recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| "Kisses of Fire"Abba |
| --- |
|  |
| Kappaleen tiedot |
|  Albumilta | *Voulez-Vous* |
|  Äänitetty  | 1979 |
|  Julkaistu | 1979 |
|  Tuottaja(t) | Benny AnderssonBjörn Ulvaeus |
|  Tyylilaji | pop |
|  Kesto | 03.16 |
|  Levy-yhtiö | Polar Music |
| *Voulez-Vous’n* muut kappaleet |
| "Lovers (Live a Little Longer)"9. | "Kisses of Fire"10. |  |

**Kisses of Fire** on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1979. Sen sävelsivät ja sanoittivat Benny Andersson ja Björn Ulvaeus. Päälaulajana on Anni-Frid Lyngstad. Kappale julkaistiin yhtyeen kuudennen studioalbumin *Voulez-Vous* päätösraitana ja singlen "Does Your Mother Know" b-puolena.

"Kisses of Fire" -kappaleen levyttäminen aloitettiin Tukholmassa 7. helmikuuta 1979 työnimenään "Tidernas blåsning". Se oli kirjoitettu Bahamalla. Kirjassa *Abba – Uncensored on the Record* mainitaan, että "Kisses of Fire" on tyypillisempi Abba-teos kuin "Does Your Mother Know". Aikalaiskriitikot pitivät kappaleen sanoitusta intohimoisen seksin kuvailussaan rohkeana, etenkin kun suuri osa Abban yleisöstä oli esiteini-ikäisiä.

Panos Mouzourakis esittää kappaleen musikaalissa *Mamma Mia: Here We Go Again!*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kisses of Fire *Abbaomnibus.net*. Viitattu 20.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  ABBA – Voulez-Vous *Discogs.com*. Viitattu 20.7.2022. (englanniksi)
3. ↑  ABBA – Does Your Mother Know / Kisses Of Fire *Discogs.com*. Viitattu 20.7.2022. (englanniksi)
4. ↑  Tobler, John: Abba - Uncensored on the Record *books.google.fi*.  4.1.2012. Viitattu 20.7.2022. (englanniksi)
5. ↑  Palmer, Carl Magnus: A Matter Of Blood, Sweat And Tears : The Making of Voulez-Vous *carlmagnuspalm.com*.  Arkistoitu 17.6.2017. Viitattu 20.7.2022. (englanniksi)
6. ↑  Kisses of Fire *Genius.com*. Viitattu 20.7.2022. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kisses of Fire 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz work

 |

 |
**Minjan** (hepr. ‏מנין‎) tarkoittaa kymmenen aikuisen juutalaisen henkilön ryhmää, joka on ehto juutalaisuudessa tiettyjen uskonnollisten velvollisuuksien täyttämiselle. Yleisin tilanne, jossa tarvitaan minjania, on julkinen jumalanpalvelus. Ortodoksijuutalaisuudessa minjan koostuu aina kymmenestä miehestä, muissa juutalaisuuden suuntauksissa myös naiset voidaan laskea minjaniin.

Alkuperä
--------

Selittäessään minjanin alkuperää Babylonialainen Talmud mainitsee kolme Toorassa esiintyvää lausetta:

"Sillä minä tahdon olla israelilaisten keskuudessa pyhä." 3. Mooseksen kirja 22:32

"Siirtykää pois tämän joukon keskuudesta." 4. Mooseksen kirja 16:21

"Kuinka kauan minun vielä pitää sietää tätä pahaa joukkoa" 4. Mooseksen kirja 14:27

Talmud käyttää argumenttia nimeltä *gezera šava* joka perustuu saman sanan toistumiseen, tässä tapauksessa sanojen "joukko" ja "keskuudessa" tehden sen päätelmän, että koska jälkimmäisessä lauseessa kyseessä on kymmenen miehen joukko, myös ensimmäinen lause viittaa kymmenen miehen joukkoon. Tämän seurauksena Talmud säätää, että *devarim šebikduša* eli pyhyyden ilmauksia ei voida lausua ilman kymmenen miehen ryhmää.

Rituaaleja, joihin vaaditaan minjan
-----------------------------------

Halakhan mukaan seuraavat rukoukset voidaan lausua vain minjanin läsnä ollessa: barchu, kaddiš, amidan toisto ja keduša. Myös julkiseen Tooran ja haftaran lukuun vaaditaan minjan. Myös birkat kohanim eli kohenien lausuma siunaus vaatii minjanin. Ruokarukousta edeltävässä kutsussa voidaan lausua Jumalan nimi vain jos paikalla on minjan. Häiden yhteydessä luettavat seitsemän siunausta eli *ševa brachot* vaativat myös minjanin. Tästä syystä juutalaisissa häissä on oltava minjan paikalla.

Vaatimukset
-----------

Ortodoksijuutalaisuudessa vain miehet lasketaan osaksi minjania. Yleensä vain uskonnollisesti täysi-ikäiset, eli bar-mitsva-iän saavuttaneet henkilöt voidaan laskea minjaniin. Minjanin voivat muodostaa vain samassa tilassa olevat henkilöt. Reformijuutalaisuudessa virallisesti naisten laskeminen osaksi minjania hyväksyttiin ensimmäisen kerran vuonna 1845.. Konservatiivijuutalaisuuden piirissä naisten laskeminen minjaniin sallittiin vuonna 1973.

Lähteet
-------

1. ↑  "Megillah 23b", *Babylonialainen Talmud*. .
2. ↑  Rabbi Josef Karo: *Shulchan Aruch, Orach Chayim 55*. .
3. ↑   *Mishna, Megillah 4.3*. .
4. ↑  Rabbi Josef Karo: *Shulchan Aruch, Orach Chayim 55*. .
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Women Equal with Men in Minyan *Jewish Telegraphic Agency*. www.jta.org.  (englanniksi)
**Kissan kalikivirus** eli ***feline calicivirus*** (FCV) on kissoilla esiintyvä erilaisia tulehdusoireita aiheuttava virus. Virusta torjutaan rokottein.

Oireet
------

Kalikivirustartunta aiheuttaa ylempien hengitysteiden oireita, keuhkotulehdusta, haavaista suutulehdusta ja joskus suolistotulehdusta tai niveltulehdusta. Tartuntoja todetaan eniten 2-6 kk:n ikäisillä kissoilla, mutta tauti voi tarttua kaikenikäisiin kissoihin.

Kissan oireet ovat vaihtelevia, ja niihin vaikuttavat viruskanta, kissan ikä ja muut mahdolliset samanaikaiset tartunnat. Taudin vakavuus vaihtelee lievästä parin päivän hengitystieoireilusta jopa kuolemaan johtavaan keuhkotulehdukseen. 

Kuume liittyy kaikkiin kalikiviruksen aiheuttamiin tautitiloihin. Kuumekäyrä on kaksihuippuinen. Ensimmäinen lämmönnousu todetaan yleensä parin päivän kuluttua tartunnasta, jolloin kissa on vielä oireeton. Tämän jälkeen lämpö on normaali taas pari päivää. Kuume nousee jälleen, kun ensimmäiset näkyvät oireet ilmaantuvat. Sairailla kissoilla voi esiintyä apeutta, syömättömyyttä ja turkin huonokuntoisuutta. Ylempien hengitysteiden oireiden yhteydessä esiintyy usein silmä- ja sierainvuotoa. FCV on yleisin kissan keuhkotulehduksen aiheuttaja.

Tautimuodot
-----------

Suun haavaumia aiheuttava tautimuoto on yleinen, ja se voi esiintyä yksin tai yhdessä muiden sairauden muotojen kanssa. Taudista kärsivä kissa voi kuolata. Kielessä ja kirsussa sekä suuontelon seinämissä voi olla haavaumia. Ne paranevat yleensä runsaassa viikossa.

Jotkut viruskannat saattavat aiheuttaa äkillisiä niveltulehduksia, joiden seurauksena raajojen nivelet saattavat turvota ja kipeytyä siinä määrin, että kissa ei halua liikkua. Niveloireita esiintyy yleisimmin nuorilla kissanpennuilla. 

Tunnetaan myös kalikiviruksen aiheuttama vakava tautimuoto, jossa oireina on korkea kuume, ihon turvotukset, haavaumat päässä ja raajoissa sekä keltaisuus. Kuolleisuus tähän tautimuotoon on korkea: jopa 75 % sairastuneista kissoista kuolee.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Feline calicivirus
* National Center for Biotechnology Information (NCBI): Feline calicivirus, taxonomy (englanniksi)
* Cornell University, Baker Institute for Animal Health: Feline Calicivirus (englanniksi)
**Volvo 480** on Volvon vuosina 1986–1995 valmistama urheilullinen kolmiovinen hatchback. 480 oli valmistajan ensimmäinen etuvetoinen malli, ja sen muotoilu poikkesi silloisten Volvojen pelkistetyn kulmikkaasta linjasta. Samalle alustalle perustuvat myöhemmin esitellyt 440- ja 460-mallit. 480:n myynti jäi vähäiseksi, eikä se koskaan tullut myyntiin Yhdysvalloissa, jonne se oli suunniteltu. Mallin seuraajana voidaan pitää vuonna 2006 esiteltyä Volvo C30:tä.

Volvo 480 Cabriolet
Volvo 480 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 1986. Sen 1,7-litrainen (109 hv) moottori oli peräisin Renault’lta. Vuonna 1988 esiteltiin 480 Turbo, jossa moottorin teho oli 120 hevosvoimaa. Vuonna 1993 markkinoille tuli 2,0-litrainen (110 hv) moottori.

480:stä oli suunnitteilla myös avomalli, mutta se ei edennyt sarjatuotantoon saakka vaan jäi prototyyppiasteelle.

Vuonna 1987 Volvo 480 maksoi Suomessa 159 500 markkaa. Samaan aikaan Volvo 340 DL:n hinta oli 76 900 markkaa ja Volvo 240 DL:n hinta 119 400 markkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  480 ES: The Volvo that paved the way to the future is turning 30 *Volvo Car Group Global Media Newsroom*.  25.2.2016. Volvo Car Corporation. Viitattu 13.5.2018. (englanniksi)
2. ↑  Laurell, Heikki (toim.): *Suomen henkilöautot 1987*, s. 341–348. Helsinki: Kustannus Oy Autotekniikka, 1987.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volvo 480** Wikimedia Commonsissa
**Loulouni** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Kadiolon piirissä Malissa. Se sijaitsee 60 kilometriä Kadiolosta maanteitse koilliseen. Kunnassa on 41 100 ja keskuskylässä 5 300 asukasta (vuonna 2009).

Loulounin kunta rajoittuu lännessä Kadiolon piirin Fouroun, etelässä Kadiolon ja Zégouan, koillisessa Nimbougoun sekä pohjoisessa Kaïn ja Sikasson piirin Lobougoulan ja Kaboïlan kuntiin ja kaakossa Burkina Fasoon. Maisemaa leimaavat tasangot, laaksot ja mäet. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on metsäsavannia ja galleriametsiä.

Kuntaan kuuluu 29 kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on samoja, djulia, fulbeja ja dogoneja. Vallitseva uskonto on islam. Kunnassa on myös kristittyjä ja animisteja.

Loulounin kautta kulkee Sikassosta Norsunluurannikon rajalle johtava maantie RN7. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi ja riisi. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 24.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 24.2.2018.
3. 1 2 3  Plan de securite alimentaire: Commune rurale de Loulouni 2006-2010 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 24.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Tiinamaari (Tiina) Leppäkoski** (s. 28. huhtikuuta 1990 Lahti) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Lahden Ahkeraa ja häntä valmentaa Mika Salminen. Aiemmin valmennuksessa oli mukana myös Anukaisa Järvinen.

Leppäkoski karsiutui Novi Sadin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 100 metrin juoksun välierissä ja 200 metrin alkuerissä. Hän on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2009 lähtien. Hän saavutti Kalevan kisoissa 100 metrin juoksussa hopeaa 2013 ja pronssia 2012 ja sisäratojen SM-kilpailuissa pronssia 60 metrin juoksussa 2010. Viestijuoksun SM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa 4 × 100 metrin viestissä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **100 m** | 11,72 | Tukholma | 7. syyskuuta 2013 |
| **200 m** | 24,19 | Vaasa | 28. heinäkuuta 2013 |
| **400 m** | 57,86 | Turku | 22. kesäkuuta 2010 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **60 m** | 7,56 | Lahti | 12. tammikuuta 2013 |
| **100 m** | 12,17 | Lahti | 13. helmikuuta 2010 |
| **200 m** | 24,84 | Kuortane | 26. helmikuuta 2012 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tiina Leppäkoski Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Dina Manfredini** (4. huhtikuuta 1897 Italia – 17. joulukuuta 2012 Iowa) oli italialais-amerikkalainen henkilö, josta tuli kahdeksi viikoksi maailman vanhin ihminen Besse Cooperin kuoltua 4. joulukuuta 2012. Manfredini kuoli 115 vuoden ja 257 päivän iässä 17. joulukuuta 2012.

Hän syntyi Italiassa Pievepelagossa, Emilia-Romagnassa ja hän muutti Yhdysvaltoihin Iowaan vuonna 1920 aviomiehensä kanssa. Toisessa maailmansodassa Manfredini työskenteli ammustehtaassa. Hänestä tuli Italian vanhin ihminen Venere Pizzinaton kuoltua 2. elokuuta 2011 ja vanhimmaksi elänyt italialainen 13. joulukuuta 2011. Manfredini oli myös toiseksi viimeinen vahvistettu elossa oleva henkilö, joka on syntynyt vuonna 1897.

Manfredinin jälkeen maailman vanhin elossa oleva ihminen oli japanilainen Jiroemon Kimura.

Lähteet
-------

1. ↑  Kataja-Lian, Marika: Maailman vanhin ihminen kuoli 115-vuotiaana  17.12.2012. Yle Uutiset. Viitattu 18.12.2012.

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Dina Manfredini
**Mink van der Weerden** (s. 19. lokakuuta 1988 Geldrop) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Van der Weerden edustaa seuratasolla kotimaansa pääsarjan Oranje Zwartia ja pelaa myös Alankomaiden maahockeymaajoukkueessa. 179 senttimetriä pitkän ja 82 kilogrammaa painavan van der Weerdenin pelipaikka on puolustaja.

Van der Weerden saavutti olympiahopeaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän pelasi turnauksessa seitsemän ottelua tehden kahdeksan maalia, joilla hän oli myös olympiaturnauksen paras maalintekijä. MM-kilpailuista van der Weerden on saavuttanut hopeaa vuodelta 2014 Haagista. EM-kilpailuista van der Weerdenillä on yksi kulta ja yksi pronssi. Champions Trophystä hänellä on kaksi pronssia.

Seuratasolla van der Weerden on edustanut vuodesta 2008 lähtien kotimaansa pääsarjan Oranje Zwartia. Hän on voittanut kerran maan mestaruuden, vuonna 2013. Van der Weerden on rangaistuslaukausspesialisti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mink van der Weerden Sports Reference.  Arkistoitu 15.12.2012. Viitattu 22.11.2015. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Tiina Luoma** (aik. **Tiina Järvinen**, s. Luoma; s. 1959 Ilmajoki) on suomalainen äänisuunnittelija, joka on toiminut Yleisradiossa vuodesta 1983, Radioteatterin äänisuunnittelijana ja kuunnelmien ohjaajana vuodesta 1988. Luoma on tehnyt satoja radiofonisia teoksia, joista monet on palkittu kansainvälisillä festivaaleilla.

Vuoden 2014 Prix Europa -tapahtumassa Tiina Luoman ohjaus *Pimeän nimi – 12 transetydiä* sai kunniamaininnan radion musiikkiohjelmien sarjassa. Teos pohjautuu Gustav Nyströmin säveltämään musiikkiin, johon Pipsa Lonka on kirjoittanut tekstin. *Pimeän nimen* työryhmä palkittiin myös Koura-palkinnolla Suomessa. Luoman teoksia on palkittu Prix Europassa myös 1998, 2010 ja 2013 ja 2014, Television Archive Award -palkinnolla 1997, Prix Italiassa 2007 ja Koura-palkinnolla 1996, 2010, 2011, 2013, 2014, 2015, 2018, 2019 ja 2020 sekä Nordic Radio Drama Prize -palkinnolla 1992 ja 2018. Vuonna 2016 Tiina Luomalle myönnettiin Suomen Leijonan Ritarikunnan ansioristi.

Luoma on luennoinut äänisuunnittelusta mm. Teatterikorkeakoulussa ja Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa. 1990-luvun alkuvuosina hän toimitti radioteatterityönsä ohella Radio Suomessa toivekonserttiohjelmaa *Yksinäisten sydänten kerho* nimellä Tiina Järvinen. Ohjelmassa sai kirjeitse toivoa musiikkikappaletta, johon toivojalla liittyy erityinen muisto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ripatti, Matti: Yksinäisten sydänten kerho on muistojen toivekonsertti.  *Helsingin Sanomat*, 27.11.1993, s. D15.
2. 1 2 3  Tiina Luoma (Arkistoitu versio) Sveriges Radio 28.5.2014, viitattu 10.4.2015. (englanniksi)
3. ↑  Oinaala, Sampsa: Ylen dokumentti Kasvot Syyrian sodalle ja kuunnelma Pimeän nimi palkittiin Prix Europa -festivaaleilla (Arkistoitu versio) Helsingin Sanomat 26.10.2014, viitattu 10.4.2015.
4. ↑  KOURA palkitsi vuoden 2014 parhaita ohjelmia (Arkistoitu versio) Yle yhtiönä 19.03.2015, viitattu 10.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiina Luoma kertoo äänisuunnittelijan työstä, audio 9 min, Yle Areena
* Ahola, Suvi: Kuunnelma rakennetaan ääni ääneltä, ja Tiina Luoma pyydystää niitä vaikka junaradalta.  *Helsingin Sanomat*, 6.2.2017. Digilehti (maksullinen). Viitattu 29.6.2021.
**Tuja** on kansantalouden mikrosimulointimalli jota käytetään valtiovarainministeriössä ja Valtion taloudellisessa tutkimuskeskuksessa. Tietokonesimulaatiolla arvioidaan verotukseen ja etuuksiin tehtävien muutosten vaikutuksia kotitalouksien käytettävissä oleviin tuloihin sekä valtion tuloihin ja menoihin. "Ilman tällaista ohjelmaa ei ole mahdollista laskea tarkasti, mitä jonkin sosiaalietuuden poistaminen tulisi valtion kassalle maksamaan", on Kelan erikoistutkija Anita Haataja sanonut.

Tuja on staattinen malli, joka ei huomioi tarkasteltavien muutoksien aiheuttamia käyttäytymisvaikutuksia. Jos tarkasteltava muutos vaikuttaa olennaisesti ihmisten valintoihin, eivät mallin ennusteet ole luotettavia.

Tuja-mallia käytetään VM:n päätöksenteon tukena rutiininomaisesti. Siitä saatuja tuloksia pidetään yleensä luotettavina, koska laskelmat perustuvat hyvään aineistoon. Simulaatio pohjautuu noin 10 000 kotitalouden tulo- ja verotietoihin. Keskeinen tietolähde on Tilastokeskuksen keräämä tulonjakotilasto. 

Tuja on toteutettu APL-ohjelmointikielellä.

Hauraus
-------

Tuja-mallin ylläpitoon ja laskentaohjelmiin kooditasolla on perehtynyt koko maassa ainoastaan kaksi ihmistä: VATT:n projektipäällikkö Heikki Viitamäki ja VM:n Reino Niinivaara, joka oli mukana mallin kehitystyössä 1980-luvun puolivälissä. "Jos nämä ekspertit jäävät rekan alle, ei kukaan enää osaa käyttää ohjelmaa", on Osmo Soininvaara sanonut (TM 20/2007). 
Tuja-ohjelmaa käyttävät myös jotkut VM:n virkamiehet, mutta ainoastaan rutiinilaskelmien tekoon. Vero- ja etuusjärjestelmiin tehtävien uudistusten simulointi vaatii perehtyneisyyttä ja ohjelmointitaitoa.

Mediahuomiota
-------------

Entinen peruspalveluministeri Osmo Soininvaara nosti simulaatiomallit esiin valtamediassa. Soininvaara on pyrkinyt edistämään Tujan laajempaa saatavuutta. Tujalla tehtävien väestöpohjaisten tulonsiirto- ja tulonjakoanalyysien tekeminen on Suomessa vähäistä.
Heikki Viitamäen mukaan laskelmien tekeminen kansanedustajia varten on rajoitettua resurssien puutteen vuoksi.

Vastaavat ohjelmat
------------------

* **Jutta.** Turun yliopisto, Palkansaajien keskusjärjestö ja Kela ovat yhteystyössä kehittäneet vastaavanlaista ohjelmaa, Jutta-mallia, jonka käyttö on yksinkertaisempaa. Juttan tavoite on tehdä kansantaloudellisten laskelmien tekeminen mahdolliseksi laajemmalle käyttäjäkunnalle. Osmo Soininvaaran mukaan Jutta voitaisiin ottaa käyttöön valtiovarainministeriössäkin ja Juttan yhdistäminen Tujaan saattaisi olla mahdollista. Jutta on rakennettu C++-ohjelmointikielellä.

* **Soma.** Sosiaali- ja terveysministeriö käyttää Soma-ohjelmaa, joka on periaatteeltaan Tujan kaltainen kansantalouden mikrosimulointimalli.

Lähteet
-------

* Vähämaa, Miika. 2007. Valtion veroremonttien simulointi kahden miehen käsissä. Tekniikan Maailma 20/2007 s. 132.

Aiheesta muualla
----------------

* Valtion verolaskenta on kahden miehen käsissä  23.08.2007. Tekniikka & talous.  [vanhentunut linkki]
* Osmo Soininvaara: Hallitus monopolisoi taloustiedon  4.8.2008. Helsingin Sanomat.
Pauline Einstein
**Pauline Einstein** (8. helmikuuta 1858 – 20. helmikuuta 1920) oli Albert Einsteinin äiti.

Elämä
-----

Pauline Einstein (o.s. Koch) syntyi vuonna 1858 Cannstattissa Saksassa. Pauline oli juutalainen, ja hänellä oli isosisko Fanny sekä kaksi isoveljeä Jacob ja Caesar. Hänen isänsä Julius Derzbacher muutti sukunimen Kochiksi vuonna 1842 ja meni naimisiin Jette Bernheimerin kanssa vuonna 1847. Paulinen isä muutti Jebernhausenista Cannstattiin ja harjoitti siellä viljakauppaa veljensä kanssa. Kauppa oli menestys ja he kohosivat jopa "Württembergin kuninkaallisiksi hovihankkijoiksi." 

18-vuotias Pauline meni naimisiin Hermann Einsteinin kanssa, joka asui Ulmissa ja oli töissä serkkujensa yrityksessä. Pauline synnytti Ulmissa vuonna 1879 Albert Einsteinin ja Berliinissä vuonna 1881 Maja Einsteinin. 

Pauline oli hiljainen ja hyvin koulutettu. Hän tunsi intohimoa taidetta kohtaan ja soitti itse pianoa. Pojalleen hän piti välillä viulutunteja ja he soittivat yhdessä hyvin usein. 

Vuonna 1910 Pauline muutti yhdessä siskonsa kanssa Berliiniin ja alkoi harjoittaa taloudenhoitajan ammattia. Ensimmäisen maailmansodan aikana Paulinen todettiin sairastavan syöpää. Paulinen käydessä vierailulla hänen tyttärensä luona vuonna 1918 hänet jouduttiin viemään hoitoon. Albert Einstein otti äitinsä kotiinsa Berliiniin ja hoiti häntä siellä. Muutaman kuukauden kuluttua Pauline kuoli.

Katso myös
----------

* Einstein-suku

Lähteet
-------

* Fölsing, Albrecht: *Albert Einstein: Elämäkerta*. (Alkuteos: Albert Einstein: Eine Biographie, 1995.) Suomentanut Seppo Hyrkäs. Helsinki: Terra Cognita, 1999. ISBN 952-5202-27-5.
* (Arkistoitu – Internet Archive)
Pauline Peyraud-Magnin
**Pauline Peyraud-Magnin** (s. 17. maaliskuuta 1992) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa ennen EM-kilpailujen 2022 alkua 26 ottelua. MM-kilpailuissa 2019 hän oli varamaalivahtina.

Peyraud-Magnin on vuodesta 2021 edustanut italialaista Juventusta. Aiemmin hän on pelannut pitkään Lyonissa, välillä kauden 2014–2015 Issyssä, kauden 2015–2016 Saint-Étiennessä ja kauden 2016–2017 Marseillessa sekä kaudet 2018–2020 englantilaisseura Arsenalissa ja kauden 2020–2021 espanjalaista Atlético Madridissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pauline Peyraud-Magnin FIFA.  Arkistoitu 8.6.2019. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Pauline Peyraud-Magnin *Footofféminin.fr*. Viitattu 10.7.2022. (ranskaksi)
3. ↑  P. Peyraud-Magnin *Soccerway*. Viitattu 10.7.2022. (englanniksi)

  

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Durand |
2 Périsset |
3 Renard |
4 Torrent |
5 Tounkara |
6 Henry |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Le Sommer |
10 Majri |
11 Diani |
12 Laurent |
13 Gauvin |
14 Bilbault |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Asseyi |
19 Mbock Bathy |
20 Cascarino |
21 Peyraud-Magnin |
22 Debever |
23 Clémaron |
Valmentaja Diacre

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Chavas |
2 Palis |
3 Renard |
4 Torrent |
5 Tounkara |
6 Toletti |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Katoto |
10  Matéo |
11 Diani |
12 Malard |
13 Bacha |
14 Bilbault |
15 Dali |
16 Lerond |
17 Baltimore |
18 Sarr |
19 Mbock Bathy |
20 Cascarino |
21 Peyraud-Magnin |
22 Périsset |
23 Cissoko |
Valmentaja Diacre

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Durand |
2 Lakrar |
3 Renard |
4 Fazer |
5 De Almeida |
6 Henry |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Le Sommer |
10 Majri |
11 Diani |
12 Matéo |
13 Bacha |
14 Toletti |
15 Dali |
16 Peyraud-Magnin |
17 Le Garrec |
18 Asseyi |
19 Feller |
20 Cascarino |
21 Bècho |
22 Périsset |
23 Picaud |
Valmentaja Renard
**Palloseura Villa** (**PS Villa**) on vuonna 2009 perustettu hyvinkääläinen futsalseura. Sen edustusjoukkue pelaa Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Futsal-Ykkösessä.

PS Villa nousi Futsal-liigaan kaudeksi 2014–2015 Ekenäs Sport Clubin luovuttua paikastaan. Kaudella 2013–2014 PS Villa sijoittui Futsal-Ykkösen toiseksi ja hävisi nousukarsinnoissa Turun Pallokerholle.

PS Villa pelaa kotiottelunsa Martinhallissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Seuran esittely Palloseura Villa. Viitattu 6.11.2014.
2. ↑  PS Villa Futsal-Liigaan  27.8.2014. Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 6.11.2014. Viitattu 6.11.2014.
3. ↑  Futsal-Liigakarsinta Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 6.11.2014. Viitattu 6.11.2014.
4. ↑  Ottelut Palloseura Villa. Viitattu 6.11.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran sivusto

Futsal-liiga 2020–2021
**Hallitseva mestari: mestaruutta ei jaettu kaudella 2019-2020**

GFT |
FC Kemi |
HIFK |
Ilves FS |
JoSePa |
KaDy |
Akaa Futsal |
Liikunnan Riemu|
  

Mad Max |
PJK |
PP-70 |
Tornion Palloveikot |
SoVo Futsal |
Sievi FS |
**Tuire Inkeri Santamäki-Vuori** (s. 26. joulukuuta 1952 Hyvinkää) on suomalainen kauppatieteiden tohtori. Hän aloitti Terveyden ja hyvinvointilaitoksen (THL) hyvinvointiosaston johtajana marraskuussa 2015. Aiemmin Santamäki-Vuori toimi valtiosihteerinä työ- ja elinkeinoministeriössä (2014–2015) ja valtiovarainministeriössä (2011–2014). Vuosina 1999–2011 hän oli Julkisten ja hyvinvointialojen liiton (JHL) puheenjohtaja ja 1991–1999 tutkimusjohtaja Palkansaajien tutkimuslaitoksessa.

Santamäki-Vuori valmistui ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta vuonna 1971. Hän jatkoi opintojaan Helsingin kauppakorkeakoulussa, josta hän valmistui vuonna 1974 ekonomiksi ja myöhemmin vuonna 1986 kauppatieteiden tohtoriksi. Vuonna 1991 hänet nimettiin taloustieteen dosentiksi Helsingin yliopistoon.

Vuosina 1979–1986 Santamäki-Vuori työskenteli tutkimus- ja opetustehtävissä Helsingin kauppakorkeakoulussa, Helsingin yliopistossa ja Suomen Akatemiassa. Vuonna 1986 hän siirtyi tutkijaksi Palkansaajien tutkimuslaitokseen, missä hän toimi vuoteen 1999 asti, jolloin hänet valittiin Kunta-alan ammattiliitto KTV:n toiseksi puheenjohtajaksi. Vuosina 2001–2005 hän toimi KTV:n puheenjohtajana. Vuonna 2006 KTV, Valtion ja erityispalvelujen ammattiliitto (VAL) sekä Valtion yhteisjärjestö (VTY) yhdistyivät Julkisten ja hyvinvointialojen liitoksi ja Santamäki-Vuori valittiin uuden ammattiliiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän toimi JHL:n puheenjohtajana vuoteen 2011 saakka. Hän on toiminut myös SAK:n valtuuston puheenjohtajana sekä työvaliokunnan jäsenenä.

1. syyskuuta 2011 Santamäki-Vuori aloitti valtiovarainministeri Jutta Urpilaisen määräaikaisena valtiosihteerinä. Toukokuussa 2014 Antti Rinteen noustua SDP:n johtoon ja valtiovarainministeriksi Santamäki-Vuori siirtyi Lauri Ihalaisen valtiosihteeriksi työ- ja elinkeinoministeriöön.

Santamäki-Vuori on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kuka kukin on 2011*, s. 899. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  THL:n hyvinvointiosaston johtajaksi KTT Tuire Santamäki-Vuori  30.10.2015. THL.  Arkistoitu 11.4.2016. Viitattu 19.3.2016.
3. ↑  Tuire Santamäki-Vuori THL.  Arkistoitu 11.4.2016. Viitattu 19.3.2016.
4. ↑  Helsingin yliopiston taloustieteen oppiaineen dosentit Viitattu 15.7.2016
5. ↑  SAK:n julkisen alan liitot yhdistyivät JHL:ksi  22.11.2005. SAK. Viitattu 28.5.2014.
6. ↑  Tuire Santamäki-Vuori Urpilaisen valtiosihteeriksi  18.8.2011. Valtiovarainministeriö.  Arkistoitu 29.5.2014. Viitattu 28.5.2014.
7. ↑  Rinteen valtiosihteeriksi asianajaja Raimo Luoma *Yle Uutiset*.  28.5.2014. Viitattu 28.5.2014.
**MED13L-oireyhtymä** on MED13L-geenin mutaatiosta johtuva oireyhtymä, joka aiheuttaa laajan, mutta yksilöllisesti vaihtelevan taudinkuvan.

MED13L-oireyhtymä aiheuttaa muun muassa kehitysvammaisuutta, puhe- ja käytöshäiriöitä sekä hypotoniaa. Osalla oireyhtymän kanssa syntyneistä lapsista on vaikeusasteeltaan vaihteleva synnynnäinen sydänvika. Näitä sydänvikoja voivat olla aortan ja keuhkovaltimon poikkeava sijainti, eteisväliseinäaukko, kammioväliseinäaukko sekä Fallot’n tetralogia. Sekä motoriset että kielelliset kyvyt kehittyvät MED13L-oireyhtymästä kärsivillä hitaasti. Osa potilaista ei opi lainkaan puhumaan, osalla puhetaito rajoittuu muutamiin sanoihin. Joskus puheen ymmärrys on kuitenkin kehittyneempää kuin tuotto. Myös kävelemään oppimisessa ja liikkeiden koordinoinnissa voi olla haasteita. Hypotonia hidastaa motorista kehittymistä.

MED13L-oireyhtymään liittyvät sille ominaiset kasvonpiirteet, joihin kuuluvat muun muassa silmäluomirakojen suuntautuneisuus alaspäin, nenänselän mataluus ja nenänpään korostuneisuus. Kulmakarvat voivat olla suorat ja posket täyteläiset. Kieli saattaa olla suuri, leuka pieni, otsa leveä ja korvat tavallista matalammalla sijaitsevat. Myös raajoissa ja selkärangassa voi ilmetä poikkeavuuksia. Suulakihalkio, lyhytkasvuisuus, ataksia ja epilepsia on myös kuvattu oireiston yhteydessä. Epilepsiaan näyttää sairastuvan noin kolmannes potilaista, mutta epilepsia on usein hyvin hoitoon vastaava. Aivoissa voi olla poikkeavuuksia, kuten aivokurkiaisen puuttuminen, ja päänympärys on mahdollisesti tavallista pienempi. MED13L-oireyhtymään on yhdistetty myös autismin kirjon häiriölle ominaisia käytöspiirteitä, kuten stereotyyppisiä toimintoja ja sosiaalisten suhteiden muodostamisen ja ylläpitämisen haasteita. Kuulo- ja näköaisteissa on osalla potilaista poikkeavuuksia. Näköön saattavat vaikuttaa kaukotaitteisuus ja hyperooppinen astigmatismi.

MED13L-oireyhtymä johtuu kromosomin 12 MED13L-geenin mutaatiosta. Oireistoon liittyy autosomaalinen, vallitseva periytymistapa, mutta käytännössä periytyminen näyttää olevan erittäin harvinaista. Yleensä oireyhtymän taustalla oleva mutaatio onkin uutena syntynyt (*de novo* -mutaatio). MED13L-oireyhtymän esiintyvyydeksi vastasyntyneillä on arvioitu alle 2/100 000. Oireyhtymää saatetaan alkaa epäillä sille ominaisten piirteiden pohjalta, mutta diagnoosi voidaan vahvistaa vasta perimän tutkimisen myötä. Muita oireistoja, joihin liittyy MED13L-oireyhtymää muistuttavia piirteitä, ovat muiden muassa 1p36-mikrodeleetio, Kleefstran oireyhtymä, Mowat–Wilsonin oireyhtymä ja Kabukin oireyhtymä. MED13L-oireyhtymän hoito on oireenmukainen. Sen elinajanodotetta ei tunneta. Aikoinaan MED13L-geenin mutaation tiedettiin liittyvän vain sydämen synnynnäisiin rakennepoikkeamiin, mutta myöhemmin paljastui muutoksen yhteys laajempaan oirekuvaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johanna Rintahaka, MED13L-oireyhtymä Tukiliitto 12.1.2022, viitattu 11.7.2023
**MDA** (lyhenne sanoista *Monochrome Display Adapter*) on IBM:n vuonna 1981 julkaistun IBM PC:n näytönohjain. MDA ei sisältänyt grafiikkaominaisuuksia, vaan ainoastaan yksivärisen tekstitilan joka pystyi esittämään 80 saraketta 25 rivillä.

Tekniset ominaisuudet
---------------------

MDA-näytönohjain sisälsi 4 kilotavua videomuistia. Korkean terävyyden ja selkeän merkistön vuoksi standardi olikin käytössä ennen kaikkea yritysmaailmassa ja tekstinkäsittelyssä.

MDA tarjosi merkistölle seuraavat ominaisuudet: *näkymättömyys, alleviivaus, kirkas (lihavointi), käänteinen video ja vilkutus*. Näistä osan pystyi yhdistämään, joten esimerkiksi **kirkas, alleviivattu teksti** oli mahdollista tuottaa ruudulle.

### Merkistö

MDA:n merkistö koostui merkeistä, jossa jokainen merkki käytti 9 × 14 pikseliä yhden merkin ollessa 7 × 11 pikseliä. Vaikka teoreettinen enimmäisresoluutio oli 720 × 350 pikseliä (joka on siis 9 pikseliä × 80 merkkiä = 720 pikseliä ja 14 pikseliä × 25 riviä = 350 pikseliä), ei standardi kuitenkaan tukenut kuin enintään 256 yhtäaikaista merkkiä. Nämä merkit tallennettiin näytönohjaimen lukumuistiin, eikä tämän vuoksi määrään pystytty vaikuttamaan ohjelmallisesti.

Merkistö jota käytettiin MDA:ssa tunnetaan nykyisin nimellä CP437 (lyhenne sanoista *code page 437*). 

### Näyttötila

* **Resoluutio:** 720 × 350 pikseliä
* **Kuvasuhde:**: 72:35
* **Värisyvyys**: 1 bitti per pikseli (bpp)

### Liitin


| Pinni | Toiminto |
| --- | --- |
| 1 | Maa |
| 2 | Maa |
| 3 | - |
| 4 | - |
| 5 | - |
| 6 | Intensiteetti |
| 7 | Video |
| 8 | Vaakasynkronointi |
| 9 | Pystysynkronointi |
**Cesiumasetaatti** (CH3COOCs) on cesium- ja asetaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Cesiumasetaatti on huoneenlämpötilassa väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta, joka imee itseensä kosteutta eli on hygroskooppista. Yhdisteen kiderakenne muistuttaa kalsiumfluoridin rakennetta ja sen alkeiskoppi on heksagonaalinen. Cesiumasetaatti liukenee erittäin hyvin veteen ja se liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dimetyylisulfoksidiin.

Cesiumasetaattia valmistetaan liuottamalla cesiumkarbonaattia metanoliin ja lisäämällä seokseen etikkahappoa. Liuottimet ja etikkahappoylimäärä poistetaan haihduttamalla tai atseotrooppisella tislauksella.

Cs2CO3 + 2 CH3COOH → 2 CH3COOCs + CO2 + H2O
Cesiumasetaattia käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä. Sitä lisätään katalyytiksi muun muassa kytkentäreaktioihin, muunnettaessa kiraalisten alkoholien enantiomeereja toisikseen ja aldehydien ja happoanhydridien välisissä Perkin-reaktioissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Manfred Bick, Horst Prinz & Anja Steinmetz: *Cesium and Cesium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010.
2. 1 2 3 4 5  Ryan Yode: *Cesium Acetate, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Teoksen verkkoversio Viitattu 17.12.2019.
3. ↑  Adalbert Lossin & Gerd Meyer: Kristallstruktur von Caesiumacetat, Cs(CH3COO).  *Zeitschrift für Anorganische und Allgemeine Chemie*, 1993, 619. vsk, nro 8, s. 1462–1464. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 17.12.2019.  (saksaksi)
4. ↑  André B. Charette: *Handbook of Reagents for Organic Synthesis: Reagents for Heteroarene Functionalization*, s. 173–174. John Wiley & Sons, 2015. ISBN 978-1-118-72659-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.12.2019). (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee kirjaa. Kirjasta on tehty samanniminen elokuva.*

**Onneli, Anneli ja nukutuskello** on Marjatta Kurenniemen kirjoittama lastenromaani. Ensimmäinen painos julkaistiin 1984, ja sen on kuvittanut Maija Karma. Kirja on Onneli ja Anneli -sarjan neljäs osa. Se on myös osana yhteisniteessä *Onnelin ja Annelin kootut kertomukset*. Lisäksi se on julkaistu Annu Valosen lukemana äänikirjana.

Juoni
-----

Ruusukujalla ollaan kevätpuuhissa. Tingelstiinan ja Tangelstiinan puutarhasta korjataan vappua varten ilmapallo- ja vappuhuiskasatoa. Vekotiitus puolestaan on saanut valmiiksi hienoimmain keksintönsä: nukutuskellon, jonka soitto vaivuttaa ihmiset uneen. 

Kesää kohti mentäessä alkaa kuitenkin tapahtua ikäviä asioita. Joki haisee kamalalle, lapset saavat uituaan ihottumaa ja vedestä nousee kuolleita kaloja. Lisäksi Ruusukujalle marssii kolme työmiestä – pääylioikaisuinsinööri Oskari Oikotie sekä hänen apulaisensa Ville Virstaväärä ja Valtteri Vaaksavaara. Oikotie ilmoittaa Tingelstiinan ja Tangelstiinan talon ja puutarhan olevan uuden moottoritien linjalla. Ajomatkaa kaupungilta uudelle hajuvesitehtaalle on saatava lyhennettyä. 

Ruusukujan asukkaat ovat huolestuneet joen tilasta, ja Onneli, Anneli sekä Pekki lähtevät veneellä tutkimaan joen yläjuoksua. Joen pilaantuminen johtuu hajuvesitehtaasta, joka laskee jätevettä suoraan jokeen. Lisäksi paljastuu, että koko hajuvesitehdas on huijausta, jolla on tarkoitus kerätä kaupunkilaisten rahat. Ruusukujalaiset eivät kuitenkaan jää toimettomiksi vaan päättävät pelastaa sekä joen että Tingelistangelis-puutarhan.

Lähteet
-------

* Kurenniemi, Marjatta: *Onnelin ja Annelin kootut kertomukset*. Helsinki: WSOY, 2013. ISBN 978-951-0-28126-0.

### Viitteet

1. ↑  Onneli, Anneli ja nukutuskello Vaski-kirjastot. Viitattu 19.3.2018.
**Modibo Koné** (s. 1977 Bamako) on malilainen sotilas, joka toimi vuoden 2020 vallankaappauksen jälkeen maan turvallisuusministerinä.

Koné valmistui ylioppilaaksi Katin sotakoulusta, opiskeli Koulikoron sotakoulussa ja suoritti harjoitteluja varsinkin Kiinassa. Hän on palvellut Malin kansalliskaartissa ja osallistunut sotatoimiin maan kapinallisia vastaan. Koné oli vallankaappauksen tehneen sotilaskomitean kolmas varapuheenjohtaja.

Eversti Koné nimitettiin Moctar Ouanen hallituksen turvallisuus- ja siviilipuolustusministeriksi lokakuussa 2020. Hänet ja Sadio Camara jätettiin pois uudesta hallituksesta toukokuussa 2021, mikä johti Ouanen ja presidentti Bah N’Dawn pidätykseen ja eroon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Faites connaissances avec les nouveaux ministres de la transition du Mali *Afribone*.  7.10.2020. Viitattu 27.5.2021.
2. ↑  Mali: la Cedeao lève les sanctions après la nomination du gouvernement de transition *Jeune Afrique*.  6.10.2010. Viitattu 27.5.2021.
3. ↑  Mali – Bah N’Daw et Assimi Goïta: comment la transition a basculé *Jeune Afrique*.  26.5.2021. Viitattu 27.5.2021.
4. ↑  Mali: Bah N’Daw démissionne, Assimi Goïta devient président *Jeune Afrique*.  26.5.2021. Viitattu 27.5.2021.
**Cesiumhydroksidi** (CsOH) on cesium- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta voidaan käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja paristoissa.

Ominaisuudet
------------

Cesiumhydroksidi on huoneenlämpötilassa värittömiä tai kellertäviä hygroskooppisia kiteitä. Yhdiste on yksi voimakkaimmista tunnetuista emäksistä. Cesiumhydroksidi liukenee erittäin hyvin veteen ja vesiliuokset ovat voimakkaasti emäksisiä ja kykenevät liuottamaan lukuisia metalleja, kuten nikkeliä ja hopeaa. Kidevedettömän cesiumhydroksidin lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen monohydraatti (CsOH·H2O). Kidevesi poistuu kiderakenteesta kuumennettaessa yhdistettä alennetussa paineessa 400 °C:n lämpötilaan.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Cesiumhydroksidiliuoksia muodostuu metallisen cesiumin reagoidessa veden kanssa. Tyypillisesti sitä valmistetaan kuitenkin elektrolysoimalla cesiumkloridin vesiliuosta tai cesiumsulfaatin ja bariumhydroksidin tai kalsiumhydroksidin välisellä reaktiolla, jolloin saostuu veteen niukkaliukoinen barium- tai kalsiumsulfaatti ja muodostuu cesiumhydroksidiliuos.

Cesiumhydroksidista voidaan valmistaa metallista cesiumia pelkistämällä magnesiumin avulla. Muita yhdisteen käyttökohteita ovat voimakkaana emäksenä toimiminen orgaanisen kemian synteeseissä, joissa cesiumhydroksidia voidaan käyttää muun muassa rasvahappojen esterien, polyolien valmistuksessa ja siloksaanien polymeroitumiskatalyyttinä. Sitä voidaan käyttää myös elektrolyyttinä alkaliparistoissa ja se on erityisen tehokas kylmissä lämpötiloissa ja sulana rikin poistoon öljynjalostusteollisuuden tuotteista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  William Ferguson & Dena Gorrie: *Cesium and Cesium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2011 Viitattu 11.7.2014
2. 1 2 3 4  Manfred Bick, Horst Prinz & Anja Steinmetz: *Cesium and Cesium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 11.7.2014
3. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 198. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.7.2014). (englanniksi)
4. ↑  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1108. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.7.2014). (englanniksi)
5. ↑  George W. A. Milne: *Gardner's commercially important chemicals*, s. 123. John Wiley and Sons, 2005. ISBN 978-0-471-73518-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.7.2014). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Cesiumhydroksidin kansainvälinen kemikaalikortti
**Only The Sound Remains** on Kaija Saariahon ooppera vuodelta 2015. Se on Alankomaiden kansallisoopperan, Suomen kansallisoopperan, Pariisin Opéra nationalin, Madridin kuninkaallisen teatterin ja Toronton Canadian Opera Companyn tilausteos. Teoksen maailman kantaesitys oli Alankomaiden kansallisooperassa 15. maaliskuuta 2016.

*Only The Sound Remains* perustuu kahteen japanilaiseen Nō-näytelmään, joita on käytetty libretossa Ezra Poundin ja Ernest Fenollosan englanninkielisinä käännöksinä.

Oopperan esittävät kaksi solistia ja neljä muuta laulajaa, tanssija ja seitsemän soittajan yhtye, jonka soittoa muokataan digitaalisesti. Se esitettiin Alankomaiden kansallisoopperan 50-vuotisjuhlilla 2016. *The Guardian*-lehden arvostelija antoi vain kaksi tähteä viidestä, ja sanoi sitä epädramaattiseksi teokseksi joka ei kosketa kuulijaansa. Sen sijaan *Helsingin Sanomat* kertoi, että 1600 katsojan yleisö osoitti suosiota seisaaltaan, Saariaho osoittaa jälleen erehtymätöntä sointivärien tajua, ja asialla ovat muutenkin innoittuneet, osaavat ammattilaiset.

Lähteet
-------

1. 1 2  Only The Sound Remains (2015) *Music Sales Classical*. Viitattu 7.5.2016.
2. ↑  Kaija Saariahon uusi ooppera tulossa Teemalle *Yle Teema*.  14.3.2016. Viitattu 7.5.2016.
3. ↑  Clements, Andrew: Only the Sound Remains review – almost perversely unengaging *The Guardian*.  23.3.2016. Viitattu 7.5.2016. (englanniksi)
4. ↑  Saariahon uudet oopperat hurmasivat hollantilaisyleisön *Helsingin Sanomat*.  17.3.2016. Viitattu 7.5.2016.
**Kadotettu** (*Der Verlorene*) on saksalainen film noir -elokuva, jonka on ohjannut Peter Lorre oman käsikirjoituksensa pohjalta. Hän myös näyttelee elokuvassa, joka on hänen ainoa ohjauksensa, ja käsikirjoituskin jäi hänen ainoakseen. Elokuvan nimi on myös hänen elämäkertansa nimi.

Joissakin lähteissä sanotaan, että elokuva perustuisi Lorren romaaniin *Der Verlorene*, mutta romaani on ilmestyi vasta elokuvan markkinointivaiheessa ja sen kirjoittaja on Egon Jameson, vaikkakin kirjoittajaksi merkittiin Lorre. Alkuperäinen aihekin on Jamesonin. Lorre toivoi elokuvasta menestystä, joka vauhdittaisi hänen uransa uutta nousua, mutta näin ei kuitenkaan käynyt, sillä natsiajan kokeneet saksalaiset eivät innostuneet elokuvasta, joka kertoo murhanhimoisesta lääkäristä. Kriitikko Timo Peltosen mukaan se ei ole yllätys. Lorre palasi Hollywoodiin jatkamaan uraansa.

Juoni
-----

Tarina kerrotaan takaumina. Tohtori Rothe (Peter Lorre) on saksalainen tutkija, joka tekee toisen maailmansodan aikana Saksan viranomaisille salaista tutkimusta. Huomattuaan, että hänen morsiamensa myy salaisuuksia liittoutuneille hän surmaa tämän. Viranomaiset salaavat asian. Rothe työskentelee sodan päätyttyä toisella nimellä pakolaisten lääkärinä. Nähdessään natsiupseerit, jotka olivat salanneet hänen rikoksensa, hän joutuu syyllisyydentunteiden valtaan sota-aikana tekemiensä rikosten vuoksi.

Arviot
------

Matti Rämö (Tv-maailma) mainitsee, että *Kadotettu* on elokuvahistorian vähemmän tunnettuja harvinaisuuksia parhaasta päästä: "Lorre maalaa pienin elein moraalisen tyhjiön muotouvan."

Timo Peltonen (Helsingin Sanomat) toteaa, että ohjaajan ensikertalaisuus näkyy muun muassa takaumien ja nykyhetken yhteensopimattomuutena, runsaana replikointina ja niin edelleen, joskin hän puolustaa ohjaajaa sillä, että kuvauspäivinä ei aina ollut valmista käsikirjoitusta. Peltonen pitää kuitenkin elokuvan televisioesitystä ilahduttavana tapauksena, sillä elokuvassa risteävät amerikkalainen film noir ja sodan jälkeinen saksalainen Trümmer-film ('raunioelokuva').

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Peter Lorre  | … |  Dr. Karl Rothe, alias Dr. Karl Neumeister
  |
|  Karl John  | … |  Hösch, alias Nowak
  |
|  Helmuth Rudolph  | … |  Colonel Winkler
  |
|  Johanna Hofer  | … |  Frau Hermann
  |
|  Renate Mannhardt  | … |  Inge Hermann
  |
|  Eva Ingeborg Scholz  | … |  Ursula Weber
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Keser, Robert: Der Verlorene *Senses of Cinema*.  marraskuu 2007. Viitattu 9.5.2021. (englanniksi)
2. ↑  Stephen D. Youngkin: *The Lost One: A Life of Peter Lorre*. University Press of Kentucky, 2005. ISBN 0-813-12360-7. (englanniksi)
3. 1 2 3  Timo Peltonen, Murhaaja murhaajien keskuudessa, Tv & radio, Helsingin Sanomat 2014, sivu C 36 (Artikkelin verkkoversio) (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Der Verlorene (1951). *Film Museum*.  2004.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 9.5.2021. (saksaksi)
5. ↑  Rämö, Matti: Kadotettu, Viikon tv-elokuvia.  *Tv-maailma*, 2014, nro 28, s. 10.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Canby, Vincent: Film: 1951 'Lost One,' Directed by Peter Lorre *The New York Times*.  1.8.1984. Viitattu 9.5.2021. (englanniksi)
**Unione Calcio AlbinoLeffe** on italialainen jalkapalloseura Leffen ja Albinon kaupungeista Bergamon maakunnasta. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2022–2023 maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Serie C:ssä.

AlbinoLeffen kotistadion on Bergamossa sijaitseva 26 638 -paikkainen Atleti Azzurri d'Italia, jonka se jakaa Bergamon suurimman seuran Atalantan kanssa. Joukkue pelaa kotiottelunsa vaaleansinisissä paidoissa ja tummansinisissä shortseissa. Vierasasu on punakeltainen.

Historia
--------

Seura sai alkunsa vuonna 1998, kun kahden vierekkäin sijaitsevan kaupungin Serie C2 -seurat Albinese Calcio ja SC Leffe yhdistyivät. Heti ensimmäisellä kaudellaan AlbinoLeffe nousi kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Serie C1:een. Siellä joukkue majaili vuoteen 2003 asti, jolloin nousu toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Serie B:hen toteutui. Joukkue varmisti nousunsa päihittämällä Pisan nousukarsintafinaalissa.

Kaudella 2007–2008 AlbinoLeffe oli lähellä nousta Italian pääsarjaan Serie A:han. Joukkue hävisi kuitenkin nousukarsintafinaalissa Leccelle yhteismaalein 2–1.

Seura on koko olemassaolonsa aikana kärsinyt heikoista yleisömääristä. Ennätys on kaudelta 2006–2007, jolloin AlbinoLeffen kotiotteluita seurasi keskimäärin 2 400 katsojaa.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran sivusto (italiaksi)
**Kaakkuri** oli kylä Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttaman Petsamon kunnan itäsosassa. Kylä sijaitsi Petsamonvuonon itärannalla Petsamon kirkonkylää Parkkinaa vastapäätä. Parkkinasta Kaakkuriin johtanut maantie jatkui Kaakkurista edelleen pohjoiseen Porovaaran kylään. Nykyisin Kaakkuri on asumaton ja sen alue kuuluu Petsamon piirin Petsamon kaupunkikuntaan. 

Petsamojoen suupuolelle syksyllä 1941 saksalaisten ja suomalaisten rakentama silta. Taustalla näkyy silloinen Kaakkurin kylä, joka sijaitsi Petsamojoen itäpuolella.
Kaakkurissa ei ollut omaa koulua, vaan se kuului Petsamon ensimmäisestä koulupiirijaosta vuodelta 1921 lähtien kirkonkylän eli Parkkinan koulupiiriin. Kaakkurin ja Porovaaran kylille suunniteltiin yhteistä koulua 1920- ja 1930-luvuilla, mutta tämä ei toteutunut.

Väestö
------

Suurin osa Kaakkurin asukkaista oli venäläisiä. Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan kylän 180 asukkaasta oli venäläisiä 150, karjalaisia 20, kolttasaamelaisia kahdeksan, komeja seitsemän, muita saamelaisia kaksi ja suomalaisia yksi.

Petsamonvuonon venäläinen asutus syntyi 1870-luvulla samoihin aikoihin kuin alueen karjalainen asutuskin. Nämä venäläiset siirtolaiset asettuivat lähinnä Alaluostarin ja Parkkinan kyliin. Petsamon luostari, joka oli perustettu uudelleen vuonna 1886, halusi Alaluostarin omaan käyttöönsä ja siirrätti alueella asuneet venäläiset Kaakkurin kylään. Sinne heille rakennettiin uudet talot Arkangelista tuodusta puutavasta. Tätä ennen Kaakkurissa oli asunut vain kaksi tunturisaamelaista ja yksi suomalainen asukas.

Asukasluvun kehitys:

* 177 (1921)
* 204 (1925)
* 180 (1929)
* 189 (1930)
* 187 (1935)
* 189 (1939)

Lähteet
-------

* Onnela Samuli & Vahtola Jouko (toim.): *Turjanmeren maa, Petsamon historia 1920–1944*. Rovaniemi: Petsamo-Seura r.y. 1999. ISBN 952-91-0873-7.

### Viitteet

1. ↑  *Petsamon kartta*. Maanmittauslaitos, 1943.
2. 1 2  Rahkola Hilkka: *Petsamon kansakoulut*, s. 381 & 385. Teoksessa: Vahtola Jouko & Onnela Samuli (toim.) *Turjanmeren maa, Petsamon historia 1920–1944*. Rovaniemi: Petsamo-seura, 1999. ISBN 952-91-0873-7.
3. 1 2  Kuusikko Kirsi: *Petsamolainen yhteiskunta*, s. 125. Teoksessa: Vahtola Jouko & Onnela Samuli (toim.) *Turjanmeren maa, Petsamon historia 1920–1944*. Rovaniemi: Petsamo-seura, 1999. ISBN 952-91-0873-7.
4. ↑  Alavuotunki Jouni: *Petsamon historia yhteisalueen jaosta ensimmäiseen maailmansotaan*, s. 43 ja 45. Teoksessa: Vahtola Jouko & Onnela Samuli (toim.) *Turjanmeren maa, Petsamon historia 1920–1944*. Rovaniemi: Petsamo-seura, 1999. ISBN 952-91-0873-7.
5. 1 2 3 4 5  Onnela 1999, s. 107–108
**Gus-Hrustalnyi** (ven. Гусь-Хруста́льный) on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangolla Okaan laskevan Gus-joen rannalla 63 kilometriä Vladimirista etelään. Kaupunki on Gus-Hrustalnyin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Sen kautta kulkee Vladimirin ja Rjazanin välinen rautatie (Gus-Hrustalnyin asema). Asukkaita on noin 60 000 henkeä (vuonna 2010).*lähde?*

Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvulla. Vuonna 1756 sinne perustettiin kuuluisa kristallitehdas (ven. *hrustal* ’kristalli’). 1800-luvun puolivälissä syntyi tekstiiliteollisuutta. Vuonna 1931 tehdastaajamasta tuli kaupunki.

Nykyään Gus-Hrustalnyissa on kristalli-, lasi- ja lasikuituteollisuutta. Huomattavin nähtävyys on arkkitehti Léon Benois’n suunnitelma marttyyri Georgioksen katedraali (1904), jonka tiloissa toimii kristallimuseo.

Katso myös
----------

* Venäjän kultainen rengas

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 114. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gus-Hrustalnyi**.
* Virallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
* Gus-Hrustalnyin kristallitehtaan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi), (englanniksi)