recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Eytan Fox
**Eytan Fox** (s. 21. elokuuta 1964) on israelilainen elokuvaohjaaja.

Biografia
---------

Fox syntyi New York Cityssä ja muutti perheineen Israeliin ollessaan kaksivuotias. Hänen isänsä Seymour Fox oli konservatiivinen rabbi ja juutalaisen opetuksen johtava professori Jerusalemin Hebrew Universityssä. Hänen äitinsä, Sara Kaminker-Fox, oli Jerusalemin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Foxilla on kaksi veljeä, David ja Danny. Hän kasvoi Jerusalemissa, palveli armeijassa ja opiskeli *Tel Aviv University's School of Film and Television*:ssa. Hän on avoimesti homoseksuaali*lähde?*.

Hän ja hänen kumppaninsa, Gla Uchovsky, ovat olleet yhdessä yli 18 vuotta. He ovat myös työtovereita: Uchovsky, joka on kirjoittaja ja toimittaja, on osallistunut moniin Foxin elokuvien käsikirjoituksiin.

Palkinnot
---------

Vuonna 2006 Fox oli Decade-palkinnon ensimmäinen saaja. Palkinto jaettiin elokuvantekijälle, jonka työ oli jättänyt lähtemättömän vaikutuksen juutalaisiin elokuviin alle kymmenen vuoden aikana. Fox sai palkintonsa juutalaisten elokuvafestivaaleilla Washington D.C.:ssä.

Filmografia
-----------

* *After* (1990)
* *Shirat Ha'Sirena* ("Seireenin laulu" 1994)
* *Florentin* (1997, TV-sarja)
* *Ba'al Ba'al Lev* (1997)
* *Yossi & Jagger* (2002)
* *Walk on Water* (2004)
* *The Bubble* (2006)
* *Tamid oto halom* (2009, TV-sarja)

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Seymour Fox (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  'Who Will Write the History?' - Kevin Sites in the Hot Zone From Yahoo! News (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* "Between Sex And Country: The Films of Eytan Fox" (Arkistoitu – Internet Archive)
* "Eytan Fox Brings Israeli Films to America" (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kirkonselkä** on Lahden Vesijärveen kuuluva selkä, jonka rannalla on Hollolan kirkonkylä. Kirkonselkä on kapean salmen muusta Vesijärvestä erottama vesialue, joka muodostuu kahdesta rehevöityneestä lahdesta, Kirkonlahdesta ja Pyhäniemenlahdesta. Kirkonselällä sijaitsee samanniminen Kutajärven Natura 2000 -alueen osa-alue (luonnonsuojelualue), joka 406 hehtaarin laajuisena on suurin tämän Natura-alueen osa-alueista. Natura-aluerajaukseen eivät kuulu lahden rannalla olevat metsät, vaan ainoastaan vesialue ja rantaluhdat.

Lajisto ja luontotyypit
-----------------------

Alueen linnustoa on seurattu 1970-luvulta alkaen. Vuoden 2007 pesimälintulaskennassa havaittiin 26 lintulajia, yhteensä 390 lintua. Lahdella pesivät muiden muassa härkälintu, kaulushaikara, laulujoutsen, heinätavi, ruskosuohaukka ja kurki.

Vesikasvisto on rikasta ja siihen sisältyy useita uhanalaisia lajeja. Lajistoon kuuluvat mm. karvalehti, välkevita, pitkälehtivita, poimuvita, sarjarimpi, jouhivita, hentonäkinruoho, silonäkinparta ja notkeanäkinruoho.

Kirkonlahden kasvillisuustyyppejä ovat avoluhdat (saraluhdat, ruoholuhdat ja korteluhdat; yhteensä 3,1 hehtaaria), puustoiset luhdat (pajuluhta, hieskoivuluhta, 3,6 ha), ruokoluhdat (järviruokoluhta ja leveäosmankäämiluhta; 14 ha). Edelleen ruovikot (28 ha), osmankäämiköt (0,1 ha), kortteikot (3,6 ha), kaislikot (4,4 ha), kelluslehtikasvustot (17,6 ha), uposkasvillisuus (7,8 ha) ja pohjalehtikasvillisuus (0,2 ha). Pohjalehtiskuviossa hiekkapohjalla kasvaa mm. lahnaruohoja, raania, nuottaruohoa, ruskoärviää ja rantaluikkaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirkonselkä, Hollola (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 6.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Liite 3: Hollolan Kirkonselän pesimälinnusto ja kasvillisuus 2007 ymparisto.fi
* Kutajärven alue. Hämeen ympäristökeskus.
**Forrea** on historiallinen alue nykyisen Guinea-Bissaun lounaisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Corubaljokeen ja lännessä Rio Granden sivujokeen Saholiin. Etelässä alue käsittää pienen osan nykyistä Guineaa.

Forrean kanta-asukkaita olivat biafadat ja nalut. Biafadat hallitsivat yhtätoista ja nalut neljää päällikkökuntaa. Mandinkojen *forreaksi* eli ’vapaaksi maaksi’ kutsumien alueiden päälliköt maksoivat veroa Kaabun hallitsijalle, joka ei kuitenkaan suoraan puuttunut heidän toimintaansa.

1800-luvulla Forreaan siirtyi Kaabusta paenneita fulbeja, jotka pian ottivat Futa Djallonin avulla alueen hallintaansa. Vuonna 1868 perustettiin Forrean fulbevaltio, jonka hallitsija oli Futa Djallonin vasalli. Vuosina 1878–1890 fulbet kävivät alueella veristä sisällissotaa, johon biafadat ja mandinkat yhtyivät.

Portugali käytti sisällissotaa hyväkseen asemansa lujittamiseksi. He tarjosivat Forrean kapinallisille ja pakolaisille turvapaikan Bubassa, minkä johdosta fulbet alkoivat hävittää portugalilaisten linnoituksia ja plantaaseja Rio Grandella. Portugali vastasi lähettämällä afrikkalaisista liittolaisistaan koostuvia rangaistusretkikuntia, jotka päättyivät fulbepäällikköjen kanssa solmittuihin liittosopimuksiin. Sotien seurauksena Forrea menetti suuren osan väestöstään ja sen talous romahti pitkäksi aikaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mendy, Peter Karibe & Lobban, Richard A. Jr.: *Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau: Fourth Edition*, s. 179–180. Landam, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-5310-2.
**Fornost Erain** (tai vain Fornost) oli *Taru sormusten herrasta* -kirjasarjassa Arnorin maakunnan, Arthedainin, pääkaupunki, jonka Angmarin Noitakuningas valloitti hyökätessään Arnoria vastaan.

Historia
--------

Elendil perusti Arnorin vuonna 3320 Toista Aikaa samaan aikaan kuin hänen poikansa Isildur ja Anárion perustivat Gondorin. Arnorin pääkaupunki oli Annúminas Evendim-järvellä, mutta vuonna 861 Kolmatta Aikaa Annúminas hylättiin ja pääkaupunki siirtyi Fornostiin. Noitakuninkaan suuri voitto pohjoisessa oli vuonna 1974 Kolmatta aikaa, kun hänen joukkonsa valtasivat Fornost Erainin, Arthedainin pääkaupungin. Kun sen maakunta kaatui, tuhoutui sen mukana kaikki mitä Arnorin kuningaskunnasta oli jäljellä.

Vuonna 1974 Kolmatta aikaa Gondorin kenraali Eärnur rantautui Mithlondin satamaan mukanaan Gondorin sotajoukko. Hänen armeijaansa liittyi Lindonin haltioita ja pohjoisen *dúnedain*in jäänteet ja he marssivat Noitakuninkaan luo. He eivät löytäneet Noitakuningasta Fornostista vaan läheltä Evendimin järveä, Arnorin entisten kuninkaiden kotoa, Annúminaksesta. Taistelu tunnettiin nimellä Fornostin taistelu. 

Eärnurin armeijaan liittyi myöhemmin Glorfindel ja hänen haltiansa Rivendellistä. Haltioiden ja ihmisten yhdistyneet voimat voittivat Noitakuninkaan ja tämän armeijan. Taistelun jälkeen Noitakuningas pakeni itään, Mordoriin, ja kun Angmarin kuningaskunnalla ei ollut johtajaa, se tuhoutui. Eärnur olisi halunnut jatkaa Noitakuninkaan jahtaamista, mutta Glorfindel pysäytti hänet lausuen muistettavimman ennustuksensa: "Hänen aikansa ei ole vielä tullut. Eikä hän miehen kädestä saa surmaansa."

Lähteet
-------

* The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth II – The Rise of the Witch-king
* The Silmarillion
Anders Andersson
**Anders Johan Andersson** (1899–1987) oli ruotsalainen lentokonesuunnittelija, jonka kuuluisimmat lentokoneet ovat Bücker Jungmann, Jungmeister, Student ja Bestmann sekä Saab Safir koulukoneet.

Hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1919 ja alkoi uransa ilmailun parissa varusmiehenä Flygkompaniet Malmenissa Linköpingissä. Hän opiskeli Chalmersin yliopistossa Göteborgissa ja sen jälkeen saksalaisessa insinöörikoulussa Strelitzissa, josta sai diplomin lentotekniikasta.

Hän palkkautui joulukuussa 1927 lujuuslaskijaksi Bayerische Flugzeugwerken tehtalle (BFW) Augsburgiin. Tehtaan pääsuunnittelija oli Willy Messerschmitt. Andersson nousi lujuuslaskijoiden päälliköksi. Vuonna 1930 hän palasi Svenska Aero AB (Lidingössä) ainoaksi lujuuslaskijaksi ja pääsuunnittelijaksi. Hän suunnitteli J 6 Jaktfalken hävittäjän. Svenska Aeron johtaja oli Clemens Bücker. Tehdas meni nurin vuonna 1933 – sen toiminnot siirtyivät ASJAlle, joka toimi Linköpingissä. 

Andersson palasi keväällä 1933 Saksaan palanneen Bückerin tehtaalle. Andersson sai organisoida sen suunnittelutoimiston. Kuusi vuotta hän toimi Bücker Flugzeugbaun pääsuunnittelija – aikana, jona yhtiö toteutti Bücker Jungmann, Jungmeister, Student ja Bestmann koulukoneet. Kaksi muuta tyyppiä ei päässyt sarjatuotantoon. Ruotsin ilmavoimat hankki Bestmann-koneen koulukoneeksi nimellä Sk 25.

Hän palasi 1. syyskuuta 1939 Ruotsiin. 15. syyskuuta 1939 Andersson toimi jo Saabilla Linköpingissä. Saabin ainoa tuote B 17 -pommikone ei ollut vielä lentänyt ja yhtiö odotti valtion tilausta B 18 -koneen suunnittelusta. Andersson totesi Saabin olleet tuolloin hallitsemattomassa kaaoksessa. Yhdysvalloista ostetut insinöörit olivat suunnittelun johdossa – tähän oli hyvä perustelu: haluttiin oppi tekemään metallirakenteisia lentokoneita nopeasti. Yhdysvallat kutsui insinöörinsä takaisin juuri tuohon aikaan. 

Anderssonin päätyö oli Saab 91 Safir (Sk 50), joka selkeästi pohjautui hänen työhönsä Saksassa.

Andersson sai ruotsalaisen ilmailuinsinööripalkinnon, Thulinmedaljen, vuonna 1948.

Lähteet
-------

* Bevingat, nr. 2, 2010 (pdf)
Sara Mingardo
**Sara Mingardo** (s. 2. maaliskuuta 1961 Mestre, Venetsia) on italialainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan altto.

Mingardo opiskeli tenori Franco Ghittin johdolla Benedetto Marcello -musiikkikonservatoriossa. Hän teki debyyttinsä vuonna 1987. Hän on esiintynyt muun muassa La Scalassa, Teatro La Fenicessä, Teatro Regio di Torinossa, Salzburgin musiikkijuhlilla, Lontoossa, Ranskassa ja Sveitsissä. Mingardon ohjelmisto on ollut huomattavan monipuolinen. Hänet tunnetaan muun muassa nimiroolista Georg Friedrich Händelin *Rinaldossa*. Muu oopperaohjelmisto on vaihdellut muun muassa Claudio Monteverdistä Benjamin Britteniin sekä Vincenzo Bellinistä ja Gaetano Donizettistä Giacomo Pucciniin. Mingardo on tulkinnut myös konserttiohjelmistoa, johon on kuulunut teoksia muiden muassa Johann Joseph Fuxilta, Ottorino Respighiltä, Händeliltä, Wolfgang Amadeus Mozartilta ja Gioacchino Rossinilta.

Mingardo teki ensimmäisen levytyksensä vuonna 1995. Hän on levyttänyt esimerkiksi Rinaldo Alessandrinin johdolla. Hän sai vuonna 2002 kaksi Grammy-palkintoa Hector Berlioz'n *Les Troyens*-levytyksestä, jonka oli tehnyt Colin Davisin johtaman Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Vuonna 2009 Mingardolle myönnettiin Italian kansallisen musiikkikriitikoiden liiton Franco Abbiati -palkinto.

Lähteet
-------

1. ↑  Sara Mingardo AllMusic
2. 1 2 3  Sara Mingardo Accademia Nazionale di Santa Cecilia
3. 1 2 3  Sara Mingardo Rome Chamber Music Festival
4. ↑  Sara Mingardo Grammy Awards

Aiheesta muualla
----------------

* Sara Mingardo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Sara Marielle Gaup
**Sara Marielle Gaup Beaska** (s. 1983) on norjansaamelainen joikutaiteilija.

Gaup on kotoisin poronhoitoa harjoittavasta yhteisöstä Kautokeinosta, jossa hän omaksui vanhemmiltaan ja aiemmilta sukupolvilta periytyneet musiikkitaidot. Hän aloitti laulamisen hyvin nuorena ja opiskeli sitä myöhemmin.

Gaup perusti vuonna 2004 Lawra Sombyn kanssa joikukokoonpano Adjágasin. Adjágas on yhdistänyt perinteistä joikua vaihteleviin moderneihin vaikutteisiin. Gaup on toiminut myös muun muassa Arvvas-duossa Steinar Raknesin kanssa ja tehnyt yhteistyötä Sylvia Cloutierin sekä Niillas Holmbergin kanssa. Gaup on musiikillisen työnsä ohella valmistanut saamelaisia käsitöitä ja ollut esillä saamelaisten oikeus- ja ympäristöasioiden puolestapuhujana. Vuonna 2016 hänellä oli keskeinen rooli osana saamelaisten ryhmää Yhdysvaltain Dakota Access Pipeline -mielenosoituksissa. Vuonna 2018 Gaup sai Sámi Grand Prix -tilaisuudessa Áillohaš-palkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sara Marielle Gaup Bergen internasjonale litteraturfestival
2. ↑  Gaup, Sara Marielle 1983- WorldCat Identities
3. ↑  Sara Marielle Gaup Beaska Kreative Nord
4. 1 2 3  Sara Marielle Gaup Beaska and Sylvia Cloutier The Song Collectors Collective
5. 1 2  Artist Profiles: Adjagas World Music Central
6. ↑  Niillas Holmberg julkaisee protestilaulun uutta Tenon sopimusta vastaan Yle


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Victor Chestopal
**Victor Chestopal** (ven. Виктор Алексеевич Шестопал, *Viktor Aleksejevitš Šestopal*; s. 1975 Moskova) on venäläissyntyinen suomalainen pianisti.

Chestopal syntyi Neuvostoliitossa kulttuuriperheeseen, jossa isä oli filosofian professori ja äiti sellisti ja säveltäjä Victoria Yagling. Chestopal aloitti piano-opinnot kuusivuotiaana Gnessinin musiikkikoulussa ja siirtyi sitten Tšaikovski-konservatorion yhteydessä toimivaan Keskusmusiikkikouluun muun muassa Mihail Pletnjovin oppilaaksi. 12-vuotiaana Chestopal debytoi orkesterin edessä soittamalla Mendelssohnin 1. pianokonserton.

Vuonna 1990 viisitoistavuotias Chestopal muutti äitinsä kanssa Suomeen, jossa äiti alkoi opettaa ja poika opiskella Sibelius-Akatemiassa. Chestopal valmistui Erik T. Tawaststjernan luokalta ja opiskeli samanaikaisesti myös Lazar Bermanin johdolla Italiassa ja Saksassa. Hän sai Suomen kansalaisuuden 1997.

Vuonna 1994 Chestopal tuli toiseksi Maj Lind -pianokilpailussa ja oli seuraavana vuonna finalistien joukossa Brysselin Queen Elizabeth -kilpailussa. Vuonna 2009 hän suoritti Sibelius-Akatemiassa tohtorintutkinnon, jonka viidessä konsertissa hän esitti pianokirjallisuuden kulmakiviä kuten Bachin *Goldberg-muunnelmat*, Beethovenin *Hammerklavierin* ja Schubertin viimeisen B-duurisonaatin.

Chestopal on kysytty esiintyjä erityisesti Belgiassa, jossa hän on vuosittain pitänyt myös mestarikursseja Liègen yliopistossa. Hän on opettanut myös Ostravan yliopistossa ja Janacek-konservatoriossa Tšekissä.

Chestopal on levyttänyt Musorgskin *Näyttelykuvat* ja Rahmaninovin *Corelli-muunnelmat*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Laitinen, Juho: Pianokirjallisuuden kulmakiviä tutkimassa, Amfion-sivusto 14.10.2009. Viitattu 11.12.2014.
2. ↑  Isopuro, Jukka: Keskitieltä metsään korvia hivellen (Arkistoitu – Internet Archive), Helsingin Sanomat 8.11.2009. Viitattu 11.12.2014.
3. ↑  Victor Chestopal, Discogs.com. Viitattu 11.12.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Äänilähete** eli **äänisignaali** on äänen esitystapa, jossa käytetään jännitetasoja analogisia lähetteitä varten ja binäärilukuja digitaalisia lähetteitä varten. Äänilähetteiden taajuudet ovat äänen taajuusalueella 20:stä 20 000:een hertsiin, mikä vastaa ihmisen kuulon ylä- ja alarajoja. Äänilähete voidaan syntetisoida suoraan, tai se voi olla peräisin muuntimesta kuten mikrofonista, soittimesta, fonografin äänirasiasta tai kasettisoittimen äänipäästä. Kaiuttimet ja kuulokkeet muuntavat sähköisen äänilähetteen takaisin ääneksi. 

Digitaalisten äänijärjestelmien äänilähetteet ovat erilaisissa digitaalisissa tiedostomuodoissa.

**Äänikanava** on äänilähetteen kanava äänityslaitteessa tai äänipöydässä. Sitä käytetään muun muassa moniraitaäänityksessä ja äänentoistossa.

Lähetteen kulku
---------------

Lähetteen kulku tarkoittaa äänilähetteen reittiä äänilähteestä kaiuttimeen tai tallentimeen. Lähetteen kulku voi olla lyhyt ja yksinkertainen kuten kodin äänilaitteistossa tai pitkä ja monimutkainen äänitysstudioissa ja suuressa äänentoistojärjestelmässä, joissa lähete voi kulkea suuren äänipöydän monen osan, ulkoisen äänilaitteiston ja jopa eri huoneiden läpi.

Muuttujat
---------

Äänilähetteitä saatetaan kuvata muuttujilla kuten kaistanleveydellä, nimellistasolla, äänenpainetasolla (dB) ja jännitetasolla. Lähetteen reitin impedanssi määrittää tehon ja jännitteen suhteen, ja se voi olla epätasapainoinen tai tasapainoinen. 

Äänilähetteillä on joitakin vakioituja tasoja käyttökohteesta riippuen. Ammattilaisten äänipöytien äänilähdöt ovat yleensä linjatasolla. Kotikäytössä olevien äänilaitteistojen lähdöt ovat alemmalla linjatasolla. Mikrofonien lähdöt ovat yleensä vielä alemmalla tasolla jota kutsutaan mikrofonitasoksi..

Digitaalinen vastine
--------------------

Äänilähetteen digitaalista muotoa käytetään ääniliitännäisissä ja digitaalisten äänityöasemien (DAW) ohjelmistoissa. Äänilähete tarkoittaa äänityöaseman läpi kulkevaa digitaalista tietoa (esim. ääniraidalta liitännäisen läpi ja ulos laitteiston äänilähdöstä). 

Johdon läpi siirrettävällä äänilähetteellä voi olla erilaisia siirtomuotoja kuten optiset ADAT ja TDIF, koaksiaalinen S/PDIF, XLR-muotoinen AES/EBU ja Ethernet.

Katso myös
----------

* Äänenvoimakkuus
* Äänentoisto

Lähteet
-------

1. ↑   Hodgson, Jay (2010). *Records Records* , s.1.
Äänirasia
**Äänirasia** eli **pick-up** on levysoittimissa käytettävä sähkömekaaninen anturi, joka muuntaa äänilevyä koskettavan neulan mekaanisen liikkeen sähköiseksi signaaliksi.

Halvemmissa levysoittimissa käytetään yleensä pietsosähköiseen ilmiöön perustuvaa keraamista äänirasiaa, jonka antama signaali on sellaisenaan riittävä vahvistimen suuri-impedanssiseen linjaliitäntään. 

Kalliimmissa levysoittimissa käytetään magneettista äänirasiaa, jonka antama signaali on hyvin heikko. Se liitetään vahvistimessa erilliseen *Phono*-liitäntään, jonka sisäänmenoimpedanssi on 50 kilo-ohmia ja joka suorittaa signaalille niin sanotun RIAA-korjauksen. 

Magneettisia äänirasioita on kahta tyyppiä: *moving magnet*, jossa neulaan kiinnitetty magneetti liikkuu pienen kelan sisällä, ja *moving coil*, jossa neulaan kiinnitetty kela liikkuu magneettikentässä.

Stereofonisissa äänirasioissa on erilliset anturit vasemmalle ja oikealle kanavalle. Ne on kallistettu toisiinsa nähden 90° kulmaan, kumpikin 45° eri suuntiin äänilevyn tasoon nähden.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 6, palsta 1193
2. ↑  Levysoittimen toiminta *Hifimaailma*.  26.01.2012. Viitattu 19.04.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Äänirasia** Wikimedia Commonsissa
MOS 6581- ja 8580 -piirit
**Äänipiiri** on mikropiiri, joka on tarkoitettu äänen tuottamiseen elektronisesti.

Historia
--------

Varhaiset piirit olivat verrattain yksinkertaisia ja rajoittuneita. 

Atari 2600:n TIA-piiri ohjasi sekä videota että audiota ja mahdollisti kaksi ääntä, mutta se oli tunnetusti hankala virittää.

Robert Yannes oli työskennellyt syntetisaattorien parissa ja suunnitteli Commodore 64:n SID-äänipiirin joka toimisi syntetisaattorin tavoin. SID-piirillä oli parempi taajuusohjaus sisäisiin oskillaattoreihinsa ja helpompi ohjelmoitavuus. SID-piirillä äänialue voitiin asettaa sen rekistereihin ja jättää se piirin vastuulle toisin kuin antaa erillisiä komentoja äänen muuttamiseen. SID-piirissä oli kolme oskillaattoria joista jokainen pystyi tuottamaan neljää aaltomuotoa.

Vuonna 1987 Karsten Obarski kehitti Ultimate Soundtrackerin Amigalla koska kyllästyi ohjelmoimaan tietokonemusiikkia käsin. Ohjelman käyttöliittymän "pianorulla" täsmäsi SID-kauden toistorakenteihin ja looppeihin.

1970-luvulta 1990-luvulle useita menetelmiä äänen tuottamiseen esiintyi: ohjelmoitava äänigeneraattori (PSG), aaltomuotosynteesi ja FM-synteesi.
Pulssikoodimodulaatio (PCM) muodostui myöhemmin standardiksi.

Äänipiirejä
-----------

Eräitä tunnettuja äänipiirejä:

* MOS 6581 *SID*
* AY-3-8910 (myös Yamaha YM2149)
* SPC700
* POKEY

Katso myös
----------

* Chiptune

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kevin Driscoll & Joshua Diaz: Endless loop: A brief history of chiptunes *journal.transformativeworks.org*. Viitattu 2.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Stephen Cass: Chip Hall of Fame: MOS Technology 6581 *spectrum.ieee.org*.  15.7.2019. Viitattu 18.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sound generators of the 1980s home computers (englanniksi)
* Taxonomy of Digital Synthesis Techniques (englanniksi)
Adolf Fredrik Lindblad
**Adolf Fredrik Lindblad** (1. helmikuuta 1801 Skänninge – 23. elokuuta 1878 Linköping) oli ruotsalainen säveltäjä.

Lindblad opiskeli Johann Christian Friedrich Hæffnerin johdolla Uppsalassa vuosina 1823–1824 sekä Carl Friedrich Zelterin, Ludwig Bergerin ja Johann Bernhard Logierin johdolla Berliinissä vuosina 1825–1827. Lindblad pääsi Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1831 ja sai sen kultamitalin vuonna 1852. Hän opetti Tukholmassa pianonsoittoa ja sävellystä omassa musiikki-instituutissaan vuodesta 1827, kunnes myi sen opiskelijalleen Ivar Hallströmille vuonna 1861. Hallströmin ohella hänen oppilaisiinsa kuuluivat Gunnar Wennerberg, Ludvig Norman, kruununprinssi Oskar, prinsessa Eugénie ja prinssi Kustaa.

Lindbladin läheinen ystävä oli säveltäjä Felix Mendelssohn. Hän oli läheisissä väleissä myös monien kirjailijoiden, kuten Per Atterbomin, Malla Silfverstolpen, Erik Gustaf Geijerin, Carl Jonas Love Almqvistin ja Fredrika Bremerin kanssa. Lindblad osallistui lukuisten yksityisten salonkien toimintaan ja työskenteli vuodesta 1840 lähtien ensisijaisesti salongeissa, joita itse isännöi. Suuri osa Lindbladin tuotannosta olikin yksityisiä ruotsalais- ja saksalaissalonkeja varten sävellettyä. Hänen tuotantoonsa kuuluu laulukokoelmia, jousikvartettoja, kaksi sinfoniaa ja sångspel *Frondörerna* (1835). Kruununprinssi Oskarin toiveesta sävelletty *Frondörerna* sai aluksi vaatimattoman vastaanoton, mutta saavutti suurempaa suosiota Jenny Lindin esiintyessä vuonna 1836 muokatun version pääroolissa.

Lindblad oli vuodesta 1828 naimisissa Sophie Kernellin kanssa. Pariskunta sai kolme lasta, joista yksi oli pianisti Lotten von Feilitzen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Adolf Fredrik Lindblad Swedish Musical Heritage


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Adolf Fredrik Munck** (4. huhtikuuta 1800 Vihti – 2. maaliskuuta 1886 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvos.

Munckin vanhemmat olivat tilanomistaja, eversti Claes Johan Munck (k. 1839) ja Kristina Elisabet Arnkihl. Hän pääsi ylioppilaaksi 1814 ja suoritti Turun akatemiassa tuomarintutkinnon 1818. Munck sai varatuomarin arvon 1826.

Munck oli Suomen senaatin talousosastolla ylimääräisenä kamarikirjurina 1817–1822, Turun hovioikeuden ylimääräisenä notaarina 1822–1823, senaatin oikeusosastolla ylimääräisenä kopistina 1823–1826, vakinaisena kopistina 1826–1832 ja kanslistina 1832–1835. Hän sai protokollasihteerin arvonimen 1834. Munck oli sitten Turun hovioikeuden asessorina 1835–1839 ja Viipurin hovioikeudessa asessorina 1839–1841 ja hovioikeudenneuvoksena 1841–1857. Hän oli viimeksi Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1857–1867.

Munck oli naimisissa vuodesta 1841 Lovisa Kuhlströmin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Adolf Fredrik Munck. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 11.7.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kupariseppä ja taidetakoja Adolf Fredrik Westmania. Sama nimisestä Raahen pormestarista on eri artikkeli.*
**Adolf Fredrik Westman** (2. toukokuuta 1863 – 28. huhtikuuta 1942) oli suomalainen Raahessa asunut kupariseppä, metallivaluri ja taidetakoja. Westman valoi kirkonkelloja ja teki metallitöitä useisiin kirkkoihin eri puolilla Suomea.

Westman oli Raahen pormestarin Adolf Fredrik Westmanin kirjurina toimineen pojan ja merimiehen lesken ja kankurin avioton lapsi.

Westman oli ensin suutarin ja räätälin opissa ennenkuin hän tuli oppipojaksi raahelaisen valurin Efraim Tilviksen pajaan. Hän oli sitten oppipoikana vielä Mustosen pajassa Oulussa ja viimeksi valuri Friisin luona Kalajoella. Kalajoella hän valmisti mestarinäytteenä 78 leiviskää painaneen kirkonkellon ja sai mestarinkirjansa.

Westman aikoi perustaa oman yrityksen Raaheen mutta hän lähti sitten siirtolaiseksi Amerikkaan perheensä kanssa. Heikentynyt terveys pakotti hänet palaamaan Raaheen ja tänne hän perusti ensimmäisen verstaansa, jossa tehtiin kuparipakotustöitä ja valettiin kirkonkelloja muun muassa Lapinlahdelle ja Ahvenanmaalle. Hän teki vielä matkan Amerikkaan mutta joutui terveyssyistä palaamaan Raaheen. Suomessa useat seurakunnat alkoivat tilata häneltä kattokruunuja ja lampetteja kirkkoihin ja lisäksi hän entisöi vanhoja kirkkojen kattokruunuja ja lampetteja. Westman valoi myös Singer-ompelukoneen mukaisen koneen messingistä. Raahen Kauppakadun varrella olleessa pajassa tehtiin kupari- ja messinkitöiden ohella myös perinteisiä sepäntöitä kuten kolakärryn rattaita, reen jalaksia, viikatteita, välttejä, lapioita, kattiloita, pannuja, saranoita ynnä muuta. Viimeisinä vuosinaan Westman alkoi valmistaa kuparipakotuksina jäljennöksiä Eetu Iston *Hyökkäys*-taulusta.

Westmanin metallitöitä on 11 kirkossa eri puolilla Suomea, muun muassa Savitaipaleen, Saloisten, Pattijoen ja Raahen kirkoissa. Hän oli usein yhteistyössä arkkitehti Josef Stenbäckin kanssa. Presidentinlinnassa on kaksi Westmanin tekemää kynttilänjalkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Raahen Matkailuoppaat ry : Westman - raahelaisvaluri ja kupariseppä

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkonkellovaluri ja kruunumestari, Seura, 09.02.1938, nro 6, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
*Adolf Erik Nordenskiöldin muistomerkki*.
**Adolf Erik Nordenskiöldin muistomerkki** on Helsingin Kaivopuistossa sijaitseva naparetkeilijä Adolf Erik Nordenskiöldin muistomerkki, jonka ovat toteuttaneet kuvanveistäjät Heikki Häiväoja ja Johanna Häiväoja sekä arkkitehti Eric Adlercreutz. Se on pystytetty vuonna 1985. Muistomerkki sijaitsee puiston eteläkärjessä lähellä merenrantaa Ehrenströmintien varrella.

Muistomerkki muodostuu kolmesta tiiviisti vierekkäin seisovasta harmaasta graniittipaadesta, joiden sivutahkot ovat sileitä mutta yläosat rosoisia. Muistomerkki on 3,5 metriä korkea. Kivipaadet symboloivat arktisten vesien jäävuoria ja ahtojäätä. Etummaisen, matalimman paaden päällä on Nordenskiöldin pronssinen rintakuva, joka katselee merelle. Kahden korkeamman paaden takasivuille on kiinnitetty pronssireliefit, joista toinen on Nordenskiöldin vuosien 1878–1880 Koillisväylän-purjehduksen reittiä kuvaava kartta ja toinen esittää matkalla käytettyä Vega-laivaa. Lisäksi teokseen kuuluu litteä nupukivijalusta, joka muistuttaa muodoltaan laivan keulaa. Nordenskiöldin rintakuvan on veistänyt Johanna Häiväoja ja reliefit hänen isänsä Heikki Häiväoja, joka myös suunnitteli kokonaisuuden yhdessä arkkitehti Adlercreutzin kanssa. Euraasian mannerta esittävään karttareliefiin on kuvattu Suomen nykyiset, vuoden 1944 jälkeiset rajat.

Nordenskiöld asui pääosan elämästään Ruotsissa, mutta hän oli syntynyt ja opiskellut Helsingissä. Aloitteen Nordenskiöldin muistomerkistä Helsinkiin teki ulkosuomalaisia edustava Suomi-Seura ja sitä varten perustettiin vuonna 1979 neuvottelukunta, jossa oli edustettuina valtion virastoja, kansalaisjärjestöjä ja poliittisia puolueita. Neuvottelukunnan puheenjohtajana oli Osmo Kalliala. Suunnitelmissa oli alkuaan vaatimattomampi muistomerkki, jossa olisi käytetty uutta valosta Walter Runebergin vuonna 1880 veistämästä Nordenskiöldin rintakuvasta. Sijoituspaikaksi kaavailtiin Ritarihuoneen puistikkoa Kruununhaassa, mutta Helsingin kaupunki tarjosi Kaivopuiston rannasta paikan, jossa oli tilaa isommallekin teokselle. Johanna Häiväojan veistämä rintakuva muistuttaa Runebergin veistosta, mutta se on kooltaan isompi ja siihen on lisätty turkiskaulus. Muistomerkki paljastettiin 13. toukokuuta 1985.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adolf Erik Nordenskiöldin muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin taidemuseon Julkiset veistokset -tietokanta. Viitattu 31.5.2018.
2. ↑  Antero Rautio: *Löytöretki muistomerkeille – Pääkaupunkiseudun julkiset teokset*, s. 120. Edita, Helsinki 2006.
3. 1 2  Erik Kruskopf: *Veistosten kaupunki – Taidetta Helsingin katukuvassa* (suom. Rauno Ekholm), s. 96. Schildts, Helsinki 2000.
4. ↑  Nordenskiöldin Suomi (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 19.5.1985, s. 15, HS Aikakone. Viitattu 31.5.2018.
5. 1 2  Nordenskiöld sai patsaan Kaivopuiston kalliolle (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 14.5.1985, s. 8, HS Aikakone. Viitattu 31.5.2018.
Combat 18
**Combat 18** tai **C18** on brittiläinen uusnatsiorganisaatio, joka muotoutui vuonna 1991 Blood & Honour -ryhmän ja jalkapallohuligaaniryhmien, kuten Chelsea Headhunters, välisten kokousten seurauksena. Numero "18" on usein käytetty uusnatsisymboli, joka juontuu Adolf Hitlerin nimikirjainten järjestysluvusta aakkosissa.

Ryhmän synty oli vastaus Anti-Fascist Action (AFA) -ryhmittymän iskuille British National Party(BNP) -puolueen ja muiden äärioikeistopuolueiden kokouksissa. C18 saavutti pian huonoa mainetta väkivaltateoillaan siirtolaisia ja vasemmistolaisia vastaan. Vuonna 1992 se julkaisi *Redwatch*-lehden, joka kuten saksalainen uusnatsijulkaisu *Der Einblick*, sisälsi rasismin vastaisten henkilöiden nimiä ja osoitteita rohkaisten heihin kohdistuvaan väkivaltaan.

*Searchlight*, Red Action ja muut arvostelijat ovat esittäneet teorioita, että Yhdistyneen kuningaskunnan salainen palvelu MI5 loi C18:n saattaakseen BNP:n huonoon maineeseen ja ansana kaikkein väkivaltaisimpien uusnatsien kiinnisaamiseksi.

Vuonna 1998 organisaation johtaja Charlie Sargent tuomittiin elinkautiseen erään ryhmän jäsenen murhasta. Tämän jälkeen organisaation sisäisten riitojen jälkeen ryhmä inaktivoitui. Vuosien 1998 ja 2000 välillä kymmeniä Combat 18:n jäseniä pidätettiin useissa operaatioissa.

Vuonna 1999 22-vuotias David Copeland, the National Socialist Movementin (C18:sta irrottautunut ryhmä) entinen jäsen, toteutti naulapommi-iskukampanjan, joka kohdistui tummaihoisia, aasialaisia ja homoseksuaalisia yhteisöjä vastaan Lontoossa. Copelandin toteuttamiin iskuihin yhdistettiin myös Combat 18:sta irrottautunut the White Wolves -ryhmä.

Saksan salaisen palvelun Bundesamt für Verfassungsschutzin mukaan C18:lla on jaostoja Yhdysvalloissa, Ranskassa, Ruotsissa ja Saksassa. Organisaatio on kuitenkin äärioikeistopuolueiden epäsuosiossa ansa-epäilyjen vuoksi.

Suomessa syyskuussa 2015 Harjavallan vastaanottokeskusta vastustaneet mielenilmaisijat käyttivät lipussaan C18-tunnusta. Saman ryhmän jäseniä tavattiin joulukuussa niin sanotun "Länsi-Porin katupartion" riveistä.

Katso myös
----------

* Valkoinen ylivalta

Lähteet
-------

1. ↑  Harjavallan vastaanottokeskuksessa mielenosoitus *Iltalehti*. 12.9.2015.
2. ↑  Katupartiointi lässähti pannukakuksi (Arkistoitu – Internet Archive) *Aamulehti*. 11.12.2015.
Victor Alder suunnilleen vuonna 1900
**Victor Adler** (24. kesäkuuta 1852 Praha, Itävallan keisarikunta – 11. marraskuuta 1918 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen sosialistipoliitikko ja Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen perustaja ja puheenjohtaja.

Adlerista tuli keisarinvallasta luopuneen Itävallan ensimmäisen tasavallan ensimmäinen ulkoasiainministeri Karl Rennerin hallituksessa, joka aloitti 30. lokakuuta 1918.

Adlerin kokoaman Itävallan työväenpuolueen puolueohjelma on ollut perustana Suomen sosialidemokraattisen puolueen Forssan ohjelmalle 1903–1952.

Victor Adlerin poika Friedrich Adler oli myös sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka kuitenkin muistetaan parhaiten Itävallan pääministeri Karl von Stürgkhin murhasta vuonna 1916.

Lähteet
-------

1. ↑  Victor Adler *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 8.6.2021.
2. ↑  Hannikainen, Juha: *Kohti modernia politiikkaa Itävallassa*, s. 53. väitöskirja. Tampereen yliopisto, historiatieteen laitos, 2003. ISBN 951-44-5588-6. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.6.2021).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Victor Adler** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Stalker-vuodet** on kirjailija Olli Jalosen teos vuodelta 2022. Se on 1970–1980-lukujen ja ilmiantokulttuurin kuvaus. 

Tiedotusoppia Tampereen yliopistossa opiskelevaa päähenkilöä pyydetään mukaan tutkimusprojektiin, jossa hänen on tarkkailtava ikätovereitaan tekeytymällä heidän ystäväkseen ja raportoitava niistä tarkasti projektille. Valheellista henkilökuvaa on kuitenkin vaikea ylläpitää, koska se vaatii johdonmukaisuutta. Päähenkilö alkaa vähitellen ihmetellä, mihin tarkoitukseen tietoja kerätään, ja aavistelee, että asiassa on epämiellyttävä tausta.  Valmistuttuaan yliopistosta päähenkilö pääsee tiedotusapulaiseksi Indonesian Helsingin-lähetystöön. Sielläkin hän joutuu peittelemään totuutta, sillä Indonesian oikeistolainen sotilasdiktatuuri vainoaa kommunisteja tai sellaisiksi epäiltyjä. Lähetystössä mies kirjoittaa tiedotteita, joissa musta käännetään valkoiseksi. Samalla hän jatkaa yhteydenottoja seurattaviinsa. Työn ja stalkkauksen lisäksi hänellä ei ole juuri muuta elämää: hän on hukannut itsensä. Tällä tavoin romaani laajenee Suomen suomettumisajan ajan kuvaukseksi.

Jalonen on kertonut, että tarina tutkimuksesta on hänen mielikuvituksensa tuotetta. Se saadaan vaikuttamaan tositapahtumalta. Indonesian suurlähetystön tapahtumissa saattaa olla totuuspohjaa, sillä Jalonen on itse ollut siellä töissä vastaavissa tehtävissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Olli Jalosen mestarillinen romaani näyttää, miten opiskelijasta tehdään ilmiantaja – Voisiko kirjailija voittaa kolmannen kerran Finlandian? Helsingin Sanomat 25.9.2022 (käyttäjätunnuksella). Viitattu 5.2.2023.
2. ↑  Olli Jalonen: Stalker-vuodet – kyttääjän työ leimaa tekijän. Kirsin Book Club. Viitattu 5.2.2023.
3. 1 2  Olli Jalonen: Stalker-vuodet. Lily-blogit. Viitattu 5.2.2023.
4. ↑  Olli Jalosen upea romaani näyttää, millaista on kadottaa itsensä – lue kirja-arvostelu. Mari Paalosalo-Jussinmäki. Eeva-lehti 29.11.2022.
**Victor Bartley** (s. 17. helmikuuta 1988) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-joukkue Kunlun Red Staria.

Ura
---

Bartley pelasi juniorikiekkoa WHL:ssä. Varaamattomana pelaajana Bartley pelasi ensimmäisen kokonaisen ammattilaiskautensa ECHL:ssä Utah Grizzliesissä ennen siirtymistään vuodeksi Eurooppaan ja Rögle BK:hon Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Allsvenskaniin. Bartley oli Röglen eniten pisteitä tehnyt puolustaja 34 pisteellään 54 ottelussa kaudella 2010–2011. Hän ehti tehdä sopimuksen Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssä pelaavaan Djurgårdens IF:ään, mutta sai ennen seuraavan kauden alkua allekirjoitettua ensimmäisen NHL-sopimuksensa Nashville Predatorsin kanssa 24. toukokuuta 2011.

Nashvillen harjoitusleirille vuonna 2011 osallistunut Bartley ei onnistunut lunastamaan paikkaa NHL-kokoonpanossa, joten hän pelasi kauden 2011–2012 farmijoukkue Milwaukee Admiralsissa. Bartley oli AHL:n kymmenes puolustajien pistepörssissä tehtyään 39 pistettä 76 pelaamassaan ottelussa.

Työsulkukaudella 2012–2013 Bartley sai ensimmäisen kutsunsa NHL:ään ja teki debyyttinsä Nashvillen voitettaessa Edmonton Oilersin 6–0 8. maaliskuuta 2013.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Victor Bartley
Dipteraalitemppelin pohjakaava.
**Dipteraali** eli **dipteros** (m.kreik. δίπτερος, ’kaksisiipinen’) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppelien tyyppi, jossa naosta eli ydinrakennusta ympäröi kauttaaltaan kaksi pylväsriviä.

Dipteraalitemppelien tyyppi oli peräisin Jooniasta, jossa sitä käytettiin muun muassa Samoksen Heraionin kahdessa arkaaisessa vaiheessa (niin kutsutut Rhoikoksen ja Polykrateen temppelit), Efesoksen arkaaisen ja klassisen kauden Artemiin temppelissä, Didyman Apollonin temppelissä sekä Sardeen Artemiin temppelissä, jotka kaikki edustivat joonialaista tyyliä. Ateenassa Olympoksen Zeuksen temppeli suunniteltiin alun perinkin dipteraalitemppeliksi, ja valmistui sellaiseksi paljon myöhemmin edustaen korinttilaista tyyliä.

Dipteraalitemppelin muunnelma on pseudodipteraali. Yksinkertaisen pylväikön omaava temppeli on puolestaan peripteraali.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: δίπτερος *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Dipteros", *Antiikin käsikirja*, s. 132. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Dinsmoor, William Bell: *The Architecture of Ancient Greece*, s. 390. W. W. Norton & Company, Inc. 1975. ISBN 0-393-04412-2.
4. ↑  Smith, William: "Templum", *A Dictionary of Greek and Roman Antiquities*, s. 1104. Boston: Little, Brown and Company, 1859. Teoksen verkkoversio.
Airco D.H.4
Kanadan ilmavoimien D.H.4
**Airco D.H.4** oli englantilainen Aircraft Manufacturing Companyn (AIRCO) valmistama kaksitasoinen, ensimmäisen maailmansodan kaksipaikkainen kevyt pommikone. D.H.4 oli Geoffrey de Havillandin suunnittelema ja se lensi ensilentonsa elokuussa 1916, kone esiteltiin maaliskuussa 1917. Kone oli enimmäkseen käytössä Englannissa (RAF, RNAS), jossa sitä valmistettiin 1 449 kappaletta, sekä Yhdysvaltojen ilmavoimissa*selvennä*, jonka käyttöön tiedetään valmistettaneen ainakin 1 885 konetta. Konetta kutsuttiin toisinaan "Liekehtiväksi ruumisarkuksi", sillä sen suuri polttoainesäiliö oli sijoitettu vaarallisesti lentäjän ja tähystäjän väliin. Liikanimestään huolimatta kone suoriutui tehokkaan moottorinsa ja hyvän aseistuksensa ansiosta hyvin ensimmäisessä maailmansodassa.

Tekniset tiedot (Eagle VIII moottori)
-------------------------------------

### Yleiset ominaisuudet

* Rakenne: puurakenteinen, siivistö ja peräsimet puuta kangasverhouksella
* Kärkiväli: 13,21 m
* Pituus: 9,35 m
* Siipinta-ala: 40,0 m²
* Tyhjäpaino: 1 085 kg
* Lentopaino: 1 578 kg
* Moottorit: 1 × Rolls-Royce Eagle VII, 375 hv, nestejäähdytteinen (tai BHP Puma 230 hv)

### Suorituskyky

* Suurin nopeus: 171 km/h
* Lakikorkeus: 6 700 m
* Lentomatka: 770 km
* Nousunopeus: 305 m/min
* Lentoaika: 3 t 45 min

### Aseistus

* 1 × eteenpäin ampuva Vickers-konekivääri
* 1 × taaksepäin ampuva Lewis-pikakivääri
* 209 kg pommeja

Versiot
-------

DH9, DH9A, Dayton-Wright Cabin Cruiser

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Airco D.H.4**.
* Donald, David: *The encyclopedia of world aircraft*, s. 37–38. Leicester: Blitz Editions, 1997. ISBN 1-85605-375-X. (englanniksi)
* Airco D.H.4 - The Aerodrome - Aces and Aircraft of World War I
**Ida Sofi Emilia Flink** (s. 8. heinäkuuta 1995) on ruotsalainen keihäänheittäjä.

Vuonna 2011 Flink sijoittui toiseksi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa tuloksella 54,62 m. Vuonna 2012 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa. Hän heitti karsinnassa ensimmäisellään Ruotsin ennätyksen 58,16 m ja paransi omaa ennätystään yli kolme metriä. Loppukilpailussa hän oli ennen viimeistä kierrosta kolmantena tuloksella 56,71 m. Viimeisellä kierroksella hän heitti 61,40 m ja paransi ennätystään jälleen yli kolme metriä. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Rietissä 2013 hän voitti kultaa. Hän oli jälleen ennen viimeistä kierrosta kolmantena, mutta heitti viimeisellään 57,91 m ja voitti toiseksi tulleen Christin Hussongin yhdellä senttimetrillä. Vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eugenessa hän sijoittui toiseksi tuloksella 56,70 m.

Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Moskovan MM-kisoissa 2013 Flink heitti karsinnoissa heti ensimmäisellä heitollaan yli karsintarajan, tehden samalla uuden Ruotsin ennätyksen, 61,96 metriä. Loppukilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 59,52 m. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui 12:nneksi tuloksella 56,68 m. Hän karsiutui loppukilpailusta Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 ja oli kymmenes Berliinin EM-kilpailuissa 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sofi Flink Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Valiente, Emeterio: Barcelona 2012 - Event Report - Women's Javelin Throw Final *iaaf.org*.  11.7.2012. IAAF. Viitattu 12.7.2012. (englanniksi)
3. ↑  Karlsson, Erik: Svenskt guld efter centimeterdrama *aftonbladet.se*.  21.7.2013. Aftonbladet. Viitattu 21.7.2013. (ruotsiksi)
4. ↑  Nytt svenskt rekord av Flinck sverigesradio.se. Viitattu 16.8.2013. (ruotsiksi)
5. ↑  Sofi Flink Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi) Viitattu 31.8.2014

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Zim Integrated Shipping Services**, aiemmin Zim American Israeli Shipping ja ZIM Israel Navigation Company, on Israelin suurin ja maailman 13. suurin rahtivarustamo. Sana zim on hepreaa ja tarkoittaa laivastoa tai suurta laivaa.

Historiaa
---------

Yhtiö perustettiin 1945 ja se hankki ensimmäisen laivansa yhdessä lontoolaisen Harris and Dixon -yhtiön kanssa. Tämä kunnostettu laiva, joka sai uudeksi nimekseen Kedmah, purjehti Palestiinaan kesällä 1947. Ensimmäisenä vuonna sen tehtävänä oli kuljettaa satojatuhansia maahanmuuttajia muodostumassa olevaan valtioon. Britannian mandaattihallinto takavarikoi joitakin toisia laivoja, joita käytettiin luvattomien maahanmuuttajien kuljettamiseen ennen Israelin valtion perustamista; nämäkin laivat siirrettiin myöhemmin yhtiön laivastoon. Yhtiö hankki lisää laivoja ja osti muun muassa laivat Negba, Artza ja Galila.

Vuoden 1948 sodan aikana yhtiö kuljetti ruokaa ja sotilastarvikkeita yksinomaan Israeliin. Vuonna 1953 Länsi-Saksa maksoi Israelille sotakorvauksia, ja näillä rahoilla hankittiin 36 uutta laivaa, mikä oli suuri lisäys varustamon laivastoon.

Yhtiö keskittyi 1950- ja 1960-luvuilla matksutajalaivoihin ja laajensi sen ohella jatkuvasti rahdinkuljetukseen. Matkustajalaivalla kulkeminen oli kansainvälisessä liikenteessä yleinen matkustusmuoto ennen lentomatkojen halpenemista, ja huviristeilyt olivat myös suosittuja. Yhtiö liikennöi Välimerellä ja sillä oli myös säännölliset reitit Yhdysvaltoihin. Jotkut varustamon laivoista risteilivät talven aikana Karibianmerellä. Vuonna 1964 valmistui matkustajalaiva Shalom, mikä osoittautui virhehankinnaksi ja merkitsi varustamon matkustajalaivakauden loppua.

Varustamo alkoi 1960-luvulla keskittyä rahtilaivoihin ja se hankki useita erikoislaivoja kuten jäähdytettyjä laivoja ja öljysäiliölaivoja. Yhtiö kuljetti raakaöljyä Iranista Israeliin ja öljytuotteita Israelista Eurooppaan. 1970-luvulla yhtiö laajensi toimintaansa konttiliikenteeseen. Yhtiö tilasi kuusi konttilaivaa ja teki konttien kuljettamisesta asteittain liiketoimintansa keskeisen osan.

Vuonna 1981 yhtiön Mezada-laiva katosi merellä ja samaan aikaan varustamo muiden varustamojen lailla kärsi merenkulun lamasta. Yhtiö toipui 1980-luvun alun lamasta ja rakennutti 1990-luvulla 15 uutta laivaa Saksassa. Samaan aikaan yhtiön omistus jaettiin Israelin hallituksen ja Hachevra Le-Israelin kesken.

Yhtiö nykyisin
--------------

Vuonna 2004 Ofer Brothers Group osti yhtiön ja sen uudeksi nimeksi yksityistämisen jälkeen tuli Zim Integrated Shipping Services.
ZX Spectrumissä käytetty Z80-klooni, NEC D780C
Z80-prosessorin arkkitehtuurikaavio.
LQFP-versio Z80-suorittimesta
**Zilog Z80A** on Zilogin valmistama 8-bittinen mikroprosessori, joka tuli markkinoille vuonna 1976. Se on binääriyhteensopiva Intelin 8080:n kanssa mutta sisältää runsaasti laajennuksia mm. käskykantaan. Z80 oli ominaisuuksiensa ja edullisuutensa vuoksi aikansa suosituimpia mikroprosessoreita, ja sitä käyttivät mm. MSX, Spectravideo, Amstrad CPC, ZX Spectrum, Nintendo Game Boy, Commodore 128, useimmat CP/M-koneet sekä monet Texas Instrumentsin graafiset laskimet.

Ensimmäinen etukäteen ohjelmoiduille äänenväreille muistitilaa tarjonnut syntetisaattori Sequential Circuits Prophet 5 perustuu Z80-prosessoriin.
Moog Source -syntetisaattorin ohjaus ja ohjelmointi pohjautuu myös tähän prosessoriin.

Suorittimen aritmeettis-looginen yksikkö on 4-bittinen.

Historia
--------

Z80:n suunnittelivat Inteliltä lähteneet Zilogin perustajat Federico Faggin ja Ralph Ungermann sekä Masatoshi Shima. Tavoitteena oli kehittää Intel 8080:n kanssa yhteensopiva mutta sitä nopeampi suoritin.

Lähteet
-------

1. ↑  Sequential Circuits Prophet 5 Synthesizer Joins The Hall Of Fame (englanniksi) Viitattu 8.1.2017.
2. ↑  Moog Source *electronicmusic.fandom.com*. Viitattu 09.09.2019.
3. ↑  The Z-80 has a 4-bit ALU. Here's how it works. *righto.com*. Viitattu 19.1.2020. (englanniksi)
4. 1 2  Chip Hall of Fame: Zilog Z80 Microprocessor *spectrum.ieee.org*.  30.6.2017. Viitattu 18.1.2020. (englanniksi)
5. ↑  Masatoshi Shima *computerhistory.org*. Viitattu 18.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zilog Z80**.
* Zilogin viralliset sivut
* Z80-materiaalia
* Zilog Oral History Panel on the Founding of the Company and the Development of the Z80 Microprocessor (PDF) (englanniksi)
**Tiedon Lohi** (myös **Fintan**) on irlantilaisessa mytologiassa taianomainen lohi, jota sankari Finn mac Cumhaill vahingossa maistoi ja tuli siten tietäjäksi. Fenian-taruissa kerrotaan, että bardi Finnegas oli yrittänyt pyydystää lohta seitsemän vuotta. Hän saa sen lopulta kiinni ja pyytää Finniä paistamaan sen. Finn polttaa peukalonsa kalan lihassa käännellessään sitä vartaassa. Kun hän imaisee peukaloansa, kaikki tieto siirtyy välittömästi häneen. Myöhemmin Finnegas tarjoaa Finnille lohea syötäväksi, ja siten Finn omaksuu ikuisen viisauden.[1][2]

Lohi on sekä irlantilaisessa että walesilaisessa mytologiassa viisauden ja tiedon symboli. Mabinogion-tarukokoelmaan kuuluvassa walesilaisessa tarussa *Culhwch ac Olwen* esiintyy useita puhuvia eläimiä ja yksi niistä on Llyn Llywin lohi, yksi maailman vanhimmista eläimistä.[1]

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
* Green, Miranda J. : Dictionary of Celtic Myth and Legend. Thames & Hudson 1997. ISBN 0-500-27975-6

### Viitteet

1. 1 2  Green 1997, s. 184-185
2. ↑  Cotterell 1996, s. 198