recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tuula Hannele Koukku** (s. 27. syyskuuta 1947 Kymi) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli *Tiede*-lehden toimittajana sen perustamisesta 1980 alkaen, viimeksi sen päätoimittajana vuoteen 2006 saakka ja osa-aikaisena tuottajana täydelle eläkkeelle siirtymiseensä asti. Hän on koulutukseltaan fyysikko ja valmistui filosofian maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1972.

Vuonna 2005 Koukulle myönnettiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinto. Sen perusteluissa valintaraati sanoi Koukun toimineen ansiokkaasti tieteen popularisoimiseksi journalismissa sekä kouluttaneen suuren joukon tiedetoimittajia eri medioihin tieteen edistämiseksi. "Hänen työnsä osoittaa, että myös monimutkaisten ilmiöiden ja asioiden syy-yhteydet on mahdollista hahmottaa luotettavalla tavalla sirpaloituvan mediatulvan keskellä. Tieteen popularisoiminen on vaikea alue, jolla voi onnistua vain huippujournalisti." Samana vuonna koko Koukun johtama *Tiede*-lehden toimitus sai Suomen tiedetoimittajain liiton Tiedetoimittaja-palkinnon.

Teoksia
-------

* Koukku, Tuula ja Miettinen, Hannu I.: *Maailmankaikkeus suurimmasta pienimpään: Hiukkasfysiikan ja tähtitieteen uusia tuloksia*. WSOY 1983. ISBN 951-0-11986-5.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kuka kukin on 2003*, s. 442. Helsinki: Otava, 2002. ISBN 951-1-18086-X
2. ↑  Jukka Ruukista Tiede-lehden päätoimittaja. *Markkinointi & Mainonta* 19.12.2005. Viitattu 23.8.2014.
3. ↑  Kuvalehden journalistipalkinto Tuula Koukulle. *Tiede* 1.12.2005. Viitattu 23.8.2014.
4. ↑  Tiede-lehden toimitus sai Tiedetoimittaja-palkinnon. *Kaleva* 13.1.2005. Viitattu 23.8.2014.
Iryna Venediktova.
**Iryna Valentynivna Venediktova** (ukr. Ірина Валентинівна Венедіктова; s. 21. syyskuuta 1978) on ukrainalainen poliitikko ja juristi, joka toimi vuosina 2020–2022 Ukrainan valtakunnansyyttäjänä. Vuodesta 2022 lähtien hän on toiminut Ukrainan Sveitsin-suurlähettiläänä.

Venediktova syntyi Harkovassa. Hän valmistui Harkovan kansallisesta sisäasiain yliopistosta vuonna 2000. Vuonna 2003 hän valmistui oikeustieteiden kandidaatiksi kansallisessa oikeustieteellisessä yliopistossa, ja vuonna 2013 hän väitteli tohtoriksi Kiovan kansallisessa yliopistossa.

Vuosina 2000–2004 Venediktova työskenteli opettajana Ukrainan kansanakatemiassa Harkovassa. Vuonna 2004 hänet nimitettiin Harkovan kansallisen yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan apulaisprofessoriksi. Vuosina 2005–2019 hän toimi yliopiston siviilioikeuden laitoksen johtajana. Vuonna 2014 hänet nimitettiin laitoksen professoriksi.

Vuoden 2019 presidentinvaaleissa Venediktova toimi Volodymyr Zelenskyin kampanjassa oikeuspoliittisena asiantuntijana ja neuvonantajana. Saman vuoden parlamenttivaaleissa hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Kansan palvelija -puolueen listan kolmantena. Joulukuussa 2019 Venediktova nimitettiin Ukrainan valtion tutkintakomitean virkaatekeväksi johtajaksi. Maaliskuussa 2020 hänet nimitettiin Ukrainan valtakunnansyyttäjäksi.

Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 useat Ukrainan syyttäjänviraston työntekijät Venäjän miehittämillä alueilla ryhtyivät yhteistyöhön miehittäjien kanssa, minkä takia hänet erotettiin valtakunnansyyttäjän virasta heinäkuussa 2022. Marraskuussa 2022 hänet nimitettiin Ukrainan Sveitsin-suurlähettilääksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Венедіктова Ірина Валентинівна Посольство України в Швейцарській Конфедерації та в Князівстві Ліхтенштейн (за сумісництвом).  Arkistoitu 26.2.2023. Viitattu 26.2.2023. (ukrainaksi)
2. 1 2 3  Венедіктова Ірина Валентинівна *LB.ua*.  Arkistoitu 26.2.2023. Viitattu 26.2.2023. (ukrainaksi)
3. 1 2 3  Венедіктова Ірина Валентинівна *ПолітХаб*.  Arkistoitu 26.2.2023. Viitattu 26.2.2023. (ukrainaksi)
4. ↑  Balmforth, Tom; Hunder, Max: Ukraine's president fires spy chief and top state prosecutor *Reuters*.  18.7.2022.  Arkistoitu 26.2.2023. Viitattu 26.2.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat
	+ 2
	+ 3

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Matti Yrjönpoika Sippola** (17. lokakuuta 1848 Kauhava – 28. heinäkuuta 1908 Kauhava) oli Suomen ensimmäisen nuorisoseuran ja ensimmäisen rekisteröidyn työväenyhdistyksen perustaja.

Matti Sippola oli ammatiltaan maanviljelijä, lehtimies ja metallinkaivertaja. Hän oli naimisissa Maria Josefina Silverbergin (1856–1917) kanssa ja heillä oli kaksitoista lasta: Juho Wiljami, Saima Katariina, Yrjö Väinö, Jalo Ilmari, Toivo Oppi Onni, Ahto Armas Ilo, Kalervo Kuudes Veikko, Matti Vilkas Tapio, Ilmi Ilona, Elma Sanelma, Siro Aarne sekä Aimo Urho.

Sippolalla oli kokemusta myös opettajana, sanomalehtimiehenä, pakinoitsijana, arkkiviisujen kirjoittajana ja ohjelmanikkarina. Metallinkaiverruksessa hän oli erittäin taitava, useissa näyttelyissä palkittu ammattilainen. Kaivertajan ammatin ohella Sippola ahkeroi maalarina, suutarina, puuseppänä, kalastajana, väliaikaisena kiertokoulun opettajana, tukkimiehenä ja kauppamiehenä.

Yhdistysten perustaja
---------------------

Sippola perusti Suomen ensimmäisen nuorisoseuran Kauhavalla Kalan torpassa juhannuksena 1881. *Kauhavan Nuorisoyhtiön* tunnuslauseeksi tuli "valoa kansalle". Seuraavana vuonna Sippola perusti Vimpeliin sisaryhdistyksen ja vielä samana vuonna maakunnallisen Etelä-Pohjanmaan Nuorisoseuran. Sieltä aate levisi muihinkin maakuntiin.

Suomen ensimmäinen työväenyhdistys oli perustettu Helsingissä vuonna 1883. Järjestyksessään toinen työväenyhdistys syntyi Vaasaan saman vuoden lopulla Sippolan aloitteesta. Yhdistyksen säännöille saatiin senaatin vahvistus helmikuun 26. päivänä 1884. Siten *Vaasan Suomalainen Työväenyhdistys* oli ensimmäinen työväenyhdistys, jonka säännöillä oli senaatin vahvistus.

Ensimmäinen kaupunkinuorisoseura perustettiin Vaasaan vuonna 1885. Senkin aloitteentekijänä oli Matti Sippola.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anu Seppälä: Valistusta nuorisolle: Runoilija J.H. Erkko ja maamies Matti Sippola, nuorisoseura-aatteen soihdunkantajat.  *Helsingin Sanomat*, 20.12.1998. Helsinki: uudelleenjulkaisu (html). Viitattu 10.12.2011.
2. ↑  Jaakko Numminen: Matti Sippola perusti Suomen ensimmäisen nuorisoseuran ja ensimmäisen rekisteröidyn työväenyhdistyksen (pdf) *kauhavanalakyla.com*.  19.6.1998.  Arkistoitu 10.1.2017. Viitattu 10.12.2011.
**Barry McDaniel** (18. lokakuuta 1930 Lyndon, Kansas – 18. kesäkuuta 2018 Berliini, Saksa) oli yhdysvaltalaissyntyinen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hän asettui Saksaan saatuaan vuonna 1953 Fulbright-stipendin. Hän esiintyi Berliinin Deutsche Operissa vuosina 1962–1999.

Elämä ja ura
------------

McDaniel syntyi musikaaliseen perheeseen, aloitti pianonsoiton 9-vuotiaana ja opiskeli synnyinmaassaan Kansasin yliopistossa sekä Juilliard School of Musicissa. Fulbright-stipendin turvin hän opiskeli Stuttgartin musiikkikonservatoriossa. Debyyttinsä McDaniel teki Mainzin oopperassa, jossa hän esiintyi vuosina 1954–1955 ennen kaksivuotista asepalvelustaan Yhdysvaltain joukoissa. Vuonna 1957 hän solmi sopimuksen Stuttgartin valtionoopperan kanssa, ja vuonna 1959 hän esiintyi Karlsruhen oopperassa. Näillä esiintymisillään McDaniel myös sai Deutsche Operin päättäjien huomion.

McDaniel teki urallaan yhteistyötä muiden muassa Dietrich Fischer-Dieskaun, Elisabeth Grümmerin, Josef Greindlin, Ernst Haefligerin, James Kingin, Pilar Lorengarin ja Edith Mathisin kanssa. McDanielin ohjelmistoon kuului muun muassa Christoph Willibald Gluckin ja Wolfgang Amadeus Mozartin teoksia, bel canto -oopperoita sekä Richard Straussin ja monien nykyoopperoiden rooleja.

McDaniel esiintyi muun muassa Bayreuthin musiikkijuhlilla, Metropolitan-oopperassa, Münchenin oopperafestivaalilla, Wienissä, Hampurissa, Frankfurtissa, Genevessä, Amsterdamissa, Meksikossa ja Japanissa. Vuonna 1970 hänelle myönnettiin Berliner Kammersänger -arvonimi. Hän kuoli 87-vuotiaana pitkään sairastettuaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bach-Cantatas.com: Barry McDaniel (Baritone)
2. 1 2 3 4  OperaWire: Obituary: Baritone Barry McDaniel Dies at 87

Aiheesta muualla
----------------

* AllMusic: Barry McDaniel (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Synchronkartei
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Matti Aleksi Suominen** (29. tammikuuta 1933 Suodenniemi – 26. huhtikuuta 2021 Sastamala) oli suomalainen yrittäjä, kuntapoliitikko ja kirjailija.

Suomiselta on julkaistu kolme romaania. Esikoisteos oli *Kirje Uralilta*. *Kun on vaaralle alttiina syntymämaa* kertoo talvisotaan valmistautuvasta Suomesta ja kuvaa sota-aikaa kotirintaman näkökulmasta. *Hän oli vain soturi vierahan maan* jatkoi tarinaa kertomalla jatkosodan ajan tapahtumista samalla pienellä länsisuomalaisella paikkakunnalla, josta teossarjan ensimmäinen osa jo kertoi. Trilogian kolmas osa jäi kesken Suomisen sairastumisen ja kuoleman myötä.

Suomisen kerronta on verkkaista ja yksityiskohtaista. Erityispiirteenä on laitteiden ja työmenetelmien teknisten kuvausten tarkkuus.

Suominen toimi ennen kirjailijanuraansa muun muassa kuntapoliitikkona, hirsirakentajana, maanrakennusurakoitsijana ja turvepehkun valmistajana. Viimeisiä vuosiaan lukuun ottamatta hän asui synnyinkylässään Sastamalan Putajassa. Kuntapoliitikkona hänen suuria saavutuksiaan oli Putajan vesiosuuskunnan syntyminen.

Teokset
-------

* *Kirje Uralilta*, romaani. Elisa Kirja 2015
* *Kun on vaaralle alttiina syntymämaa*, romaani. Warelia 2017
* *Hän oli vain soturi vierahan maan*, romaani. Warelia 2019

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Aamulehti* 16.5.2021, s. B22
2. 1 2  Sarpoma Esa, Vuorinen Erkki: Putajalaisen kuntapoliitikon trilogia jäi kesken, kun sairaus vei voimat *Tyrvään Sanomat*.  19.5.2021. Viitattu 23.5.2021.
3. ↑  Vänttinen, Ilkka: Konetta tarvitaan kaikessa - jopa kirjan kirjoittamisessa *epaper.prinergy.fi*.  25.10.2017.  Arkistoitu 1.1.2018. Viitattu 1.1.2018.
4. ↑  Suominen, Matti: *Kun on vaaralle alttiina syntymämaa*. Warelia, 2017.
**Vojvodina** (serb. Аутономна Покрајина Војводина, *Autonomna Pokrajina Vojvodina*, unk. *Vajdaság Autonóm Tartomány*, slovakiksi *Autonómna pokrajina Vojvodina*, romaniaksi *Provincia Autonomă Voivodina*, kroatiaksi *Autonomna Pokrajina Vojvodina* ja ruteeniksi Автономна Покраїна Войводина) on Serbian itsehallinnollinen provinssi maan pohjoisosassa. 

Vojvodina on Serbian mukaan toinen sen itsehallinnollisista maakunnista. Vojvodinan pääkaupunki on Novi Sad ja toiseksi suurin kaupunki Subotica.

Vuoden 2010 väestönlaskennassa Vojvodinassa oli 1,931 miljoonaa asukasta, vuoden 2015 väkiluvuksi arvioitiin 1 891 701. Alueella asuu yli 25 eri etnistä ryhmää.*lähde?* Vojvodinalla on kuusi virallista kieltä: serbia, unkari, slovakki, romania, kroatia ja ruteeni.

Historia
--------

Vojvodina on serbiankielinen nimi Pohjois-Serbian alueelle, joka ennen ensimmäistä maailmansotaa kuului Itävalta-Unkarille.

Serbian presidentin Slobodan Miloševićin hallitessa Vojvodina ja Kosovo menettivät suurimman osan itsehallinnostaan 1990. Jugoslavian sodan aikana monet Kroatiasta ja Bosnia ja Hertsegovinasta paenneet serbipakolaiset muuttivat Vojvodinaan.*lähde?*

Miloševićin väistyessä vuonna 2000 Vojvodinan vähemmistöt kannattivat Belgradin uutta demokraattista hallitusta ja vuonna 2002 provinssin autonomia palautettiin.*lähde?*

Maantiede
---------

Vojvodina sijaitsee Serbian pohjoisosassa Pannonian tasangolla. Se rajautuu etelässä muuhun Serbian valtioon ja idässä Romaniaan, pohjoisessa Unkariin, lännessä Kroatiaan ja lounaassa Bosnia ja Hertsegovinaan.

Osat
----

Vojvodina on jaettu seitsemään piirikuntaan (serb. okrug) jotka puolestaan on jaettu 46 kuntaan. Piirikunnat ovat:

* Länsi-Bačka
* Pohjois-Bačka
* Etelä-Bačka
* Pohjois-Banat
* Keski-Banat
* Etelä-Banat
* Srem

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  SERBIA: Regions, Districts and Major Cities *Citypopulation.de*. Viitattu 4.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vojvodina** Wikimedia Commonsissa
**Matti Veikko Suihkonen** (s. 22. kesäkuuta 1944 Suonenjoki) on suomalainen eläköitynyt metsänhoitaja, opettaja ja metsätalouden asiantuntija ja johtaja, joka on saanut metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Suihkosen vanhemmat olivat maanviljelijä Sulo Suihkonen ja emäntä Aili Heimonen. Hänen puolisonsa vuodesta 1968 on erityisopettaja Raija Mononen. Suihkonen kävi kansa- ja kansalaiskoulun 1959, suoritti Pohjois-Savon metsäkoulun metsätalouskurssin 1965 ja valmistui metsäteknikoksi Kotkan puutalousopistosta 1967. Metsäteknikkojen konekurssin hän suoritti 1968 ja metsätalouden opettajatutkinnon 1971. Keskikoulun Suihkonen kävi Savonlinnan lyseossa 1972 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1978.

Suihkonen oli VR:n tallimies Pieksämäellä 1962, Pohjois-Savon metsänhoitolautakunnan metsäharjoittelija 1963, Enso-Gutzeitin metsäharjoittelija 1963–1965 ja metsätyönjohtaja 1968–1969, Itä-Savon metsäkoulun metsäteknikko-opettaja Savonlinnassa 1969–1975, Itä-Savon metsänhoitoyhdistysten liiton apulaistoiminnanjohtaja 1975, Itä-Savon piirimetsälautakunnan metsätalouden suunnittelija 1975–1976, Enso-Gutzeitin leimikoiden suunnittelija ja pystymittaaja 1977, Itä-Savon piirimetsälautakunnan metsätalouden suunnittelija 1978, Itä-Savon metsäkoulun kurssiosaston esimies 1978–1979, Itä-Savon piirimetsälautakunnan koulutusmetsänhoitaja 1979–1980, suunnittelumetsänhoitaja 1979, piirimetsänhoitaja 1980–1983 sekä päämetsänhoitaja ja vuodesta 1987 johtaja 1983–1993.

Pohjois-Savon metsäkeskuksen johtajana Kuopiossa Suihkonen toimi 1993–2006. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Suihkonen sai 2003.

Julkaisuja
----------

* *Saimaan metsänhoitajat ry 1945–85*, 1985
* *Metsänuudistajan vero-opas*, 1991
* *Suurjärven Suihkosia: 11 sukupolvea, 5 vuosisadalta*, 2012
* *Savottapolku: aikalaiskuvauksiin painottunut elämänpolku metsurista metsäneuvokseksi*, 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Luttinen, Jaana: Metsäneuvos Matti Suihkonen (1944–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 5.5.2023.
**Jorma Christopher Taccone** (s. 19. maaliskuuta 1977 Berkeley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, muusikko, ohjaaja ja tuottaja. Hän on lisäksi yksi The Lonely Island -nimisen komediaryhmän jäsenistä.

Ura
---

The Lonely Islandin lisäksi hän on toiminut *Saturday Night Liven* käsikirjoittajana vuosina 2005–2014. Hänen ensimmäinen elokuvaohjauksensa *MacGruber* tuli ensi-iltaan 2010.

Yksityiselämä
-------------

Tacconella on isänsä puolelta puertoricolaiset ja italialaiset sukujuuret. Suomalaisesta etunimestään huolimatta hänellä ei tiettävästi ole suomalaisia sukujuuria, mutta hänet on nimetty amerikansuomalaisen muusikon Jorma Kaukosen mukaan. Taccone on naimisissa Marielle Hellerin kanssa, ja heillä on vuonna 2014 syntynyt lapsi.

Lähteet
-------

1. ↑  Celebrity Net Worth: Jorma Taccone
2. ↑  Hurwitt, Robert: Tony Taccone: Riding high on his recent successes, theater veteran has big plans for Berkeley Rep *SFGate*.  5.7.2006. Hearst Communications, Inc.  (englanniksi)
3. ↑  Ethnicelebs: Jorma Taccone
4. ↑  Nameberry: Jorma
5. ↑  Goldstein, Gregg: 10 Directors to Watch: Secrets of Marielle Heller’s Sundance ‘Diary’ *Variety*.  2.1.2015. Viitattu 28.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jorma Taccone**.
* The Lonely Islandin viralliset sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Deir Hanna** (arab. دير حنا‎, hepr. דֵיר חַנָּא‎) on kylä Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Kylän asukkaat ovat arabeja. Valtaosa heistä on muslimeja ja vähemmistö kristittyjä. Kylän asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 10 339.

Maantiede
---------

Vanhan linnoituksen raunioita.
Deir Hanna sijaitsee Galilean kukkuloilla Akkon ja Tiberiaksen puolivälissä. Kylä on rakennettu matalalle idästä länteen kulkevalle harjanteelle.

Historia
--------

Nykyinen Deir Hanna on mahdollisesti muinainen Chinntunna'i. Rooman valtakaudella paikka tunnettiin puolestaan nimellä Kefar Iohhanah. Ristiretkeläiset kuutsuivat paikkaa nimellä Ber Henne. 1700-luvulla kylä oli puolestaan Zahir al-Umarin ja zaydanidien tärkeä tukikohta ja siten yksi Galilean merkittävimmistä paikkakunnista. Zahir al-Umar oli osmanien alainen Galilean autonominen kuvernööri. Hänen kaudellaan kylään rakennettiin moskeija ja linnoitus, jotka sijaitsevat nykyisen kylän keskustassa.

Väestö
------

Deir Hannan asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 10 339. Asukkaat ovat pääasiassa arabeja ja heistä noin 85 % on muslimeja ja 15 % kristittyjä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Andrew Petersen: A Gazetteer of Buildings in Muslim Palestine (British Academy Monographs in Archaeology) (s. 132-133) Oxford University Press. Viitattu 18.9.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Moshe Gilad: The Galilee Village of Deir Hanna: An Olive Paradise *Haaretz*. Viitattu 18.9.2020. (englanniksi)
3. ↑  Population in the Localities 2019 (xls) Central Bureau of Statistics. Viitattu 18.9.2020. (hepreaksi)
**Tanel Kangert** (s. 11. maaliskuuta 1987 Vandra) on virolainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2008–2022. Hän aloitti ammattilaisuransa Ag2r-La Mondiale-tallissa 2008–2009, kilpaili Viron maajoukkueessa 2010 ja palasi ammattilaiseksi Astana Teamissa 2011. Hän siirtyi EF Education First -talliin 2019 ja Team BikeExchangeen viimeisiksi ammattilaisvuosikseen 2021–2022.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives, Pro Cycling Stats

2003
Euroopan nuorten olympiafestivaalit, pronssia aika-ajossa
2005
Rauhanajo, junioreiden sarjan kokonaiskilpailun voitto
2007
Maantieajon alle 23-v. Viron-mestaruus
MM-kilpailut, seitsemäs alle 23-v. aika-ajossa
EM-kilpailut, kahdeksas alle 23-v. aika-ajossa
2008
Aika-ajon Viron-mestaruus
2010
GP Tartu, voitto
Aika-ajon Viron-mestaruus
2012
Sveitsin ympäriajo, 9. etapin voitto
Maantieajon Viron-mestaruus
MM-kilpailut, kolmastoista aika-ajossa
2013
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s, 16. etapilla toinen, 8. etapilla (aika-ajo) kolmas
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Aika-ajon Viron-mestaruus
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11:s
2014
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 20:s
2015
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
2016
Giro del Trentino, kokonaiskilpailussa toinen, 3. ja 4. etapin voitto
Olympialaiset, maantiejossa yhdeksäs
Abu Dhabi Tour, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
2018
Aika-ajon Viron-mestaruus
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s
2019
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s
MM-kilpailut, aika-ajossa seitsemäs
2020
Faun-Ardèche Classic, toinen

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tanel Kangert *cyclingbase.com*.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 1.4.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Tanel Kangert *cyclingarchives.com*. Viitattu 14.1.2019. (englanniksi)
3. ↑  Tanel Kangert *Pro Cycling Stats*. Viitattu 1.1.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (viroksi)
**Khalkotheke** (m.kreik. Χαλκοθήκη) oli antiikin aikainen rakennus Ateenan Akropolis-kukkulalla.

Ennallistus rakennuksesta.
Khalkotheke rakennettiin klassisella kaudella 400-luvun eaa. puolessa välissä. Sen rakennutti mahdollisesti Kimon. Myöhemmin rakennusta laajennettiin ja kunnostettiin. Rakennuksen nimi on peräisin siitä, että sitä käytettiin kukkulan pyhäköille lahjoitettujen pronssisten (*khalkos*) ja muiden metallista tehtyjen votiivilahjojen, kuten aseiden, patsaiden ja erilaisten astioiden, säilyttämiseen. Lahjoja pidettiin Athenen omaisuutena, ja ne oli luetteloitu kiviseen steleen (n. 353/352 eaa.), joka oli pystytetty rakennuksen etupuolelle.

Khalkotheke sijaitsi Akropoliin lounaislaidalla Artemis Brauronian pyhäkön eli Brauroneionin itäpuolella ja Parthenonin länsipuolella. Rakennus oli pitkänomainen, ja sen pituus oli noin 43 metriä ja leveys noin 14 metriä. Sen julkisivu oli pohjoiseen päin. Rakennuksessa oli kolme ovea, ja sen pylväät edustivat doorilaista tyyliä. Eteläsivulla se yhdistyi Akropoliin eteläpuoliseen linnoitusmuuriin. Rakennuksen sisäpuolella kattoa tuki kuusi pylvästä, jotka jakoivat rakennuksen kahteen laivaan. Julkisivun puolelle lisättiin portiikki 300-luvulla eaa. Se yhdisti rakennuksen Parthenonin läntiseen esipihaan.

Khalkoteke on säilynyt hyvin huonosti. Siitä on merkkinä lähinnä kalliossa olevat leikkaukset, joista sen koko ja muoto on voitu päätellä, sekä vähäisiä perustusten osia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Athens, Chalkotheke *Perseus*. Viitattu 4.4.2016.
2. 1 2 3 4  Chalkotheke Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 6.4.2013. Viitattu 4.4.2016.
3. ↑  Chalkotheke *Ancient Greece*. Viitattu 4.4.2016.
**Deir al-Assad** tai **Deir al-Asad** on kylä Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Sen asukkaat ovat pääasiassa arabeja ja sen asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 12 509.

Maantiede
---------

Deir al-Assad sijaitsee Galilean kukkuloiden juurella Akkon ja Safedin välisen maantien pohjoispuolella.

Historia
--------

Nykyisessä kylässä on joitakin ristiretkien ajoilta peräisin olevia raunioita. Kylä on saanut nimensä myöhemmin Muhammad al-Assad al-Safadi nimisen suufilaisen tietäjän mukaan. Historiallisissa lähteissä kylän alkuperäisen nimen sanotaan olleen Deir al-Hadr ja asukkaiden sanotaan olleen kristittyjä. Osmanisulttaani Selim antoi kylän al-Assadille ja hänen jälkeläisilleen.

Väestö
------

Deir al-Assadin asukasluku vuoden 2019 lopussa oli 12 509. Kaupungin asukkaat ovat pääasiassa arabeja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Andrew Petersen: A Gazetteer of Buildings in Muslim Palestine (British Academy Monographs in Archaeology) (s. 131-132) Oxford University Press. Viitattu 18.9.2020. (englanniksi)
2. ↑  Population in the Localities 2019 (xls) (Deir al-Asad) Central Bureau of Statistics. Viitattu 18.9.2020. (hepreaksi)
3. ↑  Four Arab towns in Israel’s north under lockdown after spike in corona infections *Jewish News Syndicate*. Viitattu 18.9.2020. (englanniksi)
**Jorma Johannes Valo** (7. joulukuuta 1929 Viipuri – 26. marraskuuta 2014 Espoo) oli suomalainen kenraaliluutnantti. 

Jorma Valon vanhemmat olivat opettaja Armas Fredrik Valo ja Toini Elisabet Saxberg. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 oli Eine Marita Gabriellsson. Valo tuli ylioppilaaksi 1949, suoritti Kadettikoulun 1953 ja Sotakorkeakoulun 1962. Hän opiskeli myös U.S. Army Command and General Staff Collegessa 1967–1968. Valo toimi Pioneerirykmentin ja 3. Prikaatin joukkueenjohtajana 1953–1954, Reserviupseerikoulun opetusupseerina 1955–1960 sekä Pääesikunnan toimistoupseerina 1962–1963, toimistopäällikkönä 1968–1971, osastopäällikkönä 1973–1979 ja huoltopäällikkönä vuodesta 1984. Sotakorkeakoulun opettaja Valo oli 1965–1966 ja Pioneerirykmentin toimistopäällikkö 1966–1967. Hän oli puolustusministeriön sotilasasiainosaston osastopäällikkö 1979–1984. Reserviin Valo siirtyi vuonna 1989.

Valo ylennettiin vänrikiksi 1950, luutnantiksi 195, yliluutnantiksi 1957, kapteeniksi 1960, majuriksi 1966, everstiluutnantiksi 1971, everstiksi 1976, kenraalimajuriksi 1980 ja kenraaliluutnantiksi 1987.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 21.12.2014 s. C 32
2. 1 2 3  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 1036. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
3. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 17. osa, palsta 610
4. ↑  Lukkari, Jussi: Jorma Valo siirtyy reserviin. Hakku 66 (1989): 4, ss. 44-46
5. ↑  WSOY Iso Tietosanakirja 10. osa, s. 109, WSOY 1997
**Khalkis** (m.kreik. Χαλκίς, lat. *Chalcis*), myös *Hypokhalkis* (m.kreik. Ὑποχαλκίς, lat. *Hypochalcis*) tai *Khalkeia* (m.kreik. Χάλκεια, lat. *Chalceia*), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Aitoliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Nafpaktían kunnan Chálkeian alueella.

Maantiede
---------

Khalkis sijoitetaan nykyisin nimellä Agía Triáda tunnetulle kukkulalle, joka sijaitsee Patraksenlahden pohjoisrannalla itään Káto Vasilikín kylästä. Kukkula on laaksossa, joka sijaitsee Euenos-joen (nyk. Évinos) ja Antirrhionin (nyk. Antírrio) niemen välisellä alueella sijaitsevan kahden vuoren, Varásovan (antiikin Khalkis) ja Klókovan (Paliovoúna, antiikin Tafiassos), välissä.

Historia
--------

Khalkiin paikka on ollut asuttu viimeistään helladisella kaudella. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen *Iliaan* laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä aitolialaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Khalkiin sijainti oli strateginen, sillä se hallitsi alueen merenkulkua ja kauppaa. Viljava tasanko oli hyvä maanviljelykseen. Khalkis mainitaan peloponnesolaissodan yhteydessä 400-luvulla eaa. ja se oli olemassa ainakin 200-luvulle eaa. saakka. Kaupunki oli ilmeisesti lakannut olemassa ensimmäiselle vuosisadalle jaa. tultaessa.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Kukkulalta on löydetty linnoitteiden ja rakennusten jäänteitä. Paikalta on tunnistettu muun muassa temppelin jäänteet 400-luvulta eaa. sekä muiden pyhäköiden jäänteitä 500-luvulta eaa. lähtien. Kukkulan rinteiltä ja juurelta on löydetty helladisen, geometrisen, arkaaisen ja klassisen kauden asutuksen jäänteitä. Kukkulan kaakkoisrinteestä on löydetty hellenistisen kauden talojen jäänteitä sekä ajan keramiikkaa ja rahoja. Kukkula itsessään oli hellenistisellä kaudella linnoitettuna.

Varásova-vuoren itärinteessä noin 1,5 kilometriä Agía Triádan kukkulasta länteen sijaitsi toinen linnoitus, joka oli rakennettu myöhäisellä klassisella kaudella 300-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Se saattoi olla khalkislaisten turvapaikakseen rakentama. Linnoituksesta on säilynyt muurien ja tornien jäänteitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "145 Chalkis", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2  Smith, William: "Chalcis (2)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4 5  Ancient Chalkis *Lepanto 1571*.  Arkistoitu 12.10.2017. Viitattu 28.8.2017.
4. ↑  Homeros: *Ilias* II.638–644.
**Dejan Lazić** (s. 1977 Zagreb) on kroatialaissyntyinen, Itävallan kansalaisuuden saanut pianisti ja säveltäjä. Hän on myöhemmin asettunut Amsterdamiin, Alankomaihin.

Lazić syntyi musikaaliseen perheeseen ja varttui Salzburgissa, jossa opiskeli pianon- ja klarinetinsoittoa sekä sävellystä Mozarteumissa. Hän sai oppia muiden muassa Zoltán Kocsisilta ja Imre Rohmannilta, joiden lisäksi Péter Eötvös toimi hänen keskeisenä innoittajanaan. Lazić on kiertänyt orkesterien solistina, kamarimuusikkona ja resitalistina Euroopassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Aasiassa sekä Australiassa. Lazić on tehnyt läheistä yhteistyötä sellaisten kapellimestarien kuin Giovanni Antoninin, Iván Fischerin, Andris Nelsonsin, Robert Spanon, John Storgårdsin ja Krzysztof Urbańskin kanssa. Hän on esiintynyt lukuisten aasialaisorkesterien kanssa ja saavuttanut huomattavan seurannan Kaukoidässä.

Lazić on tehnyt levytyksiä Channel Classics Recordsille, Sony Classicalille ja Onyx Classicsille. Sergei Rahmaninovin toisesta pianokonsertosta Kirill Petrenkon johtaman Lontoon filharmonisen orkesterin kanssa tekemästään levytyksestä hän sai Echo Klassik -palkinnon.

Lazićin omiin sävellyksiin kuuluvat vuonna 2014 kantaesitetty *In Istrian Style* -pianokonsertto ja huhtikuussa 2017 kantaesitetty sävelruno *Mozart and Salieri*. Lazić on myös sovittanut Johannes Brahmsin viulukonserton pianokonsertoksi; tämä hänen laatimansa versio sai kantaesityksensä vuonna 2009 ja on sittemmin tullut useasti uudelleen esitetyksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dejan Lazic AllMusic
2. 1 2 3 4  Dejan Lazić (Arkistoitu – Internet Archive) Channel Classics
3. 1 2  Dejan Lazic[vanhentunut linkki] Tampere Filharmonia
4. ↑  Dejan Lazić Concertgebouworkest


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Philipp Orter** (s. 16. helmikuuta 1994) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka edustaa SV-Villach -seuraa.

Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Liberecissä vuonna 2011 Orter saavutti kultaa parisprintissä Paul Gerstgraserin kanssa. Erzurumin nuorten MM-kilpailuissa 2012 hän oli kultaa voittaneessa Itävallan joukkueessa. Liberecin nuorten MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa Itävallan joukkueessa. Vuoden 2014 nuorten MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä Orter voitti kultaa molemmissa henkilökohtaisissa kilpailuissa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 14:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sai joukkuepronssia sekä oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kahdeksas ja suurmäessä kahdestoista.

Yhdistetyn maailmancupissa Orter kilpaili ensimmäisen kerran Val di Fiemmessä helmikuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Seefeldissä tammikuussa 2014 oltuaan 24:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2014 oltuaan yhdeksäs. Parhaimmillaan hän on ollut kuudes Seefeldissä tammikuussa 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Philipp Orter Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Philipp Orterin kotisivut
**Philipp Martin Max** (s. 30. syyskuuta 1993 Viersen) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja ja pituudeltaan 177-senttimetrinen. Hän edustaa Alankomaiden Eredivisiessa pelaavaa PSV Eindhovenia. Hänen isänsä Martin on myös jalkapalloilija.

Max edusti juniorina SC Baldhamia, TSV 1860 Münchenia, FC Bayern Münchenia ja FC Schalke 04:ää. Kausina 2012–2013 ja 2013–2014 hän pelasi Regionalliga Westissä FC Schalke 04 II:n joukkueessa. Heinäkuussa 2014 Max siirtyi Karlsruher SC:n riveihin 2. Bundesliigaan. Elokuussa 2015 hän siirtyi Saksan pääsarjan Bundesliigan FC Augsburgiin. Syyskuussa 2020 Max teki vuoteen 2024 asti ulottuvan sopimuksen Alankomaiden Eredivisie-seura PSV Eindhovenin kanssa.

Max on pelannut Saksan A-maajoukkueessa kolme ottelua, joista ensimmäinen oli 11. marraskuuta 2020 pelattu ystävyysottelu Tšekkiä vastaan. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 hän pelasi Saksan hopeaa voittaneessa joukkueessa kolme ottelua tehden yhden maalin.

Lähteet
-------

1. ↑  Philipp Martin Max Eredivisie.  Arkistoitu 4.2.2022. Viitattu 2.2.2022. (hollanniksi)
2. 1 2 3 4  Philipp Max Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑  Philipp Max *Olympedia*. Viitattu 2.2.2022. (englanniksi)

PSV Eindhoven – Eredivisie
1 Benítez |
2 Hoever |
3 Teze |
4 Obispo |
5 Ramalhol |
6 Sangaré |
7 Simons |
8 van Ginkel |
9 de Jong |
10 Madueke |
11 Gakpo |
15 Gutiérrez |
16 Drommel |
17 Júnior |
18 Boscagli |
20 Til |
21 El Ghazi |
22 Branthwaite |
23 Veerman |
24 Waterman |
26 Luckassen |
27 Bakayoko |
28 Saibari |
29 Mwene |
31 Max |
32 Vertessen |
33 Sávio |
35 Oppegård |
37 Ledezma |
41 Peersman |
Valmentaja Van Nistelrooy

Saksan joukkue – Kesäolympialaiset 2016
1 Horn |
2 Toljan |
3 Klostermann |
4 Ginter |
5 Süle |
6 S. Bender |
7 Meyer |
8 L. Bender |
9 Selke |
10 Goretzka |
11 Brandt |
12 Huth |
13 Max |
14 Bauer |
15 Christiansen |
16 Prömel |
17 Gnabry |
18 Petersen |
22 Oelschlägel |
Valmentaja Hrubesch
**Jorma Olavi Suhonen** (30. maaliskuuta 1911 Helsinki – 1. huhtikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen graafinen suunnittelija ja julistetaiteilija. Hän on Holger Erkelenzin ja Aarno Knuusin ohella yksi mainostoimisto SEKin perustajista.

Suhonen kävi Taideteollisuuskoulun graafisen kurssin vuosina 1931–1934. Suhosta pidetään yhtenä 1930-luvun maineikkaimmista julisteentekijöistä Suomessa. Suhonen ja muut SEKin graafikot ihailivat 1920–1930-luvuilla ranskalaista, sveitsiläistä ja puolalaista julistetaidetta. Yksi tärkeimmistä vaikuttajista oli ukrainalaissyntyinen ranskalainen Cassandre (Jean-Marie Moreau), jonka tyyli edusti taiturimaista "aerograafin" eli retussiruiskun käyttöä.

Vuonna 1935 Suhosen *Sano se painomusteella* -juliste voitti ensimmäisen palkinnon Pohjoismaiden kirja- ja painotyönäyttelyssä Helsingin Taidehallissa. Jo vuonna 1933 hän voitti pohjoismaisen Scandinavian Air -julistekilpailun.

SEKistä Suhonen siirtyi vuonna 1945 Suomen Ulkomaankauppaliiton näyttelysuunnittelijaksi. Hän toimi myös Suomen Messujen näyttelysuunnittelijana ja opetti Taideteollisuuskoulussa graafista suunnittelua. Suhoselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1977.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 11.4.1987, HS Aikakone. Viitattu 3.5.2018.
2. ↑  SEK-tarina SEK & Grey Oy.  Arkistoitu 5.10.2013. Viitattu 29.9.2013.
3. 1 2  Heinonen, Visa ja Konttinen, Hannu: *Nyt uutta Suomessa! Suomalaisen mainonnan historia*, s. 65–66. Helsinki: Mainostajien liitto, 2001.
4. 1 2  Honkanen, Helmiriitta: *Placatista julisteeksi: suomalaisen julistetaiteen historiaa kirjapainotaidon alusta vuoteen 1960*, s. 87. Helsinki: Otava, 1983.
**Ellen Augusta Nordenstreng**, o.s. *Lindhult* (1. heinäkuuta 1859 Göteborg – 31. lokakuuta 1950) oli ruotsalainen opettaja ja puutarha-alan tietokirjailija.

Nordenstrengin vanhemmat olivat konsistorinotaari, filosofian tohtori Hans August Lindhult ja Emma Charlotta Tengberg. Hän valmistui Kjellbergin seminaarista Göteborgista 1886, suoritti ylioppilastutkinnon 1887, valmistui filosofian kandidaatiksi 1893 ja 1894. Nordenstreng toimi opettajana Kjellbergin tyttökoulussa Göteborgissa 1886–1887, sihteerinä Uppsalan yliopiston naisopiskelijoiden yhdistyksessä 1892–1897. Hän oli Stocklholms Dagbladin puutarhataiteen ulkomaanstipendiaatti 1913. Hän julkaisi lehdissä esseitä ja artikkeleita filosofisista, esteettisistä ja puutarhakysymyksistä ja useita puutarhanhoitoa käsitteleviä kirjoja, joista yksi on suomennettu.

Nordenstrengin puoliso oli vuodesta 1903 suomalaissyntyinen rotuteoreetikko, filosofian lisensiaatti Rolf Nordenstreng.

Teokset
-------

* *Tomater* (1915)
* *Plommon* (1915)
* *Luktärter ute och inne* (1917)
* *Blomsterdyrkan och trädgårdskult* (1918, Rolf Nordenstrengin kanssa)
* *Varken brödlös eller rådlös* (1917)
* *Våra trädgårdar i krigs- och kristid* (1917)
* *De vitaminrika rönnbären i folktro, forskning och hem* (1934)
* *Kryddväxter i svenska trädgårdar och hem* (1936)

Suomeksi
* *82 tomaattien käyttämis- ja valmistustapaa*. WSOY 1921

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Walborg Hedberg ja Louise Arosenius: Svenska kvinnor från skilda verksamhetsområden. S. 74. Albert Bonniers 1914 (ruotsiksi)
2. ↑  Nordenstreng, Ellen, *Vem är det 1957*
3. ↑  Aira Kemiläinen: / Nordenstreng, Rolf (1878–1964) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.   Viitattu 4.5.2020


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ruotsi

 |

 |
**Philip Stamma** (n. 1705 Aleppo - n. 1755 Lontoo) oli merkittävä syyrialainen shakkipelin edistäjä ja huomattava pelaaja Lontoossa Slaughter's Coffee Housessa, joka oli Englannin shakkielämän keskus 1700-luvulla. Hän kirjoitti yhden maailman ensimmäisistä shakkikirjoista: *Essai sur le jeu des échecs* vuonna 1737 Pariisissa. Kirjasta tuli englanninkielinen käännös 1745 nimellä *The Noble Game of Chess*. Kirjassa on muun muassa käsitelty 74 shakkiavausta. Stamma toi myös loppupeliin huomattavia Lähi-idän näkökantoja eurooppalaiseen shakkiin, erityisesti loppupeliin. Hän toi myös merkitsemistapaan kirjaimet ja numerot. Kuningasgambiitin muunnosta kutsutaan toisinaan nimellä Stamman gambiitti: 1.e4 e5 2.f4 exf4 3.h4.

Stamma pelasi kuuluisan turnauksen François-André Danican Philidoria vastaan Lontoossa 1745. Kymmenestä pelistä Philidor voitti kahdeksan, Stamma yhden ja yksi päättyi tasan. Pelit eivät ole säilyneet jälkipolville.

Muuten Stammasta tiedetään, että hän oli kuningas Yrjö II:n palveluksessa tehden itämaisten kielten käännöstöitä.

Lähteet
-------

1. ↑  J.Kainulainen: Shakkipelin historia

Aiheesta muualla
----------------

* Philipp Stamma ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**John Edvard Valdemar Forsberg** (8. syyskuuta 1917 Maalahti – 10. maaliskuuta 2014 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Forsberg toimi RKP:n kansanedustajana vuosina 1954–1958 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Forsberg toimi Vaasan kaupunginhallituksen ja -valtuuston jäsenenä.

Forsberg kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1939, suoritti teologian erotutkinnon ja vihittiin papiksi vuonna 1949, pastoraalitutkinnon vuonna 1953 sekä pastoraalitutkinnon vuonna 1961. Työelämässä Forsberg toimi sotilaspastorina 1943, ruotsalaisen raittiustoimiston esimiehenä Vaasassa ja Suomen ruotsalaisen raittiustyön keskusliiton pääsihteerinä 1944–1951, kirkkoherran apulaisena Sulvassa 1949–1950, vt. kirkkoherrana Raippaluodossa 1950–1951, Vaasan ruotsalaisen seurakunnan ylimääräisenä pappina 1951–1960, Suomen ruotsalaisen seurakuntatyön liiton johtajana ja Församlingsbladetin päätoimittajana 1960–1966, Helsingin eteläisen ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana 1966–1979, Porvoon tuomiokapitulin asessorina 1967–1969 sekä kirkkohallituksen jäsenenä (kirkkoneuvos) 1970–1977.

Forsbergin vanhemmat olivat maanviljelijä Edvard Alexander Forsberg ja Johanna Matilda Granlund. Forsbergin puoliso vuodesta 1942 oli lehtori Hildegard Maria Wassborr. Heillä on kolme lasta. Forsbergille myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 1971 ja teologian kunniatohtorin arvonimi Åbo Akademilta vuonna 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx John Forsberg *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1954–1958 |
| --- |
|  |
| RKP (12) | 
* Forsberg
* Högström
* Korsbäck
* Lindh
* Meinander
* Nordfors
* Nordström
* Teir
* Törngren
* Wickman
* Öhman
* Österholm

 |
|  |
| Ahvenanmaa | 
* Larson

 |

 |


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vaasan läänin eteläisen vaalipiirin kansanedustajat 1954–1958 |
| --- |
|  |
| Kansanedustajat (10) | 
* Aittoniemi
* Antila
* Forsberg
* Korsbäck
* Nordström
* Saloranta
* Seppä
* Tikkaoja
* Wirtanen
* Åsvik

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Khamaileon** (m.kreik. Χαμαιλέων; n. 350–275 eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Herakleia Pontikesta. Khamaileon oli Aristoteleen oppilas.

Teokset
-------

Khamaileon kirjoitti useita teoksia kreikkalaisista runoilijoista:

* περὶ Ἀνακρέοντος, *Peri Anakreontos* (Anakreonista)
* περὶ Σαπφοῦς, *Peri Sapfūs* (Sapfosta)
* περὶ Σιμωνίδου, *Peri Simōnidū* (Simonideesta)
* περὶ Θεσπίδος, *Peri Thespidos* (Thespiksestä)
* περὶ Αἰσχύλου, *Peri Aiskhylū* (Aiskhyloksesta)
* περὶ Λάσου, *Peri Lasū* (Lasoksesta)
* περὶ Πινδάρου, *Peri Pindarū* (Pindaroksesta)
* περὶ Στησιχόρου, *Peri Stēsikhorū* (Stesikhoroksesta)

Khamaileon kirjoitti myös Homeroksen *Iliaasta* sekä komediasta (περι κωμῳδίας, *Peri kōmōdias*). Athenaios lainasi viimeksi mainittua teosta nimellä περὶ τῆς ἀρχαίας κωμῳδίας (*Peri tēs arkhais kōmōdias*), mikä on myös peripateetikko Eumeloksen kirjoittaman teoksen nimi. Vaikuttaa siltä, että Khamaileon kirjoitti myös Hesiodoksesta, sillä Diogenes Laertioksen mukaan hän syytti Herakleides Pontoslaista osien varastamisesta Homerosta ja Hesiodosta koskevasta teoksestaan.

Mainitut teokset ovat todennäköisesti olleet sekä elämäkerrallisia että kriittisiä. Khamaileon kirjoitti myös teokset nimeltä περὶ θεῶν (*Peri theōn*) ja περὶ σατύρων (*Peri satyrōn*), sekä eettisiä teoksia, περι ἡδονῆς (*Peri hēdonēs*, joka laitettiin myös Theofrastoksen nimiin), προτρεπτικόν (*Protreptikon*), ja περι μέθης (*Peri methēs*).

Kaikista teoksista on säilynyt ainoastaan joitakin katkelmia lainauksina Athenaioksen ja muiden antiikin aikaisten kirjailijoiden teoksissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* V.92.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Chamaeleon (philosopher) 

Antiikin filosofia – Peripateettinen koulukunta

|  |  |
| --- | --- |
| Kreikkalainen aika | Aristoteles · Theofrastos · Lampros · Aristoksenos · Khamaileon · Fanias Eresoslainen · Praksifanes · Herakleides Pontoslainen · Dikaiarkhos · Nikomakhos · Demetrios Faleronlainen · Straton · Eudemos Rhodoslainen · Hieronymos Rhodoslainen · Klearkhos Soloilainen · Lykon · Ariston Keoslainen · Satyros · Hermippos Smyrnalainen · Kritolaos |
| Roomalainen aika | Diodoros Tyroslainen · Erymneos · Ariston Aleksandrialainen · Boethos Sidonlainen · Kratippos Pergamonlainen · Ammonios Ateenalainen · Andronikos Rhodoslainen · Aspasios · Adrastos Afrodisiaslainen · Aristokles Messeneläinen · Aleksanteri Afrodisiaslainen · Aetios Antiokialainen · Olympiodoros |
Aino Thauvón-Suits.
"Aino Suits", 1914, Nikolai Triik.
**Aino Emilia Thauvón-Suits** (sukunimi aik. *Suits*; 9. marraskuuta 1884 Haapajärvi – 8. elokuuta 1969 Göteborg) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja ja kirjailija.

Aino Thauvón-Suitsin isä oli Viitasaaren kirkkoherra Emil Thauvón. Hän oli naimisissa virolaisen runoilijan Gustav Suitsin kanssa. Runoilija Eino Leino asui 1920-luvun alussa Suitsien luona Helsingissä ja vieraili myös kesällä 1923 Suitsien kanssa Viitasaarella. Thauvón-Suits järjesti myös Leinon Viron-vierailun keväällä 1921.

Suitsin perhe asui 1924–1944 Virossa, jossa Gustav Suits toimi Tarton yliopiston kirjallisuudenhistorian professorina. Vuonna 1944 Suits pakeni neuvostomiehitystä perheineen Suomeen ja siirtyi samana vuonna Ruotsiin. 

Suitseilla oli kaksi tytärtä, Anna-Lisa (1914–1956) ja Helga (1924–1999). Helga Suits-Kangro julkaisi vanhempiensa kirjeenvaihdon vuosilta 1908–1916 kirjana *Aino ja Gustavi lugu* (1987).

Teoksia
-------

Nimellä *Emilia Tavia*:

* Friedebert Tuglas: *Vilkkuva tuli: Novelleja.* Viron kielestä suomentanut Emilia Tavia. Otava 1911.

Nimellä *Aino Thauvón-Suits*:

* *Tuntemani Eino Leino – kärsivä ihminen*. WSOY 1958.
* *Gustav Suitsu noorus: kirjade, luuletuste ja mälestuste põhjal*. 2. painos Olion, Tallinn 1997.

Lähteet
-------

* Aino Thauvón-Suits SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kangas, Lasse: Viitasaaren kesäinen viehätys. *Keskisuomalainen* 21.6.2012. (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Eino Leino *Estofilia*.  2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 17.5.2018. (viroksi) (suomeksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
**Ernst Hugo Johannes Ingelius** (12. tammikuuta 1853 Raisio – 29. heinäkuuta 1899 Turku) oli suomalainen toimittaja ja säveltäjä. Hän käytti nimimerkkiä *H.I-s*.

Ingeliuksen vanhemmat olivat kirjailija Axel Gabriel Ingelius ja Maria Kristina Lindmark. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1870 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1874.

Hugo Ingelius toimi opettajana ja oli myös Åbo Underrättelser -lehden vastaavana toimittajana.

Ingeliuksen tunnetuin sävellys oli Ruotsin kuningas Erik XIV:stä kertonut romanttinen laulu *Kung Erik* (Alpo Noposen suomentamana *Kuningas Erik*) jonka hän sävelsi ruotsalaisen hovirunoilija Carl Snoilskyn tekstiin. Sävellys tunnetaan myös nimellä *Kaarina ja kuningas*, jonka on sanoittanut Sauvo Puhtila. Sen ovat levyttäneet Annikki Tähti (1958) ja Vieno Kekkonen (1963).

Teoksia
-------

Nimimerkillä *H. I-s*:

* *Åbo Underrättelser 1824–1850: en kort historia. Första bandet*. G. W. Wilén, Åbo 1895.
* *Åbo Underrättelser. Andra bandet, (Åren 1851–1863), en kort historik sammanstäld af H. I-s*. G. W. Wilén, Åbo 1896.

Lähteet
-------

* Hugo Ingelius SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* INGELIUS Ernst Hugo Johannes. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Teokset Fennica-tietokannasta

### Viitteet

1. ↑  Suomen äänitearkisto (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Hugo Freund & Co** oli koruyritys, joka perustettiin vuonna 1908 Praha I: ssä Ovocný trh co: lle. 15. Yrityksen perustaja oli Hugo Freund.

Historia
--------

Hugo Freund & Co: llä oli sivukonttoreita Wienissä, Pforzheimissa, Antwerpenissä ja Sveitsissä, jotka pitivät jatkuvia yhteyksiä Prahan PBX: ään. Sen lisäksi, että ne ostivat, myös vietivät ja tiedottivat PBX: lle tärkeistä ulkomaisista innovaatioista ja markkinatilanteesta.

Kun tuli aika, jolloin ulkomaisten tavaroiden tuonti vaikeutui ja kun oli tarpeen irtautua ulkomaisista toimittajista ja hänen ulkomaisista tehtaistaan, Freund päätti säästää korkeat tulli- ja valuuttamaksut.

Toisen maailmansodan lopussa kaikki yksityiset yritykset kansallistettiin, mukaan lukien yritys "Hugo Freund & Co".

Galleria
--------

* Hugo Freund & Spol.Hugo Freund & Spol.
* ToimistoToimisto
* VarastoissaVarastoissa
* Odotushuone Odotushuone

Aiheesta muualla
----------------

* Hugo Freund & Spol.
* Hugo Freund päälle www.holocaust.com
* Silver Lipstick Holder, Hugo Freund Prague, cca 1935
* Hugo Freund päälle www.geni.com