recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Suomen alle 20-vuotiaiden naisten koripallomaajoukkue** edustaa Suomea koripallon alle 20-vuotiaiden naisten maaotteluissa. Vuonna 2019 joukkueen päävalmentaja oli Pekka Salminen.

Historia
--------

Suomen WU-20-maajoukkue pelasi ensimmäiset maaottelunsa vuonna 1993. Vuonna 1995 se voitti ensimmäisen Pohjoismaiden mestaruutensa. Vuosina 2004, 2005 ja 2006 Suomi pelasi ikäluokan EM-kilpailuissa parhaana sijoituksenaan vuoden 2004 11. sija. Vuosina 2007–2018 maajoukkue ei ollut toiminnassa. Joukkue aktivoitiin jälleen vuonna 2019, ja se eteni B-divisioonasta Awak Kuierin ja Lotta Vehka-Ahon tähdittämänä ikäluokan vuoden 2020 EM-kilpailuihin.

### Päävalmentajat

*Vuosien 1993, 1994 ja 1996 päävalmentajaa ei Koripalloliiton tiedoissa.*

* Suomi Jaakko Heikkilä (1995)
* Suomi Ilpo Rantanen (1997, 1999)
* Suomi Tommi Koskinen (2001)
* Suomi Anu Rajaniemi (2003–2004)
* Suomi Seppo Sonkeri (2005–2006)
* Suomi Pekka Salminen (2019–)

Saavutukset
-----------

* Pohjoismaiden mestaruuskilpailut
	+ kultaa 1995, 1997
	+ hopeaa 2003
	+ pronssia 1999

### EM-turnaushistoria

| Vuosi | Sijoitus | Kokoonpano |
| --- | --- | --- |
| 2004 | 11. | Mari Summanen, Minna Raatikka, Niina Laaksonen, Dionne Pounds, Jonna Launiainen, Riikka Terävä, Laura Sario, Fia Ohtonen, Tiina Sten, Eva Mäkelä, Heta Korpivaara ja Joanna Pekonen |
| 2005 | 15. | Tiia Huuhka, Mari Summanen, Saara Silvonen, Minna Raatikka, Johanna Achrén, Minna Sten, Kira Kojola, Riikka Terävä, Fia Ohtonen, Tiina Sten, Anna Kauhanen ja Anna Kaila |
| 2006 | 16. | Tiia Huuhka, Mari Summanen, Mirka Erander, Pia Salminen, Tiina Aaltonen, Minna Raatikka, Kaisa Valtakari, Minna Sten, Kira Kojola, Henna Koponen, Janika Sundström ja Fia Ohtonen |

Lähteet
-------

* Alle 20-vuotiaiden naisten maajoukkue Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. 1 2  Suomen Koripalloliitto
2. ↑

  

SuomiSuomen koripallo
Miesten sarjatasot: Korisliiga | I-divisioona | II-divisioona | III-divisioona | IV-divisioona  

Naisten sarjatasot: Naisten Korisliiga | I-divisioona | II-divisioona  

Cup-turnaukset: Suomen cup  

Lajiliitto: Suomen Koripalloliitto   

Maajoukkueet: Suomen maajoukkue | Suomen naisten maajoukkue | U-20: miehet naiset | U-18: pojat tytöt | U-16: pojat tytöt  

Muut: Suomen koripallon historia | Koripallomuseo | Hall of Fame | Susi Training Center | A-poikien SM
**M. Agejev** (ven. М. Аге́ев, oikea nimi *Mark Lazarevitš* (myös *Ljudvigovitš, Leontjevitš) Levi*, Марк Ла́заревич (Людвигович, Леонтьевич) Ле́ви; 8. elokuuta 1898 Moskova, Venäjä – 5. elokuuta 1973 Jerevan, Armenian neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija.

M. Agejev syntyi juutalaisen kauppiaan perheeseen. Hän valmistui lukiosta ja kääntyi luterilaiseksi vuonna 1916. Agejev opiskeli Moskovan yliopistossa vuosina 1916–1920, mutta ei suorittanut tutkintoa. Vuonna 1925 hän muutti Saksaan ja asui myöhemmin Istanbulissa Paraguayn passilla. Agejevin omaelämänkerrat sisältävät monia yksityiskohtia, joita ei ole voitu todentaa.

Agejevin ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1934. Samana vuonna julkaistiin osa hänen *Kokaiiniromaanistaan* (*Roman s kokainom*), joka ilmestyi erillisenä kirjana Pariisissa vuonna 1936. Sen aiheena on moskovalaisen koululaisen persoonallisuuden hajoaminen kokaiinin vaikutuksesta aikana ennen Venäjän vallankumousta.

Kirjailija anoi pääsyä Neuvostoliittoon vuonna 1939 ja vuonna 1942 hänet karkotettiin Turkista kotimaahansa. Hän asettui asumaan Jerevaniin, jossa hän opetti saksaa Jerevanin yliopistossa ja Armenian tiedeakatemiassa.

*Kokaiiniromaani* käännettiin useille kielille 1980-luvun alussa, ja vuonna 1983 lännessä ilmestyi sen venäjänkielinen uusintapainos. Kirjallisuustutkija Nikita Struve esitti hypoteesin, jonka mukaan romaanin tekijä olisi Vladimir Nabokov. Agejevin kirjeenvaihto ja häntä koskevat asiakirjat osoittavat tämän laajalle levinneen väitteen perättömäksi.

Suomennos
---------

* *Kokaiiniromaani* (*Roman s kokainom*). Suom. Anton Nikkilä. Helsinki: Like, 1998 ISBN 951-578-569-3 (2. p. 2003).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 13–15. Moskva: Olma-Press Invest, 2005. ISBN ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio (viitattu 18.1.2013). (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Kokaiiniromaani* Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Berthé Aïssata Bengaly** (s. 20. maaliskuuta 1957 Koutiala) on malilainen ravitsemustieteilijä ja poliitikko.

Aïssata Bengaly kävi katolisen koulun Koutialassa ja valmistui ylioppilaaksi Bamakon Notre Dame du Niger -lyseosta. Hän on suorittanut maisterintutkinnot kemiasta Bamakon opettajakorkeakoulussa vuonna 1985 ja ravitsemustieteestä Tulane Universityssa vuonna 1995. Bengaly on työskennellyt tutkijana Bamakon Institut d’économie ruralessa ja Texas A&M Universityssa. Hänet tunnetaan Deliken-durrakeksien kehittäjänä.

Bengaly toimi Malin nais-, lapsi- ja perheministerinä vuosina 2002–2005 ja käsityö- ja matkailuministerinä vuosina 2013–2015. Toisen ministerikautensa jälkeen hän palasi ravitsemustieteellisiin tutkimuksiinsa. Bengaly on Union pour la démocratie et le développementin naisjärjestön puheenjohtaja ja puolueen toimeenpanevan komitean jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Qui est qui? Berthé Aïssata Bengaly *aBamako*. Viitattu 30.11.2019.
2. ↑  En 57 ans d’indépendance: Le Mali a connu 57 femmes ministres *Malizine*. Viitattu 30.11.2019.
**Omaa tietä etsimässä Italiassa, Intiassa ja Indonesiassa** (*Eat Pray Love*) on philadelphialaisen kirjailija-journalisti Elizabeth Gilbertin omakohtaisiin kokemuksiin perustuva romaani vuodelta 2006. Otava julkaisi kirjan suomeksi 2007.

Teos on julkaistu jo 20 kielellä ja se kohosi Yhdysvalloissa bestselleriksi heti ilmestymisensä jälkeen vuonna 2006. Kirjassa Elizabeth Gilbert päättää lähteä vuodeksi matkalle etsimään itseään. Hän viipyy Italiassa, Intiassa ja Indonesiassa kussakin neljän kuukauden ajan. Italiasta hän etsii nautintoa, Intiasta sisäistä rauhaa ja Indonesiasta kykyä yhdistää nämä kaksi. Kirjassa on 108 lukua, 36 kullekin maalle, intialaisen rukousnauhan japa malan mukaan, jossa on 108 helmeä.

Kirjaan perustuva elokuva *Eat Pray Love – omaa tietä etsimässä* sai ensi-iltansa vuonna 2010.

Juoni
-----

Elämässään menestynyt 35-vuotias toimittaja Elizabeth Gilbert yrittää hankkia lasta miehensä kanssa, mutta havahtuu kesken kaiken tajuamaan, ettei oikeastaan tiedä, haluaako hän lasta, haluaako hän miestään ja omakotitaloaan, tai mitä hän niiden sijaan haluaisi. Henkistä romahdusta seuraa avioero, sairastuminen masennukseen, nopea laastarisuhde ja päätös lähteä vuodeksi yksin ulkomaille etsimään itseään ja onneaan. Hän etsii ensin Italiasta nautintoja ja kykyä nauttia, ja lihookin muutaman kuukauden aikana kymmenisen kiloa. Intiaan hän suuntaa ashramiin etsimään itselleen sopivaa hengellisyyttä joogaten ja meditoiden. Indonesiassa hän koettaa löytää tavan yhdistää nämä kaksi, ja löytääkin tasapainon elämäänsä ja jopa suuren rakkauden.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Lukeminen - Plaza.fi *Plaza.fi*.  Arkistoitu 12.4.2013. Viitattu 21.5.2017.
**João Pedro da Silva Pereira** (s. 25. helmikuuta 1984 Lissabon, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.*lähde?*

Seurajoukkueura
---------------

Pereira on lissabonilaisen Benfican kasvatti. Hän pelasi ensi kerran edustusjoukkueessa 17. elokuuta 2003 ottelussa Boavistaa vastaan. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi yhteensä 25 sarjaottelua.*lähde?*

Kauden 2004–2005 päätteeksi Benfica voitti maan pääsarjamestaruuden ja Pereira pelasi suurimman osan kauden otteluista. Uuden päävalmentajan Ronald Koemanin alaisuudessa Pereiran peliaika kuitenkin väheni, ja lopulta hänet myytiin kesällä 2006 Gil Vicenteen.

Kaudeksi 2007–2008 Pereira siirtyi Bragaan, jossa hänen pelipaikkansa oikeana laitapuolustajana vakiintui. Hänen ensimmäinen maalinsa joukkueessa syntyi 22. helmikuuta 2009 ottelussa Associação Naval 1º de Maioa vastaan*lähde?*.

22. joulukuuta 2009 Pereira teki sopimuksen Sporting Clube de Portugalin kanssa ja hänestä maksettiin kolmen miljoonan euron siirtokorvaus. Kaudella 2010–2011 hän pelasi sekä puolustajana että keskikenttäpelaajana. 30. huhtikuuta 2011 hän teki joukkueensa 2–1-voittomaalin ottelussa Portimonensea vastaan.*lähde?*

24. toukokuuta 2012 Pereira siirtyi Valenciaan 3,6 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki joukkueen kanssa 3+1-vuotisen sopimuksen.

Maajoukkueura
-------------

Pereira sai ensimmäisen kutsun Portugalin maajoukkueeseen lokakuussa 2010 ja teki pelasi ensimmäisen kerran 8. lokakuuta 2010 pelatussa vuoden 2012 EM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan.*lähde?*

Saavutukset
-----------

Päivitetty 1. syyskuuta 2017.  

**Benfica**

* Primeira Liga: 2004–2005
* Portugalin cup: 2003–2004
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2005

**Sporting CP**

* Supertaça Cândido de Oliveira: 2015

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  João Pereira Soccerway-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  João Pereira National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
3. ↑  Benfica bring in Braga full-back UEFA. Viitattu 16.5.2012. (englanniksi)
4. ↑  OFFICIAL: Joao Pereira moves to Sporting Portugal Football. Viitattu 16.5.2012. (englanniksi)
5. ↑  El Valencia confirma el fichaje de Joao Pereira Marca. Viitattu 25.5.2012. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* João Pereiran tilastot Footballzz-sivustolla (englanniksi)

Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Veloso |
5 Coentrão |
6 Custódio |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 Almeida |
10 Quaresma |
11 Oliveira |
12 Patrício |
13 Costa |
14 Rolando |
15 Rúben Micael |
16 Meireles |
17 Nani |
18 Varela |
19 Lopes |
20 Viana |
21 Pereira |
22 Beto |
23 Postiga |
Valmentaja Bento

Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Veloso |
5 Coentrão |
6 Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 H. Almeida |
10 Vieirinha |
11 Éder |
12 Patrício |
13 Costa |
14 Neto |
15 Silva |
16 Meireles |
17 Nani |
18 Varela |
19 A. Almeida |
20 Amorim |
21 Pereira |
22 Beto |
23 Postiga |
Valmentaja Bento
M. K. Arjunan
**M. K. Arjunan** (malajalamiksi എം.കെ. അർജുനൻ; 25. elokuuta 1936 – 6. huhtikuuta 2020 Palluruthy, Kochi) oli intialainen lauluntekijä.

Arjunan syntyi neljästätoista lapsesta nuorimpana. Hän menetti isänsä vain kuuden kuukauden ikäisenä ja sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa, kun äiti lähetti hänet veljensä kanssa Palanissa toimineeseen ashramiin. Arjunan aloitti uransa näytelmiin säveltämällä ja tuli pian kysytyksi hahmoksi Keralan harrastelijateatteriryhmien keskuudessa. Hän teki lauluja satoihin eri näytelmiin. Teatterista Arjunan siirtyi malajalaminkielisen elokuvateollisuuden pariin. Ensimmäinen elokuva, johon hän sävelsi musiikin, oli *Karuthapurnami* (1968). Hän tuli tunnetuksi yhteistyöstään sanoittaja Sreekumaran Thampin kanssa. Arjunan sävelsi yli 700 laulua pariinsataan elokuvaan, joista lähes viidessäkymmenessä hän työskenteli Thampin kanssa.

Arjunan sai vuonna 2018 Keralan osavaltion elokuvapalkinnon työstään elokuvassa *Bhayanakam*. Hän kuoli huhtikuussa 2020 kotonaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veteran Malayalam music director MK Arjunan Master passes away New Indian Express

Aiheesta muualla
----------------

* M. K. Arjunan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
SkyEuropen Boeing 737-500 kentällä.
**M. R. Štefánikin lentoasema** eli **Bratislavan lentoasema** (slovakiksi *Letisko Milana Rastislava Štefánika Bratislava*; IATA: **BTS**, ICAO: **LZIB**) on kansainvälinen lentoasema Slovakiassa yhdeksän kilometriä Bratislavasta koilliseen. Se on Slovakian suurin kansainvälisen liikenteen lentoasema.

Bratislavan lentoasema on profiloitunut erityisesti halpalentokentäksi, ja Wienin lentoasema toimii täyden palvelun lentokenttänä.*lähde?**selvennä*

Liikenne
--------

Lentoasemalla on kaksi kiitotietä (04/22 ja 13/31), joiden pituudet ovat 2 900 ja 3 190 metriä. Kiitotiet kunnostettiin 1980-luvulla.

Lentoaseman kapasiteetti on noin kaksi miljoonaa matkustajaa. Vuonna 2006 kentän kautta kulki 1 937 642 matkustajaa. Lentoaseman matkustajaliikenne on viime vuosina hieman hiljentynyt, sillä läheinen Wienin kansainvälinen lentoasema sijaitsee ainoastaan 55 kilometrin päässä. Nykyisin Wienin lentoasema on keskittynyt enemmän normaaliin lentoliikenteeseen ja Bratislava hoitaa halpalentoliikenteen. Suosituimmat kohteet Bratislavasta ovat Praha, Pariisi, Lontoo, Košice, Amsterdam, Moskova ja München. Lentoyhtiöistä suurin on SkyEurope, joka kuljettaa 48 prosenttia lentoaseman matkustajista. Muut ovat Slovak Airlines (19 %), Czech Airlines (9,7 %), Austrian Airlines (4,5 %) ja Air Slovakia (5 %).

Lentoasemalla on kaksi terminaalia. Lähtevien lentojen terminaali on vuonna 1971 valmistunut terminaali A, saapuvien 1994 valmistunut terminaali B. 1990-luvulla valmistui B-terminaalin lisäksi uusi lennonjohtotorni.

Sijainti
--------

Lentoasema sijaitsee yhdeksän kilometrin päässä Bratislavasta, jonka päärautatieasemalle pääsee lentoasemalta lähiliikenteen bussilla 61. Monet yhdysbussit kuljettavat matkustajia kentältä myös Wieniin.

Lentoyhtiöt ja kohteet
----------------------

* Air Slovakia (Amritsar, Birmingham, Köln/Bonn, Kuwait, Tel Aviv)
* Czech Airlines (Praha)
* Lufthansa
	+ Lufthansa Regional
		- Air Dolomitin operoimana (München)
		- Augsburg Airwaysin operoimana (München)
		- Lufthansa CityLinen operoimana (München)
* Ryanair (Bremen (25.9.2007 alkaen), Dublin, Frankfurt-Hahn, Lontoo-Stansted, Milano-Orio al Serio, Nottingham/East Midlands)

Lähteet
-------

1. 1 2  Bratislava M.R. Stefanik Airport Boeing. Viitattu 6.6.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M. R. Štefánikin lentoasema** Wikimedia Commonsissa

* Bratislavan lentoaseman virallinen sivusto (englanniksi) (slovakiksi)
**Kalevalan sanakirja** on vuonna 1949 julkaistu sanakirja ja samalla kuvitettu tietokirja kansalliseepos Kalevalan sanastosta.

Laatiminen
----------

Aimo Turusen laatima teos ilmestyi vuonna 1949 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamana, joskin aloitteen siitä oli tehnyt jo aiemmin E. A. Tunkelo, joka toimi myös kirjan toimitusvaliokunnan puheenjohtajana. Muut valiokunnan jäsenet olivat Väinö Salminen, Kustaa Vilkuna, E. A. Saarimaa ja Salmisen kuoltua Martti Haavio. Turunen aloitti teoksen laatimisen vuonna 1939, mutta hänen varusmiespalveluksensa, sota-aika ja väitöskirjatutkimuksensa keskeyttivät sen useiksi vuosiksi. Toimitusvaliokunnan jäsenten ohella Turunen mainitsee teoksen laatimisessa avustaneina henkilöinä Aarne Anttilan, Tyyni Vahterin, Sulo Haltsosen, Jouko Hautalan, Elsa Enäjärvi-Haavion sekä Hannes Tepon. Teoksen kuvituksen on tehnyt pääosin Helena Stackelberg, osa kuvista on kuitenkin Martti Haavion toimittamasta Pienois-Kalevalasta ja kolme värikuvaliitettä on tehty Kansallismuseon painolaatoilla. Teoksen laatimista tuki Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ohella Henkivakuutusyhtiö Salama, joka lahjoitti seuralle työtä varten Kalevalan 100-vuotisjuhlan kunniaksi 50 000 markkaa.

Sisältö
-------

Kahdelle palstalle ladotussa teoksessa on 349 sivua, korjausliite ja kolme numeroimatonta värikuvaliitettä kansallispuvuista. Varsinaisen sanaston ohella teoksessa on suomenkielinen ja ranskankielinen esipuhe, lyhenteiden selitykset mukaan lukien kielet ja murteet, paikan nimet sekä lyhentein merkityt lähdeteokset, samoin kuin lyhyt lukuopas ’’Selityksiä’’. Sanakirjan sanasto on aakkosellisessa järjestyksessä, ensimmäinen sana on ’’aamurusko’’ ja viimeinen ’’öitsiä’’. Sanan yhteydessä on selityksen lisäksi sen käyttöä havainnollistavia sitaatteja, viittaukset tai esimerkit Kalevalan säkeisiin, joissa sana esiintyy, sekä mahdolliset lähdeviitteet, samoin kuin monin paikoin piirroskuva nimineen ja mahdollisine lisäteksteineen. Kunkin sanan luokka esitetään ja sen tiedetty tai mahdollinen alkuperä ja muoto eri kielissä voidaan myös esittää, samoin kuin sanan rakentuminen kuten ’’askarvaimo’’ sanoista ’’askare + vaimo’’. Monet sanat selitetään synonyymien avulla, kuten ’’pallea’’ -sanan merkitys ’’kylki tai sivu’’. Sanojen selitykset ovat hyvin eri mittaisia, lyhimmillaan vain rivin verran ja pisimmillään useita sivuja. Myös sanan *Kalevala* merkitys selitetään ja sen syntyperää tarkastellaan.

Uusi Kalevalan sanakirja
------------------------

Raimo Jussila laati vuonna 2009 uuden 520-sivuisen *Kalevalan sanakirja* -teoksen, joka on paitsi deskriptiivinen sanakirja Kalevalan sanastosta, myös frekvenssi-, sitaatti- ja tulkkisanakirja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aimo Turunen: *Kalevalan sanakirja*, s. 349. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1949.
2. ↑  Klaus Laalo: Monta Kalevalan sanakirjaa yksissä kansissa Kielikello 2/2010. Viitattu 26.6.2017.
Esaias Thorén vuonna 1961.
**Theodor Esaias Thorén** (9. marraskuuta 1901 Halmstad – 1981) oli ruotsalainen taidemaalari. Thorén kuului Halmstadin ryhmään. Aluksi hän suosi neoplastismia, mutta siirtyi 1933 edustamaan surrealismin lyyristä suuntaa. Sittemmin Thorénin muotokieli muuttui koristeellisemmaksi ja puoliabstraktimmaksi, mikä näkyy muun muassa hänen seinämaalauksissaan. Thorénin seinämaalauksia on muun muassa Halmstadtin kaupunginkirjastossa ja kaupunginteatterissa

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan Iso tietosanakirja, osa 8*, s. 1365. Helsinki: Otava, 1964.
2. ↑  *Facta, osa 9*, s. 706. 8. p.. Porvoo Helsinki: WSOY: Tietosanakirja, 1977. ISBN 951-0-01489-3.
3. ↑  WSOY:n Iso Tietosanakirja, osa 9 vuodelta 1997, s. 308


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |

 |
Saksan keisarin Vilhelm II:n juhlapuvussa oli epoletit.
**Epoletti** (ransk. *épaulette* < *épaule,* olkapää) on upseerin juhlapuvun koristeellinen olkain eli olkapäälle kiinnitetty kangaslaatta tai punoslaatta. Se oli alkuaan olkasuojus, mutta siitä kehittyi ripsuin koristeltu laatta, josta aiemmin ilmeni upseerin sotilasarvo. Epoletti koostuu tavallisesti pyöreästä tai puolipyöreästä metallilaatasta, josta riippuu metallilankaisia korupunoksia, ja kaulaa kohti suuntautuvasta kapeasta metalliliuskasta. Suomessa epoletteja käytettiin aiemmin meriupseerien juhlapuvussa ja paraatipuvussa, mutta ne jäivät pois käytöstä toisen maailmansodan aikana.

Epoletiksi on nimitetty myös sotilaspuvun suoraa kangasolkainta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Otavan iso tietosanakirja.* Helsinki: Otava 1962. Osa 2, palsta 1006, hakusana epoletti.
2. ↑  *Kielitoimiston sanakirja.* Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus 2006. ISBN 978-952-5446-20-3. Hakusana epoletti.
3. 1 2 3  *Uusi tietosanakirja.* Helsinki: Tietosanakirja oy 1961. Osa 5, palsta 459, hakusana epoletti.
Julius Rietz
**Julius Rietz** (28. joulukuuta 1812 – 12. syyskuuta 1877) oli saksalainen sellisti, säveltäjä, kapellimestari ja musiikkiteosten editoija.

Rietz opiskeli muiden muassa Bernhard Rombergin johdolla. Hän toimi kapellimestarina Felix Mendelssohnin avustajana Düsseldorfissa vuonna 1834 ja seurasi tätä tämän virassa vuonna 1835. Vuosina 1847–1854 hän johti Leipzigin oopperan orkesteria. Hän johti myös Gewandhausin konsertteja, työskenteli Leipzigin konservatorion sävellysprofessorina ja oli vuodesta 1860 kapellimestarina Dresdenissä. Rietzin oppilaiden joukossa olivat Woldemar Bargiel, Salomon Jadassohn ja Arthur Sullivan.

Suurimman osan urastaan Rietz myös soitti selloa. Hän esiintyi varsinkin Ferdinand Hillerin ja Ferdinand Davidin kanssa. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu esimerkiksi kolme oopperaa, kolme sinfoniaa ja neljä konserttoa. Hän toimitti editiot kaikista Mendelssohnin teoksista ja editoi kokoelmiin myös joitain Georg Friedrich Händelin ja Wolfgang Amadeus Mozartin teoksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Julius Rietz AllMusic
2. ↑  Prometheus in Music: Representations of the Myth in the Romantic Era, s. 296 Paul Bertagnolli
3. ↑  Salomon Jadassohn: String Quartet in c minor, Op.10 Edition Silvertrust
4. ↑  Two Centuries of British Symphonism: From the beginnings to 1945, s. 166 Jürgen Schaarwächter

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Louise-Marie-Jeanne Hersent,François Joseph Heimin luonnos vuodelta 1827, Louvre.
**Louise-Marie-Jeanne Hersent**, syntyjään, **Mauduit**, (7. maaliskuuta 1784 Pariisi- 7. tammikuuta 1862 oli ranskalainen taidemaalari. Hän maalasi paljon muotokuvia sekä historiamaalauksia.  

Vuonna 1821 Mauduit solmi avioliiton Louis Hersentin kanssa joka oli myös ammatiltaan taidemaalari. Hänen taiteellinen uransa ei päättynyt avioliiton solmimiseen, vaan hän piti omaa ateljeeta ja koulutti nuoria naisia taidemaalareiksi.  Hänen oppilaisiin kuului muiden muassa Louise Adélaïde Desnos.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**The Island** on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Michael Bayn ohjaama scifi-/toimintaelokuva. Pääosia näyttelee muun muassa Ewan McGregor, Scarlett Johansson ja Sean Bean.

Elokuvassa on selvissä kohdissa näkyvissä Microsoftin mainoksia MSN:stä ja muista palveluista, joten Microsoft on lopputekstienkin mukaan yksi elokuvan sponsoreista.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Lähitulevaisuudessa erään Yhdysvaltain autiomaan alla elää pieni hyvin järjestäytynyt ihmisyhteisö. Heidän joukossaan on tavallisia asukkaita, ja heitä ohjaavaa henkilökuntaa. Asukkien muistiin on tallennettu tieto, että maailma olisi saastunut ja uudet tulokkaat yhteisöön olisivat onnekkaita selviytyjiä, kun todellisuudessa heidät on kloonattu. Kyseessä on lääketieteen uusin saavutus kloonata oikeassa maailmassa eläville ihmisille uusia elimiä. Nämä asukit elävät mahdollisimman valvotusti ja terveellisissä oloissa, jotta heidän kehostaan voitaisiin ottaa elimiä tämän isännälle, joka on hankkinut vakuutuksen. Vakuutuksia on tarjolla vain varakkaammille. Aina kun asiakas tarvitsee jonkin elimen kloonatulta, kloonille kerrotaan, että hän on voittanut matkan paratiisisaarelle – "The Islandille" – eikä hän palaa koskaan.

Lincoln Six Echo (Ewan McGregor) on jo jonkin aikaa miettinyt ja kyseenalaistanut yhteisön toimintaa. Hän saa selville, että on olemassa ulkomaailmakin. Yhdessä Jordan Two Deltan (Scarlett Johansson) kanssa he pystyvät pakenemaan ulos maanalaisesta säiliöstään tavallisen yhdysvaltalaisen kansan pariin. Viranomaiset perässään he haluavat paljastaa, että heidät on kloonattu ja kaikki yhteisön asukit tullaan tappamaan rahasta. He matkustavat Lincolnin asiakkaan luokse, ja vaativat apua. Lopulta toisiinsa rakastunut pari selviää koitoksista, ja palaa takaisin yhteisöön vapauttamaan muutkin. Räjähdysten ja ovelan juonen jälkeen kaikki kloonatut pääsevät ensimmäistä kertaa elämässään ulkomaailmaan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Ewan McGregor  | … |  Lincoln Six Echo
  |
|  Scarlett Johansson  | … |  Jordan Two Delta
  |
|  Sean Bean  | … |  Dr. Merrick
  |
|  Djimon Hounsou  | … |  Albert Laurent
  |
|  Steve Buscemi  | … |  James McCord
  |
|  Michael Clarke Duncan  | … |  Starkweather Two Delta
  |
|  Ethan Phillips  | … |  Jones Three Echo
  |
|  Brian Stepanek  | … |  Gandu Three Echo
  |
|  Noa Tishby  | … |  Kuuluttaja
  |
|  Siobhan Flynn  | … |  Lima One Alpha
  |
|  Kim Coates  | … |  Charles Whitman
  |
|  Tom Everett  | … |  Yhdysvaltain presidentti
  |
|  J.P. Manoux  | … |  Foxtrot
  |
**Sellaista ei tapahdu täällä** (ruots. *Sånt händer inte här*) on Ingmar Bergmanin ohjaama vakoiluelokuva, joka sai ensi-iltansa Ruotsissa 23. lokakuuta 1950. Elokuvaa levitettiin kansainvälisesti, mutta myöhemmin ohjaaja veti sen pois teattereista ja asetti sen esityskieltoon. Käsikirjoitus perustui norjalaisen kirjailijan Waldemar Brøggerin kirjaan *Løpet av tolv timer*.

Bergman ei ollut tyytyväinen elokuvaan, jota hän oli lähtenyt tekemään lähinnä taloudellisista syistä. Tuotantoyhtiö oli jo etukäteen päättänyt viedä elokuvan ulkomaanlevitykseen ja pakotti päänäyttelijöiksi Signe Hasson ja Alf Kjellinin. 

Elokuva sai pääosin huonot arvostelut lehdistöltä. Tukholmalainen *Robin Hood* -nimimerkillä kirjoittanut arvostelija epäili elokuvan olevan satiiri tai vitsi. Bergman yhtyi kritiikkiin ja kertoi myöhemmin haastattelussa, että *Sellaista ei tapahdu täällä* oli *Kosketuksen* ohella hänen huonoin elokuvansa.

Lähteet
-------

1. ↑  High tension: Reviews and comments. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 18.6.2009.
2. ↑  High tension: Shooting the film. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 18.6.2009.
**Lois Ann Lowry** (o.s. **Hammersberg**; s. 20. maaliskuuta 1937 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän on voittanut kahdesti Newbery-mitalin ja ollut useasti ehdolla Hans Christian Andersen -palkinnon saajaksi. Häneltä on suomennettu muun muassa *Anastasia*-sarjan romaaneja.

Lois Lowryn isä oli norjalaista sukua, ja hän työskenteli armeijan palveluksessa. Perhe muutti usein ja asui myös Japanissa. Lois kävi koulua muun muassa New Yorkissa. Hän aloitti yliopisto-opinnot mutta keskeytti ne avioiduttuaan 19-vuotiaana upseeri Donald Grey Lowryn kanssa. He muuttivat usein aviomiehen työn mukana, ja heille syntyi neljä lasta. Lastensa aikuistuttua Lowry jatkoi yliopisto-opintojaan ja valmistui Etelä-Mainen yliopistosta vuonna 1972 pääaineenaan englanninkielinen kirjallisuus.

Lowryn kirjailijanura alkoi vasta vuonna 1977; samana vuonna hänen avioliittonsa päättyi eroon. Hänen esikoisteoksensa *A Summer to Die* kertoo lapsesta, joka sairastuu leukemiaan ja kuolee; taustalla oli Lowryn oman sisaren kuolema.

Lowry on kirjoittanut useita romaanisarjoja, joihin kuuluvat *The Giver Quartet* (1993–2012), 9-osainen *Anastasia*-sarja (1979–1995), Anastasian pikkuveljestä kertoja *Sam Krupnik* -sarja (1988–1999) ja 6-osainen *Gooney Bird* -sarja (2002–2014). Hänen teoksissaan käsitellään haastavia aiheita, kuten rasismia, lapsen kuolemaa, murhaa ja holokaustia sekä vallanpitäjien kyseenalaistamista. Yhdysvaltalaisissa kouluissa hänen teoksiaan on sekä otettu opinto-ohjelmiin että kielletty. Kaikkiaan hän on kirjoittanut yli neljäkymmentä romaania.

Vuonna 2014 valmistunut elokuva *The Giver* perustuu *The Giver Quartetin* ensimmäiseen osaan; päärooleissa esiintyvät Jeff Bridges, Meryl Streep ja Brenton Thwaites. Susan Kander sävelsi romaanin pohjalta oopperan vuonna 2012.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Sata syytä pitää Carolinesta* (1986)
* *Minä Anastasia* (1987)
* *Anastasia vauhdissa* (1988)
* *Anastasia palveluksessanne* (1989)
* *Anastasia hermoromahduksen partaalla* (1990)
* *Näkemiin, Ellen!* (1991)
* *Anastasia omillaan* (1992)

Aiheesta muualla
----------------

* Summary Bibliography: Lois Lowry. The Internet Speculative Fiction Database.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Seitakuoro** on rovaniemeläinen, noin 30 laulajasta koostuva kamarikuoro, joka on perustettu Kemissä vuonna 1961. Kuoro toimii nykyisellään Rovaniemen kansalaisopiston opintopiirinä, mutta on myös oma yhdistyksensä.

Kuoron perusohjelmisto koostuu klassisesta kamarikuororepertoaarista, mutta uuden, vaativan kuoromusiikin sekä vanhan musiikin osuus ohjelmistosta on kasvanut. Yhtenä kuoron perusideana on esittää laajoja teoksia yhdessä orkesterin kanssa. Läheinen yhteistyökumppani on Lapin kamariorkesteri. Kuoron tavoitteena on myös tuoda tunnetuksi lappilaista musiikkia. Seitakuoro onkin kantaesittänyt muiden suomalaisten ja ulkomaalaisten säveltäjien teosten lisäksi useiden lappilaisten säveltäjien tuotantoa. 

Seitakuoro konsertoi pääsääntöisesti Rovaniemellä ja muualla Lapin läänin alueella. Konsertteja pidetään eri ohjelmistolla vuosittain yleensä 3-4. Usein kuoro vie konserttejaan useille paikkakunnille. Useana vuonna Seitakuoro on esiintynyt Hetan musiikkipäivillä. Seitakuoro tekee konserttimatkoja myös muualle Suomeen sekä ulkomaille.

Seitakuoro on menestynyt kuorokilpailuissa ja -katselmuksissa Suomessa ja ulkomailla. Vuonna 2006 Seitakuoro oli toiseksi paras kuoro Pärnun kansainvälisissä kansanlaulukilpailuissa. Vuonna 2009 Seitakuoro ylsi Tšekin Olomoucissa järjestetyn suuren kuorofestivaalin viiden parhaan kuoron joukkoon ja voitti kaksi kilpasarjaa.

Aiheesta muualla
----------------

* Seitakuoron kotisivut
**Selles-sur-Cher** on kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Cherjoen varrella, noin 40 kilometriä Bloisin kaupungista etelään. Joen lisäksi kaupunkia halkoo myös kanava Canal de Berry.

Nähtävyyksiä
------------

Kaupunki on kehittynyt 500-luvulla perustetun luostarin ympärille. Luostari on tuhoutunut useita kertoja niin normannien hyökkäyksissä 800-luvulla, satavuotisen sodassa 1300- ja 1400-luvuilla ja uskonsodissa 1500- ja 1600-luvuilla. Lopulta Ranskan suuri vallankumous karkotti munkit luostarista vuonna 1790. Sen jälkeen luostari on toiminut kaupungintalona, postina ja museona.

Luostarikirkko *Notre Dame-la-Blanche* rakennettiin 1100-luvun alussa, ja se on yksi huomattavimmista kirkoista Cherin laaksossa.

Kaupunkia suojaamaan rakennettiin linnoitus *Château of Selles-sur-Cher* noin tuhat vuotta sitten. Vuosisatojen kuluessa se on tuhoutunut useasti. 1600-luvulla linna sai nykyisen kaltaisen ulkomuotonsa, kun arkkitehti Jacques II Androuet du Cerceau piirsi linnaan kaksi paviljonkia ja 30 metriä pitkän siiven. Vuonna 2012 joukko vapaaehtoisia osti linnan kunnostaakseen ja avatakseen sen yleisölle.

Gastronomia
-----------

Paikallinen Selles-sur-Cher -vuohenjuusto on saanut vuonna 1975 suojatun alkuperänimityksen.

  

* Château of Selles-sur-CherChâteau of Selles-sur-Cher
* Selles-sur-Cher -vuohenjuustoSelles-sur-Cher -vuohenjuusto

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Histoire de Selles-sur-Cher Mairie de Selles-sur-Cher. Viitattu 13.4.2021. (ranskaksi)
3. ↑  Une Église abbatiale Mairie de Selles-sur-Cher. Viitattu 13.4.2021. (ranskaksi)
4. ↑  Château of Selles-sur-Cher L’association des Châteaux de la Loire. Viitattu 13.4.2021. (englanniksi)
5. ↑  Une A.O.P. : le Fromage de chèvre Mairie de Selles-sur-Cher. Viitattu 13.4.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Selles-sur-Cher** Wikimedia Commonsissa
Seitsemän kiven pelaajia Keralan osavaltiossa Intiassa. 
**Seitsemän kiveä** (Intiassa mm. *pitthu*, *lagori* ja *dikori*) on perinteinen ulkona pelattava joukkuepeli Intiassa ja Pakistanissa. Peli muistuttaa jonkin verran polttopalloa. Siinä yritetään kaataa seitsemää pinottua litteää kiveä.

Peliä on pelattu tuhansia vuosia, mutta viime aikoina sen suosio ajanvietteenä on vähentynyt.

Pelin kulku
-----------

Pelaajat jaetaan kahteen yhtä suureen joukkueeseen. Seitsemän litteää kiveä pinotaan päällekkäin. Joukkueet asettuvat tietyn matkan päähän kivipinosta. Toista joukkuetta kutsutaan "etsijöiksi" ja toista "osujiksi". Etsijät heittävät pallon ja pyrkivät kaatamaan kivipinon. Jos he onnistuvat tässä, etsijät yrittävät koota kaatuneen kivipinon. Pallo annetaan vastajoukkueelle, joka yrittää estää kivipinon kokoamisen heittämällä etsijöitä pallolla. Jos pallo osuu etsijään, hän on pois pelistä. Etsijä voi suojata itsensä aina koskettamalla osujaa pallon osuessa.

Lisäsääntöjä
------------

* Jos yksikään etsijä ylittää merkityn rajan, on hän poissa pelistä
* Jos etsijän heittämä pallo ei osu kivipinoon ja osuja saa sen kiinni, etsijä on poissa pelistä
* Jos etsijä ei osu kolmannellakaan yrittämällä kivipinoon, on hän poissa pelistä
* Osuja ei voi juosta pallon kanssa osuakseen etsijään
* Kun etsijä on saanut kivikasan kootuksi, hän huutaa kolme kertaa "lagiori" ja liikuttaa käsiään kivikasan ympärillä

Lähteet
-------

1. ↑  Seven stones *Indian traditional games*. Viitattu 23.5.2020.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Seven stones  –  16.1.2020 versio
**Kaisa Marjatta Savolainen** (s. 18. joulukuuta 1940, Nilsiä) on entinen Yhdistyneiden kansakuntien kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestö Unescon Rauhankasvatusdepartementin johtaja, josta toimesta hän jäi eläkkeelle 2001. Savolainen väitteli vuonna 2010 filosofian tohtoriksi aiheesta Kasvatus maailmanrauhan välineenä: tapaustutkimus Unescon vuoden 1974 suosituksesta. Kun hänet nimitettiin Unescon päämajaan Pariisiin osastopäälliköksi 1986, oli virka korkein jolle kukaan suomalainen oli yltänyt Unescossa. Rauhaan ja ihmisoikeuksiin tähtäävän kansainvälisyyskasvatuksen edistäminen oli Savolaisen toiminnan keskiössä Suomen Unesco-toimikunnan kasvatusjaoston puheenjohtajana.

Valmistuttuaan Jyväskylän Yliopistosta kasvatustieteen maisteriksi 1964 Savolainen toimi aluksi psykologina. Kuopion ammatinvalinnanohjaustoimistossa, josta hän siirtyi Suomen YK-liiton tiedotussihteeriksi 1967 ja sittemmin Vapaan sivistystyön yhteisjärjestön pääsihteeriksi. Kuopion aikanaan hän toimi Teinien YK-seuran puheenjohtajana. Helsingissä hänen yhteiskunnalliseen harrastustoimintaansa kuului vuosina 1972–1976 Suomi–Kuuba-seuran puheenjohtajuus.

Tultuaan nimitetyksi vuonna 1986 osastopäälliköksi Unescon päämajaan Pariisiin Savolaisen vastuualue oli koulutuksellinen tasa-arvo ja erityisohjelmat. Kansainvälisyyskasvatus oli keskeistä hänen johtamillaan osastoilla kasvatussektorilla ja hänen johdollaan tuotettiin muuan muassa materiaalia ihmisoikeuksien ja suvaitsevaisuuden opetusta varten. Savolainen on tehnyt myös kansainvälisyyskasvatukseen liittyviä julkaisuja.

Savolaisen muistelmateos *Tieni vei Pariisiin* julkaistaan 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Directeur du Département de l'éducation pour une culture de la paix, Secteur de l'éducation, DG/Note/99/39
2. ↑  Savolainen, Kaisa | Kansalliskirjasto | Kansalliskirjaston hakupalvelu kansalliskirjasto.finna.fi › AuthorityRecord
3. ↑  Aamulehti 21.8.1986
4. ↑  Hämeen Sanomat 13.10.1976
5. ↑  Suomen psykologit (1967). Suomen Psykologiliitto ry. Pieksämäki.
6. ↑  Savo 27.2.1967.
7. ↑  Mikkilä, Timo (2012). Paperitiikeri vai todellinen vaikuttaja: Vapaan sivistystyön yhteisjärjestö 1969–2009. Kansanvalistusseura
8. ↑  Savon Sanomat 26.2.1967
9. ↑  Lohtaja, Hannele (2011). Kulttuurin ja kumouksen puolesta. Kuuba-solidaarisuus Suomessa 1960-1970 -luvuilla. Tampereen yliopisto.
10. ↑  Directeur de la Division de l'égalité des chances en matière d'éducation et des programmes spéciaux au Secteur de l'éducation DG/NOTE/86/27,
11. ↑  Who´s who in International Affairs 1st Edition (1990). London, England; Who´s Who in International Organizations (1992). Muchen, London, New York, Paris.
12. ↑
13. ↑  Tieni vei Pariisiin. Into kustannus. ISBN 978-952-351-665-6


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Seitsemän merta** on laajasti tunnettu historiallinen sanonta, joka viittaa joko nykykäsityksen mukaan valtameriin tai kunakin aikana erilaiseen joukkoon meriä. Sanonnalla tarkoitetaan joko kaukaisia maita kuten "seitsemän meren takana" tai merimiesten kokeneisuutta: "Hän on purjehtinut seitsemällä merellä". Valtameriä ei ole kuin kolme eli Atlantti, Tyynimeri sekä Intian valtameri tai viisi, jos sekä Pohjoinen jäämeri että Eteläinen jäämeri lasketaan mukaan, mutta kun halutaan lukumääräksi seitsemän sanonnan mukaan, niin tähän on päästy jakamalla sekä Atlantti että Tyynimeri eteläiseen ja pohjoiseen osaan.

"Seitsemän merta"-sanonnan nykyiseen yleisyyteen on ehkä eniten vaikuttanut Rudyard Kipling runo "The Seven Seas" vuodelta 1896.

Sanonnan historia ulottuu Mesopotamiaan, jossa tunnettiin seitsemän planeettaa. Tätä kautta luku seitsemästä tuli pyhä luku, joka silloin yhdistettiin myös tunnettuihin meriin. 

Antiikin aikana meriin luettiin:

* Välimeri
* Punainen meri
* Kiinanmeri
* Länsi-Afrikan meri
* Itä-Afrikan meri
* Intian valtameri
* Persianlahti

900-luvulla Islamilainen maantieteilijä Ya'qubi kirjoitti kuvauksen matkasta Kiinaan seitsemän meren yli. Nämä meret olivat Persianlahti, Khambatinlahti, Bengalinlahti, Malakansalmi, Singaporensalmi, Siaminlahti ja Etelä-Kiinan meri.

Arabialaisten merenkävijöiden käsitys seitsemästä merestä on todennäköisesti sisältänyt myös ne meret, joilla he kulkivat:

* Mustameri
* Kaspianmeri
* Arabianmeri
* Intian valtameri
* Punainen meri
* Välimeri
* Adrianmeri

Lähteet
-------

1. ↑  Seitsemän valtamerta (Julkaistu myös Tieteen kuvalehden numerossa numerossa 11/2001) *Tieteen Kuvalehden verkkosivut*. Viitattu 15.8.2014.
2. 1 2 3  Freuchen, Peter Loth David, Peter Freuchenin seitsemän meren kirja, suomentanut Kari Lampén, sivut 21-22, Gummerus Jyväskylä, 1958

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Seitsemän merta** Wikimedia Commonsissa
**Kaisa Johanna Wallinheimo** (ent. **Gustafsson**, o.s. **Savola**, s. 21. tammikuuta 1969 Evijärvi) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän on ennätystuloksellaan 190 cm korkeushypyssä jaetulla viidennellä sijalla Suomen kaikkien aikojen tilastossa. Tulos syntyi Kalevan kisoissa vuonna 1995. Suomen mestaruuden hän voitti korkeushypyssä neljä kertaa ja sen lisäksi kolmiloikassa kerran.

Wallinheimon aviomies on jääkiekkomaalivahti ja kansanedustaja Sinuhe Wallinheimo. Pariskunnalla on kolme lasta.

Saavutukset
-----------

* Korkeushyppy
	+ Suomen mestari: 1995, 1996, 1997, 1998
	+ SM-pronssi: 1993
* Kolmiloikka
	+ Suomen mestari: 1995

Lähteet
-------

* Hannus, Matti; Laitinen, Esa; & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat Kalevan malja - Vuosisata yleisurheilun Suomen mestaruuksia*. Suomen Urheiluliitto: Gummerus, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
* Kaisa Gustafsson Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑  Yleisurheilun Suomen parhaat kautta aikojen *apulanta.fi*. Viitattu 8.8.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Brjuškovo** (ven. Брюшково) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,6 kilometriä pitkä, 0,52 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 60 hehtaaria. Se sijaitsee viisi kilometriä Opotškan kaupungista pohjoiseen laajalla suoalueella, joka jää sivujoen Kudkan ja sen pääjoen Velikajan väliin. Järvi on laaja suojärvi, jonka reunasta on nostettu turvetta. Samalla suolla on kolme muuta suojärveä. Järvi on saareton ja autio.

Suon kaakkoisosan eteläpuolella sijaitsee tyhjentynyt kulmakunta Brjuškovo, etelämpänä lisäksi virkeitä ja suuri kylä Ljapuny (ven. Ляпуны) sekä pienemmät kulmakunnat Pogoreltsevo (ven. Погорельцево), Lemešiha (ven. Лемешиха) ja Galuha (ven. Галуха). Järvelle ei tule tietä.

Luontoarvoja
------------

Järvi on suojärvi, mutta se ei enää ole karu, vaan siinä kasvaa ilmakuvista päätelleen runsas vesikasvillisuus.

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, suutari ja mutakala. Suojärven pohja on mutaa ja sen rannat ovat turvemaata. rannat ovat osittain hyllyvää hetteikköä.

Vesistösuhteita
---------------

Brjuškovon laskuoja on Velikajan sivujoki (-oja) ja kuuluu siten Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Brjuškovon laskuoja on johdettu jo alusta alkaen turvetuotantoalueen kuivatusojiin ja niiden jatke jatkuu suoraksi kaivettuna johto-ojana Velikajaan asti, mihin se lopuksi yhtyy.

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, suutari ja mutakala. Suojärven pohja on mutaa ja sen rannat ovat turvemaata. Järven rannat ovat osittain hyllyvää hetteikköä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Google Earth-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Brjuškovo (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 29.11.2019. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000
3. 1 2 3  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 21.5.2020. (venäjäksi)
4. ↑  Pihkovan alueen kartta: sivu 28 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 21.5.2020
**Seitsemisen kylillä** tarkoitetaan Ikaalisten itäisellä laidalla sijaitsevaa kolmea kylää: Juhtimäki, Sisättö ja Vaho.

Seitsemisen kylät ovat päällisin puolin varsin samanlaisia, mutta tarkemmin katsottuna Juhtimäki eroaa naapureistaan monella tavalla. Se on näistä kylistä vanhin ja ainoa maakirjakylä. Sen asutushistoria juontaa 1500-luvun jälkipuoliskolta alkaen erämaiden vapauttamisesta. Sisättö ja Vaho ovat talouskyliä ja niiden asutushistoria on lähes 200 vuotta nuorempaa kuin Juhtimäen.

Sisättö ja Vaho asutettiin huomattavasti myöhemmin, eikä taustalla ole erämaiden asuttaminen. Sisätön ja Vahon asuttaminen liittyy olennaisesti torpparilaitoksen kehitykseen ja asuttaminen tapahtui Kyrösjärven suunnasta. Sisättö ja Vaho sijaitsivat lähellä Kyrösjärven itäisiä rantakyliä ja olivat luonteeltaan rantakylien ulkopalstoja – eivät erämaita – joita kyettiin hyödyntämään näiden rantakylien taloista käsin niiden työvoimalla. Väestönkasvu ja lainsäädännön muutokset, jotka mahdollistivat torppien muodostamisen myös talonpoikaistaloihin, aloittivat näiden kahden kylän pysyvän asuttamisen 1750-luvulta lähtien.

Lähteet
-------

* Alhonen, Pentti & Papunen, Pentti & Sarkki Isomaa, Seija: *Ikaalisten emäpitäjän historia I vuoteen 1640*. Vammala: , 1996. ISBN 951-97559-0-X.
* Vappula, Jorma: *Ikaalisten entisen emäpitäjän historia II. 1641-1721*. Vammala: Vammalan kirja, 2006. ISBN 951-97559-2-6.
* Vuorikoski,Matti: *Seitsemisen kylät. Juhtimäki. Kylä erämaassa*. Tampere: Juvenes Print, 2012. ISBN 978-952-93-1255-9.
* Vuorikoski, Matti: *Seitsemisen kylät. Sisättö ja Vaho. Kylät erämaan laidalla*. Tampere: Juvenes Print, 2014. ISBN 978-952-93-4808-4.
**Pyhän Nektarioksen kirkko** (kreik. Ναός Αγίου Νεκταρίου, *Naós Agíou Nektaríou*) on ortodoksinen kirkko Aíginan saarella Kreikassa. Se on omistettu Pyhälle Nektarios Aiginalaiselle (Eginalaiselle).

Kirkon ikonostaasi.
Kirkon paikalla oli bysanttilaisella ajalla Elävöittävän lähteen (*Zoodóchos Pigí*) luostari. Pyhä Nektarios kunnosti sen vuonna 1904 Pyhän Kolminaisuuden luostariksi. Hän kuoli vuonna 1920 ja hänet julistettiin pyhäksi vuonna 1961. Nektoriokselle omistetun kirkon rakentaminen alkoi vuonna 1973 ja se otettiin käyttöön toukokuussa 1994. Kirkko on osa luostaria, joka tunnetaan nykyisin Pyhän Nektarioksen ja Pyhän Kolminaisuuden luostarina.

Kirkko ja luostari sijaitsevat Kontóksen kylässä saaren keskiosissa, noin kuusi kilometriä itään Aíginan kaupungista. Kirkko on yksi Kreikan suurimpia. Se koostuu oikeastaan kahdesta kirkosta, maanpäällisestä ja maanalaisesta. Kummankin pinta-ala on noin 635 neliömetriä. Lisäksi on kaksi naisille varattua tilaa pinta-alaltaan 560 neliömetriä. Kirkossa on kaksi kellotornia, joiden korkeudet ovat 42 ja 27 metriä, sekä suuri kupoli. Kirkon sisälle mahtuu noin 9 000 henkeä. Kirkossa säilytetään Pyhän Nektarioksen pyhäinjäännöstä. Luostarin muut rakennukset sijaitsevat heti kirkon pohjoispuolella.

Luostari ja kirkko ovat suosittuja pyhiinvaelluskohteita, erityisesti niiden juhlapäivänä 9. marraskuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Άγιος Νεκτάριος *Aegina Info*.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 16.5.2016.
2. ↑  The monastery of Agios Nektarios *Aegina Greece*. Viitattu 16.5.2016.
3. 1 2 3  Ιερά Μονή Αγίας Τριάδος (Αγίου Νεκταρίου) - Αἰγινα *Μοναστήρια της Ελλάδας*. Viitattu 16.5.2016.
4. 1 2  Άγιος Νεκτάριος - Αίγινα *hoteloasisaegina.com*.  Arkistoitu 1.6.2016. Viitattu 16.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Nektarioksen kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Turvatekniikka** tai pidemmässä muodossa **turvallisuustekniikka** (engl. *security engineering*) on sateenvarjokäsite laajalle teknisten sovellusten kirjolle, jolla pyritään suojaamaan ihmisiä, rakennuksia, yhteiskunnan toimintaedellytyksiä ja koneita joltakin kyseisen systeemin ulkopuoliselta riskiltä. Turvatekniikkaan sisältyvät muun muassa henkilökohtaiset suojavarusteet, rakennusten lukitukset ja valvontatekniset järjestelyt sekä automatkustajien turvalaitteet kuten turvatyyny. Myös työturvallisuus sisältää turvallisuutta parantavia teknisiä ratkaisuja. Rakenteiden mitoituksia tutkiva ja vaurioitumisriskiä ennustamaan pyrkivä luotettavuustekniikka ei kuulu turvatekniikkaan.

Koneturvallisuus (engl. *safety engineering*) voi olla osa automaation kuten teollisuusrobotin hallintaa ja ohjausta.

Katso myös
----------

* Tietoturva

Kirjallisuutta
--------------

* Ross J. Anderson: *Security Engineering: A Guide to Building Dependable Distributed Systems*. Wiley. ISBN 978-0470068526. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* TEKESin turvallisuusteknologia-ohjelman sisältö[vanhentunut linkki]