recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Secondo Campini** (28. elokuuta 1904 Bologna – 7. helmikuuta 1980 Milano) oli italialainen 1930- ja 1940-luvun lentokonesuunnittelija. Hän oli suihkumoottorin kehittämisen pioneereja. 

Campini-Caproni C.C.2 Italian ilmavoimien museossa
Vuonna 1931 Campini kirjoitti Italian ilmailuministeriölle ehdotuksen tutkia suihkumoottoria. Vuonna 1932 hän teki demonstraation Venetsiassa, jossa suihkuvoimanlähde toimi veneessä. Hän sai tukea ministeriöstä ja alkoi italialaisen lentokonetehdas Capronin kanssa kehittää suihkulentokonetta, Campini Caproni CC.2, jonka ensilento tapahtui vuonna 1940.

"Thermojet", jonka Campini kehitti, poikkeaa merkittävästi nykyisestä suihkumoottorista. Se käytti mäntämoottoria puristamaan ilman polttokammioon riittävän korkeaan paineeseen, jossa polttoaine paloi. Moottori toimi aidon suihkumoottorin tavoin mutta ahtimen suunnittelun ongelmat oli tällä tavalla kierretty. Moottori tuotti suihkumoottorin - eli reaktiomoottorin kuten sitä tuolloin kutsuttiin - tapaan työntövoiman kiihdyttämällä ilmasuihkun.

Vuodesta 1948 Campini työskenteli Yhdysvalloissa, jossa hän osallistui useiden sotilaskoneiden suunnitteluun (ml. Northrop YB-49 lentävä siipi).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |

 |
Hymynaama oli Second Summer of Loven ja rave-liikkeen symboli.
**Second Summer of Love** ("Toinen rakkauden kesä") on nimi, jota on käytetty Britanniassa ajanjaksosta 1988−1989. Termillä viitataan acid house -musiikin nousuun ja laittomien huumeiden sävyttämien ravebileiden huippukauteen.

Second Summer of Love alkoi vuonna 1988 yökerhojen kuten Shoomin (omistaja Danny Rampling), Futuren (organisaattorinaan Paul Oakenfold) ja Tripin (omistaja Nicky Holloway) käynnistäessä rave-liikkeen Britanniassa. Nämä kolme DJ:tä alkoivat järjestää ravebileitä lomailtuaan Ibizalla kesällä 1987. Acid house -musiikki ja siihen liittynyt klubikulttuuri nousi suosioon Euroopassa ensimmäisenä nimenomaan Ibizalla. Ajanjakson symboliksi nousi "hymynaama" eli smiley-symboli, jota oli käytetty Shoomin kolmansien juhlien mainoslentolehtisissä.

BBC:n dokumentti *The Summer Of Rave, 1989* vuodelta 2006 kertoo rave-liikkeen kehityksestä Britanniassa kesällä 1989.

Vuonna 1992 New Yorkissa oli oma "Second Summer of Lovensa" rave-klubien, erityisesti Long Islandin Caffeine-klubin myötä.

Katso myös
----------

* Rakkauden kesä − engl. "Summer of Love", termin alkuperäismerkitys, jolla viitataan vuoden 1967 kesään

Lähteet
-------

1. 1 2  Simon Reynolds: *Energy Flash: A Journey Through Rave Music and Dance Culture*.. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.12.2013).
2. 1 2  Luke Bainbridge: A second summer of love *theguardian.com*.  20.4.2008. The Guardian. Viitattu 5.12.2013.
*Tämä artikkeli käsittelee mytologian hahmoa. Aigiale oli myös antiikin aikainen kaupunki.*
**Aigiale** (m.kreik. Αἰγιάλη) tai **Aigialeia** (m.kreik. Αἰγιάλεια) oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuninkaan Diomedeen puoliso ja Adrastoksen tytär.

Palattuaan takaisin Troijan sodasta kuningas huomasi kuningattaren elävän aviorikoksessa Kometeen kanssa. Kun Aigiale yritti myrkyttää miehensä, tämä pakeni Etelä-Italiaan Apulian kaupunkiin. Uskottomuuden kerrotaan olleen Nauplioksen syytä, joka oli ajanut Aigialen rikokseen valheellisilla väitteillään siitä, että Diomedes olisi palaamassa takaisin sodasta mukanaan troijalainen rakastajatar. Tämän version mukaan Aigiale olisi karkottanut Diomedeen Argoksesta. Diomedes itse uskoi syynä onnettomuuteen olevan Afroditen vihan, jonka hän oli saanut päälleen haavoitettuaan tätä taistelujen aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Homeros: *Ilias* 5.381–415 (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.6.9 (engl. käännös).
3. ↑  Diktys Kreetalainen: *Troijan sodan kronikka* 6.2 (engl. käännös).
4. ↑  Ovidius: *Muodonmuutoksia* xiv.460–482 (engl.käännös).
**Heini Koskinen** (s. 25. elokuuta 1980) on suomalainen sirkustaiteilija ja ilma-akrobaatti.

Heini Koskinen on opiskellut vuosina 2001–2002 Lahden käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen sirkuslinjalla, vuosina 2002–2006 Turun AMK:n Taideakatemiassa ja vuosina 2006–2008 ranskalaisen Centre des arts du cirque Le Lidon sirkuslinjalla. 

Hän työskentelee Mad in Finland -kollektiivissa ja esiintyy sekä omalla soolollaan että useissa eri kokoonpanoissa. Hän on yksi humanitäärisen vapaaehtoisjärjestön Klovnit ilman rajoja ry:n perustajajäsenistä. Mad in Finland -kollektiivi sai vuonna 2015 sirkustaiteen valtionpalkinnon. Hän on esiintynyt paljon sekä Suomessa että ulkomailla.

Lähteet
-------

1. ↑  Koskinen, Heini: Curriculum Vitae *heinikoskinen.net*. Viitattu 18.6.2018.
2. 1 2  Mad in Finland -työryhmä sai sirkustaiteen valtionpalkinnon  25.11.2015. Taiteen keskusrahasto.  Arkistoitu 8.12.2015. Viitattu 28.11.2015.
3. ↑   Koskinen, Heini. Sirkka-tietokanta Sirkuksen tiedotuskeskus. Viitattu 5.4.2021.
4. ↑  Résumé *Heini Koskinen*. Heini Koskinen. Viitattu 23.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Heini Koskisen kotisivut (viitattu 23.4.2021)
* Heini Koskinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Heini Koskinen Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Isojärvi** (myös **Onkimaanjärvi**) on matala ja rehevä järvi Mäntsälän eteläosassa Keski-Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä. Etäisyys Helsingistä on 47 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Mäntsälän keskustasta kahdeksan kilometriä etelään. Isojärven eteläisin osa sijaitsee Pornaisissa.

Maantiede
---------

Isojärven pituus lounaasta koilliseen on 2,5 kilometriä ja leveys kaakosta luoteeseen 1,6 kilometriä. Järven kaakkoisosassa sijaitsee Vähäsaari, sen länsipuolinen Isosaari on nimestään huolimatta niemi. Isojärven rannoilla on sekä metsää että peltoa, valuma-alueella harjoitetaan runsaasti maataloutta. Järven itäkolkasta lähtee Onkimaanjoki itään kohti Porvoonjokea, joka laskee Suomenlahteen.

Isojärven syvin kohta sijaitsee järven pohjoispuoliskolla. Suuri osa järvestä on pari metriä syvää. Järven itärannan Korkeakallio kohoaa 90 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 30 metriä Isojärven pinnan yläpuolelle.

Isojärven ekologinen tila oli vuonna 2013 välttävä ja vuonna 2019 huono. Vesitilavuus on 5 789 000 kuutiometriä. Näkösyvyys on 0,3 metriä. Yleisimmät kalalajit ovat hauki ja kuha. Kasvistoon kuuluu järviruoko ja järvikorte, jotka muodostavat selkeän ilmaversoisvyöhykkeen, sekä uistinvita, ahvenvita ja ulpukka.

Isojärvi (18.063.1.002) kuuluu Isojärven valuma-alueeseen (18.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Porvoonjoen vesistössä (18). Toinen jakovaihe on Piurunjoen valuma-alue (18.06). Isojärven alueeseen kuuluu Isojärven ohella Pivanjärvi, joka sijaitsee vajaa kaksi kilometriä Isojärveltä itään.

Isojärvi on laajin Mäntsälän 30:stä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Isojärvi, vakavesi, Mäntsälä
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 28.5.2021.
3. 1 2  Isojärvi. Järviwiki. Viitattu 28.5.2021.
4. 1 2  Isojärvi (html) *Keskiuudenmaanymparistokeskus.fi*. Tuusula:  Keski-Uudenmaan ympäristökeskus.  Arkistoitu 2.6.2021. Viitattu 28.5.2021.
5. ↑  Isojärven valuma-alue (18.063). Järviwiki. Viitattu 28.5.2021.
6. ↑  Mäntsälä. Järviwiki. Viitattu 28.5.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Mäntsälän järvien kunnostuksen yleissuunnitelma (pdf)
Paavi **Innocentius II** (k. 24. syyskuuta 1143) oli paavina 14. helmikuuta 1130 – 24. syyskuuta 1143. Hänen oikea nimensä oli **Gregorio Papareschi di Guidoni**. Paavi Paschal II teki hänestä kardinaalin. Tässä ominaisuudessa hän seurasi paavi Gelasius II:ta tämän pakomatkalla Ranskaan. Paavi Calixtus II käytti häntä useissa tärkeissä tehtävissä, kuten Wormsissa, jossa solmittiin rauha Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kanssa 1122 (ks. Wormsin konkordaatti).

14. helmikuuta Innocentius valittiin pikaisesti kuolleen Honorius II:n seuraajaksi. Hänen oppositionsa valitsi kohta Pietro Pierleonin vastapaavi Anacletus II:ksi. Innocentius ei pystynyt pitämään asemiaan Roomassa, vaan lähti Pisan ja Genovan kautta Ranskaan, jossa Bernhard Clairvauxlainen varmisti hänelle papiston ja hovin tuen. Samana vuonna lokakuussa Saksan Lothar II ja tämän piispat hyväksyivät hänet kirkolliskokouksessa Würzburgissa. Tammikuussa 1131 hän keskusteli hyvässä hengessä Englannin kuninkaan Henrik I:n kanssa. Elokuussa 1132 Lothar lähti sotilaineen Italiaan tarkoituksenaan sekä vastapaavin syrjäyttäminen, että oma kruunaamisensa keisariksi. Kruunajaiset pidettiin Lateraanikirkossa 4. heinäkuuta 1133, mutta muuten sotaretki osoittautui hedelmättömäksi. Myöskään vuoden 1136 sotaretki ei lopettanut paavien välistä kiistaa, joka ratkesi vasta Anacletus II:n kuolemaan 25. tammikuuta 1138. Rauha palautui kirkkoon lopulta toisessa lateraanikonsiilissa 1139.

Paavin viimeiset vuodet olivat tulosten puolesta yhtä köyhiä kuin ensimmäisetkin. Hänen työnsä Rooman puolesta lähes kumoutui Rooman ja Tivolin välisessä riidassa, johon Innocentius II sekaantui. Roomalaisten tavoitteena oli alistaa Tivoli määräysvaltaansa, mutta paavi ei tähän suostunut. Lopulta roomalaiset karkottivat hänet kaupungista, joka julistautui tasavallaksi ja sen senaattia johti patriisi Giordano Pierleoni. Lisäksi hän oli riidoissa Ranskan kuninkaan Ludvig VII:n kanssa. Tämän kaiken kaaoksen keskellä hän lopulta menehtyi syyskuussa vuonna 1143.

Lähteet
-------

* Jussi Hanska: *Kristuksen sijaiset maan päällä?*. Paaviuden historiaa apostoli Paavalista Johannes Paavali toiseen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Vammala 2005. ISBN 951-746-719-2.

### Viitteet

1. ↑  Hanska 2005: 320.
2. ↑  Hanska 2005: 67.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Innocentius II** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Honorius II** | **Paavi** | Seuraaja:**Celestinus II** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
	+ 2
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lázaros Christodoulópoulos** (kreik. Λάζαρος Χριστοδουλόπουλος; s. 19. joulukuuta 1986 Thessaloniki) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaassaan Olympiakosta. Molempijalkaisen Christodoulópouloksen pelipaikka on keskikenttä tai laitahyökkääjä. Hän pelaa myös Kreikan jalkapallomaajoukkueessa. Aivan kuten Christodoulópouloksen maajoukkuetoverilla Sokratis Papastathopoulosilla, myös hänellä lukee pelipaidassa etunimi pitkän sukunimen sijasta.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Christodoulópouloksen kasvattajaseura on PAOK FC. Hän edusti seuran ykkösjoukkuetta vuodet 2005-2008. Vuonna 2008 Christodoulópoulos siirtyi Panathinaikos FC:hen. Kaudella 2009-2010 hän voitti seurassa Kreikan Superliigan ja Kreikan cupin. Kaudella 2010-11 hän pelasi seuran kanssa myös Mestareiden liigaa. 

Tammikuussa 2013, yli viiden Panathinaikos-kauden jälkeen Christodoulópoulos siirtyi ensimmäistä kertaa urallaan ulkomaille, Serie A-seura Bologna FC:hen. Hän debytoi seurassa saman vuoden helmikuussa. Christodoulópoulos esiintyi edukseen seurassa ja kesällä 2014 Bolognan pudottua Serie B:hen ja Christodoulópouloksen pelattua hyvät MM-kisat, hän siirtyi Serie A -seura Hellas Veronaan. Hän pelasi kaudella 2014–2015 seurassa 22 ottelua tehden yhden osuman. Kaudeksi 2015–2016 Christodoulópoulos siirtyi lainalle saman sarjan Sampdoriaan.

### Maajoukkueura

Christodoulópoulos on pelannut Kreikan nuorten maajoukkueissa. Debyytti Kreikan jalkapallomaajoukkueessa tapahtui helmikuussa 2008 harjoitusottelussa Tšekkiä vastaan. Maajoukkueuran avausmaali syntyi MM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan vuonna 2013. Christodoulópoulos kuului Kreikan ryhmään vuoden 2014 MM-kisoissa, Brasiliassa, jossa hyvin peliaikaa saanut keskikenttäpelaaja kuului joukkueen parhaimmistoon, kun se eteni sensaatiomaisesti 16 parhaan joukkoon.

Lähteet
-------

* Lázaros Christodoulópoulos Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Jake Adam York
**Jake Adam York** (10. elokuuta 1972 West Palm Beach, Florida – 16. joulukuuta 2012) oli yhdysvaltalainen runoilija.

York varttui Gadsdenissa, Alabamassa. Hän oli terästyöntekijän ja historianopettajan poika. Hän sai kandidaatin arvon englannin kielessä Auburnin yliopistosta. Maisterin ja filosofian tohtorin arvot luovassa kirjoittamisessa ja englanninkielisessä kirjallisuudessa hän sai Cornellin yliopistosta. Yorkin ensimmäisenä runokokoelmana ilmestyi vuonna 2005 Elixir Press -kustantamon kautta *Murder Ballads*, joka toi kirjoittajalleen Elixir-palkinnon. Vuonna 2008 julkaistiin Southern Illinois University Pressilla *A Murmuration of Starlings*, josta Yorkille myönnettiin Coloradon kirjapalkinto runoudessa. Southern Illinois University Pressin kautta julkaistiin myös Yorkin kolmas runokokoelma *Persons Unknown* (2010). Vuonna 2014 Yorkilta ilmestyi postuumisti teos *Abide* (2014), joka eteni finaaliin National Book Critics Circle Award -jaossa. Lisäksi Yorkin tuotantoon kuuluu kirjallisuushistoriaa käsittelevä kirja *The Architecture of Address: The Monument and Public Speech in American Poetry* (2005).

York oli associate professor Coloradon yliopistossa, Denverissä. Hän perusti siellä yliopiston luovan kirjoittamisen ohjelman. Lisäksi hän oli mukana perustamassa yliopiston kansallista kirjallisuuslehteä *Copper Nickel* vuonna 2002. York työskenteli toimituksellisissa tehtävissä myös lehdissä *Shenandoah*, *storySouth* ja *The Kenyon Review*. Hän oli kiinnostunut sosiaalisesta, erityisesti kansalaisoikeusliikettä koskevasta historiasta. Hän oli henkilökunnan vierailevana tutkijana Emory Universityn James Weldon Johnson Institute for the Study of Race and Differencessa, jossa hän aloitti kriittisen tutkimuksen *Two or Three Forevers: Contemporary Art and Civil Rights Memory*. York oli vuonna 2011 Kenyon Collegen luovan kirjoittamisen Richard L. Thomas -professori.

York sai muiden palkintojensa lsäksi Third Coast Poetry Prizen. Hänelle myönnettiin vuodelle 2013 National Endowment for the Artsin stipendi, mutta hän kuoli äkillisesti 40-vuotiaana aivoverenkiertohäiriöön. Vuonna 2014 York oli postuumi Witter Bynner -stipendiaatti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Jake Adam York Academy of American Poets
2. 1 2 3 4 5 6  Jake Adam York Poetry Foundation
3. ↑  2014 Witter Bynner Fellowship Reading Library of Congress


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Jukka Turunen** on suomalainen basisti, kuvataiteilija ja runoilija. Hän on syntynyt vuonna 1963 Heinävedellä.
Hän soitti Electric Blue Peggy Sue and the Revolutionions from Mars -yhtyeessä vuosina 1986–1994 käyttäen taiteilijanimeä **Kale**. Tätä ennen hän oli soittanut yhtyeissä *Xböö* ja *Après Demain*, joista jälkimmäinen julkaisi singlen Johanna-yhtiön kautta. 1990-luvun puolivälissä hän soitti hetken aikaa trip hop yhtye *Bright Peoplessa* kunnes muutti New Yorkiin vuonna 1996. 1980- ja 1990-luvuilla Turunen on sanoittanut joitain kappaleita Radiopuhelimet-yhtyeelle. Vuonna 2008 hän julkaisi omakustanteena runokirjan Integroitunut ihmissyöjä, joka sisältää muun muassa islam-kriittisiä runoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sutela, Juho (toim.): Pohjoista musiikkia. Electric Blue Peggy Sue and the Revolutionions from Mars 1986 - 1995 *Oulun Kaupunki*. Viitattu 28.3.2016.
2. ↑  Sutela, Juho (toim.): Pohjoista musiikkia. Apres Demain 1981 - 83 *Oulun Kaupunki*. Viitattu 28.3.2016.
3. ↑  Radiopuhelimet. Levytykset *Radiopuhelimet.net*. Viitattu 28.3.2016.
4. ↑  Radiopuhelimet. Levytykset *Radiopuhelimet.net*. Viitattu 28.3.2016.
5. ↑  Mällinen, Jarno: Pelkoa ja inhoa Oulussa *Kaleva*.  28.3.2008.  Arkistoitu 10.4.2016. Viitattu 28.3.2016.
Febo Mari.
**Febo Mari** (oikealta nimeltään *Alfredo Rodriguez*, 16. tammikuuta 1881 Messina – 6. kesäkuuta 1939 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja ohjaaja.

Valmistuttuaan yliopistosta Mari työskenteli teatterinäyttelijänä ja vuodesta 1911 lähtien myös teatteriohjaajana. Samana vuonna hän alkoi esiintyä myös elokuvissa. Marin ensimmäinen elokuvaohjaus oli *Il critico* vuonna 1912. Hänen muita elokuviaan ovat Eleonora Dusen tähdittämä *Cenere* (1916) ja *Il fauno* (1917). Mari kirjoitti myös näytelmiä, proosaa ja runoja.

Elokuvia
--------

* *La ribalta*, 1912 (näyttelijä)
* *Una partita a scacchi*, 1912 (näyttelijä)
* *Isä*, 1915 (näyttelijä)
* *Tigre reale*, 1916 (näyttelijä)
* *Cenere*, 1916 (ohjaaja ja näyttelijä)
* *Fauni*, 1917 (ohjaaja ja näyttelijä)

Lähteet
-------

1. ↑  Enciclopedia Treccani *treccani.it*. Viitattu 20.4.2015. (italiaksi)
2. ↑  Sempre in penombra *sempreinpenombra.com*. Viitattu 20.4.2015. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Febo Mari Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Italia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Marwin Hitz** (s. 18. syyskuuta 1987 St. Gallen) on sveitsiläinen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Sveitsin Superliigassa pelaavaa Baselia. Molempijalkainen Hitz on kuulunut myös Sveitsin jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Hitz aloitti uransa kotikaupunkinsa FC St. Gallenissa, jonka paidassa hän pelasi vain kakkosjoukkueessa 38 ottelua. Hän kävi välillä lainalla Yverdon Sportissa ja FC Winterthurissa. Syyskuussa 2008 Hitz siirtyi Saksan Bundesliigan VfL Wolfsburgiin, jossa hän pelasi kakkosjoukkueessa 45 ottelua. Ykkösjoukkueessa Hitz pelasi vain 13 ottelua, mutta oli kuitenkin voittamassa Bundesliigan mestaruutta kaudella 2008-2009, jolloin hän pelasi kuusi ottelua. Hitz edusti Wolfsburgia vuodet 2008-2013.

Heinäkuussa 2013 Hitz siirtyi toiseen Bundesliiga-seuraan FC Augsburgiin. Hän pelasi seurassa ensimmäisellä kaudellaan 19 ottelua. Helmikuussa 2015 hän onnistui maalinteossa Bayer Leverkusenia vastaan viime minuuteilla tasoittaen ottelun lopputulokseksi 2-2. Kaudella 2014–2015 Hitz pelasi 25 ottelua. Kaikkiaan hän pelasi Augsburgissa 141 bundesliigaottelua ja kahdeksan peliä Eurooppa-liigassa.

Hitz siirtyi Borussia Dortmundiin vapaalla siirrolla kesällä 2018. Hän pelasi seurassa 27 bundesliigaottelua ja seitsemän peliä Mestarien liigassa. Hän oli voittamassa DFL-Supercupia 2019 ja Saksan cupia 2021.

Hitz siirtyi kaudeksi 2022–2023 Sveitsin Superliigan Baseliin kolmen vuoden sopimuksella.

### Maajoukkueura

Hitz pelasi vuonna 2006 Sveitsin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa kaksi ottelua. Sveitsin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi kesäkuussa 2015 ystävyysottelussa Liechtensteiniä vastaan. Toisen maaottelunsa hän pelasi EM-karsinnassa Viroa vastaan lokakuussa 2015. Hän on taistellut maajoukkueen ykkösmaalivahdin paikasta Yann Sommerin ja Roman Bürkin kanssa.

Saavutukset
-----------

**VfL Wolfsburg**

* Bundesliiga: 2008–2009

**Borussia Dortmund**

* DFL-Supercup: 2019
* Saksan cup: 2021

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2  Vice, Peter: Basel confirm Hitz capture *BuliNews*.  20.5.2022. Viitattu 14.8.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3
4. ↑
5. ↑

  

Sveitsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Sommer |
2 Lichtsteiner |
3 Moubandje |
4 Elvedi |
5 von Bergen |
6 Lang |
7 Embolo |
8 Frei |
9 Seferović |
10 Xhaka |
11 Behrami |
12 Hitz |
13 Rodríguez |
14 Zakaria |
15 Džemaili |
16 Fernandes |
17 Tarashaj |
18 Mehmedi |
19 Derdiyok |
20 Djourou |
21 Bürki |
22 Schär |
23 Shaqiri |
Valmentaja Petković
Nuori Karl Marx.
**Marxilainen humanismi** on Nikita Hruštšovin aikana Neuvostoliitossa suosiota saanut marxilaisuuden suuntaus, joka korostaa inhimillistä näkökulmaa, subjektiivisuutta ja eettisyyttä. Marxilaisen humanismin ytimessä on usko siihen, että taistelun sosiaalisesti ja taloudellisesti oikeudenmukaisemman yhteiskunnan puolesta on perustuttava sekä inhimillisiin arvoihin että alistetussa asemassa olevien yksilöiden ja yhteisöjen voimaannuttamiseen. Keinoina taistelussa korostuvat kapitalistisen riiston ja sorron vastustaminen sekä epäoikeudenmukaisuutta ja vieraantumista ylläpitävien yhteiskunnallisten rakenteiden kritisointi ja muuttaminen. Marxilaiset humanistit perustavat aatteensa yleensä Karl Marxin varhaisiin kirjoituksiin, kuten teokseen *Taloudellisfilosofiset käsikirjoitukset 1844*.

Itä-Euroopan maissa marxilainen humanismi oli kylmän sodan aikana osittain valtiososialismin seurausta. Jugoslaviassa marxilaiset humanistit muodostivat 1960-luvulla Praxis-nimellä tunnettu ryhmän. Lännessä marxilainen humanismi nousi aatteena näkyvästi esiin Pariisissa vuonna 1968 puhjenneissa opiskelijamielenosoituksissa. Kyse oli sekä idässä että lännessä tyytymättömyydestä kansallisten kommunistipuolueiden aatteelliseen linjaan ja vastareaktiosta objektiiviseen marxilaisuuden tulkintaan. Tunnettuja marxilaisia humanisteja ovat Lev Trotskin entinen sihteeri Raja Dunajevskaja, Erich Fromm, Ernst Bloch ja Herbert Marcuse.

Lähteet
-------

1. ↑  Marx´s Economic and Philosophic Manuscripts of 1844 *marxists.org*.
2. ↑  (PDF) Marxist Humanism *researchgate.net*.
3. ↑  Marxist Humanism *marxists.org*.
**Karju** on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä kovaotteinen kätyri. Hahmon loivat käsikirjoittaja Chris Claremont ja piirtäjä John Buscema. Karjun ensiesiintyminen tapahtui *Wolverine*-lehden numerossa 4 (1989). Karju on enimmäkseen esiintynyt Wolverinen vihollisena.

Historia
--------

Karju on yksi salaperäisimmistä vastustajista, joihin Wolverine on matkoillaan törmännyt ja hänen taustastaan tiedetään vähän. Karju on asgardilaisten kivipeikkojen jälkeläinen, eli samaa rotua kuin Thorin vanha vihollinen Ulik. Karjun tiedetään mutisseen erään kerran "*Ymirin jäisen parran kautta!*", mikä on viittaus huurrejättiläisten vanhimpaan jäseneen, muinaiseen Ymiriin. 

Karjun isä pahoinpiteli Karjua järjestelmällisesti lapsuudessa. Jotkut käsikirjoittajat ovat esittäneet Karjun kasvoilla olevien arpien olevan peräisin isän iskuista ja Karjun kätkevän häpeänsä valtavan parran alle. 

Karju siirtää sarjassa toimintapistettään Madripooriin yhdessä kumppaninsa Verihuudon kanssa. Pahamainen kenraali Coy, yksi Madripoorin suurimmista rikollisjohtajista otti heidät omaan palvelukseensa. Heidän yrittäessä eliminoida kilpailevan liigan johtajatarta nimeltään Tyger Tiger, Wolverine asettui kaksikkoa vastaan salanimellä Patch. Huolimatta lukuisista yhteenotoista Wolverinen kanssa Verihuuto ja Karju eivät koskaan ole onnistuneet voittamaan häntä. 

Lopulta kenraali Coy kyllästyi Karjun epäonnistumisiin ja myi hänet Geist-nimiselle entiselle natsille ja nykyiselle kyborgille. Geist tarvitsi koekaniinin uudelle kokeelliselle huumeelleen ja pisti sitä Karjuun ajellen ensin tämän karvoistaan. Parturointi vaikutti traumatisoivasti Karjuun ja Wolverine säntäsi huudot kuullessaan paikalle pelastamaan vihollistaan.

Karju, kivipeikkojen jälkeläinen tositoimissa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Sarjakuvalehti* #5 (1992). Kustannus Oy Semic.
**Kanttaanpyhät**, *kanttaiviikon pyhät* eli *käyntipäivät,* *rogaatiopäivät* on vanha nimitys kolmelle helatorstaita edeltävälle päivälle, saman viikon maanantaista keskiviikkoon. Helatorstaita edeltävä sunnuntai on rukoussunnuntai, ja myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon evankeliumikirjassa on päivän latinankielinen nimi *Rogate*, joka on nimityksen *rogaatiopäivät* lähtökohtana.

Käyntipäiviä on vietetty paasto- ja rukouspäivinä nykyisen Ranskan alueella jo noin vuonna 470, mutta laajemmalti katolinen kirkko alkoi viettää niitä vasta 900-luvulla. Alun perin näinä päivinä on rukoiltu apua maanjäristysten, tulvien, tulipalojen ja petojen aiheuttamia tuhoja vastaan, myöhemmin yleensä toimeentuloa ja hyvää satoa. Tällöin on pappien johdolla järjestetty peltoalueilla kulkueita, joissa on kannettu ristiä, siunattua leipää ja pyhäinkuvia sekä soitettu kelloja.

Myös Ruotsissa ja siihen kuuluneessa Suomessa käyntipäivät säilyivät pitkään uskonpuhdistuksen jälkeenkin, joskin kulkueet jäivät pois. Vuoden 1571 evankelisessa kirkkojärjestyksessä mainittiin rukoussunnuntain ohella sitä seuraava maanantai ja tiistai käyntipäivinä. Ne eivät kuitenkaan olleet varsinaisia pyhäpäiviä, vaan silloin pidettiin vain aamulla yleiset rukoukset, minkä jälkeen mentiin normaalisti työhön. Jo 1600-luvulla niitä lakattiin monin paikoin viettämästä. Almanakassa ne kuitenkin säilyivät vuoteen 1773 saakka. Kansanperinteessä ne säilyivät paikoitellen 1800-luvun lopulle saakka.

Kanttainpyhiin on Suomessa kansanomaisesti liittynyt myös säitä koskevia uskomuksia. Yleinen on uskomus, että jos kanttainpyhinä on kylmä, tulee lämmin kesä ja saadaan hyvä sato, mutta jos silloin on vuodenaikaan nähden lämmintä, tulee kylmä kesä. Toisinaan on lisäksi katsottu kyseisen viikon maanantain ennustavan kesäkuun, tiistain heinäkuun ja keskiviikon elokuun säätä.

Nimen alkuperä
--------------

Nimen kanttaanpyhät tai kanttaiviikko on arveltu johtuvan latinan verbistä *cantare*, laulaa. Lounaismurteissa onkin esiintynyt siitä juontuva sana *kantata*, joka merkitsee kirkollisten kuorolaulujen esittämistä. Uno Harva on kuitenkin väittänyt, että nimitys on väännös ruotsin kielen samaa ajankohtaa tarkoittavasta sanasta *gångdagar*, joka onkin suomennettu käyntipäiviksi. Nykyään päivien nimityksenä esiintyy juuri käyntipäivät, esimerkiksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon evankeliumikirjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Lempiäinen: *Pyhät ajat*, s. 181. Kirjapaino Raamattutalo Oy, 2000. ISBN 951-625-682-1.
2. 1 2 3  Kustaa Vilkuna: *Vuotuinen ajantieto, 21. painos*, s. 136-137. Otava, 1998. 951-1-12544-3.
3. ↑  Rukoussunnuntai *helsinginseurakunnat.fi*. Viitattu 28.2.2021.
4. ↑  5. sunnuntai pääsiäisestä (Rukoussunnuntai, Rogate) *kirkkovuosikalenteri.fi*. Viitattu 28.2.2021.
**Karjulan työväentalo** on entisessä Kurun kunnassa (vuodesta 2009 osa Ylöjärveä) sijaitseva entinen työväentalo.

Historiaa
---------

Karjulan työväenyhdistys perustettiin ilmeisesti vuonna 1903, alkuun nimellä Kurun työväenyhdistys. Yhdistys oli ensimmäinen työväenyhdistys Kurussa, ja siitä tuli myös suurin ja merkittävin. Vuoden 1905 suurlakon tienoilla yhdistyksen jäsenmäärä oli lähes 200; vuoden 1906 lopussa se oli 120. Suurin osa jäsenistä oli maa- ja tukkityöläisiä sekä torppareita. Vuonna 1907 valmistui Karjulan työväentalo.

Sisällissodan jälkeen talo oli takavarikossa, ja sinne sijoitettiin kulkutautisairaala. Toimintaa aloiteltiin uudelleen alkuvuodesta 1919, mutta talo vapautui vasta saman vuoden kesällä. Vuoden lopulla yhdistyksessä oli 128 jäsentä, mikä teki siitä Kurun työväenyhdistyksistä ylivoimaisesti suurimman.

Sotien jälkeen yhdistyksellä oli edustajiensa kautta vahva vaikutus Kurun kunnalliselämään, ja sanottiinkin, että kuntaa hallittiin Karjulan työväentalosta käsin. Vuonna 1961 yhdistyksen sosialidemokraatit jäivät oppositioon, ja yhdistys päätti erota Sosialidemokraattisesta Puolueesta ja liittyä uuteen Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattiseen Liittoon. Kun TPSL palasi 1970-luvulla SDP:een, Karjulan työväenyhdistys ei seurannut mukana vaan jäi riippumattomaksi yhdistykseksi. Talo on sittemmin päätynyt yksityisomistukseen.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Yhdistyksen näytelmäseura esitti jo 1910-luvulla kokoillan näytelmiäkin, kuten Artturi Järviluoman *Pohjalaisia*. Yhdistyksen 20-vuotisjuhlissa esitettiin *Tukkijoella*. Talolla järjestettiin myös iltamia ja muita juhlia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laitinen, Erkki: *Kurun historia 1867–1918*. Kurun kunta, 1988. ISBN 952-90023-3-5.
2. 1 2 3  Laitinen, Erkki: *Kurun historia 1919–1985*. Kurun kunta, 1992. ISBN 951-96478-0-5.
3. ↑  Latoniemi, Juhani: Vuosikokous vähin muutoksin  22.10.2015. Kurun Lehti. Viitattu 16.2.2023.
Kantojyrsin
**Kantojyrsin** on maatalouskone, joka jyrsii kannon hakkeeksi. Puun kaadon jälkeen jäljelle jää kanto. Kantojyrsimellä voi poistaa haittaavat kannot viheralueilta tai rakennuksien tieltä.

Kantojyrsintää tarjoavia yrityksiä on Suomessa lähes sata. Osa yrittäjistä tarjoaa vain kantojyrsintäpalvelua, toiset myyvät sitä esimerkiksi puunhoidon, tai viherrakentamisen yhteydessä.

Kantojyrsimiä on markkinoilla useilta valmistajilta. Niiden koko vaihtelee pienestä käsin kannateltavasta laitteesta aina telaketjuilla kulkeviin, lähes kymmenen tonnin painoisiin raivauskoneisiin. Kantojyrsimiä on tarjolla myös muihin maatalous-, ja maansiirtokoneisiin kiinnitettävinä lisälaitteina. Yleisin kantojyrsinmalli on omalla moottorilla ja pyörillä kulkeva noin 500 kiloa painava kone, jonka leveys on noin metri. Yleensä jyrsimessä on kovametalliterät, jotka jyrsivät kannon maan pinnan tasolle tai sen alapuolelle, jyrsimen koosta riippuen jopa lähes metrin syvyyteen. Jäljelle jää kasa purua ja vain hieman kantoa suurempi kuoppa. Puru kelpaa katteeksi tai se voidaan kompostoida.

Pienen pyörien tai telojen pintapaineen ja jyrsinterän täsmällisen ohjattavuuden ansiosta kantojyrsin ei tuhoa nurmikkoa. Kanto voidaan poistaa turvallisesti esimerkiksi seinän vierustoilta. Jyrsitty puuaines on oivallista kompostitavaraa tai sen voi levittää pensaiden juurille. Esimerkiksi kaivinkoneeseen verrattuna kantojyrsintä on kevyt menetelmä. Koska juuristoa ei poisteta maan alta täydellisesti, niiden ravinteet jäävät maaperään.

Kantojyrsimien tuotemerkkejä ovat muun muassa Rayco, Vermeer, Predator, Laski, Dosko ja Carlton.

Lähteet
-------

1. ↑  Kannonjyrsintä *metsola.info*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 3.6.2014. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kantojyrsin**.
* Tietoa kantojyrsinnästä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuvia kantojyrsinnästä (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jukka Emil Vanaja** on Heikki Vihisen esittämä fiktiivinen henkilö, joka esiintyi kolmessa Kummeli-ryhmän komediallisessa televisiosarjassa: *Lihaksia ja luoteja* (1996), *Lääkärit tulessa* (1998) sekä *Jurismia!* (2002). Pyörätuolissa istunut Vanaja selvisi usein hengissä ja vahingoittumana asioista, jotka olisivat tappaneet normaalin ihmisen.

Vanaja liukastui yleisessä saunassa saippuaan ja joutui siten pyörätuoliin. Tapa, jolla Vanaja vammautui, vakuutti arkkiatri Volmari Kuulapään palkkaamaan hänet yksityissairaalansa emeritukseksi*selvennä* sarjassa *Lääkärit tulessa*. Vanajan toimenkuvia ovat olleet tämän lisäksi poliisipäällikkö sarjassa *Lihaksia ja luoteja* sekä laamanni sarjassa *Jurismia!*.

Vanajan ruoansulatuselimistö, kuten myös Vanaja itse on ilmiömäisen karaistunut kestämään lähestulkoon kaikenlaisia sairauksia ja kemikaaleja. Vanaja syö muun muassa jätevedenpuhdistamon lietealtaasta pyydettyä raakaa kalaa, lyijyä kahvissa, bensiiniä, moottoriöljyä ruoan paistamiseen tai pelkästään juomana ja putkenpuhdistusnestettä ilman mainittavia sivuvaikutuksia. Hänellä on myös vatsassaan koteloitunut Mauser M1916 -pistooli, jonka hän epähuomiossa söi opiskeluvuosinaan. Kyseisellä pistoolilla Vanaja ampui vahingossa Volmari Kuulapäätä sarjassa *Lääkärit tulessa*. Samassa sarjassa Vanaja oli myös ainut sairaalan henkilökunnasta, joka ei saanut ebolaa. Tämä johtui hänen runsaasta jalkasienestä, jonka ansiosta myös muut paranivat. Vanajan jalkasienestä alettiin tehdä ebolaa parantavia lääketabletteja. Lisäksi hän poistatti kiveksensä eläinlääkäri Väinö Kärsäkkäällä, koska halusi laulaa kuoroharjoituksissa ylä-äänillä. Vanajalla on myös nimeltämainitsemattomia ruoansulatuselinten vaivoja.

Vanaja vaikuttaa käyttävän kaikissa sarjoissa samoja vaatteita: harmaat housut ja sukat, kellastunut paita, sekä virttynyt pikakiinnitteinen kravatti, jotka muiden hahmojen reaktioiden perusteella tuoksahtavat jo hieman vähemmän raikkailta. Vanaja hikoaa jatkuvasti, mitä ilmentävät hänen paitansa kainaloiden alla näkyvät isot märät läiskät, huurtuneet silmälasit ja hiestä märkänä kiiltävä kalju.

Vanajalla on kumppaninaan Risto-niminen posliinista tehty koira.
**Juho Oskari Arjanne** (vuoteen 1906 **Seger**, 15. elokuuta 1888 Mäntsälä – 3. lokakuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka työskenteli sosialidemokraattisen työväenliikkeen yhteydessä ja kuului sisällissodan aikana Suomen kansanvaltuuskuntaan.

Elämä
-----

Torppariperheestä lähtöisin ollut Arjanne kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909 ja suoritti oikeustutkinnon 1915. Hän työskenteli kaksi vuotta Väinö Tannerin lakitoimistossa, kunnes vuonna 1917 hän pääsi pikkuvirkamieheksi senaatin sosiaalitoimituskuntaan ja vuoden 1918 alussa sosiaalihallituksen sihteeriksi. Vallankumouksen alettua hänet kuitenkin koulutettuna miehenä kutsuttiin kansanvaltuuskunnan palvelukseen, aluksi kanslian ja lainvalmistelukunnan sihteeriksi. Kun kansanvaltuuskunnan sosiaaliasiain osasto perustettiin maaliskuun alussa 1918, Arjanne nimitettiin sen toiseksi valtuutetuksi. Arjanne katsoi olevansa punaisessa hallituksessa "ammattiministerinä", ja edusti vallankumouksen suhteen maltillista linjaa. Huhtikuussa Viipuriin evakuoituneen kansanvaltuuskunnan alkaessa jo hajota sen sisä-, ulko-, oikeus- ja valistusasiain osastot sekä prokuraattorinvirasto yhdistettiin yleisten asiain osastoksi, jonka johtoon Arjanne nimettiin. Virka alkoi kuitenkin olla enää lähinnä nimellinen.

Arjanne pakeni muun punaisen johdon mukana Venäjälle, mutta ei koskaan liittynyt Suomen Kommunistiseen Puolueeseen ja luopui jo vuonna 1921 myös Venäjän kommunistipuolueen jäsenyydestä, muttei uskaltanut vielä palata Suomeen. Hän työskenteli 1920-luvulla Petroskoissa Karjalan autonomisen neuvostotasavallan ulkomaankauppakonttorin johtajana (tasavalta myi NEP-kaudella merkittävästi puutavaraa länteen) ja vuodesta 1930 Kustannusliike Kirjan kääntäjänä. Suomalaisiin kohdistuneiden vainojen alkaessa hän pääsi viime hetkellä vuonna 1936 palaamaan Tukholman kautta Suomeen, jossa ilmoittautui vapaaehtoisesti poliisille. Osallistumisestaan vuoden 1918 vallankumoushallintoon hän sai Turun hovioikeudessa viisi vuotta ja neljä kuukautta kuritushuonetta, mutta presidentti armahti hänet ehdonalaiseen jo seuraavana syksynä. Vuosina 1937–1955 Arjanne työskenteli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton palveluksessa.

Oskari Arjanteen sisar oli Olga Manner, joka tunnetaan myös Kullervo Mannerin ensimmäisenä puolisona.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuva Arjanteen hautakivestä Silviisii.com. Viitattu 20.5.2012.
2. 1 2 3 4  Kirsi Keravuori: / Arjanne, Oskari (1888 - 1962) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  4.5.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Antje Möldner-Schmidt** (s. 13. kesäkuuta 1984 Potsdam-Babelsburg) on saksalainen yleisurheilija, joka kilpailee estejuoksussa. Hän voitti 3 000 metrin estejuoksussa Euroopan-mestaruuden Zürichissä 2014 ajalla 9.29,43 ja saavutti pronssia Helsingin EM-kilpailuissa 2012. Lisäksi Möldner-Schmidt on sijoittunut 3 000 metrin esteissä Lontoon olympialaisissa seitsemänneksi, Moskovan MM-kilpailuissa 2013 ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009 kahdeksanneksi. Hänen ennätyksensä 3 000 metrin estejuoksussa on 9.18,54, jonka hän juoksi Berliinin MM-kilpailuissa.

Möldner-Schmidt sijoittui vuonna 2005 Madridin EM-hallikilpailuissa kuudenneksi ja Erfurtin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa kolmanneksi 1 500 metrin juoksussa.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antje Möldner-Schmidt**.
* Antje Möldner-Schmidt Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
* Tilastopajan profiili (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Antje Möldner-Schmidt Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Keisuke Kinoshita
**Keisuke Kinoshita** (5. joulukuuta 1912 Hamamatsu – 30. joulukuuta 1998 Tokio) oli palkittu japanilainen elokuvaohjaaja. Hänen elokuvistaan *24 silmää* (Nijushi no hitomi, 1954) ja *Taiyo to bara* (1956) voittivat Golden Globe -palkinnon parhaasta ulkomaalaisesta elokuvasta.

Kinoshitan kotikaupungissa Hamamatsussa on hänen elämäntyötään esittelevä museo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Keisuke Kinoshita Memorial Museum *In Hamamatsu.com*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Keisuke Kinoshita Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Anto** on miehen etunimi. Se katsotaan yleensä lyhentymäksi kreikkalaisperäisestä nimestä *Antimos*, joka merkitsee *kukoistavaa* ja josta on käytössä myös latinalaistettu muoto *Antimus*, mutta mahdollisesti se saattaa olla myös Antonius-nimen lyhennetty muoto.

Suomessa nimi Anto on Digi- ja väestötietoviraston mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä hieman yli 400 henkilölle.

Antolla oli Suomessa vuosina 1929–1949 nimipäivä 27. huhtikuuta. Katolisessa pyhimyskalenterissa päivä on vuonna 302 marttyyrikuoleman kärsineen Nikomedian piispa Antimoksen muistopäivä. Aikaisemmin nimi Antimus oli esiintynyt samalla päivällä suomalaisissakin kalentereissa 1700-luvulta saakka. Ortodoksisessa kirkossa saman piispan muistopäivä on kuitenkin 3. syyskuuta. Nykyisin nimi Anto esiintyy vain ortodoksisessa kalenterissa, siinä kuitenkin kahteen kertaan: 3. syyskuuta mainitun piispan sekä 15. helmikuuta, Khios-saarella asuneen, vuonna 1960 kuolleen kreikkalaisen pyhittäjän muistoksi.

Tunnettuja Antoja
-----------------

* Anto Drobnjak (s. 1968), montenegrolainen jalkapalloilija
* Anto Eskola (1889–1968), Viron vapaussotaan osallistunut suomalainen kapteeni ja komppanianpäällikkö
* Anto Leikola (s. 1937), suomalainen luonnontieteilijä ja tieteenhistorioitsija
* Anto Raukas (1935–2021), virolainen geologi ja tiedejohtaja
* Anto Södermann (1880–1916), suomalainen toimittaja ja nuorsuomalainen poliitikko
* Anto Virtanen (s. 1938), suomalainen jääkiekkoilija

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Lempiäinen: *Suuri etunimikirja, 3. painos*, s. 256–257. WSOY, 2004. ISBN 951-0-29400-4.
2. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 3.9.2021.
3. 1 2  Kustaa Vilkuna: *Suuri nimipäiväkalenteri*, s. 120–121. Otava, 1969.
**Kuningas Herodes ja perunapula** on suomalainen television musikaalinen viihdeohjelma. Se kertoo kuvitteellisen tarinan neljästä veljeksestä. Veljekset asuivat kaukana pohjoisessa hallaisella tilallaan ja yrittivät saada elantonsa karusta maaperästä. Joulu oli tulossa, mutta perunat olivat jo lopussa. Oli lähdettävä kaupunkiin katsomaan, löytyisikö sieltä apua. Kaupungissa veljekset yrittävät tienata esittämällä Tiernapoikia erilaisille piireille, mutta epäonnistuvat surkeasti. Ohjelman käsikirjoitus on Jouni Lompolon ja musiikki Jaakko Salon. Laulujen tekstit ovat Saukin. Tanssit oli suunnitellut Hannele Keinänen. TV1:n Viihdetoimituksen tuottaman ohjelman ohjasi Erkki Pohjanheimo.

Kuningas Herodes ja perunapula esitettiin ensi kerran Yle TV1:ssä 21.12.1967

Esiintyjät
----------

* Jarkko Rantanen
* Erkki Liikanen (muusikko)
* Fredi
* Kai Lind
* Viktor Klimenko
* Kalle Juurela
* Maija Vikman
* Pirjo Latvala
* Irma Tapio
* Pirkko Liisa Lampela
* Pirkan Neidot
* Ann-Christine
* Helsingin poliisisoittokunta

Lähteet
-------

1. ↑  . Viitattu 12.10.2020.
2. ↑  Helsingin Sanomat 21.12.1967, tv-palsta
**Oskar Wilhelm Robert Paul Ludwig Hellmuth von Beneckendorff und von Hindenburg** (31. tammikuuta 1883 Königsberg – 12. helmikuuta 1960 Bad Harzburg) oli saksalainen kenraaliluutnantti. Hänen isänsä oli sotasankari ja Saksan valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburg ja hänen äitinsä oli filantrooppi Gertrud von Sperling.

Vuonna 1903 Oskar von Hindenburg seurasi isäänsä Preussin armeijaan, missä hän ei aluksi menestynyt, sillä häntä pidettiin "vähä-älyisenä". Kuitenkin kun hänen isästään tuli maineikas sotasankari Tannenbergin taistelun 1914 jälkeen, nuoremman Hindenburgin ura alkoi kehittyä, lähinnä hänen sukunimensä ansiosta. Hän yleni kapteeniksi ja sodan jälkeen *Reichswehrissä* majuriksi. Hänestä tuli isänsä adjutantti sen jälkeen, kun tämä valittiin valtakunnanpresidentiksi vuoden 1925 presidentinvaaleissa.

Von Hindenburg vastusti aluksi Adolf Hitleriä kuten isänsäkin, mutta tapasi tämän tammikuun lopulla 1933 ja ryhtyi kannattamaan hänen kansleriksi nimittämistään. Hän oli yhdessä mm. Franz von Papenin ja Otto Meissnerin kanssa mukana taivuttelemassa iäkästä isäänsä nimittämään Hitlerin kansleriksi Kurt von Schleicherin tilalle.

Von Hindenburgista tuli vuonna 1942 kenraaliluutnantti Wehrmachtin komentajareservissä. Sodan loppupuolella puna-armeijan edetessä hän pakeni Medingeniin, Ala-Saksiin. Sodan jälkeen hän asui pitkään Medingenissä ja toimi todistajana Franz von Papenia vastaan Nürnbergin oikeudenkäyntien aikana. Papen kuitenkin todettiin syyttömäksi. Von Hindenburg kuoli kylpylässä Bad Harzburgissa, Ala-Saksissa 12. helmikuuta 1960 kärsittyään jo aiemmin samana vuonna sydänvaivoista.

Von Hindenburg avioitui Margarete von Marenholtzin (1897–1988) kanssa vuonna 1921. He saivat neljä lasta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.

Lähteet
-------

* Noakes, Jeremy; Pridham, Geoffrey: *Nazism, 1919-1945: The rise to power, 1919-1934*. University of Exeter Press, 1994. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Otto Meissner *Jewish Virtual Library*. Viitattu 3.9.2020. (englanniksi)
2. ↑  Noakes & Pridham 1994, s. 118


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kaksiatomisen hapen (O2) antamista. O3-molekyyliä koskien katso Otsoniterapia.*
Happiliitäntä vuodeosaston seinässä**Happihoidossa** potilaalle annetaan hengitettäväksi lisähappea (O2). Ensihoitona happihoitoa voidaan antaa hypokseemiselle potilaalle, vaikkapa akuutin astman vuoksi sairaalaan joutuvalle potilaalle. Pitkäaikainen happihoito voi hyödyttää keuhkoahtaumatautia sairastavaa, hypoksemiasta kärsivää potilasta; hyödystä muille potilaille ei ole vahvaa tutkimusnäyttöä.

Pitkäaikainen happihoito
------------------------

Pitkäaikainen happihoito voidaan toteuttaa kotihappihoitona. Tällöin potilas saa kotiinsa happirikastimen tai kaasumaista tai nestemäistä happea happipullossa.

Lääkäri arvioi happihoidon aloittamisen hyötyä potilaalle. Seuraavassa esimerkkejä kriteereistä:

* potilas ei tupakoi ja on yhteistyökykyinen
* keuhkosairaus on pitkälle edennyt, FEV1-spirometria-arvo on alle 1,5 litraa, vaikea COPD
* hapen osapaine valtimoveressä alle 7,3 kPa

Muita happihoidon tarpeen määrittämisessä merkityksellisiä asioita ovat esimerkiksi korkea keuhkovaltimopaine, polysytemia, neuropsykologiset oireet joihin happihoito auttaa sekä sydänoireet joihin osasyynä on hypoksemia.

Katso myös
----------

* Ylipainehappihoito

Lähteet
-------

1. ↑  "Happihoito". Duodecimin näytönastekatsaus 20.8.2000
2. ↑  Koskela, Heikki O.: Pitkäaikainen happihoito: paljon toiveita, vähän näyttöjä.  *Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim*, 2009, 125. vsk, nro 11, s. 1177–1183.  Suomalainen Lääkäriseura Duodecim.
3. 1 2  Kotihappihoito mukana hengityssairaan arjessa (PDF) Hengitysliitto Heli ry.
4. 1 2  Katajisto, Milla: Happihoito keuhkoahtaumataudissa (PDF) *filha-fi-bin.directo.fi*. Viitattu 13.1.2010.
**Oskari Mikko (Mikko Oskari) Herttua** (23. huhtikuuta 1876 Ylistaro – 4. lokakuuta 1953 Seinäjoki) oli suomalainen toimitusjohtaja, talousneuvos ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.

Herttuan vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Herttua ja Anna Juliana Luoma. Hän kävi kansakoulun ja sen jälkeen kansanopiston 1897 ja maamieskoulun 1901. Herttua toimi maanviljelijänä Ylistarossa. Hän oli tilanhoitajana Ilmajoella 1902–1903, Suomen Ayrshire-yhdistyksen neuvojana Oulun läänin Pyhäjärvellä 1903–1904, Keski-Suomen maanviljelysseuran maatalousneuvojana 1904–1906, Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran maatalousneuvojana 1906–1908 sekä Keski-Pohjanmaan maanviljelysseuran sihteerinä ja maa- ja karjatalouskonsulenttina 1909–1917. Tämän jälkeen Herttua oli Osuusteurastamo Itikan johtajana Seinäjoella 1917–1923, Tornion teurastamon johtajana 1923–1925, Maakuntain-Osake-Pankin Seinäjoen konttorin johtajana 1925–1932 ja Alkoholiliikkeen Seinäjoen konttorin johtajana 1932–1942. Hän sai talousneuvoksen arvon 1946. 

Herttua oli kansanedustajana 1911–1914 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän kuului Seinäjoen kunnanvaltuustoon ja kauppalanvaltuustoon. Herttua oli muun muassa Keski-Pohjanmaan osuuskaupan hallintoneuvoston ja Seinäjoen osuuskaupan hallintoneuvoston puheenjohtajana ja Osuusteurastamo Itikan johtokunnan ja Etelä-Pohjanmaan maataloustuottajain liiton varapuheenjohtajana. 

Oskari Herttua oli naimisissa vuodesta 1907 Sanni Maria Hannukselan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Oskari Herttua *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1911–1914 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(43) | 
* Arajärvi
* Danielson-Kalmari
* Grönvall
* Hallsten
* Hanninen
* Herttua
* Honkajuuri
* Iipponen
* Ingman
* Junnila
* Kaakko-oja
* Kairamo
* Knuutila
* Koivisto
* Kärnä
* Laine
* Lallukka
* Lanne
* Listo
* Malmivaara
* Mannermaa
* Mynttinen
* Nevanlinna
* Paasikivi
* Peurakoski
* Pullinen
* Rannikko
* Rautapää
* Ripatti (1911–1912)
* Ruohtula
* Sipilä
* Sjöstedt-Jussila
* Torppa
* Tulikoura
* Typpö
* Vaarala
* Vuorinen (1912–1914)
* Warvikko
* Wilskman
* Wuorimaa
* I. Yrjö-Koskinen
* L. Yrjö-Koskinen
* S. Yrjö-Koskinen

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vaasan läänin pohjoisen vaalipiirin kansanedustajat 1911–1914 |
| --- |
|  |
| Kansanedustajat (10) | 
* Björk
* Bäck
* Grotenfelt
* Herttua
* Inborr
* Lahdensuo
* Malmivaara
* Storbjörk
* Tokoi
* Torppa

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |