recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vlamertinge** on Belgian entinen kunta ja kylä, joka on nykyisin osa Ieperin kaupunkia. Vlamertinge muodostaa yhden Ieperin kahdestatoista kaupunginosasta. Siellä on 3 623 asukasta.

Vlamertingen länsipuolella sijaitsee Poperingen kunta, jonne kulkee maantie N38.

Maantiede
---------

Vlamertinge on 17 metriä merenpinnan yläpuolella. Kuntaa rajaavat Ieperin keskusta idästä, Voormezelen ja Dikkebusin kaupunginosat etelästä, Poperinge lännestä ja Elverdingen kaupunginosa pohjoisesta.

Historia
--------

Varhaisimmat tiedot Vlamertingesta ovat peräisin keskiajalta. Vuonna 857 Vlamertingeen rakennettiin kappeli. Ieper tuhottiin vuonna 970 ja samalla poltettiin myös Vlamertingen kappeli. Vanhin dokumentti, jossa Vlamertinge mainitaan nimeltä on vuodelta 1066.

Vlamertinge lähialueineen kuului Veurne-Ambachtin varakreivin maihin 1700-luvulle saakka. Läheisin Ieperin kaupungin lähistöllä on käyty historian aikana useita taisteluja, joiden vaikutukset ovat ulottuneet myös Vlamertingeen. Ensimmäisen maailmansodan Passchendaelen taistelussa Vlamertingen tuhoutui täysin. Vlamertingen kunta liitettiin Ieperiin vuonna 1977.

Väestökehitys
-------------

Vuodesta 1487 vuoteen 1697 Valmertingen väkiluku romahti kirkonkirjojen mukaan. Todennäköisin tämä johtui kahdeksankymmenvuotisesta sodasta. Väestönkasvun kehitys pysähtyy jälleen ensimmäiseen maailmansotaan ja sodan loppupuolella väkiluku hetkellisesti romahtaa, mutta palautuu nopeasti, minkä jälkeen väkiluku pysyy suunnilleen samana näihin päiviin saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Loketten stad Ieper: Over Vlamertinge *ieper.be*. Viitattu 9.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vlamertinge** Wikimedia Commonsissa
**Arvid Reinhold Lilius** (21. toukokuuta 1867 Lappeenranta − 9. helmikuuta 1917 Viipuri) oli suomalainen Krestyn vankilassa vangittuna ollut Viipurin hovioikeuden asessori.

Liliuksen vanhemmat olivat Lappeenrannan apteekkari Klas Robert Lilius (1826–1893) ja Karolina Olivia Savander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1885 Viipurin ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1889 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1894. Lilius sai varatuomarin arvon 1897.

Lilius oli Viipurin hovioikeudessa kirjaajana ja notaarina sekä viimeksi hovioikeuden asessorina vuodesta 1910 alkaen aina syksyyn 1913 saakka. Hän oli yhdenvertaisuuslain vastustamisen vuoksi vangittuna Krestyn vankilassa Pietarissa syksyllä 1913. Lilius toimi myös Viipurin kaupunginvaltuuston sihteerinä 1900−1907 ja valtuuston notaarina.

Arvid Lilius oli naimisissa vuodesta 1903 Signe Hildur Matilda Lindholmin kanssa.  Heidän tyttärensä oli arkkitehti Märtha Lilius-Tallroth.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Arvid Reinhold Lilius
2. ↑  Arvid Reinhold Lilius, Karjala, 10.02.1917, nro 33, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Claes Robert Lilius. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 27.1.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Anders Emil Luukkonen** (9. kesäkuuta 1875 Heinävesi – 27. toukokuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen lääkintäkenraalimajuri ja sotaväen ylilääkäri.

Luukkosen vanhemmat olivat sahanhoitaja Johan Luukkonen ja Henriikka Riipinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1893 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1900 sekä lääketieteen lisensiaatiksi 1905.

Luukkonen toimi Käkisalmen kaupunginlääkärinä sekä kunnallissairaalan ja synnytyslaitoksen lääkärinä 1905–1919 ja Käkisalmen kylpylaitoksen lääkärinä 1905–1917. Suomen sisällissodan aikana hän oli Käkisalmen kenttäsairaalan lääkärinä ja sodan jälkeen Viipurin rykmentin lääkärinä 1919–1920. Hän oli puolustusministeriön lääkintäosaston päällikkönä 1921–1926 ja armeijan apulaisylilääkärinä 1921–1925. Luukkonen oli sotaväen ylilääkäri 1926–1930. Luukkosesta tuli lääkintämajuri 1918, lääkintäeverstiluutnantti 1922, lääkintäeversti 1926 ja lääkintäkenraalimajuri 1929. 

Luukkonen oli Käkisalmen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1906–1917 ja 1919 sekä valtuuston varapuheenjohtajana 1907–1913 ja puheenjohtajana 1914–1916.

Luukkonen oli naimisissa vuodesta 1905 Bertha Vilhelmina Carlsonin kanssa. Heidän tyttärensä Marjatta Luukkonen (1909–1978) oli naimisissa vuodesta 1931 kirjailija Mika Waltarin kanssa.

Teoksia
-------

* *Koulujen terveydenhoidosta*. Kansanvalistusseuran Käkisalmen haaraosaston kirjasia n:o 2. Käkisalmi 1909
* *Taistelukaasut*. Suomen sotilas, Helsinki 1925

Suomennoksia
------------

* Erwin Liek : *Lääkäri ja hänen kutsumuksensa* ; mukaillen suom. seitsemännestä painoksesta Emil Luukkonen. WSOY 1937

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
3. ↑  SKS Biografiakeskus Kansallisbiografia : Waltari, Mika


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
C. A. Lillströmin muistiinpanojen alku professori J. M. Sundvallin luennosta Aleksanterin yliopistossa 1833-34: "Anteckningar, Theologista Moralen, gjorda under Professoren Joh. Math. Sundvalls publika föreläsningar Hösttermin 1833, Vårtermin 1834. Muistiinpanoja on kaikkiaan 41 sivua.
**Johan Matthias Sundwall** (myös *Johann*, *Mathias*, *Sundvall*) (27. toukokuuta 1793 Turku – 6. syyskuuta 1843 Helsinki) oli suomalainen filosofi ja professori.

Sundwall toimi Turun akatemian teoreettisen filosofian dosenttina vuodesta 1818 ja teoreettisen ja käytännöllisen filosofian apulaisena vuodesta 1825. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1829. Samana vuonna hän toimi myös Turun lukion filosofian ja luonnonhistorian lehtorina.

Sundwallista tuli Aleksanterin yliopiston teologisen siveysopin professori vuonna 1833. Samaan aikaan hän toimi Maskun kirkkoherrana vuodesta 1833 ja Janakkalan kirkkoherrana vuodesta 1834. Hän oli Turun tuomiokapitulin jäsen vuosina 1829–1833.

Sundwallin vanhemmat olivat rovasti, valtiopäivämies Johan Sundwall ja Johanna Fredrika Söderberg. Hänen puolisonsa oli Johanna Vilhelmina Aejmelaeus (k. 1877). Heidän poikansa oli valtiopäivämies, seminaarinjohtaja Fredrik Sundwall.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johan Matias Sundwall *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopisto. Viitattu 9.8.2007.
2. ↑  Suomalaisen filosofian kronikka *Niin & näin*.  Arkistoitu 6.10.2007. Viitattu 9.8.2007.
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Sundwall. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 3.6.2020)
4. ↑  SUNDWALL Fredrik Wilhelm. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Ernst Theodor Borenius** (14. toukokuuta 1858 Porvoo – 23. helmikuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen juristi ja pankinjohtaja. 

Ernst Boreniuksen vanhemmat olivat rovasti, tuomiokapitulin asessori Alexander Ferdinand Borenius ja Anna Lovisa Gustava Ehrström ja puoliso vuodesta 1889 Ida Sofia Pesonius (k. 1909). Borenius tuli ylioppilaaksi 1874 Porvoon lyseosta. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1880 ja lakitieteen kandidaatiksi 1887 ja sai varatuomarin arvon 1889. Borenius toimi asianajajana Helsingissä 1889–1890 ja Tampereella 1898. KOP:n johtokunnan jäsen Borenius oli 1891–1898 ja Tampereen Osake-Pankin pääjohtaja 1898–1918. Helsingin Osakepankin Hyvinkään konttorin johtajaksi Borenius tuli vielä 1920, jäätyään jo eläkkeelle pääjohtajana työstään ja muutettuaan Tampereelta kotikaupunkiinsa Porvooseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 43. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 3.10.2018)
3. 1 2  Ernst Borenius. *Helsingin Sanomat*, 25.2.1925, s. 4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Saint-Léon-sur-Vézère** on Ranskan kunta Uuden-Akvitanian alueella Dordognen departementin pohjoisosassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 428. Saint-Léon-sur-Vézère kuuluu departementissaan Vallée de l’Hommen kantoniin Sarlat-la-Canédan arrondissementissa.

Nimensä mukaisesti Vézère-joen varrella sijaitseva Saint-Léon-sur-Vézère kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*. Siihen kuuluu yhdeksän muutakin Dordognen kylää.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä ovat Saint-Léoncen romaaninen kirkko, La Sallen kartano, sekä linnat *Château de Clérans* ja *Château de Chaban*. Linnoista Château de Chabanin rakentaminen aloitettiin 1200-luvulla, ja nykyisen ulkomuotonsa se on saanut parisataa vuotta myöhemmin.

  

* Saint-Léoncen kirkkoSaint-Léoncen kirkko
* La Sallen kartanoLa Sallen kartano
* Château de CléransChâteau de Clérans
* Château de ChabanChâteau de Chaban

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 24.7.2017.
3. ↑  Tour de France 2017

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Léon-sur-Vézère** Wikimedia Commonsissa
**Bourg-Saint-Maurice** on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Isèrejoen varrella, noin 55 kilometriä Albertvillen kaupungista itään. Laaja kunta ulottuu Italian rajalle saakka.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä on Vulmixin kylässä oleva 1400-luvulla rakennettu kappeli *Chapel Saint-Grat*. Kappelin sisäseinillä olevat freskot kertovat tarinan, jossa pyhä Grat lähti Palestiinaan etsimään Johannes Kastajan päätä. Muita keskiaikaisia rakennuksia ovat kaksi tornia: 1000-luvulta peräisin oleva *Tour du Châtelard* ja 1100-luvulta peräisin oleva *Tour de Rochefort*.

Bourg-Saint-Mauricen suosituin vierailupaikka on vuonna 1968 perustettu Les Arcsin hiihtokeskus.

Liikenne
--------

Kunnan rautatieasema Gare de Bourg-Saint-Maurice on rautatielinjan pääteasema, jonne pääsee useilla junayhteyksillä. Myös TGV-junat ajavat sinne, ja esimerkiksi matka-aika Lyonista on noin kuusi tuntia.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Guy Martin (s.1957), kokki
* Hervé Gaymard (s.1960), poliitikko, ministeri
* Jean-Luc Crétier (s.1966), alppihiihtäjä
* Enak Gavaggio (s.1976), freestylehiihtäjä, TV-kommentaattori

  

* Chapel Saint-GratChapel Saint-Grat
* Les ArcsLes Arcs
* Gare de Bourg-Saint-MauriceGare de Bourg-Saint-Maurice

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bourg-Saint-Maurice** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Tour de France 2018
3. ↑  www.thetrainline.com
**Peynier** on kunta eteläisessä Ranskassa Bouches-du-Rhônen departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Arcjoen laaksossa. Kunta kuuluu Aix-Marseille-Provencen metropoliin (*Métropole d'Aix-Marseille-Provence*), ja sijaitsee alueen suurista kaupungeista Aix-en-Provencesta noin 25 kilometriä itään ja Marseillesta noin 40 kilometriä koilliseen.

Viidennes kunnan pinta-alasta on tammi- ja mäntymetsien peitossa. Alueella on oliivitarhoja, ja se kuuluu *Côtes-de-provence Sainte-Victoire* -viinituotantoalueeseen, joka on erityisen tunnettu roseeviineitään.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä ovat 1500-luvulta peräisin oleva linna *Château de Peynier*, 1100-luvulta peräisin oleva Saint-Julienin kirkko sekä 1000-luvulla rakennettu pyhän Pietarin kappeli *Chapelle Saint-Pierre*, joka on luokiteltu Ranskan historiallisten moumenttien listalle.

  

* Château de PeynierChâteau de Peynier
* Chapelle Saint-PierreChapelle Saint-Pierre

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Paris-Nice 2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peynier** Wikimedia Commonsissa
**Templeuve-en-Pévèle** on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Kunnan nimi oli vuoteen 2015 saakka **Templeuve**. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Lillestä kaakkoon.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä on tuulimylly *Moulin de Vertain*, jonka historia ulottuu mahdollisesti 1400-luvulle saakka. Tuulimyllyn toiminta loppui vuonna 1908. Tämän jälkeen se kärsi suuria tuhoja toisessa maailmansodassa, mutta se kunnostettiin vuonna 1980.

Urheilu
-------

Kunnan läpi kulkee polkupyöräkilpailu Pariisi–Roubaix'n reitti sekä siihen kuuluva mukulakivikatuosuus, joka tunnetaan nimellä Vertainin tuulimyllyn kivetty tie (*Pavé du Moulin-de-Vertain*).

Kuvia
-----

* Moulin de VertainMoulin de Vertain
* Pariisi–Roubaix ja Pavé du Moulin-de-Vertain vuonna 2014Pariisi–Roubaix ja Pavé du Moulin-de-Vertain vuonna 2014
* Pavé du Moulin-de-VertainPavé du Moulin-de-Vertain

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Templeuve-en-Pévèle** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Tour de France 2018
**Ribeauvillé** on kunta Koillis-Ranskassa Haut-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 17 kilometriä Colmarin kaupungista pohjoiseen.

Kaupunkia ja sitä ympäröiviä kukkuloita hallitsee kolmen keskiaikaisen linnan rauniot. Nämä linnat ovat *Château du Girsberg*, *Château du Haut-Ribeaupierre* ja *Château de Saint-Ulrich*. Kaikkiin linnoihin pääsee patikoimalla kaupungista. Osa kaupungin keskiaikaisista muureista ja puolustustorneista on myös säilynyt. Yksi säilyneistä torneista on teurastajien torni, *Porte des Bouchers*. Se on nimetty teurastajien killan mukaan, joilla oli vastuulla kaupungin puolustaminen tämän tornin suunnalta. Kaupungin pääkadun Grand'ruen varrella on lukuisia vanhoja koristeltuja taloja ja suihkulähteitä.

Kaupungissa järjestetään Alsacen vanhin juhla *Pfifferdaj* eli Minstrelien juhla. Se on järjestetty syyskuun ensimmäisenä sunnuntaina vuodesta 1481 lähtien.

  

* Château du GirsbergChâteau du Girsberg
* Château du Haut-RibeaupierreChâteau du Haut-Ribeaupierre
* Château de Saint-UlrichChâteau de Saint-Ulrich
* Porte des BouchersPorte des Bouchers

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Tour de France 2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ribeauvillé** Wikimedia Commonsissa
**Île-de-Batz** (bretoniksi Enez-Vaz) on kunta läntisessä Ranskassa Finistèren departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla olevassa samannimisessä saaressa.

Historia
--------

Saarella on ollut asutusta ainakin 5 000 vuotta sitten, mistä on muutama jäännös entisestä pronssikauden hautausmaasta. Tällöin saari ei ollut vielä saari, vaan se oli kiinni mantereessa. 500-luvulla walesilainen munkki Paul Aurélien perusti saarelle luostarikunnan, ja hänestä tuli Bro-Léonin ensimmäinen piispa.

Keskiajalla normannit hyökkäsivät usein Bretagnen rannikkolle. Vuonna 878 viikinki Hasting saapui saarelle perustaen sinne tukikohtansa. Hän lähti saarelta vuonna 882. Tänä aikana St Polin perustama luostari oli tuhottu kokonaan. Noin vuonna 950 alkoi uuden kirkon rakennustyöt tuhoutuneen luostarin paikalle, mistä on jäljellä Sainte-Annen kappelin rauniot.

Myös englantilaisten ja ranskalaisten väliset sodat ovat aiheuttaneet tuhoa saarelle. Vuonna 1296 Ranskan kuningas Filip IV Kaunis epäili, että Bretagnen satamista toimitaan englantilaisille aseita ja ruokaa. Kuningas käski evakuoida saaren asukkaat ja antoi heille luvan käydä vain sadonkorjuussa. Englannin sotajoukot ryöstivät saaren tämän jälkeen ainakin vuosina 1388, 1559 ja 1587. Vuonna 1610 saarelle saapui lähetyssaarnaaja Michel Le Noblez käännyttämään asukkaita.

1600-luvun alussa saarella aloitettiin pellavan ja hampun viljely tekstiiliteollisuuden tarpeisiin. Merilevästä oli kuitenkin saarelle tärkeä elinkeino. 1800-luvulla Île-de-Batz alkoi vaurastua, kun kauppamerenkululla rikastuneet laivanomistajat rakennuttivat saarelle kaksikerroksisia kivitaloja. Tällöin saarelle rakennettiin myös kirkko (1873), semaforiasema (1861), aallonmurtaja (1846) ja majakka (1836). Sähkö saarelle saatiin vasta vuonna 1938.

Toinen maailmansota vaikutti taas saarelaisten elämään. Moni saarelainen liittyi  Ranskan merivoimiin. Saksalaiset miehittivät saaren vuonna 1940. Saaren edustalla käytiin kaksi meritaistelua. 29. huhtikuuta 1944 Kanadan laivaston hävittäjä *HMCS Athabaskan* upotettiin saaren edustalla. Saksan laivaston hävittäjä *Z32* ajoi saaren rantaan 9. kesäkuuta 1944 estääkseen uppoamisen Normandian maihinnousun melskeissä. Saksalaiset poistuivat saarelta 7. elokuuta 1944 räjäyttäen majakan yläosan, kaksi linnoitusta, kaksi myllyä sekä useita taloja.

Luonto
------

Jardin Georges Delaselle
Batz tarkoittaa suomeksi matalaa, eli Île-de-Batz on matala saari. Ilmasto on siellä leuto ympäri vuoden, ja siellä voi kasvattaa jopa trooppisia kasveja. Niitä voi nähdä Jardin Georges Delaselle -puutarhassa, jossa on kasveja maailman joka kolkasta. 

  

* Sainte-Annen kappelin rauniotSainte-Annen kappelin rauniot
* Saaren majakkaSaaren majakka

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  The Isle of Batz Official website of tourism in Brittany. Viitattu 1.7.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Histoire de l'île de Batz Mairie de l'île de Batz. Viitattu 1.7.2020. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Île-de-Batz** Wikimedia Commonsissa
**La Roche-Jaudy** on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella.

La Roche-Jaudyn kunta perustettiin 1.1.2019. Tällöin neljä kuntaa, Hengoat (bretoniksi *Hengoad*), Pommerit-Jaudy (bretoniksi *Peurid-ar-Roc'h*), Pouldouran (bretoniksi *Pouldouran*) ja La Roche-Derrien (bretoniksi *Ar Roc’h-Derrien*), yhdistyivät. Uuden kunnan hallintokeskus on La Roche-Derrien.

Place du Martray (La Roche-Derrien)
Kunta sijaitsee Jaudyjoen varrella. La Roche-Derrieniin rakennettiin 1000-luvulla linna valvomaan joen liikennettä. Nykyään linnasta ei ole enää mitään jäljellä. Kaupunkiin kehittyi yksi Bretagnen pohjoisrannikon vanhimmista satamista, jonne pääsi myös purjelaivoilla. Sataman menestys johtui pellavan lisäksi suola- ja viinikaupasta. Myöhemmin paikallisen liuskekivilouhoksen tuotteita laivattiin sieltä maailmalle. Nykyään tästä kaupan kulta-ajasta on muistona *Place du Martrayn* ympärillä olevat 1400- ja 1600-lukujen välisenä aikana porvariston rakennuttamat puutalot.

Lähteet
-------

1. 1 2  Insee
2. ↑  La Roche-Derrien Official website of tourism in Brittany. Viitattu 6.7.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **La Roche-Jaudy** Wikimedia Commonsissa
**Bon Repos sur Blavet** on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella.

Historia
--------

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2017 kun kolme kuntaa, Laniscat, Perret ja Saint-Gelven yhdistyivät uudeksi Bon Repos sur Blavetin kunnaksi.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä on Blavetjoen rannalla oleva sisterssiläisluostari *Abbaye Notre-Dame de Bon-Repos*. Luostarin perustivat vuonna 1184 Alain III de Rohan ja Constance de Bretagne, ja siellä on yhä Rohanin suvun sukuhaudat. Luostari menestyi satojen vuosien ajan kunnes Ranskan suuri vallankumous rappeutti sen 1700-luvulla. Luostari on Keski-Bretagnen tärkeimpiä monumentteja, ja nykyään siellä järjestetään taidenäyttelyitä sekä muita kulttuuritapahtumia.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bon Repos sur Blavet** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2  Insee
2. ↑  Tour de France 2018
**Saint-Nazaire-en-Royans** on kunta itäisessä Ranskassa Drômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 35 kilometriä Valencen kaupungista koilliseen Isèrejoen ja sen sivujoen Bournen haarassa.

Kunnan nähtävyyksiä on sen keskustaa halkova akvedukti. Se rakennettiin vuosina 1876 – 1878, ja se on 235 metriä pitkä ja 35 metriä korkea. Akvedukti on osa 118 kilometriä pitkää Canal de la Bournen kanavaverkostoa, jonka avulla kuljetetaan kasteluvettä Valencen tasangolle. Akveduktin juurella on museo, jossa kerrotaan kanavan historiaa. Akveduktin yläosaan pääsee hissillä, josta on näkymät Bournen laaksoon. 

Saint-Nazaire-en-Royansista pääsee jokiristeilylle siipiratasaluksella. Risteilyalus pysähtyy Grotte de Thaïs -luolalle, johon on mahdollista käydä tutustumassa.

  

* Akveduktin rakennustyöt käynnissäAkveduktin rakennustyöt käynnissä
* SiipiratasalusSiipiratasalus
* Grotte de ThaïsGrotte de Thaïs

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Nazaire-en-Royans** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Tour de France 2018
*Tämä artikkeli käsittelee Ranskan kuntaa. Yrityksestä ja tuotemerkistä, katso Dole Food Company.*

  

  

  

  

  

  

  

  

**Dole** on kunta itäisessä Ranskassa Juran departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä on Louis Pasteurin syntymäkoti, missä voi tutustua tunnetun tutkijan elämään ja työhön. Kollegiaalinen kirkko *Collégiale Notre-Dame de Dole* on peräisin 1500-luvulta. Se on arkkitehtuuriltaan sekoitus gotiikkaa ja renessanssia. Kirkon kellotorniin on 255 porrasta ja sinne on mahdollista kiivetä kesäisin. 1600-luvulta peräisin oleva entinen sairaala *Hôtel-Dieu de Dole* on nykyään kaupungin virastotalo ja kirjasto.

  

* Louis Pasteurin syntymäkotiLouis Pasteurin syntymäkoti
* Collégiale Notre-Dame de DoleCollégiale Notre-Dame de Dole
* Hôtel-Dieu de DoleHôtel-Dieu de Dole

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Louis Pasteur, kemisti ja mikrobiologi
* Hubert-Félix Thiéfaine, laulaja

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Tour de France 2017

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dole** Wikimedia Commonsissa
Ruandan passi, jota maan kansalaiset voivat hakea
**Ruandan kansalaisuus** on laillinen suhde Ruandan tasavallan ja yksittäisen henkilön välillä. Maassa noudatetaan lähtökohtaisesti ius sanguinis -periaatetta.

Kansalaisuuden saaminen syntymällä
----------------------------------

Vuodesta 2004 lähtien kaikki sellaiset lapset, joiden vanhemmista vähintään toisella on Ruandan kansalaisuus, ovat syntyperäisiä ruandalaisia. Lapsen ei tarvitse syntyä Ruandassa.

Myös henkilöt, jotka ovat todistetusti ruandalaistaustaisia, sekä näiden henkilöiden jälkeläiset, lasketaan syntyperäisiksi maan kansalaisiksi.

Kansalaisuuden saaminen hakemuksella
------------------------------------

Hakemuksen perusteella Ruandan kansalaisuuden voivat saada henkilöt, jotka täyttävät alla olevat ehdot. Huomionarvoista on, että tarvittaessa kaikki ehdot voidaan poistaa sellaisilta hakijoilta, joiden katsotaan olevan hyödyksi Ruandan valtiolle.

* täysi-ikäinen
* on asunut laillisesti Ruandassa vähintään 5 vuotta
* omaa kestävän ja vakaan tulonlähteen, jolla pystyy elättämään itsensä

Ruandalaisen kanssa avioliitossa elävä ulkomaalainen voi hakea Ruandan kansalaisuutta, jahka avioliitto on ollut laillinen ja kestänyt vähintään 3 vuotta.

Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden menettäminen
--------------------------------------------------

Ruanda on sallinut kaksoiskansalaisuuden lähes kaikissa tapauksissa vuodesta 2003 lähtien.

Koska Ruanda on Itä-Afrikan yhteisön jäsen, ruandalaisia koskee vapaa liikkuvuus yhteisön muiden jäsenmaiden alueella ilman viisumia (poikkeuksena Kongon demokraattisen tasavallan kansalaiset).

Ruandan kansalaiset voivat luopua kansalaisuudestaan hakemuksella, mutta tämän käsittelyaika saattaa olla jopa 3 vuotta. Hakemukseen tulee liittää mm. motivaatiokirje ja todistus siitä, ettei hakija ole poliisitutkinnan kohteena Ruandassa. Lisäksi vähintään kolmen muun henkilön tulee todistaa, että he tietävät hakijan olevan ruandalainen.

Lähteet
-------

* Dusabe, Francis (2020): *Report on Citizenship Law: Rwanda*, Robert Schuman Centre for Advanced Studies, Fiesole.
* Manby, Bronwen (2016): *Citizenship Law in Africa: A Comparative Study*, African Minds, Kapkaupunki,  ISBN 978-1-928331-13-1.

### Viitteet

1. ↑  Manby (2016): s. 55
2. ↑  Manby (2016): s. 61
3. ↑  Dusabe (2020): s. 11–12
4. ↑  Dusabe (2020): s. 10–11
5. ↑  Regions Rwanda *Citizenship Rights in Africa Initiative*.  2023. Viitattu 5.9.2023. (englanniksi)
6. ↑  Frequently Asked Questions *East African Community*.  2022. Viitattu 5.9.2023. (englanniksi)
7. ↑  Nationality/Citizenship *Rwanda in Germany*.  2023. Viitattu 5.9.2023. (englanniksi)
**Sarzeau** on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannalla olevalla Rhuysin niemimaalla, joka erottaa Morbihaninlahden Atlantista.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä on 1200-luvulta peräisin oleva linna *Château de Suscinio*. Linna on ollut vuosisatojen useassa käytössä. Se on ollut muun muassa benediktiiniläisluostari, kartano, ruhtinaiden palatsi ja Bretagnen herttuoiden asuinpaikka.

Kunnan alueella on useita menhirejä, kuten Kermaillardin menhir. Tämä graniittinen monoliitti on peräisin Neoliittisen kauden lopulta. Se on pinnaltaan tasainen, ja siihen on kaiverrettu kirves, neliö ja puolikuu.
Sarzeaussa on useita uimarantoja. Suosituin niistä on Penvinsin uimaranta (*Plage de Penvins*). Ranta soveltuu hyvin myös purjehdukseen ja purjelautailuun.

* Kermaillardin menhirKermaillardin menhir
* Penvinsin uimarantaPenvinsin uimaranta

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Alain-René Lesage (1668 - 1747), kirjailija
* Marie Le Franc (1879 - 1964), kirjailija

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sarzeau** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2 3  Tour de France 2018
**Ilmola** (ven. И́льмово, *Ilmovo*) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Niisnovan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Siestajoen rannalla kolme kilometriä Niisnovasta pohjoiseen. Kylässä on 13 asukasta (vuonna 2010).

Kylä mainitaan ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 siellä asui 171 inkerikkoa, jotka kuuluivat Kaprion ortodoksiseen seurakuntaan.

Paikalliset talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1862 kylässä oli 28 taloa ja 155 asukasta. Myöhemmin Ilmola muodosti Someron volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1899 siellä oli 167 asukasta, jotka yhtä venäläistä lukuun ottamatta olivat kaikki "suomalaisia". Uskonnoltaan he olivat kaikki ortodokseja. Kylä koostui kahdesta osasta, Suuresta ja Pienestä Ilmolasta, jotka vuodesta 1899 lähtien kuuluivat Koppanan seurakuntaan.

Neuvostoaikana Ilmola kuului aluksi Koppanan, myöhemmin Raikkovan ja Paavelan ja vuodesta 1958 lähtien Niisnovan kyläneuvostoon. Pieni-Ilmola liitettiin vuonna 1940 Koppanan ja Kylmäojan kyliin. Kylät muodostivat 1930-luvulta lähtien Rassvet-kolhoosin, joka vuonna 1950 liitettiin Novaja žizn -sovhoosiin. Ilmolan kahdeksanvuotinen koulu siirrettiin 1960-luvun alussa Niisnovaan.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 72. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Itogi Vserossijskoi perepisi naselenija 2010 goda: Leningradskaja oblast (taulukko Tšislennost LO) *petrostat.gks.ru*.  Arkistoitu 15.6.2018. Viitattu 21.6.2016.
3. ↑  *Jordeböcker öfver Ingermanland – Pistsovyje knigi Ižorskoi zemli: tom 1*, s. 37. Sankt-Peterburg: Tipografija Imperatorskoi akademii nauk, 1859.
4. ↑  v. Köppen, Peter: *Erklärender Text zu der Ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements*, s. 40. St.-Petersburg: , 1867. Teoksen verkkoversio.
5. 1 2 3  Sprosi u krajeveda (kysymys no 561) *reglib.ru*.  Arkistoitu 29.7.2013. Viitattu 21.6.2016.
6. ↑  *Materialy k otsenke zemel v S.-Peterburgskoi gubernii. Tom I: Jamburgski ujezd, vypusk II*, s. 130–136. Sankt-Peterburg: Otsenotšno-statistitšeskoje bjuro S.-Peterburgskogo gubernskogo zemstva, 1904. Teoksen verkkoversio.
**Onni Wilhelm Arima** (sukunimi aik. *Brummer*; 8. syyskuuta 1865 Joutsa – 28. lokakuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Ariman vanhemmat olivat Joutsan kirkkoherra Robert Wilhelm Brummer (1817–1880) ja Katarina Sofia Rajalin. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta 1884 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa.

Arima oli ylioppilaskirjastossa amanuenssina ja sitten vuodesta 1889 lähtien viitisen vuotta apulaisena Uusi Suometar-lehden toimituksessa. Sen jälkeen Arima oli Suomen sähkösanomatoimiston palveluksessa ja sitten 1898–1901 Wiipuri-lehden aputoimittajana. Arima toimitti Wiborgs Nyheter-lehteä 1901, oli Hämeen Sanomat-lehden päätoimittajana 1904–1906, Talonpojan Lehden toimitussihteerinä 1907 sekä Kaiku-lehden toimittajana 1908. Viimeksi Arima oli lyhyen aikaa Suomalainen Työväenliitto-lehden toimittajana vuoden 1910 alusta lähtien kunnes joutui sairaalaan.

Onni W. Ariman nuorempi veli oli toimittaja ja kirjailija Uno Wilhelm Brummer.

Teoksia
-------

* *Vanhanpojan huomioita*. Kustannus-o.y. Kansa, Helsinki 1907

Suomennoksia
------------

Nimellä *Onni W. Brummer* :

* A. Schwarz : *Hevonen, sen rakenne, sen sisälliset elimet : kuvallinen esitys lyhyine tekstineen hevosen suosijoille ja hevosenomistajille omistettu*. G. W. Edlund, Helsinki 1894
* Lis-Marie Kruse : *Ohjeita karjanhoitajille*. Maanviljelyskirjasto 16. G. W. Edlund, Helsinki 1896
* A. Seyfferth : *Raavas, sen rakenne, sen sisälliset elimet : kuvallinen esitys lyhyine tekstineen*. Edlund, Helsinki 1896

Lähteet
-------

* Onni W. Arima SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* BRUMMER (→ ARIMA) Onni Wilhelm. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

### Viitteet

1. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Robert Vilhelm Brummer. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 25.12.2018.
2. ↑  Onni W. Arima, Aamulehti 02.11.1910, nro 254, s. 3, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Lisma** (ven. Ли́жма, *Ližma*) on kylä ja rautatieasema Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Tedjärven kunnassa Venäjällä. Lisman kylä sijaitsee Äänisen Lismanlahteen laskevan Lismajoen suussa kolme kilometriä Tedjärveltä pohjoiseen. Kylässä on 42 ja asemalla 17 asukasta (vuonna 2013).

1600-luvun lopulla Lismassa toimi rautatehdas, joka suljettiin 1700-luvun alussa. Vuonna 1769 sinne alettiin rakentaa tykkitehdasta, mutta työt keskeytyivät Kižin talonpoikaiskapinan vuoksi eikä niitä sen jälkeen enää jatkettu. Myöhemmin kylässä toimi sahalaitos.

1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Lisma muodosti Kontupohjan volostin kyläkunnan, johon kuuluivat myös Aitniemen (ven. *Vatnavolok*), Ilomselän, Lukinsaaren (*Lukin Ostrov*), Mäntselän (*Mjanselga*) ja Tedjärven kylät. Vuonna 1905 kyläkunnassa oli yli 1 200 asukasta. Lisman kylässä oli 60 taloa, koulu, postikonttori ja 432 asukasta.

Neuvostoaikana perustettiin Kontupohjan piiriin kuulunut Lisman kyläneuvosto, joka käsitti myös Jamkan, Klimkovaselän (ven. *Klimkova Selga*), Kolgsaaren (*Kolgostrov*), Kutkosaaren (*Kutkostrov*), Lukinsaaren, Mihiänselän (*Mihejeva Selgan*), Tedjärven ja Viikšjoen (*Vikšareka*) kylät sekä joukon Muurmannin radan varrella sijainneita asutuksia. Vuonna 1933 niissä oli lähes 2 000 asukasta, joista valtaosa oli venäläisiä. Lisman kylässä oli 462 asukasta ja asemalla 242.

Lisman palveluihin kuuluu kerhotalo. Asemalla toimii kauppa. Kylän kaakkoispuolella sijaitsee lomakylä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 131. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.8.2015).
2. ↑  Tšislennost naselenija v razreze selskih naseljonnyh punktov Respubliki Karelija po sostojaniju na 1 janvarja 2013 goda *webcitation.org*. Viitattu 21.8.2015. (venäjäksi)
3. ↑  *Istorija Karelii s drevneiših vremjon do naših dnei*, s. 153, 212, 216–217. Petrozavodsk: Periodika, 2001. ISBN 5-88170-049-X.
4. ↑  *Spisok naseljonnyh mest po svedenijam 1873 goda. XXVII: Olonetskaja gubernija*, s. 21. Sankt-Peterburg: Tsentralnyi statistitšeski komitet Ministerstva vnutrennih del, 1879.
5. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Olonetskoi gubernii po svedenijam za 1905 god*, s. 10–11. Petrozavodsk: Olonetski gubernski statistitšeski komitet, 1907.
6. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 54–55. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
7. ↑  Generalnyi plan Kedrozerskogo selskogo poselenija Kondopožskogo munitsipalnogo raiona Respubliki Karelija: Materialy po obosnovaniju v tekstovoi forme *gradeco.ru*. Viitattu 21.8.2015. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Maria Stereo**, oik. Maria Heinonen (s. 1979 Rauma) on suomalainen kuvanveistäjä.

Sahalahdessa asuva Stereo valmistui TAMKin kuvataiteen ohjelmasta 2011. Hänellä on ollut näyttelyitä Galleria Huudossa, Mältinrannassa ja Turun Taidemuseon studiossa. Stereon teoksissa on koristeellista runsautta ja aiheissa näkyy myös 1980-luvun tyttöys. Monien teosten materiaalina on rikottuja posliini- ja keramiikkaesineitä uudelleen koottuina ja sommiteltuina.

Maria Stereon teos *Ajaton*, 2019 Vallilassa.
Stereo tekee myös musiikkia Maria ja Marsilaiset -yhtyeessä ja Anssi Kasitonnin kanssa. Stereon pronssinen nelimetrinen käkikelloa kuvaava teos *Ajaton* julkistettiin Vallilassa 2019.

Julkinen teos
-------------

* *Ajaton*, pronssi 2019, Stadin ammatti- ja aikuisopiston sisäpiha, Teollisuuskatu 32

Lähteet
-------

1. 1 2  Maria Stereo, Suloinen melankolia 11.6.–12.9.2021. Turun taidemuseo. Viitattu 9.3.2023.
2. ↑  Maria Stereon nelimetrinen pronssiveistos Vallilaan. (Arkistoitu – Internet Archive) Helsinki Art Museum 23.5.2019. Viitattu 9.3.2023.
3. ↑  Ajaton (Arkistoitu – Internet Archive) Helsinki Art Museum

Aiheesta muualla
----------------

* Maria Stereon verkkosivut
**Johan Henrik Långhjelm** (1748 Virrat – 23. joulukuuta 1831 Virrat) oli suomalainen apteekkari joka perusti ensimmäisen apteekin Tampereelle vuonna 1800. 

Långhjelmin vanhemmat olivat Virtain kappalainen Johan Georg Långhjelm (1722–1782) ja Susanna Gertrud Allenius (1726–1804).

Kuopiossa aiemmin apteekkarina toimineelle Långhjelmille myönnettiin vuonna 1800 Tampereen ensimmäinen apteekkilupa, siihen asti lähin apteekki oli ollut Hämeenlinnassa. Långhjelmin apteekki sijaitsi Tampereen vanhan kirkon pohjoispuolella olleella tontilla Tampereen ensimmäisessä kaksikerroksisessa talossa. Hänellä oli noin hehtaarin suuruinen puutarha lääkekasvien viljelyä varten nykyisen Vanhan kirjastotalon paikalla. Puutarhasta muodostui myöhemmin Tampereen ensimmäinen puisto ja tämän puutarhan mukaan on saanut nimensä Tampereen Puutarhakatu. Långhjelmin perustama apteekki toimii nykyisin nimellä *Tampereen Ensimmäinen apteekki* ja se on Tampereen vanhin edelleen toimiva yritys.

Länghjelm oli naimisissa vuodesta 1779 Maria Elisabet Tuderuksen (1761–1798) kanssa. Heidän poikansa Johan Georg Långhjelm (1786–1820) toimi myös apteekkarina Tampereella 1813–1820.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rafael Olinin GeneaNet-sivusto : Johan Henrik Långhjelm
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Georg Långhjelm. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 12.1.2019.
3. ↑  Tampereen Ensimmäinen apteekki - Tampereen vanhin toimiva yritys
4. ↑  Tampereen tarinoita – nykyisyydestä ja menneisyydestä 10.4.2008 : Kirjastonpuisto saa uuden ilmeen
5. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Georg Långhjelm. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 12.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kari Aronpuro : Galleria - henkilökuvia Tampereen historiasta : Johan Henrik Långhjelm  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kalle Luoto : Apteekkarin puutarhassa, Museokello 32/2012 (issuu.com)
**Tandja Mamadou** (1938 – 24. marraskuuta 2020) oli nigeriläinen poliitikko ja maan presidentti vuodet 1999–2010. Hän oli sotilasarvoltaan everstiluutnantti.

Mamadou toimi MNSD:n (National Movement of the Development Society) puheenjohtajana 1991–1999 ja osallistui puolueen ehdokkaana presidentinvaaleihin 1993 ja 1996 tulematta valituksi. Presidentin toimensa ohella Mamadou toimi myös Länsi-Afrikan talousjärjestö ECOWASin puheenjohtajana 2005–2007. Vuoden 2004 vaaleissa hänet valittiin toiselle, ja lain mukaan viimeiselle kaudelleen.

Tandja Mamadou oli etniseltä taustaltaan fulani ja kanuri. Hän oli Nigerin historian ensimmäinen hausojen ja zarmojen ulkopuolelta tullut presidentti.

1999 vaalit
-----------

Ibrahim Baré Maïnassara oli tullut valtaan vuoden 1996 vaaleissa syrjäytettyään ensin sotilasvallankaappauksessa presidentti Mahamane Ousmanen. Huhtikuussa 1999 Baré murhattiin, ja valtaan astui Daouda Malam Wanké. Wankén johtama sotilasjuntta piti lupauksensa mukaisesti vapaat vaalit. Näissä Mamadou tuli valituksi ja astui virkaansa 22. joulukuuta 1999. Mamadou voitti entisen pääministerin Mahamadou Issoufoun saaden ensimmäisellä kierroksella 32 % ja toisella kierroksella 60 % äänistä.

2004 vaalit
-----------

Vuoden 2004 presidentinvaaleissa Mamadou sai ensimmäisellä kierroksella 40,7 % äänistä ja toisella kierroksella - jälleen vastaehdokkaanaan Mahamadou Issoufou - 65,5 %.

2009 vaalit
-----------

Mamadou hajotti kansalliskokouksen toukokuussa 2009, koska perustuslakia säätävä kokous oli tuominnut Mamadoun kaavaileman kansanäänestyksen kolmannesta kaudestaan laittomaksi
Kesäkuussa 2009 Mamadou ilmoitti ottavansa hätätilavaltuudet ja hallitsevansa presidentinasetuksilla.

Elokuussa 2009 järjestettiin kansanäänestys, jonka mukaan Mamadou sai olla vallassa vielä kolme vuotta, kun hänen virallinen kautensa päättyi joulukuussa. Perustuslakituomioistuin tuomitsi äänestyksen lainvastaiseksi.

18. helmikuuta 2010 armeija aloitti vallankaappauksen Tandjia vastaan. Diplomaattilähteiden mukaan hänet pidätettiin.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Massalatchi, Abdoulaye: Niger's Tandja dissolves parliament *Reuters*.  26.5.2009.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 9.2.2019 (englanniksi).  "*Niger’s President Mamadou Tandja dissolved the uranium-mining country’s parliament on Tuesday after its constitutional court ruled his plan to hold a referendum on a law allowing a third term in office was illegal.*"
3. ↑  Nigerin presidentti turvautuu hätätilavaltuuksiin *Yle Uutiset*.  26.6.2009. Viitattu 9.2.2019 (englanniksi).
4. 1 2  Sotilaat aloittivat vallankaappauksen Länsi-Afrikan Nigerissä *Helsingin Sanomat*.  18.2.2010.  Arkistoitu 11.10.2011. Viitattu 9.2.2019 (englanniksi).


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Marathónas** (kreik. Μαραθώνας, kath.kreik. Μαραθών, *Marathón*, eli (Τεχνητή) Λίμνη Μαραθώνα, *(Technití) Límni Marathóna*, *Marathónaksen tekojärvi*) on tekojärvi Attikassa itäisessä Keski-Kreikassa. Järven pinta-ala on 2,45 neliökilometriä. Marathónas on suurimmillaan noin 3,8 kilometriä pitkä ja noin 0,8 kilometriä leveä. Järven suurin syvyys on 54 metriä.

Marathónaksen tekojärvi ja sen pato.
Marathónaksen tekojärvi sijaitsee Marathónaksen kunnassa Itä-Attikassa linnuntietä noin 26 kilometriä koilliseen Ateenan keskustasta ja noin kuusi kilometriä länteen Marathónaksen kaupungista, josta se on saanut nimensä. Tekojärvi on muodostettu patoamalla Cháradros- ja Varnávas-joet. Pato rakennettiin vuosina 1926–1929. Patorakennelma on tehty betonista ja päällystetty tyylikkäästi Pentéli-vuoren marmorilla. Nykyisin järveen johdetaan vettä myös Ylíki- ja Mórnos-järvistä.

Marathónas-järvi toimi Ateenan vesihuollon päävesivarastona vuosina 1931–1959. Nykyään tehtävä on Mórnos-järvellä, ja Marathónasta käytetään vain hätätapauksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Λίμνη του Μαραθώνα *Visit Greece*.  Arkistoitu 9.7.2017. Viitattu 19.9.2016.
2. 1 2  Lake Marathon *Lakes Network*.  Arkistoitu 23.9.2016. Viitattu 19.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marathónas** Wikimedia Commonsissa
**Psykosynteesi** on italialaisen lääkärin ja psykoanalyytikon Roberto Assagiolin kehittämä ihmisen kehittymiseen ja henkiseen kasvuun keskittyvä kokonaisvaltainen psykologian muoto ja osa transpersonaalisen psykologian koulukuntaa. Psykosynteesin mukaan ihminen on holistinen kokonaisuus, jossa sielu, keho, tunteet ja mieli ovat läheisessä vuorovaikutuksessa keskenään. Psykosynteesi keskittyy siihen, mikä ihmisessä on tervettä ja pyrkii vahvistamaan sitä. Keskeinen käsite psykosynteesissä on oma tahto, sen löytyminen ja sen ohjauksessa eläminen.

Psykosynteesi – sielun psykologiaa
----------------------------------

1900-luvun alussa italialaislääkäri Roberto Assagioli (1888-1974) loi perustan psykosynteesille. Hän otti vaikutteita psykoanalyysistä, lääketieteestä, filosofiasta, uskonnoista ja nykytieteestä.

Painopisteenä voimavarat
------------------------

Psykosynteesi keskittyy siihen, mikä jokaisessa yksilössä on tervettä. Psykosynteesi keskittyy ihmisessä oleviin voimavaroihin ja kasvun mahdollisuuteen. Tahto on psykosynteesin keskeinen käsite.

Käytännönläheistä psykologiaa
-----------------------------

Psykosynteesi on käytännönläheistä psykologiaa. Roberto Assagioli kehitti erilaisia käytännöllisiä työskentelytekniikoita, muun muassa ohjatut meditaatiot, symbolityöskentely, luova maalaaminen ja piirtäminen sekä kehon liike.

Italian Firenzessä toimii Instituto de Psicosintesi Dr Piero Ferruccin johdolla. Muualla muun muassa The Psychosynthesis & Education Trust (perustettu 1965, Britannia), Institute of Psychosynthesis (1986, Uusi-Seelanti) ja The Association for the Advancement of Psychosynthesis (AAP) (1995, Yhdysvallat) sekä Suomessa Suomen Psykosynteesiyhdistys ry (2011, Helsinki).

Kirjallisuutta
--------------

* Psychosynthesis: A Collection of Basic Writings by Roberto Assagioli (1965, ISBN 0-9678570-0-7)
* The Act of Will by Roberto Assagioli (1973, ISBN 0-670-10309-8)
* Transpersonal Development: The Dimension Beyond Psychosynthesis by Roberto Assagioli (1993 - posthumously, ISBN 1-85538-291-1)
* WHAT WE MAY BE: The Vision and Techniques of Psychosynthesis by Piero Ferrucci (1982, ISBN 978-0-87477-192-3)
* INEVITABLE GRACE by Piero Ferrucci (1990, ISBN 978-0-87477-550-1)
* WHAT OUR CHILDREN TEACH US by Piero Ferrucci (1997, ISBN 978-88-04-43223-4)
* THE POWER OF KINDNESS by Piero Ferrucci (2007, ISBN 978-1-58542-588-4)
* BEAUTY AND THE SOUL by Piero Ferrucci (2010, ISBN 978-1-58542-833-5)
* YOUR INNER WILL by Piero Ferrucci (2014, ISBN 978-0-399-17184-0)
* The Primal Wound, a transpersonal view of trauma, addiction and growth by John Firman and Ann Gila (1997, ISBN 0-7914-3293-9)
* A Psychotherapy of Love, Psychosynthesis in Practise by John Firman and Ann Gila (2010, ISBN 978-1-4384-3091-1)
* Psychosynthesis – A Psychology of the Spirit by John Firman and Ann Gila (2002, ISBN 0-7914-5533-5)
* Virtaus ja vastavirta, Carita Hellsten (2007, ISBN 9789516075535)
**Jawor** on kaupunki Puolan Ala-Sleesian voivodikunnassa, noin 60 kilometrin päässä Wrocławista. Kaupunki on tunnettu erityisesti UNESCO:n maailmanperintökohteena olevasta Pyhän Neitsyt Marian kirkosta, joka on yksi Euroopan suurimmista puukirkoista.

Historia
--------

Varhaisin maininta kaupungista on vuodelta 1133, jolloin se kirjoitettiin nimellä Jawr ja vuonna 1203 nimellä Jawor. Saksankielinen nimi Jauer on saksankielinen versio alkuperäisestä slaavilaisnimestä. Kaupunki oli jonkin aikaa 1200-luvulla Puolan pääkaupunki, minkä jälkeen sitä hallitsivat vuorollaan Böömi, Unkari, jälleen Böömi ja Itävalta. Kaupunki kärsi 30-vuotisen sodan aikana toistuvien hyökkäysten, miehitysten, uskonnollisten vainojen ja epidemioiden seurauksena.*lähde?*

30-vuotisen sodan päättäneessä Westfalenin rauhassa pääosin protestanttinen Jawor päätyi katolisen Pyhän saksalais-roomalainen keisarikunnan hallintaan ja uskonnonvapaus loppui. Protestanttiset kirkot hävitettiin. Ruotsi puuttui asiaan, ja saatin lupa kolmen kirkon rakentamiseen. Näitä kutsutaan "rauhankirkoiksi". Jaworin ja Świdnican kirkot ovat jäljellä, Głogówin kirkko paloi 1700-luvulla.

Vuonna 1763 kaupungista tuli osa Preussin kuningaskuntaa ja se kuului sille aina toisen maailmansodan loppuun asti, jolloin se siirtyi Puolan hallintaan.

Nähtävyydet
-----------

Jaworin vanha kaupunki, sen muurit ja portit ovat hyvin säilyneet, ja siellä on useita historiallisia rakennuksia ja kapeita katuja. Kaupungin raatihuone on rakennettu 1500-luvulla, ja sen tornikello soi joka tunti. 

Jaworin rauhankirkko
Jaworin Pyhälle Hengelle omistettu rauhankirkko on rakennettu 1600-luvun puolivälissä. Puisen tukirakenteen välissä on savesta muurattuja pintoja. Se on kolmilaivainen basilika, ja useampikerroksisten parvien ansiosta sinne mahtuu seitsemäntuhatta ihmistä. Yhdessä Świdnican rauhankirkon kanssa ne ovat Euroopan suurimmat puurakenteiset uskonnolliset rakennukset.

Talous
------

Jaworissa toimii metalli-, elektroniikka-, kemian- ja puunjaollisuusteollisuutta. 
Jaworin ympäristössä on graniitti- ja basalttilouhoksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Poland: Cities *Citypopulation*. Viitattu 23.3.2023.
2. 1 2  Churches of Peace in Jawor and Świdnica *Unesco*. Viitattu 23.3.2023.
3. ↑  Javor *Encyklopedia PWN*. Viitattu 25.3.2023. (puolaksi)
**Duékoué** on kunta ja aliprefektuuri sekä Duékouén departementin ja Guémonin alueen hallinnollinen keskus Norsunluurannikon länsiosassa. Se sijaitsee 480 kilometriä Abidjanista luoteeseen ja 85 kilometriä Manista etelään. Kunnassa on 166 600 ja aliprefektuurissa 185 300 asukasta (vuonna 2014, väestönlaskenta).

Duékouén departementtiin kuuluvat Bagohouon, Duékouén, Gbapleun, Guéhiéblyn ja Guézonin aliprefektuurit. Ainoa kunta on Duékoué.

Seudun kanta-asukkaat ovat guereja. Maatalous tuottaa riisiä, maniokkia, maissia, keittobanaania ja jamssia. Myytäväksi viljellään kahvia ja kaakaota.

Lähteet
-------

1. 1 2  Résultats RGPH 2014: Population communale résidente au 15 mail 2014 *Institut national de la statistique*. Viitattu 10.2.2022.
2. 1 2  Répertoire des localités: Région du Guémon *Institut national de la statistique*. Viitattu 10.2.2022.
3. ↑  Diékoué, capital de la région du Guémon *Reseau Ivoire*. Viitattu 10.2.2022.
**Antti (Anders) Yrjönpoika Lyttraeus** tai *Lythraeus* (k. 1678) oli suomalainen juristi, valtiopäivämies ja Uudenkaarlepyyn ja Oulun pormestari. 

Lyttraeuksen vanhemmat olivat Oulun pormestarina 1619–1632 toiminut Jöran Andersson Lyttraeus (Lütter) (k.1633) ja hänen toinen puolisonsa Brita Mattsdotter (Granberg). Hän pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1637 ja oli auskultanttina Turun hovioikeudessa 1640.

Lyttraeus oli Käkisalmen läänin lainlukijana 1643–1647, Uudenkaarlepyyn pormestarina 1648–1653 ja Kemin vapaaherrakunnan vuokraajana 1654. Hänestä tuli Oulun vt. pormestari 1657 ja Oulun vakinaisena pormestarina hän oli vuodesta 1662 aina siihen saakka kunnes hänet erotettiin virasta 1676. Valtiopäivämiehenä Lyttraeus oli 1664, 1668 ja 1672.

Antti Lyttraeus oli naimisissa ensimmäisen kerran Karin Köniksdotterin (kuollut luultavasti 1662) kanssa ja toisen kerran Märta Johansdotter Hogstadiuksen (k. 1710) kanssa tämän ensimmäisessä avioliitossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Anders Lythraeus. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 12.1.2019.