recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Soihtuköynnökset** (*Aeschynanthus*) on laaja suku Kaakkois-Aasiasta kotoisin olevia kasveja, joista useita kasvatetaan huonekasveina. Kasvi on saanut nimensä punaisista tai keltapunaisista soihtua muistuttavista kukistaan. Englanninkielisessä maailmassa kasvi tunnetaan paitsi virallisella nimellään *basket vine* ("koriköynnös") myös nimellä *lipstick plant*, koska kukan voi ajatella näyttävän huulipunapuikolta.

Soihtuköynnökset ovat pääasiassa köynnöstäviä tai puolittain jäykkävartisia kasveja. Luonnossa useimmat niistä kasvavat sademetsän puiden päällyskasveina.

Huonekasvina soihtuköynnöksen versot voivat kasvaa yli metrin mittaisiksi. Yleisimpien huonekasvilajien lehdet ovat paksut ja nahkeat. Kukat ilmestyvät tiiviinä kimppuina versojen päihin, lajista ja kasvuoloista riippuen keväällä, kesällä tai syksyllä. Joskus soihtuköynnös voi kukkia parikin kertaa vuodessa.

Yleisimmät huonekasvina kasvatetut lajit ovat *A. speciosus* eli borneonkaunotar, *A. parasiticus*, *A. radicans* eli jaavankaunotar, *A. pulcher*, *A hildebrandii* ja *A. lobbianus*. *A. marmoratus* -lajia kasvatetaan koristeellisten lehtiensä vuoksi.

Hoito
-----

Soihtuköynnökset viihtyvät parhaiten amppelissa valoisassa ja lämpimässä paikassa, noin 20–25 celsiusasteen lämpötilassa. Kasvia ei tarvitse tukea, ellei sen halua kasvavan ylöspäin. Lepokausi talvella viileässä (15–18 celsiusasteessa) ja lähes kuivana edistää seuraavaa kukintaa. Joidenkin lajien kasvatus onnistuu vain kasvihuoneessa.

Soihtuköynnöksiä kastellaan kohtuullisesti, ja lepokauden aikana ne pidetään lähes kuivina. Soihtuköynnökset pitävät suihkuttamisesta kasvukaudella. Jos kasvi on liian kuivana kasvukaudella, se on altis lehtikirvoille. Kukinnan aikana suihkutus ja kasvin siirtely tai käsittely saa kukat putoamaan.

Lannoitusta tarvitaan varsin vähän, ja mullanvaihto uuteen turvepitoiseen multaan riittää 2–3 vuoden välein. Pitkäversoiseksi kasvaneen vanhan yksilön voi leikata.

Lisääminen
----------

Soihtuköynnöstä voi lisätä keväällä lepokauden jälkeen pistokkaista tai taivukkaista. Juurtumista edistää noin 25 celsiusasteen pohjalämpö.

Lajeja ja lajikkeita
--------------------

* sirosoihtuköynnös (*Aeschynanthus hildebrandtii*)
* kirjosoihtuköynnös (*Aeschynanthus marmoratus*)
* pikkusoihtuköynnös (myös jaavankaunotar) (*Aschynanthus radicans*)
* isosoihtuköynnös (myös borneonkaunotar) (*Aeschynanthus speciosus*)
* lakkasoihtuköynnös (*Aeschynanthus* 'Pullobia')

Lähteet
-------

1. ↑  Aeschynanthus
2. ↑  Daves Garden
3. ↑  Räty, Ella (toim.): *Viljelykasvien nimistö*. Helsinki: Puutarhaliiton julkaisuja nro 363, 2012. ISBN 978-951-8942-92-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: *Aeschynanthus*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1635829
* Wikispecies: Aeschynanthus
* CoL: PT9
* EoL: 2877455
* EPPO: 1AYNG
* FoC: 100704
* GBIF: 6365037
* GRIN: 243
* iNaturalist: 183253
* IPNI: 331325-2
* IRMNG: 1046518
* ITIS: 825704
* NCBI: 45165
* NZOR: fca1ea12-e33e-4257-98fc-e318067a65ac
* Open Tree of Life: 711765
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331325-2
* Tropicos: 40033584
* WFO: wfo-4000000809

 |

 |
Viiden kopeekan M/1856 soikiomerkki on Suomen ensimmäinen postimerkki.
**Soikiomerkeiksi** kutsutaan kahta ensimmäistä suomalaista postimerkkiä. Viiden ja kymmenen kopeekan arvoiset merkit otettiin käyttöön 1. maaliskuuta 1856.

Suomen ensimmäisiä postimerkkejä edelsivät ehiökuoret, jotka oli otettu käyttöön jo vuonna 1845. Ne olivat kirjekuoria, joihin oli painettu valmiiksi postimerkkiä muistuttava kuva. Vuonna 1850 suomalaisiin ehiökuoriin tuli soikionmuotoinen arvoleima, johon käytetyt leimasimet kaiversi ruotsalainen mitalikaivertaja Karl Magnus Mellgren. Samoilla leimasimilla valmistettiin myös ensimmäiset postimerkit. Ne tekivät valtion Raha-asiain kansliatoimikunnan vahtimestarit yksinkertaisella käsileimauskoneella. Soikiomerkit olivat huokoiselle paperille painettuja ja epäsäännöllisesti käsin leikattuja. Tämän vuoksi niistä puuttuu postimerkeissä yleensä oleva hammaste. 

Merkkeihin painetun soikion leveys on noin 28 mm ja korkeus noin 24 mm. Viiden kopeekan soikiomerkki on väriltään indigonsininen ja sitä painettiin 235 000 kappaletta. Niistä myytiin merkkien kelpoisuusaikana 138 500 ja loput tuhottiin myöhemmin polttamalla. Alitsariininpunaisia 10 kopeekan merkkejä puolestaan valmistettiin 602 000 kappaletta, joista myytiin 442 439. Ilmestymisvuoden jälkeen merkkejä painettiin lisäksi 1857 ja 1859. Niiden kelpoisuusaika päättyi 31. tammikuuta 1860.

Koska vanhoja ehiökuoria ei ollut pakko mitätöidä, pelkäsi postilaitos, että ihmiset alkavat leikkaamaan irti niissä olevia arvoleimoja ja käyttämään uusien postimerkkien sijaan. Tämän vuoksi soikiomerkkeihin tehtiin pieniä muutoksia, joilla ne pysyttiin erottamaan ehiökuorien leikkeistä. Niitä olivat muun muassa postitorviin ja vaakunaan lisätyt "helmet".

Soikiomerkeistä on vuosien saatossa tehty myös lukuisia väärennöksiä sekä uusintapainamia. Ne erottaa parhaiten paperin laadusta. Aidoissa soikiomerkeissä se on yleensä huokoista, mutta väärennöksissä kiinteää ja valkoista. Soikiomerkkien arvo vaihtelee nykyään muun muassa merkin kunnosta ja sen mitätöintiin käytetystä leimasta riippuen paristakymmenestä eurosta jopa yli kahteen tuhanteen euroon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen postimerkit. (Arkistoitu – Internet Archive) Postimuseo. Viitattu 26.1.2014.
2. 1 2  Suomalaisen postimerkin 150 vuotta -näyttely avautuu Postimuseossa Itella 23.2.2006. Viitattu 26.1.2014.
3. ↑  Mellgren, Carl Magnus (1806 - 1886) Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Biografiakeskus. Viitattu 26.1.2014.
4. ↑  Median kronikkaa Hannu Kautto. Viitattu 26.1.2014.
5. 1 2  Suomi 1856–1962 postimerkkiluettelo. (Arkistoitu – Internet Archive) Keräilijä.net. Viitattu 26.1.2014.
6. ↑  Ossa, Mikko: "Suomi – filatelian aarreaitta", s. 136. Postimerkkiliike Lauri Peltonen, Hanko 1972.
7. ↑  Suomen Filateliapalvelun huutokauppa (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 26.1.2014.
8. ↑  Zeppeliini-postimerkkiarkilla kova lähtöhinta  27.9.2013. Taloustaito.  Arkistoitu 2.2.2014. Viitattu 26.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Soikiomerkit** Wikimedia Commonsissa
**Soikkolan luterilainen seurakunta** oli Soikkolan kylässä sijainnut luterilainen seurakunta, joka perustettiin 1620-luvulla. 1700-luvun alun sotavuosien jälkeen Soikkolassa, Kattilalla ja Kapriolla oli yhteinen kirkkoherra. Vuoden 1740 tienoilla Soikkola ja Kattila yhdistettiin, ja vuonna 1834 niihin liitettiin myös Novasolkan seurakunta.

Vuonna 1740 Soikkolaan rakennettiin uusi kirkko, mutta kun se oli lähes valmis, venäläinen pappi vaati sen siirrettäväksi kauemmaksi ortodoksikirkon luota. Uusi puukirkko rakennettiin Järvenperän kylään ilmeisesti vuonna 1810. Kirkko paloi vuonna 1905, ja uusi puukirkko valmistui vuonna 1910. 1900-luvun alussa kirkkoherranvirka oli pitkään täyttämättä, koska köyhään seurakuntaan, jonka kolme kirkkoa sijaitsivat kaukana toisistaan, oli vaikeaa löytää hakijoita.

Vuonna 1919 kolme seurakuntaa erosivat jälleen toisistaan. Soikkolasta tuli vuonna 1930 rajavyöhykettä, eikä sinne enää päästetty saarnaajia. Vuonna 1936 kirkkorakennus muutettiin viljamakasiiniksi.

Soikkolan luterilaiseen seurakuntaan kuului 33 kylää, jotka olivat: Hamala, Harkkola, Uusi Harkkola, Järvenperä, Kirkonmäki (Soikkola), Kolkanpää, Koskina, Koskisenkylä, Loka (Loas), Loukkula, Metsäkylä, Mäkkylä, Mättäsi, Otsave, Oussimäki, Peipiä, Pätsinä, Repola, Ruutsia, Röllölä, Saarove, Savimäki, Pieni Somero, Suuri Somero, Suija, Säätinä, Tammikontu, Tarinaisi, Uusikylä, Venakontsa, Viistina, Voloitsa ja Vääräoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Luther, Georg: *Herdaminne för Ingermanland II: De finska och svenska församlingarna och deras prästerskap 1704–1940*. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, 2000. ISBN 951-583-052-4.
2. ↑  Mustonen, Juuso (toim.): *Inkerin suomalaiset seurakunnat*, s. 60. Liitteenä kartta nimihakemistoineen. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1931.

Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat

* Inkere
* Jaama
* Järvisaari
* Haapakangas
* Hatsina
* Hevaa
* Hietamäki
* Kaprio
* Kattila
* Keltto
* Kolppana
* Koprina
* Kupanitsa
* Lahti
* Lempaala
* Liissilä
* Markkova
* Miikkulainen
* Moloskovitsa
* Narvusi-Kosemkina
* Novasolkka
* Pyhä Maria (Pietari)
* Pähkinälinna
* Ropsu
* Rääpyvä
* Saari
* Serepetta
* Siestarjoki
* Skuoritsa
* Soikkola
* Spankkova
* Toksova
* Tuutari
* Tyrö
* Valkeasaari
* Venjoki
* Viron Inkeri
* Vuole
**Université des sciences, des techniques et des technologies de Bamako** eli USTTB on julkinen yliopisto Malin pääkaupungissa Bamakossa.

Luonnontieteellinen ja teknologinen yliopisto on perustettu vuonna 2011, jolloin Bamakon yliopisto jaettiin neljäksi erilliseksi yliopistoksi. USTTB koostuu kolmesta tiedekunnasta ja yhdestä instituutista.

Luonnontieteiden ja tekniikan tiedekunta on perustettu osana Malin yliopistoa vuonna 1996. Se käsittää biologian, fysiikan, geologian, kemian sekä matematiikan ja tietojenkäsittelytieteen osastot. Lääketieteen ja hammaslääketieteen tiedekunta on saanut alkunsa vuonna 1969 perustetusta lääketieteellisestä koulusta Ecole nationale de médecine et de pharmacie. Sen toimintaa jatkoi Malin yliopiston lääketieteen, farmasian ja hammaslääketieteen tiedekunta, joka jaettiin lääketieteen ja hammaslääketieteen sekä farmasian tiedekunniksi vuonna 2010. Jälkimmäisen toimintaa jatkaa USTTB:n farmasian tiedekunta. Luonnontieteiden ja tekniikan tiedekunnasta alkunsa saanut soveltavien tieteiden instituutti valmistaa ammattilaisia Malin talouden eri aloille.

Lähteet
-------

1. ↑  Présentation de l’USTTB *USTTB*. Viitattu 6.11.2019.
2. ↑  Université des sciences, des techniques et des technologies de Bamako *The Conversation*. Viitattu 6.11.2019.
3. ↑  Présentation de la FST *USTTB*. Viitattu 6.11.2019.
4. ↑  Présentation de la FMOS *USTTB*. Viitattu 6.11.2019.
5. ↑  Présentation de la FAPH *USTTB*. Viitattu 6.11.2019.
6. ↑  Présentation de l’ISA *USTTB*. Viitattu 6.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* USTTB:n sivusto (ranskaksi)
**Universum** on rakennus Uumajan yliopiston kampuksella, joka sisältää auditorio Aula Nordican, ylioppilaskuntien toimistot, ravintoloita, kahvilan, kampaamon ja ryhmäopiskeluhuoneita. Rakennuksen omistaa valtion omistama kiinteistöyhtiö Akademiska Hus.

Historia
--------

"Monitoimitalon tarjoaminen yliopistolle oli tärkeä aihe esityslistalla 1960-luvun lopulla. Idea keskeisestä rakennuksesta, jossa kaikki oppilaat sekä yleisö, voisivat viettää aikaa, syödä ja rentoutua, syntyi kollektiivisen yhteisön hengessä, joka kuului opiskelijaelämään tuolloin ", Katrin Holmqvist kirjoitti Uumajan yliopiston arkkitehtuurista kertovassa kirjassaan.

Rakentamisen ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 1970. Auditorio-laajennus oli Arkinova Arkitekterin suunnittelema ja se rakennettiin vuosina 1996–1997. Se on Uumajan suurin kokoustila, jonne mahtuu 1 000 ihmistä. Syyskuussa 2006 Universum avattiin uudelleen laajan remontin jälkeen. Muun muassa pääsisäänkäynti uusittiin ja julkisivut lasitettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Näringsliv och akademi strålar samman på Campus Umeå *akademiskahus.se*.  11.9.2012. Akademiska Hus. Viitattu 7.5.2014. (ruotsiksi)
2. ↑  Holmqvist, Katrin: *UmU arkitektur. En bok om arkitekturen på Umeå universitet*, s. 23. Uumaja: Uumajan yliopisto, 1999. ISBN 91-7191-751-9.
3. ↑  Historik *umu.se*. Umeå universitet.  Arkistoitu 2.5.2014. Viitattu 7.5.2014. (ruotsiksi)
4. ↑  Aula Nordica *arkinova.se*. Arkinova Arkitekter.  Arkistoitu 5.5.2014. Viitattu 7.5.2014. (ruotsiksi)
5. ↑  Tre förslag för framtidens Universum på Campus Umeå Akademiska Hus. Viitattu 7.5.2014. (ruotsiksi)
6. ↑  Genomförda projekt Akademiska Hus. Viitattu 7.5.2014. (ruotsiksi)
**Université de Montréal** on yliopisto Kanadan Quebecin Montrealin kaupungissa.

Historia
--------

Ernest Cormierin suunnittelemaa yliopiston päärakennusta valokuvassa.
Université de Montréal aloitti toimintansa 6. tammikuuta 1876 ja se oli aluksi osa Université Laval de Québeciä. Yliopiston aloittaessa oppilaita oli vähemmän kuin sata ja tiedekuntia vain kolme. Vuonna 1895 yliopisto sai yhtenäiset tilat, joihin aiemmin hajallaan ympäri kaupunkia sijainneet tiedekunnat siirrettiin. Itsenäinen laitoksensa yliopistosta tuli 8. toukokuuta 1919. Tulipalo tuhosi yliopiston tilat ja tämän seurauksena Ernest Cormier suunnitteli uuden kampusalueen julkistaen suunnitelman vuonna 1926. Rakennustyöt saatiin lopullisesti valmiiksi vasta 1943 rakentamisen pysähdyttyä joksikin aikaa suuren laman takia. Vuonna 2002 yliopisto alkoi rakennuttaa viittä uutta rakennusta, joihin on tarkoitus sijoittaa tutkimuslaitoksia ja opetustiloja.

Toiminta
--------

Université de Montréalin hallinto- ja opetuskielenä toimii ranska ja sen suullista ja kirjallista osaamista testataan yliopistoon pyrkiviltä. Yliopiston rehtorina toimii Guy Breton. Vuonna 2010 tavallisia opiskelijoita oli 61 253 ja jatkotutkintoa suorittavia oli heidän lisäkseen 15 798. Opetushenkilökuntaa oli yhteensä 7 329. QS World University Rankings listasi Université de Montréalin 83. parhaaksi yliopistoksi maailmassa vuonna 2014.

Yliopistoon kuuluu 13 eri tiedekuntaa ja 2 laitosta:

### Tiedekunnat

* Faculté des arts et des sciences
* Faculté de l’éducation permanente
* Faculté de médecine dentaire
* Faculté des sciences de l’éducation
* Faculté de l'aménagement
* Faculté de études supérieures et postdoctorales
* Faculté de droit
* Faculté de médecine
* Faculté de musique
* La Faculté des sciences infirmières
* Faculté de pharmacie
* Faculté de théologie et de sciences des religions
* Faculté de médecine vétérinaire

### Muut laitokset

* Département de kinésiologie
* École d'optométrie

Lähteet
-------

1. ↑  Brief history UdeM. Viitattu 7.2.2015. (englanniksi)
2. ↑  Linguistic Information UdeM. Viitattu 7.2.2015. (englanniksi)
3. ↑  Senior management UdeM. Viitattu 7.2.2015. (englanniksi)
4. ↑  Facts and figures UdeM.  Arkistoitu 3.3.2012. Viitattu 7.2.2015. (englanniksi)
5. ↑  Université de Montréal *QS World University Rankings*. Quacquarelli Symonds. Viitattu 7.2.2015. (englanniksi)
6. ↑  List of faculties and departments UdeM. Viitattu 7.2.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Université de Montréal** Wikimedia Commonsissa
Unix-aika ohitti 1 000 000 000 sekuntia 2001-09-09T01:46:40Z.
**Unix-aika** tarkoittaa useissa käyttöjärjestelmissä (mm. Linux ja muut POSIX-yhteensopivat järjestelmät) käytettävää ajan tallennustapaa. Unix-aika on (yleensä etumerkillinen 32-bittinen) kokonaisluku, joka ilmaisee ajan sekunteina ajanhetkestä 1. tammikuuta 1970 kello 0.00.00 UTC (epookki, 1970-01-01T00:00:00Z). Negatiiviset arvot ilmaisevat aikaa ennen epookkia. Muutamissa käyttöjärjestelmissä `time_t` aikaleima on etumerkitön eikä voi esittää aikaa ennen epookkia (mm. QNX).

Unix-aika ei ole täysin ongelmaton ajantallennustapa, koska se ei ota huomioon karkaussekunteja, vaan joka päivä kellonaikaan lisätään tasan 86 400 sekuntia.

Unix-aika muunnetaan gregoriaanisen kalenterin ajaksi Unixin c-kirjaston funktioilla `ctime()`, `localtime()`, `asctime()` ja toisinpäin `mktime()` hyödyntäen zoneinfo-aikavyöhyketietokantaa.

Y2038-ongelma
-------------

*Pääartikkeli: Y2K38*
Koska Unix-ajan tallentamiseen käytetään historiallisista syistä yleensä etumerkillistä 32-bittistä kokonaislukutietotyyppiä, tulevat tietotyypin rajat vastaan lopulta – tarkemmin sanoen 19. tammikuuta 2038, jolloin vuoden 1970 alusta tulee kuluneeksi 2 147 483 647 sekuntia ja laskuri pyörähtää ympäri −2 147 483 648 sekuntiin. Ongelman ratkaisemiseksi monissa järjestelmissä on siirrytty tai ainakin ollaan siirtymässä 64-bittiseen aikatietotyyppiin; esimerkiksi 64-bittisissä Linux-järjestelmissä ajan tallennukseen käytettävä `time_t`-tietotyyppi on 64-bittinen, joka on lisätty myös 32-bittisille alustoille.

64-bittinen aikaleima riittää 292 miljardiksi vuodeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2   (englanniksi)
2. 1 2  Eric S. Raymond: Time, Clock, and Calendar Programming In C *catb.org*. Viitattu 4.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  Linux Programmer's Manual CTIME(3)
4. ↑  Arnd Bergmann: y2038: core, driver and file system changes *lkml.org*.  29.1.2020. Viitattu 25.2.2021. (englanniksi)
5. ↑  Trond Endrestøl: When does the 64-bit Unix time\_t really end? *ximalas.info*.  10.3.2015. Viitattu 24.9.2022. (englanniksi)
**Pörrökääpä** (*Cerrena unicolor*) on sukunsa ainoa kääpälaji Pohjoismaissa ja sitä tavataan koko Suomessa yleisesti. Kääpä aiheuttaa valkolahoa lehtipuilla. Koivut ovat lajin pääasiallisia isäntäpuita, erittäin harvoin pörrökääpää on tavattu myös havupuilta. Pörrökääpää tapaa lahopuiden ohella toisinaan myös elävissä puissa, jotka se voi tappaa. Lapissa pörrökääpä aiheuttaa merkittävissä määrin tunturikoivun tyvilahoa.

Pörrökääpä sisältää lakkaasientsyymiä, joka mahdollistaa ligniinin pilkkomisen. Itiöemät ovat tavallisesti hyllymäisiä, ja niiden väri vaihtelee. Yläpuoli saattaa olla vihertävä leväkasvustosta johtuen. Usein siinä on selvää vyöhykkeisyytta ja se on tyypillisesti karvainen. Samantapaisista lajeista kuten koivunhelttakäävästä (*Lenzites betulinus*) ja karvavyökäävästä (*Trametes hirsuta*) sekä harjaskäävästä (*Funalia trogii*) pörrökäävän erottaa alapinnalta, jossa pillistö on sokkelomainen, joskus jopa hieman orakasmaisen piikkiseksi repeillyt. Ehjien pillien pillikoko on 1-3 millimetrillä. Lohkopinnassa näkyvät 1-2 mm paksu karvakerros ja alempi korkkimainen maltokerros, joiden välissä erottuu tumma hiuksenohut viiva. Alapinta on väriltään nuorena kermavalkea, mutta muuttuu pian samean ruskeaksi ja lopulta harmaaksi.

Ampiaispuupistiäisellä (*Tremex fuscicornix*) on havaittu symbioottinen suhde pörrökääpään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lise Hansen & Henning Knudsen (edit.): *Nordic Macromycetes Vol. 3*, s. 227. Copenhagen: Nordsvamp, 1997. ISBN 87-983961-1-0.
2. 1 2  Salo – Niemelä – Salo: *Suomen sieniopas*, s. 343. Kasvimuseo/WSOY, 2006. ISBN 951-0-3-359-3.
3. 1 2  Tuomo Niemelä: *Suomen käävät*, s. 126-127. Helsinki: Norrlinia, 2016. ISBN 978-951-51-2434-0.
4. ↑  Masanobu Tabata, Yasuhisa Abe: Cerrena unicolor isolated from the mycangia of a horntail, Tremex longicollis, in Kochi prefecture, Japan *Mycoscience, Volume 36, pp. 447–450*.  1995. Viitattu 8.9.2016 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Pörrökääpä (*Cerrena unicolor*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1315472
* AusFungi: 60028680
* BioLib: 253772
* CoL: 69MXD
* EoL: 195543
* EPPO: CRRNUN
* Fungorum: 356790
* GBIF: 2545952
* iNaturalist: 194476
* IRMNG: 10394708
* MycoBank: 356790
* NatureServe: 2.946890
* NBN: NHMSYS0001477193
* NCBI: 90312
* NZOR: ffa6ee9f-ef93-4110-9132-d691336453b7

 |

 |
**Pörssinoteerattu raaka-aine** eli **ETC** (engl. *exchange-traded commodity*) on sijoitustuote, jonka arvo seuraa jonkin raaka-aineen tai raaka-aineindeksin arvonkehitystä. Juridisesti ETC on velkakirja, johon sisältyy liikkeeseenlaskijaan liittyvä luottoriski. 

ETC:n kohde-etuus voi olla jokin jalometalli tai teollisuusmetalli. Muita mahdollisia raaka-aineita ovat esimerkiksi öljy, puuvilla, karja tai elintarvikkeet. ETC voi sijoittaa joko suoraan haluttuun raaka-aineeseen tai johdannaiseen. 

Raaka-aineen hinnanmuutoksen lisäksi ETC:n tuottoon vaikuttaa ns. *rullaus*. Rullauksella tarkoitetaan sitä, että erääntyvää raaka-ainefutuuria myydään ja tilalle ostetaan myöhemmin erääntyvää futuuria. Jos myyntihinta on korkeampi kuin ostohinta, syntyy rullausvoittoa. Jos myyntihinta on alhaisempi, syntyy tappiota. Rullauksen vaikutus kokonaistuottoon voi olla suuri varsinkin lyhyellä aikavälillä.

Katso myös
----------

* Pörssinoteerattu rahasto (ETF)
* Pörssinoteerattu velkakirja (ETN)

Lähteet
-------

* OP-ryhmä: Pörssilistatut indeksituotteet - mitä ovat ETP, ETF ETC ja ETN?
**Wonderland Murders** (televisiossa **Wonderland – miljoonan taalan murhat**, *Wonderland*) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut James Coxin ohjaama draamaelokuva, joka perustuu vuonna 1981 sattuneisiin tosielämän murhatapauksiin. Pääosaa esittää Val Kilmer.

Arvioita
--------

*Turun Sanomien* Tapani Maskulan mielestä elokuvan tomppelimaiset henkilöhahmot eivät ole kovin kiinnostavia, vaikka heistä paljastuu syvää alakuloa. "Wonderland Murders on teknisessä keikaroinnissaan turhauttava elokuva, jännäriksi liian sotkuinen ja vakavasti nieltäväksi draamaksi sensaatiojournalismiin vivahtava. Filmin ainekset kasvavat kirjaimellisesti esiin sanomalehtien uutisotsikoista, mutta tekijät eivät vaivaudu vetämään niiden taustalta paljastuviin kohtalon oikkuihin juuri lainkaan sosiaalisia ulottuvuuksia."

Lähteet
-------

1. ↑  *Wonderland Murders* Elonetissä.
2. ↑  Maskula, Tapani: Pornotähden huumeinen alamäki *Turun Sanomat*.  17.4.2004. Viitattu 18.4.2019.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Wonderland (2003 film)
**Sarah Hendrickson** (s. 1. elokuuta 1994) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä ja lajin maailmanmestari. Hän edusti Womens Ski Jumping USA.

Hendrickson voitti kultaa Val di Fiemmen maailmanmestaruuskisoissa 2013 normaalimäen kilpailussa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli kuudes. Hän sai junioreiden MM-kilpailuissa pronssia Hinterzartenissa 2010 ja hopeaa Erzurumissa 2012.

Hendrickson voitti kaikkien aikojen ensimmäisen mäkihypyn naisten maailmancup-osakilpailun Lillehammerissa 3. joulukuuta 2011. Hän voitti samalla kaudella myös Hinterzartenin toisen osakilpailun, Val di Fiemmen ja Ljubnon molemmat kilpailut, Zaōn ensimmäisen ja kolmannen osakilpailun sekä Holmenkollenin osakilpailun. Kokonaiskilpailun voiton hän varmisti kauden kolmanneksi viimeisessä osakilpailussa. Kaudella 2012–2013 hän voitti Sotšissa, Hinterzartenissa, Trondheimissa ja Holmenkollenilla. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi.

Continental Cupissa Hendrickson saavutti ensimmäisen voittonsa Zakopanessa helmikuussa 2009. Kaikkiaan hän on voittanut neljä osakilpailua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sarah Hendrickson Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Historiallisen naisten mäkikisan voitto USA:han *mtv3.fi*.  3.12.2011. Viitattu 16.2.2012.
3. ↑  Zao: Sarah Hendrickson wins overall World Cup *ladies-skijumping.com*.  3.3.2012. Viitattu 3.3.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sarah Hendrickson** Wikimedia Commonsissa
**Tanssinopettajan paluu** on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin kirjoittama vuonna 2000 julkaistu rikosromaani, jonka päähenkilö on rikospoliisi Stefan Lindman. Tanssinopettajan paluu -romaanin pohjalta on tehty myös televisiosarja, jossa Lindmania esittää Jonas Karlsson.

Lindman on pääosassa vain tässä yhdessä kirjassa, mutta romaanissa Ennen routaa hän muuttaa Ystadiin ja työskentelee yhdessä Kurt Wallanderin ja Linda Wallanderin kanssa. Lindman on myös mukana Wallander-elokuvasarjassa, jossa häntä esittää Ola Rapace.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Boråsilainen rikospoliisi Stefan Lindman sairastuu vakavasti ja ryhtyy sairauslomallaan tutkimaan entisen kollegansa, eläkepäivikseen Pohjois-Ruotsiin Härjedaleniin muuttaneen Herbert Molinin raakaa murhaa. Molin on kidutettu kuoliaaksi. Murhapaikalta löytyy verijälkiä, jotka muodostavat lattiaan oudon kuvion, joka paljastuu tangon askeliksi. Myöhemmin myös Molinin naapuri murhataan. Murhatavan perusteella tekijä näyttäisi olevan sama, mutta murhien motiivia ja uhrien välistä mahdollista yhteyttä on vaikea löytää.

Joitakin paikallisia poliiseja häiritsee toiselta paikkakunnalta tulleen kollegan omatoimiset tutkimukset. Lindman kuitenkin ystävystyy yhden paikallisen rikospoliisin kanssa.

Murhan motiivit johtavat kauas historiaan, toiseen maailmansotaan ja Ruotsin senaikaisiin yhteyksiin natsi-Saksan kanssa. Lindman saa myös selville, että natsi-ideologia ei ole vieläkään kadonnut Ruotsista.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
**Axel Fredrik Reinhold Tigerstedt** (26. joulukuuta 1813 Sipoo – 30. toukokuuta 1870 Kislovodsk, Stavropolin kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.[1]

Axel Fredrik Reinhold Tigerstedtin vanhemmat olivat matkustajalaivan kapteeni Axel Fredrik Tigerstedt ja Catarina Sofia Tigerstedt. Myös Axel Fredrik Reinhold Tigerstedtin veljestä Gustaf Alexander Tigerstedtistä tuli kenraalimajuri.[1]

Axel Fredrik Reinhold Tigerstedt tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1828, valmistui koulusta priimuksena, ylennettiin vänrikiksi ja määrättiin palvelukseen Henkivartioväen 2. tykistöprikaatiin helmikuussa 1832. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1835, jolloin hän myös osallistui sotatoimiin kaukasialaisia vuoristoheimoja vastaan. Tigerstedt ylennettiin luutnantiksi 1837, alikapteeniksi 1843 ja kapteeniksi 1846. Hänet määrättiin 3. Henkivartioväen ja krenatööritykistöprikaatin kevyen patterin päälliköksi joulukuussa 1846. Seuraavana vuonna Tigerstedt ylennettiin everstiksi ja määrättiin 1. krenatööritykistöprikaatin 1. raskaan patterin päälliköksi, vuonna 1851 hänet määrättiin 4. tykistödivisioonan reservipataljoonan komentajaksi, mutta siirrettiin saman vuoden lopussa 1. krenatööritykistöprikaatin 1. raskaan patterin komentajaksi ja vuoden 1852 lopussa 13. kenttätykistöprikaatin komentajaksi.[1]

Prikaatinsa komentajana Tigerstedt osallistui sotatoimiin turkkilaisia vastaan Vähässä-Aasiassa 1853–1855. Häent ylennettiin 20. syyskuuta 1855 kenraalimajuriksi ja 29. syyskuuta 1855 hän haavoittui vakavasti. Tigerstedt sai elokuussa 1859 eron 13. kenttätykistöprikaatin komentajan tehtävästä ja huhtikuussa 1860 eron sotapalveluksesta. Hän palasi kuitenkin aktiivipalvelukseen 38. kenttätykistöprikaatin komentajaksi toukokuussa 1864 ja toimi tässä tehtävässä kuolemaansa saakka.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Axel Fredrik Reinhold Tigerstedt *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 2.5.2020)
**Anna Serner** (s. 11. lokakuuta 1964) on ruotsalainen juristi ja Svenska Filminstitutetin toimitusjohtaja. 

Serner oli vuosina 1998–2006 toimitusjohtaja Ruotsin mainostoimistojen liitossa (Komm) ja 2008–2011 Tidningsutgivarnassa (TU). Hän on työskennellyt tasa-arvokysymysten hyväksi. Hän on opiskellut elokuva-alaa ja suorittanut Tukholman elokuvakoulussa kaksivuotisen tutkinnon. Hän on ollut jäsenenä useissa hallituksissa, kuten esimerkiksi Folkoperan, Berghs School of Communication, United Minds, Dagens Samhälle ja Fanzingo. Hänestä tuli Cissi Elwinin jälkeen Svenska Filminstitutetin toimitusjohtaja lokakuussa 2011.

Lähteet
-------

* "Anna Serner blir ny VD på SFI", Feber

### Viitteet

1. ↑  Anna Serner, Svensk Filmdatabas. Viitattu 1.6.2018 (ruotsiksi)
2. ↑  Anna Serner ny vd på filminstitutet *SvD*.  Arkistoitu 3.2.2016. Viitattu 1.6.2018. (ruotsiksi)
3. ↑  Anna Serner ny VD för Filminstitutet *Dagend Nyheter*.  Arkistoitu 21.1.2016. Viitattu 1.6.2018. (ruotsiksi)
4. ↑  Noin puolet Ruotsin elokuvasäätiön rahoittamista elokuvista on naisten tekemiä. Helsingin Sanomat 1.6.2018

Aiheesta muualla
----------------

* Anna Serners blogg
* Svenska Filminstitutet
**Anna Rupprecht** (s. 29. joulukuuta 1996) on saksalainen mäkihyppääjä. Seuratasolla hän edustaa SC Degenfeldiä.

Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 Rupprecht voitti kultaa sekajoukkuemäessä sekä sijoittui normaalimäessä 14:nneksi ja suurmäessä 15:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 Rupprecht voitti kultaa joukkuemäessä ja sijoittui yhdeksänneksi normaalimäessä.

Maailmancup-debyyttinsä Rupprecht teki tammikuussa 2012 Hinterzartenissa, ja ensimmäiset pisteensä hän otti Hinterzartenissa helmikuussa 2014 oltuaan 23:s. Ensimmäisen sijoituksensa kymmenen parhaan joukkoon ja samalla palkintosijansa Rupprecht saavutti joulukuussa 2016 Lillehammerissa oltuaan kauden avauskilpailussa kolmas. Se on hänen ainoa henkilökohtainen palkintokorokesijansa edelleen helmikuussa 2023.

Nuorten MM-kisoissa Rupprecht on saavuttanut joukkuemäen kultaa Almatyssa 2015 ja pronssia Râșnovissa 2016. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli parhaimmillaan yhdeksäs Hinterzartenissa 2010. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2013 hän voitti henkilökohtaisen kilpailun sekä joukkuemäen kultaa ja oli sekajoukkuemäessä hopealla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Anna Rupprecht Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Anna Sailamaa** (s. 8. huhtikuuta 1979 Tornio) on suomalainen sarjakuvantekijä.

Sailamaa on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa taidekasvatusta (taiteen maisteri) ja opettaa Lahden muotoiluinstituutissa kuvittamista. Hän on Kutikuti-kollektiivin jäsen ja myös Kuti.lehden toimituksen jäsen.

Sailamaan sarjakuvia on julkaistu ulkomaillakin, kuten Puolassa, Liettuassa, Ranskassa ja Belgiassa. Julkaisijoista merkittävä on erityisesti latvialainen Kuš, joka julkaisee ja levittää kokeellista sarjakuvaa englanniksi ympäri maailman. Sailamaan tärkeimpiä teoksia ovat *Ollaan nätisti* (2008), *Paimen* (2011) ja *Mehiläispesä* (2015). Omien teosten lisäksi Sailamaan tarinoita on julkaistu antologioissa sekä kotimaisissa että ulkomaisissa.

Sailamaa pitää näyttely Kuvitus-galleriassa elokuussa 2019 ja julkaisee sen yhteydessä suomenkielisen sarjakuvan.

Teokset
-------

* *Ollaan nätisti*, Huuda Huuda, 2008
* *Paimen*, Huuda Huuda, 2011
* *Mehiläispesä = The Beehive*, Asema-kustannus 2015

Ranskaksi
* *Sois sage maintenant*, 2012
* *Le Berger*, 2013

Palkinnot
---------

* ensimmäinen palkinto sarjassa sarjakuvanovellit, Kemin sarjakuvapäivät, 2007
* pääpalkinto Comic Short story Competition Fumetto (Luzern, Sveitsi) 2009

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Harri Römpötti. Sarjakuva muistoista ja painajaisista. Painajaiset ja muistot ovat läsnä Anna Sailamaan sarjakuvissa. (Tilaajille) Helsingin Sanomat 7.4.2019. Viitattu 7.4.2016
2. ↑  Anna Sailamaa. (Arkistoitu – Internet Archive) Finnish Comics. Viitattu 7.4.2016
3. ↑  Anna Keränen: Sarjakuva tuli Anna Sailamaan elämään yllättäen, Yle 15.7.2015. Viitattu 7.4.2016

Aiheesta muualla
----------------

* Anna Sailamaan kotisivu
* Anna Sailamaa, Kuvittajat.fi
* Anna Sailamaa. Kirjasampo

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Anna Sakse** (16. tammikuuta 1905 Valkan kihlakunnan Lejasciems – 2. maaliskuuta 1981 Riika) oli latvialainen neuvostokirjailija.

Anna Sakse syntyi talonpoikaisperheeseen ja opiskeli Latvian yliopistossa Riiassa. Hänen ensimmäiset teoksensa julkaistiin vuonna 1925. 1930-luvulla hän osallistui vallankumouksellisen taiteilijajärjestön toimintaan.

Saksen romaani *Darba cilts* ("Työn heimo", 1941) kertoo maaseudun elämästä 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Vuonna 1949 kirjailija sai Stalin-palkinnon romaanista "Nousun tie" (*Pret kalnu*, 1948), joka kuvaa maatalouden kollektivisointia Latviassa toisen maailmansodan jälkeen. Latvian SNT:n valtionpalkinnon saaneen romaanin *Dzirksteles naktī* ("Kipinöitä yössä", 1951–1957) aiheena on sotienvälisen Latvian sivistyneistö. Sakse on laatinut myös lastenkertomuksia ja satukokoelmia.

Sakse toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana vuosina 1950–1958. Hän sai Latvian SNT:n kansankirjailijan arvonimen vuonna 1965.

Suomennos
---------

* *Nousun tie: romaani*. Suom. Tyyne Perttu. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1953.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 22*, s. 505. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1975.
2. ↑  *Bolšoi entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 301. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1991. ISBN 5-85270-044-4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Anna Simó
**Anna Simó i Castelló** (s. 1968 Els Alamús) on Katalonian tasavaltalaista vasemmistoa edustava katalonialainen poliitikko. Hän oli vuosina 2006–2017 eli yhteensä neljä vaalikautta kansanedustajana Katalonian alueparlamentissa, mutta vetäytyi sen jälkeen politiikasta. Simó toimi parlamentin puhemiehistön ensimmäisenä sihteerinä vuosina 2015–2017, jolloin Carles Puigdemontin johtama hallitus valmisteli ja järjesti kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä.

Kansanäänestyksen ja sitä seuranneen itsenäisyysjulistuksen jälkeen Espanja nosti Katalonian hallituksen ministereitä, parlamentin puhemiehistöä ja eräitä muita avainpoliitikoita vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Espanjan korkein oikeus käsitteli parlamentin puhemiehistön syytteitä 9. marraskuuta 2017 ja määräsi puhemies Carme Forcadellin maksamaan jopa 150 000 euron takuut vastineeksi siitä, ettei tämä joutuisi tutkintavankeuteen. Forcadell vietti yhden yön vankilassa, mutta vapautui seuraavana päivänä maksettuaan takuut. Oikeus ei hyväksynyt, että Forcadell olisi maksanut takuut jo samana päivänä, jona ne määrättiin ja parlamentin puhemiehistön kolmas sihteeri Joan Josep Nuet arveli, että Forcadell pyrittiin näin saamaan tarkoituksella edes hetkeksi vankilaan. Simólle ja kolmelle muulle puhemiehistön jäsenelle (Lluís Corominas, Lluís Guinó ja Ramona Barrufet) määrättiin 25 000 euron takuut, ja syytetyistä vain Nuet päästettiin tutkinnan ajaksi vapaaksi ilman rajoituksia.

Maaliskuussa 2018 Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena yksilöi tarkemmin, millä rikosnimikkeellä kutakin poliitikkoa tultaisiin syyttämään oikeudessa. Tässä yhteydessä kapinasyyte (kat. *rebel·lió)* lievennettiin Simón osalta syytteeksi "kansalaistottelemattomuudesta" (kat. *desobediència*), mutta Forcadell ja useita yhä "kapinasta" syytettyjä ministereitä (Jordi Turull, Raül Romeva, Josep Rull ja Dolors Bassa) vangittiin uudelleen heidän tehdessä näin vankilassa seuraa Oriol Junquerasille, Joaquim Fornille, Jordi Sànchezille ja Jordi Cuixartille, jotka olivat olleet yhtäjaksoisesti vangittuina jo loppuvuodesta 2017 alkaen.

Simó ei ollut Katalonian hallituksen ministerinä, joten hän ei ollut suoraan toimeenpanemassa kansanäänestystä. Häntä vastaan nostettu syyte perustuukin siihen, että Espanjan mielestä Katalonian parlamentin puhemiehistö rikkoi Espanjan lakia salliessaan parlamentissa edes keskustelun mahdollisesta itsenäistymisestä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3
4. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Anna Helena Räsänen** (o.s. **Alanko**, 29. lokakuuta 1927 Helsinki – 2. lokakuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli kuvataidetta Suomen Taideakatemian koulussa 1946–1951 sekä André Lhoten akatemiassa Pariisissa 1951. Hän oli naimisissa kuvanveistäjä Kauko Räsäsen kanssa.

Räsänen maalasi Rajamäen kirkon alttarifreskon *Tie, totuus ja elämä* vuonna 1956 voitettuaan suunnittelukilpailun. Herttoniemen kirkossa on Räsäsen maalaus *Angelus*, ja lisäksi hän maalannut teoksia muun muassa Ruskeasuon seurakuntasaliin sekä Munkkivuoren kirkon seurakuntasaliin. Räsänen piti näyttelyitä Suomen lisäksi Saksan liittotasavallassa, Puolassa, Unkarissa, Tšekkoslovakiassa ja Monacossa.

Räsänen kuoli sairaalassa Helsingissä 41-vuotiaana lokakuussa 1969.

Lähteet
-------

1. ↑  Räsänen Kauko Kalervo *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Suoman taiteilijaseura. Viitattu 25.3.2010.
2. 1 2  Räsänen Anna Helena *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Suoman taiteilijaseura. Viitattu 11.7.2014.
3. 1 2  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 7.10.1969, s. 8. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 10.5.2020.
4. ↑  Tehdas rakensi Rajamäkeen kirkon Nurmijärven seurakunta. Viitattu 25.3.2010. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Anna Räsänen Kansallisgallerian kokoelmissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Assimilaatio** foneettisena ilmiönä tarkoittaa äänteen muuttumista toista äännettä muistuttavaksi tai jopa sulautumista siihen. Suomen kielessä assimilaatio on ominaista etenkin n:lle. Esim. suomen sananmuodoissa, joiden loppuäänne on yleensä n, tämä n tavallisesti korvautuu p-alkuisen sanan edellä tavallisesti m:llä ja k-alkuisen sanan edellä tavallisesti äng-äänteellä. Kirjoituksessa tätä ei merkitä. Sen sijaan potentiaalin ne-tunnuksen ja toisen partisiipin nut-, nyt- tai nee-tunnuksen alku-n:n assimiloituminen edeltävän konsonantin kaltaiseksi merkitään, esimerkiksi *juossee* (ilman assimilaatiota olisi *juosnee*), *ollut* (ilman assimilaatiota olisi *olnut*). Toisaalta tällaisen tunnuksen edellä t-loppuisessa vartalossa t assimiloituu n:ksi, esim. *osannut* (ilman assimilaatiota olisi *osatnut*), *osannee* (ilman assimilaatiota olisi *osatnee*).

Ruotsin kielessä imperfektin tunnuksen -de alku-d assimiloituu soinnittoman konsonantin edellä sitä muistuttavaksi soinnittomaksi äänteeksi, t:ksi, esim. *läste* (ilman assimilaatiota olisi *läsde*).

Lähteet
-------

* Wiik, Kalevi: *Fonetiikan perusteet*. Suomenkielinen oppikirja. Helsinki: WSOY kurssikirjat, 1981. ISBN 951-0-10324-1.

### Viitteet

1. ↑
**Medellínin kartelli** oli huumekauppiaiden ja salakuljettajien organisaatio, joka toimi 1970- ja 1980-luvulla Boliviassa, Kolumbiassa, Hondurasissa, Perussa ja Yhdysvalloissa sekä Kanadassa ja Euroopassa. Se oli peräisin Medellínin kaupungista Kolumbiasta. Kartellin perustivat ja sen toimintaa pyörittivät Ochoan veljekset Jorge Luis, Juan David, ja Fabio, yhdessä Pablo Escobarin ja José Gonzalo Rodríguez Gachanin kanssa. Vuoteen 1993 mennessä Kolumbian hallitus yhteistyössä Calin kartellin, oikeiston puolisotilaallisten ryhmien ja Yhdysvaltain hallituksen kanssa onnistui lakkauttamaan Medellínin kartellin toiminnan vangitsemalla tai tappamalla sen jäseniä. Escobar ammuttiin ja Carlos Lehder Rivas sai elinkautisen vankeustuomion Yhdysvalloissa. Ochoan veljekset antautuivat ja tekivät Kolumbian hallituksen kanssa sopimuksen johon sisältyi rajattu vankeustuomio.

Toimintansa huipulla Medellínin kartelli salakuljetti tonneittain kokaiinia ympäri maailman joka viikko, tuotti vähintään kahdeksan miljardia Yhdysvaltain dollaria vuodessa, ja hallitsi 80 prosenttia maailman kokaiinin markkinoista.

Katso myös
----------

* Kolumbian huumekartellit

Lähteet
-------

1. ↑  Thirty Years of America's Drug War (1981-1982: Rise of the Medellin cartel.) *PBS Frontline*. Viitattu 6.8.2016.
2. ↑  Juan David Ochoa Vásquez, Co-Founder of Medellín Cartel, Dies at 65 *NY Times*.  2013. Viitattu 6.8.2016.
3. ↑  Kings of Cocaine Inside the Medellin Cartel an Astonishing True Story of Murder Money and International Corruption  1989. Publishers Weekly / Amazon. Viitattu 6.8.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Medellín Cartel
**Hans Duncker** (1881–1961) oli saksalainen biologi, lintujen geenitutkimuksen pioneereja.

Duncker opiskeli biologiaa Göttingenin yliopistossa, jossa hän väitteli filosofian tohtoriksi 1905. Hän sai opettajan viran bremeniläisestä korkeakoulusta, ja asui Bremenissä loppuelämänsä ajan.

Vuonna 1921 Duncker tutustui Karl Reichiin, lintukauppiaaseen ja lintujen kasvattajaan, ja yhdessä miehet ryhtyivät tutkimaan kanarialintujen ja muiden lemmikkilintujen laulua ja höyhenpuvun periytyvyyttä. 1925 Duncker tapasi varakkaan Carl Cremerin (1858–1938), jonka järjestämän taloudellisen tuen turvin Duncker ja Reich aloittivat laajamittaisen tutkimuksen undulaatin värimuunnoksista. He saivat käyttää Cremerin aviaarioita ja satoja lintuhäkkejä. Samoihin aikoihin he aloittivat projektin, jonka tarkoituksena oli risteyttää kanarialintu ja eteläamerikkalainen tulitikli (*Carduelis cucullata*), ja saada aikaan kanarialinnun punainen värimuunnos. Tämä kokeilu epäonnistui, sillä he saivat aikaiseksi vain punaruskeita kanarialintuja. Duncker havaitsi undulaatin höyhenpuvun värin koostuvan kolmesta geenitekijästä, joiden ansiota olivat kaikki mahdolliset värimuunnokset.

Duncker oli rotuhygienian kannattaja. Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan 1933 hän kannatti ja edisti käsitystä myönteisestä rotuhygieniasta. Hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Häntä syytettiin natsiksi, mutta nykyisin tiedetään hänen liittyneen puolueeseen vastahakoisesti. Toisen maailmansodan jälkeen Duncker järjesti ja luetteloi uudelleen Bremenin Übersee-Museumin.

Lähteet
-------

* Tim R. Birkhead, Karl Schulze-Hagen & Götz Palfner 2006: *The colour of birds: Hans Duncker, pioneer bird geneticist* (englanniksi)[vanhentunut linkki]
* Bird-Fancier Bob Fregeres (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Johann (Hans) Den(c)k** (kuollut 1527 Basel, Sveitsi) oli saksalainen radikaali anabaptisti uskonpuhdistuksen ajoilta.

Elämä
-----

Denk kirjautui Ingoldstadtin yliopistoon vuonna 1517, ystävystyi Johannes Oecolampadiuksen kanssa ja työskenteli jonkin aikaa myös Andreas Cratanderin kanssa Baselissa. Syksyllä 1523 Oecolampadiuksen suosituksesta Denk nimitettiin Sebalduksen koulun rehtoriksi Nürnbergiin, ja tapasi siellä Thomas Müntzerin, jolloin hän tuli ensimmäisen kerran kosketuksiin anabaptismin kanssa. Hänestä tuli Münzerin innokkas seuraaja, ja hän saarnasi zwinglilaista näkemystä ehtoollisen vertauskuvallisuudesta. Hänet karkotettiin kaupungista tammikuussa 1524, mutta hän pysähtyi Augsburgiin vuonna 1525 oltuaan lyhyen aikaa Sankt Gallenissa, ehkä myös Mulhousessa Elsassissa, kastatti siellä itsensä uudestaan ja yhdessä anabaptistien johtajan Balthasar Hubmaierin kanssa hän nosti sikäläisen seurakunnan joksikin aikaa anabaptismin keskukseksi.

Kun Urbanus Rhegius ja muut saarnaajat syrjäyttivät hänet, Denk meni Strasbourgiin Ludwig Hetzerin luo ja auttoi häntä Vanhan testamentin profeettojen saksankielisessä käännöksessä, joka sai myös Martti Lutherin tunnustuksen. Joulukuussa 1526 pidetyssä julkisessa väittelyssä, jossa Martin Bucer syytti Denkiä harhaoppista tämän kiistettyä syntien merkityksen hänet karkotettiin kaupungista. Denk vaelsi kaupungista toiseen Pfalzissa, Nürnbergissä, Augsburgissa ja Baselissa, jonne hän sai jäädä loppuelämäkseen Oecolampadiuksen avulla.

Joachim Vadian kehui Denkin loistavaa lahjakkuutta, Rhegius ylisti häntä ja Bucer kutsui häntä "anabaptistien paaviksi". Hänen mystisen oppinsa mukaan ihmisen sisäinen valo ja sana tekevät Raamatun ulkoisen sanan ja sakramentit hurskaalle tarpeettomaksi. Kristus on hänelle esikuvana, jonka seuraaminen johtaa Kristuksen kaltaiseksi tulemiseen. Hän kiisti lapsikasteen ja puolusti oppia yleisestä sovituksesta. Denkiä syytettiin myös kolminaisuusopin kieltämisestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hans Denk *Allgemeine Deutsche Biographie*.  1877. Viitattu 19.10.2022.
2. 1 2 3 4  Denk, Hans *Neue Deutsche Biographie*.  1957. Viitattu 19.10.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Hydratsiinin ja 1,1-dimetyylihydratsiinin kemialliset rakennekaavat.
**Aerozine 50** (lyh. **A-50**) on 50:50-massasuhteella hydratsiinista ja epäsymmetrisesta dimetyylihydtratsiinista (UDMH) valmistettu nestemäinen rakettipolttoaine. Seos kehitettiin Yhdysvalloissa 1950-luvulla Titan-rakettiperhettä varten. Normaalissa huoneen lämpötilassa varastoitavissa oleva seos reagoi hypergolisesti hapettimena käytetyn typpitetraoksidin kanssa. Aerozine 50:n kiehumispiste on UDMH:ta korkeampi ja seos on puhdasta hydratsiinia kemiallisesti vakaampi.

Aerozine 50:n tiheys on 0.903 g/cm³, sen jäätymispiste on -7 °C ja kiehumispiste 70 °C. Seoksen molekyylimassa on 92,14 g/mol ja CAS-numero 8065-75-6.

Lähteet
-------

* Nufer B.: Hypergolic Propellants: The Handling Hazards and Lessons Learned from Use.  *ntrs.nasa.gov*, 6.12.2010. Kennedy Space Center, Florida:  NASA Kennedy Space Center, Engineering Directorate, Fluids Division, Hypergolic and Hydraulic Systems Branch. KSC-2010-045R. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 8.12.2019.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Nufer 2010, s. 86
2. 1 2  Aerozine ­50 Specifications & DOT Shipping Information (PDF) *propellants.ksc.nasa.gov*.  5.10.2006. Nasa. Viitattu 8.12.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3  Wade, Mark: N2O4/Aerozine-50 *Encyclopedia Astronautica*. Viitattu 8.12.2019. (englanniksi)
4. ↑  Aerozine-50 (compound) *PubChem*. National Center for Biotechnology Information. Viitattu 8.12.2019. (englanniksi)
Medeea Iancu
**Medeea Iancu** (s. 23. elokuuta) on romanialainen runoilija, teatteriohjaaja ja kriitikko. Hän arvostelee kirjoituksissaan romanialaista yhteiskuntaa ja romanialaisten naisten kohtelua ja on saanut siksi osakseen väkivallan uhkaa ja varoituksia Romanian poliisilta.

Iancu julkaisi esikoiskokoelmansa *Divina Tragedie* vuonna 2011. Hän on saanut useita palkintoja, kuten Marin Mincu ja Radu Săplăcan -palkinnot ja Vuoden nuori runoilija -palkinnon, joka myönnetään Nuorten runoilijoiden gaalassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Medeea Iancu, Paragraphiti viitattu 27.12.2021
2. ↑  Tuukka Tuomasjukka: Romanialaisissa äidinkielen oppikirjoissa ei ole yhtään naispuolista kirjailijaa Nuori Voima 19.5.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Manifesti raiskauskulttuuria vastaan - Medeea Iancun runoja suom. Tuuka Tuomasjukka. Nuori Voima 19.5.2020

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |