recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ronny and The Loafers, vasemmalta Eero Rinteelä, Paavo Määttänen, Raine Seppänen, Jouko Kuitunen ja Aatos Bollström
**Ronny and The Loafers** oli 1960-luvun alkupuolella toiminut Lahdessa perustettu rautalankayhtye. Se soitti aluksi vain instrumentaalimusiikkia, kunnes laulusolistiksi liittyi kotkalainen taiteilijanimeä Ronny käyttänyt Aatos Bollström. 

31. tammikuuta 1964 yhtye äänitti singlen "Se jokin sinulla on / Diggety doggety" (Parlophone PAR 934). "Se jokin sinulla on" -kappale oli alun perin englantilaisen Gerry & The Pacemakers -yhtyeen huonosti menestynyt "You've Got What I Like" vuodelta 1964. "Diggety doggety" puolestaan oli ruotsalaisen The Streaplers -yhtyeen kappale.  

"Se jokin sinulla on" nousi hitiksi ja se on suosittu laulu nykyäänkin. Teksti on Junnu Vainion ja siitä tuli hänen ensimmäinen sanoitushittinsä. Kappale valittiin Iltalehden Kauneimmat rakkauslaulut -lukijaäänestyksessä vuonna 2007 sijalle 10.  

The Loafersin soittajilla oli Burns Black Bison -kitarat ja Vox-merkkiset vahvistimet. Yhtye hajosi lokakuussa 1964 kun osa jäsenistä astui varusmiespalvelukseen. Eero Rinteelää lukuun ottamatta muut jäsenet soittivat myöhemmin Kari Raution yhtyeessä.

Osin samoista jäsenistä koostunut The Loafers & Karri julkaisi vuonna 1964 singlen "Anna pois / Ota pois" (Parlophone PAR 941).

* Kuvassa on vuonna 1964 Antti Einiön kirjoittama kirje Ronny and The Loafers -yhtyeelle. Yhtyettä pyydettiin esiintymään elokuvassa, jota ei kuitenkaan tehty rahoitusvaikeuksien vuoksi.Kuvassa on vuonna 1964 Antti Einiön kirjoittama kirje Ronny and The Loafers -yhtyeelle. Yhtyettä pyydettiin esiintymään elokuvassa, jota ei kuitenkaan tehty rahoitusvaikeuksien vuoksi.
* Lehtileike: 3 tunnin MAMMUTTIKONSERTTI! Mukana muun muassa Ronny and The Loafers ja The Caretakers.Lehtileike: 3 tunnin MAMMUTTIKONSERTTI! Mukana muun muassa Ronny and The Loafers ja The Caretakers.

Diskografia
-----------

**Singlet**

* *Se jokin sinulla on / Diggety doggety* (31. tammikuuta 1964)

Kokoonpano
----------

* Ronny eli Aatos Bollström (laulu)
* Paavo Määttänen (soolokitara)
* Jouko Kuitunen (komppikitara)
* Eero Rinteelä (basso)
* Raine Seppänen (rummut)

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen äänitearkiston tiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Se jokin sinulla on -kappale Äänitetietokannassa Fono.fi
3. ↑  Diggety doggety -kappale Äänitetietokannassa Fono.fi
4. ↑  Juha Vainio 1938-1990, YLE Elävä arkisto, Tietolaatikko
5. ↑  Kauneimmat rakkauslaulut äänestyksen lopputulos Iltalehden sivuilla
6. ↑  Rauhaniemi, Timo & Tamminen, Mika: *Suomalaisten vinyyli- ja CD-levyjen hintaopas*, s. 389. , 2016. ISBN 978-952-68330-3-3.
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Ronny muisteloina ja valokuvina Kari Raution sivuilla
* Se jokin sinulla on -levy ja yhtye Iltalehden sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Se jokin sinulla on -kappaleesta Raimo Öystilän Rytmimusiikin Syke -sivustolla
**Marta Ptaszyńska** (s. 29. heinäkuuta 1943 Varsova) on puolalainen säveltäjä, lyömäsoittaja ja musiikkipedagogi.

Elämä ja ura
------------

Ptaszyńska opiskeli sävellystä Tadeusz Paciorkiewiczin johdolla Varsovassa ja lyömäsoitinten soittamista Jerzy Zgodzińskin johdolla Poznańissa. Vuosina 1969–1970 hän täydensi opintojaan Nadia Boulangerin johdolla. Tämän jälkeen hän lähti Clevelandin musiikki-instituuttiin, jossa sai lyömäsoittajana taiteilijadiplomin vuonna 1974. Vuosina 1974–1977 Ptaszyńska opetti sävellystä ja lyömäsoitinten soittoa Bennington Collegessa. Sittemmin hän on työskennellyt monissa muissa Yhdysvaltain yliopistoissa. Hän on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1972. Ptaszyńska on toiminut Yhdysvaltain Percussive Arts Societyn johtokunnassa ja saanut sen kunniapalkinnon. Hän on järjestänyt kansainvälisiä workshopeja Bydgoszczissa sekä toiminut Puolalaisen musiikin festivaalin taiteellisena neuvonantajana New York Public Library for the Performing Artsissa vuosina 1994 ja 1996.

Tuotanto
--------

Ptaszyńskan sävellyksissä lyömäsoittimet ovat olleet keskeisessä asemassa. Hänen suosituimpiin teoksiinsa on kuulunut konsertto marimballe ja orkesterille. Se sävellettiin Keiko Abea varten. Muihin ammattimaisten lyömäsoittajien suosimiin Ptaszyńskan teoksiin kuuluvat *Space Model* lyömäsoittimille ja nauhalle (1971), *Siderals* (1974), *Mobile* (1975), *Graffito* soolomarimballe (1988) ja *Spider Walk* (1993). Tuotantoon kuuluu myös lapsille suunnattuja teoksia, kuten *Suite Variée* (1968), *Little Mosaic* (1968), *The Colourful World of Percussion* (1970–1978). Vuosina 1993–1995 Ptaszyńska sävelsi kolminäytöksisen lastenoopperan *Mr Marimba*.

Ptaszyńska on usein saanut teoksiinsa innoituksen maalauksista, esimerkiksi Yves Tanguyn, Max Ernstin, Graham Sutherlandin ja Odilon Redonin teoksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marta Ptaszyńska Culture.pl


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston kolmannen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Fame** oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1759 vesillelaskettu 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

William Bateleyn suunnittelema alus tilattiin 13. huhtikuuta 1756 Henry Bird vanhemmalta Rotherhithestä, missä köli laskettiin 28. toukokuuta. Se laskettiin vesille 1. tammikuuta 1759 ja valmistui 12. maaliskuuta Deptfordin telakalla. Valmistuskustannukset olivat 26 392 puntaa 10 shillinkiä ja yhdeksän pennyä. Lisäksi varustamiskustannukset olivat 9 169 puntaa yhdeksän shillinkiä ja yksitoista pennyä.

Sen aseistuksena oli kummallakin tykkikannella kaksikymmentäkahdeksan tykkiä, jotka alemmalla olivat 32-naulaisia ja ylemmällä 18-naulaisia. Lisäksi puolikannella oli neljätoista ja etukannella neljä 9 naulan tykkiä.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1759 Hawken laivastoon päällikkönään John Byron. Se lähti 27. maaliskuuta 1760 Louisbourgiin. Se valtasi *HMS Achillesin* kanssa Bayonnesta lähteneen 14-tykkisen kaapparin *Le Pallaksen*. Alus oli 1. huhtikuuta Brestin edustalla ja tuhosi 8. heinäkuuta Chaleurinlahdella 32-tykkisen *Le Machaultin*, 22-tykkisen *Le Bienfaisantin* ja 16-tykkisen *Le Marquis de Malauzen*.

Vuonna 1762 alus valtasi *HMS Lionin* kanssa ranskalaisen 10-tykkisen *Ecureuilin*.

Joulukuussa 1799 alus nimettiin *HMS Guilfordiksi* ja varustettiin vankilaivaksi, joka myytiin 1814.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield, Rif s. 59


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Dublin-luokka** | **Royal Navyn kolmannen luokan linjalaivat** | Seuraaja:***HMS Hero*** |
**Elina Järvinen** (o.s. **Kettunen**; s. 10. huhtikuuta 1981 Helsinki) on kilpauransa lopettanut suomalainen taitoluistelija. Hän edusti Helsingin Luistelijoita. Häntä valmensivat aiemmin Tiiu Valgemäe ja Susanna Haarala sekä sittemmin Tarja Sipilä ja Jari Malinen.

Järvinen sijoittui yhdenneksitoista sekä MM-kilpailuissa 2001 että olympialaisissa 2002. EM-kilpailuissa hän oli seitsemäs 2001, viides 2002, kymmenes 2003 ja yhdestoista 2005. Junioreiden MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi vuonna 2000. 

Järvinen voitti Pohjoismaiden mestaruuden 2004 ja sai hopeaa 2005. SM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 2001, hopeaa 2002, 2003 ja 2004 sekä pronssia 2000 ja 2005.

Lähteet
-------

* Profiili ISU:n sivulla (englanniksi)

  

Taitoluistelun Suomen-mestaruuskilpailut: Naisten yksinluistelu
1917: Ludowika Jakobsson
– 1919: Anna-Lisa Allardt
– 1923–1924: Anna Greta Henriksson
– 1927: Anna Greta Henriksson
– 1928–1930: Gunnel Nysten
– 1931: Ilma Suuronen
– 1932: Gunnel Relander
– 1933: Ilma Suuronen
– 1934: Mary Lindeberg
– 1935–1936: Ilma Suuronen
– 1937–1939: Maj-Len Helin
– 1941–1945: Maj-Len Helin
– 1946–1947: Leena Pietilä
– 1948: Kirsti Linna
– 1949–1953: Leena Pietilä
– 1954: Kirsti Linna
– 1955: Riitta Linna
– 1956–1958: Kirsti Linna
– 1960: Kaarina Kukkonen
– 1961: Maire Nylund
– 1962: Pia Wingisaar
– 1963–1965: Anna-Maija Rissanen
– 1966–1967: Pia Wingisaar
– 1968: Inger Melander
– 1969: Anna-Maija Kivimäki
– 1970: Anuliisa Numminen
– 1971: Tarja Säde
– 1972: Tarja Näsi
– 1973: Hannele Koskinen
– 1974: Susan Broman
– 1975–1976: Niina Kyöttinen
– 1977: Kristiina Wegelius
– 1978: Hannele Koskinen
– 1979: Susan Broman
– 1980: Pia Snellman
– 1981–1983: Kristiina Wegelius
– 1984: Susanna Peltola
– 1985: Elise Ahonen
– 1986: Elina Hänninen
– 1987: Tiia-Riikka Pietikäinen
– 1988–1989: Elina Hänninen
– 1990: Meri Karvosenoja
– 1991–1993: Mila Kajas
– 1994–1995: Kaisa Kella
– 1996: Mila Kajas
– 1997–1998: Alisa Drei
– 1999: Sanna-Maija Wiksten
– 2000: Susanna Pöykiö
– 2001: Elina Kettunen
– 2002: Susanna Pöykiö
– 2003–2004: Alisa Drei
– 2005–2007: Susanna Pöykiö
– 2008: Laura Lepistö
– 2009: Kiira Korpi 
– 2010: Laura Lepistö
– 2011–2013: Kiira Korpi
– 2014: Juulia Turkkila
– 2015: Kiira Korpi 
– 2016: Anni Järvenpää 
– 2017–2018: Emmi Peltonen
– 2019: Viveca Lindfors
– 2020: Emmi Peltonen
– 2022: Jenni Saarinen
**Champion** **Automobilwerke GmbH** on vuosina 1949–1955 toiminut saksalainen autonvalmistaja. Champion-autot olivat pieniä ja yksinkertaisia ja niissä oli hyvin pieni moottori. Tehdas myi tuotteitaan merkillä Champion.

Champion 250 vuodelta 1950
Champion 250 -mallissa oli 250-kuutioinen Triumph-moottoripyörän moottori. Lyhyt 285 senttimetriä pitkä kääpiöauto painoi vain 220–250 kiloa. Huippunopeus oli noin 60 km/h. Mallia valmistettiin noin 200 kappaletta.

Champion 400 vuodelta 1952
Hieman isompia olivat 400- ja 500-mallit, jotka olivat samassa hintaluokassa isojen autonvalmistajien pienimpien mallien kanssa. Niiden huippunopeus oli yli 80 km/h. Painoa oli yli 500 kiloa. Vuosina 1951–1952 näitä myytiin pari tuhatta kappaletta.

Champion ajautui konkurssiin vuonna 1953. Eri yrittäjät kuitenkin jatkoivat 400- ja 500-mallien valmistusta pitkin 1950-lukua. Merkittävin näistä oli Maico, joka valmisti Championin malleihin perustuvia Maico-autoja 5 000–7 000 kappaletta vuoteen 1958 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Klassikot* 2/2015, s. 56
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Albion-luokan toisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Exmouth** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1855 valmistunut Albion-luokan 91-tykkinen toisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Albion-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 12. maaliskuuta 1840 Plymouthin telakalta, missä köli laskettiin 13. syyskuuta 1841. Työt aluksella keskeytettiin. Alus tilattiin uudelleen Devonportin telakalta muuttuneiden suunnitelmien mukaisena 30. lokakuuta 1852. Muutostyöt potkurifregatiksi aloitettiin 20. kesäkuuta 1853. Se laskettiin vesille 12. heinäkuuta 1854 ja varustettiin Devonportissa. Alus liitettiin laivastoon 15. maaliskuuta 1855. Valmistuskustannukset olivat 146 067 puntaa, joista 76 379 puntaa kului purjealuksen rungon valmistukseen. Maudslay, Sons and Fieldin toimittamaan höyrykoneeseen kattiloineen ja tarvittavine asennuksineen kului 24 620 puntaa.

Palvelus
--------

Vuonna 1855 alus oli Välimerellä ja myöhemmin Itämerellä Sir Michael Seymourin lippulaivana. Alus oli vuonna 1859 Devonportissa vartioaluksena päällikkönään Robert Spencer Robinson.

Alus myytiin 4. huhtikuuta 1905 romutettavaksi George Cohenille ja romutettiin Penarthissa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817–1863 – Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 35
2. ↑  Winfield, Rif s 42

*Albion*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Albion* – *HMS Aboukir* – *HMS Exmouth* – *HMS Princess Royal* – *HMS Hannibal* – *HMS Algiers* – *HMS St. Jean d'Acre* |
| Edeltäjä: Vanguard-luokka – Seuraaja: Agamemnon-luokka |
Wei Jingsheng vuonna 2010.
**Wei Jingsheng** (kiin.: 魏京生; pinyin: *Wèi Jīngshēng*; s. 20. toukokuuta 1950) on kiinalainen demokratia-aktivisti. Hän osallistui vuosien 1978–1979 demokratialiikkeeseen ja julkaisi vuonna 1978 demokratiamuurilla kirjoituksensa "Viides modernisaatio", jossa hän vaati Kiinaa lisäämään demokratian viidenneksi viralliseksi modernisaatiotavoitteeksi maatalouden, teollisuuden, kansallisen puolustuksen sekä tieteen ja teknologian rinnalle. Hänet tuomittiin 29. maaliskuuta 1979 "valtiosalaisuuksien vuotamisesta" ulkomaisille lehtimiehille 15 vuodeksi vankeuteen.

Kiina vapautti hänet 14. syyskuuta 1993. Jälleen joulukuussa 1995 Wei tuomittiin 14 vuoden vankeuteen yrityksestä kaataa hallitus. Hän oli vaatinut maahan monipuoluedemokratiaa. Hän vapautui kuitenkin "terveydellisistä syistä" jo 16. marraskuuta 1997, ja ulkomaiden painostuksesta hänet karkotettiin Yhdysvaltoihin. Wei on ollut vuodesta 1997 lähtien maanpaossa Yhdysvalloissa.

Palkinnot
---------

Vuonna 1994 Wei Jingsheng sai Olof Palme -palkinnon. Vuonna 1996 hän sai Euroopan parlamentin Saharov-palkinnon.

Pekingin olympialaiset 2008
---------------------------

Pekingin vuoden 2008 olympialaisten alla Wei Jingsheng, Desmond Tutu, Václav Havel, Edward McMillan-Scott, filosofi André Glucksmann ja ryhmä Euroopan parlamentin jäseniä vetosivat 31. heinäkuuta 2008 olympiakomiteaan ihmisoikeuksien puolesta. Heidän mukaansa "ihmisoikeuksien puolustaminen ei ole politiikkaa, vaan jokaisen velvollisuus". He vetosivat olympiakomiteaan, jotta jokainen urheilija voisi tuntea Kiinan ihmisoikeustilanteen ja vapaasti ilmaista mielipiteensä siitä. Ryhmä pyysi urheilijoita tukemaan niitä ihmisiä, joiden ihmisoikeudet Kiinan hallitus on olympialaisten aikana kieltänyt.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mitä Missä Milloin 1995 s. 9. Otava 1994 ISBN 951-1-13254-7
2. ↑  Uutiskatsaus. *Mitä Missä Milloin* 1997 s. 40. Otava 1996 ISBN 951-1-14219-4
3. ↑  Wei Jingsheng Released. Human Rights Watch viitattu 13.10.2018
4. ↑  Václav Havel, Desmond Tutu, MEPs call for human rights at Beijing Olympics Human Rights Watch 31.7.2008.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Wei-kuningaskunta** eli **Cao Wei** (魏 [wèi], 220-265) oli yksi Kiinassa Kolmen kuningaskunnan kaudella vallasta kilpailleista valtioista. Sen pääkaupunkina toimi Luoyang.

Han-dynastian rappeutuessa Kiinan pohjoisosat olivat viimeisen Han-keisarin konsulin Cao Caon komennossa. Vuonna 213 hän sai tittelin *Wei Gong* (Wein herttua) ja kymmenen kaupunkia alueekseen. Alue sai nimekseen "Wein valtio". Jo tuohon aikaan Kiinan eteläosat olivat jaettuna kahden sotapäällikön hallintaan (myöhemmin Shu Han -kuningaskunta ja Wu-kuningaskunta). Vuonna 216 Cao Cao sai nimikkeen Wei Wang (Wein kuningas).

Cao Cao kuoli 220 ja hänen poikansa Cao Pi peri Wein kuninkaan arvonimen ja viran keisarillisena konsulina. Samana vuonna Cao Pi kaappasi keisarillisen valtaistuimen itselleen ja julisti perustaneensa Cao-Wei-dynastian, mutta Shu Han -valtion Liu Bei kiisti heti tämän oikeuden valtaistuimeen ja Wu-valtion Sun Quan teki samoin vuonna 222.

Wei valloitti Shu Han -kuningaskunnan 263. Kuitenkin jo vuonna 265 Sima Yan, Wein keisarillinen konsuli, kukisti Wei-dynastian ja perusti Jin-dynastian.

Katso myös
----------

* edellinen kausi: Han-dynastia
* vallitseva suurempi jakso: Kolme kuningaskuntaa
* muut kuningaskunnat: Shu Han -kuningaskunta ja Wu-kuningaskunta
* seuraava kausi: Läntinen Jin-dynastia
**Krystyna Guzik** (o.s. *Pałka*, s. 16. elokuuta 1983 Zakopane) on puolalainen ampumahiihtäjä.

Arvokilpailut
-------------

Guzik on osallistunut olympialaisiin kolmesti. Hänen parhaat henkilökohtaiset sijoituksensa ovat normaalimatkoilta; Torinossa 2006 hän oli viides, Vancouverissa 2010 15:s ja Sotšissa 2014 kymmenes.

Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 Guzik sai hopeaa takaa-ajokilpailusta, johon hän lähti pikakilpailun jälkeen seitsemänneltä sijalta. Yhteislähtökilpailussa hän oli seitsemäs. Ennen vuotta 2013 hänen paras sijoituksensa MM-kisoissa oli yhteislähdön 17:s sija Anterselvan MM-kisoissa 2007.

Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 Guzik oli pikakilpailussa viides, takaa-ajossa kahdeksas ja normaalimatkalla 14:s. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui normaalimatkalla seitsemänneksi.

Maailmancup
-----------

Ampumahiihdon maailmancupissa Guzikin parhaat sijoitukset ennen Nové Měston MM-hopeaa olivat viidennet sijat Torinon olympialaisissa ja Hochfilzenin pikakilpailussa kaudella 2012–2013.

Kaudella 2013–2014 Guzik oli kolmas Hochfilzenin takaa-ajokilpailussa. Kaudella 2015–2016 Guzik sijoittui toiseksi Canmoren pikakilpailussa ja kolmanneksi Presque Islen pikakilpailussa.

Kokonaiscupissa Guzik on ollut parhaimmillaan kymmenes kaudella 2015–2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Krystyna Guzik *IBU Datacenter*. IBU. Viitattu 11.3.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Krystyna Guzik** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Želju Mitev Želev** (bulg. Желю Митев Желев, 3. maaliskuuta 1935 – 30. tammikuuta 2015) oli bulgarialainen poliitikko ja entinen toisinajattelija, joka oli Bulgarian presidentti 1990–1997.

Želev oli kotoisin Veselinovon kylästä. Hän opiskeli Sofian Pyhän Kliment Ohridskin yliopistossa filosofiaa ja valmistui 1958 ja väitteli tohtoriksi 1974. Hänet erotettiin Bulgarian kommunistisesta puolueesta 1965, määrättiin kotiarestiin Sofiaan ja hän oli kuusi vuotta työttömänä.

Vuonna 1988 hän perusti Rusen komitean*selvennä* ja seuraavana vuonna oli perustamassa klubia glasnostin ja perestroikan puolesta, mistä hän päätyi Demokraattisten voimien liiton johtoon. Hänet valittiin kansanedustajaksi 7. suureen kansalliseen neuvostoon ja presidentiksi 1. elokuuta 1990. Tammikuusta 1992 hänestä tuli ensimmäinen demokraattisesti valittu Bulgarian presidentti.

Vuoden 1996 vaaleissa hän hävisi Petăr Stojanoville. Hän osallistui edelleen politiikkaan, vaikkakin vähemmän aktiivisesti. Hänet nimitettiin liberaalidemokraattisen liiton ja Liberal Internationalin kunniapuheenjohtajaksi kautensa jälkeen 1997 ja hän johti omaa säätiötään. Hän oli perustamassa Balkanin poliittista klubia, joka on entisten poliittisten johtajien kerho.

Želev julkaisi lukuisia teoksia, joista merkittävin on vuoden 1982 kiistelty Fašizmăt (suom. *Fasismi*).

Lähteet
-------

1. ↑  Bulgaria’s Former President Zhelyu Zhelev Dies *Novinite.com*.  30.1.2015. Viitattu 30.1.2015. (englanniksi)

Bulgarian lippuBulgarian presidentit
Petăr Mladenov (huhtikuu–heinäkuu 1990) | Želju Želev (1990–1992, 1992–1997) | Petăr Stojanov (1997–2002) | Georgi Părvanov (2002–2012) | Rosen Plevneliev (2012–2017) | Rumen Radev (2017– )


  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Champeau-en-Morvan** on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 54 kilometriä Montbardin kaupungista etelään.

Saint-Légerin kylässä on 1000-luvulta peräisin oleva seurakuntakirkko, joka rakennettiin uudelleen 1800-luvulla. Se on tyyliltään romaaninen, ja se vihittiin käyttöön vuonna 1860. Vuoteen 1911 saakka kunnan keskus oli siellä, ja kunnan nimi oli tuolloin **Saint-Léger-des-Fourches**. Tämä kylä oli saanut nimensä piispa Saint Légeristä, sekä naapurikylä Fourchesin nimestä, minne piispat pystyttivät hirsipuut, joita Ranskassa kutsutaan nimellä Fourches patibulaires. Uudesta kunnan keskustasta oli pitkä kirkkomatka, joten vuonna 1913 Champeaun kylään rakennettiin kappeli.

Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (*Parc naturel régional du Morvan*).

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 9.1.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Champeau-en-Morvan Patrimoine du Morvan. Viitattu 9.1.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Les communes Parc naturel régional du Morvan. Viitattu 9.1.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Champeau-en-Morvan** Wikimedia Commonsissa
Maneesin sali 10. elokuuta 1792, Louis-Joseph Masquelier’n piirros.
**Maneesin sali** (ransk. *Salle du Manège*) oli Pariisissa sijainnut rakennus, jossa Ranskan parlamentti kokoontui Ranskan vallankumouksen aikana vuosina 1789–1793.

Rakennus oli alkujaan kuninkaallisen Tuileries’n palatsin puiston (nyk. Tuileries’n puisto) pohjoislaidalla sijainnut ratsastusmaneesi. Siirryttyään Versailles’sta Pariisiin Ranskan perustuslakia säätävä kansalliskokous kokoontui muutaman viikon ajan Pariisin arkkipiispan virkatalossa, kunnes maneesin sali annettiin sen käyttöön 9. marraskuuta 1789.[1] Salin muutostyöt kansalliskokouksen käyttöön suunnitteli arkkitehti Pierre-Adrien Pâris.[2] Maneesin salissa kokoontuivat myös perustuslakia säätävän kansalliskokouksen seuraajaksi vuonna 1791 perustettu lakiasäätävä kansalliskokous ja vuonna 1792 perustettu kansalliskonventti. Kansalliskonventti siirtyi 10. toukokuuta 1793 varsinaiseen Tuileries’n palatsiin.[1]

Maneesin salia istuntopaikkanaan käytti myös Vuoden III perustuslailla uudeksi parlamentin ylähuoneeksi vuonna 1795 perustettu vanhojen neuvosto aina 21. tammikuuta 1799 asti, jolloin neuvosto siirtyi Palais Bourboniin. Salissa ehti heinäkuussa 1799 kokoontua lyhyen aikaa entisten jakobiinien perustama "maneesin klubi" (*Club du Manège*).[1]

Maneesin sali purettiin vuonna 1802 rue de Rivoli -kadun rakentamisen tieltä. Se sijaitsi suunnilleen rue de Rivolin ja rue de Castiglionen risteyksen kohdalla. Paikalla on nykyään Tuileries’n puiston ympärysaidan pylvääseen kiinnitetty muistolaatta.[2]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Colin Jones: *The Longman Companion to the French Revolution*, s. 13, 166, 172–173, 222. Longman, Lontoo/New York 1988. (englanniksi)
2. 1 2  Salle du Manège Cosmovisions.com (Serge Jodra). Viitattu 3.11.2019. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maneesin sali** Wikimedia Commonsissa
**Andienkondori** (*Vultur gryphus*) on maailman kookkaimpia lentotaitoisia lintuja. Se elää vankeudessa ainakin 60-vuotiaaksi. Se on Chilen, Kolumbian, Bolivian ja Ecuadorin kansallislintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Täysikasvuisen andienkondorin pituus on suunnilleen 1–1,3 m ja siipien kärkiväli on jopa yli 3 m. Linnun paino on 11–15 kg. Andienkondorin höyhenväritys on pääosin tumma, mutta sen siivissä on valkoiset laikut. Lajin kaula on höyhenetön, mutta koirailla on päässään heltat. Andienkondorilla on koukkunokka.

Levinneisyys
------------

Andienkondoreita tapaa nykyään Andien yllä Perussa tai Itä-Kolumbiassa. Joitakin kondoreita asustaa myös Pohjois-Kolumbiassa ja -Venezuelassa sekä Patagoniassa Etelä-Argentiinassa ja Chilessä.

Elinympäristö
-------------

Vuoristot, aavikot ja puoliaavikot, ruohostot ja rannikkoalueet. Andienkondori kestää suuria ilmanpaineen vaihteluja ja pystyy jopa 6000 metrin korkeudesta laskeutumaan nopeasti muutaman sadan metrin korkeudelle.

Lisääntyminen
-------------

Andienkondori ei rakenna pesää. Naaras munii kallionpahdalle tai -ulkonemalle 1–2 munaa ja hautoo niitä 54–58 vuorokautta. Emot ruokkivat poikasiaan pesään puolen vuoden ajan. Ruokinta ja muu huolenpito jatkuu vielä toiset puoli vuotta poikasen jo jätettyä pesän. Jälkeläisen kasvattamisen kestäessä näin kauan andienkondori pesii vain joka toinen vuosi. Andienkondorit tulevat sukukypsiksi 5–7-vuotiaana. Ne ovat yksiavioisia.

Ravinto
-------

Andienkondori on enimmäkseen raadonsyöjä, mutta ne syövät myös linnunmunia ja voivat joskus tappaa elävän saaliin.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Vultur gryphus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2020-3*.  2020. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Andean Condor *The Peregrine Fund*.  2023. Viitattu 24.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  Vallardi, Francesco (päätoimittaja), Suuri Eläinkirja, Linnut, WSOY 1965


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q170598
* Wikispecies: Vultur gryphus
* ARKive: vultur-gryphus
* Avibase: 659E8F5C0AEA27F2
* BirdLife: 22697641
* BOLD: 112902
* CoL: 5BSLM
* CMS: vultur-gryphus
* BOW: andcon1
* eBird: andcon1
* ECOS: 1122
* EoL: 1049160
* EPPO: VULTGR
* Fossilworks: 103973
* GBIF: 2481907
* iNaturalist: 4747
* IRMNG: 10888952
* ITIS: 175279
* IUCN: 22697641
* NCBI: 8924
* Neotropical: andcon1
* Species+: 4494
* TSA: 18649
* Xeno-canto: Vultur-gryphus
* ZooBank: 8EBD540F-33E4-4BCE-90CF-451DDFD554F1

 |

 |
Kurt Jansson
**Kurt Gunnar Jansson** (20. marraskuuta 1915 Noormarkku – 13. tammikuuta 1998 Tampere) oli suomalainen diplomaatti ja filosofian maisteri. Hän oli yksi harvoista suomalaisista sosiaalialan asiantuntijoista, jotka ovat luoneet näyttävän kansainvälisen uran.

Kun Sotainvalidien Veljesliitto perustettiin välirauhan aikana huolehtimaan sodassa vammautuneista, itsekin talvisodassa haavoittunut Jansson palkattiin järjestön huoltopäälliköksi. Hän jatkoi tässä tehtävässä myös jatkosodan ajan. Sodan jälkeen hän työskenteli pari vuotta valtion Työhuoltoviraston johtajana, minkä jälkeen 1946 hänet nimitettiin Sotainvalidien Veljesliiton toiminnanjohtajaksi. Häneen henkilöityivät sotainvalidihuollon merkittävät saavutukset sodan jälkeen.

Sotainvaliditoiminnan kansainvälisten yhteyksien luominen niin sanottuina vaaran vuosina osoittautui poliittisesti vaikeaksi. Neuvostoliiton kanssa yritettiin luoda yhteistyötä, mutta siinä epäonnistuttiin. Läntiseen veteraanijärjestöön World Veterans Federationiin (WVF) taas arkailtiin lähteä, koska Suomen idänsuhteiden pelättiin kärsivän. Sotainvalidien Veljesliitto liittyi lopulta 1954 WVF:n jäseneksi.

Jansson oli jo tätä ennen vuonna 1953 nimitetty Pariisiin WVF:n kuntouttamisosaston johtajaksi ja 1954 Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristöön sosiaalialan asiantuntijaksi. Tämä oli sikäli poikkeuksellista, että Suomi ei ollut vielä YK:n jäsen.

Janssonin asiantuntemusta käytettiin monissa YK:n tehtävissä. Hän johti YK:n Lähi-idän sosiaalitoimintaa Beirutissa, toimi YK:n sosiaaliosaston apulaisjohtajana New Yorkissa, rauhanturvajoukkojen komentajan poliittisena neuvonantajana Kyproksella, YK:n kehitysohjelman edustajana Pakistanissa, YK:n pysyvänä edustajana Nigeriassa ja YK:n turvallisuusneuvoston erityistehtävissä Mosambikissa.

Hänet nimitettiin YK:n neuvottelevaksi virkamieheksi 1977 ja lopulta apulaispääsihteeriksi 1980. Hän toimi pääsihteerin edustajana Kambodžassa järjestelemässä humanitaarista avustustoimintaa. Tämän jälkeen hän organisoi pääsihteerin määräyksestä 1984–1985 Etiopian avustamista maata kohdanneen ankaran nälänhädän takia. Hän jäi YK:sta eläkkeelle vuonna 1985.

Hän sai professorin arvonimen 1990.

Kurt Janssonin poika on 1960-luvulla yleisurheilijana ja myöhemmin Kanadaan muuttaneena liikemiehenä tunnettu Harri Jansson.

Julkaisut
---------

* *Maailmanjärjestön mies: Neljä vuosikymmentä kansainvälistä toimintaa* WSOY, 1992 (muistelmat)

Lähteet
-------

* Uola, Mikko: / Jansson, Kurt (1915 - 1998) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

### Viitteet

1. ↑  Vapaa Sana: Harri Jansson, pankkiirista Vancouverin kunniakonsuliksi - 2005


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**FC Eintracht Schwerin** on saksalainen jalkapalloseura Schwerinistä.

Historia
--------

Seuran juuret ovat vuonna 1900 perustetuissa Wacker Schwerinissä ja VfL Schwerinissä. Vuonna 1903 perustettiin Schweriner FC 03, ja nämä seurat yhdistäytyivät vuonna 1938 Schweriner Sportvereiniksi. Tämä seura lopetettiin neuvostovallan alettua, mutta vuonna 1945 perustettiin armeijasta riippumaton Vorwärts Schwerin. Kolme vuotta myöhemmin seura joutui kuitenkin Deutsche Volkspolizein hallinnan alle. Kaudella 1949–1950 seura pelasi ensimmäistä kertaa DDR-Oberligassa, mutta kausi päättyi putoamiseen. Vuonna 1951 seuran nimeksi vaihdettiin BSG Einheit Schwerin.

PSV Schwerinin ja Dynamo Dresdenin välinen ottelu kesällä 1990.
Kaudeksi 1952–1953 seura siirrettiin Rostockiin, jossa se pelasi nimellä Dynamo Rostock. Yhden kauden jälkeen seura kuitenkin palautettiin Schweriniin, koska seuran tukemisessa oli vaikeuksia, eikä joukkueen pelaajille kyetty järjestämään kunnollisia asuintiloja. Seuran palattua Schweriniin se perustettiin uudestaan nimellä SG Dynamo Schwerin. Vuonna 1956 perustettiin jalkapallojaosto SC Traktor Schwerin, joka korvasi BSG Einheit Schwerinin. Tämäkään asetelma ei kestänyt kauaa, sillä seitsemän vuoden päästä perustettiin BSG Motor Schwerin. Vuonna 1990 seuran nimi vaihtui vielä PSV Schweriniksi ja lopulta vuoden päästä PSV fuusioitui SV Grün Weiss Schwerinin kanssa muodostaen 1.FSV Schwerinin. Seuran nimi vaihtui vielä useaan otteeseen Itä-Saksan kaaduttua, mutta vuonna 1996 nykyinen seura perustettiin seurafuusion kautta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Historie FC Eintracht Schwerin.  Arkistoitu 31.8.2009. Viitattu 7.4.2010. (saksaksi)
2. ↑  East Germany 1949/50 RSSSF. Viitattu 7.4.2010. (englanniksi)
3. ↑  Spieljahr 1950 - 1959 fce-fanpage.de. Viitattu 7.4.2010. (saksaksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kurt "Bobi" Lindeman
**Kurt Evald Rolf Lindeman** (s. 1. tammikuuta 1932 Helsinki) on suomalainen nykyaikainen viisiottelija, miekkailija ja ratsastaja.

Lindemanilla on olympiaedustuksia kahdessa eri urheilumuodossa. Roomassa 1960 hän sijoittui nykyaikaisen viisiottelun joukkuekilpailussa neljänneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa parhaana suomalaisena yhdeksänneksi. Helsingissä 1952 hän osallistui florettimiekkailuun ja Roomassa 1960 kalpamiekkailuun.

Vuonna 1958 Lindeman saavutti nykyaikaisen viisiottelun MM-kilpailuissa hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja pronssia joukkuekilpailussa. Samana vuonna hän voitti myös Ruotsin avoimen mestaruuden sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa. Tuona vuonna hän sijoittui Suomen urheilutoimittajien Vuoden urheilija -äänestyksessä kahdeksanneksi ja sai Sportpressenin kultamitalin.

Suomen mestaruuden nykyaikaisessa viisiottelussa Lindeman voitti vuonna 1960 ja florettimiekkailussa vuonna 1973. Hän osallistui myös kenttäratsastuskilpailuihin ja voitti vuonna 1961 Suomen mestaruuden hevosella Oscarita.

Kilpauransa jälkeen Lindeman toimi muun muassa Suomen Miekkailuliiton toiminnanjohtajana vuodesta 1987 alkaen. Hän oli ammatiltaan upseeri ja jäi eläkkeelle everstiluutnanttina. Hän toimi YK:n sotilastarkkailijana Kashmirissa vuosina 1964–1965.

Kurt Lindemanin vaimo Irma Lindeman (omaa sukua Ivanoff) edusti Suomea miekkailun MM-kilpailuissa vuosina 1963 ja 1965. Heidän tyttäristään Mikaela Lindeman on kilpaillut pikajuoksussa ja Vivi Lindeman voimistelussa.

Saavutuksia
-----------

### Nykyaikainen viisiottelu

* Olympiakisoissa Roomassa 1960 joukkuekilpailussa neljäs ja yksilökilpailussa yhdeksäs
* MM-hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja pronssia joukkuekilpailussa Aldershotissa 1958
* MM-kisoissa henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksas ja joukkuekilpailussa neljäs 1961
* SM-kultaa 1960, hopeaa 1958 ja 1961
* Vuoden viisiottelija Suomessa 1958 ja 1960

### Miekkailu

* PM-kisoissa epävirallinen joukkuemestaruus 1957
* SM-kultaa floretilla 1973
* SM-hopeaa kalvalla 1967
* SM-pronssia kalvalla 1969, säilällä 1970 ja floretilla 1972

### Kenttäratsastus

* SM-kultaa hevosella Oscarita 1961

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 181–182. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
Kurt Fredrik Leonard af Enehjelm suunnilleen vuonna 1895.
**Kurt Fredrik Leonard af Enehjelm** (7. toukokuuta 1838 Lapinjärvi – 20. tammikuuta 1897 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.

Af Enehjelmin vanhemmat olivat sotatuomari Pehr Gabriel Anders af Enehjelm ja Wilhelmina Henrika Uggla ja puoliso vuodesta 1870 Katarina Alexandrovna Rumjantseva. Af Enehjelm kävi Pietarin merikadettikoulun 1848–1856 ja palveli sitten merikadettikoulun gardemarinkomppaniassa, mistä hänet kuitenkin jo toukokuussa 1856 määrättiin midshipsmanina Itämeren laivastoon. Keväällä 1859 hänet komennettiin palvelukseen Vienanmeren laivastoon. Luutnantiksi hän yleni 1862, jolloin hänet myös siirrettiin takaisin Itämeren laivastoon. Tammikuussa 1865 hänet määrättiin harjoitusalus Imperator Nikolai I:n vahtiupseeriksi, elokuusta lähtien hän palveli korvetti Askoldin Kaukoidän purjehduksella ja marraskuussa hänet määrättiin aluksen vanhimmaksi upseeriksi.

Af Enehjelm komennettiin toukokuussa 1866 tykkivene Soboljin vanhimmaksi upseeriksi ja siirrettiin Amurin meriekipaasiin marraskuussa. Elokuussa 1868 hänestä tuli kuljetusalus Japonetsin päällikkö. Hänet ylennettiin kapteeniluutnantiksi 1872 ja määrättiin Nikolskojen satamapäällikön apulaiseksi Amurjoen alueelle. Maaliskuussa 1873 hänet nimitettiin Amurin alueen majakka- ja luotsilaitoksen päälliköksi ja marraskuussa höyrylaiva Amurin päälliköksi. Huhtikuussa 1877 hänestä tuli kuljetusalus Mantšurian päällikkö ja marraskuussa 1880 klipperi Abrekin päällikkö. Hän sai ylennyksen 2. luokan kapteeniksi seuraavana vuonna. Syksyllä 1885 af Enehjelm määrättiin Siperian meriekipaasin komentajaksi. 1. luokan kapteeniksi hän yleni tammikuussa 1886 ja hänet nimitettiin Tyynenmeren satamien ylipäälliköksi, Vladivostokin sotilaskuvernööriksi ja Vladivostokin varuskunnan päälliköksi lokakuussa 1886.

Toukokuussa 1888 af Enehjelm siirrettiin Itämeren laivastoon ja määrättiin panssaripatteri Ne tron menjan päälliköksi kesäkuussa. Hänet nimitettiin 3. meriekipaasin komentajaksi tammikuussa 1889, heinäkuussa korvetti Vitjazin päälliköksi ja syyskuussa fregatti Mininin päälliköksi, jolla hän purjehti muun muassa Karibianmerelle. Kesäkuussa 1890 af Enehjelm tuli panssariristeilijä Rjurikin päälliköksi ja lokakuussa samana vuonna 4. meriekipaasin komentajaksi. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi toukokuussa 1891 ja nimitettiin tammikuussa 1892 nuoremmaksi lippumieheksi Itämeren laivastoon. Huhtikuussa 1893 hänestä tuli Vladivostokin sataman komentaja, lokakuussa 1896 hänet nimitettiin nuoremmaksi lippumieheksi Tyynenmeren laivastoon. Tätä tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Enehjelm, Kurt Fredrik Leonard af *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
Kurt Högnäs Kristiinankaupungissa vuonna 1968.
**Kurt Carl Alexander Högnäs** (2. helmikuuta 1931 Munsala – 13. joulukuuta 2021 Kristiinankaupunki) oli suomenruotsalainen kirjailija.

Högnäs oli koulutukseltaan filosofian lisensiaatti. Hän asui Kristiinankaupungissa, jossa hän työskenteli kieltenopettajana. Högnäsin esikoisteos, runokokoelma *Början till liv*, ilmestyi vuonna 1955. Sen jälkeen häneltä on ilmestynyt useita runokokoelmia. Högnäs on pitäytynyt perinteisessä lyriikassa ja proosarunossa ja tehnyt käännöksiä italiasta. Hänelle on myönnetty Längmanska kulturfondenin palkinto. Myös Svenska litteratursällskapet i Finland ja Ruotsin akatemia ovat palkinneet hänet. Hänen teoksiaan ei ole suomennettu.

Högnäsiä pidetään suomenruotsalaisessa kirjallisuudessa proosarunon ylittämättömänä taitajana, ja hänet on yhdistetty antiikin klassikoihin. Luonnonkuvat yhdistävät hänet kuitenkin myöhempään perinteeseen. Pohjalainen maisema on ollut hänelle tärkeä mutta myös Välimeren alue. Hän käänsi ja teki muuten tunnetuksi sisilialaista runoilijaa ja mafianvastustajaa Danilo Dolcia. Hänen teoksensa *De bronsblà solarna* (2011) ja *Refug* (2015) ovat olleet Runeberg-palkintoehdokkaina.

Högnäs kirjoitti Kristiinankaupungin 350-vuotisjuhlarunon 8. elokuuta 1999.

Runokokoelmia
-------------

* Början till liv, 1955.
* Vindvart, 1959.
* Glashus, 1972.
* Italiensk svit, 1979.
* En handfull ljus, 1981.
* Överskridningar, 1983.
* Nattens lökar, 1985.
* Tunnelbana, 1987.
* Med sorgens mod, 1989.
* Månvass, 1992.
* Röster från en gräns, 1995.
* Som en sten i rymdens brunn, 1998.
* Kontrabas till valarna, 2001.
* Tills djupet tar mig, 2004.
* Och havet lyste, 2008.
* De bronsblå solarna, Söderströms, 2011.
* Refug, 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Högnäs, Kurt *Kirjasampo.fi*. Viitattu 26.12.2015.
2. ↑  Ingström, Pia: Poeten Kurt Högnäs död. *Hufvudstadsbladet* 17.1.2022.
3. ↑  *Vem och vad 1996*, s. 209. Helsingfors 1996. ISBN 951-50-0800-X
4. ↑  Högnäs, Kurt *Lysmasken.net*.  Arkistoitu 27.12.2015. Viitattu 26.12.2015. (ruotsiksi)
5. ↑  Runeberg-kirjallisuusehdokkaat selvillä[vanhentunut linkki], viitattu 9.12.2011
6. ↑  Peltola, Satu-Lotta: Runeberg-raati: Kirjojen ja lukijoiden yhteen saattaminen ennennäkemättömän vaikeaa *Yle Uutiset*.  9.12.2015. Viitattu 26.12.2015.
7. ↑  Edu.krs.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Högnäs, Kurt hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Arto Satukangas vuonna 1987.
**Arto Untamo Satukangas** (6. syyskuuta 1962 Espoo – 19. elokuuta 2014 Karlsruhe, Saksa) oli suomalainen pianisti. Hän toimi vuodesta 1992 Karlsruhen musiikkikorkeakoulun kamarimusiikin lehtorina Saksassa.

Satukangas voitti Maj Lind -pianokilpailun 17-vuotiaana vuonna 1979. Hän opiskeli vuodesta 1973 lähtien Sibelius-Akatemiassa, ensin Liisa von Zweygberg-Jalkasen ja vuodesta 1978 Tapani Valstan oppilaana. Hän suoritti pianodiplomin vuonna 1981 korkeimmin mahdollisin arvosanoin. Vuosina 1981–1983 Satukangas opiskeli Pietarin konservatoriossa Vladimir Nilsenin johdolla. Hänen muita ohjaajiaan olivat György Sebök, Dmitri Baškirov ja Nikita Magalov.

Vuonna 1987 Satukangas debytoi Pariisissa Karajan-säätiön järjestämänä. Vuosina 1991–1992 hän esiintyi Japanin tärkeimmissä konserttitaloissa ja vuonna 1994 Yhdysvalloissa, jossa hän antoi soolokonsertin New Yorkin Carnegie Hallin resitaalisalissa. Hän on lisäksi konsertoinut useimmissa Euroopan maissa, Kiinassa, Koreassa ja Israelissa.

Arto Satukangas levytti Finlandia Records -levymerkille Aleksandr Glazunovin, Mili Balakirevin ja Maurice Ravelin pianoteoksia. Vuonna 2009 hän levytti Marko Ylösen kanssa Alba-levymerkille sekä Franz Lisztin pianomusiikkia että Frédéric Chopinin ja Sergei Rahmaninovin sonaatit sellolle ja pianolle. Yleisradio valitsi Satukankaan Vuoden radiosolistiksi vuonna 1996.

Lokakuussa 2011 Satukangas esiintyi ensimmäisenä soolopianistina Radion sinfoniaorkesterin solistina Helsingin uudessa Musiikkitalossa. Ohjelmistossa olivat Lisztin molemmat pianokonsertot. Maaliskuussa 2012 hän soitti Rahmaninovin 3. pianokonserton Tampere Filharmonian solistina Tampere-talossa.

Satukangas kuoli syöpään kotonaan Karlsruhessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pianisti Arto Satukangas on kuollut. *Helsingin Sanomat* 20.8.2014.
2. ↑  Arto Satukangas ist gestorben. Hochschule für Musik Karlsruhe 20.8.2014.
3. 1 2 3  Arto Satukankaan CV. Aiemmin Suomen Lasimuseon sivustolla, nyt Internet Archivessa. Viitattu 20.8.2014.
4. ↑  *Kuka kukin on 2007*, s. 913–914. Helsinki 2006. ISBN 951-1-20606-0

Kirjallisuutta
--------------

* Haapakoski, Martti – Heino, Anni – Huttunen, Matti – Lampila, Hannu-Ilari – Maasalo, Katri: *Suomen musiikin historia: Esittävä säveltaide*, s. 233–234. Helsinki: WSOY, 2002. ISBN 951-0-23564-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Arto Satukankaan muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.
* Satukankaan haastattelu vuodelta 2011 Yle Areenassa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Cuitláhuac
**Cuitláhuac** (n. 1476–1520) oli kymmenes asteekkihallitsija. Hän hallitsi ainoastaan 80 päivän ajan vuonna 1520. Cuitláhuac oli edeltäjänsä Montezuma II:n nuorempi veli. Montezuman kuoltua asteekit valitsivat Cuitláhuacin uudeksi kuninkaaksi. 

Cuitláhuac yritti lyhyen valtakautensa aikana muodostaa intiaanien liittoutuman espanjalaisia vastaan, mutta hänen pyrkimyksensä epäonnistuivat, sillä asteekkien alistamat intiaanikansat vihasivat herrojaan. Cuitláhuac kuoli isorokkoon espanjalaisten piirityksen aikana joulukuussa 1520. Cuitláhuacia seurasi valtaistuimella hänen veljenpoikansa Cuauhtémoc, asteekkien viimeinen hallitsija.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Montezuma II** | **Asteekkien hallitsija**(1520) | Seuraaja:**Cuauhtémoc** |

Lähteet
-------

1. ↑  Cuitláhuac *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 10.10.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Arto Schroderus** (s. 1966) on suomalainen kirjallisuuden kääntäjä. Hän suomentaa englannista.

Schroderus on muun muassa tehnyt uuden suomennoksen J. D. Salingerin teoksesta *Sieppari ruispellossa* vuonna 2004. Vuonna 2005 Schroderus sai Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinnon Philip Rothin teoksen *Salajuoni Amerikkaa vastaan* ja Bret Easton Ellisin *Lunar Parkin* suomennoksista. Hänelle myönnettiin vuonna 2007 WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto. Vuonna 2018 Schroderus sai Jarl Hellemann -palkinnon Hanya Yanagiharan *Pieni elämä* -teoksen suomennoksesta.

Schroderukselta on julkaistu myös oma kertomuskokoelma *Äpärät 1988–1996*.

Lähteet
-------

1. ↑  Schroderus, Arto *Kirjasampo.fi*. Viitattu 23.10.2022.
2. ↑  Holden Caulfieldin toinen tuleminen *HS.fi*.  11.8.2004. Viitattu 23.10.2022.
3. ↑  Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinto *Kirjasampo.fi*. Viitattu 23.10.2022.
4. ↑  Räikkä, Jyrki: WSOY jakoi 110000 euroa kirjantekijöille *HS.fi*.  3.10.2007. Viitattu 23.10.2022.
5. ↑  Hanya Yanagiharan Pieni elämä palkittiin parhaana suomennettuna romaanina  26.5.2018. Tammi. Viitattu 23.10.2022.
6. ↑  Äpärät *Kirjasampo.fi*. Viitattu 23.10.2022.
**Erkylänjärvi** on 62,8 hehtaarin laajuinen, itä-länsi -suunnassa runsaan 1,3 kilometrin mittainen järvi Hausjärven kunnan lounaisosissa. Järvi kuuluu Vantaanjoen vesistöön ja sijaitsee linnuntietä noin 6-7 kilometriä Riihimäen rautatieasemalta itäkaakkoon.

Järven pinta on 111 metriä merenpinnan yläpuolella. Erkylänjärven kaakkoispuolella on siihen laskeva, samalla tasolla oleva Lallujärvi.

Suomenlahteen laskeva Vantaanjoki saa alkunsa Erkylänjärven luoteisosasta. Nimistötutkija Saulo Kepsu on esittänyt järven luoteispuolella sijaitsevan Vantaa-kylän saaneen nimensä Erkylänjärveltä. Tätä on aiemmin nimitetty *Vantaanjärveksi* (< *Vanantaanjärvi*; mahdollisesti Janakkalan Vanaantaan kylän eräjärvi (*Wandois Träsk* 1782). Vanaantaka kertoo nimen lukeutuvan Vanajaveteen kytkeytyviin Vanaja-nimiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Karttapaikka, MaanmittauslaitosView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Järviwiki, Suomen ympäristökeskusView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. 1 2 3  Erkylänjärvi maastokartta-aineistossa *Hausjärven karttapalvelu*. Hausjärvi ja Karttatiimi. Viitattu 30.6.2019.
4. ↑  Erkylänjärvi (21.023.1.002), Järviwiki, Suomen ympäristökeskus (viitattu 30 kesäkuuta 2019)View and modify data on Wikidata
5. ↑  Sirkka Paikkala (SP), Suomalainen paikannimikirja, 2007 (ISBN 978-951-593-976-0, ISSN 0355-5437 ja 2242-461X, verkkoversio, viitattu 30 kesäkuuta 2019), s. 491, *Vantaanjoki*View and modify data on Wikidata
**Erlang** on Ericssonin kehittämä funktionaalinen ohjelmointikieli.

Kieli on suunniteltu rinnakkain suoritettavien ja "ikuisesti" ajettavien ohjelmien toteuttamiseen. Kieli käyttää sisäisiä prosesseja, jotka eivät ole käyttöjärjestelmän hallitsemia. Kielen kehitys alkoi 1980-luvulla Ericssonin laboratoriossa.

Kieli
-----

Yksinkertaisin tapa aloittaa kieleen tutustuminen on käyttää interaktiivista komentotulkkia Eshelliä:

```
1> 2+2.
4

```

Kielen `math`-moduulin toimintoja kutsutaan moduulin nimen kanssa:

```
1> math:sin(0).
0.0

```

Kieli käyttää IEEE-754 -muotoa liukuluvuille.

Kieli käsittelee muuttujat yhden sijoituksen periaatteella. Ensimmäinen sijoitus ja sen arvon haku toimivat mutta arvon muuttaminen jälkikäteen antaa virheen:

```
1> N=1.
1
2> N.
1
3> N=2.
\*\* exception error: no match of right-hand side value 2
4> N=N+1.
\*\* exception error: no match of right-hand side value 2

```

Kielen toteutus
---------------

Kielen toteuttavat ohjelmat ja niiden lähdekoodit ovat olleet saatavilla Apache License 2.0 -lisenssillä versiosta 18.0 lähtien useille alustoille.

Elixir on funktionaalinen ohjelmointikieli, joka hyödyntää Erlangin ajonaikaista ympäristöä.

Lähteet
-------

* St.Laurent, Simon: *Introducing Erlang*. O'Reilly, 2017. ISBN 978-1-491-97337-0.

### Viitteet

1. 1 2 3  Armstrong, Joe: A History of Erlang (PDF) Ericsson.  Arkistoitu 11.7.2021. Viitattu 28.9.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  St.Laurent, Simon: *Introducing Erlang*. O'Reilly, 2017. ISBN 978-1-491-97337-0.
3. ↑  Downloads *erlang.org*. Viitattu 28.9.2019. (englanniksi)
4. ↑  elixir *elixir-lang.org*. Viitattu 29.9.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Yleisimmät ohjelmointikielet |
| --- |
|  |
| Tuotantokäytössä | 
* Ada
* APL
* Assembly
* AWK
* C
* C++
* C#
* COBOL
* Dart
* Delphi
* Eiffel
* Erlang
* Forth
* Fortran
* Go
* Java
* JavaScript
* Kotlin
* Lisp
* Lua
* Objective-C
* Pascal
* Perl
* PHP
* PostScript
* Python
* R
* Ruby
* Rust
* Smalltalk
* Swift
* Tcl
* TypeScript
* Visual Basic

 |
|  |
| Akateemiset | 
* CLU
* Haskell
* Logo
* ML
* OCaml
* Prolog
* Scheme

 |
|  |
| Historialliset | 
* ALGOL
* BASIC
* Modula-3
* MUMPS
* Plankalkül
* PL/I
* Simula

 |
|  |
| Luettelo yleisimmistä ohjelmointikielistä |

 |