recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Martin de Thurah** (s. 29. huhtikuuta 1974 Kööpenhamina) on tanskalainen elokuva- ja musiikkivideo-ohjaaja. Hän on valmistunut ohjaajaksi Den Danske Filmskolesta vuonna 2002.

De Thurah on ohjannut musiikkivideoita monille tunnetuille artisteille, joihin lukeutuvat esimerkiksi Röyksopp (2005, 2014), Mew (2005, 2010), The Futureheads (2006), Kanye West (2008), Will Young (2008), James Blake (2011) ja David Byrne (2012). De Thurah voitti DMA-palkinnon eli "Tanskan Grammyn" vuonna 2006 Carpark Northille ohjaamallaan videolla *Human*. Vuonna 2014 hän ohjasi Hennessy-konjakkimerkille mainosvideon *The Ride*, jossa esiintyy merkin yhteistyökumppani Nas.

Lähteet
-------

1. ↑  Afterthecircle.com: Martin de Thurah Videography (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Hennessy x Nas: The Ride – Inside the Journey

Aiheesta muualla
----------------

* Martin de Thurah Vimeossa
* Martin de Thurah Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kolbrún Halldórsdóttir** (s. 31. heinäkuuta 1955) on islantilainen vihreän vasemmiston poliitikko, joka toimi vuonna 2009 Islannin ympäristöministerinä ja pohjoismaisen yhteistyön ministerinä.

Kolbrún syntyi Reykjavíkissä. Hän on entisen kansanedustajan Magnús Torfi Ólafssonin sisarentytär. Hän valmistui Islannin teatterikoulusta vuonna 1978 ja työskenteli näyttelijänä vuosina 1978–1983. Vuosina 1980–1990 hän työskenteli Islannin yleisradioyhtiössä RÚV:ssä. Vuosina 1988–1993 hän oli Islannin teatteriliiton puheenjohtaja. Vuosina 1995–1998 hän toimi ohjaajana Islannin kansallisteatterissa. Vuosina 1980–1999 hän toimi freelance-ohjaajana ympäri maan. Hän opetti näyttelemistä Islannissa, Färsaarilla ja Irlannissa.

Vuonna 1999 Kolbrún valittiin Alltingiin. Helmikuusta toukokuuhun 2009 hän toimi ympäristöministerinä ja pohjoismaisen yhteistyön ministerinä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kolbrún Halldórsdóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 10.6.2022. Viitattu 10.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Ragnheiður Elín Árnadóttir** (s. 30. syyskuuta 1967) on islantilainen entinen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alltingissä vosina 2009–2016 ja toimi Islannin teollisuus- ja kauppaministerinä vuosina 2013–2017. Vuodesta 2021 lähtien hän on toiminut OECD:n kehityskeskuksen johtajana.

Ragnheiður syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Islannin yliopistosta vuonna 1991 ja suoritti kansainvälisten suhteiden maisterintutkinnon Georgetownin yliopistossa vuonna 1994. Hän työskenteli vuosina 1995–1998 Islannin vientineuvostossa. Vuosina 1998–2005 hän toimi valtiovarainministerin avustajana, vuosina 2005–2006 ulkoministerin avustajana ja vuosina 2006–2007 pääministerin avustajana.

Vuoden 2007 parlamenttivaaleissa Ragnheiður valittiin Alltingiin. Hänet nimitettiin vuonna 2013 teollisuus- ja kauppaministeriksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 2017 asti.

Lähteet
-------

1. ↑  OECD appoints new Director of Development Centre  5.7.2021. OECD.  Arkistoitu 8.6.2022. Viitattu 8.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Ragnheiður E. Árnadóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 8.6.2022. Viitattu 8.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Yhdystie 2463** on Harjavallasta Kokemäelle kulkeva yhdystie. Sen pituus on noin 12 kilometriä.

Tien kulku
----------

Tie saa alkunsa Harjavallan keskustasta, yhdysteiden 2453 ja 2460 kiertoliittymästä. Ensin tie sivuuttaa katuverkolla Siltalan, Kreetalan ja Merstolan kaupunginosat. Sen jälkeen se ohittaa *Kilukanlahden* sekä Emil Cedercreutzin museon. Sieltä tie jatkaa Kokemäenjoen etelärannan myötäilyä muutaman kilometrin verran, kunnes se saapuu Kokemäen puolella Järilään, jossa se kohtaa Valtatieltä 2 tulevan Yhdystie 2464:n risteyksen. Sieltä tie jatkuu noin kolme kilometriä, kunnes se saapuu Peipohjaan, jossa se ohittaa Yhdystie 2143:n risteyksen ja päättyy pian Yhdystie 2470:n risteykseen.

Tien osoitenimenä toimii Harjavallan alueella *Satakunnantie* ja Kokemäen puolella *Järiläntie*.

Muuta
-----

Yhdystien 2463 reittiä liikennöi kouluvuoden aikana arkisin 4-5 kertaa vuorokaudessa molempiin suuntiin Porin ja Kokemäen väliä kulkeva bussilinja 70. Kesäaikataulukaudella samaa linjaa ajetaan puolestaan arkisin yksi vuoro molempiin suuntiin. Lisäksi samaa reittiä liikennöi kouluvuoden aikana arkisin kaksi kertaa Kokemäeltä Harjavaltaan ja kerran Harjavallasta Kokemäelle linja 71. Linjoja liikennöivät Lyttylän Liikenne ja Sundell.

Lähteet
-------

1. ↑  Porin Linjat: Aikataulut & linjakartat *porinlinjat.fi*.
**Berndt Gustaf Emil Blåfield** (15. elokuuta 1816 Sääksmäki – 30. maaliskuuta 1874 Pälkäne) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 

Blåfieldin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Gustaf Adolf Blåfield ja Maria Fredrika Lebell ja puoliso vuodesta 1856 Anna Aurora Blåfield (k. 1908). Båfield tuli ylioppilaaksi 1834 ja suoritti tuomarintutkinnon 1842, varatuomarin arvon hän sai 1844, kihlakunnantuomarin arvonimen 1852 ja laamannin arvonimen 1868. Blåfield tuli Turun hovioikeuden ylimääräiseksi notaariksi 1843, Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonan sotatuomariksi 1851 ja Suomen sotaväen ja luotsilaitoksen ylisotaoikeuden ylisotatuomariksi 1854. Jääsken tuomiokunnan tuomariksi Blåfiel tuli 1854 ja Ylä-Satakunnan alaosan tuomiokunnan tuomariksi 1870. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867.

Berndt Gustaf Emil Blåfieldin poikia olivat kihlakunnantuomari Valfrid August Vilhelm Blåfield ja maanviljelijä, valtiopäivämies Karl Emil Blåfield.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Berndt Gustaf Emil Blåfield. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 13.12.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Crimson Day** on tamperelainen melodista heavy metalia soittava yhtye. Yhtye on perustettu vuonna 2013 ja on julkaissut sen jälkeen yhden EP:n ja kaksi studioalbumia.

Historia
--------

Crimson Day perustettiin Tampereella 2013. Yhtye oli ollut toiminnassa aiemmin eri nimellä, mutta nimeä päätettiin vaihtaa yhtyeessä tapahtuneiden kokoonpanomuutosten yhteydessä. Samalla yhtyeeseen liittyivät soolokitaristi Ari Balzar ja laulaja Valtteri Heiskanen. Yhtye äänitti ja julkaisi ensimmäisen EP:nsä samana vuonna. 

Vuonna 2014 yhtyeen kitaristi ja toinen lauluntekijä Jyri Murto erosi yhtyeestä ja tilalle tuli The Jasser Arafatsista Jesse Liukkonen. Yhtyeen esikoisalbumi *Order of the Shadows* julkaistiin loppuvuodesta 2015 saksalaisen levy-yhtiö Iron Shield Recordsin kautta.

Pian albumin julkaisun jälkeen Heiskanen erosi yhtyeestä. Heiskasen paikalle tuli väliaikaisesti Lassi Landström ja myöhemmin hänet kiinnitettiin yhtyeen viralliseksi laulajaksi. Yhtye alkoi säveltää uutta materiaalia ja julkaisi kaksi uutta singleä syksyllä 2016. 

Vuoden 2017 Crimson Day keikkaili ja nauhoitti uutta materiaalia. Toinen studioalbumi *At The Mountains Of Madness* julkaistiin omakustanteena tammikuussa 2018, minkä jälkeen yhtye lähti ensimmäiselle Suomen kiertueelleen. 

Loppuvuodesta 2019 Landström ja Liukkonen erosivat yhtyeesttä. Tammikuussa 2020 toiseksi kitaristiksi kiinnitettiin Janne Rantanen ja laulajaksi Lyon Maiden ja Nuclear Nightshift -yhtyeissä vaikuttanut Milka Uusitalo.

Uudella kokoonpanolla Crimson Day uudisti logon, sekä julkaisi kesällä kaksi singleä *Raising the Fury* ja *Black as the Heavens Above*.

Tammikuussa 2021 Tuomas Lesonen jätti bändin ja kolmannelle pitkäsoitolle löytyi sessiorumpali Juhani Ikonen, joka kiinnitettiin kuitenkin vakituiseksi jäseneksi kesken levyn teon.

Jäsenet
-------

* Milka Uusitalo - Laulu
* Ari Balzar - Kitara
* Janne Rantanen - Kitara
* Jesse Kämäräinen - Basso
* Juhani Ikonen - Rummut

Julkaisut
---------

### Albumit

* Order of the Shadows (2015)
* At The Mountains Of Madness (2018)

### EP:t

* Crimson Day (2013)

### Singlet

* Sandstalker (2015)
* Beasts of Prey (2016)
* My Last Rites (2016)
* Nightwalker (2017)
* Raising the Fury (2020)
* Black as the Heavens Above (2020)
* Crimson Day (2022)
* Night to Forget (2022)
* The Mortal Undead (2022)
* Eternal Night of the Mind (2022)

Aiheesta muualla
----------------

* Crimson Dayn kotisivu
* Crimson Dayn Facebook
**Roy Cochran** (6. tammikuuta 1919 Richton, Mississippi – 26. syyskuuta 1981 Gig Harbor,  Washington) oli yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija ja olympiavoittaja.

Cochran voitti 440 jaardin aitajuoksussa Yhdysvaltain mestaruuden vuonna 1939. Samana vuonna hän kilpaili Euroopassa ja voitti Lontoossa tuoreen Euroopan-ennätysmiehen Friedrich-Wilhelm Höllingin. Vuonna 1940 hän hävisi Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa Carl McBainille. Vuonna 1942 hän juoksi Des Moinesissa, Iowassa 440 jaardin aitajuoksun maailmanennätyksen 52,2 s mutta sitten sotavuodet kuluivat laivastopalveluksen merkeissä.

Vuonna 1946 Cochran juoksi 400 metrin sileän matkan ennätyksensä 46,7 s. Vuodesta 1948 tuli hänen uransa kohokohta. Hän voitti Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa aitamatkan siihenastisella ennätyksellään 51,7 s. Lontoon olympialaisten loppukilpailussa hän juoksi kaikkien aikojen toiseksi nopeimman ajan 51,1 s ja jätti hopeamitalisti Duncan Whiten 0,7 sekunnin päähän ja muut vielä kauemmaksi. Toisen kultamitalinsa Cochran voitti 4 × 400 metrin viestijuoksussa, jossa hän juoksi kolmannen osuuden.

Lähteet
-------

* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä, 2. painos*, s. 65, 651. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.
* Quercetani, Robert L: *Kilpakenttien kuninkaat, 4. painos*, s. 249–250. , 1966.

Miesten 400 metrin aitajuoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1900: John Walter Tewksbury |
1904: Harry Hillman |
1908: Charles Bacon |
1920: Frank Loomis |
1924: Morgan Taylor |
1928: David Burghley |
1932: Robert Tisdall |
1936: Glenn Hardin |
1948: Roy Cochran |
1952: Charles Moore |
1956: Glenn Davis |
1960: Glenn Davis |
1964: Warren Cawley |
1968: David Hemery |
1972: John Akii-Bua |
1976: Edwin Moses |
1980: Volker Beck |
1984: Edwin Moses |
1988: Andre Phillips |
1992: Kevin Young |
1996: Derrick Adkins |
2000: Angelo Taylor |
2004: Félix Sánchez |
2008: Angelo Taylor |
2012: Félix Sánchez |
2016: Kerron Clement |
2020: Karsten Warholm |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**William DeHart Hubbard** (25. marraskuuta 1903 – 23. kesäkuuta 1976) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja ensimmäinen tummaihoinen amerikkalainen, joka voitti olympiakultaa yksilölajissa.

Hubbard syntyi Cincinnatissa, Ohiossa, jossa hän kävi myös koulunsa. Sittemmin hän opiskeli Michiganin yliopistossa saavuttaen kolme yliopistomestaruutta (pituushyppy 1923 ja 1925, 100 jaardin juoksu 1925). Pituushypyssä hän voitti Yhdysvaltain-mestaruuden kuusi kertaa peräkkäin vuosina 1922–1927.

Pariisin olympialaisissa 1924 pituushypyn karsinnat järjestettiin kömmähdyksen takia epäreilulla tavalla: toinen karsintaryhmistä hyppäsi vastatuuleen, toinen myötätuuleen. Vastatuuleen hypänneestä ryhmästä finaaliin selvisi ainoastaan Hubbard tuloksella 712. Loppukilpailussa Hubbard hyppäsi tuloksen 744,5, joka riitti kultamitaliin. Tulos ei kuitenkaan ollut olympialaisten paras, sillä edellisenä päivänä Robert LeGendre oli hypännyt viisiottelussa maailmanennätyksen 776. Häntä ei kuitenkaan ollut ilmoitettu mukaan pituushyppyyn.

Hubbard oli suhteellisen pienikokoinen pituushyppääjäksi ja menestyi poikkeuksellisen nopeutensa ansiosta. Hän juoksi vuonna 1926 100 jaardin ME:tä sivuavan ajan 9,6.

Vuoden 1925 yliopistojen mestaruuskilpailuissa Chicagossa Hubbard vei maailmanennätyksen LeGendreltä tuloksella 789. Cincinnatissa vuonna 1927 hän hyppäsi tuloksen 798, mutta sitä ei hyväksytty maailmanennätykseksi viettävän radan takia – alastulopaikka oli 2,5 senttimetriä alempana kuin ponnistuslankku. Amsterdamin vuoden 1928 olympialaisiin Hubbard osallistui loukkaantuneena ja jäi karsintaan.

Myöhemmin Hubbard toimi rotusuhteiden neuvonantajana. Hän kuoli Clevelandissa vuonna 1976.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Quercetani, Roberto: *Kilpakenttien kuninkaat*. Weilin&Göös, 1965.
2. 1 2  Pihkala, Lauri; Jukola, Martti: *Olympialaiskisat ennen ja Pariisissa 1924*. WSOY, 1924.
3. ↑  Raevuori, Antero: *Huippu-urheilun maailma, osa 1*. WSOY, 1978. ISBN 951-0-08689-4.
4. ↑  Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.

  

Miesten pituushypyn olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: Ellery Clark |
1900: Alvin Kraenzlein |
1904: Myer Prinstein |
1908: Frank Irons |
1912: Albert Gutterson |
1920: William Pettersson |
1924: William DeHart Hubbard |
1928: Edward Hamm |
1932: Ed Gordon |
1936: Jesse Owens |
1948: Willie Steele |
1952: Jerome Biffle |
1956: Gregory Bell |
1960: Ralph Boston |
1964: Lynn Davies |
1968: Bob Beamon |
1972: Randy Williams |
1976: Arnie Robinson |
1980: Lutz Dombrowski |
1984: Carl Lewis |
1988: Carl Lewis |
1992: Carl Lewis |
1996: Carl Lewis |
2000: Iván Pedroso |
2004: Dwight Phillips |
2008: Irving Saladino |
2012: Greg Rutherford |
2016: Jeff Henderson |
2020: Miltiádis Tentóglou |
**Frey Fritiof "Frej" Liewendahl** (22. lokakuuta 1902 Jomala − 31. tammikuuta 1966 Maarianhamina) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Liewendahl oli mukana Suomelle olympiakultaa tuoneessa 3 000 metrin joukkuejuoksussa Pariisin kesäolympialaisissa 1924, mutta hän ei juossut loppukilpailussa keuhkokatarrin takia. Samoissa olympialaisissa hän oli 1 500 metrin juoksussa kahdeksas.

Kalevan kisoissa 1927 Liewendahl voitti 800 metrillä hopeaa.

Urallaan Liewendahl edusti HIFK:ta, Turun Urheiluliittoa ja Åbo IFK:ta. Frej Liewendahl on yksi kolmesta olympialaisiin osallistuneista ahvenanmaalaisista urheilijoista. Muut ovat juoksija Janne Holmén ja nyrkkeilijä Jonni Hellström.

Lähteet
-------

1. ↑  Vesa-Matti Peltola: YLEISURHEILUN ARVOKISATULOSTEN RISTIRIITAISUUKSIA *saunalahti.fi*. Suomen urheilutietäjät.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 22.5.2013.
2. ↑  Frej Liewendahl Sports Reference LLC.  Arkistoitu 3.2.2013. Viitattu 22.5.2013.
3. ↑  Frej Liewendahl Tilastopaja. Viitattu 22.5.2013. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Kolmikulmainen postimerkki Pekingin olympialaisiin *visitaland.com*. visitaland.com. Viitattu 22.5.2013. [vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Rita Kühne** (myöh. **Andrich** ja **Schiemann**, s. 5. tammikuuta 1947 Dresden) on saksalainen pikajuoksija, joka aktiiviurallaan edusti Saksan demokraattista tasavaltaa. Kansallisissa kilpailuissa hän edusti SC Dynamo Berliniä.

Kühne karsiutui sisäratojen EM-kilpailuissa 400 metrin juoksun alkuerissä 1967 ja 1968. Hän juoksi Helsingin EM-kilpailuissa 1971 avausosuuden DDR:n voittaessa kultaa 4 × 400 metrin viestissä maailmanennätysajalla 3.29,38. Samojen kisojen 400 metrillä hän oli kahdeksas. Münchenin olympialaisissa 1972 hän juoksi toisen osuuden Itä-Saksan voittaessa 4 × 400 metrin viestissä kultaa maailmanennätyksellä 3.22,95.

Kühne oli Euroopan cupissa voittamssa 4 × 400 metrin viestiä 1973 ja 1975. DDR:n viestimestaruuden hän voitti 1969–1973 ja 1975 sekä maan sisäratojen mestaruuden 400 metrillä 1966–1969 ja 1971.

Kühne teki työuransa koneenrakennusteollisuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rita Kühne *Olympedia*.  (englanniksi)
2. ↑  Rita Kühne *worldathletics.org*. Viitattu 2.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  Rita Kühne Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Arvo Aatto Westerlund** (7. helmikuuta 1902 Perniö – 20. joulukuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari, rakennusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Arvo Westerlundin vanhemmat olivat maanviljelijä Lars Adolf Westerlund ja Hilda Elina Danielsson ja puoliso vuodesta 1925 Eva Maria Erakko. Westerlund valmistui rakennusmestariksi Helsingin Teollisuuskoulusta vuonna 1923 ja työskenteli sitten yli kaksikymmentä vuotta Jalo Syvähuokon perustamassa Rakennustoimi-yrityksessä. Westerlund yleni vuonna 1955 yhtiön toiseksi johtajaksi ja seuraavana vuonna toimitusjohtajaksi. Sotien aikana hän oli johtanut linnoitustöitä useilla eri paikkakunnilla. Vuonna 1959 Westerlund perusti liikekumppaneidensa kanssa oman rakennusyrityksen, jonka toimitusjohtajaksi ja hallituksen puheenjohtajaksi hän tuli. Rakennusliike Arvo Westerlund Oy toteutti lukuisia asuin-, liike-, teollisia ja julkisia rakennuksia, mukaan lukien esimerkiksi Munkkivuoren kirkko ja Finlandia-talo. Westerlund oli aktiivinen alansa järjestöissä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arvo Westerlund *Biografiasampo*. Viitattu 5.4.2022.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 22.12.1966, s. 6.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Toivo Antti Kaivola** (2. kesäkuuta 1902 Hauho – 13. heinäkuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja metsäalan järjestövaikuttaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Kaivolan vanhemmat olivat talollinen Heikki Sefaniaanpoika Kaivola ja emäntä Hilda Maria Paakkala ja puolisot 1927–1953 Anna Kyllikki Puosi ja vuodesta 1954 Meri Merisalo. Kaivola tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1922 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1927. Hän kävi Keskusmetsäseura Tapion suonkuivauskurssin 1929 ja teki opintomatkoja useisiin eri maihin. Kaivola oli Metsähallituksen palveluksessa Petsamossa vuodesta 1927, metsänhoitaja arviointi- ja insinööriosastolla 1928–1929, Keskusmetsäseura Tapion metsänparannustöiden piirimetsänhoitaja Tampereella 1929–1932, metsänparannustöiden tarkastaja Helsingissä 1932–1951 ja metsänparannusosaston johtaja vuodesta 1952, Antti Tantun jälkeen. Hän oli myös Janakkalan kunnan pika-asutustoimikunnan metsänhoitaja 1940–1941, kansanhuoltoministeriön puu- ja polttoaineosaston apulaisosastopäällikkö 1944 ja hakkuutoimiston päällikkö 1943–1944 sekä Helsingin Polttopuun Hankintajärjestön metsänhoitaja 1945–1948. Metsäneuvoksen arvonimen Kaivola sai 1953.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hemminki, Tiina: Metsäneuvos Antti Kaivola (1902–1958). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 6.3.2023.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 313. Viitattu 6.3.2023.
3. ↑  Metsäneuvos Antti Kaivola kuollut.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 15.7.1958, nro 77, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 6.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiina Hemminki: Antti Kaivola *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
Bernard Picartin kaiverrus vuodelta 1725 esittää saamelaisia uhraamassa Tiermesille.
**Tiermes** tai **Tiirmes** on itäsaamelaisen mytologian ukkosenjumala.

Tiermesin nimi on todennäköisesti suomalais-ugrilaistaustainen ja samaa kantaa kuin hantin *Torem*. Kildininsaamessa sateenkaaren nimi on *tiirmes-jukks* eli Tiirmesin jousi. Salama on puolestaan *tiirmes-tooll* eli Tiirmesin tuli. Jousi ja tuliset nuolet lienevät toimineet mytologiassa Tiermesin aseina. Merisaamelaiset käyttivät ukkosenjumalasta samankaltaista termiä *Dierpmis*, mutta nimitys on sittemmin kadonnut pohjoissaamesta, jossa ukkosenjumala tunnetaan paremmin nimillä *Baján* tai *Bajánalmmái*. Sana *dierpmis* voi myös olla substraattisana muinaiskielestä.

Ukkonen jumaluutena tappoi ja tuhosi pohjois- ja itäsaamelaisessa mytologiassa pahoja henkiä Skandinaavisen mytologian Thor-jumalan tavoin. Itäsaamelaisen maailmanloppuun liittyvän mytologian mukaan taivaallisena metsästäjänä ukkonen ajaa takaa taivaallista peuraa ja ampuu sen nuolellaan kuoliaaksi. Tätä seuraa kaaos, taivaan tippuminen ja maailman syttyminen tuleen.

Yhden teorian mukaan Tiermes on saamelaisten alkuperäinen taivaanjumala, kun taas taivaanjumalana tunnettu Radien on lähtöisin saamelaiseen muinaisuskoon tulleista kristillisistä vaikutteista.

Katso myös
----------

* Taarapita

Lähteet
-------

1. 1 2  J. Porsanger & R. Pulkkinen: Ukkosenjumala *Saamelaiskulttuurin ensyklopedia*. Helsingin yliopisto. Viitattu 28.6.2015.
2. ↑
3. ↑  J. Porsanger & R. Pulkkinen: Esikristilliset jumalat *Saamelaiskulttuurin ensyklopedia*. Helsingin yliopisto. Viitattu 28.6.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Saamelainen muinaisusko |
| --- |
|  |
| Kosmologia ja myyttiset paikat | 
* Áiligas
* Bassi
* Jábmiidáibmu
* Pohjannaula
* Saivo
* Taivaankansi
* Verisurman saaneiden vainajala

 |
|  |
| Jumalat ja haltijat | 
* Beaivi
* Biegga-almmái
* Jábmiidáhkka
* Radien
* Tiermes

 |
|  |
| Sieluolennot | 
* Eahpáraš
* Ovdasaš
* Sielu

 |
|  |
| Taikuus | 
* Lapinnoita
* Muodonmuuttaja
* Noitarumpu
* Ruumiinmullat
* Šamaani
* Transsi

 |
|  |
| Esineet ja paikat | 
* Boaššu
* Kota
* Noidannuoli
* Onnenhattu
* Seita
* Ukko
* Vesisäihky
* Voimavyö

 |
|  |
| Runous ja Laulu | 
* Joiku
* Leuʹdd
* Vainolaistarina

 |
|  |
| Hahmot | 

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilöt | 
* Ikämieli

 |
|  |
| Yliluonnolliset olennot | 
* Deattán
* Maahinen
* Myanndash
* Ruto
* Staalo
* Vuokko

 |

 |

 |
**Pasi Virtanen** (s. 13. maaliskuuta 1964 Pori) on suomalainen pesäpalloilija ja uransa jälkeen pelinjohtaja.

Pelaajaura
----------

Virtasen kasvattajaseura on Ulvilan Pesä-Veikot. Pääsarjaurallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä hän edusti Kankaanpään Mailaa ja Hyvinkään Tahkoa. Hyvinkään Tahkossa pelatessaan hän saavutti kolme SM-pronssia kaudella 1987, kaudella 1989 ja kaudella 1990. Virtanen pelasi kaksi Liitto–Lehdistö-ottelua vuosina 1985 ja 1987. Virtanen pelasi 180 runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 13 kunnaria ja 107 tavallista juoksua, toi 76 juoksua ja keräsi 610 kärkilyöntipistettä. Virtanen pelasi 21 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi 18 tavallista juoksua, toi seitsemän juoksua ja keräsi 66 kärkilyöntipistettä. Virtanen pelasi 41 alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja 13 tavallista juoksua, toi 11 juoksua ja keräsi 111 kärkilyöntipistettä.

Pelinjohtajaura
---------------

Virtanen toimi Tahkon pelinjohtajana kaudet 1996–2000. Hyvinkään Tahko saavutti hänen alaisuudessaan kaksi SM-hopeaa kaudella 1996 ja kaudella 1999. Kaudella 1996 hänet valittiin myös Vuoden pelinjohtajaksi. Kaudet 2001–2002 Virtanen toimi Kiteen Pallon pelinjohtajana. Kaudella 2001 Kiteen Pallo saavutti hänen alaisuudessaan SM-hopean. Kauden 2003 Virtanen toimi Kinnarin Pesiksen pelinjohtajaksi. Kinnarin Pesis saavutti SM-hopean ja Virtanen valittiin toisen kerran pelinjohtourallaan Vuoden pelinjohtajaksi. Virtanen toimi Hyvinkään Tahkon pelinjohtajana myös kaudet 2004–2005 ja 2011–2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
**Markku Kalevi Fredman** (s. 8. syyskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen asianajaja, varatuomari ja oikeustieteen tohtori. Hän on prosessioikeuden dosentti Helsingin yliopistossa vuodesta 2019. Hänet on nimitetty osa-aikaiseksi (40 %) oikeustieteellisen tiedekunnan työelämäprofessoriksi kolmivuotiskaudeksi elokuusta 2023 alkaen.

Fredman valmistui 1985 oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta, ja hänet hyväksyttiin asianajajaksi 1989. Oikeustieteen lisensiaatiksi hän valmistui kesäkuussa 2011. Oikeustieteen tohtoriksi hän väitteli toukokuussa 2018 Turun yliopistossa. Hänen väitöskirjansa *Puolustajan rooli: Rikoksesta epäillyn ja syytetyn avustajan roolin kehitys Suomessa 1980-luvulta nykypäivään* käsitteli asianajajaoikeutta ja asianajajan roolia ja tehtäviä.

Fredman tunnetaan ihmisoikeusjuristina ja vähemmistöjen oikeuksien puolustajana. Hän oli perustamassa Pakolaisneuvonta ry:tä ja oli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Hän on vuonna 1990 perustetun Asianajotoimisto Fredman & Månssonin osakas ja on ollut Suomen Asianajajaliiton hallituksen jäsen.

Fredman teki pro gradunsa sananvapaudesta ja vei Suomesta ensimmäisen valituksen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen. Kyse oli Neuvostoliitosta lentokoneen Suomeen kaapanneesta Oleg Kozlovista, joka oli päätetty luovuttaa takaisin Neuvostoliittoon. Suomen Asianajajaliiton säätiö myönsi hänelle Matti Ylöstalo -palkinnon 2009, ja valtakunnansyyttäjä Matti Nissinen myönsi Fredmanille syyttäjälaitosmitalin vuonna 2014.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Syyttäjälaitosmitali 2014
* Matti Ylöstalo -palkinto 2009
* Vuoden ihmisoikeusjuristi

Julkaisuja
----------

* Fredman, Markku – Kanerva, Janne – Tolvanen, Matti – Viitanen, Marko: *Esitutkinta ja pakkokeinot*. Alma Talent Oy, 2020. ISBN 978-952-14-3706-9.
* *Rikosasianajajan käsikirja*. Alma Talent Oy, 2021. ISBN 978-952-14-4336-7.
* *Puolustajan rooli*. Alma Talent Oy, 2018. ISBN 978-952-14-3351-1.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuominen, Tia (toim.): *Suomen lakimiehet 2015 Finlands jurister*, s. 104. Helsinki: Talentum, 2015. ISBN 978-952-14-2536-3.
2. ↑  Helsingin yliopiston kans­le­rin pää­tök­set 28.11.2019
3. 1 2  Markku Fredman ja Hanna Nieminen-Finne ovat oikeustieteen uusia työelämäprofessoreita  12.6.2023. Helsingin yliopisto. Viitattu 22.6.2023.
4. ↑  Takaisin yliopistolle ammattilaisena SuomenLaki.com/Talentum. Viitattu 19.8.2011. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Puolustusasianajajan tehtävät ovat lisääntyneet rikosoikeudenkäynneissä merkittävästi (Väitös: OTL Markku Fredman, 19.5.2018, oikeustiede)[vanhentunut linkki]
6. 1 2  Laitinen, Jaana: Pystytukka, ihmisoikeudet ja mirri.  *Helsingin Sanomat*, 2.12.2009, s. C 7. Artikkelin verkkoversio.
7. ↑  Asianajajaliiton säätiön Matti Ylöstalo -palkinto: Asianajaja Markku Fredman palkittiin perusoikeustyöstään STT.  Arkistoitu 13.1.2017. Viitattu 3.12.2009.
8. ↑  Syyttäjälaitosmitali *vksv.oikeus.fi*.  Arkistoitu 9.12.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**OiNK's Pink Palace** (**OiNK**) oli BitTorrent-trakkeri, joka keskittyi pääasiassa musiikkialbumien jakamiseen. Se suljettiin 23. lokakuuta 2007 IFPI:n (*International Federation of the Phonographic Industry*), BPI:n (*British Phonographic Industry*) ja viranomaisten toimesta. Ennen sulkemistaan sitä pidettiin yhtenä vaikutusvaltaisimmista musiikkipalveluista. 

Trakkerille pääsi rekisteröitymään ainoastaan silloin, jos vastaanotti kutsun sivuston käyttäjältä. Käyttäjiä oli ennen sivuston sulkemista noin 180 000. Palvelu ei ollut maksullinen, vaan lahjoitusten antaminen sivustolle oli vapaaehtoista. Wired-lehti kuvasi sivustoa yhtenä maailman suurimmista ja tarkimmin ylläpidetyistä online-musiikkitietokannoista. Epävirallisesti on arvioitu, että palvelun kautta sen käyttäjät olisivat jakaneet noin 200 000 levyä, jolloin se olisi ollut suurempi kuin maailman suurin verkkomusiikkikauppa iTunes. Musiikkivalikoima oli havaittavasti painottunut *harvinaisempaan* musiikkiin ja sen käyttäjinä oli myös nimekkäitä muusikoita, nimekkäimpänä Nine Inch Nailsin Trent Reznor.

IFPI:n mukaan OiNK oli ennen virallista julkaisupäivää vuotaneiden levyjen suurin lähde internetissä. Organisaation mukaan ainakin 60 laajempaa levyjulkaisua vuoti sivustolle vuonna 2007.  Uutispalvelu TechCrunch kommentoi IFPI:n lehdistötiedotteen arvion *alkuperäislähteestä* olevan väärä ja piti sivustoa lähinnä paikkana, jonne ilmestyivät hyvin nopeasti muualla vuodetut levyt.

Lähteet
-------

1. ↑  The Powergeek 25 — the Most Influential People in Online Music Blender. Viitattu 28.10.2007.
2. ↑  Oink Users Recall Defunct Song-Swap Site's Strange, Stringent Rules Wired.  Arkistoitu 5.1.2013. Viitattu 27.10.2007.
3. ↑  Trent Reznor and Saul Williams Discuss Their New Collaboration, Mourn OiNK New York. Viitattu 31.10.2007.
4. ↑  British and Dutch police raids shut down the world's largest pre-release pirate music site (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Copyright News: Oink and Tv-Links Down, Demonoid Back Up TechCrunch. Viitattu 29.10.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* oink.cd
* tehpaine.blogspot.com - Entisen ylläpitäjän tiedotusblogi tapahtumista.
* Mudd up! Defending the pig - Oink croaks — muusikko ja kirjailija Jace Clayton kertoo hänen (käyttäjän) näkemyksen Oinkista
* When Pigs Fly: The Death of Oink, the Birth of Dissent, and a Brief History of Record Industry Suicide - Rob Sheridanin kirjoitus musiikkiteollisuuden tilasta
Sarrusofoneja Metropolitan Museum of Artissa, vasemmalta oikealle: basso, baritoni, tenori, altto, sopraano
**Sarrusofoni** on kaksoislehdykkäsoittimiin kuuluva puupuhallin.

Sarrusofonin kehitti 1800-luvun puolessavälissä Pierre-Louis Gautrot, joka nimesi soittimen sen ideoijaksi nimeämänsä Pierre-Auguste Sarrus'n mukaan. Tarkoitus oli käyttää sarrusofonia sotilassoittokunnissa oboeiden ja fagottien vahvistajana tai korvaajana. Sarrusofonin kilpailija oli saksofoni. Soitinten samankaltaisen mekaniikan johdosta saksofonin kehittänyt Adolphe Sax nosti kanteen Gautrotia vastaan. Sax kuitenkin hävisi asiassa, koska ero soitinten tuottamissa äänissä oli huomattava. Lisäksi sarrusofonin mekaniikkaa ei kehitetty yhtä pitkälle kuin saksofonin, koska sarrusofoni ei koskaan vakiintunut yleiseen käyttöön.

Sarrusofoneja on saksofonien tavoin rakennettu eri äänialoissa ja erikokoisina.

Käyttö
------

Jotkut klassisen musiikin säveltäjät ovat laatineet osia sarrusofonille. Esimerkkejä sarrusofoniosuuksia sisältävistä teoksista ovat Igor Stravinskyn *Threni*, Ignacy Paderewskin *Polonia-sinfonia* (kolme sarrusofonia), Joseph Holbrooken *Apollo and the Seaman* ja Adam Gilbertin *Seismic Disturbances*. Paul Dukasin sävellyksessä *Noidan oppipoika* on osuus, joka voidaan soittaa kontrafagotilla tai kontrabassosarrusofonilla. Bruce Broughton käytti sarrusofonia elokuvan *Tombstone* ääniraidassa.

Myös jotkut jazzmuusikot ovat hyödyntäneet sarrusofonia. Roscoe Mitchellin levyllä "Four Compositions" sekä Paul Winterin levyillä "Icarus" ja "Callings" käytetään sitä. Sidney Bechet soitti sarrusofonia kappaleessa "Mandy, Make Up Your Mind" levytyksellään Clarence Williamsin Blue Five -yhtyeen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Sarrusofoni Suomalainen esityskokoonpanosanasto, viitattu 14.10.2023
2. 1 2 3 4 5  Sarrusophones Contrabass Mania 23.4.2004, viitattu 14.10.2023
3. ↑  Sarrusophone Oddmusic.com, viitattu 14.10.2023
4. ↑  The Sorcerer's Apprentice Boston Symphony Orchestra, viitattu 14.10.2023
Ivan Stambolić vuonna 1986.
Ivan Stambolićin hautakivi.
**Ivan Stambolić** (Иван Стамболић, 5. marraskuuta 1936 – 25. elokuuta 2000) oli Jugoslaviaan kuuluneen Serbian pääministeri 1978–1982, kommunistisen puolueen puhemies 1985–1986 ja puhemiehistön presidentti 1985–1987, mutta joutui eroamaan Slobodan Miloševićin kannattajien painostuksesta. Hänet salamurhattiin elokuussa 2000.

Stambolić oli alkuaan Miloševićin tukija ja ystävä ja tuki häntä Serbian kommunistien liiton johtoon. Keväällä 1986 Stambolićista tuli maan presidentti.

23/24. syyskuusta 1987 Serbian kommunistisen puolueen keskuskomitean 8. kokouksessa Milošević sai syrjäytettyä lepsusta suhtautumisesta albaaniradikaaleihin syyttämänsä Dragiša Pavlovićin Stambolićin nöyryytykseksi. Myös Stambolić jätti asemansa muutaman päivän kuluttua. Joulukuussa 1987 hänet äänestettiin presidentinvirastaan ja häntä seurasi Petar Gračanin.

Stambolićin surmasi vuonna 2000 kahdeksan Serbian salaisen poliisin virkailijaa, jotka tuomittiin myöhemmin vankilaan. Hänen ruumiinsa löydettiin vasta kolme vuotta myöhemmin. Ivan Stambolićin mielestä Jugoslavia tuhoutui jo vuonna 1987, kun Milošević puhui väkijoukolle Kosovo Poljessa luvaten: "Kukaan ei lyö teitä!". Silloin ensi kertaa monikansallisen Jugoslavian historiassa joku poliitikko asettui tietyn kansanryhmän puolelle julkisesti.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Stambolić** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Glasgow'n kooma-asteikko** (GCS, Glasgow Coma Scale/Score) on lääketieteessä käytettävä henkilön tajunnantason arviointiin kehitetty asteikko. Asteikon pienin arvo on 3 (syvä tajuttomuus tai kuolema) ja suurin arvo 15 (täysin hereillä oleva henkilö). Asteikkoa ei ole tarkoitettu pienten lasten tajuttomuuden arviointiin, johon on tehty oma asteikkonsa (engl. *Pediatric Glasgow Coma Scale*). Glasgow'n asteikkoa voidaan käyttää myös potilaan ennusteen arviointiin, esimerkiksi aivovammapotilailla heikko tajunta (GCS <8) vuorokauden kuluttua vammasta viittaa huonoon ennusteeseen.

Historia
--------

Glasgow’n kooma-asteikko on saanut nimensä Glasgow’n yliopiston mukaan siellä työskennelleiden neurokirurgian professorien Graham Teasdalen ja Bryan J. Jennettin kehitettyä ja julkaistua asteikon vuonna 1974.

Asteikon käyttäminen
--------------------

Glasgow'n kooma-asteikossa on kolme osaa: **silmien avaaminen** (1–4 pistettä), **puhevaste** (1–5) ja **liikevaste** (1–6). Nämä kaikki testataan, ja muistiin merkitään sekä kokonaispistemäärä että pisteet jokaisesta osiosta erikseen. Liikevasteen testaamiseksi voidaan tuottaa kipua esimerkiksi painamalla silmäkuopan yläpuolista supraorbitaalihermoa, kynsivallia tai rintalastaa. Reagointi kipuun fleksiolla tarkoittaa nopeaa yläraajojen koukistusta liittyneenä hartioiden nostoon. Reagointi ekstensiolla tarkoittaa kyynärnivelen ojennusta ja käsivarren sisäänkääntymistä ja merkitsee yleensä vakavampaa aivovammaa kuin reagointi fleksiolla. Jos potilas on intuboitu eikä puhevastetta näin ollen pysty testaamaan, puhevasteen kohdalle merkitään "intuboitu". 

GCS-asteikko kertoo aivovamman vakavuudesta karkeasti ottaen siten, että alle 8 pistettä merkitsee vakavaa vammaa, 9–12 pistettä keskivaikeaa vammaa ja yli 13 pistettä lievää vammaa. Henkilön tajunnantason arviointi pitäisi suorittaa vamman jälkeen aluksi tiheästi (15–30 minuutin välein) ja sairaalassa tilan vakaannuttua esimerkiksi kuuden ja 24 tunnin kuluttua, jotta tajunnantason muutoksia voidaan tarkkailla.

Glasgow'n kooma-asteikon hyviä puolia ovat helppous, toistettavuus ja yleismaailmallinen käyttö. Heikkouksina pidetään muun muassa sitä, että asteikko on liian karkea lieville vammoille ja että tajunnan taso ei välttämättä korreloi kudosvaurion vakavuuteen.

**Glasgow'n kooma-asteikko**| Toiminto | Reagointi | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| **Silmien avaaminen** | Spontaanisti | 4 |
| Puheelle | 3 |
| Kivulle | 2 |
| Ei vastetta | 1 |
| **Puhevaste** | Orientoitunut | 5 |
| Sekava | 4 |
| Irrallisia sanoja | 3 |
| Ääntelyä | 2 |
| Ei mitään | 1 |
| **Paras liikevaste** | Noudattaa kehotuksia | 6 |
| Paikallistaa kivun | 5 |
| Väistää kipua | 4 |
| Fleksio kivulle | 3 |
| Ekstensio kivulle | 2 |
| Ei vastetta | 1 |
| **Yhteensä** | **3–15 pistettä** |

Lähteet
-------

1. ↑  Duodecim Käypä Hoito (2005). Alaranta H ym. Glasgow Coma Score ja sen arviointi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pompeia Plotina** (70, Nemausus (Nîmes), Rooman valtakunta -122) oli Rooman keisari Trajanuksen vaimo ja keisarinna.  Hänelle myönnettiin arvonimi *augusta* vuonna 105.

Pompeia Plotina syntyi Gallian alueella Nemausuksessa (nykyinen Nîmes) Neron ollessa Rooman keisarina. Plotina meni naimisiin Trajanuksen kanssa ennen kuin tästä tuli keisari. Plotinan on kerrottu olleen älykäs ja mahtava nainen, joka oli kiinnostunut kirjallisuudesta, matematiikasta, musiikisa ja hyväntekeväisyydestä. Häntä arvostettiin Roomassa suuresti. Plotina tunnettiin nöyränä ja kansan etuja ajavana keisarinnana. Hän käytti valtaansa parantaakseen erityisesti Rooman köyhien olosuhteita. 

Pariskunnalla ei ollut omia lapsia, mutta Plotina oli läheisissä väleissä miehensä etäisen sukulaispojan Hadrianuksen kanssa. Plotinan ja Hadrianuksen ystävyys myötävaikutti suuresti siihen että kuolinvuoteellaan Trajanus valitsi Hadrianuksen seuraajakseen. Plotina myös osallistui Hadrianuksen ja Trajanin sisarentyttären Sabinan avioliiton järjestämiseen. 

Plotinan kuoleman jälkeen hänet julistettiin jumalaksi ja Hadrianus antoi rakennuttaa hänelle temppelin Nemausukseen.

Muotokuva keisarinna Pompeia Plotinasta

Lähteet
-------

1. 1 2  Collections Online | British Museum *www.britishmuseum.org*. Viitattu 21.4.2023.
2. 1 2 3  Plotina (d. 122) | Encyclopedia.com *www.encyclopedia.com*. Viitattu 21.4.2023.
3. 1 2 3  Pompeia Plotina | Roman aristocrat | Britannica *www.britannica.com*. Viitattu 21.4.2023. (englanniksi)
4. ↑  Brooklyn Museum: Plotina *www.brooklynmuseum.org*. Viitattu 21.4.2023.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
*Tämä artikkeli käsittelee kirjailijaa. Jääkiekkoilija Olli Vainiosta on eri artikkeli.*
**Olli Vainio** (s. 7. syyskuuta 1988) on kotkalaislähtöinen runoilija ja kirjailija, joka loi esikoisteoksensa *Päivänsäteen* yhteistyössä valokuvaaja-isänsä Pekka Vainion kanssa. Kirjan kustantaa jyväskyläläinen Kirjakaari. *Päivänsäde* sai ensipainoksen marraskuussa 2012 ja toinen painos tulee keväällä 2013.

Olli Vainio tekee myös yhteistyötä nurmijärveläisen Mojalan kanssa, jonka käsityönä valmistettuihin sisustustyynyihin on brodeerattu Vainion runoja. Päivänsäde-malliston ensimmäiset tyynyt valmistuivat joulukuussa 2012.

Vuoden 2013 kevään aikana Olli ja Pekka Vainio toteuttavat yhdessä Kirjakaaren kanssa valokuvanäyttelyn, jonka kuvista puolet ovat *Päivänsäde*-kirjasta. Toinen puolisko on niin ikään Pekka Vainion kuvaamia ja Kirjakaaren *Meremme – Itämeri monessa valossa* -kirjasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Ollin Facebook-sivu
* Päivänsäde verkossa
* Ollin Here We Go -blogi
* Ollin Kettuilua-blogi (näkökulmia puheviestinnän opinnoista Jyväskylän yliopistossa)
* Ollin Linkedin-profiili
**John Adams** (4. heinäkuuta 1768 – 5. maaliskuuta 1829) oli viimeinen eloonjäänyt HMS Bounty -laivan kapinallisista, jotka asettuivat asumaan Pitcairnin saarille tammikuussa 1790, vuosi kapinan jälkeen. Hänen oikea nimensä oli John Adams, mutta hän käytti nimeä **Alexander Smith** vuoteen 1808. Pitcairnin pääkaupunki, Adamstown on nimetty John Adamsin mukaan.

HMS Bounty -laivan kapinalliset ja heidän tahitilaiset kumppaninsa polttivat aluksen saavuttuaan Pitcairnille 1790. Hylyn jäännökset on edelleen nähtävissä Bountylahden (Bounty Bay) pohjassa. Vaikka saaren asukkaat kykenivät selviytymään saarella maanviljelyn ja kalastuksen avulla, siirtokunnan hyvältä näyttäneen alun jälkeen saarella vallitsi jännittynyt ilmapiiri. Alkoholismi, murhat ja sairaudet olivat tappaneet suurimman osan kapinallisista, sekä Tahitilta saapuneista miespuolisista henkilöistä. John Adams, Matthew Quintal ja Edward "Ned" Young olivat kolme viimeistä elossa olevaa kapinallista vuonna 1799, jolloin Adams ja Young surmasivat humalaisen Quintalin. 

Youngin kuoleman jälkeen vuonna 1800 Adams alkoi juoda runsaasti ja myöhemmin hänellä oli väitetysti hallusinaatio, jonka jälkeen Adams tuli uskoon. Yhteisönsä johtajana Adams alkoi johtaa kirkollisia toimituksia ja hoitamaan yhteisöään.

Kun yhdysvaltalainen Topaz-laiva löysi Pitcairnin uudelleen vuonna 1808, Adamsille, viimeiselle elossa olevalle kapinalliselle, myönnettiin armahdus kapinoinnistaan. Vuonna 1825 hän meni naimisiin ja sai ainoan poikansa, Georgen.

Viimeisinä vuosinaan Adams alkoi suunnitella Pitcairnin asukkaiden muuttamista Australiaan, sillä hän pelkäsi saarten resurssien loppuvan väkiluvun ylittäessä 66. Kuolemansa jälkeen hänestä alettiin puhua nimellä Isä (engl. *Father*).

Lähteet
-------

1. ↑  John Adams  2022. geni.com. Viitattu 4.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  History of Pitcairn Island  2022. Pitcairn Island Immigration. Viitattu 4.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  How real-life Bounty mutineer John Adams moved from Hackney to one of the world’s most remote tropical islands *Hackney Gazette*.  4.9.2019. Viitattu 4.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Pitcairn Islands  2022. government.pn.  Arkistoitu 19.8.2022. Viitattu 4.9.2022. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
Alessandro Valignano, maalaus 1600-luvulta.
**Alessandro Valignano** (15. helmikuuta 1539 Chieti – 20. tammikuuta 1606 Macao) oli italialainen jesuiittalähetyssaarnaaja, joka toimi Kaukoidässä, erityisesti Japanissa. Hän liittyi jesuiittoihin vuonna 1566 ja hänet lähetettiin Kaukoitään vuonna 1573. Italialaisen nimitys valvomaan jesuiittojen toimia portugalilaisten hallitsemassa Aasiassa oli kiistelty päätös, ja hänen kansallisuutensa yhdessä hänen politiikkansa kanssa johti useisiin konflikteihin muiden lähetyssaarnaajien kanssa. 

Valignano vieraili Japanissa ensimmäisen kerran vuosina 1579–1582 ja muodosti perusstrategian katolilaiselle toiminnalle Japanissa. Tätä kutsutaan yleensä adaptationismiksi. Hän asetti jesuiittojen vaikutusvallan kasvun kristittyjen periaatteiden noudattamisen edelle ja yritti välttää kulttuurien välisiä konflikteja tekemällä kompromisseja, kun japanilaiset tavat eivät sopineet katoliseen arvomaailmaan. Hänen toimintamallinsa oli ristiriidassa fransiskaanien ja dominikaanien kanssa, ja Valignano työskentelikin kovasti pitääkseen nämä ryhmät poissa maasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Gesuiti.it (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Christopher Tomlinson** (s. 15. syyskuuta 1981) on brittiläinen pituushyppääjä.

Tomlinson aloitti yleisurheiluharrastuksensa Middlesbroughin yleisurheiluseurassa. Hän voitti kaksi Englannin koulujen mestaruutta kolmiloikassa ja yhden pituushypyssä, jonka jälkeen hän päätti keskittyä niihin lajeihin. Hän sijoittui 2000 Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa pituudessa kahdenneksitoista tuloksella 729. Kaksi vuotta myöhemmin hän rikkoi pituushypyssä Lynn Daviesin 29 vuotta vanhan Yhdistyneen kuningaskunnan ennätyksen ja hyppäsi kuudenneksi sekä Manchesterin Kansainyhteisön kisoissa tuloksella 779, Münchenin EM-kisoissa sekä yleisurheilun maailmancupissa tuloksella 785. Lisäksi hän voitti samana vuonna Euroopan-cupin. Vuonna 2003 Tomlinson oli kolmas Euroopan sisäratojen cupissa tuloksella 797, mutta karsiutui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Pariisin MM-kisoissa yhdeksänneksi.

Tomlinson sijoittui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2004 kuudenneksi tuloksella 817. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Euroopan cupin, hyppäsi viidenneksi Ateenan olympialaisissa tuloksella 825 ja kuudenneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Seuraavana vuonna hän karsiutui Madridin sisäratojen EM-kisoissa ja Helsingin MM-kilpailuissa. Vuonna 2006 Tomlinson oli kuudes Melbournen Kansainyhteisön kisoissa ja yhdeksäs Göteborgin EM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän sijoittui viidenneksi Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa, mutta karsiutui Osakan MM-kisoissa. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa viides.

Tomlinson voitti Valencian sisäratojen MM-kisoissa 2008 MM-hopeaa tuloksella 806, mutta karsiutui myöhemmin samana vuonna Pekingin olympialaisissa. Vuonna 2009 hän oli kahdeksas Berliinin MM-kilpailuissa ja seitsemäs IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Hän karsiutui loppukilpailusta Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010. Samana vuonna hän oli kolmas Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa ja voitti pronssia Barcelonan EM-kilpailuissa tuloksella 823. Kansainyhteisön kisoissa hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta. Vuonna 2011 hän oli kolmas Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän oli yhdestoista tuloksella 787.

Ennätykset
----------

### Ulkoradat

* 100 metrin juoksu: 10,69 (2002)
* 200 metrin juoksu: 21,55 (2004)
* Pituushyppy: 835 (2011)

### Sisäradat

* Pituushyppy: 818 (2008)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Christopher Tomlinson Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Chris Tomlinson *tilastopaja.org*. Viitattu 26.6.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Alexander Nikuradse** (georg. ალექსანდრე ნიკურაძე, *Aleksandre Nik'uradze*; 10. marraskuuta 1900 – 13. kesäkuuta 1981) oli georgialaissyntyinen fyysikko ja geopoliitikko. Hän solmi Saksassa ollessaan suhteita natseihin, joiden avulla hän pääsi vaikuttamaan heidän Kaukasian suunnitelmiinsa. Hän toimi soveltavan fysiikan parissa, tutkien etenkin dielektrisiä aineita. Suurimman osan tutkimuksistaansa hän kirjoitti pseudonyymillä Al. Sanders.

Nikuradse syntyi vuonna 1900 Venäjän keisarikuntaan kuuluneessa Samtredian kaupungissa, nykyisen Georgian alueella. Opiskeluvaiheessa Georgian hallitus lähetti hänet Berliiniin päättämään keskeneräiset opinnot. Nikuradsesta tuli Saksan kansalainen, kun Puna-armeija valloitti Georgian vuonna 1921. Hyökkäyksen jälkeen Nikuradse alkoi aktiivisesti tukea georgialaisia maastamuuttajia, samanaikaisesti hän solmi ensimmäiset suhteet natseihin. Erityisen hyvät suhteet hän onnistui luomaan Alfred Rosenbergiin, jonka Kaukasian suunnitelmiin Nikuradse onnistui vaikuttamaan. Nikuradse yritti ajaa ajatusta Georgian itsenäisyydestä. Toisen maailmansodan aikaan hän käytti suhteitaan georgialaisten pelastamiseen natsien sorrolta. 

Nikuradse kuoli Saksan Münchenissä vuonna 1981. Hänen veljensä Johann Nikuradse oli myös fyysikko.

Julkaisut
---------

* Al. Sanders: *Kaukasien, Nordkaukasien, Aserbeidschan, Armenien, Georgien, geschichtlicher Umriß*. München, 1942: Hoheneichen-Verlag.
* Al. Sanders: *Osteuropa in kontinentaleuropaeischer Schau*. München, 1942: Hoheneichen-Verlag.
* Al. Sanders: *Um das Erbe Großbritanniens. Zur Wandlung der politischen Struktur der Übersee*. München, 1942: Hoheneichen-Verlag.
* Nikuradse, Alexander: *Naturwissenschaft und Technik im Leben der Völker*. Oldenbourg, München, 1952.

Lähteet
-------

1. ↑  Alexander Nikuradse Dictionary of Georgian National Biography.  Arkistoitu 14.2.2009. Viitattu 20.5.2008. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
	+ 2
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |