recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sakari Peltola, *Koppi ja kova luu*, 2003.
**Koppi ja kova luu** on kuvanveistäjä Sakari Peltolan humoristinen taideteos, joka sijaitsee Turun ylioppilaskylän kupeessa suositun kuntoilureitin varrella. Nimensä mukaisesti veistos koostuu koirankopista ja luusta. *Koppi ja kova luu* on valmistunut jo vuonna 2003, mutta se on etsinyt paikkaansa Turkua ennen Loimaalta, Karkkilasta ja Helsingistä Alppilan puistosta.

Kivistä teosta saa koskettaa, sen päälle voi kiivetä ja sitä vasten voi tehdä vaikka lihaskuntoliikkeitä. Tämän takia sitä on nimitety käyttötaideteokseksi. 

*Koppi ja kova luu* oli osa Turun kulttuuripääkaupunkivuoden Kulttuurikuntoilun keskuspuisto -hanketta. Teos paljastettiin vuonna 2011. Hankkeen ajatuksena oli käyttää taidetta liikunnan innoittajana, yhdistää käytettävyys ja luova työ. Hankkeeseen liittyen julkistettiin aiemmin kuvataiteilija Oona Tikkaojan *Piiloleikki* -teos ja Eero Merimaan *Joitakin teknokukkasia.*

Lähteet
-------

1. ↑  Pieni koppi, iso luu *Turun Sanomat*.  2.6.2011. Viitattu 6.3.2018.
Anne-Marie Ørbeck
**Anne-Marie Ørbeck** (1. huhtikuuta 1911 Oslo – 5. kesäkuuta 1996 Bergen) oli norjalainen pianisti ja säveltäjä.

Anne-Marie Ørbeck opiskeli pianonsoittoa Oslossa ja sitten Berliinissä Sandra Droukerin johdolla. Sävellysoppia hän sai Gustav Langelta, Mark Lotharilta, Paul Höfferiltä ja Darius Milhaud’lta. Hän piti ensikonserttinsa 1933 Oslon filharmonisen orkesterin solistina.

Vuonna 1939 Ørbeck avioitui insinööri Helge Smittin (1906–1985) kanssa. Esiintymiset katkaisi toinen maailmansota, mutta hänen laulusarjansa *Vonir i blømetid* sai 1942 Norjan säveltäjien seuran palkinnon. 1950-luvulla hän haki lisäoppia säveltämiseensä Nadia Boulangerilta Pariisista ja Hanns Jelinekiltä Wienistä. Sotavuosina syntynyt D-duurisinfonia kantaesitettiin Bergenissä vasta 1954. Sen ohella hänen esitetyimpiin teoksiinsa kuuluvat *Concertino* pianolle ja orkesterille (1938) sekä *Pastoraali ja allegro* huilulle ja jousille (1960).

Teoksia
-------

* Concertino pianolle ja orkesterille (1938)
* *Vonir i blømetid* (1942). Kuoroteos Hans Henrik Holmin teksteihin
* *Ovspel*, kuoroteos Hans Henrik Holmin teksteihin, kantaesitettiin Helsingissä 1952 Muntra Musikanter -kuoron esittämänä
* Sinfonia D-duuri (1954)
* *So rodde dei fjordan* (1963, teksti Aslaug Vaa)
* *Vill-Guri* (1963, teksti Tor Jonsson).

Lähteet
-------

1. ↑  Anne-Marie Ørbeck - Biography, 7.10.2002. Viitattu 16.3.2014.
2. ↑  Cecilie Dahm: Anne-Marie Ørbeck – utdypning. Viitattu 16.3.2014.
3. ↑  Pirkko Moisala ja Riitta Valkeila: *Musiikin toinen sukupuoli, Naissäveltäjiä keskiajalta nykyaikaan*, s. 200. Helsinki: Kirjayhtymä, 1994. ISBN 951-26-3937-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Anne-Marie Linnea Berglund** (31. tammikuuta 1952 Espoo – 6. maaliskuuta 2020 Tukholma) oli suomalaissyntyinen ruotsalainen runoilija, prosaisti ja kuvataiteilija. Hän muutti Ruotsiin nelivuotiaana.

Berglund debytoi vuonna 1977 runokokoelmalla *Luftberusningen*. Hänen myöhempien kokoelmiensa joukossa oli *Jag vill stå träd nu* vuodelta 2000. Hän sai useita palkintoja, muun muassa Ruotsin akatemian palkinnon vuonna 1995 (novellikokoelmasta *Raserier*), Dobloug-palkinnon vuonna 2002 ja Ruotsin radion runopalkinnon 2005.

Runokokoelmien lisäksi Berglundin tuotanto käsittää novellikokoelmia ja kuunnelmia, ja hän teki myös radioreportaaseja. Berglund asui ajoittain Ranskassa, ja Pariisilla on tärkeä osa monissa hänen teksteissään. Hän hyödyntää myös omaelämäkerrallisia aineksia, joista kehittelee unenomaisia maailmoja; eroottiset intohimot vievät kertojaminää absurdeihin ja nöyryyttäviin tilanteisiin. Teoksen *Flicklekar* (1983) proosarunoja säestää kirjailijan oma kuvitus.

Kirjailijan nimikkoseura (*Anne-Marie Berglund-sällskapet*) perustettiin vuonna 2020.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tallgren, Viveca: Nekrolog: Anne-Marie Berglund.  *Hufvudstadsbladet*, 15.3.2020, s. 35.
2. ↑  Författaren Anne-Marie Berglund död.  *Hufvudstadsbladet*, 8.3.2020, s. 32. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 8.3.2020.
3. ↑   *Anne-Marie Berglund* (in Norwegian). Oslo: Norsk nettleksikon. Viitattu 17.7.2012.
4. ↑   *Doblougprisen* (in Norwegian). Oslo: Norsk nettleksikon. Viitattu 17.7.2012.
5. ↑  Anne-Marie Berglund hedras med litterärt sällskap.  *Hufvudstadsbladet*, 30.1.2021, s. 31.

Aiheesta muualla
----------------

* Anne-Marie Berglund. *Svenskt kvinnobiografiskt lexikon.*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Bataceae** on yhden suvun (*Batis*) käsittävä kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten Brassicales-lahkoon.

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat meheviä pikkupensaita, joilla on möyheät, pienet, ehyet ja vastakkaiset lehdet. Niissä on vähäpätöiset korvakkeet, jotka kiinnittyvät joko ruodin sisäpuolelle tai varteen. Kasvien yksineuvoiset kukat sijaitsevat joko samassa tai eri yksilöissä. Kukinto on tiheän tähkämäinen ja sijaitsee tavallisesti lehtihangassa. Siinä on pieniä kukkia, joissa ei ole mesiäisiä. Hedekukissa verhiö sulkee sisäänsä koko kukan tai se koostuu neljästä yhteen kasvaneesta verholehdestä. Terälehdet ovat kynnellisiä, ja heteet sijaitsevat niihin nähden vuorottaisesti. Hedekukassa ei ole emiön jäännettä (pistillodia). Emikukat ovat teriöttömiä ja joutoheteettömiä. Sikiäin on neljälokeroinen, ja luotit vaihtelevat pallomaisista pensselimäisiin. Hedelmä on joko useamman sikiäimen yhteenkasvusta muodostunut tai luumarja, jossa on neljä kiveä (pyreniota). Siemenen kuori on kalvomainen.

Levinneisyys
------------

Bataceae-heimon ainoan suvun (*Batis*) kaksi lajia kasvavat Pohjois-Australiassa ja Uuden-Guinean eteläosissa, trooppisessa Amerikassa sekä Galápagossaarilla.

Elinympäristö
-------------

Kasvit ovat halofyyttejä eli suosivat suolapitoisia kasvupaikkoja.

Luokittelu
----------

Heimo on Salvadoraceae-heimon rinnakkaishaara Brassicales-lahkon evoluutiopuussa. Niiden muodostamaa kladia luonnehtivat muun muassa vastakkainen lehtiasento, enemmän tai vähemmän kourasuoniset lehdet, kukinnon ylälehtien kärjissä olevat erityskarvat, kaksi siemenaihetta kussakin emilehdessä, pohjaistukka, siemenen ravintovaraston eli endospermin puuttuminen ja enemmän tai vähemmän suora alkio. Heimot ovat melko samanlaisia morfologialtaan ja anatomialtaan, vaikka ulkonäöltään poikkeavatkin toisistaan paljon. Kukkien rakenne on näissä heimoissa vaikeasti tulkittavissa, mutta yhteistä niille ovat ainakin lievä vastakohtaisuus (disymmetrisyys), asento kukintolapakkoon nähden ja verhiön putkimaisuus.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. 2001 –: Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens 2001–, viitattu 22.11.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2094045
* Wikispecies: Bataceae
* APNI: 54523
* CoL: 73R
* EoL: 4208
* EPPO: 1BATF
* FloraBase: 22789
* FNA: 10097
* FoAO2: Bataceae
* Fossilworks: 55655
* GBIF: 6353
* GRIN: 135
* iNaturalist: 70041
* IPNI: 30121229-2
* IRMNG: 113527
* ITIS: 20840
* NCBI: 4434
* Open Tree of Life: 532272
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126690-1
* Tropicos: 42000140
* Watson & Dallwitz: batidace
* WFO: wfo-7000000067
* WoRMS: 559817

 |

 |
Katu Eguisheimissa.
**Eguisheim** [egishaim] (saks. *Egisheim*) on noin 1 600 asukkaan kunta Haut-Rhinin departementissa Ranskan koillisella Grand Est -hallintoalueella.

Colmarin kaupungin lounaispuolella sijaitseva Eguisheim on tunnettu viinintuotannostaan sekä mutkittelevien ja kapeiden katujen varrella olevista ristikkotaloistaan. Kunta on valittu mukaan moneen Ranskan kauneimpia paikkakuntia esitteleviin luetteloihin, kuten vuonna 2013 *Les Plus Beaux Villages de France* -järjestön jäseneksi ja brittiläisen *The Daily Telegraph* -lehden vuonna 2017 julkaisemaan 20 kauneimman ranskalaiskylän koosteeseen. Vuonna 2013 se äänestettiin televisio-ohjelmassa ranskalaisten suosikkikyläksi.

Keskiaikainen paavi Pyhä Leo IX (1002–1054) oli syntynyt Eguisheimissa ja kuului samannimiseen aatelissukuun.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.
2. ↑  France's 20 most beautiful villages, *The Daily Telegraph* 8.5.2017. Viitattu 5.7.2017.
3. ↑  Peregrine, Anthony: France’s favourite village, *The Times* 15.9.2013. Viitattu 5.7.2017.
4. ↑  Eguisheim (Arkistoitu – Internet Archive), Les Plus Beaux Villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eguisheim** Wikimedia Commonsissa
Batagaika kraatteri, vuonna 2016.
**Batagaikan kraatteri** on Venäjällä Pohjois-Siperiassa Batagain lähellä sijaitseva maan vajoama, joka on syntynyt ikiroudan sulamisesta. Batagai-joki on Jana-joen sivuhaara. Lähin asuttu kylä on 5 km:n päässä sijaitseva Ese-Haija. Kraatteri on kilometrin pituinen ja 80 m syvä. Se levenee ajoittain jopa 30 metriä vuodessa. Batagaikan kraatteri syntyi jo 1960-luvulla, kun seudun metsä hakattiin pois. Puut eivät enää varjostaneet maata. Niinpä Aurinko pääsi lämmittämään maan pintaa. Myös niiden haihdutuksen viilentävä vaikutus hävisi. Maa lämpeni, ja ikirouta suli. Valtavan kuopan reunalla näkyy hyvin vanhoja kerrostumia. Kuopasta on löydetty muun muassa jääkaudella kuolleiden eläinten ruumiita ja puiden jäänteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Numminen, Pekka: Siperian ikiroutaan ilmestynyt kraatteri kasvaa huolestuttavaa vauhtia *Iltalehti*.  28.2.2017. Viitattu 28.2.2017.
2. ↑  Mutanen, Annikka: Batagaikan jättikraatteri kasvaa nopeasti Siperiassa *Helsingin Sanomat*.  27.2.2017. Viitattu 14.4.2017.
3. ↑  200,000 year old soil found at mysterious crater, a 'gate to the subterranean world' *The Siberian Times*.  18.5.2016. Viitattu 28.2.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Batagaika Crater Expands : Image of the Day
Gelimerin lyöttämä kolikko.
**Gelimer** (joissakin lähteissä myös **Gelimar** tai **Gailamir**; 480–553) oli vandaalien viimeinen kuningas vuosina 530–534. Hänen valtakautensa päättyi, kun Itä-Rooma valloitti vandaalien kuningaskunnan.

Gelimeristä tuli kuningas vuonna 530, kun hän syrjäytti katolisuuteen kääntyneen serkkunsa kuningas Hilderikin. Vandaalit olivat areiolaisia eivätkä voineet sietää katolista kuningasta.

Itä-Rooman keisari Justinianus I oli tukenut Hilderikiä ja julisti sodan vandaaleille. Justinianuksen tarkoituksena ei ollut palauttaa Hilderikiä valtaistuimelle vaan vallata Pohjois-Afrikka takaisin Rooman haltuun. Gelimerin Sardiniaan lähettämä verovouti Goddas nousi pian tämän jälkeen kapinaan. Gelimer lähetti Sardiniaan suuren armeijan, jota johti hänen veljensä Tzazo. Vandaalien armeija kukisti Goddasin kapinan nopeasti. Gelimer ja Tzazo taistelivat sen jälkeen Afrikassa Justinianuksen kenraalia Belisariusta vastaan kahteen otteeseen vuonna 533. Vandaalit hävisivät sekä Ad Decimumin että Trikamaronin taistelut.

Vuonna 534 Gelimer ymmärsi, ettei hän pystyisi vastustamaan Belisariusta. Hän antautui ja hänet kuljetettiin Konstantinopoliin. Antautumisensa vuoksi Gelimer sai keisarilta maatilan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kings of the Vandals in Spain 409-429 and Africa 429-533 Foundation for Medieval Genealogy. Viitattu 11.12.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Vandals King Gelimer *German Tribes org*.  Arkistoitu 30.11.2007. Viitattu 11.12.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Hilderik** | **Vandaalien kuningas**530–534 | Seuraaja:**-** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Experimental Aircraft Associationin logo.
**Experimental Aircraft Association** (**EAA**) on nykyisin kansainvälinen, alkujaan yhdysvaltalainen, harrasteenaan lentokoneita rakentavien ihmisten yhdistys, jonka päätoimipiste on Oshkoshissa, Wisconsinissa.

Entinen hävittäjälentäjä Paul Poberezny perusti EAA:n vuonna 1953. Vuonna 2010 organisaatioon kuuluu yli 170 000 jäsentä. Yhdistys perusti vuonna 1982 Oshkoshiin lentokonemuseon, jossa on 90 harrasterakenteista lentokonetta. Yhdistys on vuodesta 1974 alkaen organisoinut joka kesä Oshkosh Airshow -lentonäytöksen ja Floridassa tapahtuvan Sun 'n Fun -näyttelyn.

Pohjoismaat
-----------

Suomessa ei ole EAAn osastoa, vaikka Suomessa tehdään paljon harrasterakenteisia lentokoneita. Ne tehdään Liikenteen turvallisuusviraston ja sen edeltäjien valvonnassa usein Suomen ilmailuliiton tuella. Alaa ovat tukeneet myös Jyrki Laukkasen kaltaiset koelentäjät ja diplomi-insinööri Aki Suokkaan kaltaiset lentotekniikka-alan ammattilaiset.

Ruotsiin perustettiin vuonna 1964 EEA-osasto. Siihen kuuluu nykyisin 1700 jäsentä, jotka ovat rakentamassa noin 350 lentokonetta, toinen mokoma on tai on ollut lentokelpoisia.

Aiheesta muualla
----------------

* EAA
* EAA AirVenture Museum
* EAA Sverige - Ruotsin "Chapter"
* Norjan EAA
* Kitplanes.com - rakennussarjayhtiön sivusto
* Vans Aircraft - rakennussarjojen valmistaja
**Škoda Superb Typ 3U** on Škoda Superbin ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2001–2008.

Škoda Superb Typ 3U (2001–2008)
-------------------------------

Ensimmäisen sukupolven Superb oli uudelleennimetty Volkswagen Passat B5 10 senttimetriä pidemmällä akselivälillä (sama kuin Kiinassa myydyssä Passatissa). Moottori oli sijoitettu pitkittäin.

Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Superb sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Bensiinimoottoreina olivat turboahdettu 1,8-litrainen (150 hv), vapaasti hengittävä kahdeksanventtiilinen 2,0-litrainen (115 hv) sekä 2,8-litrainen V6 (190 hv). Dieselvalikoimassa olivat aluksi nelisylinterinen 1,9 TDI (130 hv) ja 2,5 V6 TDI (155 hv). Vuonna 2002 1,9-litraisesta dieselistä tuli tarjolle 100-hevosvoimainen versio. Vuoden 2005 lopulla sen teho nousi 105 hevosvoimaan ja uutena moottorina esiteltiin 2,0 TDI (140 hv). 

Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Vuonna 2006 Superb koki kasvojenkohotuksen, jossa siihen tehtiin pieniä muutoksia etusäleikköön ja takavaloihin. Sivuvilkut siirtyivät lokasuojista peileihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Škoda Superb 2003 Euro NCAP. Viitattu 12.9.2017. (englanniksi)
2. ↑  Skoda Superb (2002–2008) used car review *RAC Drive*. Viitattu 5.12.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Škoda Superb (2001)** Wikimedia Commonsissa
**Flórinan arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Φλώρινας, *Archaiologikó Mouseío Flórinas*) on arkeologinen museo Flórinan kaupungissa Kreikassa. Se esittelee kaupungista ja sen lähialueilta löydettyä pääosin antiikin aikaista ja bysanttilaista esineistöä.

Museon rakentaminen alkoi 1960-luvulla ja se avautui vuonna 1970. Museo on uusittu 1990-luvulla. Museorakennus on kaksikerroksinen ja sijaitsee Flórinan keskustan etelälaidalla.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kivikaudelta bysanttilaiselle ajalle. Esineet ovat peräisin paitsi Flórinan kaupungista myös eri puolilta Flórinan alueyksikön aluetta, kuten Armenochórin pronssikautisesta asutuksesta, Pétresin hellenistisen ajan kaupungista Amýntaiosta sekä Káto Kleinésistä, Sitariásta ja Vévistä.

Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, metalliesineitä, hautakiviä, votiivilahjoja, piirtokirjoituksia ja roomalaisten huviloiden lattiamosaiikkeja. Bysanttilaisen ajan kokoelmissa on muun muassa ikoneita ja ikonostaaseja sekä seinämaalauksia, keramiikkaa ja koruja. Museossa on esillä myös Sotíraksesta löydettyjä mammutinluita.

* Museon sisätiloja.Museon sisätiloja.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Hautakivi, Pétres, 100-luku eaa.Hautakivi, Pétres, 100-luku eaa.
* Ikonostaasin ovi Pyhän Athanasioksen kirkosta, Ágios Germanós, 1500-luku.Ikonostaasin ovi Pyhän Athanasioksen kirkosta, Ágios Germanós, 1500-luku.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Φλώρινας: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 16.5.2016.
2. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Φλώρινας: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 4.3.2010. Viitattu 16.5.2016.
3. 1 2 3  Archaeological and Byzantine Museum, Florina *Museums of Macedonia*. Viitattu 16.5.2016.
4. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Φλώρινας: Εκθέσεις Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 16.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Flórinan arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
Alleghenyn laakio. Jääkaudella jäätikkö on tasoittanut maastoa harmaan viivan pohjoispuolella.
**Alleghenyn laakio** eli **Appalakkien laakio** on kumpuileva ylänköalue, joka käsittää Appalakkien länsiosan. Se ulottuu Mohawk-joen laaksosta New Yorkin osavaltiossa lounaaseen Cumberlandin laakioon rajalle Länsi-Virginian eteläosissa. Sen maasto viettää pääosin luoteeseen, mutta joet rajaavat siitä vuoriketjuja kuten Catskillvuoret ja Alleghenyvuoret. Alueen eteläosa kuuluu Ohiojoen valuma-alueeseen, kun taas pohjoisosa jakautuu Alleghenyn, Delawaren ja Susquehannan valuma-alueisiin. Pohjoisin osa on jääkauden jäljiltä pyöreämuotoisesti kumpuilevaa, kun taas eteläisemmässä osassa rinteet ovat jyrkempiä ja maisemat jylhempiä.

Alueen taloudellinen merkitys perustuu kivihiili-, öljy- ja maakaasuvaroihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Allegheny Plateau Encyclopedia Britannica. Viitattu 18.12.2013.
2. ↑  Ohio Geography Netstate. Viitattu 18.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alleghenyn laakio** Wikimedia Commonsissa
**İrem Yaman** (4. elokuuta 1995) on turkkilainen taekwondoin ja maailmanmestari. 

Yaman on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2015 lähtien. Hän voitti vuonna 2015 Turkin, Egyptin, Ukrainan ja Moldovan avoimet turnaukset, mutta Grand Prix -kilpailuissa pääsi parhaimmillaan välieriin. Hän voitti kuitenkin vuonna 2015 Tšeljabinskin MM-kilpailuissa 62 kg sarjan maailmanmestaruuden. Yaman voitti loppuottelussa espanjalaisen Marta Calvon 14–4. Vuonna 2016 Yaman voitti Turkin ja Alankomaiden avoimet turnaukset. Montreux'n EM-kilpailuissa 2016 Yaman voitti 62 kg Euroopan-mestaruuden, kun hän voitti loppuottelussa ranskalaisen Magda Wiet-Héninin 5–0. Vuonna 2017 Yaman voitti Saksan ja Turkin avoimet turnaukset. MM-kilpailuissa 2017 Yaman hävisi ensimmäisessä ottelussaan ruotsalaiselle Elin Johanssonille. Hän voitti vuoden päätteeksi ensimmäisen Grand Slam -turnauksen Wuxissa, kun hän voitti kiinalaisen Lijun Zhoun 2–0. Vuonna 2018 Yaman voitti Turkin avoimen turnauksen. Hän saavutti myös uransa toisen Euroopan-mestaruuden, kun hän voitti Kazanin MM-kilpailujen loppuottelussa Calvon 8–1. Hän saavutti myös kaksi Grand Prix -turnaus voittoa Moskovassa ja Taoyuanissa. Vuoden 2019 Yaman aloitti voittamalla Yhdysvaltain avoimen turnauksen. MM-kilpailuissa 2019 Yaman eteni aina loppuotteluun 62 kg sarjassa. Hän voitti loppuottelussa brasilialaisen Caroline Santosin 21–7.

Lähteet
-------

1. ↑  İrem Yaman TaekwondoData. Viitattu 8.4.2021. (englanniksi)
Puiston perennaistutuksia ja ortodoksinen kirkko.
**Isopuisto** on Kotkassa sijaitseva puisto. Se on kaupungin keskustan Kotkansaaren laajin rakennettu puisto. Pinta-ala on noin 8 hehtaaria.

Isopuisto on perustettu Kotkan ortodoksisen kirkon ympärille ja se oli Kotkan ensimmäinen puisto (Konstantinin puisto). Puiston alue oli Ruotsinsalmen linnoituskaupungin sotilasrakennusten ja siviilikaupungin leikkauskohdassa. Korttelin kokoinen Isopuisto sai lopullisen muotonsa Kotkan asemakaavassa vuodelta 1878. 1960-luvulla puistossa tehtiin mittava korjaustyö.

Tyyliltään Isopuisto edustaa englantilaistyyppistä maisemapuutarhaa. Puisto on rakentunut vähitellen kallioiseen maastoon. Puiston luonteelle on tyypillistä loivat kalliomuodot ja kevyesti polveilevat puistokäytävät. Ruotsinsalmenkadun varrella on laaja perennaryhmä.

Puistossa sijaitsevia patsaita ja muistomerkkejä ovat fyysikko Aleksandr Popovin patsas pohjoiskulmassa, Kolmen Kannaksen Koukkaajat JR 45 länsikulmassa ja Maria Purpurin patsas ortodoksisen kirkon lähellä. Puistossa on myös pelikenttä ja lapsille leikkivälineitä. Toivo Pekkasen koulu sijaitsee Isopuiston vieressä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotkan kaupunki – Isopuisto *kotka.fi*. Viitattu 9.10.2020.
2. 1 2  Museovirasto – Kotkan ortodoksinen kirkko ja Kirkkopuisto *rky.fi*. Viitattu 13.7.2010.
3. ↑  Kymenlaakson puutarhamatkailukohteita Puutarhaliitto. Viitattu 13.7.2010.
4. ↑  Kotkan kaupunki – Isopuiston historia *kotka.fi*. Viitattu 9.10.2020.
**Hercules** (*Hercules: The Legendary Journeys*) on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota kuvattiin Uudessa-Seelannissa. Sarjaa tuotettiin vuosina 1995–1999 ja Suomessa sitä esitettiin vuosina 1997–2001. Sarjan tarinat pohjautuvat kreikkalaisen mytologian tarinoihin Herkuleksesta. Sarjassa Herculesta esitti Kevin Sorbo ja hänen apuriaan Iolausta Michael Hurst. Sarjan ensimmäisellä kaudella esitelty Xena sai oman spin-off-sarjansa *Xena*, joka lopulta nousi emosarjaansa suositummaksi. Sarjasta tehtiin myös toinen Spin-off-sarja, **Young Hercules**, joka kertoo Herculeksen nuoruudesta. Tätä sarjaa ei ole esitetty Suomessa.

Sarjasta valmistettiin viisi televisioelokuvaa, jotka tehtiin ja esitettiin ennen ensimmäistä tuotantokautta.

Yleistä
-------

Sarjan tapahtumat sijoittuvat Antiikin Kreikkaan, ja muutamissa jaksoissa näkyy myös itämaisia, egyptiläisiä ja keskiaikaisia vaikutteita. Muutamat jaksot sijoittuvat Kreikan sijasta Sumeriaan, Norjaan, Éireen, Ranskaan ja nykyaikaan. Sarjan päätähti on puolijumala Hercules, joka kiertelee ympäri maata taistelemassa vääryyttä vastaan. Hänen pääsääntöinen matkakumppaninsa ja taistelutoverinsa ovat lapsuudenystävä Iolaus, toisinaan seuraan liittyvä kauppias Salmoneus, joka pyrkii yhtenään ansaitsemaan nopeasti denaareita, sekä Autolycus, joka tunnetaan *varkaiden kuninkaana*.

Jaksojen tyypillinen juoni on, että Hercules apureineen (tai yksinään) pelastaa kylän ja sen asukkaat hirviöiltä, rosvojoukoilta tai jumalten päähänpistoilta. Alussa Herculeksen päävastustaja on hänen äitipuolensa, jumalten kuningatar Hera, joka lähettää kätyreitään tuhoamaan poikapuolensa, koska Hercules on muistutus hänen miehensä, Zeuksen, syrjähypystä. Myöhemmin päävastustajaksi nousee Herculeksen velipuoli, sodanjumala Ares ja viidennellä kaudella Dahak.

Televisioelokuvat
-----------------

* *Hercules and the Amazon Women* (*Hercules ja amatsonit*)
* *Hercules and the Lost Kingdom* (*Kadotettu kuningaskunta*)
* *Hercules and the Circle of Fire* (*Tulen piiri*)
* *Hercules in the Underworld* (*Hercules Manalassa*)
* *Hercules in the Maze of the Minotaur* (*Minotauruksen sokkelo*)

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Kevin Sorbo  | … |  Hercules
  |
|  Michael Hurst  | … |  Iolaus, Charon, Orestes
  |
|  Robert Trebor  | … |  Salmoneus
  |
|  Bruce Campbell  | … |  Autolycus
  |
|  Kevin Smith  | … |  Ares, Iphicles
  |
|  Alexandra Tydings  | … |  Aphrodite
  |
|  Gina Torres  | … |  Nebula
  |
|  Meg Foster  | … |  Hera
  |
|  Anthony Quinn  | … |  Zeus (tv-elokuvat)
  |
|  Peter Vere-Jones  | … |  Zeus (kausi 3)
  |
|  Roy Dotrice  | … |  Zeus (kausi 4)
  |
|  Charles Keating  | … |  Zeus (kausi 6)
  |

Aiheesta muualla
----------------

* Sarja tv.comin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee taruhahmoa. Sarjakuvan esittelee artikkeli Pecos Bill (sarjakuva).*
**Pecos Bill** on legendaarinen cowboy monissa yhdysvaltalaisissa kansantaruissa. Nämä tarut kirjasi vuonna 1923 Edward O'Reilly kirjassaan *Saga of Pecos Bill*.

Tarinan mukaan Pecos Bill syntyi Texasissa 1830-luvulla. Hän joutui eroon vanhemmistaan pienenä lapsena, kun hän putosi vaunuista lähellä Pecos-jokea. Preeriasudet ottivat Pecos Billin kasvatikseen, ja hän oppi heidän seurassaan puhumaan eläinten kieltä. Palatessaan ihmisten ilmoille Pecos Bill keksi lasson, kesytti pyörremyrskyn ja ratsasti sillä, käytti kalkkarokäärmettä ruoskana, juotti ranchinsa Rio Granden vedellä ja teki useita muita samantapaisia urotekoja. Hänen hevosensa nimi on Myrskytuuli ja vaimokseen hän otti Sue Nopsajalan.

Pecos Bill on ollut sarjakuvan ja piirroselokuvan aiheena.

Katso myös
----------

* Davy Crockett
* Paul Bunyan
* Calamity Jane
* Pecos Bill -sarjakuva

Aiheesta muualla
----------------

* Pecos Bill -taru (Arkistoitu – Internet Archive)
**Artur Olech** (22. kesäkuuta 1940 Lviv − 12. elokuuta 2010 Wrocław) on entinen puolalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.

Olech saavutti Tokion 1964 olympialaisissa hopeaa 51 kilogramman sarjassa. Hän hävisi loppuottelussa italialaiselle Fernando Atzoriille tuomariäänin 1–4. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti samassa painoluokassa toistamiseen hopeaa. Hän hävisi loppuottelussa meksikolaiselle Ricardo Delgadolle tuomariäänin 0–5.

Olech saavutti Bukarestin EM-kilpailuissa 1969 pronssia 51-kiloisten sarjassa.

Lähteet
-------

* Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 91–92, 104, 643. Otava, 1970.
* Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 762. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 185. , 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)
* Artur Olechin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 18.9.2011. Viitattu 6.7.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Sports Reference LLC
2. 1 2 3 4  Wallechinsky, s. 185
3. ↑  Virtamo, s. 91–92
4. ↑  Virtamo, s. 104
5. ↑  Lounasheimo, s. 762
6. ↑  Virtamo, s. 643
**Jaakko Saariaho** (24. toukokuuta 1877 Tyrnävä – 25. maaliskuuta 1951 Saloinen) oli suomalainen poliitikko ja kansanedustaja Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä.

Jaakko Saariaho valmistui vuonna 1904 kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista. Hän asui ja työskenteli aluksi kirjakauppiaana Puolangalla, kunnes muutti Saloisiin, jossa toimi kansakoulunopettajana vuosina 1912–1944. Hän oli pitkään mukana Saloisten kunnallispolitiikassa ja luottamustoimissa. Kunnanvaltuuston puheenjohtajana hän oli vuosina 1922–1925, 1926–1931 ja 1936–1939. Hän toimi myös Saloisten suojeluskunnan päällikkönä sisällissodan aikana. Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajana Saariaho oli 11. helmikuuta 1913 – 1. helmikuuta 1914. Hän nousi edustajaksi varasijalta. Myöhemmin Saariaho kuului kokoomukseen.

Lähteet
-------

* .aspx Jaakko Saariaho *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Matti Lackman: Raahen tienoon historia III, 1991.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajat 1911–1914 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(28) | 
* Ahmavaara
* Arokallio
* Astala
* Brander
* A. Castrén (1911–1913)
* J. Castrén
* Erkko
* Fränti
* Hannula
* Heiskanen
* Homén
* Hultin
* Jalkanen
* Kaskinen
* Kurikka
* Lilius
* Linna (1913–1914)
* Nuora
* Nylander
* Pennanen
* Pietinen
* Puhakka
* Renvall
* Riihelä
* Saariaho (1913–1914)
* Snellman
* Svinhufvud
* Talas
* Tanttu
* Viljakainen (1911–1913†)

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Kay-Erik Hartwall** (22. tammikuuta 1906 Helsinki – 11. kesäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja teollisuusneuvos.

Kay Hartwall oli Victor Hartwallin pojanpojanpoika. Hän opiskeli agrologiksi, tuli Oy Hartwall Ab:n palvelukseen vuonna 1936 ja eteni toimitusjohtajaksi vuonna 1946. Hänen kaudellaan yhtiön liiketoiminta kasvoi, ja tunnettuihin tuotteisiin kuuluivat Hartwallin Jaffa sekä Coca-Cola, jonka valmistusoikeudet yritys sai vuonna 1957. Seuraavalla vuosikymmenellä yritys alkoi valmistaa virvoitusjuomien lisäksi myös olutta. Hartwall jätti toimitusjohtajan tehtävät vuonna 1976 ja luopui hallituksen puheenjohtajuudesta vuonna 1982.

Hartwall oli perustanut vuonna 1932 isänsä kanssa pienimuotoisen metalliteollisuusyrityksen K. Hartwall Oy:n, joka aloitti patenttikorkkien valmistajana ja ryhtyi sittemmin tekemään myös kauppakärryjä ja rullakoita, asiakkainaan muun muassa Ikea. Kay Hartwall hoiti toimitusjohtajan tehtävää 1940–1964, ja 2000-luvulla yrityksen omistivat hänen poikansa Erik ja John Hartwall.

Kay Hartwall hoiti useita luottamustehtäviä muun muassa Fazer Musiikki Oy:n johtokunnassa vuodesta 1940 lähtien sekä Yrittäjäin Vakuutuksen hallintoneuvostossa. Hänelle myönnettiin teollisuusneuvoksen arvonimi vuonna 1968. Sipoossa on hänen mukaansa nimetty Kay Hartwallin tie.

Lähteet
-------

* Hoffman, Kai: Teollisuusneuvos Kay Hartwall (1906–1997). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 3.9.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Kay Hartwallin muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Caio Duilio** (runkonumero D554) on Italian laivaston Andrea Doria -luokan hävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Andrea Doria -luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin 27. lokakuuta 2000 Riva Trigososta Fincantierin telakalta, missä köli laskettiin 19. syyskuuta 2003. Se laskettiin vesille 23. lokakuuta 2007 ja liitettiin laivastoon 3. huhtikuuta 2009. Alus otettiin operatiiviseen palvelukseen 22. syyskuuta 2011.

Palvelus
--------

Alus aloitti 12. helmikuuta 2008 avomerikokeet ja liitettiin laivastoon 3. huhtikuuta 2009 La Speziassa. Se osallistui 5. toukokuuta kolmen muun Horizont-luokan aluksen kanssa yhteiseen sotaharjoitukseen.

Alus osallistui ensimmäiseen Natoharjoitukseensa Proud Manta 2011:een 4.-17. helmikuuta 2011 Joonianmerellä jo ennen operatiivisen valmiuden saavuttamista, minkä se saavutti Gaetassa 22. marraskuuta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Italian destroyer Caio Duilio (D554)

Lähteet
-------

1. ↑  Marina Militare

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Caio Duilio (D554)**.
Kuusipäiväisen lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Svenska Tidningen** oli Helsingissä vuosina 1917–1921 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

Itsenäisyysmieliset ruotsalaisuusmiehet perustivat *Svenska Tidningenin* Venäjän helmikuun vallankumouksen jälkeen muuttamalla *Veckobladetin* nelipäiväiseksi. Lehti suunnattiin lähinnä maaseudulle, kunnes se vuonna 1918 kuusipäiväiseksi muutettuna ryhtyi tavoittelemaan myös helsinkiläisiä lukijoita. Iltapäivälehtenä julkaistu *Svenska Tidningen* ei uutisvälittäjänä ollut kuitenkaan kilpailukykyinen ja syksyllä 1921 se liitettiin *Hufvudstadsbladetin* omistajien *Dagens Pressiin*. Uuden lehden nimeksi tuli ensin *Svenska Tidningen – Dagens Press* ja vuoden 1922 alusta *Svenska Pressen*.

Kuusipäiväisen lehden rinnalla julkaistiin myös *Svenska Tidningenin* kolmipäiväistä painosta.

Päätoimittajat
--------------

* V. F. Johansson (vastaava toimittaja 1917)
* Hjalmar Dahl (1918–1919),
* Eirik Hornborg (1919)
* Fredrik Valros (1919–1921).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 85. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Svenska Tidningen* digitoituna kansalliskirjastossa
**Mireia Gutiérrez Cabanes** (s. 9. lokakuuta 1988 Andorra la Vella) on andorralainen alppihiihtäjä, joka edustaa Ordino Arcalis -seuraa.

Alppihiihdon maailmancupissa Gutiérrez kilpaili ensimmäisen kerran La Molinan pujottelussa joulukuussa 2008. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2015 oltuaan 20:s. Se on toistaiseksi hänen paras sijoituksensa maailmancupissa.

Val d’Isèren MM-kilpailuissa 2009 Gutiérrez sijoittui superalppiyhdistetyssä 19:nneksi ja supersuurpujottelussa 29:nneksi. Hän osallistui MM-kilpailuihin myös Garmisch-Partenkirchenissä 2011 ja Schladmingissa 2013, mutta ei saanut niissä tulosta. Vancouverin olympialaisissa 2010 Gutiérrez oli superalppiyhdistetyssä 24:s ja syöksylaskussa 28:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli superalppiyhdistetyssä 18:s. Gutiérrez on saavuttanut 12 Andorran mestaruutta pujottelussa ja suurpujottelussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Mireia Gutiérrez sports-reference.com.  Arkistoitu 27.2.2011. Viitattu 4.1.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Mireia Gutiérrez Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Montserratin vaakuna
**Montserratin vaakuna** on Yhdistyneelle kuningaskunnalle (Britannia) kuuluvan Karibianmerellä sijaitsevan saaren Montserratin tunnus. Sitä käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1909.

Vaakunan vihreäpukuinen nainen kuvaa Ériu-mytologiaan perustuvaa Irlannin personifikaatiota *Eriniä*. Naisella on kädessä kultainen harppu, joka viittaa Irlantiin ja Irlannin vaakunaan. Risti symboloi kristinuskoa.

Vaakuna viittaa saaren asukkaiden irlantilaiseen taustaan, koska väestö on Oliver Cromwellin saarelle karkottamien irlantilaisten jälkeläisiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Montserratian Symbols worldatlas.com:  WorldAtlas. Viitattu 11.11.2018. (englanniksi)

Pohjois-Amerikan vaakunat

|  |  |
| --- | --- |
| Vaakunat | 
* Antigua ja Barbuda
* Bahama
* Barbados
* Belize
* Costa Rica
* Dominica
* Dominikaaninen tasavalta
* El Salvador
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamaika
* Kanada
* Kuuba
* Meksiko
* Nicaragua
* Panama
* Saint Kitts ja Nevis
* Saint Lucia
* Saint Vincent ja Grenadiinit
* Trinidad ja Tobago
* Yhdysvallat

 |
| Epäitsenäiset alueet | 
* Anguilla
* Aruba
* Bermuda
* Brittiläiset Neitsytsaaret
* Caymansaaret
* Curaçao
* Grönlanti
* Martinique
* Montserrat
* Puerto Rico
* Sint Maarten
* Turks- ja Caicossaaret
* Yhdysvaltain Neitsytsaaret

 |
**Jean Mitchell Fergusson** (30. joulukuuta 1944 Wakefield, West Riding of Yorkshire – 14. marraskuuta 2019 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Marinan roolista komediasarjassa *Vielä virtaa*.

Nuoruus
-------

Fergusson syntyi Wakefieldissä vuonna 1944 skottilaisille vanhemmilleen Margaret ja Francis Fergussonille. Fergusson vietti nuoruutensa Bridgendissä. Oppikoulun ohella hän näytteli Bridgend Castle Players -amatöörinäytelmäryhmässä. Fergusson sai näyttelijänkoulutuksensa Cardiff Castle College of Music and Dramassa, josta hän valmistui vuonna 1965.

Ura
---

Valmistuttuaan näyttelijäksi Fergusson kiersi kouluja yhdessä Brian Wayn Theatre Centre -ryhmän kanssa. Tämän jälkeen hän näytteli kahden vuoden ajan repertoaariteatterissa Oldham Coliseumissa. Televisioensiesiintymisensä Fergusson teki *Crossroads* -saippusarjassa vuonna 1974. Neljä vuotta myöhemmin hän vieraili myös sarjassa *Kaikenkarvaiset ystäväni.*

Vuonna 1983 Fergussonilla tarjottiin roolia *Vielä virtaa* -sarjaan perustuvasta näytelmästä Eastbournessa. Fergussonin roolihahmo Marina oli minihameisiin pukeutuva supermarketin myyjä, joka yritti houkutella häneen ihastunutta ukkomies Howardia jättämään vaimonsa ja karkaamaan hänen kanssaan. Fergusson näytteli seuraavana vuonna samassa näytelmässä Bournemouthissa, ja vuosi siitä eteenpäin hänen hahmonsa tuotiin myös itse televisiosarjaan. Fergusson näytteli sarjassa sen loppuun 2010 saakka.

*Vielä virtaa* -sarjan ohella Fergusson esiintyi kolmessa eri roolissa saippuasarjassa *Coronation Street*. 1990-luvulla hän kirjoitti näyttelijä Hylda Bakerista kertovan yhden naisen näytelmän, jossa hän esitti myös pääroolia. Näytelmä toi Fergussonille Olivier -ehdokkuuden vuonna 1998.

Yksityiselämä
-------------

Fergusson oli kolmenkymmenen vuoden ajan parisuhteessa Paul Jenkinsonin kanssa. Jenkinson kuoli vuonna 2011. Fergusson asui Yorkshiressa vuoteen 2014 asti, jolloin hän muutti Lontooseen.

Fergusson kuoli 74-vuotiaana kotonaan 14. marraskuuta 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Hayward, Anthony: Jean Fergusson obituary *The Guardian*.  18.11.2019. Viitattu 10.10.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Jean Fergusson: Last of the Summer Wine actress dies *BBC News*.  15.11.2019. BBC. Viitattu 10.10.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Jean René Désiré Françaix** [frãse] (23. toukokuuta 1912 Le Mans — 25. syyskuuta 1997 Pariisi) oli ranskalainen taidemusiikin säveltäjä ja pianisti. Hänen sävellystyyliään voidaan luonnehtia uusklassiseksi; hän suosi selväpiirteisiä melodialinjoja ja hienostunutta harmoniikkaa, ja hänen esikuviaan olivat muiden muassa W. A. Mozart ja Maurice Ravel.

Jean Françaix syntyi muusikkoperheeseen: hänen isänsä oli musiikkitieteilijä ja säveltäjä ja äitinsä laulunopettaja. Françaix aloitti säveltämisen jo 6-vuotiaana ja opiskeli sävellystä yksityisesti Nadia Boulanger'n johdolla. Hän voitti 18-vuotiaana Pariisin konservatoriossa pianonsoiton ensimmäinen palkinnon. Françaix'n ensimmäinen menestysteos oli *Concertino* pianolle ja orkesterille, jonka hän sävelsi 20-vuotiaana ja jonka kantaesityksessä hän soitti piano-osuuden.

Françaix'n tuotanto on varsin laaja, yli 200 teosta. Hän sävelsi muun muassa 17 konserttoa, sinfonian ja lukuisia muita orkesteriteoksia, 5 oopperaa, 16 balettia, soolosoitin- ja kamarimusiikkiteoksia, lauluja sekä musiikkia kymmeneen Sacha Guitryn elokuvaan.

Françaix vieraili Jyväskylän Kesässä vuonna 1985.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
* Françaix Schott-kustantamon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Syntymän 100-vuotisjuhlasivusto (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jean Darling** (23. elokuuta 1923 Santa Monica, Kalifornia – 4. syyskuuta 2015 Rodgau, Saksa) oli yhdysvaltalainen entinen lapsinäyttelijä.

Hän näytteli vuosina 1926–1929 pitkälti yli 30 suositussa *Meidän jengi* -lyhytelokuvasarjassa (*Our Gang*), joissa näyttelivät myös muun muassa Jackie Cooper ja Robert Blake. Vuonna 1934 hän teki sen lisäksi lapsiroolin elokuvassa *Jane Eyre*. Sittemmin hän asui Dublinissa ja kirjoitti salapoliisitarinoita. Häneltä julkaistiin yli 50 novellia lehdissä *Alfred Hitchcock's Mystery Magazine* ja *Whispers*. Tämän lisäksi hän luki kirjoittamiaan tarinoita radiossa, käsikirjoitti radiokuunnelmia ja työskenteli toimittajana. Hän oli naimisissa Reuben Bowenin kanssa, jonka kanssa hänelle syntyi yksi lapsi. Viimeiset vuotensa Darling asui poikansa Royn luona Saksan Rodgaussa.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
* Jean Darling Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Eustachen mukaan nimetty kulttuurikeskus hänen kotikaupungissaan Pessacissa.
**Jean Eustache** [øs.taʃ] (30. marraskuuta 1938 Pessac, Gironde – 3. marraskuuta 1981 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja. Lyhyen uransa aikana hän teki lyhytelokuvien lisäksi kaksi pitkää elokuvaa, joista vuoden 1973 elokuvaa *Äiti ja huora* (*La Maman et la putain*) pidetään ranskalaisen uuden aallon jälkeisen kauden yhtenä avainteoksena.

Elokuvantekijänä itseoppinut Eustache syntyi Pessacissa Bordeaux’n lähellä työväenluokkaiseen perheeseen. Hänen nuoruudestaan ei tiedetä juuri muuta kuin että hän toimi jonkin aikaa rautateillä. 1950-luvulla Eustache liittyi Cahiers du cinéma -elokuvalehden ympärille muodostuneeseen piiriin ja näytteli sivuosaa muun muassa Jean-Luc Godardin elokuvassa *Viikonloppu* (1967) ja Wim Wendersin elokuvassa *Amerikkalainen ystävä* (1977).

Eustachen pääteos *Äiti ja huora* on puhelias mustavalkoinen triangelidraama Jean-Pierre Léaud’n esittämästä työttömästä nuorukaisesta ajelehtimassa asuinkumppaninsa Marien (Bernadette Lafont) ja puolalaisen sairaanhoitajan Veronikan (Françoise Lebrun) välillä. Eustachen toinen pitkä elokuva *Mes petites amoureuses* (1974) on tyyliltään erilainen, vain vähän dialogia sisältävä nostalginen koulupojan kasvukuvaus, jonka kuvasi värifilmille maineikas Néstor Almendros. Näiden lisäksi Eustachen tuotantoon kuuluu tusinan verran lyhytelokuvia.

Eustache teki itsemurhan 42-vuotiaana 1981.

Lähteet
-------

1. ↑  Eustache, Jean, Kirjasampo, viitattu 25.4.2015.
2. ↑  Pendergast, Tom & Pendergast, Sara (toim.): *International Dictionary of Films and Filmmakers, Vol. 2: Directors, 4th edition*, s. 302. St. James Press, 2000. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 29.5.2015).  (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Graf, Dominik: "Katu valaistuu – Jean Eustachen elokuvista". *Filmihullu* 3/2017.
* Timonen, Lauri: "Pyhä Eustache". *Filmihullu* 3/2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Jean Eustache Elonetissä.
* Jean Eustache Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Jean Eustache & fr:Jean Eustache
**Henri Haaraniemi** (s. 1988) on suomalainen lentopalloilija. Hän pelaa kaudella 2013–2014 Vaasan Kiistossa 1-sarjaa.

Kaudella 2011–2012 hän pelasi Pielaveden Sammossa Lentopallon SM-liigaa.

Pelipaikaltaan Haaraniemi on keskitorjuja.

Ura
---

Haaraniemi aloitti lentopallouransa Seinäjoen Maila-Jussien riveissä juniorina. Lentopallopuolen erkaannuttua Jusseista Haaraniemen seuraksi muuttui Seinäjoki-Lentis. Seinäjoki Lentiksessä hän voitti kaudella 2005 B-ikäisten SM-hopeaa.

Vuonna 2005 Haaraniemi lähti opiskelemaan Kuortaneen urheilulukion lentopallolinjalle. Kuortaneella Haaraniemi pelasi 2-sarjaa ensimmäisen kautensa, ja kaudella 2006 hän pelasi ensimmäistä kertaa 1-sarjassa. Kauden 2006 jälkeen Kuortaneen urheiluopiston joukkue hajosi eripuolelle Suomea ja Haaraniemi alkoi pelata Nurmon Jymyssä 1-sarjaa. Kausi huipentui liigakarsintoihin, joissa Jymy lopulta putosi. 

Kauden jälkeen Haaraniemi teki sopimuksen SM-liigajoukkue Raision Loimun kanssa ja pelasi joukkueessa ensimmäisen kautensa Lentopallon SM-liigassa kaudella 2007–2008. Hän voitti Loimussa muun muassa seurajoukkueiden Pohjoismaiden mestaruuden, kun Loimu järjesti kilpailut Raisiossa.

Kaudeksi 2008-2009 Haaraniemi teki sopimuksen Nurmon Jymyn kanssa 1-sarjaan.

Muuta
-----

Haaraniemi on pelannut vuonna 1988 syntyneiden nuorten maajoukkueessa. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 2007 Kuortaneen urheilulukiosta. Haaraniemi opiskelee Kuortaneen Urheiluopistossa liikuntaneuvojaksi.

Saavutukset
-----------

* Seurajoukkueiden PM-kultaa 2008
* B-junioreiden SM-hopeaa 2005

Joukkueet
---------

* 2004–2005 Kuortaneen Urheiluopisto (2-sarja)
* 2005–2006 Kuortaneen Urheiluopisto (1-sarja)
* 2006–2007 Nurmon Jymy (1-sarja)
* 2007–2008 Raision Loimu (SM-liiga)
* 2008–2009 Nurmon Jymy (1-sarja)
* 2011–2012 Pielaveden Sampo (SM-liiga)
* 2012–2013 Kuutoset Volley (1-sarja)
* 2013–2014 Vaasan Kiisto (2-sarja)

Lähteet
-------

1. ↑  Joukkueen pelaajat Vaasan Kiisto.  Arkistoitu 19.12.2013. Viitattu 19.12.2013.
2. ↑  Ruuska, Haaraniemi ja Pykäri Nurmon Jymyyn  14.7.2008. Suomen Lentopalloliitto ry. Viitattu 19.12.2013.
**Jacqueline Danell Obradors** (s. 6. lokakuuta 1966 San Fernando Valley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen, argentiinalaista sukujuurta oleva näyttelijä. Hänet tunnetaan muiden muassa etsivä Rita Ortizin roolista Steven Bochon luomasta suositusta poliisisarjasta NYPD Blue. Hän on esiintynyt vierailevana tähtenä lukuisissa muissa TV-sarjoissa. Hänen merkittävimmät elokuvaroolinsa ovat olleet Angelican rooli Ivan Reitmanin vuonna 1998 ohjaamassa elokuvassa Kuusi päivää, seitsemän yötä, josta roolista hän pääsi ehdolle Blockbuster Enterntainment Awardsin saajaksi, sekä päärooli elokuvassa Tortilla Soup - elämää kaikilla mausteilla (2001), josta hän oli ehdolla ALMA-palkinnon saajaksi.

Obradorsin viimeisin rooli on etsivä Christine Vegan rooli TV-sarjassa Bosch.

Obradors on työskennellyt myös mallina ja hän on poseerannut muiden muassa Playboyssa ja People Magazinessa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  *Jacqueline Obradors* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
Jäkäläpään lentokentän kiitotie heinäkuussa 2022.
Jäkäläpään lentokentän huoltorakennus ja Karhu-Korhosen kirjasto elokuussa 2019.
**Jäkäläpään lentokenttä** (ICAO: **EFJP**) on Inarissa Lemmenjoen kansallispuiston alueella sijaitseva epävirallinen lentopaikka. Jäkäläpään tunturin laen itäpuolella sijaitsevalle tasanteelle 480 metrin korkeuteen 1950-luvun alussa raivatulla lentokentällä on kaksi kiitotietä. Sorapintaiset epätasaiset kiitotiet on merkitty valkoisin reunakivin ja kiitoteillä kasvaa vaivaiskoivua ja niillä on valkoisella merkittyjä maakiviä. Kiitoteiden leveys on noin 50 metriä ja pituudet 420 ja 390 metriä. Kentällä sijaitsee pieni lautarakenteinen kullankaivajien varastona ja kirjastona (Karhu-Korhosen kirjasto) toimiva rakennus, jossa on myös kamiina lämmitystä varten. Kentällä ei ole polttoaineen jakelua. Kentästä huolehtii Lapin Kullankaivajain liitto.

Jäkäläpään ja Martiniiskonpalon lentokentät rakennettiin 1950-luvun alussa talkootyönä Lemmenjoen kullankaivuualueen huoltoliikennettä varten.

Jäkäläpään lentokenttä on poistettu virallisten lentopaikkojen luettelosta tammikuussa 2006, mutta kansallispuiston järjestyssääntö mahdollistaa edelleen laskeutumisen lentokentälle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jäkäläpää (EFJP) *Lentopaikat.fi*. Viitattu 8.9.2022.
2. 1 2  Jäkäläpään lentokenttä *Patikka.net*. Viitattu 8.9.2022.
3. ↑  Silvander, Lauri: Jäkäläpään tunturin huipulla on ehkä Suomen syrjäisin kirjasto – ja se on todella hämmentävä näk *Ilta-Sanomat*.  23.9.2018. Viitattu 8.9.2022.
4. ↑  Lemmenjoen ohjeet ja säännöt *Luontoon.fi*. Vantaa:  Metsähallitus. Viitattu 13.9.2022.