recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Antonino Gandolfon piirtämä Nino Martoglion muotokuva.
**Nino Martoglio** (3. joulukuuta 1870 Belpasso, Catanian maakunta – 15. syyskuuta 1921 Catania) oli italialainen toimittaja, kirjailija ja elokuvaohjaaja.

Martoglio syntyi toimittajan ja alakoulun opettajan perheeseen. Hän opiskeli merenkulkua, mutta siirtyi sittemmin toimittajaksi. Martoglio kirjoitti murrerunoja ja työskenteli vuodesta 1903 lähtien näytelmäkirjailijana sekä sisilialaisten teatteriseurueiden ohjaajana ja johtajana. Vuonna 1910 hän perusti oman teatterin Roomaan ja aloitti pitkäaikaisen yhteistyön Luigi Pirandellon kanssa. Vuosina 1913–1914 Martoglio työskenteli elokuvaohjaajana. Hänen tunnetuin elokuvansa on neorealismin edeltäjänä pidetty *Sperduti nel buio* (1914). Tuotannossaan Martoglio kuvaa yhteiskunnan vähäosaisia toisinaan intohimoisen tunteellisesti ja runollisesti, toisinaan groteskin satiirin ja farssin keinoin.

Lähteet
-------

1. ↑  Dizionario Biografico degli Italiani *treccani.it*. Viitattu 1.1.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Simplikios** (m.kreik. Σιμπλίκιος, lat. *Simplicius*; 500-luku) oli kreikkalainen uusplatonilainen filosofi, joka oli kotoisin Kilikiasta. Hän oli Ammonioksen ja Damaskioksen oppilas, ja yksi viimeisiä uusplatonikkoja.

Kun Ateenan filosofikoulu oli vuonna 529 suljettu, Damaskios, Simplikios, Priskianos ja neljä muuta filosofia etsivät vuonna 531 tai 532 turvapaikkaa Persian kuninkaan Khosrau I:n hovista. Heidän saamansa vastaanotto oli lämmin, mutta he huomasivat, että heidän oli mahdotonta elää "barbaarien" keskuudessa. Kahden vuoden päästä he palasivat Kreikkaan. Khosrau oli solminut tällöin keisari Justinianuksen kanssa rauhansopimuksen vuonna 533, ja sen ehtoihin kuului, että filosofit saavat palata koteihinsa ja jatkaa elämäänsä ajatuksenvapautta nauttien (Agathias ~ 30, 31).

Palattuaan Persiasta Simplikios kirjoitti kommentaareja Aristoteleen teoksiin *Taivaasta*, *Fysiikka*, *Sielusta* ja *Kategoriat*, sekä Epiktetoksen teokseen *Käsikirja*. Teokset ovat säilyneet.

Simplikios ei ollut kovin omaperäinen ajattelija, mutta hänen tekemänsä filosofiset huomautukset olivat syvällisiä ja älykkäitä, ja hänen oppineisuutensa vakuuttavaa. Hänen kommentaarinsa ovat arvokkaita kreikkalaisen filosofian tutkijoille, sillä ne sisältävät useita katkelmia vanhemmilta filosofeilta sekä hänen suorilta edeltäjiltään.

Lähteet
-------

1. ↑  Tahkokallio, Jaakko: *Pimeä aika. Kymmenen myyttiä keskiajasta*, s. 94–95. Gaudeamus, 2019. ISBN 9789523450394.

Antiikin filosofia – Platonismi

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Akatemia | 

|  |  |
| --- | --- |
|  Vanha: | Platon · Speusippos · Ksenokrates · Menedemos · Eudoksos · Filippos · Polemon · Krantor · Krates |
|  Keskimmäinen: | Arkesilaos · Lakydes · Euandros · Telekles · Hegesinos |
|  Uusi: | Karneades · Kleitomakhos · Kharmadas · Metrodoros Stratonikeialainen · Filon Larissalainen |

 |
| Keskiplatonismi | Antiokhos Askalonlainen · Aristos Askalonlainen · Eudoros Aleksandrialainen · Theomnestos · Filon Aleksandrialainen · Plutarkhos Khaironeialainen · Onasandros · Albinos · Alkinoos · Maksimos Tyroslainen · Apuleius · Attikos · Numenios · Kassios Longinos · Origenes Pakana |
| Uusplatonismi | Ammonios Sakkas · Plotinos · Amelios · Porfyrios · Iamblikhos · Marius Victorinus · Sopatros · Sosipatra · Aidesios · Deksippos · Khrysanthios · Salustios · Maksimos · Eusebios · Plutarkhos Ateenalainen · Hypatia · Macrobius · Hierokles · Syrianos · Hermias · Aidesia · Proklos · Marinos · Asklepigenia · Asklepiodotos · Isidoros · Ammonios Hermias · Kalkidios · Damaskios · Simplikios · Priskianos · Eulalios · Olympiodoros |
**Stamford** on noin 21 000 asukkaan kaupunki ja kunta *(civil parish)* Lincolnshiren kreivikunnassa, itäisessä Englannissa. Se sijaitsee South Kestevenin hallintopiirin eteläosassa, Peterboroughin kaupungista luoteeseen.

Historia
--------

Stamfordin kirjoitettu historia ulottuu yli 1000 vuoden päähän. Ensimmäisen kerran se tuli tunnetuksi 800- ja 900-luvuilla, jolloin siitä tuli yksi viikinkien viidestä tärkeästä kaupungista Englannissa. Muut tärkeät Danelaw-kaupungit olivat Leicester, Nottingham, Derby ja Lincoln. Stamfordista tuli normannivallan aikana tärkeä kauppakaupunki, minkä talous perustui villalle sekä kuitukankaalle, jota kutsuttiin nimellä haberget. Kaupungilla oli kauppaan hyvä maantieteellinen asema, koska se sijaitsi Great North Roadin varrella, joka oli aikansa tärkein tie Lontoosta Edinburghiin. Lisäksi kaupungista oli yhteys Pohjanmereen Wellandjokea pitkin. 1200-luvulla kaupunki oli Englannin kymmenen suurimman kaupungin joukossa. Stamfordissa oli tuolloin linnan lisäksi 14 kirkkoa sekä useita erilaisia luostarilaitoksia. Kaupungin keskiaikaisista rakennuksista ovat useat säilyneet nykyaikaan saakka. 1500-luvulla kuningatar Elisabet I:n valtiosihteeri, stamfordilainen William Cecil, rakennutti aivan kaupungin rajan ulkopuolelle kartanonsa Burghley Housen.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stamford (Lincolnshire)** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Brinkhoff, Thomas: Stamford (Parish, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 5.11.2020. (englanniksi)
2. ↑  Historia
**Viherrakentaminen** on puistojen, koristepuutarhojen ja pihojen sekä muiden istutettujen viheralueiden rakentamista ja hoitoa. Sen tavoitteena on tehdä alueista sekä viihtyisiä, kauniita että toimivia. Viherrakentamisella on olennainen osa nykyaikaisessa ekologisessa rakentamisessa. Esimerkiksi lehtipuun avulla voidaan varjostaa ikkuna kesäkuumuudelta. Talvella puu päästää lämmittävän auringonpaisteen sisään. Viherrakentaminen on monipuolistunut viime vuosina ja siihen sisältyvät muun muassa betoni- ja luonnonkivityöt, vesirakenteet, puurakentaminen, monipuolista konetyötä maanrakentamisesta lähtien.

Viherrakentamista voi opiskella käsi- ja taideteollisuusalalla artesaanikoulutuksessa. Viherrakennusta sisältyy myös puutarhurin koulutukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Ikaalisten kaupunki, virerrakentaminen (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Artesaani, viherrakentaminen (Arkistoitu – Internet Archive) Omnia

Aiheesta muualla
----------------

* Viheraluerakentajat
* Viheraluerakentajien sivu puutarhan suunnittelusta ja rakentamisesta
**Georg Wilenus** (14. kesäkuuta 1831 Grelsby, Finström – 20. lokakuuta 1892 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi yliarkkitehtina Yleisten rakennusten ylihallituksessa.

Wileniuksen vanhemmat olivat turkulainen kauppias Isak Wilenius (1779–1831) ja Klara Agatha Sofia Mesterton (1790–1833). Hän oli naimisissa vuodesta 1859 Amanda Josefina Schultzin kanssa.

Wilenius kävi Turun triviaalikoulua 1839–1847 ja pääsi ylioppilaaksi 1851. Hän suoritti pienen kameraalitutkinnon 1853, ja hänestä tuli intendentinkonttorin oppilas 1854. Wilenius teki 1860–1862 opintomatkan Ruotsiin, Saksaan, Ranskaan ja Italiaan.

Wileniuksesta tuli Hämeen läänin lääninkonduktööri 1856, yleisten rakennusten ylihallituksen 3. arkkitehti 1867, Mikkelin läänin lääninrakennuskonttorin esimies 1868 ja ylihallituksen 1. arkkitehti 1870 sekä yliarkkitehti 1883.

Suunnittelutöitä
----------------

* Hämeenlinnan asemakaava 1872
* Pietarsaaren raatihuone 1877
* Asikkalan kirkko 1880
* Kontiolahden kirkko 1881
* Niuvanniemen sairaala, Kuopio 1881–1885, suunnittelijat arkkitehdit Hampus Dalström ja Georg Wilenius
* Kuopion lyseon Puijonkadun siipi 1888
* Liisankatu 20, Helsinki 1888
* Johanneksen kirkko 1888, tuhoutui talvisodassa 18.2.1940

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Georg Wilenius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 11.10.2012.
* Georg Wileniuksen tiedot Ossian Mestertonin sukututkimussivuilla[vanhentunut linkki]
* Hämeenlinnan Lydia : Wileniuksen asemakaava 1872 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Georg Wilenius** Wikimedia Commonsissa
**Georg Freiherr von Boeselager** (25. elokuuta 1915 Kassel – 29. elokuuta 1944 Łomża) oli saksalainen Wehrmachtin eversti, joka kuului myös ratsuväkeen. Goerg von Boeselager tunnetaan osallisuudestaan Adolf Hitlerin epäonnistuneeseen salamurhayritykseen heinäkuussa 1944, jossa oli mukana myös hänen veljensä Philipp von Boeselager.

Elämä
-----

Georg von Boeselager syntyi roomalaiskatoliseen perheeseen elokuussa 1915. Von Boeselagerista piti alun perin tulla pappi, mutta hän valitsi kuitenkin sotilasuran. Hänestä tuli vänrikki vuonna 1936 ja maaliskuussa 1939 hänet ylennettiin luutnantiksi. Myöhemmin hänet ylennettiin myös ratsumestariksi. Georg von Boeselager palveli armeijassa vuosien 1934–1944 välisen ajan.

1. kesäkuuta 1943 von Boeselager ylennettiin majuriksi. Hän haavoittui taistelussa vielä saman vuoden lokakuussa. Haavoittumisen jälkeen von Boeselagerista tuli everstiluutnantti joulukuussa 1943. Hän haavoittui toistamiseen helmikuussa 1944.

Henning von Tresckow sai houkuteltua von Boeselagerin mukaan Hitlerin salamurhaa suunnitelleeseen heinäkuun 20. päivän salaliittoon. Von Boeselager oli auttamassa Wessel von Freytag-Loringhovenia hankkimaan heksogeeniä räjähteisiin, joilla Hitler oli tarkoitus surmata. Boeselagerin veljesten oli määrä marssia joukkoineen Berliiniin samoihin aikoihin, kun Claus von Stauffenberg asettaisi pommin Hitlerin Sudenpesään. Hieman ennen Berliiniä von Boeselagerit kuitenkin kuulivat Hitlerin selvinneen salamurhayrityksestä, mikä sai heidät perääntymään. Se saattoi pelastaa veljesten hengen, sillä satoja salaliittoon osallistuneita teloitettiin ja jopa 5 000 pidätettiin.

Von Boeselager kaatui Puolan rintamalla puna-armeijan kanssa käydyssä taistelussa vain runsas kuukausi salamurhayrityksen jälkeen. Kaksi päivää kuolemansa jälkeen hänet ylennettiin everstiksi.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee arkkitehtia. Myös Grönholm-nimellä tunnetusta ammattiyhdistysjohtajasta katso artikkeli Juho Jalo.*
**Juho Emil Grönholm** (s. 11. marraskuuta 1975 Helsinki) on suomalainen arkkitehti.

Grönholmin vanhemmat ovat johtaja Birger Grönholm ja tutkija Kaisa Grönholm. Hänen avopuolisonsa vuodesta 2009 on arkkitehti Riikka Ylimäki. Grönholm valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 2001. Hän työskenteli useissa eri arkkitehtitoimistoissa 1996–2004, kunnes tuli 2004 Arkkitehtitoimisto ALAn osakkaaksi. Toimiston palkittuja suunnitelmia, joiden tekemiseen Grönholm on osallistunut, on muun muassa vuonna 2011 valmistunut teatteri- ja konserttitalo Kilden Kristiansandissa Norjassa. Rakennustietosäätiö RTS:n Pietilä-palkinnon toimisto sai 2008. Grönholm on arkkitehdin työnsä ohella toiminut arkkitehtuurin tuntiopettajana 2003–2005 ja vuodesta 2011.

Grönholm voitti kollegoineen Helsingin keskustakirjaston suunnittelukilpailun vuonna 2013.. Vuonna 2018 valmistunut Helsingin keskustakirjasto Oodi on saanut laajalti kiitosta niin kotimaisissa kuin ulkomaisissakin medioissa valmistuttuaan, ja oli ehdolla mm. Mies Van der Rohe -palkinnon saajaksi.

Kuvia tuotannosta
-----------------

* Kilden, Norja (2012). Kilden, Norja (2012).
* Helsingin keskustakirjasto Oodi (2018). Helsingin keskustakirjasto Oodi (2018).
* Hotelli Marriott, Tampere (2020). Hotelli Marriott, Tampere (2020).

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 143-144. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Häkkinen, Auri: Arkkitehtitoimisto Ala voitti keskustakirjaston arkkitehtuurikilpailun *Rakennuslehti*.  14.6.2013. SMF. Viitattu 17.6.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kun arkkitehdin kunnianhimo ja kaupunkilaisten toiveet kohtaavat
Juho Halme
**Johan Waldemar "Juho" Halme** (alk. **Eliasson**, 24. toukokuuta 1888 Helsinki – 1. helmikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija ja toimittaja. Punaiset teloittivat hänet muutama päivä Suomen sisällissodan alkamisen jälkeen.

Halme osallistui kilpailijana kaksiin olympialaisiin. Lontoossa 1908 hän sijoittui keihäänheitossa kuudenneksi. Tukholmassa 1912 hän sijoittui paremman käden keihäänheitossa neljänneksi tuloksella 54,65, molempien käsien keihäänheiton yhteistuloksessa yhdeksänneksi yhteistuloksella 88,54 (54,90 + 33,64) ja kolmiloikassa 11:nneksi tuloksella 13,79. Vuonna 1913 hän ylitti kaikkien aikojen toisena suomalaisena paremman käden keihäänheitossa 60 metrin rajan (ensimmäinen oli Julius Saaristo).

Seuratasolla Halme edusti Iisalmen Visaa, Helsingin Reipasta ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti yhteensä kuusi Suomen-mestaruutta kolmiloikassa, pituushypyssä, keihäänheitossa ja viisiottelussa vuosina 1907–1917.

Halme teki vuonna 1912 kolmiloikan Suomen-ennätyksen 13,95, joka paransi Juho Soinin ennätystä neljällä senttimetrillä. Jukka Rangell rikkoi ennätyksen vielä samana vuonna.

Halme oli Helsingin Kisa-Veikkojen ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1909–1918. Hän oli *Suomen Urheilulehden* toimitussihteeri vuosina 1912–1917 ja *Urheilukalenterin* toimittaja vuosina 1913–1918. Vuonna 1917 julkaistiin hänen kirjoittamansa kirja *Suomalaiset urheiluseurat*.

Punaiset vangitsivat Halmeen Helsingissä 31.1.1918, ja hän kuoli helmikuun puolella ampumahaavoihin, jotka oli saanut edellisiltana Nikolainkirkon portailla. Ampuminen oli kosto siitä, että Urheiluaitan varastosta oli jaettu jalkineita ja vaatteita suojeluskuntalaisille, jotka pakenivat vallankumouksen takia kaupungista.

Juho Halmeen veli oli urheilutoimittaja ja keilailun MM-kisaedustaja Yrjö Halme.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 49. Jyväskylä: Graface, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 19. Otava, 1970.
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 432. Otava, 1970.
3. ↑  Arponen, Antti: *He antoivat kaikkensa – Viime sodissa menehtyneet suomalaiset mestariurheilijat*, s. 22. Helsinki: Auditorium, 2014. ISBN 978-952-7043-03-5.
**Juho Brusila** (13. marraskuuta 1829 Alastaro – 26. tammikuuta 1915 Alastaro) oli suomalainen maanviljelijä ja moninkertainen valtiopäivämies.

Brusilan vanhemmat olivat Juho Simonpoika ja Valpuri Brusila ja puoliso Maria Matintytär Antila. Brusila oli edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894 ja 1897. Brusila toimi valtiopäivillä säätynsä varapuhemiehenä ja edusti niillä kaikkiaan kolmea eri tuomiokuntaa. Vuonna 1885 hän esitti ainoana säädyssään, että papeille myönnettäisiin apurahoja ulkomaisia opintoja varten. Kaksilla eri valtiopäiville hän esitti kansanopistoille maksettavaa valtion tukea. Hän tuki myös naisten ja miesten yhtäläistä perintöoikeutta ja yleisemmin sukupuolten tasa-arvoa sivistyksellisesti ja oikeudellisesti. Brusila oli 1885 puhemiesneuvoston jäsen ja useita eri kertoja valtiopäivien eri valiokuntien jäsen, samoin kuin viimeisiä valtiopäiviään lukuun ottamatta valitsijamies. Alastaron kunnalliselämään hän osallistui monin tavoin, muun muassa kuntakokousten puheenjohtajana. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Alastaron ja Metsämaan edustajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita. Juho Brusila. *Turkulainen*, 27.1.1915, no. 14, s. 1.
2. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 31–34. Helsinki: Otava, 1926.
3. ↑  Geni: Juho Brusila Viitattu 23.1.2021.
4. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 301, 308. WSOY, 1999.
**Bernard Ntuyahaga** (s. 1952) on ruandalainen sotilas, joka tuomittiin kymmenen belgialaisen rauhanturvaajan sekä siviilien murhista 20 vuoden vankeusrangaistukseen.

Sotilasura ja sotarikokset
--------------------------

Ntuyahaga aloitti upseerikoulun Kigalissa vuonna 1972. Ruandan kansanmurhan alkaessa, vuonna 1994, Ntuyahaga oli sotilasarvoltaan majuri.

7. huhtikuuta 1994 Ruandan pääministerin Agathe Uwilingiyimanan talo piiritettiin. Taloa suojelevat 15 rauhanturvaajaa riisuttiin aseista, jonka jälkeen Uwiligiyimana murhattiin. Rauhanturvaajista viisi ghanalaista vapautettiin, mutta kymmenen belgialaista rauhanturvaajaa kuljetettiin Kigalin sotilasleiriin, jossa heidät tapettiin viidakkoveitsillä ja ampumalla. Ntuyahaga oli paikalla seuraamassa rauhanturvaajien teloitusta.

Oikeudenkäynti ja tuomio
------------------------

Ruandaan karkotuksen pelossa Ntuyahaga antautui Ruanda-tuomioistuimelle Arushassa, Tansaniassa 8. kesäkuuta 1998. Marraskuussa oikeudenkäynnissä hän kiisti syytteet. Ntuyahaga vapautettiin syytteistä 18. maaliskuuta 1999, ja hänet laskettiin vapaalle jalalle Tansaniaan 29. maaliskuuta 1999.

Vapautumisen jälkeen samana päivänä Tansanian poliisi vangitsi Ntuyahagan laittomana maahanmuuttajana. Seuraavien vuosien aikana sekä Ruanda että Belgia toivoivat Ntuyahagan luovuttamista, jotta häntä voitaisiin syyttää sotarikoksista uudelleen. Luovuttamista koskevat oikeudenkäynnit venyivät Tansaniassa, kunnes maaliskuussa 2004 oikeus päätti hänen luovuttamisestaan Belgiaan Ruandan asemesta. Ntuyahaga lensi Belgiaan, jossa hänet asetettiin tutkintavankeuteen.

Oikeudenkäynti Brysselissä, Belgiassa alkoi 19. huhtikuuta 2007. Tuomio, 20 vuotta vankeutta kymmenen rauhanturvaajan ja siviilien murhaamisesta, luettiin 5. heinäkuuta 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bernard Ntuyahaga trial-ch.org. Viitattu 23.4.2016. (englanniksi)
2. ↑  Africa Genocide suspect 'likely to be tried' BBC. Viitattu 23.4.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Former Rwandan major gets 20 years in genocide trial The Guardian. Viitattu 23.4.2016. (englanniksi)
4. ↑  Major Bernard Ntuyahaga pleads not guilty to the murder of Belgian soldiers and the former Rwandan Prime Minister United Nations Mechanism for International Criminal Tribunals. Viitattu 23.4.2016. (englanniksi)
5. ↑  Bernard Ntuyahaga (former Major in the Rwanda Armed Force) released United Nations Mechanism for International Criminal Tribunals. Viitattu 23.4.2016. (englanniksi)
6. ↑  Tanzania holds genocide suspect BBC. Viitattu 23.4.2016. (englanniksi)
7. ↑  Ntuyahaga Extradition Hearings Postponed Again allAfrica.com. Viitattu 23.4.2016. (englanniksi)
8. ↑  Witnesses to testify tuesday against Ntuyahaga extradition Hirondelle news agency. Viitattu 23.4.2106. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
9. 1 2  Bernard Ntuyahaga trial-ch.org.  Arkistoitu 9.4.2016. Viitattu 23.4.2016. (englanniksi)
**Esa Karttunen** (elokuu 1936 Pori – 22. heinäkuuta 2009) oli suomalainen vahakabinetin pitäjä, iltamaviihdyttäjä, akrobaatti ja hanuristi.

Karttusen isä oli TUL:n telinevoimistelijana mainetta saanut Onni Karttunen. Esa alkoi harjoitella jo lapsena voimistelua yhdessä isänsä kanssa, ja ensimmäisen kerran hän esiintyi taitovoimistelijana isänsä kanssa Porin Pyrinnön iltamissa syksyllä 1944. Parin vuoden kuluttua Esa osti esiintymispalkkioillaan haitarin ja alkoi esiintyä myös hanuristina. Hän esiintyi 1950-luvulla akrobaattina ja soittajana eri puolilla Suomea, ja vuonna 1954 hänet palkittiin Suomen notkeimpana miehenä.

Vuonna 1962 Esa Karttunen liittyi mukaan *Riemuriihi*-iltamakiertueeseen. Hän esiintyi kiertueilla ensin 1960-luvulla Tapio Rautavaaran kanssa ja sitten 1970-luvulla Esa Pakarisen kanssa. Akrobaatti- ja soittoesiintymiset Karttunen joutui kuitenkin lopettamaan 1970-luvun puolivälissä käsivammojen takia.

Karttunen aloitti 1960-luvun lopulla ensimmäisenä Suomessa striptease-esityksien pitämisen, kun hän järjesti niitä Lapissa *Sex 2000 – Monica Show* -nimellä.

1980-luvun alussa Karttunen hankki yhdessä taikuri Wäinö Hamarin kanssa Keski-Euroopasta Rudolf Pohlin ja Emil Kotschin Dresdenissä 1800-luvun lopulla kokoaman anatomisen vahakabinetin, joka koostuu 140 esineestä. Vahakabinetti tehtiin alun perin lääketieteellistä opetusta varten, ja siinä esitellään muun muassa eri sairauksien, esimerkiksi sukupuolitautien, aikaansaamia muutoksia ihmisruumiin eri osissa. Karttunen ja Hamari entisöivät vahakabinetin esineet, ja he kiersivät sen jälkeen vahakabinetin kanssa Suomen ohella muissa pohjoismaissa, Saksassa, Itävallassa ja Englannissa.

Vuonna 1983 Karttunen ja Hamari järjestivät *Vielä kerran pojat* -iltamakiertueen Pohjois-Suomessa yhdessä Esa Pakarisen kanssa. Tämä jäi Pakarisen viimeiseksi esiintymiskiertueeksi.

Lähteet
-------

* Manu Paajanen, Jätkäviihteen kuninkaat–Esa Pakarinen–Tapio Rautavaara–Esa Karttunen, Tietolähde Oy, 1998, 144 sivua
* Kai Hirvasnoron juttuarkisto 6.7.2006 : Esa Karttunen, viimeinen iltamaveteraani, artikkeli ilmestynyt alun perin Kansan uutisten Viikkolehdessä vuonna 2000
* Sirkusteltta-blogi 22.8.2011 : Esa Karttunen

### Viitteet

1. ↑  Porin seurakuntayhtymä, Karttunen Esa, Käppärän hautausmaa, Pori, osasto C2, paikka 839–841, viitattu 11.11.2021
2. ↑  Johnny-Kai Forssell, Esa Karttunen on poissa, uusiPORI 9.9.2009, Nro 32, sivu 11


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Pohjoisgermaanisen väestön oletettu asuinalue esiroomalaisella rautakaudella.
**Esiroomalainen rautakausi** tarkoittaa Keski- ja Pohjois-Euroopan varhaista rautakautta. Keski-Euroopassa vaiheeseen ajoittuu muun muassa La Tènen kulttuuri. Esiroomalainen rautakausi päättyy Rooman valtakunnan tekemiin valloituksiin. Pohjoismaissa esiroomalainen rautakausi ajoittuu noin 500 eaa. - 0 jaa.

Esiroomalainen rautakausi Suomessa
----------------------------------

Esiroomalaisella rautakaudella monet myöhäisen pronssikauden kehityskulut jatkuvat. Rannikkoseuduilla väestö täydentää kalastukseen ja hylkeenpyyntiin perustuvaa talouttaan karjanhoidolla ja maanviljelyllä. Vainajat haudataan röykkiöhautoihin tai kiviarkkuihin. Metalliesinelöytöjä tunnetaan vähän, mutta raudanvalmistustaito leviää Suomeenkin. Kulttuurikontaktit ulottuvat sekä Skandinaviaan että Baltiaan. Rannikkoväestö valmistaa Morbyn keramiikkaa. Sisämaasta tunnetaan Luukonsaaren keramiikkaa Järvi-Suomen alueella ja epämääräistä Kalmistonmäen keramiikkaa Kaakkois-Suomessa. Toistaiseksi varhaisimmat tunnetut todisteet raudanvalmistuksesta on hieman yllättäen löydetty Pohjois-Suomesta.

Esiroomalaisen rautakauden lopulla yleistyy metalliesineiden laittaminen hautoihin. Tärkeitä löytöpaikkoja on muun muassa Espoon Taavinkylässä (Dåvits) ja Uudellamaalla Pohjan Järnvikissa.

Kirjallisuutta
--------------

* Meinander, C. F.: Dåvits. En essä on förromersk järnålder. *Finskt Museum* 1969.
Tadeja Brankovič-Likozar sotilaspuvussa.
**Tadeja Brankovič-Likozar** (o.s. **Brankovič**, s. 20. joulukuuta 1979 Kranj) on slovenialainen ampumahiihtäjä. Hän on edustanut TSK Merkur- ja ŠD Gorje -seuroja. Hän on pituudeltaan 163 cm. Hän on ammatiltaan sotilaskouluttaja.

Brankovič-Likozar on osallistunut neljiin olympialaisiin Naganosta 1998 Vancouveriin 2010 ollen henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan 31:s Torinon 2006 pikakilpailussa ja takaa-ajossa. Viestissä Slovenia oli kuudes Salt Lake Cityssä 2002 ja Torinossa 2006.

Brankovič-Likozar osallistui aikuisten MM-kilpailuihin ensimmäisen Ruhpoldingissa 1996 ja viimeksi Hanty-Mansijskissa 2011. Antholz-Anterselvan MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui takaa-ajokilpailussa viidenneksi, pikakilpailussa kahdeksanneksi, yhteislähdössä yhdeksänneksi ja niin naisten viestissä kuin sekaviestissäkin neljänneksi.

Brankovič-Likozar sijoittui maailmancupissa parhaimmillaan toiseksi Oslon pikakilpailussa kaudella 2004–2005 ja Östersundin pikakilpailussa kaudella 2005–2006. Kolmas hän oli Östersundin pikakilpailussa kaudella 2004–2005, Kontiolahden pikakilpailussa ja yhteislähdössä kaudella 2005–2006 sekä Pokljukan yhteislähtökilpailussa kaudella 2006–2007. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui 11:nneksi kaudella 2006–2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tadeja Brankovič *sports-reference.com*.  Arkistoitu 29.1.2010. Viitattu 28.1.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Tadeja BRANKOVIC-LIKOZAR *biathlonresults.com*. Viitattu 28.1.2016. (englanniksi)
**Maailmasta** on Roni Martin & Jukka Orma Tanssiinkutsu -yhtyeen moderneja tulkintoja Pentti Saarikosken runokokoelmasta "Maailmasta" vuodelta 1961 Roni Martinin säveltäminä ja Jukka Orman sovittamina kappaleina, jotka saivat ensiesityksensä Helsingin Juhlaviikkojen Huvilateltassa kesällä 2004. Levyssä yhdistyy muun muassa soul, funk, jazz, rock ja flamenco, ja siinä on todennäköisesti ensimmäinen Suomessa levynä julkaistu rock-kokoonpanon ja flamencotanssijan yhteistyö. 

Levyn kansi on Rosa Liksomin näkemys Pentti Saarikoskesta eli "Jaloilleen noussut siili". Ilmestymisvuonnaan levy valittiin yhdeksi kriitikoiden vuoden levyistä Helsingin Sanomissa.

Kappaleet
---------

1. Manannan McLir
2. Perintöhattu
3. Suurkaupungit
4. Syntymäpäivä
5. Hullun Miehen Hevonen
6. Päivä
7. Nukke
8. Portugalin Kuu
9. Muistoruno
10. Asemat 1 & 2

Kokoonpano
----------

* Roni Martin
* Jukka Orma
* Kaari Martin
* Didier
* Alf Forsman
* Rauli Rantanen
* Tero Siitonen

Lähteet
-------

* Levy Discogs.com sivustolla
* Cd:n kansivihkonen
**Arne Karl Martin Lillandt** (s. 23. marraskuuta 1945 Vaasa) on suomalainen eläköitynyt metsänhoitaja, päätoimittaja ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka on saanut metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Lillandtin vanhemmat olivat metsäneuvos Sigurd Lillandt ja Toini Tellervo Väisänen. Hän avioitui 1973 erikoissairaanhoitaja Marja Inkeri Bycklingin kanssa. Lillandt tuli ylioppilaaksi Vasa svenska lyceumista 1964 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1969. Hän oli Peltosalmen Konepaja Oy:n markkinointipäällikkö 1969–1972, Oy W. Rosenlew Ab:n metsäosaston kenttäpäällikkö 1973–1974, korjuupäällikkö 1975, korjuu- ja kuljetuspäällikkö 1976–1977 ja mekaanisen metsäteollisuuden kehityspäällikkö 1977–1978, Sponsor Oy:n metsäkoneryhmän johtaja 1978–1979, Metsäkoneurakoitsijain Liiton, vuodesta 1980 Koneurakoitsijain Liitto, toiminnanjohtaja 1979–1986 sekä Koneyrittäjien liiton toimitusjohtaja 1986–1993.

Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliiton metsäjohtaja Lillandt oli 1993–2002 ja Metsäliitto Osuuskunnan varatoimitusjohtaja 2003–2008. Hän oli myös *Koneurakoitsija*-lehden, vuodesta 1990 *Koneyrittäjä*-lehti, päätoimittaja 1979–1993, *KL-Uutisten* päätoimittaja 1984–1993 ja Finnmetko Oy:n toimitusjohtaja 1989–1993. Lillandtilla oli lisäksi useita kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 2005.

Julkaisuja
----------

* *Puuston vaurioituminen harvennusleimikoiden koneellisessa korjuussa*, 1970, Simo Hannelius ja Martin Lillandt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Martin Lillandt (1945–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 31.8.2017. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 6.5.2023.
2. 1 2  Martin Lillandtin kenkää kalvavat kilpailuviranomaiset. *Helsingin Sanomat*, 23.11.1995, s. A4.
**Vehniän työväentalo** sijaitsee Laukaassa Vehniän kylässä haja-asutusalueella.

Historia
--------

Talo on rakennettu 1945–1946 talkoilla ja rahoitettu aluksi pankkilainalla. Materiaalia on hankittu keräyksillä. Laajennukset ja remontit on tehty omalla rahoituksella.

Rakennus
--------

Työväentalo on rankorakenteinen, ja se on maalattu punaiseksi. Katteena on ollut aluksi päre, joka korvattiin vuonna 1962 peltikatolla. Sisäkatto on vuorattu maalatulla kuitulevyllä. Myös sisäseinien verhoiluna on maalatut kuitulevyt. Laajennusosassa on lastulevyt. Laajennuksia on tehty vuosina 1975–1977. Alkuperäinen puulämmitys on korvattu vuonna 1976 öljy- ja sähkölämmityksellä. Viemäri on rakennettu vuonna 1977. Vesijohtoa ei ole.

Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen, kokoushuone, näyttämöhuone ja varasto. Ulkorakennuksessa on käymälä ja puuvaja.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa on vuoden 1982 tiedon mukaan järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa, urheiluharjoituksia ja juhlia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
Taras Ševtšenkon kansalliseen palkintoon liittyvä kunniamerkki (Ukrainan valtion aikana; neuvostovuosina kunniamerkki poikkesi tästä).
**Taras Ševtšenkon kansallinen palkinto** eli **Ševtšenkon palkinto** on Ukrainan valtion palkinto, joka on korkein ukrainalainen huomionosoitus merkittävästä panoksesta kulttuurin kehittämisessä.

Palkinto myönnetään kirjallisuuden, taiteen ja journalistisen työn alalla. Palkinto on perustettu 20. toukokuuta 1961. Ensimmäisenä palkinnon ja kunnianosoituksen saivat 9. maaliskuuta 1962 kirjailijat Oles Hontšar, Pavlo Tytšyna ja säveltäjä Platon Maiboroda.

Palkittavia aloja laajennettiin ajan mittaan journalismiin, kirjallisuuden teoriaan ja historiaan, lasten ja nuorten kirjallisuuteen ja taiteeseen. Itsenäisenä palkintona perustettiin 1988 arkkitehtuurin valtionpalkinto, ja sen myöntää erillinen komitea. Palkinto on ollut Ukrainan presidentin alainen vuodesta 1996, jolloin perustettiin kymmenen valtionpalkintoa ja yksi pieni valtionpalkinto alle 35-vuotiaan nuoren tekijän luovan työn esikoisteoksesta.

Palkinnon entinen nimi Taras Ševtšenkon valtionpalkinto muutettiin nimeksi Ukrainan Taras Ševtšenkon kansallinen palkinto. Palkintoluokkia ovat seuraavat: fiktio, dokumentti, tieteellinen ja kritiikkikirjallisuus, musiikki, näyttämö- ja elokuvataide. Kussakin palkitaan vain yksi teos.

Vuodesta 2002 alkaen palkintokomitea on julkaissut sarjaa *Ševtšenkon kirjastokomitea*, jossa julkaistaan palkittujen teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  From the history of Taras Shevchenko National Prize Ševtšenkon tieteellinen seura. Viitattu 20.7.2022. (englanniksi)
Diavolezzan vuoristohotelli, ravintola ja köysiradan yläasema.
**Diavolezza** on vuori ja talviurheilukeskus Kaakkois-Sveitsissä, Graubündenin kantonissa, Pontresinan kunnassa, noin 20 kilometriä Sankt Moritzista kaakkoon.

Talviurheilukeskukseksi Diavolezza on kehittynyt 1950-luvulta alkaen, kun vuorelle (2 973 m mpy.) rakennettiin vuonna 1956 köysiratayhteys. Diavolezzan köysiradan ala-asema on Berninan laaksossa noin 5 kilometriä Berninasolasta luoteeseen, 2 100 metrin korkeudessa. Graubündenin korkeimmat vuoret, muun muassa Piz Bernina ja Piz Palü, sijaitsevat Diavolezzan välittömässä läheisyydessä, eteläpuolella.

Liikenneyhteydet
----------------

Rhätische Bahnin Berninan radalla on *Bernina Diavolezzan* seisake. Diavolezzaan on linja-autoyhteys Sankt Moritzista, Pontresinasta, Poschiavosta ja Livignosta. Köysiratayhteys on toiminnassa koko vuoden lukuun ottamatta noin kahden kuukauden taukoa loka-joulukuulla. Ala-aseman ohitse kulkee myös valtakunnallinen päätie nro 29, jonka varressa on köysiradan pysäköintialueet.

Lähteet
-------

* National map: swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo. Viitattu 16.3.2013. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi), (englanniksi)
* Berghaus Diavolezza (Diavolezzan köysiradan ja vuoristohotellin kotisivut) Bergbahnen ENGADIN St. Moritz AG. Viitattu 16.3.2013. (saksaksi), (englanniksi), (italiaksi)

### Viitteet

1. ↑  Offizielles Kursbuch *Aikataulut 950, 2985, 90.601, 90.701, 90.705*.  Aikataulu 9.12.2012-14.12.2013. Ittigen, Bern, Sveitsi:  Bundesamt für Verkehr (Sveitsin liikenneministeriö). Viitattu 16.3.2013. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi)}, (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Diavolezza** Wikimedia Commonsissa
**Diawandot** (yksikössä *diawando*, monikossa *diawambe*, mandelaisten kansojen käyttämä nimitys on *diokorame*) ovat fulbeja lähellä oleva etninen ryhmä Malin keskiosassa ja sen lähialueilla. He asuvat etupäässä Nioron ja Ségoun seuduilla, mutta käyvät kauppaa laajalla alueella, joka ulottuu myös naapurimaihin. 1950-luvulla diawandoja arvioitiin olleen alle 25 000 henkeä.

Alkuperältään diawandot ovat naapurikansoihin sekoittuneita fulbeja. Historiallisesti he ovat asuneet muinaisten Ghanan, Malin sekä myöhempien Kaartan ja Macinan valtioiden alueella. Yhteiskunnalliselta asemaltaan diawandot ovat vapaita ja jalosukuisia fulbeja alhaisempi kasti, joka ei kuitenkaan muodosta varsinaista ammattiryhmää. Heidän pääelinkeinonsa ovat maanviljely, karjanhoito ja kaupankäynti. Naapurikansojen keskuudessa diawandot tunnetaan käytännöllisinä, älykkäinä ja intohimoisina kauppiaina, joilla on usein myös välittäjän ja poliitikon rooli. Uskonnoltaan he ovat maltillisia muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pageard, R.: Note sur les Diawambé ou Diokoramé.  *Journal de la Société des Africanistes*, 1959, nro tome 29, fascicule 2, s. 239–260. Artikkelin verkkoversio.  (ranskaksi)
Diasyyliglyserolien yleinen rakenne
**Diasyyliglyseroli** (DAG) on lipidi, jossa glyseroliin on esteröitynyt kaksi rasvahappoa. Diasyyliglyserolit toimivat muun muassa toisiolähettinä.

Diasyyliglyseroli toisiolähettinä
---------------------------------

G-proteiinikytkentäinen reseptori voi edistää fosfolipidin hajoamista: Gαq-alayksikkö stimuloi fosfolipaasi C-β (PLC-β)-entsyymin toimintaa. PLC-β hajottaa erästä solukalvon rakenteeseen kuuluvaa fosfolipidiä, jolloin saadaan diasyyliglyseroli-molekyylejä ja inositolitrisfosfaattia (IP3), joka on toinen toisiolähetti. 

Diasyyliglyseroli aktivoi solukalvon entsyymi proteiinikinaasi C:tä (PKC). Diasyyliglyseroli ja IP3 vahvistavat toistensa vaikutusta: IP3 saa aikaan kalsiumionien pitoisuuden kasvun solussa, ja kalsium edistää diasyyliglyserolin PKC:tä aktivoivaa vaikutusta. Aktivoitunut PKC taas fosforyloi IP3-reseptoreja, mikä edistää IP3:n kalsiumpitoisuutta nostavaa vaikutusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Turunen, Seppo: *Biologia: Ihminen*, s. 176. 5.–7. painos. WSOY, 2007. ISBN 978-951-0-29701-8.
2. 1 2  Goodman, H. Maurice: *Basic Medical Endocrinology*, s. 15–19. Fourth edition. Academic Press, 2009. ISBN 978-0-12-373975-9. (englanniksi)
**Diavatá** (kreik. Διαβατά) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Thessalonikin metropolialueella. Se kuuluu hallinnollisesti Déltan kuntaan, Thessalonikin alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Kaupungin väkiluku on 9 890 (vuonna 2011).

Diavatán pakolaisleiriä.
Diavatá on nykyisin Thessalonikin esikaupunkeja ja sijaitsee linnuntietä noin 10 kilometriä luoteeseen Thessalonikin keskustasta. Asutuksen nimi oli vuoteen 1926 saakka turkkilaisittain *Doudoulár* (Δουδουλάρ). Kaupungin pääkirkko on omistettu Pyhille Palkattaparantajille ja Pyhälle Demetriokselle (*Ágioi Anárgyroi kaí Ágios Dimítrios*).

Diavatá muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Διαβατών, *Dimotikí Koinótita Diavatón*), johon kuuluu varsinaisen Diavatán kaupungin lisäksi kylä Agía Sofía. Koko yhdyskunnan väkiluku on 11 140.

Aiemmin kaupunki kuului Echédoroksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Déltan kunnan Echédoroksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Doudoular -- Diavata *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Diavatá** Wikimedia Commonsissa
Diaspori on harvinainen alumiinihydroksidimineraali, joka esiintyy yleisimmin bauksiittiesiintymissä yhdessä muiden mineraalien kanssa. Kiderakenteeltaan diaspori on rombinen ja sen asu vaihtelee: se voi joskus olla levyä muistuttava kide, mutta on yleisempiä muotoja ovat suomumainen, lehteilevä tai jyvämäinen. 

Diasporikide, jonka löytöpaikka on Muğla, Ägäis, Turkki.Diasporin läpinäkyvyys vaihtelee läpikuultavasta läpinäkyvään. Puhdas diaspori on väritöntä, mutta sitä löydetään myös eri tavoin värjäytyneenä. Valaistuksen laatu vaikuttaa myös värivaikutelmaan. Eri sävyjä voivat olla valkea, harmaa, kellertävä, vaaleanpunainen tai vihertävä, mutta myös violetti tai rusertava sävy on mahdollinen. Mineraalin Mohs-arvo on 6,5–7 ja tiheys 3,3–3,5 g/cm³. Muista läpikuultavista ja värittömistä mineraaleista diaspori erottuu helmenhohtavalla murrospinnallaan. 

Diaspori löydettiin vuonna 1801 ja se sai nimensä kreikan kielisestä sanasta διασπείρειυ, joka kuvaa tapaa, jolla mineraali hajoaa eri suuntiin, kun sitä lämmitetään liekillä. Vaikka diasporia esiintyy monilla mantereilla, ainoastaan Anatoliasta on tähän mennessä löydetty jalokivilaatuisia kiteitä. Näistä hiotuista korukivistä käytetään myös kauppanimeä zultaniitti.

Lähteet
-------

1. ↑  Saltikoff, Boris: Mineraalinimisanasto, Tutkimusraraportti numero 11 (pdf) (diaspore = diaspori) Espoo:  Geologinen tutkimuslaitos. Viitattu Marraskuun 28, 2014.
2. ↑  Diaspore *mindat.org - the mineral and locality database*. Viitattu Joulukuun 3, 2014. (englanniksi)
3. ↑  Diaspore gemstone information Gemdat.org. Viitattu Joulukuun, 3. 2014. (englanniksi)
4. ↑  Zultanite (Zultanite not diaspore) International Colored Gemstone Association.  Arkistoitu 29.12.2012. Viitattu 3.12.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Diaspori** Wikimedia Commonsissa
Bank of New York Mellonin aiempi pääkonttori New Yorkissa (Wall Street 1).
**Bank of New York Mellon** eli **The Bank of New York Mellon Corp.** tai **BNY Mellon** on suuri, vuonna 1784 Alexander Hamiltonin perustaman Bank of New Yorkin perintöä jatkava yhdysvaltalainen pankki. Nykyisen nimensä pankki otti käyttöön 1. heinäkuuta 2007, jolloin Bank of New York ja Mellon Financial Corporation yhdistyivät. Yhtiön kotipaikka on New York, Yhdysvaltain New Yorkin osavaltio.

Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla Bank of New York Mellon oli vuonna 2016 sijalla 161. Pankin markkina-arvo oli 44,2 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2016) ja liikevaihto 15,43 miljardia USD (2015). Vuoden 2015 lopussa henkilökuntaan kuului oli 51 200 ihmistä.

Taseensa perusteella (393,78 mrd. USD) Bank of New York Mellon luokiteltiin vuonna 2016 maailman 60. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi (edellisvuonna sijalla 62). Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin loppuvuoden 2015 listalla pankki luetellaan kuitenkin yhtenä maailman 30 keskeisimmistä pankista (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  The World’s Biggest Public Companies - United States, page 7 (Forbes Global 2000 -lista maailman suurimmista julkisesti noteeratuista yhtiöistä - Yhdysvallat. Lähteenä käytetty myös sivua #161 Bank of New York Mellon. Market Cap As of May 2016 $44.2 Billion) forbes.com. Viitattu 30.10.2016. (englanniksi)
2. ↑  Ethan Bratton and JahanZaib Mehmood Chaudhary: Largest 100 banks in the world (2016) (Perustuu pääosin edellisen tilivuoden lopun eli 31.12.2015 tietoihin)  12.4.2016. SNL Financial, snl.com. Viitattu 30.10.2016. (englanniksi)
3. ↑  2015 update of list of global systemically important banks (G-SIBs) (pdf)  3.11.2015. fsb.org. Viitattu 30.10.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bank of New York Mellon** Wikimedia Commonsissa
**Bankass** on maalaiskunta ja sen keskuskylä sekä Moptin alueen Bankassin piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee 117 kilometriä maanteitse Moptista kaakkoon. Kunnassa on 30 200 asukasta (vuonna 2009).

Bankassin kunnan pinta-ala on 927 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bankassin piirin Kani Bozonin, lännessä Dimbal Habén ja etelässä Soubalan sekä idässä Koron piirin Dougouténé II:n, Pel Maoudén ja Koporokendié Nân kuntiin. Pinnanmuodostukseltaan seutu on tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu 26 kylää ja useita pienempiä asutuksia. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja, markoja, fulbeja, samoja ja moseja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Viljelykasveista tärkeimmät ovat hirssi, durra, maapähkinä, maapapu, fonio, lehmänpapu ja seesami. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja.

Bankassin kautta kulkee Moptista Burkina Fasoon johtava maantie RN15. Palveluihin kuuluu kuusi alakoulua, yksi yläkoulu, viisi koraanikoulua, poliklinikka ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 21.9.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Bankass 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 21.9.2014. (ranskaksi)
Bankassin piiri Malin kartalla.
**Bankassin piiri** (ransk. *Cercle de Bankass*) on paikallishallintoalue Malin Moptin alueella. Sen pinta-ala on 9 054 neliökilometriä. Asukkaita on 264 400 henkeä.

Bankassin piiri rajoittuu pohjoisessa Moptin alueen Bandiagaran ja koillisessa Koron piireihin, etelässä Burkina Fasoon ja lännessä Ségoun alueeseen.

Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Bankass, Baye, Dialassagou, Dimbal Habé, Kani Bozoni, Koulongon Habé, Léssagou Habé, Ouonkoro, Ségué, Sokoura, Soubala ja Tori. Enemmistö asukkaista on dogoneja. Lisäksi on fulbeja, markoja, samoja ja moseja. Tärkeimmät uskonnot ovat islam ja kristinusko.

Seudun kautta kulkee Moptin ja Burkina Fason välinen tie. Pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, lehmänpapu ja fonio. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, kamelit ja aasit. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Hirssiä ja karjaa myydään Malin kaupunkeihin sekä Norsunluurannikolle ja Burkina Fasoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Synthèse des Plans Communaux de Sécurité Alimentaire de Cercle de Bankass 2007–2011 *csa-mali.org*.  2006. Viitattu 11.6.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 12.6.2012. (ranskaksi)
**Elias Katz** (22. kesäkuuta 1901 Turku – 26. joulukuuta 1947 Palestiina) oli suomenjuutalainen, myöhemmin Palestiinaan muuttanut keskimatkojen juoksija ja olympiavoittaja.

Urheilu-ura
-----------

Katz aloitti urheilu-uransa pelaamalla Turun Makkabé-seurassa jalkapalloa. Hän muutti Helsinkiin 1922 ja liittyi juoksijana helsinkiläiseen Stjärnan-seuraan. Tampereen Pyynikillä kesäkuussa 1922 3 000 metrin estejuoksun ensimmäisessä SM-kilpailussa 21-vuotias Katz oli neljäs Paavo Nurmen, Nestori Järvelän ja Väinö Sipilän jälkeen.

Pariisin olympialaisissa 1924 Elias Katz voitti kultaa 3 000 metrin joukkuejuoksussa yhdessä Paavo Nurmen ja Ville Ritolan kanssa. Nurmi voitti juoksun, Ritola sijoittui toiseksi ja Katz viidenneksi, joten Suomi voitti joukkuekilpailun ylivoimaisesti. Ritola voitti kisoissa myös 3000 metrin estejuoksun olympiaennätyksellä Katzin voittaessa hopeaa. Katz oli parantanut ennätystä alkuerissä (9.43,8). Hopea tuli vaikka Katz ehti viimeisellä kierroksella kaatuakin.

Katz oli mukana kahdesti maailmanennätystä parantaneessa 4 × 1 500 metrin viestijoukkueessa: heinäkuussa 1926 juostiin aika 16.26,2 ja myöhemmin samana vuonna 16.11,4. Jalkavaivat estivät Katzin osallistumisen vuoden 1928 olympialaisiin.

1920- ja 1930-lukujen vaihteessa Katz asui Saksassa, josta muutti Palestiinaan 1933. Hänet valittiin Israelin yleisurheilun olympiajoukkueen valmentajaksi tavoitteena vuoden 1948 Lontoon kisat. Israel ei kuitenkaan päässyt kisoihin eikä myöskään Katz. Hän sai surmansa Israelin itsenäistymiseen liittyneiden levottomuuksien puhjettua jouluna 1947 Gazan brittiläisessä varuskunnassa arabisissien ampumana.

Saavutuksia
-----------

* olympiakultaa Pariisi 1924 3 000 metrin joukkuejuoksu
* olympiahopeaa Pariisi 1924 3 000 metrin estejuoksu
* Suomen mestari 5 000 metrin juoksu 1924
* Suomen mestari 3 000 metrin estejuoksu 1923, 1924 ja 1926 (tulos oma ennätys 9.34,5)
* Suomen mestari 4 × 1 500 metrin viestijuoksussa 1926

Omat ennätykset
---------------

* 800 m: 2.05,6 (1920)
* 1 000 m: 2.41,8 (1919)
* 1 500 m: 4.04,4
* 3 000 m: 8.35,8 (1926)
* kaksi mailia: 9.37,0 (1926)
* 5 000 m: 15.04,2
* 3 000 m esteet: 9.34,5 (1926)

Lähteet
-------

* Elias Katz Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑  Hannus, Matti: ELIAS KATZ – Memory of a Forgotten Olympic Champion (pdf) *library.la84.org*.  Arkistoitu 12.9.2016. Viitattu 2.1.2018. (englanniksi)
2. ↑  Elias Katz (englanniksi) International Jewish Sports Hall of Fame. Viitattu 5.5.2016.
3. ↑  Leo-Dan Bensky: Juutalainen urheilu (Arkistoitu – Internet Archive), *Jedidut* 2/2015, s. 5. Viitattu 5.5.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Simo Elias Ekdahl** (s. 31. tammikuuta 1947 Nivala) on suomalainen geologi, joka toimi pitkään Geologian tutkimuskeskuksessa, viimeiset kymmenen vuotta pääjohtajana.

Elias Ekdahl syntyi maanviljelijä Matti Ekdahlin ja emäntä Ida Pinolan perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi 1966 ja valmistui filosofian maisteriksi 1975 ja lisensiaatiksi 1982. Filosofian tohtoriksi Ekdahl väitteli Oulun yliopistossa 1993. Ekdahl oli Geologian tutkimuskeskuksen geologi 1974–1982, tutkimusryhmän päällikkö 1982–1991, toimialapäällikkö 1991–1997 ja ohjelmajohtaja 1998–2002. Tutkimuskeskuksen yli/pääjohtaja ja professori hän oli vuodesta 2004. Vuonna 2003 Ekdahl toimi Suomen Teollisuussijoituksen projektijohtajana. Ekdahlia seurasi Geologian tutkimuskeskuksen pääjohtajana helmikuusta 2015 alkaen Mika Nykänen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 107. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. 1 2  Nimitys joka hermostutti kaivosalan. Kauppalehti, 7.9.2015


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Elias** (500-luku?) oli uusplatonilainen filosofinen kirjailija, jonka nimi liitetään joihinkin Aristoteleen ja Porfyrioksen kommentaarien käsikirjoituksiin. Tekstillisten tyyliseikkojen vuoksi tutkijat ovat olettaneet, että Elias kuului Davidin tavoin Olympiodoroksen koulukuntaan ja oli tämän oppilas. Tuolloin hän olisi vaikuttanut Aleksandriassa 500-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.

Todistusaineisto tällaisen henkilön olemassaolosta on kuitenkin vähäinen. Siksi nimellä viitataan usein lähinnä kirjoituksiin, jotka kulkevat hänen nimellään. Näihin kuuluvat kommentaarit Porfyrioksen teokseen *Eisagoge* sekä Aristoteleen teoksiin *Kategoriat* ja *Ensimmäinen analytiikka*.

Nimensä perusteella Elias on saattanut olla kristitty.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sorabji, Richard: *Aristotle transformed: the ancient commentators and their influence*, s. 36. Cornell University Press, 1990. ISBN 0801424321.
2. 1 2  Wildberg, Christian: Elias *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. Viitattu 30. lokakuuta 2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Wildberg, Christian: Elias *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University.  (englanniksi)