recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ida Karoliina Aidanpää-Immonen** (o.s. **Aidanpää** s. 25. marraskuuta 1988) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 100 metrin aitajuoksu. Hänellä on myös Ruotsin kansalaisuus. Hän edusti vuoteen 2013 saakka Aavasaksan Urheilijoita ja sen jälkeen Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Häntä ovat valmentaneet Markku Montell (–2007), Heikki Lehti (2007–2009), Emma Montell (2009–2010), Mikael Ylöstalo (2010–2013) ja Vesa Rantanen (2013–).

Aidanpää-Immonen voitti 100 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden Kajaanissa 2010 ajalla 13,62. Saman lajin hopeaa hän sai 2014 ja pronssia 2009. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuden 2010. 60 metrin aitajuoksussa hän voitti sisäratojen Suomen-mestaruuden Helsingissä 2011 ja sijoittui kolmanneksi Rovaniemellä 2014. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran 2009, ja on ollut parhaimmillaan kolmas Helsingissä 2010.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **100 m** | 11,81 | Tampere | 24. elokuuta 2014 |
| **100 m aj** | 13,08 | Joensuu | 24. heinäkuuta 2014 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **60 m** | 7,64 | Jyväskylä | 18. tammikuuta 2014 |
| **60 m aj** | 8,32 | Rovaniemi | 23. helmikuuta 2014 |

Lähteet
-------

1. ↑  Live - N 60m aidat 1. juoksu Loppukilpailu *Hipposhallit 28.1.2017 Live-tulokset*.  28.1.2017. Viitattu 28.1.2017.
2. 1 2 3  Ida Aidanpää-Immonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Ida Bell Wells-Barnett**, paremmin tunnettu nimellä **Ida B. Wells** (16. heinäkuuta 1862 Holly Springs, Mississippi – 25. maaliskuuta 1931 Chicago, Illinois), oli yhdysvaltalainen kansalaisoikeusaktivisti ja toimittaja. Wells oli yksi NAACP:n perustajajäsenistä. Hän vastusti erityisesti lynkkauksia.

Elämä
-----

Ida B. Wells syntyi Mississipissä heinäkuussa 1862, noin kuusi kuukautta ennen kuin Emancipation Proclamation vapautti hänen vanhempansa orjuudesta. Hänen vanhempansa kuolivat 1878 keltakuumeeseen. Sen jälkeen tuolloin 16-vuotias Wells alkoi toimia opettajana. Vuosien 1882 ja 1883 välillä hän muutti Memphisiin, Tennesseehen, toimiakseen siellä opettajana. Vuonna 1883 matkustaessaan junalla Wells määrättiin istumaan tupakointivaunuun, jossa mustien oli määrä istua. Wells ei totellut, vaan haastoi junayhtiön oikeuteen. Wells voitti paikallisessa oikeudessa, mutta korkein oikeus kumosi päätöksen. Hänet erotettiin opettajan työstä 1891, koska hän vastusti äänekkäästi koulujen rotuerottelua.

Wells alkoi kirjoittaa sanomalehtiin vuonna 1887. Hän vastusti kirjoituksissaan varsinkin lynkkauksia. Aiheesta tuli hänelle erityisen tärkeä, kun kolme mustaa ruokakauppiasta, jotka olivat myös Wellsin ystäviä, lynkattiin vuonna 1892. Wells piti aiheesta luentoja paitsi Yhdysvalloissa, myös Euroopassa. Wells meni naimisiin lakimies ja toimittaja Ferdinand L. Barnettin kanssa vuonna 1893 ja jatkoi aktivismia yhdessä miehensä kanssa. Wells kuoli 25. maaliskuuta 1931. Sitä ennen hän ehti kirjoittaa omaelämäkertansa *Crusade for Justice: The Autobiography of Ida B. Wells*, jonka toimitti hänen tyttärensä Alfreda M. Duster.

Lähteet
-------

1. 1 2  McMurry, Linda O.: To Keep the Waters Troubled – The Life of Ida B. Wells *The New York Times*. Viitattu 27.3.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Guide to the Ida B. Wells Papers 1884-1976 University of Chicago Library. Viitattu 27.3.2017. (englanniksi)
3. ↑  NAACP History NAACP.  Arkistoitu 28.11.2016. Viitattu 27.3.2017. (englanniksi)
4. 1 2  McMurry, Linda O.: Wells-Barnett, Ida Bell American National Biography Online. Viitattu 27.3.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ida B. Wells** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
**Punatukka** (engl. *Red Hair*) on vuonna 1928 ensi-iltansa saanut Clarence G. Badgerin ohjaama yhdysvaltalainen mykkäkomedia, jonka pääosissa ovat Clara Bow ja Lane Chandler. Paramount Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.

*Punatukka* perustuu Elinor Glynin romaaniin *The Vicissitudes of Evangeline* (1905). Elokuvan kuvaukset alkoivat 13. joulukuuta 1927 ja päättyivät seuraavana vuonna 9. tammikuuta. *Punatukka* kuvattiin Kaliforniassa, Santa Monican Ocean Parkissa ja Santa Catalina Islandilla. Elokuva on muuten kuvattu kokonaan mustavalkoisena, mutta yksi kohtaus on kuvattu värilliseksi Technicolor-elokuvausmenetelmällä.

*Punatukka* sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 10. maaliskuuta vuonna 1928 ja Suomessa 21. tammikuuta vuonna 1929. Elokuva on listattu kadonneeksi elokuvaksi, vaikka *Punatukasta* on vielä kelan osia tallella. Kuuluisin näistä säilyneistä kohtauksista on Technicolor-kohtaus, jossa Bow esiintyy. Elokuvan osia säilytetään UCLA Film and Television Archive -arkistossa.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Vapaahenkisellä nuorella Bubbles-nimisellä tytöllä (Clara Bow) on kolme keski-ikäistä ihailijaa, joista jokainen näkee tytön täysin eri tavalla. Tyttö ei tiedäkään, että nämä kolme ihailijaa sattuvat olemaan myös henkivartijoita varakkaalle miehelle, johon tyttö on ihastunut.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Clara Bow  | … |  Bubbles McCoy
  |
|  Lane Chandler  | … |  Robert Lennon
  |
|  William Austin  | … |  Tohtori Eustace Gill
  |
|  Jacqueline Gadsden  | … |  Minnie Luther
  |
|  Lawrence Grant  | … |  Tuomari Rufus Lennon
  |
|  Claude King  | … |  Thomas L. Burke
  |
|  William Irving  | … |  Demmy
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Red Hair *silentera.com*. SilentEra.com. Viitattu 25.5.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Red Hair (1928) *allmovie.com*. Allmovie.com. Viitattu 25.5.2013. (englanniksi)
3. ↑  Red Hair (1928) *elonet.fi*. Elonet.fi. Viitattu 25.5.2013. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Punatukka* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Punatukka* Elonetissä.
* *Punatukka* AllMoviessa. (englanniksi)
* *Punatukka* SilentErassa (englanniksi)
**Maatikka** (*Geocolaptes olivaceus*) on tikkojen heimoon kuuluva afrikkalainen lintulaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 28 cm. Sen pää on harmaa, selkä oliivinruskea kuten myös siivet, joilla on kermanvalkoisia pieniä täpliä. Vatsapuoli on vaalean punertava ja yläperä punainen. Maatikka liikkuu enimmäkseen maassa tai kallioilla ja lentää harvoin. Se piiloutuu taitavasti maastoon petolinnuilta ja häiritsee kohdalle sattuneita maapetoja.

Ääniä on monia. Tavallisin reviiri- ja kutsuääni on viidesti peräkkäin huudettu "rii-zik". Pesällään se huutaa "tsi-iu-kii" ja varoittaa voimakkaalla "piir" äänellä.

Esiintyminen
------------

Maatikkaa esiintyy 1 210 000 neliökilometrin laajuisella alueella Etelä-Afrikassa, Lesothossa ja Swazimaassa. Sitä tavataan lähinnä Mpumalangan provinssissa ja Drakensbergen vuoristossa.

Maatikka ei ole uhanalainen, ja se on yleinen koko esiintymisalueellaan. Vuonna 2017 tehtyjen arvioiden mukaan lajin kanta on kuitenkin vähentynyt melko voimakkaasti 2000-luvulla, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto määritteli sen silmälläpidettäväksi lajiksi.

Elinympäristö
-------------

Maatikka elää vain puuttomassa ympäristössä, sekä vuoristossa että alavilla mailla.

Lisääntyminen
-------------

Maatikan pesä on joentörmässä tai maantien reunaleikkauksessa. Koiras kaivaa vahvalla nokallaan ja jaloillaan pitkän tunnelin pystysuoran törmän seinään. Munia on neljä tai viisi. Pesästä lähdön jälkeen poikaset pysyttelevät emojen seurassa muutamia viikkoja.

Ravinto
-------

Laji syö maassa eläviä muurahaisia sekä niiden munia ja toukkia. Reviiriltä on löydyttävä raikasta vettä, sillä maatikka käy juomassa säännöllisesti.

Lähteet
-------

* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8

### Viitteet

1. 1 2 3  BirdLife International: *Geocolaptes olivaceus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2017.3*.  2017. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 31.12.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1265228
* Wikispecies: Geocolaptes olivaceus
* ADW: Geocolaptes
* Avibase: D1B9D410B7F4A6BB
* BirdLife: 22680945
* BOLD: 25370
* CoL: 3FP63
* BOW: growoo1
* eBird: growoo1
* EoL: 1177594
* GBIF: 2477837
* iNaturalist: 18469
* IRMNG: 11076812
* ITIS: 554008
* IUCN: 22680945
* NCBI: 315369
* Xeno-canto: Geocolaptes-olivaceus

 |

 |
**Maatalouslaskenta** on kerran kymmenessä vuodessa tehtävä maailmanlaajuinen tilastotutkimus. Suomessa maatalouslaskenta tehtiin ensimmäisen kerran vuonna 1910. EU-maissa maatalouslaskennan tekemistä koordinoi EU:n tilastoviranomainen Eurostat ja maailmanlaajuisesti FAO. Suomessa maatalouslaskennan toteuttamisesta vastaa Luonnonvarakeskus (Luke).

Maatalouslaskennan historia
---------------------------

Maatalouslaskentaa on tehty jo sadan vuoden ajan Suomessa. Ensimmäinen maatalouslaskenta oli vuonna 1910. EU-asetusten mukaisia maatalouden rakennetutkimuksia Suomessa on tehty ensimmäisestä jäsenyysvuodesta 1995 alkaen. Näin ollen vuoden 2000 maatalouslaskenta oli ensimmäinen EU-säädösten mukaisesti toteutettu laskenta. 

Sadan vuoden aikana suomalaisessa yhteiskunnassa ja maataloudessa on tapahtunut monia muutoksia ja murroksia, joita laskentojen pohjalta tehdyt tilastot heijastavat. Maatalousyhteiskunta on vaihtunut teolliseen ja maatilojen määrä on tuntuvasti vähentynyt. Samaan aikaan tilakoko, keskimääräinen peltopinta-ala sekä maataloustuotanto ovat kasvaneet.

Maatalouslaskenta 2020
----------------------

Maatalouslaskenta 2020 -tilastokysely avautuu verkossa joulukuussa. Sen kohteena ovat kaikki Suomen maatalous- ja puutarhayritykset, joita on laskennan alkaessa noin 46 000. Tilastotutkimus selvittää suomalaisen maatalouden rakennetta eli muun muassa työvoimaa, yritystoimintaa ja energian käyttöä.

Maatalouslaskennat maailmanlaajuisesti
--------------------------------------

Maatalouslaskenta on kansainvälinen, maailmanlaajuinen tilastotutkimus, joka tehdään FAO:n suositusten mukaisesti.

Maatalouslaskennan tulokset
---------------------------

Luke julkaseen tilastotutkimuksen tuloksia ennakollisena vuoden 2021 lopulla ja lopullisina alkuvuodesta 2022 luke.stat.fi -verkkosivustolla.

Lähteet
-------

1. ↑  
Tike, Maa- ja metsätalousministeriön tietopalvelukeskus: Sata vuotta maatalouslaskentaa Tike. Viitattu 30.4.2010.
**Maatalouden työterveyshuolto** on asiantuntijapalvelu, jota tarjoaa Työterveyslaitos. Suomalaisen järjestelmän mukaan maatalouden harjoittajat ovat yrittäjiä, jotka saavat yhteiskunnalta taloudellista tukea toimintansa kannattavana pitämiseen, koska alaa pidetään strategisesti välttämättömänä. Usein maatalousyrittäjää tukee oheiselinkeinona metsätalous, josta saa sekä hankinta- että tarvepuuta. Mikäli tilalla on palkattua henkilöstöä, sitä koskee yleinen työterveyshuoltovelvoite.

Työterveyshuollon toimijoita ovat työterveyslääkärit, -hoitajat sekä maatalouden asiantuntijat. Maatalousyrittäjillä on vastuu osallistumisestaan työterveyshuoltoon. Työterveyshuollon ehdottamat toiminnat eivät ole viljelijälle pakollisia toisin kuin työsuojeluviranomaisten määräykset.

Maatalouden työterveyshuoltoon kuuluu tilakäynti, joka on maksuton. Tilakäynnin suorittavat yleensä työterveyshoitaja ja maatalouden asiantuntija, esimerkiksi agrologi. He kiinnittävät huomiota maatilan ongelmiin - sekä fyysisiin, kemiallisiin, fysikaalisiin että psyykkisiin kuormitustekijöihin. Näin he pyrkivät yhteistyöhön viljelijän kanssa. Myös työterveyslääkärille on eduksi tuntea tilojen olosuhteita, ja heille järjestetään koulutusta maatalouden riskitekijöistä. Terveydenhuollon tiimi tekee yhdessä agrologin kanssa suosituksia viljelijälle työolosuhteiden muuttamiseksi, kun ongelmia ja vaaroja havaitaan. Samoin kiinnitetään huomiota jo alkuvaiheessa viljelijöiden terveydentilaan ja mahdollisiin rajoituksiin. Näin voidaan tehokkaasti ehkäistä ammattitauteja ja työtapaturmia sekä järjestää hoitoa ja kuntoutusta silloin, kun terveydellisiä ongelmia ilmaantuu.

Tärkeimpiä ongelmia maatalouden työolosuhteissa ovat melu, tärinä, homealtistus, torjunta-aineet ja huonot työasennot sekä tapaturmat sekä myös psyykkinen kuormittavuus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Työterveyslaitos: Maatalousyrittäjien työterveyshuollon keskusyksikkö (Mytky) *Työterveyslaitos*.  19.5.2015.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 24.10.2015.
2. ↑  Työterveyslaitos: Työoloselvitys maatalousalalla *ttl.fi*.  26.8.2013.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 24.10.2015.
*Tämä artikkeli käsittelee mittayksikköä. Parmas on myös suomalainen yhtye.*
**Parmas** on vanha suomalainen halkojen, heinien ja olkien kooltaan vaihteleva tilavuuden mittayksikkö. Halkopinon koon mittayksikkönä parmas vastasi 4 kyynärää (2,38 metriä) pitkää ja 3 kyynärää (1,78 m) korkeata pinoa. Heinämittana parmaan koko vaihteli, mutta esimerkiksi vuoden 1688 maanmittausasetuksen mukaan yksi kruununparmas oli yhtä kuin yksi kuutiosyli, joka oli 5,65 kuutiometriä. Itä-Suomessa laskettiin olkikauppoja tehtäessä 16–18 kuvosta tulevan parmas.

Viipurin läänin tilikirjassa vuodelta 1556 määritellään parmaan kooksi se määrä heiniä, joka mahtuu ristiin sidottuun 4 sylen (7,13 m) pituiseen nuoraan, ja joka tässä nuorassa kannetaan Viipurin linnaan. Sääksmäen vuoden 1568 verokirjan mukaan parmas oli se heinämäärä, joka mahtui 8 kyynärän (4,75 m) nuoraan. Sitä ei mainita oliko nuora vedetty ristiin vai ei. Savossa katsottiin 1500-luvulla parmaaseen menevän heiniä 4 rukoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja Oy 1964
2. ↑  Otavan iso tietosanakirja, Otava 1963
3. ↑  Tietosanakirja, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1913, hakusana kupo
4. ↑  K. R. Melander: Muistiinpanoja Suomen mitta- ja painosuhteista 15-sataluvun loppupuolella ja seuraavan vuosisadan alulla, s. 119–120. Teoksessa Historiallinen arkisto XI, Suomen historiallinen seura 1891

Katso myös
----------

* Kuorma
**Tinnura** (sardiksi *Tinnùra*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 245 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 3,85 neliökilometriä. Se sijaitsee 328 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tinnura** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
*Tämä artikkeli kertoo ihmisiin viittaavasta käsitteestä. Muista merkityksistä katso täsmennyssivu Tinker.*
**Tinker** on alkujaan englannin kielessä tarkoittanut kiertävää tinaseppää, joka korjasi kotitaloudessa käytettyjä tarvikkeita. Ajan myötä sana "tinker" siirtyi brittiläisessä yhteiskunnassa tarkoittamaan syrjäytyneitä ihmisiä. Tässä myöhemmässä merkityksessä se voi tarkoittaa:

* irlantilaisia kiertolaisia, irlantilaista alkuperää olevia kiertolaisia
* skotlantilaisia kiertolaisia, skotlantilaista alkuperää olevia kiertolaisia
* romaneja.

Sukunimenä Tinker on vanhaa anglosaksista perua, ja siitä on muunnelmia Le Tinklere ja Tinkler, jotka ilmentävät nimen käyttöönoton ajankohtaa. Nimi on kertonut usein kantajansa ammatista. Vailla irlantilaisia tai romaniyhteyksiä sitä tavataan Britanniassa erityisesti Yorkshiressa ja Norfolkissa. Eräs Tinker lähti purjehtimaan pyhiinvaeltajaisien mukana *Mayflowerilla* Uuteen maailmaan vuonna 1620, mutta hän kuoli muutaman kuukauden kuluttua.

Irlannissa nimi Tinker esiintyi vasta 1600-luvun lopulla, Englannin sisällissodan jälkeen, kun Oliver Cromwellin New Model Armyn entiset jäsenet asettuivat sinne palveluksen päätyttyä. Romaneihin sana alettiin liittää myöhemmin, kun Britteinsaarilla alkoi kierrellä ammattiaan harjoittavia tinureita. Tinurit eivät alkujaan olleet romaneja, mutta jotkut romanit ryhtyivät harjoittamaan ammattia.

Lähteet
-------

1. ↑  Dictionary.com, viitattu 29.8.2011
2. ↑  Surnames. Behind the name, viitattu 29.8.2011
3. ↑  Thomas Tinker, his wife, and son (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 29.8.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tinker** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tinker
Viktor Dubynin
**Viktor Petrovitš Dubynin** (ven. Виктор Петрович Дубынин; 1. helmikuuta 1943 Martjuš, Sverdlovskin alue – 22. marraskuuta 1992) oli venäläinen kenraali.

Dubynin syntyi Martjušissa, johon hänen vanhempansa olivat karkotettuina. Pojan ollessa kolmevuotias perhe palasi kotiseudulleen Bolšaja Rigaan, Kurganin alueelle. Kylässä on nykyään Dubyninille omistettu museo. Dubynin valmistui vuonna 1964 Kaukoidän panssarikoulusta Blagoveštšenskin kaupungissa ja palveli asevoimissa loppuikänsä. Vuonna 1984 hänestä tuli varakomentaja ja vuonna 1986 40. armeijakunnan komentaja, jona hän palveli Afganistanin sodassa. 10. kesäkuuta 1992 Dubynin sai Boris Jeltsiniltä nimityksen Venäjän federaation asevoimien pääesikunnan päälliköksi ja ensimmäiseksi varapuolustusministeriksi.

Dubynin sai Punalipun kunniamerkin vuonna 1985 ja Punaisen tähden kunniamerkin 1990. Hän kuoli 49-vuotiaana pitkään sairastettuaan. Dubynin sai vuonna 11. lokakuuta 2003 Venäjän federaation sankarin postuumin arvonimen, ja vuonna 2013 hänestä tehtiin postuumisti Kamensk-Uralskin kunniakaupunkilainen. Kamensk-Uralskin Ulitsa Leninalla on hänelle omistettu monumentti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gen. Viktor Dubynin; Russian General, 49 The New York Times
2. 1 2 3 4  ДУБЫНИН ВИКТОР ПЕТРОВИЧ Официальный портал КАМЕНСК-УРАЛЬСКИЙ городской округ


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Partiaalinen moolisuure** (Ȳi) on ekstensiivisessä suureessa havaittava muutos, kun puhtaan aineen joukkoon lisätään äärimmäisen pieni määrä toista ainetta, jolloin muodostuu seos. Intensiivisuureissa kuten lämpötilassa tai painessa ei tapahdu muutosta toisen komponentin lisäyksen yhteydessä. Aineen partiaalinen moolisuure riippuu seoksen koostumuksesta ja on ekstensiivisuureen osittaisderivaatta komponentin ainemäärään nähden. Partiaalinen moolisuure voidaan määrittää kaikille ekstensiivisuureille kuten tilavuudelle, sisäenergialle, entalpialle, entropialle, Gibbsin energialle ja Helmholtzin vapaaenergialle. Partiaalisen moolisuureen tunnus muodostetaan yleensä ekstensiivisuureen tunnuksesta lisäämällä kirjaimen päälle poikkiviiva. Merkittäviä partiaalisia moolisuureita ovat partiaalinen moolitilavuus ja partiaalinen Gibbsin energia eli kemiallinen potentiaali.

Partiaaliset moolisuureet määritellään ekstensiivisuureen osittaisderivaatta komponentin ainemäärään nähden. Esimerkiksi seoksessa, jossa on komponentteja i ja j ovat partiaaliset moolisuureet näille muotoa:

{\displaystyle {\bar {Y\_{i}}}=\left({\frac {\partial Y}{\partial n\_{i}}}\right)\_{T,P,n\_{j\neq i}}} ja
{\displaystyle {\bar {Y\_{j}}}=\left({\frac {\partial Y}{\partial n\_{j}}}\right)\_{T,P,n\_{j\neq i}}}, tässä n on komponentin ainemäärä.
Termodynamiikan tärkeät riippuvuudet pätevät myös partiaalisille moolisuureille kuten ekstesiivisuureillekin. Niiden avulla voidaan määritellä partiaaliset moolientalpiat, partiaalinen Helmholtzin energia ja kemiallinen potentiaali seuraavasti:

{\displaystyle {\bar {H\_{i}}}={\bar {U\_{i}}}+P{\bar {V\_{i}}},}
{\displaystyle {\bar {A\_{i}}}={\bar {U\_{i}}}-T{\bar {S\_{i}}},}
{\displaystyle \mu ={\bar {H\_{i}}}-T{\bar {S\_{i}}},}, tässä U on sisäenergia, V on tilavuus ja S on entropia.
Partiaalinen moolisuure voi olla joko positiivinen tai negatiivinen. Esimerkiksi veden ja etanolin seoksissa se on negatiivinen vedelle ja positiivinen etanolille. Tästä johtuen lisättäessä pieni määrä etanolia veteen, on seoksen tilavuus pienempi kuin alkuperäisen vesimäärän tilavuus oli. Partiaalisten moolisuureiden arvot täytyy määrittää kullekin seokselle ja kullekin komponentille kokeellisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Partial molar quantity *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 4.8.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Stanley I. Sandler: *Thermodynamics, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 4.8.2017.
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 780. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2 3  Thomas Engel & Philip Reid: *Physical Chemistry*, s. 216. Pearson International, 2006. ISBN 978-0-321-64305-6. (englanniksi)
5. 1 2 3 4  J. P. O'Connell,J. M. Haile: *Thermodynamics*, s. 89-93. Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521582063. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.8.2017). (englanniksi)
6. 1 2 3 4  Robert G. Mortimer: *Physical Chemistry*, s. 182-196. Academic Press, 2000. ISBN 978-0-12-508345-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.3.2016). (englanniksi)
**Parthenopaios** oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi seitsemästä Thebaa vastaan hyökänneistä sotapäälliköistä. Hän oli Atalantan ja joko Hippomeneen, Talaoksen,, Melanionin, Areen tai Meleagroksen poika.

Vastasyntyneenä Parthenopaioksen äiti hylkäsi poikansa Parthenios-vuorelle voidakseen edelleen väittää olevansa neitsyt. Samaan aikaan myös Auge hylkäsi vuorelle poikansa Telefoksen. Paimenet löysivät pojat ja kasvattivat nämä, ja pojista tuli keskenään hyviä ystäviä. Myöhemmin Parthenopaios seurasi Telefosta auttaessaan tätä etsimään äitiään ja liittyi tämän mukaan myös taisteluun Idasta vastaan Telefoksen puolustaessa Teuthrasin valtakuntaa tätä vastaan.

Parthenopaioksella oli nymfi Klymenen kanssa poika, Tlesimenes tai Biantes, tai Promakhos Hän kuoli epäonnistuneessa hyökkäyksessä Thebaa vastaan, jossa hänet surmasi joko Periklymenos, Asfodikos tai Amfidikos.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollodoros: *Kirjasto* 3.9.2 (engl. käännös).
2. 1 2  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 9.18.6 (engl. käännös).
3. ↑  Apollodoros: *Kirjasto* 3.6.3 (engl. käännös).
4. ↑  Hyginus; *Fabulae* lxx (engl. käännös).
5. ↑  Hyginus, *Fabulae* xcix (engl. käännös).
6. ↑  Hyginus, *Fabulae* c (engl. käännös).
7. ↑  Hyginus, *Fabulae* lxxi (engl. käännös).
8. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 9.19.2 (engl. käännös).
9. ↑  Apollodoros: *Kirjasto* 3.6.8 (engl. käännös).
**Raaseporin läänin ja Hattulan kihlakunnan tuomiokunta** oli 1653–1776 toiminnassa olut Turun hovioikeuden alaisuuteen kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue. Sitä edeltävinä aikoina Uudenmaan maakunnassa oli ollut käytössä useita erilaisia tuomiokuntajakoja. Keskiajalla Uudellamaalla oli kolme tuomiokuntaa: Raaseporin kihlakunnan läntinen tuomiokunta, Raaseporin kihlakunnan itäinen tuomiokunta ja Itä-Uudenmaan tuomiokunta. Uudella ajalla Uudellamaalla oli Raaseporin (läänin) tuomiokunta ja Porvoon (läänin) tuomiokunta. Raaseporin tuomiokunta oli vuodet 1558–1563 jaettuna kahteen tuomiokuntaan: Raaseporin läntiseen tuomiokuntaan ja Raaseporin itäiseen tuomiokuntaan. Vuonna 1653 muodostettiin osasta Porvoon tuomiokuntaa ja osasta Lappeen tuomiokuntaa Kyminkartanon tuomiokunta. Vuosina 1659–1750 Porvoon tuomiokunta ja Hollolan tuomiokunta olivat yhdistettynä yhdeksi tuomiokunnaksi nimeltään Hollolan kihlakuntien ja Porvoon läänin tuomiokunta.

Raaseporin läänin ja Hattulan kihlakunnan tuomiokuntaan kuuluivat vuoden 1680 tuomiokirjan mukaan seuraavat pitäjät:

* Raaseporin lääni
	+ Espoo Kortjärven pyölin ja Enäjärven pyölin kera
	+ Inkoo
	+ Karjaa
	+ Karjalohja
	+ Kirkkonummi
	+ Lohja
	+ Pohja
	+ Siuntio
	+ Tenhola
	+ Vihti ja Kiskon pyöli
* Hattulan kihlakunta
	+ Hattula
	+ Hausjärvi
	+ Janakkala
	+ Lehijärvi
	+ Loppi
	+ Mäskälä
	+ Renko
	+ Vanaja

Isonvihan (1713–1721) aikana tuomiokunnassa pidettiin viimeiset käräjät ennen keskeytystä talvella 1713 ja käräjien pito aloitettiin uudelleen helmikuussa 1722. Pikkuvihan (1742–1743) aikana järjestettiin käräjät sekä vuonna 1742 että vuonna 1743.

Vuoden 1776 uudelleenjärjestelyssä tuomiokunnan uudeksi nimeksi päätettiin Raaseporin itäisen ja läntisen kihlakunnan tuomiokunta. Tässä järjestelyssä Lopen pitäjä siirrettiin Sääksmäen ylä- ja alakihlakuntien tuomiokuntaan.

Lähteet
-------

* Håkon Holmberg et al.: *Suomen tuomiokunnat ja kihlakunnantuomarit,* Suomen kihlakunnantuomarien yhdistys 1959.

### Viitteet

1. ↑  Holmberg s. 13 ja 33.
2. ↑  Holmberg s. 1.
3. ↑  Holmberg s. 8.
4. ↑  Holmberg s. 9 ja 34.
5. 1 2 3  Holmberg s. 33.
Raaseporin vaakuna
**Raaseporin kunnanvaakuna** on 15-henkisen Raaseporin järjestelytoimikunnan Raaseporin kaupungille kutsukilpailun perusteella valitsema vaakuna, joka on saanut aiheensa alueen lehtobiotoopista sekä yhdistyvään kuntaan alun perin kuuluneista kahdeksasta kunnasta. Nämä kehäkkäin sijoitettujen valkovuokkojen kuvaamat kunnat ovat Bromarv, Karjaa, Karjaan maalaiskunta, Pohja, Snappertuna, Tammisaaren maalaiskunta, Tammisaari ja Tenhola. Kilven päällä oleva muurikruunu viittaa seudun historiaan ja alueella olleisiin kolmeen linnoitukseen.

Vaakunan on suunnitellut graafikko Henrik Strömberg, ja se otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2009 Karjaan, Pohjan ja Tammisaaren yhdistyessä Raaseporin kaupungiksi. Heraldisen lautakunnan korjaama vaakunan selitys on "vihreällä kilvellä kahdeksan hopeista kultaemiöistä valkovuokonkukkaa renkaan tavoin".

Raaseporin lippu
Raaseporin viiri
Vaakunan lisäksi Raaseporin kaupunki käyttää vaakunaan perustuvaa lippua ja viiriä. Viirissä vaakunan valkovuokot on asetettu keltaisen yläreunuksen ja valkoisen alareunuksen väliin.

Kritiikkiä
----------

Vaakunassa on heraldisessa mielessä joitakin heikkouksia. Heraldisen tunnuksen suunnittelijan kymmenen käskyä ohjeistaa käyttämään vaakunassa kahta väriä, ja se edellyttää perusteltua syytä kolmannen käyttöön – Raaseporin vaakunassa värejä on kolme (vihreä, hopea, ja kulta). 

Alkuperäisissä taiteilijan antamissa piirto-ohjeissa tarkasti määrätty kilven muoto puolestaan jätetään heraldiikan käytäntöjen mukaan blasonoinnissa määrittelemättä, jolloin minkä tahansa muotoinen kilpi täyttää vaakunakuvauksen ehdot. Tähän liittyen kilven päällä oleva muurikruunu voidaan piirtää eri lailla tai jättää kokonaan piirtämättä, ja pääsääntöisesti muurikruunu ulottuukin heraldiikassa kilven reunoihin saakka.

Lähteet
-------

* Raaseporin kaupungin uusi vaakuna  14.5.2008. Henrik Strömberg.  Arkistoitu 25.9.2015. Viitattu 26.5.2008.
* Heraldiikan säännöt ja tyyli koetuksella Raaseporin vaakunassa  21.5.2008. Etelän Uutiset.  Arkistoitu 25.4.2013. Viitattu 26.5.2008.

### Viitteet

1. ↑  Vitsipporna blommar på Raseborgs vimplar *svenska.yle.fi*. Viitattu 18.5.2021. (ruotsiksi)
**Kirjoahvenet** (Cichlidae) on makeissa vesissä elävien kalojen heimo, josta tunnetaan eri arvioiden mukaan 1 300–2 000 lajia. Ne jaetaan 112–226 sukuun.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kirjoahventen koko vaihtelee pari senttiä pitkistä lähes metrisiin. Vartalonmuodoissa on eroja, mutta yleisin vartalonmuoto on pystysuuntaan melko litteä (esimerkkilajina lehtikala).

Levinneisyys
------------

Kirjoahventen luonnolliseen levinneisyysalueeseen kuuluu Afrikka (ainakin 900 lajia), Etelä-Amerikka (291 lajia), Keski-Amerikka ja Länsi-Intia, Lähi-itä sekä Etelä-Intia ja Sri Lanka. Pohjois-Amerkassa elää yksi alkuperäinen laji, teksasinkirjoahven. Eurooppa ja Australia ovat saaneet kirjoahvenkantansa villiintyneistä, muualta tuoduista lajeista.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen
-------------------------------

Kaikki kirjoahvenet huolehtivat jälkikasvustaan jollakin tavalla. Ne hoitavat ja vartioivat mätiä, ja usein myös pieniä poikasia. 

Kirjoahvenet voidaan jakaa alustakutijoihin ja suuhautojiin. Ensin mainitut laskevat mädin puhdistetulle, kiinteälle alustalle kuten kivelle tai kasvin lehdelle, vartioivat sitä ja usein löyhyttelevät hapekasta vettä kehittyville mätimunille. Suuhautojat pitävät mätiä ja tai vastakuoriutuneita poikasia suojassa suussaan. Suuhautojat voidaan edelleen jaotella useampiin luokkiin sen mukaan, missä vaiheessa mätimunat poimitaan suuhun ja mikä on kummankin vanhemman rooli tässä. Tutkijat ovat päätelleet, että suuhautominen on kehittynyt itsenäisenä käyttäytymismuotona monessa evoluution haarassa.

Ravinto
-------

Kirjoahvenissa on kaikkien eri ruokavalioiden edustajia: puhtaita kasvinsyöjiä, raadonsyöjiä ja ahnaita petoja.

Käyttö
------

Valkoleukatilapiaa (*Tilapia mossambica*) kasvatetaan ruokakalaksi. Monia muita lajeja pidetään akvaariossa. Tunnetuimpiin akvaarion kirjoahveniin kuuluvat lehtikala, kiekkokalat, tulisuu, riikinkukkokirjoahven ja helmikirjoahven.

Lähteet
-------

1. ↑  Family Cichlidae (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
2. ↑  Australian Society for Fish Biology (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Barlow, G.W: How to Observe and Report Mouthbrooding in Cichlid Fishes  2000. The Cichlid Room Companion.  Arkistoitu 30.4.2008. Viitattu 1.6.2008.
4. ↑  Rhett Butler: Cichlids for your aquarium *Mongabay*. Viitattu 6.2.2020.
5. ↑  Robert Lewis (toim.): Cichlid *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 6.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* The Tropical Tank
* North East Aquatics (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ciklidistit ry

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3406
* Wikispecies: Cichlidae
* ADW: Cichlidae
* AFD: Cichlidae
* BOLD: 23531
* CoL: 88R
* EoL: 5344
* EPPO: 1CICHF
* Fauna Europaea: 12076
* Fauna Europaea (new): 70851b5b-a99e-479c-b252-8b3c731d624a
* Fossilworks: 179616
* GBIF: 8522
* iNaturalist: 54196
* IRMNG: 114517
* ITIS: 169770
* NBN: NHMSYS0000544643
* NCBI: 8113
* Plazi: E17A4F2C-FFC4-FFC9-FF68-4E0EFE7EFB77
* WoRMS: 151383

 |

 |
Vasili Petrenko vuonna 2013.
**Vasili Eduardovitš Petrenko** (ven. Василий Эдуардович Петренко, s. 7. heinäkuuta 1976 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen kapellimestari. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa ja osallistui Ilja Musinin, Mariss Jansonsin, Juri Temirkanovin ja Esa-Pekka Salosen mestarikursseille. Petrenko on menestynyt lukuisissa kansainvälisissä kilpailuissa, kuten neljännessä Prokofjev-orkesterinjohtokilpailussa (2003), Šostakovitš-kuoronjohtokilpailussa (1997) ja kuudennessa kansainvälisessä Cadaques-orkesterinjohtokilpailussa.

Vuosina 2004–2007 Petrenko toimi Pietarin akateemisen valtionsinfoniaorkesterin pääkapellimestarina. Syyskuusta 2006 lähtien Petrenko on toiminut Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin pääkapellimestarina. Vuonna 2009 hän sai lisäksi nimityksen Ison-Britannian kansallisen nuoriso-orkesterin pääkapellimestariksi. Helmikuussa 2011 ilmoitettiin, että Petrenko ottaa vastaan Oslon filharmonisen orkesterin pääkapellimestarin tehtävät kaudesta 2013/4 alkaen.

Heinäkuussa 2012 Petrenko nimitettiin Mihailovski-teatterin vierailevaksi pääkapellimestariksi. Hän on myös vieraillut suurten orkesterien johtajana eri puolilla maailmaa. Hän on kiertänyt Euroopan unionin nuoriso-orkesterin kanssa, ja hän debytoi BBC Promsissa vuonna 2008. Hänen oopperaohjelmistoonsa lukeutuvat *Macbeth*, *Le Villi*, *I due Foscari*, *Boris Godunov*, *Patarouva*, *Jevgeni Onegin* ja *Parsifal*. Hänen levytyksiinsä kuuluvat tulkinnat Pjotr Tšaikovskin *Manfred-sinfoniasta*, John Tavenerin requiemista, Sergei Rahmaninovin sinfonisista tansseista, pianokonsertoista sekä kolmannesta sinfoniasta ja Šostakovitšin 10. sinfoniasta. Viimeksi mainittu levytys voitti vuonna 2011 Gramophone-palkinnon vuoden orkesterilevytyksenä. Rahmaninovin kolmannen sinfonian levytys toi Petrenkolle Echo Klassik -palkinnon. Hän on saanut myös muita palkintoja sekä kunniatohtorin arvoja Liverpoolin yliopistoista.

Alkusyksystä 2013 Petrenko herätti suuttumusta sanomalla, että mies sopii kapellimestariksi paremmin, koska "söpö tyttö" kapellimestarin korokkeella veisi soittajien huomion pois musiikista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  IMG Artists: Vasily Petrenko
2. ↑  Royal Liverpool Philharmonic: Vasily Petrenko (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Dixon, Hayley: 'Men make better conductors', says Vasily Petrenko *The Telegraph*.  3.9.2013.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Luupuvesi** on kylä Kiuruveden kaupunkitaajaman koillispuolella, Kiuruveden − Vieremän tien varrella. Kylän alueella ovat *Luupuveden lintujärvet* (Luupuvesi, Kaislanen, Välijärvi ja Yläjärvi).

Tunnettuja Luupuveden asukkaita ovat olleet kansanedustajat Kalle Kämäräinen ja Kalle Röntynen, kirjailija Lauri Leskinen, toimittaja 
Juho Timonen ja arkkitehti *Aarne Timonen*. Kyläkunnan urheilijoista tunnettuja ovat Soini Nikkinen, *Eero Salminen* ja *Osmo Ahonen*. Hanuristi ja iskelmälaulaja Ilpo Kärkkäinen (*Ilpo Kaleva*) on syntynyt Luupuvedellä.

Luupuvedellä sijaitsee 1600-luvulla perustettu Niemen kantatila. Maallikkohistorioitsija Juho Pöksyläisen mukaan Luupuveden kylän asutus kehittyi ensin Luupuenjärven (nyk. Luupuvesi) pohjoispuolen Savonniemessä, Luupuniemessä ja Hakoniemellä.

Lähteet
-------

* Kärkkäinen, Tuulikki & Kärkkäinen, Matti (toim.): *Kiuruveden historia ja sen kirjoittaja Juho Pöksyläinen 1858-1939*. Rusutjärvi: Texthouse, 2013. ISBN 978-952-6780-42-9. (suomeksi)
* Laukkanen, Aulis, Tikkanen, Ossi & Winberg, Lauri: "Luupuvesi", *Kylien savut: kotiseututietoa Kiuruvedestä*, s. 87-89. Kiuruvesi: Kiuruveden kotiseutuyhdistys, 1988. ISBN 951-99967-3-7.

### Viitteet

1. ↑  Luupuvesi, Kaislanen, Välijärvi ja Yläjärvi Lintuyhdistys Kuikka. Viitattu 24.1.2022.
2. ↑  Kylien savut 1988, 87.
3. ↑  Kärkkäinen & Kärkkäinen (toim.) 2013. Kiuruveden historia ja sen kirjoittaja Juho Pöksyläinen 1858-1939, s. 74
***Lonomia*** on Etelä- ja Keski-Amerikassa esiintyvä 26 lajista muodostuva perhossuku. Suvun perhosten toukat ovat äärimmäisen myrkyllisiä.

Aikuiset perhoset ovat keskikokoisia yöperhosia, jotka muistuttavat kuolleita lehtiä. Kaikilla lajeilla siipien väri vaihtelee ruskean eri sävyissä ja sekä etu- että takasiipien poikki kulkee selvästi erottuva vyö. Muiden *Saturniidae*-heimon perhosten tapaan aikuisen yksilön suuosat ovat surkastuneet, eikä se syö enää mitään. Aikuisten perhosten ainoa tehtävä onkin paritella ja munia.

*Lonomia*-toukkien pintaa peittää tiheä karvoitus. Monilla lajeilla karvat ovat puumaisesti haaroittuneet. Karvat sisältävät pienen määrän myrkkyä, joka on äärimmäisen voimakas antikoagulantti. Erityisesti eteläisessä Brasiliassa ja Uruguayssa esiintyvän *Lonomia obliqua*n tuottama myrkky lienee luonnossa esiintyvistä myrkyistä voimakkain. Myrkky estää veren hyytymisen ja myöhemmin tapahtuva punasolujen hajoaminen aiheuttaa hemolyyttisen anemian. Toukkien kosketuksesta syntyvää myrkytystilaa pystytään hoitamaan tehokkaasti seerumilla. Hoidosta huolimatta myrkytys saattaa kuitenkin johtaa kuolemaan, jolloin kuolinsyy on äkillinen useiden elinten, erityisesti munuaisten, toiminnan loppuminen.

*L. obliquan* myrkyn LD50-arvoa ei ole kyetty määrittämään, mutta 1,7 % myrkytyksen saaneista ihmisistä kuolee. Luku on samaa luokkaa kalkkarokäärmeiden puremien kanssa (1,8 %), vaikka perhostoukan karvoissa oleva myrkkymäärä on mitätön käärmeenpuremassa saatuun myrkkymäärään verrattuna.

Lähteet
-------

1. ↑  Caterpillar-induced bleeding syndrome in a returning traveller, Cmaj.ca
2. ↑  Acute renal failure provoked by toxin from caterpillars of the species Lonomia obliqua, Science Direct
3. ↑  Reproductive parameters of Lonomia obliqua, Scielo.br
4. ↑  a case of hemolysis resulting from contact with a lonomia caterpillar in southern brazil, Ajtmh.org

Aiheesta muualla
----------------

* Saturniidae World: Lonomia (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1767197
* Wikispecies: Lonomia
* BOLD: 8014
* ButMoth: 16359.0
* CoL: 92DHK
* EoL: 48712
* EPPO: 1LONOG
* GBIF: 1867966
* iNaturalist: 85106
* IRMNG: 1437370
* LepIndex: 65542
* NCBI: 7124

 |

 |
Luumumobolan hedelmiä
**Luumumobola** (*Parinari curatellifolia*) on Chrysobalanaceae-heimoon, moboloiden (*Parinari*) sukuun kuuluva kasvilaji.

Luumumobola on ainavihanta pensas tai puu, jolla on tiivis, ulkonäöltään sienimäinen latvus. Luumumobola voi kasvaa hyvin erikokoiseksi; se voi jäädä kolmimetriseksi tai kasvaa melko suureksi, 20 metriä korkeaksi puuksi. Tavallisimmin se kuitenkin kasvaa noin 8–10 metriä korkeaksi. Rungon halkaisija voi olla 25–40 cm.

Luumumobola on tavallinen metsäisillä ruohostomailla, joilla pohjaveden pinta on korkealla, eikä maaperä herkästi kuivu. Laji kasvaa lisäksi kausivihannissa metsissä sekä siellä täällä vuoristometsissä merenpinnan tasosta aina 2100 metrin korkeuteen asti. Luumumobolaa kasvaa luonnossa trooppisessa Afrikassa pohjoisessa Senegalista Keniaan ja etelässä Botswanaan ja Etelä-Afrikan Transvaaliin ulottuvalla alueella.

Luumumobolan hedelmät ovat syötäviä ja ne ovat lajin esiintymisalueella suosittua luonnosta kerättyä ruokaa. Hedelmät ovat etenkin lasten mieleen. Hedelmiä voi syödä raakoina tai kypsennettyinä ja niissä on mansikkamainen aromi. Luumumobolan siemeniä voi myös syödä ja ne sopivat erityisen hyvin mantelien korvaajiksi. Siemenet sisältävät noin 40% öljyjä.

Hedelmien lisäksi luumumobolaa käytetään lääkinnällisiin tarkoituksiin sekä puutavaraksi. Erityisesti luumumobolan juuret ovat arvostettuja niiden lääkinnällisten ominaisuuksiensa takia. Myös lajin kaarnaa ja lehtiä käytetään erilaisten vaivojen hoitoon. Puutavarana luumumobola on paikallisesti tärkeää ja sitä käytetään rakentamiseen sekä erilaisten esineiden valmistamiseen. Lajin puuaines on kovaa, kestävää, painavaa sekä myös hyvin tulenkestävää. Puuaines sisältää paljon piidioksidia, minkä takia sitä on jokseenkin hankalaa työstää. Puuaineksen väri vaihtelee vaaleanruskeasta kellertävänpunertavaan.

Afrikassa luumumobolan luontaisella levinneisyysalueella luumumobola on yksi niistä puista, jotka tyypillisesti jätetään kaatamatta, kun metsää raivataan maatalousmaaksi. Lisäksi lajia istutetaan koristepuuksi sekä tuomaan varjoa. Paikalliset ovat uskoneet puun sihisevän, jos se kaadetaan.

Lähteet
-------

* Useful Tropical Plants: *Parinari curatellifolia* (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Rivers, M.C. Barstow, M. & Mark, J.: *Parinari curatellifolia* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2017. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 17.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* JSTOR Global Plants: *Parinari curatellifolia* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3644506
* Wikispecies: Parinari curatellifolia
* APDB: 7805
* CoL: 4DMGH
* Ecocrop: 8309
* EoL: 631866
* EPPO: PNACU
* GBIF: 2984975
* GRIN: 26768
* iNaturalist: 199580
* IPNI: 727095-1
* IRMNG: 11194325
* IUCN: 61988657
* NCBI: 992768
* Open Tree of Life: 1031547
* PfaF: Parinari curatellifolia
* Plant List: kew-355496
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:727095-1
* SANBI: 1007-7
* Tropicos: 7400329
* uBio: 5847574
* WFO: wfo-0000817683

 |

 |
**Stephen Furst** (oik. **Steven Nelson Feuerstein**; 8. toukokuuta 1955 Norfolk, Virginia – 16. kesäkuuta 2017 Moorpark, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja televisio-ohjaaja.

Stephen Furst syntyi Norfolkissa, Virginian osavaltiossa. Hän jäi orvoksi 17-vuotiaana. Samana vuonna hänellä todettiin diabetes. Diabetekseen liittyvien komplikaatioiden takia Furstin vasen jalka oli vaarassa joutua amputoitavaksi vuonna 1996. Niinpä Furst päätyi laihduttamaan yli 45 kilogrammaa. Hän kirjoitti kokemuksistaan kirjan *Confessions of a Couch Potato* (suom. *"erään sohvaperunan tunnustukset"*).

Stephen Furst tunnetaan parhaiten rooleistaan Kent "Flounder" Dorfmanina elokuvassa *Delta-jengi* (1978), tohtori Elliot Axelrodina televisiosarjassa *Sairaalan syke* (1983–1988) ja Vir Cottona science fiction -televisiosarjassa *Babylon 5* (1993–1998).

Vuonna 1995 alkaneessa piirrossarjassa *Bittipää* Furst toimi Fanboy-hahmon äänenä. Vuoden 2000 sarjassa *Buzz Lightyear of Star Command* hänellä oli äänirooli Boosterina. Hän myös näytteli Dash-mursua vuoden Disney-elokuvassa *Pieni merenneito II: Atlantiksen salaisuus*.

Furst oli naimisissa Lorraine Wrightin kanssa, ja heillä oli kaksi poikaa, Nathan ja Griffith. Nathan Furst on ammatiltaan säveltäjä ja Griffith näyttelijä.

Lähteet
-------

1. ↑  Knapp, JD: ‘Animal House’ Actor Stephen Furst Dies at Age 63 *Variety*.  17.6.2017. Viitattu 18.6.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Stephen Furst Biography (1955-) *Film Reference*. Viitattu 23.3.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Biography – Stephen Furst *Film.com*. RealNetworks. Viitattu 1.7.2009. (englanniksi)
4. 1 2  Moran, W. Reed: Stephen Furst redirects life after diabetes *USATODAY.com*.  26.6.2001. USA Today. Viitattu 1.7.2009. (englanniksi)
5. ↑  Hellmich, Nanci: No way to go through life, son *USATODAY.com*.  25.11.2002. USA Today. Viitattu 1.7.2009. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Stephen Hartke** (s. 6. heinäkuuta 1952 Orange, New Jersey) on yhdysvaltalainen säveltäjä.

Hartke varttui Manhattanilla ja esiintyi lapsuudessaan kuoropoikana muiden muassa New York Pro Musican, New Yorkin filharmonikkojen, American Symphony Orchestran ja Metropolitan-oopperan kanssa. Hän sai kandidaatin arvonsa Yalen yliopistosta ja maisterin arvonsa Pennsylvanian yliopistosta. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Kalifornian yliopistosta, Santa Barbarasta.

Hartke sai vuonna 2013 parhaan nykyklassisen sävellyksen Grammy-palkinnon teoksesta *Meanwhile – Incidental Music To Imaginary Puppet Plays*, joka on Eighth Blackbird -kokoonpanolle sävelletty surrealistinen sekstetto. Lisäksi Hartke on säveltänyt muun muassa konsertot klarinetisti Richard Stoltzmanille ja viulisti Michelle Makarskille. Hänen kolmannen sinfoniansa tilasivat Lorin Maazel sekä New Yorkin filharmonikot, ja sen kohdalla tehtiin yhteistyötä Hilliard Ensemblen kanssa. Muita tilaustöitä Hartke on tehnyt muiden muassa Chamber Music Society of Lincoln Centerille, Carnegie Hallille, Glimmerglass Operalle ja Los Angelesin filharmonikoille. Hartken säveltämä ooppera *The Greater Good or The Passion of Boule de Suif* perustuu Maupassantin tarinaan. Tyylillisesti Hartke on hylännyt 1900-luvun jälkipuoliskolla suositun sarjallisuuden ja tehnyt musiikkia, jossa on viittauksia tonaalisuuteen. Hän on omaksunut vaikutteita muun muassa jazzista, minimalismista ja gamelanista. Hänen tyyliinsä on vaikuttanut myös hänen tekemänsä tutkimus varhaisesta polyfonisesta musiikista. Hartken musiikkia on kustantanut Keiser Southern Music. Hänen teostensa levytyksiä on saatavilla muiden muassa Albany-, Chandos-, EMI- ja Naxos-levymerkeillä.

Hartken saamien palkintojen joukossa ovat olleet myös American Academy in Romen Rome Prize, Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian Academy Award ja kaksi Charles Ives -palkintoa, joista toinen oli oopperapalkinto. Hartke valittiin Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi vuonna 2009.

Hartke opetti Fulbright-professorina brasilialaisessa São Paulon yliopistossa ennen liittymistään USC Thornton School of Musicin henkilökuntaan vuonna 1987. Vuonna 2015 hänestä tuli Oberlinin musiikkikonservatorion sävellysprofessori. Hartke asuu Glendalessa, Kaliforniassa perheensä kanssa. Hänen vaimonsa on Lisa Stidham, ja hänellä on poika Sandy.

Lähteet
-------

1. ↑  Stephen Hartke AllMusic
2. 1 2 3 4 5 6  Stephen Hartke USC Thornton School of Music
3. 1 2  Stephen Hartke Oberlin College and Conservatory
4. ↑  Stephen Hartke Grammy.com
5. ↑  Stephen Hartke Naxos
6. ↑  Stephen Hartke Keiser Southern Music


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Würzburgin suurherttuakunta** (saks. *Großherzogtum Würzburg*) oli saksalainen Würzburgin kaupunkiin keskittynyt suurherttuakunta, joka oli olemassa vuosien 1805 ja 1814 välillä. 

Vuoden 1801 Lunévillen rauhansopimuksen johdosta Würzburgin hiippakunta sekularisoitiin vuonna 1803 ja myönnettiin Baijerin vaaliruhtinaskunnalle. Samana vuonna Ferdinand III, entisen Toscanan suurherttuakunnan suurherttua, hyvitettiin Salzburgin vaaliruhtinaskunnalla. Pressburgin rauhassa 26. joulukuuta 1805 Ferdinand menetti Salzburgin Itävallan keisarikunnalle, mutta hyvitettiin Würzburgin alueella Baijerin luopuessa siitä vastineeksi Tirolin kreivikunnasta. 

Ferdinandin asema tunnettiin lyhyen aikaa nimeltä **Würzburgin vaaliruhtinas** (saks. *Kurfürstentum Würzburg*), mutta se korotettiin suurherttuaksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan purkamisen jälkeen 6. elokuuta 1806. Se liittyi Reinin liittoon 30. syyskuuta 1806. 

Napoleonin kärsittyä tappion Leipzigin taistelussa Ferdinand purki liittouman Ranskan ensimmäisen keisarikunnan kanssa 26. lokakuuta 1813. Itävallan ja Baijerin tekemän sopimuksen kautta 3. kesäkuuta 1814 Ferdinand menetti alueensa Baijerin kuningaskunnalle ja suurherttuakunta purettiin.

Lähteet
-------

* Köbler, Gerhard: *Historisches Lexikon der deutschen Länder*. München: Verlag C. H. Beck, 1988. ISBN 3-406-33290-0. (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan lippu Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan vaaliruhtinaat 1356–1806 |
| --- |
|  |
| Hengelliset | 
* Mainz
* Trier
* Köln

 |
|  |
| Maalliset | 
* Böömi
* Kurpfalz
* Saksi
* Brandenburg

 |
|  |
| 1600-luvulla lisätyt | 
* Baijeri (1623)
* Braunschweig-Lüneburg (1692)

 |
|  |
| 1800-luvulla lisätyt | 
* Regensburg
* Salzburg (1803–1805)
* Würzburg (1805–1806)
* Württemberg
* Baden
* Hessen

 |

 |