recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dragan Džajić** (s. 30. toukokuuta 1946 Ub, Jugoslavia) on serbialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laita. Hän on yksi maansa kaikkien aikojen pelaajista. Tuolloisen Serbia ja Montenegron jalkapalloliitto nimesi hänet vuonna 2003 maan parhaaksi pelaajaksi viimeisen 50 vuoden ajalta UEFA:n kyselyssä.

Ura pelaajana
-------------

Pienessä Ubin kaupungissa Belgradin lähistöllä syntynyt Džajić aloitti uransa paikallisessa Jedinstvo-seurassa, mistä valmentja Miljan Miljanić löysi hänet 17-vuotiaana pääkaupungin suurseuraan Punaiseen tähteen vuonna 1962. Džajić pelasi aluksi vasempana laitapuolustajana, mutta löysi pian paikkansa hyökkäävämmässä roolissa. Hän pelasi joukkueessa kaikkiaan 13 vuoden ajan ja teki maaleja sekä syötteli kuuluisalla vasemmalla jalallaan annetuilla palloa taisteluparilleen Jovan Aćimovićia. Hän voitti seurassa viisi liigamestaruutta ja neljä kertaa cup-pokaalin. Vuosina 1975–1977 Džajić pelasi kaksi kautta Ranskan pääsarjassa Bastian joukkueessa, mutta palasi vielä yhden kauden ajaksi Punaiseen tähteen ennen lopettamistaan vuonna 1978.

### Maajoukkueura

Jugoslavian maajoukkueessa pelasi EM-kisoissa 1968, missä joukkue sijoittui hopealle ja Džajić voitti kahdella maalillaan lopputurnauksen maalikuninkuuden, ja 1976 (4. sija) sekä 1974 MM-turnauksessa. Kaikkiaan hän edusti maataan vuosina 1964–1979 85 ottelussa, joissa hän teki 23 maalia. Hän oli Jugoslavian eniten maaotteluita pelannut pelaaja ennen kuin Savo Milošević rikkoi hänen ennätyksensä vuonna 2004.

Pelaajauran jälkeen
-------------------

Vanhemmalla iällä Džajić toimi Punaisessa tähdessä aluksi urheilutoimenjohtajana, jonka ajan suurin hetki oli Euroopan Cupin voitto kaudella 1990/91. Vuosina 1998-2004 hän toimi seuran puheenjohtanaa.

Saavutukset pelaajana
---------------------

* Jugoslavian mestaruus 1964, 1968, 1969, 1970 ja 1973
* Jugoslavian cupin voitto 1964, 1968, 1970 ja 1971
* EM-hopeaa 1968

Lähteet
-------

* The magic Dragan (UEFA)
* Henkilökuva Serbian maajoukkueen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Jugoslavian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1974
1 Marić
2 Buljan
3 Hadžiabdić
4 Mužinić
5 Katalinski
6 Bogićević
7 Petković
8 Oblak
9 Šurjak
10 Aćimović
11 Džajić
12 Jerković
13 Pavlović
14 Peruzović
15 Dojčinovski
16 Vladić
17 Popivoda
18 Karasi
19 Bajević
20 V. Petrović
21 O. Petrović
22 Mešković
Valmentaja Miljanić
**Juho Hämäläinen** (24. joulukuuta 1898 Kuopion mlk − 15. helmikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja poliitikko.

Elämä
-----

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Hämäläinen kirjoitti ylioppilaaksi 1910 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1927 ja suoritti jatko-opintoja Ruotsissa, Yhdysvalloissa, Iso-Britanniassa ja Ranskassa. Vuosina 1928−1937 Hämäläinen työskenteli Pohjoismaiden Yhdyspankin Kallion konttorin johtajana, 1938−1945 Suomen Kiinteistöpankin toimitusjohtajana ja 1945−1952 Korvausosakkeiden hallintoyhteisön pääjohtajana. Vuosina 1945−1953 Hämäläinen toimi myös valtioneuvoston määräämänä työriitojen sovittelijana Helsingin piirissä. Koska valtakunnansovittelijan virkaa ei tuolloin vielä ollut, joutui hän sovittelemaan myös merkittävimpiä valtakunnallisia riitoja.

Hämäläinen osallistui politiikkaan Kansallisen Edistyspuolueen ja sen seuraajaksi perustetun Vapaamielisten Liiton riveissä. Hän oli muun muassa Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1946−1953 ja presidentin valitsijamies 1950. 1960-luvun vaihteessa Hämäläinen toimi aktiivisesti niin sanotussa Honka-liitossa.

Jatkosodan aikana vuonna 1943 Hämäläinen oli perustamassa Suomi-Amerikka Yhdistysten Liittoa ja myöhemmin hän toimi sen puheenjohtajana 13 vuoden ajan. Hämäläinen julkaisi myös kolme kirjaa salanimellä Jean Sovaliste. Hän tutki Nostradamuksen ennustuksia alkuperäiskielellä ja julkaisi niitä käsittelevän englanninkielisen kirjan vuonna 1976. Teos ilmestyi suomennettuna 1981. Hän tulkitsi teoksessaan Nostradamuksen ennustaneen muun muassa Neuvostoliiton hajoamisen.

Perhe
-----

Juho Hämäläisen puoliso oli pianisti Maire Halava. Heidän poikansa oli muun muassa Suomen Palloliiton puheenjohtajana toiminut varatuomari Pekka Hämäläinen. Hämäläisen veli oli SDP:n kansanedustaja Kalle Hämäläinen.

Teokset
-------

* *Nostradamus : amazingly topical*. Nimellä Jean Sovaliste. Helsinki ; Stockholm: Alea-kirja ; Nostradamus-sällskapet, 1976. ISBN 951-92723-2-1.
* *Ihmisen uskonto*. Nimellä Jean Sovaliste. Helsinki: Alea-kirja, 1977. ISBN 951-92724-2-9.
* *Nostradamus : aikamme profeetta*. Nimellä Jean Sovaliste. Helsinki: Alea-kirja, 1981. ISBN 951-92726-6-6.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuolleita. Lakitieteen kandidaatti Juho Hämäläinen.  *Helsingin Sanomat*, 22.2.1992, s. A4. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 22.9.2022.
2. ↑  Hautaus.  *Helsingin Sanomat*, 23.7.1935, nro 194, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.9.2022.
**Frank Edwin Shipway** (9. heinäkuuta 1935 Birmingham, Yhdistynyt kuningaskunta – 6. elokuuta 2014 Wiltshire, Yhdistynyt kuningaskunta) oli brittiläinen kapellimestari. Hän johti myös useita suomalaisia orkestereita, muun muassa Lahdessa, ja hänen oli tarkoitus pitää konsertti Kuopiossa syksyllä 2014. Hän johti muun muassa Philharmonia Orchestraa ja Italian valtion sinfoniaorkesteria. Hän piti mestariluokkia ja toimi tuomarina kapellimestarikilpailuissa.

Shipway kuoli 79-vuotiaana auto-onnettomuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Western Daily Press (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Frank Shipway - obituary *Telegraph*.  31.8.2014. Viitattu 8.9.2014.
3. 1 2  Kapellimestari Frank Shipway kuolonkolarissa. Helsingin Sanomat 10.8.2014 s. C 18


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kokalos** (m.kreik. Κώκαλος) oli kreikkalaisessa mytologiassa sisilialaisen Kamikoksen kuningas. Hän otti vastaan kuningas Minosta pakenevan Daidaloksen sen jälkeen kun tämä saapui lentäen Sisiliaan menetettyään matkalla poikansa Ikaroksen.[1][2]

Minos etsi Daidalosta jokaisesta maasta mukanaan kierresimpukan kuori luvaten suuren palkkion sille, joka pystyy vetämään langan simpukan läpi. Hän saapui Kamikoksen hoviin, jossa Kokalos otti haasteen vastaan lupautuen suorittamaan tehtävän. Kokalos antoi simpukan Daidalokselle, joka kiinnitti langan muurahaiseen ja antoi sen kulkea simpukan läpi. Kun Minos sai kuulla tehtävän ratkaistuksi, hän ymmärsi Daidaloksen olevan ratkaisun takana ja vaati Kokalosta luovuttamaan tämän itselleen. Kokalos suostui tähän, mutta antoi surmata Minoksen kiehuvalla vedellä tämän ollessa kylvyssä ennen luovutusta.[3][4][5]

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.1.13 (engl. käännös).
2. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 7.4.6 (engl. käännös).
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.1.14–15 (engl. käännös).
4. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* iv.79.1–2 (engl. käännös).
5. ↑  Hyginus: *Fabulae* xliv (engl. käännös).
Kojon työväentalo **Ilola** on Forssan kaupungin Kojon kylässä (entisen Koijärven kunnan kirkonkylä) sijaitseva entinen työväentalo. Vuonna 2015 tehdyssä inventoinnissa se määriteltiin kulttuurihistoriallisesti merkittäväksi, ja sitä on ehdotettu suojeltavaksi vuonna 2022 valmisteilla olevassa Kojon osayleiskaavassa.

Historiaa
---------

Kojon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistys vuokrasi Ilolan tilalta tontin vuonna 1907 ja rakensi siihen talon. Myöhemmin yhdistys lunasti tontin omaksi. Vuonna 1931 yhdistyksen jäsenluku oli noin 20. Vuonna 2022 talo oli ollut jo pitkään tyhjillään, ja se oli pahasti rapistunut, mutta pystyssä.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla pidettiin muun muassa tansseja ja ohjelmallisia juhlia. 1950-luvulla järjestettiin Osuusliike Tammen juhlia, jotka olivat merkkitapauksia ja vetivät talon täyteen väkeä.

Rakennus
--------

Talo on hirsirakenteinen, lautavuorattu ja huopakattoinen. Pystysuuntaisessa ulkovuorauksessa on kolmion malliset koristeleikkaukset. Pitkän sivun keskellä olevalla verannalla on ollut lipunmyyntikoppi. Verannalta on menty suoraan saliin, jonka oikeanpuoleisella perällä on sijainnut näyttämö. Vasemmassa päädyssä on ollut isompi huone, kahvio ja narikka, ja kahvion toisella puolella pieni hellahuone. Talon pinta-ala on 160 m². Se on osin maalaamaton ja osin vihreäksi maalattu. Taloon ei ole tehty merkittäviä kunnostuksia, joten vaikka se on päätynyt huonoon kuntoon, se on toisaalta myös säilynyt hyvin lähes alkuperäisessä asussaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kojo osayleiskaava, ehdotus  12.4.2022. Forssan kaupunki. Viitattu 22.12.2022.
2. 1 2 3 4 5  Aaltonen, Tuija: Koijärven inventointi 2015  2015. Forssan kaupunki. Viitattu 22.12.2022.
3. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
4. ↑  Forssan Lehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  23.5.1928, no 59. Viitattu 22.12.2022.
5. ↑  Forssan Lehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  11.7.1928, no 79. Viitattu 22.12.2022.
**Pyrus "Drago" Dragonoid** on kuvitteellinen hahmo *Bakugan*-televisiosarjassa. Hän on Pyrus-ominaisuuden bakugan, joka näyttää nimensä mukaisesti lohikäärmeeltä. Alkuperäisessä versiossa Dragon äänenä on Keiji Fujiwara, englanninkielisessä versiossa Jason Deline ja suomenkielisessä versiossa Tero Koponen.

Tausta
------

Drago oli bakugan, jonka yritti pelastaa kotimaailmansa Vestroia Nagalta, Hiljaisuuden ytimen vartijalta, joka katkerana voimattomuudestaan havitteli itselleen koko maailmankaikkeuden herruutta. Nagan yrittäessä imeä Hiljaisuuden ydin, hän joutuikin sen vangiksi ja samalla toinen ydin, Ikuisuuden ydin sitoutui Waverniin, Nagan kaksoissisareen. Pysäyttääkseen Nagan ja tämän palvelijoiden, Hal-G:n ja Masqueraden, aikeet Drago lähti Maahan, jossa hänestä tuli Danin kumppani.

Ensimmäisen tuotantokauden aikana hän kehittyi kolmesti ja kauden lopussa hän yhdisti Ikuisuuden ytimen itseensä Nagan surmattua Wavernin sekä myöhemmin myös Hiljaisuuden ytimen tuhottuaan itse Nagan. Mutta hän joutui tekemään itse itsestään Uuden Vestroian Täydellisen ytimen. Toisella tuotantokaudella legendaariset soturibakuganit vapauttivat Dragon Täydellisestä ytimestä, koska hänen piti pelastaa Uusi Vestroia vestaaleilta. Niinpä Drago palasi Danin luo. Kyseisen tuotantokauden aikana Drago kehittyi kaksi kertaa ja kantoi yhä sisällään Täydellistä ydintä. Hän pystyy vapauttamaan sen voiman taistelussa kyvyillä nimeltä Strike Dragon, Dragon Contender, Dragon Clash (fuusiokyky) ja Maximum Dragon.

Erikoisliikkeet
---------------

* Boosted Dragon (Dragonoid)
* Meteor Strike Dragon (Delta Dragonoid)
* Ultimate Dragon (Ultimate Dragonoid)
* Burning Dragon (Neo Dragonoid)
* Shooting Dragon (Cross Dragonoid)
* Galactic Dragon (Helix Dragonoid)
* Cross Fire (Lumino Dragonoid)
* Dual Ferno (Blitz Dragonoid)
* Dragon Stray (Titanium Dragonoid)
* Dragon Trasher (Fusion Dragonoid)
**Kokemus** tarkoittaa sellaisia tietoja, kykyjä ja taitoja selviytyä ympäristössä ja tehtävissä, joita ei ole hankittu teoreettisen opiskelun kautta, vaan vuorovaikutuksessa fysikaaliseen todellisuuteen. Kokemuksella voidaan myös tarkoittaa aivoissa syntyvää prosessia, jossa aivot vastaanottavat ärsykkeitä, ja aivot tulkitsevat nämä ärsykkeet erilaisina kokemuksina.

Kokemustyyppejä
---------------

Kokemus voidaan tulkita joko ajan kuluessa kasvavana viisautena ja osaamisena, tai välittömästi koettuna asiana. Kokemus voi olla fyysinen, psykologinen, hengellinen tai emotionaalinen. Kansanviisaus perustuu kokemukseen. Koska kokemus syntyy yksilöllisestä tulkinnasta, se ei aina välttämättä vastaa todellisuutta, tai niitä todellisia tapahtumia, joista tulkinta on tehty.

Kokemus filosofiassa
--------------------

*Pääartikkeli: Kvalia*
Eräiden filosofisten teorioiden mukaan on olemassa tietoa, jota ei mitenkään voi saada pelkällä teoreettisella opiskelulla, vaan jonka tietäminen vaatii kokemusta. Esimerkiksi ihminen, joka ei koskaan ole nähnyt värejä, ei teorian mukaan voi tietää, miltä punainen näyttää. Tähän tiedon puutteeseen ei auta, vaikka hänellä olisi *kaikki mahdollinen* teoreettisesti opiskeltava fysikaalinen tieto *kaikesta*, esimerkiksi siitä, miten valon fotonit vaikuttavat verkkokalvon soluihin ja miten aivot reagoivat, ja miten värien nimityksiä kielessä käytetään. Vain kokemalla punaisen fysikaalisen maailman kautta, siten että oma keho reagoi valoon, voi teorian mukaan ymmärtää miltä punainen näyttää. Tämä kuuluisa argumentti on alun perin filosofi Frank Jacksonin keksintöä. Se yrittää perustella, että teoreettisesti ymmärrettävissä fysikaalinen oleva maailma ei ole kaikki mitä on, vaan sen ulkopuolella on asioita, joista voi saada tietoa, nimittäin kvalioita. 

Myöhemmin monet muut, myös Jackson itse torjuvat argumentin. Pelkästään kokemukseen perustuvaa tietoa on alettu pitää "tietotaitona" (engl. *know-how*) tai kykynä, joka ei tuo lisää tietoa tosiasioista. Punaisen ensi kertaa nähnyt ihminen ei siis opi mitään uutta teoreettista tietoa tosiasioista, hän saa vain kykyjä, kuten kyvyn kuvitella punaisen mielessään ja kyvyn tunnistaa punaisen jatkossakin. Näin ollen argumentti epäonnistuu yrittäessään osoittaa, että fysikaalisen maailman ulkopuolella on jotakin, esimerkiksi henkinen todellisuus tai sielu, jossa kvaliat näyttäytyvät.

Lähteet
-------

* Dennett, Daniel: *Tietoisuuden selitys*. Art House, 1999. ISBN 951-884-190-X. *lähde tarkemmin?*
* Ludlow, Peter & Nagasawa, Yujin & Stoljar, Daniel: *There's Something About Mary; Essays on Phenomenal Consciousness and Frank Jackson's Knownledge Argument*.*lähde tarkemmin?*

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Sitaatteja aiheesta **Kokemus** Wikisitaateissa
Georgette Agutte ateljeessaan.
**Georgette Agutte** (17. toukokuuta 1867 Pariisi – 5. syyskuuta 1922 Chamonix) oli ranskalainen taidemaalari.

Agutte pääsi vuonna 1893 Gustave Moreaun luokalle vapaaoppilaaksi. Opettajaltaan hän omaksui vapaan mielen ja itsenäisen ajattelun. Hän tutustui myös Matisseen ja Georges Rouaultiin.

Taideopintojaan hän jatkoi Ranskan taideakatemiassa, École nationale supérieure des Beaux-Arts´ssa ja oli tuolloin sen ainoa naisoppilas. Hän tutustui myös fauvisteihin ja oli myös kuvanveistäjä. Aguttella oli oma ateljeensa Bonnières-sur-Seinessä. Ensimmäisen avioliittonsa hän solmi vuonna 1888 taidekriitikko Paul Flatin kanssa. Liitto päättyi avioeroon.

Georgette Agutte: *Vihreävalkoinen hattu*
Uuden avioliiton Agutte solmi sosialistipoliitikko Marcel Sembatin kanssa vuonna 1897. Näyttelyitä hän piti vuonna 1904 Salon des Indépendant´issa ja Salon d´Automnessa.

Kun aviomies oli kuollut, Agutte kirjoitti kirjeen, jossa kertoi *Hän lähti 12 tuntia sitten. Olen myöhässä*. Tämän jälkeen hän surmasi itsensä. Grenoblen museon konservaattori, Andry-Farcy, tajusi Agutte maalausten arvon ja teki kaikkensa saadakseen ne haltuunsa.

Vuonna 2003 Aguttelle järjestettiin muistonäyttely.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  biography National Assembly

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Juho Asser** "**Jussi**" **Huhta** (13. heinäkuuta 1902 Peräseinäjoki – 13. kesäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. 

Huhta voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1928 ja 1929. Lisäksi hän voitti 200 metrillä hopeaa vuonna 1930 ja pronssia vuonna 1929 sekä 400 metrillä hopeaa vuosina 1930 ja 1932 ja pronssia vuonna 1926.

Huhta juoksi 400 metrillä ennätyksensä 49,7 vuonna 1929 ja 800 metrillä 1.58,6 vuonna 1926. Hänellä oli molemmilla matkoilla maaotteluedustuksia. Seuratasolla Huhta edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.

Ammatiltaan Huhta oli sotilas.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tilastopaja: Juho Huhta Tilastopaja. Viitattu 30.8.2012.
2. ↑  [
[[Juho Huhta|pienoiskuva]]
63-06-16/2 Juho Huhdan kuolinilmoitus] (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 16.6.1963, HS Aikakone. Viitattu 3.4.2018.
3. ↑  Petri Ruohonen: *Ammattisotilas urheilee: Ali-, toimi- ja opìstoupseereiden urheilutoiminta 1929-1999*, s. 17. Jyväskylän yliopisto, Liikunnan sosiaalitieteiden laitos, Liikuntasosìologian pro gradu -tutkielma. , 2001. Teoksen verkkoversio (viitattu 30.8.2012).
**Georgette Heyer** (16. elokuuta 1902 – 4. heinäkuuta 1974) oli tuottoisa englantilainen kirjailija, joka kirjoitti salapoliisiromaaneita ja historiallista romantiikkaa. Hänellä oli yksi poika ja hän asui melko pitkiä aikoja miehensä kanssa ulkomailla. 

Ensimmäisen kirjansa *Black Moth*, joka kuuluu hänen romanttisiin romaaneihinsa, hän kirjoitti 17-vuotiaana sairasta veljeään huvittaakseen. Pitkähkön uransa aikana hän kirjoitti yhteensä 40 historiallista rakkausromaania ja 12 dekkaria sekä lisäksi novelleja ja muuta kirjallisuutta. Heyerin tiedetään ihailleen Jane Austenia. Heyer kirjoitti myös salanimellä Stella Martin.

Vaikka Heyer on ollut kotimaassaan suosittu kirjailija, hänen teoksiaan on käännetty vähän suomen kielelle. Lisäksi käännetyiksi ei ole valikoitunut Heyerin parhaina pidettyjä teoksia*kenen mukaan?*.

Suomeksi julkaistua
-------------------

* *Sotkuinen Syyllisyys*, 1955.
* *Venetia*, 1967.
* *Arabella*, 1968.
* *Maailmanmies*, 1968.
* *Onnen velka*, 1981.
* *Kate-serkku*, 1982.
* *Onnensormus*, 1983.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirjailijakalenteri (englanniksi)
* Georgette Heyer.com

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jan-Olav Sjåvik** on norjalainen pokeriammattilainen. Hän on Thor Hansenin ja Annette Obrestadin ohella menestyneimpiä norjalaisia turnauspelaajia.

Sjävik aloitti pokeriuransa laittomissa oslolaisissa pokerihuoneissa. Vuonna 2001 hän voitti Euroopan pokerimestaruuskilpailuissa Lontoossa no limit hold'em -pääturnauksen ja ansaitsi 95625 puntaa. Seuraavana vuonna hän oli ykkönen L.A. Poker Classic -tapahtuman 300 dollarin limiitti hold'em -turnauksessa kukistaen lopun kaksinpelissä Daniel Negreanun. Uran toistaiseksi rahakkain voitto tuli joulukuussa 2005, jolloin Sjåvik ansaitsi 194 635 dollaria Five Diamond World Poker Classicin 1 500 dollarin no limit hold'em -turnauksen voitosta.

European Poker Tourilla Sjåvik oli syyskuussa 2006 Lontoon osakilpailussa kolmas (palkkiosumma 168 600 puntaa) ja tammikuussa 2007 Kööpenhaminassa kymmenes (228 096 Tanskan kruunua). Näiden turnausten välissä marraskuussa 2006 Sjåvik otti 182 500 euron arvoisen kolmostilan Amsterdamin € 5,000 LIDO Dutch Open - No Limit Hold'em -turnauksessa.

World Series of Pokerissa Sjåvik on parhaimmillaan ollut toinen: vuonna 2003 3 000 dollarin limiittiturnauksessa hän hävisi lopun kaksinpelissä Tom Jacobsille. Tämän lisäksi hänellä on kolme muuta finaalipöytäsijaa.

Lokakuussa 2007 Sjåvikin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,7 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. ↑   : Jan Sjavik WSOP Player profile WSOP. Viitattu 22. lokakuuta 2007.
2. ↑   : [ Norway All Time Money List
Top 100] The Hendon Mob. Viitattu 22. lokakuuta 2007.
3. ↑   : Jan Olav Sjavik profile Pokerpages.  Arkistoitu 23.10.2007. Viitattu 25. kesäkuuta 2007.
4. ↑   : Jan Olav Sjavik stats The Hendon Mob. Viitattu 22. lokakuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Jan Olav Sjavik The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
* Pokerpagesin profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo valtiopäivämiehestä. Samannimistä kitaristia käsittelee artikkeli Juho Pitkänen (kitaristi).*
**Juho Pitkänen** (20. huhtikuuta 1857 Ruskeala – 15. elokuuta 1921 Nurmes) oli suomalainen opettaja, maanviljelijä, pankinjohtaja, kunnallisneuvos ja moninkertainen valtiopäivämies. 

Juho Pitkäsen vanhemmat olivat maanviljelijä Erik Pitkänen ja Maria Grönberg ja puoliso vuodesta 1881 Aina Hannikainen. Pitkänen valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1880 ja toimi opettajana Nurmeksessa 1880–1885, maanviljelijänä 1880–1913 ja Kansallis-Osake-Pankin Nurmeksen konttorin johtajana vuodesta 1899. Nurmeksen Säästöpankin kamreeri hän oli 1886–1909, Nurmeksen piirin metsäkasööri vuodesta 1886 ja Pielisjärven piirin 1891–1906. Hän oli myös muun muassa Nurmeksen kuntakokouksen esimies 1884–1904 ja Nurmeksen kauppalan valtuuston jäsen vuodesta 1917. Pikänen oli talonpoikaissäädyssä Pielisjärven tuomiokunnan edustaja 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 356. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2  Joensuusta ja lähistöltä. Juho Pitkänen. *Karjalainen*, 18.8.1921, s. 2. (Viitattu 5.10.2020)
3. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 225–227. Helsinki: Otava, 1926.
Leppiniemen riippusilta kuvattuna vuonna 1936.
**Leppiniemen riippusilta**, tunnettiin myös nimellä **Pyhäkosken riippusilta** oli Muhoksella Leppiniemen kylässä Oulujoen Pyhäkosken kohdalla ylittänyt jalankulkijoille tarkoitettu riippusilta, joka valmistui syyskesällä 1934. Silta oli 1930-luvulla tunnettu matkailukohde. Silta purettiin Pyhäkosken voimalaitoksen rakennustöiden yhteydessä.

Riippusilta rakennettiin alun perin Leppiniemen metsätieteellisen koeaseman tarpeisiin helpottamaan kulkua molempien puolin Pyhäkoskea sijainneiden koealueiden välillä. Sillan rakennustyöt alkoivat toukokuussa 1934 ja niitä johti pioneerikapteeni Eetu Saarinen. Aluksi rakennettiin molemmille rannoille riippusillan kiinnityslaitteet ja ankkurit. Tämän jälkeen ammuttiin raketilla uistinsiima kosken yli toiselle rannalle. Uistinsiiman avulla vedettiin sitten rantojen välille ohut sinkkinen yhteysvaijeri, jonka avulla pingotettiin varsinaiset sillan tukivaijerit. Tukivaijerit kytkettiin teräsbetoniankkureilla rantakallioihin. Sillan puuosat kiinnitettiin sitten näihin vaijereihin. Valmistuttuaan sillan suurin sallittu kuorma oli 20 henkilöä kahden metrin etäisyyksin tai 200 kilon yksittäinen kuorma. Sillan jänneväli oli 115 metriä ja alkuperäinen kävelytien leveys 80 senttimetriä. Sillan päädyssä oli kassalipas siltamaksua varten. Vuonna 1938 silta levitettiin yhden metrin levyiseksi. 

Suomen Matkailijayhdistys rakennutti 1935 ravintolan Pyhäkosken etelärannalle lähelle riippusiltaa. Erityisesti juhannusaattoina Leppiniemeen saapui runsaasti matkailijoita, parhaimmillaan yli 3 000. Oulujoen koskivenematkailu päättyi vuonna 1944 ja ravintola sekä riippusilta purettiin 1947 Pyhäkosken voimalaitoksen rakennustöiden alettua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuohuva koski, huojuva silta, Seura, 04.03.1936, nro 10, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Aikamatkalle Oulunjokilaaksoon, Laitasaati 16.2.2020
3. ↑  Leppiniemen riippusilta, Kirjastovirman kuva-arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Pyhäkosken voittaja, Hakkapeliitta, 14.08.1934, nro 33, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Riitta Kukkohovi-Colpaert : Kulttuuri- ja matkailureitit Muhoksella, Matkailun koulutusohjelman opinnäytetyö, Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakoulu, ylivieskan yksikkö 2012, sivu 32
6. ↑  Muhohksen historiaa : Pyhäkoski

Aiheesta muualla
----------------

* Leppiniemen riippusilta, Lusto - Suomen metsämuseo (Finna)
* Postikorttikuva Leppiniemen riippusillasta
* Pyhäkosken yli - kuivin jaloin, Suomen Kuvalehti, 11.08.1934, nro 33, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**John Wesley Powell** (24. maaliskuuta 1834 Mount Morris, New York, Yhdysvallat – 23. syyskuuta 1902 Haven, Maine, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen geologi ja etnologi, joka tunnetaan Green- ja Coloradojokien ja Grand Canyonin tutkimusmatkoistaan.

Elämä
-----

Powellin vanhemmat olivat englantilaissyntyisiä, mutta he olivat muuttaneet Amerikkaan vuonna 1830. Hän suoritti opintoja Illinoisin ja Oberlinin collegeissa. Sisällissodan puhjettua hän liittyi unionin armeijaan sotamiehenä, ja Shilohin taistelussa hän menetti oikean kätensä. Hän jatkoi kuitenkin aktiivipalvelusta ja toimi divisioonan tykistöpäällikkönä majurin arvossa. Vuonna 1865 hänet nimitettiin geologian professoriksi ja museon kuraattoriksi Illinoisin Wesleyan-yliopistoon Bloomingtoniin ja sen jälkeen Normal Universityyn.

Powellin vuoden 1869 Grand Canyonin tutkimusretken muistoksi julkaista postimerkki, 1969
Vuonna 1867 hän aloitti tutkimusmatkojen sarjan Kalliovuorille sekä Green- ja Coloradojoen kanjoneihin, joiden aikana hän teki kolmen kuukauden mittaisen uskaliaan venematkan aiemmin tutkimattoman Grand Canyonin läpi vuonna 1869. Näillä matkoilla hän keräsi paljon arvokasta tietoa alueen geologiasta. Hän myös tutki paikallisia intiaaneja ja heidän kieliään. Hänen työnsä johti siihen, että Yhdysvaltain hallitus perusti Kalliovuorten alueen maantieteellisen ja geologisen tutkimushankkeen, jonka parissa hän työskenteli vuosina 1870-1879. Vuonna 1881 Powell nimitettiin Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksen johtajaksi, ja hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1894 asti.

Hänen tärkeimpiä julkaisujaan olivat *Exploration of the Colorado River of the West and its Tributaries* (1875), *Report on the Geology of the Eastern Portion of the Uinta Mountains* (1876), *Report on the Lands of the Arid Region of the United States* (1879), *Introduction to the Study of Indian Languages* (1880), *Canyons of the Colorado* (1895), *Truth and Error* (1898).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  John Wesley Powell *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 6.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Wesley Powell** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Joaquim Gomis i Serdañons** (19. syyskuuta 1902 – 12. joulukuuta 1991) oli espanjalainen liikemies, valokuvaaja ja taiteen tukija, joka edisti etenkin katalonialaisen nykytaiteen näkyvyyttä. Hän oli modernin valokuvauksen uranuurtajia Espanjassa. Hän kuvasi urbaaneita maisemia ja abstrakteja värisommitelmia.

Gomis oli varakkaan perheen poika ja sai 12-vuotiaana lahjaksi Kodak Brownie-merkkisen 6×9 cm filmikoon laatikkokameran. Hän työskenteli perheen tekstiiliyrityksessä ja oleskeli 1920-luvulla Englannissa ja Yhdysvalloissa. Siellä hän innostui modernismin muotokielestä ja tallensi kamerallaan rakenteilla olevia kerrostaloja, suuria automääriä ja muita nykyaikaisuuden ilmentymiä.

1930-luvulla Gomis alkoi toimia aktiivisesti Espanjan taidepiireissä. Hän oli Nykytaiteen ystävien seuran hallituksessa (Amics de l’Art Nou, 1932–1936) ja tutustui sitä kautta taiteilija Joan Miróhon, josta tuli Gomisin elinikäinen ystävä. Gomis oli perustajajäsen Club49:ssä, joka edisti nykytaidetta toisen maailmansodan jälkeen. Hän toimi myös Antoni Gaudín töitä suojelevan yhdistyksen (d’Amics de Gaudí) puheenjohtajana ja Fundació Joan Mirón ensimmäisenä presidenttinä 1972–1975.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Joaquim Gomis Fundació Joan Miró (Arkistoitu versio)
3. ↑  Gomis y Miro Centre Miro (Arkistoitu versio)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Lelegit** olivat mahdollisesti esihistoriallinen kansa, mutta todisteet heistä ovat kokonaan mytologisia eli epäluotettavia. Näyttää siltä, että kreikkalaiset ovat käyttäneet termiä *lelegit* yleisnimenä nykyisen Kreikan mantereen, nykyisen Kreikan saariston ja Vähän-Aasian esikreikkalaisista asukkaista. Samalla tavalla on käytetty myös termiä *pelasgit*. Lelegejä on asunut esimerkiksi Sámoksen, Chíoksen ja Fokaian läheisillä rannikkoalueilla ja Lakonianlahden rannoilla. Lelegit eivät olleet protoindoeurooppalaisia eivätkä arjalaisia, vaan mahdollisesti kaukasidisia rodultaan. Lelegit olivat alkujaan merenkulkukansa, ja lisäksi he olivat taitavia puuseppiä. Lelegit rakensivat puusta laivoja ja taloja. Kansa asuikin alueilla, joilla oli saatavana puutavaraa. Lelegit halveksivat merirosvousta, eivätkä milloinkaan itse ryhtyneet tällaiseen.

Kaarialaisen 200-luvulla eaa. eläneen kirjailijan Filippos Theangelalaisen mukaan lelegit olivat kaarialaisten maaorjia. Tämän vahvistaa myös antiikin kreikkalainen filosofi Plutarkhos teoksessaan *Moralia*. Antiikin kreikkalaisen historioitsijan Kallistheneen mukaan lelegit muuttivat Vähästä-Aasiasta nykyisen Kreikan alueelle kaarialaisten kanssa. Antiikin maantieteilijä Strabon kuvaa lelegejä nimellä *planētes* eli "vaeltajat".

Lähteet
-------

1. ↑  Gorman, Vanessa B.: *Miletos, the Ornament of Ionia: A History of the City to 400 B.C.E.*, s. 17. University of Michigan Press, 2001. ISBN 047211199X. Teoksen verkkoversio (viitattu 12.5.2012). (englanniksi)
2. ↑  Bardot, S. W.: *Penelope - Princess of Lakonia: Translator's Epilogue & Endnotes*, s. 12. AuthorHouse, 2011. ISBN 1456755609. Teoksen verkkoversio (viitattu 12.5.2012). (englanniksi)
3. ↑  Bardot, S. W.: *Penelope - Princess of Lakonia: Translator's Epilogue & Endnotes*, s. 26–28. AuthorHouse, 2011. ISBN 1456755609. Teoksen verkkoversio (viitattu 12.5.2012). (englanniksi)
4. ↑  Campbell-Dunn, GJK: *The African Origins of Classical Civilisation*, s. 77–78. AuthorHouse, 2008. ISBN 1434350800. Teoksen verkkoversio (viitattu 12.5.2012). (englanniksi)
**Lekaa otsaan** on Ernos-yhtyeen toinen LP-levy. Se oli toinen Suomessa äänitetty rock-levy, jonka sisältö koostui live-esiintymisistä, vuonna 1969 julkaistun Kirka keikalla -levyn jälkeen. Albumi taltioitiin Kulttuuritalolla Helsingissä vuonna 1969, ja julkaistiin vuoden 1970 puolella. 

Kesäkuussa 1968 laulajatytöt Kati Borg ja Marjo-Riitta Kervinen olivat tulleet yhtyeeseen. Keikoilla esitettiin muun muassa Beach Boysin, The Mamas & the Papasin ja The Supremesin sävellyksiä. Tuon ajan ja 1950-luvun rock-suosikeista yhtye teki omia sovituksiaan.

*Lekaa otsaa* -levylle on koottu katsaus yhtyeen keikkasetin sisältämistä lainakappaleista 1960-luvun loppupuolelta. Vielä 2010-luvullakin yhtyeen ohjelmisto käsittää Erno Lindahlin omien sävellysten lisäksi suurimman osan levyn materiaalista. Levyllä kuullaan muun muassa The Renegadesin ("Cadillac"), The Beatlesin ("She Loves You") ja edellä mainittujen yhtyeiden sävellyksiä.

Ensimmäinen levytys *Rutto ja romu* oli osoitus Lindahlin ja yhtyeen omaperäisestä, suomenkielisestä luomistyöstä, mutta kakkosalbumilla palataan lähinnä rockin juurille omaperäisyydestä tinkien. Albumi on julkaistu yhdessä yhtyeen ensimmäisen LP:n *Rutto ja romu* parina uudelleen masteroituna CD-versiona vuonna 2008. CD:lle on lisätty bonusraidat "Maria Louiza" ja "Ei paljon puutu onnestain".

Kappaleet
---------

Kaikki kappaleet sovittanut Erno Lindahl.

A-puoli
1. I Get Around – 2.10 (säv. Brian Wilson-Mick Love)
2. You're My Baby – 2.28 (säv. L.Huff)
3. Ha-Ha-Ha – 1.50 (säv. Otis Redding)
4. High Healed Sneakers – 1.34 (säv. Higginbotham)
5. You Can't Hurry Love – 2.23 (säv. Holland-Dozier-Holland-Hazlewood)
6. Papa Oom-Mow-Mow – 2.15 (säv. Frazier-Harris-White-Wilson)
7. She Loves You – 4.35 (säv. Lennon-McCartney)
8. Lulu's Back In Town – 1.23 (säv. Warren-Dublin)
9. Tallahassie Lassie – 3.17 (säv. Slay Jr-Crewe-Picariello).

B-puoli
1. 
2. Cadillac – 2.14 (säv. Brown-Gibson-Mallet-Johnson)
3. Darling – 2.21 (säv. Brian Wilson)
4. "Pikkupotpuri" – 4.13 
	1. Do You Know the Way to San José – 1.15 (säv. David-Bacharach)
	2. Mrs. Robinson – 0.55 (säv. Paul Simon)
	3. Respect – 2.05 (säv. Otis Redding)
	4. Putti Putti – 0.38 (säv. Jay Epae)
5. Graduation Day – 3.28 (säv. Joe&Noel Sherman)
6. Pretty Little Angel Eyes – 2.23 (säv. C.Lee-T.Boyce)
7. Tutti Frutti – 1.41 (säv. Penniman-Bostrie-Lubin)
8. Hound Dog – 2.16 (säv. Lieber-Stoller)
9. Shaking All Over – 4.35 (säv. Heath)

Kokoonpano
----------

* Erno Lindahl – laulu, kitara ja piano
* Ilari Hannula – laulu
* Seppo "Sebastian" Nurmi – basso
* Kari Laakso – kitara
* Timo Penttilä – rummut
* Kati Borg – laulu
* Marjo-Riitta Kervinen – laulu

Tuotanto
--------

* J.Ahera – äänittäjä
* Lauri Kanerva & Ernos – kansikuva
Harry Schauman
**Harry Schauman** (22. marraskuuta 1879 Vaasa – 11. helmikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja lahjoittaja. Schauman peri vanhemmiltaan huomattavan omaisuuden. Hänen isänsä oli kauppaneuvos Axel Schauman (1855–1903) ja äitinsä Hanna Schauman (1859–1917). Hanna Schauman hoiti leskeksi jäätyään suvun konsernia Vaasassa ja perusti samassa yhteydessä Vaasan höyryleipomon. Harry Schauman hankki taloudellisen valvonnan sekä Vaasan höyryleipomoon että Vaasan höyrymyllyyn. Hän oli myös Vaasan suurin yksityinen kiinteistönomistaja.

Schauman pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1900. Hän teki opintomatkoja Skandinavian maihin, Sveitsiin, Ranskaan ja Italiaan. Schauman oli Belgian varakonsulina Vaasassa ja hän oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1922–1924. Schauman oli *The Royal Life Saving Society in London*-seuran varapresidentti ja Suomen ruotsalaisen urheiluliiton, Vaasan Uimaseuran ja Helsingin Uimaseuran kunniajäsen.

Schaumanin perustamia ovat Vasa IFK (1900) Vaasan uimaseura (1902) sekä Svensk-österbottniska samfundet, jolle hän testamenttasi suurimman osan omaisuuttaan.

Vuonna 1937 perustetun Harry Schaumans stiftelsen tehtävä on edistää ruotsinkielisellä Pohjanmaalla tiedettä, koulutusta ja ruotsinkielistä kulttuuria. Se omistaa merkittävän määrän kiinteistöjä Vaasassa. 1980-luvun lopulla säätiö sijoitti sanomalehtiin, ja vuonna 1998 se perusti HSS Media Ab -konsernin, johon kuuluvat Vasabladet, Österbottens Tidning ja Syd-Österbotten, aiemmin myös suomenkielinen Pietarsaaren Sanomat.

Lähteet
-------

1. ↑  Svenska - Uppslagsverket Finland *uppslagsverket.fi*. Viitattu 26.4.2020.
2. 1 2 3  Harry Schauman (K. Rob. V. Wikman, Harry Schauman, 1964)[vanhentunut linkki] viitattu 3.1.2016 (Vanha versio)
3. ↑  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 12.02.1932, nro 42, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1900, matrikkelinumero 27088


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Liisa Vähäkylä** (s. 1965) on suomalainen kulttuurialan toimija, toimittaja ja copywriter. Hän on työskennellyt vuodesta 2009 lähtien Finnanimation ry:n toiminnanjohtajana tehtävänään suomalaisen animaatioalan kansainvälistäminen. Tehtävässään hän on järjestänyt suomalaisten animaatiotuotantojen promootiotapahtumia Aasiassa, Euroopassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Suomeen hän on tuonut useita Cartoon-tapahtumia kuten Cartoon Digitalin vuonna 2014 Helsinkiin ja Cartoon Business -tapahtuman vuonna 2019 Tampereelle vastaten tapahtumien rahoittamisesta. Vuonna 2014 hän vastasi 100 vuotta suomalaista animaatiota -teemavuoden koordinoinnista.

Koulutukseltaan Vähäkylä on Filosofian maisteri pääaineena taidekasvatus (Jyväskylän yliopisto 1993). Hän on lisäksi suorittanut sivulaudaturin journalistiikasta ja työskennellyt toimittajana vuodesta 1982. 1988 asti hän on työskennellyt myös taidearvostelijana erikoisalueena uudet visuaaliset taiteet sekä visuaalinen media. Animaatiota hän on opiskellut Lontoossa vuosina 1993–1994 sekä uutta mediaa, mainontaa ja estetiikkaa Helsingissä. 

Vähäkylä kirjoitti kirjan *Muumeista miljoonabisnes* (Siltala 2017), joka perustui Nina Pulkkisin samannimiseen dokumenttielokuvaan. Vuonna 1999 hän kirjoitti internet-operaattori Saunalahden Serverin *Internet Käyttäjän herkut* -opaskirjan yhdessä Petteri Järvisen kanssa. 

Vähäkylä on osallistunut *Kuvamutaatioita*-sarjakuva-antologiaan, jonka julkaisi Jyväskylän ylioppilaskunnan kulttuurivaliokunta vuonna 1990. Muita sarjakuvia, pilakuvia ja kuvituksia ovat julkaisseet mm. Riihimäkeläinen, Jyväskylän Ylioppilaslehti ja Helsingin Sanomat.

Lähteet
-------

1. ↑  Vähäkylä, Liisa, 1965- *finto.fi*. Viitattu 8.6.2021.
2. ↑  EARS - Liisa Vähäkylä *EARS*. Viitattu 28.11.2020. (englanniksi)
3. ↑  Finnish animation celebrates its 100th anniversary *Greece*. Viitattu 29.11.2020. (englanniksi)
4. ↑  Matkailujournalismin on aika muuttua kriittiseksi, kirjoittaa entinen matkailutoimittaja Liisa Vähäkylä - Journalisti *www.journalisti.fi*.  Arkistoitu 1.12.2020. Viitattu 28.11.2020.
5. ↑  "Luovalla taloudella on pitkä häntä" – Kirja kertoo, miten muumeista syntyi kansainvälinen miljoonabisnes ja mikä ratkaisi suosion Japanissa *Aamulehti*.  2.11.2017. Viitattu 28.11.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Louis-Nicolas Clerambault
**Louis-Nicolas Clérambault** (19. joulukuuta 1676 Pariisi – 26. lokakuuta 1749 Pariisi) oli ranskalainen barokkisäveltäjä ja urkuri.

Muusikon pojaksi syntynyt Clérambault oppi jo nuorena soittamaan viulua ja cembaloa. Hän opiskeli urkujensoittoa André Raisonin ja säveltämistä Jean-Baptiste Moreaun johdolla. Hänestä tuli Grands-Augustins-kirkon urkuri ja kuningas Ludvig XIV:n toisen vaimon, markiisitar Françoise d’Aubigné de Maintenonin hovimuusikko. Kuninkaan ja Guillaume-Gabriel Niversin kuoltua hän otti Niversin paikan Saint-Sulpicen kirkon urkurina. Hänestä tuli myös Saint-Cyrin tyttökoulun musiikinopettaja. Koulutyössään hän kehitti niin sanotun ranskalaisen kantaatin ja nousi tyylilajin mestariksi. Vuonna 1719 hänestä tuli Grands-Jacobins-kirkon urkuri opettajansa André Raisonin jälkeen.

Kirkkomusiikin lisäksi Clérambault sävelsi yli 25 maallista kantaattia usein antiikin Kreikan ja Rooman mytologiaan perustuen, sonaatteija viululle ja basso continuolle, tansseja cembalolle ja useita urkuteoksia.

Lähteet
-------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Louis-Nicolas Clérambault
Peurasaaren hautausmaan kappeli
**Peurasaaren hautausmaa** eli Kemin eteläinen hautausmaa on Kemin seurakunnan hautausmaa. Hautausmaa sijaitsee Kemin keskustan eteläpuolella Peurasaaren kaupunginosassa Pajarinrannassa.

Oulun läänin lääninrovasti P. E. Ervast vihki hautausmaan käyttöön 4. elokuuta 1897 eli ennen kuin kaupunkiseurakunta perustettiin. Hautausmaan viereen rakennettiin pieni puurakennus, jota käytettiin kappelina ja ruumisvaunujen suojana. Hautausmaan ensimmäinen vainaja lienee ollut englantilainen perämies Joseph Sopwith. Hänen haudalleen on pystytetty muistokivi, jossa lukee seuraavaa:

> »Tässä lepää Joseph Sopwith, englantilainen perämies, joka 6.8.1897 on ensimmäisenä kätketty tähän hautausmaahan odottamaan ylösnousemuksen päivää.» 
> 
> 

Hautausmaan pohjoispäädyssä sijaitseva valkoiseksi rapattu päätytornillinen siunauskappeli vihittiin käyttöön 19. joulukuuta 1937. Funktionalismia edustavan kappelin suunnitteli rakennusmestari Matti Pitkänen. Kappelia on laajennettu 1962 ja se on peruskorjattu 1991.

Peurasaaren hautausmaan käytyä ahtaaksi aloitettiin toisen hautausmaan rakentaminen Paattioon. Uusi pohjoinen hautausmaa, joka tunnetaan nykyisin nimellä Paattionlehdon hautausmaa, otettiin käyttöön 1945. Uusi hautausmaa on nykyisen Kemin päähautausmaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Teerijoki, Niilo: *Keminmaan kirja*, s. 119. Kemi: Pohjois-Suomen kirjapaino, 1957.
2. ↑  Heljala, Minna; Seppälä, Sirkka-Liisa ja Elo Tiina: *Meren ja teollisuuden kaupunki*, s. 96. Suomen ympäristö 15/2013. Helsinki: Ympäristöministeriö, 2013. ISBN 978-952-11-4252-9. Teoksen verkkoversio (pdf).
3. ↑  Hedman, Ossi: *Kemin kaupungin historia. 2. osa*, s. 906. Kemi: Pohjolan Sanomat Oy, 1976. ISBN 951-99060-1-0.
4. ↑  Laitila, Raimo: Paattionlehto Kemin päähautausmaaksi.  *Pohjolan Työ*, 9.2.2007, s. 10. Oulu: Artikkelin verkkoversio. Viitattu 8.2.2009.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peurasaaren hautausmaa** Wikimedia Commonsissa
Punaisen Ristin näyttely Liisantorilla.
**Liisantori** (ruots. *Elisabeths torg*) on Porissa Malminpään kaupunginosassa sijaitseva tori. Hiekkapintainen aukio on pinta-alaltaan noin hehtaarin suuruinen ja sitä rajoittavat Annan-, Otavan-, Mikon- ja Liisankadut.

Historia
--------

Liisantori syntyi vuonna 1852, jolloin Georg Theodor von Chiewitz piirsi sen laatimaansa Porin uuteen asemakaavaan. Lähes koko kaupunki oli tuhoutunut aikaisemmin samana vuonna raivonneessa suuressa tulipalossa. Liisantori ympäristöineen sijaitsi aikaisemmin rakentamattomalla alueella vanhan kaupunkialueen ulkopuolella. Tori toimi muun muassa erilaisten tapahtumien ja kokousten pitopaikkana, paikalla vieraili myös sirkuksia ja tivoleja. Yleisurheilua Liisanpuistossa harrastettiin Tiilimäen urheilukentän valmistumiseen vuoteen 1910 saakka. Torilla pelattiin myös eri palloilulajeja kuten tennistä, jalkapalloa ja pesäpalloa, jota Liisantorilla pelattiin vielä 1950-luvun lopulla.

Nykyään torille jäädytetään talvisin luistinrata. Vuoden 2013 Suomi-areena-tapahtuman yhteydessä Liisantorille pystytettiin pakolaisleiri, jossa esiteltiin Kansainvälisen Punaisen Ristin toimintaa.

Ympäristön rakennuksia
----------------------

Liisantorin länsilaidalla Annankadun varrella sijaitsee vuonna 1902 valmistunut arkkitehti Yrjö Sadeniemen suunnittelema Porin tyttölyseon rakennus. Nykyään se on Länsirannikon Koulutuksen ammatillisen oppilaitoksen käytössä. Itäpuolella Otavankadun varrella on kaksi Björneborgs svenska samskolan rakennusta, joista uudempi on 1960-luvulla rakennettu koulun päärakennus. Torin etelälaidalla on ruotsinkielisen säätiön Svenska Kulturfonden i Björneborgin vuonna 2003 valmistunut monitoimitalo Mikaelsgården, jossa sijaitsevat muun muassa päiväkoti, Björneborgs svenska samskolanin esikoulu sekä ravintola ja auditorio.

Lähteet
-------

1. ↑  Pori – Näkymiä Liisantorilta[vanhentunut linkki] Viitattu 25.8.2013.
2. ↑  SPR pystyttää pakolaisleirin Porin Liisantorille  12.7.2013. Yle Uutiset. Viitattu 25.8.2013.
3. ↑  Porin arkkitehtuurikartasto. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 28.5.2015.
4. ↑  Björneborgs svenska samskola (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 25.8.2013.
5. ↑  Mikaelsgården (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 25.8.2013.
**Mavrodáfni** (kreik. Μαυροδάφνη, "Musta laakeri"; myös *Mavrodaphne*) on kreikkalainen viinin valmistukseen käytettävä tumma viinirypälelajike. Se on kotoisin Peloponnesoksen niemimaalta Patraksen seudulta.

Pullo Mavrodáfni-viiniä.
Kerrotaan, että lajike sai nimensä siitä, että eräs upseeri rakastui viiniviljelmällään työskennelleeseen tummaan Dáfni (Dafne) -nimiseen neitoon ja antoi tämän nimen viinilleen. Mavrodáfnia kasvatetaan edelleen erityisesti eri puolilla Peloponnesosta (kuten Akhaiassa, Arkadiassa, Eliksessä sekä Messeniassa), Jooniansaarilla (erityisesti Kefaloniássa) sekä eräillä muilla alueilla Kreikassa.

Mavrodáfni tuottaa monenlaisia vahvoja, kuivia ja makeita punaviinejä. Sitä sekoitetaan usein muiden lajikkeiden, kuten Agiorgítikon ja Cabernet Sauvignonin, kanssa. Eräs Mavrodáfnin muunnelma on *Thiniátiko* (Θηνιάτικο).

Lähteet
-------

1. 1 2  Fournaris, Panayiotis: *Wine from Ancient Greece until Today*, s. 66–73. Athens: M. Toubis S. A. Editions, 2008. ISBN 978-960-540-823-7.
2. 1 2 3  Mavrodaphne Wine *Wine Searcher*. Viitattu 13.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mavrodáfni** Wikimedia Commonsissa
**Mavzuna Chorieva** (tadžikiksi Мавзуна Чориева, s. 1. lokakuuta 1992 Kulob) on tadžikistanilainen nyrkkeilyn olympia- ja MM-mitalisti sekä Aasian-mestari.

Chorieva saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 60 kg:n painoluokassa. Puolivälieräottelussa hän voitti kiinalaisen Dong Chengin osumapistein 13–8, mutta hävisi välierässä Irlannin Katie Taylorille 9–17. Hän saavutti MM-pronssia 60-kiloisissa Qinhuangdaossa 2012. Voitettuaan puolivälieräottelussa ranskalaisen Estelle Mosselyn pistein 20–12 hän hävisi välierässä Katie Taylorille 6–16. MM-kilpailuissa 2010 hän putosi toisen ottelun jälkeen.

Chorieva voitti 60 kg:n sarjassa Aasian-mestaruuden Astanassa 2010 kukistettuaan finaalissa pohjoiskorealaisen Ryu Yong Sumin osumapistein 10–7. Hän sai maanosan mestaruuskilpailuissa samassa sarjassa hopeaa 2012  ja pronssia 2015. Aasian kisoissa hän sijoittui 60-kiloisissa jaetulle viidennelle sijalle 2014 ja jaetulle yhdeksännelle sijalle 2010.

Chorieva toimi Lontoon olympialaisissa 2012 Tadžikistanin lipunkantajana sekä avajaisissa että päättäjäisissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mavzuna Chorieva *olympedia.org*. Viitattu 23.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2  CHORIEVA MAVZUNA AIBA.  Arkistoitu 28.11.2012. Viitattu 23.11.2020. (englanniksi)
3. ↑  5.Asian Womens Championships - Astana, Kazakhstan - May 24-30 2010. Viitattu 23.11.2020. (englanniksi)
4. ↑  Lightweight (57-60 kilograms), Women *olympedia.org*. Viitattu 23.11.2020. (englanniksi)
5. ↑  5.Asian Womens Championships - Astana, Kazakhstan - May 24-30 2010 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 23.11.2020. (englanniksi)
6. ↑  6.Asian Women's Championships - Ulan Baatar, Mongolia - March 19-25 2012 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 23.11.2020. (englanniksi)
7. ↑  7.Asian Women's Championships Wulanchabu, China August 7-13, 2015 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 23.11.2020. (englanniksi)
8. ↑  Amateur Boxing - Mavzuna Chorieva *the-sports.org*. Viitattu 23.11.2020. (englanniksi)