recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rita Christina "Chris" Paischeff** (16. kesäkuuta 1929 – 29. elokuuta 1997) oli suomalainen näyttelijä, joka tunnetaan pääosastaan Matti Kassilan ohjaamassa elokuvassa *Varsovan laulu*.

Paischeff oli mukana avustajana jo vuonna 1947 Valentin Vaalan elokuvassa *Sinut minä tahdon* ja näytteli sen jälkeen Svenska Teaternissa, josta Kassila löysi hänet *Varsovan laulun* femme fatalen rooliin esittämään saksalaista Ilseä. *Varsovan laulun* jälkeen Paischeff näytteli ainoastaan kolmessa ruotsinkielisessä televisioelokuvassa 1960-luvun alussa. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki Akateemisen Kirjakaupan palveluksessa.

Paischeffin äiti oli tunnettu teatterinjohtaja ja ohjaaja Gerda Wrede ja isä Stockmannin henkilöstöpäällikkönä työskennellyt viipurilaissyntyinen majuri Waldemar Paischeff.

Filmografia
-----------

### Elokuvat

* *Sinut minä tahdon* (1949)
* *Varsovan laulu* (1953)

### Televisioelokuvat

* *Bedragen* (1960)
* *Efter levande modell* (1961)
* *Staden* (1962)

Katso myös
----------

* Paischeff

Lähteet
-------

1. ↑  Haastattelussa Matti Kassila, osa 3  27.1.2011. Elokuvauutiset.  Arkistoitu 18.5.2014. Viitattu 18.5.2014.
2. ↑  Kuka kukin on 1954 Projekt Runeberg. Viitattu 18.5.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Veli Antero Verronen** (1941 Alavieska – 19. joulukuuta 2020 Somero) oli Jyväskylän yliopiston filosofian yliopistonlehtori ja dosentti. Verronen oli naimisissa, ja hänellä oli yksi lapsi.

Elämä
-----

Verrosen perhe muutti Somerolle 1950-luvulla. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1960 Someron yhteiskoulusta. Verronen harrasti musiikkia ja soitti rumpuja M. A. Nummisen Viisi vierasta miestä -yhtyeessä. Hän esiintyy myös vinyylisinglellä Wittgenstein Pop, mitä filosofian opiskelijat myöhemmin osasivat arvostaa. Hän itse piti arvossa tilaisuuksia soittaa myös Unto Monosen orkesterissa.

Verronen opiskeli filosofiaa Turun yliopistossa ja teki vuonna 1979 Tampereen yliopistoon lisensiaatintyön *Eräs ei-staattisen teoriakäsityksen tutkimuslinja. Thomas Kuhnin teoria: analyysi ja suhde muutamiin keskeisiin tieteenfilosofisiin virtauksiin*. Verronen oli toimittamassa teosta *Tieteen historia ja tieteen edistyminen* (1985). Verrosen väitöskirja vuonna 1986 Jyväskylän yliopistoon oli nimeltään *The Growth of Knowledge. An Inquiry into the Kuhnian Theory.*

Verronen toimi yliopistonlehtorina Jyväskylän yliopistossa eläkeikään saakka. Kollegat julkaisivat hänen kunniakseen vuonna 2005 juhlakirjan *Muoto ja metodi: juhlakirja Veli Verroselle* (toim. Jussi Kotkavirta). Verronen oli tiukka opettaja, joka sai opiskelijansa innostumaan tieteenfilosofiasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arto Laitinen: In memoriam: Veli Verronen (1941–2020) *Ajatus, vol. 78, s. 27–29*. Suomen Filosofinen Yhdistys. Viitattu 2.3.2024.  (Journal.fi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Mathematics Genealogy Project
* PhilPeople

 |

 |
Hugo Birger, *Skandinaaviset taiteilijat lounaalla Pariisin Salongin vernissauspäivänä*, 1886
**Vernissaus** (ransk. *vernissage*) tarkoittaa taidenäyttelyn avajaisia. Vieraille voidaan tarjota pientä purtavaa ja viiniä heidän keskustellessaan taiteilijan ja muiden vieraiden kanssa näyttelyn teoksista. Läsnä voi olla myös kriitikoita ja muita toimittajia, tai heidät on voitu kutsua erilliseen tilaisuuteen.*lähde?*

Tapa on saanut alkunsa Pariisin salongista. Taiteilijat tekivät teoksilleen viimeistelyn vernissaamalla ne. Mesenaatit ja eliitti olivat läsnä vernissauksen aikana ennen virallisia avajaisia, ja tästä tavasta sai alkunsa perinne juhlistaa taideteoksen tai taideteosten valmistumista ystävien ja mesenaattien kanssa. Aikaa myöten ero varsinaisen vernissauspäivän ja avajaisten välillä hävisi. Nykyisin vernissaus on myyntinäyttelyissä tilaisuus markkinoida myytäviä teoksia ostajille ja kriitikoille.*lähde?*

Vastaavasta näyttelyn päätöstilaisuudesta käytetään englanniksi ja saksaksi nimitystä *finissage*. Suurten näyttelyiden puolivälissä voi olla myös tilaisuus nimeltä *midissage*.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Valkeapää, Leena: Taidehistorian sanasto (pdf) (s. 66)  1997. Jyväskylän yliopisto. Viitattu 2.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vernissaus** Wikimedia Commonsissa
**Drake af Intorp** on sukupuuttoon kuolleen ruotsalaisen aateliston lyhytaikainen nimi, joka liittyi Länsi-Götanmaalla sijaitsevaan Intorpin maatilaan. Suvun vanhin tunnettu esi-isä Jöns Bengtsson eli 1300-luvulla ja on myös Stenbock -aatelissuvun esi-isä. Aikakauden tavan mukaan hänellä ei ollut sukunimeä, mutta hänet tunnistettiin polviorsilla varustetusta vaakunasta.

Jöns Bengtssonin suku on joskus kutsuttu myös Torpan suvuksi Länghemin kunnassa sijaitsevan Torpan sukutilan mukaan. Hän oli paikallinen tuomari (Häradshövding).

Hänen poikansa tuomari Arvid Jönsson (noin 1376–1438) lisäsi vuonna 1421 vaakunaan kuusisakaraisen tähden. Tähti tulee Prika-perheestä, Arvid oli naimisissa Ingeborg Petersdotter Prikan kanssa.

Hänen poika Knut Arvidsson (1418-1459) oli myös tuomari ja asemies.

Arvid Knutsson (Sparre över stjärna), syntyi 1440 - luvulla, ja kuoli alkukesällä 1497, oli ruotsalainen valtuutettu, lakimies ja piiripäällikkö.

Lähteet
-------

1. ↑  Drake af Intorp nr 82 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 8.8.2022.
2. ↑  Gabriel Anrep: 601 (Svenska adelns ättar-taflor / Afdelning 1. Abrahamsson - Granfelt) *runeberg.org*. Viitattu 8.8.2022. (ruotsiksi)
**Liuskayökkönen** (*Scoliopteryx libatrix*) on melko yleinen yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Liuskayökkönen on melko kookas ja värikäs yöperhoslaji. Etusiipien pohjaväri on punaruskea ja siiven keskiosa hieman oranssinsävyinen. Siiven poikki kulkevat vaaleina sisempi poikkiviiru sekä kaksinkertainen ulompi poikkiviiru. Etusiipien kärjet ovat venyneet sirppimäisiksi ja siiven ulkoreuna on tunnusomaisesti liuskoittunut, mistä laji on saanut nimensäkin. Takasiivet ovat harmaanruskeat. Siipiväli 40–45 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Liuskayökköstä tavataan Euroopassa, Aasiassa Japaniin asti sekä Pohjois-Amerikassa. Suomessa lajia tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Aikuiset perhoset lentävät toukokuusta heinäkuuhun ja toisena sukupolvena heinäkuusta lokakuuhun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Laji elää niityillä, lehtimetsissä ja puistoissa.

Liuskayökköset talvehtivat aikuisina. Luonnossa talvehtimispaikkoja ovat luolat ja kallionkolot, mutta helpoimmin lajin tapaa talvehtimasta ulkorakennuksista. Erityisesti maakellareista saattaa tavata kymmenien talvehtivien liuskayökkösten ryhmiä. Talvehtineet perhoset lähtevät lentoon keväällä ja niiden lento jatkuu heinäkuulle saakka. Talvehtineiden yksilöiden jälkeläiset aloittavat lentonsa heinäkuussa ja lentävät myöhään syksyyn. Jopa yli vuoden pituisen aikuisvaiheensa ansiosta liuskayökkönen kuuluu aikuisena pitkäikäisimpiin perhoslajeihin.

Liuskayökkönen lentää mielellään syötille, mutta harvemmin valolle. *Calpinae*-alaheimolle ominaiseen tapaan perhosen imukärsä on kova ja piikikäs, mikä mahdollistaa nesteiden imemisen marjojen ja hedelmien kuoren läpi.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö pajuja (*Salix* spp.).

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Perhoset: Liuskayökkönen

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q139954
* BAMONA: Scoliopteryx-libatrix
* BioLib: 53311
* BOLD: 24224
* BugGuide: 9243
* CoL: 4VRYQ
* EoL: 559952
* EPPO: SCOXLI
* EUNIS: 311168
* Fauna Europaea: 446810
* Fauna Europaea (new): 85ba53f2-f821-4d64-9b9f-26194240c067
* GBIF: 1798449
* iNaturalist: 134078
* IRMNG: 10316288
* ITIS: 189022
* LepIndex: 288637
* LoB: 4718
* MaBENA: ScolioLibat
* NatureServe: 2.110037
* NBN: NBNSYS0000006573
* NCBI: 132600
* Observation.org: 8096
* Open Tree of Life: 704072
* Laji.fi: MX.62140

 |

 |
Ludolf Camphausen.
**Gottfried Ludolf Camphausen** (10. tammikuuta 1803 Hünshoven, Geilenkirchen – 3. joulukuuta 1890 Köln) oli saksalainen liikemies ja poliitikko, joka toimi Preussin pääministerinä vallankumousvuoden aikana maaliskuusta kesäkuuhun 1848.

Camphausen perusti vuonna 1826 August-veljensä kanssa pankin Kölniin. Seuraavan kahden vuosikymmenen aikana hän vaikutti liike-elämän ohella edustajana Kölnin kaupunginraadissa ja Reininmaan maakuntapäivillä. Vuoden 1848 maaliskuun vallankumouksen yhteydessä reininmaalaisten liberaalien johtohahmona pidetty Camphausen nimitettiin Preussin pääministeriksi 29. maaliskuuta. Hän erosi jo 20. kesäkuuta, kun Preussin kansalliskokous torjui hänen hallituksensa valmisteleman perustuslakiesityksen. Camphausen nimitettiin heinäkuussa 1848 Preussin lähettilääksi Frankfurtin kansalliskokouksen perustaman väliaikaisen hallituksen luo. Hän puolusti tarmokkaasti Preussin itsenäisyyttä ja jarrutti kansalliskokouksen yritystä perustaa saksalainen liittovaltio. Hän luopui lähettilään tehtävästä huhtikuussa 1849 ja oltuaan vielä jonkin aikaa Preussin maapäivien edustajana hän palasi pankinjohtajan uralle. Camphausen omisti myös Rüngsdorfissa Bonnin lähellä sijainneen yksityisen observatorion ja suoritti siellä astrofysikaalisia tutkimuksia.

Ludolf Camphausenin toinen veli oli valtiomies Otto von Camphausen, joka toimi myöhemmin valtiovarainministerinä Otto von Bismarckin hallituksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Erich Angermann: Camphausen, Gottfried Ludolf (saksaksi) *Neue Deutsche Biographie* (1957) Deutsche Biographie. Viitattu 9.12.2017.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1905), s. 1095 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.12.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Batman, tunnettu antisankari sarjakuvissa

**Antisankari** on kirjallisuudessa ja draamassa protagonisti eli päähenkilö, jolta puuttuvat perinteiset sankarin ominaisuudet kuten ylevyys, ylivertaisuus, oikeamielisyys ja valmius uhrautua hyvien asioiden puolesta. Antisankarit ovat olleet länsimaisen romaanin huomattava piirre jo Kreikan näytelmäkirjallisuudesta lähtien, ja antisankari on usein keskeinen hahmo modernissa näytelmäkirjallisuudessa. Kuuluisia esimerkkejä ovat Cervantesin Don Quijoten ja Henry Fieldingin Tom Jonesin nimihahmot. Muita esimerkkejä ovat James Joycen Ulysses-romaanin päähenkilö Leopold Bloom, Jaroslav Hašekin sotamies Švejk, Albert Camus'n romaanin Sivullinen tahdottomasti ajelehtiva päähenkilö Meursault ja Joseph Hellerin romaanin Me sotasankarit pommituslentäjä Jossarian.

Antisankarit voivat olla hyvin monenlaisia. Tyypillisesti antisankari on pyrkimyksissään epäonnistuva päähenkilö, joka esimerkiksi kömpelyytensä, tyhmyytensä, huono-onnisuutensa tai pelkuruutensa takia aiheuttaa sekaannusta ja joutuu usein naurunalaiseksi. Hän voi myös olla moraaliltaan kyseenalainen päähenkilö. Siinä missä sankari on hyveellinen, ihanteellinen ja pyyteetön, on antisankari usein pikemminkin hyötyajattelua korostava henkilöhahmo, joka saattaa tehdä hyviä asioita vääristä syistä. Antisankaria ei kuitenkaan tule sekoittaa antagonistiin, koska antisankari ei yleensä ole protagonistin päämäärien tiellä.

Tunnettuja antisankareita
-------------------------

* Uuno Turhapuro
* Batman
* Raphael
* Sun Wukong
* Aku Ankka
* Roope Ankka
* Kratos
* Repe Sorsa
* Pikku Myy
* Deadpool
* Tuomari
* Wolverine
* Venom
* Knuckles the Echidna
* Karvinen

Lähteet
-------

* Baldick, Chris: *The Concise Oxford Dictionary of Literary Terms*. Oxford University Press 1990. ISBN 0-19-811733-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Baldick 1990, s. 11.
2. ↑  Antihero *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 18.5.2015. (englanniksi)
3. 1 2  Kirjallisuudentutkimus:antisankari *Tieteen termipankki*. Helsingin yliopisto. Viitattu 8.7.2020.
**Mikko Kalervo Laakkonen** (s. 1965) on suomalainen pääomasijoittaja. Hän on perinnön kautta Laakkosen autoliikkeen ja Kytäjän kartanon omistajia. Autokaupan lisäksi Laakkonen vaikutti 14 vuotta Pohjois-Karjalan kirjapainon hallituksessa. Hänen päätoimensa on luksusrakentamiseen keskittynyt Westpro, joka rakentaa asuintaloja Espooseen ja Vantaalle.

Autoliike Laakkonen
-------------------

Laakkosen autoliike perustettiin vuonna 1960. Veljekset Laakkonen Ky syntyi vuonna 1966. Sen omistajia olivat veljekset Reino, Erkki ja Yrjö Laakkonen. Vuonna 1995 yhtiössä tehtiin sukupolvenvaihdos lapsille. Mikko Laakkonen on Reino Laakkosen poika. Mikko Laakkonen myi osakkeensa Yrjö Laakkoselle vuonna 2002. Sen jälkeen Mikko Laakkonen on toiminut pääomasijoittajana.

Sijoitukset
-----------

Mikko Laakkonen on toiminut Kytäjän kartanon isäntänä. Työajasta kuluu merkittävä osa Westpro-rakennusyhtiössä. Mikko Laakkonen on Sievi Capital -sijoitusyhtiön suuromistajia.

Perhe
-----

Mikko Laakkonen on naimisissa ex-triathlonisti Katariina Laakkosen (o.s. Ebeling) kanssa. Katariina Laakkonen on perustanut Helsingin Kivikkoon Pyöräkrossiparkki Oy:n.*lähde?* Heillä on kolme poikaa.

Laakkonen harrastaa raviurheilua ja on tallinsa *ML stablen* nimissä kasvattanut ja omistanut useita huippuhevosia.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen 100 suurituloisinta 2008 *Iltasanomat*.  2.11.2009. Viitattu 2.11.2009.
2. 1 2 3 4  Mikko Kalervo Laakkonen, Tulot ja varallisuus Helsingin Sanomat 2007
3. 1 2  Miljonääri sijoittaa velkarahalla (Arkistoitu – Internet Archive) Talouselämä 4.9.2007
4. ↑  Suurimmat omistajat *sievi*.  Arkistoitu 6.1.2018. Viitattu 5.1.2018.
5. ↑  asiakastieto: ML stable oy *asiakastieto.fi*. Viitattu 6.4.2021.
6. ↑  Hippoksen tietokanta: Yhteisön hevoset ML stable oy *heppa.hippos.fi*. Viitattu 6.4.2021.
Rieksin tapettitehdas ja muita rakennuksia Pitkänsillan takana. Kuva vuodelta 1862, kuvattu Kruununhaasta luoteeseen.
**Rieksin tapettitehdas** oli Helsingin Siltasaaressa vuosina 1858–1885 ja myöhemmin Pietarissa vuoden 1917 paikkeille asti toiminut tapettitehdas, joka nousi tuotantomäärältään Euroopan kolmanneksi suurimmaksi.

Tehtaan perusti vuonna 1858 Saksassa oppinsa saanut ja Helsinkiin vuonna 1848 perustetussa Sundmanin tapettitehtaassa työskennellyt Georg Rieks. Alusta saakka Rieksin tapetteja vietiin paljon muualle Venäjälle niin, että 1870-luvulla tehdas oli Skandinavian ja Venäjän suurin. Venäjä kuitenkin kiristi vuonna 1885 tullejaan myös Suomen suuriruhtinaskunnasta tulevien tuotteiden tuontitulleja niin, että tehdas joutui muuttamaan Pietariin. Siellä se jatkoi menestyksekkäästi Venäjän vallankumoukseen saakka.

Georg Rieksin siirrettyä tehtaansa Pietariin monet sen työntekijät jatkoivat työskentelyä Helsinkiin vuonna 1885 perustetussa Sanduddin tapettitehtaassa. 1800-luvun lopulla tapetteja valmisti Helsingissä myös Tilgmann. Tampereella toimi Tampereen tapettitehdas, Viipurissa Nyholmin tehdas ja Maarianhaminassa Ålands tapetfabrik.

Helsingin tehtaan lakkauttamisen jälkeen nykyisen Paasivuoren puistikon laidalla sijainnut tehdasrakennus muutettiin vuonna 1886 arkkitehti Theodor Höijerin suunnitelman mukaan ratsastusmaneesiksi, jossa ryhdyttiin järjestämään myös sirkusnäytöksiä. Vieressä kulkenut katu nimettiin myöhemmin sen mukaan Sirkuskaduksi (nyk. Paasivuorenkatu). Rakennuksessa järjestettiin myös Suomen Pelastusarmeijan perustava kokous vuonna 1889. Rakennus purettiin 1910-luvun alussa ja sen paikalle valmistui Siltalan liiketalo, joka myöhemmin tunnettiin pitkään Elannon tavaratalona. Talon seinässä on nykyään kaksi puretusta rakennuksesta kertovaa muistolaattaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikkinen, Maire: Tietoa tapeteista *Tapettitietokanta*. Museovirasto.  Arkistoitu 7.4.2019. Viitattu 16.10.2018.
2. ↑  Koski, Anri: Vanhoja tapetteja ei saisi repiä pois *Yle Pohjanmaa*.  21.5.2011. Viitattu 16.10.2018.
3. ↑  Kirsi Toppari: "Sirkus tuli kylään", s. 74–76 teoksessa *Herrasväen ja työläisten kaupunki – Helsingin vanhoja kortteleita 2* (Kaija Nenonen & Kirsti Toppari). Helsingin Sanomat, Helsinki 1983.
4. ↑  Reittioppaita omatoimikävelyille Kallion kulmille (Arkistoitu – Internet Archive) Kallion kulttuuriverkosto. Viitattu 18.10.2018.
**Riikka Maija Elina Korppi-Tommola** (s. 28. huhtikuuta 1960 Varkaus) on suomalainen tanssin tutkija ja entinen tanssija.

Ura
---

Korppi-Tommola toimi tanssijana Helsingin kaupunginteatterin tanssiryhmässä vuosina 1980–2000. Hän tanssi muun muassa Jorma Uotisen, Carolyn Carlsonin, Marjo Kuuselan, Tommi Kitin, Kenneth Kvarnströmin ja Tero Saarisen koreografioissa.

Tanssiuransa jälkeen Korppi-Tommola aloitti teatteritieteen opinnot Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 2013 suomalaista 1960-luvun tanssitaidetta käsittelevällä väitöskirjallaan *Toisia liikkeitä, uusia virtauksia. Suomalaisen modernin tanssin muutosprosessi 1960-luvulla*. Hän on toiminut opetustehtävissä muun muassa Helsingin yliopistossa sekä Kansallisoopperan balettioppilaitoksessa.

Yksityiselämä
-------------

Korppi-Tommola on ollut naimisissa Esko Salmisen kanssa. Näyttelijä Kreeta Salminen on heidän tyttärensä.

Lähteet
-------

1. ↑  Seppälä, Riitta & Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993*, s. 231. Helsinki: Tammi, 1993. ISBN 951-31-0236-X.
2. ↑   Elonet
3. 1 2   Helsingin kaupunginteatteri esitysluettelo
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Tanssin tiedotuskeskus
5. ↑  Riikka Korppi-Tommola *Balettioppilaitos*. Viitattu 11.3.2024.
6. ↑   Esko Salminen: "Elämä on mennyt nopeasti" – Seura

¨

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Avdijivkan koksitehdas**, **AKH’Z** (ukr. ПрАТ «Авді́ївський коксохімічний завод», АКХЗ, *PrAT «Avdijivskyi koksoh’imitšnyi zavod», AKH’Z*, ven. Авдеевский коксохимический завод, *Avdejevski koksohimitšeski zavod*) on Ukrainan Avdijivkassa sijaitseva koksia ja kemikaaleja tuottava tehdas, joka aloitti toimintansa 1963. Tehdas kuuluu Metinvest-konserniin, jota hallitsee oligarkki Rinat Ah’metov.

Tehtaan alue on 340 hehtaaria ja siellä on 84 kilometriä sisäistä rautatietä. Siellä työskenteli 4000 henkeä, eli viidennes tai kuudennes kaupungin asukkaista.

Tehdas oli vuodesta 2014 demarkaatiolinjalla ja sen alueella räjähti 320 tykistön kranaattia ja tehdas suljettiin useita kertoja. Tehdas ei saanut tuoda kivihiiltä Ukrainan separatistialueilta, vaan sen oli tuotava hiiltä Amerikasta tai Australiasta.

Historia
--------

Ukrainan neuvostotasavalta päätti perustamisesta huhtikuussa 1960. Tavoitteena oli tuottaa koksia Mariupolin Iljitšin rauta- ja terästehtaalle ja muille terästehtaille Ukrainassa. Ensimmäinen koksausuuni valmistui 1963. Samalla aloitettiin myös ammoniumsulfaatin, bentseenin ja kivihiilitervan valmistus. Vuonna 1964 valmistui toinen koksausuuni. Rikinpoistolaitos alkoi tuottaa rikkihappoa. Vuonna 1969 oli toiminnassa neljä koksauslaitosta. Neuvostoliiton ministerineuvosto päätti laajentaa tehtaan toimintaa yhdeksään yksikköön. Vuonna 1993 Ukrainan teollisuusministeriö päätti yhtiöittää tehtaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Віталій Литовка очолив один із найбільших коксохімів у Європі *akhz.metinvestholding.com*. Viitattu 14.12.2023.
2. ↑  Авдеевский Коксохимический Завод | Производство коксовой продукции *factories.com.ua*. Viitattu 14.12.2023.
3. ↑  "Коксовый пирог": как переживает войну завод в Авдеевке – DW – 20.09.2016 *dw.com*. Viitattu 14.12.2023. (venäjäksi)
4. ↑
5. ↑  METINVEST :: About us :: Our history *akhz.metinvestholding.com*. Viitattu 14.12.2023.
**Einar Pyykkö** (24. elokuuta 1910 Muolaa – 10. elokuuta 1979 Järvenpää) oli juristi ja kaupunkineuvos, joka toimi Järvenpään kauppalan- ja kaupunginjohtajana yhteensä yli kolmekymmentä vuotta.

Einar Pyykön vanhemmat olivat maanviljelijä Jooseppi Pyykkö ja Maria Leino ja puoliso vuodesta 1939 Tytti Helpi Orasmaa. Pyykkö tuli ylioppilaaksi 1932 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1939, varatuomarin arvon hän sai 1948. Pyykkö toimi Viipurin apulais- ja sosiaalisihteerinä 1939–1944, Karjalan Liiton lakimiehenä ja sihteerinä 1944–1946, toiminnanjohtajana 1946–1951 ja hallituksen jäsenenä 1952–1969. Järvenpään kauppalanjohtaja ja myöhemmin kaupunginjohtaja Pyykkö oli 1951–1973. Hän sai kaupunkineuvoksen arvon vuonna 1973.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, ss. 760–761. (Viitattu 28.9.2019)
2. 1 2  Kuolleita. Einar Pyykkö. *Helsingin Sanomat*, 14.8.1979, s. 10.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**(?)** | **Järvenpään kauppalan/kaupunginjohtaja**1951−1973 | Seuraaja:**Kaarle Salmivuori** |
**Jaakko Impiö** (s. 15. marraskuuta 1996 Rovaniemi, Suomi) on suomalainen ruoka-alan yrittäjä, kokki ja tuottaja. Hän omistaa Tastery-nimisen tuotantoyhtiön, joka toimii Italiasta ja Suomesta käsin.

Ura
---

Impiö aloitti työskentelyn ammattikeittiössä 15-vuotiaana Porvoossa. Myöhemmin hän työskenteli muutosyhtiö Trainers’ Housella seniormarkkinoijan ja sittemmin sisäisen valmentajan roolissa. Tuona aikana Impiö päätti ryhtyä tavoittelemaan uraa ruoan parissa ja hakeutui Ravintolakoulu Perhoon. Hän suoritti lähes kaikki opintonsa harjoittelemalla helsinkiläisissä huippuravintoloissa, kuten legendaarisessa ravintola Palacessa. Kokin opintojensa jälkeen Impiö päätti lähteä Ranskaan hiomaan taitojaan gastronomian parissa. Hän pääsi töihin 3 Michelin-tähden ravintolaan, Mirazuriin, Ranskan Rivieralle. Tuona samana vuonna Mirazur valittiin The World's 50 Best Restaurants -äänestyksessä maailman parhaaksi ravintolaksi. Impiö työskenteli ravintolassa ensin tarjoilijana ja sitten mm. ravintolan leipurina.

Ranskasta palattuaan vuonna 2020 Jaakko Impiö perusti Tasteryn. Tarkoitus oli hänen mukaansa luoda aidosti hyödyllinen palvelu, jonka avulla ihmiset voisivat helposti oppia ruoanlaittoa. Tastery on heti alusta alkaen ollut tekemisissä kaupallisen sisällön kanssa ja keskittyy nykyään yksinomaan yrityksille ja yhdistyksille keskittyvään sisällöntuotantoon. Tastery tuottaa sisältöjä useissa eri formaateissa lyhyistä ruoanvalmistusvideoista pidempiin dokumentaarisiin sisältöihin. Tasteryn repertuaariin sisältyy ruoanvalmistukseen liittyvien tuotantojen lisäksi myös laajemmin kulttuurillisiin ilmöihin, kuten musiikkiin ja muotiin liittyviä hankkeita.

Lähteet
-------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* www.tastery.fi
**Birger Fredrik Herold** (29. lokakuuta 1916 Viipuri – 15. huhtikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen ekonomi, metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Heroldin vanhemmat olivat apteekkari Bruno Fredrik Herold ja Frida Maria Forsman ja puoliso 1945–2010 Mirjam Mankki. Herold tuli ylioppilaaksi Viipurissa vuonna 1935 ja valmistui ekonomiksi vuonna 1939 ja metsänhoitajaksi vuonna 1943. Sotien jälkeen Herold toimi Luumäellä yksityisenä polttopuun hankkijana, mutta oli kuitenkin myös 
neuvottelemassa ulkoministeriön valtuuttamana puun vaihdosta kivihiileen. Vuonna 1945 hän siirtyi metsänhoitajaksi Thomén Metsätoimiston palvelukseen. Yrityksen osakas ja toimitusjohtaja hänestä tuli 1951. Herold oli osakas myös metsätoimiston hankkimassa Halkoyhtymässä, jota hän johti 1946–1951. Thomén Metsätoimiston vientiliiketoiminnassa Herold keskittyi erityisesti Ruotsiin. Osakkuutensa metsätoimistosta hän myi vuonna 1967, mutta jatkoi silti yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1976 asti. Metsäneuvoksen arvonimen Herold sai vuonna 1973. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Birger Herold *Biografiasampo*. Viitattu 16.5.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 219. Viitattu 16.5.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Metsäneuvos toimitti muikunmätiä Kekkoselle. Birger Herold 1916–2013. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  17.5.2013. Viitattu 16.5.2022.
**Henrik Lemström** (16. syyskuuta 1738 Siuntio – 11. heinäkuuta 1771 Tukholma) oli suomalainen varanotaari ja luonnontutkija.

Lemströmin vanhemmat olivat Siuntion kappalainen Henrik Lemström (1706–1765) ja Anna Kristina Tallqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1754 ja valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1760.

Lemström joka itse tutki muun muassa gravitaatiota ja magnetismia oli mukana puuhaamassa suomalaista tiedeseuraa 1765–1767. Hän kävi 1767–1768 ulkomailla ainakin Pietarissa ja Tallinnassa. Lemströmistä tuli Ruotsin tiedeakatemian oppijäsen 1771. Hän toimi kauppakollegion varanotaarina vuodesta 1768 ja viskaalikollegion kopistina vuodesta 1771. Lemström julkaisi myös useita kirjoituksia politiikan ja talouden aloilta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Henrik Lemström. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 20.2.2015.
2. ↑  Kungl. Svenska Vetenskapsakademien : Personförteckningar 1739-1915 : Henrik Lemström
**Camlannin taistelu** oli legendojen mukaan kuningas Arthurin viimeinen taistelu. Taistelu mainitaan ensimmäisen kerran *Annales Cambriae* -teoksessa. Näiden Walesin aikakirjojen mukaan taistelu olisi käyty vuonna 539, ja sekä Arthur että Medraut (Mordred) kaatuvat taistelussa. Teoksessa ei kuitenkaan mainita, että he olisivat käyneet kaksintaistelun tai tappaneet toisensa.

Camlannin taisteluun viitataan myös walesilaisissa tarinoissa Culhwch ja Olwen sekä Rhonabwyn uni. Walesilaisissa triadeissa puolestaan kerrotaan Medrawdin eli Mordredin petoksesta ja Camlannin taistelusta, jossa Medrawd ja Arthur saavat surmansa.

Mahdollisesta taistelupaikasta on ollut eri käsityksiä. Historiotsija Geoffrey Monmouthilainen sijoittaa sen Camblan-joelle ja vuoteen 542. Taistelussa Mordred saa surmansa, ja haavoittunut Arthur viedään Avalonin saarelle, jossa hänen haavojaan hoidetaan. Wace sen sijaan sijoittaa taistelun Cornwallin Camel-joen varrelle. Layamonin mukaan Arthur ja Mordred taistelivat Camelfordin Tamar-joen varrella Cornwallissa. Malory seuraa Vulgataa ja sijoittaa Arthurin viimeisen taistelun Salisburyn tasangolle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alan Lupack: Camlan *Robbins Library Digital Projects - Camelot Project*. Viitattu 11.3.2024. (englanniksi)
**Tuoteplakaatti** (ruots. *produktplakatet*) oli Ruotsissa vuonna 1724 säädetty asetus, jonka mallina oli Englannin purjehdussääntö (engl. *Navigation Act*). Tuoteplakaatin mukaan ulkomaalaiset laivat saivat tuoda Ruotsiin vain oman maansa tuotteita. 

Tuoteplakaatin avulla haluttiin suojella kotimaista tuotantoa merkantilismiksi kutsutun vallitsevan talousopin mukaisesti. Asetus oli ennen kaikkea tarkoitettu englantilaisia ja hollantilaisia kauppiaita vastaan, ja uudessa tilanteessa nämä suuntasivatkin kauppaansa entistä enemmän Venäjälle. Ruotsin oma merenkulku elpyi, vaikkakin hitaasti. Koska monien tuotteiden (viljan ja suolan) tarjonta väheni, niiden hinnat nousivat. Tuoteplakaatin hyöty koitui erityisesti suurten kaupunkien kuten Tukholman kauppiaiden hyväksi. Asetuksen noudattamisesta luovuttiin 1800-luvun alussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Berättelser ur svenska historien (1885-1886).
2. 1 2  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 542. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Projekti Lönnrot** on hanke, johon on tallennettu Euroopan unionin 70+-säännön mukaisia tekijänoikeuksista vapaita kirjoja. Hanke tekee yhteistyötä Gutenberg-projektin kanssa, joka on vastaava kansainvälinen hanke.

Projekti Lönnrotissa digitoidaan suomalaisten kirjailijoiden suomen- ja ruotsinkielisiä teoksia sekä suomenkielistä käännöskirjallisuutta. Se sai alkunsa Gutenberg- ja Runeberg-projektien puitteissa mutta on vuodesta 2005 toiminut itsenäisesti. Kirjat on ladattavissa maksutta projektin sivulta helposti omalla koneella avautuvassa zip-muodossa. Tekstin voi lukea sellaisenaan tai muuntaa nopeasti sopivien ohjelmien avulla eri laitteiden vaatimaan formaattiin. Elisa on julkaissut teoksia e-kirjoina, joita osa on maksuttomia. Maaliskuussa 2015 niitä oli 410.

Projekti Lönnrotissa saavutettiin 10.2.2024 3000 teoksen raja.

Projekti Lönnrotin on perustanut Tapio Riikonen vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Projekti Lönnrot
2. ↑  Ilmaiset klassikot, Elisa.fi
3. ↑  Projekti Lönnrot
4. ↑  Projekti Lönnrotin kirjaklassikot heräävät eloon Elisa Kirja -palvelussa (lehdistötiedote) *ePressi*.  28.02.2013. Viitattu 25.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Projekti Lönnrotin kirjaklassikot heräävät eloon Elisa Kirja -palvelussa Elisan tiedote, EPressi.com
* Projekti Lönnrotin hakemisto
* Valmiiden teosten luettelo Projekti Lönnrotissa
* Suomenkielisten teosten luettelo Project Gutenbergissä
* Kaikki projektin julkaisemat kirjat pakettina
**IBM PC/AT** (sanoista *Advanced Technology*) (mallinumero 5170) oli IBM:n valmistama mikrotietokone, joka julkaistiin vuonna 1984.

Malli oli seuraaja alkuperäiselle IBM PC:lle (mallinumero 5150) ja IBM PC/XT:lle (5160).

PC/AT:n esittely oli yllätys IBM:n kilpailijoille. AT oli vain hiukan vanhoja malleja kalliimpi ja huomattavasti nopeampi. Yksikään merkittävistä kilpailijoista ei pystynyt esittelemään vastaavaan mallia vuoden 1984 COMDEX-messuilla samana vuonna.

Tekniikka
---------

Mallissa oli kaksi vaihtoehtoa: PC-AT mallissa 1 oli 256 kilotavua RAM-muistia ja PC-AT mallissa 2 oli 512 kilotavua.
Muisti oli laajennettavissa kolmeen megatavuun. Mallissa oli EGA-näyttögrafiikka.
Suoritin oli 6 MHz:n Intel 80286.

AT esitteli 16-bittisen ISA-väylän (AT-väylä). Arkkitehtuuri antoi laitteiden käyttöön 15 IRQ-keskeytystä ja seitsemän DMA-kanavaa, kun PC:ssa rajat olivat kahdeksan ja neljä. Tämä saavutettiin lisäämällä toinen 8259A-IRQ-kontrolleri ja toinen 8237A-DMA-kontrolleri.

Emolevylle on lisätty paristovarmistettu reaaliaikakello Motorola MC146818. Se sisälsi myös 50 tavua muistia, joten kaikkia laitteiston asetuksia ei tarvinnut valita DIP-kytkimillä.

5½ tuuman levykeasema pystyy käyttämään 1,2 MB:n levykkeitä. 20 MB:n kiintolevy on vakiovaruste.

Model F 'AT' 
Mukana tuli uusi Model F 'AT' -näppäimistö. Liitin on sama 5-pinninen DIN-liitin, mutta protokolla on erilainen, ja tietokone voi hallita näppäimistön Caps Lock, Scroll Lock ja Num Lock -led-valoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  IBM 5170 / PC AT center for computing history. Viitattu 6.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  How the IBM PC Won, Then Lost, the Personal Computer Market *spectrum.ieee.org*.  21.7.2021. Viitattu 13.8.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  PC AT old-computers.com.  Arkistoitu 4.4.2019. Viitattu 6.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  Sanger, David E.. "I.B.M. Entry Unchallenged at Show", *The New York Times*, 19.11.1984. Luettu 3.7.2017. (en-US)
5. ↑  Derfler, Frank J. Jr. (26.12.1989). "Tutor". Ziff Davis. ISSN 0888-8507.
6. ↑  Mathivanan, N. (2007). *PC-Based Instrumentation: Concepts and Practice*. PHI Learning, 227–229. ISBN 978-81-203-3076-4.

IBM PC

|  |  |
| --- | --- |
| Mallit | 
* IBM PC 5150
* IBM PC/XT
* IBM PCjr
* IBM PC/AT
* IBM PS/2
* IBM PS/1
* IBM Aptiva

 |
| Käyttöjärjestelmät | 
* PC-DOS
* OS/2

 |
| Katso myös | IBM PC -yhteensopiva tietokone |
**Aulis Pietari Kauppinen** (26. huhtikuuta 1903 Karttula – 19. marraskuuta 1989) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kauppisen vanhemmat olivat prokuristi, myyntipäällikkö August Kauppinen ja Katri Ruotsalainen ja puoliso vuodesta 1930 Kerttu Kyllikki Korhonen. Kauppinen tuli ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta 1923 ja valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1927. Hän oli H. Saastamoinen & Pojat Oy:n kesäharjoittelija Kuopiossa, kauppakorkeakoulun kirjaston amanuenssi 1927, Oy E. Ahlström & Co Ab:n konttoripäällikkö 1927–1930, Oy Arabia Ab:n myyntipäällikkö ja prokuristi 1930–1937, Merihuolto Oy:n toimitusjohtaja 1938–1950 ja johtokunnan jäsen 1950–1963 sekä Suomen Sokerin kaupallinen johtaja ja johtokunnan jäsen 1950–1968. Kauppinen oli myös Riihimäen ja Arabian Myymälä Oy:n toimitusjohtaja 1933–1936 ja hänellä oli lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Kauppinen oli reservin luutnantti (1938). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aulis Kauppinen *Biografiasampo*. Viitattu 23.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 349. Viitattu 23.9.2022.
**Juha Leinonen** (s. 1956) on suomalainen säveltäjä.

Juha Leinonen suoritti musiikkiopintonsa Palmgren-opistossa, Tampereen konservatoriossa ja Pirkanmaan ammattikorkeakoulussa. Hän valmistui musiikkipedagogiksi ja säveltäjäksi suuntautumisvaihtoehdon ensimmäisenä opiskelijana tärkeimpänä opettajanaan säveltäjä Jouni Kaipainen. Leinonen on osallistunut useille mestarikursseille, joissa tärkeimpänä vaikuttajana – ja myöhemmin myös mentorina – on ollut säveltäjä Magnus Lindberg.*lähde?*

Leinosen tuotanto käsittää kattavasti länsimaisen taidemusiikin lajityypit: hän on säveltänyt soolosoitinteoksia, kamarimusiikkia, konserttoja, kamariorkesteri- ja orkesteriteoksia sekä vokaalimusiikkia, liedejä ja kuoroteoksia kaikille kuorotyypeille. Varhaiseen tuotantoon kuuluu myös teatterimusiikkia. Leinosen musiikkia on esitetty Suomessa ja ulkomailla sekä kamari- että orkesterikonserteissa, monilla suomalaisilla festivaaleilla ja Yleisradiossa. Hänellä on ollut myös omia sävellyskonsertteja muun muassa yhteistyössä kamariorkesteri Avanti!:n kanssa.*lähde?*

Leinonen on tehnyt yhteistyötä usean suomalaisen huippumuusikon kanssa. Hänen musiikkiaan ovat kantaesittäneet muun muassa fagotisti Otto Virtanen, pianisti Joonas Ahonen, huilisti Sami Junnonen, sopraano Sirkka Lamminen sekä klarinetisti Olli Leppäniemi. Leinosen sävellyksiä on palkittu useissa sävellyskilpailuissa, muun muassa Suomen Säveltäjät ry:n ja Kuhmon kamarimusiikin järjestämässä "Uussävel"-kilpailussa 2002 (Foga), Suomen Säveltäjät ry:n ja Lahden kansainvälisen urkuviikon "Uussävel"-kilpailussa 2005 (Lux Aeterna) sekä International Chamber Music Seinäjoki 2008 - II Kansainvälisessä kamarimusiikin sävellyskilpailussa 2008 (Frieze), jossa hän voitti jaetun ensimmäisen palkinnon.*lähde?*

Marraskuussa 2019 Alba Records julkaisi Leinosen kamarimusiikkia sisältävän levyn *Juha Leinonen Chamber Music*, jossa suomalaiset keskipolven huippumuusikot tulkitsevat hänen kamarimusiikkiaan, ja levy oli arvostelumenestys.*lähde?* Se oli ehdokkaana Yleisradion vuoden levyksi vuonna 2019.

Leinosen sävellystyötä ovat tukeneet työskentelyapurahoin ja kohdeapurahoin Satakunnan taidetoimikunta, Taiteen edistämiskeskus, Suomen Kulttuurirahaston Satakunnan rahasto, Suomen Kulttuurirahasto, Suomen Säveltäjäin Sibelius-rahasto, Madetoja-säätiö ja Musiikin Edistämiskeskus. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke maaliskuussa 2022. Leinonen on kuitenkin jatkanut sävellystyötään aktiivisesti tämän jälkeenkin.

Lähteet
-------

1. ↑  Yli-Salomäki, Aki: Juha Leinosen kamarimusiikki soi jämerästi *yle.fi*.  2.12.2019. Viitattu 23.3.2021.
2. 1 2  Sini Kuvaja: Porilaissäveltäjä Juha Leinonen sai levyn julki merkittävältä kustantajalta, nyt ehdolla vuoden levyksi Satakunnan Kansa 21.1.202, viitattu 4.2.2023 (Tilaajille)
3. ↑  Taiteilijaeläke 63 taiteilijalle *Taiteen edistämiskeskus Taike*.  4.3.2022. Viitattu 5.3.2022.
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

Juha Leinosen kotisivut *juhaleinonen.fi*.  

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ernst Florens Friedrich Chladni** (30. marraskuuta 1756 Wittenberg, Saksa – 3. huhtikuuta 1827 Breslau, Saksa) oli saksalainen fyysikko. Häntä pidetään tieteellisen akustiikan perustajana.

Tutkimukset
-----------

Chladni opiskeli aluksi lakia isänsä toiveesta, mutta omistautui isänsä kuoleman jälkeen kokonaan fysiikalle. Chladni rakensi soittimia ja löysi hänen mukaansa nimetyt kuviot, jotka hän huomasi muodostuvan hiekassa resonoiville levyille. Hän myös vertasi äänen nopeuksia eri kaasuissa tarkkailemalla äänen korkeutta, jonka sama putki tuotti, kun se oli täytetty kyseisillä kaasuilla.

Hänen meteoriitteja koskeva työnsä, erityisesti *Über Feuer-Meteore* (1819), on myös luonteeltaan perustavanlaatuinen. Siinä hän lausui ensimmäisenä sen käsityksen, että meteoriitit ovat avaruudesta ilmakehän ulkopuolelta tulleita kappaleita.

Chladnin kirjoituksistaan voidaan mainita myös *Entdeckungen über die theorie des klanges* (1787), *Akustik* (1802) ja *Über die hervorbringung der menschlichen sprachlaut* (1825). Chladni ei koskaan hoitanut mitään virkaa tai vakituista toimea, vaan ansaitsi elantonsa luennoimalla akustiikasta ja julkaisemalla kirjoituksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Chladni, Ernst *Nordisk familjebok*.  1906. Viitattu 18.10.2021.
2. ↑  Heat *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 18.10.2021.
3. ↑  Sound *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 18.10.2021.
4. ↑  Chladni, Ernst *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 18.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ernst Chladni** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Arthur Alfred Neovius** (26. kesäkuuta 1869 Moskova, Venäjän keisarikunta – 20. huhtikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen juristi, Liittopankin toimitusjohtaja ja Suomen pankkiyhdistyksen asiamies.

Neoviuksen vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Frithiof Alfred Neovius (1830–1895) ja Anna Natalie Geschwend (1829–1887). Hän pääsi ylioppilaaksi 1885 Suomen kadettikoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1888, filosofian maisteriksi 1890 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1892.

Neovius oli Porin kauppaopiston johtajana 1893–1895 ja Suomen Yhdyspankin pääkonttorissa kamreerina 1896–1906. Hän oli Suomen Kauppapankin pääjohtajana 1907–1914, Suomen pankkiyhdistyksen asiamiehenä 1914–1917, Turun Osakepankin Helsingin konttorin pääjohtajana 1917–1920 sekä Liittopankin Helsingin konttorin pääjohtajana 1921–1924. Viimeksi Neovius toimi Suomen pankkiyhdistyksen asiamiehenä vuodesta 1926 alkaen.

Neovius oli Helsingin rahatoimikamarin jäsenenä 1917–1918 ja Suomen senaatin raha-asiain edustajana Saksassa ja kauppatoimikunnan jäsenenä Berliinissä 1918. 

Arthur Alfred Neovius oli naimisissa vuodesta 1893 Nina Gabriella Geitlinin kanssa ja avioeron jälkeen toisen kerran naimisissa vuodesta 1919 Martha Rothen, o.s. Avellan kanssa.  Neoviuksen sisaruksia olivat toimittaja Arvid Neovius, arkkitehti Harald Leonard Neovius ja kansanedustaja, koulunjohtaja Dagmar Neovius.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  SKS Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : Neovius, Frithiof Alfred, kappale Lapset
2. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
3. 1 2 3  Aikalaiskirja 1934


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**North Vancouver** on 82 562 asukkaan (2006) piirikunta Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Kunta kuuluu Vancouverin metropolialueeseen ja ympäröi samannimistä itsenäistä kaupunkia länsi-, pohjois- ja itäpuolilta.

Historia
--------

Satoja vuosia ennen eurooppalaisten saapumista alueella asui salish-intiaaneihin kuuluvia sḵwx̱wú7mesh-, musqueam- ja tsleil-waututh-intiaaneja.

Vuonna 1791 espanjalainen tutkimusmatkailija José María Narváez löysi ensimmäisenä eurooppalaisena Point Atkinsonin (joka nykyisin tunnetaan Lighthouse Parkin nimellä), Vancouverin rannikolla. Brittiläinen tutkimusmatkailija George Vancouver espanjalaiskapteenien Cayetano Valdezin ja Dionisio Gallianon kanssa purjehtivat ensimmäisinä eurooppalaisina Burrard salmen lävitse tutkiakseen ja kartoittaakseen aluetta.

Vuoden 1863 kesäkuussa käynnistettiin alueen ensimmäinen "Pioneer Mills" -saha, joka kuitenkin ajautui konkurssin partaalle. Julkisessa huutokaupassa sen sai haltuunsa John Oscar Smith, ja antoi sille uuden nimen, Burrard Inlet Mills. Vain kaksi vuotta myöhemmin saha vaihtoi jälleen omistajaa, kun Sewell Prescott Moodyn osti sen. Sahan aluetta alettiin kutsua jatkossa nimellä "Moodyville".

Vuonna 1890 alueella asui noin 100 asukasta. Asukkaat anoivat Brittiläisen Kolumbian varakuvernööriä perustamaan Burrardin salmen pohjoispuolelle itsenäisen kunnan. Kuvernööri myönsi luvan seuraavana vuonna. Uusi kunta sai nimekseen "North Vancouver". Moodyville ei kuulunut uuteen kuntaan omistajiensa pyynnöstä vaan oli itsenäinen alue. Vuonna 1907 *Lonsdale* ja läheiset alueet irtautuivat kunnasta ja muodostivat uuden North Vancouverin kaupungin, johon liitettiin myös entinen *Moodyville*. Vuonna 1912 kunnasta lohkottiin West Vancouverin kunta omaksi itsenäiseki alueekseen.

Lähteet
-------

1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada.  Arkistoitu 10.4.2014. Viitattu 13.2.2010. (englanniksi), (ranskaksi)
2. ↑  North Vancouver Culture and History hellobc.com.  Arkistoitu 7.1.2010. Viitattu 13.2.2010. (englanniksi)
3. 1 2  John Jennings: North Van Historic Timeline www.johnjennings.com.  Arkistoitu 25.2.2010. Viitattu 13.2.2010. (englanniksi)
4. ↑  A Short History of the North Shore cherrybouton.com.  Arkistoitu 18.10.2006. Viitattu 13.2.2010. (englanniksi)
5. ↑  District History Corporation of the District of North Vancouver.  Arkistoitu 1.6.2013. Viitattu 13.2.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **North Vancouver (kunta)** Wikimedia Commonsissa
Wilhelm Johannsen
**Wilhelm Ludvig Johannsen** (3. helmikuuta 1857 Kööpenhamina, Tanska – 11. marraskuuta 1927 Kööpenhamina) oli tanskalainen kasvi- ja perinnöllisyystieteilijä. Johannsen tunnetaan käsitteiden geeni, genotyyppi ja fenotyyppi luojana. Hän on ollut merkittävä varhainen genetiikan tieteenalan uranuurtaja, joka loi menetelmiä ja käsitteitä 1900-luvun vaihteen perinnöllisyyttä tutkineeseen tiedeyhteisöön. Johannsenin esittelemä organismin genotyypin (perinnölliset ominaisuudet) ja fenotyypin (havaittavat ominaisuudet) ero on edelleen merkittävä biologian tutkimuksen perusta. Johannsen kritisoi vitalismiin ja teleologiaan perustuvia biologisia selityksiä ja korosti realistista ja materialistista lähestymistapaa, joka ei kuitenkaan pyrkinyt ymmärtämään biologisia ilmiöitä pelkästään fysiikan ja kemian lakien kautta.

Johannsen toimi Kööpenhaminan yliopiston kasvifysiologian professorina 1905–1926. Hän vieraili merkittävillä luentokiertueilla Yhdysvalloissa ja hänet nimitettiin Harvardin yliopiston kunniatohtoriksi 1909. Hän oli myös Tanskan kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen. Hän oli myös Kööpenhaminan yliopiston rehtori 1917–1918. Hän tutki ja julkaisi aktiivisesti aina kuolemaansa saakka vuonna 1927.

Lähteet
-------

1. ↑  Johannsen, Wilhelm Ludvig *Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind XIII: Jernbaneret—Kirkeskat*.  1915–1930. Viitattu 6.12.2014. (tanskaksi)
2. 1 2 3  B. R. Erick Peirson: Wilhelm Ludvig Johannsen (1857-1927) *The Embryo Project Encyclopedia*. Arizona State University. Viitattu 6.12.2014. (englanniksi)
3. 1 2  *Weilin + Göösin tietosanakirja 2*, s. 741. Espoo: Weilin + Göös, 1992.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Lola Anglada i Sarriera** (1893 Barcelona – 1984 Tiana) oli espanjalainen kirjailija ja kuvittaja. Hänen varhaiset työnsä olivat lastenkirjoja.

Anglada, oikealta nimeltään Dolors Anglada i Sarriera, sai taideopetusta hyvin nuoresta alkaen. Hän julkaisi ensimmäiset kuvituksensa vuonna 1905 (12-vuotiaana) ja piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vuonna 1916. Hän opiskeli Francesc Galí -akatemiassa ja tutustui Joan Miróon ja Lloréns Artigasiin. Hän alkoi kuvakirjojen tekemisen opiskeluaikanaan. Kirjallisen työnsä ohella hän vaikutti Primo de Riveran vastaisessa oppositioliikkeessä ja puolusti feminismiä ja katalanianismia.

Lähteet
-------

1. ↑  Lola Anglada Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.. Viitattu 23.3.2014.
2. ↑  Lola Anglada *Spanish Culture*.  Arkistoitu 22.3.2014. Viitattu 23.3.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Operaatio Trusti** (ven. *Операция «Трест»*) oli Neuvosto-Venäjän salaisen poliisin Tšekan vuonna 1921 käynnistämä kansainvälinen vastavakoiluoperaatio, joka esiintyi vastavallankumouksellisena organisaationa. Operaation itsestään käyttämä nimi oli "Монархическое объединение Центральной России, МОЦР" (suom. Keski-Venäjän monarkistiunioni)

Operaatio Trustin toiminnan kohteena olivat venäläiset valkoiset emigrantit ja välillisesti ulkomaiden tiedustelupalvelut. Esimerkiksi Iso-Britannian SIS (MI6) luotti vahvasti Trustiin Neuvosto-Venäjää koskevana tiedonlähteenä 1920-luvun lopulla. 
Operaatio Trustissa Tšeka käytti usein ns. agent provocateureja, kaksoisagentteja, joiden tavoitteena oli houkutella 
otollisia henkilöitä toimimaan ja luomaan verkostoja, jotka myöhemmin ilmiannettiin salaiselle poliisille.

Suomeen Operaatio Trusti kytkeytyy esimerkiksi Trustin organisaatioon kuuluneen etappimiehen ja kaksoisagentin, suomalaissyntyisen Toivo Vähän ja SIS:n agentin Sidney Reillyn tapausten kautta. Reilly houkuteltiin matkustamaan Suomen kautta Neuvosto-Venäjälle tapaamaan Trustin edustajia. Reillyllä oli Suomessa kontakteja Esko Riekkiin ja Martti Walleniukseen. Toivo Vähä järjesti Reillyn rajanylityksen ja johti hänet Tšekan käsiin.

Trusti-operaatio paljastui julkisuudelle Neuvostoliiton lehdistössä vuonna 1927. 
Myöhemmin sitä käytettiin Neuvostoliiton KGB:ssä esimerkkinä onnistuneesta operaatiosta.

Lähteet
-------

* Ahonen, Anneli: Vakooja Vähä eli suomalaisen ja venäläisen elämän.  *Helsingin Sanomat*, 1.11.2014, s. B6–B7.
* Kotakallio, Juho: *Hänen majesteettinsa agentti: brittitiedustelu Suomessa 1918–1941*. Jyväskylä: Atena, 2014. ISBN 978-952-300-025-4.
* Varjo, Veijo: *Miehet pimeästä*. Kustannuspiste, 1980. ISBN 951-95489-6-3.

### Viitteet

1. 1 2 3  Kotakallio 2014, 138
2. ↑  Kotakallio 2014, 142
3. ↑  Ahonen, Anneli: Vakooja Vähä eli suomalaisen ja venäläisen elämän.  *Helsingin Sanomat*, 1.11.2014, s. B6–B7.
4. ↑  Kotakallio 2014, 146–147

Kirjallisuutta
--------------

* Simpkins, Pamela K. & Dyer, K. Leigh (eds.): *The Trust*. The Security and Intelligence Foundation Reprint Series, July 1989. Orginally prepared by Central Intelligence Agency. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.11.2014). (englanniksi)