recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kuningas ja witenagemot
**Witenagemot** (kutsutaan myös nimellä **witan**, joka viittaa kokoukseen osallistuvan arvoon) oli poliittinen instituutio anglosaksisessa Englannissa. Se toimi suunnilleen 600-luvulta 1000-luvulle. Termi *witena ġemōt* ([ˈwitenɑ jeˈmoːt]) tarkoittaa muinaisenglanniksi "viisaiden miesten tapaamista" (*witan*, viisas mies tai neuvonantaja, *ġemōt*, kokoontuminen). Se oli jäänne muinaisista germaanisista heimokokouksista, jotka olivat kehittyneet maan vaikutusvaltaisimpien ja tärkeimpien ihmisten (vanhemmat kirkonmiehet, *ealdormen*, johtavat *thegnit*) kokoontumisiksi ja kuninkaan tapaamisiksi.

Ennen Englannin yhdistymistä 800-luvulla Essexin, Kentin, Mercian, Northumbrian, Sussexin ja Wessexin kuninkaat kutsuivat koolle erilliset witenagemotit. Vaikka Wessexistä tuli johtava kuningaskunta Englannissa, paikalliset witanit jatkoivat kokoontumista aina vuoteen 1065 asti.

Witenagemotin kutsui koolle kuningas, myöhemmin paikallinen jaarli. Kokous neuvoi kuningaskunnan hallintoa ja organisointia koskevissa asioissa, kuten verotuksessa, juridiikassa sekä sisäisessä ja ulkoisessa turvallisuudessa. Witenagemotia tarvittiin myös vahvistamaan jokaisen kuninkaan seuraaja. Uusi kuningas oli aina se, jonka kokous päätti parhaaksi johtamaan maata. Hän ei välttämättä ollut edellisen monarkin jälkeläinen. Kokous saattoi myös syöstä kuninkaita tai jaarleja virastaan. Näin kävi Wessexin Sigeberthille vuonna 755 ja Northumbrian Ethelwaldille vuonna 765.

Witenagemot oli jossain mielessä parlamentin edeltäjä, mutta sillä oli varsin erilainen valta ja joitakin tärkeitä rajoitteita, kuten kiinteän työjärjestyksen, aikataulun tai tapaamispaikan puute. Kuninkaalla oli noina päivinä rooli, jossa oli joitakin presidentin tehtävän piirteitä. Witanit näin ollen valvoivat kuninkaallista valtaa, ehkäisivät itsevaltiutta ja johtivat hallintoa *interregnumin* aikana.

Witenagemotit kokoontuivat ainakin kerran vuodessa, tavallisesti useammin. Kansallisella witenagemotilla ei ollut yksittäistä kotipaikkaa. Tavallisesti se seurasi kuningasta, jolla ei tyypillisesti ollut yhtä kiinteää hovia. Witenagemotin tiedetään kokoontuneen ainakin 116 paikkakunnalla, mukaan lukien Amesbury, Cheddar, Gloucester, Lontoo ja Winchester. Kokouspaikat olivat usein kuninkaallisissa kiinteistöissä, mutta jotkut witenagemotit kokoontuivat julkisilla avoimilla paikoilla (suuret kivet, kukkulat, niityt ja kuuluisat puut).

Tunnetuin witenagemot kokoontui 5. tammikuuta 1066. Se hyväksyi Harald Godwininpojan kuninkaaksi Edvard Tunnustajan kuoltua.

Witenagemot instituutiona päättyi, kun normannit valloittivat Englannin vuonna 1066. Witenagemotin korvasi *curia regis*, "kuninkaan hovi". Witenagemotin vaikutuksesta kuitenkin kertoo se, että kronikoitsijat nimittivät curia registä "witaniksi" vielä 1100-luvulle asti.

Aiheesta muualla
----------------

* Witenagemot - The Columbia Encyclopedia (Arkistoitu – Internet Archive)
* Witenagemot Merciassa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Viimeinen syksy** on suomalaisen rockyhtye Pelle Miljoona & 1980:n syksyllä 1979 julkaistu toinen albumi ja Pelle Miljoonan kolmas. Ennen levyä julkaistiin singlet *"Lanka palaa" / "Intiaanikesä"* (joka ei ole levyllä) ja *"Tahdon rakastella sinua" / "Viimeinen syksy (jukebox)"*. Levyn varsinainen hitti oli "Tahdon rakastella sinua", Tumppi Varosen laulama Ari Taskisen sävellys ja sanoitus. Sen levytti myöhemmin mm. Taiska.

Albumin kaksi puolta ovat selkeästi erottuvia kokonaisuuksia. Pelle Miljoona laulaa ja on sanoittanut kaikki A-puolen laulut, mutta B-puoli on soundeiltaan Problems?-henkinen, ja sen neljä ensimmäistä kappaletta laulaakin Tumppi Varonen. 1980 tarjoaa kokonaisuuteen uusia värejä mm. hienoisia jazz-sävyjä. Levyn kannessa oli ensimmäisessä painoksessa yhtyeen nimenä pelkästään *1980*, mutta albumin myöhemmissä painoksissa on käytetty yhtyeen pitempää nimeä. Levyn rummut ja basso äänitettiin *Finnvox*-ykkösstudiolla ja kitarat sekä laulu *Finnscandia*-kakkosstudiolla, jossa levy myös miksattiin. Pelle Miljoona voitti Soundi-lehden lukija-äänestyksessä vuoden 1979 säveltäjä/sanoittaja-sarjan. *Viimeinen syksy* -albumin jälkeen yhtyeeltä ilmestyi livealbumi *Näyttämökuvia*, joka oli äänitetty yhtyeen viimeiseltä keikalla Tavastialla 17. joulukuuta 1979. 

Pelle Miljoona & 1980:n kitaristi Stefan Piesnack erotettiin yhtyeestä juuri ennen *Viimeinen syksy* -levynjulkaisutilaisuutta. Tässä levynjulkaisutilaisuudessa laulaja Matti "Makke" Fagerholm (joka myöhemmin tunnetaan paremmin nimellä Michael Monroe) ja kitaristi Nasse Stenfors (taiteilijanimenä 'Nasty Suicide' Hanoi Rocks -aikoina) perustivat Hanoi Rocksin Stefan Piesnackin kanssa. 

Seuraava Pelle Miljoonan yhtye oli Pelle Miljoona Oy.

Kappalelista
------------

**A-puoli**

1. Nuoret sankarit – 2.58 (säv. Ari Taskinen, san. Pelle Miljoona)
2. Juosten kohti elämää – 2.25 (säv. Rubberduck Jones, san. Pelle Miljoona)
3. Ajassa tapahtuu – 2.20 (säv. Rubberduck Jones, san. Pelle Miljoona)
4. Gabriel – 4.12 (säv. ja san. Pelle Miljoona)
5. Tämä sukupolvi – 3.11 (säv. Rubberduck Jones, san. Pelle Miljoona)
6. Uusi kuva ihmisestä – 3.45 (säv. Ari Taskinen, san. Pelle Miljoona)

**B-puoli**

1. 
2. Tahdon rakastella sinua – 3.33 (säv. ja san. Ari Taskinen)
3. Näkymä Avenuelle – 3.26 (säv. ja san. Tumppi Varonen)
4. Kaikesta täytyy maksaa – 3.16 (säv. Stefan Piesnack, san. Tumppi Varonen)
5. Stadi by Night – 4.15 (säv. ja san. Ari Taskinen)
6. Elä (kun olet nuori vielä) – 3.34 (säv. Ari Taskinen, san. Pelle Miljoona)
7. Viimeinen syksy – 2.40 (säv. Ari Taskinen, san. Pelle Miljoona)

Levyllä soittavat
-----------------

* Pelle Miljoona – laulu, rummut
* Rubberduck Jones – kitara
* Stefan Piesnack – kitara
* Ari Taskinen – bassokitara
* Tumppi Varonen – rummut, laulu

Kirjallisuutta
--------------

* Dimery, Robert (toim.): *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*. (1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym. Helsinki: WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-36217-4.
**Boriksen ja Glebin seurakunta** oli ortodoksinen seurakunta Petsamon länsiosassa. Seurakunnan alue oli pieni ja käsitti Kolttakönkään ja Salmijärven kylät. Seurakunnalla oli vuonna 1874 rakennettu Kolttakönkään kirkko ja vuonna 1565 rakennettu Pyhän Trifonan kappeli. Seurakunta ja sen pääkirkko oli pyhitetty Borikselle ja Glebille. Kolttakönkäällä sijaitsi myös pappila sekä kolttalapsia varten perustettu koulu ja opettajan asunto.

Seurakunnan viimeinen pappi siirrettiin vuonna 1918 muualle Venäjälle. Tämän jälkeen Arkangelin konsistori määräsi seurakunnan Petsamon seurakunnan kirkkoherran hoidettavaksi. Petsamon Suomeen liittämisen jälkeen Boriksen ja Glebin seurakunta yhdistettiin Petsamon seurakuntaan.

Lähteet
-------

1. ↑  *Iso tietosanakirja, osa 9*, s. 1324-1325. Helsinki: Otava, 1935.
2. 1 2  Metropoliitta Leo: *Petsamon ortodoksinen luostari ja seurakunta*, s. 434. Teoksessa: Vahtola Jouko & Onnela Samuli (toim.) *Turjanmeren maa, Petsamon historia 1920–1944*. Rovaniemi: Petsamo-seura, 1999. ISBN 952-91-0873-7.
**Anna-Kaisa Rantanen** (s. 10. helmikuuta 1978) on suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttä. Hän pelasi kotimaansa lisäksi Ruotsissa, Saksassa ja viimeksi Norjassa. Hän oli Suomen maajoukkueen runkopelaajia.

Rantanen edusti uransa alkupuolella TuNL:aa, Turun Pyrkivää ja Helsingin Jalkapalloklubia. HJK:sta hän siirtyi Ruotsin pääsarjaan, jossa hän edusti Linköpingiä ja Djurgårdenia. Tammikuussa 2010 Rantanen siirtyi 1,5 vuoden sopimuksella saksalaiseen VfL Wolfsburgiin.

Kaudella 2011 Rantanen pelasi ruotsalaisessa Jitex BK:ssa. Sieltä hän siirtyi yksivuotisella sopimuksella Klepp IL:ään helmikuussa 2012.

Ensimmäisen ottelunsa maajoukkueessa Rantanen pelasi 6. heinäkuuta 1996 Norjaa vastaan. Hän on pelannut 90 maaottelua, joissa hän on tehnyt yhteensä 7 maalia. Rantanen oli mukana Suomen joukkueessa EM-kilpailuissa 2005 ja EM-kilpailuissa 2009. Vuonna 2005 Suomi ylsi välieriin ja Rantanen oli avauskokoonpanossa kaikissa otteluissa.

Rantasen erityisvahvuus oli hänen erinomainen potkutekniikkansa, jota hän hyödynsi varsinkin kulma- ja vapaapotkuissa.

Seurat
------

|  |  |
| --- | --- |
| 1986–1991 | TuNL, Turku |
| 1992–1996 | Turun Pyrkivä, Turku |
| 1997–1998 | Helsingin Jalkapalloklubi, Helsinki |
| 1999–2000 | Turun Pyrkivä, Turku |
| 2001–2003 | Helsingin Jalkapalloklubi, Helsinki |
| 2004–2008 | Linköpings FC, Ruotsi |
| 2009 | Djurgårdens IF, Ruotsi |
| 2010 | VfL Wolfsburg, Saksa |
| 2011 | Jitex BK, Ruotsi |
| 2012–2013 | Klepp IL, Norja |

Saavutukset
-----------

* EM-kisojen välierä 2005
* UEFA Cup: välierä 2002
* Suomen mestaruus: 1997, 1998 ja 2001
* Suomen cup: 1994, 1998 ja 2002
* Damallsvenskan: hopea 2008, pronssi 2005, pikkuhopea 2006
* Ruotsin cup: 2006, 2008
* U-21 PM-pronssi 1996, U-21 PM-hopea 1995, U-16 PM-kulta 1994
* 3 SM-tekniikkamestaruutta

Lähteet
-------

* Anna-Kaisa Rantasen viralliset sivut[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Anna-Kaisa Rantanen siirtyy Wolfsburgiin.  *Helsingin Sanomat*, 8.1.2010, s. B8. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Jalkapalloilija Anna-Kaisa Rantanen siirtyy Norjaan  2.2.2012. Kaleva. Viitattu 23.4.2012.
3. ↑  Anna-Kaisa Rantanen Palloliitto.  Arkistoitu 23.6.2003. Viitattu 8.1.2010.
4. ↑  European Women Championship 2005 RSSSF. Viitattu 14.2.2009. (englanniksi)
5. ↑  Kokemus ja kotiyleisö Suomen valtteina  23.8.2009. Futismaailma.  Arkistoitu 29.5.2011. Viitattu 8.1.2010.

  

Suomen joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2005
1 Kunnas |
2 Vaelma |
3 Julin |
4 Valkonen |
5 Salmén |
6 Sarapää |
7 Mäkinen |
8 Mustonen |
9 Kalmari |
10 Rantanen |
11 Kackur |
12 Junkkari |
13 Thorn |
14 Ahonen |
15 Malaska |
16 Uusi-Luomalahti |
17 Lindqvist |
18 Talonen |
19 Lindström |
20 Matikainen |
Valmentaja Käld

Suomen joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2009
1 Meriluoto |
2 Vaelma |
3 Julin |
4 Valkonen |
5 Niemi |
6 Salmén |
7 Mäkinen |
8 Nokso-Koivisto |
9 Österberg Kalmari |
10 Rantanen |
11 Lehtinen |
12 Häkkinen |
13 Hyyrynen |
14 Korpela |
15 Malaska |
16 Westerlund |
17 Hirvonen |
18 Sällström |
19 Sainio |
20 Sjölund |
21 Talonen |
22 Saari |
Valmentaja Käld
Ann Sophia Stephens
**Ann Sophia Stephens**, alun perin **Ann Sophia Winterbotham** (30. maaliskuuta 1810, Humphreysville – 20. elokuuta 1886, Newport) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten halpojen melodramaattisten kertomusten eli niin sanottujen dime novelien kirjoittajana.

Ann halusi jo lapsena ryhtyä kirjailijaksi. Hän meni vuonna 1831 naimisiin Edward Stephensin kanssa. Pari asettui Mainen Portlandiin, jossa he perustivat naisille suunnatun *Portland Magazine* -lehden. Ann toimi lehden toimittajana, ja hän julkaisi vuonna 1836 *The Portland Sketch Bookin*, paikallisten kirjailijoiden antologian.

Stephensit muuttivat New Yorkiin vuonna 1837. Ann Sophia Stephens työskenteli siellä aluksi *Ladies’ Companion* -lehden apulaistoimittajana. Sen jälkeen hän oli toimittajana sekä *Graham’s Magazine*ssa että *Peterson’s Magazine*ssa. Stephens alkoi myös kirjoittaa useisiin lehtiin melodramaattisia romanttisia tarinoita, jotka julkaistiin sarjakertomuksina. Vuonna 1856 Ann Sophia Stephens perusti oman lehden, *Mrs. Stephens’ Illustrated New Monthlyn*. Se yhdistettiin kuitenkin jo parin vuoden päästä Peterson’s Magazineen. Lehdessä julkaistiin Stephensin kertomuksia sarjamuodossa, ja näitä kertomuksia alettiin sittemmin julkaista myös kirjoina, joista tuli suunnattoman suosittuja. Stephens kirjoitti myös humoristisia tarinoita salanimellä Jonathan Slick.

Vuonna 1860 Beadle & Company -kustantamo julkaisi Stephensin alun perin 1839 kolmessa osassa julkaiseman tarinan *Malaeska: The Indian Wife of the White Hunter* uudessa huokeiden *Beadle’s Dime Novels* -kirjasten ensimmäisenä kertomuksena. Siitä tuli valtava menestys ja tarinaa myytiin yli 300 000 kappaletta. Tämä siivitti dime novel –formaatin suureen suosioon. Beadle-kustantamo julkaisi Beadle’s Dime Novels -sarjassaan myös monia muita Stephensin aiemmin kirjoittamia tarinoita. Aviomiehensä kuoltua 1862 Stephens pystyi elättämään koko perheensä kirjoituspalkkioillaan. Ann Sophia Stephens kuoli Newportissa vuonna 1886.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ann Sophia Stephens *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 4.1.2023. (englanniksi)
2. ↑  Matthew Short: Dime Novel Formats *Dime Novels from the Collections of Johannsen and LeBlanc*. Northern Illinois University. Viitattu 4.1.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Preeriatyyli** oli arkkitehtuurin tyylisuunta, joka vaikutti Yhdysvalloissa etenkin asuinrakennusten suunnittelussa 1800-luvun lopulta ensimmäisen maailmansodan alkuun. Tyyliin kuuluvat pitkät, matalat linjat ja tasakatot. Koristeita käytetään niukasti, mutta paikallisten luonnonmateriaalien käyttö on runsasta. Tyylisuunta kehittyi Chicagossa ja levisi sieltä erityisesti Yhdysvaltojen Keskilänteen. Sen tunnetuin edustaja on Louis Sullivan ja hänen oppilaansa Frank Lloyd Wright.

Puhdastyylinen esimerkki preeriatyylistä on Robie House Chicagossa.

Preeriatyylin taloissa on usein kookas takka keskeisellä paikalla. Arkkitehtuuri on avointa sekä sisällä että ulkona; sisäosat muodostuvat suurista yhtenäisistä tiloista.

Lähteet
-------

1. ↑  Architecture: The Prairie School Chicago History (englanniksi)
2. ↑  Frederick C. Robie House *National Register Travel Itinerary*. Viitattu 24.10.2009. (englanniksi)
3. ↑  Prairie Style (Arkistoitu – Internet Archive) Westcott House (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Preeriatyyli** Wikimedia Commonsissa

* Frank Lloyd Wright (Arkistoitu – Internet Archive) Kotitieto.fi
**Ubajärv**  on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnassa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi sijaitsee loivassa painanteessa, jossa järven etelä- ja pohjoispäät ovat soistuneet. Järven pinta-ala on 38 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Siihen laskee kolme metsäojaa sekä entisen maatilan lyhyet pelto-ojat. Järven vanha laskuoja Vanaoja ei enää ole pidetty auki järven rantaan asti, vaan se tehtäviä hoitamassa on uusi ja varsin suoraksi kaivettu Ubajärven oja. Se yhtyy Ahelo jõgeen, joka on Suur Pehmejärven laskujoki. Ahelo yhtyy Mustajõgeen Kallasten kylän kohdalla. Järven valuma-alueen laajuus on 5,3 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys 2,1 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00057 kuutiokilometriä eli 0,57 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä ja rannat ovat suota tai metsämaata lukuun ottamatta järven pohjoispäässä, missä rantaan ulottuu niittyjä.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (vir. *pehme- ja tumedaveeline järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi (vir. *pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline*, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, mutta samalla sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat.

Luontoarvoja
------------

Järvessä kasvaa vaalealahnanruoho, joka on Pohjois-Euroopassa harvinaistunut viime vuosikymmeninä ja siinä elää hauki, särki, ahven, ruutana, suutari ja allikkosalakka. Järvi sisältyy Karulan kansallispuistoon (Karula rahvusparkiin).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 17.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Ubajärv (vee2137500) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 17.3.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
4. ↑  Keskkonnaregister: Karula RP, Apjajärve skv. viitattu 30.3.2017
5. ↑  Eesti Entsüklopeedia: Ubajärv (viroksi), viitattu 30.3.2017
**KDM Niels Juel** (runkonumero F354) oli Tanskan laivaston Niels Juel -luokan korvetti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Niels Juel -luokka*
Alus tilattiin Aalborg Yard Limitediltä, missä köli laskettiin 20. lokakuuta 1976. Se laskettiin vesille 17. helmikuuta 1978 ja valmistui 3. tammikuuta 1979.

Palvelus
--------

Alus teki 1989 laivastovierailut Gibraltarille ja Portugaliin. Se liitettiin sekä 1992 että heinäkuussa 1993 Jugoslavian rannikon saartoa valvovaan Naton pysyvään Atlantille sijoitettuun laivasto-osastoon (STANAVFORLANT). Se oli samassa tehtävässä myös elokuusta lokakuuhun 1995 sekä huhtikuusta kesäkuuhun 1996, jona aikana alus osallistui myös operaatio Sharp Guardiin. Operaatiosta vapauduttuaan alus vieraili entisessä Tanskan Länsi-Intiassa. Vuonna 1997 alus oli jälleen Naton laivasto-osastossa.

Marraskuussa 2005 alus lähti konevian vuoksi SNMG1:stä ollessaan Espanjan rannikolla. Vaurioitunut alus saatettiin takaisin Korsörin laivastotukikohtaan, jossa se kiinnitettiin laituriin. Alus aloitti palveluksesta poisto valmistelut 18. elokuuta 2009.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KDM Niels Juel (F354)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 77
2. 1 2  navalhistory.dk
**Elisabeth "Lilli" Kurikka** (10. huhtikuuta 1865 – 2. tammikuuta 1928) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän työskenteli Suomalaisessa Teatterissa 1880-luvulla. Kurikan roolitehtävät olivat niin sanottuja ingenue-osia, eli nuoren naisen roolityyppejä. Hilda Aspin, Inez Borgin, Olga Finnen, Katri Raution ja Saimi Swanin kanssa hän muodosti ystäväpiirin, joka kutsui itseään "teatterin impyiksi". Rautiota lukuun ottamatta "impyet" jättivät näyttämötyön ennen kasvamistaan kypsien naisten rooleihin.

Elämä
-----

Lilli Kurikan isä oli kylänvouti Adam Kurikka ja äiti Anna Pöyhönen. Eräs hänen veljistään oli nuorsuomalainen kirjailija Matti Kurikka.

Kurikka pestattiin Suomalaisen Teatterin riveihin ensisijaisesti laulutaitonsa ansiosta. Vaaleahiuksinen Kurikka tunnettiin teatterin kaunottarena ja lauluäänensä ansiosta hän sai yleisön suosimia roolitehtäviä. Serenadien ja huviretkien sankarittarien rooleissa ainoastaan Ida Aalberg nautti yhtä laajaa yleisönsuosiota kuin Kurikka.

Kurikka jätti näyttämön avioiduttuaan muusikko Robert Kajanuksen kanssa vuonna 1889. Liitosta tuli riitaisa ja se päättyi pitkittyneeseen eroon. Kajanus alkoi seurustella Ella Stigellin kanssa 1890-luvulla, mutta Kurikka myönsi Kajanukselle avioeron vasta 1918, kun heidän poikansa oli saanut surmansa. Omassa elämäkerrassaan ex-puoliso Kajanus luonnehtii Kurikkaa adjektiivein "jyrkkä", "kiihkeä" ja "äkkipikainen".

Lähteet ja viitteet
-------------------

* Suutela, Hanna: Impyet - näyttelijättäret Suomalaisen Teatterin palveluksessa, © 2005 Hanna Suutela, Like 2005, ISBN 952-471-421-3

1. ↑  Impyet, s. 11
2. ↑  Impyet, s. 128
3. ↑
4. ↑  Impyet, s. 168
5. 1 2  Impyet, s. 170

Aiheesta muualla
----------------

* Turun Sanomat
**Lilli Promet** (16. helmikuuta 1922 Petseri – 16. helmikuuta 2007 Tallinna) oli virolainen kirjailija, jonka tuotannosta on suomennettu romaani *Eikä rakkaus täyty* (Otavan Neuvostokirjallisuutta-sarja, 1977, alkuteos *Primavera*, 1971). Hän on tunnetumpi lyhyemmistä proosateoksista kuten novelleista, joista muutama on suomennettu kokoelmiin *Kamelinsilmä* (1974), *Eestiläinen novelli* (1979) ja *Sirpaleissa* (1991).

Lilli Promet syntyi kuvataiteilijan tyttärenä, kävi itsekin Tallinnan taidekoulua ennen toista maailmansotaa ja valmistui keraamikoksi. Viron saksalaismiehityksen aikana hän pakeni Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli virolaisten radio-ohjelmien lähetyskeskuksessa Leningradissa. Vuosina 1944–1951 hän teki toimittajan töitä Tallinnassa kunnes jäi vapaaksi kirjailijaksi.

Varhaisteoksessaan *Püha kunsti jüngrid* ("Pyhän taiteen opetuslapset", 1958) Promet kuvaa kolmen kertomuksen kautta taiteilijoita ja heidän pohtimiaan kysymyksiä. Vuonna 1958 häneltä ilmestyivät myös kokoelma *Ainult puhtast armastusest* ("Vain puhtaasta rakkaudesta") ja yhdessä aviomies Ralf Parven kanssa kirjoitettu matkakirja *3 × pakitud kohver*. 1960-luvun alkupuolen kokoelmat *Roosa kübar* ("Vaaleanpunainen hattu", 1961) ja *Lamav tiiger* ("Makaava tiikeri", 1964) sisältävät novelleja, novelletteja*selvennä* , lastuja*selvennä* ja satuja.

Myöhemmällä urallaan Promet laajensi romaaneihin, *Meesteta küla* ("Miehetön kylä", 1962) kuvaa Viron sotatantereelta Neuvostoliiton selustaan pieneen tataarikylään paenneita virolaisia. Suurimman kansainvälisen huomion sai vuoden 1971 suomeksikin julkaistu romaani *Eikä rakkaus täyty*, joka kuvaa neuvostoliittolaista matkailijaryhmää Italiassa. Päähenkilö, naisnäyttelijä, tapaa uudelleen nuoruutensa rakastetun. Romaani *Tüdrukud taevast* ("Taivaan tytöt", 1979) sijoittuu natsimiehityksen ajan Viroon, ja tapahtumat nähdään vakoilijaksi tutuille seuduille lähetetyn tytön silmin.

Suomennettuja novelleja
-----------------------

* *Kamelinsilmä: neuvostokirjailijoiden kertomuksia*, toim. Isaak Kramov, suom. Erkki Peuranen ym. Moskova: Edistys 1974
	+ Yhden kesän akvarellit
* *Sirpaleissa,* virolaista lyhytproosaa, suom. Aino Kaasinen, Nastola: FinnEpos 1991 ISBN 952-9523-12-2
	+ Lepäävä tiikeri (Lamav tiiger)
	+ Rakkaus
* \* *Eestiläinen novelli*, toim. Heino Puhvel, Tallinna: Perioodika 1979
	+ Don Alfredo, suom. Anja Salokannel
	+ Saksalainen, suom. Anja Salokannel
* *Teema 1973*, toimittanut Juha Virkkunen, Helsinki: Tammi 1973 ISBN 951-30-2503-9
	+ Kolme muistelmaa

Lähteet
-------

1. ↑  Suri kirjanik Lilli Promet, *Postimees* 18.2.2007. Viitattu 9.12.2016.
2. 1 2  Nirk, Endel: *Viron kirjallisuus*, s. 266–268, 367. SKS, 1986. ISBN 951-717-443-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Tanskan laivaston Peder Skram -luokan fregatista. Muita samoin nimettyjä aluksia on täsmennyssivulla.*

**KDM Peder Skram** (runkonumero F352) oli Tanskan laivaston Peder Skram -luokan fregatti.

Fregatti Peder Skram (2007)

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Peder Skram -luokka*
Alus tilattiin Halsingörin telakalta, missä köli laskettiin 25. syyskuuta 1964. Alus laskettiin vesille 2. toukokuuta 1965 ja valmistui 25. toukokuuta 1966.

Palvelus
--------

Alus modernisoitiin kesäkuusta 1977 kesäkuuhun 1979 Helsingörin telakalla, jolloin se muutettiin ohjusfregatiksi. Muutostöiden jälkeen aluksen uppouma nousi 2 425 tonniin. Sen aseistuksesta poistettiin toinen 127 millimetrin tykkitorni ja sille asennettiin kaksi neljän ohjuksen Harpoon-merimaaliohjuksen laukaisualustaa, yksi Mk29 Sea Sparrow -ilmatorjuntaohjuksen laukaisualusta, jossa kahdeksan ohjusta. Muutostöiden jälkeen aluksen miehistötarve laski ainoastaan kahdella.

Alus poistettiin palveluksesta 5. heinäkuuta 1990. Se myytiin 7. huhtikuuta 1992 kontra-amiraali J. F. Borkin johtamalle ryhmälle, joka suunnitteli aluksen museoimista.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KDM Peder Skram (F352)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  navalhistory.dk
2. ↑  Gardiner, Robert s. 76

*Peder Skram* -luokan fregatit

|  |
| --- |
| *KDM Peder Skram* – *KDM Herluf Trolle* |
| Edeltäjä: *KDM Beskytteren* – Seuraaja: Thetis-luokka |
**Preeriahaukka** (*Falco mexicanus*) on pohjoisamerikkalainen jalohaukka.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 37–47 cm, siipien kärkiväli 90–113 cm ja paino 420–1 100 g, keskimäärin 686 g. Naaras on hieman koirasta kookkaampi. Se on kookas, melko vaalea jalohaukka, selkäpuolelta ruskehtava tai harmahtava ja vatsapuolelta lähes valkoinen. Lennossa erottuvat tummat kainalohöyhenet. Laji on suosittu haukkametsästäjien keskuudessa.

Esiintyminen
------------

Preeriahaukat elävät läntisessä Pohjois-Amerikassa Kanadan eteläosista Yhdysvaltain länsiosiin ja Meksikossa Durangon osavaltioon saakka. Lajin elinympäristön ala on noin 3,8 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä.

Elinympäristö
-------------

Pesimäympäristönä ovat avoimet, kuivat ruohomaat eli preeria, missä on kallioharjanteita ja -jyrkänteitä. Muuttoaikoina sitä tavataan myös metsäseuduilla ja autiomaissa, usein melko korkealla vuoristossa. Lajia esiintyy talvisin viljelysmailla, järvien sekä tekojärvien ympäristöissä ja kaupungeilla.

Lisääntyminen
-------------

Pariutuminen tapahtuu muuttomatkalta palattua. Reviirin koko on 59–315 neliökilometriä. Pesä on tavallisesti kalliojyrkänteen ulkonemalla eikä siinä ole muuta kuin kuoppa, johon naaras munii 2–6, keskimäärin viisi munaa. Muninta tapahtuu kahden päivän välein ja naaras hautoo 29–31 päivää. Koiras voi joskus osallistua haudontaan, mutta pääasiassa se hankkii perheelle ruoan. Poikaset jättävät pesän lentokykyisinä keskimäärin 38 päivää vanhoina ja itsenäistyvät keskimäärin 65 päivän kuluttua. Emot ovat pesällä erittäin aggressiivisia ja häätävät pesän lähistöltä niin maakotkat, kaliforniankondorit, amerikanhuuhkajat kuin amerikanhiirihaukat sekä maapedot.

Ravinto
-------

Pesimäajan pääravintona ovat oravien heimoon kuuluvat siiselit ja suslikit (*Spermophilus*). Muuta ravintoa edustavat pienet ja keskikokoiset linnut sekä matelijat. Laji syö myös hyönteisiä.

Lähteet
-------

* ADW (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Falco mexicanus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 14.5.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Prairie Falcon *Audubon*.  13.11.2014. Viitattu 18.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q844234
* Wikispecies: Falco mexicanus
* ABA: prafal
* ADW: Falco\_mexicanus
* Avibase: BBFF09633223CE1F
* BirdLife: 22696504
* BOLD: 10291
* CoL: 3DTGC
* BOW: prafal
* eBird: prafal
* Euring: 3190
* FEIS: fame
* Fossilworks: 161516
* GBIF: 2481000
* GNAB: prairie-falcon
* iNaturalist: 4644
* IRMNG: 10584346
* ITIS: 175603
* IUCN: 22696504
* NatureServe: 2.106120
* NBN: NHMSYS0001689492
* NCBI: 279964
* Neotropical: prafal
* Species+: 3870
* Xeno-canto: Falco-mexicanus

 |

 |
Kernalin hyppytaulua havainnollistava luettelo, jossa käytössä olevat rutiinit, niiden osoitteet, rutiinien käyttämät rekisterit ja lyhyet kuvaukset rutiinien käyttötarkoituksesta.
**KERNAL** on Commodoren kehittämä laiteohjelmisto, jota käytettiin yhtiön 8-bittisissä mikrotietokoneissa alkaen PET-tietokoneesta (1977). Myöhemmin sen laajennettuja versioita käytettiin VIC-20-, Commodore 64-, Plus/4-, Commodore 16- ja Commodore 128 -tietokoneissa.

KERNALin nimen sanottiin olevan lyhenne sanoista *Keyboard Entry Read, Network, And Link*. Toisaalta VIC-20-kehittäjä Robert Russellin mukaan se on kirjoitusvirhe sanasta *kernel* (Unixin termi käyttöjärjestelmän ytimelle).

VIC-20 ja C-64-koneissa koko käyttöjärjestelmä on 8 kiB ROM-piirillä. Commodore 128 -koneessa ROM on laajennettu 20 kibitavuun, josta KERNAL vie 16 kiB ja konekielimonitori neljä.

Commodore-laitteiden KERNAL sisältää kokoelman erilaisia rutiineja. Näiden kutsumista varten on hyppytaulu, joka on pääpiirteittäin samanlainen kaikissa Commodoren tuottamissa tietokoneissa. Näin ollen yksinkertaisten konekielisten ohjelmien pitäisi pystyä toimimaan jokaisessa Commodoren valmistamassa koneessa ilman muutoksia.

KERNALin tärkeimpiä osia on reset-rutiini, joka suoritetaan koneen käynnistyessä. Se kopioi RAM-muistiin vektorit ja aliohjelmat, alustaa I/O- ja grafiikkapiirit, tarkistaa onko koneeseen kytketty ohjelmamoduuli, alustaa BASIC-tulkin ja siirtyy odottamaan käyttäjän syötettä.

KERNAL sisältää myös keskeytysrutiinit, esimerkiksi IRQ-rutiini suoritetaan 60 (VIC-20 ja C-64) tai 50 kertaa sekunnissa (C-128). Tämä ylläpitää kelloa ja lukee näppäimistöä. NMI-rutiini suoritetaan restore-näppäintä painettaessa ja kasetti- ja levyasemarutiinien yhteydessä ja sarjaväylää käytettäessä.

Kolmannen osan muodostavat käyttäjän kutsuttavat aliohjelmarutiinit, joita voidaan käyttää ohjelmista. Näillä toteutetaan tiedon syöttö ja tulostus, tiedostojen tallennus ja lataus, näytön käsittely ja liukulukumatematiikka.

Käytännössä yksinkertaiset, poke-komentoja sisältämättömät BASIC-ohjelmat ovat binääriyhteensopivia eri koneiden välillä. Konekielisiä ohjelmia kirjoitettaessa ohjelmien pitäisi olla vapaasti sijoitettavia, ja ne voivat olla kooltaan maksimissaan 3 kilotavua, mikäli niiden on tarkoitus olla yhteensopivia kaikkien Commodoren koneiden kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2 3 4  C=lehti 1/88, Käyttöjärjestelmän salat, s. 26

Aiheesta muualla
----------------

* Cracking The Kernal (englanniksi)
* Building the Original Commodore 64 KERNAL Source (englanniksi)
Puerto Ricon vaakuna
**Puerto Ricon vaakuna** on Yhdysvalloille kuuluvan Puerto Ricon tunnus lipun, moton ja hymnin ohella. Se on Uuden mantereen vanhin edelleen käytössä oleva vaakuna. Sen hyväksyi 1511 Espanjan kuningas.

Vaakunan vihreä tausta kuvaa saaren kasvillisuutta. Lammas ja lippu kuvaavat saaren suojeluspyhimystä Johannes Kastajaa. Lampaan alla oleva seitsemän sinettinen kirja kuvaa apostoli Johannekseen yhdistettävää Ilmestyskirjaa.

Vaakunan ympärillä kiertää Kastilia ja Leónin vaakuna (keltainen linna punaisella pohjalla sekä violetti, keltakruunuinen, leijona valkoisella pohjalla); lippu, jossa on Aragonian ja Sisilian vaakunat ja valkoisella pohjalla keltainen Jerusalemin risti, Jerusalemin kuningaskunnan symboli, jonka kruunu on nykyisin Espanjan kuninkaalla sen siirryttyä sille Sisilian kuningaskunnalta.

Vaakunan vasemmalla puolella oleva F-kirjain ja ies kuvaavat Ferdinand Katolilaista kun taas Y-kirjain ja nuolet kuvaavat Espanjan kuningatarta Isabella Katolilaista.

Vaakunan alla on latinaksi "Joannes Est Nomem Ejus", suomeksi "Hänen nimensä on Johannes". Teksti tulee Raamatun Luukkaan evankeliumin jakeesta 1:63.

Sinetti
-------

Puerto Ricon sinetti
Kuten kaikilla Yhdysvaltain hallinnollisilla yksiköillä myös Puerto Ricolla on sinetti, mutta sitä käytetään vähän vaakunaan verrattuna.

Pohjois-Amerikan vaakunat

|  |  |
| --- | --- |
| Vaakunat | 
* Antigua ja Barbuda
* Bahama
* Barbados
* Belize
* Costa Rica
* Dominica
* Dominikaaninen tasavalta
* El Salvador
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamaika
* Kanada
* Kuuba
* Meksiko
* Nicaragua
* Panama
* Saint Kitts ja Nevis
* Saint Lucia
* Saint Vincent ja Grenadiinit
* Trinidad ja Tobago
* Yhdysvallat

 |
| Epäitsenäiset alueet | 
* Anguilla
* Aruba
* Bermuda
* Brittiläiset Neitsytsaaret
* Caymansaaret
* Curaçao
* Grönlanti
* Martinique
* Montserrat
* Puerto Rico
* Sint Maarten
* Turks- ja Caicossaaret
* Yhdysvaltain Neitsytsaaret

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Angelika Leikola 2022. Kuva: Mikko Kauppinen.
**Angelika Leikola** (s. 1974) on suomalainen toimittaja, tiedottaja ja kirjailija. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri pääaineenaan kirjallisuus ja sivuaineenaan elokuvatutkimus.

Leikola on ollut naimisissa koomikko Ismo Leikolan kanssa. He tapasivat vuonna 2007 ja ovat tehneet yhteistyötä vuodesta 2010. Eron jälkeen he ovat ystäviä ja työtovereita. Angelika Leikola on pysytellyt yhteistyössä aiemmin enemmän taustalla. He ovat käsikirjoittaneet stand up -komiikkaa ja kirjoittaneet kaksi kirjaa. Teoksessa *Suo, kuokka ja Hollywood* (Siltala 2021) he kertovat amerikkalaisesta elämäntavasta ja tiestään hollywoodilaisiin komiikkapiireihin. Äänikirjan lukee Ismo Leikola. Maaliskuussa 2023 ilmestyneessä teoksessa *Unelmaero – Elämä 2.0* (Siltala 2023) Leikolat kertovat koronavuoden ja avioeron jälkeisestä paluusta Yhdysvaltoihin ja myös avioerostaan ja sen vaikutuksesta yhteistyöhön.

Teokset
-------

* *Suo, kuokka ja Hollywood*. Helsinki: Siltala 2021 ISBN 978-952-234-854-8 (Englanninkielinen versio: *Us & US: Surviving Hollywood with Comedy*)
* *Unelmaero – Elämä 2.0*. Helsinki: Siltala 2023 ISBN 978-952-388-156-3

Lähteet
-------

1. ↑  Angelika Leikola, Siltala Viitattu 8.3.2023
2. ↑  Kun Ismo ja Angelika Leikola erosivat, Angelika huomasi järisyttävän muutoksen, Me naiset, no 12/ 23.3.2023
3. ↑  Suo, kuokka ja Hollywood. Siltala Viitattu 8.3.2023
4. ↑  Suo, kuokka ja Hollywood, Finna.fi. Viitattu 8.3.2023
5. ↑  Unelmaero – elämä 2.0 Siltala Viitattu 8.3.2023
6. ↑  Ismo Leikola and Angelika Leikola Ahlbäck Agency

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Angelika Leikola** Wikimedia Commonsissa

* Iida Kantola, Ismo ja Angelika Leikola paljastavat uutuuskirjassa avioeronsa todelliset syyt – seksin loppuminen oli viimeinen niitti Iltasanomat.fi 24.3.2023
**Lillian Copeland** (25. marraskuuta 1904, New York – 7. heinäkuuta 1964, Los Angeles) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka erikoistui heittolajeihin. Hän voitti kiekonheitossa olympiakultaa vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja saavutti hopeaa vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa.

Hänen vanhempansa olivat puolanjuutalaisia ja hänen isänsä kuoli Copelandin ollessa pieni. Hänen äitinsä avioitui uudelleen ja perhe muutti Los Angelesiin.

Urheilu-ura
-----------

Copeland oli erinomainen heittolajeissa, erityisesti kuulantyönnössä. Hän voitti amatööriurheilijoiden liiton AAU:n mestaruuden kuulantyönnössä viidesti vuosina 1924–1928 ja 1931. Lisäksi hän voitti mestaruuden myös kiekonheitossa vuosina 1926 ja 1927 sekä keihäänheitossa vuosina 1926 ja 1931.

### Olympialaiset

Vuoden 1928 kesäolympialaiset olivat ensimmäiset, joissa naiset kilpailivat yleisurheilussa. Kuulantyöntö ja keihäänheitto eivät kuitenkaan olleet vielä kisaohjelmassa, joten Copeland kilpaili ainoastaan kiekonheitossa ja voitti olympiahopeaa Puolan Halina Konopackan jälkeen. 

Vuonna 1931 hän aloitti opinnot Etelä-Kalifornian yliopistossa, eikä panostanut urheiluun enää yhtä paljon. Hänet kuitenkin valittiin vuoden 1932 kesäolympialaisten joukkueeseen ja hän kilpaili kiekonheitossa. Hän kilpaili kotikaupungissaan ja vei olympiavoiton viimeisellä heitollaan.

Pian Los Angelesin olympialaisten jälkeen hän lopetti urheilu-uransa.

Urheilu-uran jälkeen hän työskenteli Los Angeles Countyn sheriffinvirastossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Hannus, Matti: *Yleisurheilu - Tuhat tähteä*, s. 675. 2. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.

  

Naisten kiekonheiton olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1928: Halina Konopacka |
1932: Lillian Copeland |
1936: Gisela Mauermayer |
1948: Micheline Ostermeyer |
1952: Nina Romaškova |
1956: Olga Fikotová |
1960: Nina Ponomarjova |
1964: Tamara Press |
1968: Lia Manoliu |
1972: Faina Melnik  |
1976: Evelin Schlaak |
1980: Evelin Jahl |
1984: Ria Stalman |
1988: Martina Hellmann |
1992: Maritza Martén |
1996: Ilke Wyludda |
2000: Ellina Zvereva |
2004: Natalja Sadova |
2008: Stephanie Brown-Trafton |
2012: Sandra Perković |
2016: Sandra Perković |
2020: Valarie Allman |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lillian Copeland
**Homo Faber** on sveitsiläisen kirjailijan Max Frischin kirjoittama ja vuonna 1957 julkaistu romaani. Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 1961 Sinikka Kallion suomentamana. Vuonna 1991 Volker Schlöndorff ohjasi kirjan pohjalta elokuvan, jossa pääosaa näytteli Sam Shepard. Päähahmo on kehitystyössä oleva insinööri Walter Faber, joka rakastaa tahattomasti omaa tytärtään. Romaanissa hän oppi lyhyessä ajassa, että hänen teknillinen maailmankuvaansa ei riitä maailman ymmärtämiseen. Ilmausta *homo faber* käytetään myös filosofisessa antropologiassa kuvaamaan nykyaikaista ihmistä, joka muuttaa ympäristöään aktiivisesti.

Sisältö
-------

Romaani on erotettu kahteen osaan, *Ensimmäinen etappi* ja *Toinen etappi.* Romaanin alussa hahmo Faber on järjenmukainen mies, joka selittää kaikki tekniikan ja tilastotieteen avulla. Hän ei ole naimisissa, vaikka hänellä on ollut monta tyttöystävää. Tärkein näistä oli 20 vuotta sitten Hanna, juutalainen Saksasta, joka odotti Faberin vauvaa, mutta erosi hänestä, kun Faber puhui "Hannan", eikä "heidän" vauvasta. Sen jälkeen he eivät ole tavanneet ja Faber ei tiedä, missä Hanna asuu tai onko hän vielä elossa.

Faberin elämä alkaa muuttua, kun monia selittämättömiä asioita ja sattumia tapahtuu, esimerkiksi hän tutustuu lentokoneessa saksalaiseen Herbertiin, jonka veljen Joachimin kanssa hän opiskeli Sveitsissä. Mennessänsä Pariisiin laivalla, Faber tapaa nuoren Elisabeth-tytön, johon hän ihastuu. Samaan aikaan hän huomaa, että Elisabeth on Hannan näköinen, mutta ajatus jää huomoitta. Faber ehdottaa tytölle avioliittoa. Elisabeth ei hyväksy kosintaa, mutta he matkustavat yhdessä Kreikkaan, missä Hanna asuu. Siellä tulee selväksi, että Hanna on tytön äiti ja Elisabeth kuolee onnettomuuden jälkeen.

Toisessa osassa Faber seisoo sairaalassa kärsimässä vatsasyövästä. Hän ajattele elämäänsä ja Hannaa ja kertoo elämästänsä Elisabethin kuoleman jälkeen: Hän kävi Kuubassa, Düsseldorfissa, mistä Joachim tuli, kotikaupungissansa Zürichissä ja erosi työpaikastansa. Päähenkilön muutos näkyy myös kirjan tyylin muutoksessa. Ensin Faber kertoo tarinansa asiallisesti ja suoraviivaisesti, mutta myöhemmin kertomus sisältää tuntoja ja kuvia. Kirjan nimike "Homo Faber" on latinalainen ilmauksen "Homo sapiens" modifikaatio; sana "Faber" tarkoittaa käsityöläistä ja kirjassa Hanna käyttää ilmausta kuvitellakseen päähahmon mieheksi, joka uskoo vain tekniikkaan. Ensin Faber hyväksy Hannan mielipiteen, mutta kirjan kuluessa hän muuttuu ja tulee tunteelliseksi ja alkaa uskoa kohtaloon. "Homo Faber" on myös romaanin pääaihe: Frisch kritisoi maailman teknologiakeskeisyyttä ja eriarvoisuutta miehen ja naisen välillä.

Aiheesta muualla
----------------

* *Homo Faber* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Kirjallisuus Max Frischistä
**Vakuutusneuvosto** oli Suomessa vuosina 1918–1942 toiminut erikoistuomioistuin, jonka tehtävänä oli käsitellä työntekijäin tapaturmavakuutuslainsäädännön sekä eräiden muiden lakien ja asetusten mukaan sille kuuluneet asiat, ja se toimi sosiaaliministeriön alaisena. Vakuutusneuvosto muuttui lainmuutoksella vuonna 1942 vakuutusoikeudeksi.

Vakuutusneuvoston kokoonpano
----------------------------

Vakuutusneuvostoon kuuluivat johtaja, asessori lainoppineena jäsenenä, kaksi lääkäriä, kaksi työnantajia edustavaa jäsentä, kaksi työntekijöitä edustavaa jäsentä ja kaksi sotilasjäsentä sekä varajäseninä neljä lääkäriä, kuusi työnantaja- ja kuusi työntekijäjäsentä sekä kuusi sotilasjäsentä. Näiden lisäksi vakuutusneuvostossa oli sihteeri, apulaissihteeri, kirjaaja sekä muuta kansliahenkilökuntaa.

Vakuutusneuvoston johtajan, asessorin, sihteerin ja apulaissihteerin tuli olla ylemmän oikeustutkinnon tai vastaavan lainopillisen tutkinnon suorittaneita ja tuomarin tehtäviin perehtyneitä. Lääkärijäsenten tuli olla laillistettuja lääkäreitä. Työnantaja- ja työntekijäjäsenten tuli olla 24 vuotta täyttäneitä, kansalaisluottamusta nauttivia ja työoloihin perehtyneitä Suomen kansalaisia.

Katso myös
----------

* Vakuutusoikeus

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hakkila, Esko (toim.): *Lakiasiain käsikirja*, s. 1238–1239. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.
Puffin Island (Anglesey)Puffin Island

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Ynys Seiriol |
| Sijainti | 
Anglesey, WalesYhdistynyt kuningaskunta |
| Vesialue | 
Menainsalmi |
| Merialue | 
Irlanninmeri |

Väestö| Luokitus | 
Site of Special Scientific Interest (käännä suomeksi)View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Puffin Island** (kymriksi *Ynys Seiriol*) on saari Pohjois-Walesissä Angleseyn saaren pohjoisosassa. Saaresta alkaa Menainsalmen koillinen pää. Viikingit käyttivät saaresta nimeä **Priestholm**.

Saaren kartta
Pyhä Seiriol perusti Penmonin luostarin 600-luvulla saaren läheisyyteen. Samalla hän perusti saarelle uskonnollisen yhteisön. Siitä juontuu saaren kymriläinen nimi Ynys Seiriol eli Seiriolin saari. Sanotaan, että Pyhä Seiriol oli haudattu saarelle, samoin kun hänen suojelijansa Gwyneddin kuningas Maelgwn Gwynedd. Saarella on useita keskiaikaisia luostareiden raunioita sekä 1100-luvulta peräisin oleva kirkon torni. Giraldus Cambrensis mainitsee saaren matkallaan Walesissa vuonna 1188.

Saari vuonna 1815
Saaren englanninkielinen nimi Puffin Island on suomeksi Lunnisaari. Nimensä mukaan saarella oli suuri lunnipopulaatio. Myös ruokkeja oli saarella runsaasti. 1890-luvulla saarelle kuitenkin pääsi isorottia, jotka romahduttivat saaren pesivät lintukannat. Vuonna 1998 aloitettiin rottien poistaminen saarelta, toivoen että linnut palaisivat pesimään saarelle.

Trwyn Dun majakka
Puffin Islandin ja Angleseyn saaressa olevan niemen Penmon Pointin (kymriksi *Trwyn Du*) välinen salmi on vaarallinen purjehtia. Vuonna 1831 Liverpoolista tullut laiva *Rothesay Castle* upposi salmeen. Pian tämän haverin jälkeen rakennettiin Trwyn Dun majakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Holy Penmon

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puffin Island (Anglesey)** Wikimedia Commonsissa
**Wendy Ann Melvoin** (s. 26. tammikuuta 1964 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kitaristi ja laulaja-lauluntekijä, joka teki yhteistyötä Princen kanssa tämän taustayhtyeessä The Revolution ja duosta Wendy & Lisa yhdessä Lisa Colemanin kanssa.

Ura
---

Melvoin tapasi Princen vuonna 1983 harjoitellessaan kitaransoittoa Lisa Colemanin huoneessa. Muutaman päivän päästä Prince pyysi Melvoinia sijaistamaan kitaristi Dez Dickersonia joka ei ollut tullut soundcheckiin. Samana iltana Prince kutsui hänet yhtyeen jäseneksi.

Pian Princen vuonna 1986 valmistuneen albumin *Parade* jälkeen Coleman ja Melvoin erosivat yhtyeestä ja perustivat duon Wendy & Lisa, joka tunnetaan myös nimellä Girl Brothers. 

Melvoin ja Coleman sävelsivät musiikkia tv-sarja *Heroesin* ensimmäiselle tuotantokaudelle ja teeman tv-sarjaan *Nurse Jackie*, josta heille myönnettiin Emmy-palkinto vuonna 2010. Marraskuun 2015 puolivälissä he aloittivat työskentelyn amerikkalaisen tv-sarjan *Kosketus* parissa. 

Melvoin soittaa kitaraa Madonnan vuoden 2008 albumilla *Hard Candy* kappaleessa She's Not Me.

Lähteet
-------

1. ↑  Eric Deggans: Biggest regret in 2008: Not publishing this Wendy and Lisa interview *tampabay.com*.  December 30, 2010. St. Petersburg Times.  Arkistoitu October 12, 2009. Viitattu August 25, 2010.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Emmy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Antti Naakka** (s. 1. helmikuuta 1979) on suomalainen thainyrkkeilijä. Ottelijaurallaan hän saavutti suomenmestaruuden vuonna 2004 71 kg -sarjassa ja SM-hopeaa vuonna 2005 75 kg -sarjassa. Ottelijauransa jälkeen hän on toiminut valmentajana Helsinki Thaiboxing Clubilla, jonka puheenjohtajana hän myös toimii. Hän on myös Suomen Muaythai-liiton puheenjohtaja sekä Suomen thainyrkkeilymaajoukkueen koordinaattori. Thainyrkkeilytoimiensa lisäksi hän työskentelee personal trainerina omassa yrityksessään. Naakka on toiminut järjestäjänä useissa kotimaisissa thainyrkkeilytapahtumissa, mm. thainyrkkeilyn pohjoismaidenmestaruuskilpailuissa vuonna 2012.*lähde?*

Hän on lisäksi ollut osakkaana ja varatoimitusjohtajana kamppailu-urheiluvarusteita maahantuovassa yrityksessä, jonka omistussuhteensa hän on sittemmin myynyt.

Naakka näyttelee sivuosaa Juho Kuosmasen Olli Mäestä kertovassa elokuvassa Hymyilevä mies - The Happiest Day in the Life of Olli Mäki.

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Naakka Suomen Muay Thai -liitto.  Arkistoitu 29.9.2013. Viitattu 25.9.2013.
2. ↑  Valmentajat - Helsinki Thaiboxing Club Helsinki Thaiboxing Club.  Arkistoitu 27.9.2013. Viitattu 25.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Antti Naakka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Wera Irene von Essen** (o.s. *Lagercrantz*, 3. helmikuuta 1890 Tukholma – 4. toukokuuta 1953 Vattholma) oli ruotsalainen vapaaherratar ja tilanomistaja.

Salstan linna Uppsalan koillispuolella.
Wera von Essenin vanhemmat olivat eversti Adolf Erik Ludvig Lagercrantz ja Constance Evangeline Lagercrantz, o.s. Kantzow. Hän avioitui vuonna 1913 tilanomistaja ja kamariherra Gustaf Fredrik von Essenin kanssa. Miehensä kuoltua 1936 Wera von Essen alkoi hallita Skoklosterin, Salstan ja Vattholman tiloja. Hän kiintyi upplantilaiseen kotiseutuunsa. Salstassa hän harjoitti edistynyttä lampaankasvatusta.

1940-luvulla hän harjoitti hyväntekeväisyyttä Punaisen ristin kautta ja auttoi eräitä suomalaisia sotainvalideja tarjoten heille mahdollisuuden toipumiseen Salstan tilallaan. Eräs heistä oli luutnantti, myöhempi Ruotsin kuninkaallisen kirjaston kirjastonhoitaja, Harry Järv.

Von Essen oli aloitteentekijänä Disagårdenin ulkomuseon perustamisessa Uppsalaan.

Wera von Essen julkaisi Skoklosterin linnaa käsittelevän teoksen *Skoklosters slott och samlingar : vägledning*. Hänen täyttäessään 50 vuotta 1940, julkaistiin juhlakirja *Uppländsk bygd*.

Lähteet
-------

1. ↑  Adelsvapen Lagercrantz, taulu 29
2. ↑  Upplandsmuseet
3. ↑  Claes-Henric Siven 2006:*Salsta slott - finsk tillflyktsort under andra världskriget*
4. ↑  Siven 2006, 181-182
5. ↑  Siven 2006, 180
6. ↑  Essen, Wera von: *Skoklosters slott och samlingar : vägledning*. Skokloster: Slottsförvaltn, 1932. (ruotsiksi)
7. ↑  Ålenius Nils & Essen Wera von (toim.): *Uppländsk bygd: en samling studier tillägnade Wera von Essen på hennes femtioårsdag den 3 februari 1940*. Stockholm: Nordisk rotogravyr, 1940.
8. ↑  *Kring Salsta och Skokloster*, Dagens Nyheter, 4 mars 1940, s. 4


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Wera von Essen (1890–1953)