recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fureidis** on lähinnä arabien asuttama kylä Israelin Haifan hallintoalueella. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 13 085.

Maantiede
---------

Kylän rakennuksia.
Fureidis sijaitsee Israelissa Karmelvuoren juurella lähellä Zikhron Ya'akovin kaupunkia.

Historia
--------

Arkeologisissa kaivauksissa nykyisen Fureidisin alueelta on löydetty jäänteitä kalkoliittiselta kaudelta ja pronssikaudelta. Kylän nykyinen nimi Fureidis on johdettu mahdollisesti kreikan kielen paratiisia tarkoittavasta sanasta *paradeisos*.

Juutalaisten siirtolaisten perustettua Zikhron Ya'akovin Fureidisin viereen kylän arabit ja juutalaissiirtolaiset muodostivat läheisiä taloudellisia siteitä. Israelin itsenäisyyssodan alettua vuonna 1948 Fureidis oli yksi harvoista lähiseudun arabikylistä, jonka asukkaat eivät paenneet kodeistaan. Paikka sai oman kuntansa aseman vuonna 1952.

Väestö
------

Fureidiksen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 13 085. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 9 350 ja vuonna 1969 2 810. Kylän asukkaat ovat pääasiassa islaminuskoisia arabeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 07 Fey-Gor*, s. 311. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Eli Yannai: El-Fureidis *Hadashot Arkheologiyot – Excavations and Surveys in Israel*. Israel Antiquities Authority. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
Maat, joissa Ecosia on istuttanut puita vuonna 2021
**Ecosia** on vuoden 2009 joulukuussa julkaistu, saksalaisen Christian Krollin kehittämä hakukone. Ecosian hakupalvelimet käyttävät ainoastaan uusiutuvaa energiaa. Haut tapahtuvat kuitenkin Yahoo!:n ja Bingin palvelimien kautta, jotka eivät toimi uusiutuvalla energialla. Siten Ecosialla tehty haku tuottaa yhtiön itsensä mukaan lähes yhtä paljon hiilidioksidipäästöjä kuin Googlella tehty haku.

Ecosia markkinoi itseään ekologisena hakukoneena, sillä se on sitoutunut lahjoittamaan 80 % mainoksista saamistaan tuloista sademetsien suojeluun WWF:n kautta. Hakukoneen omien laskelmien mukaan yksi haku pelastaa keskimäärin noin 2 m2 sademetsää. Luku on saatu laskemalla hakukoneen WWF:lle tekemien lahjoitusten määrästä suojellun sademetsän pinta-ala – WWF:n hankkeessa Juruenan kansallispuistossa Brasiliassa hehtaarin suuruisen metsäalueen suojeleminen maksaa yhtiön mukaan viisi euroa – ja jakamalla tämä kaikkien Ecosialla tehtyjen hakujen lukumäärällä. Lokakuun lopussa 2010 Ecosia ilmoitti suojelleensa 205 641 845 m2 eli noin 205,6 km2 sademetsää. Lokakuussa 2021 yhtiö oli istuttanut 135 miljoonaa puuta. Ecosia on B Corp -sertifioitu yritys, mikä tarkoittaa sitä, että se täyttää tietyt läpinäkyvyyteen liittyvät standardit.

Koska hakukone saa tulonsa mainoslinkeistä, ei sen käyttö itsessään tuo tuloja sademetsien suojeluun, ellei käyttäjä paina kyseisiä linkkejä.

Vuonna 2018 Ecosia tarjoutui ostamaan Hambachin metsän RWE:ltä. Metsä on yritetty kaataa ja muuttaa hiilikaivokseksi, mikä on jo pitempään aiheuttanut yhteenottoja fossiilisia polttoaineita vastustavien aktivistien ja viranomaisten välillä.

Ecosia on asennettu oletusarvoiseksi hakukoneeksi Länsi-Englannin, Glasgowin, Edinburghin, Leedsin ja Lincolnin yliopistoissa Isossa-Britanniassa sekä alankomaalaisessa Amsterdamin vapaassa yliopistossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Startup Guide *startupguide.com*. Viitattu 15.8.2023.
2. 1 2  Frequently Asked Questions Ecosia. Viitattu 30.10.2010. (englanniksi)
3. ↑  Ecosia Payments Ecosia. Viitattu 30.10.2010. (englanniksi)
4. ↑  Digital technology: friend or foe against climate change? *France 24*.  11.10.2021. Viitattu 15.11.2022. (englanniksi)
5. ↑  Want to Plant More Trees? Just Use a Different Search Engine *Wired*.  8.11.2019. Viitattu 15.11.2022. (englanniksi)
6. ↑  Ecosia GmbH - Certified B Corporation *B Lab Global*.  2022. Viitattu 15.11.2022. (englanniksi)
7. ↑  Ecosia search engine offers to buy Hambach Forest *Deutsche Welle*.  10.9.2018. Viitattu 15.11.2022. (englanniksi)
8. ↑  How The World’s Largest Green Search Engine Is Fighting Climate Change *Forbes*.  10.11.2020. Viitattu 17.1.2023. (englanniksi)
9. ↑  Green Office VU - studenten als aanjagers van een groene beweging *Nieuw Amsterdams Klimaat*.  2023. Viitattu 17.1.2023. (hollanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ecosia

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Puna-armeijan hyökkäys Azerbaidžaniin** oli Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan huhtikuussa vuonna 1920 suorittama sotilaallinen hyökkäys, joka kohdistui Azerbaidžanin demokraattiseen tasavaltaan. Venäjä sai tukea Azerbaidžanin bolševikeilta, jotka kapinoivat Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa.

Sotilasoperaatio
----------------

21. huhtikuuta 1920 Tuhatševski sai käskyn hyökätä Azerbaidžaniin. Keskiyölla 27. huhtikuuta Azerbaidžanin hallitus sai selville, että puna-armeija oli ylittänyt rajan maan pohjoisosassa. Lähes kaikki joukot oli tuolloin lähetetty Karabakhiin. Kenraali Shiklinsii ei kyennyt pysäyttämään puna-armeijan etenemistä Bakuun. Samana päivänä Venäjän kommunistinen puolue, Azerbaidžanin kommunistinen puolue ja Kaukasian alueellinen komitea perustivat Azerbaidžanin vallankumouksellisen komitean, jonka johtajaksi julistettiin Nariman Narimanov. Pian komitean perustamisen jälkeen Hamid Sultanov vaati parlamenttiä antautumaan 12 tunnin sisällä.

Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta lakkasi olemasta 28. huhtikuuta 1920. Venäjä miehitti Azerbaidžanin poliittisista ja taloudellisista syistä. Merkittävin syy oli Azerbaidžanin öljy.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Red Army invasion of Azerbaijan
Oregonin reitti Yhdysvaltain länsiosien poikki.
Vankkurikaravaanin jäljitelmä Scotts Bluffin kansallisen muistomerkin kohdalla Nebraskassa.
Vankkurit ylittämässä koskea matkan loppuosassa.
**Oregonin reitti** oli yhdysvaltalaisten uudisasukkaiden 1840-luvulta 1860-luvulle käyttämä länteen johtanut muuttoreitti. Se alkoi Kansas Citystä Missourista ja päättyi Oregon Cityyn Oregoniin Tyynenmeren rannikon lähelle. Vankkurikaravaanien kulkema reitti johti suurten tasankojen poikki ja Kalliovuorten halki. Se oli noin 3 200 kilometrin pituinen ja ylitti yli puolet Pohjois-Amerikan leveydestä.

Oregonin reittiä käyttivät ensimmäisinä turkiskauppiaat 1800-luvun alussa sen jälkeen kun Lewis ja Clark olivat vuonna 1806 käyneet Tyynellämerellä Kalliovuorten yli. Tuhansien uudisasukkaiden käyttämä reitti siitä tuli 1840-luvulta alkaen. Reittiä pitkin oli vuoteen 1869 mennessä kulkenut länteen noin 350 000 ihmistä. Sen jälkeen rautatiet syrjäyttivät vankkurireitin.

Yhdysvaltain itäisistä ja eteläisistä osista lähteneiden uudisraivaajien taival vankkurikaravaaneilla alkoi tavallisesti jostain Missourijoen satamasta, kuten Independencestä tai Westportista, jotka ovat nykyisin Kansas Cityn esikaupunkeja. Länteen heitä ajoi moni syy, kuten lama ja uskonvainot. Lännessä tiedettiin myös olevan runsaasti viljavaa maata.

Vankkurikaravaaneilla tehty taivallus kesti yleensä viisi tai kuusi kuukautta. Välttääkseen syksyn lumisateet ja voidakseen ruokkia hevosensa ja härkänsä preerian ruoholla uudisasukkaat lähtivät matkaan aina keväisin. Yhden päivän aikana karavaani kulki yleensä alle 25 kilometriä. Matka oli vaivalloinen ja vaarallinen, ja sitä vaikeuttivat hankala maasto, vuoret, aavikot, kolera ja vihamieliset intiaanit. Reitillä kuoli historian aikana ainakin 20 000 ihmistä.

Vankkurikaravaanit kulkivat aluksi 1 000 kilometriä preeriatasankojen poikki seuraten Plattejokea Fort Laramieen Kalliovuorten juurelle. Vuorten yli karavaanit menivät Eteläsolan kautta 2 300 metrin korkeudessa, kunnes saapuivat Fort Bridgeriin. Sieltä osa matkaajista jatkoi lounaaseen Utahin mormoniasutuksille ja osa Kalifornian reitille kohti Sacramentoa. Oregoniin jatkaneet kulkivat viimeiset 1 200 kilometriä peräkkäisiä jokilaaksoja kuten Snakejokea ja Columbiajokea pitkin. Reitin viimeinen vaarallinen osuus oli lautta- ja kanoottiosuus Columbiajoen koskissa. Taipaleen loppupiste oli Oregonin viljava Willamettejoen laakso, jonne uudisraivaajat rakensivat uudet kotinsa.

Katso myös
----------

* The Oregon Trail

Lähteet
-------

* *Suuri Länsi*. Suomentanut Helanen-Ahtola, Marja. Valitut Palat, 1997 (alkuteos *The Great American West*, 1996). ISBN 951-584-305-7.

### Viitteet

1. ↑  *Suuri Länsi* 1997, s. 10–11, 24.
2. ↑  *Suuri Länsi* 1997, s. 23–24.
3. ↑  *Suuri Länsi* 1997, s. 24.
4. ↑  *Suuri Länsi* 1997, s. 15, 24.
5. ↑  *Suuri Länsi* 1997, s. 24–27.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oregonin reitti**.
* Oregon National Historic Trail, virallinen sivusto
**Rhoda Sinclair Coghill** (14. lokakuuta 1903 Dublin – 9. helmikuuta 2000 Dublin) oli irlantilainen säveltäjä, pianisti ja runoilija.

Coghill aloitti 8-vuotiaana pianotunnit Patricia Readin johdolla Leinster School of Music & Dramassa. Hän opiskeli musiikkia Trinity Collegessa Charles Herbert Kitsonin johdolla ja sai musiikin kandidaatin oppiarvon vuonna 1922. Vuosina 1927–1928 Coghill jatkoi pianonsoiton opiskelua Arthur Schnabelin johdolla Berliinissä. Säveltäjänä hän oli kuitenkin itseoppinut. Vuosina 1913–1925 Coghill voitti yhteensä 21 Feis Ceoilin palkintoa. Näiden joukossa oli ensipalkintoja pianosolistina, pianosäestäjänä, duopianistina ja vuodesta 1923 säveltäjänä.

Palattuaan Berliinistä Irlantiin Coghill opetti ja toimi Radio Éireannin orkesterin kontrabasistina. Vuonna 1939 hän pääsi Radio Éireannin viralliseksi säestäjäksi, jona hän toimi noin kolmen vuosikymmenen ajan. Coghill esiintyi myös konserttosolistina. Hänen sävellystensä joukossa on rapsodia *Out of the Cradle, Endlessly Rocking* (1923). Se on laadittu Walt Whitmanin sanoihin ja sävelletty tenorisolistille, kuorolle sekä orkesterille. Teoksen ensimmäinen kokonaisesitys järjestettiin vasta vuonna 1990. Se sai hyvän vastaanoton niin kriitikoilta kuin yleisöltäkin. Teoksessa on impressionistisia harmonioita ja vaativa, epätavallinen tenoriosuus. Coghillin muusta tuotannosta suurin osa koostuu lauluista vuosilta 1923–1941. Vuonna 1939 Coghill sävelsi pianoteoksen *Gaelic Fantasy*, jonka hän itse orkestroi vuoden 1973 paikkeilla. Uusien sävellysten laatimisen hän lopetti 1940-luvun alussa.

Coghill julkaisi vuonna 1948 runokokoelman *The Bright Hillside*, jota seurasi *Time Is a Squirrel* vuonna 1956. Vuonna 1958 hän julkaisi käännöstyön Rainer Maria Rilken *Engelliederistä* (*Angel Songs*). Coghillin on katsottu olevan tunnetumpi muusikkona kuin runoilijana. Hän oli vakaumukseltaan kveekari ja siviilisäädyltään naimaton.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rhoda Coghill Contemporary Music Centre, viitattu 14.8.2023
2. 1 2 3  Kathy D'Arcy, Why Uncomplicated Recovery Isn’t Enough The Honest Ulsterman, viitattu 14.8.2023
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Axel Klein, Coghill, Rhoda Sinclair Dictionary of Irish Biography, viitattu 14.8.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Anju Bobby George** (malajalamiksi അഞ്ജു ബോബി ജോർജ്ജ്, *Añju Bōbi Jōṟjj*; s. 19. huhtikuuta 1977 Changanasseri, Keral) on intialainen pituushyppääjä. 

Vuonna 2002 George sijoittui pronssille Kansainyhteisön kisoissa Manchesterissa tuloksella 649, ja voitti kultaa Aasian kisoissa Busassa, missä hän oli kolmiloikassa neljäs. Seuraavana vuonna hän sijoittui Birminghamin MM-hallikisoissa seitsemänneksi, ja samana kesänä saavutti Intian ensimmäisen yleisurheilun MM-kisojen mitalin hypättyään pronssille Pariisin MM-kisoissa tuloksella 670.

2004 Ateenan olympialaisissa George hyppäsi ennätyksensä 683 ja sijoittui Marion Jonesin dopinghylkäyksen jälkeen viidenneksi. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän sijoittui Tatjana Kotovan dopinghylkäyksen jälkeen neljänneksi tuloksella 666. Myöhemmin syksyllä Aasian mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa samalla tuloksella ja oli alun perin toinen IAAF:n yleisurheilufinaalissa hypättyään 675, mutta nousi voittajaksi Kotovan dopinghylkäyksen jälkeen. 2006 helmikuussa Pattayalla pidetyissä Aasian hallimestaruuskisoissa hän oli hopealla, mutta kuukautta myöhemmin Moskovan MM-hallikisoissa hän ei selviytynyt loppukilpailuun. Melbournen kansainyhteisön kisoissa hän oli kuudes tuloksella 654. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän oli yhdeksäs tuloksella 653.

Anju Bobby Georgen ennätys pituushypyssä on Ateenan olympialaisissa hypätty 683. Kolmiloikassa hänen ennätyksensä on 13,67. Hän on 177 senttimetriä pitkä ja painaa 62 kilogrammaa.

Lähteet
-------

* Anju Bobby George Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Alkejevon piiri Tatarstanin kartalla.
**Alkejevon** eli **Əlkin piiri** (ven. Альке́евский райо́н, *Alkejevski raion*, tataariksi Әлки районы, *Əlki rayonı*) on paikallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan eteläosassa Uljanovskin alueen rajalla. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1 727 neliökilometriä ja asukkaita on 20 800 henkeä (vuonna 2009).

Piiriin kuuluu 21 maalaiskuntaa: Appakovo, Bazarnyje Mataki, Boriskino, Juhmatši, Kargopol, Koški, Nižneje Alkejevo, Nižneje Katšejevo, Novyje Urgagary (keskuspaikka Urgagary), Salmany, Šibaši, Starohuradinskoje (keskuspaikka (Huzangajevo), Staroje Alparovo, Staroje Kamkino, Staryje Mataki, Staryje Salmany, Staryje Tšelny, Tjažberdino, Tšuvašski Brod, Tšuvašskoje Burnajevo ja Verhneje Koltšurino. Hallinnollinen keskus on Bazarnyje Matakin kylä. 

Asukkaista 63,7 % on tataareja, 19,2 % tšuvasseja ja 16,4 % venäläisiä.

Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljakasvien viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Teollisuutta edustavat tiilitehdas, rehutehdas, meijeri ja leipomo.

Nähtävyyksiä ovat Bazarnyje Matakin kotiseutumuseo ja tšuvassirunoilija Peder Huzangain museo Huzangajevon kylässä.

Paikallislehtenä ilmestyy tataarin- ja venäjänkielinen *Əlki həbərləre – Alkejevskije vesti*.

Lähteet
-------

1. ↑  Tatarstanstat.  Arkistoitu 1.9.2009. Viitattu 4.6.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Alkejevon piirin sivusto[vanhentunut linkki] (venäjäksi)

Tatarstanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agryz •
Aksubajevo •
Aktanyš •
Aleksejevskoje •
Alkejevo •
Almetjevsk •
Apastovo •
Arsk •
Atja •
Aznakajevo •
Baltasi •
Bavly •
Bugulma •
Buinsk •
Drožžanoje •
Jelabuga •
Jutaza •
Kaibitsy •
*Kazan* •
Kamskoje-Ustje •
Kukmor •
Laiševo •
Leninogorsk •
Mamadyš •
Mendelejevsk •
Menzelinsk •
Musljumovo •
*Naberežnyje Tšelny* •
Nižnekamsk •
Novošešminsk •
Nurlat •
Pestretsy •
Rybnaja Sloboda •
Saby •
Sarmanovo •
Spas •
Tetjuši •
Tjuljatši •
Tšeremšan •
Tšistopol •
Tukai •
Verhi Uslon •
Vysokaja Gora •
Zainsk •
Zelenodolsk
Gerolamo Cardano.
**Gerolamo Cardano** (24. syyskuuta 1501 – 21. syyskuuta 1576) oli italialainen matemaatikko, lääkäri ja astrologi. Hän esitti ensimmäiset kliiniset kuvaukset lavantaudista. Hän alkoi puhua myös pilkkukuumeesta itsenäisenä tautina. Matematiikan alalla hänet tunnetaan parhaiten algebrasta, josta hän kirjoitti tunnetun *Ars magna* -teoksensa (1545). Hän perehtyi myös todennäköisyyteen. Tekniikan historiaan hän on jättänyt nimensä kardaaniakselin keksimisen ansiosta.

Cardano oli tunnetun juristi Fazio Cardanon avioton lapsi. Hän opiskeli Pavian ja Padovan yliopistoissa. Hän joutui elämänsä viimeisellä vuosikymmenellä ongelmiin lain kanssa julkaistuaan Jeesus Nasaretilaisen horoskoopin. Hän vietti kuukausia inkvisition vankina.

Cardanolle kuitenkin myönnettiin myöhemmin eläke. Hän kuoli Roomassa 21. syyskuuta 1576, kuten hänen oli väitetty ennustaneen. Toisinaan hänen on väitetty tehneen itsemurhan, mutta varmaa tietoa kuoleman syystä ei ole.

Lähteet
-------

1. ↑  Lindell, Ismo: "De Magnete Sähköstä", *Sähkön pitkä historia*, s. 33. Helsinki: Otatieto, 2009. ISBN 978-951-672-358-0.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. 1 2
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gerolamo Cardano** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vuorikollegio** (ruots. *Bergskollegium*) oli vuosina 1630–1857 toiminut Ruotsin kaivannaisteollisuuden keskusvirasto. Sen perusti Kustaa II Aadolf nimellä vuorivirasto (*bergsamt*), joka oli käytössä vuoteen 1644. Kaivosteollisuus oli 1600-luvulla valtioille tärkeä toimiala, sillä merkantilismin opin mukaan valtion varallisuus muodostui metalleista, erityisesti jalometalleista. 

Vuorivirasto muutettiin kollegioksi vuonna 1637. Vuodesta 1651 lähtien vuorikollegion puheenjohtajaa nimitettiin presidentiksi ja sen jäseniä vuodesta 1713 vuorineuvoksiksi. Ruotsissa kollegion tehtävät siirrettiin vuoden 1858 alusta kauppakollegiolle.

Suomessa alan hallintoa hoiti Suomen vuorimestarin konttori, joka toimi 1638–1821 ja oli Ruotsin vallan ajan vuorikollegion alainen. Vuorikollegion sijaan Suomessa perustettiin 1822 vuori-intendentin konttori, josta 1858 tuli vuorihallitus. Vuonna 1885 vuorihallinto liitettiin teollisuushallituksen tehtäviin ja edelleen vuonna 1926 kauppa- ja teollisuusministeriön tehtäviin.

Kollegion johtajat
------------------

Ainakin seuraavat henkilöt ovat toimineet Vuorikollegion johtajina:

* Erik Fleming 1652–
* Klas Fleming 1684–1685
* Fabian Wrede 1685–1711
* Nils Adam Bielke 1782–
* Salomon Löfvenskiöld 1816–
* David von Schulzenheim nuorempi 1840–

Katso myös
----------

* Kansliakollegio
* Kamarikollegio
* Sotakollegio
* Kauppakollegio
* Vuorioikeus

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 594. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana vuorikollegio.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja,* hakusana vuorihallinto.
**Nalle Luppakorva** (puol. *Miś Uszatek*) on puolalainen Zbigniew Rychlickin vuonna 1957 luoma opettavainen nukkeanimaatio. Suomessa sarjaa on esitetty *Pikku Kakkosessa* syksystä 1979 alkaen. Puolan televisio myi sarjan 22 eri maahan. Sarjassa on 104 jaksoa. Yksi jakso kestää noin kahdeksan minuuttia. Se esitettiin vuosina 1975–1987. Sarjan suomenkielisessä versiossa kertojana toimi Heikki Määttänen. Suomennoksista vastasi Jertta Ratia-Kähönen. 
Nalle Luppakorvasta on tullut Suomessa yksi suosituimmista *Pikku Kakkosen* ohjelmista.

Sarjassa Luppakorva kertoo ennen nukkumaan menoa päivän tapahtumista, joihin liittyy opetus. Hän on luultavasti metsän ainut yksin ilman vanhempia asuva lapsi. Hän leikkii naapurien lasten kanssa ja käy lastentarhassa. Luppakorva on useimmissa sarjan jaksoissa luonteeltaan ja käytökseltään aikuismaisempi ja siksi vanhemmatkin naapurit turvautuvat useinkin hänen apuunsa. Niinpä hän usein joutuu muun muassa lapsenvahdiksi ystävilleen. Lisäksi hän auttaa, on vähäosaisten ja pienempien tukena antamalla esimerkiksi hiiripariskunnalle ja pienille linnuille kodin ja ruokaa. Nallen sukulaisista tiedetään vain sen verran, että hänen tätinsä asuu teddykarhujen aseman lähellä, jonne on vain muutaman pysähdyksen matka junalla.

Osa sarjan jaksoista on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä. Jaksoja on voinut katsoa myös Yle Areenasta.

Hahmot
------

* Nalle Luppakorva (puol. *Miś Uszatek*)
* Pyllerö (puol. *Prosiak*)
* Pikku-Jussit (puol. *Zajączek*)
* Iso Jussi (puol. *Króliczek*)
* Nöf Nöf -täti (puol. *Ciocia Chrum Chrum*)
* Musti (puol. *Pies Kruczek*)
* Putkisen setä (puol. *Prosiaczek*)
* Nukketytöt Roosa ja Molla

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Pikku Kakkosen esittelysivu sarjasta
* Sarjan virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (puolaksi)
* Muzeum Dobranocek (Arkistoitu – Internet Archive) (puolaksi)
Riitta Korpivaara
**Marja Riitta Korpivaara** (s. 1958) on suomalainen diplomaatti. Hän on Suomen Latvian suurlähettiäs Riiassa vuodesta 2018 alkaen. Korpivaara siirtyi lähettilääksi ulkoministeriön kehittämis- ja työhyvinvointipäällikkön tehtävästä.

Korpivaara oli 2011–2014 Suomen suurlähettiläs Nigeriassa, jonne hän siirtyi Brysselistä. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1980 ja siirtyi diplomaattiuralle vuonna 1995. Suomen edustustoissa Korpivaara on työskennellyt Brysselin lisäksi Alger’ssa, Bukarestissa, Moskovassa sekä varapääkonsulina pääkonsulaateissa New Yorkissa ja Pietarissa. Ministeriössä hän on työskennellyt oikeudellisella, poliittisella ja kauppapoliittisella osastolla, protokollaosastolla sekä koulutuspäällikkönä.

Korpivaara oli Suomen Brysselin suurlähetystön kakkosvirkamiehenä elokuusta 2008–2011. 1980-luvulla hän työskenteli suurlähetystöissä Algeriassa ja Romaniassa sekä Moskovassa. Hän palasi Suomeen 2000-luvun alussa ja on työskennellyt ministeriön poliittisella osastolla asevalvontayksikössä ja sen jälkeen hallinnollisella osastolla koulutuspäällikkönä.

Lähteet
-------

1. ↑  Uusi Suomen suurlähettiläs Latviaan on akkreditoitu *finlandabroad.fi*.  5.9.2018. Viitattu 22.1.2022.
2. ↑  Tasavallan presidentti nimitti uusia suurlähettiläitä  9.4.2018. Ulkoministeriö. Viitattu 4.4.2021.
3. ↑  Ambassador Riitta Korpivaara paid a farewell visit to H E Goodluck Jonathan. Embassy of Finland, Abuja 25.7.2014. Viitattu 27.3.2017 (englanniksi)
4. 1 2  Suurlähettiläsnimityksiä. Ulkoasiainministeriö 3.2.2009. Viitattu 27.3.2017
5. 1 2  Uudet suurlähettiläsnimitykset Nigeriaan, Sambiaan ja Karibialle. Ulkoasiainministeriö (Arkistoitu – Internet Archive) 25.3.2011. Viitattu 27.3.2017
Neckar Jagst 770
**Neckar** oli vuosina 1957–1971 Saksassa Fiatin lisenssillä valmistettu automerkki. Tehdas sijaitsi Heilbronnissa. Neckarin omistivat Fiat ja NSU yhdessä, mutta Fiatilla oli enemmistöosakkuus.

Vuonna 1958 Länsi-Saksassa kolmanneksi suosituimmaksi automerkiksi nousi ulkomainen Fiat, mikä oli epätavallista, sillä saksalaiset suosivat omia automerkkejään. Silti Länsi-Saksassa tuolloin myydyistä viidestä Fiatin mallista kaksi suosituinta olivat Länsi-Saksassa lisenssillä valmistettuja Neckar-autoja.

Heilbronnin autotehtaan oli rakentanut NSU vuonna 1926. Vuonna 1929 NSU aloitti Fiatin autojen lisenssivalmistuksen nimillä NSU/Fiat ja Neckar.

Tekniikan Maailman 8/1963 koeajossa oli Neckar Jagst 770 ja numerossa 6/1964 Neckar Europa Special. Jagst 770 on teknisesti sama auto kuin kuuluista pikkuauto Fiat 600, vain erilaiset merkkikoristeet erottavat nämä autot toisistaan.

Neckar 1100
Pientä Neckar Weinsberg 500-mallia valmistettiin vuosina 1959–1963.

Lähteet
-------

1. ↑  Tekniikan Maailma 8/1963
2. ↑  Boesesweb.de (Arkistoitu – Internet Archive)
**Forssan kirkko** sijaitsee kaupungin keskustassa niin sanotulla Ståhlmanin kalliolla. Kirkko rakennettiin 1914–1917 Kalliomäen kaupunginosaan arkkitehti Josef Stenbäckin piirustusten mukaan. Punatiilinen kirkko edustaa uusgoottilaista ja kansallisromanttista tyyliisuuntaa. 

Kirkon vihki käyttöön teologian tohtori Erkki Kaila 15. syyskuuta 1918. Kirkon rakentamiseen vaikutti osaltaan Forssa-yhtiö. Työntekijöille haluttiin rakentaa oma kirkko, ettei tarvitsi matkustaa Tammelaan kirkonmenoihin.

Kirkko on rakennettu itä-länsisuuntaan, mutta hieman poikkeavasti pääovi on itäpäädyssä, ja alttaritaulu sekä kirkon torni länsipäädyssä. Kirkosta itään sijaitsee Kalliomäen kaupunginosa, joka aikoinaan oli tehtaan työväen asuinaluetta. Perinteisesti kirkon alttari rakennettiin nousevan auringon puolelle. 

Kirkon erikoisuus on sen kuoriosan kolme lasimaalausta, jotka on maalannut Erik O. W. Ehrström. Teokset esittävät Jeesuksen syntymää, ristiinnaulitsemista ja ylösnousemusta. Maalaukset ovat vuodelta 1923.

Kirkon tornissa on kolme kelloa, jotka on lahjoittanut K. E. Palmén. Kelloille on annettu nimet *De Gloria, Patriae Lux ja Labori Pax (Jumalalle kunnia, Isänmaalle valo ja Työlle rauha)*.

Nykyiset urut ovat vuodelta 1979. 34-äänikertaiset urut on valmistanut Urkutehdas Veikko Virtanen.

Kirkon sisätilat peruskorjattiin vuonna 1998 ja ulkoalueet ehostettiin vuonna 2000. Kirkkorakennuksen julkisivut, etenkin rapistunut torni, korjattiin kesän 2006 aikana.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Forssan kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Forssan kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
**Amfípolin arkeologinen museo** (myös *Amfipoliin arkeologinen museo*, kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Αμφίπολης, *Archaiologikó Mouseío Amfípolis*) on arkeologinen museo Amfípolin kylässä Kreikassa. Se esittelee läheiseltä antiikin Amfipoliin kaupungin arkeologiselta alueelta sekä lähiseudulta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museon perustamista ajoi Amfipoliin kaivauksia suorittanut Dimítrios Lazarídis. Museon rakentaminen alkoi vuonna 1976 ja museorakennus otettiin käyttöön vuonna 1995. Museorakennus sijaitsee Amfípolin kylän itälaidalla vajaan kilometrin Amfipoliin arkeologisesta alueesta pohjoiseen.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmat on järjestetty sekä kronologisesti että teemoittain. Kokoelmiin kuuluu löytöjä esihistorialliselta ajalta bysanttilaiselle ajalle saakka. Esineisiin lukeutuu muun muassa löytöjä keskiseltä neoliittiselta kaudelta varhaiselle rautakaudelle (n. 5000–750 eaa.); löytöjä arkaaiselta kaudelta alueen kreikkalaisten siirtokuntien perustamisen ajalta (n. 700–500-luvut eaa.) muun muassa hautausmailta; klassisen ja hellenistisen kauden löytöjä kaupungin kukoistuskaudelta, mukaan lukien esineet kaupungin pyhäköistä, gymnasionista, työpajoista ja haudoista; roomalaisen kauden löytöjä muun muassa yksityistaloista; sekä varhaiskristillisen ja bysanttilaisen ajan löytöjä alueen basilikoista ja muista kirkoista. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, veistoksia, figuriineja, aseita, koruja, rahoja, hautakiviä ja lattiamosaiikkeja.

* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Oresteen ja Elektran patsaat.Oresteen ja Elektran patsaat.
* Lattiamosaiikkeja roomalaiselta kaudelta.Lattiamosaiikkeja roomalaiselta kaudelta.
* Hermi.Hermi.
* Luuarkku ja kultaseppele.Luuarkku ja kultaseppele.
* Pieni seireenipatsas.Pieni seireenipatsas.
* Hautastele.Hautastele.

Lähteet
-------

1. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Αμφιπόλεως: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 10.3.2016. Viitattu 28.8.2017.
2. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Αμφιπόλεως: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 5.7.2018. Viitattu 28.8.2017.
3. ↑  Archaeological Museum Amphipolis *Museums of Macedonia*. Viitattu 28.8.2017.
4. 1 2  Archaeological Museum of Amphipolis *Greek Travel Pages*. Viitattu 28.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amfípolin arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
Seán Ó Riada
**Seán Ó Riada** (syntymänimeltään *John Reidy*; 1. elokuuta 1931 Cork – 3. lokakuuta 1971 Lontoo) oli irlantilainen säveltäjä.

Ó Riada vietti varhaiset vuotensa Adaressa Limerickin kreivikunnassa. Hän sai St Finbarr's Collegessa (Farranferris) musiikinopetusta Aloys Fleischmann vanhemmalta. Ó Riada opiskeli myös University College Corkissa Aloys Fleischmann nuoremman johdolla ja sai musiikin kandidaatin oppiarvon vuonna 1952. Hän toimi Radio Éireannin avustavana musiikkijohtajana vuosina 1954–1955 ja Abbey Theatren musiikkijohtajana vuosina 1955–1962. Vuodesta 1963 lähtien Ó Riada toimi loppuelämänsä ajan University College Corkin luennoitsijana.

Ó Riada oli Ceoltóirí Chualann -yhtyeen perustajajäsen ja johtaja. Hänen tunnetuin saavutuksensa olikin uraauurtava työ irlantilaisen kansanmusiikin parissa. Lisäksi hän kuitenkin laati teoksia, joissa hyödynsi moderneja sävellystekniikoita. Näihin kuuluvat orkesteriteosten sarja *Nomos* (1957–1966), *The Banks of Sullane* (pastoraalinen elegia, 1956) ja *Four Hölderlin Songs* (1956). Ó Riada teki musiikin myös useisiin elokuviin, kuten *Mise Éire* (1959) ja *Saoirse?*. Hän kuoli 40-vuotiaana kirroosiin ja tuli haudatuksi St. Gobnait's -hautausmaalle Ballyvourneyyn.

Lähteet
-------

1. ↑  Seán Ó Riada Oxford Reference, viitattu 16.8.2023
2. 1 2 3 4 5  Sinead McCarthy, Remembering the life of Seán Ó Riada on the 50th anniversary of his death Echo Live 28.9.2021, viitattu 16.8.2023
3. 1 2  Seán Ó Riada Contemporary Music Centre, viitattu 16.8.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Valkohammas** (engl. *White Fang*) on Jack Londonin vuonna 1906 julkaistu romaani.  Romaani on suomennettu myös nimellä *Susikoira*. Romaani kertoo samannimisestä koirasudesta. Teos on ilmestynyt suomeksi Toivo Walleniuksen kääntämänä 1911.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Tarina alkaa kun kaksi miestä kuljettaa koiravaljakolla kuolleen toverinsa ruumista kohti Fort McGurrya Yukonin territorioon. Miehiä ahdistelee lauma susia, joka vie heiltä monta hyvää valjakkokoiraa. Eräänä yönä sudet hyökkäävät jälleen, mutta lähestyvä ihmisjoukko pelästyttää ne matkoihinsa. Tämän jälkeen susilauman johtajanaaras, jossa on ripaus koiraverta, lähtee omille teilleen ja synnyttää pentunsa luolaan Mackenzie-joen varrella. Pennuista vain yksi selviytyy hengissä. Se kasvaa ja vahvistuu, sekä oppii erämaassa selviytymisen taitoja. Intiaanit antavat pennulle nimeksi Valkohammas. Elämä on kovaa, mutta koirasusi selviytyy suuren kokonsa ja erinomaisten tappelutaitojensa ansiosta. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Romaaniin perustuva elokuva
---------------------------

Valkohammas Randal Kleiserin ohjaama, Jack Londonin kirjaan *Susikoira* (*White Fang*, 1906) perustuva elokuva vuodelta 1991. Elokuvan pääosissa ovat Ethan Hawke, Jed-susikoira ja Klaus Maria Brandauer

Lähteet
-------

1. ↑  kirjasampo.fi
**Bostonin kaupunginkirjasto** eli **Bostonin yleinen kirjasto** on kunnallinen kirjasto Bostonissa, Yhdysvaltojen Massachusettsin osavaltion pääkaupungissa.

Vuonna 2018 siellä oli 3,5 miljoonaa kävijää, ja sen kokoelmissa oli 23 miljoonaa esinettä. WorldAtlas laski sen olevan maailman 15. suurin kirjasto.

Kirjasto on perustettu vuonna 1848. Se oli Yhdysvaltojen ensimmäinen suuri, kaikille avoin kirjasto. Bostonissa oli ollut kirjasto vuodesta 1809, mutta aikaisempi kirjasto palveli vain jäseniään.

Charles Follen McKimin vuonna 1887 suunnittelema rakennus ("McKim building") on nykyisin suojeltu merkittävänä rakennushistoriallisena kohteena. Toinen keskustan rakennus, "Johnson building", palkittiin vuonna 2016 onnistuneesta peruskorjauksestaan. Kirjastolla on myös 25 sivukirjastoa Bostonin eri osissa.

Uusrenessanssia edustavassa McKim Buildingissä Copley Squaren varrella säilytetään kirjaston taidekokoelmia ja harvinaisia kirjoja. Se on rakennettu hennon vaaleanpunaisesta graniitista. Harjakatto on punaista tiiltä ja sen reunukset kuparia. Rakennuksessa on marmorilattiat ja koristeellisia holvikattoja. Sisätilojen seinämaalaukset on tehnyt ranskalainen Pierre Puvis de Chavannes. Symbolismia ja romantiikkaa yhdistävien maalausten aiheet liittyvät kirjaston tehtäviin: runous, historia, tiede ja filosofia.

* JulkisivuJulkisivu
* Portaikko ja sittä vartioivat leijonatPortaikko ja sittä vartioivat leijonat
* Puvis de Chavannesin maalauksia portaikon yläpäässäPuvis de Chavannesin maalauksia portaikon yläpäässä
* Lukusali Bates HallLukusali *Bates Hall*
* Koristeellinen kattoKoristeellinen katto

Johnson Building toimii tavallisen nykyaikaisen kirjaston tapaan. Se valmistui 1972, ja vaikka se on selkeästi moderni rakennus, sitä yhdistää McKim Buildingiin sama julkisivumateriaali, Massachusettsin graniitti, ja kaarten ja avointen portaikkojen käyttö.

* Johnson Building ennen 2016 remonttiaJohnson Building ennen 2016 remonttia
*

Lähteet
-------

1. ↑  Statistics: 2018 snapshot *Boston Public Library*. Viitattu 19.5.2020.
2. ↑  Sen Nag, Oishimaya: The Largest Libraries In The World *WorldAtlas*.  2018. Viitattu 20.5.2020.
3. 1 2 3  Boston Public Library: A Treasure Trove of Art & Culture *Boston Discovery Guide*. Viitattu 11.5.2020.
4. ↑  History *Boston Public Library*. Viitattu 19.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bostonin kaupunginkirjasto**.
* Landmark Designation Boston.gov
**Jerome de Bromhead** (s. 1945 Waterford) on irlantilainen säveltäjä.

Bromhead opiskeli alun perin klassista kitaransoittoa. Sittemmin hän opiskeli Royal Irish Academy of Musicissa harmoniaa ja kontrapunktia A. J. Potterin sekä sävellystä James Wilsonin johdolla. Hänen muita opettajiaan olivat Seóirse Bodley ja Franco Donatoni. Bromhead valmistui humanististen tieteiden maisteriksi musiikissa, taidehistoriassa ja englannin kielessä Trinity College Dublinista vuonna 1969. Hän työskenteli Irlannin yleisradioyhtiön RTÉ:n palveluksessa television uutisohjaajana ja kuuluttajana sekä radion vanhempana musiikkituottajana.

Bromhead on säveltänyt muun muassa kaksi sinfoniaa, neljä konserttoa sekä suuren määrän vokaali- ja kamarimusiikkia. Hänen tuotantoaan on esitetty lukuisissa maissa. Hän on edustanut teoksillaan Irlantia Unescon Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa ja International Society for Contemporary Musicin World Music Daysissa. Bromheadia on kuvattu uudistetun sarjallisuuden edustajaksi. Hän on Irlannin taiteilija-akatemian Aosdánan jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jerome de Bromhead Aosdána, viitattu 15.8.2023
2. 1 2  Jerome de Bromhead Contemporary Music Centre, viitattu 15.8.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Renault Duster** on Dacia Dusterin pohjalta Renault Argentinan valmistama erämaaralliauto. Renault Duster Teamin ajatti autoa vuosina 2013–2018, jonka aikana sen paras sijoitus Dakar-rallissa oli 14.

Dakar-ralli
-----------

### 2013

Renault kilpaili viidensissä Etelä-Amerikassa ajetun Dakar-rallin kahdella autolla. Emiliano Spataro ja kartanlukijana Benjamin Lozada, kun toista autoa ajoi Francisco José Garcia ja kartanlukijanaan Javier Mauricio Malano. Garcia ajoi sijalle 29, kun Spataro joutui keskeyttämään.

### 2014

Vuoden 2014 rallissa Spataro sijoittui 14:nneksi. Duster oli samalla kilpailun paras argentiinalaisvalmisteinen ajoneuvo.

### 2015

Kolmansissa Dakar-rallissa Renault uudisti moottoriaan V8 Nissan VK-50, jonka lisäksi sen hevosvoimat nousi 348 aina 380:een. Duster jäi 15-parhaan ulkopuolelle ollen Spataron ajamana 21. Tallikaverit Garcia ja Fernando Luis Bradach puolestaan keskeyttivät. Renaultilla ajettiin parhaimmillaan yhdeksännellä erikoiskokeella sijalle 11, jonka jälkeen Spataro ajoi vielä kahdesti kolmanneksi kahdella viimeisellä erikoiskokeella ollen lopulta koko rallissa 21.

### 2016

Spataro jatkoi Renaultilla myös 2016 Dakar-rallissa tallikaverinaan Christian Lavieille. Spataro ajoi parhaimman sijoituiksen ollen 18:nneksi ja Lavieille sijoitusta alempana.

### 2018

Kuudes Dakar-ralli päättyi kehnosti, kun Spataro ja kartanlukija Santiago Hansen keskeytti neljännellä erikoiskokeella etujousituksen vuoksi. Hän ajoi ennen keskeytystään sijalla 13. Toista autoa ajoi entinen erämaarallin maailmanmestari Carlos Souza.

Toukokuussa 2018 talli ilmoitti vetäytyvänsä kansainvälisistä kilpailuista.

Lähteet
-------

1. ↑  RENAULT DUSTER SPECIFICATIONS *wct.engineering* Viitattu 3.9.2020 (englanniksi)
2. ↑  TWO RENAULT DUSTERS TAKE PART IN THE 2013 DAKAR RALLY *group.renault.com* 3.1.2013 Viitattu 3.9.2020 (englanniksi)
3. ↑  RENAULT DUSTER 14TH IN THE DAKAR 2014 ! *group.renault.com* 20.1.2014 Viitattu 3.9.2020 (englanniksi)
4. ↑  FICHA TÉCNICA RENAULT DUSTER DAKAR *renaultsport.com.ar* Viitattu 3.9.2020 (englanniksi)
5. ↑  A promising Dakar Rally for the Renault Duster Team (Arkistoitu – Internet Archive) *renaultsport.com* 19.1.2015 Viitattu 3.9.2020 (englanniksi)
6. ↑  AT THE FINISH: THE TWO RENAULT DUSTER DAKAR TEAM CARS COMPLETED THE 2016 DAKAR *renaultsport.com.ar* 16.1.2016 Viitattu 3.9.2020 (englanniksi)
7. ↑  Dakar 2018: Abandonó Emiliano Spataro *tycsports.com* 10.1.2018 Viitattu 3.9.2020 (englanniksi)
8. ↑  Spataro, afuera del Dakar *elsolnoticias.com.ar* 10.5.2018 Viitattu 3.9.2020 (espanjaksi)
**Reijo Olavi Karvonen** (s. tammikuussa 1953 Kuusamo) on suomalainen laulaja, jonka levytysura alkoi vuonna 1975. Hän levytti 1970-luvun lopulla kaksi sooloalbumia ja lisäksi yhden Ikaros-yhtyeen jäsenenä. Ikaros oli vuonna 1978 Suomen edustajana Intervision laulukilpailussa. Samana vuonna Seija Simola edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa Karvosen säveltämällä ja osin sanoittamalla kappaleella "Anna rakkaudelle tilaisuus".

Karvonen on työskennellyt yli 30 vuotta musiikin opettajana. Hän on toiminut myös tuottajana ja vuonna 2008 Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry:n toiminnanjohtajana sekä eri tehtävissä koululaiskonsertteja järjestävässä Konserttikeskuksessa.

Diskografia
-----------

* Tulossa (1975)
* Kuka lohduttaisi Nyytiä? (1979)

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaivanto, Petri: ELVISin uusi toiminnanjohtaja - Reijo Karvonen.  *Selvis*, 2008, nro 3.  Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.2.2014.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Häyrynen, Antti: *Sikamakeet konsertit. Konserttikeskuksen viisikymmentä vuotta*, s. 66–68. Helsinki: Konserttikeskus, 2014. ISBN 978-952-93-3138-3. Verkkoversio (pdf) (viitattu 14.3.2015).  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Reijo Karvosen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Reijo Karvosen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Popparin takatukka säilyy toistaiseksi. Helsingin Sanomat 26.1.2013.
**Hellä Timo Suomela** on suomalainen 1980-luvulla vaikuttanut eksentrinen ajattelija, joka tunnetaan ennen kaikkea kulttimaineen saaneesta kirjastaan *Seksihirviö*.

Suomela opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän muutti nimekseen Hellä saadakseen siirrettyä ilman kuluja nimiinsä Hellä-nimiseltä isoäidiltään perimänsä HPY:n puhelinosakkeen. Nimenmuutos heijasti myös Suomelan kehittämää hellyysajattelua.

Suomela perusti 1980-luvulla *Sopuilmapiiri ry* -nimisen yhdistyksen, jonka tarkoituksena oli edesauttaa sovun syntymistä miesten ja naisten välille. Yhdistyksellä oli tätä varten parisuhdekeskusteluverkko ja hellyysparivälitys. Terapiamuodoiksi sovun edistämiseksi yhdistys tarjosi kädestä pitämistä ja ihopintasivelyä. Suomela aikoi myös perustaa samoja asioita ajavan *Sopu-puolueen*, mutta puolueen rekisteröintihanke ei onnistunut. Suomela oli Helsingissä ehdokkaana kunnallisvaaleissa vaatien tunnuslauseella "Puuroa seinistä" ruoanjakelua koteihin suoraan hanasta sekä kaikille ihmisille oikeutta ilmaista vapaasti itseään tiedotusvälineissä, mutta häntä ei valittu valtuustoon.

Vuonna 1984 Suomela julkaisi ajatuksistaan 122-sivuisen kirjan *Seksihirviö*, joka painettiin elävän musiikin yhdistys Elmun Lepakkoluolassa Helsingissä. Kirjan 87 luvussa hän pyrki osoittamaan, että naiset aiheuttivat kaiken pahuuden maailmassa. Lukujen otsikot viittasivat Suomelan tarjoamiin esimerkkeihin "Nainen ja sodat", "Nainen ja murhat", "Nainen ja luonnon saastuminen", "Nainen ja alhainen sivistys", "Nainen ja ajan käyttö turhuuteen", "Nainen ja turha elintasokilpailu", "Nainen ja elämän tarkoituksen katoaminen".

Teoksia
-------

* *Seksihirviö*. Unelma, Helsinki 1984, ISBN 951-99612-3-2
	+ uusintapainos Lasipalatsi, Helsinki 2001 ISBN 951-9351-89-2

Lähteet
-------

* Tekno-Kekon mielekäs maailmanhistoria 4.5.2005 : 1984: Nainen ja rotkoihin putoilut
* sfnet.keskustelu.yhteiskunta 4.5.2005 : Missä on Timo Hellä Nieminen?
* Menec: Erikoisia hengentuotteita (Arkistoitu – Internet Archive)
* Seksihirviö-krjan sisällysluetteloa (Arkistoitu – Internet Archive)
Moskovan olympialaisia boikotoineet maat
**Vuoden 1980 olympiaboikotissa** boikotoitiin Moskovassa järjestettyjä kesäolympialaisia. Boikotti oli Yhdysvaltojen ja sen liittolaisten vastalause Neuvostoliiton hyökkäykselle Afganistaniin. Boikotti oli myös osa Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton kylmää sotaa. Neuvostoliitto järjesti oman vastaboikotin blokkinsa kera Los Angelesin kesäolympialaisten aikaan 1984.

Neuvostoliitto oli hyökännyt Afganistaniin edellisenä vuonna 1979. Yhdysvaltojen presidentti Jimmy Carter oli esittänyt vaatimuksen neuvostojoukkojen vetämisestä Afganistanista, johon Neuvostoliitto ei ollut suostunut. Yhdysvallat reagoi Neuvostoliiton toimiin jättämällä Moskovan olympialaiset väliin. Samoin toimi jokunen osa länsimaista ja USA:n muista liittolaisista Afrikassa, Etelä-Amerikassa ja Aasiassa (myös Kiina). Toisaalta USA:n läntisistä liittolaisista esimerkiksi Iso-Britannia, Ranska, Kreikka ja Australia eivät osallistuneet olympiaboikottiin. Suomikaan ei osallistunut boikottiin. Carterin hallinto pyrki suostuttelemaan Afrikan maita osallistumaan boikottiin. Nyrkkeilijä Muhammed Ali värvättiin diplomaatin tehtäviin, taivuttelemaan Afrikan maat tukemaan USA:n kantoja olympiaboikotissa. Asiassa ei juurikaan saavutettu tuloksia.

Moskovan kesäolympialaiset olivat ensimmäiset laatuaan rautaesiripun toisella puolen. Neuvostoliitto saavutti niissä ennätysmäärän mitaleja. Boikotilla oli lopulta melko vähän, jos mitään vaikutusta. Neuvostojoukot pysyivät Afganistanissa 1980-luvun loppuun asti. Kaiken kaikkiaan yli 60 maata jätti osallistumatta Moskovan olympialaisiin. Neuvostoblokki järjesti oman vastaboikottinsa Los Angelesin vuoden 1984 olympialaisia vastaan, joka oli osallistujamäärältään vielä vaatimattomampi.

Lähteet
-------

1. ↑  President Carter announces Olympic boycott *history.com*. Viitattu 16.8.2023.
2. ↑  Moscow 1980: Forty years on *olympics.com*. Viitattu 16.8.2023.
3. ↑  Busbee, Jay: Remembering the time Muhammad Ali tried to play diplomat *yahoo.com*.  19.5.2020. Viitattu 16.8.2023.
4. ↑  Ellingworth, James: Cold War rivalries split the Olympics in Moscow in 1980 *apnews.com*.  9.8.2020. Viitattu 16.8.2023.
5. ↑  Grönroos, Reija: 40 vuotta sitten kisattiin Moskovan olympialaisissa – suomalaiset muistavat Miska-maskotin ja vilppikohun *Yle*.  1.8.2020. Viitattu 16.8.2023.
6. ↑  Vainio, Aino: Olympiaboikotti ei purrut 1980-luvulla – nyt viritetään diplomaattisia boikotteja *Maaseudun Tulevaisuus*.  15.12.2021. Viitattu 16.8.2023.
Silvio Berlusconin P2-jäsenyyden osoittava kuitti.
**P2** tai **Propaganda Due** oli vapaamuurariloosi, joka toimi Italiassa vuosina 1945–1976 tavallisena ja vuosina 1976–1981 salaisena loosina Italian perustuslain kiellettyä salaseurat.

P2-loosi on yhdistetty moniin rikoksiin ja hämäryyksiin kuten Bolognan pommi-iskuun, pääosin Vatikaanin pankin omistamaan Banco Ambrosiano -pankkiin sekä Roberto Calvin ja lehtimies Mino Pecorellin murhiin. P2 paljastui Michele Sindonan talousmahdin romahduksessa.

P2:a on joskus kutsuttu "valtioksi valtiossa" tai "varjohallitukseksi".

Gellin lista
------------

Vuonna 1981 P2:n perustajalta Licio Gelliltä löydetyn nimilistan on arveltu olevan P2:een liittyvien henkilöiden lista. Listalla ovat muun muassa seuraavat henkilöt:

* Silvio Berlusconi, liikemies, myöhempi pääministeri
* Roberto Calvi, murhattu pankkiiri, Banco Ambrosianon puheenjohtaja
* Artemio Franchi, jalkapallovaikuttaja, UEFA:n puheenjohtaja
* Gianadelio Maletti, italialainen kenraali, sotilastiedustelun johtaja
* Emilio Massera, argentiinalainen amiraali, sotilasjuntan johtohenkilö
* Carmine Pecorelli, toimittaja
* Michele Sindona, pankkiiri
* Claudio Villa, laulaja ja näyttelijä
* Viktor Emanuel, Savoijin suvun päämies

Lähteet
-------

* "Masonic lodge affair leaves Italy shocked". The Times. May 23, 1981.
* news.bbc.co.uk/onthisday/hi/dates/stories/may/26/newsid\_4396000/4396893.stm
**Kambodžan senaatti** on Kambodžan parlamentin ylähuone. Se on 58-jäseninen ja toimikaudeltaan viisivuotinen. Senaatin jäsenistä kuningas ja kansalliskokous valitsevat molemmat kaksi jäsentä. Loput 54 senaattoria valitaan vaaleilla, joihin voivat osallistua vain kunnallisneuvostojen jäsenet ja kansanedustajat.

Senaatti perustettiin vuoden 1998 vaalien jälkeen, kun vaalien tuloksista seurasi poliittinen kriisi. Marraskuussa 1998 pääpuolueiden johtajat selvittivät kriisiä huipputapaamisessa, jossa päätettiin perustaa parlamentin ylähuone, senaatti. Ensimmäiset senaattorit toimikausi määrättiin kestävän vuoteen 2006, jolloin maassa järjestettiin ensimmäiset ylähuoneenvaalit. Ensimmäiset senaattorit valittiin puolueittein niiden paikkaosuuden mukaan.

Senaatin tärkein tehtävä on arvioida kansalliskokouksen tekemiä lakiehdotuksia. Senaatti voi palauttaa ehdotuksen kansalliskokoukseen uudelleenarvioitavaksi kokonaan tai osittain, ja se voi jopa hylätä lain suoraan. Lakiehdotusten arviointi saa kestää korkeintaan kuukauden ja kiireellisissä asioissa vain viisi päivää. Senaatilla on myös oikeus tehdä lakialoitteita.

Lähteet
-------

* Funston, N. John: *Government and Politics in Southeast Asia*. Singapore: Institute of Southeast Asian Studies, 2001. ISBN 981230133X. Google-kirjat (viitattu 8.1.2011). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Maatiedosto Kambodza  1.12.2010. Kambodžan senaatti. Viitattu 7.1.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Senators Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 22.9.2007. Viitattu 7.1.2011.
3. 1 2  Ruling party wins Cambodia poll *BBC News*.  23.1.2006. BBC. Viitattu 7.1.2011. (englanniksi)
4. ↑  Brief History of Cambodian Parliament Kambodžan senaatti. Viitattu 7.1.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Funston, s. 48.

Aiheesta muualla
----------------

* Kambodžan senaatin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (khmeriksi)
**Ranskan metsät** ovat kokonaispinta-alaltaan 16 miljoonaa hehtaaria. Suurin osa Ranskan metsistä on lehtimetsää ja yleisimpiä puulajeja ovat tammi, pyökki ja mänty. Ranskassa esiintyy kaikkiaan 138 puulajia. Ranskalle kuuluvassa Etelä-Amerikassa sijaitsevassa Ranskan Guyanassa metsä on trooppista sademetsää ja siellä metsien pinta-ala on yli 8 miljoonaa hehtaaria. Julkisten yhteisöjen omistamien metsien hoitoa varten on paikallismetsähallitus, ONF. Yksityisten metsänomistajien omistuksessa on 12 miljoonaa hehtaaria metsää. Kuitenkin suuri osa yksityisistä metsänomistajista omistaa vain erittäin pieniä metsäaloja. Ranskassa kaadetaan metsää puutavaran myyntiin vuosittain 38 miljoonaa kuutiometriä.

Pariisin seudulla, lähellä Fontainebleauta sijaitsevat Fontainebleaun metsä ja Trois Pignonsin metsä. Puusto alueilla on sekametsää. Trois Pignonsin metsä on nykyisin valtion omistuksessa ja sen pinta-ala on 22 000 hehtaaria. Maasjoen laaksoa lähellä sijaitsevan Ardennien vuoriston metsässä elää useita metsänisäkäslajeja ja metsälintulajeja.

Lähteet
-------

1. ↑  Ranska haluaa lisätä puunkäyttöä  11.8.2021. Puunvuoro. Viitattu 16.8.2023.
2. ↑  The forest  2016. Fontainebleau tourisme. Viitattu 16.8.2023.
3. ↑  Juuso Aarnio: "Maasjoen laakso ja Ardennien metsä", *501 luonnonihmettä*, s. 303. Read.me, 2010. ISBN 978-052-220-248-2.