recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Jean Theslöf vuonna 1918.
**Aleksander Johannes (Jean) Theslöf** (25. huhtikuuta 1884 Oulu – 30. maaliskuuta 1966) oli suomalainen 1920-luvun puolivälissä pysyvästi Yhdysvaltoihin muuttanut laulaja ja kilpa-ampuja.

Theslöfin vanhemmat olivat sotakomissaari, kuvernementinsihteeri Alexander Theslöf ja Lydia Malmberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Ruotsalaisesta normaalilyseosta 1902. Muutettuaan 1925 Yhdysvaltoihin Theslöf piti New Yorkissa omaa lauluoppilaitosta. Hän asui myöhemmin Miamissa Floridassa. Theslöf oli naimisissa vuodesta 1914 Elisabeth Winterin kanssa ja toisen kerran naimisissa vuodesta 1929 New Yorkin Metropolitanin oopperalaulaja Grace Divinen kanssa.

Ampujana Theslöf osallistui vuoden 1924 Pariisin kesäkisoihin. Hän kilpaili neljässä lajissa, joista pienoiskiväärin pystykilpailussa sijoittui neljänneksi. 

Theslöf levytti kaikkiaan vajaa 60 laulua. Näistä osa ilmestyi salanimellä **Muhoksen Janne**. Baritoni Theslöf konsertoi Suomen lisäksi muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa muun muassa New Yorkin Manhattan-oopperassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tero Halvorsen, Harri Hirvi & J. J. Marjanen: Viihdemusiikin vaikuttajien elinaikoja  1.1.2005. Viihdemusiikin Ystävien Seura ry.  Arkistoitu 27.10.2020. Viitattu 8.7.2013.
2. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 334. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1902
4. ↑  Urheilumuseo: Suomalaisampujat olympialaisissa Suomen Ampumaurheiluliitto. Viitattu 24.6.2017.
5. ↑  Theslöf Jean Suomen äänitearkiston tietokanta vuosilta 1901 – 1999.  Arkistoitu 12.9.2017. Viitattu 10.6.2008.

Kirjallisuutta
--------------

* Einari Kukkonen: *Lännen lokarit*, s. 68, 322. Kustannuskolmio, 2001.

Aiheesta muualla
----------------

* Muhoksen Jannen "Merimiesrakkautta" (1926) Raita-tietokannassa[vanhentunut linkki] (mp3)
* Jallu Honkonen : Suomalainen muotokuvamaalari Amerikan muusikkojen ja miljoonamiesten suosiossa. Jean Theslöf, taiteilija, muusikko ja suururheilija, Helsingin Sanomat, 28.11.1937, nro 322, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Kansainvälinen Jean Sibelius -kapellimestarikilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1995 Sibeliuksen satakolmekymmentävuotisjuhlavuoden kunniaksi ja Sibelius-Seura järjestää sen viiden vuoden välein Helsingissä. Kilpailu on avoin kaikkien kansallisuuksien kapellimestareille, jotka kilpailuvuonna täyttävät korkeintaan 35 vuotta. Vuodeksi 2010 suunniteltua kilpailua ei pidetty. Kilpailu tuo voittajille maineen ja rahapalkinnon lisäksi konsertointimahdollisuuksia.

Kilpailua edeltää videonauhakarsinta, johon esimerkiksi vuonna 2005 tuli 198 hakemusta. Itse kilpailut ovat nelivaiheiset ja niihin kutsutaan noin 20 osanottajaa. Tuomariston puheenjohtajana kaikissa kilpailuissa on toiminut Esa-Pekka Salonen.

Toistaiseksi viimeisessä, 11.–15. syyskuuta 2005 Helsingin Finlandia-talossa järjestetyssä kilpailussa nostatti kohua tuomariston päätös jättää varsinaiset palkinnot kokonaan jakamatta. Sytykkeenä oli Helsingin Sanomissa kilpailujen aikana julkaistu säveltäjä Jouni Kaipaisen mielipidekirjoitus, jossa hän kyseenalaisti ylipäätään musiikkikilpailujen ja erityisesti Sibelius-kapellimestarikilpailun merkityksen ja piti niitä "nurinkurisena" ilmiönä. Ratkaisua pidettiin yleisesti loukkauksena paitsi osallistujia, myös kilpailulle kaiken tukensa antaneita Radion sinfoniaorkesteria ja Helsingin kaupunginorkesteria kohtaan. Hannu-Ilari Lampilan mukaan kilpailusta jäi huijauksen jälkimaku, ja Esa-Pekka Salosen katsottiin saaneen tapauksen vuoksi imagoonsa kolhun. Jan Söderblom pääsi finaaliin ensimmäisenä suomalaisena kilpailun historiassa.[1]

Vuoden 2005 Kansainvälisen Sibelius-kapellimestarikilpailun tulokset
--------------------------------------------------------------------

I palkinto 15 000 €, ei jaettu

II palkinto 12 000 €, ei jaettu

III palkinto 10 000 €, ei jaettu

### Muut palkinnot

Kannustuspalkinto 7 500 € Andreas Tselikas, Kreikka

Finaaliin osallistumispalkinto 1 500 € Jan Söderblom, Suomi

Finaaliin osallistumispalkinto 1 500 € Shuntaro Sato, Japani

Yleisradion erikoispalkinto Uljas Pulkkiksen tilausteoksen Trial parhaalle esittäjälle 1 000 € Jani Telaranta, Suomi

Vuoden 2000 Kansainvälisen Sibelius-kapellimestarikilpailun tulokset
--------------------------------------------------------------------

I palkinto 15 000 dollaria Olari Elts, Viro

II palkinto 12 000 dollaria Yasuo Shinozaki, Japani

III palkinto 10 000 dollaria Stefan Solyom, Ruotsi

Vuoden 1995 Kansainvälisen Sibelius-kapellimestarikilpailun tulokset
--------------------------------------------------------------------

I palkinto 15 000 dollaria, ei jaettu

II palkinto 12 000 dollaria Hirofumi Kurita, Japani

III palkinto (ex aequo) 7 500 dollaria Jurjen Hempel, Alankomaat, 7 500 dollaria Dorian Wilson, Yhdysvallat

Erikoispalkinto lupaavalle lahjakkuudelle 10 000 dollaria Michael Christie, Yhdysvallat

Aiheesta muualla
----------------

* Kilpailun lakkautettu sivusto Internet Archivessa

Lähteet
-------

1. ↑   Hannu-Ilari Lampila: *Konsertti- ja oopperavuosi 2005–06*. Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 2007, s. 326–327. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 978-952-1-21080-1.
Sikasson piiri Malin kartalla.
**Sikasson piiri** (ransk. *Cercle de Sikasso*) on paikallishallintoalue Malin Sikasson alueella. Sen pinta-ala on 15 375 neliökilometriä. Asukkaita on 725 500 henkeä.

Sikasson piiri rajoittuu koillisessa Sikasson alueen Koutialan piiriin, idässä Burkina Fasoon, etelässä Kadiolon, lounaassa Kolondiéban ja lännessä Bougounin piireihin sekä luoteessa Koulikoron alueeseen. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.

Piiriin kuuluu Sikasson kaupunki sekä 42 maalaiskuntaa: Benkadi, Blendio, Danderesso, Dembela, Dialakoro, Diomaténé, Dogoni, Doumanaba, Fama, Farakala, Finkolo, Finkolo Ganadougou, Gongasso, Kabarasso, Kaboïla, Kafouziéla, Kapala, Kapolondougou, Kignan, Kléla, Kofan, Kolokoba, Koumankou, Kouoro, Kourouma, Lobougoula, Miniko, Miria, Missirikoro, Natien, Niéna, Nongo-Souala, N’Tjikouna, Pimperna, Sanzana, Sokourani-Missirikoro, Tella, Tiankadi, Wateni, Zanférébougou, Zangaradougou ja Zaniena. Kyliä on yhteensä 489. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on muun muassa samoja ja bambaroita.

Sikasson kautta kulkee Bamakon ja Norsunluurannikon rajan välinen maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkein viljelykasvi on puuvilla, jonka jalostusta varten on syntynyt myös teollisuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Synthèse des Plans Communaux de Sécurité Alimentaire du Cercle de Sikasso 2007–2011 *csa-mali.org*.  2007. Viitattu 17.6.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Sikasso) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 17.6.2012. (ranskaksi)
Jean Vallée Eurovision laulukilpailussa 1970
**Jean Vallée** (oik. **Paul Goeders**, 2. lokakuuta 1941 – 12. maaliskuuta 2014) oli belgialainen laulaja-lauluntekijä. Valléen ura alkoi vuonna 1966, kun hän voitti French Chanson -palkinnon Span festivaaleilla Belgiassa. Vallée edusti Belgiaa Eurovision laulukilpailussa 1970 kappaleella "Viens l’oublier" ja sijoittui jaetulle kahdeksannelle sijalle 12 kilpailijan joukosta. Vallée edusti Belgiaa Eurovision laulukilpailussa uudestaan vuonna 1978 kappaleella "L'amour ça fait chanter la vie" ja sijoittui toiseksi. Sijoitus oli Belgian siihen mennessä paras.

Vuonna 1980 Vallée esitti Javertin roolin musikaalissa "Les Misérables". Vuonna 1999 Belgian kuningas Albert II löi Valléen Belgian kruunun ritarikuntaan.

Vallée kuoli syöpään vuonna 2014.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Dites-Moi Non...* (1969)
* *Viens L'oublier* (1970)
* *Jean Vallée* (1973)
* *Divine* (1977)
* *L'Amour Ca Fait Chanter La Vie* (1978)
* *Amoureux Encore Une Fois* (1981)
* *Fou D'amour* (1989)
* *Airs De Vie* (2001)

Lähteet
-------

* Messina, Yann: Belgium: Jean Vallée passed away *esctoday.com*.  12.3.2014. Viitattu 19.9.2022.

### Viitteet

1. ↑  Amsterdam 1970 *eurovision.tv*. Viitattu 19.9.2022.
2. ↑  Paris 1978 *eurovision.tv*. Viitattu 19.9.2022.
3. ↑  Belgium *eurovision.tv*. Viitattu 19.9.2022.
4. ↑  Jean Vallée *discogs.com*. Viitattu 19.9.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Belgia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Talikkala** oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se oli pitkään Viipurin maalaiskuntaan kuulunutta esikaupunkialuetta, joka liitettiin kaupunkiin vuonna 1924. Samalla Talikkala sai uuden asemakaavan. Aluetta kutsuttiin aina 1900-luvun alkuun saakka nimellä Tiiliruukki, johtuen paikalla sijainneista useista tiilitehtaista.

Historiaa
---------

Talikkalan rakennuskanta koostui lähinnä puurakenteisista asuintaloista. Kaupunginosassa toimi myös vuonna 1926 rakennettu yhteiskoulu sekä lastenkoti. Talikkalan Toverit oli urheiluseura, joka saavutti menestystä muun muassa jääpallossa. 

Vuoden 1930 väestönlaskennassa Talikkalassa oli 5 106 asukasta, joista 5 015 oli suomenkielisiä, 41 ruotsinkielisiä ja 50 muunkielisiä.

Nykyään vanha Talikkala on enimmäkseen kerrostaloaluetta. Se tunnetaan myös vilkkaasta torista, joka on samalla paikalla kuin vanha Tiiliruukin tori. Kaupungin viranomaiset siirsivät kesällä 2007 keskustassa sijaitsevan Kauppatorin myyjät Talikkalan torille.

Muuta
-----

Talikkala-nimi tunnetaan myös kansanlaulusta *Talikkalan markkinoilla*, mutta se ei kerro Viipurin Talikkalasta vaan Antrean pitäjässä sijaitsevasta Talikkalan kylästä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Talikkalan kaupunginosa VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 8.11.2014.
2. ↑  Vuonna 1926 valmistunut Talikkalan yhteiskoulu Viipurissa Museoviraston kuvakokoelmat. Viitattu 8.11.2014.
3. ↑  Viipurin väestölaskenta marraskuun 27 p. 1930: Taululiitteitä (PDF) (sivut 26–27) *Suomen virallinen tilasto 6: Väestötilastoa 71:3*. Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastollinen päätoimisto. Viitattu 8.11.2014.
4. ↑  Viipurin basaari historiaan  17.6.2007. Kaleva. Viitattu 8.11.2014.
5. ↑  Talikkalan markkinoilla (Arkistoitu – Internet Archive) Wiipurilaisen Osakunnan laulajat. Viitattu 8.11.2014.
Sivu Mamma Haidaran kirjaston käsikirjoituksesta.
**Tarikh al-fattaš** ("Etsijän kronikka") on yksi tärkeimmistä keskiaikaisen Länsi-Sudanin historian lähteistä. Timbuktulaisen oppineen Mahmud Katin muistiinpanoihin perustuvan arabiankielisen teoksen on laatinut hänen tyttärenpoikansa Ibn al-Mukhtar 1600-luvun puolivälissä.

Ghanan, Malin ja Songhaivaltakunnan historiasta kertova teos päättyy 1500-luvun lopun marokkolaismiehitykseen. Octave Houdas ja Maurice Delafosse julkaisivat sen arabiaksi ja ranskaksi vuonna 1913. Julkaisu pohjautuu osittain 1800-luvulla tehtyyn väärennökseen, jonka tarkoituksena oli perustella Ahmadu Lobbon asemaa Macinan hallitsijana ja valtion feodalistista järjestystä.

Toinen tärkeä Länsi-Sudanin historian lähde on 1600-luvun puoliväliin saakka jatkuva *Tarikh al-Sudan*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Levtzion, N.: A Seventeenth-Century Chronicle by Ibn al-Mukhtar: A Critical Study of Tarikh al-fattash.  *Bulletin of the School of Oriental and African Studies, University of London*, 1971, 34. vsk, nro 3, s. 571–593. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Imperato, Pascal James: *Historical Dictionary of Mali, third edition*, s. 218–219. Lanham & London: Scarecrow Press, 1996. ISBN 0-8108-3128-7.
3. ↑  *The Encyclopaedia of Islam, new edition, volume X*, s. 298. Leiden: E.J. Brill, 2000. ISBN 90-04-11211-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Houdasin ja Delafossen ranskannos
**Tarim** on kaupunki Jemenin Hadramautin maakunnassa. Historiallisesti kaupunki on tunnettu islamilaisen oppineisuuden keskuksena. Sen asukasluku oli vuoden 2004 väestönaslekkan mukaan 48 079.

Maantiede
---------

Paikallinen moskeija.
Tarim sijaitsee Jemenin Hadramautin alueella Wadi Hadramautin varrella kohdassa, jossa Wadi Hadramaut päättyy ja Wadi al-Masila alkaa. Say'un sijaitsee Tarimista noin 25 kilometriä länteen ja Shibam noin 40 kilometriä samaan suuntaan.

Historia
--------

Tarimin nimen alkuperästä on useampia eri tarinoita. Arabien kansanperinteessä esiintyvän yhden verison mukaan kaupunki sai nimensä alueen ensimmäisen asukkaan mukaan. Nimi esiintyy teksteissä islamia edeltävältä ajalta muodoissa *trm* ja *trym*.

Islamin saapumisen jälkeen Tarim tuli tunnetuksi islamilaisen oppineisuuden keskuksena. Al-Hamadani kuvaili kaupunkia suureksi ja mainitsi kaksi omana aikanaan tunnettua tarimilaista oppinutta, Abu Kadrin ja Abu Bukayrin. Molempien sanottiin kuolleen martyyreinä Tarimissa vuonna 1179 tai 1181. Alueellisena islamilaisen oppineisuuden keskuksena Tarimin kanssa kilpaili sen naapurikaupunki Say'un. Myöhemmin kahdesta kaupungista tunnetummaksi kohosi Tarim. Tarim on myös säilyttänyt maineensa näihin päiviin saakka. Kaupungissa on esimerkiksi useampia eri suvuille kuuluvia käsikirjoitusten kokoelmia.

Väestö
------

Tarimin asukasluku oli vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 48 079. Suuremman piirkunnan asukasluku oli 100 617 ja alueen asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  P. J. Bearman, TH. Bianquis, C. E. Bosworth, E. van Donzel ja W. P. Heinrichs: *The Encyclopaedia of Islam - New Edition*, s. 302-303. Volume T — U. Koninklijke Brill, Leiden, 2000. ISBN 9004112111. (englanniksi)
2. ↑  Yemen *citypopulation.de*. Viitattu 18.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Michael Izady: Yemen Ethnic and Religious Composition (detailed) *Gulf 2000 Project*. Columbia University. Viitattu 18.2.2020. (englanniksi)
**Musiikkiohjelmistot** ovat tietokoneohjelmistoja, jotka liittyvät musiikintekoon tai käsittelyyn tietokoneilla, internetissä, puhelimissa tai muissa tietotekniikan muodoissa.
Esimerkiksi musiikkisoitinohjelmat, musiikin editointiohjelmat tai musiikin suoratoisto-ohjelmat.

Pro Toolsin kaltaisista ohjelmista käytetään nykyisin myös lyhennettä DAW (audiotyöasema, engl. *Digital Audio Workstation*), jolla voidaan viitata myös muuhun laitteistoon musiikin teossa.

Historia
--------

Ennen varsinaisia musiikkiohjelmia äänipiiriä ohjelmoitiin suoraan itse. Robert Yannes, joka kehitti Commodore 64:n SID-äänipiirin oli kiinnostunut elektronisesta musiikista syntetisaattoreista.

Varhaisia musiikintekoon käytettyjä tietokoneohjelmia olivat tracker-musiikin tekoon käytetyt ohjelmat.
Karsten Obarski kehitti ensimmäisen tracker-ohjelman Ultimate Soundtrackerin Amigalla vuonna 1987.

Musiikinteko-ohjelmistot ovat kehittyneet digitaaliseen tallentamiseen, miksaukseen ja masterointiin tarkoitettuihin säveltämisen sekä transkription apuna käytettyjen lisäksi.

Musiikintekoon on kehitetty Vocaloid-laulusyntetisaattoreita. Auto-Tune on laajalti musiikkiteollisuudessa käytetty ohjelma.

Audiotyöasemat
--------------

* Ableton Live
* Ardour
* Cubase
* Pro Tools
* Samplitude

Musiikin editointiohjelmia
--------------------------

* Audacity
* Avid Audio
* GoldWave

Musiikinteko-ohjelmistoja
-------------------------

* FL Studio
* Hydrogen
* LMMS (Linux MultiMedia Studio)
* Orion (musiikinteko-ohjelmisto)
* Sibelius (sävellysohjelma)

Suoratoisto-ohjelmia
--------------------

* iTunes
* Spotify

Nuotinnus ja tabulatuurit
-------------------------

* Guitar Pro
* MuseScore

Web-soitinohjelmia
------------------

Web-soitin merkityksessä musiikki-instrumentti internetsovelluksena.

* buttonbass.co/
* multiplayerpiano.com/
* method-behind-the-music.com/piano
* virtualpiano.net/
* bgfl.org/custom/resources\_ftp/client\_ftp/ks2/music/piano/

Katso myös
----------

* Musiikkitiedonhaku
* MIDI
* Tietokonemusiikki

Lähteet
-------

1. 1 2  Stephen Cass: Chip Hall of Fame: MOS Technology 6581 *spectrum.ieee.org*.  15.7.2019. Viitattu 18.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Kevin Driscoll & Joshua Diaz: Endless loop: A brief history of chiptunes *journal.transformativeworks.org*. Viitattu 2.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Musiikkiohjelmisto**.
* soundation.com
* virtualmusicalinstruments.com
Torquato Tasso. Julkaistu teoksessa Bibliothek des allgemeinen und praktischen Wissens 5 (1905)
**Torquato Tasso** on Johann Wolfgang von Goethen kirjoittama viisinäytöksinen näytelmä, joka on julkaistu vuonna 1790 ja sai ensi-iltansa Weimarissa 16. helmikuuta 1807.
Teos kertoo 1500-luvun italialaisesta runoilijasta ja hoviherrasta Torquato Tassosta. Se on syntynyt Goethen korkeatasoisella ja tuotteliaalla luomiskaudella.

Teoksen synty
-------------

Vuonna 1786 Goethe lähti Italiaan ja vietti siellä seuraavat kaksi vuotta. Hän tutki väsymättömällä innolla paikallista kulttuuria. Myöhemmin hän kirjoitti matkalla tekemiensä päiväkirjamerkintöjen pohjalta laajan matkakertomuksen. Hän löysi Italiasta mielenrauhaa ja kauneutta, joka heijastui hänen seuraaviin teoksiinsa.

Näytelmän sisältö
-----------------

Näytelmä sijoittuu kevätpäivään noin vuonna 1577 Belriguardoon, Ferraran herttuan Alfonso II:n kesäasunnossa. Draaman aiheena on nuoren Tasson rakkaus Esten prinsessaa eli herttuan sisarta kohtaan sekä runoilijan rooli hoviyhteiskunnassa. Prinsessa jättää näytelmän kuluessa Tasson lopullisesti, ja Tasso tuntee musertavaa yksinäisyyttä. Hän ei pääse yli tästä menetyksestä.

Suomennos
---------

Näytelmän suomensi Juhani Siljo ja se ilmestyi vuonna 1913. Vuonna 1965 ilmestyi tarkistettu suomennos, jonka tarkastajana oli Otto Manninen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan suuri Ensyklopedia, 2. osa (Cid–Harvey)*, s. 1500–1503, art. Goethe, Johann Wolfgang von. Otava, 1977. 951-1-04170-3.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Torquato Tasso (näytelmä)**.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa

 |

 |
**Vale-Greta** (ruots. *Falska Greta*) on ruotsalais-suomalainen komediaelokuva vuodelta 1934. Elokuvan ohjasivat John W. Brunius ja Pauline Brunius. Sen käsikirjoitti Oscar Hemberg.

Juoni
-----

Konekirjoittajatar Greta Gustafsson voittaa konekirjoituskilpailussa sievoisen summan ja matkustaa tasokkaaseen kylpylään kesälomaansa viettämään. Hieman hupsu, naisiin menevä parooni von Rexdorff iskee silmänsä Gretaan. Samaan aikaan lehdet kirjoittavat Greta Garbon saapuneen Ruotsiin viettämään lomaansa incognita jossain kylpylässä. Paroni luulee Gretaa Greta Garboksi. Gustafssonin Greta innostuu ja lähtee Vale-Gretana leikkiin mukaan. Hotelli saa vihiä, että Greta Garbo on saapumassa sinne. Seurauksena Gustafssonin Greta saa kuninkaallisen vastaanoton, koska häntä luullaan Garboksi. Ja mitä enemmän hän vakuuttelee olevansa tavallinen konekirjoittaja, sitä varmemmin hänen uskotaan olevan Garbo.

Kuvioihin ilmestyy liikemies Ove Häger; hän ja Greta rakastuvat toisiinsa. Kuultuaan että Gretaa pidetään Greta Garbona Ove alkaa epäillä Gretan olevan vain onnenonkija. Pakkaa tulee sekoittamaan Oven morsian, rouva Eva Bromée. Mustasukkaisuuksissaan Greta suostuu paroonin kosintaan - ainakin osittain. Rouva Bromée aikoo paljastaa Gretan henkilöllisyyden, mutta sitä ennen tämä ehtii lähteä kylpylästä. Ove puolestaan on päättänyt etsiä Gretan - ja lopulta löytää naisen. Loppu on onnellinen.

Vastaanotto
-----------

*Vale-Greta* sai nuivan kriitikkovastaanoton. Elokuva-Aitta luonnehti teosta "sataprosenttiseksi mitättömyydeksi". Helsingin Sanomat oli suopeampi, ja piti teosta "aika hauskana". Suomen Sosialidemokraatti piti kokonaisuutta "pitkäveteisenä". Lehden mukaan aihe sinänsä oli otollinen komediaksi, kuvaaja oli hyvä ja näyttelijät kärkikaartia.

Tuotanto ja esitykset
---------------------

*Vale-Greta* oli osa turkulaisen Lahyn-Filmin suunnitelmaa, johon kuului kuusi kokoillan teatterielokuvaa. Suunnitelmasta toteutui vain *Hiljaisuuden talo* ja *Vale-Greta*. *Hiljaisuuden taloa* ei esitetty Suomessa lainkaan, *Vale-Greta* esitettiin Helsingissä helmikuussa 1934.

*Vale-Gretan* tapahtumat sijoittuvat Ruotsiin, mutta teos kuvattiin lähes kokonaan Suomessa.

*Vale-Gretan* pääosia näyttelivät ruotsalaiset näyttelijät. Sivuosissa oli suomalaisia näyttelijöitä, kuten Sven Relander, Agnes Lindh ja May Pihlgren. Gaby Ross ja Sylvi Sakki esiintyivät elokuvassa kreditoimattomina.

*Vale-Greta* on kadonnut.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Karin Albihn  | … |  Greta Gustafsson
  |
|  Adolf Jahr  | … |  Ove Häger
  |
|  Mok Björnson-Lange  | … |  rouva Bromée
  |
|  Karl-Ewert Christenson  | … |  paroni von Rexdorff
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Vale-Greta* Elonetissä.
2. ↑  *Hiljaisuuden talo* Elonetissä.
**Valdrin Rashica** (s. 14. joulukuuta 1994, Vushtrri Kosovo) on kosovolais-albanialainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa kaudella 2020 FC Lahtea. Hänellä on synnyinmaansa Kosovon ja Albanian kansalaisuudet. Rashica siirtyi FC Lahteen vuoden 2020 alussa FC Espoosta.

Kosovossa syntynyt Raschica pelasi aluksi kotiseutunsa juniorijoukkueessa ja siirryttyään saman seuran Llamkos Kosova miesten joukkueeseen hän oli voittamassa maansa mestaruuden keväällä 2014. Sen jälkeen hän siirtyi Albaniaan ja edusti siellä kahta seuraa KF Skënderbeu Korçë ja KS Teuta Durrës vuosina 2016-2017.

Kaudella 2017 Rashica siirtyi Suomeen, ja hänen ensimmäinen suomalaisseura oli Kakkosessa pelannut FC Espoo, jota hän edusti kolme kautta. Hänet valittiin kauden 2018 Kakkosen B-lohkon parhaaksi pelaajaksi. Kausilla 2018 ja 2019 hän oli Kakkosen lohkonsa toiseksi paras maalintekijä. Vuonna 2020 hän siirtyi 1+1 - sopimuksella veikkausliigajoukkue FC Lahden riveihin, jossa hän pelasi kauden aikana 19 ottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Valdrin Rashica Soccerway-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Valdrin Rashica transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. 1 2  ​Valdrin Rashica siirtyy FC Lahteen *fclahti.fi*.  3.1.2020. Viitattu 13.12.2020.
4. ↑  Pelaajat äänestivät - Tässä pelipaikkojen parhaat! *kymppipaikka.fi*.  3.11.2018. Viitattu 13.12.2020.
*Viimeinen mohikaani* on Nahkasukka-sarjan kuuluisin osa.
**Nahkasukka-sarja** on yhdysvaltalaisen kirjailijan James Fenimore Cooperin tunnetuin teos. Sen päähenkilö on Natty Bumppo, joka tunnetaan myös nimillä Hirventappaja, Haukansilmä ja Nahkasukka. Natty Bumppon intiaaniystäviä ovat Chingachgook ja tämän poika Unkas.

Sarjassa Nattyn elämää kuvataan kuudenkymmenen vuoden ajan. Natty on rehti eränkävijä ja Chingachgook on "jalo villi". Natty Bumppon esikuva on todennäköisesti kuulu eränkävijä Daniel Boone. Lännenkirjallisuutta paljon tutkinut ja siitä kirjoittanut Juri Nummelin toteaa, että Bumppo on "puoliksi alkuperäistä luontoa edustava villi, puoliksi sivistynyt valkoinen, joka ei pysty päättämään, kumpaan [ryhmään] hän haluaa kuulua".

Nahkasukka-sarjan kuuluisin teos on *Viimeinen mohikaani*, jota monet pitävät Cooperin pääteoksena. Se on kirjoitettu antiikin tragedian muotoon: rakkaus ja tulevaisuus väistyvät kuoleman ja koston edessä.

Nahkasukka-sarjaan kuuluu viisi teosta, jotka ilmestyivät epäkronologisessa järjestyksessä. Nuoruudenkuvaus *Hirventappaja* ilmestyi viimeisenä, kun lukijat halusivat tietää, kuinka Nattysta tuli Haukansilmä. Nimen antaa kuoleva irokeesi, ja entinen nimi siirtyi siihen asti nimellä Hirvensurma tunnetulle rihlakiväärille. *Ruohoaavikko*, joka on sarjan päätösosa, ilmestyi kolmantena.

Nahkasukka-sarja juonenmukaisessa järjestyksessä (suluissa tarinan ajankohta)
-----------------------------------------------------------------------------

* *Hirventappaja* (The Deerslayer, 1841, sijoittuu vuosiin 1740–1755)
* *Viimeinen mohikaani* (The Last of the Mohicans, 1826, sijoittuu vuoteen 1757)
* *Haukansilmä* (The Pathfinder, 1840, sijoittuu vuosiin 1758–1759)
* *Uudisasukkaat* (The Pioneers, 1823, sijoittuu vuoteen 1793)
* *Ruohoaavikko* (The Prairie, 1827, sijoittuu vuoteen 1804)

Lähteet
-------

1. ↑  Cooper, J. Fenimore: *Viimeinen mohikaani*, s. 348. WSOY, 1954.
2. ↑  Karilas, Tauno: *Robinsonista Muumipeikkoon. Viisikymmentä nuortenkertojaa*, s. 27–28. WSOY, 1962.
3. ↑  Nummelin, Juri: *Kuudestilaukeavat. Amerikkalaisia länkkäripokkareita suomeksi*, s. 13. BTJ Kirjastopalvelu Oy, 2004.
Sutton Coldfield tummanpunaisena Birminghamin kartalla.
**Sutton Coldfield** on yksi Birminghamin kaupungin kymmenestä vaalipiiristä. Se muodostuu neljästä äänestysalueesta: Sutton Four Oaks, Sutton New Hall, Sutton Trinity ja Sutton Vesey. Se sijaitsee kaupungin pohjoisosassa. Sutton Coldfieldissä on paljon viheralueita, kuten viisi golfkenttää.

Sutto Coldfieldissä on ollut keskiaikainen kaupunki, mutta sen jäänteitä on tutkittu vasta vähän. Alue liitettiin Birminghamin kaupunkiin 1960-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Sutton Coldfield Constituency (Arkistoitu – Internet Archive) Birmingham City Council
2. ↑  Anglo-Saxon and Medieval Birmingham Birmingham City Council.  Arkistoitu 30.9.2011. Viitattu 20.2.2012.
3. ↑  Peter J. Larkham, T.R. Slater and Dick Pratt: The development of Birmingham's built environment in the twentieth century (s. 2-3)  2003/2008. University of Birmingham Press, Birmingham..  Arkistoitu 26.12.2010. Viitattu 19.2.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sutton Coldfield** Wikimedia Commonsissa
**Tšerkessian kansanmurha** oli Venäjän keisarikunnan suorittama etninen puhdistus, joka kohdistui tšerkesseihin. Kansanmurha oli Kaukasian sodan seurausta. Häädetyt tšerkessit muuttivat pääasiassa Osmanien valtakuntaan.

Etninen puhdistus alkoi ennen sodan loppumista vuonna 1864 ja loppui vuonna 1867. Puhdistuksen kohteena olivat pääasiassa tšerkessit, ubyhit, ja abazat mutta myös inguušit, arshtinit, tšetšeenit, osseetit, ja abhaasit saivat osansa puhdistuksesta. Antero Leitzinger väittää Tšerkessian kansanmurhan olleen 1800-luvun suurin kansanmurha.

Mahdollisesti satoja tuhansia karkotettiin. Venäjän keisarillinen armeija hääti ihmisiä kylistään ja pakotti heidät siirtymään satamiin, Mustanmeren rannikolle, josta Osmanien valtakunnan laivat hakivat heidät. Venäjän tavoite oli häätää ryhmät mailtaan. Vain pieni vähemmistö karkotetuista sai palata asuinalueilleen. Osa karkotetuista kuoli prosessin aikana tauteihin. Jotkut myös kuolivat laivojen upotessa myrskyissä. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Circassian genocide
**Tšeremskoje** tai **Afanosovskoje** (ven. Черемское, Афаносовское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Outovan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 950 metriä pitkä, 370 metriä leveä ja sen pinta-ala on 26 hehtaaria. Sen rannat ovat selkeäpiirteiset eikä sillä ole saaria. Järven ympäristö on metsämaata ja sen loivat rannat ovat monin paikoin soistuneet. Sen keskisyvyys on 1,8 metriä ja syvin kohta on 3,0 metriä syvä. Järvi on asumaton, vaikka sen ilmakuvissa hylätyltä vaikuttava pikkukylä Zaozerje (ven. Заозерье) sijaitseekin lännessä järven lähellä. Sen sijaan 1,5 kilometrin päässä sijaitseva Afanosovon (ven. Афаносово) kylä vaikuttaa vireältä. Sen pitkät viljellyt pellot ulottuvat 500 metrin päähän järvestä. Kylän kautta kulkee järven rantoja seuraava maantie 58K-089, joka johtaa Outovaan.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, ahven, särki, lahna, sorva, salakka, suutari, pasuri, allikkosalakka, mutakala ja säyne. Järvellä on mutapohja ja sen hiekkarannat ovat monin paikoin soistuneita. Metsänrajasta on kaatunut puita rantaveteen ja suorantojen hetteiköt kurkottelevat järvelle. Järvestä on nostettu 1990-luvulla sapropelia.

Vesistösuhteita
---------------

Tšeremskoje sijaitsee Tšerman valuma-alueella ja järvi on Tšerman läpivirtausjärvi. Tšerma laskee Peipsijärveen, jonka alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on 34,6 neliökilometriä , mikä on 16 % koko 220 km² kokoisesta valuma-alueesta. Joen valuma-alueella on sivujoen Tsibulihinin (ven. Цибулихин) uomassa vielä toinen järvi Ozeritsy.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pihkovan alueen kartta: sivu 5 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 2.6.2020
2. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 2.6.2020. (venäjäksi)
3. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
4. 1 2  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000, viitattu 2.6.2020
**Vantaan Barokki** oli musiikkitapahtuma, joka järjestettiin kuutenatoista kesänä, ennen kuin se lakkautettiin vuonna 2008. Syynä oli, että järjestäjät pettyivät Vantaan kaupungin rahoitukseen. Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1993. Päätapahtumapaikka oli Vantaan Pyhän Laurin kirkko. Viimeisenä vuonna tapahtumassa oli 13 konserttia ja yleisöä noin 2 500. Viikon mittaisen tapahtuman johtaja oli Vantaan ruotsalaisen seurakunnan kanttori Håkan Wikman.

Finland Festivals valitsi vuonna 2008 Vantaan Barokin Vuoden festivaaliksi.

Vantaan Barokin perinnettä jatkaa vuonna 2010 perustettu Vantaan musiikkijuhlat ainakin sikäli, että sekin painottaa vanhaa musiikkia. Uuden festivaalin kattama ajanjakso on kuitenkin laajempi, ja taiteellisen johtaja Markku Luolajan-Mikkolan mukaan se keskittyy enemmän periodisoittimiin kuin tiettyyn aikakauteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vantaan barokin renessanssi *Yle Uutiset*.  6.8.2010. Viitattu 3.1.2023.
2. ↑  Vantaan Barokki vaarassa loppua Iltalehti 9.1.2009. Viitattu 3.1.2023
3. ↑  Vantaan barokkia ei pidetä ensi kesänä amfion.fi 5.1.2009. Viitattu 3.1.2023
4. ↑  Hannu-Ilari Lampila: Vantaan barokkia ei järjestetä ensi kesänä Helsingin Sanomat 31.12.2008. Viitattu 3.1.2023
5. ↑  Vantaan Barokki Instituto Italiano di Cultura 10.8.2008. Viitattu 3.1.2023
Molempien joukkueiden kannattajat Celtic Parkilla, Celticin vasemmalla ja Rangersin oikealla.
**Old Firm** on yhteinen nimitys kahdelle skotlantilaiselle jalkapalloseuralle, Celticille ja Rangersille, ja niiden väliselle derby-ottelulle. Molemmat seurat ovat kotoisin Glasgow'sta. Celtic ja Rangers ovat Skotlannin menestyimmät seurat ja niiden välinen kilpailu on kiivasta.

Ensimmäisen kerrat Celtic ja Rangers kohtasivat 1888. Pian niiden välille kehittyi tiukka kilpailu ja joukkueiden väliset ottelut keräsivät suuria yleisömääriä. Termi *Old Firm* (suom. *Vanha firma*) sai alkunsa skotlantilaisen lehden ivallisesta viittauksesta Rangersin ja Celticin saamaan taloudelliseen hyötyyn niiden usein keskenään pelaamista otteluista.

Seurojen välinen kilpailu juontaa juurensa myös uskonnosta ja Pohjois-Irlantiin liittyvästä politiikasta. Celticin kannattajat ovat perinteisesti olleet Skotlannin irlantilaisyhteisön katolilaisia ja Rangersin kannattajat puolestaan protestantteja. Vuoteen 1989 saakka Rangers ei suostunut palkkaamaan katolilaisia, mutta sen jälkeen uskonnolliset erot ovat lieventyneet. Seurojen välistä kilpailua kuvastaa se että 1920-luvun alun jälkeen molempia seuroja edustaneita pelaajia on vain viisi: Alfie Conn, Maurice Johnston, Steven Pressley, Mark Brown ja Kenny Miller.

Celticin ja Rangersin välistä ottelua on parhaimmillaan seurannut 132 870 katsojaa, kun seurat kohtasivat Skotlannin cupin finaalissa 1969.

Tilastot
--------

Celtic-Rangers vuonna 2008
24. lokakuuta 2010 mennessä Celtic ja Rangers ovat kohdanneet virallisissa otteluissa 388 kertaa:

| Kilpailu | Ottelut | Celticin voitot | Tasan | Rangersin voitot | Celticin maalit | Rangersin maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Liiga | 297 | 96 | 84 | 117 | 387 | 429 |
| Cup | 46 | 22 | 16 | 8 | 70 | 59 |
| Liigacup | 45 | 20 | 2 | 23 | 67 | 65 |
| Yhteensä | 388 | 138 | 94 | 156 | 524 | 553 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Celtic vs Rangers - Old Firm's enduring appeal FIFA.  Arkistoitu 18.10.2010. Viitattu 18.11.2010. (englanniksi)
2. 1 2  A Classic Rivalry Rangers FC.  Arkistoitu 24.11.2010. Viitattu 18.11.2010. (englanniksi)
**Jaakko Johannes Suikkari** (20. syyskuuta 1925 Punkaharju – 28. joulukuuta 2014 Varkaus) oli suomalainen olympia- ja EM-kilpailuissa kilpaillut pikajuoksija.

Yleisurheilun EM-kilpailuissa Brysselissä 1950 Suikkari juoksi Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi. Henkilökohtaisessa 200 metrin juoksussa hän karsiutui alkuerissä. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 hän karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä. Suikkari kilpaili maaottelussa Ruotsia vastaan vuonna 1950 ja Norjaa vastaan vuonna 1952.

Kotimaassaan "Jaska" Suikkari edusti Punkaharjun Urheilijoita, Varkauden Kenttä-Veikkoja ja Warkauden Urheilijoita. Hän saavutti SM-pronssia 400 metrin juoksussa 1950 sekä sijoittui 400 metrillä neljänneksi 1952 ja 100 metrillä viidenneksi 1949. Hänen henkilökohtaiset ennätyksensä olivat 100 metrillä 10,9 s, 200 metrillä 22,6 s, 400 metrillä 49,3 s ja pituushypyssä 690 cm.

Jaakko Suikkari toimi Warkauden Urheilijoiden puheenjohtajana vuosina 1961–1965.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 318–319. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Rantala, Risto; Siukonen, Markku; & Tukiainen, Seppo (toim.): *Urheilumme kasvot 2*, s. 659–660. 3. painos. Oy Scandia Kirjat Ab, 1981.
* Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 392, 399. , 1987.
* Kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 25.1.2015, s. C30.
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia. Kaya on myös Bob Marley and the Wailersin albumi.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Kaya** on kaupunkikunta sekä Centre-Nordin alueen ja Sanmatengan provinssin hallinnollinen keskus. Se sijaitsee sata kilometriä Ouagadougousta koilliseen. Kunnassa on 208 700 ja kaupunkialueella 122 900 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).

Maantiede ja asutus
-------------------

Kayan kunnan pinta-ala on 922 ja kaupunkialueen 27 neliökilometriä. Kaupunkikunta rajoittuu pohjoisessa Barsaloghon, idässä Pissilan, etelässä Bousssouman ja luoteessa Namissiguiman kuntiin. Maisemaa leimaa kumpuileva tasanko kukkulajonoineen. Tärkein vesistö on Nakambén eli Valkoisen-Voltan valuma-alueeseen kuuluvat Napagaba.

Seutu kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 450–750 millimetriä. Sadekausi kestää kesäkuusta syyskuuhun. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensassavannia ja jokivarsien galleriametsiä.

Kuntaan kuuluu seitsemän kaupunginosaa ja 71 kylää. Asukkaat ovat etupäässä moseja.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Kaya on maatalousalueen taloudellinen ja liikennekeskus. Sen kautta kulkevat Ouagadougousta Doriin johtava maantie RN3 ja Ouahigouyan ja Koupélan välinen RN15. Ouagadougousta 1980-luvulla rakennettu rautatie ei ole käytössä.

Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, maissi, riisi, lehmänpapu, maapähkinä, maapapu, seesami ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit, hevoset ja siipikarja. Kaupungissa on suuri torialue. Käsityöläiset muokkaavat varsinkin nahkaa ja vuotia. Teollisuutta edustavat leipomot ja minimeijerit. Seudulla kaivetaan kultaa perinteisin menetelmin.

Kaupungissa on joukko julkisia ja yksityisiä lyseoita, kaksi ammattikoulua ja yksityinen tekninen korkeakoulu. Terveyspalveluihin kuuluvat aluesairaala, terveyskeskukset ja yksityisklinikka. Kulttuurilaitoksia ovat nuoriso- ja kulttuuritalo, naisten talo, kulttuurikeskus ja elokuvateatteri.

Matkailu ja nähtävyydet
-----------------------

Paikallisia nähtävyyksiä ovat pieni museo, käsityöläiskortteli ja -tori sekä Demin tekojärvi. Kaupungissa on majoituspalveluja, mutta matkailu ei ole kovin kehittynyttä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Schéma directeur d’aménagement et d’urbanisme de la ville de Kaya *Ministère de l’urbanisme et de l’habitat*. Viitattu 18.8.2021.
2. ↑  Cinquième recensement général de la population et de l’habitation du Burkina Faso: Résultats préliminaires *INSD*.  Arkistoitu 14.8.2021. Viitattu 18.8.2021.
3. ↑  *Petit Futé Burkina Faso*, s. 197–199. Paris: Nouvelles Editions de l’Université, 2018. ISBN 979-1033177739.
Kayesin panttivankikoulun oppilaita vuonna 1887 tai 1888.
**Kayesin panttivankikoulu** (ransk. *l’école des otages de Kayes*) oli ranskalaisten siirtomaavalloittajien Kayesiin vuonna 1886 perustama oppilaitos, josta nykyisen Malin eurooppalaisen koulujärjestelmän katsotaan saaneen alkunsa.

Senegalin kuvernööri Louis Faidherbe perusti ensimmäisen panttivankikoulun Saint-Louisiin vuonna 1857. Sen taustalla oli afrikkalainen käytäntö, jossa aluepäällikköjen pojat harjoittelivat johtamista ja sodankäyntiä hallitsijoiden hoveissa eräänlaisina panttivankeina. Faidherbe ja hänen seuraajansa vaativat valloittamiensa alueiden päälliköitä lähettämään poikiaan kouluihin, joissa he saivat valmiudet toimia tulkkeina ja Ranskan siirtomaahallinnon virkailijoina.

Ranskan Sudanin ensimmäinen panttivankikoulu perustettiin Médinen linnoitukseen vuonna 1870. Järjestelmä sai varsinaisesti alkunsa kuvernööri Joseph Gallienin aikana 1886–1888, jolloin perustettiin seitsemän koulua Kayesiin, Bakeliin, Bafoulabéen, Kitaan, Koundouun, Bamakoon ja Siguiriin. Vuonna 1888 Kayesin sisäoppilaitoksessa oli viitisenkymmentä 10–17-vuotiasta oppilasta, joille opetettiin ranskaa, lukemista, kirjoittamista ja aritmetiikkaa. Opettajina toimivat ranskalaiset sotilaat ja heidän tulkkinsa. Kaikkiaan alueen kouluissa oli 250–300 oppilasta vuonna 1888.

Kayesin panttivankikoulu, joka vuonna 1895 nimettiin päälliköiden poikien kouluksi (*école des fils de chefs*), oli Ranskan Sudanin ainoa yhtäjaksoisesti toiminut oppilaitos. 1890-luvulla se sai ensimmäiset pätevät opettajat ja vuonna 1899 sen johtaja Louis Blanc julkaisi kokemuksiensa perusteella afrikkalaisille tarkoitetun oppikirjan. Koulun oppilaat valittiin alueen eri puolilta lahjakkuutensa ja yhteiskunnallisen asemansa perusteella. Toisinaan päälliköt ja merkkihenkilöt lähettivät kouluun omien lapsiensa sijasta alaistensa tai orjiensa poikia, minkä seurauksena perinteinen eliitti menetti asemiaan uudelle ranskalaisen koulutuksen saaneelle sivistyneistölle.

Ranskan Sudanin koulujärjestelmä alkoi laajentua 1890-luvun lopulla, ja vuosisadan vaihteessa se käsitti kolmisenkymmentä alkeis-, piiri-, ammatti- ja lähetysasemien koulua, joissa opiskeli noin 800 oppilasta. Kayesin päällikköjen poikien koulu siirrettiin ensimmäisen maailmansodan aattona Bamakoon, jossa siitä tuli ensin afrikkalaisten virkamiesten ammattikoulu, myöhemmin Terrasson de Fougèresin yläalkeiskoulu ja lopulta Askia Mohamedin lyseo.

Lähteet
-------

1. ↑  Clark, A. Francis & Phillips, Lucie Colvin: *Historical Dictionary of Senegal*, s. 121. Metuchen & London: Scarecrow Press, 1994. ISBN 0-8108-2747-6.
2. 1 2 3  Jean-Pierre Bat: L’école des otages de Kayes *Libération*. Viitattu 6.6.2021.
3. 1 2  Denise Bouche: Les écoles françaises au Soudan à l'époque de la conquête. 1884-1900.  *Cahiers d’études africaines*, 22/1996, s. 228–267. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Seydou Loua: Les grandes réformes de l’école malienne de 1962 à 2016.  *Revue internationale d’éducation de Sèvres*, 75/2017, s. 34–40. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  *French West Africa. Volume II: the Colonies*, s. 207. Oxford: Naval Intelligence Division, 1944. Teoksen verkkoversio.
Kayesin piiri Malin kartalla.
**Kayesin piiri** (ransk. *Cercle de Kayes*) on paikallishallintoalue Kayesin alueella Malissa. Sen pinta-ala on 22 190 neliökilometriä. Asukkaita on 513 400 henkeä (vuonna 2009).

Kayesin piiri rajoittuu koillisessa Yélimanén, idässä Bafoulabén ja etelässä Kéniéban piireihin, lännessä Senegaliin ja pohjoisessa Mauritaniaan. Seutu kuuluu Sahelin ja Sudanin siirtymäalueeseen. Tärkein joki on Senegal ja suurin järvi Magui.

Piiriin kuuluvat Féguin, Gouméran, Kayesin, Kouniakaryn ja Somankidyn kaupungit sekä 23 maalaiskuntaa: Bangassi, Colimbiné, Diamou, Djélébou, Falémé, Gory Gopéla, Guidimakan Keri-Kaffo, Hawa Dembaya, Karakoro, Kéméné Tambo, Khouloum, Koussané, Liberté Dembaya, Logo, Maréna Diombougou, Marintoumania, Sadiola, Sahel, Samé Diomgoma, Ségala, Séro Diamanou, Sony ja Tafacirga. Hallinnollinen keskus on Kayes. Kaupunginosia ja kyliä on yhteensä 332.

Tärkeimmät etniset ryhmät ovat soninket piirin pohjoisosassa, khasonkat keskiosassa ja malinket etelässä. Koko alueella asuu myös fulbeja, pohjoisessa ja keskiosassa maureja sekä keski- ja eteläosissa bambaroita. Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on kristittyjä ja animisteja.

Kayesin kautta kulkee Dakarin–Nigerin rautatie sekä joukko maanteitä, joista vain Dibolin ja Sandarén väli on päällystetty. Senegaljoki on liikennöintikelpoinen osan vuodesta. Kayesissa on nykyaikainen lentokenttä.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi sekä vähemmässä määrin riisi. Myyntiin kasvatetaan maapähkinää. Lisäksi hyödynnetään metsävaroja ja harjoitetaan kalastusta sekä käsityöammatteja. Diamoussa on sementtitehdas, Sadiolassa ja Yatélassa kultakaivokset ja Kayesissa elintarviketeollisuutta.

Nähtävyyksiin kuuluu tukulorihallitsija Omar Tallin vuonna 1855 pystyttämä linnake Koniakaryssa, Ranskan siirtomaavallan aikana rakennetut Kayesin ja Médinen linnoitukset, Kayesin rautatieasema sekä Féloun ja Gouinan putoukset Senegaljoessa. Matkailupalvelut ovat toistaiseksi melko kehittymättömiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Synthèse des 129 Plan Communaux de Securité Alimentaire de la Région de Kayes 2007-2011 *csa-mali.org*.  2007. Viitattu 11.8.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Kayes) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 11.8.2012. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4 5  Plan de Securité Alimentaire du Cercle de Kayes 2007-2011 *csa-mali.org*.  2007. Viitattu 11.8.2012. (ranskaksi)
4. ↑  Loi N°99-035 du 10 Aout 1999 Portant Création des Collectivités Territoriales de Cercles et de Régions *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 11.8.2012. (ranskaksi)
5. ↑  *Carte Culturelle de Mali: Esquisse d’un Inventaire du Patrimoine Culturel National*, s. 102–104. Bamako: Ministère de la Culture du Mali. Teoksen verkkoversio (viitattu 11.8.2012). (ranskaksi)
**Ourvision** on kulttuurikeskus Caisan järjestämä laulukilpailu Suomen ulkopuolelta kotoisin oleville laulajille ja yhtyeille. Jos kilpailuun osallistuva on syntynyt Suomessa, ainakin toisen hänen vanhemmistaan täytyy olla ulkomailta kotoisin. Ammattimuusikot eivät saa osallistua kilpailuun.

Kilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2007, ja sen voitti libanonilaissyntyinen Samantha Sayegh. Vuoden 2008 kilpailun voitti 18-vuotias moldovalainen Iolanta Savva. Savva sai palkinnoksi 2500 euroa ja levytyssopimuksen; vuoden 2009 kilpailun palkintosumma on kohotettu 7000 euroon.

Kilpailuun osallistuvat on aluksi jaettu maantieteellisiin ryhmiin: Aasiaan (ja Oseaniaan), Afrikkaan, Amerikkaan, Lähi-itään ja Eurooppaan. Jokaisesta ryhmästä kaksi osallistujaa pääsee laulamaan finaaliin.

Vuoden 2008 finaali järjestettiin Finlandia-talossa, ja sitä oli katsomassa 1 600 henkeä. Vuoden 2009 kisoihin osallistu 139 kilpailijaa, ja finaali järjestettiin 25. huhtikuuta 2009 Finlandia-talossa.

Voittajat
---------

* 2007 - Samantha Sayegh (Libanon)
* 2008 - Iolanta "Lana" Savva (Moldova)
* 2009 - Lauluyhtye Suoralähetys (Romania)

Lähteet
-------

1. ↑  Ourvision: säännöt
2. 1 2  Ourvision: etusivu
3. ↑  Ourvision: finaali
4. ↑  Ourvision-etnoviisuissa etsitään taas parasta laulajaa, Helsingin Sanomat, 25.4.2009

Aiheesta muualla
----------------

* Ourvision-kilpailun kotisivu
**Ouro Guéladjo** tai **Ouro Guélédjo** (myös *Ouro Guéladio*) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Nigerin Tillabérin alueen Sayn departementissa. Se sijaitsee Sahelin vyöhykkeellä noin 40 kilometriä Saysta länteen. Kunnassa on 25 800 (vuonna 2010, arvio) ja keskuskylässä 1 700 asukasta (vuonna 2001, väestönlaskenta).

Ouro Guéladjon kunnan pinta-ala on 758 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kollon departementin Bitinkodjin kuntaan, idässä Sayn departementin Sayn ja Tamoun kuntiin, etelässä Burkina Fasoon ja lännessä Torodin kuntaan. Kunta käsittää Nigeriin laskevan Gouroubijoen laakson. Se on yksi maan metsäisimmistä alueista. Eläinkunta on kärsinyt suuresti ihmisen toiminnasta.

Vuonna 2002 perustettuun kuntaan kuuluu 22 hallintokylää ja 36 pikkukylää. Muutaman hengen virkamieskuntaa ja vaaleilla valittua valtuustoa johtaa kunnanjohtaja. Hallintoon osallistuvat myös Ranskan siirtomaa-aikana perustetun kantonin perinteinen päällikkö sekä 23 kyläpäällikköä.

Asukkaista suurin osa on fulbeja. Lisäksi on gurmia, hausoja, djermoja ja tuaregeja.

Pääasiallinen elinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelyskasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu ja maapähkinä. Lisäksi harjoitetaan puutarhaviljelyä ja kasvatetaan hedelmäpuita. Toiseksi tärkein elinkeino on laiduntamiseen perustuva karjanhoito. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Etelän gurmat kasvattavat sikoja ja harjoittavat mehiläistenhoitoa. Tärkeä merkitys on myös metsävarojen hyödyntämisellä. Naiset tekevät perinteisiä käsitöitä. Osa väestöstä, varsinkin nuoriso, käy kausitöissä Niameyssa ja naapurimaissa.

Keskuskylään johtaa huonokuntoinen sivutie. Kunnassa on 26 alkeiskoulua, yksi madrasa, keskikoulu ja lukutaitokoulu. Terveyspalveluihin kuuluu kaksi terveyskeskusta ja 11 terveysasemaa. Vesihuolto käsittää perinteisiä ja sementillä vahvistettuja kaivoja sekä käsivoimin toimivia porakaivoja. Elintarvikehuollosta vastaavat viljapankit, valtion kaupat, varastot ja myllyt. Kunnassa on kolme toria, joilla myydään kerran viikossa lähinnä elintarvikkeita ja karjaa. Etelän toreilla käy myös burkinalaisia kauppiaita. Alue on lähes kokonaan matkapuhelinverkon ulottumattomissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Loi n° 2002-014 du 11 juin 2002 portant création des communes et fixant le nom de leurs chefs-lieux *case.ibimet.cnr.it*.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 12.5.2012. (ranskaksi)
2. 1 2 3  Annuaire statistique des cinquante ans d’independance du Niger *stat-niger.org*. Viitattu 12.5.2012. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Commune rurale de Ouro Guéladio: Plan de développement communal *amn-ne.net*. Viitattu 12.5.2012. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
4. 1 2  Répertoire National des Communes (RENACOM) *stat-niger.org*. Viitattu 12.5.2012. (ranskaksi)