recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ohkolan koulun liikuntasali.
**Ohkolan koulu** on Mäntsälän kunnan eteläosan Ohkolassa, maanteitse noin 14 kilometriä Mäntsälän keskustasta lounaaseen (Tuusulan Kellokosken suuntaan)  sijaitseva vajaan sadan oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Koulun ylätalo on rakennettu 1893, vaikka varsinainen koulutoiminta alkoi Ohkolassa jo 1891. Koululla on kolme rakennusta, joista nuorin eli liikuntasali on rakennettu 1990-luvulla.

Vuonna 2019 koulunsa aloitti 14 ekaluokkalaista. Vuonna 2020 noin 60 % koululaisista on alueelle muualta muuttaneista perheistä ja noin 40 % sellaisia, joiden vanhempi on itse käynyt Ohkolan koulua. Koulun oppilaista alle 30 % on koulukuljetuksessa.*lähde?*

Koululla on liikuntasali, ulkokaukalo ja hiekkakenttä. Liikuntatiloja vuokrataan myös ulkopuolisille.

Ohkolan esioppilaat käyvät esikoulun Hyökännummen koulun esikoulussa tai Hyökännummen päiväkodin yhteydessä olevassa esiopetuksessa. Vuonna 2019-2020 koulun esioppilaista suurin osa oli ohkolalaisia. Esikouluun saa taksikyydin, jos matka ylittää 3 km, on vaarallinen ja/tai ei tarvitse esikouluajan ulkopuolista hoitoa. 

Ohkolan koulun vuonna 1893 rakennettu ylätalo.
Ohkolan koulun oppilaat siirtyvät yläkouluun Kellokosken yhtenäiskouluun. Matkaa koululta koululle on noin kuusi kilometriä. Mahdollisuus on hakeutua myös Mäntsälän keskustan yläkouluihin. Toisen asteen opintoihin Ohkolasta suunnataan esimerkiksi Mäntsälän keskustaan tai Järvenpäähän.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ohkolan koulu Mäntsälän kunta via peda.net. Viitattu 17.6.2016.
2. 1 2  Mäntsälä Karttapalvelu (Haku sanalla *Ohkolan koulu*. Palvelut-valikon Julkiset palvelut -kohdasta valinta *Oppilaitokset*) Mäntsälän kunta ja Karttatiimi. Viitattu 17.6.2016.
3. ↑  Oppilasmäärät lv 2015–2016Arkistoitu kopio  20.9.2015. Koulutoimi, Mäntsälän kunta, mantsala.fi.  Arkistoitu 24.9.2016. Viitattu 17.6.2016.
4. ↑  Tietoa kouluistaArkistoitu kopio Mäntsälän kunta, mantsala.fi.  Arkistoitu 27.6.2016. Viitattu 17.6.2016.
5. ↑  MÄNTSÄLÄ Ohkolan osayleiskaava Rakennusinventointi ja kulttuuriympäristöselvitys 2.7.2007) *2007*.  Arkistoitu 21.6.2017. Viitattu 26.2.2020.
6. ↑  Mäntsälän koulukuljetusopas 2019 *2019*.  Arkistoitu 26.2.2020. Viitattu 26.2.2020.
Ajopiirturin kiekko.
**Ajopiirturi** on laite, joka piirtää ajopiirturikiekolle kuvaajaa ajoneuvon nopeudesta ajan suhteen. Ajopiirturi on lakisääteisesti pakollinen kuorma- sekä linja-autoissa. Ajopiirtureita käytetään myös joissain liikennetraktoreissa. Suomessa piirturipakko astui voimaan vuonna 1978.

Ajopiirturin kiekosta nähdään ajoneuvon ajonopeus, kuljettu matka sekä kuljettajan työ- ja taukoajat. Kiekosta tulee näkyä kuka kiekolla on ajanut sekä kuljetettujen ajoneuvojen rekisterinumerot. Kiekko on aina kuljettajakohtainen. Kuljettajan on pidettävä ajossa mukanaan 28 edeltävän päivän kiekot. 28 päivän jälkeen säilytysvelvollisuus siirtyy ajoneuvon haltijalle yhden vuoden ajaksi.

Analoginen ajopiirturi.
Yksinkertaisimmillaan ajopiirturi on nopeusmittarin taakse asetettava, vakionopeudella pyörivä pahvikiekko, johon nopeusmittarin viisariin kiinnitetty neula piirtää nopeuden kuvaajaa ajan funktiona. Tällöin kiekko tulee vaihtaa uuteen vähintään 24 tunnin välein. Ajopiirturin läheisyydessä on valitsin, jolla piirturille kerrotaan tekeekö kuljettaja työtä, viettää taukoa tai odottaa esimerkiksi lastaukseen pääsyä. Uudet piirturit siirtyvät automaattisesti piirtämään ajamista, kun ajoneuvo alkaa liikkua, mutta vanhimmissa piirtureissa myös ajon valitseminen pitää suorittaa käsin. Yhteen ajopiirturiin voidaan asettaa kaksi piirturin kiekkoa, joista toinen on varakuljettajan. Kun varakuljettaja ja kuljettaja vaihtavat paikkaa, myös kiekkojen paikka piirturissa pitää vaihtaa.

Digitaalinen ajopiirturi
------------------------

Digitaalinen ajopiirturi.
Uusissa, 1. toukokuuta 2006 jälkeen rekisteröidyissä kuorma- ja linja-autoissa pitää olla vanhan pahviselle kiekolle piirtävän ajopiirturin sijaan digitaalinen ajopiirturi. Niissä kuljettaja syöttää laitteeseen vuoron aluksi luottokortin kokoisen kuljettajakorttinsa. Kuljettajan pitää myös syöttää valtio, jossa ajo aloitetaan sekä ajon loputtua valtio, johon ajo lopetettiin. Ajopiirturi tallentaa tiedot ajoneuvosta, ajoajasta ja -nopeuksista sekä muista ennen pahviselle kiekolle mekaanisesti tallennetuista tiedoista sekä kuljettajakortille että ajopiirturin muistiin. Digitaalinen ajopiirturi voi ilmoittaa äänimerkein, kun lakisääteinen lepoaika lähestyy tai ajoaika on loppumaisillaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Ajopiirturi - Tyosuojelu.fi - Työsuojelu *Ajopiirturi*. Viitattu 18.9.2023.
2. ↑  *Kuljettajan käsikirja*, s. 30. Suomen Kuljetus ja Logistiikka SKAL ry, 2011. ISBN 978-951-9294-10-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Liikenteen Turvallisuusvirasto TraFi – Digitaalinen piirturikortti
**Kimmo Kaleva Kontula** (s. 13. lokakuuta 1950 Helsinki) on suomalainen sisätauteihin ja endokrinologiaan erikoistunut lääkäri ja professori.

Kontula valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1975. Hänet nimitettiin vuonna 1996 Helsingin yliopiston molekyylilääketieteen professoriksi ja vuonna 2001 sisätautiopin professoriksi. Hän on julkaissut endokrinologiaan, metabolismiin ja molekyyligenetiikan kliiniseen soveltamiseen liittyviä tutkimuksia. Kontula sai vuonna 2005 Matti Äyräpään palkinnon sydän- ja verisuonitautien taustalla olevien geenien ja geenimuutosten tutkimuksista. Hän on toiminut Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan dekaanina, Helsingin yliopiston vararehtorina, Suomen Kulttuurirahaston hallituksen puheenjohtajana ja Eteläsuomalaisen osakunnan inspehtorina. Kontula on myös Tampereen yliopiston hallituksen varapuheenjohtaja sekä Yrjö Jahnssonin säätiön hallituksen puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Uppslagsverket Finland: Kimmo Kontula (ruotsiksi)
2. ↑  Kimmo Kontula: Käynnistetään tieteenpuolustuskurssit, Yrjö Jahnssonin säätiö
3. ↑  Biomedicum Helsinki: Matti Äyräpään palkinto professori Kimmo Kontulalle

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Mont-Dore** on kunta Ranskassa Puy-de-Dômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Dordogne-joen varrella, noin 44 kilometriä Clermont-Ferrandin kaupungista lounaaseen.

Kunta sijaitsee Monts Doren vuoristossa, ja se on suosittu matkailukohde. Kunnan etelärajalla oleva Puy de Sancyn tulivuori kohoaa 1 886 metrin korkeuteen. Tulivuori ei ole aktiivinen, mutta sen tuottamaa lämpöä käytetään kylpylöissä. Mont-Doren lämpökylpylöitä käytettiin jo Rooman vallan aikaan. Puy de Sancyn rinteillä on talviaikaan hiihtokeskus ja kesäisin siellä on paikallisia vaellusreittejä retkeilijöille.

Vuonna 1898 rakennettiin Mont-Doren kylästä Capucinin funikulaari läheiselle Capucinin ylängölle. Tämä mahdollisti kylpylävieraiden pääsyn korkealle nauttimaan vaivattomasti puhtaasta ilmasta ja hoitamaan hengitysvaikeuksiaan. Se oli ensimmäinen sähköllä toimiva kiskoköysirata Ranskassa. 

  

* Mont-Doren kylpyläMont-Doren kylpylä
* Kunnan keskustaaKunnan keskustaa
* Capucinin funikulaariCapucinin funikulaari
* Mont-Doren hiihtokeskuksen köysiradan yläasemaMont-Doren hiihtokeskuksen köysiradan yläasema

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 4.10.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Le Mont-Dore Office de Tourisme du Sancy. Viitattu 4.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Le Mont-Dore et son funiculaire remontees-mecaniques.net. Viitattu 4.10.2023. (ranskaksi)
4. ↑  Vulcania > Issoire Tour de France 2023. Viitattu 4.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mont-Dore** Wikimedia Commonsissa
**Michael ("Mike") Denny Larrabee** (2. joulukuuta 1933 – 22. huhtikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja Tokion vuoden 1964 olympialaisten kaksinkertainen kultamitalisti.

Elämäkerta
----------

Michael Larrabee syntyi Hollywoodissa, Kaliforniassa, mutta vietti lapsuutensa saman osavaltion Venturassa. 1950-luvulla lahjakas nuori juoksija sai opiskelustipendin Etelä-Kalifornian yliopistoon, josta hän valmistui pääaineenaan geologia. Larrabee oli vuonna 1955 maailmantilaston seitsemäs ajalla 46,6. Lukuisat loukkaantumiset vaikeuttivat hänen urheilu-uraansa ja aiheuttivat hänen jäämisensä syrjään vuosien 1956 ja 1960 olympialaisista.

Vuosi 1964 oli Larrabeen paras. Aluksi hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden 400 metrillä. Sitten hän sivusi olympiakarsinnoissa maailmanennätystä ajalla 44,9, vaikka vaikea vatsarevähdys teki hänen jokaisesta juoksustaan tuskallisen. Larrabee pystyi vammansa takia syömään vain kevyitä aterioita parin tunnin välein. Tokiossa Larrabee oli finaalin puolimatkassa viimeisenä ja viimeisessä kaarteessa viidentenä, mutta ohitti loppusuoralla kaikki kanssakilpailijansa voittaen ajalla 45,1. Pitkässä viestissä Larrabee juoksi toisen osuuden USA:n ottaessa kultaa maailmanennätysajalla 3.00,7.

Tokion kisojen jälkeen Larrabee työskenteli matematiikanopettajana, hoiti juomienkuljetusyritystä veljensä kanssa sekä työskenteli osa-aikaisesti Adidaksen Yhdysvaltain yleisurheiluosaston kenkäedustajana.

Larrabee kilpaili vielä ikämiehenä ja alitti 400 metrillä ajan 49 sekuntia 16 vuotena peräkkäin. Hän harrasti myös tennistä, laitesukellusta, hiihtoa, vaeltamista ja vuorikiipeilyä.

Larrabeen havaittiin sairastavan pitkälle edennyttä haimasyöpää vuonna 2001 ja hänelle annettiin vain muutama viikko elinaikaa. Tästä huolimatta kemoterapia auttoi ja Larrabee eli vielä kaksi vuotta. Hän kuoli kotonaan Kalifornian Santa Mariassa 69-vuotiaana.

Parhaat tulokset
----------------

* 100 m 10,5
* 200 m 21,0
* 400 m 44,9

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Obituary at iaaf.org (englanniksi)

Miesten 400 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: Tom Burke |
1900: Maxey Long |
1904: Harry Hillman |
1908: Wyndham Halswelle | 
1912: Charles Reidpath | 
1920: Bevil Rudd |
1924: Eric Liddell |
1928: Ray Barbuti |
1932: Bill Carr |
1936: Archie Williams |
1948: Arthur Wint |
1952: George Rhoden |
1956: Charlie Jenkins |
1960: Otis Davis |
1964: Michael Larrabee |
1968: Lee Evans |
1972: Vincent Matthews |
1976: Alberto Juantorena |
1980: Viktor Markin |
1984: Alonzo Babers |
1988: Steve Lewis |
1992: Quincy Watts |
1996: Michael Johnson |
2000: Michael Johnson |
2004: Jeremy Wariner |
2008: LaShawn Merritt |
2012: Kirani James |
2016: Wayde van Niekerk |
2020: Steven Gardiner  |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Friedrich Jolly (1844-1904)
**Friedrich Jolly** (24. marraskuuta 1844 – 4. tammikuuta 1904) oli saksalainen neurologi ja psykiatri, joka oli kotoisin Heidelbergistä. Hän oli fysiologi Philipp von Jollyn (1809–1884) poika.

Friedrich Jolly opiskeli lääketiedettä Göttingenin Georg-August-yliopistossa Georg Meissnerin (1829–1905) oppilaana ja sai 1867 tohtorin arvon. Vuonna 1868 hänestä tuli Bernhard von Guddenin (1824–1886) ja Hubert von Grasheyn (1839–1914) apulainen psykiatrisessa sairaalassa Werneckissä ja vuonna 1870 Franz von Rineckerin (1811–1883) apulainen Juliusspital Würzburgissa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Friedrich Jolly
Salaneuvos Frans af Brunér (1860-luvun loppu)
**Frans Olof af Brunér** (16. heinäkuuta 1807 Kuopio – 28. syyskuuta 1874 Pietari) oli suomalainen senaattori ja salaneuvos.

Af Brunérin vanhemmat olivat Oulun laamannikunnan laamanni Jonas Brunér, aateloituna vuodesta 1840 af Brunér 10716 (1777–1848) ja Sara Kristina Franzén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1824 ja suoritti Turun akatemiassa tuomarintutkinnon 1826. Af Brunér sai varatuomarin arvon 1832.

Af Brunér oli Suomen senaatin oikeusosastolla ylimääräisenä kopistina 1827, talousosastolla ylimääräisenä kopistina 1827–1830 ja Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1830–1832. Hän oli senaatin kansliatoimituskunnan kopistina 1832–1838, kanslistina 1838–1841, protokollasihteerinä 1841–1849 sekä senaatin oikeusosaston esittelijäsihteerinä 1849 ja samalla sensuuriylihallituksen kopistina 1835 ja asiamiehenä 1842–1850. Tämän jälkeen hän oli päätullijohtokunnan ylitirehtöörinä 1849–1855 ja senaatin talousosaston jäsenenä 1855–1857, kansliatoimikunnan päällikön apulaisena 1856 sekä Suomen asiain komitean jäsenenä Pietarissa 1857–1874. Af Brunérista tuli valtioneuvos 1856 ja salaneuvos 1869.

Af Brunér oli naimisissa 1838–1852 Emilia Charlotta de la Chapellen (k. 1852) kanssa jonka isä oli senaattori, vapaaherra Albrekt Fredrik Richard de la Chapelle (1785–1859) .

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Frans Olof af Brunér. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 19.7.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Nainen jota rakastan** (myös **Nainen, jota rakastan**; engl. *Mannequin*) on Frank Borzagen ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1937. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford, Spencer Tracy ja Alan Curtis. Crawford näyttelee Jessietä, nuorta työväenluokan naista, joka pyrkii parantamaan elämänlaatuaan naimalla poikaystävänsä vain saadakseen selville, että mies ei ole parempi mitä Jessie jätti jälkeensä. Jessie tapaa itserikastuneen miljonäärin, johon hän rakastuu, vaikka miljonäärillä on taloudellisia ongelmia.

*Nainen jota rakastan* perustuu Katharine Brushin tarinaan *Marry for Money*, jonka pohjalta ohjaaja Borzage ja Lawrence Hazard laativat käsikirjoituksen. Borzage ja Joseph L. Mankiewicz tuottivat elokuvan. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Joan Crawford  | … |  Jessica "Jessie" Cassidy
  |
|  Spencer Tracy  | … |  John L. Hennessey
  |
|  Alan Curtis  | … |  Eddie Miller
  |
|  Ralph Morgan  | … |  Briggs
  |
|  Mary Philips  | … |  Beryl Lee
  |
|  Oscar O'Shea  | … |  "Pa" Cassidy
  |
|  Elisabeth Risdon  | … |  "Ma" Cassidy
  |
|  Leo Gorcey  | … |  Clifford Cassidy
  |
|  Gwen Lee  | … |  Flo
  |

Tuotanto
--------

*Nainen jota rakastan* -elokuvan tuotanto alkoi 7. syyskuuta 1937 ja päättyi 25. lokakuuta 1937. Elokuva kuvattiin MGM:n studiossa Kalifornian Culver Cityssä. Elokuvan työnimiä olivat *Class*, *Saint or Sinner*, *Shop Girl* ja *Three Rooms in Heaven*.

Julkaisu ja vastaanotto
-----------------------

*Nainen jota rakastan* sai ensi-iltansa Kalifornian Westwoodissa 14. joulukuuta vuonna 1937. New Yorkin ensi-ilta oli 20. tammikuuta vuonna 1938 ja maanlaajuinen ensi-ilta 21. tammikuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 25. syyskuuta vuonna 1938. *The New York Times* kehui Crawfordin roolisuoritusta.

Edward Ward (sävellys), Chet Forrest (sanoitus) ja Bob Wright (sanoitus) saivat Oscar-ehdokkuuden parhaasta kappaleesta "Always and Always" vuonna 1939.

*Nainen jota rakastan* julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Nainen, jota rakastan (1937) *imdb.com*. IMDB.com. Viitattu 27.3.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Mannequin (1937) *elonet.fi*. Elonet.fi. Viitattu 27.3.2013. (suomeksi)
3. 1 2  Mannequin (1937) *allmovie.com*. Allmovie.com. Viitattu 27.3.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Nainen jota rakastan* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Nainen jota rakastan* Elonetissä.
* *Nainen jota rakastan* AllMoviessa. (englanniksi)
Spalathronísi  
Σπαλαθρονήσι

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Spálathro (Σπάλαθρο) |
| Sijainti | 
40°01′15″N, 23°48′26″E, SithoníaChalkidikí, Keski-MakedoniaKreikka |
| Vesialue | 
Kassándranlahti |
| Merialue | 
Egeanmeri, Välimeri |
| Pinta-ala | 
0,104 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiäTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Spalathronísi** (kreik. Σπαλαθρονήσι) eli **Spálathro** (Σπάλαθρο) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Kassándranlahdessa eli Toronaíoslahdessa Chalkidikín niemimaan rannikolla. Saaren pinta-ala on noin 0,104 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Spalathronísi kuuluu Sithonían kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen.

Spalathronísi sijaitsee Chalkidikín niemimaahan kuuluvan Sithonían niemen länsirannikon edustalla Néos Marmaráksen Galínin kylän kohdalla. Sen etäisyys Sithonían rannikosta on noin 500 metriä. Saaren ympärillä sijaitsee kaksi pienempää kalliosaarta. Yhdessä saaret tunnetaan nimellä *Spalathronísia* (Σπαλαθρονήσια).

Saari oli myynnissä ainakin vuonna 2016 kymmenellä miljoonalla eurolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Πωλούνται όπως είναι... *Parallaxi*.  29.8.2016. Viitattu 2.9.2019.
2. ↑  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
**Leopold Gustaf Alexis Hägg** (4. elokuuta 1885 Oulu – 18. tammikuuta 1974 Asikkala) oli suomalainen agronomi ja eläintentäyttäjä. Hän perusti Asikkalan Urajärvellä toimineen Häggin Eläintäyttämön.

Leopold Häggin vanhemmat olivat pankinjohtaja, konsuli Hjalmar Wilhelm Hägg ja Anna Matilda Hägg (Pruntsi). Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Kemin yhteiskoulusta yksityistodistuksella.

Hägg aloitti eläintentäyttämisen jo 12-vuotiaana metsänhoitaja Petter Östringin (1843–1904) opastamana ja 15-vuotiaana hän sai palkinnon täyttämistään linnuista Oulun teollisuusnäyttelyssä. Hän muutti 1915 Asikkalan Urajärven kylään Korpinpohjan tilalle ja harjoitti siellä maanviljelystä ja maatalouskoneiden myyntiä. Hägg aloitti myös ammattimaisen eläintentäyttämisen ja hankki sitä varten kirjallista materiaalia amerikkalaiselta eläintentäyttämiskoululta *The North Western School of Taxidermy*. Hägg siirsi työskentelytilansa uuteen, vuonna 1929 valmistuneeseen tilavaan kaksikerroksiseen ateljeerakennukseen. Hänen yrityksensä toimi nimillä *Häggin Preparatorio, Lehtoranta* sekä *Korpinpohjan Eläintäyttämö*. Häggiä avustivat työssä hänen vaimonsa Alma ja poikansa Pertti Hägg (1916–1983). Häggin eläintäyttämö toimi vilkkaasti aina 1960-luvulle saakka ja sieltä toimitettiin täytettyjä eläimiä muun muassa kouluille opetusvälineiksi. Leopold Häggin kuoltua Pertti Hägg jatkoi päätoimisena eläintentäyttäjänä aina vuoteen 1983 saakka. Myös Häggin pojanpojat Olavi (1938–2011) ja Markku (s.1941) ovat toimineet eläintentäyttäjinä. Nykyisin Asikkalan Urajärvellä toimii kesäisin avoinna oleva *Häggin Eläintäyttämön museo*, jota hoitaa Olavi Häggin poika Sakari Hägg.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1905, matrikkelinumero 30091
2. 1 2  Häggin Eläintäyttämän museo (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Eva Pursioinen : Täytettyjä lintuja ja hirvenpäitä. Sakari Hägg kasvoi kemikaalihöyryjen ja eläintenraatojen keskellä, Yle Egenland-matkakohde 2019
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Petter Östring

Aiheesta muualla
----------------

* Häggin Eläintäyttämön museo Facebookissa
* Häggin eläintäyttämön museossa voi hypätä menneisyyteen, Seutu4 16.7.2019
* Kuolleita mutta kuitenkin kuin eläviä, Seura, 28.04.1937, nro 17, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Silakkamarkkinat järjestetään syksyisin Aurajoen rannassa.
**Turun silakkamarkkinat** pidetään Aurajoen rannassa vuosittain syksyllä. Järjestäjätahona toimii Turun Kalamarkkinayhdistys ry. Markkina-alue sijaitsee molemmin puolin jokea Itäisellä- ja Läntisellä Rantakadulla Auransillan ja Herrainpolun välisellä alueella.

Silakkamarkkinoiden juurina pidetään vuotta 1636, jolloin Aurajoella järjestettiin syysmarkkinat. Lähes sata vuotta myöhemmin vuoden 1731 syysmarkkinoilla kalaa myytiin 134 kalastajaveneestä, jotka olivat kiinnittyneet lähes samoille paikkoille kuin missä pidetään nykyäänkin markkinat. Tuolloin kalan lisäksi suosittua oli mm. olut, jota tarjottiin krouvissa. Nykymuodossaan Turun silakkamarkkinoita on järjestetty vuodesta 1979 lähtien.

Tapahtuma kerää paikalle vuosittain hieman yli 200 myyjää, joista kalaa myyvät noin puolet jossain muodossa. Kalastajien lisäksi paikalla on muiden muassa käsityöläisiä, leipomoita, makeismyyjiä ja muita elintarvikkeiden myyjiä. Markkinoilla on jaettu silakkajalosteisiin liittyviä palkintoja, joita ovat esimerkiksi *vuoden herkkusilakka*- ja *paras valkosipulisilakka* -palkinnot. 

Nelipäiväisen tapahtuman kävijämäärät vaihtelevat vuosittain säästä riippuen 150 000 molemmin puolin ja kalatuotteita myydään 50 000- 60 000 kiloa.

Lähteet
-------

1. ↑  Turun silakkamarkkinat L-S Kalatalouskeskus ry.. Viitattu 12.6.2018.
2. 1 2  Silakkamarkkinoita Turussa jo vuodesta 1636 Lions Club Turku-Aninkainen. Viitattu 12.6.2018.
3. ↑  Turun silakkamarkkinat: Menneet markkinat L-S Kalatalouskeskus ry. Viitattu 12.6.2018.
**Huonekalutehdas Laitala Oy** on vuonna 1932 perustettu, Kurikan Jurvassa huonekaluja valmistava yritys.

Historia
--------

Yhtiön perustaja Toivo Laitala syntyi Pietarissa, josta hänen perheensä ennen vallankumousta palasi Pohjanmaalle. Vuosina 1925–1926 hän kävi Jurvassa veistokoulun ja perusti vuonna 1932 Jurvaan maalaishuonekaluja valmistavan tehtaan. Tehtaan palaminen sotavuosien aikana keskeytti toiminnan hetkellisesti. Sodan vielä jatkuessa Laitala rakennutti uuden tehtaan, jossa sodan jälkeen valmistettiin kodin huonekalujen ohella myös kalusteita kauppojen ja liiketalouksien tarpeisiin.

Raaka-aineena tuotteissa käytetään eniten suomalaista koivua. Laitala käyttää koristeveistäjiä kalusteiden viimeistelyssä. Tuotteita myyvät huonekaluliikkeet ympäri maan. Syyskuussa 2023 Laitala Oyn tuotteita on myynnissä 58 jälleenmyyjän kautta.

Huonekalutehdas Laitala Oyn toimitusjohtajana toimii Hannu Laitala. Laitala Oy on yksi jurvalaisen, yhteisomistuksessa olevan huonekaluvalmistaja Junetin osaomistajista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  HUONEKALUTEHDAS LAITALA
2. ↑  JÄLLEENMYYJÄT
3. ↑  Yhteys
**Reino  Erik Toivanen** (s. 18. huhtikuuta 1947 Pieksämäki) on suomalainen hammaslääkäri, joka voitti *Suomen Tietoviisas* -tietokilpailun seitsemän kertaa peräkkäin 1990-luvulla. Hän on kertonut aloittaneensa tietokilpailemisen 1960-luvulla, mutta ei enää nykyään osallistu tietokilpailuihin. Toivasen osaamisalueita olivat urheilu, historia, maantiede ja taide. Toivanen oli yksi Viisasten kerhon jäsenistä.

Visailuohjelmat
---------------

Toivanen kilpaili seuraavissa television visailuohjelmissa: *Suomen Tietoviisas*, *Haluatko miljonääriksi?*, *Kotomaan tietäjät* ja *Tupla tai kuitti*. Hän kilpaili myös radio-ohjelmassa *Ota tai jätä*.

### Suomen Tietoviisas

Ensimmäisen *Suomen Tietoviisas* -kilpailun voitti tamperelainen Timo Mesimäki keväällä 1990, mutta jo samana syksynä Suomen Tietoviisaan arvon otti mikkeliläinen hammaslääkäri Erik Toivanen, joka sitten voitti visailun seitsemän kertaa peräkkäin. Vuonna 1993 ohjelmaa ei esitetty. Viimeisessä kilpailussa vuonna 1998 Toivanen hävisi kahdella pisteellä, kun häntä vastaan asettui Etelä-Suomen läänin joukkue: Lauri Ranta Kärkölästä ja Yrjö Salin Helsingistä. Vuonna 1995 Ranta oli tullut kilpailussa toiselle ja Salin kolmannelle sijalle.

### Haluatko miljonääriksi?

Vuosituhannen vaihteessa Toivanen osallistui pari kolme kertaa *Haluatko miljonääriksi?* -ohjelmaan pääsemättä kuitenkaan alkukarsinnoista läpi piinapenkille. Eräs näistä jaksoista esitettiin 18. joulukuuta 1999, jolloin alkukarsinnassa piti asettaa neljä ranskankielistä lukua suuruusjärjestykseen (Toivasella meni vastaus väärin). Erään toisen jakson alkukarsintakysymyksessä Toivasella meni väärin kysymys, jossa piti asettaa rintaliivien koot oikeaan järjestykseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Toivanen Erik (päättäjätiedot vaatii kirjautumisen) *finder.fi*. Viitattu 26.09.2022.
2. ↑  Aikansa tv-ilmiö ahmii nyt tiedon sijaan kulttuurielämyksiä *hammaslaakarilehti.fi*.  6.10.2017.  Arkistoitu 16.11.2017. Viitattu 16.11.2017.
3. 1 2  Suomen tietoviisas Erik Toivanen jätti tv-visailut – eräästä ohjelmasta jäi manipuloinnin maku *Ilta-Sanomat*.  23.1.2016. Viitattu 8.3.2016.
4. 1 2  Muistatko nämä legendaariset tv-visailuhahmot? *Iltalehti*.  30.1.2016. Viitattu 12.11.2016.
5. ↑  Kysymys *Kirjastot.fi*.  22.2.2001. Viitattu 8.3.2016. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen tietoviisas, Yle Elävä arkisto, Seija Aunila, 7.12.2007
Timo Lankinen maaliskuussa 2023.
**Timo Lankinen** (s. 19. marraskuuta 1959 Hyvinkää) on valtioneuvoston kanslian nykyinen alivaltiosihteeri. Hänet nimitettiin virkaan marraskuussa 2011. Sitä ennen hän toimi Opetushallituksen pääjohtajana.

Lankinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1978 ja hänestä tuli oikeustieteen kandidaatti vuonna 1983. Lankinen oli Pääkaupunkiseudun kurssikeskuksen työmarkkinaopin opettaja vuosina 1982–1984, opetusministeriön ylitarkastaja vuosina 1984–1986, projektipäällikkö vuonna 1987, pääsihteeri vuosina 1988–1990, hallitusneuvos vuosina 1991–2007, rakennerahastoyksikön päällikkö vuosina 1995–1997 ja ammatillisen koulutuksen yksikön johtaja vuosina 1997–2007. Lankinen toimi Opetushallituksen pääjohtajana vuosina 2008–2011, vuodesta 2012 lähtien hän on ollut alivaltiosihteeri.

Vuosina 1985–1986 Lankinen oli Suomenlinnan hoitokunnan sihteeri, vuosina 1991–1993 Lapin yliopiston Arktisen keskusjohtokunnan jäsen, EU:n ammatillisen koulutuksen pääjohtajien jäsen, Euroopan koulutussäätiön johtokunnan jäsen sekä EU:n ammatillisen koulutuksen neuvoa-antavan komitean jäsen vuosina 1997–2007, FTP International oy:n hallituksen puheenjohtaja vuosina 1998–2002, Euroopan sosiaalirahasto -ohjelman seurantakomiteassa 2000–2007, Skills Finland ry:n hallituksen puheenjohtaja vuosina 2000–2012, WorldSkills Hki 2005 järjestelykomiteassa 2000–2005, Suomen Ilmailuopisto oy:n hallituksen puheenjohtaja 2008–2012, Perusopetus 2020–valtakunnalliset tavoitteet ja tuntijako -ryhmän jäsen 2009–2010, ja vuodesta 2012 hän on ollut HAUS kehittämiskeskus oy:n hallituksen jäsen.

Lankinen on naimisissa, ja hänellä on vuosina 1985 ja 1990 syntyneet tyttäret sekä vuonna 1987 syntynyt poika.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 2015, s. 451
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2  Kuka kukin on 2015, s. 451–452
5. ↑  Kuka kukin on 2015, s. 452
Bisaltia ja muut Makedonian valtakunnan alueet (n. 334–323 eaa.) kartalla.
**Bisaltia** (m.kreik. Βισαλτία, lat. *Bisaltica*) oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa Traakiassa. Se sijaitsi Khalkidiken niemimaan juuressa sen pohjoispuolella.

Maantiede
---------

Bisaltia käsitti Strymoninlahden pohjukan alueen sekä sisämaa-alueen, joka ulottui lännessä Krestonian rajalle ja idässä Kerkinitis-järvelle sekä Strymon-joelle. Sen eteläpuolella sijaitsi Mygdonia, pohjoispuolella Odomantike ja Sintike ja itäpuolella eli Strymonin toisella puolella Edonis.

Bisaltiassa virtasi Bisaltes-niminen joki. Sitä on arveltu joko samaksi joeksi, joka laski Strymoniin lähellä Amfipolista, tai joeksi, jonka kautta Bolbe-järvi laski mereen. Alueen tärkein kaupunki oli Argilos.

### Polikset

Argiloksen raunioita.
Bisaltian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:

* Amfipolis
* Argilos
* Berge
* Trailos

Historia
--------

Bisaltian lyömä oktadrakhma, n. 475–465 eaa.
Bisaltiaa asutti alun perin bisaltien (*Bisaltai*, Βισάλται) heimo, jotka olivat traakialaisia. Kreikkalaiset perustivat alueen polikset siirtokuntinaan 600–400-luvuilla eaa. Argiloksen perustivat Androkselta tulleet asuttajat. Alue löi omaa rahaa jo arkaaisella kaudella.

Herodotoksen mukaan Bisaltiaa samoin kuin Krestoniaa hallitsi Makedoniasta riippumaton traakialainen päällikkö vielä persialaissotien ja Kserkseen sotaretken vuonna 480 eaa. aikaan. Thukydideen mukaan alue oli peloponnesolaissodan alkaessa liitetty Makedonian valtakuntaan. Bisaltialaiset saivat tuolloin jäädä alueelle. Bisaltialaiset asuttivat osan Akten niemestä eli Athoksesta.

Nykyinen saman seudun käsittävä Visaltían kunta on nimetty antiikin aikaisen alueen mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 810, 819–821, 858–859. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Bisaltia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Herodotos: *Historiateos* 7.115.
4. ↑  Herodotos: *Historiateos* 8.116; Thukydides: *Peloponnesolaissota* 2.99, 4.109.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bisaltia** Wikimedia Commonsissa
**Jukka Sakari Wuolio** (5. maaliskuuta 1927 Tampere - 27. kesäkuuta 2001 Jyväskylä) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edusti Tampereen Ilvestä vuosina 1944-1956 ja voitti viisi Suomen-mestaruutta sekä kaksi SM-hopeaa. Maajoukkueessa Wuolio pelasi 30 kertaa ja esiintyi myös MM-kisoissa 1951 ja olympialaisissa 1952. Pelaajanuran ohella Wuolio vaikutti jääkiekkomaailmassa esimerkiksi kirjoittamalla aiheeseen liittyviä artikkeleita sekä ensimmäisen suomalaisen jääkiekko-oppaan vuonna 1950. Wuolio on jääkiekkoleijona.

Saavutukset ja palkinnot
------------------------

* 5 Suomen mestaruutta (1945, 1947, 1950, 1951, 1952)
* 2 SM-hopeaa
* Suomen Jääkiekkoleijona #16

Muuta
-----

Jääkiekkoilu-uransa jälkeen Wuolio jatkoi lajin parissa kirjoittamalla artikkeleita Suomen Urheilulehteen ja toimien suomalaista jääkiekkoa edistävän työryhmän jäsenenä. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta liikuntatieteellisen tiedekunnan lehtoriksi.

Aikaisemmin Wuolio oli opiskellut voimistelunopettajaksi ja kirjoittanut ensimmäisen suomalaisen jääkiekko-oppaan *Jääkiekko* (1950).

Wuolio tunnettiin puolustajana mutta hän tiettävästi pelasi hetkellisesti myös hyökkääjänä SM-sarjassa.

Lähteet
-------

* Wuolion tiedot Jääkiekkomuseon sivulla
* Jukka Wuolio Eurohockey-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Jukka Wuolio Bio, Stats, and Results (koko nimi) *Sports-Reference.com*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 17.12.2012. Viitattu 16.11.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Jääkiekkoleijonat *jaakiekkomuseo.fi*. Viitattu 29.12.2022.
3. 1 2  Ilves-Historia, pelaaja *ilveshistoria.com*. Viitattu 29.12.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Аркадий Анищик
**Arkadi Anishtshik** (ven. Аркадий Анищик, *Arkadi Aništšik*, s. 25. huhtikuuta 1945 Navahrudak (Novogrudok), Valko-Venäjä) on valkovenäläinen teollinen muotoilija, lasitaiteilija ja taidemaalari. Hän valmistui vuonna 1975 taiteen maisteriksi Prahan Taideteollisesta korkeakoulusta professori Stanislav Libenskyn ateljeesta. Vuosina 1975-1990 Arkadi toimi Neman-lasitehtaan lasisuunnittelijana Bjarozaukassa Valko-Venäjällä. Vuodesta 1991 Anishtshik on asunut Lappeenrannassa Suomessa.

Vuosina 1975–2008 Anishtshik osallistui yli 300 näyttelyyn Venäjällä, Valko-Venäjällä, Liettuassa, Ranskassa, Kanadassa, Unkarissa, Tšekkoslovakiassa, Kreikassa, Jugoslaviassa, Puolassa ja Suomessa.

Teoksia
-------

Anishtshikin teoksia on muun muassa Valko-Venäjän kansallisessa taidemuseossa ja Historiallisessa museossa Minskissä, Šiauliain taidemuseossa Liettuassa sekä Moskovan Taideteollisuusmuseossa. Suuri lasitilateos (koko 90 m2, 1985) Grodno-elokuvateatterin aulassa Hrodnassa Valko-Venäjällä toimii valaisimena.

Monia Anishtshikin teoksia on lisäksi yksityiskokoelmissa Saksassa, Suomessa, Venäjällä ja Valko-Venäjällä.

### Teoksia Suomessa

* Lyijylasimaalaukset:
	+ *Yksin*, 3200x60 cm2 – Ruokolahti, Jaakkiman Kristillisen opiston juhlasali
	+ *Siunaavat enkelit*, 3600x82 cm2 – Punkaharjun kirkko
	+ *Ad lumen* (Valon ääressä), 2210x137 cm2 – Sulkavan seurakunta
	+ *Ylöspäin*, Savonlinna, Savonlinnan Kristillinen opisto
* Tilateos *Alttari*, 70x70 cm2 – Jyväskylä, Kiponniemen toimintakeskus
* Installaatio *Kolme maljakkoa* – Mikkelin läänin maaherran kokoelma

Palkinnot ja kunnianosoitukset
------------------------------

* 1987 erinomaisista saavutuksista lasten ja nuorison kuvataiteen kehittämisessä,
* 1985 pronssimitali kansantalouskehityksen saavutuksista
* 1982 III-asteen kunniadiplomi korkeatasoisesta visuaalisesta suunnittelusta,
* 1982 kunniakirja osallistumisesta valkovenäläisen lasitaiteen kehitykseen,
* 1982 kunniamerkki lasten ja nuorison kasvatustyöstä,
* 1982 kunniamerkki näyttelyiden järjestämisestä Leningradissa ja Grodnossa.*selvennä*

Lähteet
-------

1. ↑  Belorusskoje iskusstvo XX v. (Kansallisen taidemuseon valkovenäläisen taiteen 1900-luvun kokoelmasta)  26.7.2011. artmuseum.by. Viitattu 26.7.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Аркадий Анищик, taiteilijan internetsivusto, (venäjäksi)
* Aništšik Arkadi Arkadjevitš (venäjäksi) (artlib.ru)
John Byrom nuorena
**John Byrom** (29. helmikuuta 1692 Manchester – 26. syyskuuta 1763) oli englantilainen runoilija ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä. Hän on sanoittanut tunnetun englantilaisen joululaulun *Christians awake, salute the happy morn*. Byromin pikakirjoitusjärjestelmä oli merkittävä askel pikakirjoitusjärjestelmien kehityksessä.

Elämä ja ura
------------

John Byrom syntyi Manchesterissa vuonna 1692. Hän kävi ensin kauppakoulua Lontoossa ja siirtyi myöhemmin opiskelemaan Trinity Collegeen Cambridgeen. Siellä hän alkoi myös kirjoittaa runoja ja tutustui pikakirjoitukseen. Suoritettuaan tutkintonsa Byrom opiskeli vielä Ranskassa lääketiedettä.

Englantiin palattuaan Byrom opetti pikakirjoitusta Manchesterissa, Lontoossa ja Cambridgessa. Hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1724.

Pikakirjoitus
-------------

*Katso myös: Byromin järjestelmä*
Byrom kiinnostui opiskeluaikanaan pikakirjoituksesta, mutta oltuaan tyytymätön tuolloin käytössä olleeseen pikakirjoitusjärjestelmään hän kehitti oman järjestelmän. Hän opetti omaa järjestelmäänsä vuodesta 1720 lähtien ja perusti vuonna 1726 pikakirjoitusyhdistyksen, ensimmäisenä maailmassa.

Byromin järjestelmää pidetään ensimmäisenä ns. uusgeometrisena pikakirjoitusjärjestelmänä. Siinä merkit on suunniteltu siten, että ne voidaan liittää helposti toisiinsa ja yksittäiset sanat voidaan kirjoittaa kynää välillä nostamatta. Järjestelmä julkaistiin kirjana vasta vuonna 1767, neljä vuotta Byromin kuoleman jälkeen, nimellä *The Universal English Shorthand*.

Runot
-----

Byronin ensimmäinen julkaistu runo oli *Colin and Phoebe*, joka julkaistiin The Spectator -lehdessä vuonna 1714. Runokokoelma *Miscellaneous poems* julkaistiin postuumisti vuonna 1773.

Lähteet
-------

* Butler, E. H.: *The Story of British Shorthand*. Lontoo: Sir Isaac Pitman & Sons, Ltd. 1951.
* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia*. 1. osa. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1927.
* Stephen, Leslie (toim.): *Dictionary of National Biography*, s. 129–132. Vol. VIII. Lontoo: Smith, Elder & co, 1886.

### Viitteet

1. ↑  Stephen, s. 129, 131. 1600-luvulla Englannissa uusi vuosi alkoi vasta maaliskuussa, joten syntymävuodeksi on joissakin lähteissä merkitty vanhemman käytännön mukainen 1691 tai yhdistelmä 1691/2.
2. ↑  Butler, s. 44
3. ↑  Melin, s. 127–128
4. ↑  Stephen, s. 129–130. Butler, s. 45
5. ↑  Butler, s. 44–47
6. ↑  Melin, s. 120–121
7. ↑  Melin, s. 122–127
8. ↑  Stephen, s. 130–131


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Ludwig Bachmann
**Ludwig Bachmann** (11. elokuuta 1856 – 22. kesäkuuta 1937) oli saksalainen shakkihistorioitsija.

Hänen aikanaan oli epätavallista pitää kirjaa ajankohtaisista tapahtumista, mutta Bachmann julkaisi sarjan vuosikirjoja. Hän julkaisi vuosina 1891–1931 yhteensä 44 teosta. Hän myös julkaisi neliosaisen teoksen, jossa oli tarkoitus olla kaikki Wilhelm Steinitzin tunnetut pelit. Hänen muut kirjansa sisälsivät muun muassa Adolf Anderssenin, Harry Nelson Pillsburyn ja Rudolf Charousekin pelit. Hänen historiallisista teoksistaan *Aus vergangenen Zeiten* (1920-1922) ja *Das Schachspiel und seine historische Entwicklung* (1924) ovat parhaiten tunnetut.

Bachmann toimi vanhempana virkamiehenä Baijerin rautatieyhtiössä. Shakki oli hänelle vain vapaa-ajan harrastus. Bachmann sai töidensä ansiosta lempinimen *Chess Herodotus*.

Lähteet
-------

### Kirjallisuuslähteet

* Hooper, David & Whyld, Kenneth: *The Oxford Companion to Chess*. Oxford University Press, 1984. ISBN 0-19-217540-8. (englanniksi)

### Internetlähteet

* Tanner, Henry: Alan C. White ja hänen Joulusarjansa Scribd.

### Viitteet

1. 1 2  Tanner, Henry: Alan C. White ja hänen Joulusarjansa (sivu 2) Scribd. Viitattu 27.9.2008.
2. 1 2  Hooper, David & Whyld, Kenneth: *The Oxford Companion to Chess*, s. 21. Oxford University Press, 1984. ISBN 0-19-217540-8. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Pukkilan kirkko** on kuuluisan kirkonrakentajan Mats Åkergrenin rakentama 1814. Porvoonjokilaaksossa sijaitsevan Pukkilan toinen kirkko seisoo pienellä mäellä. Puukirkko on muodoltaan erivartinen, sisäviisteinen ristikirkko. Pääsisäänkäynnin yläpuolella kohoaa tapulimainen kellotorni, jonka kellot ovat 1700-luvulta. Runkohuoneen ristikeskusta koristaa kattoratsastaja.

Kirkon muutoskorjauksissa alkuperäinen asu on osin kadonnut. Ensimmäinen peruskorjaus tehtiin 1885. Nykyinen kiinteä sisustus ja sisäasu ovat pääosin 1914 Ilmari Launiksen johdolla tehdystä korjauksesta. Barokkityylinen saarnatuoli vuodelta 1689 on siirretty Pukkilan ensimmäisestä kirkosta. Ensimmäiset urut Pukkilan kirkkoon saatiin 1901. Nykyiset urut ovat vuodelta 1991 ja niissä on 17 äänikertaa, 2 sormiota sekä jalkio.

Kirkkoa ympäröi hautausmaa. Kirkon lähellä on kaksi vanhaa pitäjänmakasiinia, joista toisessa, 1837 rakennetussa, on kotiseutumuseo. Viereisen, 1780-luvulla rakennetun pappilan nykyasu on vuodelta 1842.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pukkilan kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Pukkilan kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
* Pukkilan kirkko vuonna 2015

Pukkila

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät | Kantele | Kirkonkylä | Savijoki | Syvänoja | Torppi |
| Järvet ja joet sekä voimalaitospadot | Kanteleenjärvi |
| Rakennukset ja rakennelmat sekä muistomerkit | Koivulinna | Pukkilan kirkko |

Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
{{{alt}}}KošragsKošrags Latvian kartalla
Košrags
**Košrags** (liiviksi *Kuoštrõg*) on Latvian Dundagan kuntaan kuuluva kylä (Dundagas novads, 2009 kuntajako). Se sijaitsee Riianlahden suulla Liivinrannalla ja on yksi kahdestatoista liiviläiskylästä. Kylästä käytetään myös nimityksiä *Kosraga*, *Koshragutsiems*, *Košraga*, *Košraguciems*, *Kosraga Ciems*, *Kosraguciems* ja *Košraga Ciems*.

Ensimmäiset maininnat asutuksesta paikalta ovat 1680-luvulta, joten se on yksi uusimmista Liivinrannan kylistä. Vuonna 1826 kylässä asui 78 asukasta. Kylän asukkaat olivat aina toiseen maailmansotaan saakka tiiviissä yhteyksissä Saarenmaan asukkaisiin.*lähde?*

Kylä on rakennettu vanhojen liiviläiskyliä yhdistäneiden teiden varteen, tiet kulkevat yhä historiallisilla urillaan. Kylästä oli lähtöisin Edgar Vaalgamaa, joka toimi pappina Pertunmaalla ja Iitissä, käänsi Lutherin *Vähän katekismuksen* liiviksi ja kirjoitti liiviläisten historian *Valkoisen hiekan kansa*.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Jānis Turlajs (Galvenais redaktors): *Mazais Latvijas Autoseļu Atlants*. Small road atlas. Riika, Latvia: SIA "Karšu izdeviensība Jāņa sēta", 2009. ISBN 978-9984-07-534-1. (latviaksi), (englanniksi), (saksaksi), (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ziemelkurzeme: Košrags (Arkistoitu – Internet Archive)

 Liivinrannan kylät 

* Ūžkilā (Jaunciems)
* Kūolka (Kolka)
* Kūoštrõg (Košrags)
* Īra (Lielirbe)
* Lūžkilā (Lūžņa)
* Irē (Mazirbe)
* Mustānum (Melnsils)
* Pizā (Miķeļtornis)
* Pitrõg (Pitrags)
* Sǟnag (Saunags)
* Sīkrõg (Sīkrags)
* Vaid (Vaide)
130 mm kanuuna M/1953 M-46
M-46 suora-ammunnassa.
**130 mm kanuuna M-46**, lyhyemmin M-46, (ven. 130-мм пушка M-46) on neuvostoliittolainen 130 millimetrin raskas kenttäkanuuna. Tykki on vedettävä ja siinä on haaralavetti. Putki on poikkeuksellisen pitkä, 58 kaliiperia. Pitkä putki mahdollistaa suuren kantaman ja laajan ampuma-alan. Tykissä on sivusuunnassa avautuva kiilalukko ja se on käsin ladattava. Lavetista on olemassa kaksi eri versiota, joista toisessa on kaksi pyörää ja toisessa neljä.

M-46-kanuuna suunniteltiin Permissä tehtaassa numero 172 vuosina 1946–1950. Ja sen tuotanto aloitettiin vuonna 1950. Tykki esiteltiin julkisuudessa ensi kerran vuonna 1954, minkä takia siitä länsimaissa käytettiin nimitystä M1954. Kiinalainen malli 59-kanuuna on kopio M-46:sta.

M-46:tta alettiin korvata Neuvostoliitossa 152 millimetrin 2A36 Giatsint-B (M1976) -kanuunalla, sekä vuodesta 1978 152 millimetrin 2S5 Giatsint-S -telakanuunalla.

Neuvostoliitto myi Intialle 550 kappaletta M-46:ia, jotka Intia yritti korvata Bofors FH-77B:llä. Bofors-skandaalin vuoksi niitä toimitettiin kuitenkin 1 500:n asemesta vain 410 kappaletta.

Käyttö Suomessa
---------------

M-46-kanuunat ovat olleet 1960-luvulta lähtien Suomen kenttätykistön käytössä nimikkeellä **130 K 54**. Kyseisiä tykkejä ostettiin alun perin Neuvostoliitosta, ja 1990-luvun alussa niitä hankittiin lisää Saksan demokraattisen tasavallan vanhoista asevarastoista. Tykkiä on käytetty jalkaväki- ja jääkäriprikaatien sekä taisteluosastojen tukemiseen. Myöhemmin tykit annettiin liikkuvien rannikkotykistöpattereiden käyttöön.

Suomessa M-46-kanuunat poistettiin puolustusvoimien käytöstä vuoden 2019 lopulla. Viimeisinä vuosina niitä oli koulutus- ja harjoituskäytössä noin 40 kappaletta. Viimeisen kerran M-46-kanuunoilla ammuttiin Porin Prikaatissa Niinisalossa marraskuussa 2019. Tarkoituksena oli jättää yksi kappale museoitavaksi Niinisaloon.

YLE uutisoi syyskuussa 2023, että osa tykeistä on mahdollisesti sittemmin toimitettu Ukrainan käyttöön Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022– -aseapuna.

Tekniset tiedot
---------------

* Kaliiperi: 130 mm
* Putken pituus: 58 kaliiperia/7 600 mm
* Ammuspaino: 32,94 kg (OF-482M-sirpalekranaatti)
* Lähtönopeus suurimmalla panoksella: 930 m/s
* Kantama: 27 150 m
* Koro: -2,5 – +45°
* Sivu: ± 25°
* Tuliasemapaino: 7 700 kg

Ammuksia
--------

* Sirpalekranaatti OF-482M (ОФ-482М)
	+ Keskipaino: 32,94 kg
	+ Räjähdysainelataus: 3,64 kg tritonaalia (TNT:n ja alumiinijauheen seos)

* Panssarikranaatti BR-482B (БР-482Б)
	+ Keskipaino: 33,4 kg
	+ Räjähdysainelataus: 0,127 kg heksaalia

Lähteet
-------

1. 1 2  Holopainen, Simo: Raskas kanuuna 130 K 54 jää pois Puolustusvoimien käytöstä  25.11.2019. Ilta-Sanomat.
2. ↑  Suomesta lähetetyt 130 millin kanuunat nähdään tulittamassa ukrainalaisella videolla *Yle Uutiset*.  28.12.2022. Viitattu 28.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **130 mm kanuuna M-46** Wikimedia Commonsissa

* M-46 130-mm Towed Gun, Type 59 130mm Field Gun
* YouTube: Satunnaista sotilashistoriaa: 130 K 54
Walter Kaaden
**Walter Kaaden** (1. syyskuuta 1919 – 3. maaliskuuta 1996) oli saksalainen insinööri ja kaksitahtimoottorin kehittäjä. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui V2-raketin kehitystyöhön. Myöhemmin hän työskenteli DDR:ssä MZ-moottoripyörien parissa. Kaadenin uran merkittävimpiä keksintöjä oli tarkkojen tutkimusten perusteella kehitetty, huomattavasti tehoa parantava paisuntakammio [1], jollaisen hän suunnitteli tehtaan kilpapyörille. Tehtaan kilpa-ajajan Ernst Degnerin loikattua 1961 länteen Kaadenin salaisuudet vuotivat Suzukille [2]. Walter Kaadenin työ palkittiin kahdesti valtionpalkinnolla, 1958 *Vaterländische Verdienstorden* -arvonimellä ja 1965 *Verdienter Techniker des Volkes* -palkinnolla.

Lähteet
-------

1. ↑   Real Classic UK: MZ TS250/1, haettu 4.10.2008 "Walter Kaaden's work was mostly in the area of exhaust technology. He realised that the shape of a two-strokes exhaust had an effect on power. He used pressure waves created in an expansion chamber to increase crankcase pressure and give a supercharging effect to the engine."
2. ↑   Motorcycle.com: Suzuki Motorcycle History, haettu 7.10.2008 "East German star Ernst Degner defects to the west while racing for MZ in the Swedish Grand Prix. He takes MZ’s most valuable secret – knowledge of Walter Kaaden’s expansion chamber designs – to Suzuki."
Mestarilaulaja Heinrich Mügelniläisen muistomerkkikaivo Mügelnissä.
**Mestarilaulajat** (saks. *Meistersinger*) olivat koulutettuja porvarillisia laulajia, jotka harjoittivat Saksassa hovilyriikasta 1200-luvun keskivaiheilla syntynyttä laulurunoutta. Mestarilaulajat hakivat taiteensa harjoittamisella toimeentuloaan lähinnä hoveista ja kaupungeista. Myöhemmin mestarilaulua harjoittivat paikoillaan asuvat porvarit, etupäässä käsityöläiset, järjestyneinä yhdistyksinä, pikemminkin rakkaudesta taiteeseen kuin taloudellisista syistä.

Kansanrunouden vastakohtana mestarilaulajat panivat pääpainon taidokkaisiin metriikan ja musiikin muotoihin, ja vähitellen taiteenlajin harjoittaminen jäykistyi tyhjäksi muodollisuudeksi. Lopulta luonnollisen rytmin sijaan tuli mekaaninen tavujen laskeminen ja runotyyli lyötiin laimin. Vanhan ritarirunouden päälaji, lemmenlaulu, väistyi, ja tilalle tulivat oppineet ja opettavaiset hengelliset aiheet ja kertomukset. Mestarilaulajien henkinen vireys hiipui uskonpuhdistuksen aikoihin. Viimeinen mestarilaulajien koulu suljettiin 1839 Ulmissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mestarilaulajat. Tietosanakirja osa 11. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1922