recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Malan Marnersdóttir** (s. 25. tammikuuta 1952 Klaksvík, Färsaaret) on färsaarelainen tieteilijä ja tietokirjailija.

Malan Marnersdóttirin vanhemmat ovat tohtori Marner Andreas Simonsen ja Anna Kristina Godtfred. Klaksvíkissa syntynyt Malan Marnersdóttir asui lapsena useilla paikkakunnilla Färsaarilla ja Tanskassa. Hän valmistui lukiosta Tórshavnista ja suoritti tutkinnon ranskan kieli pääaineena Aarhusin yliopistossa ja tanskan kieli pääaineena Kööpenhaminassa. Vuosina 1979–1981 hän opetti Tórshavnin lukiossa, vuosina 1981–1983 hän toimi tanskan ja fäärin kielen opettajana Frankfurtissa Goethe-yliopistossa. Vuonna 1983 hän aloitti färsaarelaisen ja pohjoismaisen kirjallisuuden ja viestinnän opettajana Färsaarten yliopistossa. Hänen tutkimusalaansa on naiskirjailijat ja naisten rooli Färsaarten yhteiskunnassa. Hän on toiminut kolme vuotta Färsaarten yliopiston rehtorina..

Marnersdóttir on ollut toimittajana ja toisen päätoimittajana färsaarelaisessa kirjallisuuslehdessä *Brá*, joka ilmestyi 1982–1992. Hän on kirjoittanut färsaarelaisesta kirjallisuudesta eri lehtiin. Näyttelijä Lauru Joensenin kanssa hän on kirjoittanut näytelmän *Logi, logi, eldur mín* färsaarelaisesta kirjailijasta Jóhanna Maria Skylv Hansenista. Hän on kirjoittanut färsaarelaisista naiskirjailijoita myös teokseen *Nordisk kvindelitteraturhistorie*. Hän on ollut organisoimassa International Association of Scandinavian Studiesin Färsaarilla järjestämiä konferensseja.

Malan Marnersdóttir on saanut Färsaarten kirjallisuuspalkinnon tietokirjapalkinnon 1993.

Malan Marnersdóttir avioitui 1981 Hans Laurengin kanssa, ja he erosivat 1985.

Teokset (valikoima)
-------------------

* *Kvinneøddir* (1985), naisten osallistuminen keskusteluun ensimmäisestä fäärinkielisestä sanomalehdestä
* *Konurák* (1989), tutkimus färsaarelaisesta naistenlehdestä *Oyggjarnar*
* *Fyri fyrst* (1992), kirjallisuusanalyysi naiskirjailijoista
* *Bylgjurnar leika í trá* (1992), kirjallisuusanalyysi naiskirjailijoista
* *Føroysk bókmentasøga* Volume 1, Turið Sigurðardóttirin kanssa (Nám, 2011)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Malan Marnersdóttir (1952–) *Dansk Kvindebiografisk Leksikon*.  (tanskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Malan Marnersdóttir
Finns folkhögskola
Espoon **Finnsin** kulttuurihistoriallisesti arvokas kansanopisto-alue on Suomen vanhimpia säilyneitä Folkhögskola-kokonaisuuksia. Se sijaitsee Espoonkartanon kaupunginosassa Kuninkaantien varrella.

Mellersta Nylands folkhögskola aloitti koulutustoiminnan Finnsissä 2.11.1891 Espoon kartanon omistajien Arthur ja Bertha Myrbergin lahjoitettua tyhjillään olleen Finnsin kestikievarirakennuksen kansanopiston tiloiksi. Waldemar Aspelinin suunnittelema keltainen opistotalo valmistui vuonna 1897 ja Arkkitehtitoimisto Taucher & Cajanuksen suunnittelema vanha oppilasasuntola 1909. Lisäksi alueella on vahtimestarin huvila 1900 –luvun alusta. Hillittyä lisärakentamista edustavat arkkitehti Erik Kråkströmin suunnittelemat majoitustilat ja ravintolarakennus 1980 –luvulta. Vanhat rakennukset muodostavat kauniin kokonaisuuden Finnsin portista sisään astuttaessa, näkymä ei ole sadassa vuodessa muuttunut juuri lainkaan.

Alue kokonaisuus siirtyi Omnian omistukseen 1.7.2011 Svenska Folkskolans Vänner r.f:ltä (SFV).

Katso myös
----------

* Omnia
* Espoonkartano
* Finns folkhögskola

Lähteet
-------

1. ↑   Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisema, Erkki Härö, s. 37, ISBN 951-857-182-1
**IX talviolympialaisissa** Innsbruckissa vuonna 1964 **alppihiihto** oli kuudetta kertaa olympialaisten ohjelmassa. Alppihiihdossa järjestettiin kuusi kilpailutapahtumaa: pujottelu, suurpujottelu ja syöksylasku sekä miehillä että naisilla.

Miehet
------

### Pujottelu


| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Itävalta | Josef Stiegler | 131,13 |
| 2 | Yhdysvallat | William Kidd | 131,27 |
| 3 | Yhdysvallat | James Heuga | 131,52 |

  

### Suurpujottelu


| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ranska | Francois Bonlieu | 1.46,71 |
| 2 | Itävalta | Karl Schranz | 1.47,09 |
| 3 | Itävalta | Josef Stiegler | 1.48,05 |

  

### Syöksylasku


| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Itävalta | Egon Zimmermann | 2.18,16 |
| 2 | Ranska | Leo Lacroix | 2.18,90 |
| 3 | Saksojen yhteinen joukkue | Wolfgang Bartels | 2.19,48 |

Naiset
------

### Pujottelu


| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ranska | Christine Goitschel | 89,86 |
| 2 | Ranska | Marielle Goitschel | 90,77 |
| 3 | Yhdysvallat | Jean Saubert | 91,36 |

  

### Suurpujottelu


| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ranska | Marielle Goitschel | 1.52,24 |
| 2 | Ranska | Christine Goitschel | 1.53,11 |
| 2 | Yhdysvallat | Jean Saubert | 1.53,11 |

  

### Syöksylasku


| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Itävalta | Christl Haas | 1.55,36 |
| 2 | Itävalta | Edith Zimmermann | 1.56,42 |
| 3 | Itävalta | Traudl Hecher | 1.56,66 |

Lähteet
-------

* *Talviurheilun tähdet*, WSOY 1986, s. 382–384

Alppihiihto olympialaisissa
1936 |
1948 |
1952 |
1956 |
1960 |
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 |
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022


Talviolympialaisten 1964 lajit
Alppihiihto |
Ampumahiihto |
Jääkiekko |
Maastohiihto | 
Mäkihyppy | 
Ohjaskelkkailu |
Pikaluistelu |
Rattikelkkailu |
Taitoluistelu |
Yhdistetty  

Näytöslajit:  *Jääkolkka*
Aghtsk on kunta Armenian Aragatsotnin maakunnassa  
Aghtsk on kunta Armenian Aragatsotnin maakunnassa AghtskArutš on kunta Armenian Aragatsotnin maakunnassa.
**Aghtsk** (arm. Աղձք, voidaan romanisoida myös muodoissa **Aghts’k’** ja **Aghdzq**, aiemmin **Akhs**, **Akis**, **Hakhs**, ja **Dzorap**) on kunta Aragatsotnin maakunnassa Armeniassa.

Vuonna 2001 kunnassa oli 1 801 asukasta ja 2008 heitä oli 1 785.

Aghtskissa on suuri hautamonumentti 300-luvulta. Armenialaisessa kansanperinteessä kerrotaan, kuinka Persian Shapur II vei Armenian kuninkaiden luut Persiaan symbolisena eleenä Armenian alistamisesta. Kun Vassak Mamikonian kukisti persialaiset ja sai haltuunsa Arshakunin suvun kuninkaiden luut, hän hautasi ne Aghtskiin. Hautamuistomerkkien jäännökset ja 300-luvulla tehty basilika ovat yhä nähtävissä.

Lähteet
-------

1. ↑  RA 2001 Population and housing census results (PDF) National statistical service of the republic of Armenia. Viitattu 9.7.2015. (armeniaksi) (englanniksi) (venäjäksi)
**Ihmisluonto** tarkoittaa oletettua inhimillistä olemusta tai luontoa, joka on yhteinen kaikille ihmisille. Ihmisluonnon oletetaan synnyttävän kaikille ihmisille tiettyjä ominaisuuksia, kuten sen, että kaikki ihmiset ovat joko hyviä tai pahoja.

Jaottelu
--------

Tarkemmin määriteltynä ihmisluonnon voi jakaa synnynnäiseksi, universaaliksi ja ainutlaatuiseksi ihmisluonnoksi.

Synnynnäinen ihmisluonto tuottaa pääosin perinnöllisesti syntyviä ominaisuuksia, kuten halu jatkaa sukua, puhua jotain kieltä tai luoda yhteistä kulttuuria. Joskus jokin kulttuurinen tekijä tai muu ympäristötekijä voi estää synnynnäisen piirteen toteutumisen.

Universaali ihmisluonto tarkoittaa oletettuja kaikille yksilöille tai kulttuureille yhteisiä ominaisuuksia. Tällaisiksi on ehdotettu esimerkiksi musiikkia, tanssia, taidetta, yhteiskunnallista työnjakoa ja uskontoa.

Ainutlaatuinen tai erityinen ihmisluonto tarkoittaa sellaisia ominaisuuksia, jotka ovat tyypillisiä ja ainutlaatuisia vain ihmislajille. Filosofit ja teologit ovat ehdottaneet tällaisiksi järkevää ajattelua, symbolista kieltä, moraalia, uskontoa ja taidetta.

Keskustelu ihmisluonnon olemassaolosta
--------------------------------------

Ihmisluonnon olemassaolo ja sen merkitys perustuu siihen, kuinka paljon ihmisen käyttäytymistä selittää ihmisen evoluutiohistoria tai lajityypillinen psykologia. Pelkästään ympäristön ja kulttuurin muokkaama käyttäytyminen ei edellytä synnynnäisen ihmisluonnon olemassaoloa.

Sosiobiologit ovat puolustaneet ihmisluonnon käsitettä sillä perusteella, että heidän mielestään biologia ja evoluutiohistoria säätelevät ihmisessä sellaisia asioita kuten yhteiselämä, psykologia, seksuaalisuus, moraali, parinvalinta ja sukupuoliroolit.

Evoluutiopsykologien mukaan biologia säätelee kyllä ihmisen psykologisia mekanismeja mutta ei suoraan käyttäytymistä. Tämän näkemyksen mukaan ihmisaivot pyörittävät useita luonnonvalinnan tuottamia ja toisistaan riippmattomia "ohjelmia", "moduuleja" tai "työkaluja", kuten tietokone, ja kaikilla näillä työkaluilla on oma ja tarkasti rajattu tehtävänsä. Tämän näkemyksen arvostelijoiden mukaan ihmismielessä on todellisuudessa vain yksi "työkalu", joka on kyky joustavaan oppimiseen.

Myös kristillinen ihmiskäsitys on perinteisesti sisältänyt vahvan käsityksen ihmisluonnosta. Esimerkiksi Tuomas Akvinolaisen mukaan ihmisellä on ainutlaatuinen kyky järkevään ajatteluun ja sosiaaliseen elämään, ja että synnynnäinen ihmisluonto asettaa luonnollisia päämääriä ja tavoittelee onnellisuutta. Monet nykyteologit ovat kyseenalaistaneet tämän perinteisen päämäärähakuisen ja ainutlaatuisen käsityksen ihmisluonnosta.

Katso myös
----------

* Filosofinen antropologia
* Tyhjä taulu

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Visala, Aku: Onko ihmisluontoa olemassa? *Areiopagi*.  19.11.2013. Viitattu 26.9.2020.

Kirjallisuutta
--------------

* Ylikoski, Petri & Kokkonen, Tomi: *Evoluutio ja ihmisluonto*. Helsinki: Gaudeamus, 2009. ISBN 978-952-495-043-5.
Kierrätettävää paperia paalattuna.
**Kierrätyskuidut** eli **uusiokuidut** tarkoittaa esimerkiksi paperin ja tekstiilien kierrätettäviä kuitumateriaaleja.

Paperiteollisuudessa
--------------------

paperiprosessissa tarkoittavat puukuituja riippumatta siitä, ovatko ne alun perin hioke-, hierre- vai sellukuituja.
Yksittäinen kuitu voidaan paperiteollisuudessa käyttää 3–5 kertaa uudelleen, mutta sen lujuus ja sitoutumiskyky heikkenee joka kierrätyskerralla.
Kierrätysmassa on noin 1/3 osa sellumassan materiaalihinnasta, ja massaprosessi valmiiksi massaksi, joka voidaan syöttää paperikoneelle on noin 1/5 sellumassan tuoton hinnasta*selvennä*

Tekstiiliteollisuudessa
-----------------------

Tekstiilikuitujen kierrätyksellä pyritään hyödyntämään muuten jätteeksi päätyvät tekstiilit. Esimerkiksi puuvillavaatteista saadaan kierrätyskuitua, jolla voidaan pienentää hiilijalanjälkeä ja vesijalanjälkeä. Uudelleenkäyttöön kelpaamattomat puuvillavaatteet lajitellaan, revitään koneellisesti ja liuotetaan kemiallisesti. Puuvillakuitu tavallaan pilkotaan ja rakennetaan uudelleen. Menetelmä on samantapainen kuin viskoosin valmistus. Puuvillasta saadaan näin pitkää ja hyvälaatuista kuituainesta. Puuvillan kemiallisessa liuotuksessa ei käytetä rikkihiiltä kuten viskoosin valmistuksessa, joten menetelmä on ympäristöystävällisempi. Prosessissa on mahdollista säädellä kuitujen pituutta, mikä parantaa kuitumateriaalin laatua. Kierrätyskuidusta kehrätystä langasta valmistetusta neuloksesta tulee sileää ja kiiltävää. Teoriassa puuvillainen vaate voisi siis kiertää loputtomasti raaka-aineesta vaatteeksi ja siitä uudelleen raaka-aineeksi.

Katso myös
----------

* Kiertotalous

Lähteet
-------

1. ↑  Ruuskanen, Iina: Unelmana ikuisesti kiertävä tekstiili  2017. Helsinki:  Tekstiiliopettajaliitto TOL ry. Viitattu 30.1.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kierrätyskuitu** Wikimedia Commonsissa

* Kuituus-verkkokirja
Jocelyn Morlock
**Jocelyn Morlock** (14. joulukuuta 1969 Saint Boniface – 2023) oli kanadalainen säveltäjä. Hän oli Vancouverin sinfoniaorkesterin residenssisäveltäjänä 2014–2019.

Morlock opiskeli pianonsoittoa Robert Richardsonin johdolla ja sai kandidaatin arvon Brandonin yliopistosta. Hän sai sekä maisterin- että tohtorinarvonsa Brittiläisen Kolumbian yliopistosta, jossa häntä opettivat Gerhard Ginader, T. Patrick Carrabré, Stephen Chatman, Keith Hamel ja Nikolai Korndorf. 

Morlock voitti vuoden klassisen sävellyksen Juno-palkinnon vuonna 2018 teoksellaan *My Name is Amanda Todd*.{ Lisäksi hän sai urallansa Länsi-Kanadan musiikkipalkinnon vuoden klassisesta sävellyksestä teoksellaan *Cobalt* (2015).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jon Hernandez: 'There was music in her': Vancouver music community remembers Jocelyn Morlock *CBC News*.  28.3.2023. CBC/Radio-Canada. Viitattu 29.3.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jocelyn Morlock
Italialainen patteri lähellä Tripolia.
Italialainen risteilijä pommittamassa ottomaanien alusta Beirutin satamassa.
**Italian ja Turkin sota** (tunnetaan Italiassa myös nimellä *guerra di Libia*, "Libyan sota", ja Turkissa nimellä *Trablusgarp Savaşı*) oli sota, joka käytiin osmanien valtakunnan ja Italian välillä 29. syyskuuta 1911 – 18. lokakuuta 1912. Myös nimitystä **Tripolin sota** on käytetty.

Pääministeri Giovanni Giolittin johtama Italian hallitus Roomassa julisti 29. syyskuuta 1911 Osmanien valtakunnalle sodan. Tätä ennen umpeutui 24 tunnin uhkavaatimus, jossa Rooma peräsi Osmanien valtakunnalta suostumusta Tripolin ja Kyrenaikan miehitykseen.

Italian 18 aluksen laivue avasi 30. lokakuuta tulen Tripolin linnaketta vastaan. Italian armeija hyökkäsi Tripoliin ja onnistui valtaamaan kaupungin. Tämän jälkeen Italia valloitti Kyrenaikan ja rannikkoseudut, mutta ei onnistunut sisämaan valtauksessa Omar Mukhtarin joukkojen vastarinnan vuoksi.

Ouchyn rauhansopimus allekirjoitettiin 18. lokakuuta 1912 Ouchyn kaupungissa Lausannen lähistöllä. Sopimuksessa Kyrenaika ja Tripolitania luovutettiin Italialle.

Italian marssittua Tripoliin se järjesti verilöylyn, jossa satoja arabeja ammuttiin tai vangittiin heidän noustuaan vastarintaan. Tripolin verilöyly lisäsi muiden valtioiden arvostelua Italian siirtomaapolitiikkaa kohtaan. Libyan miehitys oli kallis hanke Italialle. Sen arvioitiin käyttäneen 30 miljoonaa liiraa joka kuukausi.

1920- ja 1930-luvulla Italia harjoitti Libyassa kovaotteista siirtomaapolitiikkaa. Sen armeija kukisti beduiinien kansannousun Fezzanissa. Tänä aikana Italiasta muutti paljon ihmisiä Libyaan töihin. Maahan rakennettiin nykyaikainen tieverkosto ja myös muuta infrastruktuuria kehitettiin.

Italia valtasi Osmanien valtakunnan provinssit Tripolitanian ja Kyrenaikan, joista muodostuu myös nykyinen Libyan valtio, sekä Ródoksen saaren ja kreikkaa puhuvan Dodekanesian saariston Anatolian lähellä.

Vaikka sota oli suhteellisen vähäpätöinen, se oli merkittävä ensimmäisen maailmansodan esinäytös sytyttäessään nationalismin kipinän Balkanilla. 

Sodassa nähtiin myös merkittäviä sotateknologian kehitysaskelia varsinkin sotilasilmailussa. 23. lokakuuta 1911 italialainen lentäjä lensi turkkilaisten linjojen yllä tiedustelulennolla, ja 1. marraskuuta 1911 Libyassa pommitettiin ensimmäistä kertaa maailmassa lentokoneesta turkkilaisia joukkoja italialaisen luutnantti Giulio Gavottin pudottaessa Taube-yksitasostaan neljä kahden kilon kranaattia 185 metrin korkeudesta. Kukaan ei kuitenkaan loukkaantunut tässä historiallissa tapahtumassa, ja vahingotkin jäivät vähäisiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Laati, Iisakki: *Mitä Missä Milloin 1951*, s. 73. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1950.
2. 1 2  *Kronikka 1900-1999: Suomen ja maailman tapahtumat*, s. 78. Italia valloittaa Libyan. Weilin+Göös. ISBN 951-35-6529-7.
3. ↑  *Vuosisatamme Kronikka*, s. 153. Italia ja Turkki tekevät rauhan. Gummerus. ISBN 951-20-2893-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Italian–Turkin sota** Wikimedia Commonsissa
**De las Islas del Mar Oceano** on teos, jossa kuninkaan*selvennä* neuvoston jäsen, tohtori Juan López de Palacios Rubios määrittelee Ferdinand Katolilaisen toimeksiannosta kuninkaan*selvennä* oikeuden hallita vallattujen alueiden*selvennä* intiaaneja ja käydä oikeutettua sotaa näitä vastaan. Palacios Rubios sanoo itse, että teos "keskittyy pääasiassa uskontoon ja siihen osuuteen joka uskonnolla on oltava määriteltäessä kastilialaisten ja intiaanien välisiä suhteita". Palacios Rubios omisti teoksensa kuninkaalle. 

Kun intiaanien kohtelua säätelevä lakikokoelma oli valmistunut, Saarnaajien sääntökuntaan kuuluva Salamancan yliopiston opettaja Matías de Paz ja kuninkaan neuvoston jäsen tohtori Juan López de Palacios Rubios selvittivät Burgosissa vuonna 1512 perusteellisesti kuninkaan oikeutta ja suhdetta vallattuihin alueisiin ja niiden alkuperäisiin asukkaisiin. Syynä Ferdinandin toimeksiantoon oli Hispaniolasta saapuneen dominikaanin Antonio Montesinosin tekemät paljastukset espanjalaisten vakavista väärinkäytöksistä intiaaneja kohtaan.

Matías de Pazin teos on nimeltään *Del Dominio de los Reyes de España sobre de los Indios* ja sisältyy López de Palacios Rubiosin saamansa tehtävän mukaisesti kirjoittamaan, oikeutettuun sotaan kantaa ottavan teoksen *De las Islas del Mar Oceano*.

Bartolomé de las Casas mainitsee Rubios Palaciosta puhuessaan, miten tämä oli eräs niitä harvoja, joka ei tuona helpon saalistamisen aikana sortunut rikkauksien tavoitteluun. Las Casas, josta tuli myöhemmin dominikaani, lausuu kardinaali Cisnerosille vuonna 1516 toimittamassaan muistiossa mielipiteensä Palacios Rubiosin ja Matías de Pazin joistakin teksteistä, että ne olisi lähetettävä painettaviksi.

Katso myös
----------

* Requerimiento
* Musta legenda

Lähteet
-------

* Palacios, Juan de Rubios: De las Islas del Mar Oceano.

### Viitteet

1. ↑  Latin American Law (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 2.4.2009
2. ↑  New Spain - Timeline viitattu 2.4.2009
**De bello Hispaniensi** (suom. *Hispanian sodasta*) on Julius Caesarin Hispanian sotaa käsittelevä teos. Sen kirjoittajan on väitetty olleen Julius Caesar, mutta tyylianalyysien mukaan sen kirjoittaja oli joku muu. Teoksen kirjoittajaksi on väitetty myös muun muassa Aulus Hirtiusta, mutta tätä ei pidetä enää todennäköisenä. Hirtius kirjoitti Caesarin Gallian sotaretkeä käsittelevän *Gallian sodan* (*Commentarii de bello Gallico*) kahdeksannen osan ja Aleksandrian sotaa käsittelevän de bello Alexandrinon. On myös ehdotettu että *de bello Hispaniensis* ja *de bello Africo* olisivat jonkun toisen tekemiä käsikirjoituksia, joita Hirtius aikoi käyttää valmistelevansa teoksen materiaalina.

*De bello Hispaniensista* on väitetty latinankielisen kirjallisuuden surkeimmaksi teokseksi. Teksti on paikoin kieliopin vastainen ja usein vaikeaselkoinen. Nykypäivään teos on säilynyt useassa käsikirjoituksessa, joista vanhimmat ovat 900-luvulta. Käsikirjoitusten kopioinnin yhteydessä on tekstiin tullut useita aukkoja ja kuusi sataa eri virhettä.

Lähteet
-------

* Caesar, A. G. Way: *Alexandrian, African and Spanish Wars*. Loeb Classical Library, 1955. ISBN 978-0674994430.

### Viitteet

1. 1 2  Way s. vii-xi
Elimäen vaakuna (1951–2008)
**Elimäen vaakuna** oli Elimäen kunnan tunnus. Se esiteltiin ensimmäisen kerran 26. toukokuuta 1951 Elimäen kunnanvaltuuston kokouksessa. Vaakunan on suunnitellut taiteilija Gustaf von Numers everstiluutnantti Eero-Eetu Saarisen aiheiden pohjalta. Elimäen liityttyä Kouvolaan 1. tammikuuta 2009 vaakuna ei enää edusta itsenäistä kuntaa vaan siirtyi kotiseutuvaakunaksi.

Elimäen vaakunan hopeisessa yläkentässä on musta, takajaloillaan seisova kruunupäinen ratsuhevonen, jonka kruunu, valjaat ja varukset ovat kultaiset. Punaisessa alakentässä on kaksi hopeista päivätyökapulaa*selvennä* ristissä ja niiden yläpuolella on hopeinen neliapila.

Wrede af Elimä -suvun vaakuna.
Ratsuhevosen aihe on saatu Wrede af Elimä -aatelissuvun vaakunasta ja se symboloi uhrautuvaisuutta ja isänmaanrakkautta. Alakentän päivätyökapulat viittaavat Elimäen yhteiskunnalliseen historiaan, torpparilaitokseen ja kuvaavat menneiden sukupolvien työtä. Kaateisena olevat kapulat kuvaavat torpparilaitosjärjestelmän kuuluvan menneisyyteen. Neliapila kuvaa Elimäen kunnan pääelinkeinoa, maanviljelyä.

Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuonna 2009 kunnan liityttyä osaksi Kouvolan kaupunkia.

Vaakuna muistuttaa paljon Bromarvin vaakunaa, jonka suunnitteli myös von Nurmes ja joka vahvistettiin edellisenä vuonna.

Lähteet
-------

* Elimäen kunnan vaakuna (Arkistoitu – Internet Archive)
Elin Fohström vuonna 1902 tyttärensä Ingerin kanssa.
**Elin Anima Alfhild Fohström-Tallqvist** (22. syyskuuta 1868 Helsinki – 19. huhtikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen laulajatar (sopraano). Hän käytti taiteilijanimeä **Elina Vandár**.

Elin Fohström oli Alma Fohströmin ja Ossian Fohströmin sisar. Hän opiskeli laulua vuosina 1886–1887 Firenzessä Felice Varesin johdolla ja 1888–1889 Pariisissa Pauline Viardot-Garcían opissa. Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1887 ja debytoi *Faustin* Margaretana vuonna 1889. Hän teki kiertueita eri puolilla Eurooppaa ja jatkoi lauluopintojaan Saksassa ja Firenzessä. 

Avioiduttuaan professori Hjalmar Tallqvistin kanssa vuonna 1897 hän lopetti taiteellisen uransa ja esiintyi lähinnä hyväntekeväisyys­tilaisuuksissa. Avioparille syntyi kolme tytärtä vuosina 1898–1903.

Vuodesta 1910 Fohström toimi Helsingissä laulunopettajana.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan Iso musiikkitietosanakirja 2*, s. 284. Helsinki: Otava, 1977. ISBN 951-1-04191-6.

Kirjallisuutta
--------------

* Eibe, Inger: *Elina Vandár: En näktergal från Finland*. Helsingfors: Söderström, 1956.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Elimäen Liikenne** on elimäkeläinen linja-autoliikennöintiä harjoittava osakeyhtiö. Sen pääkonttori ja -varikko sijaitsee Elimäen kirkonkylällä eli entisessä Elimäen kuntakeskuksessa, Kouvolassa. Yritys on yksi Elimäen tunnetuimmista ja menestyneimmistä yrityksistä, ja moni pohjoiskymenlaaksolainen käyttääkin yhtiön tilausajo-palveluita. Myös suurin osa Kouvolan seudun joukkoliikenteen linja-autoista on vuodesta 2018 ollut Elimäen liikenteen omistamia. Aikaisemmin yhtiö liikennöi vain Elimäeltä Korian kautta Kouvolaan, Anjalaan ja Loviisan suuntaan, mutta nykyisin jopa suurin osa Kouvolan keskusta-alueen ja Kuusankosken paikallisliikenteen linja-autoista on Elimäen Liikenteen operoimia.

Elimäen Liikenteen perustaja, Pyhtäältä kotoisin ollut Emil Lauhkonen (1901–1986) aloitti automiehen uransa kuorma-autoilijana vuonna 1926. Seuraavana vuonna hän oli mukana liikennöimässä henkilöautolla ajettua linjaa Kotkasta Helsinkiin. Vuonna 1928 Lauhkonen hankki yhdessä veljensä Uuno Lauhkosen ja Kalle Hartikan kanssa linja-auton, jolla ajettiin linjaa Kotka–Pyhtää–Ahvenkoski. Myöhemmin linjaa jatkettiin Loviisaan, Porvooseen ja lopulta Helsinkiin. Oltuaan välillä osakkaana Etelä-Suomen Linjaliikenne Oy:ssä ja Kotkan Linja-auto Oy:ssä Lauhkonen keskitti jatkosodan jälkeen liikenteensä alueelle Kouvola–Elimäki–Ruotsinpyhtää–Loviisa ja muodosti yhtiönsä vuonna 1950 osakeyhtiöksi nimellä Elimäen Liikenne Oy. Emil Lauhkonen toimi yhtiön johdossa vuoteen 1973, jolloin toimitusjohtajaksi tuli hänen pojanpoikansa Jukka Lauhkonen. Vuonna 1986 Elimäen Liikenteellä oli 12 linja-autoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Elimäen Liikenne
2. ↑  Kouvolan sanomat
3. ↑  *Linja-auto-lehti 4/1986*, s. 56. Helsinki: Linja-autoliitto.
4. ↑  *Bussiammattilainen 4/2010*, s. 26–29. Helsinki: Linja-autoliitto.
**Kulsiala** on toisaalta entisaikainen suomalainen hallintopitäjä ja toisaalta se on Tyrvännön lakkautetun kunnan entinen nimi. Hallintopitäjän alue käsitti myöhempien Längelmäen ja Tyrvännön seudut ja osan Pälkänettä. Kulsialan kirkon kivisakasti on säilynyt nykypäiviin Hattulan Lepaassa. Kulsialan hallintopitäjä kuului vuoden 1680 tuomiokirjan mukaan Sääksmäen tuomiokuntaan ja Ylä-Sääksmäen kihlakuntaan. Professori Eino Jutikkalan laskelmien mukaan Kulsialassa oli vuonna 1650 noin 1 150 asukasta.

Kulsiala-nimi esiintyy vanhoissa asiakirjoissa Tyrvännön rinnakkaisnimenä merkitsemässä sekä hallintopitäjää että seurakuntaa. Varhaisin säilynyt merkintä Kulsialasta on Turun tuomiokirkon Mustassakirjassa vuodelta 1405. Ensimmäinen maininta Lepaan kirkon ympärille syntyneen seurakunnan Tyrväntö-nimestä (muodossa Turfvene tai Tijrffvoende) on vuodelta 1429. Sitä on pidetty Tyrvännön seurakunnan perustamisvuotena. Seurakunnan asiakirjoissa Kulsiala esiintyy Tyrvännön rinnalla viimeisen kerran 1796. Vielä nuorempi esiintymä löytyy hallinnon asiakirjoista, sillä Kulsiala mainitaan vuodelta 1840 peräisin olevassa kruununverokuitissa.

Hallintopitäjänä Kulsiala oli alueeltaan paljon laajempi kuin seurakuntana. Vuoden 1539 maakirjassa Kulsialaan kuului 5 neljänneskuntaa, 29 kylää, 153 taloa, 45  20/24 koukkua ja 210 jousta. Neljänneskuntiin kuuluivat seuraavat kylät:

* Suotaalan neljännes
	+ Anomaa
	+ Lahdentaka
	+ Lepaa
	+ Lusi
	+ Monittula
	+ Mäenpää
	+ Retula
	+ Suotaala
* Uskilan neljännes
	+ Monaala
	+ Mälkiäinen
	+ Uskila
* Ikkalan neljännes
	+ Ikkalan kylästä muut paitsi kaksi taloa
	+ Ritvalan kylästä 9 taloa ja noin 3 koukkua
	+ Tenholan kylästä 3 taloa ja yksi koukku
* Laitikkalan neljännes
	+ osa Ilmoilaa
	+ Kotila
	+ Kuisema
	+ Kärväntilä
	+ Laitikkala
	+ Vuolijoki
* Längelmäen neljännes (vanhaa kulsialalaisten eränkäyntialuetta)
	+ yhdeksän Längelmäen kylää
	+ Kangasalla sijaitseva Tyrvännönmetsä
	+ vuonna 1576 Längelmäen neljännes liitettiin Pälkäneeseen ja sen tilalle Kulsialaan liitettiin Äimälän neljännes.

Hallintopitäjäjaon merkitys hallinnossa ja oikeudenkäytössä alkoi jo 1600-luvulla vähetä. Hallintopitäjät olivat vielä isonvihan (1713–1721) jälkeen muodollisesti olemassa, mutta kirkkopitäjät syrjäyttivät ne. Hämeessä hallintopitäjät jäivät kokonaan pois käytöstä 1831 Hämeen läänin perustamisen myötä. Näin Kulsialakin jäi lopulta kokonaan unohduksiin.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1963, osa 4, palsta 1572, hakusana Kulsiala.
2. ↑  Håkon Holmberg et al.: *Suomen tuomiokunnat ja kihlakunnantuomarit,* Suomen kihlakunnantuomarien yhdistys 1959, sivu 31.
3. 1 2 3 4  Valvatti Vaulo: Tyrvännön vaiheita (viitattu 3.3.2014).
*Tämä artikkeli kertoo Vantaan lähiöstä. Kulomäki on myös laskettelukeskus Hyvinkäällä.*
Maauunintie
Vierumäen koulun Kulomäen opetuspiste Maauuninpolulla Kulomäessä
**Kulomäki** (ruots. *Brännberga*) on lähinnä 1970-luvulla rakennetuista kerrostaloista koostuva lähiö Korson kaupunginosassa Vantaalla. Kulomäestä löytyy liikuntapuisto, ruokakauppa, pizzeria, kolme päiväkotia ja Vierumäen koulun Kulomäen opetuspiste.

Alueella sijaitsee kaupungin omistama Kulomäen täyttömäki, myös nimellä "Kulokukkula" tunnettu ylijäämämaiden vastaanottoalue. Ylijäämämaata ei ole otettu vastaan vuoden 2011 jälkeen, mutta täyttömäelle toimitetaan ylimääräiset lumet talvella. Alkuvuonna 2015 uutisoitiin kuitenkin kaupungin aikomuksesta jatkaa täyttömaiden kasaamista mäelle, joilla toimilla runsas 93 metriä korkean täyttömäen korkeinta huippua suunnitellaan nostettavaksi noin 105 metriin.

Kulomäessä sijaitseviin HOAS:in asuntoloihin asutettiin vuonna 1979 väliaikaisesti ensimmäiset Suomeen saapuneet vietnamilaiset venepakolaiset.

Kulomäestä kulkevat linja-autoreitit 631 Tikkurilaan, 731 ja 731N Mikkolan ja Hakunilan kautta Hakaniemeen sekä Kulomäentieltä 633 Ilolan kautta Hakaniemeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaisa Hakkarainen: Arkistoitu kopioVantaan korkein kohta kasvaa entisestään: Kulokukkulan virkistyskäyttö voi lykkääntyä jopa 20 vuodella  15.3.2015. Helsingin Sanomat, hs.fi.  Arkistoitu 11.6.2016. Viitattu 29.5.2016.
2. ↑  kartta.vantaa.fi (karttaaineiston korkeusmallin mukaan Petikonhuippu nousee yli 96 metriin ja Kulokukkula yli 93 metriin) Vantaan kaupunki, vantaa.fi. Viitattu 29.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kulomäki** Wikimedia Commonsissa
Kulotusta. Okefenokee National Wildlife Refuge, Yhdysvallat.
**Kulotus** on tulen tarkoituksellista hyödyntämistä luonnonhoidossa, maataloudessa ja metsänhoidossa. 

Metsänhoidollisessa kulotuksessa hakkuualueen hakkuutähteet, jätepuusto ja osa maanpinnan humuskerrosta poltetaan metsän luontaista uudistamista varten. Metsän ennallistamisessa poltetaan myös alueen elävä puusto. Kaskeamisessa metsä poltetaan maanviljelyä varten.

Entisten luontaisesti uudistuneiden kaskimaiden havaittiin kasvavan erittäin hyvälaatuista metsää, jonka seurauksena kulotusta alettiin suosia metsän uudistamisessa.

Kulotuksen varsinaisena esitaistelijana toimi 1910- ja 1920-luvuilla Tuomarniemen metsäkoulun johtaja Arvid Borg.

Kulotusta harjoitettiin 1940-60 luvuilla laajamittaisesti Pohjois-Suomen metsissä, jossa poltettiin vuosittain 10 000 - 15 000 hehtaaria hakkuualueita. Myös Pohjois-Ruotsissa on harjoitettu metsän kulottamista.

Sanaa *kulo* on käytetty aikaisemmin yleisesti tarkoitettaessa metsäpaloa.

Kulotuksen vaikutukset
----------------------

Kulotuksessa tuli polttaa kaiken palavan. Palon tuloksena metsään tulee paljon hiiltä sekä muita ravinteita, jotka lannoittavat kulotuksen jälkeen paikalle kasvavaa uutta kasvustoa. Kulotus lisää metsien monimuotoisuutta.

Kulotusmuodot
-------------

### Metsänhoidollinen kulotus

Metsänhoidollisessa kulotuksessa tavoitteena on valmistella hakkuuala uuden metsän perustamiseksi tehtäviä metsänuudistamistoimia varten. Hakkuualueella kasvava pintakasvillisuus ja sille kertynyt karikekerros ja hakkuutähteet sytytetään palamaan kulotuksen johtajan ohjeiden mukaisesti. Kulotettava alue rajataan avaamalla kaivinkoneella tai puskutraktorilla alueen reunalle palokujat. Tulen pitämiseksi kulotettavalla alueella alueen reunoilla on kulotuksen aikana oltava sammuttajia ja sammutuskalustoa. Kulotuksen päätyttyä tehdään jälkisammutus ja aloitetaan alueen vartiointi, joka voi kuivana kesänä kestää useita viikkoja. 

Metsänhoidolliselle kulotukselle voi saada tukea valtiolta. Vuoden 2009 lopulla voimaan astuvan kestävän metsätalouden rahoituslain mukaan kulotuksia rahoitetaan luonnonhoitohankkeina. Luonnonhoitohankkeena tehtävässä kulotuksessa tuki korvaa kaikki metsänomistajalle aiheutuvat kustannukset.

### Kaskeaminen

Kaskeamisessa tulta käytetään raivatun alueen valmistelemiseksi maanviljelyä varten. Kaskiviljely oli Suomessa vielä 1800-luvun puolivälissä hyvin yleinen maankäyttömuoto, mutta se hävisi vähitellen 1900-luvulle mennessä.

Lähteet
-------

1. ↑  "Kulottaminen", *Otavan Iso tietosanakirja 4*, s. palsta 1572. Helsinki: Otava, 1962.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kulotus**.
* Metsien monimuotoisuutta edistävä kulotus
**Kiovan kansainvälinen koulu** (engl. *Kiev International School* eli KIS) perustettiin syyskuussa 1992. Koulussa noudatetaan amerikkalaista koulujärjestelmää ja englannin kielen oppimiseen panostetaan paljon kaikilla luokka-asteilla. Koulu sijaitsee puistoalueella noin 15 minuutin päässä Kiovan keskustasta.

Koulussa on muun muassa uimahalli, monia ympäristötiedon luokkia, päiväkotialue, hyvin varustettu kuvaamataidonluokka, kaksi teatterilavaa ja iso leikkipiha. Ruokalan lisäksi siellä on välipalakahvio koulun oppilaille. Koulupäivät kestävät seitsemän ja puoli tuntia. Oppilaille järjestetään tarvittaessa koulukuljetus bussilla. Koulussa on noin 390 oppilasta ja kouluavustajat mukaan lukien 71 opettajaa. Nuorimmat oppilaat ovat 2-vuotiaita ja vanhimmat lukion päättäviä.

Koulussa on erittäin hyvä *kenen mukaan?*ilmaisutaidon ja äidinkielen opetus. Myös matematiikassa saavutukset ovat hyviä. Oppituntien jälkeen voi osallistua monenlaisiin liikuntaharrastuksiin (esimerkiksi jalkapallo ja tennis). Myös kouluaikana on oppilailla yksi valinnaistunti, jolloin voi vaikkapa pelata shakkia tai osallistua erilaisten klubien toimintaan. 

KIS:n oppilaat osallistuvat CEESAn (*Central East Europe School Association*) tapahtumiin eri puolilla itäistä Eurooppaa. CEESA-matkat ovat koulun järjestämiä, mutta matkakulut oppilaiden on maksettava itse.

QSI-kouluja on 26 maassa. QSI-koulut ovat kaikki kansainvälisiä, ja niiden tarkoitus on kasvattaa lapsista muita hyväksyviä ihmisiä.

Aiheesta muualla
----------------

* Kiev International School (Arkistoitu – Internet Archive)
* Quality Schools International
**Maria Prinz** on bulgarialais-itävaltalainen pianisti.

Prinz syntyi Sofiassa. Hänen isänsä oli bulgarialainen säveltäjä ja kapellimestari Konstantin Ilijev. Prinz opiskeli Berliinin Hanns Eisler -musiikkikorkeakoulussa Rudolf Dunckelin, Wienissä Jörg Demusin ja Pariisissa Yvonne Leféburen johdolla. Hän on esiintynyt sellaisten kapellimestarien kuin Riccardo Mutin, Seiji Ozawan ja Neville Marrinerin johdolla. Esiintymispaikkojen joukossa ovat olleet Carnegie Hall, Musikverein, Wiener Konzerthaus, Barbican Centre ja Salzburgin musiikkijuhlat. Prinzin kamarimusiikki- ja liedyhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Andrew Marriner, Patrick Gallois, Philippe Pierlot, Ludovic Tézier, Krasimira Stojanova, Matthias Goerne, Alfred Prinz ja Margarita Gritskova. Prinz piti Wolfgang Amadeus Mozartin 250-vuotissyntymäjuhlan kunniaksi *Mozart and His Contemporaries* -konserttisarjan Wienissä, Sofiassa, Prahassa, Bloomingtonissa ja Los Angelesissa. Hän on tehnyt levytyksiä Chandokselle ja Naxokselle.

Vuonna 1987 Prinz aloitti opettamisen Wienin musiikin ja esittävien taiteiden yliopistossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Maria Prinz, Piano Carnegie Hall
2. 1 2 3  Biography Maria Prinz

Aiheesta muualla
----------------

* Naxos: Maria Prinz (englanniksi)
Pitäjäntuvan käsityökeskus
**Heinäveden pitäjäntupa** on Heinäveden kirkonmäellä. Se on 4-h-yhdistyksen ja paikallisten kutojien toimitila. Vuoteen 2005 siinä oli Pitäjäntuvan käsityökeskus.

Pitäjäntuvan puutalo on noin 50 metriä kirkkoa alempana, ja sen vieressä on Kotiseutumuseo. Pitäjäntuvassa on toiminut aikojen saatossa muun muassa Heinäveden kunnantalo. Nykyinen Pitäjäntuvan rakennus rakennettiin 1852. Sitä ennen samalla paikalla sijainnut rakennus purettiin lahonneena 1822. 1700-luvulla siellä oli pidetty käräjiä ja sitä oli käytetty viinivarastona. Valmistuttuaan uusi rakennus on toiminut muun muassa kuntakokousten pitopaikkana ja putkana, puhelinkeskuksena, Säästöpankin toimitalona ja kansalaiskouluna.

Vuonna 1973 Pitäjäntuvan käsityökeskuksen tiloihin tuli käsitöiden opetusta, ja kesän 2006 ajan siinä toimi kunnantalon remontin ajan Heinäveden matkailuneuvontapiste.

Lähellä samalla kirkonmäellä on Heinäveden kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Etelä-Savon museot (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Heinäveden matkailuesite (Arkistoitu – Internet Archive)
**Alexander Nikolajevitš Sennikov** (ven. Александр Николаевич Сенников, *Aleksandr Nikolajevitš Sennikov*, s. 1972) on venäläinen kasvitieteilijä, joka on työskennellyt vuodesta 2006 lähtien Helsingin yliopistossa. Hän toimii intendenttinä Luonnontieteellisen keskusmuseon Kasvimuseossa. Ennen vuotta 2006 Sennikov on toiminut vanhempana tutkijana Pietarissa Venäjän tiedeakatemian kasvitieteellisen instituutin (Komarov-instituutin) kasvikokoelmissa. Sennikov kuuluu myös useampiin Suomen, Venäjän ja Baltian maiden tieteellisiin järjestöihin.

Sennikov valmistui vuonna 1995 luonnontieteiden maisteriksi Pietarin valtionyliopistosta ja vuonna 2002 filosofian tohtoriksi Komarov-instituutista.

Sennikovin tutkimustyö keskittyy putkilokasvien taksonomian, fylogenian, levinneisyyden ja nimistön tutkimiseen. Taksonomian osalta hän on keskittynyt erityisesti asterikasvien Cichorieae- ja Cardueae-tribuksiin sekä ruusukasvien Malinae-alatribukseen. Sennikov on tutkinut muun muassa keltanoiden, salaattien, tuhkapensaiden ja pihlajien taksonomiaa. Kasvimaantieteellisesti Sennikov on keskittynyt lähinnä Euroopan sekä Keski- ja Kaakkois-Aasian alueisiin, tarkemmin sanottuna Suomen, Venäjän, Kirgisian, Uzbekistanin ja Vietnamin kasvistoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Sennikov, Alexander Nikolaevitsch *International Plant Names Index*. Viitattu 14.12.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Alexander Sennikov *Helsingin yliopiston tutkijaportaali*.  2022. Helsingin yliopisto. Viitattu 14.12.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* ORCID
* Scopus

 |

 |
**Alexander Sebastian Ehrnrooth** (20. heinäkuuta 1852 Brest-Litovsk – 29. lokakuuta 1902 Porvoo) oli suomalainen eversti ja valtiopäivämies.

Ehrnroothin vanhemmat olivat kapteeni Carl Johan Sebastian Ehrnrooth ja Maria Baranovski-Grzymala ja puoliso vuodesta 1880 Helena Sofia Ehrnrooth (k. 1916), kenraaliluutnantti Gustaf Robert Ehrnroothin tytär. Alexander Sebastian Ehrnrooth oli oppilas Pavlovin sotilasopetuslaitoksessa elokuusta 1869. Palveltuaan vänrikkinä henkivartioväen 3. Suomen tarkk'ampujapataljoonassa kesästä 1871 hän erosi palveluksesta kesällä 1876 ja siirtyi sotilastehtäviin Serbiaan, jossa hän yleni kapteeniksi ja tuli Takovan ritarikunnan jäseneksi. Joulukuussa 1876 Ehrnrooth palasi kuitenkin vänrikkinä entiseen joukko-osastoonsa, aliluutnantiksi hän yleni seuraavana vuonna. Ehrnrooth osallistui Turkin sotaan vuosina 1877–1878, yleni luutnantiksi 1881, alikapteeniksi 1885, kapteeniksi 1890 ja everstiksi 1897. Huhtikuusta 1899 syyskuuhun 1902 hän toimi 4. Oulun Tarkk'ampujapataljoonan päällikkönä.

Ehrnrooth oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894 ja 1897.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pohjan Prikaatin kilta: Alexander Sebastian Ehrnrooth (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 2.7.2021.
2. ↑  Dödsfall.  *Borgåbladet*, 1.11.1902, nro 86, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.7.2021.
3. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1894 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1894. Tredje delen. Helsingfors: Helsingfors Central-Tryckeri, 1895, s. 1537-1544.
4. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1897 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1897. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1897, s. 1699-1707.
Alexander Tawitzin omakuva
**Alexander Tawitz** (19. lokakuuta 1879 Pietari – 1. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, pilapiirtäjä, sarjakuvantekijä ja mainospiirtäjä.

Virolaissyntyinen Alexander Tawitz pakeni Venäjän vallankumousta Pietarista Helsinkiin ja nousi 1920- ja 1930-luvuilla Suomen pilapiirtäjien parhaimmistoon. Hänen piirtämänsä ja Veli Giovannin käsikirjoittama sarjakuva *Junnu Kivanen* ilmestyi Suomen Kuvalehdessä. Tawitzista tuli vakiopiirtäjä myös Veli Giovannin Pilajuttuja ja piirroksia -taskukirjasarjaan, jonka kannet olivat miltei aina hänen käsialaansa. Useimmat Veli Giovannin tuottamat sarjat vuoteen 1929 saakka olivat Tawitzin piirtämiä. Hän teki kuvia myös ensimmäiseen suomalaiseen sarjakuvalehteen Kalle Viksariin sekä Joulukärpäseen ja Tuulispäähän.

Lähteet
-------

1. ↑  Reijo Valta: Tawitz, Alexander (1879–1937) *Kansallisbiografia*.  18.12.2019. Viitattu 20.7.2020.
2. ↑   (Uudenvuodenpäivänä kuoli täällä piirustaja Aleksander Tawitz.) *Helsingin sanomat*, 6.1.1937, nro 5, s. 2, 7.  Sanoma Osakeyhtiö.
3. 1 2  Järvi, Olavi: *Parhaat pilapiirtäjämme*, s. 142. Helsinki: Tammi, 1979. ISBN 951-30-4434-3.
4. ↑  Heinonen, Visa & Konttinen, Hannu: *Nyt uutta Suomessa! Suomalaisen mainonnan historia*, s. 32, 51, 54. Mainostajien Liitto ry, 2001. ISBN 952-5262-10-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Alexander Tawitz: Attila-kenkätehtaan ilmoitus Suomen Kuvalehdessä 1924 *Suomalaisen mainonnan historia, lehdistökuvat*. Mainostajien Liitto ry. Viitattu 22.1.2012.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Alexander Schaworonkoff** (17. marraskuuta 1861 Viipuri – 28. joulukuuta 1930 Viipuri) oli suomenvenäläinen Viipurissa vaikuttanut liikemies ja kauppaneuvos.

Schaworonkoffin isä oli kauppias Wasili Schaworonkoff, joka perusti vuonna 1856 Viipuriin sekatavara- ja alkoholikaupan. Alexander Schaworonkoff kävi seitsemän vuoden ajan viipurilaista Behmin koulua ja oli sitten 15 vuotta työssä Herman Lydeckenin liikkeessä. Hän siirtyi tämän jälkeen työhön isänsä siirtomaatavaraliikkeeseen ja hankki sen lopulta omistukseensa. Vuonna 1900 hän osti myös Viipurissa toimineen saunalaitoksen. Hän luopui myöhemmin vähittäiskaupasta ja perusti 1912 Viipuriin hedelmien tuontiin ja kananmunien kauppaan erikoistuneen liikkeen. Schaworonkoff sai kauppaneuvoksen arvon 1914.

Suomen itsenäistyttyä Schaworonkoff osti 1919 enemmistön viipurilaisesta kiinteistöosakeyhtiöstä Edenistä ja hän oli kiinteistöyhtiön johdossa kuolemaansa saakka. Kiinteistöyhtiöllä oli Vaasan- ja Katariinankadun kulmauksessa vuonna 1912 valmistunut talo, jossa toimi muun muassa yksityinen sairaala. Hän oli yhdessä vävynsä Sergej Beljajeffin kanssa mukana myös *Suojärven Maakiinteistö* -yhtiössä, joka omisti 1920-luvun lopulla Raja-Karjalassa yhteensä noin 1 100 hehtaaria maata. Pietarilainen Sergej Beljajeff oli veljensä Jakobin kanssa harjoittanut Venäjällä laajaa sahateollisuutta, mutta vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen he siirtyivät Viipuriin ja perustivat The Wiborg Wood Company Oy -nimisen puunjalostusyhtiön, joka alkoi harjoittaa sahaustoimintaa Suojärvellä 1920-luvulla.

Schaworonkoff oli Viipurin kaupunginvaltuuston ja taksoituslautakunnan jäsenenä. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli Viipurin majoituslautakunnan jäsenenä ja hän kuului vuonna 1918 muodostettuun Viipurin väliaikaiseen kaupunginhallitukseen. Hän oli vuodesta 1905 Viipurin venäläisen seurakunnan neuvoston jäsenenä ja vuodesta 1916 kirkonisäntänä Viipurin tuomiokirkossa. Hän oli Viipurin venäläisen seurakunnan edustajana vuonna 1917 papiston ja maallikoiden välisessä neuvottelukokouksessa Valamossa sekä Suomen kreikkalaiskatolisen kirkon kirkolliskokouksissa 1919 ja 1921. Suomen kreikkalaiskatolisen kirkon ensimmäinen kirkolliskokous valitsi Schaworonkoffin myös maallikkojäseneksi kirkollishallitukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  BiografiaSampo : Alexander Schaworonkoff
Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueen sijainti Tukholman kartalla.
**Hägersten-Liljeholmen** on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman 14 kaupunginosa-alueesta. Se sijaitsee kunnan eteläosassa (*Söderort*) ja siellä asuu 65 400 henkeä (vuonna 2007). Kaupunginosa-alue jakaantuu Aspuddenin, Axelsbergin, Fruängenin, Gröndalin, Hägerstenin, Hägerstensåsenin, Liljeholmenin, Midsommarkransenin, Mälarhöjdenin, Västbergan, Västertorpin, ja Årstadalin kaupunginosiin.

Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alue muodostettiin 1. tammikuuta vuonna 2007, kun Hägerstenin ja Liljeholmenin kaupunginosa-alueet yhdistettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Hägersten-Liljeholmen Tukholman kaupunki. Viitattu 4. marraskuuta 2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hägersten-Liljeholmen** Wikimedia Commonsissa

Tukholman kaupunginosa-alueet

|  |
| --- |
| Bromma • Enskede-Årsta-Vantör • Farsta • Hägersten-Liljeholmen • Hässelby-Vällingby • Kungsholmen • Norrmalm • Rinkeby-Kista • Skarpnäck • Skärholmen • Spånga-Tensta • Södermalm • Älvsjö • Östermalm |
| Lakkautetut kaupunginosa-alueet: Enskede-Årsta • Hägersten • Katarina-Sofia • Kista • Liljeholmen • Maria-Gamla stan • Rinkeby • Vantör |
| Katso myös: Luettelo Tukholman kaupunginosista |
**Meren anoksia***lähde?* on maapallon historiassa joinain aikoina esiintynyt tila, jolloin meressä oli hyvin vähän happea. Anoksia alkoi, kun ilmakehän hiilidioksidimäärä kasvoi yli tietyn rajan, mikä lämmitti kasvihuone-ilmiöllä maapalloa. Merten lämpeneminen muutti virtauskuvioita, ja varsinkin syvänmeren hapettuminen estyi. Hiilidioksidin kasvun uskotaan liittyvän suuriin tulivuorenpurkauksiin ja joskus myös metaanin vapautumiseen syvämeren metaaniklatraateista.

Merten anoksia
--------------

Kun Maa syntyi ja yhteyttämistä ei ollut, meret olivat hapettomia. Happea alkoi tulle meriin luultavasti noin 2,5 miljardia vuotta sitten. Anoksiaa esiintyi sen jälkeen kausina, jolloin lämpötila oli korkea, merten virtauskuviot muuttuneet ja hiilidioksidiakin ilmakehässä useimmiten normaalia runsaammin. Näin ollen anoksia-vaiheet liittyivät ilmakehän hiilidioksidimäärän kasvuun. Anoksia-vaihe alkoi, kun hiilidioksidimäärä nousi 4–6 kertaa nykyistä suuremmaksi, ja lämpötilan kasvu 3 astettakin riitti tuhoamaan sademetsiä, jotka poistavat ilmakehästä hiilidioksidia. Anoksiakauden maapallo oli jäätön, ja ehkä navoillakin yli 27 °C.

Anoksisina kausina syntyi mustia kerrostumia ja öljyä. Anoksisessa vedessä elää vain lähinnä rikkibakteereita ja muita hapettomien ympäristöjen eliöitä.

Anoksian kausia
---------------

Anoksiatapahtuma OEA 1a tapahtui varhaisella Apt-kaudella. Toinen tunnettu anoksia tapahtui Cenoman-Tours-kauden rajalla noin 93 miljoonaa vuotta sitten, jolloin Maa oli hyvin lämmin. Näiden anoksioiden uskotaan liittyvän hiilidioksidia ilmakehään vapauttaneisin suuriin laakiobasalttipurkauksiin. Paleotsooisella maailmankaudella ordoviki- ja siluurikausien rajalla tapahtui monta anoksian vaihetta. Näille kausille olivat tyypillisiä kylmien napa-alueiden luonnehtuvat hapelliset P-vaiheet, joiden jälkeen tuli lämminnapaisia hapettomia S-vaiheita. Hapallinen *primo*- eli P-vaihe vaihtui hapettomaksi, mustaa graptoliittikerrostumaa tuottavaksi S- eli *secundo*- vaiheeksi, kun valtamerten termohaliinikierto muuttui. Tämä taas johtui korkeiden leveysasteiden veden lämpötilan noususta yli 5 °C, jolloin hapellinen merivesi ei enää vajonnut syvämeren pohjalle. Maan radan ja akselikallistuman jaksollisin muutoksiin liittyvien Milankovichin jaksojen uskotaan kytkeneen hapellisia kausia hapettomiksi. Palaotsooisen kauden anoksioita olivat muun muassa Lau- ja Ireviken- tapahtumat, joihin liittyi merieläinten joukkosukupuuttoja.

Aiheesta muualla
----------------

* Hot and stinky: The oceans without oxygen
* Seawater strontium isotopes, oceanic anoxic events, and seafloor spreading (Arkistoitu – Internet Archive)
* Cretaceous climate-ocean dynamics (Arkistoitu – Internet Archive)
* Further evidence for photic-zone euxinic conditions during Mesozoic oceanic anoxic events
* Crude - the incredible journey of oil, Australian Broadcasting Corporation