recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sterntaler-Buddy Bear VÖB: n pääkonttorin edessä Berlin-Tiergartenissa.

**Saksan julkisten pankkien liitto** (saksaksi: Bundesverband Öffentlicher Banken Deutschlands, VÖB) on Saksan pankkialan johtava järjestö.
Saksan julkisten pankkien liitto (Bundesverband Öffentlicher Banken Deutschlands, VÖB) on Saksan pankkialan johtava järjestö. Se edustaa 63 pankin etuja, mukaan lukien Landesbanken (Saksan säästöpankkien rahoitusryhmän päälaitokset) sekä Saksan liittotasavallan tai yksittäisten osavaltioiden omistamat edistämis- ja kehityspankit. 

VÖB:n jäsenlaitosten kokonaisvarat ovat noin 3 029 miljardia euroa, ja ne kattavat noin kolmanneksen Saksan pankkimarkkinoista. Julkisoikeudelliset pankit kunnioittavat vastuullisuttaan pk-yrityksiä, muita yrityksiä, julkista sektoria ja yksityisasiakkaita kohtaan; ne ovat vahvasti juurtuneet kotiseuduilleen kaikkialla Saksassa. VÖB:n tavalliset jäsenpankit ovat 59 prosentin markkinaosuudellaan markkinajohtajia kuntarahoituksessa; lisäksi ne tarjoavat noin 22 prosenttia kaikesta Saksan yrityslainoista. 

Vuonna 2022 liittovaltion ja osavaltioiden kehitys- ja edistämispankit myönsivät 72 miljardia euroa uusia kehitys- ja edistämislainoja. VÖB on ainoa saksalainen pankkiyhdistys, joka hoitaa jäsenlaitostensa työnantajayhdistyksen tehtäviä: Julkisten pankkien työnantajayhdistys (Tarifgemeinschaft Öffentlicher Banken), johon kuuluu VÖB:n jäsenlaitoksia, joissa on yhteensä 60 000 työntekijää (tilivuonna 2022), ja joka hoitaa työehtosopimusneuvottelutehtäviä.

Aiheesta muualla
----------------

* Liittovaltion osavaltion pankkien virallinen sivusto
* LinkedIn[vanhentunut linkki]
* VÖB:n jäseniä
* Kehitys- ja edistämispankit Saksassa
Nudelman-Rihter NR-30
**NR-30** oli neuvostoliittolainen monissa Neuvostoliiton ja Varsovan liiton lentokoneissa käytetty konetykki. Sen suunnittelijat olivat Aleksandr Emmanuilovitš Nudelman ja Aron Abramovitš Rihter ja se otettiin käyttöön vuonna 1954.

NR-30 oli yksiputkinen, lukkorekyyliperiaatteella toimiva 30 mm tykki. Ase oli periaatteelliselta ratkaisultaan suurennettu versio vuonna 1949 käyttöön tulleesta samojen suunnittelijoiden käsialaa olevasta 23 mm NR-23-tykistä. Tykin tehokas patruuna ja siitä johtuvat suuret rekyylivoimat edellyttivät suujarrun käyttöä, tarkoituksena estää ampuvan koneen rungon vaurioituminen ammuttaessa.

NR-30 tykkiä käytettiin MiG-19 -koneessa, joissakin MiG-21 malleissa, Suhoi Su-7 -koneessa ja Suhoi Su-17 -koneessa. Se oli käytössä myös Shenyang J-6 -koneessa, joka oli Kiinan kansantasavallan kopio MiG-19:stä. Kiinalaiset valmistivat myös omaa versiotaan, *Type-30*, joka oli ominaisuuksiltaan hiukan erilainen, mutta käytännössä toiminnaltaan samanlainen kuin NR-30.

Tykkiä saatettiin käyttää myös Almaz-sarjan sotilasavaruusasemissa.

Tekniset tiedot
---------------

* Tyyppi: yksiputkinen konetykki
* Kaliiperi: 30 mm
* Patruuna: 30 × 155B
* Ampumatarviketyypit: sirpale- ja panssarikranaatteja (yms.)
* Toiminta: lyhyt putkirekyyli
* Pituus: 2 153 mm
* Putkipituus: 1 600 mm
* Paino: 66 kg
* Tulinopeus, teoreettinen: 850–1 000 ls/min
* Lähtönopeus: 780–800 m/s
* Ammuksen paino: 410 g
Antti Pelkola vuonna 1972, taustalla Hakan rakentaman Merihaan asuintalo.
**Antti Jussi Olavi Pelkola** (22. toukokuuta 1923 Hattula – 26. maaliskuuta 1982 Kirkkonummi) oli suomalainen juristi ja varatuomari, joka toimi rakennusalan palveluksessa. Hän oli Rakennuskunta Hakan toimitusjohtaja vuosina 1959–1969 ja pääjohtaja vuosina 1969–1982.

Pelkolan isä oli sahayrittäjäksi ryhtynyt entinen pienviljelijä. Pelkola kirjoitti ylioppilaaksi 1945, valmistui insinööriksi 1948 ja suoritti 1951 ylemmän oikeustutkinnon. Varatuomarin arvon hän sai 1955. Hän työskenteli vuosina 1953–1958 Maaseudun keskusrakennustoimisto Oy:n lakimiehenä ja vuosina 1957–1958 myös sen hallinnollisena johtajana, jolloin hän pääsi perehtymään rakennusalaan juristin näkökulmasta. Pelkola kutsuttiin tästä tehtävästä vuonna 1959 rakennusliike Hakan toimitusjohtajaksi. Nimike vaihtui vuonna 1969 pääjohtajaksi, minkä lisäksi hän oli vuodesta 1968 johtokunnan puheenjohtaja.

Pelkolan johtajakaudella niin sanottuun punapääomaan kuulunut, vuonna 1938 perustettu Helsingin Asuntokeskuskunta Haka kohosi yhdeksi Suomen suurimmista rakennusyhtiöstä. Yhtiön päätoimiala oli asuntorakentaminen pääkaupunkiseudulla. Haka rakensi 1960- ja 1970-luvuilla monet alueen lähiöistä, kuten Helsingin Roihuvuoren ja osin Pihlajamäen ja Kontulan, Espoon Karakallion ja Matinkylän, Vantaan Koivukylän sekä Kirkkonummen Gesterbyn. Useimmat hankkeet toteuttiin aluerakentamissopimuksilla, ja Pelkola oli kehittämässä niin sanottua kolmikantamallia, jossa rakennusliike osti maan ja rakensi, kunta kaavoitti alueen rakennusliikkeen toiveiden mukaisesti ja valtion omistama Arava antoi rahoitusta. Aravan hintasäännöstelyn piirissä olleen sosiaalisen asuntotuotannon ohella Haka laajensi 1960-luvun alussa toimintansa myös niin sanottuihin kovan rahan asuntoihin, jotka rahoitettiin kalliilla hintatasolla ilman yhteiskunnan tukea. Kun asuntorakentaminen väheni 1970-luvun öljykriisin seurauksena, yhtiö laajensi toimintansa urakoitsijana koko Suomeen ostamalla itselleen useita maakunnallisia rakennusyhtiöitä ja otti nimekseen Rakennuskunta Haka. Se lähti mukaan myös rakennusvientiä Neuvostoliittoon harjoittaneeseen Finn-Stroi-yhtymään, jonka johtokunnan varapuheenjohtajana Pelkola oli vuosina 1972–1977.

Pelkola oli mukana ideoimassa Valtakunnallisen vuokratalo-osuuskunta VVO:n perustamista vuonna 1969 ja toimi sen ensimmäisenä hallituksen puheenjohtajan kuolemaansa saakka. Hän kuului myös Asuntoreformiyhdistyksen hallitukseen vuodesta 1963 ja hänellä oli muitakin asuntopolitiikkaan liittyneitä luottamustoimia. Hän oli vuosina 1964–1965 Asuntohallituksen perustamista valmistelleen Aravan uudistamiskomitean puheenjohtaja ja vuosina 1966–1970 sisäministeriön aluerakentamisjaoston puheenjohtaja.

Pelkolan puoliso Kirsti Sauramo oli geologian professori Matti Sauramon tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hilkka Kemppainen: / Pelkola, Antti (1923 - 1982) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  12.1.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Ferraran yliopisto** (ital. *Università degli Studi di Ferrara*) on yliopisto Ferraran kaupungissa Italian pohjoisosissa. Se perustettiin vuonna 1391, ja siellä on noin 18 000 opiskelijaa sekä noin 700 professoria ja tutkijaa.

Historia
--------

Ferraran yliopisto on yksi Italian vanhimpia, ja sen perusti Alberto d’Este vuonna 1391 paavi Bonifatius IX:n suostumuksella. Yliopiston ensimmäiset kurssit järjestettiin taiteista, teologista ja oikeustieteestä. Ferrasta tuli 1400- ja 1500-luvuilla yksi Italian renessanssin merkittävimpiä kaupunkeja, mikä näkyi myös yliopiston menestyksessä. Siellä vaikuttivat muun muassa portugalilainen kasvitieteilijä Amato Lusitano, Nikolaus Kopernikuksen opettaja Domenico Maria Novara da Ferrara ja Celio Calcagnini.

Ferrarasta tuli Kirkkovaltion alainen vuonna 1598, ja yliopistossa tehtiin joitain paavin vaatimia uudistuksia. Vuonna 1771 yliopisto sai pysyvän hallintorakenteen. Ranskan vallankumouksen aikana yliopisto saavutti jälleen mainetta, ja se osallistui myös aktiivisesti Cispadaanisen tasavallan toimintaan. Vuonna 1797 yliopistossa alettiin opettaa ensimmäisenä eurooppalaisena yliopistona valtiosääntöoikeutta. Kuitenkin vuonna 1803 erittäin vähäisen oppilasmäärän takia Ferraran yliopisto menetti statuksensa, ja siitä tehtiin toisen asteen oppilaitos. Myöhemmin saman vuosisadan aikana yliopisto sai asemansa takaisin. Siihen aikaan yliopistoon kuului kolme tiedekuntaa (oikeustiede, matematiikka ja lääketiede).

1900-luvun alussa Ferraran yliopisto oli Italian suosituin yksityinen yliopisto, ja siellä oli yli 500 opiskelijaa. Vuonna 1934 farmasian laitos sai tiedekunnan aseman. Kolme muuta tiedekuntaa olivat oikeustieteen, lääketieteen ja kirurgian sekä luonnontieteen tiedekunnat. Toisen maailmansodan jälkeen Italian yliopistolaitos koki monia muutoksia, kun opiskelijamäärät kasvoivat rajusti. Vuonna 1968 yliopistoon perustettiin kasvatustieteen tiedekunta, joka myöhemmin muutettiin kirjallisuuden ja filosofian tiedekunnaksi. Seuraavan kerran yliopisto laajeni 1990-luvulla, kun sinne perustettiin arkkitehtuurin, insinööritieteen ja taloustieteen tiedekunnat.

Lähteet
-------

1. ↑  Scopri l'Ateneo Ferrara:  Ferraran yliopisto.  Arkistoitu 2.6.2011. Viitattu 5.6.2011. (italiaksi)
2. 1 2  Some facts and figures about the University of Ferrara Ferrara:  Ferraran yliopisto.  Arkistoitu 9.6.2011. Viitattu 5.6.2011. (englanniksi)
3. 1 2 3  A brief history of Ferrara University Ferrara:  Ferraran yliopisto.  Arkistoitu 9.6.2011. Viitattu 5.6.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ferraran yliopisto** Wikimedia Commonsissa

* Ferraran yliopiston kotisivut (italiaksi) (englanniksi)
* Yliopiston urheilujoukkueen kotisivut (italiaksi)
Sulttaani Mehmed I
**Mehmed I Çelebi** (lisänimeltään **Kirisci**, "Teloittaja") (1382 – 26. toukokuuta 1421) oli Osmanien valtakunnan sulttaani ja yksi Bayezid I:n pojista.

Kun Timur Lenk voitti osmanit Ankaran taistelussa ja vangitsi Beyazid I:n, syntyi 11 vuotta kestänyt osmanien interregnum, hajaannuskausi ilman kiistämätöntä hallitsijaa Osmanien valtakunnassa. Hajaannuskauden aikana Bayezidin pojat kukin vuorollaan tavoittelivat sulttaaniutta Mehmediltä, jonka Timur Lenk oli valinnut vallanperijäksi. Mehmedin onnistui valloittaa joitakin osia Anatoliasta, mikä takasi hänelle suurimman tuonaikaisen sotilasreservin Osmanien valtakunnassa. Ensimmäiseksi hän soti veljeään İsaa vastaan ja voitti tämän Ulubadin taistelussa 1403. İsa pakeni, mutta joutui pian Mehmedin agenttien surmaamaksi. Mehmed tuki veljeään Musaa, kun tämä kukisti heidän vanhimman veljensä Rumelian hallitsijaksi julistautuneen Suleimanin vuonna 1410. Koska Musan julma ja mielivaltainen hallinto herätti vihaa ja katkeruutta niin ulkomailla kuin kotimaassakin, Mehmed liittoutui Bysantin keisarin Manuel II Palaiologoksen kanssa. Mehmed pystyi nyt kulkemaan Dardanellien salmen kautta, valtasi nopeasti Traakian ja surmautti veljensä Musan.

Kun Mehmed oli lopulta selviytynyt voittajaksi, hän nimitytti itsensä sulttaaniksi 1413 Adrianopolissa (Edirne). Hän elvytti valtakuntaa, siirsi pääkaupungin Bursasta Adrianopoliin ja valloitti osia Albaniasta, turkkilaisten emiraatin Candaroglun ja kristittyjen valtakunnan Kilikian. Liitto Bysantin kanssa velvoitti Mehmedin nimittämään Bysantin keisaria "isäksi ja yliherraksi" ja osoittamaan tälle uskollisuutta kaikissa oloissa — tätä voidaan pitää Bysantin viimeisenä poliittisena voittona. Mehmed kuoli vuonna 1421 ja uudeksi sulttaaniksi tuli hänen poikansa Murad II. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Osmanien Interregnum** | **Osmanien sulttaani** | Seuraaja:**Murad II** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**The Scorpioni** oli Firenzessä 1930–1940-luvulla vaikuttanut englantilaisnaisten ryhmä, joka oli saanut nimensä pisteliäästä ja hyökkäävästä tavastaan, jolla he suhtautuivat italialaisiin ja etenkin amerikkalaisiin. Heihin kuului muun muassa Britannian Italian-suurlähettilään leski ja kotiopettajatar Mary O'Neill. Kyseiset rouvat olivat toisen maailmansodan aikana vangittuna San Gimignanon linnoituskaupungissa. 

Entinen Gran Caffé Doney
Rouvien kantapaikkoja olivat Gran Caffé Doney ja Uffizin taidemuseo, jonne he olivat perustaneet niin sanotun *English Tea Roomin*. Luultavasti kyseinen rouvasjoukko eli Britannian Firenzen-konsulaatin suojeluksessa.

Rouvista on tehty myös elokuva *Teetä Mussolinin kanssa*, joka perustuu Franco Zeffirellin nuoruudenmuistelmiin. Zeffirelli kasvoi kyseisten rouvien kasvatuksessa. 

Ryhmä on jäänyt suuremmatta huomiotta historiankirjoituksessa, ja se yhdistetään miltei aina Franco Zeffirellin elokuvaan. Ryhmä ei kuitenkaan ole kuvitteellinen yhteisö, vaan se mainitaan muun muassa Firenzessä 1930-luvulla asuneen kirjailijatar Violet Trefusisin muistelmissa.

Aiheesta muualla
----------------

* Zeffirellin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kaspian X** eli **Kaspian Merenkulkija** (engl. *Caspian X, Caspian Seafarer*) on C. S. Lewisin luoman fantasiamaa Narnian kuningas. Kaspianista kerrotaan kirjoissa *Prinssi Kaspian* ja *Kaspianin matka maailman ääriin*. Lisäksi hän esiintyy sivuhenkilönä kirjoissa *Hopeinen tuoli* ja *Narnian viimeinen taistelu*. Kaspianilla on yksi poika, Rilian, josta tulee Narnian hallitsija Kaspianin jälkeen. 

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
**Prinssi Kaspian**  

Kaspianin setä Miraz hallitsee Narniaa puolisonsa Prunaprismian kanssa. Nuori prinssi Kaspian asuu heidän kanssaan suuressa linnassa. Kaspianin vanhemmat ovat kuolleet ja lastenhoitaja huolehtii hänestä. Narnia on muuttunut vanhoista hyvistä ajoista, jolloin kaikkialla oli puhuvia eläimiä, kääpiöitä, fauneja ynnä muita. Kaspianin suku ei ole narnialaista vaan kotoisin Telmarista. Kaspianin esi-isä Kaspian I valloitti Narnian ja teki siitä kuningaskuntansa. Kaspian toivoo eläneensä entisinä aikoina, mutta Miraz sanoo, että kaikki puhuvat eläimet ja muut olennot ovat pelkkää lastenlorua. Kaspian tunnustaa lastenhoitajan kertoneen kaikesta tuosta ja vihastunut Miraz lähettää lastenhoitajan pois. 

Lastenhoitajan lähdettyä Kaspian saa opettajakseen tohtori Corneliuksen, joka on puoliksi kääpiö. Kaspianin onneksi Cornelius on viisas mies, joka tietää myös Narnian historiasta ja kertoo siitä Kaspianille Mirazin tietämättä. Cornelius kertoo myös totuuden Mirazista, joka on raivannut Kaspianin sukulaiset tieltään päästäkseen valtaan. Cornelius auttaa Kaspiania pakenemaan ennen kuin Miraz surmaisi tämänkin. Cornelius antaa Kaspianille kuningatar Susanin lumotun torven, johon puhaltamalla Kaspian saisi apua. Aslanin avulla valta saadaan palautettu oikealle kuninkaalle.

**Kaspianin matka maailman ääriin**   

Kaspian matkustaa kaukaisille merille etsimään Narnian seitsemää lordia, jotka Miraz on lähettänyt pois. Nämä lordit olivat alkujaan Kaspianin isän, Kaspian IX:n ystäviä, ja uskollisia oikealle kuninkaalleen. Juuri tämän seikan vuoksi Miraz lähetti heidät pois Narniasta yrittäessään saada valtaistuimen itselleen.

**Hopeinen tuoli**   

Kaspian on jo hyvin vanha ja heikko. Hänen ainut poikansa Rilian on kadonnut. Kaspian lähtee jälleen purjehtimaan itään saadakseen apua Aslanilta. Aslan lähettää meidän maailmastamme kaksi lasta etsimään Riliania. Kaspian ehtii takaisin Narniaan tavatakseen poikansa vielä juuri ennen kuolemaansa.
**Piispanistuin** (engl. *see*) on piispan kirkollinen valta, hallintopaikka, toimisto tai tuomiokirkko. Eräissä kirkoissa sillä tarkoitetaan myös piispalle tarkoitettua fyysistä istuinta esimerkiksi tuomiokirkossa ("piispan istuin"). Vastaavasti paavin valtaa, virkaa tai virkapaikkaa tarkoittaa pyhä istuin. Usein piispanistuimella tarkoitetaan hiippakuntaa eli piispanistuimen valta-aluetta, vaikka varsinaisesti piispanistuin ei tätä tarkoita.

Historia
--------

Suomessa (katolisen kirkon) piispanistuin oli ensin Nousiaisissa, mistä se siirrettiin vuoden 1229 jälkeen Koroisiin. Turkuun piispanistuin siirrettiin 1200-luvun lopulla, viimeistään tuomiokirkon vihkimisen myötä vuonna 1300.

Vuoden 2018 alusta Suomen ortodoksien arkkipiispan istuin on ollut Helsingissä, Uspenskin katedraalissa, sitä ennen Kuopiossa. Näin tehtiin arkkipiispan vaihtuessa, koska nykyään yli puolet kirkon jäsenistä asuu Helsingin hiippakunnassa ja osuus on kasvamassa. Myös vaikuttaminen on Helsingissä helpompaa.

Nykyään Suomessa on useita luterilaisia ja ortodoksisia piispanistuimia sekä Helsingissä katolinen piispanistuin.

Suomen piispanistuimet
----------------------

Hiippakuntien järjestyksenä käytetään yleisimmin niiden ikäjärjestystä.

### Suomen evankelis-luterilainen kirkko

* Turku, Turun arkkihiippakunta (arkkipiispanistuin)
* Tampere, Tampereen hiippakunta
* Oulu, Oulun hiippakunta
* Mikkeli, Mikkelin hiippakunta
* Porvoo, Porvoon hiippakunta,
* Kuopio, Kuopion hiippakunta
* Lapua, Lapuan hiippakunta
* Helsinki, Helsingin hiippakunta
* Espoo, Espoon hiippakunta

### Suomen ortodoksinen kirkko

* Kuopio, Kuopion ja Karjalan hiippakunta
* Helsinki, Helsingin ortodoksinen hiippakunta (arkkipiispanistuin)
* Oulu, Oulun ortodoksinen hiippakunta.

### Suomen katolinen kirkko

* Helsinki, Helsingin katolinen hiippakunta.

Viitteet
--------

1. ↑  Seppänen 2003 s. 42
2. ↑  Kirkolliskokous: Arkkipiispan istuin siirtyy Helsinkiin  27.11.2017. Suomen ortodoksinen kirkko.

Muut lähteet
------------

* 
* isä Ambrosius – Markku Haapio: Ortodoksinen kirkko Suomessa
**ThingLink** on vuonna 2010 perustettu suomalais-amerikkalainen yritys, jonka luomat palvelut tekevät kuvista interaktiivisia ja sosiaalisia. Sen perustaja ja toimitusjohtaja on Ulla Engeström ja teknologiajohtaja Janne Jalkanen. 

ThingLink tuottaa teknologiaa, joka muuttaa kuvat tiedonhaun, kaupankäynnin, viihteen ja sosiaalisen kanssakäymisen julkaisualustaksi. Brändit, julkaisijat ja bloggaajat hyödyntävät ThingLinkin sisältötageja kuvissaan jakamalla linkkejä, kohdentamalla kotisivujensa liikennettä ja tuottamalla kuvapohjaisia mainoskampanjoita.

Yrityksen historia
------------------

Yrityksen perustaja Ulla Engeström keskusteli vuonna 2005 Wikipedian perustaja Jimmy Walesin kanssa Reboot konferenssissa Kööpenhaminassa uudesta kuvien tunnistamisstandardista sekä virtuaalisessa että fyysisessä ympäristössä ja sen siirtämisestä internetiin. 

Vuonna 2006 perustettiin Social Objects Oy. Yhtiö alkoi kehittää markkinoille omistajiensa Ulla ja Jyri Engeströmin johdolla uudenlaista kuvantunnistepalvelua ThingLinkiä. Seuraavana vuonna yritys jatkoi palvelun kehittämistä TEKESin tukemana ja testasi erilaisia käyttömahdollisuuksia ja -alustoja. Kehitystyötä tehtiin muun muassa NFC (Near Field Technology) -teknologian pohjalta. 

Ensimmäisen suljetun testiversion palvelusta ThingLink julkaisi vuonna 2009. Seuraavana vuonna perustettiin ThingLink Oy ja palvelu julkaistiin suurelle yleisölle. 

Ensimmäisten kaupallisten tarjoajien joukossa alkoi Atlantic Records käyttää uudenlaista tapaa lisätä sisältöä staattisiin kuviin julkistamalla Simple Planin *Get Your Heart On* -albumin ThingLinkiä käyttäen. ThingLink julkisti 2011 Rich Media Tag -sisältötagin, joka mahdollistaa sosiaalisen median palveluiden sisällyttämisen kuviin. ThingLink aloitti yhteistyön SoundCloudin kanssa ja julkisti ensimmäisen kuvan päälle lisättävän musiikkisoittimen.

Yritys perustettiin vuonna 2008 Kalifornian Palo Altoon nimellä ThingLink LLC. ThingLinkin markkinointijohtaja on viestintä- ja teknologiaveteraani Neil Vinebergin, jonka tehtävä oli avata markkinoita Yhdysvalloissa.

Yrityksen liiketulos on vuodesta 2013 lähtien ollut negatiivinen ja työntekijämäärä on tällä hetkellä 1.

Rich Media Tags
---------------

ThingLink julkisti vuonna 2011 Rich Media Tag -sisältötagin, joka mahdollistaa sosiaalisen median palveluiden sisällyttämisen kuviin. Sisältötagi tuo suoraan kuviin erilaisia palveluista mille tahansa verkkosivulle.

Rich Media Tag toimii niin, että internetsivuston ylläpitäjä yhdistää sivustonsa tai bloginsa ThingLinkin ilmaiseen alustaan kopioimalla tagaustyökalun omille sivuilleen, jolloin halutuista sivuston kuvista tulee tagattavia. Kun tagiin on liitetty minkä tahansa sisältötagin sisällön www-osoite, sisältö paljastuu aina kun katsoja liikkuu niillä hiirellä. ThingLinkin avulla voi linkkejä tehdä myös sellaisiin sivustoihin, joille ei vielä ole yksilöllistä sisältötagia.

Lähteet
-------

1. ↑  Kauppalehti
2. ↑   Kauppalehti, yritystiedot]
3. ↑  Techcrunch.com
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Gigaom Gigaom (Arkistoitu – Internet Archive)
* The Next Web
* Arctic Startup (Arkistoitu – Internet Archive)
* Wired
Indium(III)sulfidista valmistettuja nanoputkia
**Indium(III)sulfidi** (tai *di-indiumtrisulfidi*) on indiumin epäorgaaninen yhdiste rikin kanssa, jossa rikki esiintyy hapetusluvulla −II ja indium +III. Näin muodostuva yhdiste on In2S3. Se on kiinteä aine joka muodostaa punaisia tai kellertäviä, oranssin-punaisia kiteitä. Yhdisteelle tunnetaan kolme polymorfista kiderakennetta: kuutiollinen keltainen α-In2S3, tetragonaalinen punainen β-In2S3 ja γ-In2S3, joka on rakenteeltaan kerroksellinen. Punainen β-muoto on stabiilein huoneenlämpötilassa, mutta myös keltaista muotoa voi esiintyä riippuen aineen valmistusmenetelmästä. β-muoto on diamagneettinen puolijohde. Indium(III)sulfidi ei liukene juuri mihinkään liuottimiin, mutta hapot reagoivat sen kanssa.

Indiumsulfidi oli ensimmäisenä löydetty indiumyhdiste ja siitä raportoitiin kirjallisuudessa 1863. Reich ja Richter löysivät alkuaine indiumin tämän sulfidin perusteella.

Valmistus
---------

Indium(III)sulfidia saadaan indium(III)oksidista 700 °C:n lämpötilassa:

In2O3 + 3 H2S → In2S3 + 3 H2O

Käyttö
------

Indiumsulfidin β-muoto on n-tyypin puolijohdemateriaali, jota voidaan käyttää elektroniikan komponenteissa. Indiumsulfidia käytetään pääasiallisesti puskurikerroksena kupari-indium-gallium-diselenidi (CIGS) valosähköisissä aurinkokennoissa, missä se korvaa myrkyllisen kadmiumsulfidin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Webelements: Indium: diindium trisulphide (englanniksi)
2. 1 2  Carl L. Yaws: *The Yaws Handbook of Physical Properties for Hydrocarbons and Chemicals*, s. 719. Gulf Professional Publishing, 2015. ISBN 0128011467. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.2.2017). (englanniksi)
3. ↑
4. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   "Structural, optical and electrical properties of β-In2S3-3xO3x thin films obtained by PVD"  (2002). *Thin Solid Films* **403**: 331–334. doi:10.1016/S0040-6090(01)01512-7.

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Indium Sulfide (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Indium(III) sulfide
**Thrasylloksen muistomerkki** on antiikin aikainen muistomerkki Ateenan Akropolis-kukkulan etelärinteessä Kreikassa. Se rakennettiin Thrasylloksen johtaman khoroksen Dionysia-juhlan näytelmäkilpailussa vuonna 320/319 eaa. saavuttaman voiton kunniaksi.

Dionysoksen patsas Thrasylloksen muistomerkistä. British Museum.
Muistomerkki sijaitsee Akropoliin rinteessä Dionysoksen teatterin yläpuolella. Sen keskus oli luonnonluola, johon oli rakennettu marmorinen julkisivu, jossa oli kaksi oviaukkoa ja pylväs niiden keskellä. Julkisivussa oli doorilaista tyyliä edustanut arkkitraavi ja joonialaista tyyliä edustanut friisi sekä korniisi, jonka päällä olivat voittoa juhlistaneet pronssiset kolmijalat. Luolan koristelu kuvasi Apollonia ja Artemista surmaamassa Nioben lapset.

Thrasylloksen poika Thrasykles muokkasi muistomerkkiä ja muun muassa lisäsi kolmijalkoja, kun hänen khoroksensa voitti näytelmäkilpailut vuonna 271/270 eaa. Roomalaisella ajalla muistomerkkiin lisättiin istuvaa Dionysosta esittänyt veistos. Muistomerkki on ollut uskonnollisessa käytössä myös varhaiskristillisenä aikana. 1600-luvulla paikalla oli Kallion Neitsyt Marialle omistettu kappeli.

Vuonna 1802 Lordi Elgin vei Dionysoksen patsaan Britanniaan, ja se on nykyisin British Museumissa. Vuonna 1827 muistomerkki tuhoutui Kreikan vapaussodan taisteluissa kreikkalaisten ja osmanien välillä. Tämän jälkeen sen rakenneosia käytettiin Lykodemosten Vapahtajan kirkon kunnostustöissä. Muistomerkki kunnostettiin vuodesta 2002 alkaen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Χορηγικό Μνημείο του Θρασύλλου *Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού*.  Arkistoitu 7.5.2016. Viitattu 11.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thrasylloksen muistomerkki** Wikimedia Commonsissa
Ilia Tšavtšavadze
**Ilia Tšavtšavadze** (georg. ილია ჭავჭავაძე; 8. marraskuuta (J: 27. lokakuuta) 1837 Qvareli – 12. syyskuuta (J: 30. elokuuta) 1907 Tsitsamuri) oli georgialainen kirjailija, hyväntekijä ja yksi Georgian itsenäisyysliikkeen johtohahmoista.

Tšavtšavadze syntyi merkittävään aatelisperheeseen Kakhetin alueella. Hän kävi lukion Tbilisissä ja opiskeli oikeustiedettä Pietarissa. Palattuaan Georgiaan hän perusti ja toimitti useita lehtiä, kuten *Iveria* ja *Sakartvelos moambe*, ja toimi monien kulttuuri- ja koulutusinstituutioiden johdossa (esimerkiksi Seura lukutaidon levittämiseksi georgialaisten keskuudessa). 1900-luvun alkuun mennessä hänestä tuli yhdessä Akaki Tseretelin kanssa toinen maan kansallisen heräämisen tärkeimmistä suunnannäyttäjistä. Tšavtšavadzea on pidetty älykkään keskustelun ja journalismin sekä standardin proosan muodonantajana. Hän toimi vuosina 1906–1907 Venäjän duuman jäsenenä ja ajoi liberaalia politiikkaa.

Tšavtšavadze laati paitsi eurooppalaisen kirjallisuuden käännöksiä ja artikkeleita myös proosaa. Hänen romaaninsa *Katsia-adamiani?*, *Kako qatšaghi* ja *Otaraant kvrivi* käsittelevät maan vähäaatelin ja tavallisen kansan elämää ironisella otteella, kun taas esimerkiksi *Mgzavris tserilebi* kritisoi ajan yhteiskuntaa ja asetti tavoitteita kansalliselle heräämiselle.

Tšavtšavadze murhattiin vuonna 1907. Murhaa ei ole selvitetty, mutta sen tekijöinä on pidetty radikaaleja sosiaalidemokraatteja. Tšavtšavadze on myöhemmin kanonisoitu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ilia Chavchavadze Georgian National Biography.  Arkistoitu 14.2.2009. Viitattu 11.9.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ilia Tšavtšavadze** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Matamin alue** (ransk. *région de Matam*) on hallintoalue Senegalin koillisosassa. Sen keskus on Matamin kaupunki. Alueen pinta-ala on 29 616 neliökilometriä. Asukkaita on 584 500 henkeä (vuonna 2014, arvio).

Matamin alue rajoittuu kaakossa ja etelässä Tambacoundan, lounaassa Kaffrinen, lännessä Lougan ja luoteessa Saint-Lousin alueisiin sekä koillisessa Mauritaniaan. Koillisrajalla virtaa Senegaljoki. Luonnonalueita ovat jokilaakson Dandé Mayo, länsiosan Ferlo ja niiden väliin jäävä Diéri. Seutu kuuluu Sahelin ja etelässä Sudanin-Sahelin vyöhykkeisiin. Kasvillisuus on pensassavannia ja aroa.

Alue jakautuu Kanelin, Matamin ja Ranérou-Ferlon departementteihin. Arrondissementteja on viisi, kaupunkikuntia 12, maalaiskuntia 14 ja kyliä 424.

Alueella asuu neljä prosenttia Senegalin väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 21,3 %. Suurimmat kaupunkikunnat ovat Matam, Ourossogui, Sinthiou Bamambé-Banadji ja Kanel.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeitä viljelykasveja ovat riisi ja sipuli. Lisäksi hyödynnetään metsiä ja harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Alueen matkailupotentiaali perustuu sen kulttuuriperinteisiin ja luontoon. Nähtävyyksiä ovat vanhat moskeijat ja mausoleumit sekä siirtomaa-ajan rakennukset Matamissa. Matkailupalvelut ovat hyvin vähäisiä.

Lähteet
-------

* Situation economique et sociale de Matam 2014 *ansd.sn*. Viitattu 6.6.2018. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Situation 2014, s. 19.
2. ↑  Situation 2014, s. 26.
3. ↑  Situation 2014, s. 20–21.
4. ↑  Situation 2014, s. 24.
5. ↑  Situation 2014, s. 29.
6. ↑  Situation 2014, s. 32.
7. ↑  Situation 2014, s. 33.
8. 1 2  Situation 2014, s. 25.
9. ↑  Situation 2014, s. 83.
10. ↑  Situation economique et sociale régionale de Matam 2013 *ansd.sn*. Viitattu 6.6.2018. [vanhentunut linkki]

Senegalin alueet

* Dakar
* Diourbel
* Fatick
* Kaffrine
* Kaolack
* Kédougou
* Kolda
* Louga
* Matam
* Saint-Louis
* Sédhiou
* Tambacounda
* Thiès
* Ziguinchor
**Tiina Sanila Band** on Tiina Sanila-Aikion perustama rock-yhtye. Yhtye laulaa koltansaameksi.

Tiina Sanila Bandilla on levytyssopimus Tuupa Recordsin kanssa. Sanila julkaisi taustayhtyeineen vuonna 2005 maailman ensimmäisen koltansaamenkielisen rockalbumin, *Sääʹmjânnam rocks!*. Vuonna 2006 yhtyeen single "Uuh!" nousi Suomen virallisen listan kolmannelle sijalle. Sanilan toinen albumi *Kåʹllkueʹll še måttmešt tålkk* julkaistiin 26. toukokuuta 2007 Inarissa Ijahis Idja -festivaaleilla.

Tiina Sanila Band on määrittelemättömällä tauolla.

Jäsenet
-------

* Tiina Sanila – laulu
* Atte Palokangas – rummut
* Jussi Isokoski – kitara
* Jussi Tikka – bassokitara

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Sääʹmjânnam rocks!*  (2005)
* *Kåʹllkueʹll še måttmešt tålkk*  (2007)

### Singlet

* "Uuh!" (2006)

Lähteet
-------

1. ↑  Tiina Sanila: Uuh Musiikkituottajat ry.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiina Sanila (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tuupa Records Oy
* Nyt-liitteessä
**Reijo Tapani Salmi** (s. 13. huhtikuuta 1939 Riihimäki) on suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Hän työskenteli valtaosan urastaan Alkossa ja toimi sen ensimmäisenä toimitusjohtajana 1995–2000.

Salmi valmistui Turun kauppakorkeakoulusta vuonna 1961 ja työskenteli ensin Kultateollisuus ky:ssä, kunnes aloitti Alkossa vuonna 1963. Hän työskenteli Alkossa Turun aluejohtajana 1969–1971, Oulun aluejohtajana 1971–1975 ja Tampereen aluejohtajana 1975–1984. Euroopan unionin jäsenyyden myötä tulleet Alkon sopeuttamistoimet johtivat siihen, että Alko yrityksenä pilkottiin. Salmi valittiin vuonna 1990 Alkon johtajaksi ja johtokuntaan, vuonna 1992 Alkon kaupan ryhmästä vastaavaksi johtajaksi ja uuden Alko Oy -tytäryhtiön muodostamisen myötä vuonna 1995 Alkon ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi. Kauppaneuvoksen arvonimen Salmi sai 2002.

Salmi jäi eläkkeelle vuoden 2000 lopussa. Hänen seuraajansa Alkon toimitusjohtajana oli proviisori Jaakko Uotila.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jäntti, Vesa-Pekka: Reijo Salmi. *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Aiheesta muualla
----------------

* Alkon entinen johtaja muistelee uransa erikoisinta käännettä, jota suomalaisten oli vaikea uskoa todeksi Aamulehti (tilaajille). 13.4.2019.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Qubadlı** (arm. Սանասար, *Sanasar*, myös Քաշունիք, *Kašunik*; ven. Кубатлы, *Kubatly*) on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Pienen-Kaukasuksen reuna-alueella Bərgüşadjoen varrella 403 kilometriä Bakusta lounaaseen.

Paikkakunnasta tuli Qubadlın piirin keskus vuonna 1933, kaupunkimainen taajama vuonna 1962 ja kaupunki vuonna 1990. Neuvostoaikana se oli maatalousalueen keskus, jossa toimi elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Vuonna 1991 siellä oli 5 800 asukasta.

Armenialaiset joukot valtasivat Qubadlın Vuoristo-Karabahin sodan aikana elokuussa 1993, jolloin koko azeriväestö pakeni kaupungista. Myöhemmin lähes täydellisesti tuhottu paikkakunta kuului de facto itsenäisen Vuoristo-Karabahin tasavallan Qašataghin piiriin.

Azerbaidžan ilmoitti vallanneensa kaupungin takaisin lokakuussa yhteenottojen alettua uudestaan vuonna 2020.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bolšoi Entsiklopeditšeski slovar, 2000 *dic.academic.ru*. Viitattu 8.4.2011. (venäjäksi)
2. ↑  Release of the Press Service of the President Ministry of Defence of Azerbaijan. Viitattu 8.11.2020. (englanniksi)
**Terry Alan Kath** (31. tammikuuta 1946, Chicago, Illinois – 23. tammikuuta 1978, Woodland Hills, Kalifornia) oli amerikkalainen kitaristi, laulaja ja lauluntekijä, joka nousi kuuluisuuteen progressiivista rockia soittavan Chicagon perustajajäsenenä sekä alkuperäisenä kitaristina. Kathin uran aikana Jimi Hendrix sanoi pitävänsä Kathia itseään parempana kitaristina.

Kath kamppaili aikuisiällään päihderiippuvuuden kanssa ja kuoli tammikuussa 1978 ammuttuaan itseään vahingossa aseella ohimoon.

Elämä ja ura
------------

Teini-ikäinen Kath soitti bassoa lukuisissa eri yhtyeissä 1960-luvun puolivälin tienoilla ennen kuin hänen soittimekseen vakiintui sähkökitara. Chicago perustettiin vuonna 1969 ja Kath soitti siinä kuolemaansa saakka. Kath käytti urallaan pääasiassa Fenderin Stratocasteria ja Telecasteria, joista jälkimmäisen Kathin käytössä ollut yksilö, joka oli varustettu humbucker-mikrofonilla ja koristeltu useilla tarroilla - mm. NHL-jääkiekkojoukkue Chicago Blackhawksin logolla - tuli omaperäisyytensä johdosta tunnetuksi.

Chicagossa päälaulut*selvennä* jaettiin Kathin mukana ollessa pääasiassa hänen, basisti Peter Ceteran ja kosketinsoittaja Robert Lammin kesken. Kath myös kirjoitti useita Chicagon kappaleita, kahdesta kolmeen jokaiselle levylle, joiden tekoon hän osallistui.

Kuolema
-------

Kathilla oli tapana kuljettaa mukanaan aseita ja leikitellä niiden kanssa. Chicagon roudarin ja teknikon, Don Johnsonin, luona järjestetyn juhlan jälkeen hän otti 38-kaliiperisen revolverin, asetti sen piipun päätään vasten ja painoi liipaisinta useita kertoja tietäen, ettei aseessa ollut patruunoita. Johnson huolestui Kathin käytöksestä ja kehotti tätä useaan otteeseen olevan varovainen. Seuraavaksi Kath otti puoliautomaattisen 9-millimetrisen pistoolin ja vakuutteli Johnsonille, ettei ase ole ladattu. Kath jopa näytti Johnsonille tyhjää makasiinia, jonka asetti takaisin pistooliin. Kath asetti aseen kohti ohimoaan ja painoi liipaisinta. Patruunapesässa kuitenkin oli patruuna ja Kath kuoli välittömästi.

Muut Chicagon jäsenet olivat Kathin kuoleman johdosta järkyttyneitä ja suunnittelivat lopettavansa yhtyeen. Tonight Shown musiikkiohjaaja Doc Severinsenin kehotuksesta he päättivät kuitenkin jatkaa ja yhtye on edelleenkin toiminnassa. Kathin tilalle Chicagon kitaristiksi valittiin Donnie Dacus.

Kathilta jäi leski Camelia sekä kuolinhetkellä kaksivuotias tytär Michelle. Hänet on haudattu Kalifornian Glendaleen.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
*Lappeenranta*-lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Etelä-Savo** (vuosina 1906–1917 **Lappeenranta**, 1945–1955 **Savo-Karjala**) oli Lappeenrannassa vuosina 1906–1955 ilmestynyt sanomalehti.

Lehti perustettiin ensimmäisten eduskuntavaalien edellä vanhasuomalaisten äänenkannattajaksi ja nuorsuomalaisen *Itä-Suomen Sanomien* kilpailijaksi. Marraskuussa 1917 se sai nimen *Etelä-Savo*. Seuraavana vuonna siitä tuli kokoomuspuolueen äänenkannattaja. 1920–1930-luvuilla sen toimintaa kehitettiin viipurilaisen *Karjala*-lehden tuella. Toisen maailmansodan jälkeen lehden levikkialue laajeni ja sen nimeksi tuli *Savo-Karjala*. Lehden kannattavuus jäi kuitenkin huomattavasti kilpailevaa *Etelä-Saimaata* heikommaksi. Vuodesta 1953 lähtien *Savo-Karjalaa* julkaistiin riippumattomana maakuntalehtenä. Vuoden 1955 lopussa se sulautettiin Lahdesta Lappeenrantaan siirtyneeseen *Karjalaan*, joka kesällä 1958 muuttui viikoittain ilmestyneeksi heimolehdeksi.

Lehti ilmestyi aluksi kahdesti, vuosina 1908–1936 kolmesti, 1936–1940 neljästi ja 1940–1955 kuudesti viikossa. Sen levikki oli 1940-luvun lopussa noin 6 000 kappaletta. Julkaisijana toimivat vuosina 1907–1911 Osuuskunta Lappeenranta, 1911–1917 Oy Lapvesi ja 1917–1955 Oy Etelä-Savo. Päätoimittajina työskentelivät H. J. Huhanantti (1907), Aug. Jaska (1907), V. Salosaari (1908), Väinö S. J. Laamanen (1909–1911), Väinö Varis (1911–1913), Kyösti Niinivaara (1914–1917), K. J. Nygren (1917), Aarne Alpo Rahunen (1918), Kyösti Kiviranta (1919), Oskar Robert Marjanen (1919–1922), Toivo August Rasilainen (1922–1928), Heikki Kokko (1928–1929), Väinö Palmu (1929–1932), Viljo Virtanen (1932–1936), Jorma V. Ilkka (1936–1942), Eero Koli (1942), Eero Salovuori (1942–1946), Erkki Silvonen (1946), Lauri Arlo (1946–1948, 1950, 1952–1955), Walter Jokinen (1948–1950), Leo Tujunen (1950–1951) ja Oiva Ruusuvuori (1951–1952).

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 68. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. 1 2  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 68–69. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 286. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
4. ↑  Kaarna, Väinö & Winter, Kaarina: *Suomen sanomalehdistön bibliografia 1771–1963*, s. 16, 45, 65. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjaston julkaisuja 31, 1965.

Aiheesta muualla
----------------

* *Lappeenranta* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Etelä-Savo* digitoituna kansalliskirjastossa
|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Nationalismi |
|  |
| Muodostus
* Eepos
* Laulu
* Lippu
* Kukka
* Kieli
* Kirkko
* Symboli
* Urheilu
* Uskonto
* Valtio

 |
| Käsitteet
* Autonomia
* Isänmaallisuus
* Itsemääräämisoikeus
* Kansakunta
* Solidaarisuus

 |
| Suuntaukset
* Arabi
* Bolševismi
* Etninen
* Hindut
* Hyvinvointi
* Kansallisromantiikka
* Konservatiivinen
* Liberaali
* Liberalismi
* Musta
* Populistinen
* Sikhit
* Sosialistinen
* Syndikalistinen
* Taloudellinen
* Ultra
* Valkoinen
 |
| Maittain
* Eurooppa
	+ Suomi
	+ Venäjä
* Intia
* Taiwan
* Yhdysvallat
 |
| Lisää aiheesta
* Etnosentrismi
* Globalismi
* Imperialismi
* Irredentismi
* Kommunitarismi
* Kuviteltu yhteisö
* Läheisyysperiaate
* Nativismi
* Revansismi

 |
| * n
* k
* m
 |

**Integratiivinen nationalismi** on alun perin ruotsalaisen konservatiivin Rudolf Kjellénin luoma organista yhteiskuntakäsitystä edustava nationalistinen näkemys. Organinen yhteiskuntakäsitys kumpuaa alun perin Hegelin ajattelusta. Yksilön on tässä ajattelussa alistuttava ja ilomielin uhrauduttava yhteiskuntaorganismille ja kansankokonaisuudelle.

Suomessa integratiivista nationalismia sovelsivat ja kehittivät edelleen vuosisadan alun vanhasuomalaiset kuten Yrjö-Sakari Yrjö-Koskinen, AKS:n sihteerin Niilo Kärjen johtama ryhmä (Kärki-ryhmä) Akateemisessa Karjala-Seurassa sekä sodan jälkeen entiset AKS-läiset presidentti Urho Kekkonen ja suomalaisen sosiaalipolitiikan teoreetikko Pekka Kuusi.

Suomeen orgaanisen yhteiskuntakäsityksen ja integratiivisen nationalismin toi kuitenkin alun perin Yrjö Ruutu, kansallismielinen sosialisti ja myös jääkäriliikkeen isänä ja Yhteiskunnallisen korkeakoulun perustajana tunnettu sosiaalinen ajattelija. Vaikka Ruutu ei ollut Akateemisen Karjalaseuran jäsen, hän vaikutti voimakkaasti AKS:n ajatteluun Niilo Kärjen kautta.

Integratiiviset nationalistit vaativat vahvaa sosiaalipolitiikkaa luokkaristiriitojen vähentämiseksi. Päämääränä oli kansan eheys ja maanpuolustustahto. Köyhien puolustaminen ei ollut arvo sinänsä vaan keino kansan ryhmäkoheesion vahvistamiseksi. Kjellén olikin ainakin osavastuussa termin (ruotsalainen) kansankoti tuomisesta politiikkaan.

Joidenkin integratiivisen nationalismin kannattajien ohjelmassa tärkeässä osassa oli myös eugeniikka ja muu aktiivinen väestöpolitiikka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jyrki Smolander, Historian Tietosanomat, Integratiivinen nationalismi
2. 1 2  Heikki Eskelinen (2003): Me tahdoimme suureksi Suomenmaan. Akateemisen Karjala-Seuran historia I. Otava, Helsinki, s. 44-45.
3. ↑  Jyrki Smolander, Kansankoti ja hyvinvointiyhteiskunta[vanhentunut linkki]
Orakkaantie Mäyrämäessä.
**Mäyrämäki** on Jyväskylän Keltinmäen kaupunginosaan kuuluva asuinalue, tosin epävirallisesti Keltinmäellä usein tarkoitetaan pelkkää Keltinkeskuksen aluetta eikä Keltinmäen muita asuinalueita Mäyrämäkeä ja Mustalampea. Mäyrämäen päätie on Mäyrämäentie, josta haarautuvat lähes kaikki alueen pienemmät kadut. Mäyrämäentietä lukuun ottamatta kaikki Mäyrämäen kadut on nimetty sienten mukaan. 

Palveluja Mäyrämäessä ovat K-Market ja parturi-kampaamo. Alueelle kulkee Jyväskylän liikenteen bussi 27. Mäyrämäessä ja Mustalammella toimii Mäyrämäen ja Mustalammen asukasyhdistys, joka Myllyjärven ja Keltinmäen asukasyhdistysten kanssa julkaisee ilmaisjakelulehteä Kukkulan kaiku.

Historiaa
---------

1700- ja 1800-lukujen vaihteessa Jyväskylän kylän takamaille perustettiin useita uudistiloja. Hanhijoen uudistila perustettiin 1800-luvun alussa. Myöhemmin uudistila siirtyi Nisulan talon haltuun. Alueelle syntyi useita torppia, joista yksi oli Mäyrämäen torppa.

1900-luvun alussa Jyväskylän maalaiskunnan alueelle alkoi syntyä omakotiasutusta. 1950-luvulla Mäyrämäen talon lähelle syntyi Pirunkorven asutus, josta alettiin myöhemmin käyttää nimeä Mäyrämäki. Alue liitettiin kaupunkiin vuonna 1965. Vanhemmat talot sijaitsevat Mäyrämäentien varrella, uudempaa asutusta alueelle syntyi Keltinmäen asuinalueen rakentamisen yhteydessä 1970- ja 1980-luvuilla.

Rakenteilla olevan Ylä-Mäyrämäen asuinalueen ensimmäisen osan asemakaava hyväksyttiin vuonna 2007, toisen osan vuonna 2022.

Lähteet
-------

* *Wanha Keljo - osa nykyistä Jyväskylää: elämänmenoa ja muisteluksia Keljon kaupunkilaistuvasta maalaisympäristöstä*. Jyväskylä: Keljon perinnekirjatoimikunta, 1992. ISBN 978-952-90-3704-9. teoksen tiedot Finnassa.

### Viitteet

1. ↑  Muistio Keltinmäen, Mäyrämäki-Mustalammen ja Myllyjärven asuinalueilta 15.2.2012 (PDF)  15.2.2012. Jyväskylän kaupunki.  Arkistoitu 20.7.2012. Viitattu 28.3.2014.
2. ↑
3. ↑  Kukkulan Kaiku Myllyjärven Asukkaat Ry.  Arkistoitu 29.3.2014. Viitattu 28.3.2014.
4. ↑  Wanha Keljo, sivu 30.
5. 1 2  Wanha Keljo, sivu 45.
6. ↑  Wanha Keljo, sivu 54.
7. ↑  Wanha Keljo, sivu 65.
8. ↑  Wanha Keljo, sivut 86-87.
9. ↑  Wanha Keljo, sivu 99.
10. ↑  Keltinmäki - Myllyjärvi - Jyväskylä.fi *jyvaskyla.fi*. Viitattu 12.7.2023.
11. ↑  Jyväskylän karttapalvelu (Peruskartta 1963, opaskartta 1973 kuntaliitosalueet) *kartta.jkl.fi*.  Arkistoitu 22.11.2020. Viitattu 10.7.2023.
12. ↑  Ylä-Mäyrämäki, asemakaava *.jkl.fi*. Viitattu 10.7.2023.
**Tetovo** (mak. Тетово, alb. *Tetova*, turk. *Kalkandelen*) on kaupunki Pohjois-Makedonian luoteisosassa Šarvuorten juurella. Kaupungissa on 75 651 asukasta (vuonna 2010), ja se on Tetovon kunnan keskuspaikka.

Tetovo tarkoittaa kirjaimellisesti "Teton paikkaa", ja legendan mukaan kaupunki nimettiin Tetovon käärmeistä puhdistaneen Teton mukaan. Tetovo perustettiin 1300-luvulla pieneksi asutuskeskukseksi Sveta Bogorodican kirkon ympärille. Makedonian jouduttua Osmanien valtakunnan osaksi Tetovosta tuli kauppa- ja sotilaskeskus ja kaupunkiin rakennettiin moskeijoita, kylpylöitä ja muita julkisia rakennuksia. Osmanien aikana kaupungin nimi oli *Kalkandelen*. 1800-luvulla ranskalainen matkailija Ami Bue arvioi kaupungin väkiluvuksi noin 4 500 henkeä. Makedonian kommunistinen puolue on perustettu 19. maaliskuuta 1943 Tetovossa.*lähde?*

Tetovossa on useita merkittäviä luostareita, kirkkoja ja moskeijoita. Viimeisistä kuuluisin on todennäköisesti Maalattu eli Aladzhan moskeija, joka on rakennettu vuonna 1459. Suurin osa Tetovon asukkaista kuuluu Pohjois-Makedonian albaanivähemmistöön. Kaupungissa on kaksi yliopistoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Macedonia: largest cities and towns and statistics of their population World Gazetteer. Viitattu 28.12.2011. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tetovo**.
* Kaupungin viralliset internetsivut (albaniaksi) (makedoniaksi) (englanniksi)
* MacedoniaFAQ: Tetovo (Arkistoitu – Internet Archive)
* On the Front Lines in Tetovo

Pohjois-MakedoniaPohjois-Makedonian kaupungit

* Berovo
* Bitola
* Bogdanci
* Debar
* Delčevo
* Demir Kapija
* Demir Hisar
* Gevgelija
* Gostivar
* Kavadarci
* Kičevo
* Kočani
* Kratovo
* Kriva Palanka
* Kruševo
* Kumanovo
* Makedonski Brod
* Makedonska Kamenica
* Negotino
* Ohrid
* Pehčevo
* Prilep
* Probištip
* Radoviš
* Resen
* Štip
* Skopje
* Struga
* Strumica
* Sveti Nikole
* Tetovo
* Valandovo
* Veles
* Vinica
* Zletovo
Tolbert Lanston
**Tolbert Lanston** (3. helmikuuta 1844 Troy – 18. helmikuuta 1913 Washington) oli yhdysvaltalainen Monotype-latomakoneen keksijä.

Lanston varttui maanviljelijäperheessä, ja kehitti jo nuorena mekaanisia kykyjään. Hän osallistui Yhdysvaltain sisällissotaan ja pääsi sen jälkeen toimistotyöntekijäksi Washingtonin eläkevirastoon, jossa hän työskenteli 22 vuotta. Vapaa-aikanaan Lanston opiskeli lakia ja keksi monia mekaanisia kojeita, joista useimmat hän patentoi. Vuoden 1883 tienoilla Lanston alkoi kiinnostua latomakoneista, luultavasti Ottmar Mergenthalerin työn innoittamana. Lanston työskenteli latomakoneensa parissa neljä vuotta ja sai vuonna 1887 sille kolme patenttia.

Lanstonin latomakone sai nimen Monotype. Se muodostui kahdesta eri osasta, kirjoitus- ja lävistyskoneesta sekä valinkoneesta. Koneenkäyttäjä valitsi ensin lävistyskoneen näppäimistöllä halutut kirjainmerkit, sitten lävistyskone tuotti reikänauhan, minkä perusteella valinkone valoi yksittäiset kirjakkeet peräkkäin, kunnes kokonainen tekstirivi oli valettu.

Lanston erosi työpaikastaan ja perusti Washingtonissa *Lanston Type Machine Companyn*. Hän käytti sen jälkeen kymmenen vuotta hioakseen keksintöään laajamittaista tuotantoa ja myyntiä varten. Monotype-latomakoneet tulivat myyntiin vuonna 1897. Yritys sai samalla nimen *Lanston Monotype Manufacturing Company of Philadelphia*. Lanston keskittyi uudelleenorganisoidussa yrityksessä markkinointiin ja Monotype-latomakoneen kehittämiseen. Monotype ja Mergenthalerin kehittämä Linotype-latomakone syrjäyttivät pian tämän jälkeen käsiladonnan. Valolatomakoneet puolestaan syrjäyttivät Monotypen ja Linotypen 1960-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lanston, Tolbert *Academic Dictionaries and Encyclopedia*. Viitattu 29.9.2020. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
**Joonas Juhani Rinne** (s. 20. toukokuuta 1995 Karstula) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Saarijärven Pullistusta ja häntä valmentaa Minna Rinne.

Rinne on voittanut Kalevan kisoissa 1 500 metrillä kultaa vuosina 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 ja 2023 sekä saavuttanut 800 metrillä kultaa vuosina 2020, 2021 ja 2022, hopeaa vuonna 2018 sekä pronssia vuosina 2017 ja 2019. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 1 500 metrillä kultaa vuosina 2017, 2018, 2021, 2022 ja 2023 sekä hopeaa vuosina 2016 ja 2020. 800 metrillä hän on saavuttanut kultaa 2020, 2021, 2022 ja 2023 sekä viisi hopeaa vuosina 2013, 2016, 2017, 2018 ja 2019.

Napolin kesäuniversiadeissa 2019 Rinne sijoittui 1 500 metrillä pronssille. Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 hän karsiutui 1 500 metrin alkuerissä ennätyksellään 3.41,40. Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 800 metrin välierissä ennätyksellään 1.47,96. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän karsiutui 800 ja 1 500 metrin alkuerissä. 800 metrillä hän jäi jatkopaikasta 0,17 ja 1 500 metrillä 0,07 sekuntia.

Rinne juoksi vuonna 2012 800 metrin silloisen 17-vuotiaiden Suomen ennätyksen 1.51,02. Hän onnistui sivuamaan tätä henkilökohtaista ennätystään vasta vuonna 2016 ja rikkomaan sen vuonna 2017.

Rinne toimii AV-alan yrittäjänä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat
* 800 m: 1.45,88 (13.6.2023)
* 1 500 m: 3.37,65 (5.7.2023)

Sisäradat
* 800 m: 1.47,96 (4.3.2023)
* 1 500 m: 3.41,10 (15.2.2023)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Joonas Rinne Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Napoli 2019: Joonas Rinne 1500 metrin universiadipronssille *Suomen Olympiakomitea*.  10.7.2019. Viitattu 10.8.2019.
3. ↑  Joonas Rinteelle todella niukka karsiutuminen Budapestin MM-kisoissa *mtvuutiset.fi*.  22.8.2023. Viitattu 24.8.2023.
4. ↑  Timo Uusitalo: Nuori suomalaislupaus riisti SE:n Ari Paunoselta *Yle Urheilu*.  14.6.2012. Viitattu 30.7.2017.
5. ↑  JRinne Films *www.jrinnefilms.com*. Viitattu 24.7.2020.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |