recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Colourpoint** on yksi persialaisen kissan värimuunnoksista. Hyväksyttyjä naamiovärejä ovat ruskea, sininen, suklaa, lila, punainen, creme, kilpikonna ja sinikilpikonna sekä vastaavat tabbynaamiot. Väritys on kissan kasvoissa, korvissa, jaloissa ja hännässä. Vartalon väri on vaalea. Turkki on pitkä, tuuhea ja pehmeä. Colourpointin vartalo on tanakka, jalat matalat ja vankat. Pää on pyöreä ja massiivinen, nenä lyhyt ja leveä. Korvat ovat pienet ja niiden sisällä on tupsut. Silmät ovat avoimet, pyöreät ja väriltään siniset. Häntä on lyhyt ja pensasmaisen tuuhea.
Colourpoint on luonteeltaan lauhkea ja hyväntahtoinen kissa, joka kiintyy syvästi omistajaansa. Se on ihanteellinen lemmikki.
Colourpoint exotic on lyhytkarvainen muunnos. Colourpoint exoticilla hyväksytään samat naamiovärit kuin pitkäkarvaisilla. Molemmilla kissoilla on sama rakenne, samoin silmien väri, vain turkissa on eroa. Exoticin turkki lyhyt ja tuuhea.

Historia
--------

Geneetikot yrittivät aikaansaada pitkäkarvaisen naamiokissan jo vuonna 1927 risteyttämällä siamilaisen ja pitkäkarvakissan. Tuloksena oli aina naamioton kissa ja siihen innostus loppui. Vasta 
vuonna 1953 geneetikot keksivät risteyttää ensimmäisen polven naamiottomat kissat keskenään ja maailman ensimmäinen colourpointpentu syntyi. Uusi rotu hyväksyttiin Englannissa vuonna 1955. Amerikassa kissaa alettiin kutsua Himalayan- kissaksi. Suomeen tuotiin ensimmäinen colourpoint vuonna 1962 ja ensimmäinen pentue syntyi syksyllä 1964.

Aiheesta muualla
----------------

* Colourpointyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
* PersianKittenEmpire.com - Global Breeder Directory

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Colourpoint**.
**Georg Axel Grönroos** (17. syyskuuta 1885 Helsinki – 8. toukokuuta 1927 Turku) oli suomalainen näyttelijä. Hänelle oli luonteenomaisinta rehevä ja hyväntuulinen komiikka, jonka lisäksi hän hallitsi naamioinnin.

Ura
---

Grönroosin äiti oli Sofia Nummelin. Grönroos aloitti näyttelijän uransa Ruotsalaisessa Teatterissa vuonna 1900 ja siirtyi seuraavana vuonna Folkteaterniin, jossa hän työskenteli koko sen toiminta-ajan. Teatterin toiminta jatkui Ruotsalaisen Teatterin "kotimaisena osastona", ja Grönroos kuului siihen kevääseen 1913. Kesinä 1913 ja 1914 Grönroos toimi elokuvanäyttelijänä Tukholmassa. Syksyllä 1914 hänet kiinnitettiin Turun ruotsalaiseen teatteriin, jossa hän näytteli kuolemaansa saakka. Kesäisin Grönroos näytteli kiertueilla Suomessa ja Ruotsissa. Hän kuoli keuhkokuumeeseen Turun kunnallissairaalassa keväällä 1927.

Grönroosin rooleja olivat muun muassa Larsson (*Regina von Emmeritz*), Kekkonen (*Kantor Kekkonens bockningsresa*), Per (*Per Olsson och hans käring*), Lundström (*Andersson, Pettersson och Lundström*), Stråman (*Kärlekens komedi*), Fallstaff (*Muntra fruarna i Windsor*), eno (*Rika morbror*) ja Magawewe (*Gri-Gri*).

Grönroos näytteli kymmenessä ruotsalaisessa elokuvassa vuosina 1913–1923. Niihin lukeutuu muun muassa Ruotsin varhaisimpiin klassikkoelokuviin kuuluva *Ingeborg Holm* (1913), joka on digitoitu. Lisäksi Grönroos näytteli suomalaisessa mykkäelokuvassa *Peski, Lappa ja poliisit* (1915), joka on tuhoutunut.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 70
2. ↑  Georg Grönroos *Svensk Filmdatabas*. Viitattu 6.3.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  Georg Grönroos Elonetissä.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
**Georg Hann** (30. tammikuuta 1897 Wien, Itävalta – 9. joulukuuta 1950 München, Saksa) oli itävaltalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan bassobaritoni. Hän saavutti suurimmat menestyksensä Münchenissä, jossa kuului Baijerin osavaltionoopperan esiintyjistöön vuodesta 1927 kuolemaansa saakka.

Hann opiskeli Wienin musiikkiakatemiassa Theodor Lierhammerin johdolla. Hän teki vuonna 1924 varhaisen esiintymisen Covent Gardenissa ennen liittymistään Baijerin osavaltionoopperaan. Vuonna 1931 Hann teki ensimmäisen esiintymisensä Salzburgin musiikkijuhlilla Pizarron roolissa Ludwig van Beethovenin *Fideliossa*. Sittemmin hän teki siellä esiintymisiä vuoteen 1949 asti. Vuonna 1942 Hann loi Richard Straussin *Capricciossa* La Rochen roolin Münchenissä ja vuonna 1947 Gottfried von Einemin *Dantons Todissa* Salzburgissa. Toisen maailmansodan jälkeen hän palasi esiintymään Covent Gardeniin Wienin valtionoopperan kanssa. Lisäksi Hann esiintyi Pariisissa, Berliinissä ja Milanossa.

Hann tuli tunnetuksi sekä dramaattisten että koomisten roolien tulkinnoistaan. Rooleihin kuuluivat Leporello *Don Giovannissa*, Falstaff, *Windsorin iloisissa rouvissa*, paroni Ochs ja Faninal *Ruusuritarissa*, Papageno ja Sarastro *Taikahuilussa*, *Rigoletton* nimirooli ja Amfortas *Parsifalissa*. Hann osallistui *Capriccion*, *Lentävä hollantilaisen*, *Cavalleria rusticanan*, *Pajatson*, *Toscan* ja *Aidan* äänityksiin. Livenauhoitusten lisäksi hän teki levyjä ooppera-aarioista ja lauluista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Georg Hann AllMusic, viitattu 26.1.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Samothrákin arkeologinen museo** (myös *Samothraken arkeologinen museo*; kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Σαμοθράκης, *Archaiologikó Mouseío Samothrákis*) on arkeologinen museo Palaiópolin kylässä Samothrákin saarella Kreikassa. Se toimii Suurten jumalten pyhäkköalueen yhteydessä ja esittelee pääosin sen alueelta löydettyä antiikin aikaista esineistöä.

Museo on perustettu vuonna 1939 ja museorakennus rakennettiin vuosina 1939–1955. Sitä laajennettiin vuosina 1960–1961. Museon rakensi American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu Ateenassa.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä antiikin Samothraken pyhäkköalueelta sekä Samothraken kaupungista ja sen hautausmaalta, jotka kummatkin sijaitsivat Palaiópolin lähellä. Esineisiin kuuluu muun muassa rakennusten koristeosia, veistoksia, keramiikkaa, piirtokirjoituksia ja rahoja.

Merkittävimpiin esineisiin kuuluvat muun muassa myöhäiseltä geometriselta kaudelta olevat *kantharos*-juoma-astiat (600-luvun alku eaa.); Eufiletos-maalarin tyyliä edustava attikalainen amfora, jonka kuvitus esittää mm. Athenea (525 eaa.); mustakuviotekniikalla koristeltu *pelike*, jonka kuvitus esittää Heraklesta ja Dionysosta puristamassa ja maistamassa viiniä (noin 500–490 eaa.); persialainen leijonanmuotoinen kultaneula Akhaimenidien hallitsijasuvun ajalta (400-luku eaa.); Kuorotanssijoiden salin eli Temenoksen marmoriset friisit, jotka esittävät tanssivaa naisten kuoroa (noin 340 eaa.); Arsinoeionin eli Arsinoe II:n rotundan koristeosat (288–281 eaa.); Ptolemaios II:n propylonin aarnikotkia kuvaavat koristeosat (285–281 eaa.); sekä Anaktoronista löydetty kaksikielinen piirtokirjoitus, joka kielsi sisäänpääsyn rakennuksen *adytoniin* vihkiytymisriittejä suorittamattomilta (1. vuosisata).

Museossa on myös pyhäkköalueelta vuonna 1863 löydetyn Samothraken Niken kopio. Alkuperäinen patsas on Louvressa.

* Siivellinen Nike.Siivellinen Nike.
* Arsinoeionin eli Arsinoe II:n rotundan koristeosia.Arsinoeionin eli Arsinoe II:n rotundan koristeosia.
* Kuorotanssijoiden salin friisiä.Kuorotanssijoiden salin friisiä.
* Ptolemaios II:n propylonin koristeosia.Ptolemaios II:n propylonin koristeosia.

Lähteet
-------

1. ↑  Archaeological Museum of Samothrace: History Ministry of Culture and Sports. Viitattu 27.11.2015.
2. ↑  Archaeological Museum of Samothrace: Description Ministry of Culture and Sports. Viitattu 27.11.2015.
3. 1 2 3  Archaeological Museum of Samothrace *Greek Travel Pages*. Viitattu 27.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Samothrákin arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Frank Onyeka** (s. 1. tammikuuta 1998) on nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia.

Onyeka siirtyi vuonna 2016 kotimaastaan tanskalaisseura Midtjyllandiin, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi ensi kerran kaudella 2017–2018. Joukkue voitti Tanskan liigamestaruuden vuosina 2018 ja 2020, ja jälkimmäisellä kerralla Onyeka kuului vakiokokoonpanoon. Midtjyllandin voittaessa Tanskan cupin vuonna 2019 Onyeka pelasi kolme viimeistä ottelua. Hän pelasi Tanskan Superliigassa kaikkiaan 95 ottelua ja teki niissä 14 maalia.

Onyeka siirtyi heinäkuussa 2021 Englannin Valioliigaan nousseeseen Brentfordiin. Hän pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa 13. elokuuta 2021 Arsenalia vastaan ja oli Brentfordin maalein 2–0 voittamassa ottelussa kentällä 80 minuuttia. Hän pelasi kauden 2021–2022 aikana kaikkiaan 20 valioliigaottelua, joissa hän oli 12 kertaa avauskokoonpanossa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 21 valioliigaottelua, joista kahdeksan ottelua avauskokoonpanossa.

Onyeka pelasi Nigerian maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Algeriaa vastaan. Vuonna 2021 hän pelasi kolme MM-karsintaottelua. Vuonna 2022 hän pelasi viisi maaottelua, joista yksi kuului Afrikan-mestaruuskilpailuihin ja kaksi MM-karsintoihin. Hän on pelannut toukokuun 2023 loppuun mennessä kaikkiaan 11 maaottelua, joissa hän on ollut kuusi kertaa avauskokoonpanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Frank Onyeka Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Brentford – Englannin Valioliiga
1 Raya |
2 Hickey |
3 Henry |
5 Pinnock |
6 Nørgaard |
8 Jensen |
9 Schade |
10 Dasilva |
11 Wissa |
13 Jørgensen |
14 Ghoddos |
15 Onyeka |
16 Mee |
17 Toney |
18 Jansson |
19 Mbeumo |
20 Ajer |
22 Strakosha |
23 Lewis-Potter |
24 Damsgaard |
26 Baptiste |
27 Janelt |
30 Roerslev |
33 Stevens |
34 Cox |
Manageri Frank
José-Luis Campana
**José Luis Campana** (s. 24. elokuuta 1949 Buenos Aires) on argentiinalaissyntyinen säveltäjä, joka asettui pysyvästi Ranskaan vuonna 1979.

Campana opiskeli sävellystä Jacobo Ficherin johdolla vuosina 1968–1975. Hän opiskeli lisäksi psykologiaa, jonka diplomilla Buenos Airesin yliopistosta vuonna 1974. Campana sai vuonna 1979 Ranskan hallinnolta stipendin, jonka turvin hän saattoi sävellysopintonsa loppuun Pariisissa Ivo Malecin johdolla. Hän sai Pariisissa myös opetusta analyysissä Betsy Jolasilta sekä elektronisissa tekniikoissa Guy Reibeliltä ja Pierre Schaefferilta. Campana osallistui muiden muassa Pierre Boulez'n, Brian Ferneyhoughin, Klaus Huberin, Karlheinz Stockhausenin ja Iannis Xenakiksen pitämille mestarikursseille. Campana itse opetti vuosina 1980–1990-lukujen vaihteessa analyysiä ja nykymusiikin tulkintaa Pariisin konservatoriossa. Hän oli mukana perustamassa 1990-luvun alkupuolella Université Paris-Sudissa Atelier de recherche, de création et d'enseignement de la musique actuellea (ARCEMA), jonka taiteellisena johtajana hän toimi vuoteen 2008. Lisäksi Campana opetti Pariisin konservatoriossa työskentelemisen jälkeen Baskimaan musiikkikorkeakoulu Musikenessa. Hän on pitänyt mestarikursseja ja sävellysseminaareja sekä Euroopassa että Etelä-Amerikassa.

Campana on osallistunut lukuisiin kansainvälisiin nykymusiikin festivaaleihin ja saanut teoksiaan säännöllisesti esitetyiksi konserteissa sekä radiossa eri maissa. Hän on saanut säveltäjänä monia palkintoja, kuten huhtikuussa 1990 Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musiquen (SACEM) myöntämän George Enescu -palkinnon tuotannostaan. Campanan tuotantoon kuuluu musiikkia soolosoittimille, kamarimusiikkikokoonpanoille, orkesterille ja nauhalle. Osa hänen teoksistaan on elektroakustisia. Teosten kustantajia ovat olleet Éditions Henri Lemoine, Salabert ja Éditions Gérard Billaudot.

Teoksia
-------

* *Vox Faucibus Haesit* (1984)
* *Imago* (1985)
* Jousikvartetto nro 2 (1987)
* *Involtura Sonora* (1989, sellolle ja fagotille)
* *Trajectoires 1* (1990, alttoviululle ja pianolle)
* *Trajectoires 2* (1992, alttoviululle ja pianolle)
* *Tangata in tre* (1993–1994, sellolle)
* *Tangata IV* (1994, sellolle ja pianolle)
* *Feelings / Once* (1997)
* *Asì* (2000)
* *Babel* (2007)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jose-Luis Campana Éditions Billaudot, viitattu 27.1.2023
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Composer José Luis Campana Sphinx Organization, viitattu 27.1.2023
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Campana José Luis (1949) Centre de documentation de la musique contemporaine 2011, viitattu 27.1.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sampo-konekivääri** L-41 on Aimo Lahden suunnittelema ilmajäähdytteinen, vyösyöttöinen ja kaasumäntätoiminen kevyt konekivääri. Ase perustui Lahden vuonna 1934 kehittämään Sampo-pikakivääriin, sekä tähystäjä- ja ohjaajakonekivääreihin.

Kehitys ja rakenne
------------------

Talvi- ja jatkosodan aikaiset kokemukset osoittivat Suomen puolustusvoimille, että raskas Maxim-tyyppinen konekivääri oli osittain vanhentunut ja liian kömpelö moniin uudenaikaisen sodan vaatimuksiin. Lisäksi venäläistä perua oleva laippakantainen 7,62×53R -kaliiperinen patruuna oli hankala vyösyöttöisessä konekiväärissä. Uutta konekivääriä kehiteltäessä käytettiin metallivyötä, mutta syöttömekanismi oli edelleen Maxim-tyyppinen. Patruuna piti ensin vetää vyöstä taaksepäin, nostaa ylös piippulinjalle ja syöttää patruunapesään. Rakenne toi mukanaan monimutkaisen ja suhteellisen painavan syöttökoneiston – piirteet, jotka olivat tuttuja jo Maxim-konekivääristä.

Kaasumännän etupäässä oli erillinen säädin tulinopeuden säätämistä varten. Tähtäimet perustuivat sotilaskivääriin m/39. Takatähtäin oli lukkorungon päällä ja etutähtäin kaasusylinterin yläpuolella. Sarjatuotantoaseissa oli lyhyempi piippu, osa muodoista oli yksinkertaistetumpia sekä lukkorungossa oli kiilaura erillisen tähtäimen asennusta varten.

Kokeilut aseella
----------------

Aseen prototyypit valmistuivat syksyllä 1941 Valtion Kivääritehtaalta. Koeammuntojen jälkeen tilattiin ensimmäinen 50 aseen sarja. Aseita valmistui 26 kappaletta, jotka koeammuttiin heinäkuussa 1942. Huonon materiaalin (pehmeät sulkupinnat) vuoksi aseet palautettiin korjattavaksi. 16. syyskuuta 1942 aseille suoritettiin vastaanottotarkastus ja ne jaettiin rintamakäyttöön. Aseita valmistui lisäksi vielä yhdeksän kappaletta, jotka toimitettiin myös rintamalle. Aseet palvelivat sodan loppuun saakka rintamalla. Aseita valmistettiin yhteensä vain 35 kappaletta.

Aseissa ilmeni vuoden 1943 alkuun mennessä seuraavia vikoja:

* Toimintahäiriöitä huonolaatuisilla patruunoilla.
* Rikkoutuneita lukkoja ja palautusjousia.
* Piipun kuumenemista ja sen aiheuttamia haittavaikutuksia aseen käsittelyssä.
* Jalusta oli liian kevyt ja hankala asentaa paikalleen.

Halvemmin kustannuksin levyprässäyksellä valmistettavan saksalaisen MG-42 tultua testeihin L-41 jatkokehittelystä luovuttiin.

Lähteet
-------

* Puolustusvoimat, Sotamuseo, Helsinki
* Palokangas, Markku: Kehitys pikakivääristä kevyeen konekivääriin
* Palokangas, Markku: Vapaussodan konetuliaseet
* Palokangas, Markku: Sotilaskäsiaseet Suomessa 1918-1988 osa II ja III
* Sotatieteen laitos: Talvisodan historia 1
* Erjola, Risto: Asetuotanto Suomessa toisen maailman sodan aikana
* Harvila, Lauri: Suomen armeijan käyttämät aseet
* Timo Hyytinen: Arma Fennica 2 Sotilasaseet, Gummerus, Jyväskylä, 1987

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Timo Hyytinen: "Sampo L-41", *Aimo Lahden asekeksinnöt*. Jyväskylä: Arma Fennica, 2013. ISBN 978-952-5687-21-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Weapons Finnish Army almost had in World War 2
**Lewis David von Schweinitz** (myös de Schweinitz, 1780–1834) oli yhdysvaltalainen sienitutkija. Hän syntyi Pennsylvanian osavaltiossa, mutta lähti nuorena opiskelemaan Nieskyyn, Saksan itärajalla. Siellä hän julkaisi vuonna 1805 yhdessä opettajansa Johannes Baptista von Albertinin kanssa alueen sienistöä kuvaavan kirjan *Conspectus Fungorum in Lusatiae superioris*. Se oli aikansa suurin sienikirja: siinä esitellään 1130 taksonia, joista 127 oli uusia, Schweinitzin määrittämiä lajeja. Vuonna 1812 hän palasi Yhdysvaltoihin ja julkaisi vuonna 1831 mammuttimaisen teoksen *Synopsis Fungorum in America Boreali Media Degentum*, jossa kuvataan yli kolmetuhatta pohjoisamerikkalaista sienilajia.

Sienten tai kasvien tieteellisen nimen jälkeen käytettävä määrittäjän lyhenne **Schwein.** tarkoittaa Lewis von Schweinitzia.

Lähteet
-------

1. ↑  Illinois mycological society (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Index Fungorum


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Jarkko Toivonen Jumo Jazzclubilla 1992.
**Jarkko Toivonen** (s. 9. huhtikuuta 1969 Hämeenlinna) on suomalainen brasilialaiseen musiikkiin erikoistunut bossa nova -kitaristi.

Toivonen syntyi Hämeenlinnassa 1969 ja muutti perheensä mukana Helsinkiin 1978. Hän aloitti kitaransoiton opinnot 9-vuotiaana kuultuaan ensimmäisen esikuvansa José Felicianon soittoa. Hänellä on takanaan noin 12 vuoden klassisen kitaransoiton opinnot muun muassa Itä-Helsingin musiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tehtaanpuiston lukiosta 1990.

Toivonen aloitti ammattiuransa 18-vuotiaana vuonna 1987, kun hän julkaisi ensimmäisen levynsä *Sambolero*. Jo tuolloin hän perusti oman levy-yhtiönsä Jacaranda Music Oy. Myös hänen vuosien varrella kokoamansa yhtyeet ovat käyttäneet Jacaranda-nimeä.

Toivonen on konsertoinut kotimaansa lisäksi muun muassa Brasiliassa. Hän on esiintynyt yhdessä huilisti-laulaja Danilo Caymmin, kitaristi Sebastião Tapajósin, perkussionisti Marcelo Salazarin sekä laulajatar Ithamara Kooraxin kanssa. Toivosen kitaratyyliin ovat eniten vaikuttaneet brasilialaiset Luiz Bonfá, Paulinho Nogueira, João Gilberto, Bola Sete, argentiinalaissyntyinen Jorge Morel sekä José Feliciano.

Diskografia
-----------

* Sambolero (1987)
* Lights of Rio (1989)
* A Different Beat (1991)
* Tuning to Mellow Tone (1994)
* Here,There and Everywhere (1996)
* Growth (1997)
* Morning in Copacabana (2006)
* Tropical Trip (2009)
* Guitar Colorings (2012)
* Southern Wave (2014)
* Carioca (2016)
* Satin Beat of Bossa Nova (2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Hauru, Jukka: Muoto hallussa, sisältö toisaalla. Jarkko Toivosessa kiteytyvät kulttuuristen erojen rajat.  *Helsingin Sanomat*, 18.10.1993, s. 24. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 25.9.2020.
2. 1 2 3  Uusitorppa, Harri: Kitaristi Jarkko Toivosen, 50, elämäntehtävä on keveän viileä bossa nova, jota hän on soittanut työkseen jo kolmekymmentä vuotta. (Syntymäpäivähaastattelu.) *Helsingin Sanomat*, 9.4.2019. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.9.2020.
3. ↑  Extraordinary Bossa Nova expert from unexpected source *Jarkko Toivosen verkkosivusto*. Viitattu 25.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Jarkko Toivosen kotisivut

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**ISO 10303** on ISO-organisaation standardi teollisen tuotetiedon siirtämiseksi tietokone- ja ohjelmistoriippumattomasti. Standardi tunnetaan Suomessa paremmin nimellä STEP-standardi. STEP-lyhenne tulee englanninkielisestä sanoista *Standard for the Exchange of Product model data*. Standardin virallinen nimi on kuitenkin *Industrial automation systems and integration – Product data representation and exchange*.

Standardin tavoitteena on mahdollistaa tapa kuvata neutraalisti tuotetiedot tuotteen koko elinkaaren ajan riippumatta tuotteen eri vaiheessa olevista yksittäisistä tietojärjestelmistä.

STEPiä voi käyttää tiedonsiirrossa CADin, CAMin, PDM:n, EDM:n ja muiden CAx-järjestelmien välillä.

STEPiä kehittää ja ylläpitää ISOn tekninen komitea TC 184, Technical Industrial automation systems and integration, ja sen alakomitea SC4 Industrial data. Kuten muutkin ISO- ja IEC-standardit STEP on ISOn tavaramerkki, eikä tuote ole vapaasti saatavilla.

STEP-yritykset
--------------

STEP-standardiin erikoistuneita yrityksiä Suomessa

* EuroStep Finland (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tuotestandardien käyttö tuotannossa (VTT Working Papers 23)
* Standardointiryhmä ISO TC184/SC4 (englanniksi)
	+ STEP luettelo (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
	+ STEP laivanrakennusalalle – STEP Ship team ISO TC 184/SC 4/WG 3/T 23 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* WikiSTEP - tutorial and overview information about STEP and recommended practices (englanniksi)
Tuirankartanolle antavat ilmettä tornit, terassit, monitahoiset rakennusmassat ja aaltoileva kattolinja.
**Tuirankartano** on Oulun kaupungin vanhainkotipalveluita varten suunniteltu rakennuskompleksi Oulun Tuiran kaupunginosassa. Alun perin rakennusta kaavailtiin Tuiranpuistoon historiallisten sairaalarakennusten jatkoksi mutta alueen asukkaiden vastustuksen vuoksi rakennus sijoitettiin lopulta pääosin puistoalueen ulkopuolelle, sen länsireunalle. Rakennuksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto Harju ja se valmistui 1996–1998.

Vuodesta 2019 rakennuksessa on toiminut Tuiran hyvinvointikeskus, joka palvelee pääosaa Oulun pohjoispuolen asukkaista. Rakennuksen julkisivu, sisääntulon pylväskäytävä ja aula säilyttivät pääosin alkuperäisen ilmeensä muutostöissä ja parkkitilojen laajennuksessa talon alle. Muutostyön toteutti JVK-Arkkitehdit Ky.

Lähteet
-------

* Harjumaa, Jarkko: *Tuiran hy­vin­voin­ti­kes­kus muuttaa uusiin ti­loi­hin – Akuut­ti­vas­taan­otot pal­ve­le­vat ke­sä­ajan Kai­jon­har­jus­sa.* Kaleva, 16.5.2019. Viitattu 11.5.2023.
* *NCC Puolimatka: Vuosikertomus 1998.* NCC Puolimatka Oy. Teoksen verkkoversio.
* *Tuiranpuisto, Oulun kaupunki. Rakennushistoriaselvitys 18.3.2018.* Arkkitehtitoimisto Jorma Teppo Oy. Oulun kaupunki, 2018. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. 1 2  Tuiranpuisto, Oulun kaupunki. Rakennushistoriaselvitys 18.3.2018, s. 7, 64
2. ↑  NCC Puolimatka: Vuosikertomus 1998, s. 15
3. ↑  Harjumaa 2019
4. ↑  Tuirankartanon muutostyöt ja esteettömyysratkaisut. Arkkitehti yo Katja Makkonen, JVK-Arkkitehdit Ky. Tiedonanto. 14.12.2018, Ympäristötalo, Oulu.
**Jarl Oscar Forssell** (16. toukokuuta 1912 Helsinki – 30. huhtikuuta 1964) oli suomalainen lääkäri ja sisätautiopin dosentti.

Forssellin vanhemmat olivat kamreeri Oscar Alexander Forssell ja Vivi Maria Westerholm. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1944 oli sairaanhoitaja Ebba Elina Waltari ja toinen vuodesta 1948 Doris Gunhild Linnea Törnroos. Forssell tuli ylioppilaaksi 1929 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1939, jolloin hän myös väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Sisätauteihin Forssell erikoistui 1946 ja oli sisätautiopin dosentti Helsingin yliopistossa vuodesta 1958. Hän työskenteli apulaislääkärinä Helsingin Marian sairaalassa 1930–1944 ja IV sisätautiklinikalla 1944–1947 sekä 1951–1954. Toimittuaan 1954–1955 Ahvenanmaan keskussairaalan ylilääkärinä hän oli yksityislääkärinä Helsingissä. Sotilasarvoltaan Forssell oli reservin lääkintäkapteeni. Tutkijana Forssell tuli sellaiseen tulokseen, että liikapunasoluisuuden (polysytemian) syynä saattaa olla munuaissairaus.

Forrssell oli uimaseura Helsingfors Simsällskapin puheenjohtaja 1938–1948.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 97-98. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
2. ↑  Jarl Forssellin kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 3.5.1964, HS Aikakone. Viitattu 3.4.2018.
3. ↑
4. 1 2  50-vuotiaita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 16.5.1962, HS Aikakone. Viitattu 8.3.2018.
5. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, 12-osaisen laitoksen osa 5 vuodelta 1978, s. 3921


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Perinteinen mekaaninen herätyskello.
Digitaalinen radioherätyskello.
**Herätyskello** on kello, jonka voi asettaa antamaan hälytyksen määriteltynä kellonaikana. Hälytys voi olla äänimerkki, radion avautuminen tai valon syttyminen.

Matkapuhelimissakin on useimmiten herätyskello-ominaisuus. Myös pistorasioiden ajastimia on käytetty herätyskelloina; esimerkiksi radion kytkeytyminen voidaan siitä ajastaa päälle haluttuna aikana.

Sarastusvalo
------------

Valolla herättävä herätyskello eli *sarastusvalo* tai *kajastusvalo* jäljittelee auringonnousua. Sen valo voimistuu esimerkiksi 20 minuutin aikana, kunnes se herättää nukkujan usein jopa ilman äänimerkkiä. Sarastusvaloa voi käyttää myös tavallisena lamppuna.

Älykäs herätyskello
-------------------

*Älykäs herätyskello* tarkkailee nukkujan liikkeitä ja herättää ihmisen juuri silloin, kun hän on jo valmiiksi lähes hereillä. Aikuisella univaiheet toistuvat läpi yön noin puolentoista tunnin sykleissä. Kun ihminen herätetään kevyen univaiheen aikana, hän herää pirteämpänä kuin syvän unen aikana herätessään, jolloin aivokuoren toiminta on hitaimmillaan.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Herätyskellossa on hälytyksen katkaisunappi sekä torkkutoiminto, joka toistaa hälytyksen tietyn ajan kuluttua, jos nukkuja haluaa jatkaa nukkumista vielä hetken.

Mekaaniset herätyskellot ovat perinteisesti saaneet voimansa vieteristä. Nykyisin herätyskellot toimivat lähes poikkeuksetta verkkovirralla tai paristojen sähkövirralla. Paristokäyttöisen kellon huono ominaisuus on mahdollinen pariston tyhjeneminen yöllä ennen hälytystä. Virran loppumisvaaraa vähenee, jos kello käy verkkovirralla. Silloinkin mahdollinen sähkökatkos siirtää todellista herätysaikaa tai estävät sen. Käytännössä lähes varma toiminta saadaan käyttämällä yhdessä akkua ja verkkovirtaa. Myös jos kelloja on kaksi, on kumpienkin pettäminen samana aamuna hyvin epätodennäköistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhä useampi herää sarastusvaloon  25.11.2009. Yle Lahti. Viitattu 18.1.2013.
2. ↑  Tiina Huttu: Päivä käynnistyy puoliunessa  2.4.2009. Tiede.fi. Viitattu 18.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Herätyskello** Wikimedia Commonsissa
**Andreas "Lumpi" Lambertz** (s. 15. lokakuuta 1984 Dormagen) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa 2. Bundesliigassa pelaavaa Fortuna Düsseldorfia. Pelipaikaltaan Lambertz on keskikenttäpelaaja. Hän on ensimmäinen saksalainen jalkapalloilija, joka on edennyt saman seuran kanssa neljänneksi korkeimmalta sarjatasolta Bundesliigaan. Hänet tunnetaan lempinimellä Lumpi.

Ura
---

Juniorina Lambertz edusti muun muassa Borussia Mönchengladbachia.*lähde?* Hän siirtyi Fortuna Düsseldorfiin vuonna 2002, kun se pelasi vielä Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla. Lambertz toimi myös seuran kapteenina välillä ja sarjaporras kerrallaan Fortuna nousi kohti Bundesliigaa. Kaudella 2011-2012 seura onnistui nousemaan korkeimmalle sarjatasolle ja Lambertz pääsi ensimmäistä kertaa elämässään pelaamaan Bundesliigassa. Hän pelasi kauden 2012-13 aikana 28 ottelua ja teki niissä yhden maalin.. Fortuna kuitenkin putosi takaisin 2. Bundesliigaan ja Lambertz jäi seuraan.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Onneli, Anneli ja orpolapset** on Marjatta Kurenniemen kirjoittama lastenromaani. Ensimmäinen painos julkaistiin 1971, ja sen on kuvittanut Maija Karma. Teos on julkaistu myös osana yhteisniteissä *Onneli ja Anneli 1–2–3* sekä *Onnelin ja Annelin kootut kertomukset*. Kirja on julkaistu lisäksi Annu Valosen lukemana äänikirjana.

Kirjaan pohjautuva elokuva *Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen* sai ensi-iltansa tammikuussa 2017. Elokuvan ohjasi Saara Cantell.

Juoni
-----

*Onneli, Anneli ja orpolapset* on jatkoa teoksille *Onnelin ja Annelin talo* sekä *Onnelin ja Annelin talvi*. Eräänä aamuna Ruusukujalle, Onnelin ja Annelin taloa vastapäätä olevalle tyhjälle tontille, aletaan rakentaa uutta taloa. Tontille nousee suuri, ruma tiilitalo, jonka ympärille rakennetaan korkea rauta-aita. Talo on uusi orpokoti, johon muuttaa kaksikymmentä orpolasta sekä ankara johtaja. Myöhemmin Anneli huomaa valitettavasti tuntevansa johtajan entuudestaan – hän on Annelin isän entinen taloudenhoitaja Minna Pinna.

Yhtenä kesäaamuna Onneli ja Anneli ovat menossa uimaan, kun he huomaavat laituriinsa kiinnitetyt lautan ja lautalla vieraan pojan. Poika on Pekki, joka on paennut vanhasta orpokodista. Karatessaan hän ei saanut mukaansa pikkuveljeään Timiä, ja etsiikin nyt uutta orpokotia, johon lapset on siirretty. Pekki suunnittelee ryöstöretkeä, jossa hän vapauttaisi Timin sekä muut lapset. Tytöt päättävät auttaa Pekkiä, ja kolmikko perustaa yhdessä rosvoliiton, jonka tehtävänä on pelastaa orpolapset Minna Pinnan hirmuvallasta. Rosvoliittoa ryhtyy tukemaan myös Vaaksanheimojen perhe, ja perheen poika Putti saakin pian tärkeän tehtävän. Ensimmäinen suunnitelma kuitenkin epäonnistuu, ja lasten pelastamiseksi tarvitaan muidenkin Ruusukujan asukkaiden – Tingelstiina, Tangelstiina ja Vekotiitus Vappusen sekä Urho ja Rosina Ulpukan – apua.

Lähteet
-------

* Kurenniemi, Marjatta: *Onnelin ja Annelin kootut kertomukset*. Helsinki: WSOY, 2013. ISBN 978-951-0-28126-0.

### Viitteet

1. ↑  Onneli, Anneli ja orpolapset Vaski-kirjastot. Viitattu 18.3.2018.
2. ↑  Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen *Elonet*. Viitattu 22.12.2019.
Puolangan kunta Suomen kartalla.
**Joukokylän-Kempasvaaran maisema-alue** on Valtakunnallisesti merkittävä maisema-alue Puolangan kunnan pohjoisosassa. Alue on hyvin edustava esimerkki kainuulaisesta vaara-asutusmaisemasta, jossa kumpuilevia metsäerämaita laikuttavat siellä täällä järvenselät, avoimet rinneviljelykset ja talorykelmät.

Erityisesti Kempasvaara edustaa aidosti eristyksissä elävää pientä vaarakylää. Kempasvaaralla sijaitsee myös puinen näkötorni, josta näkymät aukeavat hyvin pohjoinen-itä-etelä-suuntiin. Lounais-luoteissuunnassa näkyvyyden peittää pieni metsäkaistale.

Alue kuuluu Kainuun vaaraseudun jylhään vaarajaksoon, jossa pinnanmuodot voimakkaasti vaihtelevat. Moreenipeitteisten mäkien luonnehtiman maaston pinnan­muodot vaihtelevat voimakkaasti. Vaarojen laet ovat supra-akvaattisia eli ne ovat jääkauden aikana jääneet huuhtoutumatta. Nämä lakialueet ovat ympäristöään viljavampia, siksi niitä on vuosisatojen ajan muovannut melko vauras maanviljely. Laidunniittyjä ja peltoja hoidetaan edelleen hyvin.

Alueen rakennuskanta on tyyliltään ja ajallisesti kerrostunutta. Joukokylässä ja Heinävaarassa tilat sijaitsevat tyypillisesti hajallaan vaarojen rinteillä, kun taas Kempasvaaran asutus on tiiviinä rykelmänä. Kempasvaarassa olevaa vanhempaa rakennuskantaa uhkaa rapistuminen. Jotkut vanhat ladot ja aitat on pidetty hyvässä kunnossa. Oman leimansa antavat sodanjälkeiset puolitoistakerroksiset asuinrakennukset, joista osa on peruskorjattu. Joukossa on myös ympäristöön hyvin sopeutuvia uusia asuin- ja ulkorakennuksia.

Panoraamanäkymä Kempasvaaran näkötornilta Joukokylän-Kempasvaaran maisema-alueelle.

Lähteet
-------

* Ympäristö.fi: Joukokylä - Kempasvaara
* Kennelfinrock.fi: Kempasvaara[vanhentunut linkki]

Puolanka

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät | 
* Aittokylä
* Askankylä
* Auho
* Joukokylä
* Kivarinjärvi
* Kotila
* Kongasmäki
* Leipivaara
* Lylykylä
* Naulaperä
* Puokio
* Puolanka
* Rasinkylä
* Suolijärvi
* Vihajärvi
* Väyrylä
* Yli-Oterma
* Törmänmäki

 |
| Nähtävyydet ja matkailukohteet | 
* Askanmäen kotiseututalo
* Isa Aspin patsas
* Hepoköngäs
* Kempasvaara
* Kiiskilän pappila
* Lakikummun näköalatorni
* Manner-Suomen keskipiste
* Paljakka
* Paljakan laskettelukeskus
* Paljakan luonnonpuisto
* Puolangan kirkko
* Puolangan museo
* Röllimaa
* Tiaisen torppa
* UKK-reitti
* Vartiopirtti
* Vääränsärkät

 |
**Herzog** (*Herzog*) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Saul Bellow'n romaani vuodelta 1963. Sen on suomentanut Pentti Saarikoski, ja suomennoksen on julkaissut Tammi. 

Suomennoksen ensimmäinen painos ilmestyi Keltaisessa kirjastossa vuonna 1965, sittemmin se on ilmestynyt Kurki-sarjassa ja Tammen klassikkopokkarit -sarjassa. Saarikosken suomennosta on kritisoitu, kuten H. K. Riikonen huomauttaa.

Romaani kertoo historian professori Moses Elkanah Herzogista, joka ajauduttuaan umpikujaan ja sieltä noustuaan alkaa kirjoittaa kirjeitä niin lähipiirille, ystäville kuin julkisuudenhenkilöillekin.

Teos sai vuonna 1965 National Book Award for Fiction -palkinnon ja Prix Internationalin. *Time*-lehti on nimennyt sen niiden sadan parhaan englanninkielisen romaanin joukkoon, jotka ovat ilmestyneet *Timen* ilmestymisaikana.

Omaelämäkerrallisia aineksia
----------------------------

Herzog kuvastaa monin tavoin Saul Bellow'n omaa henkilöä. Sekä Herzog että Bellow viettivät lapsuutensa Kanadassa, heidän isänsä olivat Venäjältä Pietarista emigroituneita salakuljettajia. Molemmat ovat juutalaisia, asuivat pitkään Chicagossa ja olivat eronneet kaksi kertaa (kirjaa kirjoitettaessa, myöhemmin avioeroja tuli lisää). Herzog on lähes samanikäinen kuin Bellow tämän kirjoittaessa romaania. Valentine Gersbachin henkilöhahmo perustuu Bellow'n pitkäaikaiseen ystävään Jack Ludwigiin, jolla oli suhde Bellow'n toisen vaimonsa Sondran kanssa. Ramona taas perustuu ranskan kielen professori Rosette Lamontiin, jonka kanssa Bellow seurusteli erottuaan toisesta vaimostaan Sasha Tschacbasovista. Sekä Lamont että Ludwig kirjoittivat *Herzogista* arvostelun mainitsematta omaelämäkerrallisia aineksia, jälkimmäinen kehui sitä "merkittäväksi läpimurroksi".

Kun Bellow'lta kysyttiin yhtäläisyyksistä, hän vastasi: "Minusta sellaiset asiat eivät ole olennaisia. Ne ovat pikku juttuja todellisuudesta, joka on "epäpuhdas", annetaan sen olla. Olkaamme sitä suurempia."

Lähteet
-------

1. ↑  Herzog, Kirjasampo
2. ↑  H. K. Riikonen: Ulysses (pdf) (s. 124–125) *Niin & näin*.  3/2012. Viitattu 30.3.2018.
3. ↑  *Herzog*, takakansi vuoden 1983 painos.
4. ↑  "National Book Awards – 1965". National Book Foundation. Viitattu 16.2.2018.   
(Sisältää linkit Bellow'n kiitospuheeseen ja Salvatore Scibonan esseeseen)
5. ↑   "About the List: Time's List of the 100 Best Novels", James Kelly, *All-Time 100 Novels*, Time, 16.10.2005. Viitattu 16.2.2018.
6. ↑  Herzog, Richard Lacayo, *All-Time 100 Novels*, 16.10.2005, Time. Viitattu 16.2.2018.
7. ↑  Bellow's Emulators *The Walrus*.  8.11.2010.  Arkistoitu 22.4.2014. Viitattu 16.2.2018. (englanniksi) (Archive.org)
8. ↑  Louis Menand: Young Saul *The New Yorker*.  11.5.2015. Viitattu 16.2.2018. (englanniksi)
9. ↑  *Conversations with Saul Bellow*, s. 99

Kirjallisuutta
--------------

* Jukka Petäjä: *Tyhjyyden reunalla, helvetin kannella*. Avain, 2010. ISBN 978-951-692-813-8. Teoksen verkkoversio.
Tarinan ensimmäinen sivu Aku Ankka -lehdessä vuonna 2015.
**Joulu Karhuvuorella** (engl. *Christmas on Bear Mountain*) on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä 20-sivuinen sarjakuvatarina vuodelta 1947. Tarinassa nähtiin Roope Ankan ensiesiintyminen.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Roope antaa sukulaispoikiensa Akun, Tupun, Hupun ja Lupun lomailla joulun aikana hänen Karhuvuorella sijaitsevassa mökissään. Hän haluaa testata heidän rohkeuttaan näyttäytymällä heille karhuksi naamioituneena. Tilanne kuitenkin mutkistuu, kun mökille ilmestyy myös oikea karhu ja sen pentu.

Julkaisuhistoria
----------------

Barks sai *Joulu Karhuvuorella* -tarinan valmiiksi heinäkuussa 1947, ja se julkaistiin joulukuussa *Donald Duck One Shot* -lehden numerossa 178. Suomessa tarina julkaistiin ensimmäistä kertaa *Aku Ankka* -lehden numeroissa 23-24/1958.

Lähteet
-------

1. 1 2  Inducks (Arkistoitu – Internet Archive). Viitattu 3.2.2017.
2. 1 2  A Guide to the Carl Barks Universe. Viitattu 3.2.2017.
**Andreas Malm** (19. marraskuuta 1728 Parainen – helmikuu 1793 Sahalahti) oli suomalainen pappi ja lintutieteilijä.

Andreas Malmin isä Jakob Malm oli Vihdin kirkkoherra vuosina 1737–1772. Hänen äitinsä oli Ingred Gylling. Andreas opiskeli Turun katedraalikoulussa 1744 alkaen ja Turun Akatemiassa 1746 alkaen. Hän väitteli kahdessa erässä: ensin professori Karl Fredrik Mennanderin johdolla 1751 (*Ornitho-Theologiae, pars prima et pars posterior*), ja toisen osan professori Pehr Kalmin johdolla 1754. Molemmista osista julkaistiin tiivistelmät Lars Salviuksen *Lärda tidningar*issa.

Vuonna 1754 Malm valmistui maisteriksi ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa. Ensimmäisen toimensa hän sai isän apulaisena Vihdissä. Vuonna 1768 hänet nimitettiin Sahalahden kirkkoherraksi ja lääninrovastiksi. Hän toimi kirkkoherrana kuolemaansa saakka.

Vuonna 1768 Malm vihittiin Ulrika Ranckenin kanssa. Malm kuoli halvaukseen Sahalahdella helmikuussa 1793 ja haudattiin 16.2.1793.

Lähteet
-------

* Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Kivistö, Sari 2009: Suomen lintutieteen synty – Turun Akatemian aika. Faros, Turku. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä. ISBN 978-952-5710-04-5

### Viitteet

1. ↑  Suomen Sukututkimusseuran Vihdin seurakunnan pappisluettelo
2. ↑  Suomen Sukututkimusseuran Sahalahden seurakunnan pappisluettelo
3. ↑  Suomen Sukututkimusseuran Sahalahden seurakunnan haudattujen luettelo


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Unix ja DOS -käyttöjärjestelmien **chdir** tai **cd** -komentoa (englannin kielen sanoista **ch**ange **dir**ectory) käytetään senhetkisen työskentelyhakemiston vaihtamiseen. Sitä kutsutaan komentorivillä tai komentosarjakielillä. cd on usein myös sisällytetty komentotulkkeihin, kuten UNIX:n Bourne shell, tcsh, bash (Bourne again shell) ja DOS:n command.com.

Kansio tai hakemisto on osion looginen osa, jossa pidetään tiedostoja. Hakemisto voi sisältää myös hakemiston. CD-komentoa voidaan käyttää siirtymisessä alihakemistoon, takaisin ylähakemistoon ja siirtymään takaisin juurihakemistoon (**/** UNIX:ssa, **\** DOS:ssa) tai liikkumaan mihin tahansa annettuun (ja käypään) hakemistonimeen.

Havainnon esimerkkinä UNIX:ssa:

> 
> 
> ```
>    minä@Wiki:~$ ls
>    raportit pelit järjestelmä teksti.txt
>    minä@Wiki:~$ cd pelit
>    minä@Wiki:pelit$ 
> 
> ```
> 
> 

Käyttäjä on nyt "pelit" -hakemistossa.

  

Sama asia näyttäisi DOS:ssa tältä:

> 
> 
> ```
>    C:\> dir
>    raportit           <DIR>       09.10.2004   9:01
>    pelit              <DIR>       08.10.2004  14:32
>    järjestelmä        <DIR>       01.10.2004  10:05
>    teksti        txt         1903 10.10.2004  12:43
>    C:\> cd pelit
>    C:\pelit\>
> 
> ```
> 
> 

Huomaa että cd:lla on erilaisia vaikutuksia eri käyttöjärjestelmissä, jos muuttujia ei anneta. Esimerkiksi suorittaessa DOS:ssa, senhetkinen työskentelyhakemisto tulostetaan ruudulle. Jos vastaava tilanne toistetaan UNIX-järjestelmässä, käyttäjä palautetaan kotihakemistoonsa. Vaikutukset cd-komennon kutsumisessa komentosarjakielellä vaihtelevat myös.
DOS:ssa kutsujan nykyistä hakemistoa voidaan suoraan muuttaa komennon käyttämisellä komentojonotiedostossa. UNIX:ssa kutsujan nykyistä hakemistoa ei muuteta komentosarjan cd-komennon kutsumisella.

---

**`chdir()`** on myös POSIX C-funktio, joka vaihtaa työskentelyhakemistoa.

---

**`CHDIR()`** on myös Visual Basic -funktio, joka vaihtaa työskentelyhakemistoa.
**Oy Kaskö Wood**, nimi vuoteen 1971 saakka *Osakeyhtiö Kaskö Wood C:o Ltd* oli suomalainen Kaskisissa vuosina 1921–1990 toiminut sahatavaran vienti- ja laivausyhtiö. Alueen sahojen ulkomaankaupan yhteismarkkinointia varten perustama ja omistama yhtiö osti sahatavaran enimmäkseen Pohjanmaalla sijainneilta jäsensahoiltaan ja myös muilta sahoilta. Yhtiöllä oli vuodesta 1929 alkaen oma iso höyläämö ja laatikkotehdas Kaskisissa. 

Kaskö Wood osti vuonna 1949 suurimman osan vuonna 1920 Kaskisiin perustetun ahtausalan yrityksen *Ab Kaskö Stevedoring Ltd*:n (nykyinen Oy Silva Shipping Ab) osakkeista. Vuonna 1979 tapahtui fuusio *Kristiinan Puunviejät Oy*:n kanssa. Vuonna 1983 Kaskö Wood siirtyi Oy Metsä-Botnia Ab:n tytäryhtiöiden *Luhtapuu Oy*:n ja *Oy Botnia Wood Ab*:n omistukseen. Hankkeella pyrittiin turvaamaan Metsä-Botnian Kaskisten selluloosatehtaan raaka-aineen saanti. Kaskö Wood fuusioitiin emoyhtiöön vuonna 1989.

Kirjallisuutta
--------------

* Tauno Aro : *Oy Kaskö Wood c:o ltd. Kertomus 25-vuotistoiminnasta v. 1921–1946*. Vaasa 1946

Lähteet
-------

1. 1 2  Täydentäviä ythtiötietoja : Osakeyhtiö Kaskö Wood C:o Ltd, Pörssitieto G. Kock
2. ↑  "Kaskö Wood" eli eteläpohjalainen talonpoika suurliikemiehenä, Suomen Kuvalehti, 02.12.1933, nro 49, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Silva Shipping : Kaskisten sataman historiaa
Kysynnän ja tarjonnan tasapainotilanne rakenteellisesti rikkinäisillä markkinoilla.
**Hinta** tarkoittaa hyödykkeelle asetettua rahallista arvoa. Hintoja on niukoilla hyödykkeillä, jotta niitä ei kulutettaisi enemmän kuin on saatavilla. Hinta on siis tapa rajoittaa niukkojen hyödykkeiden liikakulutusta ja estää niiden äkillinen kesken loppuminen eli myyntikatkoksen syntyminen. Hinnan avulla tavaroita ja palveluita on helppo verrata toisiin markkinoilla oleviin hyödykkeisiin, koska raha tekee hyödykkeet yhteismitallisiksi. Muussa tapauksessa vaihtokauppaa käydessä arvot jouduttaisiin ajattelemaan suhteessa toisiin hyödykkeisiin, esimerkiksi lehmän arvo olisi kolme sikaa ja sian arvo ⅓ lehmää.

Hinnat määräytyvät markkinoilla kysynnän ja tarjonnan mukaan. Jos kysyntä ylittää tarjonnan eli on liikakysyntää, hinta nousee. Jos tarjonta ylittää kysynnän eli on ylitarjontaa, hinta laskee. Kun kysyntä ja tarjonta ovat yhtä suuret, hyödykkeen hinta vastaa teoriassa sen tuotantokustannuksia. Jos markkinoilla ei suostuta maksamaan tuotantokustannuksia vastaavaa hintaa, tuotantokustannukset ylittävät tulot, minkä vuoksi tuotantokustannukset pitää sopeuttaa markkinoilta saatavaan hintaan tappioiden välttämiseksi. Jos hyödyke on jo tuotettu, täytyy tyytyä siitä markkinoilla saatavaan tappiolliseenkin hintaan. Hintoja vääristävät esimerkiksi verot (kuten mm. arvonlisävero) nostamalla ja tukipalkkiot alentamalla hintoja. Lisäksi hintoja vääristää epätäydellinen kilpailu.

Mikrotaloustieteellisessä analyysissa tutkitaan, kuinka hinnat määräytyvät. Hintojen määräytymisen logiikka on yksinkertainen, mutta taloustieteellisiä menetelmiä tarvitaan sen selvittämiseen kuinka paljon esimerkiksi kysynnän ja tarjonnan muutokset vaikuttavat hintoihin tai kuinka paljon hintojen muutokset vaikuttavat kysyntään ja tarjontaan. Tässä käytetään muun muassa x,y-akselistossa sijaitsevia kysyntä- ja tarjontakäyriä ja erilaisia joustoja.

Harkitulla hinnoittelulla saadaan aikaan psykologisia vaikutuksia. Asiakkaat valitsevat usein tuotteen, jonka hinta päättyy yhdeksikköihin[1]. Yhdeksikköihin päättyvän hinnan ero tasahintaan on määrällisesti pieni, mutta vaikutuksiltaan merkittävä.

Lähteet
-------

1. ↑  Nicolas Guéguen, Céline Jacob, Patrick Legoherel & Paul NGobo: Nine-ending prices and consumer's behavior: A field study in a restaurant. International Journal of Hospitality Management 21.5.2008

Aiheesta muualla
----------------

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta ***Hinta***.
**Tjørnuvík** on kylä Streymoyn saaren pohjoisrannikolla Färsaarilla. Kylä kuuluu Sundan kuntaan, ja asukkaita siellä oli vuonna 2013 yhteensä 59.

Tjørnuvíkistä löydettiin vuonna 1956 hautausmaa, joka osoittaa kylän olleen asuttu jo viikinkien aikakaudella. Kylällä on ollut myös yhteyksiä Britteinsaariin, sillä paikkakunnalta on löydetty kelttiläistä alkuperää oleva pronssikoru.

Tjørnuvíkiin kulkee linja-autoja. Färsaarten pääkaupungista Tórshavnista tultaessa linja-autoa tulee vaihtaa Oyrarbakkin kylässä.

Taloja Tjørnuvíkissä.
Näkymä Tjørnuvíkin mustahiekkaiselta rannalta kohti koillista. Taustalla keskellä Risin og Kellingin -kivimuodostumat.
Tjørnuvíkin kirkko.

Maantiede
---------

Tjørnuvíkin kylä sijaitsee kapean merenlahden pohjukassa Streymoyn saaren pohjoisrannikolla Färsaarten pohjoiskolkassa. Kylä on Streymoyn pohjoisin. Kylä sijaitsee noin 13 kilometrin päässä Oyrarbakkin kylästä luoteeseen. Tjørnuvíkin edustalla on mustahiekkainen ranta. Kylästä on näkymät naapurisaari Eysturoyn edustalla sijaitseville Risin og Kellingin -nimellä (suom. *Jättiläinen ja Noita-akka*) tunnetuille kahdelle noin 70 metriä korkealle vapaasti seisovalle kivipatsaalle. Tarinoiden mukaan jättiläinen ja noita-akka olivat olleet aikeissa kuljettaa Eysturoyn saaren Islantiin, ja noita-akka oli jo ehtinyt vyöttää köyden saaren ympärille. Tämän jälkeen hän oli aikeissa nostaa Eysturoyn jättiläisen selkään, mutta sillä hetkellä oli aurinko noussut ja kivettänyt molemmat.

Väestö
------

Oheisessa taulukossa esitetyt Tjørnuvíkin väkiluvut pohjautuvat Färsaarten tilastokeskuksen (fääriksi *Hagstova Føroya*) tietoihin.

| Vuosi | Väkiluku yhteensä | Miehiä | Naisia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1985 | 75 | 42 | 33 |
| 1987 | 77 | 43 | 34 |
| 1989 | 79 | 44 | 35 |
| 1991 | 74 | 44 | 30 |
| 1993 | 70 | 42 | 28 |
| 1995 | 68 | 39 | 29 |
| 1997 | 72 | 37 | 35 |
| 1999 | 72 | 37 | 35 |
| 2001 | 62 | 32 | 30 |
| 2003 | 65 | 34 | 31 |
| 2005 | 70 | 36 | 34 |
| 2007 | 72 | 37 | 35 |
| 2009 | 72 | 34 | 38 |
| 2011 | 67 | 32 | 35 |
| 2013 | 59 | 28 | 31 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tjørnuvík Faroeislands.dk. Viitattu 21.4.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Population 1. January by village/city, year and gender Hagstova Føroya. Viitattu 21.4.2013. (englanniksi)
3. ↑  Proctor, James: *Faroe Islands*, s. 75. 2. painos. Bradt Travel Guides, 2008. ISBN 1841622249. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.4.2013). (englanniksi)
4. ↑  Stone, Andrew et al.: *Scandinavian Europe*, s. 124. Lonely Planet, 2009. ISBN 1741049288. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.4.2013). (englanniksi)
5. ↑  Koivu, Sirkku: *Färsaaret kiikarissa*, s. 45. S. Koivu, 1982. ISBN 951-99397-3-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tjørnuvík** Wikimedia Commonsissa