recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johannes (Jussi) Kari** (11. maaliskuuta 1887 Mouhijärvi – 5. toukokuuta 1951) oli suomalainen lavastaja ja taidemaalari. Hänen töitään oli ensi kerran julkisesti esillä Turussa vuonna 1908. Karia pidetään yhtenä 1920- ja 1930-luvun merkittävimmistä lavastajista Suomessa. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1950.

Karin vanhemmat olivat nahkurimestari D. V. Karinen ja Ida Amanda Viitaniemi. Hän opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1906–1910. Teatterialalle suuntauduttuaan Kari toimi lavastajana muun muassa Koiton näyttämöllä ja Tampereen Työväen Teatterissa, jossa hän teki pitkän uran ja oli tunnettu erityisesti yhteistyöstään ohjaaja Kosti Elon kanssa. Vuosisadan alkupuoliskon ekspressionismin kansainvälisten vaikutteiden on arvioitu näkyneen Karin lavastusnäkemyksessä suomalaisista lavastajista ehkä selvimmin. Kari osallistui 1920-luvulla Tampereen Työväen Teatterin opintomatkalle Berliiniin, jossa hän tutustui saksalaisnäyttämöiden ekspressionistiseen muotokieleen ja omaksui uuden ilmaisun sittemmin vahvasti omassa työssään.

Lähteet
-------

* Reitala, Heta: / Kari, Jussi (1887–1951). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  13.10.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Kuvataiteilijamatrikkeli.
* Taivainen, Miia (2001). *Lavastettu juttu*, s. 12. pro gradu -tutkielma. Jyväskylän yliopisto, taiteen ja kulttuurin tutkimuksen laitos.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Veronmaksajain Keskusliitto ry** (puhekielessä *Veronmaksajat*) on vuonna 1947 perustettu poliittisesti sitoutumaton kotitalouksien, yritysten ja yhteisöjen riippumaton järjestö. Se neuvoo verotukseen liittyvissä kysymyksissä, ajaa kohtuullista verotusta ja puolustaa kansalaisten oikeusturvaa verotusasioissa.

Veronmaksajissa on noin 230 000 jäsentä, joista kotitalouksia 186 000 ja yritysjäseniä 44 000. Veronmaksajien toiminnan perustana ovat jäsenmaksut. Liitto ei ota vastaan julkisia avustuksia.

Veronmaksajat osallistuu aktiivisesti verokeskusteluun ja tekee omia ehdotuksia verotuksen kehittämiseksi. Vuonna 2012 Veronmaksajat esimerkiksi otti kantaa valtiovarainministeriön esitykseen leikata kilometrikorvauksia kahdella sentillä. Liitto esitti, että hallitus luopuisi kilometrikorvauksiin kaavailluista leikkauksista.

Liitto tuottaa taustatietoa päättäjille, tiedotusvälineille ja suurelle yleisölle. Järjestö myös opastaa suomalaisia verotuksen arjessa muun muassa veroilmoitusten jättöaikana. Veronmaksajien verojuristit antavat liiton jäsenille puhelimitse henkilökohtaista veroneuvontaa. Liitolla on eri puolilla Suomea 34 paikallisyhdistystä, joiden järjestämissä veroilloissa jaetaan käytännön vero- ja talousneuvoja kotitalouksille ja yrittäjille.

Veronmaksajat julkaisee verotukseen ja talousasioihin keskittyvää *Taloustaitoa*, joka on Suomen suurin talousaikakauslehti. Liiton jäsenet saavat Taloustaidon kotiinsa jäsenetuna.

Veronmaksajain Keskusliiton lakimies pitämässä veroneuvontailtaa vuonna 2014.Veronmaksajien ylin päättävä elin on kerran vuodessa kokoontuva liittokokous. Järjestön toimintaa ohjaa ja valvoo valtuuskunta, johon kuuluvat liiton puheenjohtaja, varapuheenjohtaja sekä 45 jäsentä. Liiton toimintaa johtaa 12-jäseninen hallitus. Liiton ja sen valtuuskunnan puheenjohtaja on professori Jaakko Ossa, ja hallituksen puheenjohtaja on varatuomari Kirsti Auranen. Liiton toimitusjohtaja on Teemu Lehtinen.

Katso myös
----------

* Iloiset veronmaksajat
* Lauluja verotuksesta

Lähteet
-------

1. ↑  Historia Veronmaksajain Keskusliitto. Viitattu 22.6.2023.
2. 1 2  Tietoa liitosta Veronmaksajain Keskusliitto. Viitattu 22.6.2023.
3. ↑  Katila, Saana: "Kilometrikorvausten leikkaus vie verotusta väärään suuntaan" *Yle Uutiset*.  5.8.2012. Viitattu 22.6.2023.
4. ↑  Mediakortti 2023 *Taloustaito.fi*. Viitattu 22.6.2023.
5. ↑  Toimielimet Veronmaksajain Keskusliitto. Viitattu 22.6.2023.
6. ↑  Henkilökunta Veronmaksajain Keskusliitto. Viitattu 22.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Veronmaksajain Keskusliitto
**Red Steel** on Ubisoft Parisin kehittämä ja Ubisoftin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin 
Wiille vuonna 2006. *Red Steel* paljastettiin ensi kerran toukokuun 2006 *Game Informer* -pelilehden numerossa, ja se oli ensimmäinen Wii-peli, josta nähtiin kuvakaappauksia ja samalla myös ensimmäinen peli, joka antoi yleisölle tietoa Wiin kyvyistä. Peli julkaistiin Wiin julkaisun myötä. Pelille on julkaistu jatko-osa *Red Steel 2*.

Pelaaminen
----------

Peli hyödyntää Wiin innovatiivisen liikkeentunnistavan ohjaimen lisäksi sen lisäosaa "nunchuckia". Muun muassa aseita ja katanaa kontrolloidaan ohjaimella, lataus hoidetaan nunchuckia ravistamalla ja käsikranaattien heitto onnistuu tekemällä heittoliike nunchukilla. Pelin vihollisten tekoäly on kehittynyttä, sillä pelaaja voi pakottaa ne antautumaan sen sijaan että tappaisi ne. Esimerkiksi katanan voi pysäyttää ennen kuolettavaa iskua ja vihollisilta ampua aseet käsistä pois. Väkivaltaisempi lähestymistapa on mahdollinen, mutta siitä on vähemmän hyötyä; antautunut vihollinen voi antaa uusia aseita tai neuvoa uusia reittejä. Pelin ominaisuuksiin kuuluu myös ajan hidastaminen, jolloin pelaaja voi valita aseellaan vihollisista parhaat ampumiskohdat. Pelissä on mukana myös moninpeli.

### Graafinen ilme

*Game Informer* -lehti julkaisi ensimmäiset kuvankaappaukset *Red Steelistä*. Kuvat levisivät nopeasti blogien ja fanisivustojen kautta. *Ubisoft Paris* väitti, että kyseiset kuvankaappaukset olisivat suoraan pelatessa napattuja. E3-messuilla 2006 kyseinen väite sai vahvistusta ylimäärin, sillä graafista ilmettä oltiin ehditty parantaa.

Ubisoft paljasti australialaisen *Hyper*-lehden haastattelussa, että peli pyörii muokatulla Unreal Engine 2.5 -pelimoottorilla. Ubisoftin tiimi oli työskennellyt aiemmin kyseisen pelimoottorin parissa, joten he tiesivät sen heikkoudet ja vahvuudet. Pelin graafisella ilmeellä haetaan ennemmin taiteellista, kuin fotorealistista tyyliä. Myöhemmin Nintendon virallinen Europe-lehti kertoi, että pelaajat voisivat odottaa vielä hienompaa grafiikkaa, kuin Nintendo GameCuben *Resident Evil 4*:ssä.

Vastaanotto
-----------

Koska *Red Steel* oli ensimmäinen kolmannen osapuolen Wii-peli, josta julkistettiin kuvankaappauksia, sai se aikaan suuren jännityksen Nintendo-pelaajien keskuudessa. Suuresta julkisuudesta huolimatta *Red Steel* sai aikaan varsin negatiivisen vastaanoton. Monet kriitikot valittivat, että ohjaustuntuma oli liian epätarkka, eivätkä miekkailukohtauksissa käytetyt liikkeet vastanneet television ruudulla niitä, mitä pelaaja oli toteuttanut huitoessaan Wii Remotea. Ubisoft kertoi myöhemmin, että he olivat saaneet Wii Remoten kehitystyökalut liian myöhään, eivätkä siitä syystä saaneet pelin ohjausta sellaiseksi, millaiseksi he olivat sen alun perin kaavailleet. 

Kriittinen vastaanotto oli loppujen lopuksi varsin ristiriitainen. *Game Rankingsin* laskema keskiarvo pelille on 66 %.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen *Red Steel* -sivusto (englanniksi)
* IGN-sivuston esittelyosio (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pönttövuoren käytöstä poistettu tunneli.
**Pönttövuoren tunneli** on rautatietunneli Jyväskylä–Pieksämäki-rataosuudella Laukaassa, lähellä Lievestuoretta ja Jyväskylän (entinen Jyväskylän maalaiskunta) rajaa. Tunneleita on kaksi, niistä vanhempi valmistui 1917 ja uudempi 1995. Vain uudempi tunneli on nykyään käytössä.

Historia
--------

### Vanha tunneli

Jyväskylä–Pieksämäki-rataa rakennettaessa vuonna 1914 päätettiin alun perin kiertää Pönttövuori. Ratalinjan oikaisemiseksi päädyttiin kuitenkin tunnelin rakentamiseen. Sitä ennen Suomessa oli puhkaistu vain 156-metrinen Pohjankurun tunneli rantaradalla. Tunnelin vaativuuden vuoksi otettiin ensimmäisen kerran Suomessa käyttöön runsaasti koneita. Tunnelin rakentaminen alkoi vuonna 1914. Sitä valmistui käsityönä 30 ja konetyönä lähes 60 metriä kuukaudessa. Juhannusaattona 1917 tunnelia kummastakin päästä louhineet ryhmät kohtasivat vuoren sisällä. Kolmen vuoden rakennustöiden aikana kuoli kuusi rakentajaa. Useimmiten syynä oli poran osuminen räjähtämättömään dynamiittiin. Kiskot Pönttövuoren tunneliin saatiin vuoden 1918 alussa. Vanha tunneli on 1 223 metriä pitkä, ja se oli Suomen pisin tunneli vuoteen 1964 saakka, jolloin Jyväskylä–Haapajärvi-rataosuudelle valmistui 2 734 metrin pituinen Kangasvuoren tunneli.

Tunneliin virtaava vesi oli varsinkin talvisaikaan ongelmana. Tämä ratkaistiin peittämällä tunnelin suuaukot verhoilla ja myöhemmin kummassakin päässä olleilla pariovilla. Tunnelin päissä oli myös vahtituvat ja opastimet.

Vanhempi tunneli ratakiskoineen on poistettu käytöstä. Se on myös tunnettu kulttuurihistoriallisena "Savon ja Hämeen rajana". Huomionarvoinen piirre vanhassa tunnelissa on sen suoruus: tunnelin toinen pää on koko ajan näkyvissä.

### Uusi tunneli

Vanha tunneli kävi liian matalaksi, kun Jyväskylä–Pieksämäki-rataosuutta sähköistettiin vuonna 1995. Tunnelia olisi pitänyt laajentaa, mutta halvemmaksi tuli rakentaa vanhan viereen lähes 200 metriä pidempi uusi tunneli. Uuden tunnelin pituus on 1 421 metriä.

Lähteet
-------

* Pönttövuoressa 70 vuotta sitten (Arkistoitu – Internet Archive). Pertti Itkosen kotisivu.
* Tunnelitarinaa (Arkistoitu – Internet Archive). Pertti Itkosen sivu Suomen pisimmistä rautatietunneleista.
* Seikkailu Pönttövuoren tunnelissa. Huvipuisto.net.

### Viitteet

1. 1 2 3  Suomen pisimmän rautatietunnelin päissä oli aluksi pariovet - nyt lähinnä geokätköilijöiden käytössä *T&T*. Viitattu 3.8.2018. (englanniksi)
2. ↑  Kallio, Kalle: *Ratajätkät – Rautatienrakentajien kokemukset 1857–1939*, s. 130. SKS Kirjat, 2022. ISBN 978-951-858-314-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Pönttövuoren tunneli, osa 11. Täydennysosa. Tietosanakirja 1922. (Rakentamisaikainen artikkeli.)
Venäjänsaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
JohannesViipurin piiri, Leningradin alueVenäjä |
| Vesialue | 
Viipurinlahti |
| Pinta-ala | 
0,01 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Venäjänsaari** on Viipurinlahdella sijaitseva saari, joka aikaisemmin kuului Viipurin maalaiskunnan Alasommeen kylään. Nykyään se on osa Johanneksen eli Sovetskin kaupunkikuntaa. Noin 10 hehtaarin kokoinen Venäjänsaari sijaitsee Viipurinlahden itärannalla Lihaniemen koilliskärjen edustalla. Viipurin keskustaan saaresta on matkaa noin kuusi kilometriä.

Historia
--------

Venäjänsaari tunnetaan vuonna 1913 valmistuneesta kauppaneuvos E. V. Sellgrenin jugend-huvilasta eli Villa Sellgrenistä, jonka on suunnitellut tunnettu viipurilainen arkkitehti Uno Ullberg.

Hieman ennen Suomen sisällissodan alkua tammikuussa 1918 saarelle pakeni noin 500 suojeluskuntalaista, jotka olivat yrittäneet vallata Viipurin. Punaiset kuitenkin pakottivat heidät vetäytymään Viipurinlahden jäätä pitkin Venäjänsaarelle, jonne joukko saapui 23. tammikuuta 1918. Kauppaneuvos Sellgren luovutti saaren suojeluskuntalaisten käyttöön ja kolme päivää myöhemmin Venäjänsaaren retkikunnaksi kutsuttu ryhmä jatkoi kohti Viipurin pohjoispuolella sijaitsevaa Antreaa. Matkalla käytiin myös sisällissodan ensimmäinen taistelu Kämärän rautatieasemalla. Vuonna 1923 Uno Ullberg suunnitteli Villa Sellgrenin pihalle pystytetyn Venäjänsaaren retkikunnan muistomerkin.

Nykytila
--------

Villa Sellgrenin rakennukset ovat nykyisin venäläisen Sever-nimisen yhtiön omaisuutta. Yhtiön omistuksessa oleva maa-alue käsittää koko Venäjänsaaren ja merkittävän osan viereistä Lihaniemeä, yhteensä 108 hehtaaria. Yhtiö kuului presidentti Vladimir Putinin vanhalle ystävälle, vuonna 2015 kuolleelle Oleg Rudnoville, ja nykyisin sen arvellaan olevan Putinin käytössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kauppaneuvos Sellgrenin huvila Venäjänsaari Suomen Sotahistoriallinen Seura. Viitattu 28.10.2016.
2. ↑  Tietosanakirja / 11. Täydennysosa  1922. Projekt Runeberg. Viitattu 28.10.2016.
3. ↑  Punainen hallinto kesti Viipurissa pisimpään  2016. Svinhufvud – Suomen itsenäisyyden tekijät ja vaiheet. Viitattu 28.10.2016.
4. ↑  Venäläiskanava: Kauppaneuvos Sellgrenin jugend-huvila Viipurinlahdella on nykyään yksi Putinin lomapaikoista. Iltalehti 30.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Jääkärimajuri Urho Sihvonen : Karjalan miesten nousu. Venäjänsaaren retki. Mukana olleen muistelmia, Hakkapeliitta, 28.01.1928, nro 5, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Venäjänsaaren retken 20 vuotismuistoa juhlitaan tänään. Pari muistelmaa retkelle lähdöstä ja sen vaiheista, Helsingin Sanomat, 21.01.1938, nro 19, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Viraston myymälä Cottonwood Heightsin kaupungissa.
**Utah Department of Alcoholic Beverage Services** on Yhdysvaltojen Utahin osavaltion omistama virasto, jolla on lakisääteinen monopoli yli 5,0 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävien juomien vähittäiskauppaan Utahin osavaltiossa.

Virastolla on yli 40 omaa myymälää. Virastolla on myös oikeus antaa lupa yli 5,0 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävien juomien vähittäiskauppaan yksityisyrittäjälle kahdenvälisellä sopimuksella. Nämä yksityismyymälät tunnetaan nimellä "Package Agencies", ja niitä toimii yli 100. Viraston omat myymälät sijaitsevat tyypillisesti osavaltion tiheämmin asutuilla alueilla ja yksityismyymälät harvempaan asutuilla alueilla.

Virasto perustettiin vuonna 1935.

Lähteet
-------

1. ↑  Find a Store | DABS Utah Department of Alcoholic Beverage Services.  Arkistoitu 3.4.2023. Viitattu 10.4.2023.
2. ↑  About DABS | DABS Utah Department of Alcoholic Beverage Services.  Arkistoitu 28.11.2022. Viitattu 10.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* viraston kotisivut[vanhentunut linkki]
**Suomalainen Konkordia-liitto**, aiemmin *Konkordialiitto*, *Konkordia* (lat. *concordia* = sopu) on suomalainen yhdistys, joka antaa stipendejä naisille.

Historia
--------

Konkordialiitto on perustettu 1885 tohtori Rosina Heikelin ja neiti Fanny Palménin aloitteesta. Alkujaan liitto jakoi stipendejä nuorille naisille, jotka haluavat harjoittaa opintoja tai hankkia itselleen tietoja valmistuakseen johonkin käytännölliseen ammattiin. Yhdistyksen kahden stipendirahaston varat olivat vuonna 1912 noin 188 000 mk. Näistä varoista päätettiin 1911, että kun ne ovat kasvaneet kahdeksisadaksituhanneksi markaksi, ne jaetaan tasan suomen- ja ruotsinkielisten kesken. Lisäksi yhdistyksellä oli tuolloin neljä lahjarahastoa: J. Ph. Palménin muistorahasto, Fanny Palménin muistorahasto, sivistyneitten hourujenhoitajain ja naislääkärien stipendirahastot, joiden varat olivat vuonna 1912 yhteensä noin 85 000 mk.

Konkordialiitto hajosi kuitenkin 1910-luvulla jakoperusteista syntyneiden sisäisten ristiriitojen vuoksi. Liiton toiminta lopetettiin vuoden 1914 vuosikokouksen äänestyksen tuloksena. Sen jälkeen syntyi kaksi liitto, joista ruotsinkielinen Svenska Konkordiaförbundet muodostettiin 1917. Suomenkieliset kääntyivät Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran puoleen, joka otti rahavarat tilapäisesti hoitoonsa. Suomalainen Konkordialiitto perustettiin 1919, ja se merkittiin yhdistysrekisteriin 4.3.1920. Käytännölliseen ammattiin valmistumisen tukemisen lisäksi tuki laajentui sittemmin koskemaan myös naisopiskelijoita. Suomenkielisen rahaston suurin rahasto oli esimerkiksi 1960-luvulla Tilma Hainarin rahasto tieteellisen työn tukemiseksi. Vuonna 1962 jaettava summa oli kaksi miljoonaa markkaa.

Nykyisin
--------

Nykyisin apurahoja myönnetään eri rahastoista ammattikoululaisille sekä ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneille naisille tieteellisiä jatko-opintoja ja ulkomaisia kongressimatkoja varten.

Puheenjohtajat
--------------

* professori Maija Pekkarinen
* Raija Sollamo

Lähteet
-------

1. ↑  Tietosanakirja, osa 4 palsta 1273 Tietosanakirja osakeyhtiö 1912
2. ↑  Otavan Iso Tietosanakirja, Otava 1966, palsta 1286
3. 1 2  Suomalainen Konkordia-liitto

Kirjallisuutta
--------------

* Ottelin, Aino: *Konkordia-förbundet* (1924)
* Huuhka, Mirja: *Konkordia 1885–1960* (1960)
* Aalto, Eeva-Liisa (toim.): *Suomalainen Konkordia-liitto 75 vuotta naisten opintojen tukena*

Aiheesta muualla
----------------

* Svenska Konkordiaförbundet (Arkistoitu – Internet Archive)
**Watson** on IBM:n kehittämä tekoäly. Se on nimetty IBM:n perustajan Thomas J. Watsonin mukaan. Sitä on kehitetty David Ferruccin johdolla vuodesta 2007. Vuoteen 2014 mennessä IBM oli sijoittanut Watsonin kehittämiseen ja kaupallistamiseen miljardi dollaria.

Watson on opetettu ymmärtämään ihmisten käyttämää luonnollista kieltä, ja päättelemään vastauksia annettuihin kysymyksiin.

Watson voitti vuonna 2011 yhdysvaltalaisen television tietovisan *Jeopardy*, jossa sen vastustajina oli eläviä ihmisiä. Sen jälkeen IBM on markkinoinut Watsonia terveydenhuollon sovelluksiin ja yritysten käyttöön pilvipalveluun yhdistettynä.

Vuonna 2015 IBM ilmoitti yrityskaupasta, jonka tarkoituksena oli parantaa Watsonin kykyä analysoida lääketieteellisiä kuvia.

Kullankaivaja Goldcorp soveltaa Watsonia kultaesiintymien ennustamiseen. Tuote on nimeltään IBM Exploration with Watson.

Campbell ja Toyota ovat käyttäneet Watsonia mainontaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuomas Niskakanngas: Tekoäly Watson haastaa tietovisan mestarit *Helsingin Sanomat*.  2011. Viitattu 3.6.2018.
2. 1 2  Tekoäly Watson siirtyi pilveen ja otti haltuun ison datan *Helsingin Sanomat*.  10.1.2014. Viitattu 3.6.2018.
3. ↑  Timo Paukku: Tekoäly Watson aloittaa lääkäreiden avustajana *Helsingin Sanomat*.  2.4.2013. Viitattu 3.6.2018.
4. ↑  Supertietokone Watson alkaa diagnosoida kuvia *Helsingin Sanomat*.  12.8.2015. Viitattu 3.6.2018.
5. ↑
6. ↑
7. ↑
**Ennakkoratkaisu** on Euroopan unionin tuomioistuimen jäsenvaltion tuomioistuimen pyynnöstä antama ratkaisu Euroopan unionin oikeuden oikeasta tulkinnasta. EU:n tuomioistuimen antama ennakkoratkaisu sitoo kansallista tuomioistuinta. Ennakkoratkaisua tulee noudattaa ratkaistaessa asia, jossa ennakkoratkaisua on pyydetty.

Ylimmillä tuomioistuimilla on velvollisuus pyytää ennakkoratkaisua tapauksissa joissa EU:n oikeuden sisältö on epäselvä, eikä aikaisempaa EU:n tuomioistuimen ratkaisua asiasta ole. Alemmat tuomioistuimet voivat pyytää ennakkoratkaisua, mutta niillä ei ole siihen velvollisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Satuli, Heli: *EU-perusteos*. 2. painos. Helsinki: Eurooppatiedotus, 2020. ISBN 978-952-281-621-4. Teoksen verkkoversio.
2. ↑   Ennakkoratkaisupyyntö EU:n tuomioistuin


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Euroopan unioni Euroopan unionin tuomioistuin |
| --- |
|  |
| Tuomioistuimet | 
* Unionin tuomioistuin
* Unionin yleinen tuomioistuin
* Euroopan unionin virkamiestuomioistuin
* Euroopan ihmisoikeussopimus

 |  |
|  |
| Päätökset | 
* Ennakkoratkaisu
* Bosman-sääntö
* Costa v. ENEL
* Euroopan unionin kilpailuoikeudellinen kanne Microsoftia vastaan
* Van Gend en Loos

 |
|  |
| Rakennukset | 
* Oikeuspalatsi
* Anneau
* Erasmus
* Thomas More
* Themis
* Comenius
* Montesquieu
* Rocca
* Galleria

 |

 |
**Golla Oy** on suomalainen yritys, joka suunnittelee ja valmistaa laukkuja. Gollan tuotteita on myyty kansainvälisesti yli 100 maassa. Toimistoja yrityksellä on Suomessa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Kiinassa. Päätoiminnot ja tuotteiden suunnittelu on keskitetty Gollan Espoon toimistoon. Yrityksellä on myös tytäryhtiöt Kiinassa sekä Yhdysvalloissa.

Gollan omistaa Petri Kähkönen perheineen. Huippuvuosinaan 2005–2010 Golla teki noin 20–30 miljoonan euron liikevaihdolla 5–10 miljoonan euron liiketuloksen.

Golla on valittu vuoden yritykseksi vuonna 2009. Vuonna 2010 tasavallan presidentti palkitsi Gollan kansainvälistymispalkinnolla. Vuonna 2013 Golla voitti vuoden helsinkiläisen yrityksen palkinnon.  Gollan liikevaihto kuitenkin laski vuosia ja parhaaksi vuodeksi jäi 2011. Myös kannattavuus heikkeni nopeasti. 2023 pitkän liikevaihdon laskun jälkeen Golla myytiin uusille omistajille.

Historia
--------

Golla on vuonna 1994 suomalaisessa Kollan kylässä Raumalla perustettu perheyritys. Nimi Golla tulee Kollan kylästä. Nimen muodostamisessa on sovellettu Rauman murteen tapaa vaihtaa k:t g:ksi.

Yhtiö aloitti toimintansa valmistamalla muotoilutuotteita, kuten cd-telineitä. Ensimmäinen Gollan hittituote oli kumimaisesta muovista valmistettu koiranluun muotoinen Cd-Luu. Vaikka Gollan cd-telineitä päätyi myyntiin aina New Yorkin Museum of Modern Artin myymälää myöten, keskittyi yhtiö 2000-luvulle siirryttyään matkapuhelinkoteloiden valmistamiseen. Gollan brändi ja tuotemallisto houkutti pian yhteistyökumppanikseen Nokian, jonka alihankkijana yritys toimi jonkin aikaa. Nykyään Gollan tuotteita myydään useassa kansainvälisessä myymäläketjussa. Tappiollisten vuosien myötä yritys yritti saada ulkopuolista rahoitusta pitkään ja keskittyi pelkästään laukkuihin.

Tuotteet
--------

Gollan mallisto käsittää laukkuja ja reppuja. Lisäksi mallistoon kuului puhelinlompakoita sekä koteloja matkapuhelimille ja tableteille. Nykyisistä tuotteista ei ole varmuutta koska uusi sivusto ei ole vielä auennut.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nyman, Hannele & Poutasuo, Tuula: *Muovikirja, Arkitavaraa ja designesineitä*, s. 190. WSOY, 2004. ISBN 951-0-29132-3.
2. ↑  Tekniikka ja Talous 15.11.2008
3. 1 2  Golla Oy, F-Secure Oyj ja Pekka Miilukangas vuoden parhaat *op.fi*. Osuuspankki. Viitattu 18.4.2017.
4. ↑  Palkitut 2010 *www.exportfinland.fi*. Export Finland. Viitattu 18.4.2017.
5. ↑  Design-yritys Golla Oy on Vuoden helsinkiläinen yritys *Yrittajat.fi*.  5.12.2013. Viitattu 18.4.2017.
6. ↑  Leppänen, Timo: *Merkilliset nimet*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2016. ISBN 978-952-222-720-1.
7. ↑  Marjo Mikkola: Yritysuutinen  4.2.2009. Kauppalehti. Viitattu 10.6.2009.
8. ↑  Elina Hakola: Golla pääsi Euroopan kolmeen tunnetuimpaan tavarataloon – Neljä vuotta sitten tehty strategiamuutos alkaa vihdoin tuottaa tulosta *Talouselämä*. Viitattu 7.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Golla verkkosivut
Jean Clair, 2013
**Jean Clair** (oik. **Gérard Régnier**, s. 20. lokakuuta 1940 Pariisi) on ranskalainen kansallisperintöä vaalivan viraston johtaja, kirjailija, esseisti, usein esiintyvä poleemikko ja taidehistorioitsija. Hän toimi myös Musée Picasson johtajana. Hän on ollut Ranskan akatemian jäsen toukokuusta 2008 lähtien.

Henkilöhistoria
---------------

Jean Clairin vanhemmat olivat maanviljelijöitä, mutta hän syntyi kuitenkin Pariisin VI kaupunginosassa. Hän kävi koulua Pariisin parhaissa oppilaitoksissa, ja lopulta, ennen yliopisto-opiskeluja, hän oli niin sanotulla valmistavalla luokalla Henry IV -lyseossa. Hän suoritti Sorbonnen yliopistossa filosofian tohtorin tutkinnon nykykirjallisuudessa. Tämän jälkeen hän suoritti Harvardin yliopistossa vastaavan tohtorin tutkinnon. Amerikan opintojensa aikana hän toimi läheisessä yhteistyössä kommunistisen opiskelijajärjestön kanssa.

Lähteet
-------

* Jean Clair Ranskan Akatemian sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Éric Biétry-Rivierre, "Jean Clair, un 'atrabilaire' sous la Coupole", Le Figaro, 23. toukokuuta 2008

Aiheesta muualla
----------------

* Haastattelu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
	+ 2
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Nurmijärven kirjasto** on Nurmijärven kunnan yleisistä kirjastoista vastaava kunnallinen kulttuurilaitos. Sen toimipisteitä ovat Nurmijärven kirkonkylässä Nurmijärven kunnantalon naapurina sijaitseva Nurmijärven pääkirjasto (Punamullantie 1), Klaukkalan kirjasto (Kuonomäentie 2, Klaukkala), Rajamäen kirjasto (Kiljavantie 1, Rajamäki) sekä kirjastoauto Oiva. Nurmijärven kirjastolla on myös kaksi näyttelytilaa, pääkirjastossa Galleria Ville ja Klaukkalan kirjastossa Galleria Toivo.

Nurmijärven kirjasto on osa Ratamo-kirjastoja, joka on Hausjärven, Hyvinkään, Nurmijärven ja Riihimäen yhdessä muodostama kirjastokimppa. Se tarjoaa näiden kuntien kirjastojen käyttäjille muun muassa verkkokirjastopalveluja, eli e-kirjoja (Ellibs), sanoma- ja aikakauslehtiä (käytössä kirjaston tiloissa: ePress, eMagz, RBdigital), musiikkipalvelua (Naxos), elokuvia (Kirjastokino) ja verkkopohjaista musiikinopetusta (rockway.fi).

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirjasto Nurmijärven kunta, nurmijarvi.fi. Viitattu 30.12.2019.
2. ↑  Nurmijärven pääkirjasto (Kirjastohakemisto) kirjastot.fi.  Arkistoitu 30.12.2019. Viitattu 30.12.2019.
3. ↑  Klaukkalan kirjasto (Kirjastohakemisto) kirjastot.fi.  Arkistoitu 30.12.2019. Viitattu 30.12.2019.
4. ↑  Rajamäen kirjasto (Kirjastohakemisto) kirjastot.fi.  Arkistoitu 30.12.2019. Viitattu 30.12.2019.
5. ↑  Tervetuloa Ratamo-verkkokirjastoon! Ratamo-kirjastot, ratamo.verkkokirjasto.fi.  Arkistoitu 12.5.2021. Viitattu 30.12.2019.
**Gucci** [gutʃi] on italialainen muotitalo, joka perustettiin vuonna 1921. Gucci tuottaa muun muassa vaatteita, nahkatuotteita ja hajuvesiä. Muotitalon holding-yhtiö The Gucci Group on nykyään ranskalaisen Kering-yhtiön omistuksessa.

Guccio Gucci perusti Firenzeen oman myymälän vuonna 1921, joka myi nahkatuotteita. Hän panosti tuotteiden laatuun hankkimalla ne tunnetuilta suunnittelijoilta. Vuonna 1938 Guccio laajensi yrityksen toimintaa avaamalla toisen liikkeensä Roomaan. Guccio vastasi itse monien mallien suunnittelusta ja 1940-luvulla syntyivätkin klassiset mallistot, kuten bambukahvainen käsilaukku sekä kuolainkoristeiset mokkasiinit.*lähde?*

Guccion kuoltua vuonna 1953 perheen neljä poikaa jatkoivat yrityksen toimintaa. Lontooseen, New Yorkiin sekä Pariisiin avattiin uudet liikkeet. 1950-luvulla Gucci alkoi saada maailmanmainetta. 1960-luvulla muun muassa Jacqueline Kennedy, Elizabeth Taylor, Peter Sellers sekä Audrey Hepburn käyttivät Guccin asusteita. Vuosikymmenen lopulla Gucci otti käyttöön tupla-G-logon.*lähde?*

1970-luvun alussa Gucci laajensi toimintaansa kaukoitään avaamalla liikkeet Tokioon sekä Hongkongiin. Vuosikymmenen lopussa yhtiön talous ja brändin voima kääntyivät kuitenkin laskuun ja vuonna 1982 Guccista tuli julkinen osakeyhtiö.*lähde?*

1990-luvun alussa Guccin suosio lähti uuteen nousuun. Tätä vahvisti edelleen yhdysvaltalaisen Tom Fordin palkkaaminen pääsuunnittelijaksi vuonna 1994. Vuonna 1999 muotitalon holding-yhtiö The Gucci Group siirtyi ranskalaisen PPR:n omistukseen. Ford lähti sopimusvaikeuksien takia Guccista vuonna 2004.

Guccin pääsuunnittelijana vuodesta 2015 on ollut Alessandro Michele. Hänen aikanaan Gucci on laajentanut valikoimaansa myös kodin tuotteisiin kuten mukeihin.

Business of Fashion and Lyst -sivusto arvioi vuosittain 12 000 muotibrändin arvoa keräämällä tietoa 4,5 miljoonasta lähteestä. Gucci oli ykkössijalla vuonna 2016, ja putosi toiseksi vuonna 2017.

Suomessa Guccin vaatteita myy Luxbag-liike Helsingissä Esplanadilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gucci helps Kering fashion strong sales growth *Reuters*.  13.2.2018. Viitattu 17.2.2018.
2. ↑  Mary Ellen Snodgrass: "Gucci, Guccio", *World Clothing and Fashion: An Encyclopedia of History, Culture, and Social Influence*, s. 748. Routledge, 2015. ISBN 9781317451662. Teoksen verkkoversio (viitattu 17.2.2018).
3. ↑  Tom Ford – Back at Gucci *Vogue*.  2016. Viitattu 17.2.2018.
4. ↑  Balenciaga replaces Gucci as world's hottest fashion brand *The Independent*.  7.11.2017. Viitattu 17.2.2018.
5. ↑  Luxbag - Edustamamme merkit *Liikkeen nettisivut*. Viitattu 14.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gucci**.
* Guccin verkkosivut
**Pluton** oli Ranskan laivaston vuonna 1805 vesillelaskettu Pluton-luokan 74-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Téméraire-luokka*
Alus tilattiin 4. tammikuuta 1903 Toulonin telakalta, jossa sen rakennustöistä vastasi Royer. Köli laskettiin 19. elokuuta 1803. Alus laskettiin vesille 17. tammikuuta 1805 ja otettiin palvelukseen 16. maaliskuuta.

Palvelus
--------

Espanja valtasi aluksen Cádizin taistelussa 14. kesäkuuta 1808. Alus liitettiin laivastoon nimellä *Plutón*, ja se oli seuraavana päivänä Pedro Cabreran alaisuudessa ja José Ramón Gardoquin 27. heinäkuuta alkaen. Joulukuussa 1809 alus partioi Espanjan rannikolla, missä se tuki maajoukkojen operaatioita. Alus oli 8. maaliskuuta 1810 Cádizissa menetettyään ankkurinsa myrskyssä.

Alus nimettiin *Montañésiksi* 20. huhtikuuta 1810 annetulla kuninkaallisella määräyksellä. Nimenvaihdolla kunnioitettiin edeltänyttä saman nimistä alusta, joka syttyi 10. maaliskuuta 1810 tuleen Ranskan rannikkopattereiden tulessa. Vuonna 1811 alus oli La Carracassa ja 1814–1816 Ferrolissa. Alus riisuttiin 1816 La Carracassa aseista ja muutettiin proomuksi.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif & Roberts, Stephen S.: *French Warships in the Age of Sail 1786–1861 – Design, Construction, Careers and Fates*. Minnesota, Yhdysvallat: Seaforth Publishing, 2015. ISBN 978-1-84832-204-2. (englanniksi)
* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700–1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield 2015 s. 91
2. 1 2  Winfield et al 2023 s. 163-164
Keskon pääjohtaja Sakari Mikkola (1980)
**Sakari Mikkola** (28. heinäkuuta 1923 Suodenniemi – 25. tammikuuta 2009 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, koulutukseltaan insinööri. 

Mikkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Uuno Maurits Mikkola ja Elli Maria Pälä ja puoliso vuodesta 1952 talousopettaja Pirkko Annikki Nousiainen. Mikkola valmistui insinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1947. Hän oli Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n rationalisointi-insinööri 1948–1950, Oy Rastor Ab:n rationalisointi-insinööri 1950–1952 ja Keskolla paitatehtaan isännöitsijä Lahdessa 1952–1957, tuotantolaitosten apulaisjohtaja 1957–1958, tuotantolaitosten johtaja 1958–1960, elintarvikeryhmän johtaja 1960–1967, talousjohtaja 1967–1969, varapääjohtaja 1969–1980, pääjohtaja 1980–1983 ja johtokunnan jäsen 1960–1983. Mikkolalla oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi 1973 ja vuorineuvoksen arvonimi 1980. Sotilasarvoltaan Mikkola oli reservin majuri. Taiteilija Martti Könönen maalasi hänen muotokuvansa 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sakari Mikkola *Biografiasampo*. Viitattu 6.11.2022.
2. ↑  Kai Hoffman: Vuorineuvos Sakari Mikkola (1923–2009). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Facta 2001, WSOY 1981, 11. osa, palsta 339
4. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 598. Viitattu 6.11.2022.
5. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Vuorineuvos Sakari Mikkola. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  21.2.2009. Viitattu 6.11.2022.
**Selim Wilhelm Savonius** (16. tammikuuta 1885 Vaasa – 21. huhtikuuta 1965) oli suomalainen yliarkkitehti.

Savoniuksen vanhemmat olivat eversti Selim Viktor Savonius (1840–1910) ja Eloise Wilhelmiina Natalia Wolff. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui arkkitehdiksi 1908. Savonius oli yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräisenä arkkitehtinä vuodesta 1910 ja vt. 1. arkkitehtinä vuodesta 1929. Hänestä tuli rakennushallituksen apulaisarkkitehti 1937, toimistoarkkitehti 1937 ja yliarkkitehti 1945.

Savonius oli standardisoimislautakunnan jäsen 1925–1948 ja Suomen kreikkalais-katolisen kirkkokunnan jälleenrakennustoimikunnan jäsen vuodesta 1950.

Selim Savoniuksen suunnittelutöitä
----------------------------------

Heinolan seminaarin funktionalistinen uusi rakennus (1939, vasemmalla) oli Selim Savoniuksen ja kolmen muun arkkitehdin suunnittelema.
* Tampereen postitalo, 1927 (yhdessä Yrjö Sadeniemen kanssa)
* Turun postitalo, 1932
* Vuoksenniskan posti- ja poliisitalo, 1938 (Martti Välikankaan kanssa)
* Heinolan opettajaseminaarin mallikoulu, 1939
* Profeetta Elian kirkko, Lieksa 1960 (yhdessä ylidiakoni Leo Kasangon kanssa)

Lähteet
-------

1. ↑  Selim Savoniuksen hautakivi, Hietaniemen vanha hautausmaa, Helsinki (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
3. ↑  SAVONIUS Selim Viktor. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
4. ↑  Postimuseo : Tampereen postitalo (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Postin talot ja tilat : Turun postitalo (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriymmpäristöt : Heinolan seminaari
7. ↑  Lieksan kirkkomailla, Hurmioitunut blogi 26.11.2013
*Tämä artikkeli käsittelee puolalaista ritarikuntaa. Sen venäläisestä haarasta, katso Valkoisen kotkan ritarikunta (Venäjän keisarikunta). Valkoisen kotkan ritarikunta oli myös serbialainen ritarikunta.*
Ritarikunnan tunnuksia sekä kunniakirja
**Valkoisen Kotkan ritarikunta** (puol. *Order Orła Białego*) on puolalainen ritarikunta, jonka perusti Puolan kuningas August II Väkevä vuonna 1705. Mitallia jaetaan perinteisesti 3. toukokuuta.

Puolan jaon jälkeen ritarikunnan tunnusmerkkien myöntäminen loppui. Kun Venäjän keisari Nikolai I liitti Puolan oman hallintonsa alaiseksi, otti hän suojelukseensa Valkoisen Kotkan ritarikunnan. Vuonna 1831 ritarikunta liitettiin venäläisten ritarikuntien yhteyteen. Valkoisen Kotkan ritarikunnan kunniamerkkiäkin on valmistettu ja myönnetty lisäksi briljanttikoristein korkea-arvoisille ulkomaalaisille henkilöille (sekä toisuskoisille).

Nykymuodossaan ritarikunta otettiin käyttöön 16. lokakuuta 1992. Sitä jaetaan tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista valtion tai kansalaisten hyväksi niin siviileille kuin sotilashenkilöillekin. Vuodesta 1921 lähtien ritarikunta on Puolan korkein mahdollinen kunnianosoitus. Saajan ei tarvitse olla Puolan kansalainen.

Kunnianosoitusta jaetaan vain yhdessä luokassa:

* ritarikunnan nauha

Lähteet
-------

1. 1 2  The Order of the White Eagle  12.1.2020. Tallinn Museum of Orders of Knighthood. Viitattu 27.12.2021. (englanniksi)
2. 1 2  President confers Order of the White Eagle upon three Poles  3.5.2019. Oficjalna strona Prezydenta Rzeczypospolitej Polskiej. Viitattu 27.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  ODM of Poland: Order of the White Eagle *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 15.7.2023. (englanniksi)
4. ↑  The Order of the White Eagle - Polish Military Medals & Orders - Poland  27.1.2021. Identify Medals. Viitattu 27.12.2021. (englanniksi)
5. ↑  Order of the White Eagle *wawards.org*. Viitattu 15.7.2023.
6. ↑  Orders and decorations *The official website of the President of the Republic of Poland*.  2023. Viitattu 15.7.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Valkoisen Kotkan ritarikunta *eskoff.net*.
**Pirita Näkkäläjärvi** (s. 13. helmikuuta 1978 Inari) on Suomen saamelaiskäräjien puheenjohtaja, väitöskirjatutkija, kauppatieteiden maisteri Helsingin kauppakorkeakoulusta sekä median ja viestinnän maisteri.

Näkkäläjärvi on työskennellyt muun muassa rahoitusalan yritys Merrill Lynchissä, teknologiajätti Nokiassa, Booz & Companyssa, kaivos- ja teknologiayhtiö Metsossa, Strategy&:issä, tilintarkastus- ja konsultointiyritys PwC:ssä, strategiakonsulttina EY-Parthenonissa sekä Helen Venturesissa. Hän toimi Yle Sápmin päällikkönä vuosina 2012-2016.

Saamelaiskäräjät
----------------

Näkkäläjärvi valittiin ensimmäistä kertaa saamelaiskäräjille vuosiksi 2012–2015 Helsingistä vuoden 2011 vaaleissa. Hän oli käräjien hallituksen jäsen ja kulttuurilautakunnan varapuheenjohtaja. Näkkäläjärvi erosi käräjien jäsenyydestä ja luottamustoimista siirryttyään Ylen Sápmin päälliköksi lokakuussa 2012.

Näkkäläjärvi valittiin toistamiseen saamelaiskäräjille vuosiksi 2020–2023 Inarista vuoden 2019 vaaleissa. Hän on käräjien kulttuurilautakunnan puheenjohtaja ja saamelaisen parlamentaarisen neuvoston jäsen. Pirita Näkkäläjärvi on jäsenenä saamelaisneuvoston EU‒Saame -ajatushautomossa ja kulttuuriajatushautomossa.

Hänet valittiin saamelaiskäräjien puheenjohtajaksi kaudelle 2024-2027 tammikuussa 2024.

Muuta
-----

Näkkäläjärvi on ollut Suomen PEN-klubin johtokunnan jäsen sekä kieli- ja käännöskomitean puheenjohtaja. Hän on yksi Fáktalávvu-blogin perustajista ja pitää myös omaa blogia. Näkkäläjärven London School of Economicsin maisterityö 2017 käsitteli saamelaisten sananvapauteen Suomessa kohdistuvia uhkia.

Pääkaupunkiseudulla toimiva City-Sámit -saamelaisyhdistys valitsi Näkkäläjärven Vuoden saamelaiseksi 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Bio *Pirita Näkkäläjärvi*.  6.2.2019. Viitattu 7.2.2024.
2. ↑  Yle Sápmi *yle.fi*.  15.2.2012.
3. ↑  Yle Sápmi *yle.fi*.  21.6.2012.
4. ↑  Tuukkanen, Pia: Pirita Näkkäläjärvi Yle Saamen päälliköksi  21.6.2012. Yle Sápmi. Viitattu 18.10.2013.
5. ↑  Suomen saamelaiskäräjät *samediggi.fi*.
6. ↑  Saamelaiskäräjät *samediggi.fi*. Viitattu 23.5.2020.
7. ↑  Saamelainen parlamentaarinen neuvosto *Samediggi*. Viitattu 23.5.2020.
8. ↑  Filling the EU-Sápmi knowledge gaps *Sámiráđđi*. Viitattu 23.5.2020. (norjaksi)
9. ↑  Saamelaisneuvosto: The Saami Council initiates a think tank for the sámi cultural field  11.9.2020. Saamelaisneuvosto.
10. ↑  Suomen PEN *suomenpen.fi*.
11. ↑  Fáktalávvu *Fáktalávvu*. Viitattu 23.5.2020.
12. ↑  Pirita Näkkäläjärvi *Pirita Näkkäläjärvi*. Viitattu 23.5.2020.
13. ↑  Pirita Näkkäläjärven LSE MSc Dissertation *drive.google.com*.
14. ↑  Yle Sápmi *yle.fi*.  11.11.2017.
**Artur Aleksanjan** (arm. Արթուր Ալեքսանյան, s. 21. lokakuuta 1991 Gjumri) on armenialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on olympiavoittaja sekä maailman- ja Euroopan-mestari.

Aleksanjan saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 96 kg:n painoluokassa. Hän voitti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kultaa 98 kg:n sarjassa voitettuaan loppuottelussa kuubalaisen Yasmany Lugon. Tokion olympialaisissa 2020 hän sai 97 kg:n painoluokassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Musa Jevlojeville. Hän voitti maailmanmestaruuden 98 kg:n sarjassa Taškentissa 2014 kukistettuaan loppuottelussa saksalaisen Oliver Hasslerin, Las Vegasissa 2015, jossa voitti finaalissa iranilainen Ghasem Rezaein ja Pariisissa 2017 kukistettuaan loppuottelussa venäläisen Musa Jevlojevin. 97-kiloisten maailmanmestaruuden hän voitti Belgradissa 2022 voitettuaan finaalissa bulgarialaisen Kiril Milovin. Hän sai MM-hopeaa 96-kiloisissa Budapestissa 2013 sekä 97-kiloisissa Nur-Sultanissa 2019 ja Belgradissa 2023. Hän oli 96 kg:n painoluokassa seitsemäs MM-kilpailuissa 2011.

Aleksanjan voitti Euroopan-mestaruuden 96-kiloisissa Belgradissa 2012 ja Tbilisissä 2013, 98-kiloisissa Vantaalla 2014 sekä 97-kiloisissa Kaspijskissa 2018, Roomassa 2020, Zagrebissa 2023 ja Bukarestissa 2024. Hän saavutti EM-hopeaa 96 kg:n sarjassa Dortmundissa 2011 ja 98-kiloisissa Riiassa 2016 sekä EM-pronssia 98 kg:n sarjassa Novi Sadissa 2017. Hän voitti Minskin Euroopan kisoissa 2019 kultaa 97-kiloisissa.

Aleksanjan saavutti Kazanin universiadeissa 2013 hopeaa 96 kg:n painoluokassa. Junioreiden MM-kilpailuissa hän sai 84-kiloisissa kultaa 2010 ja pronssia 2009. Junioreiden EM-kilpailuissa hän oli toinen 84 kg:n sarjassa 2010 ja 96-kiloisissa 2011 sekä kolmas 84-kiloisissa 2009.

Lähteet
-------

1. ↑  Artur Aleksanyan *sports-reference.com*.  Arkistoitu 29.8.2012. Viitattu 10.6.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Aleksanyan, Artur (ARM) *whatsmat.uww.org*. Viitattu 21.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Olympic Games Greco-Roman Seniors 2016-08-14 Rio de Janeiro (BRA) 98.0 kg Aleksanyan, Artur (ARM) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 25.8.2016. (englanniksi)
4. ↑  Musa Evloev beats defending champion Artur Aleksanyan to gold in men’s Greco-Roman wrestling 97kg  3.8.2021. Tokyo 2020.  Arkistoitu 3.8.2021. Viitattu 3.8.2021. (englanniksi)
5. ↑  World Championship Greco-Roman Seniors 2014-09-08 Tashkent (UZB) 98.0 kg Aleksanyan, Artur (ARM) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 10.6.2015. (englanniksi)
6. ↑  World Championship Greco-Roman Seniors 2015-09-07 Las Vegas (USA)98.0 kg Aleksanyan, Artur (ARM) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 11.9.2015. (englanniksi)
7. ↑  World Championship Greco-Roman Seniors 2017-08-21 Paris (FRA) 98.0 kg Aleksanyan, Artur (ARM) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 11.9.2015. (englanniksi)
8. ↑  World Championship Greco-Roman Seniors 2022-09-10 Belgrade (SRB) 97.0 kg *whatsmat.uww.org*. Viitattu 19.11.2022. (englanniksi)
**Parnassolaiset** (ransk. *Les Parnassiens*) oli ranskalainen runoilijaryhmä, johon kuuluivat muun muassa Théodore de Banville, Leconte de Lisle, Eugène Manuel, François Coppée ja Sully Prudhomme. Koulukunta korosti objektiivisuutta ja muotoa ja poikkesi siinä romantikoista. Parnassolaisten ohjelmanjulistus oli "taidetta taiteen vuoksi" eli taiteen tulee palvella vain esteettisiä päämääriä.

Tähän niin sanottuun koulukuntaan kuului joukko nuorempia runoilijoita, jotka 1866 liittyivät yhteen estääkseen ranskalaista runoutta rappeutumasta ja kehittääkseen sen muodon suhteen taiteellisesti mahdollisimman täydelliseksi. Uudistajat saivat puolelleen sellaisia merkittäviä vanhempia runoilijoita kuin Leconte de Lisle (1818–1894) ja Théodore de Banville (1823–1891). Ryhmän äänitorveksi muodostui antologia *Le Parnasse contemporain, recueil de vers nouveaux*, joka ilmestyi kolmiosaisena sarjana vuosina 1866, 1871 ja 1876. Ryhmän perustajia olivat Catulle Mendès (1841–1909) ja Louis-Xavier de Ricard (1843–1911) yhdessä kirjankustantaja Alphonse Lemerren kanssa. Kolmessa runoantologiassa on edustettuina eritasoisia runoilijoita, merkittävimpinä Sully Prudhomme (1839–1907), José-Maria de Hérédia (1842–1905), François Coppée (1842−1908) ja Paul-Armand Silvestre (1837–1901). He eivät muodostaneet varsinaista koulukuntaa, sillä kukin noudatti omaa ominaislaatuaan.

Ryhmää yhdistävä tekijä oli eräänlaisen "romantisme classiquen" luominen. Pyrittiin toisin sanoen yhdistämään romantiikan kautta saavutettu vapaus aihevalinnan ja runomuotojen suhteen klassiseen kiinteyteen, eikä kyse ollut pelkästään siitä, miten runoaines objektiivisesti esitetään, vaan myös kielen muodollisesta käsittelystä. Romantiikan voi siten sanoa tyhjentyneen tähän vanhoillisesti sävyttyneeseen uudistusliikkeeseen, mutta pian ilmeni, ettei se sittenkään vastannut myöhemmän sukupolven runollisia vaatimuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Les Parnassiens, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 21. palsta 135. Nordisk familjeboks förlags 1910 (ruotsiksi)
2. ↑  Risto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): "Parnastolaisuus", *Otavan kirjallisuustieto*, s. 569. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X.
3. ↑  Estetiikka: taide taiteen vuoksi, Tieteen termipankki , viitattu 26.7.2021
4. 1 2  Franska litteraturen, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 8. palsta 1209. Nordisk familjeboks förlags 1910 (ruotsiksi)
**Saints Row: Gat out of Hell** on amerikkalaisen Volition kehittämä ja vuonna 2015 saksalaisen Deep Silverin julkaisema avoimen maailman toimintapeli, joka kertoo *3rd Street Saints* -jengin tarinasta. Pelissä ei ohjata liigan johtajaa.

Pelaaminen
----------

Pelissä on tehtävänä esimerkiksi kahdeksan *Hellblazing*-nimistä tehtävää, kolme *Torment Fraud* -tehtävää, kolme *Salvation*-tehtävää ja kolme *Mayhem*-tehtävää. Tehtävistä voi saada joko kultaa, hopeaa tai pronssia. *Hellblazing*-tehtävässä lennetään maaliin tietyssä aikarajassa. *Torment Fraud* -tehtävässä pitää loukkaantua mahdollisimman pahasti. *Salvation-*tehtävässä kerätään sieluja ilmassa. *Mayhem*-tehtävässä yritetään saada mahdollisimman paljon tuhoa aikaan. Pelissä on erikoisvoimia *Blast*, *Summons*, *Stomp* ja *Aura*.Kyseisiä erikoisvoimia pystyy kehittämään. Ajoneuvoina on esimerkiksi *Rampage*, *Rambulance* ja *Balls of fire*, joka syttyy palamaan.Pelissä on myös toisenlaisia tehtäviä, kuten Survial, Altars ja Spires. Survialissa. Survialissa ja Altar:ssa täytyy tappaa tietty määrä vihollisia. Lisäksi Altars-haaste aloitetaan käyttämällä tiettyä supervoimaa. Spires-haasteessa pitää eliminoida Spire.Näistä tehtävistä ei saa mitalia eikä niitä voi toistaa, kerran jo voitettua haasteen.

Juoni
-----

Pelin alussa Saintsit viettävät Kinzien syntymäpäivää pelaamalla Ouija-lautaa. Kyseinen lauta alkaa kuitenkin toimia itsenäisesti ja lopulta Saintsien johtaja imeytyy sisään tuntemattomaan porttiin. Kinzien ja Johny Gatin tarkoituksena on pelastaa Saintsien johtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Activities and Diversions in Saints Row: Gat out of Hell *Saints Row Wiki*. Viitattu 1.11.2022. (englanniksi)
2. ↑  Arcane Powers in Saints Row: Gat out of Hell *Saints Row Wiki*. Viitattu 25.11.2022. (englanniksi)
3. ↑  Activities and Diversions in Saints Row: Gat out of Hell *Saints Row Wiki*. Viitattu 25.11.2022. (englanniksi)
4. ↑  Targets | Upgrades - Saints Row: Gat out of Hell Game Guide | gamepressure.com *Game Guides*. Viitattu 26.11.2022. (englanniksi)
5. ↑  Saints Row: Gat out of Hell *pelaaja.fi*.  5.2.2015. Viitattu 1.11.2022.
**Kaarle Emanuel IV** (24. toukokuuta 1751 Torino – 6. lokakuuta 1819 Rooma) oli Sardinian kuningaskunnan kuningas vuosina 1796–1802.

Suku
----

Kaarle Emanuelin vanhemmat olivat Viktor Amadeus III ja Espanjan infanta Maria Antonia Fernanda (1729–1785), joka oli kuningas Filip V:n ja Elisabet Farnesen nuorin tytär. Hänellä oli 11 sisarusta, joista nuorimmista veljistä Viktor Emanuel I:stä ja Kaarle Felixistä tuli vuorollaan Sardinian kuninkaita. Nuorempi sisar Maria Teresa (1756–1805), avioitui Artoisin kreivi Kaarlen (1757–1836) kanssa vuonna 1773, josta tuli vuonna 1824 Ranskan kuningas Kaarle X, heillä oli neljä lasta, joista vanhin poika oli Ludvig XIX

Kuningas
--------

Kaarle Emanuel tuli hallitsijaksi isänsä Viktor Amadeus III:n kuoltua 14. lokakuuta 1796. Viktor Amadeus oli vähän ennen kuolemaansa joutunut luovuttamaan Savoijin ja Nizzan Ranskalle.

Vuoden 1797 aikana Sardinian kuningaskunnassa syntyi useita Ranskan vallankumouksen innoittamia vallankumousyrityksiä. Kaarle Emanuel vastasi niihin teloituttamalla kapinajohtajia, mikä teki hänestä epäsuositun hallitsijan.

Kenraali Barthélemy Joubertin komentama ranskalainen armeija pakotti lopulta 9. joulukuuta 1798 Kaarle Emanuelin luopumaan vallasta kaikissa valtakuntansa mantereenpuoleisissa osissa ja vetäytymään Sardinian saarelle. Napolinkin kukistuttua ranskalaisille seuraavana vuonna hän menetti toivonsa valtaanpaluun mahdollisuudesta. Hän luopui vaimonsa 7. maaliskuuta tapahtuneen kuoleman järkyttämänä kruunusta 4. kesäkuuta 1802 veljensä Viktor Emanuel I:n hyväksi ja vetäytyi asumaan Roomaan. Hän liittyi siellä vuonna 1815 jesuiittajärjestöön.

Avioliitto
----------

Kaarle Emanuelin puoliso oli vuodesta 1775 Ranskan prinsessa Marie Clotilde (1759–1802), jonka vanhemmat olivat Ranskan kruununprinssi, dauphin Ludvig ja Saksin prinsessa Maria Josefina Karolina (1731–1767), joka taas oli Saksin vaaliruhtinas Fredrik August II:n, Puolan kuningas August III:n ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Josefinan tytär. Heillä ei ollut jälkeläisiä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Charles Emmanuel IV (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 21.6.2014.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1921), s. 417 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 21.6.2014.
3. 1 2  *Nordisk familjebok* (1910), s. 1041 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 21.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaarle Emanuel IV** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |