recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Yacoubian – Talo Kairossa** on Marwan Hamedin ohjaama Alaa Al-Aswanin romaaniin perustuva pitkä elokuva. Kirja herätti kotimaassaan valtavan kohun käsittelemiensä tabu-aiheiden vuoksi. *Yacoubian – Talo Kairossa* oli maahan tullessaan 2009 mahdollisesti ensimmäinen suomalaisessa teatteriohjelmistossa nähty egyptiläinen elokuva.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Bassem Samra  | … |  Abd Raboh
  |
|  Adel Imam  | … |  Zaki El Dessouki
  |
|  Nour El-Sherif  | … |  Haj Azzam
  |
|  Youssra  | … |  Christine
  |

Lähde:

Arvioita
--------

TV 1:n Tähtihetken Tarmo Poussu arvioi, että *Yacoubian – Talo Kairossa* on erinomaisesti näytelty ja kuvattu elokuva. Kohtausten tasolla sen kerronta toimii enimmäkseen hyvin, vaikka jotkut sen painotukset voivat länsimaista katsojaa kummastuttaa. Elokuvan suurin ja kohtalokkain ongelma on Poussusta sen yksitoikkoinen ja hiomaton rakenne, joka saa sen kiinnostavimmatkin juonilinjat vähitellen tuntumaan puuduttavilta.

Tähtihetken toinen arvioija Satu Linnapuomi tuomitsi elokuvan musiikin, jota piti ylipateettisena, Cherbourgin sateenvarjoilta lainattuna imelänä Elokuvamusiikkia isolla E:llä, jota tungetaan joka rakoon, sopipa se siihen eli ei. "Yacoubian" on hänestä sovinistinen ja homofobinen elokuva, jossa seksi on vallan väline ja korruptio ja kaksinaismoraali kukkii. Vaikka hän myöntää elokuvan saattavan Egyptissä olevan roheka, arvioi Linnapuomi meikäläisestä näkökulmasta kokonaisuuden olevan kuitenkin paitsi epämiellyttävä, myös saippuaoopperamainen ja osin jopa amatöörimäinen.

Lähteet
-------

* Poussu, Tarmo & Linnapuomi, Satu: Tähtihetki: Yacoubian – talo Kairossa *Yle Uutiset Kulttuuri*.  3.4.2009. Viitattu 28.12.2010.

### Viitteet

1. ↑  L’immeuble Yacoubian (pdf) *Bacfilms.com*.  6.6.2006.  Arkistoitu 26.7.2011. Viitattu 22.8.2011. (ranskaksi)
2. ↑  *Yacoubian – Talo Kairossa* Elonetissä. Viitattu 1.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* *Yacoubian – Talo Kairossa* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Egypt debates controversial film *BBC News*.  5.7.2006. Viitattu 1.11.2021. (englanniksi)
**Arvi Eemil Sänkiaho** (29. marraskuuta 1897 Kiiminki – 18. lokakuuta 1929 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja vasemmistoaktivisti.

Arvi Sänkiaho syntyi työläisperheeseen. Hän työskenteli saha- ja satamatöissä, osallistui työväen järjestötoimintaan ja kuului Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen.

Sänkiaho opiskeli itsenäisesti ja liittyi vuonna 1922 oululaisen *Pohjan Kansan* toimitukseen. Hän työskenteli vaasalaisen *Vapaan Sanan* päätoimittajana ennen sosialistisen työväenpuolueen ja sen lehtien lakkauttamista vuonna 1923. Sänkiaho vietti kahdeksan kuukautta tutkintavankeudessa ja siirtyi vuonna 1924 toimittajaksi *Pohjan Voimaan*, jossa hän työskenteli kuolemaansa saakka. Vuosina 1925–1926 hän kärsi SSTP:n lakkauttamista seuranneessa suuressa kommunistijutussa saamansa puolentoista vuoden kuritushuonetuomion Tammisaaren pakkotyölaitoksessa.

Sänkiaho toimi Pohjolan ammatillisen piirijärjestön puheenjohtajana ja osuustoimintaliikkeen luottamustehtävissä. Hän kuoli umpisuolentulehduksesta aiheutuneeseen vatsakalvontulehdukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arvi Eemil Sänkiaho.  *Pohjan Voima*, 19.10.1929, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2 3  Arvi Sänkiaho kuollut.  *Työn Ääni*, 18.10.1929, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 232–233. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
4. ↑  Toveri Arvi Sänkiaho.  *Työväenjärjestöjen Tiedonantaja*, 18.10.1929, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
Posteljooninpuistoa heinäkuisena myöhäisiltana vuonna 2020.
**Posteljooninpuisto** on 1930-luvulta peräisin oleva muotopuutarhatyyppinen puistoalue, joka sijaitsee Tampereen ydinkeskustassa Rautatienkadun ja Itsenäisyydenkadun kulmauksessa. Sen pohjoislaidalla on Tampereen entinen pääpostitalo. Posteljooninpuisto liittyy kiinteästi myös viereiseen rautatieasemaan, jonka Museovirasto on luokitellut valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Puiston omistaa Tampereen kaupunki.

Puistonäkymä vuodelta 1939. Taustalla rautatieasema.
Posteljooninpuisto on kasvillisuudeltaan lehtipuuvaltainen. Sinne on istutettu muun muassa puistolehmuksia. Puiston kaikki nurmialueet, kulkureittien rakenteet ja valaisimet uusittiin vuosina 2017–2018. Samalla puiston alle tehtiin allas, jonka tarkoituksena on estää hulevesiä valumasta rautatien alittavaan tunneliin.

Puistossa on Aimo Talevan suunnittelema teräsveistos *Elämän virta* (1984). Se on iskelmä- ja tangolaulaja Olavi Virralle omistettu muistomerkki. Virta asui Tampereella elämänsä viimeiset ajat.

Lähteet
-------

1. ↑  Tampereen keskustan rakennettu kulttuuriympäristö 2012: Liite 1 – Arvokkaat rakennetut kulttuuriympäristöt (PDF)  kortti 25: Rautatieympäristö. Tampere:  Tampereen kaupunki & A-Insinöörit Suunnittelu Oy, 2012. Viitattu 14.9.2020.
2. ↑  Tampereen keskustan rakennettu kulttuuriympäristö 2012 (PDF)  s. 72. Tampere:  Tampereen kaupunki & A-Insinöörit Suunnittelu Oy, 2012. Viitattu 14.9.2020.
3. 1 2  XI-kaupunginosa (Kyttälä), kortteli nro 174 sekä katualuetta, Rautatienkatu 21 (ent. pääposti), rakennusoikeuden lisääminen, kartta nro 8168 (PDF) Tampere:  Tampereen kaupunki, 2008. Viitattu 14.9.2020.
4. 1 2  Elämän virta / Olavi Virran muistomerkki *Tampereen patsaat*. Tampere:  Tampereen taidemuseo.  Arkistoitu 20.11.2020. Viitattu 14.9.2020.
5. ↑  Tampereen rautatieasema ja veturitallit *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Helsinki:  Museovirasto, 2009. Viitattu 14.9.2020.
6. ↑  Posteljooninpuisto valmistunut – raitiotien rakentaminen etenee  14.8.2018. Tampere:  Tampereen kaupunki. Viitattu 14.9.2020.
**Vicenza Calcio** on italialainen jalkapalloseura, joka on perustettu Vicenzassa, Venetossa 9. maaliskuuta 1902. Se pelaa kaudella 2021–2022 Italian jalkapallon toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Serie B:ssä. Joukkue on pelannut aiemmin myös Serie A:ssa.

Joukkue osallistui ensimmäisen kerran Italian mestaruussarjaan vuonna 1911, jolloin se selvisi heti finaaliin. Finaalissa se hävisi US Pro Vercelli Calciolle, joka oli yksi sen hetken menestyksekkäimmistä italialaisseuroista. Kaudelle 1976–77 joukkue hankki riveihinsä Paolo Rossin, joka voitti sarjan maalikuninkuuden kaudella 1977–78 tehden 24 maalia. Samalla kaudella joukkue sijoittuikin Serie A:ssa toiseksi heti Juventuksen jälkeen.

Vuonna 1997 joukkue voitti Italian cupin. Viimeksi joukkue on pelannut Serie A:ssa kaudella 2000–2001.

Lähteet
-------

1. 1 2  1902 - 1919: Il Vicenza agli inizi vicenzacalcio.com. Viitattu 25.3.2011. (italiaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  1975 -1985: Ascesa e declino vicenzacalcio.com. Viitattu 25.3.2011. (italiaksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Italy Championship 1977/78 rsssf.com. Viitattu 25.3.2011. (englanniksi)
4. ↑  Italy - Coppa Italia History rsssf.com. Viitattu 25.3.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Joukkueen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

ItaliaSerie B 2022–2023
Ascoli • Bari • Benevento • Brescia • Cagliari • Cittadella • Como • Cosenza • Frosinone • Genoa •  
Modena • Palermo • Parma • Perugia • Pisa • Reggina • SPAL • Südtirol • Ternana • Venezia

Luettelo Serie B:n voittajista • Serie B:n maalikuninkaat
**Mihail Semjonovitš Tšudov** (ven. Михаил Семёнович Чудов, 17. syyskuuta 1893 Honejevo, Bežetskin kihlakunta, Tverin kuvernementti – 30. lokakuuta 1937 Moskova) oli neuvostoliittolainen kommunistisen puolueen virkailija ja poliitikko.

Mihail Tšudov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän oli kansallisuudeltaan venäläinen. Tšudov kävi Honejevon seurakuntakoulun ja työskenteli Pietarin kirjapainoissa. Hän liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1913.

Tšudov työskenteli puolue- ja neuvostojohtajana Bežetskissä ja Tverissä vuodesta 1919. Vuosina 1922 hän oli NKP(b):n Tverin kuvernementtikomitean sihteeri. Vuosina 1925–1928 hän työskenteli Donin Rostovissa NKP(b):n aluekomitean ja aluepiirikomitean sihteerinä.

Tšudov siirtyi vuonna 1928 Leningradin aluekomiteaan ja toimi sen toisena sihteerinä vuosina 1932–1936. Vuonna 1934 hänet valittiin NKP(b):n keskuskomitean jäseneksi. Leningradin aluekomitean sihteerinä Tšudov vastasi myös NKP(b):n Karjalan aluekomitean ohjauksesta ja osallistui tasavallan suomalaisjohdon syrjäyttämiseen vuonna 1935.

Vuosina 1936–1937 Tšudov työskenteli Moskovassa teollisuusosuuskuntien keskusneuvoston (Vsekompromsovet) puheenjohtajana. Hänet erotettiin NKP(b):n keskuskomiteasta kesäkuussa 1937 ja pidätettiin pian sen jälkeen. Tšudov tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin "neuvostovastaisen terroristijärjestön" jäsenenä. Neuvosto-Karjalassa hänen syrjäyttämisensä johti paikallisen puoluejohtajan Pjotr Irklisin pidätykseen.

Tšudov rehabilitoitiin vuonna 1956. Neuvostoaikana hänen väitettiin kuolleen vankileirillä vuonna 1943. Vuonna 1967 hänen mukaansa nimettiin katu Bežetskissä ja vuonna 1977 Tverissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Filippov, S. G.: *Territorialnyje rukovoditeli VKP(b) v 1934–1939 gg.: spravotšnik*, s. 625–626. Moskva: Polititšeskaja entsiklopedija, 2016. ISBN 978-5-8243-2057-2. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Kangaspuro, Markku: *Neuvosto-Karjalan taistelu itsehallinnosta*, s. 316, 321–322. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000. ISBN 951-746-213-1. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Tšuhin, I. I.: *Karelija-37: ideologija i praktika terrora*, s. 105. Petrozavodsk: Izdatelstvo Petrozavodskogo gosudarstvennogo universiteta, 1999. ISBN 5-8021-0022-2. Teoksen verkkoversio.
**Vedenon taistelu** oli taistelu Tšetšeniassa sijaitsevan Vedenon pikkukaupungin hallinnasta tšetšeenikapinallisten ja venäläisten välillä 13. – 26. elokuuta 2001. Venäläismielinen tšetšeenikomentaja Rajbek Tovzajev sai surmansa ja kapinalliset valtasivat Vedenon, poistuen kuitenkin jo 26. elokuuta. Tovzajevin kuolemaa kuvailtiin huomattavaksi iskuksi venäläisille.

Tausta
------

Vedeno on Tšetšenian Vedenon piirin hallinnollinen keskus. Lähistöllä sijaitsi Vedenon sola, joka oli strategisesti tärkeä reitti Tšetšenian vuorilta alangolle. Tšetšenian sotien aikana alue oli tärkeä kapinallisten soluttautumisreitti Georgiasta ja Dagestanista. Vedenon lähiseutua hallitsi venäläisten puolella taistellut tšetšeenikomentaja Rajbek Tovzajev, jonka klaani asutti kolmea kylää Vedenon lähistöllä. Rajbek tunnettiin Vedenossa syntyneen Šamil Basajevin johtamien tšetšeenikapinallisten vastustajana.

Taistelu
--------

Tšetšeenitaistelijat olivat 13. elokuuta 2001 vallanneet Benoi-Jurtin kylän ja pystyttäneet tiesulun kohti Vedenoa kulkevalle strategisesti tärkeälle tielle. Ankarat taistelut alkoivat seuraavana päivänä. Tovzajev sai surmansa puolustaessaan kotikyläänsä Hajijurtissa 15. elokuuta. Seuraavana päivänä kapinallisten uutisoitiin ampuneen alas venäläisen Mi-24 -taisteluhelikopterin singolla. Taistelujen aikana osuttiin myös vähintään toiseen helikopteriin. Venäläiset vastasivat käyttämällä esimerkiksi Scud-ohjuksia.

Kapinallisten onnistui vallata Vedeno 25.–26. elokuuta. Kapinallisia tukenut Kavkaz Center julkaisi nettisivuillaan tiedotteen, jonka mukaan kapinalliset tuhosivat Vedenossa sijainneen sotilastukikohdan ja saivat haltuunsa suuren määrän aseita. Kapinalliset jättivät kaupungin sen valtauksen jälkeen 26. elokuuta.

Seuraukset
----------

Taistelun tappioista annettiin erilaisia tietoja. Venäläiset ilmoittivat 22. elokuuta surmanneensa 35 kapinallista. Venäläislähteet väittivät lisäksi Šamil Basajevin haavoittuneen taistelujen aikana. Kapinalliset tiedottivat puolestaan surmanneensa 30 venäläissotilasta jo vain yhdessä yhteenotossa koko taistelun aikana. Yhteensä 14 venäläistä sai surmansa muissa väijytyksissä. Venäläisten puolella taistelleen Tovzajevin kuolemaa kuvailtiin huomattavaksi iskuksi Venäjän pyrkimykselle pitää yllä järjestystä Vedenon alueella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ali Askerov: "Battle of Vedeno" ja "Vedeno", *Historical Dictionary of Chechen Conflict*. Rowman & Littlefield, 2015. ISBN 978-1-4422-4925-7. (englanniksi)
2. 1 2  Patrick E. Tyler: Upper Vedeno Journal; Chechen Warlord Fights Rebels for Mother Russia *The New York Times*. Viitattu 2.4.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Patrick E. Tyler: Key Chechen Who Backed The Russians Dies in Battle *The New York Times*. Viitattu 2.4.2022. (englanniksi)
4. ↑  Chechens down Russian helicopter CNN. Viitattu 2.4.2022. (englanniksi)
5. ↑  Rebel forces claim they seized Vedeno (arkistoitu sivu) *Monitor, Volume 7, Issue 158*. Jamestown Foundation.  Arkistoitu 17.10.2006. Viitattu 2.4.2022. (englanniksi)
6. ↑  Michael Wines: World Briefing *The New York Times*. Viitattu 2.4.2022. (englanniksi)
**Nicolás Pasquet** (s. 1958 Montevideo) on uruguaylainen kapellimestari. Hän opiskeli alun perin viulunsoittoa ja orkesterinjohtoa synnyinmaassaan. Tämän jälkeen hän lähti Saksaan jatkaakseen opintojaan Nürnbergissä ja Stuttgartissa. Vuosina 1984 ja 1986 hän voitti Saksan musiikkineuvoston kansallisen nuorten kapellimestarien kilpailun. Vuonna 1987 hän sai ensipalkinnon 37. kansainvälisessä kapellimestarikilpailussa Besançonissa.

Pasquet on toiminut Pécsin sinfoniaorkesterin, Neubrandenburger Philharmonien, Coburgin teatteriorkesterin ja Hessenin nuoriso-orkesterin pääkapellimestarina. Hän on johtanut monia muitakin saksalaisia ja muiden maiden orkestereita, kuten Stuttgartin filharmonikkoja, NDR Radiophilharmonieta, Hampurin filharmonista valtionorkesteria, Orchestre national du Capitole de Toulousea, Queenslandin sinfoniaorkesteria, Münchenin radio-orkesteria ja Baselin sinfoniaorkesteria.

Pasquet on toiminut orkesterinjohdon professorina Weimarin Franz Liszt -musiikkiyliopistossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Theater und Orchester Neubrandenburg / Neustrelitz: Nicolás Pasquet (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Naxos: Nicolás Pasquet


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Pastaa *pesto alla trapanesen* kanssa
**Pesto alla trapanese** ([ˈpesto alla trapaˈneːze]) on Trapanin maakunnasta kotoisin oleva sisilialainen muunnelma perinteisestä genovalaisesta pestosta. Se tunnetaan myös nimellä **pesto alla siciliana** ([ˈpesto alla sitʃiˈljaːna]) ja *pasta cull'agghia* sisilian kielellä. Se on valmistettu valkosipulista, basilikasta, manteleista, raastetusta pecorinosta, tomaateista, suolasta ja pippurista, joita yhdistää ekstra-neitsytoliiviöljy.

Pesto alla trapanese on syntyi antiikin aikana, kun idästä saapuneet ja Trapanin satamassa pysähtyneet genovalaiset laivat toivat mukanaan *agliataa*, valkosipuliin ja saksanpähkinöihin perustuvaa pestokastiketta. Trapanilaiset merimiehet kehittivät tämän pohjalta oman maansa tuotteita, erityisesti tomaattia ja manteleita hyödyntävän version.

"Busiati trapanilaisella pestolla" on Italian maatalous-, elintarvike- ja metsäpolitiikan ministeriön listaama perinteinen italialainen elintarviketuote (PAT).

Katso myös
----------

* Sisilian keittiö

Lähteet
-------

1. ↑  Oretta Zanini De Vita, Maureen B. Fant: *Sauces & Shapes: Pasta the Italian Way*. W. W. Norton & Company, 2013, 2013-10-14. ISBN 978-0393082432.
2. 1 2  *The Slow Food dictionary to Italian regional cooking*. Bra, Cn [Italy]: Slow Food Editore, 2010. 676727203. ISBN 9788884992406.
3. ↑  Marina Baccos, Maria Gabriella Guerra: *L'italia unita in cucina-nord verso sud*. Narcissus.me, 2013. ISBN 8868851075.
4. ↑  DECRETO 5 giugno 2014. Quattordicesima revisione dell'elenco nazionale dei prodotti agroalimentari tradizionali *gazzettaufficiale.it*.  20.6.2014. Ministero delle politiche agricole alimentari e forestali. Viitattu 16.12.2018.
**Pimeä tähti** on teoreettinen tähtityyppi, joka on muodostunut lähes pelkästään WIMP-partikkeleista koostuvasta pimeästä aineesta maailmankaikkeuden alkuvaiheissa.

Ominaisuudet
------------

Pimeä tähti tuottaa energiansa annihiloimalla pimeää ainetta ja voi fuusioreaktion uupumisen takia kasvaa jopa 100 000 auringon massaiseksi. Halkaisijaltaan tähdet voivat olla jopa 2 000 astronomista yksikköä AU:ta. Tähti ei säteile näkyvän valon alueella vaan infrapuna-alueella. Lisäksi tähdestä lähtee voimakasta gammasäteilyä. Johtuen alati kasvavasta pinta-alasta tähden pintalämpötila on hyvin alhainen. Pimeän tähden eliniäksi on arvioitu 10 miljoonasta vuodesta aina miljardeihin vuosiin. On myös arveltu, että pimeän tähden palaessa loppuun tähti muuttuisi tavalliseksi, vetyä polttavaksi tähdeksi ja tämän jälkeen (riippuen massasta) räjähtäisi supernovana tai luhistuisi mustaksi aukoksi.

Löytäminen
----------

Sen lisäksi että maailmankaikkeuden alkuvaiheessa pimeän aineen tiheys on voinut olla riittävän suuri pimeän tähden syntymiseen voidaan pimeää ainetta polttavia tähtiä löytää myös galaksien ytimissä toimivien supermassiivisten mustien aukkojen läheltä. Esimerkiksi Linnunradan supermassiivista mustaa aukkoa kiertää joukko massiivisia, hyvin kuumia ja nuorelta näyttäviä tähtiä. Kuitenkin tähtien muodostuminen lähellä supermassiivista mustaa aukkoa on epätodennäköistä suuren vuorovesivoiman vuoksi, joten yhtenä selityksenä on, että tähdet ovat muodostuneet muualla mutta ajautuneet vuosimiljardien aikana kiertämään aukkoa. Aukon läheisyydessä oleva pimeän aineen keskittymä ruokkii lähelle ajautuneita tähtiä saaden tähdet näyttämään nuorilta tähdiltä. Linnunradan pimeän aineen määrä tunnetaan melko tarkasti, ja tämän pohjalta on voitu laskea, että mikäli pimeä aine koostuu WIMP-partikkeleista voisi oma aurinkomme saada noin kymmenesmiljardisosan energiastaan pimeän aineen annihiloitumisesta.

Toinen vaihtoehtoinen paikka pimeää ainetta polttavien tähtien löytymiseen on pallomainen tähtijoukko. Pimeän aineen avulla pallomaisten tähtijoukkojen valkoisten kääpiöiden jäähtyminen voisi pysähtyä 1 000–2 000 kelviniin. Tätä vaihtoehtoa tutkitaan muun muassa avaruusteleskooppi Hubblen avulla.

Lähteet
-------

* Anne Liljeström: Pimeä aine palaa tähdissä.  *Tähdet ja Avaruus*, 2010, nro 8, s. 38–42.  Ursa.   (suomeksi)
Mallikuva, jossa näkyvät vedenalaisen kanjonin osat
Kongon kanjoni Afrikan länsirannikolla on maailman pisin
**Vedenalainen kanjoni** on merenpohjassa mannerjalustan ja mannerrinteen läpi tunkeva kiilamainen kanjoni. Se on usein kohtisuorassa rantaan nähden, ja sen loppupää on usein viuhkanmuotoinen sedimenttimuodostelma.

Kanjoneita on maailman valtamerten kaikissa osissa yhteensä yli 100 kappaletta. Pisin on 800 kilometrin pituinen, loppupäästään 1,2 kilometrin syvyinen Kongon kanjoni Kongojoen edustalla. Toinen suuri vedenalainen kanjoni on New Yorkin edustalla Hudsonjoesta jatkuva Hudsonin kanjoni.

Vedenalaiset kanjonit ovat saattaneet syntyä vulkaanisen toiminnan ja siihen liittyvien erityisten pohjaa kuluttavien vyörynomaisten, sedimenttejä mukanaan kuljettavien virtausten eli sameavirtojen seurauksena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Myrberg, Kai & Leppäranta, Matti: *Meret: maapallon siniset kasvot*, s. 23. Ursa, 2014. ISBN 978-952-5985-20-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vedenalainen kanjoni** Wikimedia Commonsissa
**Extrasolar Planets Encyclopaedia** on tähtitiedettä käsittelevä verkkosivu, jonka perusti Jean Schneider Pariisin observatoriossa, Ranskassa helmikuussa 1995. Sivusto ylläpitää tietokantaa kaikista tunnetuista eksoplaneetoista sekä eksoplaneettakandidaateista.

Exoplanet Encyclopaedia lukee planeetaksi lähtökohtaisesti alle 13 Jupiterin massaisen taivaankappaleen. Se kuitenkin hyväksyy tietokantaansa myös alle 20 Jupiterin massaiset kiertolaiset, mikäli saman tähden ympärillä on havaittu vähintään yksi toinen planeetta. Lisäksi planeetan havaitseminen on täytynyt olla julkaistu vertaisarvioidussa julkaisussa tai ammattilehdessä. Ammattilaisastronomien kohdalla myös alan konferensseissa ilmoitetut löydökset hyväksytään tietokantaan.

Jokaisesta eksoplaneetasta kerrotaan niiden perusominaisuuksia kuten löytövuosi, massa, säde, kiertoaika, radan isoakselin puolikas, eksentrisyys sekä inklinaatio. Sivulla kerrotaan myös tietoja eksoplaneetan keskustähdestä sekä listataan planeettaa koskevia tutkimusjulkaisuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Extrasolar Planets Encyclopaedia *exoplanet.eu*. Viitattu 2.9.2012. (englanniksi)
2. 1 2  About the use of this catalog *Extrasolar Planets Encyclopaedia*.  27.11.2007. Viitattu 26.8.2012. (englanniksi)
3. ↑  Catalog *Extrasolar Planets Encyclopaedia*.  27.11.2007. Viitattu 26.8.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* J. Schneider, et al.: Defining and cataloging exoplanets: the exoplanet.eu database.  *Astronomy and Astrophysics*, 2011, 532. vsk. doi:10.1051/0004-6361/201116713.   (englanniksi)
* Luettelo[vanhentunut linkki] exoplanet.eu -sivustoon viittaavista tutkimuksista Arxivissa
Yksi esimerkki pimeästä sumusta, kuva on Hevosenpääsumusta ja sen on ottanut avaruusteleskooppi Hubble.
**Pimeä sumu** on tähtienvälisessä avaruudessa oleva pölypilvi. Toisin kuin heijastussumut ja emissiosumut, pimeä sumu ei säteile eikä heijasta valoa merkittävästi, joten se on nimensä mukaisesti pimeä. Pimeät sumut voidaan havaita vain välillisesti, eli ne ovat esimerkiksi jonkin kirkkaan sumun tai emissiosumun edessä. Toiset sumut näkyvät tiheätähtistä taustaa vasten. Ehkäpä tunnetuin pimeä sumu on Hevosenpääsumu Barnard 33. Eteläisellä pallonpuoliskolla on havaittavissa myös Hiilisäkki-niminen pimeä sumu, joka heijastaa kuitenkin valoa 10 %. Se on 550 valovuoden päässä ja siinä on 40 000 Auringon massaa.
Monia pimeitä sumuja on Barnardin luetteloissa merkittynä kirjaimilla B1, B2 ... Laajimmat pimeät sumut ovat jättiläismolekyylipilviä. Nämä näkyvät paljain silmin Linnunradan maitomaisia tähtitihentymiä vasten tummina juovina. Hyvin suppeat pimeät sumut ovat globuleja, pilvestä muodostuvia tähtiä.
Pimeät sumut näkyvät kirkkaina pitkäaaltoisessa infrapunassa.

Pimeitä sumuja
--------------

* Hiilisäkki
* Hevosenpääsumu
* Käärmesumu B72, etäisyys 500 valovuotta
* Rho Opchiuchi-sumu
* Joutsenen repeämä, etäisyys 2400, pituus 2500 valovuotta
* Härän pimeä sumu
* Monoceros R2 - 2600 valovuoden päässä, Yksisarvisen tähtikuviossa
* Kartiosumu 2500 valovuotta maasta
**Weldon Nicholas Kilburn** (9. syyskuuta 1906 – 6. maaliskuuta 1986) oli kanadalainen musiikkipedagogi, pianisti ja urkuri.

Kilburn opiskeli Edmontonissa ennen muuttamistaan Torontoon vuonna 1926. Hän opiskeli The Royal Conservatory of Musicissa pianon- ja urkujensoittoa Viggo Kihlin, Norman Wilksin sekä Healey Willanin johdolla ja toimi samalla paitsi St Alban's -kirkon urkurina ja kuoromestarina, myös laulajien valmentajana. Vuonna 1930 hän liittyi The Royal Conservatory of Musicin henkilökuntaan pianonsoiton opettajana ja lauluvalmentajana. Hän piti 1930-luvun aikana resitaaleja Torontossa. Vuonna 1936 hänestä tuli Lois Marshallin laulunopettaja. Hän myös säesti Marshallia ja levytti tämän kanssa vuoteen 1971 saakka. Marshallista tuli samalla hänen puolisonsa.

1940-luvun alussa Kilburn osallistui E. Robert Schmitzin mestarikursseille Denverissä ja San Franciscossa. Vuonna 1960 hän jätti The Royal Conservatory of Musicin ja perusti oman studionsa. Hänen lauluoppilaitaan olivat Marshallin lisäksi Bob Bossin, Victor Braun, Constance Fisher, Glenn Gardiner, Marie-Lynn Hammond, Ilona Kombrink, Phyllis Mailign, Kathryn McBain Rose, Welford Russell ja Ben Steinberg. Pianonsoittoa hän opetti muiden muassa Norma Beecroftille, Howard Cassille, Samuel Dolinille, John Fenwickille, Stuart Hamiltonille ja Godfrey Ridoutille. Udo Kasemets luennehti Kilburnia "ei pelkästään erikoistuneeksi säestäjäksi vaan myös ehkäpä suurimmaksi tämän maan tuottamaksi laulupedagogiksi".

Kilburnin ensimmäinen vaimo oli pianisti, opettaja Marion Wibby, jonka kanssa hänellä oli neljä poikaa. Lois Marshall oli hänen toinen vaimonsa ja Jean Clancy kolmantensa. Vuonna 1987 Kilburnin suku perusti The Royal Conservatory of Musiciin hänen mukaansa nimetyn stipendin pianolla säestämisessä menestyville opiskelijoille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Weldon Kilburn


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo sarjakuvasta. Punanahka on intiaanista käytetty nimitys.*
**Punanahka** (holl. *De Indianenreeks*) on alankomaalaisen Hans Kressen käsikirjoittama ja piirtämä yhdeksänosainen intiaanisarjakuvasarja. Sarjassa seurataan 1500-luvun apassiheimon elämää nykyisen New Mexicon osavaltion alueella. Heimo kohtaa espanjalaisia ja oppii vähitellen ratsastamaan näiltä karanneilla hevosilla. Sarjakuvan päähenkilöitä ovat nuori intiaani Anua, hänen isänsä heimopäällikkö Chaka ja mestitsi, joka opettaa Anuan ratsastamaan.

Sarjaa on käännetty eurooppalaisille kielille. Suomeksi WSOY julkaisi kuusi ensimmäistä albumia. Niiden suomentajat ranskan kielestä olivat Panu Pekkanen (osat 1, 4, 5 ja 6) ja Simo Mäenpää (osat 2 ja 3).

Osat
----

1. *Ukkosen herrat*, julkaistu 1975 – *De meesters van de donder*, 1973
2. *Tuulen perilliset*, 1975 – *De kinderen van de wind*, 1973
3. *Turman tuojat*, 1975 – *De gezellen van het kwaad*, 1974
4. *Kojoottien kutsu*, 1975 – *De zang van de prairiewolven*, 1974
5. *Koston tie*, 1977 – *De weg van de wraak*, 1975
6. *Sudenpentu*, 1977 – *De welp en de wolf*, 1976
7. *De gierenjagers*, 1978
8. *De prijs van de vrijheid*, 1979
9. *De eer van een krijger*, 1982

Lähteet
-------

* Kimmo Lakoma: Suomessa julkaistut Punanahka-albumit 1.10.2005. Viitattu 2.12.2008.
* Ericdenoorman.nl: De Indianenreeks (Arkistoitu – Internet Archive). Viitattu 2.12.2008.
**Sinisalvia** (*Salvia patens*) on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon, salvioiden (*Salvia*) sukuun kuuluva kasvilaji, jota käytetään koristekasvina.

Sinisalvia on monivuotinen, pensasmaisena kasvava ruohovartinen kasvi. Se voi kasvaa 30–90 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat yleensä kirkkaanvihreitä ja niissä on molemmilla puolilla pieniä karvoja. Alimmat lehdet ovat isoja ja lehtien koko pienenee varressa ylöspäin mentäessä. Kukkien väri vaihtelee yleensä sinisen eri sävyissä, mutta kukat voivat olla myös vaaleanpunaisia tai valkoisia. Kukat ovat kooltaan varsin suuria, ja niiden ylähuulet ovat noin 5–6 cm pitkiä. Kukissa on valkoisia ja kapeita, nuolimaisia mesiviittoja, jotka ohjaavat kohti kukan pohjaa.

Sinisalviaa voi kasvattaa koristekasvina perennaryhmissä, reunaistutuksissa tai kasvatusastioissa. Laji kasvaa aurinkoisella, mutta suojaisella kasvupaikalla hyvin vettä läpäisevässä maaperässä.

Lähteet
-------

* Victorian Salvia Study Group: *Salvia patens* (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Sinisalvia (*Salvia patens*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q7406864
* Wikispecies: Salvia patens
* CoL: 6XGQM
* EoL: 6342226
* GBIF: 3892852
* GRIN: 32953
* iNaturalist: 146680
* IPNI: 456902-1
* ITIS: 832894
* NCBI: 392677
* Open Tree of Life: 1613
* Plant List: kew-183449
* PLANTS: SAPA33
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:456902-1
* Tropicos: 17601272
* WFO: wfo-0000301865

 |

 |
Bernal Díaz del Castillon muistopatsas Espanjassa Medina del Campossa.
**Bernal Díaz del Castillo** (1492–1584) oli Hernán Cortésin joukoissa taistellut sotilas, jonka kirjoittama on silminnäkijäkertomus asteekkien kukistamisesta eli Asteekkivaltakunnan valloittamisesta eli *Historia verdadera de la Conquista de la Nueva España* ('Totuudenmukainen Uuden-Espanjan valloituksen historia'). Ilman Bernal Díaz del Castillon teosta tiedot valloituksesta olisivat puutteelliset. 

Díazin käsikirjoituksen jäljennös oli lähtökohtana Alonso Remónin Madridissa vuonna 1632 laatimalle *Historia Verdaderan* laitokselle, joka on myöhemmin paljastunut jonkin verran virheelliseksi. William H. Prescott kertoo käyttäneensä Remónin versiota teoksensa *History of the Conquest of Mexico* lähteenä. Vasta vuodesta 1904 lähtien on ollut mahdollista saada Díazin alkuperäiseen käsikirjoitukseen pohjautuvia painoksia.

Díaz sai kertomukseensa herätteen vuonna 1553 ilmestyneestä Francisco López de Gómaran Meksikon-valloitusta käsittelevästä historiateoksesta *Historia de la conquista de Mexico*, jonka Gómara omisti Cortésin pojalle Martín Cortésille. Díaz del Castillo närkästyi, kun Gómara hänen mielestään arvosti teoksessaan Cortésia liiallisesti.

Lähteet
-------

* Díaz, Bernal del Castillo: *Historia Verdadera de la conquista de la Nueva España*. Meksiko 1960.
* López de Gómara, Francisco: *Historia de la conquista de Mexico*. Meksiko 1988.

### Viitteet

1. ↑  britannica.com: Bernal Díaz del Castillo

Kirjallisuutta
--------------

* Díaz, Bernal del Castillo: *Uuden Espanjan valloituksen totuudenmukainen historia: Tenochtitlánin ja Meksikon valloituksessa mukana olleen sotilaan kertomus atsteekkivaltion tuhosta*. Suva 2014. ISBN 978-952-93-4489-5

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bernal Díaz del Castillo** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
	+ 3
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Riittävän perusteen periaate** (myös **riittävän syyn periaate**) on ontologinen periaate, joka sanoo, että mitä tahansa tapahtuukin, tapahtuu syystä: toisin sanoen mikään asiaintila ei voi vallita eikä mikään väittämä voi olla tosi, ellei ole riittävää syytä, miksi asia ei olisi toisin. Periaate on tavallisesti laitettu Gottfried Leibnizin nimiin, vaikkakin ensimmäinen joka käytti sitä oli antiikin kreikkalainen Anaksimandros. Leibniz käytti periaatetta kirjeenvaihdossaan Isaac Newtonin ja Samuel Clarken kanssa.

Vaihtoehtoisia muotoiluja:

* Jokaiselle olennolle A, olettaen että A on olemassa, on olemassa riittävä perustelu miksi olento A on olemassa.
* Jokaiselle tapahtumalle T, olettaen että T tapahtuu, on olemassa riittävä perustelu, miksi T tapahtuu.
* Jokaiselle väitelauseelle P, olettaen että P on tosi, on olemassa riittävä perustelu miksi P on tosi.

Riittävä perustelu voi olla esimerkiksi ulkoinen syy: omenan olemassaolon selittää omenapuu. Ontologisesti välttämättömille olennoille syy olemassaoloonsa sisältyy olentoon itseensä eikä ulkoiseen syyhyn.

Lähteet
-------

1. ↑  Lawless, Andrew: *Plato's sun: An introduction to philosophy*, s. 27. Toronto: University of Toronto Press, 2005. ISBN 9780802038098. Google Books (rajoitettu esikatselu) (viitattu 30.10.2010). (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Principle of sufficient reason
**Riitta Mailis Hellevi Vartti** (s. 5. elokuuta 1949 Jyväskylä) on suomalainen kirjailija. Vartti on opiskellut Taideteollisen korkeakoulun kamerataiteen osastolla elokuvalinjalla vuosina 1969–1972 ja suorittanut filosofian maisterin tutkinnon kehitysmaantieteen alalta Helsingin yliopistossa vuonna 1996.

Vartin romaanit *Sun lapsuutes* (1990), *Pispalan enkeli* (1991), *Nuoruuden yliopistot* (1992) ja *Naaraan aika* (1993) muodostavat löyhän omaelämäkerrallisista aineksista kostuvan sarjan, jossa kuvataan päähenkilön, Orvokki Dahlin varttumista pikkulapsesta kolmikymmenvuotiaaksi. Sarjan kahdessa viimeisessä romaanissa kuvataan päähenkilön vaiheita taistolaisessa opiskelijaliikkeessä ja liikkeen vähittäistä hiipumista.

Vartti on toimittanut käännösvalikoiman *Tulikärpänen – filippiiniläisiä novelleja* (2001) ja julkaissut kirjan *Pieni filippiiniläinen kasviskeittokirja* (5. painos 2006). Hän on myös ollut tekijänä filipinon kielen sana- ja oppikirjoissa ja suomen kielen oppaissa filipinon puhujille.

Romaanit
--------

* Sun lapsuutes (1990)
* Pispalan enkeli (1991)
* Nuoruuden yliopistot (1992)
* Naaraan aika (1993)
* Taifuunivuosi (1998)

Lähteet
-------

1. 1 2  Riitta Vartti Riitta Vartti. Viitattu 18.6.2015.
2. ↑  Minun 1970-lukuni (Lahden historiapäivät 14.2.2004) Riita Vartti. Viitattu 18.6.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Tarkka, Pekka: Ah kotiseutua muistoineen Riitta Vartti eläytyy väistyvien ihmisten maailmaan. (Arvio romaanista Pispalan enkeli) *Helsingin sanomat*, 8.9.1991. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.6.2015.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee hotellia ja kasinoa Yhdysvalloissa. Bellagio on myös kunta Italiassa.*

**Bellagio** on Clarkin piirikunnassa, Nevadassa, Las Vegas Stripin varrella sijaitseva hotelli ja kasino. Sen omistaa MGM Resorts International. Bellagio on varsin uusi hotelli: se avattiin vuonna 1998.

Bellagion suunnitteluun vaikutti Italian Comojärven rannalla sijaitseva Bellagion kunta. Bellagio on kuuluisa eleganssistaan, ja se on yksi näyttävimpiä hotelleja ja kasinoita maailmassa. Yksi suosituimmista nähtävyyksistä on hotellin edessä oleva yli kolmen hehtaarin kokoinen tekojärvi ja järvelle rakennettu vesisuihkujärjestelmä. Bellagion sisätiloissa on Dale Chihulyn *Fiori di Como*, yli 2 000 käsin puhallettua lasikukkasteosta, jotka on ripustettu hotellin aulan kattoon.

Bellagion tilalla oli aikaisemmin tunnettu Dunes-hotelli. Steve Wynnin omistama Mirage Resorts Inc. osti Dunesin, purki sen ja rakennutti tilalle Bellagion. Bellagion ovat suunnitelleet Marnell Corrao Associates ja Jon Jerde.

Bellagiolla on ollut useita elokuvarooleja (mm. elokuvassa *Ocean’s Eleven*), ja se toimii kotipaikkana Cirque du Soleil’n kuuluisalle produktiolle *O.*

Lähteet
-------

1. ↑  History of the Las Vegas Dunes Hotel *Glorious Las Vegas*.  9.7.2009.  Arkistoitu 3.4.2017. Viitattu 2.4.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bellagion viralliset kotisivut
Samuel A. Ward
**Samuel Augustus Ward** (1848–1903) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen tunnetuin teoksensa on hymnisävellys "Materna", joka tunnetaan nykyisin Katharine Lee Batesin sanoittamana nimellä "America the Beautiful".

Newarkissa syntynyt Ward myi ammatikseen pianoja, urkuja ja musiikkitarvikkeita. Hänen tunnetuin sävellyksensä syntyi vuonna 1888 nimellä "Materna". Kappale julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1892, jolloin sitä käytettiin melodiana hymnille "O Mother Dear, Jerusalem". Nykyisin tunnetut sanat kirjoitti Katharine Lee Bates ja ne julkaistiin ensimmäisen kerran runomuodossa 1895. "Maternan" melodiaan sanat alettiin yhdistää vasta ensimmäisen maailmansodan aikana.

Samuel A. Ward kuoli Newarkissa vuonna 1903. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  McKim, LindaJo H.: *The Presbyterian Hymnal Companion*, s. 379. Westminster John Knox Press, 1993. ISBN 978-0-664-25180-2. (englanniksi)
2. 1 2  Samuel A. Ward *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 14.2.2013. (englanniksi)
3. ↑  Katharine Lee Bates *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 14.2.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Timo Heikki Juhani Nousiainen** (s. 8. toukokuuta 1973 Tornio) on suomalainen virkamies ja poliitikko, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri.

Nousiainen oli Limingan kunnan hallintojohtaja. Vuonna 2006 hänet valittiin Rovaniemen kaupungin kaupunkitarkastajan virkaan. Hän toimi Oulunsalon kunnanjohtajana vuonna 2010, kun edellinen kunnanjohtaja Tuomo Räihä jäi eläkkeelle. Syksyllä 2010 Nousiaisesta tuli uuden Oulun yhdistymishallituksen projektipäällikkö.

Nousiainen toimi Tornion kaupunginjohtajana 2015–2021. Tornion kaupunginvaltuusto valitsi hänet kaupunginjohtajaksi kesäkuussa 2015, ja hän sai 24 ääntä 43:sta.

Lähteet
-------

* Oulunsalon kaupunki. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuntalehti.[vanhentunut linkki]
* Rovaniemen kaupunki.[vanhentunut linkki]
* UIFK. (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Valikainen, Jouni: Valtuutetut vaikean valinnan edessä – jatkaako Timo Nousiainen vai nouseeko kaupunginjohtajan paikalle Jukka Kujala? *Lapin Kansa*.  13.1.2021. Viitattu 14.9.2021.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Aurubis Finland Oy** on suomalainen yritys. Sen tuotantolaitokset sijaitsevat Porissa Kupariteollisuuspuistossa. Sen toiminta on ollut aiemmin osa Outokumpu Oy:tä. Aurubis Finland syntyi vuonna 2011 liiketoimintakaupalla, jolla Luvatan kuparisulaton kuilu-uuni ja kuparivalssaamo siirtyivät Luvatalta saksalaiselle Aurubis AG -konsernille. Aurubis Finland on konsernin omistama tytäryhtiö.

Valssattujen tuotteiden ohella Aurubis Finland toimittaa raaka-aineita Cuporille ja ostaa Luvatalta valssattujen tuotteiden valuaihioita ja myy takaisin valssattuja tuotteita. Päätuotteita ovat valssatut kuparituotteet teollisille asiakkaille ja arkkitehtuurituotteet muun muassa rakennusten julkisivuihin. Yhtiö on erikoistunut puhtaisiin kuparilajeihin.

Liikevaihto on 300 miljoonaa euroa, ja siitä vientiin menee noin 60 prosenttia. Tuotetusta lisäarvosta viennin osuus on kuitenkin 85 prosenttia. Päämarkkina-alue on Eurooppa. Yritys myy myös merkittäviä määriä tuotteitaan Amerikkaan ja Aasiaan. Henkilöstön määrä on 240. Pääkilpailijat ovat saksalaiset MKM- ja KME- konsernit sekä Revere USA:ssa. Pääsy markkinoille on turvattu Aurubis AG -konserniin kuuluvien neljän tehtaan yhteisellä myyntiorganisaatiolla.
**Sinisepelkaija** (*Geoffroyus simplex*) on Papua-Uudessa-Guineassa elävä kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Sinisepelkaija on noin 22 cm pitkä ja painaa noin 155 g. Lajista tunnetaan 2 alalajia, *G. s. simplex* ja *G. s. buergersi*. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, tummempi selkäpuolelta ja siipien yläpeitinhöyhenistä. Naama ja kurkku ovat kellanvihreät, siipien alapeitinhöyhenet tummansiniset, pyrstön alapinta on himmeän keltainen ja yläpinta vihreä ja siipisulkien sekä isojen peitinhöyhenten reunukset ovat kellanvihreät. Koiraan kaulan ympärillä on siniharmaa sepel, joka puuttuu naaraalta. Naaraan päälaki on sinihohtoinen. Nokka on tummanharmaa, iiris kermanvalkoinen ja jalat oliivinharmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta ilman sinihohtoista päälakea ja sen nokka on ruskeanharmaa ja iiris likaisen harmaa.

Ruokailupuita etsivät pikku parvet ovat meluisia ja näkyviä, ruokaillessaan ne ovat hiljaisia ja vaikeasti havaittavia korkealta lehvästöstä.

Esiintyminen
------------

Sinisepelkaija elää Papua-Uusi-Guinean vuoristoseuduilla. Alalaji *simplex*iä tavataan vain Vogelkopissa Arfak- ja Tamrauvuoristoissa saaren länsikärjessä. Sen populaatio on kooltaan yli 50 000 yksilöä ja sen elinympäristön ala 50 000–100 000 neliökilometriä.

Elinympäristö
-------------

Laji elää tuoreissa vuoristometsissä 600–2 000 m korkeudella merenpinnasta.

Lisääntyminen
-------------

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti ja perustuu yhteen pesälöytöön. Pesä on puun kolossa usein hyvin korkealla. Naaras munii ainakin 2 munaa joulu-tammikuussa.

Ravinto
-------

Sinisepelkaija syö hedelmiä, siemeniä, marjoja ja mahdollisesti kukkien mettä.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust
* Oiseaux (John Gouldin maalaus)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Geoffroyus simplex* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 27.4.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1267465
* Wikispecies: Geoffroyus simplex
* Avibase: 8C9C1CD3A4F989ED
* BirdLife: 22684948
* CoL: 3FPQQ
* BOW: blcpar3
* eBird: blcpar3
* GBIF: 2479351
* iNaturalist: 19221
* IRMNG: 10188425
* ITIS: 177528
* IUCN: 22684948
* NCBI: 2338434
* Species+: 3400
* Xeno-canto: Geoffroyus-simplex

 |

 |
**Samuda Brothers** oli Jacob ja Joseph d'Aquilar Samudan perustama suunnittelu ja laivanrakennusyritys Cubitt Townissa Isle of Dogissa Lontoossa. Nykyisin telakka-alueella on lähiö Samuda Estates.

Samuda Brothers aloitti toimintansa Bow Creekin suulla Orchard Placessa Leamouthissa Lontoossa vuonna 1843. Yhtiö siirtyi vuonna 1852 Cubitt Towniin kasvettuaan liian suureksi. Yhtiön toiminnasta vastasi Joseph Jacobin saatua surmansa *Gipsy Queenin* koeajoissa. Telakka erikoistui rauta- ja teräsrunkoisiin sotalaivoihin ja höyrykonein varustettuihin rahtilaivoihin. Vuonna 1863 telakan sanotaan toimittaneen tonnistolla laskettuna yhtä paljon aluksia kuin muut Lontoon telakat yhteensä. Tilaukset Saksasta, Venäjältä ja Japanista mahdollistivat selviämisen vuoden 1866 finanssikriisistä, mikä vaikeutti useiden Lontoon telakoiden toimintaa.

Vuonna 1877 tuleva keisarillisen Japanin laivaston amiraali Togo Heihachiro, joka johti Japanin laivastoa Venäjän-Japanin sodassa, tuli työharjoitteluun telakalle päätettyään koulutuksensa Naval Prepatory Schoolissa Portsmouthissa ja Royal Naval Collegessa Greenwichissä. Togo valvoi *Fusōn* valmistusta ennen paluutaan Japaniin.

Josephin kuoltua vuonna 1885 yritettiin yritys tuloksetta myydä. Telakka suljettiin 1890, mikä jätti Lontooseen enää kaksi merkittävää telakkaa: Yarrow'n ja Thames Ironworksin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Samuda Brothers
**Timo Partanen** (13. maaliskuuta 1938 Helsinki – 1. toukokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen psykologi, epidemiologi, biostatistikko ja professori. Hän oli Työterveyslaitoksen Epidemiologian ja biostatistiikan osaston vanhempi tutkija vuoteen 2001, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hän jatkoi sittemmin työuraansa Costa Ricassa vierailevana professorina.

Partanen opiskeli yhdysvaltalaisessa Cincinnatin yliopistossa biostatistiikkaa ja valmistui maisteriksi 1966. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa, valmistuen psykologiksi (gradu *Vastasyntyneen ja imeväisikäisen äänisignaalien ilmaisuarvo ja tunnistettavuus*, 1969) ja väitteli tohtoriksi Tampereen yliopistosta (1993). Hänen englanninkielinen, väitöskirjansa (1993) tarkasteli mekaanisen puuteollisuuden syöpiä. Tutkimus oli otsikoitu *Epidemiology of respiratory cancer in woodworkers* (suom. Hengityselinten syöpien epidemiologiaa mekaanisen puuteollisuuden työntekijöillä).

Partanen on osallistunut kansainväliseen tutkimusyhteistyhön osallistumassa äkillisten torjunta-ainemyrkytysten selvittelyyn Tansaniassa, Keniassa ja Ugandassa. Hän on työskennellyt myös Maailman terveysjärjestön WHO:n syöväntutkimuslaitoksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Harri Vainio & Hilkka Riihimäki: Lahjakas tutkija pysyi uteliaana.
Timo Partanen 1938–2015.  *Helsingin Sanomat*, 10.6.2015, s. B15. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 11.6.2015, päivitetty 2.1.2021.
2. ↑  Timo Partanen: Vastasyntyneen ja imeväisikäisen äänisignaalien ilmaisuarvo ja tunnistettavuus (psykologian pro gradu / Helsingin yliopisto)  1969. Helsingin yliopisto, teostiedot via finna.fi. Viitattu 2.1.2022.
3. ↑  Timo Partanen: Epidemiology of respiratory cancer in woodworkers (Väitöskirja / Tampereen yliopisto; ISBN 951-44-3290-8; julkaistu sarjassa Acta Universitatis Tamperensis, Ser. A, vol. 360)  1993. Tampereen yliopisto, teostiedot via finna.fi. Viitattu 2.1.2022.
4. 1 2  Formaldehydi voi aiheuttaa nenänielun syöpää, uskoo mekaanisen puuteollisuuden tutkija *Helsingin Sanomat, hs.fi*.  30.1.1993. Viitattu 2.1.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Anna Uddenberg** (s. 1982 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen kuvataiteilija, jonka taiteenajoja ovat kuvanveisto, performanssit, installaatiot ja video. Uddenberg on opiskellut Kuninkaallisessa taidekorkeakoulussa Tukholmassa vuosina 2006–2011 ja vuonna 2009 myös  Städelschulessa Frankfurtissa. Hän asuu ja työskentelee Berliinissä.

*Free fall*, Espoo, 2017.
Uddenbergin veistoksissa yhdistyvät identiteetti, seksuaalisuus, minuus ja sosiaaliset ja seksuaaliset valtasuhteet. Hän korostaa joitain ominaisuuksia irrottamalla ne normaalista ympäristöstään ja liioittelulla, niin että tavalliset tapahtumat ja tavallinen käyttäytyminen tulee uuteen valoon.

Espoossa on Uddenbergin teos *Free fall* Hanasaaren ruotsalais-suomalaisen kulttuurikeskuksen kaakkoisrannalla. Meressä olevaan pronssiseen veistokseen kuuluu suihkukaivo. Veistos kuvaa suihkulaudalla liikkuvaa naista ja se on paljastettu 31. lokakuuta 2017. Veistos on Ruotsin valtion lahja 100-vuotiaalle Suomelle; paljastustilaisuudessa olivat läsnä myös pääministerit Stefan Löfven ja Juha Sipilä.

Anna Uddenberg on pitänyt yksityisnäyttelyitä ja osallistunut ryhmänäyttelyihin eri puolilla maailmaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Uddenberg, Anna: CV Taidegalleria Kraupa-Tuskany Zeidler. Viitattu 9.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Nettelbladt, Sonja: Anna Uddenberg *Radar Collective*.  23.4.2014.  Arkistoitu 3.11.2019. Viitattu 9.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  Sutinen, Teija: Ruotsi antoi satavuotislahjan Suomelle: Hanasaaren rantaveteen nousi veistos suihkulaudalla tasapainoilevasta naisesta *Helsingin Sanomat*.  1.11.2017. Viitattu 9.4.2021.
4. ↑  Anna Uddenberg Taidegalleria Kraupa-Tuskany Zeidler, Berliini. Viitattu 9.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
SEASAT (NASA/JPL-Caltech)
**Seasat** on merentutkimussatelliitti. Se oli ensimmäinen satelliitti, joka tutki maapallon meriä SAR-tutkan avulla. Seasat-ohjelman päätavoitteita olivat merenpinnan tuulien tutkiminen, merenpinnan lämpötilan ja aallonkorkeuksien mittaaminen, merien sisäisten aaltoliikkeiden kartoittaminen, ilmakehän vesipitoisuuden tutkiminen, merien jääpeitteen sekä merenpohjan muotojen kartoittaminen.

Seasat-satelliitti laukaistiin radalleen 26. kesäkuuta 1978. Se ehti välittämään reaaliaikaista mittaustietoa vain 42 päivän ajan, sillä satelliitin sähköjärjestelmät vioittuivat ja Seasat lopetti toimintansa lokakuun 10. päivänä vuonna 1978. Lyhyestä toimintaiästään huolimatta se tarjosi ainutlaatuista tietoa maapallon meristä ja hyviä kokemuksia mikroaaltojen hyödyntämisestä merentutkimukseen. Nykyään Seasat kiertää maapalloa avaruusromuna noin 800 km:n korkeudessa.

Seasat on varsin kookas satelliitti, sillä yksistään sen rungon pituus on 21 m. Sylinterimäisen rungon paksuus on 1,5 m. SAR-antennin mitat ovat 2,1 x 10,7 m. Satelliitin massa on 2300 kg.

Useat myöhemmin laukaistut tutkimussatelliitit ovat hyödyntäneet Seasatista opittua teknologiaa. Näihin lukeutuvat mm. TOPEX/Poseidon-satelliitti sekä Jason 1 -satelliitti.

Mittalaitteet ja niiden tutkimuskohteet
---------------------------------------

* SAR (Synthetic Aperture Radar): merenpinnan, jää- ja lumipeitteen tutkimuksiin
* ALT (Radar Altimeter): aallonkorkeuksien mittaaminen
* SASS (Seasat-A Satellite Scatterometer): tuulen nopeuden ja suunnan mittaaminen
* SMMR (Scanning Multichannel Microwave Radiometer): merenpinnan tuulen nopeus, merenpinnan lämpötila, ilmakehän vesihöyryn pitoisuus, jääpeite
* VIRR (Visible and IR Radiometer): pilvien, maanpinnan ja vesialueiden erottelu, merenpinnan lämpötila

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Seasat**.
* NASA JPL SEASAT page (Arkistoitu – Internet Archive)
* NASA JPL Seasat Quicklook (Arkistoitu – Internet Archive)
* Astronautix