recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Novosibirskin valtionyliopisto** (ven. Новосибирский государственный университет, *Novosibirski gosudarstvennyi universitet, NGU*) eli täydellisemmin (ven. Новосибирский национальный исследовательский государственный университет,  *Novosibirski natsionalnyi issledovatelski gosudarstvennyi universitet, Novosibirskin kansallinen tutkimuksen valtionyliopisto* on Venäjän Novosibirskin alueen Novosibirskissa sijaitseva yliopisto. Yliopistokampus sijaitsee Akademgorodokissa noin 25 kilometriä Novosibirskin keskustasta eteläkaakkoon.

Novosibirskin valtionyliopistoa kansainvälisen viikon (2006) aikana.
Venäjän yliopistorankingissa Novosibirskin valtionyliopisto oli vuoden 2012/2013 klassisten ja tutkimusyliopistojen luokassa 7. sijalla eli se kuului maan kärkiyliopistoihin. Tässä vertailussa oli mukana 105 keskeistä venäläistä laaja-alaista yliopistoa. Parhaimmaksi luokiteltiin Moskovan valtionyliopisto (MGU), joka sai 100 pistettä. Maan toiseksi paras yliopisto eli Pietarin valtionyliopisto keräsi 78 pistettä ja Novosibirskin valtionyliopisto 68 pistettä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ob NGU Novosibirskin valtionyliopisto, nsu.ru.  Arkistoitu 13.5.2012. Viitattu 26.6.2013. (venäjäksi)
2. 1 2  Kontakty (Yliopiston yhteystiedot) Novosibirskin valtionyliopisto, nsu.ru.  Arkistoitu 7.8.2013. Viitattu 26.6.2013. (venäjäksi)
3. ↑  Svodnyi reiting vyborki universitetov Rossii (Interfaxin ja Radio Ehon vuosittain julkaisema Venäjän yliopistoranking, kesäkuun 2013 alussa julkaistu vuoden 2012/2013 ranking) univer-rating.ru.  Arkistoitu 11.6.2013. Viitattu 26.6.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Novosibirskin valtionyliopisto**.
* Yliopiston sivusto
**Suvi Seppälä** (s. 10. kesäkuuta 1979 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa neljä kautta ja esiintyi myös Suomen maajoukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seppälä edusti naisten SM-sarjassa Oulun Kärppiä kausina 1998–2002 sekä viimeisellä kaudella myös Tampereen Tapparaa. Hän pelasi pääsarjassa kaikkiaan 82 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 34 + 12 = 46, sekä 27 pudotuspeliä tehopistein 4 + 4 = 8. Hän saavutti kaksi SM-hopeaa.

Suomen maajoukkueessa Seppälä pelasi kahdeksan maaottelua ja sai niissä yhden syöttöpisteen. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2001, jolloin Suomi sijoittui neljänneksi.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2017–2018*. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Suvi Seppälä *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 532
3. 1 2 3  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 351
4. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 320
Franco Freda
**Franco Freda** (s. 11. helmikuuta 1941 Padova), on italialainen uusfasisti, entinen terroristi, ja fasistisen Ordine Nuovo-järjestön Padovan jaoston entinen johtaja. Freda ja hänen lähin avustajansa Giovanni Ventura asetettiin vuonna 1972 syytteeseen osallisuudesta vuonna 1969 tapahtuneeseen Piazza Fontanan pommi-iskuun. Molemmat vapautettiin tästä syytteestä vuonna 1985 todisteiden puutteellisuuden takia, mutta tuomittiin 15 vuoden vankeusrangaistuksiin osallisuudesta muihin terroritekoihin. Ylin oikeusaste, kassaatiotuomioistuin, nimesi kuitenkin päätöksessään 3. toukokuuta 2005 Fredan pääsyylliseksi Piazza Fontanan pommi-iskuun todeten samalla että häntä ei aikaisempien päätösten takia voitu enää teosta tuomita.

Freda syntyi Padovassa jossa on asunut suurimman osan elämästään. mutta viettää vanhuuden päiviään Avellinossa, josta hänen isänsä oli kotoisin. Padovassa Freda liittyi jo koululaisena MSI:n riveihin. Aikaa myöten radikalisoiduttuaan hän liittyi Pino Rautin perustaman Ordine Nuovon kannattajaksi. Freda on tunnettu muun muassa siitä että hänellä on oma kirjankustantamo, Edizioni di Ar, joka on kustantanut Hitlerin Mein Kampf-kirjan uuden painoksen Italiassa, ja että hän julkisesti on sanonut olevansa Himmlerin ihailija. Koulutukseltaan Freda on lakimies, jolla on oikeus toimia asianajajana, mitä ammattia hän ei tiettävästi ole koskaan harjoittanut. Fredan vaimo Anna K. Valerio on julkaissut miehestään ja tämän poliittisesta toiminnasta 1960-luvulla kertovan dokumenttiromaanin *Non ci sono innocenti* ("Syyttömiä ei ole").

Lähteet
-------

* Cardini, Stefano (ed.): *Piazza Fontana 43 anni dopo. Le verità di cui abbiamo bisogno*. Mimesis, 2012. ISBN 9788857512914. (italiaksi)
* Lanza, Luciano: *Bombe e segreti. Piazza Fontana: una strage senza colpevoli*. Milano: Elèuthera, 2009. ISBN 9788889490761. (italiaksi)
* Zavoli, Sergio: *La notte della Repubblica*. Mondadori, 2015 (1992) 14. p.. ISBN 9788804401902. (italiaksi)

### Viitteet

1. ↑  Franco G. Freda: Biografia *Edizioni di Ar*.  2011. Viitattu 20.3.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Piazza Fontana, 47 anni dopo Il 12 dicembre 1969 la madre di tutte le stragi *Corriere della Sera*.  12.12.2016. Viitattu 17.3.2019. (italiaksi)
3. ↑  Cardini, s. 80-81, 278
4. ↑  Lanza, s. 11
5. ↑  Zavoli, s. 55


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Novopavlovka** (ven. Новопа́вловка) on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Petrovsk-Zabaikalskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Hilok-joen rannalla 45 kilometriä Petrovsk-Zabaikalskista itään. Taajaman kautta kulkee Siperian rautatie. Asukkaita on 4 000 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on syntynyt vuonna 1868 nimellä *Novo-Pavlovskoje*. Vuonna 1904 perustettiin rautatieasema joka myöhemmin sai nimen Novopavlovka. Vuonna 1906 avattiin Tarbagatain ruskohiilikaivos. Sen lisäksi Novopavlovkassa toimii huonekalutehdas. Taajamassa on keskikoulu, lasten musiikkikoulu, vapaa-ajankeskus, kotiseutumuseo ja sairaala.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 15.1.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Novopavlovka Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Lago di Annone, "Annone-järvi", sijaitsee Leccon maakunnassa Brianzan koillisosassa.
**Brianza** on historiallinen ja maantieteellinen alue Lombardian luoteisosassa Pohjois-Italiassa. Se rajoittuu lännessä Seveso-jokeen ja idässä Adda-jokeen. Pohjoisessa se rajoittuu Comojärveen; Como–Lecco-linja on karkeasti Brianzan pohjoisraja. Etelässä Brianza rajoittuu Milanon metropolikaupungin pohjoisimpia osia halkovaan Canale Villoresiin. Brianza käsittää siten Monza e Brianzan maakunnan lähes kokonaisuudessaan, Leccon maakunnan eteläosan ja Comon maakunnan kaakkoisosan.

Brianzan pinta-ala on noin 880 km² ja väkiluku noin 1,5 miljoonaa (2016), joten alue on tiheäänasuttu. Monzaa, Comoa ja Leccoa ei lueta Brianzaan. Alueen keskuskaupunki on Lissone hieman Monzan luoteispuolella.

Brianza on maastoltaan kumpuilevaa. Sen halki virtaa Lambro. Alueen pohjoisosassa on pienehköjä järviä, kuten Alserio, Pusiano ja Annone lännestä itään lueteltuina. Maasto alkaa kohota jyrkästi Como–Lecco-linjan pohjoispuolella.

Brianza on houkutellut aikoinaan Milanon hienostoa, joka rakennutti alueelle huviloitaan, jotka ovat myös rakennustaiteellisesti kiinnostavia. Brianzassa on muun muassa huonekaluteollisuutta, ajoneuvojen valmistusta ja tekstiiliteollisuutta. Korkean arvonlisän talous, kuten huipputeknologia, on saanut vankan jalansijan Brianzassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Brianza *Sapere.it*. De Agostini Editore S.p.A.. Viitattu 10.9.2020. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brianza** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: it:Brianza & it:Economia della Brianza 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Acxiomin pääkonttori Arkansasin Little Rockissa.
**Acxiom** on yhdysvaltalainen yritys, jonka toimialana ovat kohdennetun markkinoinnin palvelut. Yritys on listattu Nasdaqissa (NASDAQ: ACXM), ja sen pääkonttori sijaitsee Little Rockissa, Arkansas’ssa. *Advertising Age* -lehti arvioi vuonna 2012 Acxiomin Yhdysvaltain toiseksi suurimmaksi mainostoimistoksi. Vuonna 2011 sen liikevoitto oli 77,26 miljoonaa dollaria. Analyytikoiden mukaan Acxiomilla on hallussaan maailman suurin kuluttajia koskeva kaupallinen tietokanta, joka sisältää yrityksen johtoportaan lausuntojen mukaan tietoja noin 500 miljoonasta henkilöstä eri puolilla maailmaa.

Kesäkuussa 2012 Acxiomilla oli käytössään yli 23 000 tietokonepalvelinta, joiden tehtävänä on kerätä kuluttajia koskevia tietoja ja analysoida niitä. Julkisuuteen antamissaan haastatteluissa Acxiomin toimitusjohtaja Scott Howe on käyttänyt yrityksestä mieluummin termiä tiedonjalostaja (engl. *data refinery*) kuin tiedonlouhija (engl. *data miner*). Acxiomin asiakkaita ovat esimerkiksi tavarataloketjut, pankit ja Toyotan kaltaiset suuret autoalan yhtiöt.

Acxiomin tuotekatalogissa on satoja erilaisia "elementeiksi" kutsuttuja yksityiskohtia, joita ostamalla yritysasiakkaat voivat täydentää omia tietokantojaan. Elementtien avulla yritykset pystyvät löytämään talouksia, joita esimerkiksi allergiat koskettavat. Tarjolla on myös tietoja talouksien rahatilanteesta sekä yksittäisten henkilöiden etnisestä taustasta, alkuperämaasta ja kiinnostuksen kohteista, jotka on päätelty sen perusteella, millaisia ostoksia henkilö on tehnyt ja millaisia vastauksia hän on mahdollisesti antanut mielipidetiedusteluissa. Acxiomin harjoittama tiedonkeräystoiminta on laillista, mutta jotkut yksityisyydensuojan puolustajat ovat olleet huolissaan mahdollisuuksista tietojen väärinkäyttöön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hartig, Ossian: Viranomaiset kiinnostuivat: it-jätillä enemmän yksityistietoja kuin Facebookilla ja FBI:llä *Tietoviikko.fi*.  18.6.2012. Talentum. Viitattu 18.6.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Acxiom Corp. *NYTimes.com*.  18.6.2012. The New York Times Company. Viitattu 18.6.2012. (englanniksi)
3. 1 2 3  Singer, Natasha: You for Sale: Mapping, and Sharing, the Consumer Genome (Sivu 1/3) *NYTimes.com*.  16.6.2012. The New York Times Company. Viitattu 18.6.2012. (englanniksi)
4. 1 2  Singer, Natasha: You for Sale: Mapping, and Sharing, the Consumer Genome (Sivu 2/3) *NYTimes.com*.  16.6.2012. The New York Times Company. Viitattu 18.6.2012. (englanniksi)
5. ↑  Singer, Natasha: You for Sale: Mapping, and Sharing, the Consumer Genome (Sivu 3/3) *NYTimes.com*.  16.6.2012. The New York Times Company. Viitattu 18.6.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Acxiomin viralliset sivut (englanniksi)
**Ad Abi Karam** (s. 28. maaliskuuta 1937 Qornet Chahwan, Libanon) on Australiassa toiminut libanonilainen katolinen piispa. Hän kuuluu maroniitteihin. Hän toimi Sydneyn Pyhän Maronin maroniittisen eparkian piispana Australiassa vuosina 2001-2013.

Elämä
-----

Ad Abi Karam syntyi 28. maaliskuuta 1937 Qornet Chahwanissa Libanonissa. Hän opiskeli Ghazirin Maroniittisessa seminaarissa ja suoritti teologisen tutkintonsa Pyhän Joosefin yliopistossa Beirutissa. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1962, jonka jälkeen hän toimi seurakuntapappina Deek El Mehdissä vuosina 1967-1992 sekä osittain päällekkäin edellisen tehtävän kanssa seurakuntapappina Mtailebissa vuodet 1973-2002.

Vuosina 1973-1974 hän oli Australiassa yhdessä Ignace Abdo Khalifén kanssa, josta tuli Sydneyn eparkian ensimmäinen piispa. Tämä oli Abi Karamin ensimmäinen vierailu kyseisessä maassa, ja hän toimi tuon ajan uuden eparkian pääsihteerinä. Palattuaan Libanoniin hän toimi seurakuntapapin tehtäviensä ohella lukuisissa muissa tehtävissä, sekä lehtien toimituksissa että opetus- ja luottamustehtävissä. Hänet korotettiin apulaispiispaa vastaaviin tehtäviin vuonna 1987.

Hänet nimitettiin Sydneyn Pyhän Maronin maroniittisen eparkian johtoon 26. lokakuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. tammikuuta 2002. Pääkonsekraattorina toimi Nasrallah Pierre Sfeir, jota avustivat Roland Aboujaoudé ja Samir Mazloum. Abi Karam asetettiin virkaansa 8. helmikuuta. Piispana hän perusti vuonna 2003 eparkialle oman *Marounia* -aikakauslehden levittämään sanaa ja perusti vuonna 2004 Qannoubinen sääntökunnan tukemaan tätä työtä. Hän järjesti vuonna 2005 laajan näyttelyn kaikissa Australian maroniittikirkoissa, joissa oli esillä maroniittipyhimysten pyhäinjäännöksiä kunnioitusta varten. Tätä menestyksekästä näyttelyä seurasi Maroniittien konferenssi vuonna 2006 ja vuonna 2007 avattiin Maroniittien kulttuuriperinnön keskus Redfernissä. 2007 alettiin toteuttaa hänen suunnitelmaansa ystävyyskaupunkitoiminnasta australialaisten kaupunkien ja libanonilaisten maroniittikylien välillä. Hän suunnitteli ja organisoi *Maronite 08* -tapahtuman, joka edelsi Sydneyssä vuonna 2008 järjestettyjä katolisen kirkon maailman nuortenpäiviä.

Abi Karam jäi eläkkeelle 17. huhtikuuta 2013.

Koulutus
--------

Abi Karamilla on teologinen maisterintutkinto Beirutin Pyhän Joosefin yliopistosta. Lisäksi hänellä on filosofian ja pedagogiikan maisterintutkinnot Ohion Daytonista. Hänellä on myös tutkinto etiikasta ja sosiologiasta sekä viestinnästä. Hän osaa sujuvasti arabiaa, englantia, ranskaa, latinaa ja syyriaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Emeritus Bishop Abikaram Maronite Eparchy of Australia. Viitattu 4.7.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Bishop Ad Abi Karam *CatholicHierarchy*. Viitattu 4.7.2019. (englanniksi)
Messun viettoa ad orientem
Katolisessa liturgiassa, samoin kuin muissakin läntisissä kirkoissa **ad orientem** (kohti itää) on ilmaisu papin orientoitumisesta kohti itää messun vieton aikana. Tämä orientointi on kuvattu "nousevan auringon kosmiseksi eleeksi joka esittää Jumalan universaalisuutta.  Kirkon alttari on suunnattu vanhastaan itään, kohti paratiisia, auringonnousua ja Jerusalemin .temppeliä. Tällöin oli mahdollista toimittaa messuvain niin, että pappi seisoo alttarin edessä kasvot kirkon alttariseinää eli apsista kohti (versus apsidem ad orientem). 

Käytännön taustalla on varhaiskristillinen tapa, jossa pappi rukoilee yhdessä seurakunnan kanssa kasvot kohti itää ja Jumalaa. Puhutellessaan seurakuntaa pappi toimii puolestaan Kristuksen persoonassa ja kääntyy näissä kohdissa kohti seurakuntaa. Tämä käytäntö alkoi muuttua Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jälkeen 1960-luvun alkupuoliskolla, jolloin messua alettiin viettää vapaasti seisovan "pöytäalttarin" äärellä, siten että pappi seisoo alttarin takana kasvot seurakuntaan päin (versus populum).

Katso myös
----------

* Katoliset riitukset (liturgia)
* Tridentiininen messu

Lähteet
-------

1. ↑  *The Spirit of the Liturgy*, Cardinal Joseph Ratzinger, Ad Solem, 2006 p. 64
2. 1 2  *Palvelkaa Herraa iloiten Jumalanpalveluksen opas*, s. 134. Suomen ev. lut. kirkon kirkkohallituksen julkaisuja
2009:9. Kirkkohallitus. Jumalanpalveluselämä ja musiikkitoiminta, 2009.
Institut de France, aiemmin Collège des Quatres Nation. Arkkitehti Louis Le Vaun luomus, Israel Sylvestren kuvaamana vuonna 1670.
Ranskan instituutti
**Ranskan instituutti** (ransk. *Institut de France*) on perustettu 25. lokakuuta 1795. Se on samalla yhteinen nimitys viidelle akatemialle, jotka toimivat sen suojissa, ja rakennukselle, jossa sekä instituutti että akatemiat toimivat. Rakennus sijaitsee Pariisissa Seinen vasemmalla rannalla eli eteläisellä puolella jokea.

Akatemiat
---------

* Ranskan akatemia, perustettu 1635;
* Piirtokirjoitusten ja kaunokirjallisuuden akatemia, perustettu 1663;
* Ranskan tiedeakatemia, perustettu 1666;
* Taideakatemia, Académie des Beaux-Arts, perustettu 1816;
* Moraali- ja poliittisten tieteiden akatemia, perustettu 1795.

Ranskan instituuttia johtaa nykyisin Gabriel de Broglie.

Rakennus
--------

Instituutin julkisivu ja sisäänkäynti
Vuonna 1661 kardinaali Mazarin, jonka omaisuus oli todella huomattava, määräsi testamentissaan perustettavaksi collègen, joka vastaanottaisi 60 herrasmiestä, jotka kuuluivat Westfalenin rauhan 1648 ja Pyreneiden rauhan 1659 allekirjoittajavaltioihin. Tästä tulee nimitys Collège des Quatre-Nation, jotka ovat Artois, Elsass, Pignerol ja Roussillon. Colbert palkkasi Louis Le Vaun valmistamaan piirustukset collègea vasten ja tämä tuli sijaitsemaan Louvren linnaa vastapäätä.

Rakentaminen tapahtui vuosien 1662–1688 välisenä aikana. 

Vuonna 1805 Napoleonin toimeksiannosta Ranskan Instituutti muutti collègen rakennukseen. Arkkitehti Antoine Vaudoyer muutti rakennuksen kappelin akatemioiden kokoussaliksi.

Organisaatio
------------

Ranskan instituutin nykyinen status on säädetty 18. huhtikuuta 2006 voimaan tulleella lailla tieteellisestä toiminnasta (laki n:o 2006/450) sekä IV pääkohdassa. Tämän lain mukaan Instituutti ja sen akatemiat koostuvat yksityishenkilöistä.

Instituutin hallintoa johtaa kansleri, jonka valitsee hallintoneuvosto, joka koostuu kunkin viiden akatemian edustajista. Instituutti ja sen akatemiat ovat alisteisia Ranskan valtiontalouden tarkastusviranomaisille.

Ranskan instituutilla on myös useita säätiöitä ja rahastoja sekä Ranskassa että myös ulkomailla. Säätiöistä tärkein ja keskeisin on Aumale-säätiö, joka hallinnoi Chantillyn linnaan ja siellä sijaitsevaa Condé-museota,

Kirjastot
---------

Instituutilla on myös neljä tieteellistä kirjastoa:

* Mazarine kirjasto, Pariisi
* Instituutin kirjasto, Pariisi
* Thiersin kirjasto, Pariisi
* Condén museon kirjasto, Chantillyn linna

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ranskan instituutti**.
* Site officiel de l'Institut de France
* Radio en ligne de l'Institut (téléchargements gratuits)
**Woldemar Miettinen** (27. heinäkuuta 1886 Pietari – 4. maaliskuuta 1962) oli suomalainen restauroija ja taidemaalari.

Woldemar Miettisen isä Antti Miettinen muutti Nilsiästä Pietariin jossa hän toimi hopeaseppänä omassa verstaassaan. Miettinen opiskeli Pietarissa Keisarillisen taiteen edistämisyhdistyksen koulussa 1904–1911 sekä Pietarin taideakatemiassa 1911–1912 ja yksityisesti Dimitrieff-Kavkaskyn johdolla 1912–1914. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyyn 1926 ja hänen töitään oli esillä myös Kuopiossa 1939 järjestetyssä Savolaisen taiteen näyttelyssä. Miettinen työskenteli kirjapainoalalla painolaattojen valmistajana ensin Pietarissa ja Venäjän vallankumouksen jälkeen Suomeen muutettuaan Viipurissa, Kuopiossa ja viimeksi Tilgmannin kirjapainossa Helsingissä.

Teoksia
-------

* *Terijoki* : öljymaalaus. 1924
* *Rajajoki* : öljymaalaus. 1927
* *Paris* : öljymaalaus. 1929
* *Taidemaalari Matti Karppasen muotokuva* : öljymaalaus. 1941

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Woldemar Miettinen
2. ↑  Kirkon kulmilta : Mallina Haminalahden mestari, Kirkko & Koti nro 19 26.10.2011, sivu 4[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Woldemar Miettinen
**Copycat – Kopiomurhaaja** (*Copycat*) on yhdysvaltalainen vuonna 1995 ensi-iltansa saanut jännityselokuva joka kertoo sarjamurhaajasta joka jäljittelee kuuluisien sarjamurhaajien tekemiä murhia. Sen on ohjannut Jon Amiel ja sen pääosia näyttelevät Sigourney Weaver, Holly Hunter, Dermot Mulroney, Harry Connick Jr. ja William McNamara.

Juoni
-----

Helen Hudson (Sigourney Weaver) on rikospsykologi joka on kirjoittanut kirjan sarjamurhaajista ja on alalla tunnettu auktoriteetti. Kun hän pitää luentoa on kuulijoiden joukossa eräs sarjamurhaaja, Daryll Lee Cullum (Harry Connick Jr.) joka on päässyt luennolle turvatoimista huolimatta, ja kun Hudson luennon jälkeen menee naistehuoneeseen tämä seuraa häntä sinne, ja melkein tappaa psykologin siellä.

Tapahtuman seurauksena Hudson eristäytyy asuntoonsa, pystymättä palaamaan töihin ja käyttää liikaa alkoholia. Hänen murhaansa yrittänyt sarjamurhaaja on joutunut vankilaan, kun 13 kuukauden kuluttua alkaa kaupungilla liikkua uusi murhaaja. Huolimatta siitä että Hudson edelleen asuntonsa ja pelkojensa vanki, ja vain julkisen tiedon varassa hän pystyy hän oivaltamaan että kysymyksessä on uusi sarjamurhaaja, *copycat* joka jäljilttelee toisten sarjamurhaajien tekemiä kuuluisia murhia. Hän ottaa yhteyttä murhatutkija M.J. Monahaniin (Holly Hunter), mutta tiedosta ei kuitenkaan ole paljon apua kun sarjamurhaaja tekee aina seuraavan murhansa jäljittelemällä uutta murhaajaa.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Sigourney Weaver  | … |  Helen Hudson
  |
|  Holly Hunter  | … |  M.J. Monahan
  |
|  Dermot Mulroney  | … |  Ruben Goetz
  |
|  William McNamara  | … |  Peter Foley
  |
|  Will Patton  | … |  Nicoletti
  |
|  John Rothman  | … |  Andy
  |
|  J.E. Freeman  | … |  Quinn
  |
|  Harry Connick Jr.  | … |  Daryll Lee Cullum
  |

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  McCarthy, Todd: Dogged Weaver, Smart ‘Copycat’ *Variety*.  16.10.1995. Viitattu 13.11.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Ebert, Roger: Copycat *RogerEbert.com*.  27.10.1995. Viitattu 13.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Copycat - Kopiomurhaaja (1995) *Leffatykki*.  22.5.2003. Viitattu 13.11.2022.
* Kenneth, Turan: Movie Reviews : The Dark Big Picture : ‘Copycat’ Is a Troubling Reflection of Cinema *The Los Angeles Times*.  27.10.1995. Viitattu 13.11.2022. (englanniksi)
* Newman, Kim: Copycat Review *Empire*.  26.4.1996. Viitattu 13.11.2022. (englanniksi)
John C. Woods Nürnbergissä vuonna 1946.
**John Clarence Woods** (5. kesäkuuta 1911 – 21. heinäkuuta 1950) oli yhdysvaltalainen ylivääpeli, joka toimi Nürnbergin oikeudenkäynneissä tuomittujen natsi-Saksan johtajien teloittajana. Kuolemantuomiot pantiin toimeen 16. lokakuuta 1946. 

Woods palveli Yhdysvaltain laivastossa lyhyen aikaa 1930-luvun taitteessa, mutta hänet erotettiin luvattoman poissaolon takia. Hänet myös diagnosoitiin henkisiltä ominaisuuksiltaan heikosti palvelukseen kelpaavaksi. Tämän jälkeen hän työskenteli rakennustyömailla ja rehukaupassa Kansasissa. Toisen maailmansodan aikana Woods pääsi Yhdysvaltain armeijan huoltotehtäviin, ja kun sodan lopulla armeija alkoi etsiä vapaaehtoista teloittajaa tulevia oikeudenkäyntejä varten, Woods ilmoittautui. Hän kertoi värvääjille toimineensa aiemmin avustajana Teksasissa ja Oklahomassa toimeenpannuissa kuolemantuomioissa, mutta tästä ei ole muuta näyttöä kuin Woodsin oma kertomus. Armeija ei tarkistanut väitteiden todenperäisyyttä. Woodsia käytettiin teloittajana myös amerikkalaisten omissa sotaoikeuksissa, joissa tuomittiin kuolemaan yhdysvaltalaisia sotilaita Ranskassa vuosina 1944–1945.

Nürnbergissä Woodsin työn laatu ei ollut kovin ammattimaista, sillä osa hirtetyistä ei kuollut niskan katkeamiseen vaan kuristumalla. Hirttolavan luukku oli mahdollisesti liian ahdas, koska jotkut tuomitut kolhivat kasvojaan luukun reunaan pudotessaan alas. Myöhemmässä haastattelussa Woods kuitenkin kertoi olevansa ylpeä suorittamastaan palvelustehtävästä.

Woods kuoli tapaturmaisesti sähköiskuun Enewetakin atollilla vuonna 1950 yrittäessään korjata valaisinta. Hänet on haudattu Toronto-nimiselle paikkakunnalle Kansasin osavaltiossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  MacLean, French L.: John C. Woods *The Fifth Field*. Viitattu 8.4.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Vitz, Traugott: The Executioner At War: Soldiers, Spies and Traitors (pdf) *Kriminalia.de*. Viitattu 8.4.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Zeller Jr. Tom: The Nuremberg Hangings – Not So Smooth Either *The New York Times*.  17.1.2007. Viitattu 8.4.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
M. Balamuralikrishna
**Mangalampalli Balamuralikrishna** (teluguksi మంగళంపల్లి బాలమురళీకృష్ణ; 6. heinäkuuta 1930 Sankaraguptam – 22. marraskuuta 2016 Chennai) oli intialainen karnaattisen musiikin laulaja ja multi-instrumentalisti. Hänen soittimiaan olivat vina, viulu, kanjira ja mridangam. Laulajana hänellä oli kolmen oktaavin ääniala, ja hän myös loi satoja omia sävellyksiä.

Balamuralikrishna oli säveltäjä-pyhimys Tyagarajan jälkeläinen viidennessä polvessa. Hänen vanhempansakin olivat muusikkoja. Äiti kuitenkin kuoli pojan ollessa vain viidentoista päivän ikäinen, joten hänet kasvatti äidinpuoleinen täti. Balamuralikrishna muutti 2-vuotiaana Vijayawadaan, jossa aloitti musiikin opiskelun isänsä johdolla. Isä lähetti poikansa myöhemmin opiskelemaan Parupalli Ramakrishnayya Pantulun johdolla. Julkisen debyyttinsä Balamuralikrishna teki 8-vuotiaana. Hän jätti koulun kuudennen luokan jälkeen, keskittyi musiikkiuraansa ja oli jo 15-vuotiaana tullut tunnetuksi eri puolilla Intiaa. Balamuralikrishna teki yhteistyötä muiden muassa Bhimsen Joshin, Hariprasad Chaurasian, Kishori Amonkarin ja monien ulkomaalaisten muusikoiden kanssa. Hän esiintyi Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Venäjällä, Kanadassa, Italiassa, Singaporessa, Malesiassa ja monessa muussa maassa.

1960-luvun lopussa Balamuralikrishna työskenteli musiikin tuottajana All India Radion asemilla Vijayawadassa sekä Hyderabadissa ja aloitti radiossa hengellisen Bhakthi Ranjani -aamuohjelman. Samanaikaisesti hän toimi musiikkiopiston rehtorina Vijayawadassa, josta siirtyi myöhemmin jatkamaan radiotyöskentelyä Madrasissa. Balamuralikrishna sai kunniatohtorin arvot kolmesta yliopistosta ja oli Vijayawadan kunniakaupunkilainen. Hänelle myönnettiin Padma Vibhushan -, Padma Bhushan - ja Padma Shri -palkinnot sekä Ordre des Arts et des Lettres'n ritarin arvo. Hän menestyi myös elokuvissa ja tuli palkituksi niistä sekä parhaana playbacklaulajana että musiikkiohjaajana. Hänellä oli lisäksi rooleja näyttelijänä.

Balamuralikrishna perusti useita instituutteja, kuten akatemian Sveitsissä. Hänen perustamansa MBK-säätiön tehtävä on tukea esiintyviä taiteita ja musiikin teorian tutkimusta. Säätiö ryhtyi myös johtamaan tanssi- ja musiikkikoulua Vipancheessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  M. Balamuralikrishna Cultural India
2. 1 2 3 4  Veteran Carnatic singer M Balamuralikrishna passes away at 86 India Today
3. 1 2 3 4 5  Dr. M. Balamuralikrishna AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Runnin työväentalo** (tai **Haapajärven työväenyhdistyksen talo**) oli Iisalmen kaupungin (vuoteen 1970 Iisalmen maalaiskunnan) Runnin kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Haapajärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Vuonna 1907 yhdistys liittyi Suomen Työläisliittoon. Toiminta tapahtui alkuun torpissa, mutta vuonna 1912 valmistui oma hirsitalo. Yhdistyksellä oli tuolloin 10 jäsentä.

Sisällissodan aikaan yhdistys lakkautettiin. Talon ollessa valkoisten takavarikossa sen laajentamista varten hankitut hirret käytettiin polttopuina. Lakkautetun yhdistyksen tilalle perustettiin Runnin sosialidemokraattinen yhdistys, joka kuitenkin myös lakkautettiin kommunistilakien nojalla vuonna 1932. Talo päätyi valtiolle ja huutokaupattavaksi. Kuopion sosialidemokraattinen piiri osti talon vuonna 1940 (toisen lähteen mukaan jo 1930-luvun alussa), ja sinne asettui vuokralle Runnin sosialidemokraattinen työväen ja pienviljelijöiden yhdistys, joka lienee perustettu lakkautetun sosialidemokraattisen yhdistyksen jatkajaksi.

Sotien jälkeen Runnin sosialidemokraattisessa yhdistyksessä oli 105 jäsentä, ja se päätti erota SDP:stä ja liittyä SKDL:n vuonna 1945. Tämän seurauksena Kuopion sosialidemokraattinen piiri ilmoitti, ettei Runnin yhdistys enää saanut vuokrata taloa, eikä suostunut myöskään myymään sitä yhdistykselle. Vuonna 1955 sosialidemokraattinen piiri laittoi talon myyntiin lehti-ilmoituksella. Ilmeisesti taloa ei saatu myytyä eikä käyttöön, sillä toiminta talossa loppui jo ennen 1960-lukua, ja se purettiin vuonna 1967. SKP:n Runnin osasto puolestaan rakensi uudeksi toimitilakseen Runnin Kansantalon vuonna 1955.

Rakennus
--------

Taloon kuului juhlasali näyttämöineen, ravintola ja keittiö sekä vahtimestarin asunto (yksi huone ja keittiö). Näyttämön yläpuolella oli erään Ylivieska-Iisalmi -rautatien rakentajan maalaama auringonnousua kuvaava maalaus ja teksti "Kaikkien maiden köyhälistö, yhtykää!". Talon korkeus oli noin 4,5 metriä. Taloon vedettiin sähköt jossain vaiheessa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa järjestettiin sen toiminnan alkuaikoina juhlia ja esitettiin jopa koko illan näytelmiä. Sisällissodan aikaan talolla pidettiin punakaartin harjoituksia; sodan jälkeen sinne taas vangittiin punaisten puolella taistelleita. Vuonna 1948 työväentalolla pidettiin yleinen työttömien kokous, johon osallistui noin 50 henkeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. ↑  Salmetar *digi.kansalliskirjasto.fi*.  2.4.1907, no 37. Viitattu 26.9.2022.
3. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1912 Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 26.9.2022.
4. 1 2 3 4  Työkansan Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  17.5.1955, no 113. Viitattu 26.9.2022.
5. ↑  Ruuskanen, Esa: *Viholliskuviin ja viranomaisiin vetoamalla vaiennetut työväentalot*. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 2006. ISBN 951-39-2609-5.
6. ↑  Vapaa Sana *digi.kansalliskirjasto.fi*.  2.12.1948, no 327. Viitattu 26.9.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee sotilashenkilöä. Coca-Colan keksijästä John Pembertonista on oma artikkelinsa.*
John C. Pemberton
**John Clifford Pemberton** (10. elokuuta 1814 – 13. heinäkuuta 1881) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas ja etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänet muistetaan tappiostaan ja antautumisestaan kriittisessä Vicksburgin taistelussa.

Lapsuus ja nuoruus, sisällissodan aika
--------------------------------------

Pemberton syntyi Philadelphiassa Pennsylvaniassa. Hän valmistui USA:n sotilasakatemiasta 1837, palveli tykistössä ja sen jälkeen Meksikon-Yhdysvaltain sodassa.

Sisällissodan alussa Pemberton valitsi eron USA:n armeijasta ja liittyi konfederaation sotavoimiin, huolimatta pohjoisvaltalaisesta syntyperästään. Tämä oli ennen kaikkea hänen virginialaissyntyisen vaimonsa ja monien etelävaltioissa vietettyjen palveluvuosien seurausta, että hän tunsi uskollisuutta etelälle.

Vicksburgin taistelu
--------------------

Pemberton ylennettiin kenraaliluutnantiksi 10. lokakuuta 1862, ja sijoitettiin puolustamaan Vicksburgin linnoituskaupunkia Mississippissä ja Mississippi-joella. Kohdatessaan entisen Meksikon kollegansa, aggressiivisen unionin komentajan Ulysses S. Grantin Vicksburgin sotaretkellä, Pemberton oli alivoimainen ja kenraalien vähyydestä kärsivä. Sen jälkeen kun Grant yllätti hänet ylittämällä Mississippi-joen kaupungista etelään, hän voitti Pembertonin ja kenraali Joseph E. Johnstonin useissa taisteluissa läpi Keski-Mississippin, viimein piirittäen Pembertonin Vicksburgiin. Vaikka häntä neuvottiin pakenemaan armeijansa kanssa uhraten kaupungin, Pemberton piti puoliaan kuusi viikkoa, kun sotilaat ja siviilit nääntyivät alistuvina. (Pembertoniin, hyvin tietoisena pohjoisvaltalaisesta alkuperästään, vaikutti luultavasti pelko julkisesta tuomitsemisesta petturiksi, jos hän hylkäisi Vicksburgin.) 4. heinäkuuta 1863, hän antautui kaupungin ja armeijansa mukana aiheuttaen suuren strategisen tappion etelävaltioille.

Myöhemmät vaiheet
-----------------

Antautumisensa jälkeen Pemberton vaihdettiin vankina ja palautettiin palvelukseen, mutta hän luopui vapaaehtoisesti kenraalin nimityksestään ja palveli sodan loppuun tykistön everstiluutnanttina, todistuksena lojaaliudestaan etelälle. 

Sodan jälkeen John Pemberton asui Virginiassa farmillaan ja muutti Pennsylvaniaan 1876. Hän kuoli Penllynissä Pennsylvaniassa ja on haudattu Laurel Hillin hautausmaahan Philadelphiaan.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
	+ 2
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:John C. Pemberton
**Mathias Alexander Slotte** (11. syyskuuta 1878 Kaarlela – 27. huhtikuuta 1964 Kokkola) oli suomalainen kauppaneuvos ja Kokkolassa toimineen Oy Vuota- ja Nahkakomppanian johtaja.

Slotten vanhemmat olivat maanviljelijä, nahkuri Matts Slotte, sukunimi aik. Hassinen ja Margaretha Sofia Simonsbacka. Slotten isällä oli Alavetelissä sijainneen maatilansa yhteydessä pieni nahkurinverstas. Slotte kävi kansakoulun ja alkoi sitten toimia isänsä verstaan tuotteiden myyjänä ja nahkojen ja vuotien ostajana. Verstaassa harjoitettiin nahkojen parkitsemista sekä käsineiden ja karstojen valmistusta. Slotte teki raakanahkojen ja vuotien hankintamatkoja Pohjois-Suomeen ja Kainuuseen. Slotten verstas myi jalostettuja nahkoja Suomeen ja ulkomaille. 

Slotte perusti vuonna 1904 oman nahka-alan liikkeen yhdessä lankonsa, kauppias Karl Johan Gustafssonin (1875–1939) kanssa. Liike valmisti pieksuja ja nahkatuotteita ja osti raakanahkoja. Vuonna 1910 hän oli mukana perustamassa Kokkolaan Oy Vuota- ja Nahkakomppania-nimistä yhtiötä työskennellen yhtiössä sitten johtajana. Oy Vuota- ja Nahkakomppanian toiminta laajeni koko Suomen alueelle ja 1930-luvun lopulla se hallitsi 70 prosenttia Suomen nahkamarkkinoista ja oli myös Pohjoismaiden suurin yritys alallaan. Slotte oli mukana perustamassa Krominahkatehdas Oy:tä 1916, Tampereen Kenkäteollisuus Oy:tä 1920, Joensuun Vuota- ja Nahkakomppania Oy:tä 1920 ja Oy Suomen Turkistehdasta 1928. Vuonna 1937 Slotte osti Kokkolan Krominahkatehtaan. Slotte sai kauppaneuvoksen arvon 1949.

Vuonna 1918 Slotte osti lankonsa Gustafssonin osuuden nahka-alan yrityksestään, jonka nimeksi tuli sitten M. A. Slotte & Co. Tällä yrityksellä oli toimipisteitä Pietarsaaressa, Oulussa, Kemissä, Joensuussa, Sortavalassa ja Värtsilässä. M. A. Slotte & Co toimii edelleen Kokkolassa kenkäkauppana Iso- ja Torikatujen kulmassa.

Vuosina 1911–1912 Slotte teki turkisten ostomatkan Arkangeliin Venäjälle yhdessä myöhemmin Englannin Pietarin konsulina toimineen herra Blountin kanssa. Slotte oli matkan aikana Blountin tulkkina ja teki myös itse tuottoisia kauppoja, joiden ansiosta hän saattoi lunastaa Alavetelissä sijainneen kotitilansa kokonaan itselleen.

Slotte oli Alavetelin kunnanvaltuuston jäsenenä. Hän oli perustamassa Kokkolan kauppaseuraa vuonna 1942 ja hän avusti taloudellisesti Keski-Pohjanmaan kansanopistoa ja Åbo Akademita.

Slotte oli naimisissa 1901–1947 Edla Emilia Bredskärin kanssa. Heidän pojistaan Albin Slotte (1902–1969) ja Thure Slotte (1903–1962) johtivat Slotten jälkeen M. A. Slotte & Co:a. Runar Slotte (1910–2004) johti Kokkolan Krominahkatehdas Oy:tä ja Gunnar Slotte toimi maanviljelijänä Slotten kotitilalla Alavetelissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  BiografiaSampo : Mathias Alexander Slotte
2. 1 2 3 4 5  Kokkolan seutu : M. A. Slotte
3. ↑  SKS Henkilöhistoria : Talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Mathias Alexander Slotte (1878–1964)
4. ↑  Täydentäviä yhtiötietoja : Mathias Alexander Slotte, Pörssitieto G. Kock
5. ↑  Täydentäviä yhtiötietoja : Aktiebolaget Slotte & Gustafsson Osakeyhtiö, Pörssitieto G. Kock
**Muthuvel Karunanidhi Stalin** (s. 1. maaliskuuta 1953) on intialainen poliitikko, joka valittiin vuonna 2018 isänsä seuraajaksi Dravida Munnetra Kazhagam -puolueen puheenjohtajaksi. Ennen sitä hän on hoitanut useita puolueen sisäisiä tehtäviä, toimien muun muassa talousvastaavana sekä nuorisosiiven sihteerinä ja puolueen varapääsihteerinä. Hän on myös toiminut Chennain pormestarina ja Tamil Nadun varapääministerinä vuosina 2006–2011.

Nimensä Stalin sai isältään, joka nimesi poikansa Josif Stalinin mukaan kuultuaan neuvostojohtajan kuolemasta. Nuoruudessaan 14-vuotiaana Stalin kampanjoi ensimmäisen kerran vuoden 1967 vaaleissa. Hän perusti puolueensa nuorisojärjestön vuonna 1980, jonka jälkeen hän kahden vuoden päästä aloitti yii neljä vuosikymmentä kestäneen uransa sen sihteerinä.

Stalin on profiloitunut osavaltioiden autonomian kannattajana, vuonna 2019 hän oli äänekkäimpiä Jammu ja Kashmirin autonomian lakkautuksen vastustajia. Hän on myöntänyt, että jos etelä-Intian osavaltiot haluaisivat itsenäistyä köyhemmästä pohjois-Intiasta hän kannattaisi itsenäistymispyrkimyksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Thangavelu, Dharani: Stalin unanimously elected DMK president *Livemint*.  28.8.2018. Viitattu 23.9.2019.
2. ↑  Subramanian, Lakshmi: M.K. Stalin timeline: Slow, steady rise of DMK's new president *The Week*.  28.8.2018. Viitattu 23.9.2019.
3. ↑  Kolappan, B.: Analysis *The Hindu*.  7.8.2019. Viitattu 23.9.2019.
4. ↑  Will support it if southern states want to break away from India: DMK leader MK Stalin *ZeeNews*.  17.3.2018. Viitattu 23.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M. K. Stalin** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Brad Stevens vuonna 2008
**Bradley Kent "Brad" Stevens** (s. 22. lokakuuta 1976 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja. Hän toimi kausina 2013–2021 NBA-seura Boston Celticsin päävalmentajana.

Ennen NBA-pestiään Stevens oli vuosina 2001–2013 Butlerin yliopiston joukkueen valmennustiimissä, ensin apuvalmentajan roolissa ja vuodesta 2007 lähtien päävalmentajana. Stevensin johdolla pieni Butler eteni kahdesti peräkkäin vuosina 2010 ja 2011 NCAA-lopputurnauksen finaaliin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Brad Stevens *Basketball-reference.com*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 12.11.2020. Viitattu 17.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Davis, Scott: How Brad Stevens transformed from a college basketball assistant making $18,000 a year to one of the best coaches in the NBA *Businessinsider.com*.  5.5.2018. Insider Inc. Viitattu 25.7.2019. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
John Cartwrightin patsas Cartwright Gardensissa Lontoossa.
**John Cartwright** (17. syyskuuta 1740 – 23. syyskuuta 1824) oli englantilainen merimies, sotilas ja aktivisti. Hän kampanjoi yli 50 vuoden ajan yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden puolesta, minkä vuoksi hänestä käytettiin joskus nimitystä *Father of Reform* (suom. *uudistusten isä*).

Elämä
-----

John Cartwright syntyi Marnhamissa Nottinghamshiressä 17. syyskuuta 1740. Hän kävi koulua Newarkissa ja Heath Academyssä Yorkshiressä. 18-vuotiaana hän liittyi laivastoon ja oli vuoteen 1766 mennessä ylennyt luutnantiksi. Terveyssyyt pakottivat hänet jättämään aktiivisen palveluksen vuonna 1771. Yhdysvaltain vapaussodan alettua hänelle tarjottiin Cumberlandin herttuan yliluutnantin virkaa, mikä olisi lähes varmasti tietänyt nopeaa ylenemistä. Cartwright kieltäytyi, koska ei nähnyt sotaa ideologisesti oikeutettavana. Vuonna 1775 hänet nimitettiin majuriksi Nottinghamshiren nostoväessä.

Vuonna 1774 Cartwright julkaisi vihkosen *American Independence, the Glory and Interest of Great Britain*, jossa esitti, että Englannin ei tulisi pakottaa muita imperialistisen hallinnon alle. Kaksi vuotta myöhemmin Cartwright julkaisi vihkosen *Take Your Choice*, jossa hän vaati maahan vuosittaisia vaaleja, yleistä äänioikeutta miesväestölle, omaisuusvaatimuksien poistoa alahuoneen jäsenehdokkailta ja samanarvoisten vaalipiirien luomista. Hän vetosi siihen, että Englanti oli anglosaksien aikaan ollut kuvatun kaltainen, jolloin kyse ei olisi uudistuksesta, vaan vanhan järjestelmän palauttamisesta. Tämän vuoksi häntä on joskus pidetty tosiasiassa konservatiivina.

Cartwright perusti yhdessä muun muassa John Horne Tooken kanssa Society for Constitutional Information -järjestön. Sen jäseniksi tulivat myös muun muassa John Thelwall, Granville Sharp, Josiah Wedgwood ja Josiah Gales. Järjestö pyrki valistamaan kansaa sen puuttuvista vapauksista.

Cartwright pyrki epäonnistuneesti parlamenttiin useita kertoja 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa. Vuonna 1820 hänet tuomittiin kansankiihotuksesta ja hän sai sadan punnan sakot. Hän kuoli Lontoossa 23. syyskuuta 1824.

Perhe
-----

Cartwright avioitui vuonna 1780, mutta hänellä ei ollut lapsia. Hänen nuorempi veljensä oli keksijä ja kirkonmies Edmund Cartwright.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Newman, Gerald; Brown, Leslie Ellen (toim.): *Britain in the Hanoverian Age, 1714-1837: An Encyclopedia*, s. 102–103. Routledge, 1997. ISBN 978-0815303961. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  *1911 Encyclopædia Britannica, Volume 5*, s. 435. 11th ed.. Cambridge University Press, 1911.
3. ↑  Society for Constitutional Information *Spartacus Educational*. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Émile Reynaud.
**Charles-Émile Reynaud** (8. joulukuuta 1844 Montreuil-sous-Bois, Ranska – 9. tammikuuta 1918) oli ranskalainen keksijä, taiteilija sekä piirroselokuvan pioneeri. Hän opetti professorina fysiikkaa ja luonnontieteitä *Ecoles Industrielles du Puy*ssa vuosina 1873–1877. 21. joulukuuta 1877 hän sai patentin praksinoskoopille. Sylinterin muotoinen laite perustui phenakistiskoopin ja zoetroopin paranteluun ja se sai kunniamaininnan Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1878. Hän kehitteli tästä laitteesta kaksi paranneltua versiota. Vuonna 1888 hän esitteli *Théâtre Optiquen*, joka oli useammalle katselijalle tarkoitettu versio phenakistiskoopista. Esityksen kesto ei aikaisempien laitteiden tapaan enää ollut rajoitettu sylinterin sisäpinnalle piirrettyyn 12 kuvan määrään. Hänen Pariisin *Musée Grevinin* kanssa solmimansa sopimuksen perusteella ensimmäinen julkinen valkokankaalla esitetty animaatio (*Pantomimes Lumineuses*) esitettiin kyseisessä museossa 28. lokakuuta 1892. Tapahtuman johdosta kansainvälinen animaatioelokuvien yhdistys, *Association Internationale du Film d'Animation (ASIFA)* on julistanut 28. lokakuuta kansainväliseksi animaatiopäiväksi.

Rahaton ja unohdettu Reynaud tuhosi kaikki merkittävimmät laitteistonsa ja kaikki paitsi kaksi (*Poor Pierrot* ja *Around a Cabin*) animaatiotaan heittämällä ne Seineen.

Yksityiselämä
-------------

Reynaud avioitui *Margueritte Rémiatten* kanssa Pariisissa 21. lokakuuta 1879. He saivat kaksi poikaa – *Paul* (1880) ja *Andre* (1882).

Émile Reynaud'n praksinoskooppi: Apina muusikkona.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Émile Reynaud Biography (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Les Indépendants du premier siècle: Emile Reynaud
3. 1 2  Who's Who of Victorian Cinema: Charles-Émile Reynaud

Aiheesta muualla
----------------

* YouTube: ¡Pobre Pierrot! – Pauvre Pierrot! (1892) Emile Reynaud
* YouTube: Emile Reynaud: Autour d'une cabine (1894)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Siionin kirkko** (engl. *Church of Zion*) oli William Samuel Godben perustama, lyhytikäiseksi jäänyt myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö. Perustajansa mukaan kirkkoa kutsuttiin myös Gudben kirkoksi (engl. *The Godbeite Church*) ja sen jäseniä *godbeiiteiksi* (engl. *Godbeites*). 

William Godbe riitautui Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon toisen profeetan, Brigham Youngin kanssa 1860-luvun lopulla. Hän vastusti eräitä Brigham Youngin opillisia korostuksia sekä ennen muuta hänen itsevaltaista tapaansa johtaa kirkkoa. Godbe vastusti myös Youngin roolia Utahin territorion kuvernöörinä ja sitä maallista valtaa, jonka tämä oli itselleen kerännyt. Välirikon seurauksena Godbe erotettiin kirkosta 1869.

Tämän jälkeen Godbe perusti ystävineen Siionin kirkon vuonna 1870. Siionin kirkko oli MAP-kirkkoa liberaalimpi, ja se vastusti tiukkaa oppikuria ja opillisia määrittelyjä. Oppikeskusteluja tärkeämpää oli jumaluuden kokeminen. Mystiikka olikin tärkeää Siionin kirkossa.

Siionin kirkko hajosi 1880-luvulla.
**Magdaleena** tai **Magdaleenan laulu** on Kaj Chydeniuksen säveltämä ja Kaarina Helakisan sanoittama lastenlaulu vuodelta 1968. Sen absurdin humoristiset sanat alkavat "Magdaleena on pikkuinen tyttö / jolla on kutonen laulussa". Tytön sanotaan myös muun muassa kylpevän "yhdeksän pilven alla" ja nukkuvan äitinsä taskussa.

Kaj Chydenius sävelsi laulun Kristiina Halkolan Ylioppilasteatterille ohjaamaan lastennäytelmään *Schiivoavat serafit, eli minkä kaiken värisiä karhuja sitä onkaan*, joka perustuu Helakisan runoihin. Halkola myös levytti laulun näytelmän musiikkia sisältävälle EP-levylle *Lastenlauluja Magdaleenan nuottikirjasta*.

Laulun ovat myöhemmin levyttäneet ainakin Kirsi Sutinen (1976), Ritva-Leena Kopra (1982), Jorma Hynninen ja Marko Putkonen (1988), Sanni Rasi (1988), Eerika Aho (1995), Lopen lapsi- ja nuorisokuoro (2006), PMMP (2007) ja Rajaton (2012). Laulun nuotit ja sanat on julkaistu muun muassa *Suuri toivelaulukirja* -sarjan osassa 6.

Lähteet
-------

1. ↑  Lastenlauluja Magdaleenan nuottikirjasta Open Spotify. Viitattu 30.6.2018.
2. 1 2 3  Hakutulos kappaleelle Magdaleena Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 30.6.2018. Viitattu 30.6.2018.
3. 1 2  "Magdaleena", *Suuri toivelaulukirja 6*, s. 62. Toim. Aapeli Vuoristo. Musiikki-Fazer, Suuri suomalainen kirjakerho, 1985.
4. ↑  Hallamaa, Laura: Nuori Kristiina Halkola kävi alaston­kohtauksesta vuosien oikeus­taistelun Jörn Donneria vastaan – ja tiesi, ettei saisi enää elokuvarooleja *Helsingin Sanomat*.  30.6.2018.
5. ↑  Rajaton – Suomen lasten lauluja Booky. Viitattu 30.6.2018.
6. ↑  iMusic-suoratoistopalvelu, haettu 30.6.2018.
**Winterhude** oli suomalainen kolmimastoinen teräsparkki, joka oli rakennettu 1898. Parkki oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1925–1944. Saksan laivasto osti sen 1944 asuntolaivaksi ja laiva romutettiin 1949.

Winterhuden rakensi Rickmers Act Ges. Bremerhavenissa vuonna 1898 telakan omaan käyttöön alun perin nimellä *Mabel Rickmers*. Fregatiksi alun perin rakennettu laiva muutettiin parkiksi 1912. Laivan vetoisuus oli 1 980 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 3 250 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 87,00 metriä, leveys 12,25 metriä ja syväys 7,35 metriä. Suomeen Winterhude ostettiin hampurilaiselta Wilhelm Helmsoth A.G. -varustamolta vuonna 1925 ja se toimi myös koululaivana. Laiva kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan sekä myös salpietaria, kivihiiltä ja puutavaraa.

Vuonna 1939 Winterhude toi 3 081 tonnin vehnälastin Port Germeinista Falmouthin kautta Barrow-in-Furnessiin Englantiin. Laiva purjehti sieltä painolastissa Stavangeriin Norjaan, jossa se toisen maailmansodan alettua riisuttiin 30. syyskuuta 1939. Winterhude myytiin huhtikuussa 1944 Saksan laivastolle asuntolaivaksi. Sodan päätyttyä se joutui liittoutuneiden haltuun ja se myytiin hampurilaiselle Leth und Compagnien varustamolle lokakuussa 1949. Laiva hinattiin sitten Hampuriin romutettavaksi.

Winterhuden sisarlaiva oli teräsparkki Penang. Winterhuden pienoismalli on esillä Ahvenanmaan merenkulkumuseossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Winterhude ex Selma Hemsoth ex Winterhude ex Mabel Rickmers (Arkistoitu – Internet Archive)