recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**José Salvador Alvarenga** on elsalvadorilainen kalastaja, joka herätti kansainvälistä huomiota ajelehdittuaan merellä 14 kuukauden ajan marraskuusta 2012 tammikuuhun 2014. Alvarenga lähti kalastaman Costa Azulin kalastajakylästä Chiapasista Meksikosta kollegansa Ezequiel Córdoban, joka kuoli matkalla, kanssa ja pelastui Ebonin atollilla Marshallinsaarilla. Alvarenga kirjoitti myöhemmin kokemuksistaan kirjan.

Selviytyminen merellä
---------------------

Alvarenga lähti kalastamaan kollegansa Ezequiel Córdoban kanssa 17. marraskuuta 2012 noin seitsemän metriä pitkällä veneellä. Seuraavana yönä iski myrsky, jonka vuoksi kalastajat yrittivät päästä takaisin maihin. Seuraavana aamuna noin klo 9 veneen moottori hajosi, kun kalastajat olivat noin kahden tunnin matkan päässä rannikosta ja näkivät vuorenhuippuja horisontissa. Kalastajat yrittivät hälyttää radiolla apua, mutta heidän esimiehensä ei yrityksistä huolimatta löytänyt yhä kauemmas ajelehtivaa venettä.

Kalastajat selviytyivät pyydystämällä kilpikonnia, lintuja ja kaloja. Sateettomina aikoina he joutuivat juomaan kilpikonnanverta tai omaa virtsaansa. Córdoba kuoli nälkään noin neljän kuukauden ajelehtimisen jälkeen kieltäydyttyään enää syömästä raakaa ruokaa, minkä jälkeen Alvarenga piti ruumista veneessä noin viikon ja puhui usein ruumiille. Tuon jälkeen Alvarenga kuitenkin pudotti ruumiin mereen.

Alvarenga kertoi havainneensa ajelehtimisen aikana useita rahtialuksia, joiden huomion yritti kiinnittää, mutta turhaan.

30. tammikuuta 2014 Alvarenga havaitsi Ebonin atollin, jolle ui veneestään. Hän onnistui saamaan apua paikalliselta pariskunnalta ajelehdittuaan merellä 438 päivää. Pelastuttuaan Alvarenga vietti 11 päivää marshallinsaarelaisessa sairaalassa ennen kuin hänet palautettiin El Salvadoriin.

Kirja
-----

Alvarenga julkaisi lokakuussa 2015 kokemuksestaan kirjan *438 days: an extraordinary true story of survival at sea*. Myöhemmin Ezekiel Córdoban omaiset haastoivat Alvarengan oikeuteen, sillä hänen epäiltiin syöneen Córdoban. Alvarengan asianajajan mukaan Córdoban omaiset halusivat kuitenkin vain osan kirjan tuotoista.

Lähteet
-------

* José Salvador Alvarenga's 13 months at sea backed by fishermen and officials *theguardian.com*. Viitattu 6.3.2024.
* Lost at sea: the man who vanished for 14 months *theguardian.com*. Viitattu 6.3.2024.

=Viittet
--------

1. ↑  Castaway from Mexico: First photos of Jose Salvador Alvarenga's boat *telegraph.co.uk*. Viitattu 6.3.2024.
2. ↑  Yli vuoden tuuliajolla ollut kalastaja haastettiin oikeuteen – toverin perhe syyttää ihmissyönnistä *is.fi*. Viitattu 6.3.2024.
Mstyslav Tšernov syyskuussa 2022
**Mstyslav Andrijovytš Tšernov** (ukr. Мстислав Андрійович Чернов; s. 1985 Harkova) on ukrainalainen kuvajournalisti, dokumentaristi, sotakirjeenvaihtaja ja kirjailija.

Tšernov varttui Harkovassa. Hän aloitti uransa kuvajournalistina vuonna 2005 ja liittyi Associated Pressin palvelukseen vuonna 2014. Sittemmin hän on kuvannut monia konflikteja, sosiaalisia ongelmia ja ympäristökriisejä eri puolilla maailmaa. Vuonna 2013 Tšernov valittiin Ukrainan ammattivalokuvaajien liiton puheenjohtajaksi ja Federation of European Professional Photographersin Ukrainan-edustajaksi. Hänet valittiin Ukrainan vuoden valokuvaajaksi vuosina 2013 ja 2015. Vuosina 2015 ja 2016 hän sai kaksi Royal Television Societyn palkintoa Malaysia Airlinesin lennon 17 käsittelystä. Tšernovin valokuvia, artikkeleita ja videoita on julkaistu laajalti kansainvälisissä tiedotusvälineissä.

Helmikuussa 2022 Tšernov oli Mariupolissa Venäjän joukkojen hyökätessä. Hän ohjasi ja tuotti kaupungissa dokumentin *20 Days in Mariupol*, jossa keskityttiin kuvaamaan ja todistamaan siviileihin kohdistettuja julmuuksia. Samaan aikaan Mariupolissa oli kuvaamassa liettualainen Mantas Kvedaravičius, joka joutui tapetuksi yrittäessään paeta kaupungista vain hieman Tšernovin ryhmän jälkeen. Tšernov sai työstään Mariupolissa lukuisia palkintoja, kuten Pulitzer-palkinnon, Deutsche Wellen sananvapauspalkinnon, Bayeux Calvados-Normandy -palkinnon ja Heorhi Gongadze -palkinnon. Elokuvan ohjaajalle myönnettiin myös vuoden 2024 Oscar-palkinto.

Tšernov julkaisi vuonna 2020 romaanin *Tšasy snovydin*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Chernov Mstyslav PEN Ukraine, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
2. 1 2  Mstyslav Chernov European Press Prize, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
3. 1 2  Tonya Mosley, 'We need to record everything': This team stayed behind in a Ukrainian war zone NPR 13.11.2023, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
4. ↑  Mstyslav Chernov 47ª Mostra Internacional de Cinema de São Paulo, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
5. ↑  Mstyslav Chernov Ukrainian. Photographies, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
6. 1 2 3  Mstyslav Chernov Academic Studies Press, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
7. ↑  Oscars 2024: Zelensky hails Ukraine's first-ever Oscar victory *bbc.com*.  11.3.2024. Viitattu 11.3.2024. (englanniksi)
8. ↑  The Dreamtime: A Novel Harvard Ukrainian Studies, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |

 |
**Jimmy Montgomery** (9. lokakuuta 1943) on englantilainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.

Montgomery pelasi lähes koko uransa Sunderlandissa. Hän liittyi seuraan 1960 ja edusti sitä 17 vuotta. Montgomery on seuran historian eniten otteluita pelannut pelaaja 627 ottelullaan. Hän voitti Sunderlandissa FA Cupin 1973 ja oli yksi loppuottelun avainpelaajista kuuluisaksi nousseella kaksoistorjunnallaan. Sunderlandin jälkeen Montgomery pelasi vielä lyhyesti Southamptonissa, Birmingham Cityssä ja Nottingham Forestissa. Pelaajauran jälkeen hän palasi Sunderlandiin maalivahtivalmentajaksi.

Montgomery palkittiin vuonna 2015 British Empire Medal -palkinnolla työstään jalkapallon hyväksi.

Saavutukset
-----------

* FA Cupin voitto: 1973

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Southern, Keiran: Sunderland FA Cup hero Jimmy Montgomery could be handed the Freedom of the City  13.3.2016. Chronicle Live. Viitattu 6.1.2024. (englanniksi)
2. ↑  Jim Montgomery Soccerbase.com. Viitattu 6.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  McCallum, Daniel: Born on this day: Jimmy Montgomery a-love-supreme.com. Viitattu 6.1.2024. (englanniksi)
**Olof Edmund Larkka**, vuoteen 1933 **Lundström** (30. kesäkuuta 1901 Kouvola – 6. joulukuuta 1978 Forssa) oli diplomi-insinööri ja opetusneuvos, joka toimi Valtion maitotalousopiston johtajana 1930-luvun alusta aina vuoteen 1968. 

Larkan vanhemmat olivat varikonpäällikkö Johannes Edvard Lundström ja Sofia Koski ja puoliso vuodesta 1931 Greta Adele von Schantz. Larkka tuli ylioppilaaksi 1919 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1927. Toimittuaan harjoittelijana ja isännöitsijänä useissa eri meijereissä 1926–1930 hän tuli Valtion maitotalousopiston johtajaksi 1931 ja hoiti tehtävää aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1960-luvun lopussa. Juuston valmistukseen Larkka perehtyi juustomestari Stelwagenin johdolla, Helsingin yliopistossa hän suoritti meijeriopin arvosanan. Larkka osallistui myös opisto- ja asuinpaikkakuntansa Jokioisten kunnalliselämään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 449 (Viitattu 21.3.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 17.12.1978, s. 10.
Paul Lhérie
**Paul Lhérie** (oikeasti *Lévy*; 8. lokakuuta 1844 Pariisi – 17. lokakuuta 1937 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja. Hän lauloi varhaisella urallaan tenorina ja siirtyi baritonirooleihin vuonna 1882.

Lhérie oli Louis-Henri Obinin oppilas Pariisissa. Hän teki oopperadebyyttinsä vuonna 1866 Étienne Méhulin oopperan *Joseph* esityksessä Opéra-Comiquessa. Hän lauloi Opéra-Comiquessa vuoteen 1868 saakka ja jälleen vuodesta 1872. Lhérie loi Don Josén roolin *Carmenissa* vuonna 1875. Vuonna 1884 hän loi Rodrigon roolin Giuseppe Verdin *Don Carloksen* revisoidussa versiossa La Scalassa. Lhérie esiintyi Covent Gardenissa vuonna 1887 oopperassa *Rigoletto* ja palasi sinne *La traviatan* ja *Trubaduurin* esityksiin.

Lhérie vetäytyi näyttämöltä vuonna 1894. Sen jälkeen hän työskenteli lauluopettajana Pariisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Lhérie (Real Name, Lévy), Paul Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 9.3.2024 (englanniksi)
**Joel Slotte** (s. 1987 Kokkola) on suomalainen taidemaalari, hän on valmistunut Kokkolan pohjoismaisesta taidekoulusta 2009 ja taiteen maisteriksi Taideyliopiston kuvataide akatemiasta vuonna 2019. Sen lisäksi hän on käynyt nuorten kuvataide koulua ala-asteen ykkösluokalta lukioon asti. Hän on myös saanut Tampereen taidemuseon ja Tampereen kaupungin jakaman vuoden nuori taiteilija palkinnon vuonna 2021. Hänen töitään on ollut esillä monissa yksityis- ja ryhmänäyttelyissä. Slotten teoksia on myös useiden taidesäätiöiden ja museoiden kokoelmissa, muun muassa Kiasman nykytaiteen museon, Helsingin taidemuseon, Pro Artibus säätiö ja Tampereen taidemuseon.

Slotten tuotantonsa keskittyy yksityiskohtaisiin öljymaalauksiin, mutta seassa on myös lyijy- ja värikynä teoksia, veistoksia ja on kertonut vapaa-ajalla myös kirjontoja. Hän on kertonut piirtämisen olevan pohjalla ja tärkeä osa prosessissa. Maalauksissa eri hahmojen malleina toimivat läheiset, ystävät ja hän itse. Teoksissa on monesti nähtävissä symboliikkaa, viittauksia populaarikulttuuriin ja taidehistoriaan. Hän onkin kertonut nuorempana oleensa kiinnostunut Hugo Simbergin ja Kallervo Palsan taiteesta. Teoksista on löydettävissä bändipaitoja, kasveja, Alepan muovikasseja, mattoveitsiä ja silmukkapanssari kypäriä, myös teoksen Toipilas voi tulkita viittaukseksi Helene Scherfbeckin saman nimiseen Toipilas maalaukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Joel Slotte CV *Galleria Bronda*. Viitattu 18.12.2023.
2. ↑  Joel Slotte *Tampereen taidemuseo*.  30.3.2022. Viitattu 18.12.2023.
3. ↑  Joel Slotte – Vuoden nuori taiteilija 2021 / the Young Artist of the Year 2021 (haastattelu) Tampereen taidemuseo. Viitattu 28.12.2023. fi-FI
4. ↑  Intoa taiteesta – Kuvataiteilija Joel Slotte (haastattelu youtubessa) Rovaniemen taidemuseo. Viitattu 28.12.2023. fi-FI


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |
|  |
| Muut | 
* Hufvudstadsbladet

 |

 |
Eero Salmenoja vuonna 1972.
**Eero Olavi Salmenoja** (17. lokakuuta 1926 Kotka – 20. huhtikuuta 2005 Kuusankoski) oli juristi, joka toimi Kuusankosken palveluksessa yli 35 vuotta, ensin kunnansihteerinä ja sitten kauppalansihteerinä ja -johtajana ja kaupunginjohtajana. 

Eero Salmenojan vanhemmat olivat pääjohtaja, ministeri ja kansanedustaja Pietari Salmenoja ja Martta Wilhelmiina Virtanen ja puoliso vuodesta 1952 Vieno Margit Koistinen. Salmenoja tuli ylioppilaaksi 1945 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1949, varatuomarin arvon hän sai 1956. Salmenoja toimi Helsingin kaupungin verovirastossa 1949–1951 ja Kansaneläkelaitoksen palveluksessa 1951–1953. Kuusankoskella hän oli kunnansihteeri 1953–1956, kauppalansihteeri 1956–1964, kauppalanjohtaja 1964–1973 ja kaupunginjohtaja 1973–1989. Hänellä oli myös useita alueellisia ja muita luottamustoimia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 849. (Viitattu 26.10.2019)
2. 1 2  *Eero Salmenoja*. HS Muistot, 20.4.2005. (Tilaajille, Viitattu 26.10.2019)

Aiheesta muualla
----------------

* *Eläkkeelle jäävä kaupunginjohtaja Eero Salmenoja*, 1989, Sirkka Tähtinen, *Kouvolan Sanomat*, 15.10.1989, s. 6
* *Kehitystä johtanut kaupunginjohtaja: Eero Salmenoja*, 2005, Seppo Hakalin, *Kouvolan Sanomat*, 21.5.2005, s. 9
**Caroline Elizabeth Polachek** (s. 20. kesäkuuta 1985 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, tuottaja ja lauluntekijä

Polacheck on ollut jäsenenä indie bändi Chairliftissä sekä työskenellyt Ramona Lisa ja CEP taiteilijanimien alla ennen kuin alkoi julkaisemaan musiikkia itsenään vuonna 2019.

Polachek on kirjoittanut ja tuottanut monille artisteille kuten Charlie XCX:lle, Blood Orangelle ja Beyoncélle.

Ura
---

Polachek syntyi New Yorkissa Yhdysvalloissa vuonna 1985. Hänen molemmat vanhempansa ovat tutkijoita. 

Hänen uransa alkoi 2000-luvun alussa indiebändi Chairliftissä. Polachek perusti bändin sen aikaisen poikaystävänsä muusikko Aaron Pfenningin kanssa molempien ollessa yliopistossa. Kun Chairlift hajosi vuonna 2017, Polachek aloitti soolouransa oman nimesä alla ja julkaisi debyyttialbuminsa *Pang* vuonna 2019.

Discografia
-----------

##### Itsenään

* *Pang* (2019)
* *Desire, I Want to Turn Into You* (2023)

##### CEP

* *Drawing the Target Around the Arrow* (2017)

##### Ramona Lisa

* *Arcadia* (2014)

##### Chairlift

* *Does You Inspire You* (2008)
* *Something* (2012)
* *Moth* (2016)

Kiertueet
---------

* Pang Tour (2019–2020)
* Heart Is Unbreaking Tour (2021)
* Spiraling Tour (2023)

##### Lämmittelijänä

* Dua Lipa – Future Nostalgia Tour (2022)
* The 1975 – At Their Very Best (2023)

Palkinnot ja menestys
---------------------

Polachek on ollut ehdolla Grammy -gaalassa kahdesti. Ensimmäisen kerran hän oli ehdolla vuoden 2014 gaalassa työstään tuottajana ja kirjoittajana Beyoncén *Beyoncé* (2013) albumilla. *Desire, I Want to Turn Into You* levy oli ehdolla Best Engineered Album, Non-Classical kategorioissa vuoden 2024 gaalassa.

Polachek on ehdolla vuoden kansainväliseksi artistiksi vuoden 2024 Brit Awards -gaalassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jia Tolentino: After a Year Without Crowds, Caroline Polachek Takes the Stage *The New Yorker*.  10.9.2021. Viitattu 29.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Caroline Polachek | Artist | GRAMMY.com *grammy.com*. Viitattu 29.2.2024.
3. ↑  Brit Awards nominations 2024: The full list of artists, songs and albums up for awards this year *Sky News*. Viitattu 29.2.2024. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
	+ 2
* Yhdysvallat
	+ 2

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz
	+ 2
	+ 3

 |

 |
Todd Lasance vuonna 2012.
**Todd James Lasance** (s. 18. helmikuuta 1985) on australialainen näyttelijä.

Ura
---

Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjarooleistaan kuten Aden Jefferies'n roolista australialaisessa saippuasarjassa *Home and Away* tai roolit amerikkalaisissa televisiosarjoissa *Spartacus* (rooli Julius Caesar), *Vampyyripäiväkirjat* (rooli Julian) tai *Flash* (rooli Edward Clariss).  Hän on myös luonut Spartacus-kollegansa Liam McIntyren kanssa Youtubeen pelisarjan *Good for the CouchSoup*.

Yksityiselämä
-------------

Hän on naimisissa Jordan Wilcox'n kanssa. Pariskunnalla on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Interview Todd Lasance
2. ↑  TV Insider: Todd Lasance
3. ↑  Get Good CouchSoup playlist
4. ↑  Todd Lasance couldn't be more in love with his gorgeous family of four


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Husain Faizhanov.
**Husain Faizhanovitš Faizhanov** (ven. Хусаин Фаизханович Фаизханов, tat. Хөсәен Фәезхан улы Фәезханов, *Xösəyen Fəyezxan ulı Fəyezxanov*; 1823 Simbirskin kuvernementti – 28. elokuuta 1866) oli tataarilainen historijoitsija, filologi, opettaja. Faizhanov oli "venäläisille tiedemiehille merkittävä orientalisti ja tataarikansalle ensimmäinen ammatillinen historijoitsija ja muslimikoulutusjärjestelmän uudistaja". Faizhanov syntyi nykyisin Nižni Novgorodin alueeseen kuuluvassa mišäärikylässä *Safacay*. (Сафаҗай, Красная Горка, Krasnaja Gorka).

Faizhanov luennoi vuodesta 1854 Pietarin yliopiston itämaisten kielten tiedekunnassa. Faizhanovilla oli merkittävä rooli Kasimovin kaanikunnan epigrafian tutkimuksissa. Vuonna 1860 Faizhanov teki tarkat kopiot Kasimovin tataarien hautakivistä. Hän myös löysi Uraz-Muhammad kaanin hautakiven. Faizhanovin hankkimia materiaaleja käytti kuuluisa orientalisti V. V. Veljaminov-Zernov pääteoksessaan "Kasimovin kuninkaiden ja ruhtinaiden tutkimus" (Исследование о касимовских царях и царевичах). He myös työskentelivät yhdessä. Faizhanov kirjoitti vuonna 1862 teoksen, jonka mukaan tataarikoulutus olisi uudistuksen tarpeessa. Tekstiä ei julkaistu, mutta sen on sanottu olevan ensimmäisiä näytteitä myöhemmin *jadidismin* nimellä tunnetusta uudistusliikkeestä. 

Faizhanov suoritti pyhiinvaelluksen Mekkaan kahdesti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Фаизханов Хусаин Фаизханович *tatarica.org*. Viitattu 20.10.2023.
2. 1 2 3  С праздником Ураза-байрам! *idmedina.ru*.  2023. Viitattu 20.10.2023.
3. ↑  Онлайн книга «Москва и татарский мир *loveread.me*.
4. ↑  ХУСАИН ФАИЗХАНОВ. Жизнь и наследие *idmedina.ru*. Viitattu 20.10.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Kansainvälinen polaarivuosi** (engl. *International Polar Year, IPY*) on laaja kansainvälinen napa-alueiden tutkimusohjelma. Polaarivuoden pääjärjestäjinä toimivat Maailman ilmatieteen järjestö WMO ja Kansainvälinen tiedeneuvosto ICSU. Sellainen on järjestetty tähän mennessä neljä kertaa:

* ensimmäinen polaarivuosi 1882–1883
* toinen polaarivuosi 1932–1933
* kolmas polaarivuosi, joka oli samalla kansainvälinen geofysiikan vuosi, 1957–1958
* neljäs polaarivuosi 2007–2009

Polaarivuosi 2007–2009
----------------------

Kansainvälisen polaarivuoden kunniaksi julkaistu bulgarialainen postimerkkisarja
Neljäs kansainvälinen polaarivuosi alkoi maaliskuussa 2007 ja se kesti maaliskuuhun 2009.

Polaarivuoden aikana järjestettiin runsaasti arktiseen alueeseen ja Etelämantereeseen liittyviä tutkimusprojekteja. Hanke työllisti tuhansia tutkijoita 60 valtiosta eri tutkimusohjelmissa. Tavoitteena oli lisätä nykyistä tietämystä muun muassa mannerjäätiköiden ja merijää- sekä lumipeitteen kehityksestä, ilmaston lämpenemisen vaikutuksista napa-alueisiin ja paikallisten ihmisyhteisöjen elämästä.

Suomessa polaarivuoden avausseminaari pidettiin 1. maaliskuuta 2007 Rovaniemen Arktisessa keskuksessa. Vuoden viralliset avajaiset järjestettiin samana päivänä Pariisissa. Monissa maissa, myös Suomessa, julkaistiin postimerkkejä polaarivuoden kunniaksi.

EISCAT osallistui polaarivuoteen usealla tavalla, esimerkiksi Huippuvuorilla sijaitseva ionosfääriä mittaava tutka toimi poikkeuksellisesti koko vuoden ajan.

Lähteet
-------

* IPY Suomi (arkistoitu versio)
* International Polar Year (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Kansainvälinen polaarivuosi käynnistyy – avausseminaari Rovaniemellä  26.2.2007. Ilmatieteen laitos.  Arkistoitu 11.2.2008. Viitattu 27.2.2008.
2. ↑  Vuoden 2007 ensimmäiset postimerkit polaarivuodesta, suomalaisesta tv-toiminnasta ja kuorma-autoliikenteestä Suomen Posti.  Arkistoitu 6.2.2007. Viitattu 27.2.2008.
**Wolfgang Fritz Volbach** (28. elokuuta 1892 Mainz – 23. joulukuuta 1988 Mainz) oli saksalainen taidehistorioitsija. Hänen isänsä oli säveltäjä, musiikkitieteilijä Fritz Volbach.

Volbach opiskeli arkeologiaa, taidehistoriaa ja keskiajan historiaa yliopistoissa Münchenissä, Berliinissä, Tübingenissä ja Gießenissä. Hänen opettajiaan olivat Adolph Goldschmidt, Konrad von Lange ja Christian Rauch. Väitöskirjansa hän teki vuonna 1916 Rauchin ohjauksessa. Wilhelm von Bode palkkasi Volbachin vuonna 1917 Kaiser-Friedrich-Museumiin (nykyinen Bode-museo). Alun perin Volbach työskenteli Oskar Wulffin alaisuudessa, mutta sitten hän seurasi Wulffia varhaiskristillisen ja bysanttilaisen kokoelman johtajana. Volbachista tuli museon kuraattori vuonna 1929. Hän teki tutkimustyötä museon kokoelmista ja laati niistä kattavat katalogit. Hänen yhteistyökumppaneitaan olivat Ernst F. Bange ja Theodor Demmler. Volbach oli myös perustamassa Berliinin työväenopistoa ja työskenteli siellä luennoitsijana.

Volbachin ura Berliinissä päättyi vuonna 1933 natsien valtaannousuun. Hänen äitinsä Käthe (o.s. Dernburg) oli juutalaisesta perheestä, joka oli kääntynyt katoliseen uskoon. Tämän johdosta Volbach erotettiin asemastaan 1. joulukuuta 1933. Hän oli mennyt vuonna 1928 naimisiin Maria Luise Adelungin (k. 1936) kanssa. Molemmat puolisot olivat katolilaisia ja muuttivat Vatikaaniin vuonna 1934. Volbach jatkoi katalogien kokoamista myöhäisantiikin ja Bysantin taiteen kokoelmista Vatikaanin museoissa. Hän oli professorina Paavillisessa arkeologian akatemiassa. Volbach palasi Saksaan vuonna 1946. Hän solmi toisen avioliittonsa vuonna 1948 kirjailija Vivyan Leonora Eylesin kanssa. Volbach työskenteli Mainzissa Römisch-Germanisches Zentralmuseumin varajohtajana ja sitten johtajana. Hän työskenteli myös Hessenin opetus- ja taideministeriössä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1958, mutta jatkoi kirjoittamista taideaiheista.

Volbach julkaisi uransa aikana lukuisia kirjoja. Vuonna 1933 ilmestyi Pariisissa bysanttilaista taidetta käsittelevä kirja *Art byzantin*, jonka hän kirjoitti yhteistyössä Georges Duthuitin ja Georges Salles'n kanssa. Lisäksi hän muun muassa kirjoitti Georg Vitzthum von Eckstädtin kanssa *Handbuch der Kunstwissenschaft* -teoksen osan, joka keskittyi keskiajan italialaiseen taiteeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Volbach, Fritz Dictionary of Art Historians, viitattu 22.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Wolfgang Friedrich ("Fritz") Volbach (1892–1988) Dumbarton Oaks, viitattu 22.3.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Scholarship and Turbulence: Wolfgang Fritz Volbach, a scholar between the two World Wars Staatliche Museen zu Berlin, viitattu 22.3.2024 (englanniksi)
**Sinfoninen runo** tai **runoelma** (saks. *Sinfonische Dichtung*) eli **sävelruno** (saks. *Tondichtung*) on orkesterisävellys, joka pyrkii kuvaamaan musiikin keinoin ulkomusiikillisia aiheita, esimerkiksi ihmisiä, taruhahmoja tai maisemia. Sinfoninen runo voi perustua myös johonkin kirjalliseen teokseen. Sinfoninen runo nimetään aiheensa mukaan, ja lisäksi säveltäjä voi liittää teoksen eri osiin lyhyitä kirjallisia kuvauksia niistä asioista, joihin musiikki kulloinkin viittaa.

Sinfoninen runo on useimmiten yksiosainen ja tavallisesti 10–30 minuutin mittainen. Sinfoniset runot luokitellaan kuuluvaksi "ohjelmamusiikkiin", kun taas sellainen musiikki, jolla ei ole mitään ulkomusikaalisia aiheita, on "absoluuttista musiikkia".

Sinfonisen runon eräänlaisena varhaismuotona voidaan pitää Ludwig van Beethovenin *Pastoraalisinfoniaa* (1806), joka tosin on muodoltaan sinfonia, mutta teemoiltaan vahvasti ulkomusikaalisiin maaseutuaiheisiin viittaava. Myös Beethovenin teatterialkusoitot ovat tyylillisesti lähellä sinfonisia runoja. *Pastoraalisinfonia* innoitti Hector Berliozia säveltämään *Fantastisen sinfonian*, ohjelmamusiikin klassikon.

Erityisen merkittävä säveltäjä sinfonisten runojen kehityksen kannalta on Franz Liszt, joka 1850- ja 1860-luvulla loi useita tämän musiikkilajin klassikoita. Jos musiikin aihe sitä vaati, oli Liszt valmis hylkäämään perinteiset muotorakenteet. Näin hän alisti musiikin palvelemaan aihetta ja toteutti siis konserttimusiikin puolella niitä periaatteita, joita Richard Wagner oli alkanut samaan aikaan toteuttaa oopperoissaan.

1800-luvun lopulla yhä useampi säveltäjä alkoi ilmaista musiikillisia ideoitaan sinfonisin runoin. Näistä säveltäjistä ehkä merkittävin oli Richard Strauss. Samaan aikaan eli toisaalta myös Johannes Brahmsin kaltaisia säveltäjiä, joiden mielestä musiikin tuli olla absoluuttista ja jotka siten sävelsivät vain perinteisiä sinfonioita, sekä Jean Sibeliuksen kaltaisia säveltäjiä, jotka sävelsivät sekä sinfonisia runoja että sinfonioita.

Sinfonisten runojen voidaan katsoa liittyvän etenkin myöhäisromanttisen musiikin historiaan. 1900-luvun säveltäjät käyttivät tätä sävellysmuotoa varsin vähän.

Valikoima tunnettuja sinfonisia runoja
--------------------------------------

* Aleksandr Borodin: *Keski-Aasian aroilla* (1880)
* Claude Debussy: *Faunin iltapäivä* (1894)
* Paul Dukas: *Noidan oppipoika*, sinfoninen scherzo Goethen balladin mukaan (1897)
* Arthur Honegger: *Pacific 231* (1923)
* Franz Liszt: *Mazeppa* (1849)
* Franz Liszt: *Tasso* (1854)
* Ottorino Respighi: *Rooman suihkulähteet* (1916)
* Jean Sibelius: *Lemminkäis-sarja* (1895, tunnetuin osa *Tuonelan joutsen*)
* Jean Sibelius: *Aallottaret* (1914)
* Jean Sibelius: *Tapiola* (1925)
* Bedřich Smetana: *Isänmaani*-sarja (1879, tunnetuin osa *Moldau*)
* Richard Strauss: *Also sprach Zarathustra* (1896)
* Richard Strauss: *Don Quijote* (1897)
* Pjotr Tšaikovski: *Vuosi 1812* (1880).
**Hjalmar Saarto-Sahlstedt** (22. heinäkuuta 1883 Turku – 7. toukokuuta 1956 Turku) oli suomalainen Turussa asunut kultaseppä ja keräilijä.

Hjalmar Saarron vanhemmat olivat kultaseppä Kustaa Severin Sahlstedt ja Serafia Gabrielsson. Hän kävi kansakoulun ja kaksi luokkaa lyseota ja opiskeli sitten taideteollisuuskoulussa Berliinissä. Saarto teki useita opintomatkoja Skandinavian maihin ja Keski-Eurooppaan.

Saarto omisti vuodesta 1923 lähtien K. S. Sahlstedtin kultasepänliikkeen Turussa. Hän oli Turun yleisen ammattilaiskoulun johtokunnan, Turun ammattiopiston johtokunnan ja Suomen kultaseppien liiton johtokunnan puheenjohtajana, Turun suomalaisen säästöpankin hallituksen varapuheenjohtajana, Suomen käsityö- ja teollisuusliiton johtokunnan jäsenenä ja Kultakeskus Oy.n hallintoneuvoston jäsenenä. Saarto oli Suomen kultaseppien liiton kunniajäsen.

Saarto omisti suuren merenvahapiippukokoelman. Hän keräsi myös muistorahoja.

Hjalmar Saarto oli naimisissa 1915–1918 Dagmar Linnéa Zelia Peterzénsin (k. 1918) kanssa ja vuodesta 1922 Minne Lydia Sarénin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Matkakertomus Turun ammattiopiston johtokunnan tekemästä tutkimusmatkasta koskeva ammattiopistojen ja -koulujen toimintaa Skandinaavian ja Keski-Euroopan maissa*, kirj. John Ullstedt, Ilmari Sutinen ja Hj. Saarto-Sahlstedt. Turun ammattiopisto, Turku 1928
* *Numismatiikkaa: esitelmä Turun liikemiesyhdistyksen kokouksessa marraskuun 14 p:nä 1933*. Turku 1933

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. ↑  Geni.com : Hjalmar Saarto-Sahlstedt
3. ↑  Merenvahaa ja helmiäiskoristeisia piipunvarsia, Seura, 20.05.1936, nro 21, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Muistoraha, Turun Sanomat, 01.02.1931, nro 29, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Pöytämitali: Kultaseppä Hjalmar Saarto 70 vuotta/1953, Turun museokeskus (Finna)
* RRRR eli 4 rariteettia. Reportterimme tutustuu erääseen maamme arvokkaimpaan mitalikokoelmaan Turussa, Seura, 21.07.1937, nro 29, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Väiski on aina Väiski** (*The Bugs Bunny/Road Runner Movie*) on Warner Bros. -studion tuottama vuonna 1979 valmistunut animaatioelokuva, jonka on ohjannut Chuck Jones yhdessä Phil Monroen kanssa. Kyseessä on kooste-elokuva, joka sisältää valikoiman parhaita Chuck Jonesin 1940–1960-luvuilla ohjaamista Looney Tunes -lyhytanimaatioista. Niiden väliin on sijoitettu lyhyitä juonto-osuuksia, joissa mahtavassa huvilassa eläkepäiviään viettävä Väiski Vemmelsääri esittelee Looney Tunes -animaatioiden hahmoja ja tapahtumia. Väiski Vemmelsäären ohella Repe Sorsa esiintyy suuressa osassa valikoiduista animaatioista. Koko elokuvan loppuosa on omistettu Kelju K. Kojootti ja Maantiekiitäjä -lyhytanimaatioista laaditulle yhtenäiselle koosteelle.

*Väiski on aina Väiski* sisältää useita Chuck Jonesin arvostetuimpia lyhytelokuvia, kuten jatkuvaan neljännen seinän rikkomiseen perustuva surrealistinen *Duck Amuck* (1953), jossa näkymätön animaattori piinaa Repe Sorsaa, niin sanotun metsästystrilogian käynnistänyt *Rabbit Fire* (1951), jossa Väiski ja Repe yrittävät kilvan usuttaa Elmerin toistensa kimppuun, sekä Richard Wagnerin oopperoita parodioiva Väiski ja Elmeri -tarina *What's Opera, Doc?* (1957). Eräitä vähemmän kuuluisia Jonesin lyhytelokuvia on tässä lyhennetty alkuperäisestä.

Lähes kaikkia elokuvan hahmoja ääninäyttelee Mel Blanc. Elmerin äänenä on Arthur Q. Bryan.

Warner Bros. julkaisi *Väiski on aina Väiskin* jälkeen seuraavan vuosikymmenen aikana kolme muuta vastaavaa kooste-elokuvaa vanhoista Looney Tunes -lyhytelokuvista. Kooste-elokuvan ideaa oli käytetty jo tätä ennen vuonna 1975 valmistuneessa dokumentissa *Väiski Vemmelsäären juhlagaala* (*Bugs Bunny Superstar*), jossa veteraanianimaattori Bob Clampett oli ottanut yksinään kunnian Väiski Vemmelsäären hahmon luomisesta ja sivuuttanut Chuck Jonesin osuuden. Kostoksi tästä Jones lisäsi *Väiski on aina Väiskiin* kohtauksen, jossa Väiski kertoo katsojille lukuisista "isistään" kuitenkaan mainitsematta Clampettia.

Ääninäyttelijät
---------------

### Alkuperäiset äänet

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Mel Blanc  | … |  Väiski Vemmelsääri, Repe Sorsa, Putte Possu, Marvin Marsilainen, Kelju. K. Kojootti, Henry Haisuli, tri. I.Q. Hi, Hassan, lampunhenki
  |
|  Arthur Q. Bryan  | … |  Elmeri
  |
|  Paul Julian  | … |  Maantiekiitäjä
  |
|  Stan Freberg  | … |  mies
  |
|  Joan Gerber  | … |  luolanainen
  |
|  Nicolai Shutorev  | … |  Giovanni Jones (laulu, arkistoääni)
  |

### Suomenkieliset äänet

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Jukka Puotila  | … |  Väiski Vemmelsääri
  |
|  Pekka Autiovuori  | … |  Repe Sorsa, Kelju K. Kojootti, Elmeri
  |
|  Matti Ranin  | … |  Putte Possu, Marvin Marsilainen, tri. I.Q. Hi, lampunhenki
  |

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Markku Salmi kehuu etenkin koosteen alun avaruusjaksoja ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen".

Lähteet
-------

1. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Väiski on aina Väiski* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Mikael Johannes Kaltio**, vuoteen 1934 **Kjäldström** (11. lokakuuta 1890 Hull – 22. kesäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Kaltion vanhemmat olivat rovasti Lars Oskar Kjäldström ja Elin von Rehausen ja puolisot 1916–1943 Edita (Etti) Hannula, tuomiorovasti ja kansanedustaja Edvard Hannulan tytär, ja vuodesta 1944 Irja Irene Lahdenperä. Kaltio tuli ylioppilaaksi Porvoossa vuonna 1910 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1915. Hän toimi ensin Hämeen läänin maanviljelysseuran vt. sihteerinä ja sitten tilanhoitajana, vuodesta 1917 G. A. Serlachiuksen Mänttään perustaman yrityksen maatilojen hoitajana. Suomen sisällissotaan Kaltio osallistui sekä rintamalla että valkoisen armeijan pääintendentuurin elintarvikeosaston muonituspäällikkönä. Vuonna 1920 Kaltiosta tuli Länsi-Suomen Karjanjalostusyhdistyksen johtokunnan jäsen ja vuonna 1931 yhdistyksen puheenjohtaja.

Vuonna 1926 Kaltio toimi oikeusministeriön vankeinhoito-osaston maataloustarkastajana ja tuli seuraavana vuonna Tervakosken maa-, metsä- ja sahatalouden hoitajaksi mutta toimi sittemmin kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön työvoimapäällikkönä ja kansanhuoltoministeriön toimistopäällikkönä. Jatkosodan aikana hän toimi Itä-Karjalan sotilashallinnon palveluksessa. Monia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä hoitanut Kaltio tuli sotien jälkeen Suomen Karjanjalostusyhdistyksen puheenjohtajaksi ja Maataloustyönantajain Liiton toiminnanjohtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1955 asti. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1950. Sotilasarvoltaan Kaltio oli reservin majuri (1942).

Mannerheim nimitti vuonna 1918 agronomi J. Kjäldströmin reservin vänrikiksi ja myönsi hänelle IV luokan Vapaudenristin niistä "suurista ansioista", joita hän yli-intendentuurin elintarveosaston johtajana ollessaan suoritti hankkiessaan "erittäin vaikeissa olosuhteissa" joukoille elintarvikkeita. Reservin vänrikki Kjäldström merkittiin armeijan luetteloihin.

Julkaisuja
----------

* *Itsenäisyyden opissa: muistelmia ja tilitystä routavuosilta ja itsenäistymisajoilta*, 1971
* *Historiaa vai harhautusta*, 1974

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johannes Kaltio *Biografiasampo*. Viitattu 28.4.2022.
2. 1 2  Kuka kukin on 1954, s. 327. Viitattu 28.4.2022.
3. ↑  Ylipäällikkön päiväkäsky Doria. Viitattu 18.4.2023
**Lemminkäisen sata vuotta: Merisatamasta maailman ääriin** on Antti Tuurin kirjoittama yrityshistoriikki rakennusfirma Lemminkäisestä. Teoksen on julkaissut Lemminkäinen vuonna 2010.

Teoksen kirjoittaja, kirjailija Antti Tuuri, on koulutukseltaan diplomi-insinööri, mikä antaa taustaa yrityshistoriikin kirjoittamiselle. Tuuri on myös tuntenut opiskeluajoistaan lähtien Lemminkäisen tytäryhtiön A. Alfred Palmbergin toimitusjohtajaksi myöhemmin nousseen Risto Bonon, jonka ansiosta teoksen kirjoittaminen on lähtenyt liikkeelle.

Tuuri kirjoittaa teoksessa myös Lemminkäisen historian nurjista puolista yrityksen varsinaisen kasvattajan Heikki Vilamon jälkeen. Harri Hintikasta Tuuri luo kuvan vahvana johtajana. Teoksessa kerrotaan myös laittoman asvalttikartellin paljastumisesta. Toisaalta yrityksen historian varhaisvuosikymmenillä oli laillisiakin kartelleja.

Teos jaksottuu lukuihin yrityksen johtajien mukaan, joskin ensimmäinen vuosikymmen on otsikoitu Rakennusmestarien aika. Tuolloin Lemminkäinen oli rakennusmestarien apuyhtiö, joka toimitti tarvikkeita ja teki eristys- ja betonitöitä heidän talonrakennushankkeisiinsa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Esko Nurmi, Lemminkäinen kesti sodat ja suhdanteet, Helsingin Sanomat 29.12.2010 sivu B 7
2. ↑  Antti Tuuri, Lemminkäisen sata vuotta, sivu 11
**Pentti Juhani Huhanantti** (11. lokakuuta 1909 Oulu – 28. maaliskuuta 1985 Helsinki) oli juristi, joka toimi Suomen Hypoteekkiyhdistyksen pääjohtajana. 

Pentti Huhanantin vanhemmat olivat pankinjohtaja Väinö Oskari Huhanantti ja Ellen Emilia Laurila ja puoliso vuodesta 1935 Svea Elvira Karlsson. Talvisodassa kaatunut hävittäjä-ässä Tatu Huhanantti oli hänen veljensä. Pentti Huhanantti tuli ylioppilaaksi 1925 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1937, varatuomarin arvon hän sai 1951. Huhanantti toimi asianajotoimiston osakkaana 1938 ja omistajana 1939–1941, kansanhuoltoministeriön sihteerinä 1941 ja Suomen Hypoteekkiyhdistyksen apulaisasiamiehenä 1942, apulaisjohtajana ja asiamiehenä vuodesta 1942, johtajana vuodesta 1956 ja pääjohtajana 1967–1976. Hypoteekkinotariaatti-yhtiön toimitusjohtaja hän oli 1959–1967, Felix-Filmi-yhtiön 1958–1965 ja Auntohypoteekkipankin 1968–1976. Sotilasarvoltaan Huhanantti oli kapteeni.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 248 (Viitattu 16.7.2019)
2. 1 2  Kuolleita. Varatuomari Pentti Huhanantti. *Helsingin Sanomat*, 14.4.1985, s. 15.
3. ↑  *Isänmaan puolesta. Talvisodassa 1939-1940 kaatuneiden upseereiden elämäkerrasto*, s. 118-119. WSOY, 1949.
**Thyra Montell** (13. heinäkuuta 1884 Finström – 22. joulukuuta 1970) oli voimistelunjohtaja ja Suomen naisvoimistelun uranuurtaja. 

Montellin vanhemmat olivat liikemies Elias Montell ja hänen toinen vaimonsa Aline Alexandra Amalia Westenius. Montell kävi tyttökoulun ja opiskeli sen jälkeen Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston voimistelulaitoksella 1904 ja Tukholman voimistelun keskusopistossa 1911 sekä kävi uinti- ja hengenpelastusohjaajakurssin Tukholmassa 1910 ja Herne Bayssa Englannissa 1928. Hän teki useita opintomatkoja muihin Pohjoismaihin ja Englantiin 1927–1931.

Montell työskenteli Viipurin Yhteiskoulun voimistelunopettajana 1906–1914, Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun tuntiopettajana 1914–1919 ja Helsingin yksityisen ruotsalaisen tyttökoulun voimisteluopettajana 1914–1936. Hän oli Ebeneser-kodin lastentarhaseminaarin opettaja 1919–1922, Sairaanhoitajataryhdistyksen oppilaskodin opettaja 1917–1922 sekä Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen kasvatusopillisen voimistelun 2. opettaja 1919–1952. Hän opetti voimistelukursseilla Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa 1921–1930 ja Englannissa 1928–1933.

Montellilla oli useita luottamustoimia voimisteluyhdistysten johdossa, kuten Viipurissa 1906–1914 ja Helsingissä vuodesta 1914. Hän oli Suomen voimistelunopettajien yhdistyksen puheenjohtaja 1918–1930, Pohjoismaisen naisvoimisteluliiton suomalainen puheenjohtaja 1926–1946, Ruotsalaisen naisvoimisteluklubin puheenjohtaja 1916–1946. Hän johti suomenruotsalaista voimistelujoukkuetta 15. voimistelujuhlilla Tukholmassa 1930.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934 s. 445–446 (Project Runeberg)
2. ↑  Årsbok 1971 för Finlands Svenska Centralidrottsförbund (ruotsiksi)
3. ↑  Thyra Montellin arkisto, Helsingin yliopiston keskusarkistossa
4. 1 2 3  Kuka kukin on 1954 s. 537 (Project Runeberg)
**Komujärvi** on matala ja varsin tasasyvä, osin kulttuurimaiseman reunustama järvi Pyhäjärven keskustan kaakkoispuolella Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 6,9 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 154 kilometriä eteläkaakkoon.

Maantiede
---------

Komujärven pääaltaasta työntyy kohti kaakkoa lähes kolmikilometrinen, pitkänkapea Lintulahti. Topanlahti ja järven koillisosan Matinlahti ovat samantyyppisiä. Luoteisosan Kangaslahti ja itäosan Risulahti ovat sitä vastoin suiltaan avoimia, leveitä vesialueita. Etäisyys Lintulahden pohjukasta Kangaslahden rantaan on noin 5,3 kilometriä. Laajin niemimaa on etelärannan Topanniemi. Kartan perusteella Komujärven syvin piste on 2,5 metriä.

Komujärven pohjoisosan saaria ovat muun muassa Väisäsenluoto, Hätäluoto ja Selkäsaari. Topanniemen länsipuolella sijaitsee Miinasaari. Järven rannoilla on pieniä peltoalueita. Paikallistie 18473 kulkee järven länsipuolitse.

Komujärven tulouomia ovat Välijoki lännestä ja Salmenjoki etelästä Lintulammelta. Järven luusua sijaitsee luoteessa Niskanlampi-nimisen lahden rannalla, josta alkaa länteen virtaava Komujoki, joka laskee Pyhäjärveen (139,6 metriä mpy). Komujärveä ja Pyhäjärveä erottavan kannaksen kapein kohta on noin 2,5 kilometriä.

Komujärvi (54.053.1.001) kuuluu Komujoen valuma-alueeseen (54.053), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Pyhäjoen vesistössä (54). Toinen jakovaihe on Pyhäjärven valuma-alue (54.05). Komujoen valuma-alueeseen kuuluu Komujärven ohella kolme vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Lintulampi on rehevöitynyt vesialue aivan Lintulahden eteläpuolella. Etäämpänä idässä sijaitsee Lampisuonlammit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Komujärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 13.3.2024.
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 13.3.2024.
3. ↑  Komujärvi (54.053.1.001) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 13.3.2024.
4. ↑  Komujoen valuma-alue (54.053) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 13.3.2024.
**Lauri Aukusti Kujala** (11. maaliskuuta 1907 Anjala – 29. kesäkuuta 1982) oli arkistoneuvos, joka toimi usean eri arkiston hoitajana.

Henkilöhistoria
---------------

Lauri Kujalan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Kalle August Kujala ja Maria Sihvola ja puoliso vuodesta 1937 Kirsti Inkeri Nurmela. Kujala tuli ylioppilaaksi 1921 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1929 ja lisensiaatiksi 1953, jolloin hän myös väitteli filosofian tohtoriksi. Valtionarkiston amanuenssi Kujala oli vuodesta 1929, Oulun maakunta-arkiston va. arkistonhoitaja 1932–1935 ja vakinainen 1936, vt. sota-arkiston hoitaja 1935–1936 ja sitten vakinainen, joskin 1941–1943 hän toimi myös Päämajan sotahistoriallisen toimiston toimistoupseerina. Valtionarkiston arkistoneuvos Kujala oli 1967–1972. Kujalalla oli useita luottamustehtäviä komiteoissa, seuroissa ja yhdistyksissä.

Julkaisuja
----------

* *Oulun läänin alueellisesta muodostumisesta*, 1934
* *Ensimmäiset pitäjänkirjastot kansallisen herätyksen aikana*, 1935
* *Historiallinen arkisto 42*, 1935, Väinö Voionmaa, Aina Lähteenoja, A. R. Cederberg, K. R. Melander, August Ramsay, Reino Kuusi, Aarno Maliniemi, Lauri Kujala
* *Väenottojen lakkauttaminen ja rajanpuolustuksen järjestäminen Kajaanin läänissä 1680-luvulla*, 1935
* *Pohjanmaan puolustus suuren Pohjan sodan aikana*, 1953 (väitöskirja)

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 411 (Viitattu 14.3.2019)
2. 1 2  Kuolleita. Arkistoneuvos Lauri Kujala. *Helsingin Sanomat*, 20.7.1982, s. 10.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Vatikaani

 |

 |
**Christoph August Tiedge** (1752 Gardelegen – 1841 Dresden) oli saksalainen runoilija.

Tiedge opiskeli alkujaan juridiikkaa Hallen yliopistossa. Hän oli pitkään Elisa von der Recken seuralainen ja uskottu ja matkusteli tämän kanssa Euroopassa. Hän asettui 1819 Dresdeniin ja Recken kuoltua eli tältä perimillään varoilla.

Tiedge sai vaikutteita Friedrich von Schilleriltä filosofiseen opetusrunoelmaan *Urania* (1801), jossa hän lämpimin äänensävyin puolustaa Jumalan, kuolemattomuuden, vapauden ja hyveen ideaa rationalistisesta lähtökohdasta. Runo oli aikanaan hyvin suosittu. Monissa lauluissaan Tiedge muistuttaa Johann Wilhelm Ludwig Gleimia ja elegioissaan Friedrich von Matthissonia. Esitystapa muuttuu usein vuoroin retoriikaksi, vuoroin hämäräksi haaveiluksi. Tiedgen teokset julkaistiin kahdeksanosaisena 1823–1829, jälkeenjääneet runot neliosaisena 1841.

Tiedgen mukaan nimetty säätiö Tiedge-Stiftung perustettiin 1841 Dresdeniin runoilijoiden ja taiteilijoiden tukemiseksi.

Ludwig van Beethoven on säveltänyt muutamia Tiedgen runoja, muun muassa kokoelmasta *Urania* runon "An die Hoffnung" (op. 32 ja 94).

An die Hoffnung
---------------

Ob ein Gott sei? Ob er einst erfülle,  

Was die Sehnsucht weinend sich verspricht?  

Ob, vor irgendeinem Weltgericht,  

Sich dies rätselhafte Sein enthülle?  

Hoffen soll der Mensch! Er frage nicht!

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tiedge, Christoph August. Nordisk familjebok 29. 1919 (ruotsiksi)
2. 1 2  Tiedge, Christoph August. Tietosanakirja osa 9. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
3. ↑  An die Hoffnung, Beethoven Haus, viitattu 26.10.2020 (saksaksi, englanniksi)
4. ↑  Beethoven: An die Hoffnung, Klassika.info, viitattu 26.10.2020 (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Christoph August Tiedge** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ernst Artur (Arthur) Tollet** (16. heinäkuuta 1866 Turku – 31. elokuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, joka sai lääkintöneuvoksen arvonimen vuonna 1919, jolloin se myönnettiin Suomessa ensimmäisen kerran.

Henkilöhistoria
---------------

Artur Tolletin vanhemmat olivat maistraatinsihteeri Karl Arvid Tollet ja Tilda Lovisa Jakobina Säve ja puoliso vuodesta 1895 Anna Koroleff.

Tollet tuli ylioppilaaksi Turussa ja valmistui filosofian maisteriksi 1886 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1892. Hän toimi kaupunginlääkärinä Maarianhaminassa 1893–1898 ja sotilas- ja yksityislääkärinä Helsingissä vuodesta 1898. Hän työskenteli myös kylpylälääkärinä Maarianhaminassa ja Savonlinnassa. Tollet oli Maarianhaminan ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Hänellä oli lisäksi useita muita luottamustehtäviä. Suomen Lääkäriliiton sihteerinä Tollet toimi 1910–1917 ja puheenjohtajana 1917–1927.

Julkaisuja
----------

* Tollet, Artur – Hällberg, Karl V. – Willebrand, E. von (toim.): *Mariehamns hafs-kuranstalt på Åland: 1894, 15 juni – 15 september*. 1894.
* *Komitealta ehdotuksen tekemistä varten uudeksi asetukseksi lääkärintoimen harjoittamisesta*. 1921.
* Tollet, Artur – Uggla, John (toim.): *Den nya lagstiftningen angående självstyrelse för Åland jämte tillhörande författningar*. 1922.
* Tollet, Artur – Uggla, John (toim.)*Lagstiftningen angående självstyrelse för Åland jämte tillhörande författningar: med förklaringar*. 1930.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899. (Viitattu 24.7.2020.)
2. ↑  Aho, Seppo: *Valtionhoitajan ja tasavallan presidenttien 1918–2005 myöntämät arvonimet*, s. 126. Alavus: Aholis Oy, 2006. ISBN 952-91-9535-4.
3. ↑  *Aikalaiskirja: Kuka kukin on 1934*, s. 684. (Viitattu 24.7.2020.)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Chlefin maakunta** (arab. ولاية الشلف‎) eli wilaya on hallintoalue Algerian pohjoisosassa. Sen keskus on Chlefin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 4 074 neliökilometriä. Asukkaita on 1 268 200 henkeä (vuonna 2018, arvio).

Chlefin maakunta rajoittuu idässä Tipazan ja Aïn Deflan, kaakossa Tissemsiltin, lounaassa Relizanen ja lännessä Mostaganemin maakuntiin sekä pohjoisessa Välimereen. Luonnonalueita ovat rannikkovyöhyke, Dahran ja Zaccarin kukkulat pohjoisessa, keskiosan tasangot ja Ouarsenisin vuoret etelässä. Maakunnan läpi virtaa Algerian suurin joki Chelif.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti 13 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 35 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Abou El Hassan, Aïn Merane, Beni Haoua, Boukadir, Chlef, El Karimia, El Marsa, Oued Fodda, Ouled Ben Abdelkader, Ouled Fares, Taougrit, Ténès ja Zeboudja.

Chlefin kautta kulkee Algerista länteen johtava valtatie A3 ja Oranin rautatie. Ténèsissä on kauppasatama ja El Marsassa ja Beni Haouassa kalastussatamat. Chlefin lähellä toimii kansainvälinen lentoasema.

Maakunnan elinkeinoja ovat maanviljely, teollisuus, matkailu ja kalastus. Oued Slyssä on muun muassa sementti-, lasi- ja muovitehtaat ja Sidi Akkachassa posliinitehdas. Chlefissä ja Ouled Faresissa toimii yliopisto. Matkailijoita houkuttelee varsinkin Välimeren rannikko hiekkarantoineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie Wilaya de Chlef *Aniref*. Viitattu 17.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Chlefin matkailusivusto (arabiaksi), (ranskaksi), (englanniksi)

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum El Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
**Aarre Alvar Happonen** (24. syyskuuta 1910 Tainionkoski – 29. maaliskuuta 1989 Helsinki) oli ammattiyhdistysjohtaja ja päätoimittaja.

Henkilöhistoria
---------------

Aarre Happosen vanhemmat olivat työnjohtaja Lauri Pekka Happonen ja Anna Vartiainen ja puoliso vuodesta 1940 Fanny Alisa (Liisa) Litukka. Happonen suoritti Työväen Akatemian 1936 ja toimi sähköasentajana 1927–1935, myymälänhoitajana 1936–1937, toimitsijana 1937–1944, Liiketyötekijäin liiton 1. sihteerinä 1944–1949 ja liiton puheenjohtajana 1949–1974. Liikeliiton kunniapuheenjohtaja hän oli vuodesta 1986. Happonen toimi myös SAK:n hallituksessa ja työvaliokunnassa, *Liiketyöntekijä*-lehden päätoimittaja hän oli vuodesta 1949. Happonen edusti ammattiliittoaan monissa eri toimikunnissa ja -elimissä ja hänellä oli useita luottamustehtäviä. SDP:n toimintaan aktiivisesti osallistunut Happonen oli puolueen jäsen yli 60 vuotta.

Julkaisuja
----------

* *Syytä on sanoa*, 1944
* *K.-A. Fagerholm: mies ja työkenttä: mannen och verket*, 1961, R. H. Oittinen, Aarre Happonen, Päiviö Hetemäki, Kauno Kleemola, Mauno Koivisto, Pekka Kuusi, Torsten Steinby

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 182 (Viitattu 9.7.2019)
2. 1 2 3  Kuolleita. Puheenjohtaja Aarre Happonen. *Helsingin Sanomat*, 1.4.1989, s. 26


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |