recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee oopperaa. Komediasarjasta Isän tyttö on eri artikkeli.*
**Isän tyttö** on Olli Kortekankaan säveltämä ooppera vuodelta 2007. Sen libreton kirjoitti säveltäjä Michael Baranin kanssa. Teos kantaesitettiin Savonlinnan oopperajuhlilla saman vuoden heinäkuussa. *Isän tyttö* on Savonlinnan oopperajuhlien ja Eduskunnan tilausteos.

*Isän tyttö* kuvaa Suomen sodanjälkeistä historiaa, ja sen päähenkilöinä ovat kolme naista: ompelimon omistava Siiri, hänen tyttärensä, radikaalivasemmistoon liittynyt Anna ja Annan tytär, talouslamassa mielenterveytensä menettävä pörssihai Vera. Annan isä Urho on kaatunut sodassa, ja hänen avioliittonsa epäonnistuu, koska hänen miehensä Axel on alkoholisti. Suvun kokemista suruista huolimatta ooppera päättyy optimisesti: parempaan on pyritty ja vaikeudet voitettu.

Teoksen musiikissa on myös iskelmämäisiä aineksia ja viittauksia 1970-luvun alun vallankumouslauluihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hannu-Ilari Lampila: Eduskunnan tilausteos Isän tyttö vahvistaa kansallista identiteettiä *Helsingin Sanomat*.  25.1.2009. Viitattu 13.2.2011.
**Nick Spaling** (s. 19. syyskuuta 1988) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa sveitsiläistä Geneve-Servette HCtä Hänen lempipelaajiaan ovat Joe Sakic ja Doug Gilmour sekä lempijoukkue Toronto Maple Leafs.*lähde?*

Ura
---

Kolmivuotisen junioriuransa Spaling pelasi OHL-joukkue Kitchener Rangersissa. Kykyjenetsijät arvioivat hänet 24. parhaaksi pohjoisamerikkalaiseksi kenttäpelaajaksi ennen NHL:n varaustilaisuutta 2007. Hänet varasi toisella kierroksella vuorolla 58 Nashville Predators.

Kesällä 2008 Spaling teki Predatorsin kanssa tulokassopimuksen. Hän tienasi kolmivuotisesta sopimuksesta 1,95 miljoonaa dollaria. Spaling osallistui Predatorsin harjoitusleirille ja joutui myöhemmin aloittamaan kauden farmijoukkue Milwaukee Admiralsissa. Kauden 2009–2010 alun jälkeen Spaling kutsuttiin Admiralsista Nashvilleen. Ensimmäisen NHL-ottelunsa Spaling pelasi 15. joulukuuta 2009. Hän teki heti myös ensimmäisen pisteensä syöttäessään Ryan Jonesin maalin Nashvillen 7–4 -voitossa Tampa Bay Lightningistä. Ensimmäinen maali syntyi 13. joulukuuta 2010 5–0 -voitossa New York Islandersia vastaan.

7. heinäkuuta 2011 Spaling teki Nashvillen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.

27. kesäkuuta 2014 rajoitetusti vapaa pelaaja Spaling kaupattiin NHL:n varaustilaisuuden 2014 yhteydessä yhdessä Patric Hörnqvistin kanssa Pittsburgh Penguinsiin, joka antoi tilalle James Nealin. Penguins vältti välimieskäsittelyn 31. heinäkuuta 2014, kun teki Spalingin kanssa kaksivuotisen sopimuksen, josta Spaling saa 2,2 miljoonaa dollaria vuodelta. Ennen siirtymistä Penguinsiin hän pelasi Nashvillessa kuusi kautta.

Kaudella 2015–2016 hän pelasi Torontossa 35 ottelua pistein 1+6=7. Helmikuussa 2016 hän matkasi Roman Polákin kanssa San Jose Sharksiin, ja vastineena Sharks antoi kaupassa toisen kierroksen varausvuoronsa vuosien 2017 ja 2018 varaustilaisuuksiin sekä Raffi Torreksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Maple Leafs jatkaa tyhjennysmyyntiä - nyt kauppakumppanina Sharks jatkoaika.com. Viitattu 23.2.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Nick Spaling
**Gustav Heyno** (6. tammikuuta 1774 Lyypekki – 18. marraskuuta 1842 Viipuri) oli Viipurissa toiminut saksalaistaustainen kauppias ja sahanomistaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Heyno lähetettiin 16-vuotiaana Viipuriin hoitamaan sukunsa liiketoimintaa. Perheen perustamisen jälkeen Heyno kohosi nopeasti Viipurin tärkeimpien liikkeenharjoittajien joukkoon. Hänen kauppahuoneensa kilpaili kaupungin kolmannen tai neljännen kauppiaan asemasta Tichanoffin kauppahuoneen kanssa. Heynolla oli osuus muun muassa kerimäkeläisessä Putikon sahassa, Saimaalla omia lotjia ja lastauspaikka Lauritsalassa. Heyono perusti Viipurin Neitsytniemeen terveyskylpylän erityisesti pietarilaisia vierailijoita varten. Hän kuului Viipurin kaupunginvanhimpiin 1821–1837, ja vaikutti Viipurin saksalaisessa seurakunnassa. Heynon kuoleman jälkeen kauppahuone harjoitti pääasiassa sahatavaran, tervan ja voin vientiä Heynon pojan Carl Heynon ja liikekumppani Abraham Keldanin johdossa. Liiketoimet eivät kuitenkaan menestyneet 1850-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jorma Wilmi: Gustav Heyno *Biografiasampo*. Viitattu 19.6.2023.
**Norio Omura** (jap. 小村 徳男; s. 6. syyskuuta 1969 Shimane, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Norio Omura on osallistunut mm. Asian mestaruuskilpailuissa 1996 sekä Maailmanmestaruuskilpailuihin 1998.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1995 | 4 | 0 |
| 1996 | 12 | 2 |
| 1997 | 10 | 2 |
| 1998 | 4 | 0 |
| Yhteensä | 30 | 4 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1996
1 Kojima |
2 Yanagimoto |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Honda |
8 Maezono |
9 Takagi |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Michiki |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saito |
17 Akita |
18 Jo |
19 Shimokawa |
20 Narazaki |
Valmentaja Kamo

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Kojima |
2 Narahashi |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Itō |
8 Nakata |
9 Nakayama |
10 Nanami |
11 Ono |
12 Lopes |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saitō |
17 Akita |
18 Jō |
19 Nakanishi |
20 Kawaguchi |
21 Narazaki |
22 Hirano |
Valmentaja Okada
**Riian verikoirat** on ruotsalaisen Henning Mankellin kirjoittama rikosromaani, joka on toinen osa Wallander-sarjasta. Kirja on julkaistu ruotsiksi vuonna 1992. Kirjan tapahtumapaikkana on alkuvuoden 1991 Riika, jolloin Latvia kuului vielä Neuvostoliittoon. Kirjasta on tehty myös elokuva, jossa pääosaa näyttelee Rolf Lassgård.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Ruotsin rannikolle Ystadin lähelle ajautuu kumivene, josta löydetään kuolleena kaksi latvialaista rikollista. Ystadiin tapausta saapuu tutkimaan latvialainen poliisimajuri. Hänen palattuaan Latviaan hänet kuitenkin surmataan, minkä vuoksi rikoskomisario Kurt Wallander lähetetään Latviaan tutkimaan tapausta.

Latviassa Wallander tutustuu murhatun poliisin leskeen sekä kommunismin ja Neuvostoliiton vastaisiin toimijoihin, joiden puolella murhattu poliisimajuri on ollut. Wallander epäilee, että poliisieverstit, joiden kanssa hän työskentelee ovat sekaantunut murhaan, eikä hän tiedä keneen voi luottaa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
**Palkoproomu** on hinattava alus, joka koostuu kahdesta erillisestä pituussuuntaisesta itsekelluvasta ponttonista. Ponttonit, jotka toimivat ruuman laitoina, on yhdistetty toisiinsa kannen päällä olevilla saranoilla. Hydraulikoneiston avulla ponttonien alareunat voidaan kääntää toisistaan erilleen. Tällöin suppilonmuotoisessa ruumassa oleva lasti valuu itsestään pois parimetrisestä raosta. Palkoproomuja käytetään soran ja ruoppausmassojen kuljettamiseen. Pienen syväyksensä vuoksi palkoproomu voi tyhjentää lastinsa pohjaluukkuproomua matalampaan veteen.

**Palkoalus** on itsekulkevasta palkoproomusta käytetty nimitys. Se on soran ja ruoppausmassojen kuljetukseen rakennettu palkoproomun kaltainen alus. Aluksen perässä on kansirakennus, jossa on ohjaamo sekä päällikön, konemestarin ja miehistön hytit ja muut tilat. Lastiruuman tilavuus on tyypillisesti 200–600 m3. Hinattavasta palkoproomusta tulee itsekulkeva, kun se varustetaan dieselmoottorilla, hydraulisella ohjailupotkurilla sekä ohjaamolla. Miehityksenä on tyypillisesti ohjaaja ja kansimies.

Aiheesta muualla
----------------

* (Onnettomuus Raahen edustalla 1997)
* (Kuvia)
**Riigikogun vaalit 1920** (*I Riigikogu valimised*) olivat Viron parlamenttivaalit ja niissä valittiin satajäseninen ensimmäinen riigikogu.

Vaalit pidettiin 27.–29. marraskuuta 1920 ja hyväksyttyjä ääniä annettiin 471 228. Riigikogun paikat jakautuivat puolueittain seuraavasti:

1. Viron työpuolue 22 (ääniosuus 21,0 %)
2. Maanviljelijöiden liitto (Maarahva Liit) 21 (20,8 %)
3. Viron sosiaalidemokraattinen työväenpuolue 17 (17,0 %)
4. Viron kansanpuolue 10 (10,4 %)
5. Viron riippumaton sosialistinen työväenpuolue 11 (10,4 %)
6. Viron kristillinen kansanpuolue 8 (7,5 %)
7. Tallinnan ammattiyhdistysten keskusneuvosto 5 (5,3 %)
8. Saksalais-balttilainen puolue 4 (5,3 %)
9. Venäläinen kansalliskokous 1 (1,8 %)
10. Maatalousryhmä 1 (1,1 %)

Perustuslain mukaan ensimmäinen riigikogu valittiin kolmeksi vuodeksi, mutta ensimmäinen riigikogu julisti ennenaikaiset vaalit, koska kansan enemmistö hylkäsi 17.–19. helmikuuta 1923 pidetyssä kansanäänestyksessä ehdotuksen kansakoululain muuttamisesta. Kansan enemmistö vastusti lakia, minkä vuoksi uuden Riigikogun vaalit järjestettiin perustuslain 32 §:n perusteella. Se oli ainoa kerta, kun Riigikogu hajotettiin kyseisen pykälän perusteella. Toinen riigikogu valittiin 5.–7. toukokuuta 1923.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: et:I Riigikogu valimised 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Viro Vaalit ja kansanäänestykset Virossa |
| --- |
|  |
| Parlamenttivaalit | 1919 · 1920 · 1923 · 1926 · 1929 · 1932 · 1938 · 1940 · 1992 · 1995 · 1999 · 2003 · 2007 · 2011 · 2015 · 2019 · 2023 |
|  |
| Kunnallisvaalit | 1993 · 1996 · 1999 · 2002 · 2005 · 2009 · 2013 · 2017 |
|  |
| Presidentinvaali | 1938 · 1992 · 1996 · 2001 · 2006 · 2011 · 2016 · 2021 |
|  |
| Europarlamenttivaalit | 2004 · 2009 · 2014 · 2019 |
|  |
| Kansanäänestykset | 1923 · 1932 · 6/1933 · 10/1933 · 1936 · 1990 · 1992 · 2003 |

 |
Palla
Ehtoolliskalkki, jota peittää palla.
**Palla** (lat. ’vaippa’, ’liina)’ on kovitettu neliskulmainen liina, jolla messussa kalkki eli ehtoollismalja peitetään silloin kun kalkkiliina ei ole kalkin päällä. 

Palla on valkoisella kankaalla päällystetty neliön muotoinen kova, esimerkiksi pahvi- tai muovilevy. Pallaan on usein kirjailtu risti tai jokin muu ehtoolliseen liittyvä symboli tai kuvio. Pallan tehtävä on muun muassa suojella arvokkaammasta materiaalista valmistettua ja liturgisia värejä noudattelevaa kalkkiliinaa ja auttaa sen laskeutumaan kauniisti kalkin yli. Samalla se suojelee alttarilla ehtoollisen aikana kalkkia mahdollisilta roskilta, kuten alttaripöydän kukista irtoavasta roskasta tai kesällä kirkkoon lentäneiltä hyönteisiltä, silloin kun kalkkia ei peitetä kalkkiliinalla.

Ehtoollisen vieton päätteeksi kalkin päälle laitetaan ensin ehtoollisleipälautanen, pateeni, palla, sitten kalkkiliina ja lopuksi päälle korporaalin sisältävä bursa. Neliön muotoinen palla saa kalkkiliinan laskeutumaan kauniisti. Mikäli kalkkiliinaa ja bursaa ei käytetä, kuten usein nykyisin roomalaiskatolisessa kirkossa, korporaali laitetaan pallan päälle.

Palla on käytössä läntisen perinteen kirkoissa. Se on tullut uudelleen käyttöön myös Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa ja se mainitaan piispainkokouksen hyväksymässä jumalanpalveluksen oppaassa yhtenä ehtoollisen viettoon liittyvänä esineenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  98,: *Palvelkaa Herraa iloiten*
Jumalanpalveluksen opas*, s. 132. Kirkkohallitus*
Jumalanpalveluselämä ja musiikkitoiminta, 2009. Suomen ev. lut. kirkon kirkkohallituksen julkaisuja
2009:9.
2. 1 2  Karl-Gunnar Ellverson: *Handbok i Liturgik*, s. 114,. Verbum, 2003. ISBN 91-526-2775-6. (ruotsiksi)
**Pallacanestro Cantù** on italialainen koripalloseura Cantùn kaupungista. Seuran nimi vaihtelee kulloisenkin sponsorisopimuksen mukaan. Cantù on yksi Euroopan menestyneimmistä, sillä ainoastaan Real Madrid on voittanut sitä enemmän eurooppalaisia seurajoukkuekilpailumestaruuksia.

Historia
--------

Vuonna 1936 perustettu seura on pienestä koostaan huolimatta ollut aina tärkeänä osallisena Euroopan koripallokartalla. Sen ensimmäinen merkittävä saavutus oli *Mussolini Cupin* voitto vuonna 1942. Toisen maailmansodan jälkeen joukkue jatkoi pelaamista kolmanneksi korkeimmalta tasolta vuonna 1949. Toiseksi korkeimmalle tasolle nousu tapahtui vuonna 1953, ja vuotta myöhemmin joukkue pelasi jo Serie A:ssa. 

Seura voitti ensimmäisen Italian mestaruutensa vuonna 1968, jolloin alkoi seuran nousu kohti Euroopan eliittiä. Vuoden päästä joukkueeseen liittyi seuralegendaksi noussut Pierluigi Marzorati. Korac Cupin perustamisen jälkeen seura voitti kilpailun kolme kertaa perättäin vuosina 1973–1975. Saporta Cupin joukkue voitti neljästi viiden vuoden sisällä vuosina 1977–1981. Kun joukkue voitti Italian mestaruuden vuonna 1981, avautuivat ovet Euroliigaan. Pelit Euroliigassa eivät kuitankaan alkaneet lupaavasti, sillä joukkueen silloisen valmentajan, Valerio Bianchinin, vastasyntynyt poika kuoli, eikä Bianchini lähtenyt joukkueen vieraspeleihin. Joukkue kuitenkin pystyi voittamaan finaalin Maccabia vastaan ja juhli ensimmäistä Euroopan mestaruutta. Seuraavalla kaudella joukkue pääsi taas finaaliin saakka, jossa se voitti arkkivihollisensa Billy Milanon. Seuran voittokulku eurokentillä loppui vuonna 1991, jolloin Cantù voitti viimeisen Korac Cupinsa.

Lähteet
-------

1. ↑  50 YEARS MEMORIES: CANTU Euroliiga. Viitattu 22.5.2009. (englanniksi)
2. 1 2  The Club Scene: Vertical Vision Cantu Euroliiga. Viitattu 12.9.2004. (englanniksi) [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (italiaksi) (englanniksi)
* Foorumi (italiaksi)
**France St. Louis** (s. 17. lokakuuta 1958 Laval, Quebec, Kanada) on kanadalainen keskushyökkääjänä pelannut jääkiekkoilija. Hän edusti Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkuetta Naganon olympialaisissa 1998, jolloin se sijoittui hopealle. MM-kilpailuissa St. Louis pelasi Kanadan maajoukkueessa Kanadassa 1990, Suomessa 1992, Yhdysvalloissa 1994, Kanadassa 1997 sekä Suomessa 1999. Vuonna 2003 hänet valittiin Quebec Sports Hall of Fameen ja vuonna 2014 hänelle myönnettiin Order of Hockey in Canada.

Ennen jääkiekkouraansa St. Louis pelasi ammattilaistasolla haavipalloa. Hän saavutti lajin Kanadan-mestaruuskilpailuissa 1985 ja 1988 pronssia, 1986 hopeaa ja 1989 kultaa ja kilpaili 1985–1989 kansainvälisissä kilpailuissa Kanadan haavipallomaajoukkueessa. St. Louis valittiin Quebecissä vuosikymmenen 1980–1990 parhaaksi haavipalloilijaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  France St. Louis *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. 1 2  France St. Louis *Olympedia*. Viitattu 4.2.2021. (englanniksi)
3. 1 2  France St-Louis – 2014 Order of Hockey in Canada Honouree *The Official Website of Hockey Canada*. Viitattu 4.2.2021. (englanniksi)
Martinsilta Turussa on palkkisilta
**Palkkisilta** on silta, jossa kantavana vaakarakenteena ovat pituussuuntaiset palkit (puuta, teräsbetonia, terästä) ja näiden päällä varsinainen pintarakenne. Lyhyen sillan palkit voivat olla umpinaisia, mutta pitkiin siltoihin käytetään kotelopalkkeja, jolloin niitä sanotaan kotelopalkkisilloiksi. Palkit kannatetaan päistään päätymuureilla ja mahdollisesti väliltä pilareilla tai silta-arkuilla.

Palkkisillat yleistyivät 1960-luvulta alkaen, jota ennen oli rakennettu riippusiltoja. Liittopalkkisiltaan käytetään toisiinsa kiinnitetyistä teräs- ja betonirakenteita, jossa yhdistyvät betonin puristuslujuus ja teräksen vetolujuus. Suomessa on rakennettu paljon myös langerpalkkisiltoja. Niiden kantava rakenne koostuu teräspalkista, jonka yläpuolelle on kiinnitetty kaari.

Suomen neljänneksi pisin silta on Puumalassa sijaitseva Puumalansalmen silta, joka on 781 metrin mittainen palkkisilta. Sen pääjänteen pituus on 140 metriä. Kotelopalkkisilta Lapinlahden silta Helsingissä on 599 metrin pituinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matti Grönroos, Sillat

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palkkisilta** Wikimedia Commonsissa
**Women of All Red Nations** eli **WARN** on vuonna 1974 perustettu intiaaninaisten järjestö. WARN perustettiin Amerikan intiaaniliikkeen rinnalle, kun naisilla ei katsottu olevan tarpeeksi valtaa sen riveissä. Näkyvästi se puuttui esimerkiksi intiaaninaisten sterilisointiin intiaanireservaateilla 1970-luvulla. WARN on sittemmin vastustanut esimerkiksi kaivoshankkeita intiaanien mailla.

Historia
--------

Amerikan intiaaniliike eli American Indian Movement (AIM) oli saanut alkunsa 1960-luvulla. Liikkeeseen kuului myös intiaaninaisia, mutta heidän roolinsa järjestössä jäi usein vain tukeen. Usein järjestön naiset huomasivat, että heidät sivutettiin AIM:n toiminnassa kokonaan. Niinmpä osa halusi perustaa erityisen naistenjärjestön sen rinnalle. Vuonna 1974 yli kolmestakymmenestä heimosta kokoontui naisia Rapid Cityssä Etelä-Dakotassa. Tapaamisesta sai alkunsa Women of All Red Nations eli WARN. WARN:n kautta intiaaninaiset saattoivat saada suuremman äänitorven asioissa, jotka koskettivat erityisesti heitä. Sen pääasiallisia aiheita olivat opiskelumahdollisuudet, terveydenhuolto, lisääntymisoikeudet ja naisten vastainen väkivalta. WARN tuki myös vankiloissa olevia intiaanimiehiä. Osa WARN:n jäsenistä teki yhteistyötä muiden naisjärjestöjen kuten National Organization for Womenin kanssa.

WARN kamppaijoi myös ympäristöasioiden puolesta. Esimerkiksi lakotat ja navajot kärsivät uraanikaivoshankkeista, joita WARN vastusti. Monet järjestön jäsenet tulivat sittemmin tunnetuksi laajemmassa politiikassa. Heihinn lukeutui esimerkiksi Vihreän puolueen varapresidenttiehdokkaana ollut Winona LaDuke.

### Naisten sterilointi

Yksi huomattava WARN:n esiin ottama ongelma oli intiaaninaisten laajamittainen sterilointi Intiaanien terveyspalvelussa (Indian Health Service, IHS). Vastaavia ohjelmia harjoitettiin eugeniikkana, jonka tarkoituksena oli vähentää väestönkasvua väestöluokissa, joita pidettiin älyllisesti jälkeenjääneinä tai vain köyhinä. Vastaavat hankkeet muualla Yhdysvaltain yhteiskunnassa olivat pääosin päättyneet toisen maailmansodan ja natsi-Saksan varoittavan esimerkin jälkeen, mutta ne olivat edelleen vielä 1970-luvulla yleisiä intiaanireservaateilla. WARN:n mukaan vaikka sterilointitoimenpiteille saatiin niiden kohteen lupa usein kirjallisena, mutta käytännössä lupalomakkeita ei esimerkiksi tarjottu naisten omalla äidinkielellä. Naisia oli myös uhattu esimerkiksi sosiaalitukien menetyksellä tai terveyshaitoilla. WARN nosti esiin myös kaksi tapausta, joissa vain 15-vuotiat tytöt olivat luulleet menevänsä yksinkertaiseen nielurisaleikkaukseen, mutta sen sijaan he olivat tulleet steriloiduksi. Vastaavien hankkeiden aikana steriloitujen intiaaninaisten määrää ei tunneta varmuudella. WARN:llä oli huomattava osuus steriloinnin päättämisessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bruce E. Johansen ja Barry M. Pritzker: *Encyclopedia of American Indian History*, s. 883–884. ABC-CLIO, 2008. ISBN ISBN 978-1-85109-818-7. (englanniksi)
2. ↑  Women of All Red Nations *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 27.4.2021. (englanniksi)
**Itämeren ystävyysajo** (engl. *Baltic Sea Friendship Race*) oli maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka järjestettiin vuosina 1986–1989. Kilpailu ajettiin 1986 ja 1988 Turusta Leningradiin ja kahtena muuna vuonna Leningradista Turkuun. Vuoden 1986 Itämeren ystävyysajo kesti viikon ja oli pituudeltaan noin 1 000 kilometriä. Seuraavana vuonna kilpailun kesto nousi yhdeksään päivään, ja reitin pituus oli 1987–1989 noin 1 200 kilometriä. Kilpailun järjestelyistä vastasivat Turun Urheiluliitto ja Leningradin urheilukomitea. Keskeinen suomalaishahmo kilpailun järjestämisessä oli turkulainen pyöräilymies Simo Klimscheffskij. 

Itämeren ystävyysajo sai heti 1986 A-luokan kilpailun arvon. Vuodesta 1987 alkaen se kuului korkeimmalle amatööripyöräilyn tasolle, HC-kategoriaan, kuten myös muun muassa Rauhanajo ja Tour de l'Avenir. Itämeren ystävyysajo oli ensimmäinen etappikilpailu, jossa kilpailtiin rautaesiripun molemmin puolin. Vuosina 1988 ja 1989 reitti kulki Etelä-Suomen ja Leningradin alueen lisäksi Virossa.

Itämeren ystävyysajoon osallistui ensimmäisellä kerralla 88 pyöräilijää 11 maasta. Suurimmillaan, 1988, kilpailussa oli mukana 20 kuusimiehistä joukkuetta. Suomella ja Neuvostoliitolla oli järjestäjämaan ominaisuudessa kolme joukkuetta, yksi Neuvostoliiton joukkueista oli Viro. Vuoden 1988 kilpailussa oli mukana joukkueita kaikista muista maanosista paitsi Etelä-Amerikasta. Vuoden 1988 ystävyysajo tarjosi virolaisyleisölle mahdollisuuden osoittaa nousevaa virolaista kansallismielisyyttä osana Neuvostoliiton silloista avoimuuspolitiikka. Tallinnaan päättyneen etapin voittivat silloin virolaiset Riho Suun ja Toomas Kirsipuu, jolloin katsojajoukon juhlinta riistäytyi suorastaan käsistä. Miliisit yrittivät estää Viron aiemmin kielletyn sini-musta-valkean kansallislipun käytön juhlinnassa.

Vuoden 1986 Itämeren ystävyysajon voitti Neuvostoliiton Mihail Svešnikov ja kolmena muuna vuonna saman maan Asiat Saitov. Kilpailussa oli vuosien aikana mukana useita tulevia ammattipyöräilyn huippuja, kuten Djamolidine Abdoujaparov, Vjatšeslav Jekimov, Jaan Kirsipuu, Pavel Tonkov ja Steffen Wesemann. Vuoden 1986 kilpailun prologin Turussa voitti Suomen ensimmäinen ammattipyöräilijä Kari Myyryläinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ville Laamanen: Itämeren Ystävyysajo 1986–1989 *Turun Urheiluliiton pyöräilyjaoston vuosijulkaisu 2008*. Turun Urheiluliitto ry. Viitattu 28.1.2011.
2. ↑  Jokinen, Leena: Viron lippu suututti miliisit.  *Ilta-Sanomat*, 2.7.2014, nro 149, s. 26-27. Helsinki:

Aiheesta muualla
----------------

* Kilpailun tulokset (englanniksi)
**Seleukos VI Epifanes** oli Seleukidien valtakunnan kuningas. Hän oli Antiokhos VIII Grypoksen vanhin poika. Vuonna 96 eaa. Seleukos peittosi setäpuolensa Antiokhos IX:n kostoksi isänsä kuolemasta. Kuitenkin seuraavana vuonna Antiokhos X, joka oli Antiokhos IX:n poika, ajoi Seleukoksen pakosalle Syyriasta Kilikiaan, jonne hän perusti hovinsa.

Kilikian asukkailla oli kuitenkin ongelmia merirosvojen kanssa eikä heillä ollut varaa hovin kalliiseen elämäntyyliin. Seleukoksen yritykset koota uusi armeija olivat myös taakka kansalle ja se alkoi kapinoida. Seleukos piiritettiin Hippodromille, joka sitten ilmeisesti paloi, kuten myös kuningas miehineen.

Neljä Seleukoksen veljeä jatkoivat tuhoisia sisällissotia toisiaan ja muita vastaan.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Antiokhos IX** | **Seleukidit**  | Seuraaja:**Demetrios III, Antiokhos XI, Filippos I** |
Kotkan Maretariumin Itämeriallas
**Itämeren biotooppiakvaario** on akvaario, joka jäljittelee olosuhteita Itämeressä tai sen lahdissa, kuten Suomenlahdessa. Vesi on vähäsuolaista murtovettä (suolapitoisuus viidestä seitsemään promillea), ja lämpötila selvästi alhaisempi kuin trooppisten kalojen akvaarioissa.

Itämeriakvaarion vesi täytyy pitää kylmänä. Tyypillinen vuosikierto on talvella 5 °C, kesällä lähempänä 20 astetta. Liian lämpimässä vedessä ei ole tarpeeksi happea, kalat ovat vaihtolämpöisinä eläiminä kuin "kuumeessa" ja niiden suolistobakteerit voivat huonosti.

Valaistus pidetään usein vähäisempänä kuin trooppisten kalojen ja kasvien akvaariossa. Liian suuri valon määrä johtaa helposti hallitsemattomaan levien kasvuun.

Eliöstö
-------

Itämeren omat kasvit kuihtuvat talveksi. Jotkut harrastajat pitävät muita kylmään murtoveteen sopeutuvia lajeja, kuten miekkakasveja ja vesitähdikkejä.

### Kaloja

* härkäsimppu *Triglopsis quadricornis*
* kiiski
* kivinilkka
* ahven
* kolmipiikki
* kymmenpiikki
* mustatokko
* mutu
* siloneula
* särmäneula
* törö

Kuvagalleria
------------

* KiiskiKiiski
* KolmipiikkiKolmipiikki
* KymmenpiikkiKymmenpiikki
* MustatokkoMustatokko
* MutuMutu
* TöröTörö

Katso myös
----------

* Maretarium

Lähteet
-------

1. ↑  MURTOVESIAKVAARION RAKENTAMINEN *Harrastaminen*. Aaltojen alla. Viitattu 13.3.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Aqua-Web - suomalainen foorumi
* Sea Life (Arkistoitu – Internet Archive) Helsinki
* Maretarium (Arkistoitu – Internet Archive) Kotka
* Pohjanmerikeskus (Arkistoitu – Internet Archive) Tanskan Hirtshalsissa
Fosfoniumsuolat sisältävät fosfoniumkationin
**Fosfoniumsuolat** ovat yhdisteitä, joiden yleinen kaava voidaan ilmaista muodossa [R4P+]X−, missä R on protoni tai orgaaninen ryhgmä ja X on epäorgaaninen tai orgaaninen anioni. Fosfoniumsuolat ovat hyödyllisiä välituotteita orgaanisen kemian synteeseissä. Fosfoniumsuolat ovat analogisia ammoniumsuolojen kanssa.

Ominaisuudet
------------

Tyypillisesti fosfoniumsuolat ovat huoneenlämpötilassa stabiileja valkoisia kiteisiä aineita. Fosfoniumsuolat liukenevat hyvin sekä veteen että orgaanisiin liuottimiin, minkä vuoksi niitä käytetään pinta-aktiivisina aineina ja faasinsiirtokatalyytteinä. Stabiilimpia fosfoniumsuoloja ovat niin kutsutut kvaternääriset fosfoniumsuolat, joissa positiivisesti varautuneeseen fosforiin on sitoutunut neljä orgaanista ryhmää. Kuumennettaessa fosfoniumsuoloja emäksisissä olosuhteissa ne reagoivat fosfiinioksideiksi. Hyvin vahvat emäkset voivat poistaa fosforiin sitoutuneelta hiileltä protonin, jolloin fosfoniumsuolasta muodostuu fosfoniumylidi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Tyypillisin tapa valmistaa fosfoniumsuoloja on primääristen, sekundääristen tai tertiääristen fosfiinien reaktio primääristen tai sekundääristen alkyylihalogenidien kanssa polaarisissa liuottimissa. Ryhmän yhdisteitä voidaan syntetisoida myös fosfiinien ja karbonyyliyhdisteiden kuten aldehydien välisellä reaktiolla tai fosfiineista ja alkeeneista.

Fosfoniumsuolat ovat käytettyjä reagensseja orgaanisen kemian synteeseissä esimerkiksi valmistettaessa alkeeneja Wittig-reaktiolla. Niitä käytetään myös faasinsiirtokatalyytteinä, sekä katalyytteinä valmistettaessa etikkahappoa, polysiloksaaneja ja isosyanuraattiestereitä. Fosfoniumsuoloja voidaan käyttää myös biosideinä teollisissa jäähdytysvesissä ja tekstiilien palonestokemikaalien valmistuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Phosphonium compounds *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 12.12.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Darrell C. Fee, David R. Gard & Chen-Hsyong Yang: *Phosphorus Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 12.12.2015
3. 1 2 3  Jürgen Svara, Norbert Weferling, Thomas Hofmann: *Phosphorus Compounds, Organic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 12.12.2015
4. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 818. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 12.12.2015). (englanniksi)
5. 1 2  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 3237. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
**Fosforipentasulfidi** eli **difosforipentasulfidi** eli **tetrafosforidekasulfidi** (P4S10) on fosforin ja rikin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteeseissä sekä malmien rikastamisessa ja voiteluaineiden valmistuksessa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa fosforipentasulfidi on kellertävää tai vihertävää kiteistä ainetta. Rakenteeltaan yhdiste muistuttaa fosforipentoksidin rakennetta. Yhdiste liukenee hyvin hiilidisulfidiin, mutta hydrolysoituu hitaasti kylmän ja nopeasti lämpimän veden vaikutuksesta. Hydrolyysissä muodostuu neutraaleissa olosuhteissa fosforihappoa ja vetysulfidia. Jos vesi on hapanta, muodostuu hydrolyysin tuotteina tiofosfaatteja ja sulfideja. Fosforipentasulfidi reagoi useiden orgaanisten yhdisteiden kanssa muodostaen niiden rikkijohdannaisia.

P4S10 + 16 H2O → 4 H3PO4 + 10 H2S

Valmistus ja käyttö
-------------------

Fosforipentasulfidia valmistetaan kuumentamalla rikin ja fosforin seosta reaktorissa, jonka lämpötila on 280–515 °C. Reaktorissa on valmiina pieni määrä sulaa fosforipentasulfidia. Yhdiste puhdistetaan tislaamalla alennetussa paineessa ja jäähdytetään ja jauhetaan. Hidas jäähdytys johtaa hyvin kiteiseen fosforipentasulfidiin, kun taas nopea jäähdytys aikaansaa reaktiivisempaa tuotetta.

Fosforipentasulfidi on kaupallisesti tärkein fosforin sulfideista. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistamaan amideista tioamideja, aldehydeistä tioaldehydejä, ketoneista tioketoneja, alkoholeista ja fenoleista ditiofosfaattiestereitä. Ditiofosfaattiesterit ovat usein käytettyjä voiteluaineissa. Fosforipentasulfidia käytetään myös hyönteismyrkkyjen kuten parationin ja malationin valmistuksessa ja kresoliin liuotettua fosforipentasulfidia käytetään malmien vaahdotusaineena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 164. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 507–509. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
3. 1 2 3  Darrell C. Fee, David R. Gard & Chen-Hsyong Yang: *Phosphorus Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 26.7.2014
4. 1 2 3  Gerhard Bettermann, Werner Krause, Gerhard Riess & Thomas Hofmann: *Phosphorus Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 26.7.2014
5. 1 2 3  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 736–737. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.7.2014). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fosforipentasulfidin kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: Phosphorus pentasulfide (englanniksi)
* ChemBlink: Phosphorus pentasulfide (englanniksi)
**Dirkou** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Nigerin Agadezin alueen Bilman departementissa. Se sijaitsee Kawarin keidasalueella 45 kilometriä Bilmasta pohjoiseen. Kunnassa on 14 300 asukasta (vuonna 2010), joista noin puolet asuu Dirkoun kylässä. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat Achinouman, Anneyn, Arguin, Bezzan, Chimoundourin ja Emtilhoumalin hallintokylät (*village administratif*), Lateyn, Tchidirissoun ja Tchouagen perinteiset kylät (*village traditionnel*), Bararan, Djawaz Gassabin, Kerdeman ja Youzeyin pikkukylät (*hameau*) sekä Gadarman ja Tchdrey et Mayan korttelit (*quartier*).

Dirkou on Kawarin alueen taloudellinen keskus. Aikaisemmin sen kautta kulki tärkeä karavaanikaupan reitti, joka yhdisti Fezzanin Tšadjärven ympärillä sijainneeseen Kanem-Bornun valtakuntaan. Nykyään kylään johtaa Agadezista Ténérén ylittävä autiomaareitti (650 kilometriä), joka jatkuu Siguedinen, Madaman, Tumun ja Al-Qatrunin kautta Libyan Sebhaan. Tuaregien ja tubujen karavaanit sekä nigeriläiset ja libyalaiset kauppiaat vaihtavat seudulla tuotettuja taateleita, suolaa ja soodaa viljaan, lihaan ja muihin tarvikkeisiin. Dirkoussa on varuskunta ja sotilaslentokenttä. Kylästä on päivittäinen reittitaksiyhteys Bilmaan.

Seudun kanta-asukkaat ovat kanureja ja tubuja. Armeijan, tullin, poliisin sekä koulutus- ja terveyspalvelujen työntekijät ovat yleensä kotoisin muualta Nigeristä. 1990-luvun alussa Dirkousta tuli tärkeä Länsi-Afrikasta Libyaan ja Eurooppaan pyrkivien siirtolaisten pysähdyspaikka. Sen kautta on kulkenut vuosittain kymmeniä tuhansia muuttajia, joista monet ovat joutuneet jäämään paikkakunnalle viikkojen tai kuukausien ajaksi. Siirtolaisten epätoivoinen tilanne on tuonut mukanaan väkivaltaa, prostituutiota ja huumeita.

Lähteet
-------

1. ↑  Loi n° 2002-014 du 11 juin 2002 portant création des communes et fixant le nom de leurs chefs-lieux *case.ibimet.cnr.it*.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 29.7.2011. (ranskaksi)
2. 1 2  Annuaire statistique des cinquante ans d’independance du Niger *stat-niger.org*. Viitattu 29.7.2011. (ranskaksi)
3. 1 2 3  *Le petit futé Niger 2009–2010*, s. 193. Paris: Nouvelles éditions de l’université, 2009. ISBN 2-7469-1640-1.
4. ↑  Répertoire National des Communes (RENACOM) *stat-niger.org*. Viitattu 29.7.2011. (ranskaksi)
5. ↑  *The Encyclopaedia of Islam, new edition, volume IV, third impression*, s. 777. Leiden: E.J. Brill, 1997. ISBN 90-04-05745-5.
6. ↑  Brachet, Julien: Perceptions de l'enclavement dans une oasis saharienne du Nord Niger.  *Espace Populations Sociétés*, 2005, nro 1, s. 101–102, 106. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.8.2011.  (ranskaksi)
7. ↑  Brachet, Julien: Perceptions de l'enclavement dans une oasis saharienne du Nord Niger.  *Espace Populations Sociétés*, 2005, nro 1, s. 101–108. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.8.2011.  (ranskaksi)
**Fosforitrifluoridi** (PF3) on myrkyllinen fosforin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.

Ominaisuudet
------------

Fosforitrifluoridi on huoneenlämpötilassa väritöntä kaasumaista ainetta.Yhdiste liukenee poolisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, mutta vesi hydrolysoi sen hitaasti fosforihapokkeeksi ja vetyfluoridiksi. Emäksisissä liuoksissa hydrolyysi on nopeampaa. Yhdiste reagoi kloorattujen hiilivetyjen kanssa, jolloin klooriatomi korvautuu fluoriatomilla.

PF3 + 3 H2O → H3PO3 + 3 HF
Fosforitrifluoridi on voimakas Lewis-emäs ja muodostaa komplekseja Lewis-happojen kanssa. Tältä ominaisuudeltaan se muistuttaa huomattavasti hiilimonoksidia ja monet fosforitrifluoridin metallikomplekseista muistuttavat rakenteeltaan metallikarbonyylikomplekseja. Kompleksoitumisominaisuuteen perustuu myös fosforitrifluoridin myrkyllisyys, sillä se syrjäyttää hiilimonoksidin tavoin hemoglobiinin rautaan sitoutuneen hapen. Myrkyllisyydeltään yhdiste on verrattavissa fosgeeniin.

Valmistus
---------

Ensimmäisen kerran fosforitrifluoridia valmisti Henri Moissan vuonna 1884 kuparifosfidin ja lyijyfluoridin välisellä reaktiolla. Yhdistettä muodostuu fosforin ja fluorin välisessä reaktiossa, mutta nykyään sitä valmistetaan pääasiassa fluoraamalla fosforitrikloridia antimonitrifluoridin, arseenitrifluoridin, kalsiumfluoridin tai sinkkifluoridin avulla. Muodostuva tuote puhdistetaan pesemällä vedellä ja puhdistetaan jäähdyttämällä alle yhdisteen sulamispisteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 160. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 495–496. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
3. 1 2 3   Charles B. Lindahl & Tariq Mahmood: *Fluorine Compounds, Inorganic, Phosphorus, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 6.8.2014
4. 1 2  Gerhard Bettermann, Werner Krause, Gerhard Riess & Thomas Hofmann: *Phosphorus Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 6.8.2014
5. 1 2 3  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 704–705. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.8.2014). (englanniksi)
**Dirke** (m.kreik. Δίρκη) oli kreikkalaisessa mytologiassa Lykoksen puoliso ja Antiopen, jonka Zeus saattoi raskaaksi, täti. Antiope pakeni häpeäänsä kuningas Epopeuksen luo Sikyoniin, josta Lykos lähti hakemaan hänet väkivalloin takaisin. Paluumatkan aikana tämä synnytti kaksoispojat Amfionin ja Zethoksen. Takaisin kotiinsa päästyään Lykos luovutti Antiopen vaimonsa Dirken huostaan. Dirke kuitenkin vihasi Antiopea ja kohteli tätä julmasti aina siihen saakka, kunnes Antiope onnistui pakenemaan.

Euripideen näytelmässä *Antiope* Antiope pakenee takaisin luolaan, jossa Amfion ja Zethos olivat syntyneet. Kaksoset kuitenkin kieltäytyvät hänen pyynnöistään huolimatta myöntämästä hänelle turvapaikkaa, mutta kun Dirke saapuu ja nähdessään Antiopen määrää tämän surmattavaksi, kaksoset vakuuttuvat siitä, että Antiope on heidän äitinsä kuten heidät kasvattanut paimen väittää. Niinpä he tappavat Dirken sitomalla tämän kiinni härän sarviin.

Dirke oli omistautunut Dionysos-jumalalle, joka synnytti lähteen siihen kohtaan, jossa Dirke kuoli.
Isovesirikko.
**Isovesirikko** eli **komeavesirikko** (*Elatine alsinastrum*) on Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa kasvava yksi tai monivuotinen harvinainen uposkasvi. Suomessa laji on nykyisin uhanalainen.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Isovesirikko kasvattaa 5–40 senttimetriä pitkän pystyn tai kohenevan, suikertelevan varren. Varsi on paksu ja niukasti haarova. Säteittäin olevat ruodittomat lehdet ovat korvakkeellisia ja ehytlaitaisia. Uposlehtikiehkurat ovat 8–15 lehtisiä ja soikeita, ilmaversossa lehtiä on 3–5 kappaletta ja ne ovat muodoltaan tasasoukkia. Kukat ovat perättömiä ja sijaitsevat yksittäin ilmaverson lehtien hangoissa. Kukan verhiö ja teriö ovat neljälehtisiä. Heteitä on kahdeksan. Isovesirikko kukkii heinä-syyskuussa. Kasvi tuottaa runsaasti siemeniä, jotka voivat säilyä maassa vuosikausia siemenpankkina. Se leviää myös kasvullisesti katkenneista varren palasista.

Levinneisyys
------------

Isovesirikon levinneisyysalue on laaja, mutta se on kaikkialla harvinainen. Lajia tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa, Pohjois-Afrikassa ja Turkissa. Pohjoismaissa isovesirikkoa tavataan ainoastaan Suomessa, ja sitä ei myöskään esiinny Baltiassa. Suomessa lajia on tavattu Satakunnasta Kymenlaaksoon, Hämeeseen ja Pirkanmaalle. Laji on voimakkaasti taantunut ja vahvimmat esiintymät ovat nykyään Satakunnassa ja Varsinais-Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Isovesirikko kasvaa savisissa ojissa, savenottokuopissa ja vesihaudoissa matalassa vedessä tai joskus täysin upoksissa. Suomessa lähes kaikki kasvupaikat ovat ihmisen muovaamia. Perinteisen laidunnuksen loppuminen, salaojitus sekä lammikoiden umpeenkasvu ja kuivaaminen ovat suuresti vähentäneet isovesirikolle sopivia kasvupaikkoja.

Käyttö
------

Isovesirikkoa kasvatetaan myös akvaariokasvina.

Lähteet
-------

* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
* Uotila, Pertti: *Isovesirikko*. Teoksessa *Uhanalaiset kasvimme*. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 139.

### Viitteet

1. ↑  *Elatine alsinastrum* *IUCN Red List of Threatened Species*. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org.  (englanniksi)
2. ↑  Stevens, P. F.: Elatinaceae *Angiosperm Phylogeny Website*. Viitattu 1.4.2021.
3. ↑  Ympäristöministeriö: Uhanalaiset putkilokasvit luonnonsuojeluasetuksessa Viitattu 20.12.2009.
4. 1 2  Retkeilykasvio 1998, s. 155.
5. 1 2 3  Uotila 1997, s. 139.
6. ↑  Aquahoito (vanhentunut linkki)

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2020: Isovesirikon levinneisyys Suomessa.
* Kuva

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q160479
* Wikispecies: Elatine alsinastrum
* APDB: 142837
* BioLib: 3628
* CoL: 395CK
* EoL: 5713699
* EPPO: ELTAL
* EUNIS: 169030
* FoIO: ELAALS
* GBIF: 5646136
* iNaturalist: 372342
* IPNI: 324663-1
* ISC: 114052
* IUCN: 164271
* NCBI: 1532799
* Open Tree of Life: 5922096
* PFI: 3300
* Plant List: kew-2786510
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:324663-1
* Tropicos: 11800038
* WoI: 3145
* WFO: wfo-0000665293

 |

 |
**Fosforit** (ven. ООО «Промышленная группа «Фосфорит», *OOO "Promyšlennaja gruppa "Fosforit"*) on EuroChem (ven. JevroHim) -konserniin kuuluva yritys Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Se valmistaa fosforilannotteita ja rehufosfaattia.

Jaaman piirin fosforiittiesiintymät löydettiin vuosina 1950–1952 suoritetuissa maaperätutkimuksissa. Neuvostoliiton ministerineuvosto teki lopullisen päätöksen kaivoksen avaamisesta maaliskuussa 1961. Kaivos- ja rikastamokombinaatti Fosforit aloitti fosforiittijauhon tuotannon joulukuussa 1963. Vuonna 1969 sen yhteyteen alettiin rakentaa kivennäislannoitetehdasta, jonka ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 1972 ja toinen vuonna 1979. Vuosina 1973–1980 rakennettiin kolmivaiheinen fosforihapon ja monoammoniumfosfaatin tuotantolaitos. Vuonna 1977 alettiin tuottaa myös rikkihappoa.

Vuonna 2001 Fosforitista tuli osa kaivos- ja kemian teollisuuteen erikoistunutta EuroChem-konsernia. Nykyään se on yksi Venäjän suurimmista fosforilannoitteiden tuottajista. Yhtiön oman kaivoksen kapasiteetti on 6,2 miljoonaa tonnia fosforiittimalmia ja tehtaan kapasiteetti 150 000 tonnia fosforiittijauhoa vuodessa. Esiintymän kooksi arvoidaan yli 300 miljoonaa tonnia. Noin 80 % tuotannosta viedään Länsi-Eurooppaan, Baltian maihin ja Latinalaiseen Amerikkaan.

Suuren-Lutskan maalaiskunnan alueella sijaitseva Fosforit on Jaaman kaupungin tärkein tuotantolaitos. Sen osuus Jaaman piirin tavaratuotannosta on noin 50 %. Alkuvuodesta 2011 tehtaalla työskenteli keskimäärin 1234 henkilöä, joiden keskipalkka oli 25 866 ruplaa (noin 650 euroa). Yhtiön ilmoittamiin kestävän kehityksen tavoitteisiin kuuluu käytöstä poistettujen kaivosten maisemointi, päästöjen vähentäminen ilmakehään ja vesistöihin, työntekijöiden terveydenhuollon ja vapaa-ajan järjestäminen sekä laitteiden hankkiminen paikallisiin sairaaloihin ja poliklinikoille.

Vuonna 2012 paljastui, että tehtaan jätealueen kipsikasalta Laukaanjokeen valuva fosfori on yksi Suomenlahden pahimpia saastuttajia. Sittemmin jätekipsikasan päästöt on saatu kuriin.

Lähteet
-------

1. 1 2  JevroHim: Fosforit *eurochem.ru*. Viitattu 21.1.2012. (venäjäksi)
2. 1 2 3  HimTrade.ru: Fosforit, OOO (promyšlennaja gruppa) *himtrade.ru*. Viitattu 21.1.2012. (venäjäksi)
3. ↑  Bolšelutskoje selskoje poselenije: Predprijatija na territorii poselenija *bolshelutsk.ru*. Viitattu 21.1.2012. (venäjäksi)
4. ↑  Ottšot o sotsialno-ekomitšeskom razvitii MO "Kingiseppski munitsipalnyi raion" za 9 mesjatsev 2011 goda *kingisepplo.ru*.  Arkistoitu 6.6.2013. Viitattu 21.1.2012. (venäjäksi)
5. ↑  Helsingin Sanomat: Venäläiseltä lannoitetehtaalta jättipäästöt Suomenlahteen *hs.fi*.  21.1.2012. Viitattu 21.1.2012.
6. ↑  Yle uutiset: Satelliittikuvat säikäyttivät tutkijan - Puolan kipsikasojen päästöistä vaaditaan tietoja *yle.fi*.  30.11.2012. Viitattu 24.4.2015.
**Selibaatti** (latinan sanasta *caelebs*, 'naimaton') tarkoittaa sitoutumista naimattomuuteen tai pidättymistä sukupuolielämästä.

Syyt
----

Selibaatti voi olla yksilön oma valinta tai jostain syystä pakotettu, mutta se voi myös olla ympäröivän yhteisön sanelema.

Sukupuolivietiltään heikko ihminen saattaa valita elämän selibaatissa. Ikääntyneen ihmisen selibaatti voi johtua sukupuolivietin tai sukupuolisen kyvyn heikentymisestä, tai yhdynnän muuttumisesta kivuliaaksi. Selibaatti voi myös olla osa askeettista elämäntapaa, jossa sukupuolinen kanssakäyminen voidaan pyrkiä muuntamaan joksikin arvokkaampana pidetyksi toiminnaksi. Jotkut urheilijat ovat selibaatissa ennen tärkeää kilpailua.

Vakava sairaus tai sukupuoliteitse tarttuvan sairauden kuten aidsin pelko voi ajaa ihmisen selibaattiin. Vankilassa tai muussa laitoksessa voi joutua vastentahtoisesti elämään selibaatissa. Yksin eläminen tai kiireet töissä tai opinnoissa voivat johtaa selibaattiin.

Yhteisön sanelemassa selibaatissa on paljolti kysymys uskonnollisista määräyksistä. Selibaattilupaus on osa kristillisiä luostarilupauksia. Katolisen kirkon latinalaisessa riituksessa selibaattia edellytetään munkkien ja nunnien lisäksi myös papeilta ja piispoilta, ortodoksisessa kirkossa sekä idän katolisissa kirkoissa vain piispoilta.

Seuraukset
----------

Jatkuva ja täydellinen selibaatti vähentää sukupuolista halukkuutta. Elämän ilman seksiä ei arvella olevan ihmisen fyysiselle terveydelle haitallista, eikä vapaaehtoisen selibaatin uskota haittaavan psyykkistä terveyttä. Pakotetun selibaatin kuitenkin tiedetään olevan haitallista mielenterveydelle.

Katso myös
----------

* Aseksuaalisuus
* Neitsyys

Lähteet
-------

1. ↑  Kielitoimiston sanakirja  2014. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 2015.
2. ↑  "selibaatti", *Facta-tietosanakirja*. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-31930-9.
3. 1 2 3 4 5  Palo, Jorma & Palo, Leena-Maija: *Rakkaudesta seksiin*, s. 302–303. WSOY, 1999. ISBN 951-0-23241-6.
4. ↑  "luostarilaitos", *Suomalainen tietosanakirja 5, käs–m*. Espoo: Weilin + Göös, 1991. ISBN 951-35-4649-7.
5. ↑  "selibaatti", *Suomalainen tietosanakirja 7, reun–tamm*. Espoo: Weilin + Göös, 1993. ISBN 951-35-4478-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Selibaatti** Wikimedia Commonsissa
**Ninna-ji** (jap. 仁和寺) on shingon-buddhalainen temppeli Japanissa Kioton länsiosassa Ukyō-kun alueella. Sen perusti alun perin palatsiksi keisari Kōkō vuonna 886, ja hänen kuoltuaan rakennustyöt saatti päätökseen keisari Uda vuonna 888. Uda asettui alueelle astuttuaan valtaistuimelta, ja se tunnettiinkin sittemmin "Omuron palatsina" (*Omuro gosho*) Omuron alueen mukaan. Myöhemmin palatsista tehtiin buddhalainen temppeli. Ninna-jistä tuli Kioton ensimmäinen *monzeki*-temppeli, jonka apotti oli keisarillisesta perheestä.

Aikoinaan Ninna-jillä oli laajat maa-alueet ja kuusikymmentä alatemppeliä. Temppeli paloi Ōnin-sotien aikana 1400-luvun loppupuolella, mutta sen rakensivat osittain uudelleen Tokugawat ja keisari Go-Mizuno'o 1630-luvulla. Uudelleenrakennuksen aikaisia rakennuksia ovat viisikerroksinen pagoda, *Kondō* (päähalli) ja *Mieidō* (perustajan halli), jotka olivat alun perin palatsin keskeisimmät rakennukset, sekä temppelin alueen lounaisosassa sijaitseva alkuperäisen palatsin paikalle rakennettu *Omuro gosho*.

Temppelin pohjoispuolelle on rakennettu miniatyyrikoossa Shikokun 88 temppelin pyhiinvaellus kunnioittamaan saarella syntynyttä Kūkaita. Reitti valmistui alun perin vuonna 1832.

Ninna-ji otettiin yhdessä Kioton muiden kulttuuriaarteiden kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Judith Clancy: *Exploring Kyoto*. Weatherhill, 1997. ISBN 0-8348-0383-6.
2. 1 2  June Kinoshita, Nicholas Palevsky: *Gateway to Japan*. Kodansha, 1998. ISBN 4-7700-2018-X.
3. ↑  Historic Monuments of Ancient Kyoto (Kyoto, Uji and Otsu Cities) Unesco. Viitattu 1.10.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ninna-ji** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Muinaisen Kioton historialliset monumentit |
| --- |
|  |
| Kioto | 
* Daigo-ji
* Ginkaku-ji
* Kamigamo-jinja
* Kinkaku-ji
* Kiyomizu-dera
* Kōzan-ji
* Nijōn linna
* Ninna-ji
* Nishi-Hongan-ji
* Ryōan-ji
* Saihō-ji
* Shimogamo-jinja
* Tenryū-ji
* Tō-ji

 |  |
|  |
| Uji | 
* Byōdō-in
* Ujigami-jinja

 |
|  |
| Ōtsu | Enryaku-ji |

 |