recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
JurongsaariJurongsaaren rantamaisemaa

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Singapore |
| Vesialue | 
Singaporensalmi |
| Merialue | 
Tyyni valtameri |
| Pinta-ala | 
30 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Jurongsaari** on Singaporen pääsaaren jälkeen suurin saari. Se on rakennettu täyttömaasta kymmenen pienemmän saaren ja luodon päälle. Sen pinta-ala on noin 3 000 hehtaaria.*lähde?*

Saari valmistui vuonna 2009 lähes kymmenen vuoden kiivaan rakentamisen jälkeen. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan sen piti olla valmis vasta 2030. Saarella toimii 95 kemian ja energia-alan yritystä, jotka ovat investoineet rajusti sen rakentamiseen.
Saarella toimii myös kemian alan tuotteisiin erikoistunut logistiikkakeskus, koulutuskeskus ja oma paloasema, joka on varustettu erityisesti kemikaalionnettomuuksien varalta.

Lähteet
-------

1. ↑  Land reclamation completed for Jurong Island  2009. Channel News Asia.  Arkistoitu 19.10.2012. Viitattu 21.10.2012.
2. ↑  Jurong Island - Heart of Singapore’s Energy & Chemical Hub (PDF) Singapore Economic Development Board.  Arkistoitu 27.11.2012. Viitattu 21.10.2012.
**Kasvatuksellisesti näkeväksi. Sivistyksellinen kasvatusajattelu tässä ajassa** on Juha Suorannan kirjoittama tietokirja kasvatuksesta. Teos on julkaistu alun perin 1997 ja uudistettu 2000. Kirjassaan hän sanoo suomalaisen koulutusjärjestelmän olevan muodollisesti huippuluokkaa, mutta sen kehittämiseltä vain harvat ovat ehtineet pohtia länsimaisen sivistyshistorian keskeisiä kysymyksiä kasvatuksen etiikasta, kasvatuksen itseisarvoista ja kasvatuksen tutkimuksen päämääristä. 

Niiden sijaan Suorannan pinnallisena pitämä koulutuskeskustelu on aaltoillut milloin koulutuksen arvioinnissa, milloin "tietoyhteiskunnassa" tai muissa epäolennaisuuksissa, ja on miltei kokonaan unohdettu kysyä, mikä kasvatuksessa on todella merkittävää, kun kasvatusfilosofeina esittäytyvät poliitikkojen tilaamat konsulttifilosofit.

Kirjoittaja vaatii, että kasvattajien olisi tiedostettava, millaista kasvatusajattelua tällainen aika synnyttää. Suomalaiset ovat kouluttautuneet ja hankkineet kansainvälistä mainetta teknisellä tieto-taidollaan, mutta välineellinen koulutus on tuottanut tekijän käsityksen mukaan lähinnä sivistymättömiä asiantuntijoita ja johtanut kohti hallitsematonta asiantuntijayhteiskuntaa. 

Suoranta pohtii kirjassaan näille tendensseille vastaista *sivistyksellisen kasvatusajattelun* mahdollisuutta, jottei kasvatus ja koulutus typistyisi vain valmiiden ajatusten markkinoinniksi, vaan se sisältäisi myös toivon, sivistyksen ja ajattelun mahdollisuudet. Hän esittää haasteita ja ehdotuksia kasvatuksellisen näkemisen taitoon ja luonnostelee suunnitelman kasvatuksesta, joka perustuisi muuhun kuin koulutuksen välineelliseen markkina-arvoon. Suoranta kirjoittaa, "ettei kasvatusta pidä amputoida irti yhteiskunnallisista suhteistaan, vaan nähdä se yhteiskunnallisten suhteiden tiivistymänä ja risteytysasemana".

Kirjan esipuheen on kirjoittanut Kari Uusikylä ja jälkisanat Tuukka Tomperi.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasvatuksellisesti näkeväksi e-kirjana
Jurvansalon ja Soliskylän työväenyhdistyksen talo 1.5.1920
**Jurvansalon työväentalo** on Viitasaaren kaupungissa Keiteleen saarella sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Talon omistaa Viitasaaren Demarit ry. Sitä vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.

Historia
--------

Jurvansalon työväenyhdistys perustettiin torppariosastona 1906. Vuonna 1916 Jurvansalon torppariosasto muuttui Jurvansalon Työväenyhdistykseksi. Vuonna 1919 on aloitettu talon rakennustyöt Uudentalon maalla. Iltamia on pidetty ennen oman talon valmistumista Ruikkalassa, Naurislahdessa ja Uudellatalolla. Talon rakennustyöt olivat välillä tauolla, mutta vuonna 1920 niitä jatkettiin. Talo on lopullisesti valmistunut vuonna 1921. Taloa on vielä laajennettu vuonna 1925.

Rakennus
--------

Talo on lautarakenteinen ja satulakattoinen yksikerroksinen talo. Se on pystylaudoitettu. Katteena on pelti. Ulkoväri on valkoinen.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti. julkaisematon, 1979. ISBN  
 . Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Jurvansalon Työväentalo *Yhdistystori*.  Arkistoitu 24.10.2022. Viitattu 24.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------
**Julija Šamšurina** (s. 16. heinäkuuta 1962) (ven. Ю́лия Шамшу́рина, omaa sukua **Stepanova**) on Neuvostoliittoa edustanut venäläinen maastohiihtäjä, joka kilpaili maailmancupissa vuosina 1982–1989.

Šamšurina hiihti avausosuuden Neuvostoliiton viestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa vuoden 1989 MM-kisoista Lahdesta. Joukkueessa hiihtivät hänen lisäkseen Raisa Smetanina, Tamara Tihonova ja Jelena Välbe; joukkue hävisi reilut 7 sekuntia kilpailun voittaja Suomelle, mutta voitti pronssijoukkue Norjan lähes minuutilla.
Samoissa kisoissa hän hiihti 15 kilometrillä seitsemänneksi ja neljänneksi 10 kilometrillä. Kaikki edellä mainitut suoritukset hän hiihti perinteisellä hiihtotavalla. Seefeldissä 1985 hän oli 20 kilometrillä yhdeksäs ja 10 kilometrillä seitsemäs.

Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sijoittui 10 kilometrillä kahdeksanneksi, 5 kilometrillä 12:nneksi, 20 kilometrillä 15:nneksi ja viestissä neljänneksi.

Maailmancupissa Šamšurina voitti 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailun Davosissa 17. joulukuuta 1988. Samalla kaudella hän sijoittui kahdeksanneksi kokonaiskilpailussa.

Lähteet
-------

* Julija Šamšurina Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Shetlannin lippu
**Shetlannin lippu** on Shetlandinsaarten kansallistunnus. Shetlannin lippu on valkoinen tai hopeinen pohjoismainen risti sinisellä taustalla. Lippu käyttää Skotlannin lipun värejä pohjoismaisen ristilipun muodossa, kuvaten shetlantilaisten skandinaavisia juuria. Lipun loivat Roy Grønneberg ja Bill Adams vuonna 1969.

Shetlantilaiset käyttävät lippua yleensä yksityisesti maalla ja merellä ja se nähdään nykyään Shetlannin identiteetin symbolina. Vuonna 2007 Shetlannin neuvosto otti käyttöön Shetlannin lipun päivän. Neuvosto toivoi, että päivää käytettäisiin "Shetlannin kaikkien asioiden juhlimiseen". Melkein neljänkymmenen vuoden epävirallisen käytön jälkeen Skotlannin heraldiikan viranomaiset hyväksyivät lipun vuonna 2005.

Lippu on käytännossä identtinen Islannin entisen epävirallisen lipun kanssa, jota islantilaiset kansallisaktivistit käyttivät vuosina 1897–1915.

Shetlannin lippu liehumassa Unstissa

Lähteet
-------

* 
* 
* 
*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Shetlannin lippu** Wikimedia Commonsissa
**Kasvattitytön tarina** (*Mansfield Park*) on Jane Austenin romaani vuodelta 1814 (suomentanut A. R. Koskimies 1954). Siitä on tehty kuusiosainen televisiosarja BBC:lle 1983, ohjaus David Giles, elokuva *Mansfield Park* 1999, jonka on ohjannut Patricia Rozema ja televisioelokuva *Mansfield Park – kasvattitytön tarina* 2007, jonka ohjaajana toimi Iain B. MacDonald.

Tarina
------

Kasvattitytön tarina kertoo Jane Austenille tyypillisen 1800-luvun englantilaisen yläluokan elämään sijoittuvan rakkaustarinan.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kolmesta sisaresta yksi nai kartanonherran, toinen papin ja kolmannen aviomiestä ei kannata edes mainita. Pappilan emäntänä hääräävä rouva Norris pitää kristillisenä velvollisuutenaan auttaa huonoon avioliittoon ajautunutta sisartaan, jolla on runsaasti lapsia. Hän esittää kartanon väelle, että nämä ottaisivat yhden lapsiraukoista suojatikseen.

Köyhä kymmenvuotias Fanny Price muuttaa asumaan tätinsä aviomiehen Sir Thomaksen kartanoon Mansfield Parkiin ja ystävystyy Thomaksen nuoremman pojan Edmundin kanssa. Aika kuluu ja lapset kasvavat rauhassa, kunnes pappilaan saapuu vieraita. Viehko ja sanavalmis nuori nainen varsinaisen naistenmiesveljensä kanssa viipyvät pidemmän aikaa sekoittaen kartanonväen elämän täydellisesti. Lopputuloksena on solmuja rakkaudessa, kun yksi rakastaa toista, joka on iskenyt silmänsä johonkuhun toiseen ja kolmas haaveilee ensimmäisestä.

Kirjallisuutta
--------------

* Austen, Jane: *Kasvattitytön tarina*. (Mansfield park, 1814.) Suomentanut A. R. Koskimies. 11. painos (1. painos 1954). Hämeenlinna: Karisto, 2000. ISBN 951-23-4119-0.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kasvattitytön tarina**.

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Mansfield Park*** (englanniksi)

* *Mansfield Park* Gutenberg-projektissa (englanniksi)
* *Mansfield Park* äänikirjana LibriVoxissa (englanniksi)
* *Mansfield Park* Kokoteksti äänikirjana ja erikielisinä käännöksinä. (englanniksi)
* *Mansfield Park* PDF, PDB ja LIT tallennusmuodoissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pekka Heinänen 1960-luvun keskivaiheilla.
**Bernhard (Pekka) Heinänen** (19. huhtikuuta 1904 Hämeenlinna – 28. heinäkuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kemisti.

Pekka Heinäsen vanhemmat olivat tehtailija Vihtori Heinänen ja Amanda Nurminen ja puoliso vuodesta 1928 opettaja Lyyli Kyllikki Kauppinen. Heinänen tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1928 ja lisensiaatiksi 1939. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1940 tutkimuksella *Über die Oxydation der Sorbinsäure und insbesondere ihres Methylesters mit molekularem und peroxydischem Sauerstoff*. Ennen yliopistouraansa Heinänen toimi opettajana Helsingissä.

Heinänen oli Helsingin kauppakorkeakoulun kemian ja tavaraopin apulaisprofessori 1943–1950, professori vuodesta 1950, vararehtori vuodesta 1957 ja Helsingin yliopiston dosentti 1947–1966.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 166. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 172. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
3. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 3, p. 526. Otava 1968.
4. ↑  Helsingin yliopiston virkamiehet.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee käden osaa. Ranne-nimisiä henkilöitä luetellaan sivulla Ranne (sukunimi).*
Oikean käden ranteen luut kämmenen selkäpuolelta.
**Ranne** (lat. *carpus*) on ihmisen kädessä kyynärvarren ja kämmenen välissä sijaitseva osa, joka mahdollistaa kämmenen liikkeet.

Luut
----

*Pääartikkeli: Ranneluu*
Nivelsiteet yhdistävät ranneluut yläpuolella värttinäluuhun ja kyynärluuhun, alapuolella viiteen kämmenluuhun.
Ranteessa on holvimaisesti järjestyneenä kahdessa rivissä kahdeksan pyöristynyttä pientä ranneluuta: kyynärvarren puoleisessa rivissä peukalosta lukien veneluu, puolikuuluu, kolmioluu ja herneluu sekä kämmenen puoleisessa rivissä peukalosta lukien iso monikulmaluu, pieni monikulmaluu, iso ranneluu ja hakaluu.

Ranneluut ovat toisiinsa sidoksissa monien pikkuluiden välisten nivelsiteiden välityksellä. Kummassakin rivissä luut liikkuvat toisiinsa nähden vain vähän, mutta rivit liikkuvat melko vapaasti toisiinsa nähden. Ranneluut niveltyvät kyynärvarren kyynärluuhun ja värttinäluuhun sekä kämmenen kämmenluihin.

Lihakset ja liikkuvuus
----------------------

Ranteen laaja liikkuvuus edesauttaa käden kykyä tarttumiseen. Rannetta ja sormia koukistavat kyynärvarren koukistajalihakset. Ne voidaan jakaa pinnalliseen ryhmään, syvään ryhmään sekä niitä erottavaan keskimmäiseen kerrokseen. Kyynärvarren kämmenpuolen ojentajalihakset ojentavat rannetta ja sormia.

Koukistuksessa eli käden taivutuksessa kämmenpuolen suuntaan toimivat yhdessä ranteen värttinäluun puoleinen koukistajalihas ja ranteen kyynärluun puoleinen koukistajalihas. Ojennuksessa puolestaan toimivat yhdessä ranteen pitkä värttinäluun puoleinen ojentajalihas, ranteen lyhyt värttinäluun puoleinen ojentajalihas ja ranteen kyynärluun puoleinen ojentajalihas. Radiaalideviaatiossa toimivat yhdessä kolme värttinäluun puoleista lihasta ja ulnaarideviaatiossa kaksi kyynärluun puoleista. Myös muut lihakset vaikuttavat ranteen liikkeisiin.

Muilla kädellisillä
-------------------

Toisin kuin ihmisen ranneluut, rystysillään tukea maasta kävellessään ottavien gorillan ja simpanssin ranneluut lukkiutuvat värttinäluun kanssa ja muodostavat kävellessä tukirakenteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hervonen, Antti: *Tuki- ja liikuntaelimistön anatomia*, s. 176–190. Lääketieteellinen oppimateriaalikustantamo, 2004. ISBN 952-9635-01-X.
2. ↑  *Opas anatomiaan*, s. 93. H. F. Ullmann, 2015. ISBN 978-3-8480-0765-3.
3. ↑  Henry Gee: These fists were made for walking *Nature*.  2000. Viitattu 17.1.2020.
**Sergei Martynov** (20. huhtikuuta 1971 – 1997) oli venäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän saavutti menestystä 62 kilogramman painoluokassa 1990-luvun alkupuolella.

Vuoden 1989 63-kiloisten juniorien Euroopan-mestari Martynovin ensimmäiset aikuisten kansainväliset arvokilpailut olivat 1991 Varnan MM-kisat, joissa hän voitti 62 kilogramman painoluokassa kultamitalin. Seuraavana vuonna Martynov voitti IVY:n edustajana Kööpenhaminan EM-kisoissa, mutta jäi Barcelonan olympialaisissa hopealle kultamitalin mentyä Turkin Akif Pirimille. 

1993 Martynov voitti kultaa sekä Istanbulin EM-kisoissa että MM-kisoissa Tukholmassa. Seuraavana vuonna EM-kisoissa Martynov jäi 17. sijalle, mutta syksyn Tampereen MM-kisoissa voitti jälleen kultamitalin. 1995 Besanconin EM-kisoissa Martynov jäi hopealle kun puolalainen Wlodzimierz Zawadzki voitti kultaa, mutta syksyllä Prahan MM-kisoissa hän jätti Zawadzkin hopealle. Martynov voitti vielä 1996 uransa kolmannen EM-kullan, mutta jäi kahdeksannelle sijalle loppukesällä Atlantan olympialaisissa, mitkä jäivät hänen viimeisiksi arvokilpailuikseen.

Aktiiviaikoina Martynovin mitat olivat 166 senttimetriä ja 66 kiloa. Hän oli ammatiltaan sotilas ja edusti TsSKA Moskovaa.

Lähteet
-------

* Sergei Martynov FILA:n tietokannassa

### Viitteet

1. ↑  Sergey Martynov (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. Viitattu 25.9.2012. (englanniksi)
**Kasvianatomia** on kasvitieteen osa-alueen kasvimorfologian osa-alue, joka tutkii kasvin sisärakennetta, kuten solut, niiden osat ja solukot. Yksi kasvin solukkotyyppeistä on fotosynteesissä toimiva, eräänlaisena tukisolukkona toimiva sekä varastosolukkona toimiva perussolukko. Toinen solukkotyyppi on kasvin sisäosia suojaava pintasolukko. Kolmas solukkotyyppi on johtosolukko, joka muodostaa reitin, jota pitkin ravinteet ja vesi kulkevat juurista latvaan saakka. Pienemmässä mittakaavassa kasvin solut muodostavat joko tylppy-, tuki- tai vahvikesolukkoa. Käytännön kannalta perussolukot ovat esimerkiksi kasvusolukkoa ja yhteyttämissolukkoa. Pintasolukot muodostavat esimerkiksi ilma- ja vesirakoja. Tukisolukot muodostuvat esimerkiksi paksusoppisoluista tai puiden niinisyysoluista. Johtosolukot muodostuvat putkisoluista, siiviläputkista ja putkiloista.

Katso myös
----------

* Kasviorganologia

Lähteet
-------

1. ↑  Histologia, KasvianatomiaArkistoitu kopio *Solunetti*.  2006. Suomen virtuaaliyliopisto.  Arkistoitu 28.12.2013. Viitattu 25.10.2014.
2. ↑  Antero Pankakoski: *Puutarhurin kasvioppi*, s. 25-37. Helsinki: Edita, Opetushallitus, 1996. ISBN 951-37-1932-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kasvianatomia** Wikimedia Commonsissa
**Suomen Ruotujakoinen 3. Oulun Tarkk'ampujapataljoona** oli Krimin sodan aikana ruotujakoisuuden pohjalta perustettu pataljoona. Pataljoona perustettiin 15. joulukuuta 1854 ja sen ensimmäinen komppania ja esikunta sijoitettiin Ouluun. Muut komppaniat sijoitettiin Kalajoelle, Kemiin, Raaheen ja myöhemmin Kokkolaan. Pataljoonan ensimmäisenä komentajana 1854–1864 toimi everstiluutnantti Georg Fredrik Sundman ja toisena komentajana 1864–1868 majuri Viktor Reinhold Krogius.

Pataljoonan tarkk'ampujavahvuus oli sodan aikana 600 miestä. Sodan jälkeen 1856 miesvahvuus pudotettiin 400 mieheen ja seuraavana vuonna 320 mieheen. Vuoden 1855 lopulla määrättiin pataljoonalle 160 sotilaan reservi.

Oulun komppanian ensimmäisenä päällikkönä toimi oululainen alikapteeni Adolf Willgren. Oulun komppaniaa ja pataljoonan esikuntaa varten vuokrattiin kaksi taloa esikunnalle ja iso sali miehistön majoitukseen. Oulun kaupunki rakennutti Torikadun ja Peltokadun kulmaan maneesin, joka valmistui keväällä 1855. Samoihin aikoihin Kuusiluotoon rakennettiin komppanialle saunarakennus ja leipomo. Valtio osallistui kustannuksiin, mutta suurimman osan niistä maksoi kaupunki. Kaikki pataljoonalle rakennetut tilat on purettu tai muuten tuhoutuneet.

Oulun pataljoonan hajottamiskäsky annettiin 21. huhtikuuta 1868 eli pataljoona ehti toimia hieman yli kolmetoista vuotta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Roudasmaa, Stig: *Oulun varuskunnan historia*, s. 79-86. Studia Historica Tomus VII. Kemi: Oulun Historiaseura, 1981. ISBN 951-95713-0-2.
2. ↑  Roudasmaa, Stig: *Pohjan prikaatin historia 1626–1984*, s. 194. Toimittanut Martti Kähkönen. Oulu: Pohjan prikaati, Pohjan prikaatin kilta, 1984. ISBN 951-9306-08-0.
3. ↑  Hiitola, Pekka: Suomen Ruotujakoisen 3. Oulun Tarkk'ampujapataljoonan päällystö *Pohjan Prikaatin perinnejoukot*. Oulu:  Pohjan Prikaatin kilta.  Arkistoitu 31.12.2013. Viitattu 4.5.2013.
**Riveria** on ammattioppilaitos, jonka pääpaikka on Joensuu. Riveria järjestää monialaista ammatillista koulutusta Pohjois-Karjalan alueella. Perus-, ammatti- ja erikoisammattitutkintoja on yli 130. Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymän organisaatiouudistuksen yhteydessä yhtymän ainoan oppilaitoksen nimeksi tuli Riveria vuoden 2018 alussa.

Vuosittain Riveriassa opiskelee yli 17 000 nuorta ja aikuista. Henkilöstöä on noin 800. Riverian keskeisiä koulutusmuotoja ovat ammatillinen koulutus, ammatillinen täydennyskoulutus, oppisopimuskoulutus, vapaa sivistystyö ja kesäyliopistotoiminta. Riverian rehtorina toimii koulutuskuntayhtymän johtaja Esa Karvinen (2016-). Opetushallinnon ammattikoulutuksen opiskelijatilastojen mukaan Riveriassa oli vuonna 2018 yhteensä 6 465 ammatillista perustutkintoa opiskelevaa, ja opiskelijoita oli yhteensä 7 224. Tämän lisäksi oppilaitoksessa opiskelee tuhansia muita opiskelijoita.

Koulutusyksiköt
---------------

Riverian koulutusyksiköt sijaitsevat Joensuussa, Kiteellä, Lieksassa, Nurmeksessa,
Valtimolla ja Outokummussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhteystiedot: Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymän Riveria-oppilaitos, riveria.fi. Viitattu 31.5.2020.
2. ↑  Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymän organisaatio - Riveria *Riveria*. Viitattu 9.2.2018.
3. ↑  Ammatillisen koulutuksen opiskelijat (xlsb) (tieto löytyy klikkaamalla opetuksen järjestäjää *Etelä-Karjalan koulutuskuntayhtymä*) Opetushallinnon tilastopalvelu Vipunen, vipunen.fi. Viitattu 31.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Riverian verkkosivut
**Pekka Hintikka** (19. kesäkuuta 1920 Jyväskylä – 24. helmikuuta 2016 Jyväskylä) oli suomalainen matemaatikko, tietokirjailija ja historiantutkija. 

Hintikan vanhemmat olivat rouva Amanda ja liikemies Pekka Hintikka Keski-Suomen Konnevedeltä. Pekka Hintikka kirjoitti ylioppilaaksi 16-vuotiaana Jyväskylän Lyseosta. Hän palveli talvisodassa kenraali Laatikaisen johtamassa divisioonassa. Jatkosodan alussa hän palveli alikersanttina Vienan Karjalan Uhtuassa ja myöhemmin upseerikoulun käytyään 2. divisioonassa tykistöupseerina. Valmistuttuaan sodan jälkeen filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta pääaineena matematiikka sekä diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta sähköosastolta Hintikka siirtyi insinööriksi Strömberg-sähköyhtiöön ja toimi samaan aikaan tuntiopettajana Helsingin teknillisessä oppilaitoksessa. Kolmen vuoden jälkeen hän aloitti varsinaisen opetustyönsä Helsingin teknillisessä oppilaitoksessa, ja hän toimi siellä yli 30 vuotta matematiikan ja fysiikan sekä sähkötekniikan opettajana ja yliopettajana. 

Hintikan kirjallisena pääteoksenaan voidaan pitää teosta *Algebran ja korkeamman matematiikan perusteet; Teknillisen matematiikan perusteet. Osa 1–3*.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Algebran ja korkeamman matematiikan perusteet*. Julkaistu: [Helsinki] : Uusityö, [1988], Vaasa oy.
* *Algebran ja korkeamman matematiikan perusteet; Teknillisen matematiikan perusteet. Osa 1*. Julkaistu:[Helsinki] : Pekka Hintikka, 2010, [Vantaa] : Multiprint.
* *Teknillisen matematiikan perusteet. Osa 2–3*. Julkaistu:[Helsinki] : Pekka Hintikka, 2012, [Vantaa] : Multiprint.
* *Arvoitus vuosisatojen takaa: Fermat'n suuri lause* = *An Enigma since Centuries: Fermat's Last Theorem*. Julkaistu:[Helsinki] : [P. Hintikka], 2003, Saarijärvi : Gummerus.
* *Kannaksen murtumaton lukko: jatkosodan 2. divisioonan veteraanit muistelevat* / toimittanut Pekka Hintikka. Julkaistu:Helsinki : WSOY, 2005.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 26.3.2016. Sivu C34
2. ↑  Kansalliskirjaston tietokanta Kansalliskirjasto. Viitattu 9.4.2012. (suomeksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Hintikan muistokirjoitus. Helsingin Sanomat (käyttäjätunnuksella).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Egyptiläisten jumalten temppeli** oli antiikin aikainen Egyptistä tuoduille kulteille omistettu kreikkalainen temppeli Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Kýnthos-vuoren länsirinteessä sijaitsevaa laajaa Serapeion C:nä tunnettua egyptiläisten kulttien pyhäkköä.

Temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 166–88 eaa. Tuona aikana Delokselle tuotiin ulkomaisia, kuten egyptiläisiä ja syyrialaisia, kultteja ja jumaluuksia. Egyptiläisten jumalten temppeli oli omistettu Anubikselle, Serapikselle ja Isikselle. Temppeli sijaitsi Deloksen teatterin itäpuolella Serapeion C:n alueen itälaidalla. Heti sen eteläpuolella sijaitsi samoihin aikoihin valmistunut erillinen Isiksen temppeli.

Temppelissä oli pronaos, jonka edessä oli kaksi pylvästä, sekä naos eli cella, joka avautui länteen. Naokseen oli erilliset ovet myös pohjoissivulta sekä eteläsivulta niin, että siitä pääsi Isiksen temppeliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delos, Temple to Egyptian Gods *Perseus*. Viitattu 24.10.2016.
2. ↑  Delos: The Archaeological Site Ministry of Culture and Sports. Viitattu 24.10.2016.
3. 1 2 3  Delos: Sarapis Sanctuary C *Associations in the Greco-Roman World*. Viitattu 24.10.2016.
**Tensegrity** on käsite, jota Carlos Castaneda käytti viittaamaan keksimiinsä "maagisiin liikkeisiin". Castanedan mukaan liikkeet kehittivät Meksikon intiaanishamaanit.

Castaneda loi Cleargreen Incorporated -yhtiön vuonna 1995 pyörittääkseen tensegrity-liiketoimintaa. Hän julkaisi kirjan "Maagiset liikkeet" vuonna 1998. Maagiset liikkeet on ohjekirja tensegrity-liikkeiden tekemiseen. Castaneda julkaisi aiheesta myös opetusvideon.

Kritiikki
---------

Kriitikoiden mukaan Carlos Castanedan tuotokset ovat fiktiota. Tensegrityn tapauksessa hän kriitikoiden mukaan vain uudelleentuotteisti Kiinasta peräisin olevan tai chin rahantekotarkoituksissa.

Tensegrity-itsemurhat
---------------------

Patricia Partin ja joukko muita tensegrityn harrastajia katosi Castanedan kuoleman jälkeen vuonna 1998. Myöhemmin Partinin ruumis löytyi Kuolemanlaaksosta. Hän oli ilmeisesti tehnyt rituaali-itsemurhan.

Tensegrity Suomessa
-------------------

Suomeen rekisteröitiin vuonna 1999 Kirkkaanvihreä ry jakamaan tietoa ja edistämään Tensegrity-harjoitusten käyttöä. Yhdistys lopetti toimintansa vuoden 2011 alussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Cleargreen Incorporated (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Sustained Action
3. ↑  *The dark legacy of Carlos Castañeda*, *Salon*
4. ↑  Toltecas (Arkistoitu – Internet Archive) To learn from Castaneda in spite of Castaneda.
5. ↑  *Remains of guru's disciple identified*. Pahrump Valley Times. (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Kirkkaanvihreä ry (lopettanut) *Uskonnot Suomessa*. Uskonnot Suomessa -hanke.  Arkistoitu 23.11.2015. Viitattu 21.8.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Mitä on Tensegrity? (Arkistoitu – Internet Archive) - Cleargreenin sivut (suomeksi)
Riveran laatta Kookossaaren laatan luoteiskulmassa
**Riveran laatta** on hyvin pieni mereinen litosfäärilaatta, joka sijaitsee Meksikon länsirannikon edustalla Kookossaaren laatan luoteiskulmassa.

Riveran laatta on irronnut aikoinaan Kookossaaren laatasta ja alkanut toimia itsenäisenä pienlaattana noin 10 miljoonaa vuotta sitten. Aiemmin kumpikin laatta on ollut osa suurempaa Farallonin laattaa.

Riveran laatta subduktoituu Kookossaaren laatan tavoin koillislaidaltaan Pohjois-Amerikan laatan alle muodostaen länsilaidallaan uutta merenpohjaa Tyynellemerelle. Riveran ja Pohjois-Amerikan laattojen välinen alityöntövyöhyke muodostaa Väli-Amerikan haudan pohjoispään ja alityöntö tapahtuu noin 30 mm:n vuosivauhdilla Kookossaaren laatan alityönnön ollessa 50–90 mm vuodessa.

Lähteet
-------

* Manea, V. C. Manea, M. & Ferrari, L. 2013: A geodynamical perspective on the subduktion of Cocos and Rivera plates beneath Mexico and Central America — *Tectonophysics* (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Manea, ym. 2013, s. 3
**Nikomakhos** (m.kreik. Νικόμαχος, lat. *Nicomachus*; n. 325 eaa.) oli Aristoteleen poika. Hänen äitinsä oli joko Pythias tai Herpyllis, joka oli Aristoteleen rakastajatar Pythiaan kuoleman jälkeen.

*Sudan* mukaan Nikomakhos oli kotoisin Stageirasta, isänsä tavoin filosofi, sekä Theofrastoksen oppilas ja *eromenos* eli poikarakastettu. Hänet oli nimetty Aristoteleen isän Nikomakhoksen mukaan. Aristoteleen testamentti määräsi Nikomakhoksen Aristoteleen ottopojan Nikanorin hoitoon.

Nikomakhos on mahdollisesti kirjoittanut kommentaarin isänsä fysiikan luennoista. Tutkijat ovat ajatelleet, että Aristoteleen etiikan luennoista tehty kokoelma *Nikomakhoksen etiikka* olisi nimettu Nikomakhoksen mukaan. Useat antiikin aikaiset toimittajat ovat saattaneet sulauttaa Aristoteleen eettiset teokset yhteen Nikomakhoksen niistä tekemien kommentaarien kanssa.

Antiikin ajan lähteiden mukaan Nikomakhos kuoli taistelussa ollessaan vielä nuori.

Lähteet
-------

1. ↑  Natali, Carlo: *Aristotle: His Life and School*, s. 15. Princeton University Press, 2013. ISBN 0691096538. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Νικόμαχος *Suda On Line: Byzantine Lexicography*. The Stoa Consortium.  (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
3. 1 2  Gunn, William Maxwell: "Nicomachus" *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. William Smith, editor. p 1194. 1867.
4. ↑  Barnes, Jonathan: "Roman Aristotle", teoksessa Gregory Nagy: *Greek Literature*, Routledge 2001, vol. 8, p. 176 n. 249.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Nicomachus (son of Aristotle)
**Kárystoksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Καρύστου, *Archaiologikó Mouseío Karýstou*) on arkeologinen museo Kárystoksen kaupungissa Euboian saarella Kreikassa. Se esittelee kaupungista löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museo on perustettu vuonna 1980 ja avattu käyttöön vuonna 1989. Se toimii Giokalás-säätiön rakennuksessa säätiön Kreikan kulttuuriministeriölle museokäyttöön luovuttamassa siivessä. Samassa rakennuksessa, joka on vuodelta 1959, toimii myös teatteri ja kirjasto.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä antiikin Karystoksen kaupungista sekä lähiseudulta, kuten vuoriston drakóspita-taloista eli "lohikäärmetaloista". Löydöt ajoittuvat pääosin klassiselle, hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle. Niihin lukeutuu muun muassa veistoksia ja pienoispatsaita sekä piirtokirjoituksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Καρύστου: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 3.10.2022.
2. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Καρύστου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 23.2.2020. Viitattu 3.10.2022.
Tenzing Norgay
Tenzing Norgayn patsas, jonka mallina oli Hillaryn ottama kuva Mount Everestin huipulla
**Tenzing Norgay** (šerpaksi *བསྟན་འཛིན་ནོར་རྒྱས*, *Tendzin Norgyé*; syntyään *Namgyal Wangdi*; 15. toukokuuta 1914 – 9. toukokuuta 1986) oli nepalilainen šerpa, joka oli uusiseelantilaisen Sir Edmund Hillaryn parina heidän kiivetessään tiettävästi ensimmäisinä ihmisinä maailman korkeimman vuoren Mount Everestin huipulle 29. toukokuuta 1953.

Yleisesti ollaan sitä mieltä, että ilman Tenzingin panosta ei Everestin valloitus olisi onnistunut, sillä Tenzing oli kokenut ammattiopas, jonka tuki Hillarylle oli korvaamaton. Tämän Hillary rehdisti myönsikin, sillä hän halusi jakaa maineen ja kunnian aina kumppaninsa kanssa. Aluksi Hillary kertoi miesten nousseen huipulle "lähes samaan aikaan", mutta myöhemmin muistelmissaan niin Tenzing kuin Hillarykin kirjoittivat Hillaryn nousseen huipulle ensin ja Tenzingin viisi–kuusi askelta hänen jäljessään. Hillary otti huipulla kuuluisan kuvan Tenzingistä, mutta Hillarysta ei ole kuvaa, koska Tenzing ei osannut käyttää kameraa Hillaryn noustessa huipulle.

Everestin valloituksen jälkeen Tenzing työskenteli Darjeelingissa Intiassa käytännön koulutuksen johtajana Himalayan Mountaineering Institutessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Royal Geographical Society: *Suuret tutkimusmatkat*, s. 322–323. Päätoimittaja David John, kirjoittaja Alasdair Macleod. WSOY, 2011. ISBN 978-951-0-37674-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tenzing Norgay** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kástro** (kreik. Κάστρο) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan länsiosassa. Se kuuluu hallinnollisesti Andravída-Kyllínin kuntaan, Eliksen alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Kástro-Kyllínin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Andravída-Kyllínin kunnan Kástro-Kyllínin kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 015 (vuonna 2011).

Kástron kylä ja Chlemoútsin linna.
Kástron kylä sijaitsee lähes Peloponnesoksen niemimaan länsikärjessä linnuntietä noin 37 kilometriä luoteeseen Pýrgoksesta ja noin 67 kilometriä lounaaseen Patraksesta. Kylä on saanut nimensä, suomeksi "Linna", siellä sijaitsevasta keskiaikaisesta Chlemoútsin linnasta. Kylä on rakennettu linnakukkulan länsirinteelle.

Kástro muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κάστρου, *Topikí Koinótita Kástrou*), johon kuuluvat varsinaisen Kástron kylän lisäksi kylät Análipsi, Kalamiá, Karaváki, Loutrá Kyllínis ja Psilí Ráchi. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 089.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kástro** Wikimedia Commonsissa
**Rennes-le-Château** on kunta Etelä-Ranskassa. Kylässä oli 91 asukasta vuonna 2008, ja kylän asuintiheys oli 6,1 asukasta/km². Kylän pormestari on Alexandre Painco.

Pyhän Maria Magdaleenan kirkko
------------------------------

Rennes-le-Châteaun Magdalan Marialle omistettu kirkko on peräisin vuodelta 1059. Kirkon pappi Bérenger Saunière kunnostutti kirkkoa 1800-luvun lopulla. Huhujen mukaan hän sai remonttirahat löydettyään aarteen tai salaisuuden, jonka salassapidosta katolinen kirkko olisi maksanut hänelle. Toisaalta tiedetään, että hän myi valtavan määrän messuja, joita ei mitenkään ehtinyt pitää. Kylä nousi aarrehuhujen ansiosta maailmanmaineeseen. Paikallinen ravintoloitsija levitti huhuja 1950-luvulla houkutellakseen asiakkaita. 

Legendasta kertoo brittitoimittajien teos *Pyhä veri, pyhä Graal*, ja aihetta sivuaa jännitysromaani Dan Brownin *Da Vinci -koodi*. Legendaan liittyy muun muassa väite, että Magdalan Maria olisi haudattu kylän lähellä sijaitsevaan luolaan.

Kyseisen aarteen etsinnästä 1950-luvulla kertoo Lucie Durbianon sarjakuva-albumi *Aarre* (suom. WSOY 2011), ja kirjan loppupuolen tapahtumat sijoittuvat Rennes-le Chäteauhun.

Kirkossa on 1800-luvun kunnostuksen jäljiltä uusia taideteoksia, kuten demoni Asmodeusta esittävä patsas ja 14-osainen Ristin tie -kuvasarja.

Lähteet
-------

* Simon Cox: *Dan Brown Kumppani*. Readme.fi, 2006. ISBN 952-5592-59-6.

### Viitteet

1. 1 2 3  Teemu Hotti, Maailmanlopun maisemissa. Helsingin Sanomat 5.8.2011 sivu B 10

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rennes-le-Château**.
* Kylän kotisivut
**Károly Kós** [kaːɾoj koːʃ] (16. joulukuuta 1883 Temesvár, Itävalta-Unkari – 25. elokuuta 1977 Cluj, Romania) oli unkarilainen kansallisromanttinen arkkitehti, kirjailija, kuvittaja, kansatieteilijä ja poliitikko Itävalta-Unkarissa ja Romaniassa.

Károly Kós syntyi Transilvanian Temesvárissa (nyk. Romanian Timișoara) 1883 postivirkamiehen pojaksi. Hän suoritti ylioppilastutkinnon Kolozvárissa ja valmistui arkkitehdiksi Budapestissa 1907. Kansallisromanttisena arkkitehtina hänen paras luomiskautensa oli vuosina 1907–1918, jolloin hän suunnitteli muun muassa Budapestin eläintarhan, useita kirkkoja, kouluja ja museoita sekä Budapestiin virkamiesten ja työläisten asuinkortteleita.

Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Kósille tarjottiin arkkitehtuurin professuuria Budapestin taideteollisessa korkeakoulussa, mutta hän kieltäytyi ja muutti takaisin nuoruutensa Kolozváriin, joka oli sodassa joutunut Romanian puolelle ja tunnettiin nyt nimellä Cluj. Siellä hän sai vain vähäisiä suunnittelutehtäviä ja elätti itsensä kirjapainoalalla kuvittajana ja latojana. Hänestä tuli Romanian unkarilaisen vähemmistön vahva kulttuurihahmo, joka ajoi vähemmistökansallisuuden oikeuksia ja kirjoitti useita tutkielmia kulttuurihistoriasta ja arkkitehtuurista. Hän teki myös kaunokirjallisia teoksia.

Vuonna 1977 Kotiliesi-lehdelle antamassaan haastattelussa Károly Kós sanoo nuorena ihailleensa suomalaista Eliel Saarista ja pitäneensä tätä Gropiuksen ja Mies van der Rohen veroisena arkkitehtina. Omaksi asunnokseen 1910 Sztánaan rakentamassaan Varjúvárissa on paljon vaikutteita Hvitträskistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rekola, Anna-Liisa: *Arkkitehti Károly Kós ja suomalaiset*, Kotiliesi 22/1977 s. 36–39, 80.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Károly Kós** Wikimedia Commonsissa

* Nagy Elémer ja Hauhia-Nagy, Ulla: "Karoly Kos, unkarilainen kansallisromantikko 1883–1977", Arkkitehti ja ARK 1/1979 s. 52.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Rennell** on polynesialainen kieli, jota puhutaan Salomonsaarilla. Rennellin kieltä puhuu noin 4400 ihmistä äidinkielenään.

Rennellin kielessä on 11 konsonanttia /p k t m n ŋ s h ŋg v ' /. ŋ tarkoittaa äng-äännettä ja ' glottaaliklusiilia. /ŋg/ on oma affrikaattakonsonantti, joka on syntynyt kun alkuperäiset /r/ ja /l/-äänteet ovat muuttuneet /ŋg/:ksi. Tästä syystä kielessä ei ole äänteitä /r l/. Rennell on tässä suhteessa erittäin harvinainen kieli. Useimmissa muissa polynesialaisissa kielissä on joko /l/ tai /r/, mutta rennellistä ne molemmat puuttuvat.

Rennellin kieltä puhutaan Rennellin saarella. Läheisellä pienellä Bellonan saarella puhutaan bellonan kieltä tai murretta, joka muistuttaa suuresti rennelliä. Bellonassa rennellin /ŋg/-äänne on muuttunut /ŋ/:ksi. Bellonassa alkuperäiseen ŋ:ään ovat sulautuneet alkuperäiset /l/ ja /r/-äänteet ja kielessä on vain 10 konsonanttia /p k t m n ŋ s h v ' /.

Aiheesta muualla
----------------

* OLAC resources in and about the Rennell-Bellona language
**Miniestadi** on jalkapallostadion Barcelonassa Kataloniassa. Stadionin omistaa FC Barcelona. Se sijaitsee Les Cortsin alueella samassa rakennuskokonaisuudessa, johon kuuluvat myös muun muassa seuran päästadion Camp Nou ja sisäareena Palau Blaugrana.

Miniestadin suunnittelivat arkkitehti Josep Casals ja maanmittari Ramon Domènech, ja se avattiin yhdeksän kuukautta kestäneiden rakennustöiden jälkeen 23. syyskuuta 1982. Stadionin yleisökapasiteetti on 15 276. Kenttää ympäröi kaksikerroksinen katsomo, jonka länsisivusta on katettu. Stadionin yhteydessä on kaksi tekonurmipäällysteistä harjoituskenttää.

Miniestadin pääasiallinen käyttäjä on FC Barcelonan B-joukkue, ja myös Andorran jalkapallomaajoukkue ja amerikkalaisen jalkapallon joukkue Barcelona Dragons ovat pelanneet stadionilla otteluitaan. Stadion toimii tavallisesti FC Barcelonan puheenjohtajavaalin äänestyspaikkana. Muun muassa Queen (1986) ja David Bowie (1987) ovat konsertoineet stadionilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Miniestadi FC Barcelona.  Arkistoitu 17.8.2010. Viitattu 6.9.2010. (espanjaksi)
2. ↑  Queen live on tour: Magic tour Queen Concerts. Viitattu 6.9.2010. (englanniksi)
3. ↑  The Glass Spider Tour Little Oogie’s David Bowie Site. Viitattu 6.9.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Miniestadin esittely FC Barcelonan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)

Segunda Divisiónin stadionit kaudella 2013–2014

* Alfredo Di Stéfano
* Anduva
* Anxo Carro
* Gran Canaria
* Heliodoro Rodríguez López
* Iberostar
* Ipurua
* José Rico Pérez
* Mendizorroza
* Miniestadi
* El Molinón
* Montilivi
* Nova Creu Alta
* Nueva Condomina
* Nuevo Arcángel
* Nuevo Colombino
* Los Pajaritos
* Riazor
* La Romareda
* Santo Domingo
* El Toralín
* La Victoria
**Reniumheptoksidi** eli **renium(VII)oksidi** (Re2O7) on renium- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä sekä valmistettaessa muita reniumyhdisteitä ja metallista reniumia.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa reniumheptoksidi on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste on stabiilein reniumin oksideista, eikä hajaannu kuumennettaessa toisin kuin muut reniumin oksidit. Reniumheptoksidi liukenee veteen ja liuos on hapan muodostuvan perreniumhapon vuoksi. Yhdiste liukenee myös kohtalaisesti etanoliin ja hyvin esimerkiksi asetonitriiliin, tetrahydrofuraaniin ja pyridiiniin. Yhdiste sublimoituu suhteellisen helposti kuumennettaessa. Reniumheptoksidin kiderakenne koostuu toisiinsa linkittyneistä ReO4- ja ReO6-yksiköistä, jotka muodostavat kaksoiskerrosrakenteen. Reniumheptoksidi on Lewis-happo ja muodostaa additiokomplekseja useiden Lewis-emästen kanssa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Reniumheptoksidia voidaan valmistaa kuumentamalla reniumin mineraaleja, metallista reniumia tai reniumtrioksidia tai reniumdioksidia happivirrassa. Mineraaleja kuumennettaessa yhdiste voidaan erottaa savukaasujen joukosta johtamalla kaasut veteen, jolloin muodostuu perreniumhappoa sisältävä liuos. Tästä reniumheptoksidi voidaan erottaa haihduttamalla vesi pois ja tarvittaessa puhdistaa sublimoimalla.

4 Re + 7 O2 → 2 Re2O7
Reniumheptoksidia voidaan käyttää katalyyttinä pelkistettäessä orgaanisia yhdisteitä vedyttämällä, allyylialkoholijohdannaisten, oksiimien ja amidien dehydraus- ja toisiintumisreaktioissa, hapettavissa syklisointireaktioissa ja alkeenien metateeseissä. Lisäksi siitä voidaan valmistaa reniumia ja muita reniumyhdisteitä kuten metyylitrioksoreniumia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hans Georg Nadler: *Rhenium and Rhenium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 2.8.2016
2. 1 2 3 4 5  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 948. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. 1 2 3  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 1047. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
4. 1 2 3  Tom A. Millensifer: *Rhenium and Rhenium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 2.8.2016
5. 1 2  Patrick H. Dussault & Prasanta Ghorai: *Rhenium(VII) Oxide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Teoksen verkkoversio Viitattu 2.8.2016
6. 1 2 3  W. L. F. Armarego, Christina Chai: *Purification of Laboratory Chemicals*, s. 669. Butterworth-Heinemann, 2012. ISBN 978-0123821614. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 2.8.2016). (englanniksi)
**Ismo Hämeenniemi** (s. 1. kesäkuuta 1970 Lappajärvi) on suomalainen 400 metrin aitajuoksija. Hän edusti Lappajärven Veikkoja ja häntä valmensi Matti Takala.

Hämeenniemi karsiutui alkuerissä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Varazdinissa 1989. Hän putosi alkuerissä myös Helsingin EM-kilpailuissa 1994. Hämeenniemi edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1991–1994. Hän kuului Suomen joukkueeseen, joka voitti 4 × 400 metrin maaotteluviestin Tukholmassa elokuussa 1993.

Hämeenniemi voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen mestaruuden Jyväskylässä 1992 ajalla 50,74 s. SM-hopeaa hän voitti 1991 ja 1994 sekä SM-pronssia 1993 ja 1995. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 300 metrin aitajuoksussa SM-kultaa 1991 ja SM-hopeaa 1993.

Hämeenniemi juoksi 400 metrin aitojen ennätyksensä 49,94 s Lappeenrannassa 26. heinäkuuta 1994. 300 metrin aitajuoksussa hän juoksi ulkoratojen Suomen ennätyksen 36,04 s Helsingissä 26. toukokuuta 1992. Hallissa hän juoksi saman matkan parhaimmillaan aikaan 36,18 s Kuopiossa 20. helmikuuta 1993.

Lähteet
-------

* Ismo Hämeenniemi Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* European Athletics: Ismo Hämeenniemi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Desmosomi
**Desmosomit** ovat yksi solujen välisistä liitoksista, joita on erityisesti mekaanista kestävyyttä vaativissa kudoksissa.

Esiintyminen
------------

Desmosomeja esiintyy kudoksissa, joissa solujen täytyy liittyä lujasti toisiinsa. Tällaisia ovat esimerkiksi sydänlihassolut ja kerrostuneet epiteelit, kuten iho ja ruoansulatuskanavan epiteeli.

Rakenne
-------

Desmosomin rakenne. Paksuuntuma sinisellä, sytokeratiinisäikeet vihreällä ja adheesioproteiineja sisältävät säikeet violetillaDesmosomin kohdalla on valkuaisaineiden muodostama levymäinen kasautuma, joka aiheuttaa paksuuntuman solukalvoon. Paksuuntuman kohdalla vierekkäiset solukalvot ovat yhdensuuntaiset ja niiden välillä on 25–30 nm leveä tila. Soluvälitilassa paksunnokset liittyvät toisiinsa ohuiden säikeiden avulla. Säikeet sisältävät adheesioproteiineja, esimerkiksi kadheriinia. Soluliman puolella paksunnokseen kiinnittyy sytokeratiinisäikeitä l. tonofilamentteja, jotka kulkevat solun läpi kiinnittäen solun eri puolilla olevat desmosomit toisiinsa. Sytokeratiinisäikeiden verkosto kiinnittää paksunnokset myös solun tukirankaan antaen sille mekaanista kestävyyttä.

Toiminnan häiriöt
-----------------

Virheet desmosomin rakenteessa aiheuttavat vakavia sydämen toimintahäiriöitä, jotka johtavat sikiön kuolemaan. Lisäksi desmosomien vähentyneestä määrästä seurauksena on näkyviä muutoksia esimerkiksi sikiön verenkierron muodostuessa ja ihon erilaistuessa.

Katso myös
----------

* Aukkoliitos
* Tiivis liitos
* Vyöliitos

Lähteet
-------

1. ↑  Hiltunen, E. Holmberg, P. Kaikkonen, M. Lindblom-Ylänne, S. & Nienstedt, W.: *Galenos IV - Ihmiselimistö kohtaa ympäristön*. WSOY, 2005. ISBN 951-0-28702-4.
2. 1 2 3  Niemi, Virtanen, Vuorio. Solu- ja molekyylibiologia. 6. painos, 1995. Porvoo. WSOY
3. 1 2  Haug, Sand, Sjaastad, Toverud. Suom. Sillman. Ihmisen fysiologia. 1995. Porvoo. WSOY
4. 1 2 3  Desmosomi (macula adherens) Solunetti. Viitattu 28.11.2007.
Le Poët-Laval
**Le Poët-Laval** on kunta Ranskan Auvergne-Rhône-Alpesin alueella Drômen departementissa. Sen asukasluku vuonna 2014 oli 919. Kunta kuuluu Dieulefit’n kantoniin Nyonsin arrondissementissa.

Le Poët-Lavalin historiallinen keskustaajama sijaitsee parikymmentä kilometriä Montélimarin kaupungista itään laventeli- ja vehnäpeltojen ympäröimällä kukkulalla. Kylässä sijaitsee Ranskan uskonsotien ajan protestanttiperinnettä vaaliva museo.

Kunta on kauneimpien ranskalaiskylien järjestön *Les Plus Beaux Villages de France* jäsen. Drômen departementissa on kolme muutakin järjestön jäsenkylää: La Garde-Adhémar, Mirmande ja Montbrun-les-Bains.

Lähteet
-------

1. ↑  Le Poët-Laval, France This Way -sivusto. Viitattu 8.7.2017.
2. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Le Poët-Laval** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Le Poët-Laval
*Tämä artikkeli käsittelee saarta. Minicoy on myös kaupunki.*
MinicoyMalikun atolli kuvattuna kansainväliselta avaruusasemalta

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Maliku |
| Sijainti | 
LakshadweepIntia |
| Merialue | 
Intian valtameri |
| Korkein kohta | 
2 mView and modify data on Wikidata  |

Väestö| Asukasluku | 
9 495 |
| Kieli | 
divehi |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Minicoyn saari** eli **Maliku** on Intian Lakshadweepin liittovaltioalueen toiseksi suurin ja eteläisin saari, pituudeltaan pohjoisesta etelään noin 10 kilometriä. Minicoy on ainoa Malikun atollin asuttu saari. Saaren väkiluku on 9 495 (2001). Siellä kasvava puusto on lähes yksinomaan kookospähkinäpalmuja. Sen maamerkkejä on korkea majakka. Saarella puhuttu kieli on Malediivien virallinen kieli divehin kieli, ja kulttuurisesti ja maantieteellisesti saari on lähempänä Malediiveja.

Lakshadweepin kartta
Saarella on yksitoista kylää: Kendifarty, Fallessery, Kudehi, Funhilolu, Aloodi, Sedivalu, Rammedu, Boduathiri, Aoumagu, Bada, Etelä-Bandarum. Saaren majakka rakennettiin, kun Suezin kanava oli otettu käyttöön. Päätös majakan rakentamisesta tehtiin 1882, ja se otettiin käyttöön 1885.

Saaren omistuksesta ei ole yksimielisyyttä. Virallisesti se kuuluu Intiaan, mutta Malediivit katsoo sen kuuluvan itselleen.

Lähteet
-------

1. ↑  Intian väestölaskenta (englanniksi)
2. ↑  Malediivien kuningasperheen sivusto (englanniksi)
3. ↑  Lighthouses
4. ↑  Nationmaster, Territorial disputes (englanniksi)
5. ↑  Nationmaster Minicoy (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Minicoy** Wikimedia Commonsissa

* Minicoyn saari
* paikallisen kielen opas