recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pavlo Tutšapskyi
**Pavlo Tutšapskyi**, ukr. Павло Тучапський, (15. tammikuuta 1869 Besidka, Taraštšan piiri, Kiovan kuvernementti – 4. heinäkuuta 1922 Kiova) oli ukrainalainen poliitikko.

Tutšapskyi kävi Galaganin kimnaasin ja korkeampia oppilaitoksia Kiovassa. Hän oli Myh'ailo Drahomanovin kannattaja ja keskeisiä Venäjän sosialidemokraattisen työväenpuolueen perustajia. Hän oli sen ensimmäisessä kongressissa 1898 delegaattina ja edusti Kiovan työväenluokan vapautuksen puolesta taistelevaa liittoa. Hän oli 1904 Spilkan (Ukrainan sosialidemokraattinen liitto) aktivisti ja ideologi ja ajoi Ukrainan autonomiaa. Hän oli 1905 Lvivissä ilmestyneen kuukausijulkaisun *Pravdan* päätoimittaja. Hän erosi bolsevikeista 1910, alkoi työskennellä venäläisten mensevikkien kanssa ja jatkoi Ukrainan itsenäisyystaistelun (1917–1920) aikana. Hän työskenteli 1921–1922 kirjastonhoitajana Kiovassa Ukrainan tiedeakatemian kirjastossa. Hän kirjoitti Drahomanovista artikkeleita *Ukrajinaan* (1926, no. 2–3) ja nimimerkillä E. S. Taras Ševtšenkon ihanteista ja Ukrainan todellisuudesta kirjasen, joka alun perin ilmestyi *Narod*-nimisessä julkaisussa,. Hänen muistelmansa ilmestyivät 1923.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuchapsky, Pavlo *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pavlo Tutšapskyi** Wikimedia Commonsissa
**Esa Swanljung**  (s. 25. marraskuuta 1949 Helsinki) on Työeläkevakuuttajat TELAn entinen toimitusjohtaja ja entinen ammattiyhdistysjohtaja.

Swanljung aloitti TELAn toimitusjohtajana vuonna 2000, mitä ennen hän toimi vuodesta 1990 toimihenkilökeskusjärjestö STTK:n puheenjohtajan tehtävässä. Hän jäi eläkkeelle syksyllä 2011. Hän aloitti ammattiyhdistysuransa vuonna 1976 Radio- ja televisiotoimittajien liiton (RTTL) lakimiehenä, josta tehtävästä siirtyi vuonna 1979 STTK:n asiamieheksi. Hän on toiminut myös Kuntien teknillisten keskusliiton (KTK) projektijohtajana vuosina 1983–1984 ja STTK-J:n pääsihteerinä vuosina 1984–1990. Vuosina 1989–1990 hän oli virkavapaalla STTK-J:n pääsihteerin tehtävästä toimiessaan muutaman kuukauden oikeusministeri Matti Louekosken poliittisena sihteerinä.

Swanljung vaikutti vuosinaan TELAn johdossa myös eurooppalaisessa sosiaaliturvan edunvalvontajärjestössä AEIP:ssä (European Association of Paritarian Institutions). Hän toimi vuosina 2009–2011 järjestön puheenjohtajana. Swanljung on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti, joksi hän valmistui vuonna 1976 Helsingin yliopistosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Esa Swanljung täyttää 60 vuotta *Kansan Uutiset*.  25.11.2009. Viitattu 5.4.2011.
2. 1 2 3  Esa Swanljung.  *Helsingin Sanomat*, 23.11.2009.
3. ↑  Swanljungista on tulossa STTK:n uusi puheenjohtaja. Valtuusto päättää lopullisesta valinnasta maaliskuun alussa.  *Helsingin Sanomat*, 2.2.1990.
4. ↑   Matti Louekoski *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto. Viitattu 5.4.2011.
5. ↑  Suvi-Anne Siimes TELAn johtoon *Kaleva.fi*.  13.4.2011.  Arkistoitu 11.8.2011. Viitattu 15.4.2011.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
STTK |
| --- |
|  |
| Puheenjohtajat | 
* Lumme (1946–1947)
* Parmanne (1947–1975)
* Reini (1975–1990)
* Swanljung (1990–2000)
* Mäenpää (2000–2013)
* Palola (2013–)

 |
|  |
| Jäsenliitot | 
* Ammattiliitto Jyty
* Ammattiliitto Kelan toimihenkilöt
* Ammattiliitto Pro
* Kirkon alat
* Meijerialan Ammattilaiset MVL
* METO - Metsäalan Asiantuntijat
* Rakennusinsinöörit ja -arkkitehdit RIA
* Suomen Konepäällystöliitto
* Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPer
* Suomen Laivanpäällystöliitto
* Suomen pelastusalan ammattilaiset SPAL
* Tehy
* Toimihenkilöliitto Erto

 |

 |
**Pavlo Borysovytš Rjabikin** (ukr. Павло Борисович Рябікін; s. 6. kesäkuuta 1965) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan strategisten teollisuudenalojen ministerinä vuosina 2021–2023.

Rjabikin syntyi Kiovassa. Hän opiskeli oikeustiedettä Kiovan kansallisessa yliopistossa. Vuosina 2000–2005 hän istui sitoutumattomana kansanedustajana Ukrainan parlamentissa eli Verh’ovna Radassa mykolajivilaisen vaalipiirin edustajana. Vuosina 2005–2006 hän toimi varaliikenne- ja viestintäministerinä. Vuosina 2009–2010 hän toimi Ukrainan Tanskan-suurlähettiläänä. Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan UDAR-puolueen listan 28:ntena. Vuosina 2014–2015 hän toimi Kiovan kaupunginhallinnon varajohtajana. Vuosina 2017–2020 hän toimi Boryspilin kansainvälisen lentoaseman toimitusjohtajana. Vuosina 2020–2021 hän toimi Ukrainan tullipalvelun johtajana. Marraskuussa 2021 hänet nimitettiin Ukrainan strategisten teollisuudenalojen ministeriksi. Maaliskuussa 2023 Verh’ovna Rada erotti hänet virasta ja nimitti hänen seuraajakseen Oleksandr Kamyšinin.

Lähteet
-------

1. ↑  Рябікін Павло Борисович *kmu.gov.ua*.  Arkistoitu 22.2.2023. Viitattu 22.2.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Рябікін Павло Борисович *LB.ua*.  Arkistoitu 22.2.2023. Viitattu 22.2.2023. (ukrainaksi)
3. ↑  Рябікін Павло Борисович *ПолітХаб*.  Arkistoitu 22.2.2023. Viitattu 22.2.2023. (ukrainaksi)
**Nollakulma** on geometriassa kulma, jossa kulman kylkien väliin ei jää tilaa eli sen suuruus on 0°. Nollakulma on pienin terävä kulma.

* Kulma on 45° ja se alkaa sulkeutua.Kulma on 45° ja se alkaa sulkeutua.
* Kulma pieneni 30° ja on nyt 15°.Kulma pieneni 30° ja on nyt 15°.
* Kulma pieneni 15° ja on nyt 0° eli nollakulma.Kulma pieneni 15° ja on nyt 0° eli nollakulma.

Nollakulman komplementtikulma on suora kulma, sen suplementtikulma on oikokulma ja eksplementtikulma on täysi kulma.

Nollakulman käyttäminen herättää kysymyksen, voiko negatiivisia kulmia käyttää samalla tavalla kuin käytetään negatiivisia lukuja aritmetiikassakin. Kulmakäsite voidaan laajentaa suuremmillekin kulmille kuin täydelle kulmalle (eli 360°), jolloin kääntyvä kulman kylki alkaan tehdä uutta kierrosta. Jos liikkuva kulman kylki palaa takaisin ja pienenee, saavuttaa se lopulta nollakulman asennon ja voi jatkaa kääntymistä samaan suuntaan. Tällöin kulmalle voidaan määritettää negatiivisia kulman arvoja.

Nollakulman mitta-arvoja
------------------------

Riippuen käytettävästä mitta-asteiksosta, nollakulma on suuruudeltaan

* {\displaystyle 0^{\circ }} (asteina), kun täysi kulma on 360°.
* {\displaystyle 0} gon, kun täysi kulma on 400 gon.
* {\displaystyle 0} (rad), kun täysi kulma on 2\pi .

Trigonometriset arvot
---------------------

Nollakulman trigonometristen funktioiden arvoja (lähde kaikissa ):

* {\displaystyle \sin 0=0}.
* {\displaystyle \cos 0=1}.
* {\displaystyle \tan 0=0}.
* {\displaystyle \cot 0} (ei määritelty).
* {\displaystyle \sec 0=1}.
* {\displaystyle \csc 0} (ei määritelty).

Katso myös
----------

* tylppä kulma
* kovera kulma
* kupera kulma

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2  Väisälä, Kalle: *Geometria*, s. 10–11. Porvoo: Wsoy, 1959. Teoksen verkkoversio (pdf).
2. 1 2 3  Weisstein, Eric W.: Angle (Math World – A Wolfram Web Resource) Wolfram Research.  (englanniksi)
3. ↑  Spiegel, Murray R.: *Mathematical Handbook of Formulas and Tables*, s. 14. New York: McGraw-Hill Book Company, 1968. (englanniksi)
**Esa Kalervo Tarvainen** (s. 7. maaliskuuta 1947 Joensuu) on suomalainen kenraaliluutnantti evp, joka toimi Pääesikunnan päällikkönä.

Tarvainen syntyi varastonhoitaja Viljo Kalervo Tarvaisen ja kirjaltaja Maili Suoma Hietasen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1970 on Ritva Tuulikki Tolvanen. 

Tarvainen tuli ylioppilaaksi 1966 ja suoritti upseerin virkatutkinnon 1970 ja Sotakorkeakoulun 1981. Hän toimi opetusupseerina Satakunnan tykistörykmentissä ja Tykistökoulussa 1970–1975, Untson sotilastarkkailijana Israelissa ja Libanonissa 1975-1976, Tykistökoulun toimistopäällikkönä 1976–1979, Pääesikunnan toimistoupseerina 1981–1983 ja toimistoesiupseerina 1984–1985, Undofin Suomen valvontajoukkojen operatiivisen toimiston päällikkönä 1983–1984, tasavallan presidentin 3. adjutanttina 1985–1989, 2. adjutantin tehtävien hoitajana 1987–1989 ja 1. adjutanttina 1989–1992. Unifilin apulaisesikuntapäällikkönä Libanonissa Tarvainen toimi 1992–1993, Tykistöprikaatin komentaja hänestä tuli 1993. Toimittuaan Pääesikunnan apulaishenkilöstöpäällikkönä vuodesta 2000 vuoteen 2002 ja sen jälkeen henkilöstöpäällikkönä Tarvaisesta tuli Pääesikunnan päällikkö vuoden 2006 alusta. Tarvainen ylennettiin everstiluutnantiksi 1989 ja everstiksi 1993, kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 2004. Tarvainen siirtyi eläkkeelle puolustusvoimien palveluksesta vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kuka kukin on. Who's who in Finland.*, s. 970. Tarvainen, Esa. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
2. 1 2  Nimityksiä kenraalikunnassa Puolustusministeriö.  Arkistoitu 9.11.2016. Viitattu 8.11.2016.
3. ↑  Kansallinen Veteraanipäivä RILissä Rakennusinsinöörilehti 3/11.  Arkistoitu 9.11.2016. Viitattu 9.11.2016.
**Psamathe** (m.kreik. Ψάμαθη) oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri hahmon nimi.

Nereidi
-------

Psamathe oli nereidi, joka muuntautui hylkeeksi välttääkseen Aiakoksen lähentelyn. Hän kuitenkin synnytti tälle Fokoksen äiti. Euripideen näytelmässä *Helena* hän myöhemmin meni naimisiin Egyptin kuninkaan Proteuksen kanssa ja synnytti tälle Theoklymenoksen ja Eidon.

Krotopaan tytär
---------------

Psamathe oli Argoksen kuninkaan Krotopaan tytär, joka synnytti Apollonille Linoksen. Psamathe kuitenkin pelkäsi isänsä rektiota lapsensa syntymään niin, että antoi tämän paimenten hoidettavaksi. Krotopaan koirat repivät kuitenkin lapsen riekaleiksi ja Krotopas tappoi tyttärensä, jonka seurauksena Apollon lähetti Argokseen lapsia tappaneen kulkutaudin.

Lähteet
-------

1. ↑  Hesiodos: *Theogonia* ('Jumalten synty') 240–264 (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.12.6 (engl. käännös)
3. ↑  Euripides, *Helena* 1 (engl. käännös)
4. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 1.43.7 (engl. käännös)
5. ↑  Statius: *Thebaid* i.557–626 (engl. käännös)
**Leena Majaranta** (s. 14. marraskuuta 1958 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa kahdeksan kautta ja kuului myös Suomen maajoukkueeseen. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Majaranta edusti naisten SM-sarjassa Tampereen Ilvestä kausina 1982–1990. Hän pelasi SM-sarjassa 83 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 34 + 35 = 69, sekä 10 pudotuspeliä tehopistein 2 + 4 = 6. Hän voitti viisi Suomen-mestaruutta vuosina 1985–1988 ja 1990 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.

Suomen maajoukkueessa Majaranta pelasi yhdeksän maaottelua ja teki niissä neljä maalia sekä sai kolme syöttöpistettä. Hän saavutti pronssia vuoden 1990 MM-kilpailuissa.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2017–2018*. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Leena Majaranta *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 528
3. 1 2 3  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 350
4. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 216
5. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 320
Tizian - Kristus ja Maria Magdaleena (Noli me tangere). Maalaus on yksi lukuisista samaa aihetta käsittelevistä taideteoksista.

|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Jeesuksen elämäevankeliumien mukaan |
| Jeesuksen elämä |
| Varhainen elämä
* Syntymä
* Pako Egyptiin
* Betlehemin lastenmurha
 |
| Palvelutehtävä
* Kaste
* Kiusaukset
* Apostolien kutsuminen
* Vuorisaarna
	+ Isä meidän
* Ihmeteot
* Vertaukset
* Kirkastuminen
 |
| Kärsimys
* Ilmoitus toisesta tulemisesta
* Viimeinen ateria
	+ Parakletos
* Pilkkaaminen
* *Via Dolorosa*
* Ristiinnaulitseminen
 |
| Ylösnousemus
* Ilmestymiset
* *Noli me tangere*
* Kastekäsky
* Taivaaseen astuminen
 |
| * n
* k
* m
 |

***Nōlī mē tangere*** ('Älä koske minuun') on Raamatun latinankielisestä käännöksestä Versio Vulgatasta löytyvä Jeesuksen lause, joka on peräisin Johanneksen evankeliumista (20:17). Sanat on osoitettu Magdalan Marialle, kun tämä käy Jeesuksen haudalla ja tunnistaa haudasta ylösnousseen Jeesuksen, jota ensin luulee puutarhuriksi. Jeesuksen ja Marian kohtaaminen antoi länsimaiselle taiteelle aiheen, jota on myöhäisantiikista alkaen käsitelty etenkin maalaustaiteessa ja musiikissa. 

*Noli-tangere* on myös lehtopalsamin tieteellinen lajinimi; kasvi tunnetaan siitä, että sen lehdet käpertyvät, kun niitä koskettaa.

Merkitys
--------

Alkuperäinen Johanneksen evankeliumin lause on kirjoitettu koinee-kreikalla ja kuuluu Μή μου ἅπτου (*mḗ mou háptou*). Se kääntyy oikeammin muotoon "lakkaa takertumasta minuun". Pastori Anne Huoponen on todennut lauseesta: "Tätä Jeesuksen kieltoa ovat yrittäneet selittää jo varhaiset kristilliset kirjoittajat ja heidän jälkeensä monet muut, mutta tyhjentävää selitystä ei ole pystytty esittämään - - Jeesuksen kiellon on ajateltu tarkoittavan, ettei Maria saisi takertua häneen eikä enää pitää hänestä kiinni." Jeesus perustelee kieltoaan sanomalla: "Minä en ole vielä noussut Isän luo." 

Toisen selityksen mukaan Jeesus kielsi Mariaa koskemasta häntä, koska Maria halusi vain tarkistaa, oliko Jeesuksen ruumis todellinen; se oli, koska hän ei ollut vielä noussut taivaaseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Hieronymos: Biblia Sacra Vulgata. Ioannes 20:17 Bible Gateway. Viitattu 15.12.2021.
2. 1 2  Johaneksen evankeliumi. Vuoden 1992 Raamatun käännös *Raamattu.fi*.
3. ↑  De Agostini (toim.): noli me tangere *sapere.it*.
4. ↑  Zeolla, Gary, F.: "Touch Me Not" *zeolla.org*. Viitattu 15.12.2021.
5. ↑  Huoponen, Anne: Noli me tangere - Älä koske minuun. Anne Huoposen saarna 17.4.2017 Kauniaisten suomalainen seurakunta. Viitattu 15.12.2021.
6. ↑  noli me tangere *Treccani. Vocabulario on line*. Viitattu 20.2.2022.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Noli me tangere**.
Leena Peltola työpaikallaan Ateneumissa 1970.
**Leena Liisa Töllevi Peltola** (ent. **Savolainen**, o.s. **Wallenius**; 16. marraskuuta 1921 Rovaniemi – 27. marraskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen kuvataidealan vaikuttaja.

Peltola opiskeli taidehistoriaa Helsingin yliopistossa vuodesta 1945 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1949. Hän oli Ateneumin taidemuseon palveluksessa 1952–1985, josta viimeiset viisitoista vuotta apulaisintendenttinä (apulaisjohtajana). 

Peltola toimi uransa aikana useiden säätiöiden taideasiantuntijana ja kirjoitti runsaasti artikkeleita ja taiteilijakirjojen ja näyttelyluetteloiden tekstejä. Hänelle myönnettiin vuonna 1989 professorin arvonimi ja 1999 Lapin yliopistosta kunniaprofessorin arvo merkittävästä työstä Rovaniemen ja koko Lapin kuvataide-elämän hyväksi sekä Jenny ja Antti Wihurin rahaston kunniapalkinto vuonna 1992.

Lähteet
-------

* Ekberg, Henrik (toim.): *Vem och vad 1996*, s. 434. Schildts, 1996. ISBN 951-50-8088-X.
* Kivirinta, Marja-Terttu: Taide innosti viimeiseen asti.  *Helsingin Sanomat*, 29.11.2008, s. C 12. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.11.2008.  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Professori Leena Peltola on kuollut *Yle Uutiset*.  28.11.2008. Viitattu 26.11.2016.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Teloitettavia ollaan saattamassa teloituspaikalle Västankvarnissa.
**Västankvarnin teloitukset** tapahtuivat Suomen sisällissodan aikana Inkoossa toukokuussa 1918. Valkoinen rankaisuretkikunta Länsi-Uudenmaan pataljoona suoritti paikassa punavankien teloituksia 2. toukokuuta – 26. toukokuuta 1918. Maisteri Tauno Tukkisen teoksen *Teloittajien edessä* mukaan paikassa ammuttiin yli 60 punakaartilaista sekä ainakin kaksi naista, Hilja Heino ja Tekla Åhl. Teloituksia johti maisteri Erik Grotenfelt, joka oli kuulustellut vangit ja tuominnut heidät kuolemaan. Teloitusta johtanutta pataljoonaa komensi Edvard Ward apulaisinaan Ivar Hast ja Ivar Ståhle. Grotenfelt teki itsemurhan vuonna 1919.

Västankvarnin muistomerkki on signeeraamaton kopio Aimo Tukiaisen Karkkilaan tekemästä Punaisten Toveriapu -muistomerkistä.
Teloitus on suoritettu.
Teloituksia on kuvannut fiktiivisesti Leena Lander kirjassaan *Käsky*, jossa on hyvin grotenfeltmainen sotatuomari Emil Hallenberg, sekä Kjell Westö kirjassaan *Missä kuljimme kerran*. 

Teloituspaikalla on kopio Aimo Tukiaisen Karkkilaan tekemästä Punaisten Toveriapu -muistomerkistä. Kopion on tehnyt 1947 Vehmaisten kiviveistämössä Lohjalla Tukiaisen taiteellinen avustaja Antero Rinne, ja se pystytettiin 1952. Veistos on Tukiaisen hylkäämä signeeraamaton versio, joka jäi kiviveistämöön viideksi vuodeksi ennen kuin se sai sijoituspaikan Västankvarnissa hautamuistomerkkinä.

Lähteet
-------

* Tukkinen, Tauno: Teloittajien edessä, omakustanne, 1999*lähde tarkemmin?*

### Viitteet

1. ↑  Muistomerkit Karkkilan ruukkimuseo. Viitattu 11.3.2015.
2. ↑  Riitta Kormano: Sotamuistomerkki Suomessa – Voiton ja tappion modaalista sovittelua (s. 393) *utupub.fi*.  2014. Viitattu 16.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Västankvarn,[vanhentunut linkki] Uppslagverket Finland
**Geórgios Theodorídis** (kreik. Γεώργιος Θεοδωρίδης, s. 12. joulukuuta 1972) on kreikkalainen entinen pikajuoksija.

Theodorídis karsiutui Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 60 metrin juoksun välierissä ajalla 6,58. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Sevillan MM-kisoissa 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 10,30. Seuraavana vuonna hän voitti EM-hopeaa Gentin sisäratojen EM-kisoissa 60 metrillä ajalla 6,51 ja karsiutui Sydneyn olympialaisissa 100 metrin alkuerissä. Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 hän sijoittui 60 metrillä seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän karsiutui Münchenin EM-kisoissa 100 metrin välierissä ajalla 10,24. Theodorídis karsiutui vuonna 2003 Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin välierissä ja Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa 100 metrin toisissa alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä ajalla 6,54. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa 100 metrin toisissa alkuerissä.

Ennätykset
----------

* 60 metrin juoksu: 6,51 (2000)
* 100 metrin juoksu: 10,17 (2003)

Lähteet
-------

* Geórgios Theodorídis Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

1. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Lämpökohina** on ilmiö, jonka vaikutuksesta sähköjohtimessa tai resistanssissa kulkevassa virrassa tapahtuu satunnaisvaihtelua. Tätä satunnaisvaihtelua kutsutaan lämpökohinaksi ja sitä voidaan kuvata kohinajännitteellä tai kohinavirralla. Lämpökohina aiheutuu johteessa olevien vapaiden varauksenkuljettajien satunnaisesta lämpöliikkeestä ja sen voimakkuus riippuu materiaalin lämpötilasta.

Kohinajännite
-------------

Lämpöliikkeestä johtuvat satunnaisvaihtelut aiheuttavat resistanssissa *R* lähdejännitteen, jonka tehollisarvo on 

{\displaystyle V\_{n}={\sqrt {4k\_{B}TRB}},}
missä {\displaystyle \ k\_{B}} on Boltzmannin vakio, *T* on lämpötila [ K ], ja *B* on mittauksen kaistaleveys [ Hz ].

Esimerkiksi 1 MΩ vastus synnyttää 10 kHz kaistalla tehollisarvoltaan 13 μV suuruisen kohinajännitteen, joka voidaan mallintaa kohinattoman resistanssin kanssa sarjassa olevalla jännitelähteellä.

Kohinavirta
-----------

Lämpökohinaa voidaan yhtä hyvin kuvata myös kohinavirralla, jonka suuruus on

{\displaystyle I\_{n}={\sqrt {{4k\_{B}TB} \over R}}}
Tätä voidaan mallintaa kohinattoman resistanssin rinnalle kytketyllä virtageneraattorilla.

Kohina korrelaatiofunktioiden avulla
------------------------------------

Kohinan suuruutta voidaan kuvata virran autokorrelaatiofunktiolla. Se määritellään:

{\displaystyle S\_{I}(t-t')=2(\langle I(t)I(t')\rangle -\langle I\rangle ^{2})},
missä {\displaystyle \langle \rangle } kuvaa keskiarvostusta satunnaisten prosessien yli. Tätä autokorrelaatiofunktiota voi jossain määrin pitää eri ajanhetkinä esiintyvien virtojen varianssina.

Yleisesti kohinaa kuvataan aika-avaruuden sijaan taajuusavaruudessa eli taajuuden f funktiona. Taajuusriippumatonta kohinaa kutsutaan valkoiseksi kohinaksi, ja taajuusriippuvaa kohinaa vastaavasti värilliseksi kohinaksi. Tasapainotilanteessa kohinaa voidaan kuvata fluktuaatio-dissipaatioteoreeman avulla. Sen mukaan matalataajuisen kohinan suuruus saadaan suoraan johteen impedanssista Z(f):

{\displaystyle S\_{I}(f=0)={\frac {4k\_{B}T}{{\rm {Re}}[Z(f)]}}}

Tämä matalataajuinen kohina on termistä kohinaa eli lämpökohinaa. Kohina on olennaisesti termistä kun taajuutta f vastaava energia (joka saadaan kertomalla f Planckin vakiolla) on huomattavasti pienempää kuin lämpötilaa T vastaava energia, kB T, missä kB on Boltzmannin vakio, ja T ilmaistaan Kelvin-asteikolla. Esimerkiksi 1 K (–272 °C) vastaava taajuus on noin 21 GHz.

Muita kohinamuotoja ovat mm.

* Kvanttikohina eli vakuumikohina eli nollapistefluktuaatiot
* Raekohina
* 1/f-kohina (engl. "flicker noise")

Lähteet
-------

1. ↑  
Kalevi Kalliomäki: *Tekniikan käsikirja, Osa 3, 2. painos*. Sähkömittaustekniikan perusteet, s.118. Jyväskylä: Gummerus, 1969.
Västerbottenjuusto
**Västerbottenjuusto** (ruots. *Västerbottensost*) on Burträskin meijerissä Ruotsissa lehmänmaidosta valmistettu voimakkaan aromaattinen kova juusto, jota on kypsytetty vähintään 14 kuukautta.

Historia
--------

Meijerikkö Ulrika Eleonora Lindström keksi vuonna 1872 reseptin, johon nykyään valmistettava västerbottenjuusto perustuu. Resepti on tarkoin varjeltu salaisuus, jonka vain muutama henkilö tuntee. Ulrika Eleonora sai 30-vuotiaana 500 riikintaalerin perinnön, jolla hän kustansi opintonsa Degebergan meijerioppilaitoksessa Lidköpingin liepeillä Länsi-Götanmaalla. Siellä hän oppi valmistamaan länsigötanjuustoa, ja vuonna 1869 hän toi tiedon vasta perustettuun Gammelbyn meijeriin, nykyisen Skellefteån kunnan alueelle. Siitä kuinka resepti keksittiin, ei ole jäänyt varmaa tietoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuotteet Västerbottensost.  Arkistoitu 6.8.2021. Viitattu 6.8.2021.
2. ↑  Yksi Ruotsin vanhimmista ja parhaiten tunnetuista tuotemerkeistä Västerbottensost.  Arkistoitu 6.8.2021. Viitattu 6.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Västerbottenjuusto** Wikimedia Commonsissa
**Geórgios Fasoulás** (kreik. Γεώργιος Φασουλάς, 27. kesäkuuta 1946 – 28. lokakuuta 2002) oli kreikkalais-suomalainen arkkitehti, joka on suunnitellut muun muassa Joensuun keskustassa sijaitsevan kauppakeskus Iso Myyn, Mehtimäen jäähallin, päiväkoti Tarpojan sekä Kauppakeskus Metropolin. Arkkitehtikilpailussa, joka koski Joensuun Marjalan asunto- ja vapaa-ajan alueen aatekilpailua, hänen yhdessä arkkitehtien Heikki Hoppanian ja Antti Pihkalan kanssa tekemänsä suunnitelma lunastettiin.

Fasoulás kuoli kesken Iso Myyn suunnittelun, mutta hänen suunnitelmansa perusajatus säilyi loppuun saakka.

Lähteet
-------

1. ↑  Georgios Fasoulas *Find A Grave*.  20.1.2014. Viitattu 23.5.2017.
2. 1 2  Iso Myy on juhlimisen arvoinen, Karjalainen.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Halli Jatkoaika
4. ↑  Tarpojan päiväkoti (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Kulttuurihistoriallinen selvitys. Maisemat.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Safa.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Usein lämpökynttilöitä poltetaan kerralla useampia tuikun koon ja lyhyen paloajan vuoksi.
**Lämpökynttilä** on parafiinikynttilä pienessä pyöreässä alumiiniastiassa. Kynttilän sydän on yleensä irtonainen. Tuikkukynttilän parafiini muuttuu kokonaan nestemäiseksi, kun kynttilä on palanut jonkin aikaa. Lämpökynttilää ei saa polttaa liian suljetussa paikassa parafiinin leimahtamisvaaran takia. Lämpökynttilöitä myydään yleensä usean kymmenen kynttilän pakkauksissa.

Lämpökynttilöistä puhutaan usein nimellä **tuikku**. Tuikku on Havin rekisteröimä tavaramerkki.

Käyttö ja ominaisuudet
----------------------

Lämpökynttilöitä käytetään pääasiassa pienissä lyhdyissä sekä pöytäkoristeina. Lämpökynttilän valaisutehoa ja näyttävyyttä voi parantaa siten, että vaihtaa alumiinisen kuoren käyttötarkoitukseen sopivaan lasiseen kuoreen, jolloin liekki näkyy paremmin. 
Kynttilöiden paloajat vaihtelevat, mutta ovat yleensä nelisen tuntia. Tarjolla on myös hieman tavallista kokoa isompia noin kuusi tuntia palavia lämpökynttilöitä.

Turvallisuus
------------

Lämpökynttilöiden turvallisen käytön perusperiaatteet ja samalla Kuluttajaviraston myyntipakkauksiin edellyttämät merkinnät ovat seuraavat:

* Kynttilää on poltettava vain palamattomalla ja kuumuutta kestävällä alustalla
* Kynttilä tulee sijoittaa riittävän etäälle palavista materiaaleista kuten verhoista
* Kynttilän päälle ei saa pudottaa ylimääräisiä esineitä kuten sytyttämiseen käytettyä tulitikkua
* Palavaa kynttilää ei saa jättää ilman valvontaa eikä liikutella
* Kynttilä on sammutettava tukahduttamalla eikä puhaltamalla
* Asetelmissa kynttilöiden välisen etäisyyden on oltava vähintään kolme senttimetriä.

### Samannäköinen sähkökynttilä

Paristokäyttöisessä lämpökynttilän näköisessä sähkökynttilässä valon tuottaa ledi. Se on paloturvallinen vaihtoehto esimerkiksi kynttilälyhtyihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Havi 185 vuotta, Havi. Viitattu 11.10.2015.
2. ↑  Kuluttajaviraston ohjeet kynttilätuotteiden turvallisuusvaatimuksista ja merkinnöistä. Kuluttajaviraston julkaisusarja 4/2001. ISBN 951-681-015-2 (PDF), Raportti sähköisenä versiona (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lämpökynttilä**.
Eastman Johnson: *Herra on minun paimeneni*
**Psalmi 23** eli "Herra on paimeneni" -psalmi on yksi tunnetuimmista psalmeista.

Jakeen teema asettaa Jumalan suojelijan ja ylläpitäjän asemaan ja sitä luetaan ja lainataan tavanomaisesti kristittyjen ja juutalaisten keskuudessa.
Lauluksi sen ovat sovittaneet muiden muassa Leonard Bernstein (*Chichester Psalms*) ja Einojuhani Rautavaara.

  

1. "Herra on minun paimeneni,

ei minulta mitään puutu."

  

2. "Hän vie minut vihreille niityille,

hän johtaa minut vetten ääreen,

siellä saan levätä."

  

3. "Hän virvoittaa minun sieluni,

hän ohjaa minua oikeaa tietä

nimensä kunnian tähden."

  

4. "Vaikka minä kulkisin pimeässä laaksossa,

en pelkäisi mitään pahaa,

sillä sinä olet minun kanssani.

Sinä suojelet minua kädelläsi,

johdatat paimensauvallasi."

  

5. "Sinä katat minulle pöydän

vihollisteni silmien eteen.

Sinä voitelet pääni tuoksuvalla öljyllä,

ja minun maljani on ylitsevuotavainen."

  

6. "Sinun hyvyytesi ja rakkautesi ympäröi minut

kaikkina elämäni päivinä,

ja minä saan asua Herran huoneessa

päivieni loppuun asti."

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Psalmi 23**.
* Psalmi 23 suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
**Venäjän lentokonepommi-iskut 2004** tapahtuivat 24. elokuuta 2004, kun kahdella Moskovan Domodedovon kansainväliseltä lentoasemalta lähteneellä kotimaan lennolla räjähti pommi hieman ennen kello 23.00. Lennoilla oli yhteensä 90 ihmistä, jotka kaikki kuolivat iskussa.

Tapahtumat
----------

### Volga-Aviaexpressin lento 1303

Volga-Aviaexpressin lento 1303 lähti Moskovasta kohti Volgogradia noin kello 22.30 paikallista aikaa. Lennolla käytetty kone oli Tupolev Tu-134A-3, ja lennolla oli 35 matkustajaa ja yhdeksän miehistön jäsentä. Koneessa ollut pommi räjähti kello 22.53, ja koneen hylky syöksyi maahan lähellä Butšalkia Tulan alueella. Kaikki 44 koneessa ollutta kuolivat.

### Siberia Airlinesin lento 1047

Siberia Airlinesin lento 1047 lähti Moskovasta Sotšiin kello 22.40. Lennolla käytetyn Tupolev Tu-154B-2:n kyydissä oli 38 matkustajaa ja kahdeksan miehistön jäsentä. Koneessa räjähti pommi lähes yhtäaikaisesti toisen lennon kanssa. Koneen jäänteet putosivat lähelle Glubokin taajamaa Rostovin alueella. Kaikki 46 koneessa ollutta kuolivat.

Reaktio
-------

Kahden lentokoneen yhtäaikainen maahansyöksy herätti epäilyjä terrorismista. Epäilykset vahvistuivat, kun molempien koneiden hylyistä löytyi jäämiä RDX-räjähdysaineesta. Iskusta otti aluksi vastuun Islambouli Brigades -islamistiryhmä.

Tutkimuksissa selvisi, että koneet oli pudottanut kaksi naispuolista itsemurhapommittajaa Tšetšeniasta: Amanta Nagajeva ja Satsita Džebirhanova, jotka olivat asuneet yhteisessä asunnossa Groznyissa. Nagajevan veli oli kadonnut kolme vuotta aiemmin, ja perhe uskoi venäläisjoukkojen olleen vastuussa katoamisesta. Naiset olivat saapuneet Moskovaan Mahatškalasta samana päivänä kello 19.45. Heidät pysäytettiin ja vietiin terrorismin vastaisista toimenpiteistä vastanneen poliisipäällikön puheille, mutta heidät vapautettiin lopulta ilman etsintöjä. Sen jälkeen he ostivat liput lennoilleen mustan pörssin kauppiaalta ja pääsivät ohittamaan turvatarkastuksen lahjottuaan Siberia Airlinesin työntekijän.

Tšetšeenien sotilaallinen johtaja Šamil Basajev otti 17. syyskuuta 2004 internetissä julkaisemassaan kirjeessä vastuun lentokoneiden pudottamisesta sekä muutamista muista terrori-iskuista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Criminal Occurrence description RA-65080 Aviation Safety Network. Viitattu 17.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Criminal Occurrence description RA-85556 Aviation Safety Network. Viitattu 17.7.2017. (englanniksi)
3. ↑  Bomb traces in both Russian jets *BBC News*.  29.8.2004. BBC. Viitattu 18.7.2017. (englanniksi)
4. ↑  Kurz, Robert W. & Bartles, Charles K.: Chechen Suicide Bombers (PDF) (sivu 546) *Journal of Slavic Military Studies*.  2007. Routledge.  Arkistoitu 11.10.2017. Viitattu 18.7.2017. (englanniksi)
5. ↑  Dougherty, Jill: Chechen 'claims Beslan attack'  17.9.2004. Moskova:  CNN. Viitattu 18.7.2017. (englanniksi)
Anne Alho, *Portrait* 1998, Kankaanpää.
**Anne Alho** (23. heinäkuuta 1955 Joensuu – 15. maaliskuuta 2010 Jyväskylä) oli suomalainen kuvanveistäjä.

Elämä ja ura
------------

*Rondo*, 1997, Jyväskylä.
*Sopimus*, 1997, Vaasa.
Anne Alhon muutti lapsuudenperheensä mukana Jyväskylään vuonna 1956. Hän opiskeli kuvanveistoa Kankaanpään taidekoulussa, josta valmistui vuonna 1984. Alho suoritti taiteilijan pedagogiset opinnot Taideteollisessa korkeakoulussa 1992–1995.

Alhoon eniten vaikuttaneita kuvanveistäjiä olivat Kankaanpään taidekoulun rehtorina toiminut Ossi Somma, jyväskyläläinen Unto Hämäläinen ja Alhon elämänkumppani Harald Karsten. Alhon töiden päämateriaali oli teräs, mutta hän käytti lukuisia muitakin materiaaleja. Veistokset olivat usein isokokoisia, jolla Alho pyrki muuttamaan käsitystä naispuolisille kuvanveistäjille oletetusta "askartelusta". Ideat teoksiin Alho otti yhteiskunnasta ja omasta ympäristöstään, hän ei nimennyt itselleen tyylisuuntaa ja hänen töissään oli samaan aikaan läsnä voima ja herkkyys. Kuvanveiston lisäksi Anne Alho myös maalasi.

Anne Alho osallistui lukuisiin yhteis- ja ryhmänäyttelyihin Suomessa ja myös yhteis- ja ryhmänäyttelyihin Ruotsissa ja Italiassa. Yksityisnäyttelyitä hän piti 16. Alho opetti myös taideaineita Jyväskylän työväenopistossa.

Anne Alholla on yksi tytär. Alho sairastui syöpään 2000-luvun alkupuoliskolla ja kuoli vuonna 2010.

Julkiset teokset
----------------

Anne Alhon julkisiin teoksiin kuuluvat muun muassa Jyväskylässä olevat teokset *Kukka* (1989), *Rannasta saareen - saaresta rantaan* (1997) ja *Rondo* (1997). Lisäksi Jyväskylässä on Alhon yhdessä Harald Karstenin kanssa toteuttama vuonna 2004 paljastettu moniosainen ympäristötaideteos *Unelma*. Vaasassa on teos *Sopimus* vuodelta 1997 ja Kankaanpäässä *Portrait*, joka on paljastettu vuonna 1998.

Lähteet
-------

* Oikari, Jaana et al.: *Muistiinpanoja Anne Alhon ja Juhani Petäjäniemen taiteesta ja elämästä*. Selailukirja näyttelyyn: Anne Alho – Juhani Petäjäniemi 15.4. – 22.5.2016 Jyväskylän taidemuseossa. Jyväskylän taidemuseo, 2016. Teoksen verkkoversio (PDF).

1. 1 2  Castrén, Hannu: Muistokirjoitus: Anne Alho *Helsingin Sanomat*.  15.3.2010. Viitattu 4.4.2020.
2. 1 2  Oikari et al. 2016, s. 7
3. 1 2 3  Oikari et al. 2016, s. 3
4. ↑  Oikari et al. 2016, s. 4
5. ↑  Oikari et al. 2016, s. 9
6. ↑  Alho, Anne: Anne Alho, CV *Ympäristötaide verkossa*.  Arkistoitu 27.12.2016. Viitattu 4.4.2020.
7. ↑  Oikari et al. 2016, s. 5
8. ↑  Julkiset taideteokset Jyväskylässä: Anne Alho Jyväskylän taidemuseo. Viitattu 4.4.2020.
9. ↑   Paakki, Kalevi: *Vaasan patsaat ja muistomerkit*, s. 94–95. Vaasan kaupunki, 2008. ISBN 952-5559-34-3.
10. ↑  Taidekehän teokset (Teos nro 66)  2013. Kankaanpään kaupunki.  Arkistoitu 23.10.2018. Viitattu 4.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Anne Alho Kansallisgallerian kokoelmissa

### Viitteet


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Venäjän lounaisrintama** muodostui keväällä 1916, kun ensimmäisen maailmansodan itärintama oli otettu Nikolai II:n komentoon 3. syyskuuta 1915 (juliaanisen kalenterin mukaan 21. elokuuta 1915) ja kun hän jakoi ylipäällikön vastuunsa kolmelle armeijaryhmälle, joista venäjän kielessä käytettiin nimityksensä niin Venäjän keisarikunnan kuin myös Neuvostoliiton aikana nimitystä rintama.

Venäjän lounaisrintama oli Saksan keisarikunnan ja Itävalta-Unkarin, Bulgarian kuningaskunnan sekä Osmanien valtakunnan vastaisessa taistelussa eteläinen rintama (armeijaryhmä). Sen pohjoispuolella olivat länsirintama ja luoteisrintama.

Ylipäällikkyyden ottaneen Nikolai II:n alaisena lounaisrintamaa komensivat lohkoillaan ratsuväenkenraali Aleksei Brusilov ja suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanov.

Brusilovin komentoon kuuluivat seuraavat joukot:

* 8. armeija, komentaja Aleksei Kaledin
	+ 11 jalkaväkidivisioonaa
	+ 4 ratsuväkidivisioonaa
* 11. armeija, komentaja Platon Letšitski
* 7. armeija, komentaja Dmitri Štšerbašev
* 9. armeija, komentaja Vladimir Saharov

Venäjän lounaisrintama teki Brusilovin hyökkäyksen 1916, joka ei ollut suuri sotilaallinen menestys, mutta poliittinen voitto siksi, että Itävalta-Unkarin tappiot saivat Romanian kuningaskunnan liittymään ensimmäiseen maailmansotaan ympärysvaltojen puolelle.
**Douglas B-66 Destroyer** on suihkumoottorikäyttöinen taktinen keskiraskas pommikone. Tyyppi kehitettiin Yhdysvaltain ilmavoimille laivaston Douglas A-3 Skywarrior -koneen pohjalta. B-66 Destroyerissa ei ollut tukialusvarusteita, kuten esimerkiksi jarrukoukkua tai taitettavia siipiä.

Konetyyppi vakuutti ensi alkuun ilmavoimien edustajat suorituskyvyllään, mutta Sharpen mukaan koneen huoltotarve vaikutti palvelusiän elinkaareen, joka jäi jokseenkin lyhykäiseksi (noin 15 vuotta). Huoltotoimet olivat osoittautuneet kalliiksi ja hankaliksi.

B-66 Destroyerin huippunopeus oli A-3 Skywarrioria suurempi: 1 020 km/h. Kone oli 60 senttimetriä pidempi, 3 senttimetriä korkeampi ja sen siipien pinta-ala oli noin 3 neliömetriä pienempi kuin A-3:ssa. B-66 Destroyerin tyhjäpaino oli lähes 2 000 kg ja enimmäislentoonlähtöpaino jonkin verran (1000 paunaa eli noin 454 kg) verrokkiaan suurempi.

Osa tyypin koneista sai merkinnän EB-66 tai RB-66, jotka viittasivat lentotiedusteluun sekä ELSO-häirintätehtäviin. 5 443 kg pommikuorman kuljettamaan kyennyt kone pystyi myös taktisiin ydinpommituksiin. Konetyyppi osallistui Vietnamin sotaan, ja se vedettiin pois palveluskäytöstä vuonna 1973.

Kuvan EB-66E -kone tukeutui Thaimaan Takhliin 30. maaliskuuta 1970, Vietnamin sodan aikana.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* *lähde?*

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 2 tai 3
* **Matkustajat:** 1, mikäli miehistöä 2
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&022.090000022,90 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&022.010000022,10 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&07.01900007,19 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&072.046000072,46 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&019720.&&&&0019 720 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Allison J71-A11 -suihkuturbiinit; &&&&&&&&&&&&&045.&&&&0045 kN

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&01015.&&&&001 015 km/h
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&01489.&&&&001 489 km

**Aseistus**  

* 5 443 kg pommeja, taikka ydinpommeja sisäisesti
* 2 × 20 mm kauko-ohjattu tykki pyrstöampumossa

Lähteet
-------

* Sharpe, Michael: *Attack and interceptor jets*, Grange Books, Lontoo Englanti, 2002 (s. 97) ISBN 1-84013-335-X

### Viitteet

1. 1 2  Sharpe, 2002: s. 97
2. 1 2   (Viitattu 28.3.2014)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Douglas B-66 Destroyer**.
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Douglas B-66 Destroyer
**Raimo Rajala** (s. 16. marraskuuta 1945) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija, pelinjohtaja ja pesäpallovaikuttaja. Vuosina 1969–1976 Rajala pelasi pesäpallon SM-sarjassa Seinäjoen Maila-Jussien ja Alajärven Ankkureiden joukkueissa. Rajala voitti pelaajaurallaan yhden SM-hopean ja edusti Itä–Länsi-ottelussa vuonna 1969 ja kahdesti Liitto–Lehdistö-ottelussa 1970 ja 1971. Pelipaikaltaan Rajala toimi kopparina.

Pelinjohtajana Rajala toimi vuonna 1977 SMJ:n SM-sarjajoukkueessa ja vuonna 1981 Nurmon Jymyn Ykköspesisjoukkueessa.

Vuosina 1993-1995 Rajala toimi Pesäpalloliiton 1. varapuheenjohtajana ja vuosina 1996–2000 puheenjohtajana.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 1 SM-hopea: 1969
* 1 Itä–Länsi-ottelu: 1969
* 2 Liitto–Lehdistö-ottelua: 1970, 1971

Lähteet
-------

1. ↑  Pelaajakortti pesis.fi .xcl  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.
4. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 23.4.2018.
**Raimo Pekkanen** (29. heinäkuuta 1927 Kivennapa – 20. tammikuuta 2021 Espoo) oli Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ensimmäinen suomalaistuomari vuosina 1990–1998. Pekkanen suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1950, lakitieteen lisensiaatin tutkinnon 1955 ja väitteli oikeustieteen tohtoriksi 1966 työoikeuden alalta. Hän oli Helsingin yliopiston siviili- ja työoikeuden dosentti 1968–1975 ja hallinto-oikeuden dosentti 1975–1995. Pekkanen oli korkeimman hallinto-oikeuden jäsen ja hallintoneuvos 1969–1990, josta ajasta virkavapaalla 1982–1990 toimiessaan oikeusministeriön kansliapäällikkönä.

Pekkanen toimi Itämeritoimikunnan puheenjohtajana 1974–1980, Itämeren suojelukomission puheenjohtajana 1980–1982, Ydinenergialakitoimikunnan puheenjohtajana 1978–1980, Hallintoedustuskomitean puheenjohtajana 1984–1987 ja Suomen Tuomariliiton varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana 1980–1982. 

Suomen Lakimiesliitto myönsi hänelle K. J. Ståhlberg -mitalin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 6.2.2021, s. C 19
2. ↑  Heikki Halila, Suomen laki (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Raimo Pekkasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
**Maailmankaikkeuden alku** on John D. Barrown vuonna 1993 ilmestynyt kirja kosmologiasta. Kirja käsittelee kosmologian peruskysymyksiä: maailmankaikkeuden alkutilaa, alkuräjähdystä, kaikkeuden laajenemista, alkeishiukkasten fysiikkaa, singulariteetteja, havaintoja kaikkeudesta, aineen ja energian luonnetta, lisäulottuvuuksien kysymystä ja näiden vaihtoehtoisia teorioita.

Kaikkeuden alkutila
-------------------

Kaikkeuden alkutilan tutkimus perustuu nykytilan havaintoihin. Menneisyyttä ekstrapoloidaan nykytilasta, jotta saataisiin tietoa alkutilasta.

Osa tekstistä käsittelee varsinaisen alun kysymystä riippumatta alkutilasta. Suurin osa tekstistä olettaa, että kaikkeus alkoi alkuräjähdyksestä noin 14 miljardia vuotta sitten. Toinen teoria esittää, että varsinaista alkuhetkeä ei ole, vaan aika jatkuu taaksepäin ikuisesti.

Kaikkeuden laajeneminen
-----------------------

Nykytiedon perusteella voimme havaita kaikkeudesta vain sen osan, mitä valo on ehtinyt kulkea alkupisteestä nykyhetkeen mennessä. Teoreettinen maksimi on siis noin 14 miljardia valovuotta. On havaittu, että kaikkeus laajenee. Laajeneminen ei ole pelkästään sitä, että kappaleet liikkuvat toisistaan poispäin. Kaikki kappaleet näyttävät etääntyvän toisistaan ikään kuin avaruus laajenisi. Tämä havaitaan punasiirtymänä, joka on merkki siitä, että havaittu kohde kulkee poispäin. Kaikkeutta voidaan eräissä malleissa ajatella ilmapallon pintana. Kun ilmapallo laajenee, kaikki pisteet pallon pinnalla etääntyvät toisistaan.

Eräät kosmologian teoriat eivät oleta tämän olevan koko kaikkeus. Kaikkeus voisi olla suurempi kuin tämä. Tämän lisäksi kaikkeuksia voisi olla useampia ja erilaisia.

Fysiikan lait ja vakiot
-----------------------

Eräs kirjan keskeinen teema on mahdollisuus elämän synnystä. Kirjassa ei oleteta, että tämä kaikkeus olisi ainoa tai että muita kaikkeuksia olisi olemassa. Sen sijaan kirjassa esitetään, että fysiikan lait ja luonnonvakiot täytyvät olla kaikkeudessa sopivat, jotta siellä voi syntyä elämää kuten maapallolla. Esimerkiksi painovoima ei voi olla liian vahva, tai muussa tapauksessa kaikkeus supistuisi kokoon ennen kuin elämää voisi syntyä.

Ulottuvuudet
------------

Kirjan loppu käsittelee lisäulottuvuuksien mahdollisuutta. Kirja esittää, että on fysikaalisia syitä sen puolesta, että tämän kaikkeuden fysikaalisilla laeilla ja vakioilla ei voisi olla *suuria* tilaulottuvuuksia havaitun kolmen ulottuvuuden lisäksi. Tietyt luonnolliset mekanismit eivät toimisi *sopivalla* tavalla. Kirjassa esitetään, että yli kolmessa ulottuvuudessa ei voisi olla vakaita atomeja eikä vakaita kiertoratoja auringon ympäri. Kuitenkin lisäulottuvuuksia saattaisi olla olemassa, mutta nämä olisivat niin pieniä, että niiden löytäminen kokeiden perusteella olisi hyvin vaikeaa.

Lähteet
-------

* Barrow, John D.: *Maailmankaikkeuden alku*. (The origin of the universe, 1993.) Suomentanut Risto Varteva. Tieteen huiput. Helsinki: WSOY, 1994. ISBN 951-0-20037-9.
**Lämpökonduktanssikvantti** on suurin lämpökonduktanssi, jonka yhden kanavan (vapausasteen) omaava lämmönjohdin voi saavuttaa. Lämpökonduktanssikvantti määräytyy kahdesta luonnonvakiosta, Boltzmannin vakiosta {\displaystyle k\_{\mathrm {B} }} ja Planckin vakiosta h sekä lämpötilasta. Sen suuruus on

{\displaystyle G\_{Q}={\frac {k\_{\mathrm {B} }^{2}\pi ^{2}T}{3h}}=9{,}46433241\cdot 10^{-13}\quad T\quad {\rm {W/K^{2}}}.}

Hämmästyttävä seikka lämpökonduktanssin kvantittumisessa on se, että sen arvo on täysin riippumaton materiaalista tai edes lämpöä kuljettavien hiukkasten luonteesta. Maksimilämpökonduktanssin kvantittuminen on havaittu niin fononeille, elektroneille kuin fotoneillekin. Jopa anioneiden kuljettamalle lämpökonduktanssille on ennustettu samanlainen yläraja.

Katso myös
----------

* Konduktanssikvantti

Aiheesta muualla
----------------

* J. B. Pendry: *Quantum limits to flow of information and entropy*, J. Phys. A **16**, 2161 (1983) – teoreettiset rajat lämmönkuljetukselle (englanniksi).
* K. Schwab & E. A. Henriksen & J. M. Worlock & M. L. Roukes: *Measurement of the quantum of thermal conductance*, Nature **404**, 974–977 (2000) – fononien lämmönkuljetuksen kvantittuminen (englanniksi).
* Meschke & W. Guichard & J.P. Pekola: *Single-mode heat conduction by photons*, Nature **444**, 187 (2006) – elektroni-fotonisysteemin lämmönkuljetuksen kvantittuminen (englanniksi).
* O. Chiatti & J. T. Nicholls & Y. Y. Proskuryakov & N. Lumpkin & I. Farrer & D. A. Ritchie:  *Quantum Thermal Conductance of Electrons in a One-Dimensional Wire*, Physical Review Letters **97**, 056601 (2006) - elektronien lämmönkuljetuksen kvantittuminen (englanniksi).
**Douglas "Doug" Aarniokoski** (25. elokuuta 1965 Yhdysvallat) on suomalaissukuinen, yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvaohjaaja. Aarniokoski on työskennellyt elokuvamaailmassa vuodesta 1989 lähtien. Tuolloin hän työskenteli tuotantoassistenttina elokuvassa *Turner ja täystuho* (*Turner & Hooch*).

Uran alkupuoli
--------------

1990-luvun ajan Aarniokoski työskenteli käsikirjoittajana (*Puppet Master 4*, 1993, *Puppet Master 5: The Final Chapter*, 1994) sekä apulais- ja second unit -ohjaajana useissa hittielokuvissa, kuten *Neljä huonetta* (*Four Rooms*, 1995), *Hämärästä aamunkoittoon* (*From Dusk Till Dawn*, 1996), *Austin Powers – kumma jätkä* (*Austin Powers: International Man of Mystery*, 1997) sekä *Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa* (*Fear and Loathing in Las Vegas*, 1998).

Debyytti ohjaajana
------------------

Aarniokosken debyytti ohjaajana oli *Highlander*-elokuvasarjan neljäs osa *Highlander – pelin loppu*. Sen kuvaukset alkoivat lokakuussa 1999. Elokuvan budjetti oli varsin suuri, 15 miljoonaa dollaria, ja pääosissa olivat Christopher Lambert ja Adrian Paul. Elokuva keräsi lipputuloja Yhdysvalloissa runsaat 12 miljoonaa dollaria.

Aarniokoski on ohjannut myös paljon vähemmälle huomiolle jääneet elokuvat *The Safe Side* (2004) ja *The Courier* (2005), joista ensimmäinen julkaistiin suoraan videolevitykseen.

2000-luku
---------

Aarniokosken apulaisohjauksia 2000-luvulta ovat muun muassa *Spy Kids* (2001), *Kultainen medaljonki* (*The Medallion*, 2003) ja *Once Upon a Time in Mexico* (2003).

Aarniokosken tuorein elokuvaohjaus on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut *Nurse 3D*. Television puolella hän on ohjannut 2010-luvulla jaksoja sarjoihin *Criminal Minds – FBI-tutkijat*, *Limitless*, *Arrow, The Flash*, *Sleepy Hollow* ja *Star Trek: Discovery*.

Aiheesta muualla
----------------

* Douglas Aarniokoski Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Douglas Aarniokoski Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
	+ 2
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Douglas Cummings** (5. huhtikuuta 1946 – 14. toukokuuta 2014) oli brittiläinen sellisti.

Cummings oli alttoviulisti Keith Cummingsin poika. Hän opiskeli Royal Academy of Musicissa ja Gregor Piatigorskyn johdolla ennen paluuta kotimaahansa, jossa työskenteli London Mozart Playersissa ja Englannin kamariorkesterissa. Hänet nimitettiin vuonna 1969 Lontoon sinfoniaorkesterin ensisellistiksi, jona hän toimi 24 vuoden ajan. Hän oli myös orkesterin johtokunnan jäsen vuosina 1979–1982. Cummings esiintyi BBC:n lähetyksissä André Previnin johdolla ja kantaesitti tämän oman sellokonserton. Hän toimi solistina myös muun muassa Edward Elgarin sellokonserton esityksessä Sydneyn oopperatalossa vuonna 1983 Lontoon sinfoniaorkesterin ja Claudio Abbadon kanssa.

Cummings sai aivoverenvuodon vuonna 1982, mutta esiintyi tämän jälkeen BBC1:lla näytetyssä *Life of an Orchestra* -sarjassa. Vuonna 1993 hän lopetti työnsä Lontoon sinfoniaorkesterissa keskittyäkseen opetustyöhön, jota hän teki Lontoon Royal Academy of Musicissa, Royal Welsh College of Music & Dramassa ja Northamptonshiren Oundle Schoolissa.

Cummings esiintyi kamarimuusikkona London Virtuosin, Lindsay String Quartetin ja Lake Piano Trion kanssa. Hänestä tuli Royal Academy of Musicin Fellow vuonna 1977 ja London Cello Societyn elinikäinen jäsen vuonna 2010. Hänen soittoaan on julkaistu useilla levytyksillä, joihin kuuluu *The British Cello Phenomenon* (Cello Classics, 2004). Lindsay String Quartetin kanssa hän levytti Franz Schubertin musiikkia Sanctuary Classics -levymerkille.

Lähteet
-------

1. ↑  The Times: Douglas Cummings
2. 1 2 3  The Strad: British cellist Douglas Cummings has died aged 67


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |