recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kurt Atterberg
**Kurt Magnus Atterberg** (12. joulukuuta 1887 Göteborg – 15. helmikuuta 1974 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja kriitikko. Hän on säveltänyt niin sinfonioista, oopperoista kuin balettejakin.

Atterberg opiskeli sellon soittamista. Säveltäjänä hän oli enimmäkseen itseoppinut. Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa oli *Rapsodia pianolle ja orkesterille* vuodelta 1908. Atterberg debytoi kapellimestarina vuonna 1912 johtamalla oman ensimmäisen sinfoniansa. Hänen teoksissaan on vaikutteita muun muassa Johannes Brahmsin, Max Regerin sekä venäläisten säveltäjien musiikista.

Atterbergin tuotantoon kuuluu muun muassa yhdeksän sinfoniaa (1912–1956), oopperat *Härvard Harpolekare* (1919), *Bäckahästen* (1925), *Fanal* (1934), *Aladdin* (1941) ja *Stormen (Myrsky)* (1947), viulukonsertto (1914), käyrätorvikonsertto (1926), pianokonsertto (1935), konsertto viululle, sellolle ja orkesterille (1960), baletit *Per Svinaherde* (1915) ja *De fåvitska jungfrurna* (1917), alkusoittoja, kamarimusiikkia ja kuoroteoksia. Kuudennella sinfoniallaan Atterberg voitti vuonna 1928 yhdysvaltalaisen Columbia Records -levy-yhtiön järjestämän sävellyskilpailun Franz Schubertin kuoleman satavuotismuistoksi.

Atterberg oli elinaikanaan Ruotsin musiikkielämän keskeisiä hahmoja. Hän toimi Ruotsin säveltäjäliiton puheenjohtajana vuosina 1924–1947, Ruotsin säveltäjien tekijänoikeusjärjestön Stimin puheenjohtajana vuosina 1924–1943 sekä Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian sihteerinä vuosina 1940–1953. Hän julkaisi vuonna 1946 omaelämäkerran *Med notpenna och taktpinne*.

Toisen maailmansodan jälkeen heräsi keskustelu hänen mahdollisista natsisympatioistaan.

Atterbergillä oli myös insinöörin koulutus, ja hän työskenteli vuosina 1912–1968 Ruotsin patenttitoimistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Randel, Don Michael (toim.): *The Harvard Biographical Dictionary of Music*, s. 30. Harvard University Press, 1996. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Keijo Virtamo (toim.): *Otavan musiikkitieto* (2. painos), s. 28–29. Helsinki: Otava, 1997.
3. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja* (3. painos), osa 1, palsta 825. Helsinki: Otava, 1962.
4. ↑  Toivo Haapanen ym. (toim.): *Musiikin tietokirja* (2. painos), s. 31 ja täydennysliite s. 5. Helsinki: Otava, 1957.
5. ↑  Petra Garberding: "We Take Care of the Artist": The German Composers’ Meeting in Berlin, 1934 Music and Politics Summer 2009

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kurt Atterberg** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Orehovno** (ven. Ореховно, Орехово) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,4 kilometriä pitkä, 0,85 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 59 hehtaaria. Se sijaitsee Sviblon kaakkoispuolella ja järviä erottaa toisistaan kapea harju, joka pistää esiin Svibolon rannasta niemenä. Järvi on keskeltä kapeampi kuin se on pohjois- ja eteläpäässään. Järvellä on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 4,4 hehtaaria. Ne sijaitsevat pohjois- ja eteläpäässä.

Luontoarvoja
------------

Järvi on metsäjärvi kaikkialta muualta, paitsi järven itärannasta, jossa rantaan ulottuu niittyjä tai peltoja. Peltojen yhteydessä on hieman asutusta, joka liittyy kulmakuntaan Šalai (ven. Шалаи). Järvestä on tavattu kalalajeina ainakin hauki, lahna, ahven, salakka, pasuri, karppi, ruutana, suutari, säyne, allikkosalakka, kiiski, mutakala, rantanuoliainen ja made, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kalalajeja. Siinä elää myös rapu.

Vesistösuhteita
---------------

Orehovno sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.

Järven valuma-alueen koko on 18,3 neliökilometriä. Siitä laskee lyhyt oja Svibloon, joka näyttää ilmakuvista kuitenkin olevan maatunut tai umpeenkasvut lahti tai salmi. Sviblo laskee vuorostaan Svibljankaa myöten Nevedrjankaan.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Internetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Orehovno (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 28.4.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Pihkovan alueen kartta: sivu 35 (Arkistoitu – Internet Archive) ja sivu 41 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 28.12.2019
4. ↑  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000
**Gianluca Basile** (s. 24. tammikuuta 1975 Ruvo di Puglia) on italialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.

Ura
---

Basile aloitti uransa kotikaupunkinsa joukkueessa Reggio Emiliassa, jonka hän nosti Serie A:han vuonna 1997. Kauden 1998-1999 aikana hän siirtyi Italian suurseuraan eli Fortitudo Bolognaan. Vuonna 1999 Basile voitti Euroopan mestaruuden EM-kisoissa 1999. Bolognan riveissä hän voitti Italian mestaruuden vuosina 2000 ja 2005. Hän pelasi Hanno Möttölän kanssa samassa joukkueessa vuonna 2004. EM-kisoissa 2003 hän voitti pronssia. Ateenan olympialaisissa 2004 hän voitti hopeaa häviten Argentiinalle finaalissa. 

Vuonna 2005 Basile siirtyi Espanjan suurseuraan FC Barcelona Bàsquetiin. Joukkueessa hän voitti Espanjan Cupin 2007 ja pääsi Euroliigan Final Fouriin 2009. Vuoden 2008 kesällä Basile teki kahden vuoden jatkosopimuksen FC Barcelonan kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Möttölä vahvistaa Italian hopeajoukkuetta Suomen Koripalloliitto.  Arkistoitu 27.8.2003. Viitattu 15.8.2003.
2. ↑  FC Barcelona extends Gianluca Basile Euroliiga. Viitattu 30.8.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gianluca Basile** Wikimedia Commonsissa

* Euroliigan pelaajaprofiili
* ACB:n pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)

Italian joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1999
4 Bonora |
5 Basile |
6 Galanda |
7 Fučka |
8 Marconato |
9 De Pol |
10 Myers |
11 Meneghin |
12 Abbio |
13 Mian |
14 Chiacig |
15 Damião |
Valmentaja Tanjević

Italian joukkue – Kesäolympialaiset 2004
4 Radulović |
5 Basile |
6 Galanda |
7 Soragna |
8 Marconato |
9 Pozzecco |
10 Righetti |
11 Rombaldoni |
12 Bulleri |
13 Mian |
14 Chiacig |
15 Garri |
Valmentaja Recalcati
**Landau in der Pfalz** on kaupunki Rheinland-Pfalzin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se on niin kutsuttu piiritön kaupunki (saks. *kreisfreie Stadt*), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista. Se toimii kuitenkin Südliche Weinstraßen piirikunnan hallintokaupunkina. Vuoden 2006 lopussa kaupungin asukasluku oli 43 048. Sen pinta-ala on 82,94 neliökilometriä ja asukastiheys 519 as./km². 

Landau koostuu kahdeksasta kaupunginosasta (saks. *Ortsteile*), Arzheimista, Dammheimista, Godramsteinista, Mörlheimista, Mörzheimista, Nußdorfista, Queichheimista ja Wollmesheimista. Queichheim ja Mörlheim liitettiin kaupunkiin vuonna 1937, muut osat vuoden 1972 hallintouudistuksen yhteydessä.

Historia
--------

Landaun perusti Leiningenin kreivi Emich IV. Kreivi rakennutti alueelle linnoituksen linnansa Landeckin turvaksi. Vuonna 1274 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kuningas Rudolf I Habsburgilainen myönsi sille kaupunginoikeudet. Kaupungista tuli vapaa valtakunnankaupunki (saks. *Freie Reichsstadt*) vuonna 1291. Speyerin piispa otti kuitenkin kaupungin valtaansa vuonna 1324. Kaupunki sai takaisin vanhat oikeutensa vasta vuonna 1511 keisari Maximilian I:n avulla. 

Vuodesta 1680 vuoteen 1815 Landauta miehitti Ranska. Kaupunki oli kuulunut vuodesta 1521 vuonna 1679 lakkautettuun Dekapolikseen, kymmenen vapaan elsassilaisen kaupungin muodostamaan liittoon. Kaupungin ympärille rakennettiin Ludvig XIV:n sotilasarkkitehdin Vaubanin suunnittelema linnoitus vuosina 1688–1699. Vuonna 1816 Landausta tuli osa Baijeria.

Aiheesta muualla
----------------

* Landau in der Pfalzin kaupungin viralliset Internet-sivut

Marktplatz Landaussa

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Landau in der Pfalz**.
**Orella** oli Chilen laivaston Serrano-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Serrano-luokka*
Alus tilattiin 1927 John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 21. kesäkuuta. Alus laskettiin vesille 8. maaliskuuta 1928 kumminaan kontra-amiraali Enrique Costa Pellón puoliso Clara C. de Costa Pelló ja valmistui 18. joulukuuta.

Palvelus
--------

*Orella* lähti 3. tammikuuta 1929 Southamptonista Valparaísoon, jonne se saapui 22. helmikuuta. Matkalla alus vieraili Portlandissa, Las Palmasissa, Pernambucossa, Montevideossa ja Punta Arenasissa, jonne se saapui 13. helmikuuta varustettavaksi. Puerto Arenasista alus matkasi Puerto Buenon, Puerto Edénin ja San Antonion kautta määränpäähänsä.

Alus modernisoitiin 1950-luvun puolivälissä saattajaksi, mutta suurimmat muutokset olivat yhdysvaltalaisen tutkan asentaminen sekä maston muuttaminen kolmijalkaiseksi. Lisäksi polttoainesäiliöitä oli suurennettiin ja kaikuluotain asennettiin. Aseistusta lisättiin neljään 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiin.

Alus poistettiin palveluksesta 18. joulukuuta 1962 ja alusluettelosta 29. syyskuuta 1966. Alus myytiin romutettavaksi 17. heinäkuuta 1967 Agencias Metalurgicas S.A.C.:lle.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Chilen laivasto - Orella
2. ↑  Whitley, M. J. s. 31
**Kortkeros** (ven. Ко́рткерос, komiksi Кӧрткерӧс, *Körtkerös*) on kylä, maalaiskunta ja Kortkerosin piirin hallinnollinen keskus Komin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Vytšegdan rannalla 48 kilometriä Syktyvkarista koilliseen. Asukkaita on 4 700 henkeä (vuonna 2002).

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1646. Vuosina 1678–1685 siitä tuli kirkonkylä ja 1700-luvun alussa volostin keskus. Asukkaat harjoittivat maanviljelyä, karjanhoitoa, metsästystä ja kalastusta sekä kävivät metsätöissä. Vuonna 1939 muodostettiin Kortkerosin piiri. 1960-luvulta lähtien kylän väkiluku kasvoi huomattavasti, ja komien lisäksi sinne muutti myös muiden kansallisuuksien edustajia. Vuonna 1989 asukkaista 63 % oli komeja ja 29 % venäläisiä.

Seudun pääalinkeino on maatalous. Kylässä toimii maatalousyritys, tielaitos ja meijeri. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, lasten taidekoulu, täydennyskoulutuskeskus, kulttuuritalo, kotiseutumuseo ja sairaala.

Lähteet
-------

1. ↑  L.M. Beznosikova, Je.A. Aibabina, R.I. Kosnyreva: *Komi-russki slovar = Komi-rotš kyvtšukör*, s. 792. Syktyvkar: Komi knižnoje izdatelstvo, 2000. ISBN 5-7555-0679-5.
2. 1 2  *Gde ty živjoš: Gipermedia entsiklopedija (CD-rom)*. Syktyvkar: Institut jazyka, literatury i istorii Komi nautšnogo tsentra Uralskogo otdelenija RAN, Ministerstvo kultury i natsionalnoi politiki Respubliki Komi, 2006.
3. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda: Tom 1 - Tšislennost i razmeštšenije naselenija: 4. Tšislennost naselenija Rossii, federalnyh okrugov, subjektov Rossijskoi Federatsii, raionov, gorodskih poseleni, selskih naseljonnyh punktov - raitsentrov i selskih naseljonnyh punktov s naselenijem 3 tysjatši i bolee tšelovek *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 7.2.2012. Viitattu 4.2.2010. (venäjäksi)
4. ↑  Administratsija Kortkerosskogo raiona: Munitsipalnoje obrazovanije selskoje poselenije "Kortkeros" *kortkeros.ru*.  Arkistoitu 6.11.2010. Viitattu 4.2.2010. (venäjäksi)
**Dan Haggerty** (syntyjään **Gene Jajonski**; 19. marraskuuta 1941 Pound, Wisconsin – 15. tammikuuta 2016 San Fernando Valley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnettiin erityisesti roolistaan elokuvassa ja televisiosarjassa *The Life and Times of Grizzly Adams*.

Elämä
-----

Haggerty aloitti uransa sijaisnäyttelijänä ja eläintenkouluttajana, ja lisäksi hän näytteli pienissä rooleissa sekä hoiti elokuvassa *Easy Rider – matkalla* käytettyjä moottoripyöriä. Kuuluisuuteen Haggerty nousi roolistaan vuoden 1974 pienen budjetin independent-elokuvassa *The Life and Times of Grizzly Adams*. Elokuva perustui vuonna 1972 ilmestyneeseen romaaniin ja kertoi miehestä, joka karkasi erämaahan jouduttuaan syyttömänä syytetyksi murhasta ja joka ystävystyy matkallaan orvon karhunpennun kanssa. Elokuva oli menestys, ja sitä seurasi NBC:n televisiosarja, jonka pääosassa Haggerty jatkoi molempien tuotantokausien ajan, 1977–1978.

Vuonna 1982 Haggerty esiintyi vielä samassa roolissa televisioelokuvassa *The Capture of Grizzly Adams*. Tämän jälkeen hänen urakehityksensä pysähtyi, kun hän jäi kiinni kokaiinin hallussapidosta. Vapauduttuaan 90 päivän vankilatuomiostaan Haggerty esiintyi enää lähinnä suoraan videolle menneissä kauhuelokuvissa. Vuonna 1989 hän tuotti kauhuelokuvan *Elves*, jonka pääosassa hän myös esiintyi. Vuonna 1991 hän avasi oman ravintolansa, Haggerty’s Bistron, Studio Cityssä ja alkoi markkinoida omaa grillikastikettaan. Haggerty esiintyi 1990- ja 2000-luvuilla muutamissa elokuvissa. Haggerty sai televisioansioistaan tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 1994.

Haggerty oli kahdesti naimisissa. Hän nai Diane Rookerin vuonna 1959, ja he erosivat vuonna 1984. Pari sai kaksi lasta. Toisen vaimonsa, Samanthan, kanssa hän meni naimisiin vuonna 1984. Samantha kuoli moottoripyöräonnettomuudessa vuonna 2008. Heillä oli yksi lapsi.

Haggerty kuoli 74-vuotiaana kotonaan Kalifornian San Fernando Valleyssa 15. tammikuuta 2016. Hän oli sairastanut syöpää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dan Haggerty *NNDB*. Soylent Communications. Viitattu 29.7.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Melas, Chloe: ‘Grizzly Adams’ Star Dan Haggerty Dead at 74 *Hollywood Life*.  15.1.2016. Viitattu 15.1.2016. (englanniksi)
3. 1 2 3  Day, Patrick Kevin: Dan Haggerty  9.6.2010. Los Angeles:  Los Angeles Times. Viitattu 29.7.2011. (englanniksi)
4. ↑  Dan Haggerty *Hollwood Walk of Fame*. Hollywood Chamber of Commerce. Viitattu 29.7.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dan Haggerty Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Dan Haggerty Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Hjalmar Davidsen** (2. helmikuuta 1879 Kööpenhamina – 7. helmikuuta 1958) oli tanskalainen elokuvaohjaaja.

Varakkaan liikemiehen perheeseen syntynyt Davidsen sai kaupallisen koulutuksen ja valmistautui jatkamaan perheen yritystoimintaa. Oleskellessaan ulkomailla hän kiinnostui elokuvasta ja osti vuonna 1908 Østergaden Kosmorama-teatterin. Vuonna 1910 hän tuotti Asta Nielsenin esikoiselokuvan *Kuilu*, joka oli suuri kaupallinen menestys. Vuosina 1913–1917 Davidsen työskenteli Nordisk Filmillä, jolle hän ohjasi noin 50 elokuvaa. Niistä menestyksekkäin oli Gunnar Tolnæsin tähdittämä *Pjerrot* vuonna 1917. Davidsenin viimeinen ohjaustyö oli *Skomagerprinsen* vuonna 1920. Sen jälkeen hän jatkoi työtään elokuvateatterin omistajana.

Elokuvia
--------

* *Kuilu*, 1910 (tuottaja)
* *Paholaisen liittolainen eli Pikajunan salaisuus*, 1914 (ohjaaja)

Lähteet
-------

1. ↑  Dansk film database *danskefilm.dk*. Viitattu 22.9.2017.
2. ↑  Det Danske Filminstitut: Filmdatabasen *dfi.dk*. Viitattu 22.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Hjalmar Davidsen (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Davie Selke** (s. 20. tammikuuta 1995 Schorndorf) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Hertha Berliniä. Oikeajalkainen Selke on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Selke edusti junioriurallaan peräti kahdeksaa eri seuraa, viimeisimpänä niistä Werder Bremen. Selke pelasi seuran kakkosjoukkueessa 26 ottelua onnistuen maalinteossa yhdeksän kertaa. Seuran ykkösjoukkueen paidassa Bundesliigassa hän debytoi marraskuussa 2013 Hannover 96:ta vastaan. Avausmaalinsa seuran paidassa Selke teki marraskuussa 2014 SC Paderbornin verkkoon. Kesällä 2015 Selke siirtyi viisivuotisella sopimuksella 2. Bundesliigassa pelaavaan RB Leipzigiin, joka kaudeksi 2016–2017 nousi Bundesliigaan. Kesällä 2017 Selke siirtyi Hertha Berliniin.

### Maajoukkueura

Selke on pelannut kaikissa Saksan nuorten maajoukkueissa alle 17-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Vuonna 2014 hän oli mukana voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta Unkarissa. Selke valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi ja hän oli myös turnauksen paras maalintekijä kuudella osumallaan. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 ja teki turnauksessa kaksi maalia.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Davie Selke** Wikimedia Commonsissa

  

Saksan joukkue – Kesäolympialaiset 2016
1 Horn |
2 Toljan |
3 Klostermann |
4 Ginter |
5 Süle |
6 S. Bender |
7 Meyer |
8 L. Bender |
9 Selke |
10 Goretzka |
11 Brandt |
12 Huth |
13 Max |
14 Bauer |
15 Christiansen |
16 Prömel |
17 Gnabry |
18 Petersen |
22 Oelschlägel |
Valmentaja Hrubesch
**Peter Prodromou** (s. 14. tammikuuta 1969 Lontoo) on brittiläinen aerodynaamikko ja insinööri. Hän työskentelee nykyisin Formula 1 -talli McLarenin pääinsinöörinä. Koulutukseltaan Prodromou on lentokoneaerodynaamikko. Hänellä on sukujuuria Kreikassa ja Kyproksella.

Ura Formula 1 -sarjassa
-----------------------

Prodromou liittyi McLarenille jo vuonna 1991, heti valmistuttuaan yliopistosta. Ensimmäisellä jaksollaan Prodromou auttoi kehittämään McLarenille voittavia autoja muun muassa Ayrton Sennalle, Mika Häkkiselle ja Kimi Räikköselle. Hän toimi viimeiset vuotensa ensimmäisestä McLaren-jaksostaan tallin pääaerodynaamikkona.

Vuodet 2006-2014 Prodromou toimi Red Bull Racingilla. Hän oli mukana nostamassa tallia keskikastin tallista nelinkertaiseksi kuljettajien ja tallin maailmanmestariksi. Prodromou sai kahdeksan Red Bull-vuotensa aikana paljon arvostusta.

Syyskuussa 2014 Prodromou palasi McLarenille, nyt pääinsinöörin tehtävään.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5 6 7   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
**Arvid Hjalmar Fellman** (20. syyskuuta 1871 Helsinki – 21. joulukuuta 1950 Tampere) oli suomalainen yleisurheilija ja Lahden kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Hän oli ammatiltaan apteekkari.

Hjalmar Fellman oli monipuolinen yleisurheilija. Hän voitti Helsingissä järjestetyillä yleisillä voimistelujuhlilla viisiottelun viisi kertaa peräkkäin vuosina 1890–1894. Viisiottelun lajit olivat tuolloin keihäänheitto, kuulantyöntö, korkeushyppy, pituushyppy ja 150 metrin juoksu. Heitot suoritettiin ajan tavan mukaan paikaltaan molemmilla käsillä ja hypyissä ponnistettiin molemmilla jaloilla. *Ylioppilasvoimistelijoita* edustanut Fellman voitti vuonna 1891 Tukholmassa pidetyillä urheilujuhlilla keihäänheiton molempien käsien yhteistuloksen ja vuonna 1893 myös Tukholmassa kuulantyönnön. Tukholman vuoden 1891 kisoissa hän heitti paremmalla kädellä tulokset 37,61 ja 37,82 metriä, jotka olivat epävirallisia maailmanennätyksiä.

Hjalmar Fellman opiskeli Berliinin yliopistossa farmaseutiksi. Hän toimi apteekkarina Lahdessa vuosina 1903–1912 ja Tampereella vuodesta 1918 eteenpäin. Vuonna 1906 hänestä tuli Lahden ensimmäisen kaupunginvaltuuston jäsen. Vuosina 1909–1912 Fellman oli Lahden kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Fellman rakennutti vuonna 1912 kauppakeskus *Lahden Cityn*, joka purettiin vuonna 1955.

Fellman harrasti valokuvausta ja oli *Amatörfotografklubben i Helsingforsin* jäsen.

Fellmanin isä oli senaattori Gustaf Esaias Fellman.

Katso myös
----------

* Fellman

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arponen, Antti O.: / Fellman, Hjalmar (1871–1950) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  18.7.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.1.2017.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Korppi** (ransk. *Le Corbeau*) on ranskalainen elokuva vuodelta 1943. Sen ohjasi Henri-Georges Clouzot.

*Korppi* kuvattiin aikana, jolloin Ranska oli saksalaisten miehittämä. Elokuvan tuotantoyhtiö Continental Films oli saksalaisten valvonnassa. Sekä Vichyn hallitus että vastarintaliike tuomitsivat elokuvan, koska se leimasi ranskalaiset moraalittomiksi, ja elokuva vedettiinkin nopeasti pois teattereista. Toisen maailmansodan jälkeen Clouzot sai elinikäisen kiellon työskennellä elokuvateollisuudessa, koska elokuvaa väitettiin natsimyönteiseksi, mutta kielto lyhennettiin myöhemmin kaksivuotiseksi.

Juoni
-----

Tuntematon henkilö, joka käyttää salanimeä Korppi, alkaa lähettää ranskalaisen pikkukaupungin asukkaille kirjeitä, joissa hän paljastaa kaupunkilaisten salaisuuksia. Erityisesti Korppi vainoaa lääkäri Rémy Germainia, jota hän syyttää aborttien tekemisestä ja salasuhteista. Korppi myös aiheuttaa sairaalassa olevan potilaan itsemurhan kertomalla hänelle hänen sairastavan syöpää. Germain, hänen lääkäriystävänsä Michel Vorzet ja muut kaupunkilaiset aloittavat jahdin Korpin henkilöllisyyden paljastamiseksi.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Pierre Fresnay  | … |  Rémy Germain
  |
|  Ginette Leclerc  | … |  Denise Saillens
  |
|  Pierre Larquey  | … |  Michel Vorzet
  |
|  Micheline Francey  | … |  Laura Vorzet
  |
|  Liliane Maigné  | … |  Rolande
  |
|  Héléna Manson  | … |  Marie Corbin
  |
|  Louis Seigner  | … |  Bertrand
  |
|  Antoine Balpêtré  | … |  Delorme
  |
|  Jean Brochard  | … |  Bonnevi
  |
|  Sylvie  | … |  äiti
  |

Lähde:

Arvostelut
----------

Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 88% *Korpin* saamista arvosteluista on ollut myönteisiä. BBC:n kriitikko kutsui vuonna 2003 elokuvaa "vallankumoukselliseksi teokseksi ja mestarilliseksi trilleriksi". Toisaalta Chicago Readerin kriitikko syytti *Korppia* persoonattomaksi ja ihmisvastaiseksi elokuvaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Korppi (1943)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi) Viitattu 10.2.2018.
2. 1 2  Le Corbeau (The Raven) *BBC Home*.  22.7.2003. Viitattu 10.2.2018. (englanniksi)
3. ↑  *Korppi (vuoden 1943 elokuva)* Elonetissä. Viitattu 26.6.2022.
4. ↑  *Le Corbeau* Rotten Tomatoesissa. (englanniksi) Viitattu 10.2.2018.
5. ↑  Dave Kehr: The Raven *The Chicago Reader*.  26.10.1985. Viitattu 22.2.2018. (englanniksi)
Peter Pontvik vuonna 2021.
**Peter Pontvik** (s. 1963 Kööpenhamina) on musiikintutkija, kuoronjohtaja ja säveltäjä. Hän on ollut Ruotsin säveltäjäliiton jäsen vuodesta 1994. Hän opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa, Karlsruhessa ja Montevideossa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Wolfgang Rihm ja Hans-Georg Renner.

Pontvikin kiinnostus tutkijana on kohdistunut etenkin Latinalaisen Amerikan barokkimusiikkiin. Hän perusti vuonna 1995 Tukholmassa Ensemble Villancicon ja ryhtyi sen taiteelliseksi johtajaksi. Hänestä tuli myös perustamansa Tukholman vanhan musiikin festivaalin taiteellinen johtaja vuonna 2002, ja hänet nimettiin Pohjoismaisen vanhan musiikin liiton (NORDEM) puheenjohtajaksi vuonna 2006. Lisäksi Pontvik on toiminut Euroopan vanhan musiikin verkoston (REMA) puheenjohtajana ja luonut vuodesta 2013 lähtien vietetyn Eurooppalaisen vanhan musiikin päivän.

Pontvikin omiin sävellyksiin kuuluu orkesteri-, kuoro- ja kamariteoksia. Hän sai Tolosassa ensipalkinnon kuorosäveltämisessä vuonna 1989 ja on sittemmin saanut Ruotsissa useamman palkinnon työstään kulttuurin sekä vanhan musiikin edistämiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The National Center for Early Music: Peter Pontvik
2. ↑  Föreningen svenska tonsättare: Peter Pontvik (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Paikkamenetelmä** on muistitekniikka, jota on käytetty jo antiikin ajoista saakka. Se perustuu ajatukseen, jonka mukaan ihminen pystyy muistamaan hyvin tutut paikat. Tiettyjen asioiden muistamiseksi henkilön pitää yhdistää muistettavat asiat tiettyihin paikkoihin, jotka toimivat vihjeinä.

Ciceron teoksen *Puhujasta* mukaan tekniikan kehitti runoilija Simonides Keoslainen. Simonides oli selviytynyt ainoana henkilönä rakennuksen sortumisesta. Hän oli ollut ruokailemassa ryhmässä, jonka kaikki muut jäsenet olivat murskaantuneet niin, ettei heitä voitu tunnistaa. Simonides pystyi tunnistamaan ruumiit, kun hän muisti, millä paikalla kukin ruokailija istui. Tästä hän päätteli, että asioita pystyy muistamaan yhdistämällä ne tiettyyn paikkaan.

Paikkamenetelmästä tuli monien kreikkalaisten ja roomalaisten oraattorien käyttämä muistitekniikka. Sen avulla he pystyivät pitämään puheita ilman muistiinpanoja. Puhuja visualisoi palatsin, jonka eri kohtiin oli liitetty puheen eri asiat. Kun puhuja käveli mielessään palatsissa, hän pystyi muistamaan puheensa sisällön. Tekniikka oli yleisessä käytössä 1500-luvun puoliväliin asti, jolloin muut menetelmät korvasivat sen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Method of loci *ba.infn.it*.  Arkistoitu 20.11.2011. Viitattu 6.6.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3  The Method of Loci *Discovery Fit & Health*. Discovery Communications. Viitattu 6.6.2011. (englanniksi)
Peter Reynolds vuonna 2016.
**Peter Reynolds** (12. tammikuuta 1958 Cardiff – 11. lokakuuta 2016) oli brittiläinen säveltäjä.

Reynolds syntyi Dorothy ja John Reynoldsin pojaksi. Hän valmistui Cardiffin yliopistosta ja suoritti 1980-luvulla opintoja Gordon Crossin, Peter Maxwell Daviesin sekä Morton Feldmanin johdolla Dartingtonissa, Devonissa. Vuonna 1986 Reynolds sai Michael Tippett -palkinnon. Vuonna 1993 Reynolds pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan lyhyimmän oopperan säveltäjänä. Maininnan tuonut teos on alle neljän minuutin mittainen *The Sands of Time*. Oopperan juoni kestää munan paistamisen ajan, ja Simon Reesin tekemä libretto kuvaa naimisissa olevien Flon ja Stanin riitaa aamiaispöydässä. Riidan ollessa huippukohdassa avioparille kerrotaan suuresta voitosta urheiluvedonlyönnissä, jolloin rauha palautuu. Cardiffissa maaliskuussa 1993 Carlo Rizzin johdolla kantaesitetyssä teoksessa on kahdeksan osiota ja vaikutteita 1800-luvun italialaisesta oopperasta. Ennen Reynoldsin teosta lyhimpänä oopperana pidettiin Darius Milhaud'n *La Délivrance de Théséeta*, jonka kesto on noin seitsemän ja puoli minuuttia.

Reynolds perusti PM Music Ensemblen vuonna 1990. Hän toimi Lower Machenin festivaalin taiteellisena johtajana vuosina 1997–2009, ja hänellä oli Dyfed Young Composersin residenssi. Vuodesta 2002 lähtien hän opetti sävellystä Royal Welsh College of Music and Dramassa. Hän myös kirjoitti arvosteluja lehtiin ja konserttiohjelmia. Kolme vuotta ennen kuolemaansa hän sai Arts Council of Walesin palkinnon. Reynolds oli naimaton ja kuoli äkillisesti 58-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Peter Reynolds, composer of the world’s shortest opera – obituary The Telegraph
2. 1 2  Peter Reynolds obituary The Guardian


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Veikko Vilho Valpas** (16. syyskuuta 1906 Viiala – 20. huhtikuuta 1983) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Valppaan vanhemmat olivat työnjohtaja Valfrid Valpas, aiemmin Faenander, ja Ida Lovisa Wallin ja puoliso vuodesta 1934 Elli Esteri Pulkkinen. Toimittaja, kirjailija Hugo Valpas oli hänen veljensä. Metsänhoitajaksi Veikko Valpas valmistui vuonna 1932 ja kävi vielä sen jälkeen Sahateollisuuskoulun kurssin. Oltuaan ensin Metsähallituksen palveluksessa avustava metsänhoitaja hän toimi 1934–1942 Metsäliiton hankintapäällikkönä. Saastamoisen metsäpäälliköksi Valpas nimitettiin vuonna 1942 ja hoiti tehtävää aina vuoteen 1971, jolloin hän jäi eläkkeelle. Valpas oli myös Saastamoisen perustaman sahan johtaja 1961–1971. Jatkosodan aikana Valpas toimi myös Kuopion metsäpiirin johtajana ja Kuopion puutavarakuljetustarkastajana. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1967.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veikko Valpas *Biografiasampo*. Viitattu 23.5.2022.
2. ↑  Kuolleita. Metsäneuvos V. V. Valpas. *Helsingin Sanomat*, 25.4.1983, s. 16.
**Veikko Verner Varesmaa** (vuoteen 1928 *Wilén*) (11. syyskuuta 1910 Turku – 27. tammikuuta 1996 Turku) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1968.

Varesmaan vanhemmat olivat faktori Sven Verner Konstantin Wilén ja ompelija Suoma Matilda Sjöström ja puoliso vuodesta 1939 sairaanhoitaja Aura Annikki Antila. Varesmaa kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisessa lyseossa vuonna 1930, valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1935 ja agronomiksi 1936. Hän toimi 1935 Satakunnan meijeriliiton konsulenttina, 1937 Etelä-Pohjanmaan meijeriliiton sihteerinä ja 1949–1975 Valion Jyväskylän konttorin johtajana ja sivutoimisesti Keski-Suomen meijeriliiton toiminnanjohtajana 1949–1957.

Varesmaalla oli useita luottamustehtäviä, muun muassa Jyväskylän Seudun Osuuspankissa, Osuusliike Keskimaassa, Keski-Suomen Lihantuottajat Oy:ssä, Suomen Pankin Jyväskylän konttorissa, Keski-Suomen Maitokunnassa ja Rantaloma Oy:ssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veikko Varesmaa *Biografiasampo*. Viitattu 28.9.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Thásoksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Θάσου, *Archaiologikó Mouseío Thásou*) on arkeologinen museo Thásoksen kaupungissa eli Liménas Thásoussa Thásoksen saarella Kreikassa. Se esittelee antiikin Thasoksen kaivauksista ja muualta saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museo on rakennettu vuosina 1931–1935. Kaupungin varhaisempi arkeologinen kokoelma toimi paikallisessa koulussa jo vuodesta 1911. Museo kunnostettiin ja sitä laajennettiin vuosina 1989–1999. Museorakennus sijaitsee Thásoksen kaupungin keskustan koillisosassa aivan kaupungin antiikin aikaisen agoran arkeologisen alueen vieressä. Sen kokonaispinta-ala on 2 376 neliömetriä ja vakituisen näyttelyn, johon kuuluu 17 salia, pinta-ala 1 400 neliömetriä. Lisäksi rakennukseen kuuluu muun muassa varasto- ja entisöintitiloja. Museo on Itä-Makedonian ja Traakian suurin museo ja yksi koko Pohjois-Kreikan suurimpia ja vanhimpia museoita.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu noin 1 700 esinettä. Esineet ovat pääosin ajalta 600 eaa.–600 jaa. Varhaisimmat esineet ajoittuvat neoliittiselle kivikaudelle.

Merkittävimpiin esineisiin kuuluu antiikin Thasoksen kaupungin akropoliilta vuonna 1911 löytynyt 3,5 metriä korkea kuros-patsas arkaaiselta kaudelta noin vuodelta 600 eaa. Löytöihin kuuluu myös esineitä saaren esihistoriallisen ajan asutuksista muun muassa Limenáriasta, Skála Sotíroksesta sekä Kastrí Theológoksesta, kuten esimerkiksi ihmishahmoisia pylväitä; saaren paroslaisten asuttajien mukanaan tuomaa keramiikkaa; kuulusta thasoslaisesta marmorista tehtyjä veistoksia; roomalaisajan keisarikulttiin liittyviä veistoksia, kuten Hadrianuksen patsas; saaren kuuluun viinintuotantoon liittyviä löytöjä, kuten viinintuotantoa säännelleitä lakeja piirtokirjoituksina sekä viininkuljetusastioissa olleita sinettejä; sekä varhaisbysanttilaisen kauden kirkoista tehtyjä löytöjä. Museon pihalla on suuria kiviesineitä, kuten rakennusten koristeosia, alttareita ja sarkofageja, sekä lattiamosaiikki roomalaisesta huvilasta.

* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Bellerofon, Pegasos ja khimaira kuvattuna lautasessa, n. 650 eaa.Bellerofon, Pegasos ja khimaira kuvattuna lautasessa, n. 650 eaa.
* Thásoksen kuros, n. 600 eaa.Thásoksen kuros, n. 600 eaa.
* Kivikaiverruksia.Kivikaiverruksia.
* Rekonstruktio haudasta.Rekonstruktio haudasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Θάσου: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 18.4.2016.
2. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Θάσου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 20.10.2017. Viitattu 18.4.2016.
3. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Θάσου, Λιμένας *Thassos View*.  Arkistoitu 28.8.2016. Viitattu 18.4.2016.
4. ↑  Museums *Go Thassos*. Viitattu 18.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thásoksen arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Kissan kehto** on Kurt Vonnegutin kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuonna 1963. Kirjassa pohditaan mustan huumorin keinoin tieteen, teknologian, sekä uskonnon pulmakysymyksiä ja satirisoidaan muun muassa kilpavarustelua. Vonnegut itse piti teosta "pienen laivastonsa lippulaivana". Teos ilmestyi Marjatta Kaparin suomennoksena ja Tammen kustantamana 1975.

Kirjassa esitellään fiktiivinen uskonto "bokononismi". Sen pyhät kirjoitukset on kirjoitettu calypson muotoon. Koko uskonnon perustana ovat pyhät valheet ja filosofiana se, että jos uskot näihin valheisiin, voit olla onnellinen, vaikka tietäisit niiden olevan valetta.

*Kissan kehto* oli vuonna 1964 yksi viidestä ehdokkaasta Hugo-palkinnon saajaksi. Palkinto annetaan vuoden parhaalle scifi-romaanille. Chicagon yliopisto myönsi vuonna 1971 Vonnegutille teoksen ansiosta maisterinarvon antropologiassa.

Yhdysvalloissa kirja on herättänyt myös vastustusta: Ohion koululautakunta äänesti vuonna 1972 teoksen pois koulujen kirjastoista pidettyään sitä epäsopivana. Päätös kuitenkin peruttiin neljä vuotta myöhemmin.

Kirjan nimi viittaa lankaleikkiin, jonka englanninkielinen nimi on "cat's cradle". Siinä käsien välissä tehdään langasta sormilla kuvio.

Lähteet
-------

1. ↑  Roger Friedman: God Bless You, Mr. Vonnegut: The Writer on His Eightieth Birthday. Fox News, 11.11.2002.
2. ↑  The LOCUS Index to Science Fiction Awards: 1964 Hugo Awards (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Educationvonnegutweb.com (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kiellettyjä maailmankirjailijoita Ahmatovasta Zolaan, ananvapausjasensuuriverkkoaikana.com (Archive.org)
5. ↑  Cat’s Cradle, litcharts.com, viitattu 21.7.2021 (englanniksi)
**Eloúnta** (kreik. Ελούντα; myös *Eloúnda*) on Kreikan kyläyhdyskunta, joka sijaitsee Kreetan saaren itäosassa. Se kuuluu hallinnollisesti Ágios Nikólaoksen kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Yhdyskunnan väkiluku on 2 193 (vuonna 2011).

Eloúnta sijaitsee Mirampéllonlahden rannalla noin 11 kilometriä pohjoiseen Ágios Nikólaoksen kaupungista. Eloúntan kyläyhdyskunta koostuu ylemmästä (**Epáno Eloúnta**, Επάνο Ελούντα, väkiluku 115) ja alemmasta (**Káto Eloúnta**, Κάτω Ελούντα, väkiluku 86) Eloúntan kylästä sekä näiden satamakylästä nimeltä *Schísma* eli **Schísma Eloúntas** (Σχίσμα Ελούντας, väkiluku 1 730), joka käsitetään usein Eloúntan keskukseksi. Lisäksi yhdyskuntaan kuuluvat kylät Agía Paraskeví (väkiluku 23), Epáno Pinés (35), Káto Pinés (62) ja Mavrikianó (142) sekä asumaton Spinalóngan/Kalydónin niemi- ja saarialue.

Noin viisi kilometriä Eloúntasta pohjoiseen on Plákan kylä, josta on näkymä ja yhteys Spinalóngalle. Myös Eloúntasta pääsee turistiveneellä Spinalóngalle. Kylän alueella sijaitsevat antiikin aikaisen, mereen vajonneen Oluksen kaupungin rauniot. Alueen muihin nähtävyyksiin kuuluvat bysanttilaisaikaisen basilikan rauniot sekä luostarit.

Eloúntan kylää, taustalla Kalydónin saari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Άρθρο 1: Νέα Αρχιτεκτονική της Αυτοδιοίκησης και της Αποκεντρωμένης Διοίκησης − Πρόγραμμα Καλλικράτης. (Kallikrates-suunnitelma, Kreikan virallinen lehti) *Εφημερίς της Κυβερνήσεως της Ελληνικής Δημοκρατίας*, 11.8.2010, nro Τεύχος Δεύτερο, Αρ. Φύλλου 1292.  Κεντρική Ένωση Δήμων Ελλάδας (ΚΕΔΕ). Artikkelin verkkoversio (PDF).  (kreikaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Lassithi Elounda Village *Greeka.com*. Viitattu 13.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eloúnta** Wikimedia Commonsissa
**Veikko Olavi Teikari** (s. 21. heinäkuuta 1943 Jyväskylä) on suomalainen Teknillisen korkeakoulun työpsykologian ja johtamisen emeritusprofessori.

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Viitaniemen yhteiskoulusta 1962. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta kasvatustieteen maisteriksi 1968, yhteiskuntatieteiden lisensiaatiksi 1975 ja yhteiskuntatieteiden tohtoriksi vuonna 1977. Hänen suomenkielinen väitöskirjatyönsä (*Vigilanssi-ilmiön mittaamisesta ja selitysmahdollisuuksista*, 1977) liittyi tarkkaavaisuuteen eli käsitteli psykologisen valppauden (vigilanssin) mittaamista ja tulkintaa. Tampereen teknillisen korkeakoulun dosentti hän on ollut vuodesta 1981 lähtien.

Teikari toimi virkaatekevänä assistenttina Jyväskylän yliopistossa 1967–1968. Teknillisessä korkeakoulussa hän työskenteli vanhempana assistenttina vuosina 1969–1973, laboratorioinsinöörinä 1973–1984, virkaatekevänä professorina vuosina 1984–1985 ja työpsykologian professorina vuodet 1985–2007.

Teikarin kirjallinen tuotanto käsittää yli 180 tieteellistä julkaisua työpsykologian alalta. Hän on osallistunut muun muassa seuraavien teosten kirjoittamiseen:

* *Psykologinen työnopetus* (1989)
* *Pyramidi murenee: Näkökulma tietotyön prosessijohtamiseen* (1996)
* *Simulaatiopeli hallintotyön kehittämiseksi* (1996)
* *Tiellä strategiasta toimintaan* (2002)
* *Organisaation strategian toteuttaminen* (2003, 2006).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 732. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  *Kuka kukin on 2007*, s. 1014. Helsinki 2006. ISBN 951-1-20606-0
3. ↑  Teikari, Veikko: *Vigilanssi-ilmiön mittaamisesta ja selitysmahdollisuuksista*. Diss. Jyväskylän yliopisto, 1977. ISBN 951-677-797-X.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**José Eloy Alfaro Delgado** (25. kesäkuuta 1842 – 28. tammikuuta 1912) oli Ecuadorin presidentti 1895–1901 ja 1906–1911.

Alfaro oli vakaumuksellinen liberaali, josta tuli jo nuorena yksi konservatiivisen presidentin Gabriel Garcia Morenon (1821–1875) vastustajista. Epäonnistuneen kapinan jälkeen Alfaro lähti maanpakoon Panamaan. Siellä hän nai varakkaan perijättären, jonka omaisuudella rahoitettiin tulevia vallankumoushankkeita. Morenon salamurhan jälkeen Alfaro kapinoi maltillista liberaalia Ignacio de Veintemillaa vastaa; kaappausyritykset vuosina 1876 ja 1883 epäonnistuivat. Vuonna 1895 Alfaro syrjäytti presidentti Vicente Lucio Salazarin ja nousi maan diktaattoriksi. Hän vakuutti perustuslakia säätävän kansalliskokouksen, joka teki hänestä virallisen presidentin.

Alfaro uskoi modernisoinnin olevan välttämätöntä, ja rakennutti rautatien pääkaupunki Quitosta Guayaquilin satamaan. Hän luopui vallasta 1901 kenraali Leonidas Plazan hyväksi, mutta ei ollut tyytyväinen Plazan seuraajaan vaan järjesti uuden vallankaappauksen vuonna 1905.

Vuoden 1910 vaalit voitti täpärästi Alfaron suosikki Emilio Estrada, ja Alfaro käski hänen erota. Vallankaappaukset seurasivat toisiaan. Alfaro joutui vankilaan, josta väkijoukko sieppasi hänet ja ampui kuoliaaksi vuonna 1912.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Christopher Minster: Biography of Eloy Alfaro (lähteenä Various Authors. Historia del Ecuador. Barcelona: Lexus Editores, S.A. 2010) *Thought Co*. Viitattu 11.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eloy Alfaro** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Veikko Tapani Tiitto** (s. 7. heinäkuuta 1955 Oulu) on suomalainen kevyen musiikin tuntija ja kirjailija.

Oululaissyntyisen, nykyisin Oulunsalossa asuvan Veikko Tiiton musiikkiin liittyvä harrastus alkoi vuonna 1973. Veikko Tiiton musiikin tutkimuksen pääasiallisena aiheena on kotimainen kevyt musiikki ja aika ennen 1980-lukua. Hän on muun muassa kirjoittanut Populaarimusiikin Museon sivulle (www.pomus.net) henkilögalleriaan useiden musiikin vaikuttajien esittelyn (mm. Irwin Goodman, Martti Innanen, Seppo Rannikko, Jarno Sarjanen, Arvi Hänninen, Paavo Raivonen, Tapio Heinonen, Aapo Similä, Seppo Hanski, Viktor Klimenko, Vexi Salmi ja Oskari Nyström).

Vuonna 2003 Tiitto siirsi harrastuksensa omille kotisivuilleen internetissä. Sieltä löytyy hänen kokoamansa yli kahdeksankymmenen kotimaisen artistin diskografiat sekä lukuisia musiikkiaiheisia linkkejä. Varsinainen ura musiikin dokumentoijana ja kirjailijana aukeni Irwin Goodman Klubi Irwin Goodman ry:n myötä. Klubin julkaisemassa Ari Lahden toimittamassa kirjassa *Vuosikertakirja 1 – Irwin* (toinen, laajennettu painos 2006) on mukana Veikko Tiiton musiikkiaiheisia kirjoituksia sekä hänen laatimansa Irwin Goodmanin täydellinen diskografia. Vuonna 2007 ilmestyi Pop-lehden julkaisemana hänen ensimmäinen oma julkaisunsa, Veikko Lavin koko tuotannon käsittävä kirjallinen dokumentti *Veikko Lavi diskografia 1951–2006*. Muita Tiitolle läheisiä artisteja tutkimuskohteina jo mainittujen Irwin Goodmanin ja Veikko Lavin ohella ovat muun muassa Tapio Rautavaara ja Jamppa Tuominen.

Koulutukseltaan Tiitto on sähköteknikko (1993). Sitä ennen hän on suorittanut ammattikoulussa autonasentajalinjan v. 1974 ja radio- ja TV-asentajalinjan v. 1979. Hänen viimeiset opintonsa ovat Oulun Seudun Ammattikorkeakoulussa vuoden kestävät kirjasto- ja informaatioalan ammatilliset erikoistumisopinnot (2003).

Julkaisut
---------

* Vuosikertakirja 1 – Irwin (toimittaja Ari Lahti, diskografia Veikko Tiitto, Valkeakoski Media 2006, toinen, laajennettu painos)
* Veikko Lavi – Diskografia 1951–2006 (Pop-lehti 2007)
* Jamppa Tuominen – Aamu toi, ilta vei – Laulajan tarina (Veikko Tiitto & Petri Tuunainen, Minerva kustannus 2008)
* Korpraalin sota : Turo Tuomisen vaimolleen Sylville lähettämät kirjeet ja muuta postia sotavuosilta 1939–1944 (toim. Veikko Tiitto, kust. Pirjo Kanniainen & Annette Soronen 2011)
* Viimeinen keikka osa 1: Surutonta nuoruusaikaa (toim. Ari Lahti, Valkeakoski Media 2014)
* Viimeinen keikka osa 2: Irwin Goodman – kansan laulaja – Zuffenhausen-Hämeenlinna-Joroinen (Veikko Tiitto & Ari Lahti, Valkeakoski Media 2015)
* Nuori mies maailmalle lähti (Juhana Unkuri & Veikko Tiitto, kust. Juhana Unkuri, Veikko Tiitto, Valkeakoski Media 2018)
* Viimeinen keikka osa 3: Reteesti vaan, Irwin Goodman – Kansantaiteilijan elämäkertaa (Ari Lahti & Veikko Tiitto, Valkeakoski Media 2021)

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
*Tämä artikkeli käsittelee brittiläistä toimittajaa. Edvard Ward oli suomalainen, myös upseerina ja pataljoonakomentajana toiminut insinööri.*
**Edward Henry Harold Ward** (5. marraskuuta 1905 Bangor – 8. toukokuuta 1993 Lontoo) oli brittiläinen toimittaja ja sotakirjeenvaihtaja, joka raportoi BBC:lle muun muassa talvisodasta. Hän oli aatelistitteliltään 7. Bangorin varakreivi.

Ward opiskeli Harrow Schoolissa sekä Kuninkaallisessa sotilasakatemiassa, mutta päätyi sotilasuran sijasta toimittajaksi. Ward aloitti Reutersin Kauko-Idän kirjeenvaihtajana Kiinassa, kunnes vuonna 1937 siirtyi BBC:n radiokuuluttajaksi. Vuonna 1939 hänet lähetettiin Suomeen raportoimaan talvisodasta. Ward lähetti BBC:lle radioreportaaseja muun muassa Suomussalmen sekä Laatokan taisteluista ja raportoi maailmalle ensimmäisenä 13. maaliskuuta solmitusta rauhansopimuksesta.

Talvisodan päätyttyä Ward toimi kirjeenvaihtajana Belgiassa ja Ranskassa, kunnes pakeni natsien miehityksen alta Ateenaan ja sieltä edelleen Egyptiin. Ward raportoi aavikkosodasta, mutta jäi vangiksi Tobrukissa marraskuussa 1941. Ward oli saksalaisten vankina, kunnes amerikkalaisjoukot vapauttivat hänet Limburg-Weilburgin Hadamarissa sijainneelta upseerien vankileiriltä maaliskuussa 1945.

Toisen maailmansodan jälkeen Ward jatkoi BBC:n ulkomaankirjeenvaihtajana 1960-luvulle saakka raportoiden muun muassa Unkarin kansannousuta 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Elmes, Simon: Edward Ward: The BBC man who was captured by Rommel  9.8.2015. BBC. Viitattu 12.2.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Edward Wolff** (15. syyskuuta 1816 Varsova – 16. lokakuuta 1880 Pariisi) oli puolalainen säveltäjä ja pianisti.

Wolff sai varhaisimman pianonsoiton opetuksensa äidiltään, joka sitä harrasti. Vuonna 1828 hän aloitti Wienissä opiskelun Wilhelm Würfelin johdolla. Vuonna 1832 Wolff palasi Varsovaan, jossa opiskeli sävellystä Józef Elsnerin johdolla. Vuonna 1835 hän lähti Pariisiin, jossa tutustui Frédéric Chopinin opastuksella paikalliseen taiteilijayhteisöön. Wolff sävelsi satoja kappaleita enimmäkseen soolopianolle. Hän omisti Chopinille teokset *Grand Allegro de Concert* (op. 39) ja *Hommage à Chopin, Rêverie-Nocturne* (op. 169). Salongeissa nousivat suureen suosioon Wolffin tanssikappaleet, etenkin valssit ja tarantellat. Konserttisaleissa arvostusta saivat osakseen hänen muunnelma- ja fantasiateoksensa. Hän teki kamarimusiikillista yhteistyötä muiden muassa Charles de Bériot'n, Henri Vieuxtemps'n ja Alexander Battan kanssa. Wolff sävelsikin myös kappaleita, joissa on mukana jousisoitin.

Wolff esiintyi useimmiten Pariisissa, mutta konsertoi myös muualla Ranskassa ja ulkomailla. Vuonna 1862 hän teki pisimmän matkansa Ranskan ulkopuolelle. Hän konsertoi Saksassa sekä Itävallassa matkallaan kohti Romaniaa ja vietti sitten kahdeksan kuukautta Bukarestissa, jossa piti ensimmäisen konserttinsa 3. marraskuuta 1862. Wolff koosti ohjelmistonsa ensisijaisesti omista sävellyksistään. Hänen siskonsa Regina oli Henryk ja Józef Wieniawskin äiti. Hänet on haudattu Cimetière du Montparnasseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edward Wolff (Arkistoitu – Internet Archive) The Fryderyk Chopin Institute
2. 1 2  Edward Wolff International Henryk Wieniawski Violin Competition

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |