recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Koronas-Foton**, tunnetaan myös nimellä **Coronas-Photon** on Venäjän avaruusjärjestön 30. tammikuuta 2009 Plesetskin kosmodromilta laukaistu Aurinkoa tutkiva tiedesatelliitti. Sen toiminta päättyi vuoden 2009 lopussa joko paristo- tai tietoliikennevaurioon.

Satelliitti kuuluu Koronas-satelliittien sarjaan – Coronas-akronyymi kertoo avaruuslennon luonteesta: **C**omplex **Or**bital **O**bservations **N**ear-Earth of **A**ctivity of the **S**un. Sarjan kaksi aiempaa satelliittia, Koronas-I ja Koronas-F laukaistiin vuosina 1994 ja 2001.

Koronas-Foton tutkii vapaan energian kertymistä ja muuntumista auringon kaasukehässä. Se tutkii auringon alimyrskyjä ja auringon aktiivisuuden ja Maan kohtaamien magneettisten myrskyjen välistä korrelaatiota. Se mittaa energiahiukkasia, joita syntyy auringon purkauksissa. Mittausalue yltää ultravioletista gammasäteilyyn. Satelliitin toiminta-aika on vähintään kolme vuotta.

Satelliitti painaa noin 1 900 kg. Sen rakensi moskovalainen, Roskosmosiin kuuluva Yleisvenäläinen elektromekaniikan tutkimusinstituutti (Фгуп «Нпп Внииэм»). Satelliitin tiedelaitteet toteutti Kansallisen ydintutkimuskorkeakoulun Astrofysiikan instituutti (Иаф Мифи), Ukraina ja Intia. Juri Kotov toimii Koronas-Fotonin päätutkijana. Satelliitti on osa kansainvälistä "International Living With a Star"-ohjelmaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  KORONAS-Foton – NSSDCA/COSPAR ID: 2009-003A *NSSDCA Master Catalog*. Viitattu 1.1.2019 (englanniksi).
2. ↑  Zak, Anatoly: Koronas-Foton *RussianSpaceWeb.com*.  10.4.2010. Viitattu 1.1.2019 (englanniksi).
3. ↑  Russia Makes First Space Launch Of 2009 *Space Travel News*.  2.2.2009. Viitattu 1.1.2019 (englanniksi).
4. ↑  Russian sun probe lost: official *SpaceDaily*.  19.4.2010. Viitattu 1.1.2019 (englanniksi).
5. ↑  Krebs, Gunter Dirk: Koronas Foton (Coronas Photon) *Gunter's Space Page*.  28.12.2008. Viitattu 29.12.2008. (englanniksi)
6. ↑  Clark, Stephen: Solar physics spacecraft launched by Russia *Spaceflight Now*.  30.1.2009. Viitattu 1.1.2019 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Coronas-Photon *eoPortal News*. Viitattu 1.1.2019 (englanniksi).
* Satellite: Coronas-Photon *Observing Systems Capability Analysis and Review Tool (OSCAR)*. Viitattu 1.1.2019 (englanniksi).
**Rebecca Susan "Bec" Joyce** (s. 12. syyskuuta 1970 Melbourne, Australia) on australialainen soutaja, joka saavutti olympiapronssia ja voitti yhden maailmanmestaruuden.

Joyce aloitti arvokilpailu-uransa kevyessä perämiehettömässä nelosessa ja sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi Bledissä 1989, saavutti hopeaa Tasmaniassa 1990 ja sijoittui viidenneksi Wienissä 1991. Wienissä hän kilpaili myös kahdeksikossa, jossa Australia jäi B-finaalin viimeiseksi.

Tampereen MM-kilpailuissa 1995 Joyce voitti kevyessä yksikössä kultaa yli 1,5 sekunnin erolla seuraavaan. Atlantan olympialaisissa 1996 kevyet luokat olivat ensi kertaa mukana olympiaohjelmassa ja Joyce saavutti Virginia Leen kanssa pronssia kevyessä pariairokaksikossa.

Viimeisissä MM-kilpailuissaan Kölnissä 1998 Joyce sijoittui kevyessä pariaironelosessa viidenneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bec Joyce *Sports Reference*.  Arkistoitu 20.1.2019. Viitattu 20.1.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Rebecca Joyce *World Rowing*. FISA. Viitattu 20.1.2019. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Australian Women's Register

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kirjaa. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**Maltan haukka** (*The Maltese Falcon*) on Dashiell Hammettin kirja vuodelta 1931. Teos on ilmestynyt kahtena suomennoksena, Jouko Linturin suomennos ilmestyi 1955 Tammen kustantamana ja Kalevi Nyytäjän suomennos 1974 WSOY:n kustantamana.

*Maltan haukkaa* pidetään kovaksikeitetyn dekkarikirjallisuuden perusklassikkona. Vaikka se on aikaansa sidottu ja hiukan vanhahtava, sen tekee yhä merkittäväksi yksityisetsivän prototyyppi: urbaani, kovaotteinen ja illuusioton yksityisetsivä. Hahmoa ovat myöhemmistä dekkarikirjailijoista kehittäneet muun muassa Raymond Chandler ja Ross Macdonald.

Tarinan päähenkilö on kyyninen yksityisetsivä Sam Spade, joka poikkeaa aiemmista herrasmiesetsivistä ronskiudellaan: roistot päästetään päiviltä ja kauniin naisasiakkaan kanssa mennään vuoteeseen. Tapahtumien ajankohta on 1920-luvun loppupuoli ja tapahtumapaikkana Yhdysvalloissa San Francisco. Itse Maltan haukka on arvokas veistos, jota roistot tavoittelevat.

Teos ilmestyi alkujaan vuonna 1929 sarjana Black Mask -nimisessä viihdelehdessä. Päähenkilö Spade esiintyy kirjan lisäksi myöhemmin kolmessa Hammettin novellissa: "A Man Called Spade", "They Can Only Hang You Once" ja "Too Many Have Lived". 

Kirjan pohjalta on tehty kolme elokuvaa:

* *Maltan haukka*, Roy Del Ruthin ohjaama elokuva vuodelta 1931
* *Satan Met a Lady* (1936), *Maltan haukan* pohjalta tehty elokuva, jonka on ohjannut William Dieterle.
* *Maltan haukka*, John Hustonin ohjaama elokuva vuodelta 1941

Vuonna 1981 perustettiin kirjan ympärille harrastuskerho, Maltese Falcon Society, jonka toiminta on kuitenkin lakannut. Sen tytärkerho toimii yhä Japanissa ja jakaa maineikasta palkintoa Falcon Award, joka myönnetään merkittävälle japanilaiselle dekkarille.

Katso myös
----------

* Kaikkien aikojen 100 parasta rikosromaania

Lähteet
-------

1. 1 2  Pertti Arvola, Kovapintainen klassikko, Helsingin Sanomat, 12.7.2010
2. ↑  The introduction to The Complete Maltese Falcon Flyer (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kauniaisten musiikkijuhlat** on vuodesta 2010 alkaen vuosittain Kauniaisissa järjestettävä klassisen musiikin tapahtuma. Juhlien perustaja on Seppo Kimanen.

Kauniaisten musiikkijuhlat on hybridi-festivaali, taiteen ja tieteen vuoropuhelu, joka tarjoaa sanoin ja sävelin sekä ajattomia että omaan aikaansa sidottuja ajatuksia. Musiikkijuhlilla yhdistyvät tiede ja taide, jotka käsittelevät nykyihmisen elämää ja suhdetta muuttuvaan maailmaan. Lisäksi tapahtuma peilaa lähiyhteisön ja yksilön välistä vuorovaikutusta muuttuvassa maailmassa. Tapahtumassa kohtaavat kansainvälisesti arvostetut kotimaiset ja ulkomaiset luennoitsijat ja muusikot. Tapahtuman ohjelma on rakennettu luentojen ja musisoinnin symbioosille, uudenlaiselle hybridi-ajattelulle joka tukee infomaation ja musiikin vuorovaikutusta. 

Kauniaisten musiikkijuhlien taustalla toimii Kauniaisten musiikkijuhlat yhdistys ry, jonka hallitukseen vuonna 2014 kuuluvat Staffan Kurtén (pj.), Satu Roberg (vpj.), Alec Aalto, Kari Heikkinen, Tiina Rintamäki-Ovaska ja Ulla Tikkanen. Musiikkijuhlien neuvottelukunnan jäsenet ovat Alec Aalto, Leena Alahuhta, Risto Pelkonen, Mauri Vihko ja Torsten Widén. Juhlien toiminnanjohtajina ovat olleet Heli Heikkilä (2010–2011), Annika Nummelin (2011–2012) ja Jessica Jensen (2014–). 

Kauniaisten musiikkijuhlat tekee tiivistä yhteistyötä Kauniaisten kaupungin , Kauniaisten seurakunnan sekä Kauniaisten musiikkiopiston  kanssa. 

Festivaalin tapahtumapaikkoina ovat mm. Uusi Paviljonki, Kauniaisten kirkko, Villa Vallmogård, Ateljee Kukkapuro

Lähteet
-------

1. ↑  Hannu-Ilari Lampila: Kauniaisiin syntyi uusi musiikkijuhla.  *Helsingin Sanomat*, 28.10.2010, s. C6.
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kauniaisten kaupunki *kauniainen.fi*.
5. ↑  Kauniaisten seurakunta *kauniaistenseurakunta.fi*.
6. ↑  Kauniaisten musiikkiopisto *kaumo.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kauniaisten musiikkijuhlien sivusto
* Kauniaisten musiikkijuhlat facebookissa
**Jordi Masó** on katalonialainen pianisti. Hän syntyi Granollersissa. Opintonsa hän suoritti kotimaassaan ja Lontoon Kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa. Hänen opettajiaan olivat Josep M. Roger, Albert Attenelle, Christopher Elton ja Nelly Akopian. Hän on voittanut monia kansallisia ja kansainvälisiä palkintoja sekä esiintynyt useimmissa Euroopan maissa pianoresitaaleissa ja kamarimusiikkikonserteissa. Hän saa myös säännöllisesti kutsuja esiintymään keskeisimpien espanjalaisten orkesterien kanssa. Masólla on laaja ja kaikille aikakausille ulottuva ohjelmisto, mutta erityisesti hän on keskittynyt 1900-luvun musiikkiin. Hän on myös kantaesittänyt monia hänelle sävellettyjä teoksia.

Masón kymmeniin levytyksiin kuuluu tulkintoja Roberto Gerhardin, Federico Mompoun, Padre Donostian, Xavier Montsalvatgen, Joaquim Homsin, Josep Solerin, Mario Castelnuovo-Tedescon, Benet Casablancasin, Joaquín Turinan ja Déodat de Sévéracin teoksista. Masó on Granollersin konservatorion ja Esmucin (Katalonian musiikkikorkeakoulu) professori. Vuonna 1996 hän liittyi nykymusiikkiryhmä Barcelona 216:n jäseneksi. Vuonna 2008 hänelle myönnettiin ARAM-arvo (*Associate of the Royal Academy of Music*).

Masó on julkaissut monia kirjoituksia ja kirjan *Els reptes de Vladimir*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Naxos: Jordi Maso
2. ↑  Jordi Masó, Piano (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (katalaaniksi), (englanniksi), (espanjaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Kallipolis** (m.kreik. Καλλίπολις, lat. *Callipolis*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Sen sijaintipaikkaa ei tunneta.

Maantiede
---------

Kallipoliin tiedetään sijainneen Sisilian itärannikolla tai sen lähettyvillä suhteellisen lähellä sen emäkaupunkia Naksosta. Tarkempaa sijaintia ei kuitenkaan tiedetä. Aiemmin kaupungin on ajateltu sijainneen rannikolla Naksoksen pohjoispuolella, sen ja Zanklen eli myöhemmän Messenen välillä. Uudempien löytöjen perusteella sen sijainniksi on ehdotettu kuitenkin nykyistä San Marcoa noin kolme kilometriä Naksoksen paikasta ja nykyisestä Giardini-Naxoksen kaupungista etelään.

Historia
--------

Kallipolis oli Naksoksen perustama siirtokunta ja näin alkuperältään kreikkalaiskaupunki ja yksi Sisilian khalkislaisista kaupungeista. Kaupungin perustamisvuotta ei tunneta, mutta oletetaan, että se oli perustettu suunnilleen samaan aikaan kuin Katane, Leontinoi ja Zankle, toisin sanoen 700-luvun eaa. viimeisillä vuosikymmenillä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Kallipolitēs* (Καλλιπολίτης).

Kallipoliin historiasta tiedetään vain vähän. Herodotos mainitsee Gelan tyrannin Hippokrateen piirittäneen kaupunkia noin vuonna 495 eaa. ja saaneen kaupungin alaisuuteensa. On todennäköistä, että Hippokrates tuhosi Kallipoliin ja siirrätti sen asukkaat muualle Sisilian tyranneille tyypilliseen tapaan, tai että tämä tapahtui viimeistään Hippokrateen seuraajan Gelonin aikana. Tämän voi päätellä myös siitä, ettei Thukydides mainitse kaupunkia Ateenan Sisilian sotaretken yhteydessä 400-luvun eaa. loppupuolella. Myöskään Diodoros Sisilialainen ei mainitse Kallipolista Sisilian historiaa käsitellessään.

Strabon mainitsee Kallipoliin niiden Sisilian kaupunkien joukossa, jotka olivat hänen aikanaan autiona. Stefanos Byzantionlainen puhuu kaupungista ikään kuin se olisi ollut olemassa vielä toisen puunilaissodan aikaan 218–202 eaa. mutta tämä on todennäköinen virhe.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Koska kaupungin sijaintia ei tiedetä, se tunnetaan vain antiikin lähteissä olevien vähäisten vittausten kautta. Koska kaupunki oli piiritettynä 400-luvulla eaa. sen on täytynyt olla tuohon aikaan ympäröity muurein.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "27 Kallipolis", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Callipolis (2)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Kallipolis *Pleiades*. Viitattu 22.10.2018.
4. ↑  Pseudo-Skymnos: *Periodos* 286; Strabon: *Geografia* 6.
5. ↑  Strabon: Geografia *6.*
6. ↑  Herodotos: *Historiateos* 7.154.
|  Maltan
 ilmastodiagrammi |
| --- |
| T | H | M | H | T | K | H | E | S | L | M | J |
| 
 
 
 89

 
15
9
 | 
 
 
 61

 
16
9
 | 
 
 
 40

 
17
10
 | 
 
 
 23

 
19
12
 | 
 
 
 7

 
23
15
 | 
 
 
 3

 
28
18
 | 
 
 
 0

 
31
21
 | 
 
 
 7

 
31
22
 | 
 
 
 40

 
28
20
 | 
 
 
 90

 
24
17
 | 
 
 
 80

 
20
14
 | 
 
 
 112

 
17
11
 |
| lämpötila celsiusasteinasademäärä millimetreinä |

**Maltan ilmasto** on välimerenilmasto johon meren läsnäolo vaikuttaa voimakkaasti. Kesäisin on kuumaa, aurinkoista ja kuivaa. Aurinko paistaa ympäri vuorokauden. Talvet ovat hyvin leutoja lukuun ottamatta joitakin kylmiä aaltoja Keski-Euroopasta ja aurinko paistaa 5–6 tuntia vuorokaudessa. Syksyt ovat pääsääntöisesti viileitä, mutta toisinaan Saharasta puhaltavat Sirocco-tuulet nostavat lämpötilan korkeisiin lukemiin. Maltalla sataa melko vähän, vain 568 millimetriä vuodessa. Sateisin kuukausi on joulukuu ja kuivin heinäkuu. Lämpimin kuukausi on elokuu ja kylmin tammikuu. Havaintokaudella 1961–1990 Maltan vuotuinen keskilämpötila oli 18,6 celsiusastetta.

Maltan kaikkien aikojen lämpöennätys 43,8 celsiusastetta mitattiin elokuussa 1999 ja kaikkien aikojen kylmin lämpötila 2,6 celsiusastetta helmikuulta 1999.

Ilmaston lämpeneminen on vuoteen 2003 mennessä nostanut Maltan keskilämpötilaa noin 0,71 asteella sadassa vuodessa, ja lämpenemisen on huomattu kiihtyneen vuoden 1970 jälkeen. Vuoteen 2030 mennessä Maltan keskilämpötilan ennustetaan nousevan 0.53–1.32 astetta. Erityisesti Maltan kesät ovat lämmenneet, ja lämpöaallot ovat yleistyneet. Vuotuiset ylimmät lämpötilat ovat viimeisen sadan vuoden aikana nousseet kolmella celsiusasteella. Sademäärään ilmastonmuutos ei näyttäisi vaikuttavan kovin merkittävästi, vaikkakin merenpinta Maltan rannikolla nousee tasaisesti.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Malta, Malta Live Weather Update - Holiday Weather *www.holiday-weather.com*. Viitattu 24.8.2019.
5. ↑  Climate change in Malta *Climatechangepost.com*. Viitattu 24.8.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ilmasto Euroopan maissa |
| --- |
|  |
| Itsenäiset valtiot | 
* Alankomaat
* Albania
* Andorra
* Armenia
* Azerbaidžan
* Belgia
* Bosnia ja Hertsegovina
* Bulgaria
* Espanja
* Georgia
* Irlanti
* Islanti
* Italia
* Itävalta
* Kazakstan
* Kosovo
* Kreikka
* Kroatia
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Liettua
* Luxemburg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Norja
* Pohjois-Makedonia
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Ruotsi
* Saksa
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Suomi
* Sveitsi
* Tanska
* Tšekki
* Turkki
* Ukraina
* Unkari
* Valko-Venäjä
* Vatikaanivaltio
* Venäjä
* Viro
* Yhdistynyt kuningaskunta

 |
|  |
| Epäitsenäiset ja kiistanalaiset alueet | 
* Abhasia
* Etelä-Ossetia
* Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta
* Transnistria
* Vuoristo-Karabah

 |
|  |
| Itsehallinnolliset alueet | 
* Ahvenanmaa
* Färsaaret
* Gibraltar
* Jersey
* Mansaari

 |

 |
**Kauniaisten työväentalo** oli Kauniaisten kauppalassa sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Espoon työväenyhdistys II perustettiin vuonna 1903 Kauniaisiin. Yhdistys sai vuokrattua tontin vuoden 1910 tammikuussa. Myöhemmin samana vuonna tontti rakennuksineen siirtyi työväenyhdistyksen haltuun. Tammikuussa 1918 syttynyt Kansalaissota johti niin sanotun Punaisen Espoon syntymiseen. Kunnan järjestyksenvalvonta ja muu kunnallinen toiminta siirtyi sodan ajaksi Espoon Sos.dem. kunnallisjärjestölle. Työväentalo toimi keskuspaikkana, ja siellä oli myös punaisten tärkein esikunta. Kunnassa oli tuolloin kolme esimiestä, joista yksi oli työväenyhdistyksen jäsen, kivityömies Matti Manninen. Hänen vastuullaan oli kunnan talous. Työväenyhdistys menetti yhteensä 52 jäsentään kansalaissodan aikana ja sen jälkiseurauksena. Työväentalo takavarikoitiin vuonna 1918, ja yhdistys sai sen takaisin seuraavana vuonna.

Espoon työväenyhdistys erosi vuonna 1920 Sosialidemokraattisesta puolueesta ja liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen. SSTP:n lakkauttamisen jälkeen toimintaa jatkettiin nimellä Grankullan työväenyhdistys. Grankullan työväenyhdistys lakkautettiin kommunistilakien perusteella 1930-luvun alussa ja työväentalo takavarikoitiin. Helsingin Työväen Säästöpankki osti työväentalon vuonna 1933 järjestetyssä pakkohuutokaupassa. Talo vuokrattiin Kuusiston työväenyhdistykselle, joka muutti nimensä Kauniaisten työväenyhdistykseksi. Tontin vuokra-aika oli päättynyt jo vuonna 1948, mutta talo oli edelleen yhdistyksen hallinnassa. Talo myytiin keväällä 1957 yksityishenkilölle, joka purki sen.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Yhdistystoiminnan lisäksi talolla järjestettiin alusta alkaen monipuolista iltama- ja huvitoimintaa. Näillä tilaisuuksilla kerättiin varoja yhdistykselle. Yhdistys sai vuonna 1916 huvi- ja ravintolatuottoina yhteensä 6 483 markkaa. Myös vuonna 1910 perustettu nuoriso-osasto toimi talolla aktiivisesti. Talvisodan aikana työväentalossa toimi vuokralaisena Urheilutarpeita Oy, joka valmisti armeijalle telttoja, lumipukuja ja jalkineita. Sotien jälkeen työväentalolla toimi erittäin aktiivinen nuoriso-osasto. Vuonna 1949 nimismies kielsi huvitoiminnan järjestämisen kokonaan, koska työväentalo oli niin huonossa kunnossa. Vuonna 1953 talo vuokrattiin varastoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
2. ↑  Tauno Saarela: *Suomalaisen kommunismin synty 1918–1923*, s. 509. Kansan Sivistystyön Liitto, 1996. ISBN 951-9455-55-8.
3. ↑  *Luettelo lakkautetuista ja toimintakiellon alaisista yhdistyksistä*, s. 5. Sisäasiainministeriö, 1934.
**Kauneuden kohde** (*The Object of Beauty*) on Michael Lindsay-Hoggin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1991. Sen pääosia näyttelevät Andie MacDowell ja John Malkovich.

Juoni
-----

Elokuvassa Lontoon hienostohotelliin jumiutunut, maailmaa kiertävä yhdysvaltalainen pariskunta alkaa olla puilla paljailla eikä hotellilaskun maksamiseen löydy rahaa. Mies työskentelee raaka-ainemeklarina, ja muuan kaakaolasti on pysähtynyt lähtömaan vallankumouksen takia. Hän saa idean ansaita rahaa realisoimalla naisystävänsä aviomieheltään saaman Henry Mooren pienoisveistoksen, joka kuitenkin yllättäen katoaa ja sekaannus on valmis. Kolmas tärkeä henkilö on kuuromykkä ja vähävarainen huonesiivooja (Rudi Davies).

Vastaanotto
-----------

*Chicago Sun-Timesin* elokuvakriitikko Roger Ebert kuvasi elokuvaa tapakomediaksi, jonka henkilöhahmoja tuskin olisi edes olemassa ilman heidän yhteiskuntaluokkiaan määritteleviä elämäntyylejä. Tarinan pohjavirtana on hänestä henkilöhahmojen oppiminen luottamaan ja rakastamaan toisiaan. Ebert antoi elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Olavi Similä antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä ja luonnehti sitä hyvin näytellyksi, brittiläisen henkeväksi mutta tyhjänpäiväiseksi salonkikomediaksi. *Helsingin Sanomien* Helena Yläsen mielestä *Kauneuden kohde* tarjoaa "fiksua viihdettä, joka ei tekeydy tärkeäksi". Hänestä elokuvan pohjimmainen teema on täydellisyyden tavoittelu. Ylänen näki elokuvassa yhtymäkohtia Max Ophülsin aatelistarinaan *Salaperäiset korvarenkaat* (1953). Hän moitti eniten elokuvan käännösvirheeltä vaikuttavaa suomalaisnimeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylänen, Helena: Täydellinen esine, täydellinen elämä.  *Helsingin Sanomat*, 9.11.1991, s. 65. Näköislehti (maksullinen).
2. 1 2  *Video-opas 95,* s. 256. WSOY 1994.
3. 1 2  The Object Of Beauty, Roger Ebert 26.4.1991. Viitattu 13.12.2021.
**Heikki Peltonen** (27. kesäkuuta 1947 Uusikaupunki – 3. heinäkuuta 2019) oli suomalainen toimittaja, radiopersoona ja elokuva-alan vaikuttaja.

Peltonen työskenteli Yleisradiossa vuosina 1971–2016, mitä ennen hän työskenteli Sanoman palveluksessa vuosina 1967–1968 ja vapaana toimittajana vuosina 1969–1970. Hän toimi Yle-vuosinaan monissa johtotehtävissä, muun muassa Yle Radio Suomen ohjelmapäällikkönä 1980-luvulta 1990-luvulle, Ylen suomenkielisen radiotoiminnan ohjelmistojohtajana 2002–2007 ja Yle Radio 1:n kanavapäällikkönä 2008–2010. Hän toimi myös radiojuontajana ja -toimittajana, muun muassa ohjelmissa *Amatöörioppaat* ja *Ajankohtainen Ykkönen*.

Peltonen myös kirjoitti kuunnelmia, kuten *Ääniä hiljaisuuden keskellä*, jolla voitti Ylen Radioteatterin 1980-luvulla järjestämän jännityskuunnelmakilpailun. Kuunnelman ohjasi radiolle Rauni Ranta ja sen päähenkilöä Toivo Penttilää esitti Heikki Nousiainen. Peltonen nähtiin myös tv- ja elokuvanäyttelijänä, sisäministerinä televisiosarjassa *Barr-niminen mies* (1984) sekä yhdessä pääosista elokuvassa *Pimeys odottaa* (1985).

Peltosen luottamustehtäviin kuuluivat elokuvan laatutukilautakunnan ja valtion kamerataidetoimikunnan puheenjohtajuudet sekä Suomen elokuvasäätiön hallituksen varapuheenjohtajuus.

Peltonen kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 72-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Istala, Päivi; Tukkimäki, Liisa; Wallius, Seija: Kuolleet: Heikki Peltonen 1947–2019.  *Helsingin Sanomat*, 3.8.2019, s. C 18.
2. 1 2  Kanava-ajattelu pian mennyttä.  *Helsingin Sanomat*, 27.6.1997.
3. ↑  Heikki Peltonen Ylen radion ohjelmistojohtajaksi.  *Helsingin Sanomat*, 3.8.2002.
4. ↑  Heikki Peltonen YLE Radio 1:n kanavapäälliköksi *Mediaviikko*.  21.12.2007.  Arkistoitu 4.7.2019. Viitattu 5.7.2019.
5. ↑  Ajankohtainen Ykkönen sai uuden juontajan (Internet Archivessa, tallennettu 19.2.2013) *yle.fi*.  3.2.2011.  Arkistoitu 19.2.2013. Viitattu 5.7.2019.
6. ↑  Ajankohtainen Ykkönen: Viimeinen Ajankohtainen Ykkönen *Yle Areena*.  30.6.2016. Viitattu 5.7.2019.
7. ↑  Ääniä hiljaisuuden keskellä.  *Helsingin Sanomat*, 17.8.1998.
8. ↑  Ääniä hiljaisuuden keskellä.  *Helsingin Sanomat*, 28.11.2005.
9. ↑  Mäki, Markus: Ylen pitkäaikainen toimittaja Heikki Peltonen on kuollut – "Hän oli erittäin lahjakas ja lojaali työtoveri" *Yle Uutiset*.  3.7.2019. Helsinki:  Yleisradio Oy. Viitattu 4.7.2019.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Knut Emil von Schantz** (5. maaliskuuta 1824 Kauhajoki – 29. huhtikuuta 1899 Raisio) oli suomalainen upseeri, maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Von Schantzin vanhemmat olivat Berndt Ludvig von Schantz ja Katarina Sofia Brunnius ja puoliso vuodesta 1850 Emma Fredrika Amalia Stenvall (k. 1906). Berndt Adam Emil von Schantz oli heidän poikansa. Kenraalimajuri Carl Eberhard von Schantz oli puolestaan Knut Emil von Schantzin veli. Von Schantz palveli ensin alivänrikkinä, vänrikki hänestä tuli 1843 ja aliluutnantti 1845. Hän erosi sotapalveluksesta luutnanttina 1850. Von Schantz työskenteli sitten ensin maamieskoulussa Raisiossa 1862–1876 ja oli myöhemmin tilanomistaja Helsingin pitäjässä ja Raisiossa.

Von Schantz oli valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä 1867.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni: Knut Emil von Schantz Viitattu 12.8.2021.
2. 1 2  Adelsvapen-wiki: Adliga ätten von Schantz nr 1255, Tab 84 Viitattu 12.8.2021.
3. ↑  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 3.5.1899, nro 118, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 12.8.2021.
4. ↑  Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Landtagen in Helsingfors 1867. Protokoll förda hos Högl. Ridderskapet och adeln å Landtdagen i Helsingfors År 1867. Första häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1871, s. 1-4.
**Jordanka Donkova** (bulg. Йорданка Донкова; s. 28. syyskuuta 1961 Sofia) on bulgarialainen yleisurheilija ja olympiavoittaja.

Jordanka Donkova paransi neljästi 100 metrin aitajuoksun maailmanennätystä. 17. elokuuta 1986 Kölnissä hän rikkoi puolalaisen Grażyna Rabsztynin nimissä kuusi vuotta olleen maailmanennätyksen 12,36 kahdesti; juoksemalla ensin 12,35 ja myöhemmin samana päivänä 12,29. Kolme viikkoa myöhemmin hän juoksi Ljubljanassa ajan 12,26. Toinen bulgarialainen, Ginka Zagortševa, vei ennätyksen nimiinsä elokuussa 1987 ajalla 12,25. Donkova alitti hänen aikansa neljällä sekunnin sadasosalla Stara Zagorassa 20. elokuuta 1988. Kendra Harrison rikkoi Donkovan ennätyksen heinäkuussa 2016 juostuaan ajan 12,20.

Jordanka Donkova saavutti jo Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1982 hopeamitalin 100 metrin aitajuoksusta, ja Stuttgartin EM-kisoissa 1986 hän voitti lajin Euroopan mestaruuden sekä lisäksi hopeaa Bulgarian naisten 4 × 100 metrin viestijuoksun joukkueessa. Vielä Euroopan-mestaruuskisoissa 1994 hän sai pronssimitalin päälajistaan. Hänen kaikkein menestyksekkäin kilpailukuukautensa kesti elokuun puolivälistä syyskuun puoliväliin 1986: kaksi maailmanennätystä Kölnin Grand Prix -kisassa 17. elokuuta ja kolmas ME Ljubljanassa 7. syyskuuta. Stuttgartin EM-kilpailuissa hän voitti mestaruuden 29. elokuuta ja kaksi päivää myöhemmin hopeaa Bulgarian viestijoukkueessa. Niinpä kolme maailmanennätystä ja EM-kilpailuiden kulta- ja hopeamitali tulivat alle kuukauden aikana.

Soulin kesäolympialaisissa 1988 Jordanka Donkova voitti 100 metrin aitajuoksun kultamitalin, ennen hopealle ja pronssille sijoittuneita Itä-Saksan Gloria Siebertiä ja Länsi-Saksan Claudia Zaczkiewicziä. Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 hän jäi puolustavana olympiavoittajana pronssille, kreikkalaisen Paraskevi Patoulidoun ja yhdysvaltalaisen LaVonna Martinin viedessä kirkkaammat mitalit.

Lähteet
-------

1. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Beijing 2015*, s. 797. IAAF, 2015. (englanniksi)
2. ↑  FLASH: Harrison breaks world 100m hurdles record in London *iaaf.org*.  22.7.2016. Viitattu 22.7.2016. (englanniksi)
3. ↑  World records ratified *iaaf.org*.  27.9.2016. Viitattu 27.9.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jordanka Donkova Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

  

Naisten 100 metrin aitajuoksun olympiavoittajat (vuosina 1932–1968 80 metrin aitajuoksu)

|  |
| --- |
| **80 m**:
1932: Babe Didrikson |
1936: Trebisonda Valla |
1948: Fanny Blankers-Koen |
1952: Shirley Strickland |
1956: Shirley Strickland |
1960: Irina Press |
1964: Karin Balzer |
1968: Maureen Caird |
| **100 m**:
1972: Annelie Ehrhardt |
1976: Johanna Schaller  |
1980: Vera Komisova |
1984: Benita Fitzgerald-Brown |
1988: Jordanka Donkova |
1992: Voula Patoulidou |
1996: Ludmila Engquist |
2000: Olga Šišigina |
2004: Joanna Hayes |
2008: Dawn Harper |
2012: Sally Pearson |
2016: Brianna Rollins |
2020: Jasmine Camacho-Quinn |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
LeO 451:n pienoismalli.
**Lioré et Olivier LeO 45** oli ranskalainen keskiraskas pommikone toisessa maailmansodassa. Kone poistettiin 1957 käytöstä. Koneen miehistöön kuului neljä henkilöä. 

Prototyypin LeO 45.01 ensilento oli tammikuussa 1937. Kone otettiin syksyllä 1939 palveluskäyttöön. Omasuoja-aseina olivat kaksi 7,5 mm MAC 1934 -kaksoiskonekiväärillä varustettua ampumoa ja ylätornin 20 mm Hispano-Suiza HS.404 -tykki. Saksan hyökätessä Ranskaan kevätkesällä 1940 konetyyppi oli Ranskan ilmavoimien edistyneimpiä.

Mallista LeO 451 B.4 alkaen varsin nopealla aikavälillä tuotettiin arviolta 560 lentokonetta. Ranskan antauduttua monia näistä modifioitiin Vichyn hallitukselle siviili- ja sotilasliikenteen kuljetuskäyttöön. Viimeisimmät koneet poistuivat aktiivikäytöstä vasta 1950-luvun puolivälissä.

Konetyypin kuljetuskapasiteetti oli 2 000 kg pommeja ja kantama oli 2 300 km 500 kg pommikuormalla. Koneen huippunopeus oli 495 km/h. LeO 451:ssa oli kaksi 1 140 hv tehoista Gnome-Rhône 14N48/49 -tähtimoottoria, ja runkorakenne oli vapaasti itsekantava alataso, H-kirjainta muistuttavilla kaksoisperäsimillä. Laskutelineet olivat sisäänvedettävät, mutta perinteistä kannuspyörällistä mallia.

Lähteet
-------

* Chant, Chris: II Maailmansodan lentokoneet, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4

### Viitteet

1. 1 2  Chant 2008: s. 209
2. ↑   Viitattu 17.9.2017
**Kaarlo Heikki Piipponen** (24. elokuuta 1901 Kymi – 10. maaliskuuta 1964 Inkeroinen) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Piipposen vanhemmat olivat kaupanhoitaja Henrik Emil Piipponen ja Selma Häggman ja puolisot 1929–1951 Kaisa Aira Loikkanen ja vuodesta 1955 Signe Eugenia Hellqvist. Piipponen tuli ylioppilaaksi Kotkan suomalaisesta yhteiskoulusta 1921 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1926. Keskusmetsäseura Tapion suonkuivauskurssin hän suoritti 1929. Piipponen oli yksityisen palveluksessa 1927, Suomalainen Puuliike Oy:n palveluksessa 1927–1928, Metsähallituksen suonkuivausosaston avustava metsänhoitaja 1928–1929, Keskusmetsäseura Tapion metsänparannusosaston piirimetsänhoitaja 1929–1936, Kajaanin Puutavara Oy:n piirimetsänhoitaja 1936–1942 ja Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n, vuodesta 1960 Oy Tampella Ab, metsäpäällikkö 1943–1964. Hän oli myös kansanhuoltoministeriön puu- ja polttoaineosaston apulaisosastopäällikkö 1945–1946 ja Metsäasiain keskusjohdon jäsen 1945–1947 ja puheenjohtaja sekä samalla valtakunnan metsätyöpäällikkö 1946–1947. Piipposella oli lisäksi useita metsäalan asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1951.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Metsäneuvos Heikki Piipponen (1901–1964). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 3.3.2023.
2. 1 2  Metsäneuvos Heikki Piipponen kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 12.3.1964, nro 70, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 3.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tuomas Möttönen: Heikki Piipponen *Biografiasampo*.
**Kilimandšaron lumet**, myös *Kilimanjaron lumet* (*The Snows of Kilimanjaro*) on Ernest Hemingwayn novelli vuodelta 1936. Sen on suomentanut Jouko Linturi vuonna 1958 ja Kalevi Nyytäjä vuonna 1991.

Novelli on alun perin ilmestynyt vuonna 1936 *Esquire*-lehdessä ja sen jälkeen useissa kokoelmissa. Linturin suomennos on julkaistu valikoimassa *Kilimandšaron lumet*, joka ilmestyi 1958 ja on valikoima kokoelmasta *The first forty-nine stories*. Nyytäjän suomennos on ilmestynyt kokoelmassa *Ensimmäiset 49 kertomusta* (*The first forty-nine stories*).

Novellissa kirjailija Harry on loukannut jalkansa safarilla ja jalka on tulehtunut. Kuolemaa odottaessaan hän keskustelee vaimonsa kanssa ja muistelee menneitä. Novellissa on esipuhe, jossa Hemingway kertoo Kilimanjaron huipulle jäätyneestä leopardista.

Novellista on myös ohjattu elokuva, *Kilimanjaron lumet* (*Snows of Kilimanjaro*), jonka on ohjannut Henry King vuonna 1952.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirjasampo.fi
2. 1 2  Kilimanjaron lumet, Kirjasampo
3. ↑  Timo Peltonen, Kirjailija muistelee sairaspedillä, Helsingin Sanomat 30.6.2013 s. C 45
Kiljavan opiston päärakennus.
**Kiljavan opisto** on Palkansaajien koulutussäätiön ylläpitämä Nurmijärvellä sijaitseva kansanopisto. Opisto sijaitsee Kiljavalla Sääksjärven rannalla.

Kiljavan opisto tarjoaa runsaasti työelämän kehittämiseen ja edunvalvontaan liittyviä kursseja. Opistossa voi suorittaa ammattitutkintoja ja tarjonnassa on lisäksi harrastustoimintaan liittyviä kursseja. 

Keskusjärjestöille, ammattiliitoille ja työttömyyskassoille järjestetään henkilöstön ammatillista lisä- ja täydennyskoulutusta. Koulutusta järjestää SAK:n Kehittämiskeskus. 

Kiljavan opisto ja Voionmaan opisto yhdistyivät vuoden 2016 alussa ja Voionmaan opisto muutti Ylöjärveltä Tampereelle kesällä 2016 ja muutti nimekseen Voionmaan koulutuskeskus.

Voionmaan koulutuskeskus tarjoaa nuorille ja aikuisille suunnattuja pitkiä kansanopistolinjoja median ja viestinnän sekä kulttuurin alalta. Lisäksi Tampereella voi suorittaa avoimen yliopiston opintoja kasvatustieteestä ja psykologiasta.

Kiljavan opisto järjestää Nurmijärven ja Tampereen lisäksi koulutusta Helsingissä, Kirkkonummella, Kuopiossa, Oulussa ja Vaasassa.

Kiljavan opiston nelikerroksinen päärakennus on valmistunut 1950. Opiston yhteydessä toimii Hotelli Kiljavanranta.

Opiston tiloissa toimii myös Humanistisen ammattikorkeakoulun toimipiste HUMAK Nurmijärvi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kiljavanranta.fi. Viitattu 11.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Opiston verkkosivut
**Energia Qatarissa** käsittelee Qatarin energian tuotantoon, kulutukseen ja jakeluun liittyviä asioita.

Energiankulutus asukasta kohti on Qatarissa suurinta maailmassa, 723 582 miljoonaa BTU:ta.

Energiantuotannon tärkeimmät lähteet ovat maaöljy ja maakaasu.

Vuonna 2020 sähköstä 100 % tuotettiin fossiilisilla polttoaineilla. Vuonna 2022 käynnistyi maan ensimmäinen suuri aurinkovoimala, joka toisen vaiheensa valmistuttua tuottaa 10 % sähköntarpeesta.

Öljy ja maakaasu tuottavat valtaosan maan bruttokansantuotteesta. Vahvistettuja maakaasuvaroja on lähes 24 biljoonaa kuutiometriä – 13 % maailman kaikista tunnetuista maakaasuvaroista ja kolmanneksi suurimmat maailman valtioiden joukossa. Tunnetut öljyvarat ovat yli 25 miljardia barrelia, nykyisellä tuotantovauhdilla niitä riittäisi 56 vuodeksi.

Qatar erosi OPECista vuonna 2019 ja ilmoitti keskittyvänsä maakaasun tuotantoon. Vuonna 2021 siitä tuli maailman suurin nesteytetyn maakaasun viejä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Qatar: Energy & Economy *CIA World Factbook*. Viitattu 19.1.2023.
2. ↑  Al Kharsaah, a pioneering solar power plant in Qatar *Total Energy*. Viitattu 19.1.2023.
3. ↑  Sanne Wass: Analysis: The consequences of Qatar’s Opec exit *Global Trade Review*.  2019. Viitattu 19.1.2023.
4. ↑  Qatar becomes world’s largest LNG exporter: report *Doha News*.  2022. Viitattu 19.1.2023.
**Osmo Johannes Vartiainen** (28. huhtikuuta 1910 Kuopio – 11. elokuuta 1975 Kuopio) oli suomalainen rautakauppa-alan yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Vartiaisen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Juho Petter Vartiainen ja Alina Kristina Rydberg ja puoliso vuodesta 1936 ekonomi Helvi Irene Konkonen. Vartiainen tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1929 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1932. Opintomatkoja hän teki Isoon-Britanniaan, Yhdysvaltoihin ja Neuvostoliittoon. Vartiainen oli Pohjois-Savon Rautakauppa Oy:n, vuodesta1962 Rautasavo Oy, myyjä ja konttoripäällikkö 1932–1933 ja toimitusjohtaja 1933–1970. Hän oli myös Savon Pussitehdas Oy:n ja Kuko Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1933, Rauta- ja Taloustarve Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1938 ja Pohjois-Savon Putki Oy:n johtokunnan puheenjohtaja ja toimitusjohtaja. Kuopion kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen Vartiainen oli 1946–1964 ja hänellä oli myös muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Vartiainen oli reservin majuri. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1962.

Lähteet
-------

1. 1 2  Osmo Vartiainen *Biografiasampo*. Viitattu 1.10.2022.
Kromidiopsidikiteitä uvaroviittilouhoksesta Outokummusta.
**Kromidiopsidi** kuuluu diopsidiryhmään. Kemialliselta koostumukseltaan kromidiopsidi on kalsium-magnesiumsilikaattia. Väriltään se on smaragdinvihreä, pullonvihreä ja harvoin keltainen tai väritön. Kromidiopsidin Mohsin kovuus on 5,5–6,5 eli se on hauras kivi. 

Kromidiopsidissa saattaa esiintyä harvoin kissansilmäilmiö ja tähti-ilmiö. Nämä kromidiopsidin muodot ovat erityisen haluttuja kiven keräilijöiden keskuudessa. Kiven kiteinen muoto on arvostettu jalokivi. Kromidiopsidi on tunnettu korukivenä vasta vähän aikaa, mutta se saavuttaa koko ajan suurempaa suosiota.

Esiintyminen
------------

Kromidiopsidia löydetään useimmiten magmakivistä ja metamorfisista kivistä, joissa se muodostaa joskus jopa 10 cm:n mittaisia kiteitä. Kauneimmat kromidiopsidit tulevat Siperiasta, Venäjältä. Siperiasta tulleita kromidiopsedeja kutsutaan virheellisesti Siperian smaragdeiksi. Kiviä löydetään myös Kuubasta, Brasiliasta, Australiasta ja Japanista. Euroopan tärkein kromidiopsidi esiintymä on Suomen Outokummussa. Outokummun esiintymän kromidiopsidit ovat voimakkaan vihreitä ja sitä on runsaasti. Suomessa sitä esiintyy myös Kaavilla ja Polvijärvellä.

Katso myös
----------

* Diopsidi

Lähteet
-------

* Dud´a, Rudolf & Rejl, Luboš: Jalokivien maailma. WSOY (1998)
* Korhonen, Paavo: Kiviopas. Tampereen museo. ISBN 951-609-080-X

Aiheesta muualla
----------------

* Mindat: Chromian Diopside (englanniksi)
**Energia Tanskassa** kuvaa Tanskan energian tuotantoa, kulututusta ja jakelua. 

Tanskalla on omaa öljyä ja maakaasua, joita se tuottaa myös vientiin.

Tanska on tuulivoiman käytössä maailman kärjessä, tuulivoiman osuus sekä sähkön tuotannosta että kokonaisenergiasta on maailman korkein.

Tuotanto
--------

Öljyn ja maakaasun tuotanto Pohjanmerellä alkoi vuonna 1972, maa on ollut nettoviejä vuodesta 1997 ja fosiiliset polttoaineet tuottavat merkittävän osan maan bruttokansantuotteesta. Tanska on päättänyt ilmastosyistä luopua Pohjanmeren öljy- ja kaasuvarojensa käytöstä vuoteen 2050 mennessä, ja kieltänyt uusien esiintymien etsimisen.

Kulutus
-------

Energiankulutus Tanskassa vuonna 2019 on 124,163 miljoonaa BTU henkeä kohti - maailmassa sijalla 43.
Rakennusten lämmitykseen menee lähes puolet kulutetusta energiasta, kaksi kolmannesta siitä asuinrakennuksissa. Liikenteeseen kuluu yli neljännes. Maassa on vähemmän runsaasti energiaa käyttävää teollisuutta kuin muissa Pohjoismaissa, mikä alentaa henkeä kohti käytetyn energian määrää.

Sähkö
-----

Vuonna 2020 Tanskan sähköntuotantokapasiteetista 57% oli tuulivoimaa, 23% biopolttoaineilla ja 15% fossiilisilla (11% kivihiilellä ja 4% maakaasulla) tuotettua sähköä ja 4% aurinkovoimaa. Maan sähköverkko muodostuu kahdesta lähes itsenäisestä osasta, Itä-Tanskan verkko on synkronoitu Pohjoismaiden ja Länsi-Tanskan verkko Manner-Euroopan kanssa. Tuulivoiman suurta osuutta kompensoidaan heikkotuulisina jaksoina Norjasta tuotavalla vesivoimalla.

Kuluttajien maksama sähkön hinta vuoden 2021 alkupuoliskolla oli Euroopan toiseksi korkein, vain Saksassa sähkö oli kalliimpaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Denmark - Energy *CIA World Factbook*. Viitattu 30.12.2022.
2. ↑  Denmark *IEA*. Viitattu 30.12.2022.
3. ↑  Oil and gas are important to the Danish economy *Danish Energy Agency*. Viitattu 30.12.2022.
4. ↑  Robert Perkins: Denmark to end all North Sea oil, gas production by 2050, bans new exploration *S&P Global*.  2020. Viitattu 30.12.2022.
5. ↑  Denmark: Danish energy used mostly in buildings *Nordic Energy Research*.  2012. Viitattu 30.12.2022.
6. 1 2  Denmark *World Nuclear Association*. Viitattu 30.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuukausi- ja vuositilastot Danish Energy Agency (englanniksi)
**Kromifluoridi** eli **kromi(III)fluoridi** (CrF3) on kromi- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään tekstiiliteollisuudessa tekstiilien värjäyksessä ja orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kromifluoridi on vihreää kiteistä ainetta, jonka alkeiskoppi on romboedrinen. Aineen kiderakenne koostuu kromi- ja fluoridi-ionien muodostamista kerroksista. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin tai pelkistimien läsnä ollessa veteen. Vedettömän kromifluoridin lisäksi tunnetaan useita kidevedellisiä muotoja, joissa kideveden määrä vaihtelee kolmesta yhdeksään moolia kromifluoridimoolia kohden. Nämä hydraatit ovat väriltään vihreitä tai violetteja. Kromifluoridi sublimoituu 1 000–1 200 °C:n lämpötilassa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kidevedellistä kromifluoridia voidaan valmistaa liuottamalla kromihydroksidia vetyfluoridin vesiliuokseen.

Cr(OH)3 + 3 HF → CrF3 + 3 H2O
Kromifluoridia käytetään tekstiiliteollisuudessa peitattaessa tekstiilejä, villan ja silkin värjäyksessä, marmorin värjäyksessä ja sillä voidaan myös suojata tekstiilejä koilta. Ainetta voidaan lisätä myös ruosteenestomaaleihin ja korroosionestoaineisiin. Orgaanisen kemian synteeseissä kromitrifluoridia käytetään katalyyttinä halogenointireaktioissa.

Lähteet
-------

1. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–58. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.12.2018). (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Gerd Anger, Jost Halstenberg, Klaus Hochgeschwender, Christoph Scherhag, Ulrich Korallus, Herbert Knopf, Petr Schmidt & Manfred Ohlinger: *Chromium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 5.12.2018.
3. ↑  Billie J. Page & Gary W. Loar: *Chromium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 5.12.2018
4. 1 2 3  Karamäki, E. M.: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 224. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 224. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
6. 1 2 3  Robert A. Lewis: *Hawley's Condensed Chemical Dictionary*, s. 332. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 9781119267843. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.12.2018). (englanniksi)
**Pauli Niilo Nikkilä** (16. syyskuuta 1907 Kemi – 1. helmikuuta 1957 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja kommunistipoliitikko.

Nikkilä syntyi työmiehen perheeseen. Hän meni kansakoulun jälkeen latojan oppiin ja työskenteli vuosina 1928–1929 sanomalehti *Pohjan Voiman* vastaavana toimittajana. Nikkilä liittyi Suomen kommunistiseen nuorisoliittoon vuonna 1926 ja kommunistiseen puolueeseen vuonna 1928. Hän oli poliittisen toimintansa takia vangittuna vuosina 1932–1937.

Vapauduttuaan vankilasta Nikkilä työskenteli kirjapainoissa Oulussa, Kokkolassa, Mikkelissä ja Helsingissä. Hän oli jatkosodan aikana turvasäilössä vuosina 1941–1944.

Sodan jälkeen Nikkilä toimi SKDL:n Lapin piirisihteerinä kesään 1945 saakka, jolloin hän ryhtyi valmistelemaan sanomalehti *Kansan Tahdon* perustamista. Nikkilä työskenteli lehden päätoimittajana kuolemaansa saakka kirjoittaen pakinoita nimimerkillä Kärkevä. Hän toimi myös SKP:n piirikomitean puheenjohtajana sekä Oulun kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Niilo Nikkilä poistui joukostamme.  *Kansan Uutiset*, 3.2.1957, s. 3.
**Energia Ruandassa** kertoo Ruandan energiantuotannosta.

Ruandan asukkaista 53% on sähköverkon piirissä – 75% kaupunkilaisista ja alle puolet maaseudun asukkaista. Sähkö on kallista. Sähköntuotanto Ruandassa oli vuonna 2011 vain noin 65 megawattia. Suurin osa sähköstä tuotettiin tuolloin ulkomailta tuodulla dieselöljyllä. Vuonna 2020 fossiilisilla tuotettiin 39% sähköstä, vesivoimaloilla 54% ja aurinkovoimalla 6,5%.

Kivuwatt-projekti
-----------------

Ruandassa sijaitsevan Kivujärven metaanivarat on suunniteltu hyödynnettävän siten, että järven syvyyksissä oleva kaasuja sisältävä vesi pumpataan erityiselle proomulle, jossa vesi ja kaasut erotellaan. Vesi ja hiilidioksidi palautetaan järveen ja metaani siirretään putkea pitkin rannalla olevaan voimalaitokseen, missä se muutetaan energiaksi polttamalla. Järven rannalla on toiminnassa jo muutama pilottihanke.

Metaanivoimalaitoksen 1. vaiheen suunniteltiin aloittavan sähköntuotantonsa vuonna 2012. Voimalaitoksen, jonka toimittaa Wärtsilä, teho on 25 megawattia. Se käynnistettiin lopulta vuonna 2015.

Metaanivoimalaitoksen 2. vaiheeksi suunniteltiin 75 megawatin voimalaitosta. Ruandan valtio uskoi, että tämän valmistuttua sähköä riittäisi jopa vientiin. Metaaniesiintymän arvon on arvioitu olevan jopa 20 miljardia dollaria. Vuonna 2020 sähkön vienti oli 4,5 miljoonaa kWh ja tuonti 94 miljoonaa kWh.

Laitoksen omistaja ilmeisesti luopui hankkeesta. Välillä suunniteltiin, että kaasua tuotaisiin putkella kuivalle maalle rakennettavaan voimalaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rwanda: Enerrgy *CIA World Factbook*. Viitattu 19.1.2023.
2. 1 2 3 4  Kimmo Mäkilä: Ruanda yrittää kääntää uhkaavan katastrofin voimanlähteeksi.  *Aamulehti*, 19.2.2012, s. A12.
3. ↑  KivuWatt energy finally connected to national grid *The new Times*.  2015. Viitattu 19.1.2023.
4. ↑  In Rwanda, KivuWatt transforms gas from 'killer lake' into electricity *Africanews*.  20.1.2022. Viitattu 19.1.2023.
**Kromofori** on sellainen molekyylin osa, joka vaikuttaa molekyylistä muodostettavaan väriaistimukseen.
Näkemämme väri on se, joka ei absorboidu tietyn näkyvän valon spektrin aallonpituuden osalta. Kromofori on osa molekyylissä, joissa kahden erillisen molekyyliorbitaalin energiaero sijoittuu näkyvän valon spektrin alueelle. Kromoforiin osuva näkyvä valo voi näin ollen absorboitua virittäen elektronin sen perustilasta viritystilaan.

Biologisissa molekyyleissä, joiden tehtävänä on vangita tai havaita valoenergiaa, kromofori on ryhmä, joka aiheuttaa konformaatiomuutoksen molekyylissä valon siihen osuessa.

Beta-karoteenin kemiallinen rakenne. Kuvassa on korostettu punaisella yksitoista konjugoitunutta kaksoissidosta, jotka muodostavat molekyylin kromoforin.

Auksokromi
----------

Auksokromi on kromoforiin kiinnittynyt funktionaalinen ryhmä atomeja, joka muuttaa kromoforin valonabsorptiokykyä, muuttaen absorboituvaa aallonpituutta tai intensiteettiä.

Kromoforien halokromaattisuus
-----------------------------

Halokromaattisuus tarkoittaa sitä, että aine vaihtaa väriä happamuuden muutoksen seurauksena. Tämä on pH-indikaattoreille tyypillinen ominaisuus. Niiden molekyylirakenne muuttuu kun ympäristön pH muuttuu määrätysti. Tämä rakennemuutos vaikuttaa kromoforina toimivaan pH-indikaattorimolekyylin. Esimerkiksi fenoliftaleiini on pH-indikaattori, jonka rakenne muuttuu pH:n muuttuessa seuraavan taulukon mukaisesti:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Rakenne |  |  |
| pH | 0-8.2 | 8.2-12 |
| Olosuhteet | hapan tai neutraali | emäksinen |
| Värin nimi | väritön | vaaleanpunaisesta fuksiaan |
| Väri |

Lähteet
-------

1. ↑  IUPAC Gold Book: Chromophore IUPAC - International Union of Pure and Applied Chemistry. Viitattu 26.2.2017. (englanniksi)
2. ↑  Chromophore Merriam-Webster, Incorporated. Viitattu 26.2.2017. (englanniksi)