recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Niasso** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 20 kilometriä Sanista lounaaseen. Kunnassa on 13 200 ja kylässä 700 asukasta (vuonna 2009).

Niasson kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Siadougoun ja Syn, idässä Sanin, etelässä Dahin ja N’Torosson ja lännessä Djéguenan ja N’Goan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pohjoisrajalla virtaa Banijoki. Seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 27 kylää, joista suurimmat ovat yli tuhannen asukkaan Tana ja Djénéna. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja ja boboja.

Niasson ohi kulkee Ségoun ja Moptin välinen maantie RN6. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, durra, riisi, puuvilla ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Kaupankäynti suuntautuu Saniin Diéliin ja Ségouun. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.

Kunnassa toimii kaksi julkista alakoulua, viisi kyläkoulua, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), kolme koraanikoulua ja kymmenen lukutaitokeskusta. Niassossa on terveyskeskus, synnytyslaitos ja lääkevarasto. Vesihuolto käsittää perinteisiä ja nykyaikaisia kaivoja sekä kuusi käsikäyttöistä porakaivoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 23.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.2.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Niasso 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 23.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Niangaye** (myös *Niangay*) on Nigerjoen tulvajärvi Malissa. Se sijaitsee Nigerin sisämaasuiston itäreunalla Moptin ja Timbuktun alueiden rajalla.

Järveä ruokkii Nigerjoen sivuhaaroista Bara Issasta ja Mayo Dolosta lähtevä kanava, joka jakaantuu Tiékawalin luona kahdeksi haaraksi. Toinen niistä johtaa Aougoundoujärveen ja toinen Tounkaraoun ohi Niangayeen. Niangayejärvestä lähtee Bambara Maoundén ohi kulkeva kanava Dôjärveen.

Kolmionmuotoinen Niangayejärvi on lähes 40 kilometriä pitkä ja 7–13 kilometriä leveä. Sen enimmäispinta-ala on 335 tai 400 neliökilometriä. Vesimäärä on enimmillään 1 300 miljoonaa kuutiometriä ja suurin syvyys noin 6,5 metriä.

Järven olemassaolo riippuu Nigerjoen vuosittaisen tulvan korkeudesta. Nigerin tulvien heikentymisen ohella Niangayen täyttymistä estää hiekan kasaantuminen siihen johtavaan kanavaan. Niangaye kuivui kokonaan vuonna 1981 ja sen alapuolella sijaitsevat järvet ovat olleet kokonaan kuivia vuodesta 1972 lähtien. Kuivuus on vaikeuttanut suuresti alueen maanviljelyä ja karjanhoitoa ja lopettanut kokonaan kalastuksen.

Lähteet
-------

* *Monographie hydrologique du fleuve Niger. Tome II: Cuvette Lacustre et Niger Moyen*. Paris: Orstom, 1986. ISBN 2-7099-0790-9. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. 1 2  Monographie, s. 13–14.
2. 1 2  Monographie, s. 13.
3. ↑  *The Niger River Basin: A Vision for Sustainable Management*, s. 16. Washington, DC: The World Bank, 2005. 0-8213-6203-8. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Schéma régional d’aménagement de Mopti 2010–2035 *pact-mali.org*. Viitattu 31.3.2017. [vanhentunut linkki]
5. ↑  *La pêche dans le delta central du Niger. Volume 1: Approche pluridisciplinaire d’un système de production halieutique*, s. 107. Paris: Orstom, Karthala, 1994. ISBN 2-7099-1203-1. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  Monographie, s. 14.
7. ↑  Ballo, Amadou: Influence du barrage de Sélingué dans la cuvette du Niger.  *Cahiers d’outre-mer*, juillet-septembre 1989, 42. vsk, nro 167, s. 265. Artikkelin verkkoversio.
**Niagadina** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen oikealla rannalla 80 kilometriä Bamakosta etelään. Kunnassa on 10 400 ja kylässä 3 900 asukasta (vuonna 2009).

Niagadinan kunta rajoittuu koillisessa Katin piirin Dialakoroban, kaakossa Faraban, etelässä Kourouban ja luoteessa Bancoumanan kuntiin. Seutu kuuluu Sudanin ja Guinean siirtymävyöhykkeeseen. Kasvillisuus on runsasta ja alueella on paljon metsää.

Kuntaan kuuluu viisi kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on fulbeja ja somonoja. Vallitseva uskonto on islam.

Niagadinaan on ympärivuotinen maantieyhteys. Myös Nigerjoki toimii liikenneväylänä. Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi, pavut ja puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Bozot ja somonot harjoittavat kalastusta. Muita elinkeinoja ovat keräily, käsityöammatit sekä hiekan ja soran hyödyntäminen.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 6.5.2018.
2. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 6.5.2018.
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: commune rurale de Niagadina 2008-2012 *csa-mali.org*.  2008.  Arkistoitu 18.3.2012. Viitattu 6.5.2018.
**Tolpanniemi** on taajama Kuusamon kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla. Vuoden 2016 lopussa taajamassa oli 1 235 asukasta, ja sen maapinta-ala oli 2,07 neliökilometriä. Tolpanniemi sijaitsee sitä paljon suuremman Kuusamon keskustaajaman välittömässä läheisyydessä, mutta määritellään silti erilliseksi taajamaksi.

Tolpanniemeä rajaavat pohjoisessa, idässä ja etelässä Kuusamojärvi ja lännessä Toranki. Pohjoisen suunnalla Vihtasalmi erottaa Tolpanniemen Vihtasaaresta. Tolpanniemellä sijaitsee Isosuo-niminen suo. Soiden ja taajama-alueen asuinrakennusten lisäksi Tolpanniemellä on jonkin verran maataloutta, mutta muutoin alue on metsäistä.

Tolpanniemeltä johtaa länteen Kuusamon keskustaajamaan kaksi tieyhteyttä, jotka kulkevat melko kapeita järvien välisiä kannaksia pitkin. Pohjoinen tieyhteys vie luoteen suunnassa sijaitsevaan Kuusamon keskustaan, jossa on muun muassa Kuusamon kirkko. Eteläinen tieyhteys kulkee Taivallahdenkannaksen kautta ja vie Torangintaukseen Kuusamon keskustaajaman eteläosaan.

Tolpanniemessä on koulu, kaksi lintutornia ja uimaranta.

Lähteet
-------

* Karttapaikka (Tarkasteltu karttaa Tolpanniemen kohdalta) Maanmittauslaitos.

### Viitteet

1. 1 2  027 -- Taajamat väkiluvun ja väestöntiheyden mukaan 31.12.2016 Tilastokeskus.  Arkistoitu 12.2.2018. Viitattu 11.2.2018.
**Thomas Montgomery "Tom" Adair** (15. kesäkuuta 1913 – 24. toukokuuta 1988) oli yhdysvaltalainen sanoittaja.

Adair kävi koulua Los Angelesissa, missä hän kirjoitti runoja *The Saturday Evening Post* -lehteen. Vuonna 1940 hän tutustui kaupungissa muusikko Matt Dennisiin ja ehdotti tälle sanoitustaan "Will You Still Be Mine?". Lopputuloksena syntyneen Dennisin sävellyksen nauhoittivat muun muassa Tommy Dorsey ja Dennis itse. Adair jatkoi yhteistyötä Dennisin kanssa. He kirjoittivat muun muassa Frank Sinatralle kappaleet "Everything Happens to Me", "Let’s Get Away From It All", "The Night We Called It a Day" ja "Violets for Your Furs".

Adair teki myös yhteistyötä muiden säveltäjien kanssa. Hän sanoitti Alfonso D’Artegalle vuoden 1942 kappaleen "In the Blue of the Evening". Vuonna 1944 hän kirjoitti Harold S. Hopperin kanssa laulun "There’s No You", jonka levyttivät muun muassa Sarah Vaughan, Frank Sinatra ja Mel Tormé. Vuonna 1959 hän sai parhaan laulun Oscar-ehdokkuuden Leith Stevensin kanssa tehdyllä kappaleella "Julie" elokuvasta *Kuolema kintereillä* (engl. *Julie*). Hän osallistui George Brunsin kanssa Disney-elokuva *Prinsessa Ruususen* musiikkiraidan tekemiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sandra Burlingame: Thomas Adair *JazzBiographies.com*.  Arkistoitu 10.10.2011. Viitattu 18.10.2011. (englanniksi)
2. ↑  John Bush: Tom Adair *Allmusic*. Viitattu 18.10.2011. (englanniksi)
3. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Ihaste** on virolaisen Tarton kaupungin kaupunginosa. Se sijaitsee Annelinnan eteläpuolella noin neljän kilometrin päässä kaupungin keskustasta kaakkoon, Emajoen vasemmalla puolella. Ihasten väkiluku on 2 497 (31. joulukuuta 2013) ja pinta-ala 4,24 neliökilometriä.

Ihasten sillanrakennustyömaa 2014.
Kaupunginosa jakautuu kahteen osaan, vanhaan ja uuteen Ihasteen. Emajoen ylittävä Ihasten silta yhdistää Ihasten ja Ropkan teollisuusalueen.

Kaupunginosaa ympäröivät pohjoisesta alkaen myötäpäivään seuraavat Tarton kaupunginosat ja naapurikuntien alueet: Annelinn, Lohkva (Luunjan kunta), Veibri (Luunjan kunta), Haaslava (Haaslavan kunta), Aardlapalu (Haaslavan kunta) Soinaste (Ülenurmen kunta) ja Ropkan teollisuusalue.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Statistiline ülevaade Tartu 2013 Tartu linn.  Arkistoitu 10.12.2014. Viitattu 29.12.2016. (viroksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ihaste** Wikimedia Commonsissa

* Ihasten ratsastus- ja vapaa-ajankeskus (viroksi)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tarton kaupunginosat |
| --- |
|  |
| 
* Annelinn
* Ihaste
* Jaamamõisa
* Kesklinn
* Karlova
* Maarjamõisa
* Raadi-Kruusamäe
* Ropka
* Ropkan teollisuusalue
* Ränilinn
* Supilinn
* Tammelinn
* Tähtvere
* Vaksali
* Variku
* Veeriku
* Ülejõe

 | Tarton vaaakuna |

 |
**Herman Gustaf Jäderholm** (19. heinäkuuta 1850 Kuopio – 18. heinäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä, joka omisti Helsingfors skeppsvarv & Mekaniska verkstad -nimisen telakan. Telakka sijaitsi nykyisen Olympiaterminaalin paikalla. Jäderholmin vanhemmat olivat Kuopion kappalainen, sittemmin Jaakkiman kirkkoherra Gustav Vilhelm Jäderholm (1805–1895) ja hänen vaimonsa Laura Gustava Granit (1818–1893). Jäderholm oli naimisissa Hilma Fredrika Nybergin kanssa ja heillä oli muun muassa tytär Greta Lisa Jäderholm-Snellman (1894–1973). Jäderholmin hauta[vanhentunut linkki] sijaitsee Helsingin vanhalla hautausmaalla.

Herman Jäderholm kävi Savonlinnan alkeiskoulua ja oli maanmittaushallituksen oppilaana, mutta suuntautui sitten tekniselle alalle. Hän toimi harjoittelijana Pietarissa ja oli Rudolf Kolsterin yksityisoppilaana Helsingissä 1872–1873, jonka jälkeen hän opiskeli Polyteknillisessä instituutissa. Jäderholm työskenteli työnjohtajana ja piirtäjänä konetehtailla Pietarissa 1874–1875 sekä teknillisenä johtajana Osberg & Bade -nimisessä firmassa Helsingissä 1875–1886, jonka jälkeen hän siirtyi Helsingfors skeppsvarv & Mekaniska verkstad -nimisen telakan omistajaksi.

Jäderholm oli useaan otteeseen Helsingin vahvennetun kaupunginvaltuuston jäsen ja Helsingin puhelinyhdistyksen hallituksen jäsen sekä usean teollisen alan yhdistyksen hallituksen jäsenenä. Jäderholm oli Keisarillisen Senaatin 1897 antamasta määräyksestä tarkastamassa jäänmurtaja Sammon rakennuspiirustuksia, Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen valtuutettu vuodesta 1897, kahdeksan vuoden aikana Takseerauslautakunnan jäsen, erinäisiä kertoja lisätty kaupunginvaltuusmies, neljä vuotta Konepajain tapaturmavakuutusyhtiön johtokunnan jäsen, kaksi vuotta haaksirikkojen tarkastusmies. Hän oli myös jäsen Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen asettamassa komiteassa, jonka oli ehdottava keskustelukysymyksiä Yleiseen teollisuudenharjoittajain kokoukseen 1893 sekä komiteassa, jonka oli valmistettava Helsingissä 1898 pidettyä samanlaista kokousta, sekä jäsen Yhdistyksen 1899 asettamassa komiteassa ammattikoulun aikaansaamiseksi metalliteollisuutta varten Helsinkiin. Hän oli myös jäsen valtuutettujen 1900 asettamassa komiteassa, jonka oli ehdotettava keinoja konetyöntekijäin työtaidon kohottamiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Erik Lindh, Alf Brenner & Ingegerd Lundén Cronström: *Släktbok - Ny följd I*, s. 314. Svenska Litteratursällskapet i Finland, 1958.
2. ↑  Helsingin käsityö- ja tehdasolojen matrikkeli sekä esitys Helsingin käsityö- ja tehdasyhdistyksen toiminnasta viime vuosisadalla *hdl.handle.net*.
**Tolvilan kartano** sijaitsee Viialassa, nykyisen Akaan alueella. Kartano on yksi alueen suurimpia maatiloja ja sen historia ulottuu useiden vuosisatojen taakse.

Tolvilan kartanon alueella on toiminut Markku Niemisen valmentama ravitalli. Tolvilan kartanon mailla on hoidettu ja valmennettu useita menestyneitä ravihevosia. Viime vuosien aikana Tolvilan kartanon mailla on alettu kasvattaa lampaita ja sinne on perustettu Tolvilan Kartanon lammastila -niminen lammastuotteisiin erikoistunut palvelu. Kartanon mailla tuotetaan ja myydään lampaan lihaa eri muodoissa, enemmän ja vähemmän jalostettuna. Lisäksi myynnissä on lampaantaljoja ja villaa sekä muita maaseututuotteita.

Tolvilan kartanon mailla on ollut asutusta jo kivikaudella ja osa alueesta on suojeltu muinaismuistolain perusteella. Tilan nimi on säilynyt samana jo keskiajalta alkaen, jolloin (vuonna 1465) maanomistajana tiedetään olleen Martti Tolvila -niminen henkilö. Kartanoksi tilaa on kutsuttu 1600-luvun puolivälistä alkaen, jolloin se toimi säteritilana.

Aiheesta muualla
----------------

* Tolvilan kartanon internet -sivut
**Risto "Rike" Nurisalo** (s. 13. maaliskuuta 1941 Tampere) on suomalainen graafikko, sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija.

Nurisalo toimi lähes 40 vuoden ajan Yleisradion TV2:n palveluksessa graafikkona ja on nykyisin eläkkeellä. Hän on tehnyt vuodesta 1965 lähtien Hymy-lehdessä julkaistua *Puutaheinää*-sarjakuvaa yhdessä freelance-toimittaja Jyrki Paavolan kanssa (*Jykä & Rike*). Nurisalo piirtää sarjakuvan ja Paavola vastaa tekstityksestä. Puutaheinää-sarjakuva sai Suomen Sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon 1992. Jykä ja Rike ovat tehneet myös *Runteli*-nimistä sarjakuvaa joka ilmestyi Tamperelainen-lehdessä, VIP-lehdessä ja Hymyssä aina 1980-luvun alkuun saakka. Runteli-sarjakuvasta ilmestyi 1974 koottu albumi *Runteli heittää vesilintua*. Muita heidän tekemiään sarjakuvia ovat olleet muun muassa *Etsivätoimisto Hämäläinen & Savolainen* ja *Niemiset*.

Nurisalo julkaisi vuonna 2010 Suomen sisällissotaan sijoittuvan romaanin *August*. Romaanin päähenkilönä on 17-vuotias tamperelaispoika August Friman, joka liittyi valkoisten joukkoihin ja osallistuu sodan taisteluihin Kokkolassa, Vilppulassa, Orivedellä, Tampereella ja Viipurissa.

Teoksia
-------

* *Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan laulukirja* ; toimituskunta Esko Kinnunen, Reino Suoranta ja Seppo Henttonen ; kuvitus ja taitto Risto Nurisalo. Tampereen yliopiston ylioppilaskunta, Tampere 1968
* *Poinzi : kunnon opas koululaiselle* ; kirjoittaja Pirkko-Liisa Perttula ; kuvat Risto Nurisalo. Otava 2007
* *August* : romaani. Panhandle, Tampere 2010

Lähteet
-------

* Suomen sarjakuvaseura : Puupäähattu-palkinto 1992 : Jyrki "Jykä" Paavola ja Risto "Rike" Nurisalo
* Hymy-lehti : Puutaheinää-sarjakuva
* Risto Nurisalo tuo lahtarin äänen ja tuskan vuoteen 1918, Aamulehti 27.4.2011 (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Römpötti, Harri: 80-vuotias | Risto Nurisalo on tehnyt Puutaheinää-sarjakuvaa 55 vuotta ja jatkaa vaan: "Se on kuin tauti, pakko tehdä" *Helsingin Sanomat*.  11.3.2021. Viitattu 10.4.2021.
Malin valtakunta 1300-luvulla.
**Niani** on kylä Sankaranijoen varrella Guineassa. Sitä on pidetty keskiaikaisen Malin valtakunnan pääkaupunkina.

Kaupungissa vuonna 1353 käynyt Ibn Battuta kutsuu sitä nimellä *Malli*. Arabialaisen historioitsijan Shihab al-Umarin mukaan Malin pääkaupunki oli *Nyeni*. Ranskalainen Maurice Delafosse sijoitti sen 1900-luvun alussa Nianin kylään lähelle nykyisten Guinean ja Malin rajaa. Puolalais-guinealaisen arkeologiryhmän vuodesta 1968 lähtien suorittamissa kaivauksissa on löydetty palatsin, arabikorttelin ja moskeijan rauniot sekä 25 kilometrin etäisyydelle ulottuvien kauppias-, käsityöläis- ja kalastajakylien ryhmä.

Nianin perustajana pidetään 1200-luvulla hallinnutta Sundiata Keitaa. Kaupunki kukoisti mansa Musan aikana 1300-luvun alussa ja säilytti asemansa 1400-luvulle saakka, jolloin se liitettiin Songhaivaltakuntaan. Nianin taloudellinen merkitys perustui karavaanikauppaan, jossa vaihdettiin kultaa, suolaa, kolapähkinöitä ja orjia.

Osa tutkijoista suhtautuu epäilevästi Nianin asemaan Malin pääkaupunkina. On esitetty näkemys, että valtakunnan hallitsijoilla ei ollut pysyvää pääkaupunkia, tai että Niani toimi sellaisena vasta 1500-luvulla. Radiohiiliajoitukset eivät viittaa 1200–1300-lukujen asutukseen eikä paikalta ole juurikaan löydetty karavaanikaupasta kertovia ylellisyystavaroita.

Lähteet
-------

1. ↑  *General History of Africa IV: Africa from the Twelfth to the Sixteenth Century*, s. 136–145. Paris, London, Berkeley: Unesco, Heinemann Educational Books, University of California Press, 1984. ISBN 0-435-94810-5. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Encyclopædia Britannica: Niani *britannica.com*. Viitattu 5.5.2017.
3. ↑  Insoll, Timothy: *The Archaeology of Islam in Sub-Saharan Africa*, s. 322. Cambridge: Cambridge University Press, 2003. ISBN 0-521-65171-9.
4. ↑  *New Encyclopedia of Africa, volume 4*, s. 28–29. Farmington Hills: Thomson Gale, 2008. ISBN 978-0-684-31458-7.
**Kielitiede** 

**Kielen rakenne ja kirjoitus** 

Morfologia · Syntaksi  
Ortografia · Fonetiikka  
Fonologia

**Kielen tutkimus** 

Stilistiikka · Pragmatiikka  
Dialektologia · Leksikologia  
Historiallis-vertaileva kielitiede  
Semantiikka

**Tieteenaloja** 

Kielifilosofia  
Kielihistoria  
Neurolingvistiikka  
Psykolingvistiikka  
Sosiolingvistiikka  
Kieliteknologia  
Käännöstiede  
Diskurssianalyysi



**Psykolingvistiikka** on tieteenala, joka tutkii ihmisen kielen ja mielen välistä suhdetta. Psykolingvistiikkaa voidaan pitää osana sekä psykologiaa että kielitiedettä – näkökulman mukaan. Sitä pidetään usein myös soveltavana kielitieteenä. Psykolingvistiikka syntyi nykyaikaisena tieteenä 1950-luvun lopulla Yhdysvalloissa, kun sekä kielitieteilijät että psykologit alkoivat kehittää malleja, joilla voidaan kuvata ihmisen kognitiivista ja kielellistä toimintaa. Merkittäviä tutkijoita olivat muun muassa psykologi George A. Miller ja kielitieteilijä Noam Chomsky.

Nykyään kielen ja ajattelun suhdetta tutkitaan suurimmaksi osaksi monilla eri tieteenaloilla ja niiden rajamaastossa, kuten filosofiassa, sosiaalipsykologiassa, viestintätieteissä, neurotieteissä, biologiassa, etologiassa ja paleolingvistiikassa, mutta tätä tutkimusta ei yleensä kutsuta psykolingvistiikaksi. Itsenäisen tieteenalan nimenä psykolingvistiikka viittaa lähinnä pohjoisamerikkalaiseen kielentutkimuksen ja psykologian perinteeseen.

Psykologiassa kieli on tärkeä. Kieli on mentaalinen ilmiö, ja siksi jotkut pitävät kielitiedettä psykologian haarana. Psykologian teoriassa on tärkeää selvittää ajattelun luonnetta, ja koska ajatteluun käytetään kieltä, myös kielen (varsinkin sen käytön ja merkityksen) tutkiminen on psykologiassa tärkeää.

Monelle asialle annetaan sanallinen nimike. Tämä on seikka, joka kiinnostaa sekä psykologia että lingvistiä, joskin hieman eri kannalta. Psykologia kiinnostaa, havaitsemmeko me vain ne asiat, joilla on nimi vai tapahtuuko havaitseminen jotenkin toisella tavalla. Sapirin–Whorfin hypoteesin mukaan äidinkielenä puhutun kielen sanastollinen ja kieliopillinen rakenne vaikuttavat puhujan tapaan hahmottaa kielenulkoinen maailma sekä hänen käyttäytymiseensä.

Psykolingvistiikalla on osin samat ongelmat kuin kielifilosofialla.

Lähteet
-------

* Dufva, Hannele: "Kieli, mieli ja konteksti". Teoksessa *Kielenoppimisen kysymyksiä*, s. 11–44. Toim. Kari Sajavaara & Arja Piirainen-Marsh. Jyväskylä: Soveltavan kielentutkimuksen keskus, Jyväskylän yliopisto, 1999. ISBN 951-39-0621-3.

### Viitteet

1. ↑  Dufva s. 13.
2. ↑  Dufva s. 14.
3. ↑  Dufva s. 12.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Psykolingvistiikka** Wikimedia Commonsissa
**Risto Pajari** (17. kesäkuuta 1909 Oulu  – 26. marraskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen eversti, virkamies, vakuutusalan toimihenkilö ja sotakirjailija.

Henkilöhistoria
---------------

Risto Pajarin vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Olli Pajari ja Selma Elisabet Heikel ja puoliso vuodesta 1932 sairaanhoitaja Irja Elina Saukkonen. Suurlähettiläs Erkki Pajari (1933–1993) oli heidän poikansa.

Ylioppilaaksi Pajari tuli Oulun lyseosta. Hän suoritti Kadettikoulun 1930 ja Sotakorkeakoulun 1938. Pajari toimi Lentosotakoulun opetusupseerina ja adjutanttina, merilentolaivueen tähystäjänä, adjutanttina ja lentueen varapäällikkönä ja päällikkönä 1930-luvulla, 1940-luvulla taas Ilmavoimien esikunnassa toimistoupseerina, toimistopäällikkönä ja esikuntapäällikkönä. *Ilmasota*-lehden päätoimittaja hän oli 1941. Eduskunnan puolustusasiain valiokunnan sihteeri Pajarista tuli 1947. Hänet ylennettiin vänrikiksi 1930, luutnantiksi 1932, kapteeniksi 1936, majuriksi 1940, everstiluutnantiksi 1942 ja everstiksi 1944. Vuonna 1949 Pajari palasi Lentosotakouluun, toimien sen johtajana vuoteen 1954, jolloin hän erosi puolustusvoimien palveluksesta. Pajari työskenteli Henkivakuutusyhtiö Salaman prokuristina ja hankintapäällikkönä vuoteen 1970, jolloin hän jäi eläkkeelle. 

Pajarin teokset *Talvisota ilmassa* ja *Jatkosota ilmassa* kuvaavat laajaan lähdeaineistoon perustuen talvi- ja jatkosodan tapahtumia ilmarintamalla. Kolmen teoksen lisäksi hän kirjoitti runsaasti artikkeleita sotilaallisiin aikakauslehtiin.

Teokset
-------

* Pajari, Risto & Lehmus, Kalle 1948. *Suomea linnun silmin / Finland i fågelperspektiv*. Helsinki: Otava.
* Pajari, Risto 1971. *Talvisota ilmassa*. Porvoo: WSOY.
* Pajari, Risto 1982. *Jatkosota ilmassa*. Porvoo: WSOY.

Lähteet
-------

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 539. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2 3  Kuolleita. Eversti evp. Risto Pajari. *Helsingin Sanomat*, 3.12.1995, s. 4.
3. ↑  Kuolleita. Erkki Risto Olavi Pajari. *Helsingin Sanomat*, 6.11.1993, s. 7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Mathias Herman Mattsson** (12. heinäkuuta 1882 Sund, Ahvenanmaa – 24. heinäkuuta 1961 Sund) oli suomalainen Ahvenanmaalla vaikuttanut maanviljelijä, maakuntapoliitikko ja kansanedustaja. 

Mattssonin vanhemmat olivat maanviljelijä Matts Adolf Mattsson ja Karolina Josefina Lindholm. Hän kävi kansakoulun ja toimi maanviljelijänä Sundissa. Mattsson oli viiden vuoden ajan siirtolaisena Yhdysvalloissa ja oli merillä seitsemänä kesänä. Hän toimi Sundin osuuskaupan hoitajana 1921–1928 ja Ahvenanmaan Osakepankin Sundin konttorin hoitajana 1926–1929. Mattsson oli myös Suomi-yhtiön edustajana ja paikallisasiamiehenä 1929–1951 sekä Kansaneläkelaitoksen piiriasiamiehenä 1938–1950. 

Mattsson oli Ruotsalaisen eduskuntaryhmän kansanedustajana 1933–1936 ja 1938–1939 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan toiselle kaudelleen ruotsalaisten Rafael Collianderin tilalle. Herman Mattsson oli myös Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä ja ensimmäisenä varapuhemiehenä. Hän oli mukana kunnallispolitiikassa Sundin kunnanvaltuuston jäsenenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Herman Mattsson *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsalaisen kansanpuolueen ja ruotsalaisen vasemmiston kansanedustajat 1933–1936 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(21) | 
* von Born
* Colliander
* Estlander
* von Frenckell
* Furuhjelm
* Franzén (1935–1936)
* Haga
* Helenelund
* Hästbacka
* Jacobsson (1933–1934)
* Jern
* Kullberg
* Mangs
* Mattsson
* Nyman
* Palmgren
* Sergelius
* Sjöblom
* Söderhjelm
* Wickman
* Östenson
* Österholm

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsalaisen kansanpuolueen ja ruotsalaisen vasemmiston kansanedustajat 1936–1939 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(21) | 
* Bonsdorff
* von Born
* Colliander (1936–1938†)
* Estlander
* von Frenckell
* Frietsch
* Furuhjelm
* Haga
* Helenelund
* Hildén
* Hästbacka
* Jern
* Kullberg
* Laurén
* Mattsson (1938–1939)
* Nordström
* Sergelius
* Stenwall
* Söderhjelm
* Törngren
* Wickman
* Österholm

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Risto Puustinen** (s. 28. syyskuuta 1959 Joutseno) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.

Pelaajaura
----------

Joutsenossa syntynyt Puustinen muutti Poriin vuonna 1974. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Porin Pallo-Toverien edustusjoukkueessa 15-vuotiaana. Vuonna 1983 Puustinen teki I divisioonassa kymmenen maalia PPT:n noustessa SM-sarjaan. Ensimmäisen pääsarjakautensa jälkeen hän siirtyi neljän vuoden ajaksi HJK:n riveihin ja saavutti seurassa kolme Suomen mestaruutta. Yhteensä Puustinen pelasi SM-sarjassa 71 ottelua tehden niissä 20 maalia.

Suomen jalkapallomaajoukkueessa Puustinen esiintyi 11 kertaa vuosina 1983–1988.

Ura valmentajana
----------------

Valmentamisen Puustinen aloitti vuonna 1995 FC Jazzissa Pertti Lundellin kakkosvalmentajana. Seuraavalla kaudella hän valmensi Jari Pyykölän apuna FC Jazzin seuran toiseen Suomen mestaruuteen. Sittemmin Puustinen on valmentanut Musan Salamaa, Pallo-Iiroja ja Porin Palloilijoita. PoPassa hän toimi Pertti Lundellin kakkosvalmentajana neljän kauden ajan.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* Suomen mestaruus 1985, 1987, 1988

### Valmentajana

* Suomen mestaruus 1996

Lähteet
-------

* Soccer Database
* Urheilusuomi

### Viitteet

1. ↑  Puustinen luottavaisena kauteen  22.3.2012. Musan Salama.  Arkistoitu 10.10.2014. Viitattu 4.5.2012.
Volokolamskin piiri Moskovan alueen kartalla.
**Volokolamskin piiri** (ven. Волокола́мский райо́н, *Volokolamski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Moskovan alueella Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 671 neliökilometriä ja asukkaita on 31 400 henkeä (vuonna 2005).

Volokolamskin piiri sijaitsee Moskovan alueen länsiosassa. Koillisessa se rajoittuu Klinin, idässä Istran ja Ruzan, etelässä Možaiskin, lännessä Šahovskajan ja luoteessa Lotošinon piiriin.

Hallinnollinen keskus on Volokolamskin kaupunki. Sen lisäksi piiriin kuulu Sytšovon kaupunkimainen taajama ja 6 maalaiskuntaa: Jaropolets, Kašino, Ostašovo, Spass, Terjajevo ja Tšismena.

Piirin läpi kulkee Moskovan ja Riian välinen rautatie sekä M9-valtatie. Seudulla on mm. tekstiili- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon.

Nähtävyyksiä ovat Volokolamskin historiallinen keskusta, kaupungin lähellä sijaitseva Josifo-Volokolamskin luostari, Ostašovon ja Jaropoletsin kartanot, lukuisat vanhat kirkot sekä toisen maailmansodan taistelujen muistomerkki Dubosekovossa. Kansainvälinen moottorirata Moscow Raceway sijaitsee Fedjukovon kylässä, Sytšovon kaupunkimaisessa taajamassa noin 20 kilometriä Volokolamskin kaupungista itään.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volokolamskin piiri**.
* Volokolamskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Vjatšeslav Jakovlevitš Šiškov** (ven. Вячесла́в Я́ковлевич Шишко́в; 3. lokakuuta (J: 21. syyskuuta) 1873 Bežetsk – 6. maaliskuuta 1945 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Vjatšeslav Šiškov syntyi kauppiasperheeseen, valmistui Vyšni Volotšokin teknisestä opistosta ja työskenteli Siperiassa jokien tutkijana sekä vuodesta 1915 lähtien liikenneministeriössä Pietarissa. Hänen ensimmäinen kertomuskokoelmansa *Sibirski skaz* ("Siperialaistarina") ilmestyi vuonna 1916. Neuvostoliiton kirjallisuuselämän "myötäilijöihin" kuuluneen Šiškovin merkkiteoksia on tyyliltään realistinen Siperian-kuvaus *Ugrjum-reka* ("Ugrjumjoki", 1933). Kirjailijan historiallinen suurromaani *Jemeljan Pugatšov* sai Stalin-palkinnon vuonna 1946.

Lähteet
-------

1. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 2*, s. 596–599. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006995-6.
2. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 857–858. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
3. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 29*, s. 420–421. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1978.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Uudenseelanninalbatrossi** (*Thalassarche bulleri*) on pienikokoinen, eteläinen ulappalintu. Lajin nimesi Walter Rothschild vuonna 1893 uusiseelantilaisen lintutieteilijä Walter Bullerin kunniaksi.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on keskimäärin 79 cm, siipien kärkiväli 2,1 m ja paino 2–3,1 kg. Olemukseltaan se on lokkimainen. Linnun alapuoli on valkoinen, yläpuoli tummanharmaa. Pää ja kaula ovat vaalean hopeanharmaat ja silmän ympärillä on mustavalkoinen kuviointi. Nokka on keltamusta. Nuoren linnun pää on tumman ruskehtava ja myös nokka on ruskea. Sukupuolet ovat samanväriset.

Esiintyminen
------------

Uudenseelanninalbatrossi elää eteläisellä Tyynellämerellä. Se on endeeminen laji Uudessa-Seelannissa ja pesii kuudella saarella. Maailman kokonaispopulaatio on noin 64 000 lisääntymisikäistä yksilöä eli noin 32 000 paria. Lajin kanta on vakaa, mutta se on luokiteltu vaarantuneeksi. Nuoret ja pesimättömät linnut sekä vanhat linnut pesimäajan ulkopuolella vaeltelevat Australian, Tasmanian ja Uuden-Seelannin vesillä sekä Etelä-Amerikan länsirannikon tuntumassa Humboldtin merivirralla.

Elinympäristö
-------------

Linnun elinympäristönä ovat pesimäaikana syrjäiset saaret, muun osan vuotta se vaeltelee eteläisellä Tyynellämerellä.

Lisääntyminen
-------------

Uudenseelanninalbatrossi pesii joka vuosi. Pesä voi sijaita niityllä, suolla tai kalliojyrkänteellä. Naaras munii yhden munan, jota molemmat puolisot hautovat. Tutkimusten mukaan menestyksellinen pesintä kasvaa iän mukana niin, että yli 20-vuotiaiden lintujen pesintä onnistuu huomattavasti paremmin kuin nuorempien.

Ravinto
-------

Laji käyttää ravintonaan kaloja, mustekaloja, vaippaeläimiä ja äyriäisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Thalassarche bulleri* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 19.6.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* savethealbatross (Arkistoitu – Internet Archive)
* CAT.INIST[vanhentunut linkki]
* Hieno kuva
* rsnz

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Thalassarche bulleri | 
* Wikidata: Q1004361
* Wikispecies: Thalassarche bulleri
* AFD: Thalassarche\_bulleri
* ARKive: thalassarche-bulleri
* Avibase: F79F09E14E0CE6E8
* BirdLife: 22728328
* CoL: 55ZC7
* CMS: thalassarche-bulleri
* BOW: bulalb2
* eBird: bulalb2
* EoL: 45512097
* Fossilworks: 143742
* GBIF: 2481415
* iNaturalist: 4087
* IRMNG: 10596474
* ITIS: 563380
* IUCN: 22728328
* NBN: NHMSYS0000533251
* NCBI: 54018
* Neotropical: bulalb2
* NZBO: bullers-mollymawk
* NZOR: 083295e0-5507-4633-bed7-a9507dd52c9d
* SeaLifeBase: 83052
* SPRAT: 64460
* WoRMS: 225776
* Xeno-canto: Thalassarche-bulleri

 |
|  |
| Diomedea bulleri | 
* Wikidata: Q109563260
* CoL: 36B3G
* GBIF: 5229314
* ITIS: 174522

 |

 |
**Koston enkeli** (*Ms. 45* tai *Angel of Vengeance*) on Abel Ferraran ohjaama yhdysvaltalainen eksploitaatiotrilleri vuodelta 1981. Ferraran vakiotyötoverin Nicholas St. Johnin käsikirjoittaman elokuvan pääosaa, mykkää nuorta ompelijaa, näyttelee Zoë Tamerlis Lund.

Juoni
-----

Newyorkilaisessa muotihuoneessa työskentelevä mykkä nuori ompelijatar Thana tulee raiskatuksi kahdesti saman päivän kuluessa ja ryhtyy kostotoimiin, lahtaamaan häntä lähenteleviä miehiä isokaliiperisella käsiaseellaan.

Vastaanotto
-----------

Suomessa elokuva kiellettiin tuoreeltaan raaistavana*lähde?*, eikä se päässyt teatterilevitykseen eikä VHS-julkaisuksi. Vasta 20 vuotta elokuvan valmistumisesta vuonna 2001 siitä tehtiin suomeksi tekstitetty leikkaamaton DVD-julkaisu K-18-ikärajalla.

*The New York Timesin* ensi-ilta-arviossa 1981 Janet Maslin sanoo Ferraran onnistuneen teini-ikäisen päätähden Zoë Lundin löytämisessä, mutta muilta osin roolitus on hänestä mennyt pieleen. Brooke Shieldsiä ja Bianca Jaggeria muistuttavan Zoë Lundinkin kiinnostavuus on hänestä enemmän muotimallin kuin näyttelijän kaltaista, eikä sinänsä mukiinmenevästi ohjattu elokuva ole Maslinin mielestä kovinkaan jännittävä alun verilöylyä lukuun ottamatta. Hän kehui elokuvan kuvausta ja leikkauksen rytmiä sekä päähenkilön mykkyyden tehokasta elokuvallista vaikutusta.

*Elitisti*-elokuvasivuston Jari Mustonen sanoo Ferraran saaneen vakiokäsikirjoittajansa kanssa elokuvassa paljon irti aiheestaan ja luoneen "erinomaisen väkivaltakertomuksen kaukaisena esikuvanaan Michael Winnerin legendaarinen vigilanteklassikko *Death Wish*" eli *Väkivallan vihollinen*. Hänestä *Koston enkeli* on vigilante-elokuvien aatelia ja yksi Ferraran parhaista elokuvista *Pahan poliisin* ja *The Addictionin* rinnalla. Hän antoi elokuvalle 4,5 tähteä viidestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mäkinen, Kimmo: Kielletty kauhu 1981 (Banned horror 1981) *vertapakkiin.com*.  13.9.2018. Viitattu 3.2.2019.
2. ↑  Maslin, Jane: Film: 'Ms. 45,' A Woman Doing a 'Death Wish' Job *The New York Times*.  15.5.1981. Viitattu 3.2.2019. (englanniksi)
**Vologases III** (k. 147) oli Parthian kuningas vuosina 105–147. Hän havitteli valtaistuinta edellisen kuninkaan Pakoros II:n kuoltua vuonna 105. Parthia oli tuolloin sisällissodassa ja Vologases taisteli melkein koko valtakautensa ajan Pakoroksen veljiä ja laillisia perijöitä, Osroes I:tä ja Mithridates IV:ää vastaan, jotka hallitsivat Parthian valtakunnan länsiosassa. Lisähuolia aiheuttivat alaanien hyökkäykset pohjoisessa ja tuntematon vallananastaja Iranissa noin vuonna 140. Rooman keisari Antoninus Piuksen kaudella Vologases suunnitteli hyökkäystä Armeniaan mutta varoituskirje keisarilta sai Vologaseksen peruuttamaan suunnitelmansa.

Lähteet
-------

* Edward C. D. Hopkins: Vologases III (c. A.D. 105 - 147)  16.4.2008. parthia.com. Viitattu 26.9.2009. (englanniksi)
* Michael Grant: *The Antonines: The Roman Empire in Transition*, s. 21. Routledge, 1994. ISBN 0-415-10754-7. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vologases III** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Vologases III of Parthia
**Niantjila** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Dioïlan piirissä Malissa. Se sijaitsee 100 kilometriä Dioïlasta kaakkoon. Kunnassa on 14 300 ja kylässä 2 700 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Niantjilan kunta rajoittuu luoteessa ja pohjoisessa Dioïlan piirin Massiguin, koillisessa Bancon, idässä Sikasson piirin Dembelan, etelässä Benkadin ja lännessä Bougounin piirin Wolan kuntiin. Itärajalla virtaa Bagoéjoki.

Kuntaan kuuluu 14 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja ja senufoja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi ja puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja käsityöammatteja sekä hyödynnetään metsiä. Kaupakäynti on huonojen kulkuyhteyksien takia vähäistä. Palveluihin kuuluvat kylien alakoulut sekä Niantjilan yläkoulu ja terveyskeskus.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 30.3.2018.
2. ↑  Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 7.7.2018.
3. ↑  Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 7.7.2018.
4. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Niantjila 2008-2012 *aec.msu.edu*.  2008.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 7.7.2018.
5. ↑  Quelques mots sur Niantjila *niantjila.over-blog.com*. Viitattu 7.7.2018.
**Vjatšeslav Aleksejevitš Platonov** (ven. Вячеслав Алексеевич Платонов, 21. tammikuuta 1939 – 26. joulukuuta 2005 Pietari) oli venäläinen eräs kaikkien aikojen menestyneimmistä lentopallovalmentajista.

Platonov valmensi Neuvostoliiton maajoukkuetta 1977–1985, 1990–1992 ja Venäjän maajoukkuetta 1995–1997. Neuvostoliiton maajoukkue voitti olympiakultaa vuonna 1980. Tämän lisäksi hänen valmentamansa joukkueet voittivat kaksi maailmanmestaruutta, kahdeksan Euroopan-mestaruutta ja kolme maailmancupia. Hän itse pelasi SKIF:n, SKA:n ja Spartakin joukkueissa vuosina 1954–1967, jonka jälkeen siirtyi valmentajaksi. Platonov valmensi Suomessa Raision Loimua 1989–1990 ja 1992–1995 sekä Suomen maajoukkuetta 1992–1995.

Platonov kuoli 67-vuotiaana pitkällisen sairauden murtamana, vuonna 2005 joulukuussa. Heti kuoleman jälkeen päätettiin, että hänelle pystytetään muistopatsas Pietariin. Patsas sijoitettiin hänen haudalleen Nikolskojen hautausmaalle, Aleksanteri Nevskin luostarin läheisyyteen.

Saavutuksia valmentajana
------------------------

* Olympiakultaa Moskova 1980
* Maailmanmestaruus 1978 ja 1982
* Maailmancupin voitto 1977, 1981 ja 1991
* Euroopan-mestaruus 1977, 1981, 1983, 1985 ja 1991
* Vuoden valmentaja maailmassa 1981 ja 1991
* Junioreiden Euroopan-mestaruus 1971, 1973 ja 1975
* Neuvostoliiton-mestaruus 1983 ja 1989 (Automobilist)
* Lentopallon Hall of Fame 2002

Aiheesta muualla
----------------

* Haastattelu *Rannikkoseutu*-lehdessä
* Volleyball Hall of Fame (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Yallankoro-Soloba** on maalaiskunta Sikasson alueen Yanfolilan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Soloba sijaitsee Sankaranijoen varrella 40 kilometriä Yanfolilasta länteen. Kunnassa on 11 300 ja keskuskylässä 2 600 asukasta (vuonna 2009).

Yallankoro-Soloban kunta rajoittuu koillisessa Séré Moussa Ani Samou De Siékorolén, idässä Wassoulou-Ballén ja lounaassa Djallon-Foulan kuntiin sekä luoteessa ja etelässä Guineaan. Maisemaa leimaavat jokilaaksot, tasangot ja kukkulat. Tärkeimmät vesistöt ovat Sankarani ja sen sivujoki Diaban. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensas- ja heinäsavannia.

Kuntaan kuuluu 8 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja. Lisäksi on mandinkoja ja bozoja. Puhutuimmat kielet ovat fulani ja bambara.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, kullankaivu, keräily, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, riisi, durra, hirssi ja puuvilla. Naiset harjoittavat puutarhaviljelyä. Heldelmätarhat tuottavat appelsiineja, cashewpähkinöitä ja mangoja. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Palveluihin kuuluu 9 alakoulua, kolme yläkoulua ja terveyskeskus.

Kunnan alueella toimii vuonna 2017 avattu Yanfolilan kultakaivos.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *Instat*. Viitattu 23.5.2021.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence Reliefweb. Viitattu 23.5.2021.
3. 1 2 3  Projet de sécurisation alimentaire: Commune de Yallankoro Soloba *Entraide Mali*.  2018. Viitattu 23.5.2021.
4. 1 2 3 4  Yallankoro Soloba *Entraide Mali*. Viitattu 23.5.2021.
5. 1 2  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Yallankoro Soloba 2006–2010 *USAID*.  Arkistoitu 14.6.2010. Viitattu 23.5.2021.
6. ↑  Mali *Hummingbird Resources*. Viitattu 23.5.2021.
7. ↑  Optimization Study Report for the Yanfolila Gold Project, Mali *Hummingbird Resources*.  2015. Viitattu 23.5.2021.
**Uudestisyntynyt rakastaja** (engl. *Lover Reborn*) on *Mustan tikarin veljeskunta* -kirjasarjan kymmenes osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (eli Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2012, ja se ilmestyi suomeksi samana vuonna. Kirja kertoo Tohrmentin ja No'Onen tarinan.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Tohrment suree edelleen kuollutta shellaniaan, mutta langennut enkeli Lassiter haluaa Tohrmentin jatkavan eteenpäin. Tohr saa kuulla Wellsien olevan eräänlaisessa välitilassa, Haipun ja Dhunhdin välissä, ja uhkaa myös jäädä sinne, mikäli soturi jatkaa rypemistään surussa. Paynen palvelijana toiminut No'One kotiutuu samalla kovaa vauhtia veljeskunnan kartanoon ja haluaa olla avuksi taloustöissä, mistä doggenit ovat kauhistuneita. Tohrmentin ja naaraan tiet kohtaavat, ja pienin askelin he lähentyvät toisiaan. Tohrment yrittää auttaa Wellsien haipuun No'Onen avulla, mutta vasta lopussa hän tajuaa, mitä eteenpäin meneminen vaatii. Tohrment antaa kovia kokeneelle naaraalle uuden nimen, Autumn. Xcor juonii samaan aikaan Wrathin päänmenoksi. Sekä Xcor että Throe kohtaavat kauniin Laylan, johon molemmat soturit rakastuvat. Toinen heistä saisi vastakaikua, jos Laylalla olisi siihen mahdollisuus. Vihollisen kanssa veljeily ei kuitenkaan ole sallittua. Johnin ja Xhexin suhteessa on suuria ongelmia.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
Vologases I kolikossa.
**Vologases I** oli Parthian kuningas noin vuosina 51–78. Hänen isänsä oli Vonones II. Hänen äitinsä kerrotaan olleen Vononesin kreikkalainen jalkavaimo. Vonones kuoli vuonna 51 ja Vologases seurasi isäänsä valtaistuimelle.

Vologases antoi Media Atropatenen ja Armenian kuningaskunnat veljilleen Pakoros II:lle ja Tiridates I:lle. Parthialaiset hyökkäsivät Armeniaan ja asettivat Tiridateen valtaistuimelle. Tämä johti sotaan Rooman kanssa, joka päättyi vuonna 63. Rauhansopimuksen mukaan Tiridates sai hallita Armenian kuninkaana mutta Rooman vasallina.

Vologases oli tyytyväinen sodan tuloksiin ja kunnioitti Rooman keisari Neroa. Hän pysyi myös hyvissä väleissä keisari Vespasianuksen kanssa ja hän tarjosi tälle 40 000 ratsujousimiestä sodassa Vitelliusta vastaan. Pian tämän jälkeen alaanit hyökkäsivät Meediaan ja Armeniaan. Vologases pyysi apua Vespasianukselta joka suunnitteli joukkojen lähettämistä parthialaisten avuksi. Vologases kuoli vuonna 78 ja hänen poikansa Vologases II nousi kuninkaaksi.

Lähteet
-------

* Matthew Bunson: *Encyclopedia of the Roman empire*. Infobase Publishing, 2002. ISBN 0816045623. (englanniksi)
* Farrokh, Kaveh: *Shadows in the desert: ancient Persia at war*. Osprey Publishing, 2007. ISBN 1846031087. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Vologases I (c. A.D. 51 - 78)  16.12.2009. parthia.com. Viitattu 9.1.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3  Bunson, s. 589
3. ↑  Farrokh, s. 150


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Vonones II** | **Parthian kuningas**  | Seuraaja:**Vologases II** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Vologases I of Parthia
**Yam**, myös **Yamm** tai **Jamm**, oli länsiseemiläinen meren ja veden jumala. Hän hallitsi valtameriä, jokia, järviä ja lähteitä. Yksi hänen nimistään oli "Hallitseva virta". Yam edustaa hillittömiä luonnonvoimia. Joskus Yam kuvataan käärmeeksi, lohikäärmeeksi tai merihirviö Lotaniksi eli Leviataniksi.

Erään tarun mukaan Yam pyysi ylijumala Ēliä asettamaan Yamin muiden jumalten herraksi. Ēl suostui, mutta muistutti, että Yamin olisi ensin kukistettava Baal, hedelmällisyyden jumala. Baal kohtasi Yamin taistelukentällä varustautuneena seppäjumala Kotharin takomilla taika-aseilla. Baal surmasi Yamin ja sirotteli Yamin ruumiinosat ympäriinsä. Sen jälkeen Baal kruunasi itsensä kuninkaaksi. Tämä myytti kuvaa, kuinka sivistynyt kulttuuri valjastaa kaoottiset luonnonvoimat ja varmistaa hyvän sadon.

Erään toisen tarun mukaan Yam sai hyvitykseksi tappiosta puolisokseen hedelmällisyyden jumalatar Astarten.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur & Storm, Rachel: Ultimate encyclopedia of mythology. London. Anness Publishing, 2017. ISBN 9781780191881.

### Viitteet

1. 1 2 3 4   Cotterell & Storm 2017, s. 329
2. 1 2  Britannica, The Editors of Encyclopaedia: Yamm Encyclopedia Britannica. Viitattu 9.9.2021. (englanniksi)
**Losseropallokala** (*Monotrete suvattii*, vanh. *Tetraodon suvattii*) on kaakkoisaasialainen makean veden pallokalalaji.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Losseropallokala voi kasvaa 12 cm pitkäksi. Se on ruskeansävyinen, täplikäs; silmännurkasta lähtevät tummat juovakuviot kohti poskia kuin liioitellun suuret irtoripset. Silmät ovat punaiset ja yleiskuva kuhmurainen.

Alkuperä
--------

Losseropallokala on kotoisin Mekong-joen vesistöstä Laosin ja Thaimaan alueilta. Se viihtyy mutapohjaisilla joen osilla lähellä pohjaa.

Käyttäytyminen
--------------

Losseropallokala on sukunsa aggressiivisimpia lajeja.

Losseropallokalat viettävät ison osan ajastaan piiloutuneena pohjamutaan, mistä ne sitten syöksähtävät ohikulkevan saaliin kimppuun.

Losseropallokalalla on monipuoliset soidinmenot jotka kestävät useita tunteja, jopa päiviä. Koiras puhdistaa pesäpaikan, esimerkiksi laakean kiven pinnalta, puhaltelemalla siihen vesisuihkuja ja hieromalla sitä vatsallaan. Pari pyörii sitten kutupaikan yläpuolella, ja kutuvalmis naaras vaihtaa väriään paljon vaaleammaksi. Lopulta naaras asettelee mätimunat pesäpohjaan uiskennellen sen yläpuolella ylös ja alas. Sitten se poistuu paikalta, ja koiras jää hedelmöittämään munat ja vartioimaan mätiä. Poikaset kuoriutuvat noin viikon kuluttua.
Losseropallokalat ovat lisääntyneet akvaariossa, mutta kutuparin löytäminen voi olla vaikeaa, sillä sukupuolet ovat varsin samannäköisiä. Myös pienenpienten poikasten ruokinta on haastavaa.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Losseropallokalalle sopiva pH on 6,5–7,5 ja lämpötila 22–27 °C. Kala on herkkä ammoniakille ja nitriitille, ja sotkee vettä ruokailutavoillaan, joten akvaariossa tarvitaan useita vedenvaihtoja. Sopivaa ravintoa ovat erilaiset äyriäiset kuten krillit, katkaravut ja taskuravut.

Lähteet
-------

1. ↑  Vidthayanon, C.: *Monotrete suvattii* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 17.8.2013. (englanniksi)
2. 1 2  *Tetraodon suvattii* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
3. 1 2  Jefferies, I: Breeding and Raising the Tetraodon suvattii Puffer Forum.  Arkistoitu 6.9.2009. Viitattu 27.3.2009.
4. ↑  Mekong Puffer


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3754390
* Wikispecies: Pao suvattii
* BOLD: 665956
* CoL: 55QVW
* EoL: 1157402
* GBIF: 5213583
* IRMNG: 10575092
* ITIS: 646447
* Plazi: C31FEACA-5A40-965F-56A4-D41C3A6DECF3
* ZooBank: AED09B9F-2804-4545-9484-BB3BEC9128B0

 |

 |