recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johan Henrik Wijkman** (myös *Juhana Henrik Vijkman*, noin 1698 Porvoo – 7. syyskuuta 1751 Tukholma) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja valtiopäiväedustaja. Wijkman oli yhteistyössä Venäjän kanssa ja pyrki kaatamaan Ruotsia hallineen hattupuolueen hallituksen. Hänet vangittiin maanpetoksen takia ja mestattiin.

Wijkmanin vanhemmat olivat Porvoon pormestari Jakob Wickmannus, myöhemmin Wijkman (k. 1728) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Anna Elisabet Gottsman. Wijkman seurasi tuomaria käräjillä 1715 ja hän oli Turun hovioikeuden auskultanttina 1720.

Wijkman toimi kamarikollegion ylimääräisenä virkamiehenä vuodesta 1720, Kyminkartanon ja Lappeen tuomiokunnan tuomarin apulaisena vuonna 1722 sekä vuodesta 1722 lähtien Turun hovioikeuden asianajajana. Hän oli Raahen pormestarina vuodesta 1729 ja viimeksi hän oli Pien-Savon tuomiokunnan tuomarina 1740–1751. Wijkman oli myös Raahen pormestarina ollessaan valtiopäivämiehenä vuosien 1731 ja 1738–1739 valtiopäivillä.

Wijkman pakeni sotaa Ruotsiin 1741, mutta palasi Suomeen tuomarinvirkaan 1743. Kun hänet oli ilmiannettu epäsäännöllisestä elämästä ja omavaltaisesta käytöksestä, hän pakeni 1748 Venäjälle tutkinnan vielä ollessa meneillään, mutta palasi Suomeen 1749. Kruunu takavarikoi hänen omaisuutensa, jolloin hän värväytyi Tukholmassa ollessaan rahapulassa Venäjän asiamieheksi Suomessa 1750. Hänet paljastettiin ja vangittiin 1751, tuomittiin valtiopetoksesta 12.8.1751 kuolemaan ja mestattiin Tukholmassa 7.9.1751.

Wijkman oli naimisissa Kristina Elisabet von Ackernin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Gunnar Suolahti: "Vijkman, Vähä-Savon tuomari", *Elämää Suomessa 1700-luvulla*, s. 33, 69, 101–104. Yhteisniteen 2. painos (1.p 1909 ja 1917). Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1991. ISBN 951-717-661-9.
2. 1 2 3  Kotivuori, Yrjö: Johan Henrik Wijkman. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 30.5.2014.
3. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja osa 9 p. 1509.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Elämä on tässä** on turkulaisen muusikon ja laulaja-lauluntekijä Olli Leppäsen esikoisalbumi. Se julkaistiin toukokuussa 2011. Albumin on kustantanut ja julkaissut levy-yhtiö Magnum Music Oy.

Sisältö
-------

*Elämä on tässä* -albumilta nousivat Radio Suomen ja paikallisradioiden soittolistoille esikoissingle ***Ilo tulvii*** ja sekä toinen single ***Myrskyn silmä***, joka soi ahkeraan erityisesti paikallisradioissa. Molemmat kappaleet ovat Olli Leppäsen säveltämiä ja sanoittamia. Lisäksi soittolistoille nousivat kappaleet ***Arvoitus*** ja ***Ärsyttävää,*** vaikka niitä ei koskaan julkaistu singleinä.

Kappale ***Suuntatähti*** tuli koko kansan tietoisuuteen vuonna 2013, jolloin saman vuoden tangokuningas Kyösti Mäkimattila levytti sen uudelleen ja julkaisi samannimisen oman esikoisalbuminsa. Suuntatähti on Olli Leppäsen sävellys. Siinä on Kyösti Mäkimattilan teksti. Kappaletta on verrattu Eino Leinomaisiin runolaulelmiin. 

Mäkimattilan tekstejä on albumilla Suuntatähden lisäksi kaksi muutakin. Lisäksi Olli on tehnyt yhteistyössä veljensä J-P:n kanssa levylle kolme kappaletta, joista yhdessä on Mäkimattilan teksti. 

Suuntatähti-kappaleessa sopraanosaksofonia soittaa Leppäsen veli J-P.

Kappaleet
---------

1. Jos hän vielä palaa – 3.33
2. Myrskyn silmä – 3.50
3. Ilo tulvii – 3.51
4. Elämä on tässä – 4.02
5. Ärsyttävää – 4.12
6. Suuntatähti – 3.24
7. Arvoitus – 3.59
8. Etkö sinäkin toivoisi – 4.07
9. En ollut sua tunnistaa – 3.42
10. Aina vähän sun – 3.59
11. Tähtitorninmäellä – 3.00
12. Jos kaikki ois kuin sinä – 3.00
13. Hän sinua muistuttaa – 4.02

Kokoonpano
----------

* Olli Leppänen – laulu, taustalaulu akustinen kitara
* Samuli Jokinen – kosketinsoitin, haitari
* Toni Lundén – sähkökitara
* Vesa Saloranta – basso
* Hannes Pirilä – rummut, lyömäsoittimet

+

* J-P Leppänen – sopraanosaksofoni

### Tuotanto

* Kari Nieminen – äänittäjä, miksaaja
* Joona Lukala – masteroija
* Svante Forsbäck – masteroija
* Kristiina Töyry – kuvat

Lähteet
-------

1. 1 2  Jukka Saarinen: Elämä on tässä.  *Turun Sanomat*, 7.6.2011.  Turun Sanomat Oy.
2. ↑  Olli Leppänen: *Elämä on tässä*. Magnum Music Oy, 2011.
3. ↑  Olli Leppänen - Elämä on tässä. *ollileppanen.fi*.  Arkistoitu 11.4.2018.
**Meksikon maantiede** kertoo Meksikon maantieteeseen liittyvistä asioista. Meksiko sijaitsee Pohjois-Amerikassa Guatemalan ja Belizen pohjoispuolella ja Yhdysvaltojen eteläpuolella. Maan pohjoisosassa on vuoristo, joka on osa Pohjois-Amerikan puolella sijaitsevia Kordillieereja ja päättyy Tehuantepecin niemimaan seudulla. Maan eteläosassa on Jukatanin niemimaa, jonka eteläpuolella alkaa Keski-Amerikan kannas. Tämän niemimaan pohjoispuolella on Meksikonlahti ja eteläpuolella on Karibianmeri ja niemimaan rannikolla on koralliriuttoja.

Maastonmuodot ja vesistöt
-------------------------

Suuri osa maan pinta-alasta on vuoristoja ja ylänköalueita. Maan keskiosassa on laaja ylänköalue, jonka pohjoisosa on keskimäärin noin 1200 metriä korkea ja pääkaupunki Mexico Cityn seudulla se on noin 2200 metriä korkea. Maan länsiosassa on vuoristo nimeltä Sierra Madre Occidental ja maan itäosassa on vuoristo nimeltä Sierra Madre Oriental. Molempien vuoristojen välissä on syviä kanjoneita. Idän ja lännen vuoristot yhtyvät maan eteläosassa Cordilla Volcánican vuoristoon, missä on tulivuoria ja maan korkeimmat vuorenhuiput. Aluella sijaitsevia vuorenhuippuja ovat 5700 metriä korkea Pico de Orizaba ja 5452 metriä korkea Popocatépeti. Maan eteläosassa virtaa joki Rio Balsas Gran Valle del Surin laaksossa. Maan eteläosassa on myös Chiapasin ylänkö.

Ilmasto
-------

Meksiko sijaitsee subtrooppisen ja trooppisen vyöhykkeen välimaastossa, mikä vaikuttaa ilmastoon. Pasaatituulten vuoksi maan Atlantin rannikolla on sateinen ympäri vuoden. Tyynenmeren rannikolla on sadekausi kesäkuusta lokakuuhun. Chiapasin ylänkö on maan sateisinta aluetta, missä vuotuinen sademäärä on noin 2500 mm. Maan kuivin alue on maan kekiosan ylängön pohjoisosassa, missä vuotuinen sademäärä on alle 100 mm.

Luonto
------

Kasvillisuus on yleensä rehevää ja kuumalla tierra caliente-vyöhykkeellä on alueittain sademetsää. Vuoristojen ja ylänköalueiden rinteillä kasvaa sekametsää ja vielä korkeammilla alueilla on tundraa. Maan keskiosan ylängön pohjoisosan yleisiä kasveja ovat mehikasvit ja piikkipensaat. Rannikkoalueilla on kosteaa savannia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Soili Jääskeläinen, Liisa Honkala, Kirsti Kujanen (suomalaisen laitoksen toimittajat): *Maailmalla, Amerikka*, s. 138-139. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33476-8.
**Hyväkkäät** (*The Goodies*) on brittiläinen televisiokomediasarja, jota esitettiin 1970–1982. Sarjassa esiintyivät Tim Brooke-Taylor, Graeme Garden ja Bill Oddie, jotka myös käsikirjoittivat sarjan jaksot.

Brooke-Taylor, Garden ja Bill Oddie olivat ensimmäisen kerran yhteistyössä radiokomediassa *I'm Sorry, I'll Read that Again*, jota esitettiin 1964–1973. Ennen *Hyväkkäitä* he tekivät myös BBC:lle sketsikomediasarjan *Broaden Your Mind* (1968–1969). BBC esitti *Hyväkkäitä* vuoteen 1980 saakka, jonka jälkeen sarja siirtyi ITV:lle. Yksittäisiä jaksoja on myöhemmin julkaistu DVD:llä.

Britanniassa tunnetaan tapaus, jossa mies kuoli nauruun katsoessaan televisiosarjan jaksoa "Ecky-Thump" vuonna 1975. Hän sai sydänkohtauksen naurettuaan puoli tuntia yhteen menoon. Miehen leski kirjoitti myöhemmin kirjeen sarjan esiintyjille ja kiitti heitä siitä, että he olivat tehneet miehen elämän viimeisestä puolituntisesta niin miellyttävän. Miehen lapsenlapsella on myöhemmin ilmennyt perinnöllinen rytmihäiriöille altistava Pitkä QT -oireyhtymä.

Lähteet
-------

1. ↑  Toosa: vanhoja tv-sarjoja *tuonpuoleinen.com*. Viitattu 2.8.2009. (suomeksi)
2. 1 2 3 4 5  Graham Rinaldi: Goodies, The (1970-82) screenonline. Viitattu 31.7.2009. (englanniksi)
3. ↑  Goodies...at Last, The - Graeme Garden, Bill Oddie, Tim Brooke-Taylor learmedia.  Arkistoitu 15.5.2006. Viitattu 31.7.2009. (englanniksi)
4. ↑  Goodies' fan Alex Mitchell 1975 laughter death 'solved' *BBC News*.  22.6.2012.  (englanniksi)
**Hyvä hallintotapa** (engl. *Corporate governance*) on määritelty muun muassa organisaation hallintojärjestelmäksi, jolla organisaatiota johdetaan ja valvotaan sekä toiminnan organisoinniksi sidosryhmien edut huomioon ottavalla tavalla. Hyvä hallintotapa käsittää suhteet paitsi omistajiin myös muihin sidosryhmiin.

Periaatteet
-----------

Hyvään hallintotapaan kuuluu omistajien oikeuksien suojeleminen, omistajien tasapuolinen kohtelu, omistajien lakisääteisten oikeuksien tunnustaminen ja heidän osallistumisensa rohkaiseminen, organisaation taloudellisten tietojen oikea-aikainen ja tarkka raportointi sekä organisaation johtoelimen ohjaus- ja valvontatehtävät ja tilivelvollisuus. Valvontatehtävät käsittävät huolehtimisen siitä, että taloudellisten tietojen raportointi on oikea-aikaista ja tarkkaa, että tilintarkastus, sisäinen valvonta, riskienhallinta, lakien ja määräysten noudattaminen ja johtamis- ja hallintokäytännöt on järjestetty asianmukaisesti ja että merkittävimpiä liiketoimia ja eturistiriitatilanteita tarkastellaan riittävästi ja niihin reagoidaan tarvittaessa.

Lähteet
-------

Matti Mattila: Tehtävänä valvonta (2006). ISBN 952-91-9897-3.

Aiheesta muualla
----------------

* OECD Principles of Corporate Governance (englanniksi)
**Frans Helmerson** (s. 3. marraskuuta 1945 Falköping, Ruotsi) on ruotsalainen sellisti, kapellimestari ja musiikkipedagogi. Vuodesta 1992 hän on toiminut professorina Kölnin, Oslon, Tukholman, Madridin, Berliinin ja Frankfurtin musiikkikorkeakouluissa. Suomessa hän toimi Korsholman musiikkijuhlien taiteellisena johtajana 1994–2001.

Helmerson aloitti sello-opinnot kahdeksanvuotiaana. Hän opiskeli Guido Vecchin johdolla Göteborgissa, Giuseppe Selmin johdolla Roomassa ja William Pleethin johdolla Lontoossa sekä myös Mstislav Rostropovitšin oppilaana. Hän voitti Cassado-sellokilpailun Firenzessä 1971 ja toimi sitten Ruotsin radion sinfoniaorkesterin soolosellistinä.

Helmersonin vuonna 1984 BIS-merkille levyttämää Dvořákin sellokonserttoa pidetään yhtenä teoksen parhaista levytyksistä. Hänen muihin levytyksiinsä lukeutuvat Šostakovitšin sellokonsertto, Brahmsin kaksoiskonsertto ja Bachin soolosellosarjat.

Vuonna 2002 Helmerson perusti Michelangelo String Quartetin yhdessä Mihaela Martinin, Stephan Picardin ja Nobuko Imain kanssa. Vuonna 2012 Picardin tilalle kakkosviulistiksi tuli Daniel Austrich.

Lähteet
-------

1. 1 2  Janof, Tim: Conversation with Frans Helmerson (Arkistoitu – Internet Archive), Cello.org 5.5.2001. Viitattu 10.1.2016.
2. 1 2  Frans Helmerson, Artister, Kungliga Filharmonikerna. Viitattu 10.1.2016.
3. ↑  Downey, Charles T.: Too Many Weak Moments for the Skilled Michelangelo String Quartet (Arkistoitu – Internet Archive), *The Washington Post* 8.11.2015. Haettu 3.10.2016 palvelusta HighBeam Research (vaatii tilauksen).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Eléni Vláchou** (kreik. Ελένη Βλάχου, 18. joulukuuta 1912 – 14. lokakuuta 1995) oli kreikkalainen toimittaja, kolumnisti ja *I Kathimeriní* -sanomalehden kustantaja. 

Vláchoun isä oli *I Kathimeriní* -lehden perustaja Geórgios Vláchos. Eléni Vláchou toimi lehden valokuvaajana ennen toista maailmansotaa. Hän raportoi esimerkiksi Berliinin olympialaisista, kirjoitti matkakuvauksia ja sai palkintoja kissakuvauksistaan.

Saksalaismiehityksen ajan lehden julkaisu oli tauolla, mutta kun lehti alkoi jälleen ilmestyä vuonna 1945, Vláchou aloitti siinä tunnetun politiikkaa käsittelevän kolumninsa nimimerkillä "E".

Isänsä kuoltua vuonna 1951 Vláchou alkoi kustantaa *I Kathimerinía* ja aloitti sen lisäksi iltapäivälehden ja kuvalehden. Lehdet tukivat maan oikeistopolitiikkaa vankkumatta mutta eivät kritiikittömästi. Kun Kreikan sotilasjuntta kaappasi vallan vuonna 1967, Vláchou lakkautti lehtensä protestiksi. Hän jatkoi juntan arvostelua, joutui kotiarestiin mutta karkasi Lontooseen. Sieltä käsin hän kävi voimakasta julkisuuskampanjaa diktatuuria vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Helen Vlachos; Greek Newspaper Publisher *Los Angeles Times*.  18.10.1995. Viitattu 1.4.2018.
2. 1 2  Obituary: Helen Vlachos *The Independent*.  16.10.1995. Viitattu 1.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sorjahukankorento** (*Libellula fulva*) on hukankorentoihin kuuluva Suomessa harvinainen sudenkorento.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Naaras
Nuori naaras
Sorjahukankorennon koiraalla on sukukypsänä sinihärmäinen takaruumiin selkäpuoli, joka on kärjestään musta. Naaraat ja nuoret koiraat ovat väriltään enimmäkseen keltaisia. Vanhemmiten naaras muuttuu sinisemmäksi tai ruskeaksi. Naaraan takaruumiin selkäpuolella on pitkittäinen musta juova, joka kaventuu keskiruumiiseen päin. Sorjahukankorennon takasiivissäsiivissä on niiden tyviosissa laajat tummat värialueet. Väriä on myös siipien kärjissä, muttei litteähukankorennon tapaan siipisolmuissa.

Lajin ulkonäkö on samankaltainen kuin muiden hukankorentojen ja muistuttaa jossakin määrin myös hoikkasinikorentoa ja merisinikorentoa. Litteähukankorennosta sorjahukankorento eroaa eniten takaruumiin perusteella. Sorjahukankorennon takaruumis on vähemmän leveä, eikä sen sivuilla ole litteähukankorennon keltaisia laikkuja.

Sorjahukankorennon takaruumiin pituus on 25–29 mm ja takasiiven pituus 33–38 mm.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Lajia tavataan yleisenä Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä läntisessä Aasiassa Kaukasukselle ja Kaspianmerelle asti. Laji on Suomessa hyvin harvinainen, mutta harvoilla esiintymispaikoillaan tyypillisesti varsin runsaslukuinen. Vakituinen suuri populaatio on elänyt Kiteenjoella tiettävästi vähintään 1920-luvulta lähtien. Lajin uusia suomalaisia esiintymispaikkoja on löydetty 2000-luvulla.

Sorjahukankorento asuttaa puhdasvetisiä seisovia tai hitaasti virtaavia vesiä, kuten puroja ja jokia.

Elintavat
---------

Sorjahukankorennon lentoaika on Suomessa kesäkuun alusta heinä-elokuun vaihteeseen. Päälentoaika ajoittuu kesäkuun puolivälistä ja heinäkuun puoleenväliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kalkman, V.J.: *Libellula fulva* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 25.9.2014. (englanniksi)
2. ↑  Sami Karjalainen, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: Sorjahukankorento – *Libellula fulva* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. 1 2 3 4 5 6  Karjalainen, Sami: *Suomen sudenkorennot*, s. 160–161. Uudistettu laitos. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5425-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Sorjahukankorento (*Libellula fulva*)
* Sorjahukankorento Korentowikissä

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1050665
* Wikispecies: Libellula fulva
* BioLib: 1654
* BOLD: 198427
* CoL: 6Q92G
* EoL: 131401
* EUNIS: 241325
* Fauna Europaea: 214385
* Fauna Europaea (new): ee2b47a9-2719-4b44-b18a-75f44faf6685
* GBIF: 1427936
* iNaturalist: 131846
* IRMNG: 10342902
* IUCN: 165496
* NBN: NBNSYS0000005638
* Plazi: 1206EC1A-0FE5-D0E6-7B69-3C352AB07EB4
* ZooBank: A5226BE3-C93E-4A5F-A0C2-D9E4962F0820

 |

 |
**Sormet sopassa** -keittokirjan julkaisi Näkövammaisten Keskusliitto syksyllä 1995. Keittokirja oli saatavissa Isokirjoituksena, pistekirjoituksena ja elektronisena Luetus-julkaisuna. 

Isokirjoituksena tuotetussa keittokirjassa kirjasinkoko oli keskimääräistä suurempi. Kirja oli kierreselkäinen, jolloin sen saattoi helposti taittaa haluamansa sivun kohdalta ja suojata esim. muovitaskulla. 

Pistekirjoituksella viisiosainen keittokirja vei tilaa huomattavasti enemmän. Pistekirjoituksella keittokirjan koko oli 10 kansiota. 

Näkövammaiset voivat hankkia keittokirjan myös Elektronisena Luetus -julkaisuksi muokattuna. Luetus -julkaisuja tuottaa Näkövammaisten Keskusliiton tiedonhallintapalvelut, ja ne on tarkoitettu vain näkövammaisten käyttöön. Luetus-muodossa ilmestyy mm. useita sanoma -ja aikakauslehtiä. 

*Sormet sopassa* -keittokirja pistekirjoituksena (10 kansiota), isokirjoituksena ja elektronisena.

Historia
--------

Näkövammaisille oli tehty Näkövammaisten keittokirja vuonna 1979 (Sokeain Keskusliitto). 

Sormet sopassa -keittokirja sai alkunsa jo 1990-luvun alussa. Näkövammaisten Keskusliiton kotitaloustoimikunta perusti työryhmän ja keittokirja julkaistiin syksyllä 1995.

Keittokirja
-----------

Keittokirjassa on yli 500 ruokaohjetta ja erilaisia artikkeleja. Keittokirja jaettiin viiteen osa-alueeseen.

Ensimmäisessä osassa on artikkeleita, joissa on perustietoa ja erilaisia näkökulmia ruoanlaittoon. Toisessa osassa on ohjeita hyvien, mutta helppojen ja nopeiden ruokien valmistukseen. Kolmannessa osassa on vinkkejä aikaa vaativaan viikonloppukokkaamiseen. Neljännessä osassa on ohjeita, jotka vievät lukijat yhdessä ystävien kanssa illanistujaisten ja muiden yhteisten tapaamisten pariin. Viidennessä osassa käydään juhlapöytään ja tutustutaan vaativampiin ohjeisiin.

Keittokirjan valmistumisesta on lähes 20 vuotta. Osittain aika on kulkenut ohi, mutta kirjassa on myös paljon ajatonta tietoa ja ruokaohjeita.
Internetiin keittokirja siirtyi vuonna 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* www.sopassa.fi
**Elävöittävän lähteen luostari** (kreik. Μονή Ζωοδόχου Πηγής, *Moní Zoodóchou Pigís*) eli *Káto Panagía* (Κάτω Παναγία, "Alempi Neitsyt Maria") on ortodoksinen luostari Anáfin saarella Kreikassa. Se on omistettu Neitsyt Marialle "Elävöittävälle lähteelle". Luostari on munkkiluostari, mutta nykyisin asumaton.

Luostarin kirkko.
Elävöittävän lähteen luostari sijaitsee Anáfin itäosissa kannaksella, joka erottaa saaren itäkärjen muusta saaresta. Se on saaren tärkein luostari. Luostari on rakennettu samalla paikalle kuin antiikin aikainen Apollon Aigleteen temppeli, ja hyödyntää lukuisia temppelin rakenneosia. Luostarin alueella on myös paljon muita antiikin aikaisia jäänteitä. Luostarin kirkko on rakennettu vuonna 1887.

Luostari on saarella suosittu vaelluskohde, ja kulku sinne saaren pääkylästä eli Chórasta kestää noin kaksi tuntia. Luostarilta kulkee polku edemmäksi Kalamiótissan luostarille (*Áno Panagía*, "Ylempi Neitsyt Maria").

Lähteet
-------

1. 1 2  Monastery of Zoodochou Pigi Cyclades Chamber of Commerce. Viitattu 1.9.2021.
2. 1 2  Ι. Μ. Ζωοδόχου Πηγής *Golden Greece*. Viitattu 1.9.2021.
3. 1 2  Anafi Zoodochos Pigi Monastery *Greeka.com*. Viitattu 1.9.2021.
4. ↑  Anafi Kalamiotissa Monastery *Greeka.com*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elävöittävän lähteen luostari** Wikimedia Commonsissa
**Isabella Bosibori Ochichi** (s. 28. lokakuuta 1979) on kenialainen kestävyys- ja maastojuoksija.

Ochichin ensimmäiset kansainväliset kilpailut olivat puolimaratonin maailmanmestaruuskilpailut 2001 Bristolissa, joissa hän sijoittui kahdeksanneksi. Seuraavana vuonna hän voitti MM-pronssia maastojuoksun MM-kisoissa Dublinissa lyhyellä matkalla ja juoksi kymmenenneksi IAAF:n GP-finaalissa 3 000 metrin juoksussa. Vuonna 2003 hän sijoittui maastojuoksun MM-kisoissa Lausannessa lyhyellä matkalla neljänneksi. Pariisin MM-kisoissa hän oli 5 000 metrin juoksussa kuudes ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa samalla matkalla viides. Samana vuonna hän voitti Keniassa poliisien mestaruuden 1 500 metrin juoksussa.

Vuonna 2004 Ochichi juoksi Brysselissä maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla viidenneksi. 28. maaliskuuta 2004 hän juoksi 5 kilometrin maantiejuoksun maailmanennätyksen ajalla 14.53.  Hän saavutti uransa suurimman saavutuksen Ateenan kesäolympialaisissa voittamalla olympiahopeaa 5 000 metrillä ajalla 14.48.19. Myöhemmin samana vuonna hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa samalla matkalla toinen. Kauden kärkiaika 3 000 metrillä jäi hänen nimiinsä, kun hän juoksi Pariisin Kultainen liiga -osakilpailussa ajan 8.31,32. Ochichi avasi vuoden 2005 kilpailukauden juoksemalla maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kolmanneksi ja pitkällä matkalla viidenneksi. Hän sai lisäksi molemmilla matkoilla joukkuekilpailun MM-hopeaa. Helsingin MM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä kahdeksas ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa 3 000 metrillä neljäs. Vuonna 2006 Ochichi voitti Kansainyhteisön kisoissa 5 000 metrin kilpailun. Maastojuoksun MM-kisoissa Fukuokassa hän oli lyhyellä matkalla kymmenes ja samalla voittamassa MM-hopeaa joukkuekilpailussa.

Lähteet
-------

* Isabella Ochichi Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  ISABELLA OCHICHI *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 26.12.2020. (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee etu- ja sukunimeä. Sanan muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*

**Sorja** on suomalainen naisen etunimi. Nimi on saatu suomalaisesta ylätyylisestä sanasta *sorja*, joka merkitsee *solakkaa*, *sirorakenteista* tai *viehättävän kaunista*. Sorjaa ehdotettiin naisennimeksi jo 1870-luvulla. Alun perin muoto oli *Sorea*. Almanakkaan se otettiin vuonna 1950, ja nimipäivä on 30. syyskuuta. Myöhemmin rinnalle tuli Sirja. Sorja on käytössä myös sukunimenä.

Vuosina 1900–2019 etunimi Sorja on annettu Suomessa Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 114 naiselle ja ainakin yhdelle miehelle. Syyskuussa 2020 se oli sukunimenä 43 henkilöllä.

Tunnettuja Sorja-nimisiä
------------------------

* Kalle Sorja (s. 1983), jalkapalloilija

Lähteet
-------

1. ↑  Kustaa Vilkuna: *Etunimet, 3. painos*, s. 170. Otava, 2001. ISBN 951-1-15135-5.
2. ↑  Syrjänen, Pirjo-Riitta (toim.): *Kutsu vaikka kukkaseksi: Nimitiedon vuosikirja*. Hämeenlinna: Karisto, 1999. ISBN 951-23-3923-4.
3. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 30.9.2020.
**Eléftherna** (kreik. Ελεύθερνα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Réthymnon kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Arkádin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Réthymnon kunnan Arkádin kunnallisyksikköön. Kylä muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Ελευθέρνης, *Topikí Koinótita Elefthérnis*). Kylän väkiluku on 189 (vuonna 2011).

Antiikin aikaisen Eleuthernan akropolis eli linnavuori kylän lähellä.
Eléftherna sijaitsee kukkulalla Kreetan pohjoisosissa linnuntietä noin 25 kilometriä itäkaakkoon Réthymnon kaupungista. Kylän nimi viittaa sen alueella sijainneeseen antiikin aikaiseen Eleuthernan kaupunkiin. Eleuthernan arkeologinen alue sijaitsee nykyisen kylän sekä noin kilometrin kaakkoon sijaitsevan Archaía Eléfthernan kylän välisellä alueella. Se on seudun merkittävin nähtävyys. Kylän muihin nähtävyyksiin kuuluvat sen bysanttilaisaikaiset kirkot.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  The Village of Eleftherna on Crete *Crete Home*. Viitattu 9.12.2015.
Marcus Tullius Cicero puhujalavalla. Patsas kaupungintalon edessä Ciceron synnyinkaupungissa Arpinossa.

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Oratio in Catilinam Prima in Senatu Habita*** (latinaksi)

**O tempora, o mores** (suom. *Oi aikoja, oi tapoja*) on kuuluisa latinankielinen huudahdus, joka esiintyi useita kertoja Ciceron puheissa. Tunnetuin kerta oli Ciceron puhuessa Catilinan salaliittoa vastaan (In Catilinam 1,1). Cicero piti Rooman senaatille neljä puhetta, jotka paljastivat vehkeilyn.

Puheensa alussa Cicero valittaa ensin oman aikansa kataluutta ja rappiota. Hän on turhautunut siitä, että huolimatta kaikista todisteista Catilinaa vastaan, joka puuhasi kaataakseen Rooman hallinnon ja salamurhatakseen Ciceron, ja huolimatta siitä, että senaatti oli antanut päätöksensä *Senatus consultum ultimum*, Catilinaa ei vielä ollut vangittu. Cicero jatkaa puhetta ja kuvaa Rooman historian eri vaiheita, joissa konsulit olivat tuominneet salaliittolaisia kuolemaan pienempienkin todisteiden varassa. Puheen aloitus on yhtä kuuluisa kuin puhetta huipentava päivittely: "Milloin, oi Catilina, aiot lakata koettelemasta kärsivällisyyttämme?" (lat. *Quo usque tandem abutere, Catilina, patientia nostra*?). 

Puheet johtivat siihen, että salaliittolaiset vangittiin ja teloitettiin kuristamalla, kuten tapa oli. Catilina pakeni joukkojensa luo Fiesoleen, missä hänet surmattiin vuonna 62 eaa. On arveltu, että Cicero liioitteli salaliiton vaarallisuutta ja omaa osuuttaan sen paljastamisessa.

Huudahdusta "voi aikoja, voi tapoja!" käytetään nykyajan tapoja ja ilmiöitä päiviteltäessä, usein ironiseen sävyyn.

Lähteet
-------

* Castrén, Paavo: *Uusi antiikin historia.* Otava, 2011. ISBN 978-951-1-21594-3.
* Pitkäranta, Reijo: *Suomi-latina-suomi-sanakirja*. Wsoy, 2002.

### Viitteet

1. ↑  Pitkäranta, 2002 s. 615–616
2. ↑  Kivimäki, Arto: *Carpe Diem! Hauskaa ja hyödyllistä latinaa*, s. 208. Karisto, 2008.
3. 1 2 3  Marcus Tullius Cicero: In L. Catilinam orationes. Oratio in Catilinam Prima in Senatu Habita *la.wikisource.org*.  (latinaksi)
4. 1 2  Castren, 2011, s. 351–352

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **O tempora, o mores**.
**Asir** (arab. عسير‎, *‘Asīr*) on provinssi Saudi-Arabian lounaisosassa. Sen pääkaupunki on Abha. Provinssin pinta-ala on 76 693 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2017 arvion mukaan 2 288 500.

Asirin kansallispuisto
----------------------

Asirin kansallispuisto on Saudi-Arabian ensimmäinen kansallispuisto, joka perustettiin vuonna 1978. Sen pinta-ala on 4 150 neliökilometriä. Alue ulottuu läheltä pääkaupunkia rannikolle Al-Shuqaydiin. Kansallispuiston alueella sijaitsevat teräväpiirteiset Asirvuoret, jotka kohoavat 3 000 metrin korkeuteen kapealta, Punaiseenmereen rajoittuvalta Tihamahin rannikkotasangolta.

Lähteet
-------

1. ↑  Saudi Arabia *citypopulation.de*. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Asir** Wikimedia Commonsissa

Saudi-Arabian lippuSaudi-Arabian provinssit

* Al Bahah
* Al Hudud ash Shamaliyah
* Al Jawf
* Al Madinah
* Al Qasim
* Ar Riyad
* Al-Šarqiyya
* Asir
* Ha'il
* Jizan
* Makkah
* Najran
* Tabuk
Oak Alley Plantationin kuuluisa tammikuja vuonna 2003.
**Oak Alley Plantation** on historiallinen plantaasi Vacherien kaupungissa Louisianassa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Mississippi-joen varrella, ja se on suojeltu kansallishistoriallisena kohteena. Plantaasi on nimetty sen päärakennukselta Mississippi-joelle johtavan karaktäärisen, 240-metriä pitkän tammikujan mukaan, jossa on 28 tasaisin välimatkoin sijoitettua puuta joiden uskotaan olevan ainakin 100 vuotta vanhempia kuin päärakennus.

Plantaasin alkuperäinen nimi on *Bon Séjour*. Sen päärakennus rakennettiin vuosien 1837 ja 1839 välillä liikemies Jacques Telesphore Romanille. Sen suunnitteli todennäköisesti Romanin appi, Joseph Pilie, joka työskenteli arkkitehtina. Rakennuksen julkisivua koristavat 28 doorilaista pylvästä.

Plantaasin päärakennusta.
Plantaasi myytiin huutokaupassa vuonna 1866. Omistajavaihdosten jälkeen plantaasi oli päässyt pahasti rappeutumaan 1920-luvulla. Vuonna 1925 alueen ostivat Andrew ja Josephine Stewart. Stewartien toimesta plantaasia restauroitiin laajalti arkkitehti Richard Kochin johdolla. Stewartien kuoltua plantaasin hallinta päätyi Oak Alley Foundation -järjestölle, joka avasi plantaasin yleisölle.

Oak Alley Plantation lähettyvillä on myös toinen kuuluisa plantaasi nimeltä Laura Plantation, joka paloi pahasti vuonna 2005.

Laura Plantation kyltti vuonna 2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oak Alley Plantation** Wikimedia Commonsissa

* Viralliset sivut
* Tietoa plantaasista Yhdysvaltain National Park Servicen sivuilla
**Nicole "Nikki" Stone** (s. 4. helmikuuta 1971 Princeton, New Jersey) on yhdysvaltalainen freestylehiihtäjä. Hän voitti hypyissä olympiakultaa vuonna 1998 ja maailmanmestaruuden vuonna 1995.

Stone osallistui olympialaisiin kahdesti. Lillehammerissa 1994 hän sijoittui 13:nneksi karsinnassa, josta 12 parasta pääsi loppukilpailuun. Naganossa 1998 hän voitti kultaa otettuaan ensimmäisellä kierroksella niin selvän johtoaseman, että toisella kierroksella parhaat pisteet kerännyt ja hopealle noussut kiinalainen Xu Nannan jäi hänestä lopulta yli kuuden pisteen päähän. Maailmanmestaruuskilpailuihin Stone osallistui neljä kertaa. Altenmarkt im Pongaussa 1993 hän sijoittui neljänneksi ja La Clusaz'ssa 1995 hän voitti kultaa. Naganossa 1997 hän sijoittui kymmenenneksi ja Haslibergissä 1999 hän saavutti pronssia.

Stone kilpaili maailmancupissa vuosina 1992–1999. Hän voitti hypyissä 11 osakilpailua, joista ensimmäisen maaliskuussa 1992 ja viimeisen tammikuussa 1999. Hän voitti hyppyjen maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 1994–1995 ja 1997–1998 sekä freestylen yhteispistecupin kaudella 1997–1998.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nikki Stone *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Nikki Stone Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee musiikin käsitettä. Sanan muita merkityksiä, katso täsmennyssivu.*
Musiikin dynamiikan merkitsemistapoja.
Musiikissa **dynamiikalla** tarkoitetaan äänenvoimakkuutta ja erityisesti sen eri vaihteluita.

Nuottikirjoituksessa käytetään yleisesti seuraavia merkkejä:

| **Merkintä** | **Luetaan** | **Tarkoittaa** |
| --- | --- | --- |
| ***ppp*** | Piano pianissimo | Äärimmäisen hiljaa |
| ***pp*** | Pianissimo | Hyvin hiljaa |
| ***p*** | Piano | Hiljaa |
| ***mp*** | Mezzopiano | Melko hiljaa |
| ***mf*** | Mezzoforte | Melko voimakkaasti |
| ***f*** | Forte | Voimakkaasti |
| ***ff*** | Fortissimo | Erittäin voimakkaasti |
| ***fff*** | Forte fortissimo | Äärimmäisen voimakkaasti |
|

Merkit ***fff*** ja ***ppp*** ovat vielä jokseenkin yleisiä nuottikirjoituksessa, mutta merkit, joissa on näitä enemmän ***f*** tai ***p*** -merkkejä ovat harvinaisia.

Lisäksi on olemassa merkkejä, jotka ilmoittavat voimakkuuden tasaista nousua tai laskua. Yleisimmät sellaiset ovat *crescendo* (lyhennys ***cresc.***) ja *decrescendo* (lyhennys ***decresc.***), jonka synonyymi on *diminuendo* (lyhennys ***dim.***). *Crescendo* tarkoittaa äänenvoimakkuuden tasaista nousua ja *decrescendo* äänenvoimakkuuden tasaista laskua.

Lähteet
-------

1. ↑  Äänen voimakkuus / Dynamiikka; Äänipää[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dynamiikka (musiikki)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Nuottikirjoitus |
| --- |
|  |
| Nuotit | 
* etumerkit
* nuotti
* sävel
* tauko

 |  |
|  |
| Nuottiviivasto | 
* al fine
* da capo
* dal segno
* dynamiikka
* kooda
* klaavi
* sävellaji
* tahti
* tahtilaji
* tempo

 |
|  |
| Keskeistä teoriaa | 
* harmonia
* intervalli
* isku
* melodia
* sävelasteikko
* sointu
* teema
* transponointi

 |
|  |
| Muuta | 
* mensuraalinotaatio
* musiikkitermejä
* nuotinnus
* partituuri
* tabulatuuri

 |

 |
Annamoision kunta Lomonosovin piirin kartalla.
**Annamoisio** (ven. А́ннино, *Annino*) on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Taajamassa on asukkaita 3 300 (vuonna 2002) ja kunnassa 6 700 henkeä (vuonna 2006).

Annamoision kunta sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla ja rajoittuu lännessä Pietarin kaupungin alueeseen.

Kunnan hallinnollinen keskus on Annamoision taajama. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: kylät Alakylä (ven. Алакюля, *Alakjulja*), Hiekka (ven. Пески, *Peski*), Innala (ven. Иннолово, *Innolovo*), Kapriola (ven. Капорское, *Kaporskoje*), Kemppilä (ven. Кемпелево, *Kempelevo*), Kuttusi (ven. Куттузи, *Kuttuzi*), Lesopitomnik (ven. Лесопитомник), Pihilä (ven. Пигелево, *Pigelevo*), Rappula (ven. Рапполово, *Rappolovo*), Ryömi (ven. Рюмки, *Rjumki*), Tammikko (ven. Большие Томики, *Bolšije Tomiki*), Timola eli Uusikylä (ven. Тиммолово, *Timmolovo*) sekä Somerokankaan (ven. Новоселье, *Novoselje*) taajama.

Ennen toista maailmansotaa seudulla asui enimmäkseen inkerinsuomalaisia, eräissä kylissä oli myös ortodoksisia inkerikkoja ja venäläisiä. Luterilaiset kuuluivat Hietamäen seurakuntaan. Monet kylät hävisivät sodan aikaisten väestönsiirtojen seurauksena.

Seudun pääelinkeino on maatalous. Suurimmat maatalousyritykset ovat ZAO Pobeda Annamoisiossa ja ZAO Agrostar Somerokankaalla.

Nähtävyyksiä ovat ortodoksinen Kaikkien pyhien kirkko ja Šungunovin kartano Kuttusissa sekä apostoli Johanneksen kirkko Annamoisiossa.

Kunnan päämies on Mihail Bondarenko, kunnanhallinnon päämies Sergei Boldin.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 23. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
**Myriokefalonin taistelu** käytiin Bysantin valtakunnan ja seldžukkien välillä 17. syyskuuta 1176. Taistelu oli suuri tappio Bysantille ja sitä verrattiin jopa Manzikertin taisteluun.

Tausta
------

Bysantin ja seldžukkien välillä vallitsi rauha 1170-luvulla. Seldžukit halusivat kuitenkin laajentaa Rumin sulttaanikuntaa länteen, Vähään-Aasiaan. Bysantti halusi taas vallata takaisin menettämänsä alueet idässä jotka se oli menettänyt Manzikertin taistelun jälkeen. Keisari Manuel I Komnenos saikin vallattua takaisin Kilikian (joka oli välillä Armenian, välillä Antiokian hallinnassa) ja sai tehtyä Antiokian ruhtinaskunnasta Bysantin vasallin. Vuonna 1175 sota syttyi taas kun seldžukkien Kilij Arslan II ei palauttanut takaisin Bysantille alueita, jotka oli aikaisemmin luvannut. Myös unkarilaisia osallistui taisteluun. Unkarilaisten päälliköt olivat transsylvanialainen vojvodi *Rátót-heimoinen Leusták* ja *Ompud* tai *Ampud*-niminen palatiini.

Taistelu
--------

Manuel kokosi valtavan armeijan ja aloitti marssimaan seldžukkien maita kohti. Arslan olisi halunnut neuvotella, mutta Manuel luuli olevansa ylivoimainen ja kieltäytyi rauhantarjouksista. Manuel lähetti osan armeijastaan Andronikos Vatatzesin johdolla Amasiaa kohti. Hän johti itse suurimman osan armeijastaan seldžukkien pääkaupunkia Ikonionia kohti. Kumpikin armeija joutui kulkemaan metsäisiä reittejä pitkin joiden varrella turkkilaisten oli helppo tehdä yllätyshyökkäyksiä. Amasiaan matkalla ollut armeija tuhoutui tällaisessa hyökkäyksessä ja seldžukit lähettivät Manuelille Andronikos Vatatzesin pään. Seldžukit tuhosivat myös viljelyksiä ja myrkyttivät lähteitä vaikeuttakseen Manuelin marssia.

Marsiessaan erästä vuoristosolaa pitkin lähellä Myriokefalonin linnoitusta Manuelin joukot jäivät loukkuun. Manuelilla on arvioitu olleen noin 25 000 sotilasta mukanaan. Vaikka hänellä olisi saattanut olla jopa 50 000. Armeijaan kuului myös joukkoja Antiokian Balduinin johdolla joka myös komensi armeijan oikeaa siipeä. Vasenta siipeä komensi Johannes Kantakuzenos. Kilij Arslanilla oletetaan olleen saman verran joukkoja, tosin tarkkaa määrää ei tiedetä.

Seldžukit hyökkäsivät ensin bysanttilaisten oikeaa siipeä kohti, joka kärsi raskaita tappioita. Antiokian Balduin oli itse kuolleitten joukossa. Aluksi keisari Manuel piti tilannetta täysin toivottomanan ja oli jo vähällä jättää armeijansa oman onnensa nojaan. Lopulta hän kuitenkin ryhtyi toimeen ja keräsi joukkoja ympärilleen. Ajettuaan seldžukit solasta loput armeijasta pääsi kulkemaan sen läpi pienemmin tappioin. Bysanttilaiset olivat kuitenkin menettäneet omat piiritysvarusteensa ja heillä ei ollut enää mahdollisuutta vallata Ikonionia. Lopulta armeija pääsi palaamaan kun Manuel lupasi Kilij Arslanille että hän purkaisi kaksi linnoitusta Dorylaeumissa ja Sibliassa.

Taistelun jälkeen
-----------------

Vaikka Manuel itse vertasi taistelua Manzikertiin ei sillä kuitenkaan ollut samanlaista vaikutusta armeijan toimintakykyyn. Bysantti menetti nyt kuitenkin lopullisesti otteen Vähän-Aasian sisämaahan.

Lähteet
-------

1. ↑  László Markó: A Magyar Állam Főméltóságai Szt. Istvántól napjainkig. Magyar Könyvklub, 2000. ISBN 963 547 085 1
**Nikki Ragozin Keddie** (30. elokuuta 1930 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen historioitsija, joka on erikoistunut Lähi-idän, Iranin ja islamin historiaan. 

Nikki Keddie syntyi New Yorkissa vuonna 1930. Hänen molemmilla vanhemmillaan oli venäläisiä sukujuuria. Hän suoritti historiasta ja kirjallisuudesta vuonna 1951 alemman korkeakoulututkinnon Radcliffe Collegessa. Maisteriksi hän valmistui Stanfordin yliopistosta ja vuonna 1955 tohtoriksi Kalifornian Berkeleyn yliopistosta.

Keddie toimi vuoden tutkijana Etelä-Aasia, mutta sitten hänestä tuli ensin Arizonan yliopiston opettaja ja sitten Scripps Collegen dosentti. Keddie aloitti 1961 Los Angelesin Kalifornian yliopiston vierailevana dosenttina. Vuonna 1967 hänestä tuli kokoaikainen dosentti. Sitten Keddie pääsi apulaisprofessoriksi ja lopulta professoriksi.

Keddie on erikoistunut tutkimuksissaan erityisesti Iraniin ja toisaalta islamiin. Hän on kirjoittanut islamin ja lännen välisistä uskonollisista, tieteellisistä ja poliittisista kohtaamisista. Hän on tutkinut vuosien ajan muun muassa sekularismia, fundamentalismi ja naisen asemaa islamilaisissa kulttuureissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Scanlon, Jennifer & Cosner, Shaaron: *American Women Historians, 1700s–1990s*, s. 125–126. Wesport, Connecticut: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-29664-2. Google-kirjat (viitattu 29.4.2018).
2. ↑  Nikki Ragozin Keddie: Bio-bibliography  9/2004. Fondazione Internazionale Balzan "Premio". Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Nikki Ragozin Keddie Fondazione Internazionale Balzan "Premio". Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Juustokärpäset** (Piophilidae) on heimo, joka käsittää joukon pieniä kärpäsiä. Heimoon kuuluu 23 sukua, joissa on yhteensä 67 lajia. Yksittäisistä lajeista merkittävin lienee *Piophila casei*. Vuonna 2010 julkisuuteen tulleiden tietojen mukaan *Thyreophora cynophila* -niminen, 160 vuoden ajan sukupuuttoon kuolleeksi uskottu juustokärpäslaji löydettiin uudestaan Espanjasta.

Aikuiset yksilöt ovat pieniä, kiiltäviä kärpäsiä, joissa on usein sinertävä vivahde. Tuntosarvet muodostuvat kolmesta jaokkeesta ja niissä on kaksi aristaa.

Luonnossa juustokärpästen toukat ovat saprotrofeja ja elävät mm. raadoissa rasvakudosta syöden. Tärkeän poikkeuksen muodostaa *Neottiophilum*-suku, jonka toukat elävät linnunpesissä ja imevät verta. Ihmiselle juustokärpäset aiheuttavat taloudellista vahinkoa, sillä toukat pilaavat juustoja sekä muita rasvaisia elintarvikkeita. Mikäli kärpäsentoukkia joutuu ruuansulatuskanavaan, ne eivät kuole mahanesteessä vaan kulkeutuvat elävinä suolistoon ja voivat aiheuttaa vakavia haavaumia suolen seinämään. Toukilla on erikoinen kyky liikkua hyppimällä käyttäen vartaloaan jousen tavoin.

*Piophila casei* -lajin toukat ovat olennainen osa sardinialaisen casu marzu -juuston valmistusta. *Protopiophila litigata* munii hirvien ja peurojen pudonneisiin sarviin. *Prochyliza xanthostoma* on erikoinen laji, sillä sen koiras ja naaras eroavat ulkomuodoltaan huomattavasti. Lajin koiraat myös taistelevat naaraista näyttävästi.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q135117
* Wikispecies: Piophilidae
* ADW: Piophilidae
* AFD: Piophilidae
* BioLib: 17454
* BOLD: 481
* BugGuide: 89214
* CoL: 625NK
* EoL: 8990
* EPPO: 1PIOPF
* Fauna Europaea: 10941
* Fauna Europaea (new): 089fdc7e-035d-424b-9c7f-855397fe0c56
* Fossilworks: 139318
* GBIF: 9503
* iNaturalist: 326644
* IRMNG: 100727
* ITIS: 143239
* NBN: NBNSYS0000160721
* NCBI: 28629
* NZOR: 0fb4b2ad-da07-4cd1-ae6b-6dca9f01e00b
* WoRMS: 987189

 |

 |
**Noël Ott** (s. 15. tammikuuta 1994 Sattel) on sveitsiläinen beachfutispelaaja. Hän edustaa kotimaansa Grasshopper CZ:aa ja pelaa myös Sveitsin beachfutismaajoukkueessa. 173 senttimetriä pitkä Ott on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ott edusti vuodet 2009-2013 Havane Shotsia. Vuonna 2014 hän siirtyi maansa pääsarjassa pelaavaan Grasshopper CZ:ään. Hänet valittiin kaudella 2012 sarjan parhaaksi pelaajaksi ja seuraavalla kaudella hän oli sarjan paras maalintekijä.

Sveitsin beachfutismaajoukkueessa Ott debytoi vuonna 2012. Kaudella 2014 hän teki Euro Beach Soccer Leaguessa 21 maalia ja kauden päätyttyä hänet valittiinkin kauden parhaaksi pelaajaksi. Marraskuussa 2014 Ott valittiin vuoden parhaaksi nuoreksi pelaajaksi maailmassa. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Espinhossa Ott teki kahdeksan maalia ja sai turnauksen kolmanneksi parhaan maalintekijän Bronze Shoe -palkinnon.

Lähteet
-------

* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Noël des enfants qui n'ont plus de maison** ("Kotinsa menettäneiden lasten joulu") on ranskalaisen säveltäjä Claude Debussyn joulukuussa 1915 säveltämä joululaulu sooloäänelle ja pianolle säveltäjän omiin sanoihin. Auguste Durand julkaisi kappaleen seuraavana vuonna. Laulu jäi säveltäjän viimeiseksi ja hän kirjoitti sen sairaana ennen seuraavan päivän leikkausoperaatiota. Pituutta kappaleella on noin kaksi ja puoli minuuttia.

Alkukieliset sanat
------------------

*Nous n’avons plus de maisons !*
Les ennemis ont tout pris, tout pris, tout pris,
Jusqu’à notre petit lit!
Ils ont brûlé l’école et notre maître aussi,
Ils ont brûlé l’église et monsieur Jésus-Christ,
Et le vieux pauvre qui n’a pas pu s’en aller!
Nous n’avons plus de maisons!
Les ennemis ont tout pris, tout pris, tout pris,
Jusqu’à notre petit lit!

Bien sûr! Papa est à la guerre,
Pauvre maman est morte!
Avant d’avoir vu tout ça.
Qu’est-ce que l’on va faire ?
Noël, petit Noël, n’allez pas chez eux, n’allez plus jamais chez eux, punissez-les !
Vengez les enfants de France !
Les petits Belges, les petits Serbes, et les petits Polonais aussi !
Si nous en oublions, pardonnez-nous.
Noël ! Noël ! surtout, pas de joujoux,
Tâchez de nous redonner le pain quotidien.

Nous n’avons plus de maisons!
Les ennemis ont tout pris, tout pris, tout pris.

Jusqu’à notre petit lit!
Ils ont brûlé l’école et notre maître aussi,
Ils ont brûlé l’église et monsieur Jésus-Christ,
Et le vieux pauvre qui n’a pas pu s’en aller !

Noël ! Écoutez-nous, nous n’avons plus de petits sabots !
Mais donnez la victoire aux enfants de France.

Sanoitusten suora suomennos
---------------------------

*Meillä ei ole enää koteja,*
Viholliset veivät kaiken, veivät kaiken, veivät kaiken,
jopa pienen sänkymme!

He polttivat koulun ja opettajan myös,
He polttivat kirkon ja herran Jeesuksen Kristuksen,
Ja erään vanhan miesparan, joka ei päässyt karkuun,

Meillä ei ole enää koteja,
Viholliset veivät kaiken, veivät kaiken, veivät kaiken,
jopa pienen sänkymme!

Isä on sodassa, totta kai,
äitiraukka on kuollut!
Ennen kuin näki tämän kaiken.

Mitä on tehtävä?
Joulu, pieni joulu,
älä mene heidän luokseen,
älä enää koskaan mene heidän luokseen,
rankaise heitä!
Kosta ranskan lapsien puolesta!
Pienten belgialaisten, pienten serbialaisten,
ja pienten puolalaisten myös!
Jos unohdimme jotkut, anna meille anteeksi.
Joulu! Joulu! Etenkään ei leluja,
Kamppaile, että saisimme taas jokapäiväisen leivän.

Meillä ei ole enää koteja,
Viholliset veivät kaiken, veivät kaiken, veivät kaiken,
jopa pienen sänkymme!

He polttivat koulun ja opettajan myös,
He polttivat kirkon ja herran Jeesuksen Kristuksen,
Ja erään vanhan miesparan, joka ei päässyt karkuun,

Joulu! Kuuntele meitä, meillä ei ole enää pieniä puukenkiäkään,
mutta anna voitto Ranskan lapsille!

Kappaleen levyttäneitä artisteja
--------------------------------

* Pierrette Alarie
* Victoria de los Ángeles-Gonzalo Soriano
* Nina Dorliac
* Véronique Gens
* Petits Chanteurs de Paris
* Spivey Hall Children's Choir
Juutalaistadžikin latinalainen kirjaimisto *Bajroqi miⱨnat* -sanomalehdestä vuodelta 1930.
**Juutalaistadžikki** (omakielinen nimitys *buxorī*) on buharanjuutalaisten käyttämän tadžikin kielen variantin nimitys. Vuonna 1995 sen puhujia arvioitiin olevan Israelissa noin 50 000 ja Uzbekistanissa noin 10 000 henkeä.

Juutalaistadžikki kuuluu tadžikin kielen pohjoiseen murreryhmään. Se poikkeaa tadžikin yleiskielestä eräiden foneettisten, morfologisten ja syntaktisten piirteidensä perusteella. Sanastossa on suhteellisen vähän heprealaisia lainoja sekä jonkin verran arkaaisia tadžikin kielen sanoja. Kielimuodon sisällä ei juurikaan ole murre-eroja. Kirjoittamiseen on perinteisesti käytetty heprealaista kirjaimistoa. Vuosina 1929–1940 käytössä oli latinalainen aakkosto.

1800-luvulle saakka buharanjuutalaiset käyttivät kirjakielenään juutalaispersiaa. Omakielisen kirjallisuuden kehitti vuosisadan lopulla Jerusalemissa asunut rabbi Šimon Haham. Vuosina 1880–1914 Jerusalemissa ilmestyi yli sata juutalaistadžikinkielistä teosta. Venäjällä ei kirjoja tuona aikana juurikaan painettu, mutta vuosina 1910–1916 Skobelevin kaupungissa (nykyinen Fergana) ilmestyi *Rahamim*-niminen sanomalehti. 1920–1930-luvuilla Neuvostoliitossa toimi buharanjuutalaisia kouluja ja julkaistiin kaunokirjallisuutta. Kulttuuritoiminta lakkautettiin vuonna 1940, minkä jälkeen juutalaistadžikki toimi vain puhekielenä.

1970-luvun alussa juutalaistadžikin puhujamääräksi arvioitiin noin 30 000 henkeä. Buharanjuutalaisten muutettua Israeliin siellä on syntynyt juutalaistadžikinkielistä kulttuuritoimintaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ethnologue: Bukharic *ethnologue.com*. Viitattu 26.11.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3  Elektronnaja jevreiskaja entsiklopedija: Jevreisko-tadžikski jazyk *eleven.co.il*. Viitattu 28.11.2010. (venäjäksi)
**Konstantinoupóleos** (kreik. Λεωφόρος Κωνσταντινουπόλεως, *Leofóros Konstantinoupóleos*, "Konstantinopolin valtakatu") on katu Ateenassa Kreikassa. Se on nimetty Bysantin valtakunnan pääkaupungin Konstantinopolin mukaan.

Vanha Peloponnesoksen asema.
Konstantinoupóleos-valtakatu ohittaa Ateenan keskustan länsipuolelta, ja yhdistää läntiset esikaupungit eteläisiin. Se saa alkunsa Ágios Ioánnis Réntiksestä ja päättyy Sepóliaan, ja sen pituus on noin 7,5 kilometriä. Katu kulkee pitkään Ateena–Pireus-rautatien vartta pitkin, ja sen varrella sijaitsevat muun muassa Ateenan rautatieasema eli Lárisan asema (radan toisella puolella) sekä vanha Peloponnesoksen asema.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konstantinoupóleos** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: el:Λεωφόρος Κωνσταντινουπόλεως 

Ateenan merkittävimmät kadut ja tiet

|  |  |
| --- | --- |
| Moottoritiet | 
* A1 (PATHE)
* A6 (Attikí Odós)

 |
| Valtakadut | 
* Alexándras
* Andréa Syngroú
* Athinón
* Kifisías
* Konstantinoupóleos
* Mesogeíon
* Vasiléos Konstantínou
* Vasilíssis Amalías
* Vasilíssis Ólgas
* Vasilíssis Sofías
* Vouliagménis

 |
| Kadut | 
* Aiólou
* Akadimías
* Athinás
* Dionysíou Areopagítou
* Ermoú
* Filellínon
* Ierá Odós
* Iródou Attikoú
* Mitropóleos
* Óthonos
* Panepistimíou
* Patisíon (28is Oktovríou)
* Peiraiós (Panagí Tsaldári)
* Sólonos
* Stadíou
* Tripódon
* Vasiléos Georgíou A'
* Voukourestíou

 |