recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Perunkajärvi**  on Lapissa Rovaniemellä Perunkajärven kylässä noin 28 kilometrin päässä Rovaniemen keskustaajamasta sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 920 hehtaaria eli 9,2 neliökilometriä. Se on 14,9 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Järvessä on kuusi pientä luotamaista saarta, joista pisin on 100 metriä pitkä. Luoteispäässä sijaitsee Ylipäänsaari, joka on pyöreä ja halkaisijaltaan 70 metriä. Järvelle näkyy etelässä Pirttiselkä, joka kohoaa 150 metriä järven vedenpinnan yläpuolelle, ja järven pohjoispäähän näkyy Peurunkaselkä, joka kohoaa 160 metriä järven yläpuolelle.

Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 78 miljoonaa kuutiometriä eli 0,078 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 8,4 metriä ja suurin syvyys on 53 metriä. Syvin kohta sijaitsee Perunkajärven edustalla Isolahdenniemen kohdalla. Järvessä kulkee pituussuuntainen kalliomurros, jonka on aiheuttanut kalliomurros. Siinä on useita lähes 50 metrisiä syvänteitä ja niiden lisäksi luoteessa useita yli 20 metrisiä syvänteitä.

Järven rantaviivan pituus on 45 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata. Rannoille asti ulottuu joissakin paikoin pienet peltoalat, mutta niiden väliin jää monia avosoitakin. useimmat rantojen rakennukset ovat vapaa-ajan asuntoja, mutta myös haja-asutustakin on merkittävästi. Posionniemellä sijaitsee pieni Peurunkajärven kylä, jonne tulee etelästä Olkkajärveltä yhdystie 19745. Siitä haarautuu järven toiselle puolelle kulkeva yhdystie 19747.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi sijaitsee Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Raudanjoen valuma-alueen (65.7) Perunkajoen valuma-alueella (65.75), jonka Perunkajärven alueeseen (65.752) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,1 metriä mpy.

Valuma-alue saa pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan ja Kiiskijoen valuma-alueelta (65.753), jonka Ala-Kiiskijärvestä (56 ha) lähtevä laskujoki on Ala-Kiiskijoki.

Perunkajärven alueella on seitsemän yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Lavajärvi (91 ha), Siikalampi (12 ha) ja Lavalampi (5 ha), joiden laskuoja on Myllyoja, Sammallampi (2 ha) ja Pulkkalampi (17 ha), joiden laskuoja Sammaloja laskee Perunkalahteen. Järven laskujoki on Perunkajoki, joka alkaa järven kaakkoispäästä ja yhtyy Raudanjokeen Vikajärven yläpuolella. Vesireitti jatkuu Raudanjokena virraten Olkkajärven läpi Jyrhämänjärveen, josta se saapuu Kemijokeen Oikarisessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Perunkajärvi, Rovaniemi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 24.10.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 13.9.2017.
3. ↑  Perunkajärvi, Rovaniemi (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 24.10.2019.
4. 1 2 3  Perunkajärvi (65.752.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 13.9.2017.
**Marina di Camerota** on eteläitalialainen taajama, joka sijaitsee Camerotan kunnassa, Salernon maakunnassa, Campaniassa. Kaupungissa asuu noin 2 700 henkilöä.

Maantiede
---------

Marina di Camerota sijaitsee Cilenton eteläosassa, Tyrrhenanmeren rannalla ja kaupungissa sijaitsee Camerotan kunnan satama. Etäisyys Camerotan keskustaan on viisi kilometriä, Palinuroon kahdeksan kilometriä, Salernoon 90 kilometriä ja Napoliin 200 kilometriä. Marina di Camerota on Campanian eteläisin kunta. Kaupungin alueelle ulottuu Vallo di Dianon kansallispuisto, ja sen luontoa leimaavat macchiapensastot.

Turismi
-------

Kaupungin uimaranta
Marina di Camerota on etenkin kesällä yksi Etelä-Italian suosituimmista turistikohteita Tyrrheanmeren kirkkauden ja laadun vuoksi.*lähde?* Kunta on ansainnut Sinilippu-palkinnon, joka myönnetään vesistöjen ja rantojen puhtaudeusta ja kauneudesta vuosittain vuodesta 2000 alkaen. Marina di Camerotassa on myös mielenkiintoisia paleontologisia luolia, joista on löydetty ihmisen fossiileja 1980-luvulla.*lähde?* Yhteen näistä luolista on tehty pieni museo, joka sijaitsee Lentiscellan rannalla. Museossa on nähtävillä "Capreran leijonan -kuunari" (Leone di Caprera), jolla ylitettiin Atlantin valtameri Montevideosta Livornoon vuosina 1880–1881. 

Muita alueen nähtävyyksiä ovat muun muassa rannikolla sijaitsevat vartiotornit, jotka rakennettiin Bourbon-suvun vallan aikana 1800-luvun alkupuolella. Ne olivat osa paikallista puolutusjärjestelmää, sillä niiden avulla saatiin esimerkiksi välitettyä nopeasti viestiä eteenpäin uhkaavasta vaarasta.

Historia
--------

Muuttoliike Marina di Camerosta Etelä-Amerikkaan ja erityisesti Venezuelaan oli vilkasta 1800-luvun lopulla. 1900-luvulla muuttoliike kääntyi takaisin, ja monet italialaiset juuret omaavat venezuelalaiset ovat muuttaneet Marina di Cameroon. Kaupungilla on vahvat suhteet Etelä-Amerikkaan, ja muun muassa sen pääkatu on nimetty Simón Bolívarin mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Marina di Camerota GeoNames. Viitattu 13.6.2016. (englanniksi)
2. ↑  Marina di Camerota *cilento-travel.com*. cilento-travel.com.  Arkistoitu 2.5.2016. Viitattu 13.6.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marina di Camerota** Wikimedia Commonsissa
Émile Chartier
**Émile-Auguste Chartier** (3. maaliskuuta 1868 – 2. kesäkuuta 1951), yleisesti tunnettu myös nimellä **Alain**, oli ranskalainen filosofi, toimittaja ja pasifisti. Hän otti salanimensä kunnianosoituksena 1400-luvun alussa eläneelle normandialaiselle runoilijalle Alain Chartierille.

Alain aloitti opiskelun Alençonin lyseossa vuonna 1881 ja opiskeli siellä viisi vuotta. 13. kesäkuuta 1956 koulu nimettiin sen kuuluisimman oppilaan mukaan Lycée Alainiksi.

Alain on haudattu Père-Lachaisen hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Philippe Foray:   *Prospects: the quarterly review of comparative education*, 1993. doi:10.1007/bf02195023. Artikkelin verkkoversio.  (vaatii kirjautumisen)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Ludvig XVI:n tyylinen buduaari
**Buduaari** tai **budoaari** (ranskaksi *boudoir*) tarkoittaa pientä huonetta tai salonkia, jossa nainen viimeistelee pukeutumistaan tai ottaa vastaan lähimpiä ystäviään. Oikeinkirjoitusasun vaihtelu selittyy sanan alkuperän mukaan. U:lla kirjoitettu asu kuvaa sanan ääntämystä ranskassa, o-asuinen muoto taas sen oikeinkirjoitusta ruotsissa. Siinäkin toinen tavu äännetään ranskan mukaisesti lähinnä u:na. 

Sana *boudoir* on ajoitettu ranskan kielessä vuoteen 1740. Se on johdettu verbistä *bouder*, joka tarkoittaa huonolla tuulella olemista, mököttämistä. Silloinen merkitys kuuluu suomeksi: "huone, jonne voi vetäytyä mököttämään". Pian kuitenkin korostui mielentilan sijasta vetäytyminen. Sanan nykymerkitys kuuluu: "naisen pieni ja tyylikäs salonki". Esimerkiksi Guy de Maupassant käytti sanaa tässä merkityksessä.

Buduaarin nykyvastine on lähinnä pukeutumishuone. Korsettimuodin aikana buduaari oli yksityinen tila, paikka jossa naiset saattoivat oleskella kevyemmin nyöritettyinä ja käyttää mukavampia ja kevyempiä asuja kuin tiloissa, jonne saattoi tulla vieraita. Buduaari sijaitsi tavallisesti talon rouvan tai pariskunnan makuuhuoneen vieressä. Sellainen saattoi kuulua myös edustustiloihin, esimerkiksi tanssi- ja ruokasalien läheisyyteen, kuten 1800-luvun lopussa Berliiniin rakennetussa Strousbergin modernissa kaupunkipalatsissa.

Tunnettuja buduaareja
---------------------

Tunnetaan myös kokonainen rakennus, joka on nimetty buduaariksi. Se sijaitsee Versailles'n palatsin maille rakennetussa Kuningattaren kylässä (*Hameau de la Reine*), joka rakennettiin 1700-luvun lopulla Marie-Antoinettelle pakopaikaksi palatsin paineista. Kokonaisuuteen kuuluu kaikkiaan tusinan verran rakennuksia, kuten kuningattaren talo, buduaari, vesimylly, kyyhkyslakka ja vartijan talo.

 Numerolla 5 merkitty Strousbergin kaupunkipalatsin buduaari oli osa edustustilojen kokonaisuutta.
Sinipunainen buduaari eli Liila oleskeluhuone kuului Venäjän viimeiselle keisarinnalle, Aleksandra Fjodorovna Romanoville. Se sijaitsee Pietarissa Aleksanterin palatsin vasemmassa siivessä. Huoneen seinät oli päällystetty syreenin värisellä ranskalaisella silkillä. Matot, verhot, huonekalut ja jopa kiinalaisten maljakoiden syreenit ja orkideat olivat hiukan vaaleamman sinipunaisia, kuten myös pianoa peittävä liina. Aleksandran väitetään valinneen värityksen Nikolailta saamansa syreeninoksan mukaiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑   Dictionnaire Le Petit Robert, Paris 1976.
2. ↑  Versailles’n palatsin sivut *chateauversailles.fr*.  Arkistoitu 17.7.2007. Viitattu 10. elokuuta 2007.
3. ↑   Aleksanterin palatsin sivut *alexanderpalace.org*. Viitattu 10. elokuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Buduaari** Wikimedia Commonsissa
**Vilppulan työväentalo Eteenpäin** on entisessä Vilppulan kunnassa (vuodesta 2009 osa Mänttä-Vilppulaa) sijaitseva entinen työväentalo. Alue on kuulunut aikanaan myös Ruoveteen.

Historiaa
---------

Vilppulan sosialidemokraattinen työväenyhdistys *Eteenpäin* rakensi talon, joka valmistui vuoteen 1909 mennessä. Tuolloin yhdistyksen jäsenluku oli 40. Taloa kutsuttiin myös "Ittipääksi".

Yhdistys ei alkuaikojen jälkeen koskaan ollut kovin aktiivinen. 1930-luvulla talo oli jo hajoamispisteessä, mutta eräs yhdistyksen jäsen korjasi sen omaan laskuunsa. Myöhemmin yhdistys ilmeisesti lakkasi kokonaan olemasta; vuonna 1947 kerrottiin, ettei yhdistystä ainakaan vuodesta 1941 eteenpäin ollut enää ollut olemassa. Talo päätyi vuonna 1947 paikkakunnalle perustetun SKDL:n osaston haltuun ilmeisesti sitä kautta, että se oli 1930-luvulla mennyt sen korjanneen henkilön omistukseen. SKDL lunasti sitten talon kyseiseltä henkilöltä. Eteenpäin-työväenyhdistys ilmeisesti perustettiin uudelleen ja se piti taloa hallussaan vuoteen 2015 saakka, jolloin se myytiin yksityisomistukseen. Uudet omistajat ovat kunnostaneet taloa, pitäneet siellä omia juhliaan ja vuokranneet sitä muun muassa taidenäyttelykäyttöön.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

1930–1940-luvuilla talolla muun muassa esitettiin näytelmiä ja järjestettiin iltamia ja tansseja. Talolla on myös näytetty elokuvia.

Rakennus
--------

Talo on hirsirunkoinen ja punaiseksi maalattu. Sen pinta-ala on 117 m². Taloon kuuluu juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä yhden huoneen ja keittiön asunto. Vuonna 1926 taloa laajennettiin saliosalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1909  1910. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 31.1.2023.
2. ↑  Vilppulan työväenyhdistyksen työväentalo Eteenpäin finna.fi:  Työväen Arkisto. Viitattu 31.1.2023.
3. 1 2 3  Suomen Sosialidemokraatti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  23.1.1947, no 21. Viitattu 31.1.2023.
4. ↑  Suomen Sosialidemokraatti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  19.1.1947, no 17. Viitattu 31.1.2023.
5. 1 2  Iso-Ettala, Sirkka: Pariskunta halusi pelastaa Ittipään työväentalon purkamiselta  4.8.2018. KMV-lehti. Viitattu 7.2.2023.
6. ↑  Kuorevesi-Mänttä-Vilppula *digi.kansalliskirjasto.fi*.  13.4.1939, no 15. Viitattu 31.1.2023.
7. ↑  Ruovesi *digi.kansalliskirjasto.fi*.  20.9.1939, no 38. Viitattu 31.1.2023.
8. ↑   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
**March on, Bahamaland** ("Marssios, Bahamamaa") on Bahamasaarten kansallislaulu. Laulun on säveltänyt ja sanoittanut Timothy Gibson. Se otettiin käyttöön maan itsenäistyessä 10. heinäkuuta 1973. God Save the Queen on vieläkin maan kuningashymni.

Sanat
-----

Lift up your head
to the rising sun,
Bahamaland;
March on to glory
your bright banners
waving high.
See how the world
marks the manner
of your bearing!
Pledge to excel
through love and unity.
Pressing onward,
march together
to a common loftier goal;
Steady sunward,
tho' the weather
hide the wide and treachrous shoal.
Lift up your head
to the rising sun, Bahamaland,
'Til the road you've trod
lead unto your God,
March On, Bahamaland.

Lähteet
-------

1. ↑  BAHAMAS, THE: National Anthem of The Bahamas March on, Bahamaland! *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW).  Arkistoitu 27.9.2020. Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Bahamas National Anthems.info. Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3  Bahamas, The *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA).  Arkistoitu 14.12.2018. Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
**Onni Kelo** (1930 Viipuri – 3. tammikuuta 2015 Muurame) oli suomalainen kapellimestari.

Kelo opiskeli Sibelius-Akatemiassa Leo Funtekin johdolla. Samassa vuonna 1949 opinnot aloittaneessa ryhmässä olivat Kelon kanssa Jorma Panula ja Paavo Berglund. Myöhemmin Kelo sai diplomin myös Leningradin konservatoriosta. Hän johti vuosina 1970–1977 Jyväskylä Sinfoniaa, jonka toiminnasta tuli hänen aikanaan aktiivisempaa ja ammattimaisempaa. Kelon säännölliseen ohjelmistoon kuului tuolloin musiikkia venäläisiltä säveltäjiltä, kuten Sergei Prokofjevilta, Pjotr Tšaikovskilta, Dmitri Šostakovitšilta, Igor Stravinskylta, Modest Mussorgskilta ja Nikolai Rimski-Korsakovilta, mutta myös esimerkiksi Arnold Schönbergiltä, Anton Weberniltä ja Eino Tambergilta. Kelon kaudella erityistä huomiota sai Neuvostoliiton säveltäjäliiton pääsihteri Tihon Hrennikovin vierailu orkesterin solistina, joka tilaisuudessa esitti muun muassa oman pianokonserttonsa nro 2. Kelon kausi vaikeutuikin sen loppua kohden hänen sekä osan kulttuuriväestä ja poliitikoista välillä vallinneiden ristiriitojen johdosta.

Kelo johti 1960–1990-luvuilla useita muitakin suomalaisia kaupunginorkestereita, kuten Oulu Sinfoniaa. Hän kuoli 84-vuotiaana hoivakodissa sairastettuaan pitkään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kapellimestari Onni Kelo on kuollut – Johti useita kaupunginorkestereita Keskisuomalainen
2. ↑  Jyväskylä Sinfonian kapellimestarit 1970-2014 Jakke Jähi
3. ↑  Orkesteri (Arkistoitu – Internet Archive) Oulu Sinfonia
**Vilsoni Hereniko** (s. 1954 Rotuma) on fidžiläinen kirjailija ja elokuvaohjaaja.

Hereniko syntyi vanhempiensa yhdestätoista lapsesta nuorimpana. Hän on naimisissa Jeannette Paulson Herenikon kanssa, ja hänellä on poika, Daniel. Hereniko opiskeli Newcastle-upon-Tynen ja Etelä-Tyynenmeren yliopistoissa, ja jälkimmäisestä hän sai filosofian tohtorin arvon vuonna 1992. Vuotta aiemmin hän oli liittynyt Center for Pacific Islands Studiesin (CPIS) henkilökuntaan Havaijin yliopistossa. Hän on myös työskennellyt muun muassa Fidžin opetusministeriön tehtävissä.

Hereniko on kirjoittanut useita näytelmiä, joihin lukeutuvat *Don't Cry Mama*, *A Child for Iva*, *Sera's Cohice*, *The Monster*, *The Last Virgin in Paradise*, *Fine Dancing* ja *Love 3 Times*. Lisäksi Hereniko on julkaissut esimerkiksi tutkimuksiinsa perustuvan teoksen *Woven Gods: Female Clowns and Power in Rotuma* sekä lastenkirjan *Sina & Tinilau*. Vuonna 1997 hänelle myönnettiin kirjallisista ansioistaan Elliott Cades -palkinto.

Ensimmäinen fidžiläinen täyspitkä elokuva, Rotumalle sijoittuva *The Land Has Eyes* (2004), on Herenikon ohjaama ja käsikirjoittama.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rotuma.net: Vilsoni Hereniko Home Page
2. ↑  Deep End - 10 August 2004 - Fijian Film

Aiheesta muualla
----------------

* Vilsoni Hereniko Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Máximo Perrone** (s. 7. tammikuuta 2003 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalais-espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Manchester Citya ja Argentiinan 20-vuotiaiden maajoukkuetta keskikenttäpelaajana. Perrone on 177 senttimetriä pitkä, vasenjalkainen ja painaa 71 kilogrammaa. Manchester Cityssa hänellä on sopimus vuoden 2028 kesään asti. Manchester Cityyn Perrone siirtyi argentiinalaisesta Vélez Sarsfieldista 11 miljoonan euron siirtokorvauksella tammikuussa 2023. Perrone on pelannut Manchester Cityn edustusjoukkueessa yhden Valioliiga-ottelun Bournemouthia vastaan ja yhden cup-ottelun Bristol Citya vastaan. Maajoukkueessa Perrone on pelannut yhdeksän ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia: Guatemalaa ja Paraguayta vastaan. Kesäkuussa 2023 Transfermarkt arvioi Perronen arvon olleen 10 miljoonaa euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Perronen paino *tablesleague.com*.
2. ↑  Perrone Transfermarkt-sivustolla *transfermarkt.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Perrone Manchester Cityn sivuilla

Manchester City – Englannin Valioliiga
2 Walker |
3 Dias |
4 Phillips |
5 Stones |
6 Aké |
8 Gündoğan |
9 Haaland |
10 Grealish |
14 Laporte |
16 Rodri |
17 De Bruyne |
18 Ortega |
19 Álvarez |
20 Silva |
21 Gómez |
25 Akanji |
26 Mahrez |
31 Ederson |
32 Perrone |
33 Carson |
47 Foden |
80 Palmer |
82 Lewis |
Manageri Guardiola
Dave Brubeckin kvartetti esiintymässä Länsi-Saksassa vuonna 1967. Wright on vasemmalla soittamassa kontrabassoa.
**Eugene Wright** (29. toukokuuta 1923 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 30. joulukuuta 2020 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzbasisti. Hän oli enimmäkseen itseoppinut, mutta sai myöhään urallaan opetusta Paul Gregorylta. Hän opiskeli kornetinsoittoa high school -aikoinaan ja johti 16-henkistä The Dukes of Swing -yhtyettä 1940-luvulla. Parhaiten hän tuli tunnetuksi 1950–1960-luvuilla tekemästään yhteistyöstä Dave Brubeckin kanssa.

Wright teki yhteistyötä myös Gene Ammonsin, Count Basien, Arnett Cobbin, Buddy DeFrancon ja Red Norvon kanssa. Hän työskenteli lisäksi opetustehtävissä. Hän ei johtanut levytyksillä omia sessioitaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Sandomir, Richard: Eugene Wright, Longtime Brubeck Quartet Bassist, Dies at 97 *The New York Times*.  8.1.2021. Viitattu 7.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Wynn, Ron: Eugene Wright *AllMusic*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eugene Wright** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Puolustusvoimauudistus** oli Suomen puolustusvoimissa vuosina 2012–2015 toimeenpantu uudistus, jonka tarkoituksena oli muun muassa sopeuttaa organisaatio käytettävissä olevaan rahoitukseen. Tämä edellytti yhteensä noin 825 miljoonan euron säästöjä ja joukko-osastojen lakkauttamisia.

Kohdejoukot
-----------

Uudistuksen myötä lakkautettiin Hämeen rykmentti Lahdessa, Lentosotakoulu Kauhavalla, Ilmavoimien teknillinen koulu Jämsän Hallissa, Pioneerirykmentti Keuruulla, Pohjois-Karjalan prikaati Kontiolahdella ja Suomenlahden meripuolustusalueeseen kuulunut Kotkan rannikkopataljoona sekä kaikki jäljellä olleet sotilasläänit. Lakkautukset olivat osa säästötavoitteita, joilla puolustusvoimat on velvoitettu säästämään menoistaan 825 miljoonaa euroa vuoteen 2016 mennessä. Osa säästöistä tapahtuu osasta kiinteistökannasta luopumalla.

Muutokset materiaalitoimintoihin
--------------------------------

Kolmen puolustushaaran, ilmavoimien, maavoimien ja merivoimien materiaalitoiminnot yhdistettiin Puolustusvoimien logistiikkalaitokseksi (PVLOGL). Esikunta sijoittui Tampereelle, koska siellä toimi myös muutoksien kohteena olleen Maavoimien materiaalilaitoksen esikuntatoiminnot.

Toimintojen siirtäminen
-----------------------

Hornet-hävittäjätoiminta siirtyi Satakunnan lennostosta Pirkkalasta Siilinjärvelle ja Rovaniemelle Karjalan ja Lapin lennostoihin. Tykistöprikaati Kankaanpään Niinisalossa siirtyi Porin prikaatin alaiseksi. Ilmavoimien apumekaanikkokoulutus siirtyi Jyväskylän Tikkakoskelle Jämsän Hallin Ilmavoimien teknillisen koulun lakkautuksen myötä.

Lapin Ilmatorjuntarykmentti Rovaniemellä liitettiin Jääkäriprikaatiin joukkoyksikkönä.

Myös Maanpuolustuskorkeakoulun täydennyskoulutus- ja kehittämiskeskusta uudelleenorganisoidaan ja Maanpuolustuskorkeakoulun ainelaitoksia yhdistellään.

Senaatti-kiinteistöt organisoi seuraavien varuskuntien maa- ja rakennuskannan myymisen: 

* Lentosotakoulu (Kauhavan varuskunta)
* Ilmavoimien Teknillinen Koulu (Hallin varuskunta)
* Pioneerirykmentti (Keuruun varuskunta)
* Pohjois-Karjalan Prikaati (Kontiorannan varuskunta)
* Hämeen rykmentti (Hennalan varuskunta)

Soittokunnat
------------

Suomen sotilassoittokunnat muutettiin viideksi suursoittokunnaksi, joista kolme on puolustushaarasoittokuntia.

Alueorganisaation muutokset
---------------------------

Neljä sotilaslääniä lakkautettiin ja niiden alaiset aluetoimistot tulivat joukko-osastojen alaisiksi. Johtamistasojen määrä väheni täten neljästä kolmeen.

Katso myös
----------

* Valtioneuvoston turvallisuus- ja puolustuspoliittinen selonteko 2012

Lähteet
-------

1. ↑  Puheloinen: Puolustusvoimien säästettävä yli 800 miljoonaa euroa *puolustusvoimat.fi*. Suomen puolustusvoimat.  Arkistoitu 21.12.2015. Viitattu 21.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Maavoimat uudistuu 1.1.2015, (Arkistoitu – Internet Archive) Maavoimien esikunta
* Valtioneuvoston kanslia: Suomen turvallisuus- ja puolustuspolitiikka: Valtioneuvoston selonteko 2012
* Puolustusministeriön tiedote: Puolustusvoimauudistuksen edellyttämät säädösmuutokset
**Anniina Kivimäki** (s. 3. maaliskuuta 1999 Lapua) on suomalainen kilpakävelijä, joka edustaa Lapuan Virkiää. Hänen valmentajansa on Marko Kivimäki.

Kivimäki voitti vuoden 2020 Kalevan kisoissa Turussa kultaa 10 000 metrin kävelyssä. Tampereen Kalevan kisoissa 2021 hän voitti Suomen-mestaruuden 10 kilometrin kävelyssä. Lahden Kalevan kisoissa 2023 hän saavutti pronssia 10 kilometrin kävelyssä. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Kivimäki on saanut kultaa 3 000 metrin kävelyssä vuosina 2020, 2021 ja 2022. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 3 × 3 000 metrin kävelyviestissä kultaa vuonna 2021 sekä hopeaa vuosina 2018, 2019 ja 2020. Kivimäki teki 22. helmikuuta 2020 hallissa Helsingissä 3 000 metrin kävelyssä alle 23-vuotiaiden Suomen ennätyksen kävelemällä ajan 13.00,22 minuuttia. Hän rikkoi sillä Sari Essayahin 32 vuotta vanhan ennätyksen. Hän paransi seuraavan talven SM-hallikisoissa ikäluokan Suomen ennätyksen aikaan 12.57,35.

Kivimäki sijoittui 10 000 metrin kävelyssä 22:nneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018. Hän oli 20 kilometrin kävelyssä viidestoista alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 ja yhdeksäs saman ikäluokan EM-kilpailuissa Tallinnassa 2021.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 metrin kävely | 12.50,51 | Lapua | 27. heinäkuuta 2021 |
| 5 000 metrin kävely | 22.34,31 | Tukholma | 4. syyskuuta 2021 |
| 10 000 metrin kävely | 47.11,84 | Turku | 13. elokuuta 2020 |
| 10 km kävely | 46.55 | Tampere | 26. elokuuta 2021 |
| 20 km kävely | 1.38.15 | Lapua | 26. syyskuuta 2020 |

Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 12.57,35 | Jyväskylä | 20. helmikuuta 2021 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Anniina Kivimäki Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Suomalaiset yleisurheilijat rikkoivat ennätyksiään Tampereella – Myös SE-aika nähtiin! *suomiurheilu.com*.  15.02.2020. Viitattu 19.2.2020.
3. ↑  Veikkola naisten 10 km kävelyn mestariksi: "EM-kisoista palautuminen kesken"
4. ↑  Sari Essayahin 32 vuotta vanha ennätys pamahti lauantaina rikki – tuore ennätysnainen: "Tuntuuhan tämä aika ihmeelliseltä" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 23.2.2020.
5. ↑  Kinnusen väkevä paluu: "Olen kuin uudesti syntynyt" – Kivimäki ja Irintšejev kävelivät nuorten SE:t

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Marjatta Rasi vuonna 2015.
**Satu Marjatta Rasi** (29. marraskuuta 1945 Punkalaidun – 23. toukokuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hän palveli urallaan ulkomaan edustoissa Lontoossa, Pariisissa, New Yorkissa, New Delhissä ja Wienissä.

Toimiessaan suurlähettiläänä Itävallassa Rasi toimi myös Suomen pysyvänä edustajana YK:n Wienin toimistossa (UNOV), kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA:ssa, kansainvälinen ydinkoekieltosopimusjärjestön valmistelukomitea CTBTO:ssa ja kansainvälinen teollistamisjärjestö UNIDO:ssa.

Aiemmin Rasi vastasi alivaltiosihteerinä Suomen ulkoasiainministeriön kehityspolitiikkaa ja -yhteistyötä koskevista asioista.

Vuosina 1998–2004 Rasi toimi Suomen pysyvänä edustajana YK:ssa. Hän toimi YK:ssa myös talous- ja sosiaalineuvoston (ECOSOC) historian ensimmäisenä naispuheenjohtajana. Ennen palvelustaan YK:n pysyvässä edustustossa New Yorkissa hän toimi muun muassa Suomen suurlähettiläänä Intiassa, Nepalissa, Bangladeshissa, Sri Lankassa ja Bhutanissa.

Koulutukseltaan Rasi oli oikeustieteen kandidaatti Helsingin yliopistosta vuodelta 1969. Rasin harrastuksiin kuuluvat ooppera, kirjallisuus ja uinti.

Rasi oli kokoomuksen ehdokkaana vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa. Hän sai 4 332 ääntä eikä tullut valituksi. Rasi oli kokoomuksen ehdokkaana myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Helsingin vaalipiirissä. Hän sai 780 ääntä eikä tullut valituksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Curriculum Vitae (pdf)  05/2003. un.org. Viitattu 2.8.2012. (englanniksi)
2. ↑  Lindegren, Riitta ja Torstila, Pertti: Marjatta Rasi 1945–2021  29.5.2021. Helsingin Sanomat. Viitattu 29.5.2021.
3. ↑  Ulkoasiainministeriö: Marjatta Rasi – "pätevin hommaa tekemään" (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Marjatta Rasi Suomen uusi Itävallan suurlähettiläs *finnland.at*.  23.10.2009. Viitattu 3.11.2014.
5. ↑  Tikka, Juha-Pekka: Suurlähettiläs Marjatta Rasi kokoomuksen ehdokkaaksi *verkkouutiset.fi*.  1.3.2014. Viitattu 22.1.2021.
6. ↑  Eurovaalit 2014: Koko maa - Ehdokkaat vertauslukujärjestyksessä  30.5.2014 (päivitetty). Yle. Viitattu 22.1.2021.
7. ↑  Lasse Männistö empii lähtöä ehdolle eduskuntavaaleissa *Helsingin Sanomat*.  29.9.2014.  Arkistoitu 30.9.2014. Viitattu 19.9.2014.
8. ↑  Ehdokkaiden saamat äänimäärät suuruusjärjestyksessä sekä vertausluku *PxWeb-tietokanta*. Tilastokeskus. Viitattu 22.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Marjatta Rasin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Gianni Lora Lamia Ténérén aavikkoalueella.
**Pariisi-Dakar-ralli 1991** (myös *Pariisi-Tripoli-Dakar*) oli 13. Dakar-ralli, joka ajettiin 29. joulukuuta 1990 ja 17. tammikuuta 1991 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Pariisissa Ranskassa (Chevilly) ja päätepiste Dakarissa Senegalissa (Rose Lake). Kilpailun pituus oli 11 420 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Libyan, Nigerin, Malin, Mauritanian ja Senegalin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 406 kilpailijaa, joista 184 oli autoja, 113 moottoripyörää ja 109 kuorma-autoa. Kilpailun maaliin pääsi 174 ajoneuvoa, joista 128 oli autoja tai kuorma-autoja ja 46 moottoripyöriä.

Yleiskilpailun voitti kaksikko Ari Vatanen/Bruno Berglund Citroënillä. Moottoripyörien kategorian voitti Stéphane Peterhansel Yamahalla. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Houssat/De Saulieu/Bottaro Perlinillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
Esa Härmälä SuomiAreena-tapahtumassa vuonna 2015.
**Esa Yrjö Eemeli Härmälä** (s. 18. syyskuuta 1954 Pusula) on suomalainen maa- ja metsätalousalan vaikuttaja. Hän toimi 2014-2016 Metsähallituksen toimitusjohtajana. Vuosina 1994–2006 Härmälä oli Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK:n puheenjohtaja. Puoluekannaltaan hän on keskustalainen.

Ura
---

Härmälä valmistui agronomiksi vuonna 1982. Hän on toiminut useissa maa- ja metsätalouteen liittyvissä tehtävissä. Vuodet 1984–1987 Härmälä hoiti maatalous-, kalastus- ja elintarvikeasioita Suomen EC-edustustossa Brysselissä.

Taloudellisesti vaikeina vuosina 1991–1993 Härmälä toimi pääministeri Esko Ahon talouspoliittisena erityisavustajana, kun osana Suomen selviytymisstrategiaa päätettiin hakea jäsenyyttä Euroopan unionissa. Aikaisemman kokemuksensa pohjalta Härmälä laitettiin vastuuseen neuvottelujen maatalousosuudesta, joka oli laajin ja taloudellisesti ja poliittisesti haastavin neuvottelujen osa-alue. Tätä tehtävää varten hän siirtyi ulkoasiainministeriöön.

Härmälä toimi vuosina 2002–2006 maailman maataloustuottajajärjestö IFAP:n varapuheenjohtajana. Euroopan maataloustuottajajärjestö COPA:ssa hän vaikutti 1994–2006, joista varapuheenjohtajana vuosina 2005–2006. Vuosina 2002–2006 Härmälä toimi Euroopan metsänomistajajärjestö CEPF:n puheenjohtajana.

Vuosina 2006–2011 Härmälä työskenteli Euroopan lannoiteteollisuusyhdistys EFMA:n toimitusjohtajana Brysselissä. EFMA:n tehtävät liittyivät ennen muuta eurooppalaiseen ympäristö- ja ilmastopolitiikkaan, kauppa- ja energiapolitiikkaan sekä lannoitteiden valmistuksen ja käytön turvallisuuteen. Vuosina 2011–2014 hän työskenteli työ- ja elinkeinoministeriön energiaosaston ylijohtajana. Härmälä valittiin Metsähallituksen toimitusjohtajaksi 2014. Metsähallituksen johtopaikat tulivat 2016 uudelleen täytettäviksi uuden metsähallituslain tultua voimaan. Maa- ja metsätalousministeri Kimmo Tiilikainen (kesk.) ei esittänyt Härmälälle jatkokautta.

Politiikassa Härmälä on toiminut Pusulan ja Nummi-Pusulan kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1977–1983. Hän oli ehdolla vuoden 2009 eurovaaleissa. Hän keräsi kaikkiaan 21 372 ääntä, mutta ei tullut valituksi.

Agronomiliitto valitsi Härmälän vuoden agronomiksi 1991. Lisäksi hän on väittelytaidon Suomen mestari vuodelta 1995 (Äidinkielen opettajain liitto). Hänellä on kaksi julkaisua maatalousalan kehitysyhteistyöstä (Pellervon taloudellinen tutkimuslaitos).

Yksityiselämä
-------------

Härmälä on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Härmälällä on metsätila Paimiossa, ja hän harrastaa metsästystä.

Sotilasarvoltaan Härmälä on kapteeni (2005), ja hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Kuka kukin on 2011*, s. 267. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Cefic[vanhentunut linkki]
3. 1 2  Esa Härmälä energiaosaston ylijohtajaksi 1.1.2011 alkaen  1.10.2010. Työ- ja elinkeinoministeriö.  Arkistoitu 8.8.2014. Viitattu 5.8.2014.
4. ↑  Metsähallituksen pääjohtaja vaihtumassa – Esa Härmälä ulos (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Koko maa - Ehdokkaat äänimääräjärjestyksessä
**Marja-Liisa (Maija) Viherä** (s. 1940) on tulevaisuuden- ja viestinnän tutkija, joka työskenteli Soneralla ja sen edeltäjillä tutkijana ja päätutkijana, jääden eläkkeelle 2008.
. Hän on väitellyt filosofian tohtoriksi 1999 aiheenaan "Ihminen tietoyhteiskunnassa – kansalaisten viestintävalmiudet kansalaisyhteiskunnan mahdollistajana". Hän on julkaissut 2009 kirjan *Digitaalisen arjen viestintä:: miksi, millä ja miten*.
Maija Viherä on kirjoittanut useita artikkeleita somesta ja digitaalisesta viestinnästä, muun muassa Tulevaisuuden tutkimuksen seura ry:n Futura-lehteen. Maija Viherä on asiantuntija viestinnän murroksessa, ja puhunut ja kirjoittanut tietoyhteiskunnasta ja viestintäkasvatuksesta jo silloin kun sanat olivat vielä yleisesti vieraita. Viherä on pitänyt viestintäleirejä nuorille jo vuodesta 1987 perustamassaan Viestintäkasvatuksen seura ry:ssä. Ensimmäisellä leirillä tutustuttiin mm. faksiin ja NMT-puhelimeen.
Hän on myös ollut jäsenenä valtioneuvoston tietoyhteiskuntafoorumissa. Viherä on toiminut Tulevaisuuden tutkimusseuran puheenjohtajana ja hän on myös seuran kunniajäsen.

Vuoden 2005 kuluttajateko-tunnustuspalkinto myönnettiin tutkija Marja-Liisa Viherälle. Palkitsemisen perusteluna oli hänen pitkäjänteinen toimintansa sen puolesta, että tietotekniikka toimisi luontevana osana jokaisen kansalaisen arkipäivää.

Lähteet
-------

1. ↑  Keitä olemme - ViheräVerstas *viver.fi*.  Arkistoitu 9.8.2020. Viitattu 30.10.2017.
2. ↑  Ziemann, Marcus: 20 vuotta siitä, kun Suomi internetiin hurahti – "Marttojen palsta oli mukava" *Yle.fi / uutiset*.  28.12.2016. Viitattu 13.3.2022.
3. ↑  Viherä, Marja-Liisa: *Ihminen tietoyhteiskunnassa: Kansalaisten viestintävalmiudet kansalaisyhteiskunnan mahdollistajana*. Turku: Turun kauppakorkeakoulu, 1999. ISBN 951-738-938-8.
4. ↑  Viherä, Marja-Liisa: *Digitaalisen arjen viestintä: miksi, millä ja miten*. Espoo: Tietotekniikan liitto, 2009. ISBN 978-952-67277-0-7.
5. ↑  Viekas.fi / kellari *viekas.fi*. Viitattu 13.3.2022.
6. ↑  Viekas.fi / leirit *viekas.fi*. Viitattu 13.3.2022.
7. ↑  Kunniajäsenet *tutuseura.fi*. Viitattu 13.3.2022.
8. ↑  Toimintakertomus 2006, sivu 11; Suomen kuluttajaliitto (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Viekas.fi
**Puhdas dysautonomia** eli **Bradbury–Egglestonin oireyhtymä** on autonomisen hermoston neurodegeneratiivinen sairaus, joka ei yleensä vaikuta keskushermostoon. Sen oireet puhkeavat usein keski-iässä tai myöhemmin, mutta alkamisikä voi olla varhaisempikin.

Puhtaan dysautonomian syy on tuntematon. Siihen ei liity perinnöllisyyttä. Erittäin yleisiä puhtaan dysautonomian oireita ovat dysautonomian ja poikkeavan katekoliamiinitason lisäksi anhidroosi ja ortostaattinen hypotensio. Puhdas dysautonomia voi johtaa Hornerin oireyhtymän kehittymiseen. Ortostaattista hypotensiota pidetään pääoireena. Siinä verenpaine putoaa äkillisesti seisomaan noustessa, mikä voi johtaa heikotukseen, huimaukseen ja näköhäiriöihin. Yleisiä oireita puhtaassa dysautonomiassa ovat myös ummetus, virtsaamisvaikeus, pyörtyminen (synkopee) ja virtsainkontinenssi. Impotenssi voi kehittyä. Mahdollisia muita oireita ovat väsymys ja unihäiriöt. Usein oireet pahenevat ajan mittaan. Eteneminen on kuitenkin hidasta ja tapahtuu vuosikymmenten saatossa. Joskus puhdas dysautonomia saattaa johtaa muuhun sairauteen, kuten Parkinsonin tautiin, Lewyn kappale -tautiin tai monisysteemiatrofiaan.

Puhtaan dysautonomian oireet johtuvat Lewyn kappaleiden kertymisestä autonomisen hermoston soluihin. Lewyn kappaleet rajoittavat noradrenaliinin tuotantoa ja vapautumista hermosoluista, mikä johtaa hypotensioon eli matalaan verenpaineeseen. Puhdas dysautonomia kuuluu synukleinopatioihin. Noradrenaliinitaso on sairastuneilla levossa matala eikä nouse seisoma-asennossa. Kuvantamistutkimuksissa ei ole havaittavissa poikkeavuuksia. Diagnostiikka perustuu oirekuvaan, kliiniseen tarkasteluun ja perusteelliseen neurologiseen tutkimukseen. Puhtaaseen dysautonomiaan liittyvää matalaa verenpainetta voidaan hoitaa midodriinilla, fludrokortisonilla ja lääkkettömin keinoin, kuten tukisukilla, runsaalla nesteytyksellä ja suolalisillä. Puhtaan dysautonomian tarkka esiintyvyys on tuntematon, mutta sen on arvioitu sijoittuvan luokkaan 1–9/1 000 000.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Pure autonomic failure Genetic and Rare Diseases Information Center, viitattu 4.8.2023
2. 1 2 3 4  Puhdas dysautonomia (Orphanet) Terveyskirjasto 24.11.2014, viitattu 4.8.2023
3. 1 2 3  Pure autonomic failure Orphanet, viitattu 4.8.2023
Analoginen shakkikello
Digitaalinen shakkikello
**Shakkikello** on kello, jolla mitataan lautapeleissä kuten shakissa tai gossa käytettyä peliaikaa. Shakkikelloja on *mekaanisia* ja *analogisia*, jotka vedetään käsin, sekä paristoilla tai verkkovirralla toimivia *digitaalisia* kelloja. Myös älypuhelimiin saa shakkikellosovelluksia.

Rakenne
-------

Shakkikellossa on kaksi kellotaulua, yksi kummankin pelaajan jäljellä olevaa peliaikaa ilmoittamaan, sekä painonupit. Analogisissa kelloissa on viisarinäyttö ja digitaalikelloissa yleensä numeronäyttö. Digitaalikelloissa on painikkeet, joilla peliaika voidaan valita ennen pelin alkua ja lisätä mahdollinen lisäaika pelin aikana. Analogisissa kelloissa on takana kierrettävät säätimet, joilla viisareita voi liikuttaa, sekä vetoruuvit.

Käyttö
------

Pelin aluksi kummallekin pelaajalle asetetaan kelloon heille käyttöönsä annettava peliaika, ja ensimmäisen siirron tekevän pelaajan kello käynnistetään. Jokaisen vuoronsa päätteeksi pelaajat painavat kellossa omalla puolellaan olevaa nuppia pysäyttääkseen oman kellonsa ja käynnistääkseen vastapelaajansa kellon.

Pelin säännöistä ja pelitilanteesta riippuen pelaaja yleensä häviää, jos hänen kellostaan loppuu aika ennen vastustajaa. Ajan loppumista havainnollistaa analogisissa kelloissa usein punainen merkkilippu, joka putoaa ala-asentoon minuuttiosoittimen saavuttaessa kello kahdentoista. Digitaalikellon taulu näyttää ajan loppuessa peliaikavalinnasta riippuen joko lukemaa 0:00 tai näyttöön ilmestyy merkkilippu.

Asetukset
---------

Digitaaliset kellot voidaan ohjelmoida esimerkiksi antamaan jokaisesta siirrosta lisäaikaa (esimerkiksi Fischer-ajanotossa tai Bronstein-ajanotossa), tai lisäämään pelaajille aikaa tietyn ajan tai siirtomäärän jälkeen. Analogista kelloa voidaan yleensä vain kääntää eteen- ja taaksepäin.

Suosio
------

Tärkeissä shakkikilpailuissa käytetään nykyisin ensisijaisesti digitaalisia shakkikelloja, sillä ne ovat tarkempia kuin analogiset kellot ja sallivat monipuolisemmat peliaika-asetukset. Edullisuutensa vuoksi analogisia kelloja käytetään kuitenkin yhä harrastelijoiden peleissä ja shakkikerhoissa.
**Shakin maailmanmestaruusottelu** pelattiin vuonna 1908 Emanuel Laskerin ja Siegbert Tarraschin välillä Düsseldorfissa ja Münchenissä. Hallitseva maailmanmestari Lasker voitti ottelun ja säilytti tittelinsä.

Ottelu alkoi vihamielisissä tunnelmissa. Lasker aloitti valkeilla ja pelasi yllättäen espanjalaisen pelin vaihtomuunnelmaa. Vaihtomuunnelmaa ei pidetty parhaana vaihtoehtona valkealle, mutta Laskerin valinta oli onnistunut, hän voitti pelin. Toisessa pelissä pelattiin samaa muunnelmaa, mutta tällä kertaa Tarrasch oli valkeilla. 15. siirron kohdalla Tarrasch teki näennäisen lähetinuhrauksen, jolla hän hajotti Laskerin kuningasaseman. Lasker kuitenkin vastasi ratsunuhrauksella. Tarrasch pelasi jatkon epätarkasti ja joutui aikapulaan, minkä seurauksena Lasker saavutti etua ja voitti lopulta pelin. Kolmas peli oli taas espanjalaista ja tällä kertaa Tarrasch torjui mustilla Laskerin hyökkäyksen ja voitti vastahyökkäyksellään pelin. Myös neljäs peli oli espanjalaista ja Lasker voitti pelin seikkailtuaan tornillaan pitkin lautaa Tarraschin jahdatessa sitä takaa sotilaillaan ja ratsullaan. Tarraschin peli kaatui lopulta virheelliseen sommitelmaan.

Tilanne oli 3-1 Laskerin hyväksi ja pelit siirtyivät Müncheniin. Lasker oli viidennessä pelissä valkeilla ja esitteli uuden sotilaanuhrauksen 16. siirrossa. Tarrasch yllättyi siirrosta, eikä pystynyt puolustautumaan oikein. Lasker voitti pelin 38 siirrossa. Jatkossa Tarrasch ei enää pelannut espanjalaista mustilla, mutta se ei auttanut häntä ottelussa. Lasker voitti ottelun lopulta kahdeksalla voitolla, kolmella tappiolla ja viidellä tasapelillä. Tarrasch ei voinut käsittää Laskerin menestystä peleissä siirroilla, jotka eivät olleet edes teoreettisesti oikeita. Tappionsa syyksi hän esitti muun muassa meri-ilmaston epäedullista vaikutusta, vaikka Düsseldorfista oli lähimmälle rannikolle lähes 300 kilometriä.

Pistetaulukko

Lähteet
-------

* Lasker vs Tarrasch 1908
* World Chess Championship: 1908 Lasker - Tarrasch Title Match

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Shakin maailmanmestaruusottelut ja -turnaukset |
| --- |
|  |
| Ennen FIDE:ä | 1886, 1889, 1891, 1892 (Steinitz) ·  1894, 1897, 1907, 1908, 1910 (Lasker–Schlechter), 1910 (Lasker–Janowski) (Lasker) ·  1921 (Capablanca) ·  1927, 1929, 1934 (Alehin)
1935 (Euwe) ·  1937 (Alehin) |
|  |
| FIDE:n aikana | 1948, 1951, 1954 (Botvinnik) ·  1957 (Smyslov) ·  1958 (Botvinnik) ·  1960 (Tal) ·  1961 (Botvinnik) ·  1963, 1966 (Petrosjan) ·  1969 (Spasski) ·  1972 (Fischer) ·  ~~1975~~, 1978, 1981 (Karpov) ·  1984-1985, 1986, 1987, 1990 (Kasparov) |
|  |
| Klassinen maailmanmestaruus | 1993, 1995 (Kasparov) ·  2000, 2004 (Kramnik) |
|  |
| FIDE:n maailmanmestaruus | 1993, 1996, 1998 (Karpov) ·  1999 (Halifman) ·  2000 (Anand) ·  2002 (Ponomarov) ·  2004 (Kasymdžanov) ·  2005 (Topalov) |
|  |
| Yhdistymisen jälkeiset | 2006 (Kramnik) ·  2007, 2008, 2010, 2012 (Anand) ·  2013, 2014, 2016, 2018, 2021 (Carlsen) ·  2023 (Ding) |

 |
Osa artikkelisarjaa
 **Saksan politiikka** 

Valtionhallinto 

* Perustuslaki
* Weimarin tasavalta (1919-1933)
* Saksan liittotasavalta (1949–1990)
* Ulkoasiainministeriö


Johto 

* Liittopresidentti
* Liittokansleri
* Liittoneuvosto
* Liittopäivät eli parlamentti


Vaalit 

* Puolueet
* Poliitikot


 

* Energiapolitiikka
* Ympäristöpolitiikka


 

Teemasivu:Politiikka

 

 n • k • m 

Saksan liittotasavallan peruslaki vuodelta 1949
**Saksan liittotasavallan peruslaki** (saks. *Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland*, lyh. *Grundgesetz*) on Saksan perustuslaki. Se otettiin käyttöön 23. toukokuuta 1949.

Nykyinen peruslaki eroaa monelta osin Weimarin tasavallan perustuslaista, joka oli Saksan historian ensimmäinen demokraattinen perustuslaki.

Lain kirjoittajat eivät kuitenkaan halunneet kutsua lakia perustuslaiksi (saks. *Verfassung*), koska sen toivottiin jäävän väliaikaiseksi ja miehitysvyöhykkeisiin jaetun Saksan yhdistyvän pian. Tämän vuoksi laille annettiin nimeksi *Grundgesetz*, jonka voisi suomentaa perusasetukseksi. Kesti kuitenkin noin 40 vuotta lain kirjoittamisen jälkeen ennen kuin Saksan jälleenyhdistyminen toteutui ja hyvin toiminut peruslaki jäi voimaan myös yhdistyneeseen Saksaan.

Laissa määritellään muun muassa demokraattisten instituutioiden (liittopresidentti, liittokansleri, oikeuslaitos) rooli, osavaltioiden (*Bundesländer* eli liittomaiden) ja liittotasavallan suhde ja Bundeswehrin eli armeijan rooli. Tärkeimmäksi asiaksi nousevat kuitenkin perusoikeudet. Peruslain ensimmäinen lause onkin *Die Würde des Menschen ist unantastbar* (suom. *Ihmisarvo on loukkaamaton*), joka on todennäköisesti tunnetuin lause Saksan peruslaissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Constitution of the Federal Republic of Germany *Federal Ministry of the Interior and Community*. Viitattu 15.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  Donald P. Kommers: The Basic Law: A Fifty Year Assessment.  *German Law Journal*, 2019-05, 20. vsk, nro 4, s. 571–582. doi:10.1017/glj.2019.48. ISSN 2071-8322. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
3. ↑  Germany’s most important book *deutschland.de*.  17.4.2019. Viitattu 15.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (BAMF): The Basic Law Cornerstone of our society

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saksan liittotasavallan peruslaki**.
* Laki saksaksi
* Laki englanniksi käännettynä (Basic Law)
* 60 Years German Basic Law:The German Constitution and its Court Landmark Decisions of theFederal Constitutional Court of Germany
FIDE organisoi vuonna **1927** ensimmäiset viralliset **shakkiolympialaiset**. Kilpailut pidettiin 18. heinäkuuta – 30. heinäkuuta Lontoossa, Isossa-Britanniassa.

Voittajaksi selviytyi Unkarin joukkue. Toiseksi tuli Tanska ja kolmas oli Englanti.

Tulokset
--------

| # | Maa | Pelaajat | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Unkari | Maróczy, Nagy, Vajda, Havasi, Steiner E. | 40 |
| 2 |  Tanska | Krause, Norman-Hansen, Andersen, Ruben | 38,5 |
| 3 |  Englanti | Atkins, Yates, Thomas, Michell, Spencer | 36,5 |
| 4 |  Alankomaat | Euwe, Weenink, Kroone, te Kolsté, Schelfhout | 35 |
| 5 |  Tšekki | Réti, Gilg, Hromádka, Pokorný, Prokeš | 34,5 |
| 6 |  Saksa | Tarrasch, Mieses, Carls, Wagner | 34 |
| 7 |  Itävalta | Grünfeld, Lokvenc, Kmoch, Wolf, Gruber | 34 |
| 8 |  Sveitsi | Johner H. Naegeli, Zimmermann, Grob, Michel | 32 |
| 9 | Jugoslavia Jugoslavia | Kostić, Vuković V. Asztalos, Kalabar | 30 |
| 10 |  Italia | Rosselli del Turco, Monticelli, Romih, Sacconi | 28,5 |
| 11 |  Ruotsi | Nilsson, Nyholm, Jakobson, Stoltz | 28 |
| 12 |  Argentiina | Grau, Rivarola, Nogués Acuña, Palau | 27 |
| 13 |  Ranska | Chéron, Muffang, Renaud, Betbeder | 24,5 |
| 14 |  Suomi | Tschepurnoff, Rasmusson, Heilimo, Terho | 21,5 |
| 15 |  Belgia | Koltanowski, Censer I. Louviau, Censer M. | 21,5 |
| 16 |  Espanja | Golmayo, Marin y Llovet, Vilardebo, Soler | 14,5 |

Henkilökohtaiset palkinnot
--------------------------

Parhaiten menestyneille pelaajille jaettiin palkinnot. Pöytäjärjestyksillä ei ollut merkitystä. George Alan Thomas (Englanti) ja Holger Norman-Hansen (Tanska) saivat kultamitalit tuloksella 12/15 (80,0%). Pronssia sai Richard Réti (Tšekkoslovakia) tuloksella 11½/15 (76.7%). Neljännen palkinnon sai Géza Maróczy (Unkari), viidennen Ernst Grünfeld (Itävalta) ja kuudennen Max Euwe (Alankomaat).

Muuta
-----

Olympialaisten ohessa pelattiin myös ensimmäinen shakin naisten maailmanmestaruusturnaus.

Lähteet
-------

* OlimpBase

### Viitteet

1. ↑

Shakkiolympialaiset
1927 · 
1928 · 
1930 · 
1931 · 
1933 · 
1935 · 
1937 · 
1939 · 
1950 · 
1952 · 
1954 · 
1956 · 
1958 · 
1960 · 
1962 · 
1964 · 
1966 · 
1968 · 
1970 · 
1972 · 
1974 · 
1976 · 
1978 · 
1980 · 
1982 · 
1984 · 
1986 · 
1988 · 
1990 · 
1992 · 
1994 · 
1996 · 
1998 · 
2000 · 
2002 · 
2004 · 
2006 · 
2008 · 
2010 · 
2012 · 
2014 · 
2016 · 
2018 · 
2022
**Zeta Aurigae** eli Haedus I on tunnettu pitkäjaksoinen pimennysmuuttuja ja kaksoistähti Ajomiehen tähdistössä. Se sijaitsee 850 valovuoden päässä Maasta. Tästä tähdestä on tehty monia maalauksia. Tähti olisi näyttävän näköinen läheltä: sininen tähti kiertää punaista hieman himmeämpää jättiläistähteä jaksolla 972,2 päivää (2,66 vuotta). Tähden näennäinen kirkkaus on 3,69 ja absoluuttinen -3,23.

Sinisen B-tähden rata on soikea, ja sen kaltevuus on 3 astetta. Keskietäisyys tähtien välillä on 4.2 AU ja vaihtelee välillä 5.9 AU – 2.5 AU.

Kun kaksoistähden sininen B-komponentti menee punaisen jättiläistähden taakse, tähden valo pimenee 15 % eli 0,15 magnitudia.

Zeta Aurigaen punertava A-komponentti
-------------------------------------

Spektrityyppi K4II, pintalämpötila 3 950 K, kirkkaus 4 800 aurinkoa, säde 148 RO, massa 5.8 MO.

Zeta Aurigaen sininen B-komponentti
-----------------------------------

Pintalämpötila 15 300 K, kirkkaus 1 000 LO, säde 4.5 RO, massa 4.8 MO.

Lähteet
-------

1. ↑  Haedus I *Stars* University of Illinois
2. 1 2 3 4 5  David Darling: Zeta Aurigae *Encyclopedia of Science*. Viitattu 31.3.2013.

  

Ajomiehen tähdistö (Auriga) » luettelo tähdistä, luokka

|  |  |
| --- | --- |
| Tähdet | Capella, β Aur, θ Aur, ι Aur, ε Aur, η Aur, ζ Aur, δ Aur, ν Aur, π Aur, κ Aur, τ Aur, 16 Aur, λ Aur, χ Aur, υ Aur, 2 Aur, ψ2 Aur, μ Aur, 63 Aur, ψ1 Aur, 4 Aur, ξ Aur, 9 Aur, ψ7 Aur, 14 Aur, σ Aur, ψ4 Aur, 19 Aur, φ Aur, 65 Aur, ρ Aur, ψ6 Aur, 66 Aur, ψ5 Aur, 49 Aur, 45 Aur, ψ3 Aur, 40 Aur, 26 Aur, UU Aur, ο Aur, 51 Aur, 36 Aur, RT Aur, 53 Aur, 41 Aur A, WW Aur, ψ9 Aur, 64 Aur, 47 Aur, 39 Aur, 5 Aur, AE Aur, 54 Aur, 62 Aur, 38 Aur, 41 Aur B, 59 Aur, AR Aur, 60 Aur, 43 Aur, 35 Cam, 22 Aur, 6 Aur, ψ8 Aur, 18 Aur, 42 Aur, HD 40979, 12 Aur, HD 45350, HD 49674 |
| Eksoplaneetat | HD 40979 Ab, HD 45350 b, HD 49674 b |