recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Viljo Heinonen** (28. lokakuuta 1911 Turku – 25. elokuuta 1984 Hattula) oli suomalainen jalkapalloilija.

Laitahyökkääjänä pelannut "Pietro" Heinonen edusti urallaan Turun Palloseuraa 1931–1932, Turun Urheiluliittoa 1933–1937 ja Valkeakosken Hakaa 1938–1945. Hänen paras saavutuksensa oli SM-pronssi kaudella 1931. Kaikkiaan Heinonen pelasi viiden kauden aikana 43 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki neljä maalia.  Maajoukkueessa Heinonen pelasi vuosina 1940–1946 yhteensä kolme maaottelua.

Turussa syntynyt Heinonen tuli ylioppilaaksi vuonna 1933 Turun suomalaisesta lyseosta. Valkeakoskelle ja Yhtyneiden Paperitehtaiden palvelukseen hän muutti 1938. Aluksi hän työskenteli Tervasaaren laboratoriossa, mutta siirtyi vuonna 1940 vastaperustetun Valke Oy:n luujauhotehtaan esimieheksi. Oltuaan Valken liimatehtaan osastonhoitajana vuoteen 1958 Heinonen siirtyi Valken osto-osastolle, jossa työskenteli ostajana vuoteen 1976, jolloin hän siirtyi eläkkeelle ja muutti myöhemmin perheineen Hattulan Sattulaan.

Hakan pelaajavalmentaja Voitto Vuokko sai vuonna 1937 Yhtyneiden silloiselta konttoripäälliköltä Juuso Waldenilta tehtäväksi hankkia vahvistukseksi pari hyvää pelaajaa ja lopputulos oli, että Vuokon pelaajakaverit Turusta Viljo Wuorisalo ja Viljo Heinonen tulivat vuoden 1938 alusta Valkeakoskelle ja Hakaan. Aktiiviuransa päätettyään Heinonen toimi Hakan edustusjoukkueen huoltajana ja pallojaoston sihteerinä yhteen menoon 12 vuotta. Hän oli myös Yhtyneiden urheilulautakunnan pitkäaikainen jäsen. Heinonen kuului SPL:n Tampereen piirin piirihallitukseen. Ansioistaan urheilumiehenä hän sai ottaa vastaan monia tunnustuksia. Yksi oli niistä Hakan ansiomerkki. Heinonen kirjoitti pakinoita ja otteluselostuksia urheilun saralla sekä omalla nimellään että nimimerkeillä "Pietro" ja "pH" niin Valkeakosken Sanomiin kuin Helsingin Sanomiin. Kotipelien jälkeen hän saneli iltaisin puhelimessa jutut Helsingin Sanomiin 1960-luvulla. Talvi- ja jatkosodassa Heinonen palveli alikersanttina ja ylennettiin myöhemmin 1960-luvulla reservin kersantiksi. Heinonen on haudattu Hattulan uuden kirkon hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Muistokirjoitus, Viljo Heinonen kuollut, Valkeakosken Sanomat, 29.8.1984
2. 1 2  Päivästä päivään. 50-vuotiaita.  *Helsingin Sanomat*, 28.10.1961, nro 292, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.10.2022.
3. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 71. Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
4. ↑  Soininen, Heidi (toim.): *Jalkapallokirja 2008*. Suomen Palloliitto, 2008. ISSN-0787-7188.
5. ↑  Jari Klemola: Jalkapalloilu ja muu tehdasurheilu Yhtyneet Paperitehtaat Osakeyhtiössä 1924-1975, Itä-Suomen Yliopisto, 2016 *erepo.uef.fi*. Viitattu 6.6.2023.
6. ↑  Helsingin Sanomat, 1969, No 281, sivu 30, julkaistu 17.10.1969
**Viljo Kosonen** (7. elokuuta 1911 Viipuri – 2. joulukuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja toiminnanjohtaja.

Kosonen syntyi muurarin perheeseen. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin yhteiskoulusta vuonna 1930, opiskeli Työväen Akatemiassa vuosina 1932–1933 ja työskenteli sen jälkeen toimittajana *Kansan Voimassa* ja *Eteenpäin*-lehdessä sekä päätoimittajana *Pohjanmaan Kansassa*, *Kansan Työssä* ja *Kansan Voimassa*.

Kosonen valittiin Työväen Sivistysliiton järjestösihteeriksi vuonna 1944. Hänestä tuli Työväenopistojen Liiton sihteeri ja toiminnanjohtaja vuonna 1946. Kosonen toimitti Työväenopistojen Liiton opistolehteä ja oli vuodesta 1961 lähtien sen päätoimittaja. Hän työskenteli myös Työväen Akatemian opettajana. Työnsä ohessa Kosonen suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1957 ja sai samana vuonna maisterin arvon.

Kosonen liittyi Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen vuonna 1934. Hän kuului puolueen kasvatustoimikuntaan, Helsingin kunnallistoimikuntaan ja Helsingin Sosialidemokraattisen Työväenyhdistyksen johtokuntaan. Kosonen oli myös Suomen YK-liiton hallituksen ja Unescon neuvottelukunnan jäsen.

Teoksia
-------

* *Zachris Castrén: kansansivistäjä ajatustensa valossa*. T. I. Wuorenrinne ja Viljo Kosonen. Helsinki: Otava, 1950.
* *Liikunnan henkisistä ja kehollisista virikkeistä*. Helsinki: Työväen Urheiluliitto, 1953.
* *Intian ihmeitä oppimassa: matkani Intiassa, Burmassa ja Thaimaassa*. Helsinki: Otava, 1961.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 11.12.1965, s. 2.
2. 1 2 3 4  50-vuotiaita.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 7.8.1961, s. 4.
3. ↑  Kuolleita: Viljo Kosonen.  *Helsingin Sanomat*, 4.12.1965, s. 8.
*Tämä artikkeli käsittelee kitaristi ja laulaja Viljo Immosta. Professori ja rehtori Viljo Immosesta (1915–1970) on erillinen artikkeli.*

**Viljo Kalervo Immonen** (25. huhtikuuta 1919 Helsinki – 2. maaliskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen kitaristi ja laulaja (tenori). Hän aloitti uransa jazz- ja viihdemusiikin parissa mutta siirtyi myöhemmin kokonaan klassiseen kitaraan. Immonen opiskeli muun muassa legendaarisen espanjalaisen kitaristin Andrés Segovian johdolla ja teki ilmeisesti Suomen ensimmäisen sähkökitaralevytyksen 1940-luvulla. Immonen toimi myös itse kitaransoiton opettajana vuodesta 1940 lähtien ja laati lukuisia oppikirjoja.

Immosen ensimmäinen instrumentti oli viulu, jonka soittamisen hän aloitti yhdeksänvuotiaana. Vuonna 1936 Immonen sai ensimmäisen kitaransa ja lopetti samalla viulunsoiton. Samana syksynä hän sai opetusta venäläissyntyiseltä Ivan Putilinilta ja oli mukana perustamassa White Dandies -nimistä jazzyhtyettä. Vuosina 1942–1945 hän opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa opettajanaan Wäinö Sola ja sai myös yksityistunteja Olavi Nybergiltä. Samalla hän opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1947. Vuosina 1947–1952 hän kirjoitti musiikista *Suomen Sosialidemokraattiin* ja sen jälkeen avusti useita eri lehtiä.

Ensimmäisen klassisen kitarakonserttinsa Immonen piti vuonna 1949. Vuotta myöhemmin hän osallistui Andrés Segovian mestariluokalle.

Levytyksiä Immonen teki muun muassa Tauno Palon, Olavi Virran sekä Toivo Kärjen johtaman Rytmin Swing -yhtyeen kanssa. Hän esiintyi urallaan muusikkona myös muutamissa kotimaisissa elokuvissa.

Filmografia
-----------

* *Kuollut mies rakastuu* (1942)
* *Niin se on, poijaat!* (1942)
* *Katariina ja Munkkiniemen kreivi* (1943)
* *Kohtalo johtaa meitä* (1945)

Teoksia
-------

* *Kitarakoulu I* (1945)
* *Kitarakoulu II* (1945)
* *Kitarakirja I–III* (1968)
* *Kitaristin tie* (omaelämäkerta, 1968)
* *Kitara ja laulu* (1970)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Viljo Immonen Pomus. Viitattu 26.3.2015.
2. ↑  Viljo Immosen muistokirjoitus. *Helsingin Sanomat* 6.3.1979, s. 14. (Maksullinen lähde.)
3. 1 2  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 3*, s. 112–113. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04553-9
4. 1 2  Immonen, Viljo. *Dictionnaire de la musique finlandaise.* Viitattu 26.3.2015.
5. ↑  Viljo Immonen Elonetissä.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
***Oviraptor***  oli liitukaudella elänyt dinosaurussuku, josta tunnetaan kaksi lajia. Suvun ensimmäinen laji *O. mongoliensis* löydettiin Mongoliasta vuonna 1923 ja se on yksi kiistellyimmistä dinosauruksista. Laji lienee sukua lintujen esi-isille koska sen ruumiinrakenteessa ja elintavoissa oli monia yhtäläisyyksiä. Laji eli 85–75 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*Oviraptor* oli noin kahden metrin pituinen ja se lienee painanut korkeintaan 100 kiloa. Laji käveli pystyasennossa ja sen ruumiinmuoto muistuttaa muita petodinosauruksia. Niistä sen erottaa kuitenkin sen lyhyt ja korkea kallo, jossa on nokka ja sen kitalaessa pari piikkimäistä hammasta. Tämän lisäksi *Oviraptorin* pään päällä oli eräänlainen kypärä. Pään harjanne on voinut toimia viestinä lajitovereille esimerkiksi lisääntymisaikana, vaikka se tosin oli kummallakin sukupuolella. Kypärä on voinut toimia myös hengitysilman lämmittimenä, hajuaistin tehostajana tai aivojen viilentäjänä. Aivot olivat dinosauruksen aivoiksi isot, suurin piirtein nykyisen strutsin tai emun aivojen kokoiset. On epäilty, että sen ansiosta *Oviraptor* on voinut olla hyvin sosiaalinen. Suvun lajien eturaajat olivat taipuneet lintumaisesti sivuille levossa. Ranneluiden rakenne on antanut ymmärtää, että eturaajat olivat taipuisat. *Oviraptorilla* on voinut olla myös höyhenpeite.

Oviraptorin munia Mongoliasta Senckenberg-Museumissa, Frankfurt am Mainissa.

Elintavat
---------

Ensimmäinen *Oviraptor* löydettiin munapesän läheltä, jonka munien luultiin kuuluneen *Protoceratopsille*. Tästä sen päteltiin olleen rosvoamassa pesää, joten sen nimi tarkoittaakin ’munavarasta’. Myös sen nokan ja kitalaen hampaiden sanottiin sopivan munien rikkomiseen. Kuitenkin vuonna 1992 löydettiin pesä, jossa oli poikasia ja emo. Osoittautui, että pesä olikin sen oma, ja se vartioi tai hautoi pesää. Yksilö joutui hiekkamyrskyn tai mutavyöryn kouriin ja menehtyi pesälle. 

Oviraptorin on luultu myös syöneen nilviäisiä ja kotiloita. Joskus on myös ehdotettu, että se olisi syönyt hedelmiä ja juuria. Kuitenkin sen ruumiinrakenne antaa ymmärtää sen olleen saalistaja. Parhaana todisteena tälle pidetään Oviraptorin pesän läheltä löytynyttä *Velociraptorin* poikasen kalloa. Löytö voi merkitä sitä, että *Oviraptorit* myös ruokkivat poikasiaan.

Mongoliasta löydetyt, lähes täydellisinä säilyneet kaksi *Oviraptoria*, jotka ovat saaneet lempinimet *Romeo* ja *Julia*, ovat löytyneet kietoutuneena toisiinsa. Ne mahdollisesti tappelivat yhdessä tai olivat saalistuspari tai pariskunta.

Lähteet
-------

* Monster World, Muinaishirviöt kortti 8. Mestaruuskustannus Oy.

### Viitteet

1. ↑  Oviraptor *Natural History Museum*. Viitattu 30.4.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131070
* Wikispecies: Oviraptor
* Fossilworks: 38559
* GBIF: 4822789

 |

 |
**Viljo Asser Karhu** (3. maaliskuuta 1912 Muolaa – 3. syyskuuta 1983) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja.

Ura
---

Karhu opiskeli laulua Olavi Rapelin ja Boris Levitzkyn johdolla sekä lausuntaa Siiri Franssilan johdolla. Hän kävi Viipurin Kaupunginteatterin teatterikoulun 1933–1935. Karhu aloitti näyttelijän uransa Viipurin Kaupunginteatterin harjoittelijana, minkä jälkeen hänellä oli lukuisia näyttelijänkiinnityksiä itäisen ja kaakkoisen Suomen teattereihin. Vuodesta 1944 alkaen Karhu toimi useiden teatterien johtajana, pisimpään Lohjan Työväen Teatterissa 1951–1959 ja Kuusankosken Teatterissa 1965 alkaen. Karhun teatteriohjaajan ura limittyi johtajan uraan, hän ohjasi muun muassa Lahden Kaupunginteatterissa 1946–1947.

Karhun rooleja olivat muun muassa Armand (*Kamelianainen*), ministeri (*Ministerin rakastettu*), Topias (*Nummisuutarit*), Töyry (*Täällä Pohjantähden alla I*) ja Lilo-Taro (*Havaijin kukka*). Karhu näytteli sivurooleja muutamissa televisiotuotannoissa, viimeisen kerran minisarjassa *Kukkivat roudan maat* (1981).

Lohjalla asuessaan Karhu toimi myös *Uusmaan Kunnallislehden* vt. päätoimittajana.

Perhe
-----

Karhu avioitui näyttelijä Tuulikki Kaipiaisen kanssa 1938. Pariskunnalle syntyi neljä lasta vuosina 1939–1947.

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.
* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Teatterin maailma 1965, s. 208
2. ↑  Viljo Asser Karhu *BillionGraves*. Viitattu 29.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Teatterin maailma 1950, s. 174
4. ↑  Viljo Karhu Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
5. ↑  Kaarna, Väinö : Winter, Kaarina (toim.): *Suomen sanomalehdistön bibliografia 1771–1963*, s. 82. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1963. Teoksen verkkoversio (PDF).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Trois-Pistoles** on noin 3 500 asukkaan historiallinen kylä Québecin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Saint Lawrencen estuaarin etelärannalla Rivière-du-Loupin ja Rimouskin välillä, noin 250 kilometrin päässä Québecin kaupungista koilliseen. Kerrotaan, että kylä on saanut erikoisen nimensä (’kolme pistolea’) kolmen kultapistolen arvoisesta hopeapikarista, jonka merimiehet aikoinaan hukkasivat jokeen sen lähistöllä.

Jo ennen Giovanni Caboton 1400-luvun lopussa tekemiä tutkimusmatkoja seudulla vieraili baskikalastajia ja -valaanpyytäjiä, joiden käyttämien valaanrasvauunien jäännöksiä on löydetty Ile-aux-Basquesista kylän edustalta. Vuonna 1687 Trois-Pistolesin kartanonherraksi nimettiin ranskalainen uudisasukas Charles Denys de Vitré, joka luovutti sen maat kymmenen vuotta myöhemmin Jean Rioux’lle vastineeksi Île d’Orléansista. Asukkaat saivat pitkään elantonsa maa- ja metsätaloudesta, mutta nykyään tärkeimpiä elinkeinoja ovat palvelut sekä matkailu. Kesällä kylästä on lauttayhteys Saint Lawrencen pohjoisrannalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Community Profiles from the 2006 Census Statistics Canada.  Arkistoitu 24.8.2020. Viitattu 30.11.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Lechasseur, Antonio: Trois-Pistoles *The Canadian Encyclopedia*. Historica-Dominion. Viitattu 30.11.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Lunn, A. Jean E.: Denys de Vitré, Charles *Dictionary of Canadian Biography Online*. University of Toronto. Viitattu 30.11.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trois-Pistoles** Wikimedia Commonsissa

* Ville de Trois-Pistoles
Exner vuonna 1915
**Franz Serafin Exner** (24. maaliskuuta 1849 Wien – 15. marraskuuta 1926 Wien) oli itävaltalainen fyysikko.

Franz Serafin Exner syntyi nuorimpana viidestä sisaruksesta tunnettuun akateemiseen perheeseen. Hänen vanhemmat sisaruksensa olivat Adolf Exner, Karl Exner, Sigmund Exner ja Marie von Frisch. Exnerin isä Franz Serafin Exner oli tunnettu filosofian professori ja pedagogi.

Exner aloitti opintonsa Wienin yliopistossa vuonna 1867 ja suoritti tohtorintutkintonsa Zürichin yliopistossa August Kundtin alaisuudessa. Täällä hän tutustui Wilhelm Röntgeniin. Toinen hänen opettajansa oli Viktor von Lang, joka toimi fysiikan professorina Wienin yliopistossa vuodesta 1866.

Exnerin tunnettuja oppilaita olivat muun muassa Egon Schweidler ja tuleva fysiikan nobelisti Erwin Schrödinger.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol 1*, s. 275. hakusana: *Exner Franz Serafin*. Wien: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften. Teoksen verkkoversio (pdf). (saksaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Franz Serafin Exner (Physiker) 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Puolitettu ja kokonainen sitruuna.
Luomusitruunoita.
**Sitruuna** on sitruunan (*Citrus limon*) hedelmä. Kasvitieteessä se määritellään marjaksi, koska se on pehmeäkuorinen, mehevä hedelmä. Muiden sitrushedelmien tavoin sitruuna on jakautunut useampaan lohkoon.

Käyttö
------

Sitruunasta käytetään tavallisimmin siitä puristettu mehu, mutta myös hedelmälihaa ja kuoria käytetään mm. ruoanlaitossa ja juomasekoituksissa. Sitruunaa syödään harvoin sellaisenaan, sillä sen kirpeä maku ei miellytä kovin monia. Sitruunamehusta on noin 5 % sitruunahappoa, joka antaa sille kirpeän maun.

Suolan käyttöä ruoassa voi vähentää korvaamalla sen sitruunalla.

Säilytys
--------

Sitruuna säilyy hyvin huoneenlämmössäkin, mutta parhaiten viileässä +10–+14 asteessa. Pitkään huoneenlämmössä säilytetyn sitruunan kuori voi kuivua. Sitruuna on herkkä etyleenille. Kaupasta ostettu sitruuna kannattaa pestä ennen käyttöä.

Ravintoarvot ja terveysvaikutukset
----------------------------------

Ravintoarvot sataa grammaa kohden:

* energiaa 150 kJ
* hiilihydraattia 2,2 g
* rasvaa 1,1 g
* proteiinia 0,6 g

Sitruunoissa on paljon C-vitamiinia, antioksidantteja, fytokemikaaleja, kaliumia ja kohtalaisesti myös folaattia ja kalsiumia. Sitruunat ovat myös jonkin verran diureettisia eli niiden nauttiminen poistaa nesteitä kehosta minkä vuoksi sitruunamehua käytetään elimistön puhdistamiseen. Sitruunoilla on myös antibakteerisia ominaisuuksia eli ne tuhoavat vapaita radikaaleja. Sitruunassa oleva sitruunahappo vähentää kalsiumin tuotantoa ja ehkäisee siksi munuaiskiviä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sitruuna *martat.fi*. Viitattu 6.12.2020.
2. ↑  Sitruuna kuorittu *Fineli.fi*. Kansanterveyslaitos. Viitattu 19. helmikuuta 2008. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Elintarvike – Fineli *fineli.fi*. Viitattu 24.12.2018.
4. ↑  Juo aamuisin sitruunavettä – 10 hyötyä *Askel Terveyteen*.  8.6.2015. Viitattu 24.12.2018.
5. ↑  Hyödynnä sitruunoita näillä 11 tavalla *Askel Terveyteen*.  17.3.2018. Viitattu 24.12.2018.
6. ↑  Tiesitkö tämän sitruunasta? *rd.fi*. Viitattu 6.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sitruuna (hedelmä)** Wikimedia Commonsissa
**Viljo (William) Ferdinand Huttunen** (4. tammikuuta 1887 Toksova, Inkerinmaa – 6. lokakuuta 1951) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän oli aktiivisesti mukana suomalaisten työväennäyttämöiden toiminnassa 1910-luvulta aina 1940-luvulle. Huttusella oli lukuisia sivuosia elokuvissa 1940-luvulla, mukaan luettuina roolit Suomisen perheestä kertovissa teoksissa.

Elämä ja ura
------------

Viljo Huttusen vanhemmat olivat puuseppä Lauri Johan Huttunen ja Gustava Blom. Hän suoritti kansakoulun Inkerinmaalla, jatkoi opiskelujaan Viipurissa ja edelleen Suomalaisen Maaseututeatterin oppilaskoulussa 1910–1911. Huttunen työskenteli kolme vuotta harrastelijanäyttelijänä ennen ammattilaisuraansa, joka alkoi Iivari Paateron kiertueessa vuonna 1910. Hän toimi useiden työväennäyttämöiden johtajana, järjestäjänä ja näyttelijänä 1910–1940-luvuilla, mukaan luettuina näyttelijäkiinnitys Tampereen Työväen Teatteriin 1920–1922 ja Viipurin Työväen Teatteriin 1922–1923 sekä johtajuudet Kuopion Työväenteatterissa 1935–1936, Rauman Kansannäyttämöllä 1936–1938 ja Kuusankosken Kansannäyttämöllä 1938–1939. Lisäksi Huttunen oli mukana useilla kiertueilla.

Huttusen näytteli muun muassa Eskon ja Topiaan osat Aleksis Kiven näytelmässä *Nummisuutarit* sekä Juhanin, Simeonin ja Aapon osat Kiven *Seitsemässä veljeksessä*. Hänen roolejaan olivat niin ikään Tolari kansannäytelmässä *Tukkijoella* ja *Daniel Hjortin* nimiosa.

Huttunen teki sivurooleja viidessä elokuvassa 1940-luvulla; lisäksi hänellä oli kreditoimaton rooli neljässä elokuvassa, kuten Valentin Vaalan draamassa *Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä*.

Viljo Huttusen aviopuoliso oli Ester Aleksandra Hamara 1920–1943.

Filmografia
-----------

* Suomisen taiteilijat (1943)
* Ballaadi (1944)
* Hiipivä vaara (1944)
* Suomisen Olli rakastuu (1944)
* Kolmastoista koputus (1945)

Lähteet ja viitteet
-------------------

* Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, Kustannusliike Opas, Viipuri 1930
* Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat, toim. Veistäjä, Verneri, Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 1950

1. ↑  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 91 ja 92
2. 1 2 3  Teatterin maailma 1950, s. 162
3. ↑  Elonet - Huttunen, Viljo


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee norjalaista yhtyettä. Troll on myös ruotsalainen yhtye.*
**Troll** on norjalainen black metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1992, kun 14-vuotias Stian Arnesen (Nagash) alkoi tehdä musiikkia ystäviensä Glaurungin ja Fafnirin kanssa. He kuitenkin lähtivät pian projektista, jolloin Nagash jatkoi Troll-projektia soolona ja julkaisi EP:n *Trollstorm over Nidingjuv* vuonna 1995 ja *Drep de kristne* 1996. Drep de kristne -levyssä (suomeksi Tappakaa kristityt) on voimakkaasti kristillisen uskonnon vastaiset sanoitukset.

Drep de kristnen jälkeen Nagash keskittyi enemmän tärkeämpiin yhtyeisiinsä Dimmu Borgiriin ja Covenantiin. Tämän takia Troll ei ollut aktiivisena ennen vuotta 2000, jolloin Fafnir liittyi uudestaan bändiin. Yhtyeeseen liittyi myös uusia jäseniä. Nagashin huolehtiessa sekä kitaroista ja syntikoista Troll julkaisi vuonna 2000 levyn *The Last Predators* ja 2001 levyn *Universal*.

Vuonna 2008 Nagash kokosi uuden kokoonpanon yhtyeelleen ja aloitti uuden levyn levyttämisen vuoden 2009 tammikuussa. Tammikuussa 2010 Troll julkaisi uuden levyn *Neo-Satanic Supremacy*, joka oli tyyliltään sinfonista black metallia.

Nykyiset jäsenet
----------------

* Stian Arnesen (Lex Icon), kitarat/laulu (aikaisemmin kaikki soittimet ja laulu): 1992-
* Ygg, rummut/laulu: 2007-
* Tlaloc, kitarat/laulu: 2008-
* Vold, basso/laulu: 2007-
* Exilis, kosketinsoittimet: 2008-

### Muut jäsenet levyillä The Last Predators ja Universal

* Amund Svensson (Blackheart/Psy Coma) - Syntikat, ohjelmointi
* Hellhammer - rummut
* Ursus Major - basso

### Aikaisemmat jäsenet

* Glaurung (1992)
* Sinister Minister Twice (aikaisemmin Fafnir), laulu ja sanoitukset: 1992, 2000

### Tuotanto

* Trollstorm over Nidingjuv - 1995 (Head not Found)
* Drep de kristne - 1996 (Damnation Records, myöhemmin Head not Found)
* The Last Predators - 2000 (Head not Found)
* Universal - 2001 (Head not Found)
* Neo-Satanic Supremacy - 2010 (Napalm Records)
* Tilbake Til Trollberg - 2020
*Tämä artikkeli käsittelee itävaltalaista filosofia. Hänen poikansa oli Franz Serafin Exner (fyysikko).*
Josef Kriehuberin litokrafia Exneristä, 1831
Rintakuva Wienin yliopistossa, veistäjä Carl Kundmann (1893)
**Franz Serafin Exner** (28. elokuuta 1802, Wien – 21. kesäkuuta 1853 Padova) oli itävaltalainen filosofi.

Exner suoritti tohtorintutkintonsa vuonna 1827 Wienissä. Hän piti hallussaan vuosina 1831–1848 filosofian professorin oppituolia Prahan yliopistossa. Vuodesta 1848 hän toimi Wienissä itävallan opetusministeriössä ja oli tärkeä maansa yliopistolaitoksen opetuksen uudistaja.

Hänen samanniminen poikansa Franz Serafin Exner (1849–1926) oli itävaltalainen fyysikko. Sukuun kuului myös useita muita tieteilijöitä. Exnerin tytär Marie von Frisch oli Nobel-palkitun eläintieteilijä Karl von Frischin äiti.

Exnerin eräs oppilas oli fyysikko Joseph Loschmidt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol 1*, s. 275–276. hakusana: *Exner Franz Serafin*. Wien: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften. Teoksen verkkoversio (pdf). (saksaksi)
2. ↑  Bader, Alfred Bader ja Parker, Leonard: Biography of Josef Loschmidt: Josef Loschmidt, Physicist and Chemist *loschmidt.chemi.muni.cz*. Viitattu 19.10.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Sykloidi (yleisemmin trokoidi) vierivän ympyrän piirtämänä
**Trokoidi** on käyrä, jonka Gilles de Roberval kehitti. Se on suoraa *L* pitkin vierivän ympyrän säteen keskelle kiinnitetyn pisteen liikerata. Siinä ympyrän keskipiste *C* on yhdensuuntainen suoran *L* kanssa.*selvennä*

Se on polkupyörän pinnaan kiinnitetyn heijastimen liikerata.

Trokoidin (x-akselin suuntaisen) parametriesitys on:

{\displaystyle x=r\theta -a\sin(\theta )\,}
{\displaystyle y=r-a\cos(\theta )\,}
Jossa *θ* tarkoittaa vierivän ympyrän kulmaa, *r* on vierivän kehän säde ja *a* on piirtävän pisteen etäisyys vierivän kehän keskipisteestä.

Sykloidi on trokoidin erikoistapaus, jossa {\displaystyle r=a} (alla ylin tilanne). Muita trokoideja saadaan, kun {\displaystyle r>a} (keskimmäinen tilanne) ja {\displaystyle r<a} (alin tilanne).

Kolmenlaisia trokoideja. Ylinnä: r = a, keskellä: r > a ja alinna: r < aKolmenlaisia trokoideja. Ylinnä: r = a, keskellä: r > a ja alinna: r < a
Hypotrokoidi on isomman ympyrän sisällä vierivän ympyrän piirtämä käyrä.

Katso myös
----------

* Epitrokoidi
* Hypotrokoidi
* Sykloidi
* Episykloidi
* Hyposykloidi
* Spirografi

Aiheesta muualla
----------------

* MathWorld: Trochoid (englanniksi)
**Rachel Ann George** (aik. Dennison, o.s. Parton; 31. elokuuta 1959 Franklin, Tennessee) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. 1980- ja 1990-luvuilla aktiiviuransa tehnyt Dennison tunnetaan myös Dolly Partonin nuorimpana siskona.

Elämä ja ura
------------

Rachel Parton Dennison on nuorin kahdentoista lapsen katraasta. Hänen vanhempansa olivat Avie Lee Caroline (o.s. Owens; 1923–2003) ja Robert Lee Parton Sr. (1921–2000). Rachel Partonin ensimmäisen puolison sukunimi on Dennison ja toisen George. Dolly Partonin ohella hänen tunnettuja sisaruksiaan ovat Randy Parton ja Stella Parton.

Rachel Dennison näytteli vuosina 1982–1988 televisiosarjassa *9 to 5* sihteeri Doralee Rhodesin roolin. Sarja perustuu saman nimiseen elokuvaan, jossa Dolly Parton tekee pääroolin, ja se kuvattiin studioyleisön edessä. Viimeisen kerran Dennison näytteli 1999 sarjan *Bravo Profiles* jaksossa "Dolly Parton: Diamond in a Rhinestone World".

Rachel Dennisonin studioalbumi *Light Up The Night* julkaistiin 1984.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rachel Ann Parton *Smokykin.com*. Viitattu 3.3.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Rachel Dennison Internet Movie Databasessa. (englanniksi) Rachel Dennison IMDb:ssä. Viitattu 3.3.2021.
3. ↑  Rachel Dennison – Light Up The Night *Discogs.com*. Discogs. Viitattu 3.3.2021. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Rachel Dennison 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Lauklampi** on kalliometsän ympäröimä järvi Koikkalassa Lohjan itäosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 4,6 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on kaksitoista kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Lauklammen kaakkois–luoteissuuntainen pituus on 300 metriä. Järvi on saareton ja siihen virtaa vettä pohjoispuolisilta pelloilta, selvää luusuaa ei ole. Lauklammen eteläpuolella sijaitsee Lehmijärvi, lännessä ja pohjoisessa on Hiidenvesi. Vihdin Nummela sijaitsee kuutisen kilometriä Lauklammesta itään. Lauklammen itäpuolella kohoaa Laukmäki (90 metriä mpy).

Lauklampi on luokiteltu reheväksi.

Lauklampi (23.035.1.002) kuuluu Heinälammen valuma-alueeseen (23.035), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen alueella (23). Toinen jakovaihe on Hiidenveden alue (23.03). Heinälammen alueen vakavedet ovat Lauklammen lisäksi Iso Myllylampi, Vähä Myllylampi ja Ahvenlampi.

Läntisellä Uudellamaalla on kolme Lauklampea: Lohjalla on Koikkalan Lauklammen lisäksi Puujärven Lauklampi ja Siuntion pohjoisosassa on Lauklampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lauklampi, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 6.5.2021.
3. 1 2 3  Lauklampi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 6.5.2021.
4. ↑  Lauklampi. Järviwiki. Viitattu 6.5.2021.
5. ↑  Heinälammen valuma-alue (23.035). Järviwiki. Viitattu 6.5.2021.
**Nitriai** (monikko, m.kreik. Νιτρίαι, lat. *Nitriae, Nitrariae*) on antiikin aikainen nimitys soodajärvien alueelle ja aavikolle (**Nitrian/Nitriain aavikko**), joka sijaitsee Niilin suiston länsipuolella Egyptissä. Varsinaisia soodajärviä alueella oli antiikin aikana kuusi. Nykyisin varsinainen järvialue ja syvänne tunnetaan nimellä Wadi El Natrun. Nitriain aavikko käsitti koko alueen suunnilleen Aleksandrian ja Memfiin (nykyisen Kairon) välillä.

Historia
--------

Nitriain alue mainitaan joskus omana nomoksenaan nimellä *Nitriotes* (Νιτριώτης/Νιτριῶτις νόμος, *Nitriōtēs/Nitriōtis nomos*). Tällöin se korvasi Ala-Egyptin 3. nomoksen, joka tunnetaan yleensä nimellä Libya tai Gynaikopolites, tai oli erotettu siitä, mutta ei kuulunut Egyptin vakiintuneiden nomosten joukkoon. Alueen asukkaista käytettiin etnonyymejä *Nitritēs* (Νιτρίτης) ja *Nitriōtēs* (Νιτριώτης).

Varhaisina kristillisinä vuosisatoina aavikko tunnettiin luostariyhdyskunnistaan ja koptilaisen munkkilaisuuden keskuksena. Sen syntyyn vaikuttivat erakkomunkkilaisuuden suosio sekä myös kristittyjen vainot, joiden seurauksena kristittyjä vetäytyi erämaahan. Alue kukoisti erityisesti 300–600-luvuilla, jolloin siellä oli parhaimmillaan satoja luostareita. Alue taantui Egyptin muslimivalloituksen vuonna 641 myötä.

Aavikolla oli kolme laajempaa luostariyhdyskuntaa:

* Kellia
* Nitria
* Sketis (Skiathis) eli Skiitta

Alueen munkkeja on kutsuttu erämaaisiksi. Heidän opetuksiaan on koottu teokseen *Gerontikon*. Alueen luostarielämä on elpynyt jonkin verran 1960-luvulta lähtien.

Lähteet
-------

1. ↑  Strabon: *Geografika* 17..803; Sozomenos: *Kirkkohistoria* (*H. E.*) 6.31; Sokrates: *Kirkkohistoria* (*H. E.*) 4.23; Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika* sub voce Νιτριῶται, Klaudios Ptolemaios: *Geografia* 4.5.25; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 31.10.16.
2. 1 2 3  Smith, William: "Nitriae", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Nitrian Desert *Oxford Reference*. Viitattu 19.10.2020.
4. 1 2  Cross, F. L. & Livingstone, E. A.: Nitrian Desert *The Oxford Dictionary of the Christian Church*. Viitattu 19.10.2020.
5. ↑  Nitriotes *Trismegistos*. Viitattu 19.10.2020.
6. 1 2  Bagnall, Roger S. & Rathbone, Dominic: *Egypt from Alexander to the Early Christians: An Archaeological and Historical Guide*. J. Paul Getty Museum. Getty Publications, 2004. ISBN 0892367962. Teoksen verkkoversio.
7. ↑  Cross, Frank Leslie & Livingstone, Elizabeth A.: *The Oxford Dictionary of the Christian Church*, s. 420. Oxford University Press, 2005. ISBN 9780192802903. Teoksen verkkoversio.
**El Meniaa** (arab. المنيعة‎, *Al-Manī‘a*, aikaisemmin *El-Goléa*, arab. القليعة‎, *Al-Qulī‘a*) on kunta sekä El Meniaan maakunnan ja piirikunnan keskus Algeriassa. Se sijaitsee Läntisen Ison Ergin itäreunalla noin 880 kilometriä Algerista etelään. Kunnassa on 40 200 asukasta (vuonna 2008, väestönlaskenta). 

Keidaskaupunki on muodostunut zenata-berberien keskiajalla perustaman ja tuaregien myöhemmin valloittaman linnoituksen eli *ksarin* ympärille. Sen kautta kulki kauppareitti Mzabista Touatiin ja Tidikeltiin. 1600-luvulla El-Goléa kuului Ouarglan sulttaanin alaisuuteen. Ranskalaiset perustivat sinne varuskunnan vuonna 1891.

Kukkulalla sijaitseva linnoitus on nykyään autiona. Sen alapuolella ovat vanha kaupunki ja nykyaikainen kaupunginosa. Asukkaista noin puolet on haratineja ja loput Mzabista tulleita kauppiaita tai paikoilleen asettuneita paimentolaisia. Aikaisemmin El-Goléassa asui myös juutalaisia.

El Meniaasta on maantieyhteydet Adrariin, Ghardaïaan, In Salahiin ja Timimouniin. Kaupungissa on lentokenttä. Keitaalla viljellään taateleita, hedelmiä, viljaa, papuja ja muita vihanneksia. Nähtävyyksiin kuuluvat raunioitunut *ksar* ja pieni museo sekä vuonna 1938 vihitty Saharan ensimmäinen kirkko. Sen vieressä on Charles de Foucauldin hauta.

Lähteet
-------

1. ↑  El-Meniaa *Larousse*. Viitattu 27.1.2022.
2. 1 2 3 4  *Lonely Planet Algeria*, s. 171–172. Footscray–Oakland–London: Lonely Planet, 2007.
3. ↑  Population résidente des ménages ordinaires et collectifs (MOC) selon la commune de résidence et le sexe et le taux d’accroissement (1998-2008) *Office National des Statistiques*. Viitattu 26.1.2022.
4. 1 2 3 4  *The Encyclopedia of Islam. New edition, volume V*, s. 361–362. Leiden: E. J. Brill, 1986. ISBN 90-04-07819-3.
5. 1 2 3  *Le petit futé Sahara 2011–2012*, s. 339–340. Paris: Nouvelles éditions de l’université, 2011. ISBN 978-2-7469-3119-0.
**Fassuta** on pääasiassa arabikristittyjen asuttama kylä Israelissa Pohjoisella hallintoalueella lähellä Libanonin rajaa. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 149.

Maantiede
---------

Vuonna 1907 rakennettu kirkko.
Fassuta sijaitsee Israelin pohjoisosassa Ylä-Galilean alueella noin viiden kilometrin päässä Ma'alot-Tarshihasta koilliseen. Libanonin raja ja UNIFIL:n sininen linja sijaitsevat noin 3,5 kilometriä kylästä pohjoiseen.

Historia
--------

Elian patsas.
Nykyinen Fassuta on joskus yhdistetty historialliseen Milfshataan, jonne Harimin pappissuvun sanotaan muuttaneen Jerusalemin toisen temppelin tuhoutumisen jälkeen. Arkeologisissa tutkimuksissa paikalta on löydetty esimerkiksi muinaisia hautoja, vesisäiliöitä ja rakennusten jäänteitä. Aluetta hallitsivat sittemmin historian kuluessa esimerkiksi roomalaiset, ristiretkeläiset ja osmanit. Monet kylän nykyisistä asukkaista polveutuvat paikalle noin 500 vuotta sitten Syyrian ja Libanonin alueelta tulleista siirtolaisista. Paikallisen perimätiedon mukaan kylän ensimmäinen asukas oli muuan kreikkalainen sotilas.

Fassuta liitettiin Israeliin Israelin itsenäisyyssodanaikana vuonna 1948. Kylän asukkaat pakenivat ensin kodeistaan, mutta he saattoivat palata viikkoa myöhemmin takaisin. Toisin kävi esimerkiksi viereisen Kafr Bir’amin muslimiasukkaiden, joiden ei sallittu palata.

Talous
------

Fassutan asukkaat olivat alun perin maanviljelijöitä, ja lähiseudulla kasvatettiin esimerkiksi tupakkaa. Kylän asukkaat ovat käyneet töissä suuremmissa kaupungeissa. Vuodesta 2013 kylässä on järjestetty joulujuhlallisuuksia, joita seuraamaan on saapunut tuhansia matkailijoita. Israelin arabien asuttamista kylistä Fassuta on yksi suurituloisimmista.

Väestö
------

Fassutan asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 149. Vuonna 2002 asukkaita oli 2 860. Lähes kaikki kylän asukkaat ovat arabikristittyjä, ja he kuuluvat melkiittiläiseen kirkkoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 06 Dr-Feu*, s. 719. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. 1 2 3  Federicio Maccini: Galilee village awaits Christmas influx, unfazed by Hezbollah tunnels nearby *Times of Israel*.  24.12.2018. Viitattu 6.10.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Yvette J. Deane: Israel's very own Christmass village *The Jerusalem Post*.  15.1.2018. Viitattu 6.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) ([vanhentunut linkki]) *cbs.gov.il*. Central Bureau of Statistics. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
**Tääkeli** (myös *Tääkkeli*, ven. Тя́глино, *Tjaglino*, ruots. *Deglina*) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Voiskovitsan kunnassa Venäjällä. Asukkaita kylässä on noin 150 henkeä.

Tääkeli mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500 nimellä Djagilino (ven. Дягилино). Se oli tuolloin samannimisen Kaprion lääniin kuuluneen pogostan keskus. Kylä on saanut nimensä venäläisestä henkilönimestä, jonka taustalla on joko sana дягиль "väinönputki" tai pohjoisvenäläinen adjektiivi дяглый "vahva, työteliäs".

Ruotsin vallattua Inkerin 1600-luvun alussa seudulle muutti suomalaisia uudisasukkaita, ja viimeistään 1640-luvulla perustettiin Tääkelin luterilainen seurakunta. Vuonna 1731 Tääkelin kirkko siirrettiin Spankkovan kylään, josta seurakunta sai uuden nimensä.

Peter von Köppenin mukaan kylässä asui ortodoksisia inkerikkoja ja luterilaisia inkerinsuomalaisia. Inkerin seurakuntaluettelossa kylä mainitaan suomalaisena.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 244. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. ↑
3. ↑  Slovar russkih familii (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Luther, Georg. *Herdaminne för Ingermanland II: De finska och svenska församlingarna och deras prästerskap 1704–1940*. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, 2000.
Aladinin rakennuttama Tanelinkulma Haminassa
Aladin-suvun hautakappeli Haminan ortodoksisella hautausmaalla
**Konstantin Aladin vanhempi** (1833 – 26. marraskuuta 1896 Tšernigov, Venäjä) oli suomenvenäläinen Haminassa vaikuttanut kauppias, teollisuudenharjoittaja, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.
Jaroslavlin kuvernementistä Volgan yläjuoksun varrelta kotoisin ollut Aladin muutti Haminaan Venäjältä 14-vuotiaana vuonna 1848 ryhtyen kauppias Vasiljevin apulaiseksi. Hän aloitti itsenäiset liiketoimet 19-vuotiaana ja hänellä oli aluksi kauppa Haminan raatihuoneen alakerrassa. Hän osti sitten Raatihuoneen torin varrelta oman talon ja pian Aladin oli Haminan alueen johtava tukkukauppias. Aladin sai porvarioikeudet vuonna 1868.

Aladin omisti Haminan seudulla myös Tervasaaren sahan ja Metsäkylän sahan sekä Meltin viinatehtaan ja oluttehtaan. Hänellä oli myös purjelaivoja omistuksessaan. Aladin omisti lisäksi metsää ja maatiloja muun muassa Harjun, Marlebäckin ja Poitsilan kartanot. Vuonna 1889 hän rakennutti Haminaan asuintalokseen nykyisin Tanelinkulman nimellä tunnetun uusrenessanssityylisen puutalon. Kauppaneuvoksen arvon Aladin sai vuonna 1894. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin ollessaan matkalla Etelä-Venäjälle.

Aladin oli naimisissa Anna Pimenowin kanssa. Heidän poikansa oli kauppaneuvos Konstantin Aladin nuorempi joka jatkoi isänsä liikettä Haminassa. Aladin on haudattu Haminan ortodoksisen seurakunnan hautausmaalla Pampyölissä sijaitsevaan Aladin-suvun hautakappeliin. Vuonna 1898 valmistuneen kappelin suunnitteli arkkitehti K. A. Wrede ja se on Suomen suurin yksityinen ortodoksinen hautakappeli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  ‎Etelä-Poitsilan Asukasyhdistys ry‎ : Poltsilan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Kuollut (uutinen Aladinin kuolemasta).  *Kotkan Sanomat*, 01.12.1896, nro 94, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.10.2017.
3. ↑  Kymenlaakson kirkot : Haminan hautausmaakirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Museovirasto : Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Hamina :Hietakylän hautausmaa ja Haminan ortodoksinen hautausmaa

Aiheesta muualla
----------------

* Konstantin Aladin vanhemman elämäkerta SKS Biografiakeskuksen Talouselämän vaikuttajat-verkkojulkaisussa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
Zapadnaja Litsan satamat Litsanvuonossa (kuvan ylälaidassa): Andrejevanlahti, Nerpitšja, Bolšaja Lopatka, Malaja Lopatka, sekä asutuskeskus Zaozjorsk
**Zapadnaja Litsa** (ven. За́падная Ли́ца) on Venäjän pohjoisen laivaston tärkein sukellusvenetukikohta. Se sijaitsee Kuolan niemimaan länsiosassa, Muotkavuonosta etelään työntyvässä Litsanvuonossa, Zaozerskin suljetun kaupunkipiirikunnan alueella. Tukikohta on noin 45 km Norjan rajasta itään, lähellä saman vuonon perukassa ennen sijainnutta Läntisen Litsan suomalaiskylää.

Vuonna 1958 sataman läheisyyteen muutama kilometri sisämaahan rakennettiin salainen asutuskeskus, nykyinen Zaozerskin suljettu kaupunki. Aiemmin se on tunnettu myös nimillä Severomorsk-7, Murmansk-150 ja Zaozjornyi. Kaupungista on 120 km Murmanskiin.

Laivastotukikohta käsittää on neljä erillistä satamaa tai tukikohtaa vuonon rannoilla. Näistä vanhin on Malaja Lopatka, joka oli jo Neuvostoliiton ensimmäisen, vuonna 1957 rakennetun ydinsukellusveneen K-3:n kotisatama. Muut ovat Bolšaja Lopatka, Nerpitšja ja Andrejevanlahti.

Andrejevanlahden ydinpolttoainevarastointi
------------------------------------------

Andrejevanlahden (ven. Андреева губа, *Andrejeva guba*) rannalla on laivaston käytetyn ydinpolttoaineen tärkein varastointilaitos. Laitos vaurioitui jo vuonna 1982, mutta väliaikaiseksi tarkoitettu varastointi on venynyt vuosikymmenien mittaiseksi. Laitoksesta on vuotanut radioaktiivista ainetta ympäristöön ja sitä pidetään vakavana ympäristöuhkana.

Lähteet
-------

* Nerpichya. Murmansk-150. globalsecurity.org (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Andreyeva Bay (Arkistoitu – Internet Archive). Ympäristöjärjestö Bellona (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandr Nikitin (2007): Andreyeva Bay – Time to avert a catastrophe. (Arkistoitu – Internet Archive) Bellona.org
* Topografinen kartta[vanhentunut linkki]
* Zapadnaya Litsa Naval Base Satellite-sightseer.com
**Faster Pussycat** on yhdysvaltalainen glam metal -musiikkia soittava yhtye, joka perustettiin vuonna 1986 yhtyeen laulajan Taime Downen ja kitaristin Greg Steelen johdolla. Yhtyeen tunnetuimpiin hitteihin kuuluvat muun muassa "House of Pain", "Bathroom Wall", "Poison Ivy", "Nonstop to Nowhere", sekä "You're so Vain".

Historia
--------

### 1986–1988

Faster Pussycat perustettiin Los Angelesissa vuonna 1986. Yhtye on saanut nimensä Russ Meyerin klassikko elokuvasta *Faster, Pussycat! Kill! Kill!*. Useiden jäsenmuutosten jälkeen kokoonpanoksi vakiintui, Taime Downe (laulu), Greg Steele (kitara), Brent Muscat (kitara), Eric Stacy (basso), ja Mark Michals (rummut). Vuonna 1987 julkaistiin yhtyeen debyyttialbumi *Faster Pussycat* jonka tiimoilta yhtye lähti kiertueelle Eurooppaan toisen Los Angelesista kotoisin olevan yhtyeen Guns N' Rosesin kanssa, jonka jälkeen Pussycatit kiersivät lämmittelemässä monia yhtyeitä muun muassa Alice Cooper, David Lee Roth, ja Motörheadia.
Albumi ei menestynyt hyvin, mutta Pussycatit saivat paljon mainetta energisenä live-bändinä.

### 1989–1990

Kaksi vuotta esikoisalbumin jälkeen ilmestyi yhtyeen menestynein albumi "Wake Me When It's Over" jolta julkaistiin singlet "Poison Ivy" ja "House of Pain". "Wake Me When It's Over" myi Yhdysvalloissa yli 500 000 kopiota ja sai RIAAlta kultalevyn.
Poison Ivystä ja House of Painista tehtiin molemmista musiikkivideot, jotka viihtyivät hyvin MTVn soitossa.

Albumit
-------

* Faster Pussycat (1987)
* Wake Me When It's Over (1989)
* Whipped! (1992)
* The Power and the Glory Hole (2006)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
* Faster Pussycat Myspacessa (englanniksi)
**Fast Material** on suomalaisen Cause For Effect -yhtyeen ensimmäinen täyspitkä levy. Päinvastoin kuin myöhemmissä levytyksissä, yhtye käytti tällä julkaisulla vielä kitaraa.

Levy on äänitetty syyskuussa 1998 tamperelaisessa Fantom Studiossa. Basisti/laulaja Tuomo soitti sekä basso- että kitaraosuudet. Levyllä on yhteensä 32 kappaletta ja sen kokonaiskesto on hieman yli puoli tuntia. Kappaleet on tehty vuosien 1997 ja 1998 aikana.

Levyn julkaisi lopulta syksyllä 2000 saksalainen Ecocentric Records kahden muun pienlevy-yhtiön joutuessa perääntymään projektista taloudellisten vaikeuksien takia. Levyn ilmestyttyä oli yhtye jo muuttunut basso/rummut duoksi ja käynyt äänittämässä ensimmäisen äänitteensä duona. PQ-2 miniCD:n marraskuussa 1999.

Vain harvoja levyllä olevia kappaleita on soitettu myöhemmin keikoilla. Äänityksen ja julkaisun välisenä aikana yhtye teki muodonmuutoksen ja sen takia itse levy on jäänyt hieman välityön asemaan. Suomalaisen Dies Irae Recordsin julkaistessa kesäkuussa 2006 diskografia CD:n "2001–2004", mukaan otettiin vain basso/rummut aikakauden äänitteet.

Kappaleet
---------

1. Tree
2. Absolution
3. Shok
4. Traumatic Session
5. No Explanation
6. Holy Reactor
7. Seek The Totality
8. Control Mechanism No.1
9. Progress?
10. Clean Air
11. Brutal And Sick
12. Dead Children
13. Free Opinion?
14. Activist
15. Enormous Potential For Disaster
16. 02.02.1943
17. An Insult To Human Intelligence
18. M.Ö.R.
19. Index
20. Strong Vision
21. Forest
22. Systems
23. Pulsation
24. Congic - Sys
25. How To Act
26. Collaborator
27. Nuclear Waste
28. Not Gloomy
29. Trees And Nature
30. Product Of Society
31. O.R.C.
32. Jazzcore Fusion

Kokoonpano
----------

* Tuomo – basso, kitara, laulu
* Ari – rummut

Cause For Effect

| 
* Tuomo
* Ari

 |
| --- |
| 
* Jamu
* Helge

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Studioalbumit | 
* Fast Material
* album
* 0 + 1 = 01

 |
| EP:t ja MCD:t | 
* Nuclear Blues
* PQ-2
* professional 300
* Progressive and Minimalist Recording
* Brutal Prog EP

 |
| Kokoelmat | *2001–2004* |
**Vaahteraliigan kausi 1995** oli Vaahteraliigan 16. kausi. Liigan runkosarjassa pelattiin kymmenen ottelua, minkä jälkeen kuusi parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Runkosarjan viimeinen ja toiseksi viimeinen joutuivat kauden päätteeksi karsimaan sarjapaikasta I-divisioonaan kahden parhaan joukkueen kanssa.

Vaahteramaljassa Helsinki Roosters voitti East City Giantsin luvuin 36–14 katkaisten siten Giantsin neljä vuotta jatkuneen mestaruusputken. Pronssia voitti Porvoon Butchers.

Uusi joukkue sarjassa oli tamperelainen Pyynikki Patriots, joka nousi sarjaan I-divisioonan karsintaottelusta. Kauden päätteeksi Vantaan TAFT hävisi karsintaottelunsa ja putosi I-divisioonaan.

Runkosarja
----------


|   | OT | V | T | H | TE | PÄ | MS | PTS |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Roosters | 10 | 9 | 0 | 1 | 349 | 157 | +192 | 17 |
| East City Giants | 10 | 8 | 0 | 2 | 382 | 176 | +206 | 16 |
| Butchers | 10 | 8 | 0 | 2 | 318 | 157 | +161 | 16 |
| Crocodiles | 10 | 5 | 0 | 5 | 233 | 163 | +98 | 12 |
| Patriots | 10 | 6 | 0 | 4 | 139 | 226 | -87 | 11 |
| Trojans | 10 | 3 | 0 | 7 | 167 | 376 | -209 | 5 |
| Tigers | 10 | 2 | 0 | 8 | 168 | 235 | -67 | 2 |
| TAFT | 10 | 1 | 0 | 9 | 115 | 381 | -266 | 2 |

Pudotuspelit
------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Puolivälierät |   |   | Välierät |   |   | Loppuottelu |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |  |   |   |  |  **Roosters** | **25** |   |
|   |  |  **Crocodiles** | **28** |   |   |  |  Crocodiles | 3 |   |   |
|   |  |  Patriots | 12 |   |   |   |   |  |  **Roosters** | **36** |
|   |   |   |  |  East City Giants | 14 |
|   |  |   |   |  |  **East City Giants** | **30** |   |   |
|   |  |  **Butchers** | **49** |   |   |  |  Butchers | 12 |   |  | Pronssiottelu |
|   |  |  Trojans | 27 |   |  |  |  **Butchers** | **14** |
|   |  |  |  Crocodiles | 7 |

Lähteet
-------

1. ↑  Vaahteraliiga - Otteluohjelma 1995 SAJL. Viitattu 11.1.2014.
2. ↑  Vaahteraliiga - Sarjataulukko 1995 SAJL. Viitattu 11.1.2014.

Vaahteraliigan kaudet
1980 |
1981 |
1982 |
1983 |
1984 |
1985 |
1986 |
1987 |
1988 |
1989  

1990 |
1991 |
1992 |
1993 |
1994 |
1995 |
1996 |
1997 |
1998 |
1999  

2000 |
2001 |
2002 |
2003 |
2004 |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009  

2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019  

2020 |
2021 |
*2022*
Zannone ja Pontiset saaret.
**Zannone** on saari Tyrrhenanmeressä Italian länsirannikolla. Se kuuluu Pontisiin saariin ja hallinnollisesti Ponzan kuntaan. Saaren koko on noin neliökilometri, ja se on noin kymmenen kilometrin päässä Ponzansaaresta.

Zannone kuuluu Circeon kansallispuiston kauneuteunsa ja biomiensa vuoksi. Saari on asumaton, mutta sitä valvoo Metsävirasto, jolla on siellä asema ja pieni näyttely Monte Pellegrinon laella, joka on saaen korkein kohta. Saarella on myös benediktiiniläisluostarin rauniot 1200-luvulta. Saarella ei kuitenkaan ole matkailijoille palveluita ja leirintä ja yöpöyminen on kielletty, joskaan saarella käyntiin ei tarvitse erityilupaa.

Saaren vesiltä on löytynyt roomalaisaikaisia haaksirikkoutuneita laivoja 200-600-luvulta. Varsinaiset alukset ovat tuhoutuneet, mutta niiden lasti on paikallaan. Joukossa on viiniamforoita, garumia ja oliiviöljyä kuljettaneita aluksia sekä tiililastissa ollut alus. Löytöä tutkii Italian kulttuuriministeriö yhdessä yhdysvaltalaisen Aurora-säätiön kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Italyprestige.com (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Anniina Wallius, Meri söi laivanhylyt mutta säästi lastit Italian rannikolla Yle kulttuuriuutiset, 26.7.2010, luettu 27.7.2010

Aiheesta muualla
----------------

* Circeon kansallispuisto