanmestariksi, ja Stirling Moss hallitsivat kautta vahvoin ottein.

Collinsin kuolemaan johtanut onnettomuus tapahtui oikealle kaartuvassa mutkassa. Hänen autonsa syöksyi radan vasemmalle puolelle ja kulki kahdella pyörällä ojassa pitkän matkaa. Auto palasi takaisin radalle pyörien useita kertoja ympäri pudoten lopulta täysin romuttuneena radalle. Collins viskautui ilmalennon aikana ulos autostaan, pää edellä puuta vasten.

Collins vietiin ensiavun jälkeen Adenaun sairaalaan, josta hänet kuljetettiin helikopterilla Bonnin yliopiston sairaalaan. Hän oli saanut kallonmurtuman ja aivot olivat pahasti vioittuneet. Parhaat aivospesialistit yrittivät pelastaa Collinsin hengen, mutta hän kuoli samana päivänä.

Autot, pisteet, sijoitukset
---------------------------

* 1952 (HWM): 0 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa –
* 1953 (HWM): 0 pistettä, sijoitus –
* 1954 (Vanwall): 0 pistettä, sijoitus –
* 1955 (Maserati): 0 pistettä, sijoitus –
* 1956 (Ferrari): 25 pistettä, sijoitus 3:s
* 1957 (Ferrari): 8 pistettä, sijoitus 7:s
* 1958 (Ferrari): 14 pistettä, sijoitus 5:s

Lähteet
-------

* Helsingin Sanomat 4.8.1958 (kuolema)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Peter COLLINS - Involvement Non World Championship • STATS F1 *www.statsf1.com*. Viitattu 21.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Grand Prix Racing / Collins (englanniksi)
* Stats F1 / Collins (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Chris Cunningham** (s. 1970) on englantilainen musiikkivideo-ohjaaja ja videotaiteilija.

Musiikkivideot
--------------

Cunninhamin kuuluisimpia musiikkivideo-ohjauksia ovat muun muassa Aphex Twinin kappaleille "Come to Daddy" ja "Windowlicker" ohjatut videot. Muita hänen ohjaustöitään ovat muun muassa Björkin "All Is Full of Love" ja Madonnan "Frozen". "All Is Full of Love" on nähtävissä New Yorkin Museum of Modern Artissa.

Cunningham on myös ohjannut lyhytelokuvia käyttäen Aphex Twinin kappaleita niiden soundtrackeina. Tunnetuin näistä lienee *Rubber Johnny*.

Elokuvat ja mainokset
---------------------

Cunningham ei ole ohjannut pitkiä elokuvia, mutta hän on työskennellyt erikoisefektien parissa televisiosarjassa *Sylkiäiset* ja elokuvassa *Alien 3*. Hän on ohjannut mainoselokuvia muun muassa PlayStationille, Levi’sille ja Telecom Italianille.

Aiheesta muualla
----------------

* Chris Cunningham Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Une enfant du siècle** on ranskalaisen poplaulaja Alizéen neljäs studioalbumi, ensimmäinen Jive Records / Epic levy-yhtiön julkaisema. Koko albumi vuoti internetiin 19. maaliskuuta 2010. Albumi julkaistiin Ranskassa 29. maaliskuuta 2010. Tuona päivänä Alizée allekirjoitti nimikirjoituksia Virgin Megastoressa Pariisissa. Albumi on saanut inspiraationsa Edie Sedgwickin elämästä.

Kappaleet
---------

1. Eden, Eden – 4.22
2. Grand Central – 3.24
3. Limelight – 5.09
4. La candida – 2.14
5. Les Collines (Never Leave You) – 3.43
6. 14 décembre – 3.18
7. A cœur fendre – 3.07
8. Factory Girl – 4.11
9. Une fille difficile – 3.41
10. Mes fantômes – 3.16

Singlet
-------

"Les Collines (Never Leave You)" kappale julkaistiin 19. maaliskuuta 2010. Musiikkivideon on ohjannut Hawaii Fantôme, ja se julkaistiin myös 19. maaliskuuta 2010 Alizéen YouTube-kanavalla. Laulu on saavuttanut Top 3 kärjen iTunesissa Italiassa ja Top 75 iTunesin listalla Ranskassa. Musiikkivideo ylitti MTV:n Top 10 listan Latinalaisen Amerikan pohjoisosissa.

Albumin suosio
--------------

*Une enfant du siècle* nousi parhaimmillaan Ranskan albumilistan sijalle 24, mikä oli siihen mennessä Alizéen studioalbumien alhaisin huippusijoitus. Toisella viikolla se laski sijalle 69, ja pysyi vain kaksi viikkoa Top 100:ssa ja kuusi viikkoa Top 200:n sisällä. Se oli korkeimmillaan sijalla 13 digitaalisessa listassa, mutta pysyi vain viikon 50 parhaan joukossa. Meksikossa albumi nousi heti sijalle 22 ja pysyi viisi viikkoa Top 100:n sisällä. Albumi on myynyt vain noin kaksikymmentätuhatta kappaletta maailmanlaajuisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Les Charts - Une enfant du siècle *lescharts.com*. Viitattu 19.10.2014. (ranskaksi)

* Alizée-Forum (Arkistoitu – Internet Archive)
* Une enfant du siècle discogs.com -sivustolla
**Kamal Fouad Jumblatt** (arab. كمال فؤاد جنبلاط‎) (6. joulukuuta 1917 – 16. maaliskuuta 1977) oli libanonilainen druusipoliitikko, jolla oli perinnöllinen asema druusien johtajana. 

Jumblatt toimi maan sisäministerinä vuosina 1969–1970. Syyrian hyökkäys Libanoniin vuonna 1976 oli suuressa määrin Jumblatin-vastainen operaatio, sillä Syyria ei halunnut druusien aseman vahvistuvan. Tämä johti Libanonin sisällissotaan.

Jumblatt perusti Libanonin edistyksellisen sosialistipuolueen 1949 ja kasvatti vaikutusvaltaansa erityisesti yhteistyöllä palestiinalaisten kanssa. Sen sijaan hänellä oli huonot välit Libanonin naapurimaan Syyrian kanssa. Jumblat murhattiin vuonna 1977. Hänen pojastaan Walid Jumblatista tuli druusien uusi perinnöllinen johtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 877. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tarhajuuriperhonen** (*Hepialus lupulinus*) on harvinainen, harmaansävyinen yöperhonen, joka kuuluu alkeelliseen juuriperhosten heimoon. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se on arvioitu erittäin uhanalaiseksi (EN).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Koiraan etusiipien väri vaihtelee kellanruskeasta punaruskeaan, naaraan siivet ovat harmaanruskeat. Siiven poikki kulkee leveä valkoinen juova siiven tyvestä siiven takareunaan ja sieltä kärkeä kohti. Juova päättyy siiven etureunassa juuri ennen kärkeä. Joskus juova jakaantuu erillisiksi laikuiksi. Naaraalla juova erottuu huonosti. Siiven ulkoreunassa saattaa olla rivi pieniä, vaaleita täpliä ja etureunassa on usein sumeareunainen valkoinen täplä. Takasiivet ovat kellanruskeat tai harmaanruskeat. Siipiväli koiraalla on 24–31 mm ja naaraalla 29–39 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Tarhajuuriperhosta tavataan paikoittain lähes koko Euroopassa, mutta sen levinneisyys rajoittuu Eurooppaan ja Keski-Aasiaan. Suomessa laji on eteläinen ja harvinainen. Levinneisyys rajoittuu Etelä-Karjalan, Uudenmaan ja Etelä-Hämeen alueille. Perhoset lentävät melko lyhyenä aikana toukokuun lopulta juhannuksen tietämiin.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Tarhajuuriperhonen elää erilaisilla melko avoimilla paikoilla, joilla on runsaasti kasvillisuutta. Erityisesti se vaikuttaa suosivan paikkoja, joissa kasvaa kieloa. Koiraat lentävät parin tunnin ajan auringonlaskun aikaan etsien naaraita. Naaraat oleskelevat kasvillisuudessa ja värisyttävät siipiään levittäen feromoneja ilmaan.

Parittelu kestää vajaan tunnin ja naaras aloittaa munimisen aamulla tai aamupäivällä. Muniessaan se lentää matalalla ja laskeutuu välillä pudottamaan muutaman munan. Munista kuoriutuvat toukat kaivautuvat heti maahan ja elävät noin 10 cm syvyydellä maanalaisessa käytävässä syöden kasvien juuria. Toukkakehitys kestää yhdestä kahteen vuotta. Kotelovaiheen lopussa kotelo nousee toukan tekemää käytävää pitkin osittain maanpinnan yläpuolelle.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö monien eri kasvien juuria, ja ilmeisesti etenkin kieloa (*Convallaria majalis*).

Lähteet
-------

1. ↑  Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki.
2. ↑
3. ↑
4. 1 2 3 4  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna: Fjärilar: Käkmalar–säckspinnare. ISBN 978-91-88506-60-3 s. 84–85
5. 1 2 3 4
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Pharmacis lupulina | 
* Wikidata: Q1615974
* Wikispecies: Hepialus lupulina
* EPPO: HEPILU
* Fauna Europaea: 431755
* Fauna Europaea (new): e9f21254-701f-4d2f-930c-fdc8b1ecdff9
* GBIF: 8065934
* iNaturalist: 357578
* LoB: 4447

 |
|  |
| Noctua lupulina | 
* Wikidata: Q105599735
* CoL: 95BVN
* GBIF: 9159204

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Jussi Mäntysen kahta ylöskurottuvaa joutsenta kuvaavasta veistoksesta Tampereella. Mäntysen Turussa olevasta kolmea lentoon lähtevää joutsenta kuvaavasta veistoksesta kertoo artikkeli Joutsenet (Jussi Mäntysen veistos).*

**Joutsenet** on suomalaisen kuvanveistäjä Jussi Mäntysen suunnittelema, Tampereen Tammerkosken kaupunginosassa Kirjastonpuistossa sijaitseva veistos, joka kuvaa kahta ylöspäin kurottautuvaa joutsenta. Veistos on valettu pronssiin ja sen korkeus graniittijalustoineen on 250 senttimetriä. Veistoksesta on tehty kaikkiaan kolme valosta – vuosina 1936, 1938 ja 1963. Tampereen valos on vuodelta 1938; valokset vuosilta 1936 ja 1963 sijaitsevat Turussa.

Jussi Mäntystä pidetään tunnetuimpana suomalaisena eläinveistosten tekijänä. Hän perehtyi eläinten ulkoisiin ominaisuuksiin työskennellessään Helsingin yliopiston eläinmuseossa yhteensä liki 30 vuotta aluksi preparaattorin apulaisena ja myöhemmin konservaattorina. Mäntysen kuvaamat eläimet esiintyvät lajityypillisissä asennoissa ja veistokset kuvastavat myös eläinten liikettä ja luonnetta jäntevän pelkistetysti. Mäntynen sai *Joutsenet*-veistoksellaan *Grand Prix'n* Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1937. Veistoksen ensimmäinen valu on vuodelta 1936 ja se päätyi Turun vanhalle hautausmaalle Arvo ja Irja Ketosen hautamuistomerkiksi.

Tampereen kaupunki hankki patsaasta vuonna 1938 tehdyn valoksen, ja se paljastettiin samana vuonna Tammerkosken rannalle Kirjastonpuistoon. Kaupunki jakoi patsaasta teetettyjä pienikokoisia kopioita palkintona muun muassa merkittävistä yhteiskunnallisista ansioista. Pienoispatsaita teetettiin yhteensä 42 kappaletta ja niitä jaettiin vuosina 1959–1993.

Jussi Mäntynen ja hänen vaimonsa Aune Mäntynen teettivät patsaasta kolmannen valoksen vuonna 1963, he olivat suunnitelleet siitä itselleen hautamuistomerkkiä. Myöhemmin he tulivat kuitenkin siihen tulokseen, että veistos olisi helpommin ihmisten nähtävillä jossain puistossa ja lahjoittivat patsaan Turun kaupungille, joka pystytti sen Tuomiokirkonpuistoon vuonna 1970. Tämä valos tunnetaan nimellä *Ylös pyhään pyörryttävään korkeuteen*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Jussi Mäntynen (1886 - 1978): Joutsenet 1938  2006. Tampereen nykytaiteen museo. Viitattu 20.6.2016.
2. 1 2 3 4 5 6  Jussi Mäntynen (1886–1978): Ylös pyhään pyörryttävään korkeuteen  13.5.2007. Wäinö Aaltosen museo.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 20.6.2016.
3. 1 2 3  Ahtola-Moorhouse, Leena: / Mäntynen, Jussi (1886-1978) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  11.10.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 20.6.2016.
**Vela** oli amerikkalainen maapallolla tapahtuvia ydinräjäytyksiä tarkkailevien valvontasatelliittien sarja. Niiden päätehtäviin kuului valvoa mm. Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välille solmittua osittaista ydinkoekieltoa (Partial Test Ban Treaty) vuonna 1963. Satelliittien nimi on espanjaa ja tarkoittaa "tarkkailijaa". 

Vela-5A/B satelliitit A ja B testitilassa.

Taustaa
-------

Satelliittiohjelma alkoi nimellä Vela Hotel vuonna 1959 osana Vela-ohjelmaa. Sen hallinnasta vastasi Yhdysvaltain puolustushallinnon (Department of Defense) Advanced Research Projects Agency ja satelliittien toteuttamisen hoiti TRW Inc. Ensimmäiset Vela-satelliitit laukaistiin avaruuteen 17. lokakuuta 1963. Atlas-kantoraketti vei tuolloin Maata kiertävälle radalle kaksi Vela-satelliittia. Seuraavat kaksi satelliittia laukaistiin avaruuteen heinäkuussa 1964. Tämän jälkeen laukaistiin vielä kaksi satelliittia heinäkuussa 1965 eli ensimmäisen sukupolven Vela-ohjelmaan kuului kaikkiaan kuusi satelliittia.
Satelliittien toinen sukupolvi Advanced Vela syntyi vuonna 1967. Tähän kuului jälleen kuusi satelliittia, jotka laukaistiin avaruuteen vuosina 1967, 1969 ja 1970.

Satelliitin toiminta
--------------------

Ensimmäisissä Vela-satelliiteissa oli 12 röntgenilmaisinta ja 18 neutroni-ilmaisinta tai gamma-detektoria. Vuonna 1965 laukaistuissa satelliiteissa oli mukana myös optinen tunnistin. Mittalaitteiden sähköteho oli 90 W. Advanced Vela -satelliiteissa oli pii-ilmaisimet röntgensäteilyn mittaamiseen. Ne tarkkailivat lisäksi Auringon aktiivisuutta, maapallon ukkosmyrskyjä sekä avaruuden röntgen- ja gammasäteilyn lähteitä. Vela-satelliitit mittasivat ensimmäisinä gammapurkauksia avaruudessa. Satelliittien sähköteho oli 120 W.

Vela-satelliitit laukaistiin hyvin etäisille kiertoradoille noin 102 000 km:n korkeuteen, jossa Maapallon säteilyvyöhykkeet eivät enää häirinneet niiden mittauksia. Vela-satelliitit olivat myös hyvin pitkäikäisiä, sillä niiden toimintaikä oli jopa 7-15 vuotta.

Advanced Vela -sarjan satelliitit olivat kooltaan 1,42 x 1,17 metriä ja niiden massa oli 231 kg.

Etelä-Atlantin välähdys
-----------------------

Vela-satelliitti havaitsi signaalin 22. syyskuuta 1979, joka vastasi ilmakehässä tehtyä ydinräjähdystä. Tämän arveltiin tuolloin olleen Etelä-Afrikan ydinkoe. Myöhemmin on myös epäilty kyseessä olleen Israelin ydinasetesti.

Nykyaika
--------

Nykyisin vastaavaa valvontatehtävää tekevät Defense Support Program (DSP) satelliitit ja 1980-luvun lopusta alkaen myös GPS-satelliittien kuljettamat mittalaitteet. Valvontaohjelman nimi on 
nykyisin *Integrated Operational Nuclear Detection System (IONDS)*.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* NASA/JPL Vela Quick Look (Arkistoitu – Internet Archive)
* NASA: Vela 5A
* Vela Satellites
* Vela
* Advanced Vela
**Vekaransalmen silta** on silta seututiellä 438, Saimaan Vekaransalmessa Sulkavalla Etelä-Savossa. Silta korvasi avautuessaan 16. lokakuuta 2019 Vekaransalmen lossin. Silta on 639 metriä pitkä ja täten Suomen viidenneksi pisin silta. Silta on 9,5 metriä leveä, ja sen alikulkukorkeus on 24,5 metriä.

Silta tuo helpotusta Lohilahdelta päin tuleville Sulkavan kirkonkylässä asioiville ihmisille. Sulkavalaiset nauttivat sillan tuomista hyödyistä. Esimerkiksi joidenkin työmatka oli ennen siltaa noin 15 minuuttia pidempi.

Silta on betonikannella ja liittorakenteella toteutettu teräspalkkisilta. Sen rakentaminen maksoi Liikennevirastolle 18 miljoonaa euroa. Sillalla kulkee 800–900 autoa vuorokaudessa. Laivaliikennettä sillan ali kulkee noin tuhat alusta vuodessa.

Suomen Rakennusinsinöörien Liitto valitsi Vekaransalmen sillan Vuoden sillaksi 2020.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vekaransalmen siltahanke *Väylävirasto*. Viitattu 6.5.2020.
2. ↑  Valkasmaa, Pirjo: Silta tuo helpotusta ja vapautta arkeen *Sulkava-lehti*.  20.11.2019. Viitattu 6.5.2020.
3. ↑  Vekaransalmen silta *GRK Infra Oy*. Viitattu 6.5.2020.
4. ↑  Kaakon Viestintä Oy: Vekaransalmen silta on Vuoden silta 2020 – "Tasapainoinen, hillitty ja esteettinen ratkaisu" - Etelä-Saimaa *esaimaa.fi*.  27.11.2020. Viitattu 28.11.2020.
**Sacrificium** on saksalainen, Stuttgartista kotoisin oleva death metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1993. Yhtye teki läpimurtonsa metallipiireissä albumillaan *Cold Black Piece of Flesh* vuonna 2002. Sacrificiumin musiikki yhdistää melodisia kulkuja vanhan liiton death metaliin, ja sanoituksissaan yhtye käsittelee henkilökohtaisia kokemuksia ja mielipiteitä kristityn näkökulmasta.

Historia
--------

Yhtyeen juuret ulottuvat Hardway-nimiseen ryhmään, jonka perustivat Sebastian Wagner ja Oliver Tesch. Musiikillisesti yhtye oli suuntautunut enemmän valtavirran pop rockiin. Se muuttui vuonna 1991, kun vieraileva rumpali Mark Hauth vei yhtyeen tyylin kohti hard rockia. Vuonna 1992 Hardway esiintyi maineikkaassa Steiger 14 -klubissa Amsterdamissa, Hollannissa. Yhtye vaihtoi nimensä Corpus Christiksi vuonna 1993 ja alkoi soittaa thrash metalia. Tyyli muuttui jyrkästi death metaliin, ja vuoden 1994 alussa äänitettyään demon yhtye vaihtoi nimensä Sacrificiumiksi.

Muutaman miehistövaihdon jälkeen vuonna 1996 yhtye äänitti toisen demonsa, ja vuonna 1998 julkaistiin seuraava demo nimeltä *Mortal Fear*. Vaikka demot saivat hyviä arvosteluita, laulaja Roman Wagner jätti yhtyeen vuonna 2000. Vajavaisena Sacrificium soitti konsertteja sellaisten yhteiden kanssa kuten Extol ja My Darkest Hate. Toinen kitaristi Claudio Enzler siirtyi laulusolistiksi, kun yhtyeeseen liittyi kitaristi Ulrike Uhlmann.

Vuonna 2002 yhtye kiinnitettiin Whirlwind Records-levymerkille, joka julkaisi yhtyeen esikoisalbumin *Cold Black Piece of Flesh*. Albumi kiinnitti lehdistön huomion ja sai myönteisiä arvioita, esimerkiksi Rock Hard antoi sille vuoden 2004 2. numerossaan 7.5 pistettä 10:stä. Jälkeenpäin yhtye teki kiertueen brain [faq] -yhtyeen kanssa.

28. marraskuuta 2005 Sacrificium julkaisi toisen albuminsa *Escaping the Stupor* kreikkalaislevymerkki Black Lotus Recordsilla. *Escaping the Stupor* sai myös myönteisiä arvioita lehdistöltä, ja esimerkiksi Rock Hard antoi sille 7,5/10, Legacy 10/15 ja Metalnews.de 6/7.

Sacrificium esiintyi Suomessa vuonna 2007 Immortal Metal Fest -tapahtumassa.

Diskografia
-----------

**Studioalbumit**

* *Cold Black Piece of Flesh*  (2002)
* *Escaping the Stupor*  (2005)
* *Prey for Your Gods*  (2013)
* *Oblivion*  (2023)

**Demot**

* *Demo 1993*  (1993)
* *Demo 1996*  (1996)
* *Mortal Fear (demo)*  (1998)

Jäsenet
-------

Sacrificium Suomen Immortal Metal Fest 2007 -tapahtumassa.
* Claudio Enzler: laulu
* Oliver Tesch: kitara
* Ulrike Uhlmann: kitara
* Samuel Herbicht: basso
* Mario Henning: rummut

**Entiset jäsenet**

* Sebastian Wagner: laulu, basso
* Markus Hauth: rummut
* Roman Wagner: laulu
* Manuel Iwansky: basso

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivut
* Sacrificium Myspacessa (englanniksi)
* Sacrificium Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
**Emilia Mathilda Tammelander** (19. marraskuuta 1837 Hauho – 2. maaliskuuta 1928 Pälkäne) oli Naisten käsityökoulun johtaja ja kotiteollisuuden edistäjä.

Tammelanderin vanhemmat olivat tilanomistaja Berndt Adam Tammelander ja Emilia Valdén. Hän oli yksitoistalapsisen suurperheen vanhin. Tammelanderin isän mentyä äidin kuoltua uudelleen naimisiin perheeseen syntyi vielä neljätoista lasta. Kotiteollisuuteen kuten olkitöihin Tammelander tutustui jo nuorena, mutta varsinaisesti hän perehtyi aiheeseen saatuaan Suomen Talousseuralta apurahan 1874 opintomatkan tekemiseksi Ruotsiin. Heti matkansa jälkeen Tammelander valittiin seuran Hämeenlinnassa sijainneen käsityökoulun johtajaksi. Koulun siirryttyä kahden vuoden päästä Turkuun sen nimeksi tuli Naisten käsityökoulu. Koulun johtajana Tammelander toimi 1890-luvulle saakka. Koulussa paitsi suoritettiin teoriaopintoja, myös tehtiin käytännön harjoittelua eli valmistettiin käsityötuotteita. Tammelander teki johtajakaudellaan vielä kaksi ulkomaan opintomatkaa, 1878 ja 1884. Hän julkaisi 1891 teoksen *Kankaiden selityksiä kotiteollisuuden edistämiseksi, koottuja ja ulosannettuja*. Siitä otettiin kolme painosta ja se ilmestyi myös ruotsiksi. Suomen Talousseuralta Tammelander sai 1884 tunnustuksena tuolloin kymmenvuotisesta toiminnastaan käsityöopetuksen hyväksi muistokirjoituksella varustetun hopeisen kahvipannun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tanja Hellsten: *Tammelander, Mathilda (1837-1928). Suomen Kansallisbiografia. Osa 9*, s. 616-617. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Pornokratia** eli "Porttovalta" (m.kreik. πόρνηκρατία, *pornekratia*) on 900-luvun Kirkkovaltiolle 1500-luvulla niin sanotun vastauskonpuhdistuksen aikana annettu ivallinen nimitys.

Huonomaineisten ylimystönaisten väitetään 900-luvulla saaneen suuren vaikutusvallan Kirkkovaltiossa, paavien hallinnossa. Kertomusten historiallinen paikkansapitävyys voidaan kyseenalaistaa, joskin useissa lähteissä ne esitetään varauksettomasti. Suurin osa kertomuksista perustuu luotettavuudeltaan kyseenalaisen Liutprand Cremonalaisen laatimaan historiankirjoitukseen.

Halveksivaksi tarkoitettu ilmaisu pornokratia tulee kreikankielisestä ilmauksesta, joka tarkoittaa prostituoitujen valtaa. Aikakauden paavit olivat varsin vähämerkityksisiä ja kuuluivat roomalaiseen ylimystöön. Kauden aloitti paavi Sergius III. Hän toimi paavina vuosina 904–911, jolloin hänen rakastajattarenaan ollut Marusia sekä tämän äiti Theodora junailivat paavien aviottomille pojille kirkon merkittävimpiä virkoja. Theodora myös teki omasta rakastajastaan paavin (Johannes X, 914–928). Marusia ei pitänyt tästä paavista, vaan tappoi hänet.

Johannes X:n jälkeiset paavit olivat Marusian virkaan asettamia. Näihin kuuluivat Leo VI (928), Stefanus VII (929–931) ja Johannes XI (931–936), joka oli Marusian poika. Sitä seuraavat neljä paavia vuosina 936–955 (Leo VII, Stefanus VIII Marinus II ja Agapetus I) olivat Marusian toisen pojan Alberik II:n valtaan asettamia. Näiden jälkeen paaviksi nousi Marusian pojanpoika, Johannes XII (955–963), jonka kerrotaan raiskanneen monia neitoja ja leskiä. Saksalaisten kuningas, Otto I Suuri (936–973), antoi tukensa Johannes XII:lle, ja tämän yhteistyön pohjalta perustettiin Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta.
**Hedelmätarha** on Hollolassa Yli-Kartanon alueella sijainneesta tilasta lohkaistu alue. Se muodostaa suurehkon asutuskeskuksen valtatie 12:n eteläpuolella Vanhantalon ja Kartanon alueiden väliin. Alueella on korkeita 2000-luvulla kunnostettuja ja 1960- ja 1970-luvuilla rakennettuja kerrostaloja sekä etelässä pientaloalue.

Hedelmätarha sijaitsee alavalla maalla verrattuna Vanhataloon ja kallioon. Kerrostaloalueella ei ole metsää, minkä vuoksi se on melko valoisa kesäaikaan. Hedelmätarhan eteläosassa on pientaloaluetta ja lampi, josta alkaa metsä etelään päin mentäessä. Hedelmätarhan päättyy Vanhantalon ja Kankaan tapaan korkeamalla olevaan Ala-Okeroistentiehen, joka on Renkomäelle nykyään Ala-Okeroiseksi kutsuttavan kylän itäpuolelta ja Riihelän länsipuolelta johtava seututie 296.

Historia
--------

Hedelmätarha on Hollolan kunnalta ostetulle Yli-Kartanon alueella sijainneelle maatilalle perustettu sortavalalaisen puutarhurin 1940 perustama puutarha-alue, jolle rakennettiin Salpakankaan kehittyessä 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa korkeita kerrostaloja. Taloihin 2000-luvun alussa tehty korjauksia mm. julkisivun osalta. Välirauhan aikana Hedelmätarhassa kasvatettiin omenoita. Myöhemmin puutarhuri etsi tarhalleen toisen paikan Okeroisista.

Hollola

|  |  |
| --- | --- |
| Kyliä ja paikkoja | Hakosilta • Hankaa • Hedelmätarha • Herrala • Hälvälä • Kirkonkylä • Kukonkoivu • Laitiala • Länsi-Hollola • Messilä • Miekkiö • Okeroinen • Paimela • Pyhäniemi • Sairakkala • Salpakangas • Tennilä • Tiirismaa • Uskila • Vanhatalo • Vesala • Vesikansa |
| Luonto | Hahmajärvi • Hammonjoki • Iso-Tiilijärvi • Keski-Tiilijärvi • Kiikunlähde • Kintterönsuon aarnimetsä • Kivijärvi • Kotajärvi • Kutajärvi • Kutajärven alue • Laasonpohja • Pirunpesä • Pähkinäkukkula • Riihikallio-Pilkanmäki • Sairakkalanjärvi • Tiirismaan luonnonsuojelualue • Työtjärvi • Vesijärvi • Vähä-Tiilijärvi |
| Nähtävyyksiä ja tapahtumia | Herralan kylämuseo • Hiljaisuuden huone • Hollo ja Martta • Hollolan Hirvi • Hollolan keskiaikainen kivikirkko • Hollolan keskiaikatapahtuma • Hollolan kotiseutumuseo • Hollolan kunnantupa • Hälvälän ampumarata • Kapatuosia • Laitialan kartano • Linnamäki • Messilän kartano • Pyhäniemen kartano |
| Liikenne | Herralan rautatieasema • Hollolan lentokenttä • valtatie 12 • kantatie 54 • seututie 296 • yhdystie 2955 • yhdystie 2956 • yhdystie 3173 • Launeen tie |
| Muuta | Camping Messilä • Hollolan kunnanvaltuusto • Hollolan lukio • Hollolan seurakunta • Hollolan Sanomat • Hollolan Seutu • Hollolan vaakuna |
Hararityttöjä Addis Abebassa.
**Hararit** ovat Etiopian Hararin kaupungista peräisin oleva kansa, joka puhuu etiopianseemiläistä hararin kieltä. Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan heitä oli 31 700 henkeä.

Hararit kuuluivat keskiajalla Itä-Etiopian islamilaisiin sulttaanikuntiin ja 1600-luvulta lähtien Hararin emiraattiin, jonka Etiopian keisarikunta valloitti 1800-luvun lopussa. Aikaisemmin he asuivat yksinomaan Hararin kaupungin muurien sisäpuolella. 

Etiopian saatua alueen jälleen hallintaansa vuonna 1948 hararit alkoivat muuttaa kauppiaiksi muihin kaupunkeihin. Vuoden 1974 vallankumouksen jälkeen Etiopian sotilashallitus sääti lakeja, jotka rajoittivat hararien kiinteistöomistusta ja pakottivat heidät luovuttamaan viljelysmaansa niitä vuokranneille oromoille. Tämän seurauksena suurin osa harareista lähti pois kotikaupungistaan.

Vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan harareja oli 15 900 Hararin alueella, 6 500 Addis Abebassa, 4 000 Oromian alueella ja 3 700 Dire Dawassa. Heitä on muuttanut myös ulkomaille Saudi-Arabiaan, Kanadaan, Australiaan, Sveitsiin, Saksaan ja Yhdysvaltoihin. Valtaosa harareista puhuu hararin lisäksi myös muita kieliä kuten amharaa, arabiaa, oromoa, somalia tai englantia.

Hararit harjoittavat kaupankäyntiä ja käsityöammatteja sekä työskentelevät virkailijoina ja sivistyneistöammateissa. Heidän kulttuurissaan on etiopialaisia, eteläarabialaisia ja somalialaisia piirteitä. Perinteiseen yhteiskuntarakenteeseen kuuluvat ylimystö, papisto, kauppiaskunta ja käsityöläisten kastiryhmät. Hararit ovat sunnimuslimeja ja Hararin kaupunki on tärkeä islamin keskus. Hararin kieltä on kirjoitettu arabialaisella kirjaimistolla ainakin 1700-luvulta lähtien, mutta nykyään käytetään etupäässä etiopialaista kirjaimistoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 594–595. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
2. 1 2  Statistical Tables for the 2007 Population and Housing Census of Ethiopia: Country Level *web.archive.org*. Viitattu 18.11.2020.
3. 1 2  Olson, James S.: *The Peoples of Africa: an Ethnohistorical Dictionary*, s. 219–220. Westport: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-27918-7.
4. 1 2  *Jazyki mira: Semitskije jazyki. Efiosemitskije jazyki*, s. 17, 406–409. Moskva: Academia, 2013. ISBN 978-5-87444-366-5.