recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kioton metron 10-sarjan juna
**Kioton metro** (jap. 京都市営地下鉄, *Kyōto-shiei chikatetsu*) on Japanin Kioton kaupunkia palveleva metrojärjestelmä. Sitä hallinnoi Kioton kaupungin liikennelaitos (jap. 京都市交通局, *Kyōto-shi kōtsūkyoku*). Järjestelmään kuuluu kaksi linjaa, Karasuma-linja ja Tōzai-linja, joiden yhteispituus on 31,2 kilometriä ja joilla on 32 asemaa. Vuonna 2015 Kioton metro kuljetti noin 136 miljoonaa matkustajaa; päivässä matkustajia oli keskimäärin noin 372 000.

Historia
--------

Kioton metron rakentaminen kaupungin julkisen liikenteen runkoverkoksi aloitettiin vuonna 1974, samalla kuin kaupungin raitioliikennettä ajettiin alas. Viimeinen raitiolinja lakkautettiin vuonna 1978. Metron Karasuma-linjan ensimmäisen, 6,6 kilometrin mittaisen osuuden rakennustyöt kestivät kuusi ja puoli vuotta ja se avattiin liikenteelle toukokuussa 1981. Sen jälkeen linjaa pidennettiin useaan otteeseen, viimeksi vuonna 1997, jolloin avattiin myös Tōzai-linjan ensimmäinen 12,7 kilometrin mittainen osuus. Tōzai-linjaa laajennettiin vuosina 2004 ja 2008, jolloin verkosto saavutti nykyiset mittansa.

Linjat
------

Kioton metroon kuuluu kaksi linjaa. Karasuma-linja on pohjois–eteläsuuntainen linja, joka kulkee Kokusaikaikanin metroasemalta Kioton kansainväliseltä kokouskeskukselta kaupungin keskustan halki Kioton rautatieasemalle ja siitä etelään Takedaan, jossa se kohtaa Kintetsu-rautateiden Kioto-linjan. Tōzai-linja vuorostaan kulkee kaupungin keskustan halki lännestä itään, kääntyy etelään Yamashinan suuralueella ja jatkaa Rokujizōhon, jossa on vaihtoyhteys JR Nishi-Nihonin Nara-linjalle. Kaksi metrolinjaa risteävät toistensa kanssa Karasuma-Oiken metroasemalla.

Kioton metro harjoittaa vastavuoroista läpiajoliikennettä muiden rautatieyhtiöiden linjoille: Karasuma-linjalta Kintetsun Kioto-linjalle Naran suuntaan ja Tōzai-linjalta Keihanin Keishin-linjalle Ōtsuun.

| Väri | Kirjain | Linja | Japaniksi | Reitti | Pituus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vihreä |  | K | Karasuma-linja | 烏丸線 | Kokusaikaikan–Takeda | 13,7 km |
| Punainen |  | T | Tōzai-linja | 東西線 | Uzumasa-Tenjingawa–Rokujizō | 17,5 km |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  京都市営地下鉄 日本地下鉄協会. Viitattu 11.11.2018.
2. 1 2  京都市交通局のあゆみ 京都市交通局. Viitattu 11.11.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kioton metro** Wikimedia Commonsissa

* Kioton metro Kioton kaupungin liikennelaitoksen sivuilla (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Japanin metrojärjestelmät |
| --- |
|  |
| Julkinen palvelu | Fukuokan metro · Jokohaman metro · Kioton metro · Kōben metro · Nagoyan metro · Sapporon metro · Sendain metro · Toei-metro (Tokio) |
|  |
| Yksityinen yritys | Hiroshiman pikaliikenne · Jokohama-pikarautatie · Osakan metro · Saitama-pikarautatie · Tōkyō metro (Tokio) · Tōkyō rinkai -pikarautatie · Tōyō-pikarautatie |

 |
**Mercedes-Benz A-sarja** on Mercedes-Benzin vuodesta 1997 lähtien valmistama alemman keskiluokan automalli, ja mallistonsa pienin auto. 

Se oli 1997–2012 lähinnä pieni tila- ja monikäyttöauto, jonka tila-automaisiin piirteisiin lukeutuvat muun muassa korin korkeus ja takaistuinten monikäyttöisyys. Takaistuimia voi siirtää, kääntää, taittaa tai ne voi poistaa kokonaan ilman työkaluja. 

Ensimmäisestä sukupolvesta (W168) oli myös Lang-versio, jonka akseliväli oli huomattavasti pitempi ja takajalkatilat pituussuunnassa olivat perusmallia suuremmat. Uudempia A-sarjalaisia ei saa kuitenkaan kuin yhdellä akselivälillä. 

Ensimmäisessä A-sarjalaisessa (W168) ovia oli aina viisi, kun toista sukupolvea (W169) sai myös kolmiovisena. Kolmannessa sukupolvessa (W176) oli ovia aina viisi, kun taas neljännessä sukupolvessa (W177) on ovia neljä tai viisi.

Sukupolvet
----------

* Mercedes-Benz W168 (1997–2004)Mercedes-Benz W168 (1997–2004)
* Mercedes-Benz W169 (2004–2012)Mercedes-Benz W169 (2004–2012)
* Mercedes-Benz W176 (2012–2018)Mercedes-Benz W176 (2012–2018)
* Mercedes-Benz W177 (2018–)Mercedes-Benz W177 (2018–)

Lähteet
-------

* Lehtonen, Jaakko: *Julkisuuden riskit*. Helsinki: Mainostajien liitto, 2002. ISBN 952-5262-16-2.

### Viitteet


Mercedes-Benzin automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilöautot | 
* A-sarja
* B-sarja
* C-sarja
* CLA-sarja
* CLS-sarja
* E-sarja
* EQA
* EQB
* EQC
* EQE
* EQS
* EQS SUV
* G-sarja
* GLA-sarja
* GLB-sarja
* GLC-sarja
* GLE-sarja
* GLK-sarja
* GLS-sarja
* S-sarja
* SL-sarja
* SLC-sarja

 |
| Yksittäis- ja erikoismallit | 
* AMG One
* AMG GT
* AMG X290
* Maybach S 600

 |
| Historialliset mallit | 
* 600
* 630
* 770
* 190

 |
| Pakettiautot, tila-autot ja lava-autot | 
* Citan
* EQV
* R-sarja
* Sprinter
* T-sarja
* Vaneo
* Vito
* V-sarja
* X-sarja

 |
| Linja-autot | 
* CapaCity
* Citaro
* Tourino
* Tourismo
* Travego
* Integro
* Vario

 |
| Kuorma-autot | 
* Actros
* Axor
* Atego
* Econic
* Zetros
* Unimog (U20, U300/U400/U500, U4000/U5000)

 |
**Niilo Antero Seljanti**, aiemmin **Suutari** (28. lokakuuta 1928 Räisälä – 15. tammikuuta 2019 Pori) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Seljannin vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Suutari ja Ida Poskiparta ja puoliso vuodesta 1956 ekonomi Lilli Vieno Käyhkö. Seljanti kävi Osuuskauppakoulun 1950–1951 ja SOK:n liikkeenjohdollinen kenttäkoulutuksen 1955–1957 ja jatkokoulutuksen 1968–1969. Hän oli Räisälän Maidonmyyntiosuuskunnan maitolanhoitaja 1943–1944, Kokemäen Osuuskaupan myyjä 1947–1951 ja myymälän tarkastaja ja mainonnanhoitaja 1951–1955, SOK:n Porin konttorin säästökassatarkastaja 1957–1959, Maanviljelijäin Osuuskaupan, sittemmin Kauppakunta Sataharju, toimitusjohtaja Säkylässä 1959–1965, Osuuskauppa Yhtymän toimitusjohtaja Lappeenrannassa 1965–1968 ja Keski-Pohjanmaan Osuuskaupan markkinointijohtaja Kokkolassa 1968–1972 ja toimitusjohtaja 1972–1987. Seljannilla oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin sotamies. Kauppaneuvoksen arvonimen Seljanti sai 1986.

Julkaisuja
----------

* *Minä, missä, milloin: vuosikymmenieni kronikka*, 2004

Lähteet
-------

1. 1 2  Hemminki, Tiina: Kauppaneuvos Niilo Seljanti (1928–2109). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 17.12.2022.
2. 1 2  Niilo Seljanti *Biografiasampo*. Viitattu 17.12.2022.
**Kukkaismyyjä** on taiteilija Elga Sesemannin öljyvärein pahville maalaama työ vuodelta 1946. Se on kooltaan 53×42,5 cm. Ateneumin taidemuseo osti maalauksen kokoelmiinsa vuonna 1994.

Sesemann kuvasi usein katunäkymiä ja interiöörejä, joiden autiutta yksinäinen ihmishahmo korostaa. Hän kuului sodanjälkeisen Suomen naistaiteilijoihin aikana, jolloin oli etsittävä uusia todellisuuden hahmottamisen tapoja. Tuolloin alkoivat Suomessa taas naistaiteilijat päästä esiin useamman vuosikymmenen kestäneen vaikeamman vaiheen jälkeen.

Sesemannin värimaailma on vaaleasävyinen, aistillinenkin. *Kukkaismyyjän* hän maalasi käyttäen leveää sivellintä ja palettiveitsitekniikalla levitettävää pastamaista värimassaa. Maalaukseen kukkakoju tuo inhimillisen, arkisesta toimeliaisuudesta kertovan ulottuvuuden.

Lähteet
-------

* Anja Olavinen: "Elga Sesemann: Kukkaismyyjä". Teoksessa *Ateneum-opas*, s. 105. Toim. Timo Huusko, 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Kukkaismyyjä Kansallisgallerian kokoelmatietokannassa.
Franz von Hipper
**Franz Ritter von Hipper** (13. syyskuuta 1863 – 25. toukokuuta 1932) oli Saksan keisarillisen laivaston amiraali ensimmäisen maailmansodan aikana.

Weilheimissä syntynyt Franz liittyi armeijaan vuonna 1881. 18-vuotias kadetti palveli muun muassa *SMS Niobella* ja *SMS Leipzigilla*. Jo vuonna 1884 Hipper komensi torpedoyksiköitä. Vuonna 1903 hän sai komentoonsa panssarilaiva *SMS Friedrich Karlin*.

Hipper komensi sotalaivastoa Jyllannin taistelussa. Juuri ennen sodan loppumista Hipper ylennettiin Reinhard Scheerin tilalle avomerilaivaston päälliköksi 1918.

Hipper jäi eläkkeelle vielä samana vuonna. Toisessa maailmansodassa Saksaa palvellut raskas risteilijä *Admiral Hipper* nimettiin hänen mukaansa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Franz von Hipper** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Niilo Suojoki** (1. tammikuuta 1908 Hämeenlinna – 14. marraskuuta 1969) oli suomalainen itseoppinut taidemaalari. Hän oli erikoistunut kansatieteellisiin aiheisiin ja hänen maalauksensa edustivat realistista tyylisuuntaa. Hän maalasi pääasiassa öljyvärimaalauksia mutta myös akvarelleja.

Suojoki vietti lapsuutensa ja nuoruusvuotensa Helsingissä jossa hän toimi huonekaluverhoilijana ja oli koristemaalarin opissa. Myöhemmin hän asui Tampereella ja viimeksi Kuhmoisissa Päijälän kylässä jonne hän rakensi itselleen talon Leppäkosken rantaan. Kosken toiselle rannalle hän suunnitteli Riihigalleria nimisen erämaa-ateljeen. Ateljee jonka koko oli 12x32 metriä rakennettiin vuosina 1965–1968 käyttäen kuudesta puretusta riihestä saatua puutavaraa. Suojoki ehti pitää kaksi näyttelyä Riihigalleriassa ennen kuolemaansa ja sen jälkeen hänen vaimonsa Fanny piti näyttelyitä vuoteen 1976 saakka jolloin hän myi Riihigallerian Kuhmoisten kunnalle. Kuhmoisten kunta on jatkanut näyttelytoimintaa galleriassa joka on edelleen lähes alkuperäisessä asussaan. Galleriassa pidettiin kesällä 2008 Niilo Suojoen satavuotisnäyttely.  Kesällä 2018 oli Riihigallerian 50-vuotisjuhlanäyttely.

Maalauksia
----------

* *Kelo Leviltä*, öljymaalaus. 1952
* *Metsänsisusta*, öljymaalaus. 1961

Kirjallisuutta
--------------

* Sirkka-Liisa Ranta : *Pienten on unelmoitava suuria : Niilo Suojoki - taidemaalari ja rakentaja*. Kuhmoisten kunta 2013 ISBN 9529320825

Lähteet
-------

1. 1 2  Kysy kirjastonhoitajalta 28.3.2008 : Taidemaalari Suojoki?
2. ↑  Kuhmoisten kunnan sivut : Riihigalleria 50-vuotisjuhlanäyttely
3. ↑  Hagelstam
4. ↑  Bukowski


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Franziska "Fränzi" Steffen** (s. 25. elokuuta 1981 Surodadi, Indonesia) on sveitsiläinen freestylehiihtäjä, joka kilpaili skicrossissa. Ennen freestylehiihtouraansa hän kilpaili alppihiihdossa Eurooppa-cupissa. Steffenin veli Andreas Steffen kilpaili myös skicrossissa.

Steffen kilpaili freestylehiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Laaxissa tammikuussa 2003. Seuraavassa kilpailussaan Saas-Feessä marraskuussa 2003 hän sijoittui toiseksi. Tammikuussa 2004 hän oli toinen Les Contamines'n kilpailussa sekä saavutti Pozza di Fassan kilpailuissa ensimmäisen ja toisen sijan. Hän sijoittui kauden 2003–2004 skicrossin maailmancupin pisteissä toiseksi. Tammikuussa 2005 hän oli kolmas Les Contamines'ssa ja toinen Kreischbergissä. Helmikuussa hän oli toinen Naebassa. Rukan MM-kilpailuissa 2005 hän sijoittui 13:nneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 Steffen sijoittui 29:nneksi. Viimeisen kerran hän kilpaili ammattilaisena vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Franziska Steffen *sports-reference.com*.  Arkistoitu 23.9.2013. Viitattu 4.12.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Franziska Steffen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  Franziska Steffen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
4. ↑  Coop Skicross Tour in Davos *skiinfo.de*.  Arkistoitu 4.12.2019. Viitattu 4.12.2019. (saksaksi)
**Niilo Armas Alarik Simojoki** (9. lokakuuta 1910 Muhos – 10. joulukuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen yleisesikuntaeversti, joka kuului Suomen ilmatorjunnan keskeisiin kehittäjiin.

Simojoen vanhemmat olivat kirkkoherra Yrjö Heikki Simelius (1876–1971) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Hilda Valerie Reudolph (1877–1940). Hän pääsi ylioppilaaksi Uudessakaupungissa 1929, valmistui Kadettikoulusta 1932 ja suoritti Sotakorkeakoulun 1937–1945.

Simojoki palveli aluksi Rannikkotykistörykmentti 2:ssä mutta sai sitten 1934 pyynnöstään siirron ilmatorjuntarykmenttiin Viipuriin. Jatkosodan aikana hän oli heinäkuusta 1942 päämajan ilmatorjuntaosaston ballistisen toimiston päällikkönä ja sai aikaan sen, että ilmatorjuntaan tehtiin uusia hankintoja, jotka tulivat osoittautumaan tarpeellisiksi Helsingin suurpommitusten aikana helmikuussa 1944. Simojoki oli Ilmatorjuntarykmentti 1:n rykmenttiupseerina 1944 ja sodan jälkeen hänestä tuli ilmavoimien esikunnan ilmatorjuntatoimiston päällikkö ja Sotakorkeakoulun opettaja. Helsingin ilmatorjuntarykmentin patteriston komentajana Simojoki oli vuodesta 1955. Hänestä tuli eversti 1956 ja rykmentin komentaja. Vuosina 1960-1966 Simojoki johti pääesikunnan ilmatorjuntaosastoa ja 1966–1970 hän oli Sotakorkeakoulun sotatekniikan opetuksen johtaja ja opettaja. 

Niilo Simojoki oli naimisissa vuodesta 1934 voimistelunopettaja Siiri Tuulikki Palmun (1907-1995) kanssa. Simojoen veli oli jatkosodassa kaatunut teologian ylioppilas ja sotakirjailija Kaarlo Simojoki.

Julkaisuja
----------

Nimellä *Niilo A. A. Simojoki*:

* *Putsaaren kappelikirkko : arvoituksellinen lounais-saariston pyhättö*. Uudenkaupungin suomalaisen seuran säätiö , Uusikaupunki 1975
* *Johdatus ilmatorjunnan historiaan. 1 osa, Ilmamaalin syntyminen, ilmapallo, ilmalaiva, ilmatorjunnan esihistorian olennaisimmat tapahtumat*. Ilmatorjuntasäätiö, Helsinki 1980
* *Johdatus ilmatorjunnan historiaan. 2 osa, Ilmamaalin syntyminen, lentokone, ilmatorjunnan historian olennaisimmat tapahtumat*. Ilmatorjuntasäätiö, Helsinki 1984

Lähteet
-------

1. ↑  Yleisesikuntaeversti Niilo Simojoki Suomen ilmapuolustuksen tekninen kehittäjä, Helsingin Sanomat 21.12.1992 (Tilaajille)
2. 1 2 3 4  Simelius-Simojoki-sukuseura, perhetaulut, taulu 75


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Suomen Lähi-idän instituutti (FIME)** on yksi Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituuteista. Se on yksi kolmesta suomalaisesta Välimeren alueella toimivasta akateemisesta tiedeinstituutista. Kohdealue on itäisen Välimeren alue. Se on perustettu vuonna 1994. Suomen Lähi-idän instituutin tarkoituksena on tukea ja edistää Lähi-idän kielten, kulttuurien ja yhteiskuntien tutkimusta ja opetusta. Instituutin tavoitteena on myös edistää yhteistyötä Suomen ja Lähi-idän maiden korkeakoulujen ja tutkimuslaitosten välillä. Instituutti myöntää lisäksi apurahoja kohdemaissa tehtävään tutkimukseen.

Instituutilla on tällä hetkellä Lähi-idän toimipaikka Beirutissa ja yhteyshenkilö Kairossa, ja sen toiminta on pääosin opetusministeriön rahoittamaa. Israelin ja palestiinalaishallinnon alueen toiminnot ovat säätiön alaisia. Instituutin toiminta kattaa muun Lähi-idän alueen.

Instituuttia on johtanut vuodesta 2020 eteenpäin Irina Piippo.

Instituutti ylläpitää vierasblogeja Lähi-itä Nyt ja Mosaiikki. Se julkaisee myös tiedettä popularisoivaa Lukemista Levantista -kirjoitussarjaa.

Suomen Lähi-idän instituutin säätiö toimii Suomen Lähi-idän instituutin taustaorganisaationa. Lisäksi se koordinoi Suomen Anna Lindh -verkostoa. Suomen Lähi-idän instituutin ystävät ry on instituutin taustalla toimiva yhdistys, jonka toiminnan tarkoituksena on tehdä Lähi-idän maita tunnetuksi järjestämällä luentoja, yleisötilaisuuksia, koulutusmatkoja ja kulttuurinvaihtoa Lähi-idän alueen maihin ja maista.

### Johtajat

* Mikko Louhivuori (1998–2002)
* Irmeli Perho (2002–2005)
* Raija Mattila (2005–2008)
* Hannu Juusola (2009–2010)
* Ari Kerkkänen (2011–2014)
* Raija Mattila (2014–2020)
* Irina Piippo (2020–)

Lähteet
-------

1. ↑  Säätiön historia *fimesaatio.fi*. Viitattu 22.5.2022.
2. ↑  FIME kiittää eläköityvää Raija Mattilaa *fime.fi*. Viitattu 22.5.2022.
3. ↑  Irina Piippo aloittaa Suomen Lähi-idän instituutin johtajana *fime.fi*. Viitattu 22.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lähi-idän instituutti
* Suomen Lähi-idän instituutin säätiö
* Suomen Lähi-idän instituutin ystävät ry
* Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lähi-itä Nyt -blogi
* Mosaiikki-blogi
**Álvaro Vázquez García** (s. 27. huhtikuuta 1991 Badalona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Espanjan Primera Divisiónissa Espanyolia ja Getafea sekä Englannin Valioliigassa Swansea Cityä. Hän on vuodesta 2021 pelannut Intiassa.

Seurajoukkueura
---------------

Vázquez on Espanyolin kasvatti. Kesällä 2010 edustusjoukkueen päävalmentaja Mauricio Pochettino valitsi hänet mukaan joukkueen harjoituskaudelle. Hän palasi kuitenkin ennen kauden alkua takaisin Tercera Divisiónissa pelanneeseen Espanyolin reservijoukkueeseen. Lopulta hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 22. syyskuuta 2010 vierasottelussa Real Madridia vastaan. Seuraavalla sarjakierroksella Osasunaa vastaan hän onnistui tekemään ensimmäisen maalinsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa.

Kesällä 2011 Pablo Osvaldon siirryttyä Italiaan, Vázquez nousi joukkueensa ykköskärjeksi. Tammikuussa 2012 hän onnistui tekemään neljän päivän sisällä kahdessa ottelussa yhteensä neljä maalia. 8. tammikuuta 2012 hän tasoitti lukemat 1–1:een ottelussa Barcelonaa vastaan ja myöhemmin viikolla pelatussa Copa del Reyn ottelussa Córdobaa vastaan hän teki hattutempun.

Lähteet
-------

1. ↑  El Madrid golea por la 'gracia' de Clos Sport.es. Viitattu 6.10.2010. (espanjaksi)
2. ↑  El nuevo ‘23’ es Alvaro y llega de Badalona Sport.es. Viitattu 6.10.2010. (espanjaksi)
3. ↑  No le llamen 'Alvarito', ya es Álvaro El Mundo Deportivo. Viitattu 6.10.2010. (espanjaksi)
4. ↑  Barcelona pegged back by rivals[vanhentunut linkki] ESPN. Viitattu 14.1.2012. (englanniksi)
5. ↑  Álvaro se toma la Copa del Califa Marca. Viitattu 14.1.2012. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Álvaro Vázquezin esittely Espanyolin kotisivustolla (espanjaksi)
* Álvaro Vázquezin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Niilo Solja.
**Niilo Johannes Solja** (sukunimi vuoteen 1907 **Sandell**) (25. kesäkuuta 1888 Hämeenkyrö – 15. syyskuuta 1967 Pirkkala) oli suomalainen asianajaja ja tamperelainen kunnallispoliitikko, joka oli myös kokoomuksen kansanedustajana ja ministerinä 1930-luvun alussa.

Soljan vanhemmat olivat kauppias *Kaarlo Johannes Sandell* ja *Hilma Helena Kalenius*. Hän kävi Tampereen lyseon lukion ja pääsi ylioppilaaksi 1908. Hän suoritti oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1911 ja sai varatuomarin arvon 1913. Solja oli Hauhon, Maskun ja Ruoveden tuomiokuntien tuomari 1912–1914, Turun hovioikeuden ylimääräinen virkamies 1913–1916 ja Turun maaherranviraston ulosottoasiain esittelijä 1914–1915. Suomen sisällissodassa Solja osallistui valkoisten joukoissa Koutan, Vilppulan, Tampereen ja Viipurin taisteluihin sotatuomarina, majoitusmestarina ja esikuntapäällikkönä. Vuonna 1918 hän toimi lisäksi *valtiorikosoikeus 52.*:n puheenjohtajana. Solja oli lakiasiaintoimisto *Ahlman & Pulkkisen* osakkaana Tampereella 1916–1937 ja sen jälkeen asianajajana Helsingissä 1938–1967.

Solja oli kokoomuksen kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1930–1933 ja toimi eduskunnan laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana 1930–1931. Hän oli apulaissisäasiainministerinä Sunilan II hallituksessa 1931–1932. Kokoomuksen oikeistosiipeen kuulunut Solja erosi hallituksesta maaliskuun alussa 1932 vastustettuaan Mäntsälän kapinan johtajille annettua pidätysmääräystä. Solja oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa.

Kunnallispolitiikassa Solja oli mukana Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1921–1936 sekä rahatoimikamarin jäsenenä 1921–1923 ja sen seuraajaksi 1928 tulleen kaupunginhallituksen jäsenenä 1928–1929.

Lähteet
-------

* Solja Tampereen yliopiston sivuilla
* .aspx Niilo Solja *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Niilo Solja *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.

Aiheesta muualla
----------------

* Yleinen tyytyväisyys ja kunnioitus Hitleriä kohtaan näkyvimpiä piirteitä Saksan nykyisissä oloissa (Niilo Soljan havaintoja Saksan matkaltaan), Aamulehti, 30.10.1936, nro 295, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1930–1933 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(42) | 
* Aalto-Setälä
* Ainali
* Anttila
* Forstadius
* Häkkinen
* Junnila
* Jussila
* Kallioniemi
* Kilpeläinen
* Kolkki
* Korpisaari
* Koskelainen (1931–1933)
* Koskenheimo (1930–1933†)
* Kuokkanen
* Kuuliala
* Lehtonen
* Leivo
* Malmivaara
* Moilanen
* Mäkelä
* Nikkanen
* Oksala
* Oksanen
* Paavolainen
* Pennanen
* Perheentupa
* Pesonen
* Pihkala
* Pojanluoma
* Päivänsalo
* Rantanen
* Rautaharju
* Riipinen
* Sahlstein
* Solja
* Sovijärvi
* Svinhufvud (1930–1931)
* Tulenheimo
* Tuomikoski
* Turja
* Virkkunen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Eduskunta
* Valtioneuvosto
* Biografiasampo

 |

 |
**Suomen Madridin-instituutti** on yksi 16*lähde?* ulkomailla toimivasta kulttuuri- ja tiedeinstituutista. Suomen Madridin-instituuttia ylläpitää Iberialais-amerikkalainen säätiö. Rahoituksensa instituutti saa suurimmaksi osaksi opetusministeriöltä. 

Instituutti perustettiin vuonna 1996 yhteistyössä Madridin Complutense-yliopiston kanssa. Instituutin virallinen toimipiste on Complutense-yliopiston filologisen tiedekunnan tiloissa. Pääasialliset tilat, toimisto ja näyttelytilat sijaitsevat Madridin keskusta-alueella Barrio de las Letrasin kaupunginosassa. 

Instituutin johtaja on Pauliina St*å*hlberg. Hänen edeltäjänsä olivat Martti Pärssinen ja Auli Leskinen.

Suomen Madridin-instituutti.

Toiminta-alue
-------------

Instituutin toiminta-alue kattaa periaatteessa koko espanjan- ja portugalinkielisen (lusohispaanisen) maailman: Pyreneiden niemimaan, Latinalaisen Amerikan sekä Afrikan ja Aasian espanjan- ja portugalinkieliset maat ja historialliset vaikutusalueet. Koska instituutilla on poikkeuksellisen laaja toiminta-alue, yhteyksien ja toimintamahdollisuuksien kehittämiseksi on perustettu asiamiesverkosto. Tällä hetkellä instituutilla on edustaja Portugalissa.

Kulttuurikeskus
---------------

Suomen Madridin-instituutin tavoitteena on tehdä tunnetuksi suomalaista kulttuuria espanjan- ja portugalinkielisissä maissa, lähinnä Pyreneiden niemimaalla ja Latinalaisessa Amerikassa, sekä edistää kulttuuri-, tiede- ja talouskontakteja. Instituutti toimii espanjalaisten suomen kielen opiskelijoiden ja Espanjassa asuvien suomalaisten kohtauspaikkana. Omissa tiloissaan instituutti järjestää muun muassa taidenäyttelyitä, luentoja ja konsertteja. Yhteistyössä erilaisten sekä yksityisten että julkisten organisaatioiden kanssa instituutti toteuttaa muun muassa tanssi- ja teatteriesityksiä sekä elokuvaviikkoja. Merkittäviä ovat myös instituutin järjestämät, sekä suomalaiseen että lusohispaaniseen kulttuuriin liittyvät ajankohtaisia teemoja käsittelevät luennot, seminaarit ja kongressit. Instituutti harjoittaa myös julkaisutoimintaa. Instituutin tieteellinen julkaisusarja on nimeltään Acta Iberoamericana Fennica.

Tietolähde
----------

Instituutti pyrkii jakamaan tietoa Suomeen liittyvistä asioista mahdollisimman monipuolisesti. Lisäksi sen tavoitteena on edistää kohdealueiden tutkijoiden vuorovaikutusta ja opiskelijoiden toimintamahdollisuuksia. Tiedonvälitys opiskelumahdollisuuksista Suomessa ja suomen kielen opiskelusta Espanjassa, Portugalissa sekä Suomessa kuuluvat myös osana instituutin tehtäväkenttään. Madridin Complutense-yliopiston filologisen tiedekunnan tiloissa oleva toimisto toimii pääasiassa neuvonta- ja tietopalvelupisteenä. Tila on myös tutkijoiden käytettävissä.

Näyttelysali
------------

Suomen Madridin-instituutti.
Instituutin näyttelysali on monitoimitila, jossa järjestetään muun muassa taidenäyttelyitä, konsertteja ja kirjaesittelyitä. Mahdollisuuksien mukaan näyttelytilaa voidaan tarjota myös instituutin ulkopuolisille sidosryhmille instituutin toiminta-ajatuksen mukaisiin tilaisuuksiin.

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* www.madrid.fi
**Haarusanikkaiset** (*Psilophytina*, *Psilotophytina*) on yksi sanikkaisten neljästä alakaaresta ja samalla niistä kaikkein pienin ja alkeellisin. Haarusanikkaisiin kuuluu kaksi sukua, joista *Psilotum* käsittää kaksi ruohomaista kuivien trooppisten seutujen lajia ja *Tmesipteris* 12–13 Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Uudessa-Kaledoniassa esiintyvää epifyyttistä lajia.

Monet kasvitieteilijät pitävät haarusanikkaisia alkeellisimpina nykyään elävinä putkilokasveina, sillä niillä ei ole lainkaan juuria tai lehtiä. Lehtien sijaan niillä on pienet lehtimäiset ulokkeet, joiden sisällä ei ole johtojänteitä, kuten oikeilla lehdillä. Juurien sijaan niillä on maavarsi, joka on yhteydessä mykorritsaan eli sienijuureen. Kolme itiöpesäkettä ovat yhdistyneet pienen varsimaisen ulokkeen päähän. Haarusanikkaisille on ominaista sukupolvenvuorottelu ja pientä maavarren palasta muistuttava suvullisen polven alkeisvarsikko on korkeintaan kahden millimetrin kokoinen.

Haarusanikkaisten luokittelu on yhä ristiriitainen, eikä ryhmältä ole löytynyt fossiileja. Ryhmä on ollut tapana erottaa muista sanikkaisryhmistä, mutta DNA-tutkimukset ovat osoittaneet, että haarusanikkaiset saattavat myös olla hyvin yksinkertaisia saniaisia. Eräät lähteet sisällyttävät haarusanikkaisiin myös käärmeenkielikasvit (Ophioglossaceae).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aiken, M.: Living Fossils of The Plant Kingdom Botany Department, Victoria University College.
2. ↑  Schneider E.L. & Carlquist S.: SEM studies on vessels in ferns. 17. Psilotaceae  2000. Botanical Society of America.  Arkistoitu 6.7.2008. Viitattu 30.3.2008.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q500230
* Wikispecies: Psilotaceae
* CoL: FB8
* EoL: 4493
* EPPO: 1PSIF
* FloraBase: 22928
* FNA: 10738
* FoAO2: Psilotaceae
* FoC: 10738
* Fossilworks: 54751
* GBIF: 6630
* GRIN: 1213
* iNaturalist: 64670
* IPNI: 30213386-2
* IRMNG: 114332
* ITIS: 17005
* NCBI: 3238
* NZOR: df2d3c62-0f88-4722-a509-ad3c3e7027da
* Open Tree of Life: 769689
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30213386-2
* Tropicos: 42000408
* VicFlora: 56a5622e-6a38-4876-97a8-ba62e15ff6ec
* WFO: wfo-7000000502

 |

 |
**Suomen Lääkärilehti** (usein vain **Lääkärilehti**) on Suomen Lääkäriliiton julkaisema lääketieteellisen alan järjestö- ja ammattilehti. Se ilmestyy 26 numerona vuosittain, ja sen levikki on noin 31 500 kappaletta. Lehti jaetaan kotiosoitteeseen kaikille Suomessa toimiville lääkäreille ja lääketieteen opiskelijoille. Sen lisäksi lehteä tilataan terveydenhuollon hallintoon ja kirjastoihin. *Lääkärilehden* sisarjulkaisu verkossa on **Potilaan lääkärilehti**, jossa julkaistaan Lääkärilehden suurelle yleisölle sovellettua aineistoa. Lääkärilehdellä on myös laajat verkkopalvelut sekä sähköiset uutiskirjeet erikseen lääkäreille ja alan opiskelijoille.

*Lääkärilehti* julkaisee lääketieteellisiä pääkirjoituksia ja vertaisarvioituja artikkeleita lääketieteen ja terveydenhuollon aiheista. 

*Suomen Lääkärilehden* vastaavana päätoimittajana vuodesta 2008 toiminut kauppatieteiden maisteri Hannu Ollikainen jäi syyskuussa 2016 osa-aikaeläkkeelle. Vastaavaksi päätoimittajaksi tuli Kauppalehden toimituksen kehityspäällikkö Pekka Nykänen. Lehden lääketieteellinen päätoimittaja on ollut joulukuusta 2016 lähtien neurologian erikoislääkäri, lääketieteen tohtori Pertti Saloheimo.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Lääkärilehti, Mediakortit, Aikakausmedia. Viitattu 24.6.2016.
2. ↑  Hannu Ollikaisesta Lääkärilehden päätoimittaja, *Mediuutiset* 19.2.2008. Viitattu 24.6.2016.
3. ↑  Lääkärilehti 2016, Mediakortti, Otavamedia. Viitattu 24.6.2016.
4. ↑  Lääkärilehti saa uuden päätoimittajan, *Markkinointi & Mainonta* 23.8.2016.
5. ↑  Pertti Saloheimosta lääketieteellinen päätoimittaja, *Lääkärilehti* 16.11.2016.
Leïla Ben Ali, kuva vuodelta 2010.
**Leïla Ben Ali** (arab. ليلى بن علي‎, *Laylā ibn ‘Alī*, syntyjään **Trabelsi**; 24. lokakuuta 1956) on Tunisian entisen presidentin Zine El Abidine Ben Alin leski. Hän avioitui presidentin kanssa vuonna 1992. 

Ben Alin valtakaudella Leïla Ben Ali johti Tunisiassa Basma-järjestöä, joka järjesti turvallisia työpaikkoja vammautuneille. Hän johti myös järjestöä jonka tarkoituksena oli parantaa syöpäsairaiden hoitoa. Hän johti myös arabinaisten organisaatioita ja hänen sanottiin antaneen kasvot Tunisian modernisaatiolle. 

Hienon julkisivun takana Leïla Ben Alin uskotaan rikastuneen presidentin puolisona ollessaan valtion varojen väärinkäytöllä ja rikastuttaneen myös omaa sukuaan. Arabikevään jälkeen Tunisian hallitus on jättänyt häntä koskevan etsintäkuulutuksen, jossa häntä syytetään petoksesta ja rahanpesusta. 

Vaatimattomista oloista lähtenyt Leïla Trabelsi kouluttautui kampaajaksi, millä nimityksellä häntä kansa kutsui halveksuen hänen ollessaan presidentin puolisona. Asemaansa väärinkäyttäen hän rakensi veljiensä kanssa korruptoituneen liiketoimintaverkoston, joka hallitsi Tunisian kiinteistö- ja mediasektoria sekä autojen maahantuontia. Leïla Ben Ali asuu nykyään Saudi-Arabiassa.

Viitteet
--------

1. ↑
2. ↑
3. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Álvaro de Bazán -luokka** on Espanjan laivaston viiden 2000- ja 2010-luvuilla valmistetun aluksen muodostama fregattiluokka.

Suunnittelu
-----------

Aluksille asennettiin Aegis-komento- ja taistelunjohtojärjestelmä, AN/SPY-1 tutkat ja niihin liitetyt SPG-62 Mk99 maalinosoitusjärjestelmät sekä 48-siiloinen Mk-41 VLS-järjestelmä, johon voi sijoittaa Standard SM-2 ja ESSM -ilmatorjuntaohjukset. Neljä kahden tonnin painoista AN/SPY-1 antennielementtiä muodostavat valvontajärjestelmän. Elementtien paino rajoittaa niiden sijoituskorkeuden, mikä taas tarkoittaa valvonta-alueen laajuutta. Toisena rajoittavana tekijänä on valittu taajuusalue 2 000 - 4 000 MHz E/F -taajuusalue. Tutkan valvontaetäisyydeksi ilmoitetaan noin 175 merimailia.

Ilmatorjuntajärjestelmän lisäksi aluksilla on keskilaivaan sijoitettuna kaksi neliohjuksista Boeing Harpoon merimaaliohjusten laukaisualustaa. Alusten etukannella VLS-järjestelmän etupuolella on yhdysvaltalainen yksiputkinen 127 millimetrin Mk 45 tykkitorni. VLS-järjestelmän siiloihin voidaan myös sijoittaa muita ohjuksia kuten Tomahawk-risteilyohjuksia. Sukellusveneidentorjuntaan aluksilla on helikopteri sekä runkoon sijoitettu Raytheonin DE1160 matalataajuuskaikuluotain, sukellusveneidentorjuntatorpedot sekä SQL-26 Nixie valemaalijärjestelmä. Elektronisen sodankäynnin järjestelminä aluksilla on Indran Aldebaran ja Regulus-järjestelmät.

Viestijärjestelmät mahdollistavat Link 11 ja 16 yhteydet ja tulevaisuudessa niiden viestikykyä on tarkoitus parantaa edelleen paremmin yhteensopiviksi muiden Natomaiden kanssa.

Alusten voimanlähteenä on CODOG-järjestelmä, johon kuuluu GE LM-2500 kaasuturbiinit ja lisenssivalmisteiset Caterpillarin dieselmoottorit.

Alukset
-------

Luokan neljä ensimmäistä alusta tilattiin tammikuussa 1997. Tästä alkoi projektin määrittelytyö yhdessä Saksan ja Alankomaiden laivastojen kanssa, mikä kesti 2000-luvun alkuun. Suunnitteluvaiheen jälkeinen siirtymävaihe päätettäessä ottaa käyttöön Yhdysvaltain laivaston AEGIS-järjestelmä vuoden 1995 puolivälissä.

**Álvaro de Bazán -luokan fregatit**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Álvaro de Bazán* | Navantia |  | 31. lokakuuta 2000 | 19. syyskuuta 2002 |  |
| *Almirante Juan de Borbón* | Navantia | lokakuu 2001 | 28. helmikuuta 2002 | 3. joulukuuta 2003 |  |
| *Blas de Lezo* | Navantia |  | 16. toukokuuta 2003 | 16. joulukuuta 2004 |  |
| *Méndez Núñez* | Navantia | 16. toukokuuta 2003 | 12. marraskuuta 2004 | 21. maaliskuuta 2006 |  |
| *Cristóbal Colón* | Navantia | 29. kesäkuuta 2007 | 4. marraskuuta 2010 | 23. lokakuuta 2012 |  |
| *Juan de Austria (F106)* | Navantia |  |  |  | tilaus peruutettu |
|

Lähteet
-------

* Waters, Conrad: Modern European Air Defence Escorts: Different Solutions to a Common Problem.  *Conway's Warship*, 2010, XXXII. vsk, s. 140-156. Lontoo:  Conway Publishing. ISBN 978-1-84486-110-1.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Waters, Conrad s. 142-143
2. 1 2 3  Waters, Conrad s. 143
3. ↑  Waters, Conrad s. 142

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Álvaro de Bazán -luokka** Wikimedia Commonsissa
**Haavakuume** on taidemaalari Akseli Gallen-Kallelan maalaama, realistinen öljyvärimaalaus vuodelta 1889. 
Maalauksen korkeus on 62 ja leveys 72,5 senttimetriä. Teos esittää kuumeessa vuoteella makaavaa parrakasta miestä, jonka vasen käsi on kääritty paksuun siteeseen.

Teos oli julkisesti esillä Berliinissä vuonna 1895 pidetyssä Gallen-Kallelan ja Edvard Munchin yhteisnäyttelyssä, jossa se myytiin yksityiskokoelmaan. Maalauksen sijaintia ei tiedetty yli sataan vuoteen ennen kuin sveitsiläinen Beurret & Bailly Auktionen -huutokauppakamari otti yhteyttä Gallen-Kallelan museoon vuonna 2017 teoksen aitouden varmistamiseksi.

Teos myytiin vuonna 2017 Beurret & Bailly Auktionen -huutokauppakamarin huutokaupassa yksityiselle ostajalle 535 040 Sveitsin frangilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Akseli Gallen-Kallela 1865–1931 : Wundfieber, 1889 *bbw-auktionen.com*. Viitattu 4.11.2019. (saksaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Tuominen-Halomo, Anneli: Gallen-Kallelan Haavakuume-teos löytyi – "Se ei ollut normipäivä museotyössä" *Länsiväylä*.  8.5.2017. Viitattu 4.11.2019.
Margaret George
**Margaret George** (s. 1943, Nashville) on yhdysvaltalainen kirjailija.

Hän on matkustellut runsaasti koko ikänsä lapsuudestaan lähtien, jolloin isän työ vei perhettä ympäri maapalloa. Siitä alkaen kun hän pienenä tutustui Egyptin ja Lähi-idän historiallisiin maisemiin, hänen kiinnostuksensa niiden menneisyyttä ja siellä eläneitä ihmisiä kohtaan on vain kasvanut. Hänen tunnetuin teoksensa on yli tuhatsivuinen historiallinen suurromaani *Minä, Kleopatra*, joka kertoo Egyptin kuningattaresta Kleopatra VII Filopatorista.

Jokaista kirjaansa varten George perehtyy syvällisesti siihen aikakauteen, miljööseen ja niiden ihmisten elämään, josta kirjoittaa. Niiden seitsemän vuoden aikana, jotka *Minä, Kleopatra* -romaanin valmistuminen vei, hän muun muassa matkusti neljä kertaa ympäriinsä Egyptissä ja koko siinä Välimeren maailmassa, johon romaanin tapahtumat sijoittuvat, sekä tutustui tarkasti antiikin historiallisiin ja kaunokirjallisiin dokumentteihin. Ennen Kleopatra-kirjaansa hän on julkaissut jo kaksi historiallista romaania, toisen Henrik VIII:sta ja toisen Maria Stuartista.

Nykyään George asuu Madisonin kaupungissa Wisconsinissa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Alan Harrison Berg** (1. tammikuuta 1934 Chicago, Illinois – 18. kesäkuuta 1984 Denver, Colorado) oli amerikanjuutalainen lakimies ja radio­juontaja, jonka uus­natsit murhasivat hänen kotinsa lähistöllä. Hänet tunnettiin ärsyttävästä ja suorasanaisesta tyylistään radio-ohjelmassaan.

Kansallis­mielinen valkoisten valtaa kannattava 'The Order' ("Järjestö"), joka tunnetaan myös saksankielisellä nimillä 'Brüder Schweigen' ('Veljet pysykää hiljaa') englanninkielisellä nimellä 'Silent Brotherhood' (Hiljainen veljeskunta), ampui Bergin Denverissä 18. kesäkuuta 1984. Ketään ei tuomittu Bergin murhasta, mutta kaksi The Orderin jäsentä tuomittiin muiden syytteiden perusteella.

Elokuvat aiheesta
-----------------

Oliver Stonen ohjaama elokuva *Talk Radio* (1988) perustuu osittain Alan Bergin tapaukseen, samoin elokuva *Petetty* (1988), jossa pääosissa ovat Debra Winger ja Tom Berenger. Myös *Brotherhood of Murder* (1999) perustuu tosi­tapauksiin ja The Orderin tarinaan sisältäen myös Bergin murhan.

Katso myös
----------

* The Order
* Howard Stern

Lähteet
-------

1. ↑  Alan Berg *IMDb*. Viitattu 2.10.2018.
2. ↑  Talk Radio Assassination! *www.wfmu.org*. Viitattu 5.10.2018.
3. ↑  Singular, Stephen: Alan Berg: Talked to Death *Music News*.  31.1.1985. The Rolling Stone. Viitattu 24.3.2020. (englanniksi)
4. ↑  The murder of Alan Berg in Denver: 25 years later *The Denver Post*.  17.6.2009. Viitattu 9.12.2016. (englanniksi)
5. ↑  Hemphill, Jim: "A Chance to Develop Technique": Oliver Stone on Talk Radio *Focal Point*.  3.12.2015. Filmmaker Magazine. Viitattu 24.3.2020. (englanniksi)
6. ↑  Fee, Christopher R. & Webb, Jeffrey, B.: "Silent Brotherhood and Neo-Nazi Movement", *Conspiracies and Conspiracy Theories in American History 2 volumes*, s. 583. ABC-CLIO, 2019. ISBN 978-144-085-811-6. Google-kirjat (viitattu 24.3.2020). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sitaatteja aiheesta **Alan Berg** Wikisitaateissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Alan Paul Crofoot** (2. kesäkuuta 1929 Toronto – 5. maaliskuuta 1979 Dayton, Ohio) oli kanadalainen tenori ja näyttelijä. 

Crofoot sai ensinnäkin Toronton yliopistosta maisterinarvon psykologiassa. Oopperadebyyttinsä hän teki 1957 Canadian Opera Companyn *Tosca*-ooppreassa. Hän jatkoi opintojaan Münchenissä Lorenz Fehenbergerin johdolla. Oopperan lisäksi Crofoot esiintyi näyttämömusikaaleissa muun muassa Lontoossa ja New Orleansissa sekä Mr. Bumblena musikaalin *Oliver!* Broadway-tuotannossa 1964. Hän oli CBC:n *Mr. Piperin* -lastenshown tähti vuosina 1963–1964.

Crofoot esiintyi oopperarooleissa muun muassa Honolulussa, Denverissä, Bostonissa ja San Franciscossa sekä festivaaleilla Stratfordissa (Ontario) ja Glyndebournessa.
Vuonna 1978 hän teki sopimuksen New Yorkin Metropolitan-oopperan kanssa. Häntä kuullaan *Man of La Manchan* ja *Orfeuksen Manalassa* levytyksillä.

Crofoot on ollut naimisissa sopraano Dodi Proteron kanssa. Vuonna 1979 Crofoord teki itsemurhan Ohion Daytonissa 49 vuoden ikäisenä hyppäämällä hotellihuoneesta viidennestä kerroksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Calgary Herlad, March 1979
2. 1 2 3 4  Vanhentunut linkki: The Canadian Encyclopedia: Alan Crofoot
3. ↑  The Milwaukee Sentinel: Opera singer leaps to death[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**57/55 J** eli *57 mm 55 kaliiperimitan rannikkotykki mallia Jokinen* oli Suomessa Jatkosodan aikana kehitetty kevyt rannikkotykki. Tykki oli ensimmäinen kokonaan Suomessa kehitetty rannikkotykki, ja sillä oli tarkoitus korvata vanhemmat 57 mm Nordenfelt- ja Hotchkiss-tykit. Ase osoittautui kuitenkin epäonnistuneeksi, eikä sitä valmistettu kuin 11 kappaletta.

Historia
--------

57/55 J kehitettiin Suomessa korvaamaan vanhemmat 57 mm Nordenfelt- ja Hotchkiss-tykit, jotka olivat muuten vielä kelvollisia mutta joissa oli kehnot tähtäimet. Merivoimien esikunnan operatiivisella osastolla oli myös muuten innostusta kotimaisten tykien valmistamiseen. Insinöörieverstiluutnantti Antero Albert Jokisen suunnittelema ase perustui vanhempiin Nordenfelt- ja Hotchkiss-tykkeihin, ja prototyyppi valmistui Helsingin Laivastoasemalla vuonna 1941. 50 tykin sarja tilattiin Valtion Tykkitehtaalta (VTT) Jyväskylässä vuosien 1941 ja 1942 taitteessa, mutta vain 10 tykkiä ehdittiin saada valmiiksi vuosina 1944-1945. Kokonaismääräksi Jatkosodan lopussa tuli 11, sarjavalmisteiset + prototyyppi.

Suunnitteluvirheet
------------------

Tykkejä koeammuttaessa Jyväskylässä todettiin puoliautomaattikoneiston luistin taipuvan. Se olisi siis pitänyt uusia. Myös tykin ampumatarvikkeet tuottivat vaikeuksia: tykki suunniteltiin alun perin 900 m/s lähtönopeudelle putkipaineen ollessa 2800 atm, mutta kaksi vuotta myöhemmin samasta ruudista tehty panos antoikin 3500 atm mikä kulutti putkea aivan liikaa. Jokinen suunnitteli tyytyä 800 m/s lähtönopeuteen, mutta loppujen lopuksi lähtönopeus pudotettiin 660–670 m/s, eli suunnilleen samaan kuin vanhemmillakin 57 mm tykeillä. Myöhemmin Antero Jokista on kritisoitu yrityksestä tehdä liiankin hyvää tykkiä ottamatta huomioon teollisuuden valmiutta valmistukseen.

Palveluskäyttö
--------------

Jokiset otettiin hätäratkaisuna käyttöön 1950-luvulla paikkaamaan rannikkotykistön harjoituskaluston puutetta. Vanhemmat 57 mm tykit olivat loppuunkuluneet ja 76 mm tykit olivat vielä varauskalustona, joten varastoista kaivettiin jo poistettuja tykkejä uudelleen käyttöön. Ainakin joitakin Jokisia käytettiin selkäputkina 234/50 Be ja 305/52 O -tykeissä. Vielä 1960-luvun alussa tykit kunnostettiin ja selkäputkina olleisiin lisättiin aikaisemmin poistetut osat, mutta jo 1965-1966 tykit poistettiin käytöstä ja siirrettiin Asevarikko 5:een.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Enqvist, Ove: *Itsenäisen Suomen rannikkotykit 1918-1998*, s. 95-97. Helsinki: Sotamuseo, 1999. ISBN 951-25-1033-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Rannikon Puolustaja -lehden artikkeli 57/55 Jokisesta (Arkistoitu – Internet Archive)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **57/55 J** Wikimedia Commonsissa
**Liga Deportiva Universitaria de Quito** on jalkapalloseura Ecuadorin pääkaupungista Quitosta. Sen edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa.

LDU:n juuret ovat Ecuadorin keskusyliopiston urheilujoukkueissa. Seura perustettiin virallisesti vuonna 1930. Se on yhdeksällä kansallisella mestaruudellaan yksi Ecuadorin menestyneimmistä. Vuonna 2008 seura voitti Copa Libertadoresin ja vuonna 2009 Recopa Sudamericanan, jotka olivat ensimmäiset minkään ecuadorilaisseuran voittamat kansainväliset mestaruudet. Vuoden 2008 seurajoukkueiden MM-kilpailuissa LDU sijoittui toiseksi.

LDU:n paikalliskilpailijoita ovat Aucas, Deportivo Quito ja El Nacional. Seuran kotistadion on yli 50 000 katsojapaikan Estadio de Liga Deportiva Universitaria, joka tunnetaan myös nimellä Casa Blanca (suom. *valkoinen talo*).

Saavutukset
-----------

* Serie A: 1969, 1974, 1975, 1990, 1998, 1999, 2003, 2005 A, 2007
* Copa Libertadores: 2008
* Recopa Sudamericana: 2009
* Copa Sudamericana: 2009

Lähteet
-------

1. ↑  Historia Liga Deportiva Universitaria de Quito.  Arkistoitu 4.8.2009. Viitattu 29.7.2009. (espanjaksi)
2. ↑  Ecuador – List of Champions RSSSF. Viitattu 29.7.2009. (englanniksi)
3. ↑  Copa Libertadores de América RSSSF. Viitattu 29.7.2009. (englanniksi)
4. ↑  Recopa RSSSF. Viitattu 29.7.2009. (englanniksi)
5. ↑  FIFA Club World Championship RSSSF. Viitattu 29.7.2009. (englanniksi)
6. ↑  Casa Blanca Liga Deportiva Universitaria de Quito.  Arkistoitu 31.8.2009. Viitattu 29.7.2009. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Liga Deportiva Universitaria de Quito**.
* Seuran sivusto (espanjaksi)
**Alan Hughes Burgoyne** (30. syyskuuta 1880 – 26. huhtikuuta 1929) oli brittiläinen kirjailija, poliitikko ja sotilas.

Burgoyne kirjoitti teoksia sodankäynnistä, muun muassa sukellusveneistä, ja matkusteli paljon. Vuonna 1903 hänet pidätettiin erehdyksessä vakoojana venäläisten hallitsemassa Port Arthurin kaupungissa Kiinassa. Vuonna 1905 häneltä julkaistiin yhdessä W. Laird Clovesin kanssa teos *Trafalgar Re-Fought*, jossa Trafalgarin taistelu on sijoitettu sata vuotta myöhemmäksi. Burgoynen vuoden 1908 invaasioromaanissa *The War Inevitable* puolestaan Japanin laivasto kiertää maapallon ympäri tullakseen Englannin avuksi sodassa Saksaa vastaan. Teos herätti laajaa keskustelua. Hänen vuonna 1911 *Pearson’s Magazine* -lehdessä julkaistu kertomuksensa "The Death Dive: The Story of the World's Last Naval Battle" puolestaan kuvaa brittiläistä lentäjää, joka suorittaa lentokoneellaan itsemurhaiskun Saksan laivaston lippulaivaa vastaan.

Burgoyne valittiin alahuoneen jäseneksi tammikuun 1910 vaaleissa North Kensingtonin vaalipiiristä. Hän säilytti paikkansa marraskuuhun 1922 asti.

Ensimmäisessä maailmansodassa kapteeniksi ylennyt Burgoyne rekrytoi vaalipiiristään 116 miestä palvelukseen. Hän palveli sodan aikana länsirintamalla, Italian rintamalla, Palestiinassa ja Intiassa ja yleni sen aikana everstiluutnantiksi.

Jätettyään North Kensingtonin paikkansa alahuoneessa Burgoyne pääsi uudelleen alahuoneen jäseneksi Aylesburyn vaalipiiristä lokakuussa 1924. Hän oli edelleen Aylesburyn edustaja, kun hän kuoli 26. huhtikuuta 1929.

Lähteet
-------

* Beaumont, Comyns: *A Rebel In Fleet Street*. Resonance BookWorks [Hutchinson], 2016 [1944]. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Inglis, G. I. S.: *Kensington in the Great War*. Pen & Sword Military, 2014. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Sir Alan Hughes Burgoyne MP *pennchurch.uk*. Viitattu 14.8.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Burgoyne, Alan Hughes *sf-encyclopedia.com*. Viitattu 14.8.2020. (englanniksi)
3. ↑  Beaumont 2016 [1944], s. 87
4. 1 2  Lieut-Colonel Sir Alan Burgoyne *api.parliament.uk*. Viitattu 14.8.2020. (englanniksi)
5. ↑  Inglis 2014, s. 30


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Italia
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Andrejs Šulcs** (14. toukokuuta 1910 – 25. marraskuuta 2006) oli liiviläinen taidemaalari.

Elämäkerta
----------

Andrejs Šulcs syntyi Miķeļtornisin kylässä kalastajaperheeseen. Hän suoritti lukio-opintonsa Ventspilsissä vuonna 1930 ja meni sen jälkeen Latvian taideakatemiaan, josta hän valmistui vuonna 1938 diplomityöllään *Riga*. 1940-luvulla hän toimi opettajana, ja vuosina 1947-68 Ventspilsin historian museon johtajana. Vuonna 1997 hän sai kolmen tähden ritarikunnan jäsenyyden.

Työt
----

Šulcs teki lähinnä öljyväritöitä maa- ja merimaisemista. Hänen ensimmäinen ammattimainen taidenäyttelynsä avattiin vuonna 1931 Ventspilsissä, ja sen jälkeen hänellä oli useita näyttelyitä Ventspilsissä sekä Riiassa. Erityisen paljon hänen näyttelyitään oli 1980-luvulla. Hänen töitään on ollut esillä myös muun muassa Virossa, Suomessa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Brasiliassa. Hänen töidensä tyyliä on kuvailtu kirkkaaksi ja värikkääksi.

Lähteet
-------

* Andrejs Šulcs *Livones.lv*.  Arkistoitu 25.9.2016. Viitattu 3.5.2010. (latviaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ventspilsin museon Internetgalleria (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Latvia

 |

 |