recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pigs for the Ancestors** on amerikkalaisen kulttuuriantropologi Roy Rappaportin kirjoittama kirja, jossa tarkastellaan Tsembaga -heimon rituaalista toimintaa kulttuuriekologisesta näkökulmasta käsin.

Tsembaga
--------

Tsembaga on Australian puoleisen Papua-Uusi-Guinean alueella elävä tutkimuksen tekoaikaan n. 200-henkinen heimo. Heimon kontaktit länsimaalaisiin ennen tutkimusta olivat vähäisiä. Tsembagat ovat metsästäjä-keräilijöitä, jotka myös viljelevät viljaa, hedelmiä ja juureksia puutarhoissa ja kasvattavat sikoja.

Kaiko
-----

Tsembagojen Kaiko -rituaali on noin 5-20 vuoden välein toimeenpantava rituaali, jossa uhrataan hengille valtaosa kasvatetusta sikapopulaatiosta. Kaiko kestää vuoden, ja siihen liittyy paljon monimutkaisia rituaaleja, juhlimista ja tabujen poistamisia, joiden aikana siat uhrataan ja liha jaetaan yhteisön kesken.

Kulttuuriekologinen näkökulma
-----------------------------

Rappaportin keskeinen tavoite on näyttää kuinka Kaiko toimii tasapainottavana ilmiönä Tsembaga-territorion, sikojen määrän ja ympäristön kantokyvyn välillä. Keskeisintä tutkimukselle on sikojen määrän lisääntymisen, rajallisen alueen ja "sosiaalisen stressin" muodostama informaatiosysteemi, joka kanavoituu sosiaalisiin, kulttuurisiin ja uskonnollisiin käytäntöihin. Rappaport ei tutkinut miksi tai miten asiat ovat syntyneet, vaan häntä kiinnosti eri osa-alueiden toiminta suhteessa kokonaisuuteen eli systeemiin, jonka eri tasot ovat itse itseään sääteleviä.

Kaikon merkitys
---------------

Rappaportin mukaan Kaiko -rituaalin tarkoitus on säilyttää ihmisten, sikojen ja puutarhojen kasvumahdollisuus ja lisätä vaurautta tulevaisuudessa. Rituaali suoritetaan, kun populaation ja ympäristön suhde sitä vaatii ja ympäristön kantokyvyn rajat lähenevät. Rappaport löysi rituaalista monenlaisia ympäristön kantokykyä ylläpitäviä funktioita, kuten ihmisten ja sikojen lukumäärän säätely, maaperän kunnon pysyminen hyvänä, ihmisten sosiaalisen kanssakäymisen lisääminen ja yhteisöllisyyden vahvistaminen, heimoille elintärkeän vaihdon mahdollistaminen, avioliittojen solmiminen ja sikojen ruokaa kasvattavien naisten stressin vähentäminen.

Lähteet
-------

* Roy Rappaport: Pigs For The Ancestors (1968)
**Pihamittari** (*Scotopteryx chenopodiata*) on niittymäisten alueiden ja pihojen yleinen mittariperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pihamittarin koiras on väritykseltään lämpimänruskea, kun taas naaraiden ruskeaan väritykseen liittyy kuluneen harmaa vivahde. Molemmilla sukupuolilla etusiiven poikki kulkee leveä, tumma, harmaanruskea vyö, jonka molemmin puolin on kapeammat, tummanruskeat kaistaleet. Harmaanruskean vyön sisällä on musta siipitäplä. Kuluneet yksilöt voivat olla lähes tasaisen ruskeita. Pihamittarin etusiiven kärki on terävä ja tätä vaikutelmaa vielä korostaa siiven kärjen vinottainen tumma täplä. Takasiivet ovat harmaanruskeat. Siipiväli on 29–33 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Pihamittari on koko Euroopan alueella hyvin yleinen laji, ja sitä esiintyy Suomessa Etelä-Lappiin asti. Lentoaika on kesäkuun lopulta elokuun loppupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Pihamittari on nimensä mukaisesti pihapiireissä viihtyvä laji, jonka varsinaista elinympäristöä ovat erilaiset avoimet maastot. Perhonen on aktiivinen hämärässä, mutta voi häirittynä lentää päivälläkin. Talvehtii keskenkasvuisena toukkana.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää hernekasveilla, erityisesti niittynätkelmällä (*Lathyrus pratensis*) ja hiirenvirnalla (*Vicia cracca*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* The Moths of Suffolk: Shaded Broad-bar (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q900675
* BioLib: 52570
* BOLD: 98709
* CoL: 4VY84
* EoL: 295986
* EUNIS: 308289
* Fauna Europaea: 445388
* Fauna Europaea (new): 97b4564b-d120-45c2-a587-f5650f343186
* GBIF: 1957816
* iNaturalist: 325738
* IRMNG: 11222561
* LepIndex: 227138
* LoB: 4742
* NBN: NBNSYS0000005807
* NCBI: 326962

 |

 |
Bian Jingzhaon Ming-dynastian aikana tehty kukka- ja lintumaalaus.
**Kukka- ja lintumaalaukset** ovat yksi kiinalaisen maalaustaiteen genreistä. Kukka- ja lintumaalaukset keskittyvät tyypillisesti esittämään eläimiä ja kasveja.

Historia
--------

Huang Quanin silkille tehty maalaus esittää lintuja, kilpikonnia, ampiaisia, heinäsirkkoja, kaskaita ja muita pieniä otuksia.
Ensimmäinen tunnettu kukka- ja lintumaalaus on itäisen Han-dynastian ajalta 25-250 jaa. tehty korppeja puun oksalla esittävä talon ulkoseinälle tehty maalaus. Ensimmäinen kukka- ja lintumaalauksiin erikoistunut taiteilija oli kuitenkin 300-luvulla elänyt Liu Yinzu, joka tunnetaan puolestaan 500-luvulla eläneet taidekriitikko Xie Hen teoksista. Omaksi genrekseen kukka- ja lintumaalaukset muodostuivat viiden dynastian ajalla 907–960. Tuon ajan tunnetut maalarit Huang Quan, Huang Jucai ja Xu Xi vaikuttivat myös myöhemmin Song-dynastian ajalla eläneisiin maalareihin. Pohjoisen Song-dynastian loppukaudella keisari Huizong (1082– 1135) tuki taiteita ja maalasi teoksia itsekin.

Yuan-dynastian aikana vuosina 1279–1368 kukka- ja lintumaalauksia tekivät konservatiiviset hovimaalarit ja oppineistoon kuuluvat amatöörimaalarit. Hovimaalarit noudattivat Song-dynastian ajan tyyliä, mutta amatöörimaalarit kuten Zhao Mengfu (1254– 1322), Wu Zhen (1280–1354) ja Wang Mian (1287– 1359) alkoivat kuvata maalauksissa uusina aiheina luumun kukkia ja bambuja. Yuan-dynastiaa seuranneen Ming-dynastian tunnettuihin kukka- ja lintumaalareihin lukeutuivat Lin Liang (1416–1468), Shen Zhou (1427– 1509), Tang Yin (1470– 1524), Chen Chun (1483– 1544) ja Xu Wei (1521– 1593). Kukka- ja lintumaalaukset säilyivät genrenä Ming-dynastiaa seuranneessa Qing-dynastiassa. Qing-dynastian yhteydet eurooppalaisiin toivat uusia tekniikoita Kiinalaiseen maalaustaiteeseen. Kiinalaiset maalarit oppivat käyttämään öljyvärejä luomaan vaikutelman kolmiulotteisuudesta käyttämällä perspektiiviä, valoa ja sävyä. Qing-dynastian aikaisia maalareita olivat esimerkiksi Zhang Weibang, Shen Quan, Ren Bonian ja Zhao Zhiqian.

1900-luvun johtava kukka- ja lintumaalari oli Qi Baishi (1864– 1957). Baishin maalausten yleisimpiä aiheita olivat kalat, katkaravut, ravut ja sammakot. Yu Fei’an (1889– 1959) maalasi puolestaan teoksiaan Song-dynastian tyylillä. Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen vuonna 1949 maalauksilla ajettiin kommunistisen puolueen propagandaa ja ennen vuotta 1980 lähes kaikki taiteilijat työskentelivät valtiolle. Vasta 1970-luvun kulttuurivallankumouksen loppumisen jälkeen taiteilijat saattoivat alkaa esittää maalauksissaan vapaammin henkilökohtaisia tunteitaan. Lin Fengmian (1900–1991) pyrki luomaan kukka- ja lintumaalauksillaan vaikutelmaa yksinäisyydestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Cheng, Linsun ja Brown, Kerry: *Berkshire Encyclopedia of China*, s. 1693-1696. Berkshire Publishing Group, 2009. ISBN 0-9770159-4-7. (englanniksi)
Schöner Brunnen
**Schöner Brunnen** (suom. *Kaunis suihkukaivo*) on 1300-luvulla rakennettu Nürnbergissä Saksassa sijaitseva suihkukaivo. Se rakennettiin vuosien 1385 ja 1396 välillä. Se on eräs Nürnbergin tunnetuimmista maamerkeistä.

Maamerkin kuvaus
----------------

Schöner Brunnen koostuu noin 19 metriä korkeasta goottilaistyylisestä tornista, jota ympäröi 40 koristeellista ja tyyliteltyä figuuria. Figuurien esittämistä henkilöhahmoista seitsemän (Aristoteles, Nicomachus, Pythagoras, Ptolemaios, Sokrates, Eukleides ja Elias Donatus) kuvaavat seitsemää klassista vapaata taitoa, neljä kuvaavat Raamatun evankelistoja, neljä kirkkoisiä, seitsemän Saksan vaaliruhtinaita, kahdeksan Moosesta ja muita raamatullisia profeettoja ja loput muita arvostettuja hahmoja eri aikakausilta.

Kokonaisuudessaan maamerkki voidaan ajatella Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan uskonnollis-poliittista maailmankuvaa symboloivana monumenttina.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Beautiful fountain" in Nuremberg (Schöner Brunnen) *Guides travels life-globe.com*. Viitattu 28.6.2022. (englanniksi)
Hermann von Ihering
**Hermann von Ihering** (9. lokakuuta 1850 Kiel – 24. helmikuuta 1930 Gießen) oli saksalainen lääkäri, eläintieteilijä ja paleontologi.

Hermann von Ihering oli lakimies Rudolf von Jheringin vanhin poika. Perhe muutti Wieniin 1868, ja Hermann aloitti siellä lääketieteen opinnot. Vuoden 1870 sodassa hän toimi apulaislääkärinä Darmstadtin sairaalassa.

Ihering opiskeli lääketiedettä Gießenissä, Leipzigissa, Berliinissä ja Göttingenissä, ja hänet promovoitiin lääketieteen tohtoriksi Göttingenissä 1873. Sen jälkeen hän opiskeli eläintiedettä ja geologiaa ja valmistui tohtoriksi 1876. Opiskeluaikana hän toimi assistenttina Göttingenin eläintieteellisessä instituutissa. Valmistumisensa jälkeen 1876 hän toimi eläintieteen yksityisdosenttina Erlangenissa ja vuodesta 1878 Leipzigissa.

Ihering muutti Brasiliaan 1880 ja asui siellä 30 vuotta. Alkuun hän asui saksalaisessa yhteisössä Taquarassa Rio Grande do Sulin provinssissa. Täällä hän keräsi lintuja British Museumille ja ornitologi Hans von Berlepschille sekä linnunmunia ornitologi Adolph Nehrkornille ja hämähäkkejä eläintieteilijä Alexander Keyserlingille. Hän työskenteli myös vuoden verran lääkärinä.

1883 Ihering aloitti työskentelyn Rio de Janeiron kansallismuseossa. 1887 hän muutti São Pauloon valtionmuseo Museu Paulistaan, jonka johtajana hän toimi 1893–1916.

Vuonna 1920 Ihering muutti takaisin Saksaan. 1921 hän avioitui pikkuserkkunsa Metan kanssa, joka kuoli 1928. Myöhemmin hänestä tuli Göttingenin yliopiston paleontologian kunniaprofessori.
Ihering kirjoitti noin 310 tieteellistä kirjoitusta, joista noin 20 käsitteli lintuja. Hän nimesi ja kuvaili joitakin uusia lintulajeja, muun muassa pikkupyrstösirkun (*Emberizoides ypiranganus* ) ja saopaulonnapsijan (*Phylloscartes paulista*). Edellä mainitut nimeämiset olivat kirjassa *Catálogos da Fauna Brasileira*, jonka hän julkaisi yhdessä poikansa Rudolpho von Iheringin kanssa 1907. Iheringin kunniaksi on nimetty tuhkamuuranen (*Myrmotherula iheringi*) ja suomukurkkumuura (*Formicivora iheringi*).

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (The Auk, 1930 (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife Suomi (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Hermann Stieve
**Hermann Stieve** (22. toukokuuta 1886 München, Saksa – 5. syyskuuta 1952 Berliini, Saksa) oli Berliinin yliopiston johtava anatomian tutkija 1930-luvulta 1950-luvulle. Hänen erikoisalansa oli lisääntymisanatomia. Hän teki tutkimuksia esimerkiksi stressin ja psykologisen trauman vaikutuksesta naisen kuukautiskiertoon.

Stieven maine on asetettu huonoon valoon sen vuoksi, että hän sai tutkimusmateriaalia natsi-Saksassa teloitettujen natsien vastustajien ruumiista. Erityisesti häntä kiinnostivat lisääntymisikäisten ja raskaana olevien naisten ruumiit. Hänen on myös epäilty vaikuttaneen kuolemantuomioiden täytäntöönpanoon. Vuonna 2009 julkaistu Andreas Winkelmannin ja Udo Schagenin tutkimus totesi ettei Stieve kuitenkaan itse ollut murhaaja tai intomielinen natsi vaan hänen pyrkimyksenään oli ainoastaan hyödyntää tutkimuksessaan ajan vallitsevia olosuhteita ja niiden mahdollistamaa nykyisen tutkimusetiikan vastaista keinovalikoimaa. Sodan jälkeen Stieveä ei asetettu toiminnastaan syytteeseen, ja hän sai jatkaa työtään itäberliiniläisen Humboldtin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan dekaanina. Stievelle myönnettiin ennen kuolemaansa myös DDR:n valtionpalkinto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rimaila, Elisa: Natsitohtorin järkyttävät menetelmät - näin naisia käytettiin tutkimuksissa *Ilta-Sanomat*.  28.1.2013. Sanoma Oy.  Arkistoitu 13.12.2014. Viitattu 12.12.2014.
2. ↑  Winkelmann, Andreas: Hermann Stieve's clinical-anatomical research on executed women during the "Third Reich".  *Clinical anatomy*, 2009, nro Mar. s. 163–71. PubMed:19173259. doi:10.1002/ca.20760.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hermann Stieve**.
* BBC: Victims of Nazi anatomists named (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jouko Juhani Kokkonen** (s. 10. syyskuuta 1950 Lappeenranta) on suomalainen yleisurheilija ja liikuntatieteilijä. Urheilu-uransa aikana hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja ja Lappeenrannan Urheilumiehiä.

Kalevan kisoista Kokkonen saavutti 110 metrin aitajuoksusta hopeaa vuonna 1975 ja kolme pronssia vuosina 1976, 1977 ja 1979 ja 400 metrin aitajuoksusta hopeaa vuonna 1977 ja kaksi pronssia vuosina 1968 ja 1978. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän oli mukana voittamassa pikaviestistä kahta hopeaa vuosina 1975 ja 1978 sekä kahta pronssia vuosina 1976 ja 1977. Sisäratojen SM-kilpailuista Kokkonen saavutti pronssia 60 metrin aitajuoksusta vuonna 1969.

Ennätyksikseen Kokkonen juoksi 100 metrillä ajan 10,6 vuonna 1977, 200 metrillä ajan 21,9 vuonna 1977, 400 metrllä ajan 48,5 vuonna 1977, 60 metrin aidoissa ajan 8,4 vuonna 1969, 110 metrin aidoissa ajan 14,28 vuonna 1976 ja 400 metrin aidoissa ajan 51,17 vuonna 1977. Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1981 jälkeen.

Kokkonen opiskeli 1970-luvulla yliopistossa Provossa Yhdysvalloissa. Myöhemmin hän toimi liikuntatieteiden professorina  Brigham Young Universityssä Hawaijilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jouko Kokkonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Jouko Kokkonen mielii EM-areenalle kymmenottelijana.  *Helsingin Sanomat*, 1.7.1977, s. 26. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille).
3. ↑  Arnold G. Nelson, Jouko Kokkonen: *Stretching anatomy*, s. 217. Champaign, IL: Human Kinetics, 2014. ISBN 978-1-4504-3815-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jouko Kalervo Konsala** (s. 17. maaliskuuta 1943 Lempäälä) on suomalainen maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti ja entinen järjestöjohtaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Konsalan vanhemmat olivat maanviljelijä Arvo Konsala ja Ellen Pietilä. Hänen puolisonsa vuodesta 1965 on farmaseutti Pirkko Savikko. Konsala tuli ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta 1963 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi 1969 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1970. Hän oli Maatalouden tutkimuskeskuksen kasvinviljelyosaston vs. tutkija Vantaalla 1970–1972, Hämeen läänin maatalouskeskuksen kasvinviljelyagronomi 1972–1974, Pirkanmaan maatalouskeskuksen kasvinviljelyagronomi 1974–1983 ja Pirkanmaan maatalouskeskuksen, vuodesta 2002 Pirkanmaan ProAgria, maaseutukeskuksen johtaja 1983–2006. Konsalalla oli työuransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hänet muistetaan muun muassa monien maatalous- ja maaseutunäyttelyiden päällikkönä ja johtajana. Konsala on ollut myös aktiivinen hevos- ja raviurheilun harrastaja. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mäkinen, Riitta: Maanviljelysneuvos Jouko Konsala (1943–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 16.5.2023.
Ruotsinpyhtään tehdasradan veturi museossa
**Ruotsinpyhtään tehdasrata** oli vuosina 1905–1955 Itä-Uudellamaalla Strömforsin ruukin ja Markkinamäen lastauspaikan välille rakennettu viiden kilometrin pituinen, raideleveydeltään 750 mm:n kapearaiteinen rautatie, joka perustettiin hoitamaan teollisuuslaitoksen liikennettä. 

Rautatiellä oli vain yksi veturi (Krauss 5296/1905, 0-4-2WT), joka nykyään on ruukin museossa. Radalla oli vain avoimia tavaravaunuja. Kalusto tarkastettiin vuonna 1944, mutta ei kelvannut ikänsä vuoksi sotakorvaukseksi. 
Radalla ei ollut kääntöpöytää tai kolmioraidetta vaan veturi ajoi aina takaperin rannasta tehtaalle.

Veturi on museoiduista ei ajokuntoisista koneista eräs paraskuntoisia, vain valtaventtiili on poistettu silloin kun veturi liikenteen loputtua toimi muutamia vuosia kasvihuoneen lämmityskattilana. 

Veturi on ainoa säilyneistä kapearaidevetureista, jossa on ulkopuolisen vesilähteestä, ojasta tai järvestä ilman ulkopuolista apuvälinettä tapahtuvan vesittämisen mahdollistava niin sanottu ojaimuri. 

Ratalinja on nykyisin osin yleisenä ja osin tilustienä.

Lähteet
-------

Museovirasto, Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt 1993 -luettelo.

Aiheesta muualla
----------------

* Runsaasti kuvia radasta (Arkistoitu – Internet Archive) Ekomuseo, Strömforsin ruukkialueen nettidokumentoinnin testausta
**Carpentras** on kunta eteläisessä Ranskassa Vauclusen departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Mont Ventoux'n juurella, noin 26 kilometriä Avignonin kaupungista koilliseen. Carpentras on departementin aliprefektuuri.

Historia
--------

Carpentras on historiallisen maakunnan Comtat Venaissinin pääkaupunki. Alue kuului Kirkkovaltiolle liki viiden vuosisadan ajan, vuoteen 1791 saakka. Paavin vaikutus näkyykin kaupungissa monin paikoin. Myös juutalaisten vuosisatainen läsnäolo antaa oman leimansa kaupungille. Ranskan kuningaskunnasta karkotetut juutalaiset löysivät turvapaikan Comtat Venaissinista.

Gastronomia
-----------

Carpentras’n viikoittaiset markkinat ovat laajalti tunnetut. Torilla tuottajat myyvät kojuissaan paikallisia tuotteita, joista tunnetuimpia ovat mansikat, melonit, tryffelit sekä sokeroidut hedelmät. Paikallinen erikoisuus on kova makeinen Berlingot de Carpentras. Carpentras’n viinitarhat tuottavat Ventoux (AOC) laatuluokituksen saanutta viiniä.

Nähtävyyksiä
------------

Kaupungin pohjoispuolella on viimeinen jäänne 1300-luvulla kaupunkia suojanneesta muurista, 26 metriä korkea kaupunginportti Porte d'Orange. Alun perin muurissa oli 32 pyöreää ja puolipyöriä tornia. 1800-luvun lopulla kaupungissa tehtiin suuria kunnostus- ja muutostöitä, ja Porte d'Orange säilyi ainoana tornina tuholta.

Carpentras’n synagoga on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi. Synagoga on rakennettu vuonna 1367, ja se on Ranskan vanhin edelleen toiminnassa oleva synagoga. Rukoushuone on sisustettu pylväillä ja tekomarmorikoristeilla 1700-luvun barokkityyliin. Rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa on synagogan vanhimmat osat: rituaalikylpylät ja kaksi leipomoa. Toisessa leipomossa valmistetaan päivittäinen leipä, ja toisessa leivotaan happamaton leipä.

Carpentras’n katedraali rakennettiin 1400-luvulla Avignonin paavi Benedictus XIII:n määräyksellä paikkaan, jossa oli aiemmin ollut kolme muuta kirkkoa. Kirkko oli entisen Carpentras’n hiippakunnan kotipaikka. Kirkko edustaa arkkitehtuuriltaan Etelä-Ranskan goottilaista tyyliä.

  

* Porte d'OrangePorte d'Orange
* Synagogan rukoushuoneSynagogan rukoushuone
* Carpentras’n katedraaliCarpentras’n katedraali

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 18.5.2021. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Tourism in Carpentras Provence-Alpes-Côte d’Azur Tourism Board. Viitattu 18.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  Porte d'Orange Office de Tourisme Intercommunal Ventoux-Provence. Viitattu 18.5.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carpentras** Wikimedia Commonsissa
Maharaja Brass Bandin tulenpuhaltaja Jaipurissa, Intiassa.
Tulenpuhaltaja Suomessa
**Tulenpuhallus** on tulitaiteilijan temppu, jossa annetaan vaikutelma tulen puhaltamisesta suusta. Todellisuudessa suusta puhalletaan vain nestettä, joka sytytetään liekkiin vasta suun ulkopuolella.

Tulenpuhallusta käytetään usein sirkuksessa esityksen jännittävimmässä vaiheessa. Myös monet black metal -musiikkia esittävät yhtyeet ovat käyttäneet tulenpuhaltajia visuaalisen ilmeensä luomisessa. Tarueläimistä esimerkiksi lohikäärmeellä on uskottu olevan kyky sylkeä tulta luonnostaan.

Tulta voi puhaltaa usealla eri tekniikalla. Niiden yhteinen periaate on pitää suussa jotain syttyvää, mielellään myrkytöntä nestettä, joka tempun aikana puhalletaan ulos suusta, minkä jälkeen se syttyy palamaan. Perinteinen tekniikka on ottaa suuhun nesteellä täytetty pähkinä, jossa on kaksi reikää vastakkaisilla puolilla. Neste saadaan lentämään suusta puhaltamalla pähkinän läpi. Toinen tekniikka on piilottaa suuhun rätti, joka on kastettu herkästi haihtuvaan nesteeseen. Jotkut käyttävät erityisiä putkia, joiden kautta neste voidaan puhaltaa suusta ulos.

Tulenpuhallus on hyvin vaarallista, ja voi aiheuttaa jopa kuoleman. Sen vuoksi sitä voi harjoitella vain kokeneen henkilön valvonnassa. Tulenpuhalluksen riskejä ovat ihon tai vaatteiden palaminen ja haitallisen nesteen joutuminen keuhkoihin tai muualle elimistöön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Newton, David E.: *Encyclopedia of Fire*, s. 101. Oryx Press, 2002. ISBN 1573563021.
2. ↑  Peter Bendall: Fire Eating and Fire Breathing FAQ *Juggling Information Service*.  1995. Viitattu 14.2.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tulenpuhallus**.
* Heikki Uusitalo: Tytti syöksee tulta (Arkistoitu – Internet Archive). Kaleva 12.3.2010.
**Taiteilijan omakuva nuoruuden vuosilta** (*A Portrait of the Artist as a Young Man*) on irlantilaisen kirjailijan James Joycen kirjoittama ja vuonna 1916 julkaistu kaunokirjallinen teos. 

*Taiteilijan omakuva nuoruuden vuosilta* kertoo Joycen alter egon, Stephen Dedaluksen elämästä. Dedalus esiintyy myöhemmin myös *Odysseuksessa*. Kirja on viisilukuinen, ja vaikka se on myös omaelämäkerrallinen "muotokuva" nuoresta Joycesta, on se myös taiteellisesti toteutettu kaunokirjallinen teos. Kirjasta on mahdollista tunnistaa Joycen itsensä kokemuksia, mutta myös eroja todellisten ja kirjan tapahtumien välillä on.

*Taiteilijan omakuva nuoruuden vuosilta* on rakenteeltaan ja tyyliltään helppolukuisempi kuin Joycen muut pääteokset. Julkaisuaikanaan 1916 se kuitenkin edusti poikkeuksellista kirjallisuuden suuntaa, eikä sen merkitystä täysin ymmärretty. Tyylillisesti Joyce myös käytti joitain perinteisestä realismista poikkeavia kerrontamuotoja, ja hänen aikaisemmasta elokuvakokemuksestaan saattaa johtua esimerkiksi takaumien käyttäminen.

Alex Matsonin suomennos teoksesta ilmestyi 1946. Matson uusi käännöstä, kun se julkaistiin uutena painoksena Tammen Keltaisessa kirjastossa. H. K. Riikosen mukaan korjattukin versio on "auttamattoman vanhentunut ja sisältää kömmähdyksiä esimerkiksi latinankielisten ilmausten osalta. Vuonna 2013 ilmestyi Heikki Salojärven uusi suomennos.

Lähteet
-------

* David Norris ja Carl Flint: *Joyce vasta-alkaville ja edistyville*. Jalava, 1994. ISBN 951-887-075-6.

### Viitteet

1. ↑  *Joyce vasta-alkaville ja edistyville* s. 78
2. 1 2 3  Kari Kemppainen: Kesäklassikko: Omaelämäkertaa muttei yksi yhteen (Kari Kemppaisen arvostelu teoksesta *Taiteilijan omakuva nuoruuden vuosilta*) *kiiltomato.net*. Viitattu 23. huhtikuuta 2008.
3. ↑  *Joyce vasta-alkaville ja edistyville* s. 60
4. 1 2  Janna Kantola, H. K. Riikonen: Käännösten merkitys suomalaiselle modernismille. Teoksessa H. K. Riikonen (päätoim.): *Suomennoskirjallisuuden historia 1*, s. 446. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-889-3.
5. ↑  H. K. Riikonen: Klassikot: käännöksiä ja uusintakäännöksiä, Kiiltomato.net 7.6.2012
**Taito Mäkelä** (21. syyskuuta 1913 Loviisa – 16. toukokuuta 1974) oli suomalainen näyttelijä. 

Taito Mäkelä näytteli ainakin Turun Työväen Teatterissa ja Turun kaupunginteatterissa. Mäkelä oli naimisissa näyttelijä Senni Niemisen kanssa vuodesta 1952 lähtien. Nieminen ja Mäkelä loivatkin legendaarisen parin "Sandra ja Arvidy", jotka esiintyivät radiossa ja estradeilla. Mäkelä nähtiin myös vierailijana televisiosarjassa *Hilma ja Akseli*, jossa Nieminen esiintyi Hemmo Airamon rinnalla.

Vaikka Mäkelä oli taitava ja merkittävä näyttelijä, hänen elokuvauransa jäi teatteriuraan verrattuna vaatimattomaksi. 15 elokuvaroolia, esimerkiksi Arvidyn rooli elokuvassa *Nuoruus vauhdissa* (1961), kuitenkin jättivät Mäkelästä muiston valkokankaalle. Ensimmäisen kerran hänet nähtiin valkokankaalla vuonna 1936, viimeisen kerran 1963.

Mäkelän veli oli näyttelijä Toivo Mäkelä. 

Senni Niemisen ja Taito Mäkelän pitkäaikainen liitto päättyi vuonna 1970 Niemisen kuolemaan. Mäkelä kuoli neljä vuotta myöhemmin.

Filmografia
-----------

* *Seikkailu jalkamatkalla* (1936)
* *Onnenpotku* (1936)
* *Halveksittu* (1939)
* *Aktivistit* (1939)
* *Unelma karjamajalla* (1940)
* *Lapseni on minun* (1940)
* *Ryhmy ja Romppainen* (1941)
* *Jos oisi valtaa...* (1941)
* *Perheen musta lammas* (1941)
* *Kulkurin valssi* (1941)
* *Minä jätän sinut* (1944)
* *Amor hoi!* (1950)
* *Oi, muistatkos...* (1954)
* *Nummisuutarit* (1957)
* *Nuoruus vauhdissa* (1961)
* *Jengi* (1963)

Lähteet
-------

* Taito Mäkelä Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Volin vuonna 1945.
**Volin** (myös **Voline**, ven. Во́лин, oik. **Vsevolod Mihailovitš Eihenbaum**, ven. Все́волод Миха́йлович Эйхенба́ум, 11. elokuuta 1882 Voronež – 18. syyskuuta 1945 Pariisi) oli venäläinen anarkisti, joka on niin sanotun anarkistisen synteesin merkittävin teoreetikko.

Elämä
-----

Lääkäriperheeseen syntynyt Volin jätti opintonsa Pietarin valtionyliopistossa vuonna 1904 ja liittyi sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen. Hän osallistui tammikuun 1905 verisunnuntain mielenosoituksiin ja oli hieman myöhemmin perustamassa Pietarin neuvostoa. Vuonna 1907 Volin joutui lähtemään maanpakoon Pariisin, jossa hän tutustui venäläisiin anarkisteihin.

Volin palasi Venäjälle helmikuun vallankumouksen jälkeen heinäkuussa 1917. Hän vaikutti aluksi ukrainalaisessa Nabat-anarkistiliikkeessä, ja tammikuusta 1919 lähtien Nestor Mahnon vallankumousarmeijassa. Tammikuussa 1920 Volin joutui bolševikkien vangiksi, mutta vapautui lokakuussa Mahnon bolševikkihallituksen kanssa tekemän sopimuksen myötä. Volin vangittiin uudelleen vain kuukautta myöhemmin ja sijoitettiin Moskovassa toimivaan Tagankan vankilaan yhdessä 12 muun anarkistin kanssa. Hänet vapautettiin kesällä 1921 Moskovassa kokontuneen punaisen ammattiyhdistysinternationaalin Profinternin väliintulon ansiosta. Volin ja yhdeksän muuta anarkistia karkotettiin maasta, mutta Fania Baron ja runoilija Lev Tsherni teloitettiin syyskuussa 1921.

Karkotuksensa jälkeen Volin asettui aluksi Berliiniin, kunnes muutti ranskalaisen anarkistin Sébastien Fauren kutsusta Pariisiin, jossa hän jatkoi kirjoitustyötään. Volinin pääteos on Venäjän vallankumouksen kokemusten perusteella kirjoitettu kolmiosainen *La Révolution inconnue - 1917–1921* (Tuntematon vallankumous 1917–1921), joka julkaistiin postuumisti vuonna 1947. Sitä pidetään jopa yhtenä anarkismin tärkeimmistä teoksista. Volin kuoli Pariisissa tuberkuloosiin syyskuussa 1945. Hänet on haudattu Père-Lachaisen hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Voline Biography Anarchy Archives. Viitattu 10.3.2019. (englanniksi)
2. ↑  Keskinen, Jouni: Anarkistit *Suomi 80*.  1997. Tampereen yliopisto. Viitattu 10.3.2019.
3. ↑  Guerin, Daniel: "Johdanto", *Anarkismi*. Anarkistinen kirjasto, 1969. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volin** Wikimedia Commonsissa

* Volinin teos *The Unknown Revolution, 1917–1921* (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Laajakaistaisella** tietoliikenneyhteydellä tarkoitetaan joko laajakaistaista modulointitekniikkaa tai laajakaistaista Internet-yhteyttä.

Laajakaistainen modulointi
--------------------------

*Pääartikkeli: modulointi*
Laajakaistaisessa moduloinnissa viesti jakaantuu siirtotiessä laajalle taajuusalueelle. Laajakaistaisia modulointimenetelmiä ovat esimerkiksi CDMA (FHSS ja DSSS), OFDM sekä UWB.

Laajakaistainen Internet-yhteys
-------------------------------

*Pääartikkeli: laajakaista (Internet-yhteys)*
Suomessa käytettävän määritelmän mukaan **laajakaistaiseksi** Internet-yhteydeksi sanotaan kotiin saatavissa olevaa Internet-yhteyttä, jonka nopeus on yli 256 kbit/s ja jossa on kiinteä kuukausiveloitus aikaveloituksen sijaan.

Kansallisen laajakaistatyöryhmän raportin mukaan laajakaistaisia tekniikoita ovat:

* DSL (Digital Subscriber Line)
* Kaapelimodeemi
* Ethernet
* Datasähkö
* Valokuitu
* WLAN (Wireless local area network)
* Satelliittiteknologia
* Matkaviestinverkot
* Digitaaliset televisioverkot

Muita mahdollisuuksia ovat esimerkiksi langattomat tilaajajohtoratkaisut kuten WiMAX ja LMDS.

Laajakaistainen modeemi
-----------------------

Laajakaistainen modeemi käyttää puhelinlinjasta taajuuksia, jotka ovat tavallisen puheen taajuusalueen ulkopuolella (puhekanava toimii alle 3 300 Hz:n taajuusalueella ja esimerkiksi ADSL 138 kHz:stä ylöspäin. 

Laajakaistamodeemissa ei käytetä varsinaisesti laajakaistaisia modulointimenetelmiä vaan tyypillisesti PM-modulointimenetelmiä. Myös hitaammat modeemit (esimerkiksi 56 kbit/s) käyttävät samoja modulointimenetelmiä, mutta ne käyttävät ensisijaisesti puheen taajuuskaistaa.

Katso myös
----------

* DSL
* kaapelimodeemi
* modeemi

Aiheesta muualla
----------------

* Kansallisen laajakaistatyöryhmän sivut
* Opas taloyhtiön kiinteän Internet-yhteyden hankintaan (Arkistoitu – Internet Archive), Tieke ry.
* Digitan langaton laajakaista @450
**Iso-Äiniön työväentalo** oli Asikkalan kunnan Iso-Äiniössä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Iso-Äiniön työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Talo rakennettiin vuosien 1914–1917 aikana. Hirret saatiin lähiseudun maanomistajilta lahjoituksina. Yhdistyksen jäsenmäärä vuonna 1937 oli 16.

Alkuvuodesta 1932 työväentalolle murtauduttiin rikkomalla ikkuna. Murtautujat, joita arveltiin Lapuan liikkeen kannattajiksi, tuhosivat talon irtaimistoa: huonekaluja, näyttämön kulisseja, uunien luukkuja ja keittiötarvikkeita, kuten kahvikuppeja ja -pannuja. Lisäksi he naulasivat talon ulko-ovet kiinni. Ilmeisesti syyllisiä ei koskaan saatu selville.

Talo oli Asikkalan Sosialidemokraatit ry:n toimitiloina 1990-luvulle saakka. Vuonna 2014 se myytiin uudelle omistajalle.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväenyhdistys järjesti talossa kokouksia, tansseja ja juhlia. Lisäksi ainakin ennen sotia siellä toimi opintokerho sekä kirjasto, jossa oli 1930-luvulla noin 160 kirjaa. Opintokerhossa opiskeltavia aiheita olivat muun muassa kunnallislait, järjestötyö sekä "vapaa-aineina" puhe, lausunta ja kertomuksenlukuharjoittelu. Myös näytelmäseura toimi talolla vilkkaasti, ja työväentalon lavalla esitettiin muun muassa Minna Canthin *Anna Liisaa*.

Rakennus
--------

Talossa oli alun perin 160 m²:n kokoinen juhlasali. 1960-luvulla taloa laajennettiin 80-neliöisellä keittiösiivellä. Toisen lähteen mukaan talon kokonaispinta-ala olisi kuitenkin vain 192 m². Laajennustyöt tehtiin talkoina, ja talkootunteja kertyi yhteensä 500–600. Vanha osa talosta oli hirsirunkoinen, laajennusosa rankorakenteinen. Talo vuorattiin laudoilla ja maalattiin vaaleaksi vuonna 1965. Vuonna 1972 vaihdettiin alkuperäinen pärekatto peltiin. Talossa ei ainakaan vuonna 1982 ollut vesijohtoa tai viemäröintiä, ja se oli puulämmitteinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Historia Asikkalan demarit ry. Viitattu 15.11.2022.
2. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  23.2.1932, no 35. Viitattu 15.11.2022.
3. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  15.4.1932, no 70. Viitattu 15.11.2022.
4. 1 2  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
5. 1 2  Suomen Sosialidemokraatti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  18.11.1962, no 312. Viitattu 15.11.2022.
**Volkelin lentotukikohta** (holl. *Vliegebasis Volkel*) (IATA: **UDE**, ICAO: **EHVK**) on Alankomaiden kuninkaallisten ilmavoimien lentotukikohta lähellä Volkelin kylää. Siellä tiettävästi säilytetään yhdysvaltalaisia ydinaseita.

Historia
--------

ThumbNatsi-Saksan miehitettyä Alankomaat, rakensi Luftwaffe Volkeliin lentokentän. Sitä käytettiin aluksi yöhävittäjien tukikohtana, myöhemmin siitä tuli esimerkiksi Ju 88, Bf 109 ja Me 262 -lentokoneiden tukikohta. Liittoutuneet pommittivat lentokenttää usein, ja Operaatio Market Gardenin yhteydessä se tuhoutui Luftwaffelle käyttökelvottomaksi.

Kun alue vallattiin takaisin saksalaisilta, käytti Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat kenttää pahoista vaurioista huolimatta. 

1950-luvulla kenttä kunnostettiin Alankomaiden ilmavoimien käyttöön. Kylmän sodan aikana kentältä lennettiin Gloster Meteor, F-84, F-84F ja F-104 -hävittäjillä. 1980-luvulla F-16 korvasi vanhemmat koneet.

Nykyään kenttä on F-16 ja F-35 -koneiden tukikohtana.

Ydinaseet
---------

Uskotaan, että noin 1960-luvulta lähtien Volkelissa on säilytetty Yhdysvaltain ilmavoimien ydinaseita. Nykyään tukikohdassa säilytetään luultavasti pariakymmentä yhdysvaltalaista, Naton Alankomaiden ilmavoimille jakamaa, B61 -ydinpommia.

Lähteet
-------

1. ↑  Historie (PDF) Wayback Machine (hollanniksi) *web.archive.org*.  2.4.2015.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 5.5.2023.
2. ↑  Hollannin ensimmäiset F-35-hävittäjät saapuivat ensimmäistä kertaa Eurooppaan | *sotilasilmailu.fi*.  23.5.2016. Viitattu 5.5.2023.
3. ↑  US nuclear bombs 'based in Netherlands' - ex-Dutch PM Lubbers *BBC News*.  10.6.2013. Viitattu 5.5.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Volkel Air Base
Taskumattitalot Espoon Tapiolassa

**Taskumattitalot** ovat neljän vuosina 1959 ja 1961 valmistuneen kerrostalon kokonaisuus Tapiolan kaupunginosassa Länsikorkeen alueella Espoossa. Talot ovat yhdeksänkerroksisia ja 30 metriä korkeita. Ne on suunnitellut arkkitehti Viljo Revell. Taskumattitalot hallitsevat lähialueen ilmettä ja ne ovat muodostuneet Tapiolan symboleiksi. Tapiolan alue on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö ja rakennuskannan joukosta muun muassa Taskumattitalot ovat alueen maamerkkejä.

Taloista kaksi ensimmäistä, As. Oy *Säästökontu* ja As. Oy *Tornitaso* valmistuivat vuonna 1959. Ne ovat taloista pohjoisimmat. Säästökontu oli Suomen ensimmäisiä asuntosäästökohteita. As. Oy *Tornikontu* ja As. Oy *Nelostorni* valmistuivat vuonna 1961. Taloja alettiin kutsua *Taskumateiksi* jo ennen valmistumistaan, syyskuussa 1957. Rakennuksen kerrosala on 3 220 m² ja kerrospinta-ala 358 m². Rakennusten tonttien pinta-alat ovat 1 100–2 050 m². Rakennuskokonaisuuteen kuuluu myös Revellin suunnittelema vuonna 1961 valmistunut As. Oy *Riistakallio*, joka on viisiportainen pitkänmallinen lamellitalo.

Rakennuksen solakka, kuusikulmainen rakennustyyppi on saatu aikaan rakentamalla julkisivut keskeltä kuperiksi ja taivuttamalla rakennuksen kulmat koveriksi. Pystyurat kulmien kourulevyissä korostavat massan nousua. Kattokerrosta korostetaan katoksilla. Pitkän julkisivut on verhottu vaakasuuntaan mineriittikentillä, jota teak-ritilät ja ikkunanauhat voimistavat. Parvekkeet sijaitsevat talon ulkoreunan sisäpuolella ja sulautuvat siten julkisivuun.

Taloissa on seitsemän asuinkerrosta ja yhdessä kerroksessa on seitsemän tai kahdeksan asuntoa. Kattokerroksessa on sauna, näköalaterassi, tuuletusparvekkeet ja kuivaushuoneet. Huoneistojen keittiöt olivat edistyksellisiä, sillä ne sisälsivät muun muassa liesituulettimen ja keittiökaapit olivat irti lattianpinnasta. Keittiön matalat kaapinovet oli valmistettu tiikistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tapiolan puutarhakaupunki - Taskumatit *mfa.fi*. Arkkitehtuurimuseo.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 19.12.2013.
2. ↑  Taskumattitalojen sijainti *Espoon karttapalvelu, kartat.espoo.fi*. Espoo:  Espoon kaupunki. Viitattu 25.2.2023.
3. 1 2  Halttunen, Hannes & Stadius, Annina: Taskumattitalot (4) Viljo Revell 1961 (pdf) *Espoon tornit*.  2013. Espoon kaupunki (kaupunkisuunnitteluvirasto).  Arkistoitu 20.12.2013. Viitattu 19.12.2013.
4. 1 2  Tapiolan puutarhakaupunki - Pohjantien ympäristö *mfa.fi*. Arkkitehtuurimuseo.  Arkistoitu 19.12.2013. Viitattu 19.12.2013.
5. ↑  Tapiola *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY, rky.fi*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 19.12.2013.
Chavo Guerrero Tribute to the Troops -tapahtumassa joulukuussa 2010.
**Chavo Guerrero** (oikealta nimeltään *Salvador Guerrero IV*, s. 20. lokakuuta 1970) on showpainija, joka tunnetaan parhaiten painiajoistaan WWE-promootiossa. Hänet on tunnettu aikaisemmin nimillä Kerwin White, Liutenant Loco ja Chavito Guerrero. Guerrero on edesmenneen WWE Hall of Famessa olevan showpainijan Eddie Guerreron veljenpoika, ja hänen managerinaan toimii Eddie Guerreron leskeksi jäänyt vaimo Vickie Guerrero. Lisäksi Guerrero on showpainija Chavo Guerrero Sr:n poika. Guerrero on kotoisin El Pasosta Texasista. 

Painijana Guerrero on entinen ECW-mestari ja yhteensä kuusinkertainen keskisarjan mestari WWE- ja WCW-promootioissa. Hän on myös menestynyt *tag team* -otteluissa Eddie Guerreron parina saavuttaen WWE-mestaruuden viidesti. 

Guerrero painaa 98 kiloa ja on 175 senttimetriä pitkä. Hän hävisi kymmenessä sekunnissa ECW-mestaruuden WrestleMania XXIV:ssä Kanelle. Kyseessä on kaikkien aikojen nopein mestaruusottelu.*lähde?* Sen jälkeen Guerrero toimi SmackDown!issa jonkin aikaa Edgen, Curt Hawkinsin & Zack Ryderin kanssa La Familia -nimisessä ryhmässä. Myöhemmin ryhmään liittyi myös Bam Neely. 25. kesäkuuta 2011 Guerrero vapautettiin hänen WWE:n kanssa tekemästään sopimuksesta sen jälkeen, kun hän oli ilmaissut olevansa tyytymätön siihen suuntaan, johon hänen hahmonsa oli menossa.

Showpainitietoja
----------------

* **Managerit**
	+ Major Gunns
	+ Chavo Classic
	+ Edge
	+ Eddie Guerrero
	+ Nick Nemeth
	+ Vickie Guerrero
	+ Bam Neely
* **Sisääntulomusiikki**
	+ **"Chavito Ardiente"** Jim Johnstonilta (WWE)
	+ "We Lie, We Cheat, We Steal" esittänyt Eddie Guerrero ja säveltänyt Jim Johnston (WWE) (käytti toimiessaan yhdessä Eddie Guerreron kanssa, 2003-2004)

Mestaruudet
-----------

* 1x ECW Champion
* 4x WWE Cruiserweight Champion
* 2x WWE Tag Team Champion w/Eddie Guerrero
* 2x WCW Cruiserweight Champion
* 1x WCW Tag Team Champion

Lähteet
-------

* GuerreroWrestling.com (Virallinen sivu) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Eric Cohen: How is a Vaudevillain Related to Eddie Guerrero? *LiveAbout*. Viitattu 14.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  WWE: TV Shows > ECW > History > ECW Championship History > 20080122 - Chavo Guerrero *web.archive.org*.  2.6.2009.  Arkistoitu 2.6.2009. Viitattu 13.7.2019.
3. ↑  WWE: TV Shows > WrestleMania XXV > History > WrestleMania XXIV > Matches > Match Results *web.archive.org*.  10.2.2009.  Arkistoitu 10.2.2009. Viitattu 14.7.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Carol Lee Neblett** (1. helmikuuta 1946 Modesto, Kalifornia – 23. marraskuuta 2017 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Neblettin isä Norman oli pianoteknikko. Hänen äitinsä Annette o.s. Brown oli viulisti Jascha Heifetzin henkilökohtainen assistentti. Neblettin isoäiti Leona Neblett soitti Heifetzin kanssa kamarimusiikkia ja aloitti viulunsoiton opettamisen lapsenlapselleen tämän ollessa vasta 2-vuotias. Sittemmin Neblett kuitenkin siirtyi lauluun. Hän sai yksityisopetusta William Vennardilta ja opiskeli vuoden El Camino Collegessa. Hän liittyi teini-ikäisenä Roger Wagner Choraleen. Neblett teki Carnegie Hall -debyyttinsä 19-vuotiaana. Hän esiintyi New Yorkin kaupunginoopperassa ensimmäisen kerran Musettan roolissa Giacomo Puccinin *La bohèmessa* vuonna 1969. Hän tulkitsi myös esimerkiksi Puccinin *Toscan* nimiroolin satoja kertoja, ensimmäisen kerran vuonna 1976 Chicagon lyyrisessä oopperassa Luciano Pavarottin esiintyessä Cavaradossina. Neblettin esiintyminen Jules Massenet'n *Thaïs'n* tuotannossa New Orleansissa vuonna 1973 toi hänelle laajaa lehdistöhuomiota hänen laulettuaan hetken alastomana ensimmäisen näytöksen lopun kohtauksessa.

Neblett teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa vuonna 1979 Sentan roolissa Richard Wagnerin *Lentävässä hollantilaisessa*. 1980-luvulla hän sai aiempaa kriittisempiä arvosteluja osakseen ja harkitsi vetäytymistä, mutta päätti jatkaa esiintymistä uuden lauluvalmentajan tuella. Giuseppe Verdin *Aidan* nimiroolin Neblett tulkitsi ensimmäisen kerran Opera Pacificissa vuonna 1988. Vuonna 2005 Neblett lopetti suurilla oopperanäyttämöillä ja resitalistina esiintymisen. Hän kuitenkin esiintyi vielä esimerkiksi pienessä roolissa Stephen Sondheimin *Follies*-musikaalin tuotannossa Ahmanson Theatressa vuonna 2012.

Neblett oli naimisissa sellisti Douglas Davisin kanssa, kunnes pariskunta erosi vuonna 1968. Vuonna 1973 hän solmi uuden avioliiton kapellimestari Kenneth Schermerhornin kanssa, mutta se päättyi eroon vuonna 1979. Neblettin kolmas aviomies oli kardiologi Philip Akre, jonka kanssa hän oli naimisissa vuodesta 1981 vuonna 2004 otettuun avioeroon. Neblett opetti viimeisten kolmentoista elinvuotensa aikana Chapmanin yliopistossa, jossa hän oli residenssitaiteilijana. Hän kuoli kotonaan Los Angelesissa 71-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Carol Neblett, Soprano at the Met and City Opera, Dies at 71 Neil Genzlinger, The New York Times 28.11.2017, viitattu 7.1.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Dabo** on maalaiskunta Koulikoron alueen Naran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Boulal sijaitsee lähellä Mauritanian rajaa 140 kilometriä Narasta länteen. Kunnassa on 11 600 ja keskuskylässä 3 000 asukasta.

Dabon kunnan pinta-ala on 2 337 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa Naran piirin Allahinan, pohjoisessa Dogofryn, idässä Dillyn ja kaakossa Falloun kuntiin sekä lännessä Kayesin alueeseen.

Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja. Lisäksi on maureja ja jonkin verran bambaroita.

Boulalista on ympärivuotiset tieyhteydet lähikuntiin. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, lehmänpapu, teehibiskus, maissi, maapähkinä, maapapu ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit ja siipikarja. Boulalissa, Sekelossa ja Waouroussa pidetään viikoittaiset markkinat. Nuoriso muuttaa ansiotöihin kaupunkeihin ja ulkomaille. Palveluihin kuuluvat koulut ja kaksi terveyskeskusta.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 1.8.2016.
2. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Dabo 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 1.8.2016. [vanhentunut linkki]
**Eeva Park** (s. 1950 Tallinna, Viro) on virolainen kirjailija.

Parkin vanhemmat ovat kirjailija Aadu Hint ja runoilija Minni Nurme. Hänen esikoisrunokokoelmansa *Mõrkjas tuul* ilmestyi 1983, ja hän jäi vapaaksi kirjailijaksi 1985. Park on kirjoittanut runojen ja proosan lisäksi myös näytelmiä

Park siirtyi proosaan 1988, ja esikoisproosateos, novelli *Hullu Hansu lugu*, perustui hänen isoisänsä päiväkirjoihin. Ensimmäinen romaani *Tolm ja tuul* (1992) muodostaa parin romaanin *Naeru õpilane* (1998) kanssa. Se kertoo sodanjälkeisenä aikana erään perheen kohtaloista Parkia itseään muistuttavan päähenkilön näkökulmasta. Hän on kirjoittanut myös kuunnelmia, näytelmiä ja novelleja.

Vuonna 2003 ilmestynyt *Lõks lõpmatuses*  poikkeaa aiemmista sikäli, että kirjoittaja käsittelee siinä ajankohtaista raakuuden teemaa, ihmiskauppaa. Teos sai Eduard Vilden kirjallisuuspalkinnon, ja teoksen saksaksi kääntänyt Irja Grönholm sai Viron kulttuurirahaston Kirjallisuussäätiön palkinnon vuonna 2008. Teos oli Saksassa Brücke Berlin Preis -palkinnon ehdokkaana. Se on käännetty myös norjaksi ja ruotsiksi.

Teokset
-------

* *Pitkällä penkillä*, toim. ja jälkisanat Hannu Oittinen, suom. Raija Hämäläinen, Tallinna: NyNorden, 2009, ISBN 978-9949-18-403-3
* Novelli "Eilen, tänään, ikuisesti Rooma" (Joanna Ruokonen) kokoelmassa *Tallinnasta pois: groteskia virolaista proosaa*, Absurdia 2003

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* 2004 Eduard Vilden kirjallisuuspalkinto teoksesta "Lõks lõpmatuses"

Lähteet
-------

1. 1 2  Raija Hämäläinen, Hannu Oittinen, Eeva Park, Joanna Ruokonen: Eeva Park  Illimar 28.1.2008. Tuglas-seura.  Arkistoitu 3.3.2018. Viitattu 2.3.2018.  (sisältää linkkejä suomennettuihin runoihin)
2. 1 2  Eeva Park *Estonian Literature Centre*. Viitattu 2.3.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |