recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Frans Richard de la Chapelle** (28. syyskuuta 1818 Turku – 21. maaliskuuta 1871 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, valtiopäivämies, senaattori senaatin oikeusosastolla ja prokuraattori.

Frans Richard de la Chapellen vanhemmat olivat senaattori, vapaaherra Albrecht Fredrik Richard de la Chapelle ja Anna Charlotta Sacklén ja puolisot vuodesta 1850 Sofia Gustava Hedvig Lovisa de Geer (k. 1857) ja vuodesta 1861 Alina Emilia Toll (k. 1894). De la Chapelle tuli ylioppilaaksi 1835 ja suoritti tuomarintutkinnon 1839. Hän suoritti myös kameraalitutkinnon. Varatuomarin arvon de la Chapelle sai 1841. Hän oli 1841 senaatin talousosaston ylimääräinen kamarikirjuri ja kenraalikuvernöörinkanslian ylimääräinen kopisti, samoin kuin Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari. Senaatin kansliatoimituskunnan kopisti hän oli 1842, oikeusosaston kopisti 1845, kanslisti 1851, protokollasihteeri 1855 ja esittelijäsihteeri 1861. Vapaaherra de la Chapellesta tuli isänsä kanssa 1856. Hän oli Turun hovioikeuden apujäsen 1856–1857, senaattori oikeusosastolla 1868 ja senaatin prokuraattori 1870. De la Chapelle oli aatelissäädyssä valtiopäivämies 1863–64 ja 1867.

Asianajaja, virka- ja valtiopäivämies Carl Osvald de la Chapelle oli Frans Richard de la Chapellen poika toisesta avioliitosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotivuori, Yrjö: Frans Richard de la Chapelle. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 15.1.2021.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2, s. 356.
**Dynamis** (m.kreik. δύνᾰμις, "voima"; lat. *potentia*) on antiikin filosofian tekninen termi, joka tarkoittaa potentiaalisuutta. Termi on sanojen "dynaaminen" ja "dynamiikka" alkuperä.

Filosofia
---------

Termi *dynamis* esiintyy Aristoteleen teoksissa, ja tarkoittaa sellaista, jolla on jokin tietty kyky tai johon liittyy jokin mahdollisuus (tulla joksikin tms.). Termi käännetään yleensä Aristoteleen filosofian yhteydessä "potentiaalisuudeksi". Aristoteles asetti *dynamiksen* kahta aktuaalisuuden lajia, ensimmäistä (*entelekheia*) ja toista (*energeia*) aktuaalisuutta vastaan.

Termiä käytettiin kreikkalaisessa filosofiassa jo ennen Aristotelesta: esisokraatikot viittasivat sillä aineen eri ominaisuuksiin tai piirteisiin. Uusplatonistit kehittivät personifioituneiden kausaalisten toimijoiden ajatusta, ja käyttivät termiä *dynamis* näiden toimijoiden luovasta ja vaikuttavasta voimasta. Tämä eroaa Aristoteleen käsityksestä, jossa *dynamis* oli lähinnä potentiaalisuutta; uusplatonilaisilla *dynamis* oli jotain aktiivisempaa.

Teologia
--------

Kristillisessä teologiassa termiä *dynamis* on joskus käytetty Pyhän Hengen yhteydessä. Se kuvaa Pyhän Hengen toimintaa, kun uskovat ottavat sen vastaan. Gregorios Nyssalainen puolestaan käytti termiä uusplatonilaisesti Jumalan vaikuttavasta toiminnasta ja voimasta, ja piti sitä Jumalan kolminaisuutta yhdessä pitävänä tekijänä.

Katso myös
----------

* Energeia
* Entelekheia
* Heksis

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: δύνᾰμις *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Kemerling, Garth (toim.): Dynamis *Philosophical Dictionary*. Viitattu 2.9.2009.
3. ↑  Moore, Edward: Neoplatonism *The Internet Encyclopedia of Philosophy*. Viitattu 2.9.2009. (englanniksi)
4. ↑  Sorabji, Richard: "Forms as causes: *dunamis* in Neoplatonism", *The Philosophy of the Commentators, 200-600 AD: Logic and metaphysics*, s. 162. Cornell University Press, 2005. ISBN 080148989X. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Esim. Luuk. 24:49
6. ↑  Esim. Ap.t. 1:8, Ap.t. 10:38
7. ↑  Ludlow, Morwenna: *Gregory of Nyssa: ancient and (post)modern*, s. 27. Oxford University Press, 2007. ISBN 0199280762. Teoksen verkkoversio.

Kirjallisuutta
--------------

* Blair, George Alfred: *Energeia and Entelecheia: "act" in Aristotle*. University of Ottawa Press, 1992. ISBN 978-0776603643.
Laatokan kanavan kartta (1741–42).
Umpeen kasvanutta Vanhaa Laatokan kanavaa vuonna 2007.
**Laatokan kanava** (ven. Ла́дожский кана́л, *Ladožski kanal*) on Nevan ja Olhavajoen suut yhdistävä vesireitti, joka kulkee Laatokan etelärantaa pitkin. Kanavia on kaksi: Vanha Laatokan kanava (ven. Староладожский канал, *Staroladožski kanal*) ja Uusi Laatokan kanava (ven. Новоладожский канал, *Novoladožski kanal*). Reitin pituus on noin 117 kilometriä.

1700-luvulla Laatokan kautta kulki yksi Venäjän tärkeimmistä tavarankuljetusreiteistä, Volgan Itämereen yhdistänyt Vyšni Volotšokin vesitie. Laatokka oli kovien myrskyjen takia reitin vaikein ja vaarallisin osuus. Pietari I:n määräyksestä Laatokan etelärannikolle ryhdyttiin vuonna 1719 rakentamaan kanavaa, joka alkoi läheltä Uutta Laatokankaupunkia ja päättyi Pähkinälinnaan Nevan suulle. Työntekijäpulan takia rakentamiseen osallistui myös sotilasosastoja. 

Pietari I:lle nimetty kanava otettiin käyttöön vuonna 1731. Sen pituus oli noin 111 kilometriä, leveys 20 metriä ja syvyys 2,4 metriä. Kobona- ja Olhavajokien välille rakennettiin patoaltaita ylläpitämään tarvittavaa vedenkorkeutta. Niiden yhteydessä sekä kanavan molemmissa päissä oli sulut. 1700-luvun lopussa rakennettiin vielä toinen kanava Olhavalta Säsjoelle, ja 1800-luvun alussa sitä jatkettiin Syvärin suulle asti.

Vuosina 1861–66 madaltuneen vanhan kanavan ja rantalinjan väliin rakennettiin uusi suluton kanava, joka nimettiin keisari Aleksanteri II:n mukaan. Se otettiin käyttöön vuonna 1866. Rautatieverkon kehittyessä vesitiet menettivät kuitenkin merkitystään.

Nykyään Uutta Laatokan kanavaa käytetään pienalusten kulkureittinä. Vanha kanava on kasvanut lähes umpeen.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laatokan kanava** Wikimedia Commonsissa

* Laatokan kanava Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa (venäjäksi)
**Kalakoskenjärvi** (myös **Kalakoskenlampi**) on saareton metsäjärvi Varsinais-Suomen ja Uudenmaan maakuntarajalla. Sen pinta-ala on 7,04 hehtaaria. Järvi sijaitsee pääosin Salossa, itäisin osa on Lohjan alueella. Etäisyys Lohjan keskustasta on 24 kilometriä länteen.

Maantiede
---------

Kalakoskenjärvi on samantasoinen pohjoispuolisen Iso-Suonian kanssa. Järviä yhdistää kapea, noin 300 metriä pitkä salmi. Kalakoskenjärven pituus etelästä pohjoiseen on noin kilometrin, järven leveys vaihtelee sadan metrin molemmin puolin. Itärannalla sijaitsee muutamia pientaloja. Kalakoskenjärven itä- ja kaakkoispuolella on useita metsälampia, kuten Iilammi (56,4 metriä mpy) ja Vanhamaalammi (55,7 metriä mpy).

Kalakoskenjärvi laskee etelään Leilänlammiin (42,2 metriä mpy) ja edelleen Seljänalasen (41,0 metriä mpy) Leilänlahteen.

Kalakoskenjärvi (82.002.1.070) kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen (82.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Fiskarsinjoen alueella on 76 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä. Lohjanjärven lounaispuolella levittäytyvä Fiskarsinjoen alue sijaitsee Saaristomeren rannikkoalueen kaakkoisosassa Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajaseudulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kalakoskenjärvi, vakavesi, Salo
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 10.7.2021.
3. ↑  Kalakoskenlampi. Järviwiki. Viitattu 10.7.2021.
4. ↑  Fiskars ån valuma-alue (82.002). Järviwiki. Viitattu 10.7.2021.
|  |
| --- |
| **Dynamo Riihimäki** |
|  |
| **Päävalmentaja** |  |
| **Puheenjohtaja** | Olli Kuparinen |
| **Perustettu** | 2011 |
| **Paikkakunta** | Riihimäki, Suomi |
| **Värit** |           |
| **Suomen mestaruudet** | - |
| **SM-hopeat** | - |
| **SM-pronssit** | - |
| **Suomen cupin voitot** | - |
| **1.divisioonan mestaruus** | 1 |

**Dynamo Riihimäki** on vuonna 2011 perustettu Riihimäkeläinen käsipalloseura jonka edustusjoukkue pelasi vuoteen 2017 saakka SM-liigassa.

Edustusjoukkue
--------------

### Tie II-divisioonasta Käsipalloliigaan

Dynamo Riihimäen historia alkoi vuodenvaihteessa 2010–2011, kun seuran perustajajäseniin kuuluvat Olli Kuparinen, Viljami Saastamoinen ja Jimi Kalliomäki päättivät perustaa käsipallojoukkueen, joka toisi yhteen ikäluokat 1987–1989. Seuran pelaajisto koostui pääasiassa pelaajista, jotka olivat joko ehtineet jo lopettaa käsipalloilun kokonaan tai pitivät välivuotta lajista. Kyseistä ikäluokkaa pidetäänkin yhtenä menestyneimmistä riihimäkeläisessä käsipallossa.

Dynamo Riihimäki aloitti taipaleensa kaudella 2011–2012 käsipallon II-divisioonassa, menestyen siellä kohtalaisen hyvin, sijoittuen lopulta runkosarjassa kolmanneksi ja alemmassa loppusarjassa toiseksi.

Kausi 2012–2013 päättyi juhliin, seuran noustessa II-divisioonasta I-divisioonaan. Merkityksellisen kaudesta teki se, että edustusjoukkue ei menettänyt kauden aikana pistettäkään.

Dynamon edustusjoukkue jatkoi menestyksekästä taivaltaan myös seuraavana kautena. Seuran historian ensimmäinen I-divisioonakausi päättyi niin ikään nousujuhliin, Dynamo Riihimäki oli tehnyt vakuuttavan nousun II-divisioonasta aina käsipallon SM-liigaan kolmessa kaudessa.

Seuran pelaajisto koostuu pääasiassa Riihimäkeläisen käsipallojuniorityön tuotoksista, seura on myös saanut jäsenikseen edustusjoukkueen lisäksi kakkosjoukkueen sekä uusimpana lisäyksenä, A-juniorijoukkueen.

### Putoaminen liigasta ja tulevaisuus

Dynamo Riihimäki pelasi SM-liigassa lopulta vuoteen 2017 asti, jolloin seura putosi liigasta. Liigasta puotoamisen jälkeen, Dynamo yhdisti toimintansa paikalliskilpailija Cocksin kanssa. Dynamon sarjapaikka I-divisioonassa siirtyi Cocksin akatemiajoukkueelle, jonka rungon muodosti edelliskauden akatemiajoukkueen junioripelaajat, sekä Dynamon edelliskauden edustusjoukkueen ja A-nuorten SM-sarjaa pelanneen A-juniorijoukkueen pelaajat. Dynamo jatkoi kilpatoimintaansa II- ja III-divisioonajoukkueiden voimin.

Lähteet
-------

1. ↑  dynamoriihimaki.com - Yleistä *dynamoriihimaki.com*.  Arkistoitu 28.7.2018. Viitattu 11.09.2015.
2. 1 2 3  dynamoriihimaki.com - Historia *dynamoriihimaki.com*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 11.09.2015.
3. ↑  dynamoriihimaki.com - Historia *dynamoriihimaki.com*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 11.09.2015.
4. ↑  Cocks ja Dynamo yhdistivät voimansa I-divisioonaan - Historia *cocks.fi*.  12.6.2017. Viitattu 14.07.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
Piano, jossa on Janko-koskettimisto.
**Paul von Jankó** (2. kesäkuuta 1856 Tata, Unkari – 17. maaliskuuta 1919 Konstantinopoli, Turkki) oli unkarilainen muusikko ja insinööri. Hänet tunnetaan vuonna 1882 patentoidusta hänen nimellään kulkevasta pianokoskettimistosta.

Koulutus
--------

Paul von Janko syntyi Länsi-Unkarissa. Hän opiskeli matematiikkaa ja toimi muusikkona ja insinöörinä. Hän opiskeli lääkäri ja fyysikko Hermann von Helmholtzin johdolla.

Jankón pianokoskettimisto
-------------------------

Hänen vuonna 1882 patentoimansa pianokoskettimisto oli suunniteltu siten, että soittajalla olisi suurempi ulottuvuus eri äänialoihin kummallakin kädellä ja että jokainen kosketin olisi yhtä helppo painaa. Koskettimisto oli saanut vaikutteita Conrad Henflingin, Johann Rohlederin sekä William Lunnin aiemmista ideoista. Von Janko järjesti kapeat kosketinnappulat kuuteen riviin. Kullekin riville oli sijoitettu suuren sekunnin etäisyydellä olevat äänet, ensimmäisellä, kolmannella ja viidennellä rivillä alkaen C:stä ja toisella, neljännellä ja kuudennella rivillä alkaen C#:stä. Jokaisen asteikon sormitus onnistui siten samalla tavalla ja oktaavi oli vain viiden tuuman etäisyydellä, kun se tavallisessa pianossa oli 6½ tuumaa.

Janko-koskettimisto.
RW Kurka valmisti pianoja Jankon koskettimistolla 1886 ja Janko itse esitteli uutta malliaan Wienissä soittaen muun muassa Lisztin, Schubertin ja Chopinin teoksia.

Saksassa Bluthner, Kaps ja Ibach valmistivat Janko-pianoja. Britanniassa Hopkinson valmisti ensimmäisen Janko-pianon 1888 ja Broadwood vähän sen jälkeen. Vaikka keksintöä pidettiin tärkeänä ja potentiaalisena, vain harvat olivat valmiita opettelemaan uuden sormituksen Vuosisadan vaihteessa oli selvää, ettei se korvaisi perinteistä koskettimistoa. Vain muutama soitin on säilynyt jälkipolville.

Lähteet
-------

1. ↑  The Concise Grove Dictionary of Music. *Music Encyclopedia.*.  1994. Oxford University Press, Inc.. Viitattu 11. huhtikuuta 2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Alfred Dolge: Janko Keyboard Piano *Pianos and Their Makers*.  1911.  Arkistoitu 2.8.2003. Viitattu 11. huhtikuuta 2008. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
| "Never Be the Same"Tritonal ft. Rosie Darling |
| --- |
| Singlen "Never Be the Same" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Julkaistu | 27. syyskuuta 2019 |
|  Formaatti | digitaalinen lataus |
|  Tuottaja(t) | Tritonal |
|  Tyylilaji | progressiivinen house |
|  Kesto | 04.24 |
|  Levy-yhtiö | Enhanced Music |
| Tritonalin muut singlet |
| "Little Bit of Love"2019 | "Never Be the Same"2019 | "Shivhohum"2019 |

**Never Be the Same** on yhdysvaltalaisen DJ-tuottajaduon Tritonalin musiikkikappale, jolla vierailee myös yhdysvaltalainen laulaja Rosie Darling. Sen julkaisi Enhanced Music digitaalisesti ladattavana singlenä 27. syyskuuta 2019. Kappaleen on tuottanut Tritonal itse ja se on lajityypiltään progressiivinen house-kappale koskemattomalla pianomelodialla sekä synteettisillä ääniseinämäaalloilla ehostettuna.

"Never Be the Same" on päässyt julkaisunsa jälkeen listoille artistien kotimaassa Yhdysvalloissa, jossa se on päässyt sekä Billboardin Hot Dance/Electronic Songs että Billboardin Dance/Mix Show Airplay-listan sijalle 6. Tritonal on esittänyt kappaleen livenä muun muassa lukuisilla festivaaleilla ennen sen julkaisua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Never Be the Same (feat. Rosie Darling) - Single by Tritonal on Apple Music *music.apple.com*.
2. 1 2  Tritonal Return To Prog House With ‘Never Be The Same’ *cultr.com*.
3. ↑  TRITONAL DROP FEEL GOOD ANTHEM, ‘NEVER BE THE SAME’ *youredm.com*.
4. ↑  Tritonal bring it back to their roots on "Never Be The Same" featuring Rosie Darling *earmilk.com*.
5. ↑  Tritonal on Billboard *billboard.com*.
6. ↑  Tritonal - "Never Be The Same" - Out Friday *facebook.com*.
**Littlest Pet Shop** on Hasbron luoma lelusarja, joka käsittää yli kolmetuhatta eläintä, kissoista muurahaiskarhuun ja laamaan. Lemmikeiden mukana tulee asusteita, leluja, ruokaa ja muita tarvikkeita. Niille on myös useita erilaisia taloja. Ensimmäisillä lemmikeillä oli tassussaan vaaleanpunainen magneetti ja silmät, joissa oli pallokuviot. Sitten tulivat myyntiin lemmikit, joilla oli sininen pieni magneetti ja silmissä erilaisia kuvioita. Sitten niillä oli kiiltävät pallokuvioiset silmät, tassussa reikä ja jossain kohtaa lemmikkiä lukee *LPS* eli Littlest Pet Shop. Nykyään on myynnissä lemmikkejä, joilla on myös pallokuviot silmissä, mutta niillä on reikiä ympäri kehoa, joihin voi laittaa vaatteita kiinni, sekä niiden takaraivossa lukee LPS eli Littlest Pet Shop.

Littlest Pet Shop -leluille saa myös ostettua taloja, joissa voi leikkiä näillä eläinleluilla.

Littlest Pet Shop -lemmikkejä on myös pehmoleluina ja virtuaalilemmikkeinä. Nintendolle on ilmestynyt useita erilaisia Littlest Pet Shop -pelejä (mm. Nintendo DS Lite). 

Lisäksi lemmikeistä on tehty ohjelma Hub-kanavalle, jota on näytetty Suomessa MTV Juniori -kanavalla.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Littlest Pet Shop MTV Total. Viitattu 20.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Littlest Pet Shop Hasbron sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
RatsastusRatsastus
**Vuoden 1900 kesäolympialaisten ratsastus** järjestettiin 29. toukokuuta 1900 Pariisissa, Ranskassa. Tämä oli ensimmäinen kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 58 osanottajaa kahdeksasta eri maasta. Tapahtumia oli kolme.

Mitalistit
----------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| Hypyt |  BelgiaAimé Haegeman, *Benton II* |  BelgiaGeorges van der Poele, *Winsor Squire* |  RanskaLouis de Champsavin, *Terpsichore* |
| Korkeushyppy |  RanskaDominique Gardères, *Oreste* | *Hopeamitalia ei jaettu* |  BelgiaGeorges van der Poele, *Ludlow* |
|  ItaliaGiovanni Giorgio Trissino, *Canéla* |
| Pituushyppy |  BelgiaConstant van Langhendonck, *Extra-Dry* |  ItaliaGiovanni Giorgio Trissino, *Oreste* |  Ranskade Prunelé, *Tolla* |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Belgia | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2. |  Italia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3. |  Ranska | 1 | 0 | 2 | 3 |

Lähteet
-------

* Equestrianism at the 1900 Paris Summer Games (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

RatsastusRatsastus olympialaisissa
1896 |
1900 |
1904–1908 |
1912 |
1920 |
1924 |
1928 |
1932 |
1936 |
1948 |
1952 |
1956 |
1960 |
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1996 |
2000 |
2004 |
2008 |
2012 |
2016 |
2020

Kesäolympialaisten 1900 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Golf | Jalkapallo | Jousiammunta | Kriketti | Kroketti | Köydenveto | Miekkailu | Pelota | Poolo | Purjehdus | Pyöräily | Ratsastus | Rugby | Soutu | Tennis | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**Ratnoje** tai **Ratno** (ven. Ратное, Ратно) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Bežanitsyn piirissä. Järvi sijaitsee Bežanitsyn ylängön tunnetulla järvialueella.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,8 kilometriä pitkä, 0,9 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 83 hehtaaria. Järvellä on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 0,3 hehtaaria. Toinen saari on pelkkä luoto. Se keskisyvyys on 3,5 metriä ja syvänteessä on mitattu 6,1 metriä vettä. Järven rannat ovat enimmäkseen niittyjä tai suomaata, joita rikkovat peltomaat ja metsäpalstat. Asuinalueista voidaan mainita pohjoisrannan Lopatino (ven. Лопатино), länsirannan Filkovo (ven. Фильково) ja puoli kilometriä järven eteläpuolella sijaitseva Dorožkovo (ven. Дорожково). Dorožkovon kautta ja järven itäpuolitse kulkee etelä-pohjois-suuntainen tie Bardovon (ven. Бардово) ja (ven. Кудеверь) Kudeverin välillä.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ahven, hauki, karppi, pasuri, säyne, suutari, toutain, made, mutakala ja rantanuoliainen, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kaloja ja vähälukuisesti jokirapua. Asutulla järvellä on metsämaata jonkin verran, mutta myös niittyjä, peltomaata ja asutuksen keskellä puutarhoja. Järven pohja on kivistä silttihiekkaa, jota peittää muta. Rannoilla on kivistä hiekkarantaa, jonka joukossa on silttiä.

Vesistösuhteita
---------------

Ratnoje sijaitsee Aloljan valuma-alueella. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven pohjoisrantaan laskee metsäoja ja pienen järven yhteinen laskuoja. Järven valuma-alueen koko on 2,61 neliökilometriä. Järven oma laskuoja Ratenka alkaa Filkovon kylässä ja se virtaa ensin muutaman kilometrin yhtyen sitten Aloljaan aivan ennen Bardovoa.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 4.5.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Ratnoje (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 4.5.2020. (venäjäksi)
3. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000, viitattu 4.5.2020
4. 1 2  Pihkovan alueen kartta: sivu 29 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 4.5.2020
Piton des NeigesPiton des Neiges etelästä

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
kilpitulivuori |
| Sijainti | 
RéunionRanska |
| Vuoristo | 
Piton des Neigesin massiivi (d)View and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
3 069 m |
| Prominenssi | 
3 069 m |
| Suojelualue | 
Réunionin kansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Purkautunut viimeksi | 
20 000 vuotta sitten |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
21° 05′ 56″ E, 55° 28′ 44″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Piton des Neiges** on Réunion saarella sijaitseva vuorenhuippu, joka on noin 3 069 metrin korkeudella merenpinnasta. Piton des Neiges sijaitsee noin 800 kilometriä päästä Madagascarista. Sitä ympäröivät kolme kraatteria.

Historia
--------

Piton des Neiges on noin kaksi miljoonaa vuotta sitten noussut merestä. Piton des Neiges oli tulivuorena kauan kunnes se heikentyi 20 000 vuotta sitten. Nykyään se toimii yleisenä turistikohteena.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Piton des Neiges** Wikimedia Commonsissa
**Chukwuonso Tristan "Noni" Madueke** (s. 10. maaliskuuta 2002 Lontoo) on englantilais-nigerialainen jalkapalloilija, joka edustaa lontoolaista Chelseaa ja Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkuetta oikeana laita- ja keskushyökkääjänä. 182-senttinen Madueke on vasenjalkainen ja hän painaa 70 kg.

Madueke siirtyi Tottenhamin nuorisoakatemiasta PSV Eindhovenin nuoriin vuonna 2018. Hän pelasi ensimmäiset neljä Eredivisie-otteluaan kaudella 2019–2020. Seuraavalla kaudella hän pelasi Alankomaiden pääsarjassa 24 ottelua, joissa hän teki seitsemän ja syötti kuusi maalia. Eurooppa-liigan viidessä ottelussa hän teki yhden maalin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Eredivisiessä 18 ottelua, ja teki kolme maalia. Hän pelasi kaksi ottelua ja teki yhden maalin PSV:n tiellä KNVB-cupin voittoon. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi karsintaottelua ja teki kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kolme ja Konferenssiliigassa viisi ottelua. Syyskaudella 2022 hän pelasi Eredivisiessä viisi ottelua ja teki yhden maalin. Eurooppa-liigassa hän pelasi kolme ottelua. Hänellä oli kahdeksan loukkaantumista PSV-aikoina. Loukkaantumisten takia Maduekelta meni ohi 54 PSV-ottelua.

Madueke siirtyi Chelseaan 35 miljoonan euron siirtokorvauksella tammikuussa 2023. Hänellä on Chelseassa sopimus vuoteen 2030 asti, yhden vuoden jatka-optiolla. Madueke pelasi Chelseassa kevätkauden 2023 aikana 12 Englannin Valioliigan ottelua, jossa hän teki yhden maalin.

Madueke pelasi kaksi ottelua alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Madueke on pelannut 13 ottelua. Hän pelasi yhden ottelun alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 ja kaikki kuusi ottelua Englannin voittaessa ikäluokan Euroopan-mestaruuden 2023.

Heinäkuussa 2023 Transfermarkt arvioi Madueken arvon olevan 30 miljoonaa euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Eurosport, Madueken paino *eurosport.com*.
2. 1 2 3 4  Madueke Transfermarkt-sivustolla *transfermarkt.com*.

Aiheesta muualla
----------------

Madueke Chelsean sivuilla

Chelsea – Englannin Valioliiga
1 Kepa |
4 Badiashile |
5 Fernández |
6 Thiago Silva |
7 Kanté |
8 Kovačić |
9 Aubameyang |
10 Pulisic |
11 Félix |
12 Loftus-Cheek |
13 Bettinelli |
14 Chalobah |
15 Mudryk |
16 Mendy |
17 Sterling |
18 Broja |
19 Mount |
20 Zakaria |
21 Chilwell |
22 Ziyech |
23 Gallagher |
24 James |
26 Koulibaly |
27 D. Fofana |
28 Azpilicueta |
29 Havertz |
30 Chukwuemeka |
31 Madueke |
32 Cucurella |
33 W. Fofana |
36 Slonina |
56 Hutchinson |
67 Hall |
  Santos |
Manageri Potter
Petit-Pont, taustalla Notre-Damen katedraali.
**Petit-Pont** ("Pieni silta", virallinen nimi **Petit-Pont-Cardinal-Lustiger**) on Pariisin keskustassa sijaitseva silta, joka ylittää Seinejoen eteläisen haaran Île de la Citén saaren kohdalla. Sillan pohjoispää on Île de la Citéllä Notre Damen aukion lähellä ja eteläpää Place du Petit-Pont -aukion kohdalla. Samassa katulinjassa Île de la Citén pohjoispuolella on Pont Notre-Dame -silta. Siltoja yhdistää saaren poikki kulkeva katu Rue de la Cité.

Petit-Pontin pituus on 31 metriä ja leveys 20 metriä. Se on yksiaukkoinen holvisilta. Sillan suunnittelivat insinöörit Michal ja Darcel vuosina 1852–1853. Paikalla on ollut monta siltaa ennen nykyisen rakentamista, ja tällä paikalla ollutta siltaa on roomalaisajalta lähtien kutsuttu "pieneksi sillaksi", koska se ylittää Seinen kapeimmasta kohdasta. Ennen Pont Saint-Michelin valmistumista vuonna 1378 Petit-Pont oli ainoa silta Île de la Citén ja Seinen etelärannan välillä. Sillan eteläpäässä oli keskiajalta vuoteen 1782 Île de la Citéä suojannut linnoitus Petit Châtelet. Sillan nimi muutettiin muotoon *Petit-Pont-Cardinal-Lustiger* entisen Pariisin arkkipiispan Jean-Marie Lustigerin mukaan vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Le pont Saint Michel - Paris 1e , 5e et 6e (ranskaksi) Paris1900. Viitattu 17.11.2020.
2. 1 2  Petit-Pont-Cardinal-Lustiger (4ème arrondissement) (ranskaksi) Les rues de paris. Viitattu 18.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Petit-Pont** Wikimedia Commonsissa
**Laki tähkylöistä** tai **Laki kolmesta tähkylästä** (ven.  Закон о трёх колосках) oli kolhoosien omaisuutta suojelevan Neuvostoliiton lain kutsumanimi. Kutsumanimensä laki sai, koska sen perusteella voitiin syyttää ei vain tavallisia varkaita, vaan myös jokaista, joka korjasi pellolta elonkorjuun jälkeen niinkin vähän kuin kourallisen viljaa tai "tähkylöitä" sen jälkeen kun sato oli virallisesti kerätty ja laskettu.

Laki perustui Neuvostoliiton Keskuskomitean ja ministerineuvoston elokuun 7. päivänä vuonna 1932 päivättyyn asetukseen "Valtion yritysten, kolhoosien ja sovhoosien omaisuuden suojelemisesta ja julkisen (sosialistisen) omaisuuden vahvistamisesta".

Lakia kutsuttiin myös "Seitsemäs kahdeksatta laiksi" (Закон 'семь восьмых') sen päiväyksen takia (7/8/1932).

* Kohta I kattoi varkaudet rautateillä ja vesiliikenteessä
* Kohta II kattoi varkaudet kolhooseissa ja sovhooseissa
* Kohta III kattoi kolhoosin jäsentä (ven. колхо́зник, *kolhoznik*) kohtaan osoitetun väkivallan käytön, uhkailun ja pelottelun. Rangaistuksena oli viidestä kymmeneen vuotta pakkotyötä Gulagissa.

Pääasiallinen rangaistus lain rikkomisesta oli kuolemanrangaistus ampumalla. Lieventävien asianhaarojen salliessa rangaistus muutettiin vähintään kymmeneksi vuodeksi vankeutta.

Kaikissa tapauksissa henkilön omaisuus takavarikoitiin.

Lain perusteella on arvioitu yli miljoonan ihmisen tulleen syytetyksi ja yli 200 000:n tuomituksi (tavallisimmin 5–10 vuodeksi pakkotyöhön), niistä enemmän kuin 11 000 oli kuolemantuomioita. Professori Ellman on tutkinut, miksi kuolemantuomioita oli niin vähän: "Stalin oli esittänyt asetuksen pääsäännöksi kuolemanrangaistuksen. Se tosiasia, että vain pieni vähemmistö todella ammuttiin, johtuu oikeus- ja turvallisuushenkilöstön yleisestä haluttomuudesta lain täytäntöönpanosta sen ankarimmassa muodossa, koska asetusta pidettiin epäkäytännöllisenä ja barbaarisena."

Lain nojalla tuomituilla ei ollut mahdollisuutta armahdukseen.

Lain allekirjoittivat Mihail Kalinin, Vjatšeslav Molotov ja Avel Enukidze.

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Постановление ЦИК и СНК СССР от 7.08.32 об охране имущества государственных предприятий, колхозов и кооперации*** (venäjäksi)

1. ↑  Aleksandr Solženitsyn, *Vankileirien saaristo*
2. 1 2  Michael Ellman, Stalin and the Soviet Famine of 1932-33 Revisited (Arkistoitu – Internet Archive) *Europe-Asia Studies*, Routledge. Vol. 59, No. 4, June 2007, 663-693. PDF file

Aiheesta muualla
----------------

* Lakiteksti Google-kääntäjällä suomennettuna.
*Tämä artikkeli käsittelee tapulikaupunkeja historiallisena käsitteenä. Tapulikaupunki on myös alue Helsingin Suutarilan kaupunginosassa.*
**Tapulikaupunki** (ruots. *stapelstad*) oli aikoinaan Ruotsin lakien mukaan kaupunki, jolla oli oikeus käydä ulkomaankauppaa. Ruotsin valtakunnan kaupungit jaettiin 1600-luvun alkupuolella tapuli­kaupunkeihin ja maakaupunkeihin. Tapulikaupungit jaettiin edelleen ensimmäisen ja toisen luokan tapulikaupunkeihin. Sekä ensimmäisen että toisen luokan tapuli­kaupunkien porvareilla oli oikeus *aktiiviseen* ulko­maan­kauppaan, toisin sanoen purjehtia ulko­maiden satamiin, mutta vain ensimmäisen luokan tapuli­kaupungeilla oli oikeus myös *passiiviseen* ulkomaan­kauppaan eli ulko­maiset kauppa­laivat saivat tulla niiden satamiin. Maa­kaupungeilla taas ei ollut lainkaan oikeutta ulko­maan­kauppaan.

Ruotsissa tapulikaupunkeja oli useita, muun muassa Tukholma, mutta Suomessa ensimmäisen luokan tapuli­kaupunkeja olivat vuoden 1614 kauppa- ja purjehdus­säännön mukaan vain Turku ja Viipuri, ja niiden lisäksi Helsinki ja Porvoo olivat toisen luokan tapuli­kaupunkeja. Vuonna 1617 Helsinki ja Porvoo saivat kuitenkin määrä­ajaksi oikeuden myös passiiviseen ulko­maan­kauppaan. Määräaikaa jatkettiin useita kertoja. Kun Helsinki vuonna 1640 siirrettiin Vantaan­joen suulta Viron­niemelle, se sai samalla pysyvästi ensimmäisen luokan tapuli­kaupungin oikeudet, kun taas Porvoo menetti tapuli­kaupungin asemansa kokonaan.

Muiden kaupunkien ulkomaan vienti ja tuonti kulki täysin tapulikaupunkien kautta. Hamina sai tapulioikeudet vuonna 1723, mutta koska Hamina luovutettiin Venäjälle Turun rauhassa 1743, siirrettiin Haminan tapulioikeudet Loviisalle. Vuosina 1765–1766 Suomi sai neljä uutta tapulikaupunkia: Kokkola, Oulu, Pori ja Vaasa. 1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla ulkomaankauppa alkoi vapautua ja tapulioikeuksia jaettiin useimmille rannikkokaupungeille kuten myös harvinaisen pienikokoiselle Kaskisten kaupungille sekä joillekin sisämaan kaupungeille. Ero tapuli- ja maakaupunkien välillä poistettiin lopullisesti vuonna 1879.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eino S. Suolahti: *Helsingin neljä vuosisataa*, s. 34–35. Otava, 1972. ISBN 951-1-03606-8.
2. ↑  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 135, art. Hamina. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
3. ↑  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 305, art. Loviisa. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
4. ↑  *Otavan iso Fokus, 3. osa (Ip-Kp)*, s. 1893, art. Kokkola. Otava, 1973. ISBN 951-1-00051-9.
5. ↑  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 371, art. Oulu. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
6. ↑  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 521, art. Tapulikaupunki. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
**Thomas Michael "Tommy" Oar** (s. 10. joulukuuta 1991 Southport, Queensland) on australialainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisiessä pelaavaa FC Utrechtia. Vasenjalkainen Oar on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän kuuluu myös Australian jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Oar aloitti ammattilaisuransa A-Leaguen Brisbane Roarissa, jota hän edusti vuodet 2008–2010 pelaten 26 ottelua, joissa hän onnistui maalinteossa kahdesti. Heinäkuussa 2010 Oar siirtyi Alankomaiden Eredivisien FC Utrechtiin. Hän debytoi seuran paidassa saman vuoden elokuussa NAC Bredaa vastaan. Kaudella 2010–2011 Oar pelasi myös tähänastisen uransa ainoan ottelun Eurooppa-liigassa. Avausmaalinsa Eredivisiessä Oar teki elokuussa 2011 Roda JC:n verkkoon.

### Maajoukkueura

Oar pelasi vuosina 2008–2011 33 ottelua Australian alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän oli mukana muun muassa vuosien 2009 ja 2011 MM-kilpailuissa, joista jälkimmäisessä hän teki kaksi maalia, muun muassa vapaapotkun 30 metristä Ecuadoria vastaan. Tuo maali valittiin myös turnauksen hienoimmaksi maaliksi.

Australian jalkapallomaajoukkueessa Oar debytoi maaliskuussa 2010 ystävyysottelussa Indonesiaa vastaan. Avausmaalinsa maajoukkueessa hän teki kesäkuussa 2013 MM-karsintaottelussa Japanin verkkoon. Oar kuului Australian joukkueeseen myös itse vuoden 2014 MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi Australian kaikissa kolmessa ottelussa. Oar oli mukana myös voittamassa Aasian mestaruutta alkuvuodesta 2015.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2
**Pyhitty** on matala järvi Pieksämäen keskustan kaakkoispuolella Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 6,6 neliökilometriä ja se koostuu suurelta osin yhdestä melko tasasyvästä ja tasalevyisestä järvenselästä. Etäisyys Mikkelistä on 61 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Pyhityn pituus kaakosta luoteeseen on 4,9 kilometriä. Järvi on suurelta osin noin 1,7 kilometriä leveä. Paakinniemi jakaa järven eteläosan Rikonlahteen ja Paakinlahteen. Pohjoisessa järvi kapenee Pohoslahdeksi, jonka lounaispuolella sijaitsee Hovinlahti. Noin 40 prosenttia Pyhitystä on vähintään kolme ja enintään neljä metriä syvä. Enintään metrin syvyistä on noin kymmenesosa järven alasta. Järven pohjoisosassa sijaitsee vajaan hehtaarin laajuinen vähintään kuusi metriä syvä alue, jossa on myös järven syvin piste, noin yhdeksän metriä.

Pyhityn saariluku on kolme. Saaret ovat alle hehtaarin mutta yli aarin laajuisia ja ne sijaitsevat järven eteläosassa. Laajin saari on lounaisen rannan lähellä sijaitseva Rantasaari. Pyhityn ranta-alueella on sekä metsämaata, suota että pieniä peltoalueita (Riihisuo, Välisuo, Pyhitynkangas). Pyhityn lounaispuolella sijaitsee Heiniö-järvi, järvien välisellä kannaksella on Inkilänkylä. Itäpuolella sijaitsee Ruokojärvi. Pyhityn ja Ruokojärven välissä on Pyhitty-niminen kylä. Pyhityn länsipuolitse kulkee kantatie 72, joka viistää järven rantaa Hovinlahden kohdalla.

Pyhittyyn virtaa useita suo-ojia. Pyhitty laskee vetensä järven itäosan Jokilahdesta alkavaa Myllyjokea itään Iso-Tuoppuun (118,9 metriä mpy), joka laskee Tuopunjokea itään Ruokojärveen (118,6 metriä mpy).

Pyhityn vesitilavuus on 17 285 000 kuutiometriä.

Pyhitty (04.257.1.023) kuuluu Längelmäenjoen valuma-alueeseen (04.257), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sysmäjärven valuma-alue (04.25) ja ensimmäinen jakovaihe on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Längelmäenjoen valuma-alueella on 26 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Pyhitty, Ruokojärvi ja Suuri-Läänä ovat isoimmat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pyhitty (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 13.3.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Edellyttää rekisteröitymisen. Viitattu 13.3.2023.
3. ↑  Pyhitty (04.257.1.023) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 13.3.2023.
4. ↑  Längelmäenjoen valuma-alue (04.257) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 13.3.2023.
*Tämä artikkeli käsittelee toimittajaa ja jalkapallovalmentajaa. Harmonikkataiteilijasta kertoo artikkeli Teppo Välimäki.*

**Teppo Välimäki** (s. 29. marraskuuta 1961 Pirkkala) on suomalainen toimittaja ja jalkapallovalmentaja. Hän on työskennellyt muun muassa Yleisradiossa, josta Välimäki tunnetaan parhaiten entisenä Poliisi-TV:n juontajana.

Nykyään Välimäki toimii taksiyrittäjänä Valkeakoskella. Välimäki on toiminut opetustehtävissä eri media-alan oppilaitoksissa, FC Hakan B-junioreiden valmentaja, ja jalkapallovalmentajana Sammon urheilulukiossa Tampereella.

Jalkapallossa Välimäki on yli 20 vuoden ajan valmentanut useita Kakkosen, Kolmosen ja Naisten Liigan joukkueita. Lisäksi hän on työskennellyt juniorivalmennuksen parissa, muun muassa Tampereen Ilveksen A- ja B-junioreissa. Kakkosessa Välimäki on valmentanut Musan Salamaa ja BK-46:a. Naisten Liigassa hän on toiminut Ilveksen sekä FC Kontun valmentajana. Vuonna 2012 Välimäki oli sarjasta kesken kauden suljetun Warkaus JK:n kakkosvalmentaja. Vuonna 2013 Välimäki toimi FC Hakan B-junioreiden valmentajana.

Lähteet
-------

1. ↑  20-vuotias Poliisi-tv juhli ministeritasoisesti  2011. Yleisradio.  Arkistoitu 6.10.2013. Viitattu 14.9.2012.
2. ↑  Poliisi-TV:n entinen juontaja, taksiyrittäjä Teppo Välimäki tyrmää taksiuudistukset: "Tämä paletti ei tule toimimaan" *iltalehti.fi*. Viitattu 25.6.2018.
3. ↑  Teppo Välimäki Välilän pariksi MuSan ohjaimiin  22.8.2007. Urheilusuomi. Viitattu 14.9.2012.
4. ↑  Teppo Välimäki FC Kontun naisten uusi valmentaja  1.12.2008. FC Kontu. Viitattu 14.9.2012.
5. ↑  Jari Räisänen jatkaa Warkaus JK:n johdossa  13.12.2011. Warkauden Lehti.  Arkistoitu 5.11.2013. Viitattu 14.9.2012.
6. ↑  Teppo Välimäki Fc Hakan B-junioreiden valmentaja FC Haka Juniorit.  Arkistoitu 4.11.2013. Viitattu 24.2.2013.
**Teppo Säkkinen** (s. 1990 Rovaniemi) on suomalainen poliitikko ja maa- ja metsätalousministeri Jari Lepän erityisavustaja. Hän on toiminut Keskustanuorten puheenjohtajana vuosina 2013–2015. 

Säkkinen on kotoisin Rovaniemeltä. Hän on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden kandidaatti ja on opiskellut johtamista Lapin yliopistossa.

Poliittinen ura
---------------

Säkkinen on aiemmin työskennellyt mm. kehitysyhteistyöjärjestöissä, eduskunta-avustajana ja toimittajana. Hän on toiminut Suomen Lukiolaisten Liiton puheenjohtajana vuonna 2010.

Säkkinen valittiin Keskustanuorten puheenjohtajaksi 2013 Mikkelin liittokokouksessa Antti Kurvisen luovuttua tehtävästä. Säkkisen lisäksi puheenjohtajaehdokkaita olivat Katja Asikainen, Joonas Könttä, Sallamaarit Markkanen ja Elina Lappalainen. Heistä toiselle vaalikierrokselle päätyi Säkkisen lisäksi Könttä. Säkkisen seuraajaksi valittiin 2015 asikkalainen Hilkka Kemppi.

Säkkinen oli keskustan ehdokkaana vuoden 2011 ja 2015 eduskuntavaaleissa Helsingin vaalipiirissä, mutta ei tullut valituksi.

Hän oli myös ehdokkaana vuonna 2017 kunnallisvaaleissa Rovaniemellä, mutta ei tullut valituksi.

Säkkinen nimitettiin toukokuussa 2018 Sipilän hallituksen maa- ja metsätalousministeri Jari Lepän erityisavustajaksi.

Vuonna 2019 Säkkinen nimitettiin Rinteen hallitukseen yhdeksi kolmesta maa- ja metsätalousministeri Jari Lepän erityisavustajasta, erityisalueenaan luonnonvara-asiat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Teppo *Teppo Säkkinen​*. Viitattu 14.9.2019.
2. 1 2  Erityisavustajat *Valtioneuvosto*.  Arkistoitu 31.8.2019. Viitattu 14.9.2019.
3. 1 2 3  Teppo Säkkinen ministeri Lepän erityisavustajaksi *Maa- ja metsätalousministeriö*. Viitattu 14.9.2019.
4. ↑  Teppo Säkkinen lähtee ehdolle Helsingistä *www.suomenmaa.fi*.  24.11.2014. Viitattu 14.9.2019. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Teppo Säkkinen​ *Teppo Säkkinen​*. Viitattu 14.9.2019.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Keskustanuorten puheenjohtajat |
| --- |
|  |
| 
* Johannes Virolainen (1950–1954)
* Pekka Silvola (1954–1959)
* Heikki Hasu (1960–1964)
* Jouko Loikkanen (1964–1968)
* Markus Onnela (1968–1970)
* Risto Volanen (1970–1974)
* Esko Aho (1974–1980)
* Matti Vanhanen (1980–1983)
* Timo Toropainen (1983–1987)
* Olli Rehn (1987–1989)
* Anu Vehviläinen (1989–1991)
* Olli Riikonen (1991–1995)
* Mikko Alkio (1995–1997)
* Antti Kaikkonen (1997–2001)
* Sami Sulkko (2001–2003)
* Perttu Nousiainen (2003–2005)
* Tuomo Puumala (2005–2009)
* Antti Kurvinen (2009–2013)
* Teppo Säkkinen (2013–2015)
* Hilkka Kemppi (2015–2017)
* Suvi Mäkeläinen (2017–2019)
* Hanna Markkanen (2019–2021)
* Aleksi Sandroos (2022–)

 |

 |
Škoda Octavia
Škoda Octavia Combi
**Škoda Octavia** oli tšekkoslovakialaisen AZNP:n keskiluokan perheauto, jota valmistettiin vuosina 1959–1964. Uusi samanniminen malli esiteltiin vuonna 1996.

Škoda Octavia (1959–1964)
-------------------------

Tekniikaltaan Škoda 440/445:een perustuvaa Octaviaa valmistettiin Mladá Boleslavin tehtaalla neljällä eri moottorivaihtoehdolla sekä sedanina vuodesta 1959 että farmarimallina vuodesta 1961. Sedania valmistettiin vuoteen 1964 jolloin se korvattiin malleilla Škoda 1000/1100MB. Farmarimallin valmistus lopetettiin 1971. Octaviasta oli myös niin sanottu urheilumalli Octavia TouringSport (1 089 cm³) sekä TS1200 (1 221 cm³). Molemmat mallit oli varustettu kahdella kaasuttimella, erikoiskannella, nokka-akselilla, männillä ja jäähdytetyllä öljypohjalla. TS-malleja käytettiin kilpailuissa, joissa muun muassa Esko Keinänen ja Rainer Eklund loivat mainetta *lentäville suomalaisille*.

### Moottorit

**Sedan**

* 1 089 cm³ 30 kW
* 1 089 cm³ 37 kW
* 1 221 cm³ 34 – 41 kW

**Farmari**

* 1,2 l

### Mallit

* Octavia
* Octavia Super
* Octavia TouringSport
* Octavia TS1200
* Octavia Combi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Škoda Octavia (1959)** Wikimedia Commonsissa

Katso myös
----------

* Trekka

Škodan automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset henkilöautomallit | 
* Enyaq
* Fabia
* Kamiq
* Kamiq (Kiina)
* Karoq
* Kodiaq
* Kushaq
* Octavia
* Rapid
* Scala
* Slavia
* Superb

 |
| Entiset mallit | 
* 100/110
* 105/120
* 110 R
* 130
* 1000 MB
* 1200
* 440
* 450
* Citigo
* Favorit
* Felicia
* Forman
* Garde
* Octavia (1959)
* Pickup
* Popular
* Praktik
* Rapid (1935)
* Rapid (1984)
* Rapid (Intia)
* Roomster
* Superb (1934)
* Yeti

 |
**Škoda Octavia Typ 1Z** on Škoda Octavian toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2004–2013. Intiassa sitä myytiin nimellä **Škoda Laura**.

Škoda Octavia (2004–2013)
-------------------------

Toisen sukupolven Octavia esiteltiin vuonna 2004. Auto ei muuttunut ulkonäöltään merkittävästi, mutta se perustui täysin uudelle pohjalevylle, jolle rakennettiin myös esimerkiksi Volkswagen Golf V. Ulkomittojen kasvu oli maltillista, mutta sisätilat kasvoivat etenkin takajalkatilojen osalta merkittävästi. Tavaratila oli käytännöllinen ja lukeutui luokan suurimpiin.

Vuoden 2004 Euro NCAP -kolaritestistä Octavia sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Škoda Octavia Combi
Perusmalli oli Classic, johon kuului muun muassa neljä turvatyynyä, luistonesto, kauko-ohjattava keskuslukitus, sähköikkunat edessä, ulkolämpömittari, manuaali-ilmastointi ja radio/CD-soitin.

Ambientessa oli lisäksi turvaverhot (yht. kuusi turvatyynyä), aktiiviset pääntuet, ajotietokone, vakionopeudensäädin ja lukuvalot edessä.

Eleganceen kuului xenon-ajovalot, kevytmetallivanteet, automaatti-ilmastointi, sumuvalot, nahkaverhoiltu ohjauspyörä, sähköikkunat takana, keskikyynärnojat, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin ja suksiluukku.

Škoda Octavia Scout
Vuonna 2006 esiteltiin nelivetoinen, hieman maasturimaisempi Octavia Scout, joka oli aina farmarikorinen. Maavaraa oli korotettu ja puskureissa oli mustat suojalistat.

Škoda Octavia RS Combi
Octavia koki kasvojenkohotuksen vuoden 2009 alussa. Uudistuksessa se sai hieman aikaisemmin markkinoille tulleen Superbin kaltaisen keulan ilmeen. Myös sisätiloja paranneltiin esimerkiksi aikaisempaa laadukkaammilla materiaaleilla. Turboahdettu 1,4 TSI korvasi aiemmat 1,6- ja 2,0-litraiset vapaasti hengittävät bensiinimoottorit. Kaikkien moottorien yhteyteen tuli Octaviassa ensi kertaa saataville DSG-kaksoiskytkinvaihteisto.

Toisen sukupolven facelift-malli.
Facelift-mallin Škoda Octavia RS Combi

Lähteet
-------

1. ↑  Koeajossa Škoda Octavia 1.4 TSI Ambiente  17.2.2009. Ajovalo.net. Viitattu 11.2.2016.
2. 1 2 3 4  Koeajossa Škoda Octavia 1.9 TDI Ambiente  16.9.2004. Ajovalo.net. Viitattu 11.2.2016.
3. ↑  Škoda Octavia 2004 Euro NCAP. Viitattu 26.2.2016. (englanniksi)
4. ↑  Škoda Octavia Scout (2006–2008) *Autoevolution*. Viitattu 26.2.2016. (englanniksi)
5. ↑  Koeajossa Škoda Octavia 1.4 TSI Ambiente  17.2.2009. Ajovalo.net. Viitattu 26.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Škoda Octavia (2004)** Wikimedia Commonsissa
Škoda 440 Spartak
**Škoda 440** oli tšekkoslovakialaisen AZNP:n vuosina 1955–1959 valmistama pienehkö kaksiovinen auto. Mallia valmistettiin kaikkiaan 75 417 kappaletta.

Autossa on nelitahtinen nelisylinterinen 1 089 cm³ rivimoottori. Škoda 440 on nimetty moottorinsa mukaan: 4 sylinteriä ja tehoa 40 hevosvoimaa (eli 29 kilowattia). Vaihteita on neljä, joista ensimmäinen on synkronoimaton.

Škodan vaihteenvalitsin on halvemmassa *Standard*-mallissa lattialla, ja kalliimmassa *Export*-mallissa ohjauspyörässä. Siinä oli myös enemmän kromauksia ja koristeita. Kaasupolkimen asento on liian pysty. Viimeistely ja työn laatu oli puutteellista.

440:n jousitus oli varsin kova. Edessä ja takana oli lehtijouset.

Tekniikan Maailman koeajossa bensiinin kulutus oli lähes 10 litraa /100 km. Suorituskyky oli vaatimaton, vaikka 1950-luvun autojen kiihtyvyys onkin heikkoa myöhempiin autoihin verrattuna. Škoda 440 kiihtyi 0–50 km/h 5,5 sekunnissa, 0–80 km/h 15,0 sekunnissa ja 0–100 km/h 30,0 sekunnissa. Huippunopeus oli vain 115 km/h.

Škoda 440 Standard maksoi Suomessa vuonna 1956 470 000 markkaa.

Mitat
-----

|  |  |
| --- | --- |
| **Pituus** | 4 065 mm |
| **Leveys** | 1 600 mm |
| **Korkeus** | 1 430 mm |
| **Akseliväli** | 2 400 mm |
| **Raideleveys** (edessä / takana) | 1 210 / 1 250 mm |
| Omapaino | 920–950 kg |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tekniikan Maailma 3-4/1956, koeajo

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Škoda 440** Wikimedia Commonsissa

Škodan automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset henkilöautomallit | 
* Enyaq
* Fabia
* Kamiq
* Kamiq (Kiina)
* Karoq
* Kodiaq
* Kushaq
* Octavia
* Rapid
* Scala
* Slavia
* Superb

 |
| Entiset mallit | 
* 100/110
* 105/120
* 110 R
* 130
* 1000 MB
* 1200
* 440
* 450
* Citigo
* Favorit
* Felicia
* Forman
* Garde
* Octavia (1959)
* Pickup
* Popular
* Praktik
* Rapid (1935)
* Rapid (1984)
* Rapid (Intia)
* Roomster
* Superb (1934)
* Yeti

 |
Škoda 450
Škoda 450
**Škoda 450** oli tšekkoslovakialasen AZNP:n vuosina 1957–1964 valmistama pienehkö avoauto. Auton tekniikka ja alusta perustuvat Škoda 440:n tekniikkaan. Vuosina 1959-64 auton mallinimi oli **Felicia**.

Autossa on nelitahtinen nelisylinterinen 1089 cm³ rivimoottori. Škoda 450 on nimetty moottorinsa mukaan: 4 sylinteriä ja tehoa 50 hevosvoimaa (eli 37 kilowattia). Myöhemmässä **Škoda Felicia Super** -mallissa (1961–1964) oli isompi 1221 cm³ rivimoottori, jossa teho oli noussut 55 hevosvoimaan eli 40,5 kilowattiin.

Ulkonäöltään 450:n erottaa 440-mallista avoautokorin lisäksi toisenlaisesta jäähdyttimen säleiköstä sekä panoraamatuulilasista.

Lisäksi moottori on voimakkaampi ja sen myötä huippunopeus on noussut 130 kilometriin tunnissa .

Mitat
-----

|  |  |
| --- | --- |
| **Pituus** | 4 065 mm |
| **Leveys** | 1 600 mm |
| **Korkeus** | 1 380 mm |
| **Akseliväli** | 2 400 mm |
| **Raideleveys** (edessä / takana) | 1 210 / 1 250 mm |
| Omapaino | ? kg |

Lähteet
-------

1. 1 2  Tekniikan Maailma 12/1957, sivu 39

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Škoda 450** Wikimedia Commonsissa

Škodan automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset henkilöautomallit | 
* Enyaq
* Fabia
* Kamiq
* Kamiq (Kiina)
* Karoq
* Kodiaq
* Kushaq
* Octavia
* Rapid
* Scala
* Slavia
* Superb

 |
| Entiset mallit | 
* 100/110
* 105/120
* 110 R
* 130
* 1000 MB
* 1200
* 440
* 450
* Citigo
* Favorit
* Felicia
* Forman
* Garde
* Octavia (1959)
* Pickup
* Popular
* Praktik
* Rapid (1935)
* Rapid (1984)
* Rapid (Intia)
* Roomster
* Superb (1934)
* Yeti

 |