recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nuori pari** (*Domicile conjugal*) on François Truffaut’n ohjaama ranskalainen komediaa ja draamaa yhdistävä elokuva vuodelta 1970. Truffaut teki myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Bernard Revonin ja Claude de Givrayn kanssa.

*Nuori pari* on Truffaut’n neljäs elokuva, jonka päähahmona on Jean-Pierre Léaud’n esittämä nuori mies Antoine Doinel. Tässä elokuvassa hän menee naimisiin Christinen (Claude Jade) kanssa, joka alkaa odottaa lasta. Tasainen kotielämän vastapainoksi Antoine ryhtyy suhteeseen japanilaisen nuoren naisen (Hiroko Berghauer) kanssa.

Juoni
-----

Antoine Doinel on nyt naimisissa Christinen kanssa, ja he asuvat yhdessä pienessä kerrostaloasunnossa. He tapaavat usein Christinen vanhempia ja keskustelevat naapuruston persoonallisten tyyppien kanssa. He ovat päällisin puolin onnellisia, kunnes Antoine tutustuu työssään japanilaiseen tyttöön ja alkaa tapailla tätä salaa.

Tuotanto
--------

Elokuvan pääkuvaajana toimi Néstor Almendros ja musiikin teki Antoine Duhamel.

Vastaanotto ja arvostus
-----------------------

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Nuoren parin* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Listalle pääsivät kaikki muutkin Truffaut’n Doinel-elokuvat, lukuun ottamatta usean ohjaajan episodielokuvaan *Rakkautta 20-vuotiaana* tehtyä tarinaa "Antoine ja Colette".

Lähteet
-------

* *Nuori pari* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Nuori pari* Elonetissä.

### Viitteet

1. 1 2  Bed and Board ★★★ Domicile Conjugal 1970 (Arkistoitu – Internet Archive), *VideoHound's Golden Movie Retriever* 2008. Vaatii HighBeam-tilauksen.
2. ↑  Francois Truffaut, New Wave Film -sivusto. Viitattu 15.7.2016.
3. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 13.7.2016. (englanniksi)
Sepoy-sotilas 30. punjabilaisrykmentistä. Majuri A.C. Lovettin vesivärimaalaus 1900-luvun alkuvuosilta.
**Sepoy** oli nimitys, jota käytettiin yleensä intialaisesta sotilaasta erityisesti aikana, jolloin Intia oli Britannian siirtomaa. Nimitys on jäänyt osittaiseen käyttöön Intian, Nepalin, Pakistanin ja Bangladeshin armeijoihin, joissa sillä tarkoitetaan sotamiehen arvoa.

Sana *sepoy* juontuu persiankielisestä sanasta *sipāh*, joka tarkoittaa jalkaväen sotilasta. Osmanien valtakunnassa sanaa sipahi käytettiin ratsuväen sotilaasta. ja aikaa myöten se tuli tarkoittamaan turkkilaisille suurin piirtein samaa kuin ritari eurooppalaisille. Brittien tavallisimmassa käytössä *sepoy* merkitsi jalkaväen sotilasta, kun ratsuväen sotilaasta käytettiin nimitystä *sowar*.

Sanaa *sepoy* käytti ensiksi Englannin Itä-Intian kauppakomppania 1700-luvulla, jolloin se oli yksi useista nimitystä, joilla kuvattiin eri luokkiin kuuluvia Intian alkuperäiskansojen sotilaita. Muita samanlaisia olivat esimerkiksi *peon*, *gentoo*, *mestee* ja *topasse*. Alun perin sepoylla tarkoitettiin univormutonta ja kouluttamatonta hindu- tai muslimisotilasta. Lähes 96 prosenttia brittiläisen Itä-Intian kauppakomppanian 300 000 miehen vahvuisen armeijan sotilaista kuului alkuperäiskansoihin. Myöhemmin *sepoysta* tuli yleisnimitys, jota siirtomaaisännät käyttivät kaikista alkuperäiskansoihin kuuluneista sotilaista, jotka palvelivat eurooppalaisten valtojen joukoissa Intiassa. 

Intialaiset sotilaat kapinoivat brittihallintoa vastaan 1857–1858. Tämä konflikti tunnetaan nimellä sepoykapina.

Lähteet
-------

1. ↑   John Keegan: *World Armies*, s. 312, 545. MacMillan Press Ltd, 1979. ISBN 0-333-17236-1. (englanniksi)
2. ↑  Fsmitha.com: India's Sepoy Mutiny

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sepoy** Wikimedia Commonsissa
**Longaani** (*Dimocarpus longan*) on pienehkö ainavihanta puu saippuamarjakasvien heimossa. Kasvia viljellään syötävien hedelmien vuoksi varsinkin Aasiassa, ja se on läheistä sukua litsille (*Litchi chinensis*) ja rambutaanille (*Nephelium lappaceum*).

Hedelmä
-------

Hedelmä on pieni, noin 1–2,5 cm läpimitaltaan. Sen punaisenruskea kuori on ohut, epätasainen ja murtuu kypsänä helposti painettaessa. Hedelmäliha on läpikuultavaa, väriltään valkoista. Hedelmän keskellä on yksi suurehko, kova, musta ja kiiltäväpintainen siemen. Maultaan hedelmä on mieto ja makea.

Hedelmä syödään usein tuoreena sellaisenaan. Sitä myös säilötään ja kuivataan. Longaania on varsinkin kuivattuna käytetty pitkään varsinkin kiinalaisessa keittiössä sekä lääketieteessä. Hedelmästä tehdään myös likööriä.

Puun kuvaus
-----------

Longaani on pienehkö, ainavihanta puu, joka kasvaa 9–12 metriä korkeaksi. Rungon läpimitta on parhaimmillaan noin 75 cm ja latvuksen leveys noin 14 m. Oksisto on hieman riippuva. Soikeat lehdet ovat tasaparisen parilehdykkäiset, vuorottaisesti asettuneet. Yksittäiset lehdykät ovat 10–20 cm pitkät, kiiltävän tummanvihreät päältä, harmaanvihreät alapinnalta. Uudet versot ovat aluksi tummanpunaisia. Vaaleankeltaisissa kukissa on 5–6 terälehteä, ja ne ovat pystyissä kukinnoissa. Kukat ovat yksineuvoisia, mutta hede- ja emikukat ovat samoissa kukinnoissa. Soikean pyöreät hedelmät roikkuvat ryppäissä.

Levinneisyys
------------

Longaani esiintyy luonnonvaraisena Etelä-Kiinassa ja osissa Kaakkois-Aasiaa, yleensä 150–450 metrin korkeudella merenpinnasta. Sen elinalueilla vuoden keskilämpötila on yleensä noin 15 °C. Puu tarvitsee kuitenkin hieman kesää viileämmän talvikauden tuottaakseen hedelmiä. Se menestyy parhaiten hiekkaisessa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä.

Puuta kasvatetaan trooppisilla alueilla paitsi hedelmien vuoksi myös koriste- ja katupuuna.

Lähteet
-------

1. ↑  Barstow, M.: *Dimocarpus longan* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-2*.  2022. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2  ITIS (englanniksi)
3. ↑  ONKI-ontologiapalvelu: kasvien suomenkieliset nimet
4. 1 2 3 4 5  Orwa, C. Mutua, A. Kindt, R. Jamnadass, R. & Simons, A.: Dimocarpus longan *Agroforestree Database:a tree reference and selection guide version 4.0*.  2009. Viitattu 11.7.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Flora of China: Dimocarpus longan (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q193449
* Wikispecies: Dimocarpus longan
* AoFP: 4228
* APNI: 159840
* ARKive: dimocarpus-longan
* ATRF: Dimocarpus\_longan
* CoL: 36798
* EoL: 590822
* EPPO: DMCLO
* FoC: 200013191
* GBIF: 3190008
* GRIN: 14131
* iNaturalist: 191503
* IPNI: 782795-1
* IRMNG: 10913119
* ITIS: 506072
* IUCN: 32399
* MoBotPF: 286822
* NCBI: 128017
* NZOR: 8bba956d-c9b4-4ccb-9e9c-88da34a2e5f2
* Open Tree of Life: 80783
* PfaF: Dimocarpus longan
* Plant List: kew-2768547
* PLANTS: DILO7
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:782795-1
* Tropicos: 28601365
* WFO: wfo-0000647787

 |

 |
**Nuori viha** (*Look Back in Anger*) on brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1959, joka perustuu John Osbornen näytelmään *Nuori viha* vuodelta 1956. Elokuvan ohjasi näytelmän sekä Lontooseen että Broadwaylle ohjannut Tony Richardson. Sekä näytelmää että elokuvaa pidetään *tiskipöytärealismiksi* kutsutun tyylisuunnan aloittajina, jonka tekijöitä kutsuttiin usein nimellä nuoret vihaiset miehet.

Elokuvan tarina on 1950-luvun ahtaaseen brittiyksiöön sijoittuva kolmiodraama, jonka osapuolia näyttelevät Richard Burton, Claire Bloom ja Mary Ure, joka oli esittänyt rooliaan jo Lontoon ja New Yorkin teatteriproduktioissa.

Juoni
-----

Kouluja käynyt mutta silti työmiehen töitä tekevä Jimmy Porter asuu pienessä yksiössä vaimonsa ja liikekumppaninsa Cliffin kanssa. Jimmy solvaa heitä lakkaamatta, ja puhe keskeytyy vain silloin kun jompi kumpi saa sanotuksi jotain vastaan tai kun Jimmy ja Alison välillä osoittavat toisilleen rakkautta. Heidän luokseen tulee asumaan myös näyttelijä Helena Charles, joka vierailee läheisessä teatterissa. Helena alkaa vastustaa Jimmyn solvauksia ja saa Jimmyn ja Alisonin riitoihin keskenään niin, että Alison päättää muuttaa pois. Helenasta tulee nyt Jimmyn rakastajatar, joka kuitenkin väsyy Jimmyn sanalliseen hyväksikäyttöön pian. Kuukausien päästä Alison palaa väsyneenä, sairaana ja Jimmyn lapsen keskenmenossa menettäneenä. Helena häipyy tiehensä, ja Jimmyä ja Alisonia yhdistää enää vain seksuaalinen tarve.

Vastaanotto
-----------

Elokuva sai neljä Bafta-ehdokkuutta. Lisäksi Burton oli roolistaan ehdolla Golden Globe -voittajaksi. Yhdysvalloissa National Board of Review palkitsi *Nuoren vihan* vuoden parhaana ulkomaisena elokuvana.

Osbornen näytelmästä on tehty lisäksi televisioelokuva vuonna 1980 (*Nuori viha*, ohjaus Lindsay Anderson) sekä videolle kuvattu televisionäytelmä vuonna 1959.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Nuoren vihan* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Shank, Theodore J. (toim.): *A Digest of 500 Plays : Plot Outlines and Production Notes*, s. 125. Collier Macmillan, 5. painos 1977. ISBN 0-02-012690-5.
2. ↑  *Nuori viha (1980)* Elonetissä.
3. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 5.7.2016. (englanniksi)
**Sepik** on joki Papua-Uuden-Guinean pohjoisosassa. Sivuhaaroineen se on Kaakkois-Aasian ja Oseanian alueen suurin täysin luonnontilainen makeavetinen vesistö.

Sepik saa alkunsa Uuden-Guinean Keskusylängöltä, Viktor Emanuelin vuorilta läheltä Indonesian vastaista rajaa. Se virtaa laajan tasankoalueen poikki erittäin runsaasti mutkitellen. Joki laskee Bismarckinmereen saaren pohjoisrannikolla, noin 100 kilometriä Wewakin kaupungista itään. Sepik päättyy mereen ilman suistoa ja samentaa meriveden 50 kilometrin matkalta rannikolta ulospäin. Joen varrella on noin 1500 järveä, näistä monet ovat ns. makkarajärviä. Vesistön suurin järvialue on Chambrijärvi. Sepikiä ympäröivän tasangon kasvillisuus muodostuu trooppisesta sademetsästä ja soista, ja sadekaudella joen ympäristöön muodostuu laajoja tulvatasankoja.

Sepik on purjehduskelpoinen neljän metrin syväyksellä 480 kilometrin matkan, ja kanootilla noin 900 kilometriä.

Sepikin valuma-alueella on pinta-alaa noin 80 000 km² ja siellä asuu noin 430 000 ihmistä. 
Jokilaaksoa asuttavien heimojen etninen kirjo on laaja jopa Papua-Uuden-Guinean mittapuulla. Alueella ei ole kuitenkaan kaupunkeja, teollisuutta tai kaivostoimintaa. Ensimmäinen eurooppalainen joella oli Otto Finsch vuonna 1885. Finsch myös purjehti jokea ylävirtaan noin 50 kilometrin matkan.

Lähteet
-------

1. ↑  Sepik River *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 18.7.2018.
2. ↑  Upper Sepik River Basin *Unesco Tentative lists*. Viitattu 18.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sepik**.
* Upper Sepik River Basin - UNESCO World Heritage Centre (englanniksi)
**Jiří Kulich** (s. 14. huhtikuuta 2004 Kadaň, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Buffalo Sabres varasi hänet vuoden 2022 NHL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella 28. pelaajana. Hän pelannee lähinnä AHL-seura Rochester Americansissa.

Peliura
-------

Kulich esiintyi ensimmäisen kerran ammattilaistasolla Tšekin Extraligan HC Energie Karlovy Varyn paidassa kaudella 2020–2021, jolloin hän pelasi kahdeksan ottelua. Seuraavalla kaudella hän teki yhdeksän maalia ja viisi syöttöpistettä 49 ottelussa. Buffalo Sabres varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 28. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2022.

15. heinäkuuta 2022 Kulich teki kolmen vuoden tulokassopimuksen Sabresin kanssa.

Maajoukkueura
-------------

Kulich edusti Tšekkiä alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2021, jossa hän pelasi neljä ottelua. Hän pelasi samana vuonna myös Hlinka Gretzky Cupissa. Seuraavana vuonna alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2022 hän oli Tšekin joukkueen kapteeni. Hän voitti turnauksen maalipörssin yhdeksällä maalilla, ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Hänet valittiin Tšekin alle 20-vuotiaiden joukkueeseen nuorten MM-kisoihin 2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Jiri Kulich - Elite Prospects *Elite Prospects*. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Sabres take Kulich 28th overall at 2022 NHL Draft *NHL*. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)
3. ↑  Scouting Report: Jiří Kulich *Smaht Scouting*. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)
4. ↑  Sabres sign Matthew Savoie, Noah Ostlund and Jiri Kulich to contracts *Buffalo Hockey Beat*. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)
5. ↑  5 Prospects Who Improved Draft Stock at World U18 Championship *The Hockey Writers*. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)
6. ↑  2023 World Junior Championship: Team Czechia Final Roster *The Hockey Writers*. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jiří Kulich *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Jiří Kulich The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
**Lancelot Eric Richdale** (4. tammikuuta 1900 Marton, Uusi-Seelanti – 19. joulukuuta 1983 Auckland) oli uusiseelantilainen opettaja ja luonnontieteilijä.

Richdalen vanhemmat olivat yrittäjä Alfred Richdale ja Amy Stewart. Koulu- ja opiskeluaikana Richdale harrasti puutarhanhoitoa äitinsä apuna ja pelasi krikettiä sekä rugbya koulun joukkueessa. Käydessään Wanganui Technical Collegea hän osallistui maanviljelyskursseille ja suoritti tutkinnon Hawkesbury Agricultural Collegessa Uudessa Etelä-Walesissa Australiassa.

Palattuaan Uuteen-Seelantiin Richdale toimi opettajana Pohjoissaaren oppilaitoksissa 1923–1928, kunnes siirtyi Otagoon 1928. Otagossa hän opetti maanviljelystä, biologiaa ja luonnontuntemusta. 10. kesäkuuta 1933 hän meni Timarussa vihille opettaja Agnes Michie Dixonin kanssa. Avioliitto oli lapseton. Richdale opiskeli historiaa Otagon yliopistossa ja valmistui maisteriksi 1936. Myöhemmin hän suoritti vielä kasvitieteen tutkintoja.

Richdalen pääasiallinen kiinnostus oli suuntautunut alppikasvillisuuteen, kunnes hän 1936 siirtyi tutkimaan lintuja. Keltasilmäpingviini ja kuningasalbatrossi olivat hänen tutkijan intohimonsa pääasialliset kohteet. Seuraavat 30 vuotta Richdale teki opetustyönsä ohessa pitkiä tutkimusretkiä merilintujen asuinpaikoille ja laati yli 105 tieteellistä artikkelia, kirjaa ja kansantajuista kirjoitusta useista eri lintulajeista, enimmäkseen kuitenkin merilinnuista. Hän vietti pitkiä aikoja suojelemassa kuningasalbatrossin pesiä Taiaroa Headissa, jonne Uuden-Seelannin Royal Societyn Otagon osasto perusti vuonna 1983 linnustonsuojelualueen. Richdale Observatory Taiaroa Headissa avattiin vuonna 1983.

Vuonna 1950 Richdalelle myönnettiin Fulbright-stipendi, jonka turvin hän pääsi opiskelemaan Cornellin yliopistoon. Vuonna 1952 Uuden-Seelannin yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin (D.Sc.) arvonimen, minkä lisäksi hän sai muitakin huomionosoituksia. Hän oli perustamassa Uuden-Seelannin lintutieteellistä yhdistystä (Ornithological Society of New Zealand). Vuonna 1982 hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan ansioistaan lintutieteessä.

Vuonna 1960 Richdale luopui opetustyöstä ja muutti kolmeksi vuodeksi Englantiin Zoological Society of Londoniin viimeistelemään työtään myrskyliitäjistä. Palattuaan Uuteen-Seelantiin Richdale vetäytyi tieteellisestä työskentelystä alkavan Parkinsonin taudin takia ja muutti Agnesin kanssa Aucklandiin 1966, missä hän kuoli 1983, jättäen Agnesin leskeksi.

Richdalen tieteellinen jäämistö ja valokuvakokoelmat on sijoitettu Hocken Libraryyn.

Teoksia
-------

* *Sexual Behavior in Penguins* (1951)
* *A Population Study of Penguins* (1957)

Lähteet
-------

* Dictionary of New Zealand Biography (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Eurofighter Typhoon.
**Eurofighter Jagdflugzeug GmbH** on kesäkuussa 1986 perustettu yhtiö, joka koordinoi Eurofighter Typhoon -hävittäjälentokoneen suunnittelua, tuontantoa ja myyntiä. Yritykseen kuuluu suihkumoottorivalmistaja EuroJet Turbo GmbH. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Hallbergmoosissa, Saksassa.

Yrityksen omistussuhteet
------------------------

Perustettaessa sovittiin yhtiön osakejaon olevan maiden tilausten suhteen mukainen eli Britannia ja Saksa 33 %, Italia 21 % ja Espanja 13 %. Mikä tarkoitti yrityksinä:

* 46 % Airbus Group, monikansallinen
	+ 33 % EADS Deutschland (Saksa)
	+ 13 % EADS CASA (Espanja)
* 33 % BAE Systems (Englanti)
* 21 % Leonardo S.p.A. (Italia)

Mutta jakoa on tämän jälkeen muutettu useaan kertaan maiden muuttaessa tilaamiaan konemääriä.

Eurofighter GmbH on tehnyt suurimman osansa myynnistään NATO Eurofighter and Tornado Management Agency -organisaatiolle (NETMA), joka on tehnyt ostot Naton eurooppalaisten jäsenmaiden puolesta. Samaa toimintamallia noudatettiin Panavian tuottaman Panavia Tornadon kanssa.

Lähteet
-------

* Eurofighter Typhoon: Design, Development, Production, In Service and Weapons, Key publishing 2003

### Viitteet

1. 1 2  Company Overview of Eurofighter Jagdflugzeug GmbH Bloomberg. Viitattu 22.7.2018.
2. ↑  Eurofighter Typhoon Ilmailumuseo. Viitattu 22.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Eurofighterin sivusto
**Sōichirō Honda** (jap. 本田宗一郎, *Honda Sōichirō*, 17. marraskuuta 1906 – 5. elokuuta 1991) oli japanilainen insinööri, teollisuudenharjoittaja ja Honda-yhtiön perustaja. 

Hänen isänsä oli seppä ja äitinsä kutoja. Kun polkupyörien suosio kasvoi, isä perusti polkupyöräkorjaamon ja -kaupan. Lopetellessaan keskikoulua 15-vuotias Sōichirō Honda näki polkupyörälehdessä mainostettavan Art Shokain autokorjaamoa, jonne hän haki ja pääsi harjoittelijaksi. Art Shokailla hän sai perustiedot auto- ja moottoripyöräasioista, jotka olivat tärkeitä hänen myöhemmällä urallaan. Hän sai perustaa oman haarakonttorin 21-vuotiaana. Hän harrasti myös moottoriurheilua, mutta lopetti sen onnettomuuden jälkeen vaimonsa pyynnöstä.

Toisen maailmansodan aikana Sōichirō Honda valmisti osia lentokoneisiin, ja vuonna 1948 hän perusti Honda Motor Companyn. Vuoteen 1959 mennessä siitä kasvoi maailman johtava moottoripyörien valmistaja. Yritys alkoi valmistaa autoja vuonna 1963.

Honda johti perustamaansa yritystä vuoteen 1973 asti ja toimi myöhemminkin sen korkeana neuvonantajana. People-lehti listasi hänet vuonna 1980 "vuoden 25 kiehtovimman ihmisen joukkoon", kutsuen häntä "Japanin Henry Fordiksi".

Lähteet
-------

1. ↑  "Joy of Manufacturing" Honda. Viitattu 13.8.2014.
2. ↑  Honda Soichiro Encyclopedia Britannica. Viitattu 13.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Honda Motorcycle Hall of Famessa (englanniksi)
* La historia de Soichiro Honda

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Mekes 4000** oli suomalaisen Parkanossa toimineen Mekes Oy:n 1965–1966 valmistama takavetoinen kaksipaikkainen kuljetustraktori jonka lempinimi oli *Muuli*. Mekes 4000 oli eräänlainen traktorin ja maastoauton välimuoto ja valmistaja kutsui sitä traktoriajoneuvoksi. Traktorin suunnittelussa tehdyt virheet kaatoivat hankkeen jo alkuvaiheissa. Koska traktorissa oli isot vetopyörät takana ja pienemmät vetämättömät pyörät edessä ohjaamon ja moottorin alla oli se maastossa epävakaa ja kaatui jo esittelyajossa ylämäessä selälleen.

Mekes 4000:n moottorina oli 28 hevosvoiman nelitahtinen kaksisylinterinen Steyr-Puch boxerimoottori. Kuljettajan ja apumiehen paikat olivat edessä ja niiden välissä oli moottoritila. Traktorin moottori ja vaihdelaatikko olivat peräisin Steyr-Puch Hafflinger maastoautosta jonka valmistamista Suomessa Mekes Oy suunnitteli myös samaan aikaan. Traktorin ajonopeus oli 30 km/h.

Mekes 4000-traktoria valmistettiin 10 kappaleen sarja ja lisäksi 2 prototyyppiä. Kaksi traktoreista on säilynyt ja toinen niistä on nykyisin Parkanon Seudun Automuseossa.

Lähteet
-------

* Kalevi Honkaniemi : Autotehdas Parkanoon? Parkanon Seudun Mobilistit ry:n Norra-lehti
* Sisua.net-keskustelupalsta 17.1.2008 : Yleistä keskustelua : Suomen ajoneuvotuotantohistoriaa

Aiheesta muualla
----------------

* Vanhatkoneet.fi : Kuva Mekes 4000 Muuli-traktorista
* Kuvia Mekes 4000 trkatorista Parkanon Seudun Mobilistit ry:n sivulla
**Mekes Oy** oli suomalainen Parkanossa toiminut konepaja-alan yritys joka perustettiin 1962. Yhtiön Parkanon kokoonpanotehdas valmistui 1963. Mekes Oy suunnitteli ajoneuvojen valmistuksen aloittamista 1960-luvun puolivälissä mutta suunnitelmat eivät toteutuneet ja yhtiö teki konkurssin 1967. 

Mekes Oy:n perustaja oli vuorineuvos Eino Kivivuori joka oli joutunut eroamaan Raision Tehtaat Oy:n pääjohtajan virasta 1961 samana vuonna paljastuneen margariiniskandaalin vuoksi. Kivivuori kuului presidentti Urho Kekkosta tukeneen k-linjan johtohenkilöihin. Mekes Oy:n osakkaina oli noin 400 pientä eri puolella Suomea toiminutta metallialan yritystä ja yhtiön tarkoituksena oli avustaa osakasyrityksiä tuotekehittelyssä, markkinoinnissa sekä vientiponnisteluissa. Lisäksi oli määrä luoda uusia teollisia työpaikkoja maaseudulle ja tätä varten yhtiön tehdas sijoitettiin Parkanoon. Kivivuori toimi itse Mekes Oy:n toimtusjohtajana vuoteen 1965 saakka.

Vuonna 1965 Mekes Oy alkoi suunnitella ajoneuvotuotannon aloittamista Parkanossa. Yhtiö aikoi aloittaa Steyr-Daimler-Puch-moottorilla varustettujen BMW 700 LS henkilöautojen kokoonpanon ja suunnitelmissa oli 16 000 auton vuosituotanto. Lisäksi oli aikomus valmistaa Steyr-Daimler-Puch Haflinger maastoautoja ja kaksipaikkaisia Steyr-Daimler-Puch SG urheiluautoja, Mekes Oy valmisti myös 10 kappaleen sarjan Mekes 4000 Muuli traktoriajoneuvoja. Mitkään näistä suunnitelmista eivät kuitenkaan lähteneet alkua pidemmälle Mekes Oy:n talousvaikeuksien takia jotka saattoivat yhtiön lopulta konkurssiin. Suomalainen henkilöautovalmistus alkoi sen sijaan 1969 Saab-Valmet Oy:n tehtaalla Uudessakaupungissa.

Rauma-Repola Oy osti Mekes Oy:n toiminnot yhtiötä rahoittaneelta Osuuskassojen Keskus-Osakepankilta ja jatkoi toimintaa *Parkano Oy*:n ja Rauma-Repolan Parkanon konepajan nimellä. Vuonna 1994 Parkanon tehtaan osti Nordberg-Lokomo Oy. 2000-luvulla Parkanon konepaja siirtyi Hollmingille ja Metsolle.

Toimittaja Juhani Ikonen paljasti myyntiyhtiö Mekesin talouskiemuroita huomiota herättäneessä juttusarjassaan Kauppalehdessä 1963.

Kirjallisuutta
--------------

* Vesa Virtanen, *Mekeksestä Metsoon ja Hollmingiin – Parkanon Konepaja 1963–2003*. Hollming Works/Metso Drivers, Parkano 2003

Lähteet
-------

* Vuorineuvos Eino Kivivuori (1900–1966). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* G. Kockin Pörssitieto-sivusto : Mekes Oy
* Kalevi Honkaniemi : Autotehdas Parkanoon? Parkanon Seudun Mobilistit ry:n Norra-lehti
* Jaakko Fagerlundin Haittalevy-blogi 10.8.2007 Mekes Oy - neuloista vetureihin

### Viitteet

1. ↑  Toimittaja Juhani Ikonen on kuollut *Yle Uutiset*.  8.9.2014. Viitattu 8.9.2014.
**Mekong – kuoleman joki** (*Comeback*, *Love Is Forever* tai *Passion and Valor*) on Hall Bartlettin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 1982. Se kertoo australialaisesta lehtikuvaajasta, jonka paikallinen naisystävä jää rajajoki Mekongin väärälle puolelle kommunistisen Pathet Lao -ryhmän kaapattua vallan Laosissa 1975. Mies päättää ylittää joen sukeltamalla.

Thaimaassa 1980-luvun alussa kuvattu elokuva sai muutamissa maissa teatteriensi-iltansa vuonna 1982, mutta Yhdysvalloissa se päätyi ensiesitettäväksi televisiossa seuraavana vuonna. Pääosia näyttelevät Michael Landon (joka toimi Bartlettin tavoin myös tuottajana) sekä Priscilla Presley ja Laura Gemser (nimellä Moira Chen).

Suomessakaan elokuva ei tullut teattereihin, vaan Rautakirja julkaisi sen VHS-kasettina. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Sam Inkinen valittelee, ettei elokuva yllä eheään lopputulokseen huolimatta monista mukana olevista B-elokuvien tähdistä. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "keskinkertainen".

Lähteet
-------

1. ↑  Elonetissä ilmeisen virheellisesti 150 min.
2. 1 2  *Video-opas 95*, WSOY 1994.
3. ↑  *Mekong – kuoleman joki* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Love Is Forever (1982 film)
Kolkhis (vihreällä, *Colchis*) ja sen naapurimaat kartalla noin ajanjaksona 600–150 eaa.
**Kolkhis** (m.kreik. Κολχίς, lat. *Colchis*, georg. კოლხეთი, *Kolkheti*) on muinaiskreikkalainen nimitys Mustanmeren itäpuolella nykyisen Georgian länsi- ja Turkin koillisosissa sijainneelle alueelle. Se sijaitsi Fasis- eli Rionijoen laakson ympärillä.

700-luvulta eaa. lähtien Kolkhis kärsi kimmerialaisten ja skyyttien hyökkäyksistä. Maa oli Persian vaikutusvallan alla, vaikka akhaimenidit eivät onnistuneetkaan saamaan sitä hallintaansa. Kolkhis ei kuulunut Persian satraappikuntiin eikä ilmeisesti maksanut Persialle suojelurahaa, mutta lähetti kuitenkin sinne Herodotoksen mukaan säännöllisesti lahjoja. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Kolkhiin valloitti Pontoksen kuningas Mithridates VI, minkä jälkeen maa siirtyi Rooman hallintaan. Myöhemmin alueelle syntyi uusi Kolkhiin ja osia Pontoksesta käsittänyt valtakunta, jota kreikkalaiset kutsuivat Lazikaksi. Se otti valtionuskonnokseen kristinuskon vuonna 523. Bysantti ja sassanidien Persia taistelivat jatkuvasti valtion hallinnasta.

Kolkhiissa tuotettiin kultaa, orjia, nahkaa, puutavaraa ja muita materiaaleja laivanrakennukseen sekä maataloustuotteita. Alueen läpi kulki kauppareitti Mustaltamereltä Keski-Aasiaan ja edelleen Intiaan ja Kiinaan sekä etelään Meediaan Araksjoen ja Urartun kautta. Assyrialaisista ja kreikkalaisista lähteistä päätellen se lienee ollut suhteellisen vauras maa.

Miletoksen kreikkalaiset perustivat alueelle siirtokuntia. Kolkhiin väestön koostumusta ei tunneta, mutta ensimmäisellä vuosituhannella eaa. sen väestö lienee puhunut pääasiassa kartvelilaisten kielten murteita, luultavasti zanin kielen esimuotoa. Herodotos väitti kolkhislaisten olevan "mustia egyptiläisiä". Persialainen vaikutus oli Kolkhiin maantieteellisen sijainnin vuoksi vähäisempää kuin Iberiassa ja Armeniassa. Etenkin sassanidien aikana zarathustralaisuus nousi maassa aiempaa tärkeämpään asemaan, mutta paikallinen uskonto säilyi voimakkaana.

Kreikkalaisessa mytologiassa Kolkhis oli satumaisen rikas maa, Aieteen ja Medeian koti, jonne argonautit matkustivat etsimään kultaista taljaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Colchis Encyclopædia Britannica. Viitattu 29.8.2017.
2. 1 2 3 4  Thordarson, Fridrik: COLCHIS Encyclopaedia Iranica. Viitattu 29.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kolkhis** Wikimedia Commonsissa

* Colchis, the Land of the Golden Fleece Adventures Great and Small. (englanniksi)
**Anja Pirkko Raikas** (10. marraskuuta 1924 Viipuri – 30. marraskuuta 1998) oli suomalainen yleisurheilija, joka voitti Suomen-mestaruuksia viestijuoksussa ja pituushypyssä. Hän edusti Helsingin Naisurheilijoita.

Raikas voitti pituushypyssä SM-kilpailuissa kultaa vuonna 1947 uransa parhaalla tuloksella 521 cm ja saavutti pronssia vuonna 1952 sekä sijoittui neljänneksi vuonna 1950 ja viidenneksi vuosina 1945, 1948 ja 1956. Hän saavutti 400 metrin juoksussa SM-hopeaa vuonna 1957, jolloin laji oli ensi kertaa SM-kilpailujen ohjelmassa, ja sijoittui neljänneksi vuonna 1958 sekä sijoittui 200 metrin juoksussa viidenneksi vuonna 1953. Hän voitti Suomen-mestaruuden 4 × 100 metrin viestijuoksussa Helsingin Naisurheilijoiden joukkueessa vuosina 1951, 1956, 1957, 1958 ja 1959 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 1954 ja 1955. Hän saavutti SM-hopeaa myös 3 × 800 metrin viestijuoksussa vuonna 1955.

Raikkaan ennätys pituushypyssä on 521 cm vuodelta 1947, 200 metrin juoksussa 27,6 s vuodelta 1953 ja 400 metrin juoksussa 63,3 s vuodelta 1957.

Lähteet
-------

1. ↑  Anja Pirkko Raikas *BillionGraves*. Viitattu 11.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Pirkko Raikas Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 277–278. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
4. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 258, 260. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
5. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 396, 403, 406, 409, 412, 415, 417. , 1987.
**Karl Martin Theodor (Martti) Auriala**, vuoteen 1934 **Andell** (14. tammikuuta 1900 Turku – 13. kesäkuuta 1981 Espoo) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Aurialan vanhemmat olivat isännöitsijä Johan Gustaf Andell ja Alma Matilda Willgren ja puoliso vuodesta 1925 Maikki Aliisa Onninen, kauppaneuvos Alfred Onnisen tytär. Auriala tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1920 ja valmistui kauppatieteiden ja valtiotieteiden kandidaatiksi Kölnin yliopistosta 1924. Hän oli Pohjoismaiden Tuonti Oy:n harjoittelija 1921 ja 1923, Oy Alfred Onninen Ab:n konttoripäällikkö 1924–1927 ja osakas sekä Vesijohtoliike Onninen Oy:n, vuodesta 1975 Vesionninen Oy, osakas ja johtaja vuodesta 1927, toimitusjohtaja 1950–1956, johtokunnan jäsen vuodesta 1927 ja puheenjohtaja vuodesta 1950. Aurialalla oli myös useita luottamustehtäviä. Hän oli sotilasarvoltaan reservin luutnantti (1942). Kauppaneuvoksen arvonimen Auriala sai 1956. Samana vuonna hän siirsi yhtiön johdon vävylleen Erkki Toivaselle, joka sai ansioistaan liike-elämässä sittemmin vuorineuvoksen arvonimen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Martti Auriala *Biografiasampo*. Viitattu 22.9.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos K. M. T. Auriala.  *Uusi Suomi*, 28.6.1981, nro 169, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.9.2022.
**Mitsubishi Lancer WRC** oli Mitsubishi Motorsin ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa WRC-luokan ralliauto. Auto kilpaili ensimmäistä kertaa Sanremon rallissa 2001, mutta osoittautui pettymykseksi. Kauden 2002 jälkeen talli vetäytyi kehittämään autoa vuoden 2003 ajaksi ja palasi vuoden 2004 MM-sarjaan uusitulla WRC:llä. Kaudella 2005 autosta tuli taas uusi kehitysversio, ja Gianluigi Galli jopa johti Turkin rallia hetken Mitsubishi Lancer WRC05:llä. 

Kauden 2005 jälkeen Mitsubishi lopetti tehdastoiminnan ja näin vuoden 2005 malli jäi toistaiseksi viimeisimmäksi Lancer WRC:ksi. Tämän jälkeen Lancer WRC on ollut useiden yksityistallien kalustona, ja Daniel Carlsson ajoi Ruotsin rallissa kolmanneksi Mitsubishillä.

Mitsubishi Lancer WRC05:n tekniset tiedot
-----------------------------------------

Moottori

* moottorin malli: 4G63
* 4 sylinteriä
* 16 venttiiliä
* DOHC turboahdettu
* tilavuus: 1996 cc
* maksimiteho: 300 PS / 5500 rpm
* maksimivääntö: 550 Nm / 3500 rpm
* huippunopeus: 190-220km/h, riippuen vaihteiston välityksistä

Mitat

* pituus: 4360 mm
* leveys: 1800 mm
* akseliväli: 2600 mm
* paino: 1230 kg
* polttoainetankki: 90 l

Katso myös
----------

* Mitsubishi Lancer
* Mitsubishi Lancer Evolution

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
*Tämä artikkeli käsittelee slaavilaista henkeä, sitä ei tule sekoittaa kreikkalaiseen Khimaira-hirviöön.*
Ivan Bilibinin Kikimora
**Kikimora** (ven. кикимора, шишимора, *Kikimora, Šišimora*) on slaavilaisen kansanperinteen tavallisesti naispuolisena pidetty paha henki. Se on kotihenki, jonka sanotaan joskus olevan naimisissa kotihaltija domovoin kanssa.

Kikimora asuu yleensä uunin takana tai kellarissa. Se huolehtii kanoista ja auttaa muissakin kodin askareissa, mikäli talo on hyvin hoidettu. Muussa tapauksessa se kiusaa ihmisiä kutittamalla ja viheltämällä öisin. Kikimora ilmestyy yöllä kehräämään: henkilön, joka näkee Kikimoran kehräämässä, sanotaan kuolevan. Sen sanotaan joskus näyttävän tavalliselta naiselta, jolla on hiukset levällään (slaavilaiset naiset pitivät päänsä peitettyinä). Toisinaan Kikimora kuvataan linnun kaltaiseksi olennoksi, jolla on kanan jalat ja nokka, mutta kuitenkin siipien sijasta käsivarret. Kikimora voi elää myös suolla tai metsässä. Silloin se näyttää pieneltä kyttyräselkäiseltä eukolta likaisessa puvussa.

Kikimoran nimestä on esitetty spekulaatio, jonka mukaan se olisi yhteydessä indoeurooppalaisten kielten painajaista tarkoittavaan sanaan (ransk. *cauchemar*, engl. *nightmare*). Toiset otaksumat liittävät Kikimoran kolmeen kreikkalaiseen kohtalottareen, *moiraan*, tai slaavilaisen mytologian jumalattariin Mokošiin ja Moranaan.

Slaavilainen mytologia ja kansanperinne

|  |  |
| --- | --- |
| Pääjumalat | 
* Perun
* Veles
* Jarilo
* Morana
* Svarog
* Dažbog
* Svantovit
* Triglav
* Zorja

 |
| Muita jumalia | 
* Belobog
* Tšernobog
* Hors
* Lado
* Mokoš
* Porenut
* Porewit
* Radegast
* Rod
* Rugievit
* Stribog

 |
| Legendojen sankarit | 
* Bogatyr
* Aljoša Popovitš
* Dobrynja Nikititš
* Ilja Muromets
* Lech, Čech ja Rus
* Libuše
* Marko Kraljević
* Nastasja Korolevitšna
* Nastasja Mikulišna
* Polenitsa
* Sadko
* Vasilisa Mikulišna

 |
| Taruolennot | 
* Alkonost
* Baba Jaga
* Baš Tšelik
* Tulilintu
* Koštšei Kuolematon
* Simargl
* Sirin
* Solovei-Razboinik
* Zmei

 |
| Henget ja paholaiset | 
* Bannik
* Domovoi
* Drekavac
* Karzełek
* Kikimora
* Lešii
* Liho
* Polevoi
* Rusalka
* Vila
* Vampyyrit
* Vodjanoi

 |
| Hallitsijat ja muut | 
* Kalin-tsaari
* Ruhtinas Vladimir Krasno(e) Solnyško
* Zabava Putjatišna

 |
**Enrique Boned Guillot** (taiteilijanimeltään **Kike**; s. 4. toukokuuta 1978 Valencia) on espanjalainen futsalpelaaja, joka edustaa ElPozo Murciaa ja Espanjan futsalmaajoukkuetta. Pelipaikaltaan Kike on puolustaja eli fixo. 

Hän on voittanut kahdesti MM-kilpailut, vuosina 2000 ja 2004, sekä saanut kahdesti MM-hopeaa, 2008 ja 2012. Vuoden 2012 MM-kisoissa Kike palkittiin Silver Ballilla eli kisojen toiseksi parhaan pelaajan palkinnolla. EM-kultaa Kike on voittanut viidesti, vuosina 2001, 2005, 2007, 2010 ja 2012. Vuoden 2012 EM-kisoissa hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Seuratasolla hän on voittanut neljä Espanjan mestaruutta. 

Vuodesta 2001 asti Kike on pelannut ElPozo Murciassa. Kike valittiin vuonna 2009 maailman parhaaksi futsalpelaajaksi. Hän on osallistunut neljiin MM-kilpailuihin.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Vuoden futsalpelaaja

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 Brasilia Manoel Tobias | 2001 Brasilia Manoel Tobias | 2002 Brasilia Manoel Tobias | 2003 Italia Adriano Foglia | 2004 Brasilia Falcão | 2005 Espanja Javi Rodríguez | 2006 Brasilia Falcão | 2007 Venäjä Vladislav Šajahmetov |
| 2008 Brasilia Schumacher | 2009 Espanja Kike | 2010 Portugali Ricardinho | 2011 Brasilia Falcão | 2012 Brasilia Falcão | 2013 Espanja Sergio Lozano | 2014 Portugali Ricardinho |
**Muinaisindoarjalaiset kielet** ovat lingvistisesti ja kulttuurihistoriallisesti tärkeimmät intialaiset kielet. Muinaisindoarjalaisia kieliä on tapana kutsua nimellä sanskrit. Tämä on kuitenkin hieman epätarkka ilmaisu, sillä oikeastaan verbaaliadjektiivi संस्कृत (saṃskṛta- 'kokoonpantu; hienostunut') viittaa varsinkin grammaatikko Pāṇinin 400–300-lukujen vaihteessa kuvaamaan ja kuvauksellaan vakioimaan klassilliseen sanskritiin. Näin ollen sanskrit kontrastoituu spontaaniin, puhekieliseen prākritiin (प्राकृत, prākṛta- 'ensiksi tehty; luonnollinen'). Esiklassillista sanskritia edeltäneen Veda-kirjallisuuden kielenparsi poikkeaa tästä rakenteeltaan samantapaisesti kuin homeerinen kieli poikkeaa klassillisesta, attikalaisesta kreikasta. Niinpä on myös tapana puhua **muinaisindoarjasta** Veda-kirjojen kieleen vittattaessa. Toisaalta muinaisindoarjaan on tapana sisällyttää myös kaikki keski-indoarjalaisia kieliä edeltävät kielenparret, jolloin myös klassillinen sanskrit sisällytetään indoarjalaisiin muinaiskieliin. Terminologia ei ole siis täysin vakiintunutta.

Kirjallisuus
------------

* Parpola, Asko (2003) From the dialects of Old Indo-Aryan to Proto-Indo-Aryan and Proto-Iranian. *Indo-Iranian Languages and Peoples* (toim. Nicholas Sims-Williams), s. 43–102. Oxford University Press. (*Proceedings of the British Academy*, 116.)
**Manuel Antonio Cardoso Leal** (s. 7. huhtikuuta 1983 Paços de Ferreira) on portugalilainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään kirimies. Hän edusti ammattilaisuransa alkuvuosina portugalilaisjoukkueita Carvalhelhos-Boavista (2006), Riberalves-Boavista (2007) ja Liberty Seguros (2008–2009). Kaudella 2010 hän ajoi espanjalaisessa Footon-Servetto-tallissa, 2011 yhdysvaltalaisessa Team RadioShackissa, 2012–2013 espanjalaisessa Caja Ruralissa, 2014 portugalilaisessa Banco BIC - Carmimissa ja viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2015 portugalilaisessa Tavira-joukkueessa.

Saavutuksia
-----------

Lähteet:Cycling Archives, Pro Cycling Stats

2006
Portugalin ympäriajo, 2. etapin voitto
2007
Vuelta a Extremadura, 4. ja 5. etapin voitto
2008
Volta ao Distrito de Santarém, 1. ja 4. etapin voitto
Volta ao Alentejo, 2. ja 5. etapin voitto
Vuelta a la Comunidad de Madrid, 3. etapin voitto
2009
La Tropicale Amissa Bongo, 5. etapin voitto
Circuit de Lorraine, 1. etapin voitto
GP CTT Correios de Portugal, 1. etapin voitto
Maantieajon Portugalin-mestaruus
Troféu Joaquim Agostinho - GP de Ciclismo de Torres Vedras, 1. ja 4. etapin voitto
Portugalin ympäriajo, 1. etapin voitto
2010
Tour Down Under, 3. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 18. etapilla kolmas
2011
Katalonian ympäriajo, 4. etapin voitto
2012
Vuelta a Castilla y León, 1. etapin voitto
Maantieajon Portugalin-mestaruus
2013
Portugalin ympäriajo, pistekilpailun ja 5. etapin voitto
2014
Volta ao Alentejo, 3. etapin voitto
Marokon ympäriajo, pistekilpailun sekä 1. 7. 8. ja 9. etapin voitto
Portugalin ympäriajo, 10. etapin voitto

Lähteet
-------

1. 1 2  Manuel Antonio Leal Cardoso *cyclingbase.com*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 29.1.2015. (ranskaksi)
2. 1 2  Manuel Antonio Cardoso Leal *cyclingarchives.com*. Viitattu 29.1.2015. (englanniksi)
3. 1 2  Manuel António Leal Cardoso *procyclingstats.com*. Viitattu 10.1.2016. (englanniksi)
**Litiumjodidi** (LiI) on litium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa elektrolyyttinä paristoissa ja orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä ja reagenssina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa litiumjodidi on valkoista kiteistä ainetta. Aineen väri on usein kellertävä, johtuen siitä, että se hitaasti hajoaa muodostaen jodia. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen. Kidevedettömän litiumjodidin lisäksi tunnetaan kidevedelliset mono-, di- ja trihydraatit (LiI·H2O, LiI·2H2O ja LiI·3H2O). Kidevesi poistuu näiden rakenteesta kuumennettaessa alennetussa paineessa. Litiumjodidi liukenee erittäin hyvin veteen. Veden lisäksi se liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, etanoliin ja asetoniin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kidevedetöntä litiumjodidia voidaan valmistaa kuumentamalla litiumin ja jodin seosta tai litiumhydridin ja jodin välisellä reaktiolla dietyylieetterin toimiessa liuottimena. Kidevedellistä litiumjodidia valmistetaan tyypillisimmin neutraroimalla litiumhydroksidia tai -karbonaattia vetyjodidilla.

LiOH + HI → LiI + H2O
Litiumjodidia käytetään litiumioneja johtavana elektrolyyttinä paristoissa, joilta vaaditaan pitkää kestoaikaa. Tämän vuoksi se on elektrolyyttimateriaalina esimerkiksi sydämentahdistimissa käytettävissä litium-jodiparistoissa. Orgaanisen kemian synteeseissä litiumjodidia käytetään aldoliadditioiden ja aldolikondensaatioiden katalyyttinä, epoksidirenkaita avaavana reagenssina, estereiden dekarboksylointiin ja jodidi-ionien lähteenä. Yhdistettä käytetään myös valokuvausreagenssina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 257. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 605. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. 1 2 3  Conrad W. Kamienski, Daniel P. McDonald, Marshall W. Stark & John R. Papcun: *Lithium and Lithium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 8.5.2018.
4. 1 2 3  Ulrich Wietelmann & Martin Steinbild: *Lithium and Lithium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 8.5.2018.
5. 1 2  André B. Charette, J. Kent Barbay & Wei He: *Lithium Iodide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Teoksen verkkoversio Viitattu 8.5.2018.
6. ↑  Dieter Spahrbier: *Batteries, 2. Primary Batteries, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 8.5.2018.
7. ↑  Thomas P.J. Crompton: *Battery Reference Book*, s. 24/12. Newnes, 2000. ISBN 978-0-7506-4625-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 8.5.2018). (englanniksi)
**Litka** on kohoton ja syötitön onki, jossa voidaan käyttää heitto-ongen vapaa. Litkalla kalastetaan silakoita silloilta, rantapenkereiltä, salmista ja hiekkamontuilta, joissa pohjalla on lähde. Silakka ei pidä kovin matalista vesistä, vaan hyvä syvyys vaihtelee neljästä metristä kahdeksaan metriin.

Siima
-----

Litkassa on pääsiima, joka voi olla paksu, halkaisijaltaan jopa 0,30 mm. Pääsiiman pituus voi olla vavan mittainen, noin 170–180 cm. Pääsiimaan voi kiinnittää tasaisin välein 6–8 koukkua noin 2 cm pituisin pääsiimaa ohuemmin siimoin. Litkan uppoamiseksi riittävän syvälle silakan tai silakkaparven ulottuville litkan päähän laitetaan paino, esimerkiksi päärynäpaino, tasapainopilkki tai raskas noin 30-grammainen lusikkauistin. Lusikkauistin tarjoaa sen edun, että jos silakkaparven lähellä on ahvenia tai ahvenkala kuha, voi se tarttua lusikkauistimeen. Mikäli ongintapaikan pohja on epätasainen tai siellä on romua, johon tasapainopilkki jää kiinni, on paras irrottaa sen pohjakoukku. Vavanpuoleiseen päähän voi laittaa paksun siiman edellyttämän suurehkon leikarin, joka mahdollistaa litkan vaihtamisen nopeasti ja samalla estää sen, ettei litkaan pääsiima tulla vahingossa kelanneeksi vavan renkaisiin niin, että koukut tarttuvat tai tarttuessaan vielä vioittuvat.

Koukku
------

Suositeltava koukku litkaan on kirkas tai hopeanvärinen. Loppukesällä tai syksyllä silakkaa voidaan onkia kullanvärisellä tai muunvärisellä koukulla. Koukkujen koko voi vaihdella numerosta kaksi numeroon kuusi silakan kokoiselle saaliille.

Väri
----

Litkaan voi lisätä kiiltoa esimerkiksi lusikkauistimiin kiinnitettävällä tummalla teipillä, jota voidaan liimata litkan pääsiimaan liimaamalla kaksi noin viiden sentin mittaista suikaletta vastakkain pääsiima välissä. Hopeanväristä välkehtimistä pääsiimaan saa myös vaikka käytöstä poistetuista CD-levyistä leikkaamalla sopivia paloja.

Kalastaminen litkalla
---------------------

Leikarin syvyys johtuu kelausnopeudesta. Syvällä oleva silakkaparvi voi nousta ylemmäs saaliin havaittuaan, minkä vuoksi ellei syvällä ole niin keskisyvyydessä voi olla.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive) Värinälitka
* Ruuttilitka
* Silakan litkaus
**Kikkelänjoki** on Sastamalassa virtaava Kokemäenjoen sivujoki. Se saa alkunsa Kiimajärvestä *Luhdanoja*-nimisenä ja laskee Kokemäenjokeen Kiikan taajaman tuntumassa Kiikkalan- ja Ruotsilankoskien välissä. Kikkelänjoen pituus on noin 8,1 kilometriä. Joen valuma-alueen muita järviä ovat Kaitajärvi, Kortejärvi, Lamminjärvi ja Syväjärvi.

Kikkelänjoki virtaa koko pituudeltaan peltoalueella ja maatalouden aiheuttaman hajakuormituksen vuoksi sen vedenlaatu on arvioitu korkeintaan tyydyttäväksi. Joen kalakantaa ei ole selvitetty, mutta siinä on kerrottu esiintyneen ainakin taimenta, haukea, säynävää sekä jokirapua.

Lähteet
-------

1. ↑  Kikkelänjoen valuma-alue  1.2.2011. Järviwiki. Viitattu 24.1.2017.
2. ↑  Rinne, Jukka: Kikkelänjoen ja Rautajoen virtapaikkojen jatkokunnostussuunnitelma  2010. Kalatieto J. Rinne. Viitattu 24.1.2017.

Kokemäenjoen sivujoet

* Harjunpäänjoki
* Tattaranjoki
* Sonnilanjoki
* Ala-Kauvatsan joki
* Raijalanjoki
* Loimijoki
* Sammunjoki
* Luojoki
* Kilpijoki
* Kikkelänjoki
**Lisa Ann Beley** (s. 5. elokuuta 1975 Edmonton, Alberta) on kanadalainen ääninäyttelijä, joka on tehnyt alkuperäisiä äänirooleja animaatioihin ja animeen. Hänen tunnetuimpia äänirooleja ovat muun muassa Teela *He-Manissa*, Override *Transformers: Cybertronissa*, sekä Murrue Ramiusin rooli eri *Kidō Senshi Gundam SEED* animaatioissa.

Ura
---

Beley aloitti ääniroolien tekemisen 1990-luvulla tehdessään samalla pieniä näytelmärooleja televisiosarjoihin, kuten *Salaiset kansiot* ja *Cold Squad*. Hän työskenteli useimmiten Vancouverissa Ocean Group nimiselle äänitysyhtiölle, joka on erikoistunut japanilaisen animen jälkiäänitykseen. Sittemmin Beley on ollut yksi käytetyimmistä naisäänistä Kanadassa erityisesti animen parissa. Hänellä oli muun muassa Chi-Chin äänirooli *Dragon Ball Z:ssa* ja myöhemmin pieniä rooleja muun muassa *Zoidsissa* ja *Inuyashassa*.

Alkuperäisiä äänirooleja Beley on tehnyt myös vuodesta 1994 lähtien *Kimba the White Lioniin*, *Where on Earth Is Carmen Sandiegoon*, *Street Fighteriin*, *X-Men: Evolutioniin* ja *Iron Man: Armored Adventuresiin*. Hän oli myös vuosina 2003–2004 Action Force lelusarjasta tutun Scarlettin äänenä kahdessa tietokoneanimaatioelokuvissa G. I. Joe: Spy Troops ja G. I. Joe: Valor vs. Venom.

Lähteet
-------

* Lisa Ann Beley Crystalacidsissa (englanniksi)
Kikinin talo Pietarissa.
**Kikinin talo** (ven. Ки́кины пала́ты, *Kikiny palaty*) on barokkityyliä edustava rakennustaiteen muistomerkki Pietarissa Venäjällä.
Sitä alettiin pystyttää vuonna 1714 Pietari I:n työtoveria Aleksandr Kikiniä varten. Töitä jatkettiin 1720-luvulla. Rakennuksen suunnittelija on tuntematon. Pohjapiirustukseltaan ja ulkoasultaan se on Pietarhovin Suuren palatsin keskiosan kaltainen.

Vuosina 1718–1827 Kikinin talossa sijaitsi Pietarin perustama Kunstkamera ja hänen henkilökohtainen kirjastonsa. Myöhemmin siellä toimi ratsukaartin kanslia, sairaala ja kirkko. Barokkikoristelu tuhoutui vuonna 1829 tehdyissä muutostöissä. Rakennus vaurioitui pahoin toisen maailmansodan pommituksissa. Sen alkuperäinen asu palautettiin vuosina 1952–1956. Nykyään talossa toimii lasten musiikkikoulu.

Kikinin talo sijaitsee Smolnan lähellä osoitteessa Stavropolskaja-katu 9. Lähin metroasema on Tšernyševskaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 261. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  Entsiklopedija Sankt-Peterburga *encspb.ru*. Viitattu 16.4.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kikinin talo Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)