recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Edmund Wilson
**Edmund Wilson** (1895 – 12. kesäkuuta 1972 Talcottville, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjallisuuskriitikko, esseisti ja historioitsija. Häntä pidetään 1900-luvun alkupuolen valkoisen anglosaksisen protestanttisuuden keskeisenä edustajana amerikkalaisessa kirjallisuudessa, jota toisen maailmansodan jälkeen hallitsivat juutalaiset ja afroamerikkalaiset. Hän käsitteli kansantajuisesti marxilaisuutta teoksessaan *To the Finland Station* ja kirjallisuuden symbolismia teoksessaan *Alex's Castle*. Hän oli naimisissa kirjailija Mary McCarthyn kanssa, ja hänen lähipiiriinsä kuului muun muassa kirjailija F. Scott Fitzgerald.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vuosisatamme 1000 tärkeintä ihmistä Wil–Wri. (52-osainen juttusarja 1969–1970, suomennettu *The Sunday Timesista*) *Helsingin Sanomat*, 13.9.1970, s. 15. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Wilson, Edmund,PennState University Libraries, viitattu 4.12.2021 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hadrianuksen kirjasto** (m.kreik. Βιβλιοθήκη τοῦ Ἀδριανοῦ, *Bibliothēkē tū Hadrianū*) oli keisari Hadrianuksen rakennuttama kirjasto ja julkinen rakennus Ateenassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Roomalaisen agoran pohjoispuolella lähellä Monastiráki-aukiota.

Historia
--------

Hadrianuksen kirjaston julkisivun raunioita, taustalla Tzistarákiksen moskeija.
Keisari Hadrianus oli kreikkalaisen kulttuurin ystävä ja vieraili usein Ateenassa. Hän halusi tehdä Ateenasta Rooman valtakunnan kulttuurisen keskuksen ja rakennutti kaupunkiin useita julkisia rakennuksia.

Hadrianuksen kirjaston rakentaminen alkoi vuonna 125 ja se valmistui vuonna 132. Vaikka rakennusta kutsutaan kirjastoksi, se oli itse asiassa yleiskäyttöisempi julkinen tila, aukio ja kulttuurikeskus. Sellaisena se muistutti Rooman keisarillisten forumien rakennuksia. Rakennus on lähes saman kokoinen kuin koko Roomalainen agora.

Rakennus vaurioitui pahasti herulien hyökkäyksessä vuonna 267. 400-luvulla paikalle rakennettiin uusi rakennus ja 1000-luvulla kirkko. Alueen arkeologiset kaivaukset alkoivat 1800-luvulla ja niiden yhteydessä alueen uudemmat rakennukset purettiin vaiheittain. Kaivaukset suoritti Ateenan arkeologinen seura.

Rakennus
--------

Kirjastohuoneiden jäännöksiä.
Kirjastorakennus oli lähes suorakulmainen ja sen pituus oli 120 metriä ja leveys 78 metriä. Rakennuksen sisäänkäynti oli länsipäässä. Sen länsiseinä oli tehty Pentelikon-vuoren marmorista ja muut seinät kalkkikivestä. Länsiseinällä sisäänkäynnin kummallakin puolella oli rivi marmorisia korinttilaisia pylväitä.

Rakennuksen keskellä oli piha, jossa oli puutarha ja vesiallas. Piha oli marmoristen pylväiden ympäröimä ja siellä oli lukuisia patsaita, muun muassa Athenen sekä Hadrianuksen itsensä patsaat. Rakennuksen itäpäässä oli huoneita, joissa oli varsinainen kirjastotila kirjojen säilytyspaikkoineen (*Bibliostasio*) sekä luku- ja luentosaleineen. Kirjastoon mahtui 16 800 kirjakääröä. Rakennuksen lattiat oli koristeltu mosaiikein.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Library of Hadrian *A View on Cities*.  Arkistoitu 27.2.2015. Viitattu 9.3.2015.
2. 1 2 3 4  The Library of Hadrian *The Ancient City of Athens*.  Arkistoitu 25.12.2017. Viitattu 9.3.2015.
3. ↑  The Archaeological Society at Athens *archetai.gr*.  Arkistoitu 14.3.2016. Viitattu 12.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hadrianuksen kirjasto** Wikimedia Commonsissa
Therese Brandl
**Therese "Rose" Brandl** (1. helmikuuta 1902 – 22. joulukuuta 1947) oli itävaltalainen keskitysleirivartija ja SS-nainen.

Brandl oli syntynyt Staudachissa Itävallassa. Hän meni Ravensbrückin keskitysleirille maaliskuussa 1940 aloittaakseen koulutuksensa SS-Oberaufseherin Maria Mandelin alaisena. Hän yleni nopeasti Rapportaufseheriniksi. Hänen päätehtävään oli pitää nimenhuutoja ja jakaa rangaistuksia.

Maaliskuussa 1942 Brandl komennettiin yhtenä muutamista SS-naisista Auschwitzin I-leiriin vallatussa Puolassa. Hän valvoi leirin naisvankeja Rapportaufseherinina. Lokakuussa 1942 hän siirtyi vastikään avattuun Auschwitzin II-leiriin Birkenauhun. Samassa kuussa Ravensbrückistä saapui uusi Oberaufseherin nimeltään Maria Mandel ja entinen SS-Oberaufseherin Johanna Langefeld puolestaan lähti Ravensbrückiin.

Auschwitzissa Brandl kohosi arvoasteikossa Erstaufseheriniksi (ensimmäinen vartija) yhdessä Margot Dreschelin ja Irma Gresen kanssa. Kesällä 1943 hän sai mitalin hyvästä palveluksesta leirillä. Marraskuussa 1944 puna-armeijan lähestyessä hänet lähetettiin Mandelin kanssa Dachaun keskitysleirin Muhldorfin metsän alaleiriin. Siellä hänet alennettiin Aufseherinin arvoon. Hänen toiminnastaan tuolla leirillä ei tiedetä paljoa.

Brandl pakeni Muhldorfista 27. huhtikuuta 1945, muutamia viikkoja ennen Yhdysvaltain armeijan saapumista. 29. elokuuta 1945 yhdysvaltalaiset pidättivät Brandlin Baijerin vuorilla ja hänet lähetettiin vankileiriin odottamaan kuulusteluja. Marraskuussa 1947 Brandl oli yhdessä Alice Orlowskin, Luise Danzin, Maria Mandelin ja Hildegard Lächertin kanssa syytettynä Auschwitz-oikeudenkäynnissä Krakovassa. Hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja hirtettiin 22. joulukuuta 1947.

Aiheesta muualla
----------------

* Frauen in den Konzentrationslagern bei Mühldorf: Therese Rosi Brandl (saksaksi)
* Female "SS" Guards (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Étard-reaktiolla voidaan tolueeni hapettaa bentsaldehydiksi
**Étard-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa kromyylikloridi hapettaa tolueenijohdannaisen tai jonkin muun aromaattisen yhdisteen hiilivetysivuketjun aldehydiksi tai ketoniksi. Reaktio on nimetty löytäjänsä ranskalaisen Alexandre Léon Étardin mukaan. Hän julkaisi kuvauksen reaktiosta vuonna 1880.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Hapettimena Étard-reaktiossa toimii kromyylikloridi, ja liuottimena käytetään joko tetrakloorimetaania tai hiilidisulfidia. Aromaattisena hiilivetynä reaktiossa käytetään useimmiten tolueenijohdannaisia, jotka sisältävät metyyliryhmän, joka hapettuu aldehydiryhmäksi ja tuotteena muodostuu bentsaldehydijohdannainen. Käytettäessä alkyyliaryyleja, joissa hiilivetyketju on pidempi kuin metyyliryhmässä muodostuu tuotteena ketoneja ja usein myös muita yhdisteitä. Esimerkiksi propyylibentseenin Étard-reaktion tuotteina muodostuu propiofenonia, fenyyliasetonia, bentsaldehydiä, 1-fenyylipropan-1-olia, 1-kloori-1-fenyylipropaania, 1-fenyyli-1-klooripropan-2-onia, ja 1-fenyyli-2-klooripropan-1-onia.

Étard-reaktion reaktiomekanismista ei ole täyttä varmuutta. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu ruskea liukenematon kompleksi, joka saostuu ulos liuoksesta. Tämän kompleksin hydrolysoituessa muodostuu aldehydi tai ketoni. Kompleksin magneettisen suskeptibiliteetin perusteella muodostuva kompleksi olisi asylaalityyppinen, mutta myös muita rakenteita on esitetty. Kompleksin muodostumisen mekanismista ei ole yksimielisyyttä, ja sille on esitetty sekä ioni- että radikaalimekanismi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1763–1764. John Wiley & Sons, 2007. ISBN 978-0-471-72091-1. (englanniksi)
2. ↑  Jie Jack Li: *Name Reactions*, s. 129. Springer, 2006. ISBN 978-3-540-30030-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.9.2014). (englanniksi)
3. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-28. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 383. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 26.9.2014). (englanniksi)
5. ↑  C.N. Renţea, I. Necşoiu, M. Renţes, A. Ghenciulescu, C.D. Nenitzescu: Étard reaction—III: Oxidation of N-propylbenzene and methylcyclohexane with chromyl chloride.  *Tetrahedron*, 1966, 22. vsk, nro 10, s. 3501–3513. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.9.2014.  (englanniksi)
Khytra ja siihen liittyvä tulisija, 500–300-luku eaa.
**Khytra** (m.kreik. χύτρα, myös κύθρα, *kythra*, joon.kreik. κύθρη, *kythrē*, lat. *chytra*) on antiikin aikainen keraaminen pata. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.

Khytra on keittoastia, joka sopi erityisesti keitoille ja muhennoksille. Se oli kyseisen kaltaisten astioiden yleisin tyyppi ainakin vielä arkaaisella kaudella. Athenaios mainitsee sen samassa yhteydessä kuin kakkaben, joka ilmeisesti muistutti khytraa. Käyttötarkoitukseltaan khytraa muistutti myös lopas.

Khytra on muodoltaan pyöreähkö pata, jossa on leveä suu ja yksi tai kaksi pystysuuntaista hartiasta huuleen ulottuvaa kädensijaa. Khytrassa saattoi olla kansi. Khytran tyypeiksi esitetään muun muassa:

* Tyypin 1a khytran muoto ulkoa ja sisältä.Tyypin 1a khytran muoto ulkoa ja sisältä.
* Tyyppi 1a1.Tyyppi 1a1.
* Tyyppi 1b.Tyyppi 1b.
* Tyyppi 1c.Tyyppi 1c.
* Tyyppi 1d.Tyyppi 1d.
* Tyyppi 1e.Tyyppi 1e.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: χύτρα, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Lynch, Kathleen M.: *The Symposium in Context: Pottery from a Late Archaic House Near the Athenian Agora*, s. 154. Hesperia : journal of the American School of Classical Studies at Athens: Supplement, nide 46. ASCSA, 2011. ISBN 0876615469. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* 169c.
4. ↑  Reinders, H. R. & Prummel, W.: *Housing in New Halos: A Hellenistic Town in Thessaly, Greece*, s. 85. CRC Press, 2003. ISBN 9058095401. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **khytrat** Wikimedia Commonsissa
**Edmund Piątkowski** (31. tammikuuta 1936 Konstantynów – 28. maaliskuuta 2016) oli puolalainen kiekonheittäjä.

Edmund Piątkowski voitti Tukholman EM-kilpailuissa 1958 kultaa kiekonheitossa. Hänen voittotuloksensa oli 53,92 m, jolla hän sai 10 cm:n eron hopeamitalisti Todor Todoroviin. Seuraavan vuoden toukokuussa hän ensin vei lajin Euroopan ennätyksen Italian Adolfo Consolinilta tuloksella 57,89 m ja paransi sitten 14. kesäkuuta 1959 Varsovassa maailmanennätyksen lukemiin 59,91 m. Rooman 1960 olympialaisissa ME-mies jäi viidenneksi tuloksella 55,12 m.

Vuonna 1961 Jay Silvester otti Piątkowskilta maailmanennätyksen ja ylitti samalla ensimmäisenä kiekonheittäjänä virallisesti 60 metrin rajan. Viisi päivää myöhemmin eli 16. elokuuta Piątkowski ylitti myös tuon rajan heittäessään Łódźissa Euroopan ennätyksen 60,47 m. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 55,13 m. Pistesijoille hän pääsi myös Tokion olympialaisissa 1964 (seitsemäs tuloksella 55,81), Budapestin EM-kilpailuissa 1966 (neljäs tuloksella 56,76) ja Méxicon olympialaisissa 1968 (seitsemäs tuloksella 59,40). Vielä Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui 12:nneksi tuloksella 53,64 m. 

Piątkowskilla oli pituutta 182 cm ja parhaina urheiluvuosinaan hän painoi 90 kg.

Lähteet
-------

* Quercetani, Robert L: *Kilpakenttien kuninkaat, 4. painos*, s. 342. , 1966.
* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*, s. 661–662. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.
* Sicari, Marco (toim.): *Annuario dell'atletica 2003*, s. 256. Federazione Italiana di Atletica Leggera, 2003. (italiaksi)
* Siukonen, Markku; & Ahola, Matti: *Suuri EM-kirja*, s. 66, 76, 86, 95. Gummerus, 1990. ISBN 951-8920-11-7.

### Viitteet

1. ↑  Nie żyje Edmund Piątkowski - Polski Związek Lekkiej Atletyki *pzla.pl*.  29.3.2016. Viitattu 29.3.2016. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Khwaja Nazimuddin** (urduksi: خواجہ ناظِمُ الدّین‎; bengaliksi: খাজা নাজিমুদ্দীন; (19. heinäkuuta 1894 Dhaka – 22. marraskuuta 1964 Dhaka, Itä-Pakistan (myöhempi Bangladesh)) oli Pakistanin kenraalikuvernööri vuosina 1948–1951. ja pääministeri 1951-1953.

Hän syntyi varakkaaseen Nawabin aristokraattisukuun silloisen Intian itäosassa Daccassa. 1930-luvulla hän opiskeli Britanniassa muun muassa Cambridgessä ja islamilaisessa yliopistossa. Hänen äidinkielensä oli bengali. Pakistanin itsenäistyttyä hän oli sen kenraalikuvernööri vuosina 1948–1951 ja pääministeri 1951–1953.

Opiskeluvuosistaan alkaen Nazimuddin ajoi voimakkaasti työtoverinsa Muhammad Ali Jinnahin ‎tavoin erillisen muslimivaltion perustamista Intian muslimialueille. Tämä toteutui vuonna 1947, mutta Länsi- ja Itä-Pakistan olivat hindulaisen Intian länsi- ja itäpuolilla. Pakistanin sisäiset jännitteet näkyivät Punjabin ja Bengalin väestöryhmien jännitteinä. Nazimuddinin kotimaakunta Bengali vaati kielellistä tasa-arvoa, ja mielenosoitukset kärjistyivät verenvuodatukseen helmikuussa 1952. Nazimuddin pyrki tukahduttamaan kapinoinnin. Jännite johti 1970-luvulla Bangladeshin itsenäisyyssotaan ja Itä-Pakistanin eroamiseen Pakistanista. Hänen seuraajansa kenraalikuvernöörinä oli Malik Ghulam Muhammad.

Lähteet
-------

1. 1 2  Details of Khwaja Nazimuddin Pakistan Herald.  Arkistoitu 21.1.2018. Viitattu 30.11.2013. (englanniksi)
2. 1 2  *Muutosten vuosisata 9*, s. 194–195. Seppo Zetterberg (suomalaisen laitoksen päätoim.) Alkuteos Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade.. Suomentanut Jukka Forslund. Porvoo, Helsinki: WSOY, 1995. ISBN 951-0-18426-8.
3. ↑  Khwaja Nazimuddin HistoryPak.  Arkistoitu 3.7.2014. Viitattu 30.11.2013. (englanniksi)
**Anders (Andrei Viktorovitš) Igelström** (20. tammikuuta 1860 Vilna – 7. lokakuuta 1928 Helsinki) oli venäläis-suomalainen sotilas ja suomen ja venäjän kielellä kirjoittanut kirjailija, joka upseerinuran päätyttyä toimi venäläisen kirjaston kirjastonhoitajana ja sanomalehtimiehenä ja oli poliittinen aktivisti.. 

Igelströmin vanhemmat olivat kenraalimajuri Viktor Igelström ja Micheline Maskevits. Hän yleni omalla sotilasurallaan aliluutnantiksi, mutta hänet karkotettiin Siperiaan vallankumoukselliseksi epäiltynä. Armahduksen jälkeen Igelström jatkoi upseerina, ja hänet komennettiin 1892 Suomeen. Vuonna 1899 hänestä tuli Helsingin yliopiston ylimääräinen venäjän kielen lehtori, ja seuraavana vuonna hän erosi armeijan palveluksesta kapteenina. 1902 hänet nimitettiin yliopiston Venäläisen kirjaston esimieheksi. Kirjastonhoitajan työnsä ohella Igelström toimi lehtimiehenä, hän oli eräiden venäjänkielisten lehtien Suomen kirjeenvaihtaja 1899-1917. Vuosina 1909-1910 hän toimitti Finljandija-nimistä aikakauskirjaa. 

Igelström julkaisi nimellä *A. V. Igelström* teoksen *Finlândiâ: S 17 risunkami* (1925). Nimimerkillä *A. I.* hän julkaisi teoksen *Slavofiilit: piirteitä Venäjän kirjallisuuden historiasta* (1897). Hän on laatinut Johan Kockin (И. Кокъ) teoksen *Всеобщая забастовка в Финляндіи* (1907) käännöksen.

Yhdessä Josef Mandelstamin kanssa hän toimitti ruotsalais-venäläisen sanakirjan (1905).

Igelströmin puoliso oli vuodesta 1883 Helene Golacho (k. 1950).

Julkaisut
---------

* *Slavofiilit: piirteitä Venäjän kirjallisuuden historiasta*, Otava, 1897
* *Svensk-rysk ordbok. Enligt uppdrag av kejserliga senaten för Finland*. Utarbetad af J. Mandelstam och A. Igelström, Finska litteratursällskapet tr. 1905
* *Finlândiâ: S 17 risunkami*, Gosudarstvennoe izdatel'stvo, Moskva, 1925

Käännös
* *Всеобщая забастовка в Финляндіи* käännöksen (подъ редакціей и съ предисловіумъ А. Игельстрома. Другъ народа, С.-Петербургъ, 1907)

Lähteet
-------

* Anders Igelström SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 324.

### Viitteet

1. ↑  Jussi-Pekka Hakkarainen, Oppineiden talossa, pro gradu, Helsingin yliopisto, Elämäkerta s. 14–22
*Tämä artikkeli käsittelee niemeä. Kafiréas on myös kunnallisyksikkö Kreikassa.*

**Kafiréas** (kreik. Ακρωτήριο Καφηρέας), antiikin **Kafereus** (m.kreik. Καφηρεύς, lat. *Caphereus*) ja italialaisittain **Cavo D'Oro** (Κάβο Ντόρο, *Kávo Ntóro*), on niemi Euboian saarella Kreikassa. Se on saaren kaakkoiskärki, jonka erottaa Ándroksen saaresta *Kafiréaksensalmi* eli *Doronsalmi* (*D'Oronsalmi*).

Antiikin aikana ja myöhemminkin niemen ympäristö on ollut merenkulkijoiden pelkäämä olosuhteidensa vuoksi. Tämä näkyy myös kreikkalaisessa mytologiassa, jonka kertomuksissa Troijan sodasta palanneet kreikkalaiset haaksirikkoutuivat myrskyssä niemen edustalla.

Hallinnollisesti niemen alue kuuluu Kárystoksen kuntaan. Sen osa Kafiréaksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kyläkunta, on saanut nimensä niemestä. Niemen kyliä ovat muun muassa Platanistós, Amygdaléa, Antiás, Evangelismós, Kómito, Schízali ja Kastrí.

Lähteet
-------

1. ↑  Kafireas *Greek Travel Pages*. Viitattu 5.9.2016.
2. ↑  Doro Channel *Geographical Names*. Viitattu 5.9.2016.
3. ↑  Caphereus *Brill’s New Pauly*. BrillOnline Reference Works. Viitattu 5.9.2016.
4. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* II.23.1, IV.36.6
5. ↑  Karystos - Cavo D'Oros - Kafireas *In Karystos*. Viitattu 5.9.2016.
6. ↑  Kafireas *Karystion*. Viitattu 5.9.2016.
Anders Haugen
**Anders Haugen** (24. lokakuuta 1888 Oslo, Norja – 17. huhtikuuta 1984 Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen mäkihyppääjä.

Telemarkista kotoisin ollut Haugen muutti Yhdysvaltoihin Dilloniin, Coloradoon vuonna 1908. Hänestä tuli heti veljensä Larsin kanssa Yhdysvaltojen parhaita mäkihyppääjiä. Anders Haugen voitti kaksi Yhdysvaltain amatöörimestaruutta ja kaksi ammattilaismestaruutta vuosina 1910, 1920, 1923 ja 1926. Hän hyppäsi Dillonissa kaksi maailmanennätystä. Vuonna 1919 hän hyppäsi 213 jalkaa (64,92 metriä) ja seuraavana vuonna 214 jalkaa (65,23 metriä).

Haugen toimi Yhdysvaltain hiihtojoukkueen kapteenina Chamonixin talviolympialaisissa 1924. Hän sijoittui mäkihypyssä neljänneksi, mutta viisikymmentä vuotta myöhemmin huomattiin, että kilpailun toimitsijat olivat tehneet virheen pistelaskussa ja että Haugen olisi ansainnut kilpailussa kolmannen tilan. 17. syyskuuta 1974 Kansainvälinen hiihtoliitto FIS järjesti Oslossa seremonian, jossa alkuperäisen pronssimitalisti Thorleif Haugin tytär luovutti mitalin Haugenille.

Haugen muutti 1929 veljensä kanssa Kaliforniaan, jossa hän työskenteli Tahoe-järven hiihtokerholla ja hiihtovalmentajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Haugen, Anders hickoksports.com (arkistoitu versio Internet Archivessa). (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Anders Haugen - Athlete - 1978 (Arkistoitu – Internet Archive) Colorado Ski Museum. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Anders Haugen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Aletopelta** (nimen merkitys: "vaeltava kilpi") on ankylosaureihin kuuluneiden kasvinsyöjädinosaurusten suku. Se eli 84–71 miljoonaa vuotta sitten myöhäisen liitukauden Campania-vaiheella. *Aletopeltan* fossiileita on löydetty Kaliforniasta, Yhdysvalloista.

Kuvaus
------

*Aletopeltan* pituudeksi arvioitiin alun perin noin kuusi metriä. Vuonna 2010 Gregory S. Paul arvioi sen olleen viisimetrinen ja painaneen kaksi tonnia.

Vaikka *Aletopeltan* nykyään tiedetään kuuluvan nuijapanssariselkien heimoon Ankylosauridae, sitä pidettiin aiemmin nodosaurina (noduulipanssariselkänä) selkäkilpiensä- ja piikkiensä perusteella.

Löytö ja nimeäminen
-------------------

*Aletopeltan* jäänteet löydettiin Point Loman muodostelmasta, Kaliforniasta vuonna 1987. Tyyppiyksilö (SDNHM 33909), joka on samalla ainoa yksilö, koostuu osittaisesta, huonosti säilyneestä luurangosta, josta puuttuu kallo. Löytöön kuuluivat raajat, hampaat ja panssaria. Jäänteet kuvitettiin ja kuvattiin vuonna 1996.

*Aletopelta* tarkoittaa "vaeltavaa kilpeä". Nimi tulee kreikan kielen sanoista "aletes" (vaeltava) ja "pelte" (kilpi). Suvun nimi tulee siitä, että paikka, josta kyseisen dinosauruksen jäänteet on löydetty, sijaitsi alun perin vastapäätä keskistä Meksikoa, ja on sittemmin kulkeutunut pohjoiseen päin tämä dinosaurus mukanaan.

Lajiepiteetti *coombsi* on annettu paleontologin ja ankylosaurien asiantuntijan Walter Preston Coombs Juniorin mukaan.

*Aletopeltan* jäänteet löydettiin ojassa, joka oli kaivettu viemäriputkelle College Boulevardin laajentamisen aikana lähellä Carlsbadia Kalifornian rannikolla. *Aletopeltaa* kutsuttiin yksinkertaisesti nimellä "Carlsbadin ankylosauri", kunnes Ford ja Kirkland nimesivät sen virallisesti vuonna 2001.

Ilmeisesti *Aletopeltan* paisunut ruho ajelehti ulos merelle, ja muodosti riutan kaltaisen ympäristön upottuaan pohjaan. Sen joutumisen mereen on tulkittu tapahtuneen pian eläimen kuoleman jälkeen, ehkä tulvaveden tai myrskyaallon seurauksena. Myöhemmin se huuhtoutui maalle selälleen, päätellen simpukoista joita oli kiinnittynyt sen alapuolelle. Valitettavasti haikalat olivat iskeneet ruhoon toistuvasti: raajaluista puuttui rystyset ja ruhon luita oli enimmäkseen koverrettu ontoiksi. Tämä johti Matthew Vickaryousin *et al.* päättämään vuonna 2004, että *Aletopelta* on *nomen dubium* eli epäselvä suku.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aletopelta *Prehistoric Wildlife*. Viitattu 30.6.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  ALETOPELTA *DinoChecker*.  7.9.2015. Viitattu 17.7.2016. (englanniksi)
3. ↑  Paul, Gregory S.: *The Princeton Field Guide to Dinosaurs*, s. 263. Princeton University Press, 2010. ISBN 978-0-691-16766-4. Kirja Googen teoshaussa (viitattu 1.7.2017). (englanniksi)
4. 1 2  Dixon, Dougal: *The Complete Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs & Prehistoric Creatures*, s. 378. Lontoo: Hermes House, 2014. ISBN 978-1-84681-209-5. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q134299
* EoL: 52571830
* Fossilworks: 81277
* GBIF: 4823220
* IRMNG: 1392218

 |

 |
Psykter, 500-luku eaa.
**Psykter** (m.kreik. ψυκτήρ, *psyktēr*) on antiikin aikana käytetty keraaminen astia, jota käytettiin viinin jäähdyttämiseen yhdessä krateerin kanssa. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.

Historia ja käyttö
------------------

Varhaisin varsinainen psykter ajoitetaan arkaaiselle kaudelle noin vuoteen 520 eaa. Sitä ennen viinin viilentämiseen käytettiin amforaa. Psykter oli vaasityyppinä lyhytikäinen, ja niiden valmistus lakkasi jo klassisen kauden alkupuolella 400-luvun eaa. puoliväliin mennessä. Psykterin nimi palautuu kreikan viilentämistä tarkoittavaan sanaan *psykhō* (ψύχω).

Psykter upotettiin puoliksi avarasuiseen krateeriin eli viininsekoitusastiaan. Ei ole täysin varmaa, kumpaan maljoista on laitettu viini ja kumpaan viilentävää ainetta kuten lunta tai kylmää vettä. Vanhemman käsityksen mukaan viilentävä aine olisi ollut psykterissä, joka tällöin viilensi krateerissa olleen viinin. Nykyisin kuitenkin katsotaan, että viini olisikin ollut psykterissä ja viilentävä aine krateerissa.

Muoto
-----

Psykter on sienenmuotoinen ja pyöreävatsainen, ja siinä on korkea ja kapeahko jalka. Näin se sopi upotettavaksi avarasuisen krateerin sisään.

* Psykterin muoto ulkoa ja sisältä.Psykterin muoto ulkoa ja sisältä.
* Psykter, n. 525–500 eaa.Psykter, n. 525–500 eaa.
* Psykter, n. 470 eaa.Psykter, n. 470 eaa.
* Psykter, n. 400-luku eaa.Psykter, n. 400-luku eaa.

* Psykter-amforan muoto ulkoa ja sisältä.Psykter-amforan muoto ulkoa ja sisältä.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ψυκτήρ, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*, s. 468. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. 1 2 3  Psykter Classical Art Research Center, University of Oxford.  Arkistoitu 16.1.2020. Viitattu 20.1.2020.
4. ↑  Cartwright, Mark: A Visual Glossary of Greek Pottery *Ancient History Encyclopedia*. Viitattu 20.1.2020.
5. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ψύχω *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **psykterit** Wikimedia Commonsissa
Pterokarpaanien perusrakenne koostuu fuusioituneista bentsokromeenirenkaasta (ympäröity vihreällä) ja bentsofuraanirenkaasta (ympäröity sinisellä)
**Pterokarpaanit** ovat isoflavonoideihin kuuluvia aromaattisia orgaanisia yhdisteitä, joita tavataan hernekasveista. Niissä ne ovat tärkeässä roolissa puolustautumisessa patogeeneja vastaan eli ne siis toimivat fytoaleksiineina.

Rakenne ja ominaisuudet
-----------------------

Pterokarpaanien perusrakenteessa on fuusioituneena bentsokromeenirengas ja bentsofuraanirengas ja tätä rakennetta kutsutaan pterokarpiinirakenteeksi. Aromaattisissa ryhmissä on usein kiinnittyneenä substituentteja kuten hydroksyyli- ja hiilivetyryhmiä. Pterokarpaanit ovat kiraalisia ja optisesti aktiivisia yhdisteitä. Niiden ominaiskiertokyky on melko suuri, tyypillisesti –150 – –300.

Ensimmäiset pterokarpaaneihin kuuluvat yhdisteet eristettiin vuonna 1874 veripihkapuihin (*Pterocarpus*) kuuluvista lajeista ja ne saivat nimensä suvun tieteellisen nimen mukaan. Tämän jälkeen ryhmään kuuluvia yhdisteitä on eristetty muistakin hernekasveista esimerkiksi pisatiini herneestä, faseoliini ruusupavusta ja glyseoliini soijapavusta. Kasvit muodostavat pterokarpaaneja isoflavoneista. Biosynteesissä isoflavoni hydroksyloidaan entsymaattisesti 2'-hydroksi-isoflavoniksi. Tämän jälkeen isoflavonireduktaasi pelkistää isoflavonin kaksoissidoksen yksinkertaiseksi sidokseksi, jolloin muodostuu dihydroisoflavonijohdannainen. Tästä muodostuu pterokarpiinirakenne pterokarpiinisyntaasientsyymin katalysoimana.

Kasveissa pterokarpaanit toimivat fytoaleksiineina ja kasvit tuottavat niitä kohdatessaan stressiä esimerkiksi bakteerien, sienitautien, voimakkaan UV-säteilyn tai vahingoittumisen vuoksi. Monilla yhdisteistä on antibakteerisia ja sienten kasvua estäviä ominaisuuksia. Eläinkokeissa eräiden pterokarpaanien on todettu lisäävän luumassaa ja jotain niistä on tutkittu antiretroviraaleina HIV:tä vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Thomas Scott, Eric Ian Mercer: *Concise encyclopedia biochemistry and molecular biology*, s. 569–570. Walter de Gruyter, 1997. ISBN 978-3110145359. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Leticia Jiménez-González, Miriam Álvarez-Corral, Manuel Muñoz-Dorado & Ignacio Rodríguez-García: Pterocarpans: interesting natural products with antifungal activity and other biological properties.  *Phytochemistry Reviews*, 2008, 7. vsk, nro 1, s. 125–154. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.1.2019.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Atul Goel,Amit Kumar & Ashutosh Raghuvanshi: Synthesis, Stereochemistry, Structural Classification, and Chemical Reactivity of Natural Pterocarpans.  *Chemical Reviews*, 2013, 113. vsk, nro 3, s. 1614–1640. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.1.2019.  (englanniksi)
4. ↑  Lew Mander, Hing-Wen Liu: *Comprehensive Natural Products II*, s. 963–964. Academic Press, 2010. ISBN 9780080453811. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 7.1.2019). (englanniksi)
**Anders Henrik Ramsay** (15. helmikuuta 1707 Somero – 2. joulukuuta 1782 Espoo) oli suomalainen kenraaliluutnantti, valtiopäiväpoliitikko, kartanonomistaja ja 1765–1774 Kymenkartanon ja Savon läänin sekä 1774–1776 Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra. Ramsay omisti Jakkarilan, Kalaxin, Bergstadin, Hornhattulan, Jernbölen ja Tuomarilan kartanot Porvoossa. Lisäksi hänelle kuului Espoon kartano, jossa oli 52 rälssitilaa. Hän kuului Ramsayn aatelissukuun.

Elämäkerta
----------

Anders Henrik Ramsay syntyi vuonna 1707 suvulle kuuluneessa Ihamäen kartanossa ja osallistui 11-vuotiaana isänsä kanssa 1718 Norjan sotaretkeen. Hänestä tuli Uudenmaan rakuunarykmentin kornetti vuonna 1731. Ramsay siirtyi Ranskaan sotapalvelukseen vuonna 1734, sai luutnantin arvon vuonna 1735 ja kapteenin arvon vuonna 1741. Hattujen sodan puhjettua samana vuonna Ramsay palasi kotimaahansa ja tammikuussa 1742 hänet nimitettiin kapteeniksi Hämeen ratsuväkirykmenttiin. Epäonnisen sodan jälkeen Ramsay oli hovipuolueen kannattaja ja valtaapitävä hattupuolue epäili häntä säätyvallan vastaisista vehkeilyistä 1756 ja 1758, mutta todisteita ei löytynyt. Hattujen jouduttua oppositioon Ramsay sai kuningas Aadolf Fredrikiltä everstin arvon vuonna 1762.

Ramsay nimitettiin vuonna 1765 Kymenkartanon ja Savon läänin maaherraksi. Kun kuningas Kustaa III kaappasi säädyiltä vallan 19. elokuuta 1772, Ramsay oli hänen lähimpiä tukijoitaan. Vallankaappauksen jälkeen kuningas nimitti Ramsayn myös Kymenkartanon ja Savon läänin linnoitusten ylikomendantiksi eli tehtävään, jossa hän vastasi itärajan puolustuksesta, jos venäläiset yrittäisivät palauttaa säätyjen aseman Ruotsissa.

Läänin rälssitalonpoikien yrittäessä parantaa olojaan maaherra Ramsay joutui heidän kanssaan vakavaan selkkaukseen Elimäellä. Kustaa III ratkaisi tilanteen kutsumalla Ramsayn vuonna 1774 Tukholmaan ja määräämällä toisen uskottunsa, Jacob Magnus Sprengtportenin, sovittelijaksi Elimäelle. Ramsayn kuningas nimitti samana vuonna Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherraksi, mutta tämä joutui eroamaan terveydellisistä syistä jo vuonna 1776. 

Vuonna 1766 Ramsay korotettiin vapaaherraksi, mutta häntä ei introdusoitu Ruotsin ritarihuoneelle, sillä hänellä ei ollut miespuolista jälkeläistä. Ramsay kuoli vuonna 1782 Jakkarilassa 75 vuoden iässä. Hän oli naimisissa Maria Christina Hisingin kanssa. Heillä oli tytär, Sofia Lovisa Ramsay, joka nai serkkunsa Otto Wilhelm Ramsayn.

Lähteet
-------

1. ↑  Georg Haggrén: / Ramsay, Anders Henrik (1707 - 1782) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  3.4.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Kaeng Krachanin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Phetchaburin ja Prachuap Khiri Khanin provinssit, Thaimaa |
| Lähin kaupunki | 
Phetchaburi |
| Pinta-ala | 
2 915 km² |

Hallinto| Tyyppi | 
Thaimaan kansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1981 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kaeng Krachanin kansallispuisto** (thaiksi แก่งกระจาน) on kansallispuisto Thaimaassa. Se sijaitsee Myanmarin rajalla Phetchaburin ja Prachuap Khiri Khanin provinsseissa. Kansallispuisto on Thaimaan suurin, sen pinta-ala on 2 915 neliökilometriä. Alueesta noin 95 prosenttia on metsän peitossa. Kansallispuistossa sijaitsee osittain 45,5 neliökilometrin laajuinen tekojärvi.

Puistossa on tavattu 355 lintulajia ja 58 nisäkäslajia. Kansallispuiston lintulajistoon kuuluvat isokalakotka, palmukaija, valko-otsapöllönen, sundanhuuhkaja, thaimaansarvinokka, aarnitulitöyhtö, bampusieppo ja okapyrstöharakka. Alueella asuvia nisäkkäitä ovat muun muassa aasiannorsu, kauluskarhu, malaijikarhu, kultasakaali, intiantapiiri, feanmuntjakki ja silmälasilanguri.

Lähteet
-------

1. ↑  Elliott, Stephen: *The national parks and other wild places of Thailand*, s. 27–31. Lontoo: New Holland, 2005. ISBN 1-84537-313-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaeng Krachanin kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa
**Khwaja Ahmad Abbas** (7. kesäkuuta 1914 Panipat – 1. kesäkuuta 1987 Mumbai) oli intialainen kirjailija, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja lehtimies. 

K. A. Abbas kävi Aligarhin muslimiyliopiston ja liittyi jo varhain Intian itsenäisyysliikkeeseen. Hän on kirjoittanut 73 teosta englannin, hindin ja urdun kielillä. Abbas tunnetaan varsinkin urdunkielisten kertomusten taitajana. Hänen kuuluisin teoksensa on monille vieraille kielille käännetty *Inquilab* (1954).

Abbas on ohjannut merkittäviä hindinkielisiä elokuvia kuten *Pardesi* (1957), *Shehar Aur Sapna* (1963), *Saat Hindustani* (1969) ja *Do Boond Pani* (1972). Käsikirjoittajana hän oli yksi intialaisen neorealismin edelläkävijöistä. Hän on myös kirjoittanut eräät Raj Kapoorin parhaista elokuvista.

Suomennettu teos
----------------

* *Huomispäivä on meidän*. Venäjän kielestä suom. Irma Kapanen. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1958.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kaffe Fassett** ['keɪf 'fæset] (s. 1937 San Francisco) on yhdysvaltalainen Britanniassa uransa luonut tekstiilitaiteilija, joka tuli 1990-luvun taitteessa kansainvälisesti tunnetuksi värikkäiden ja omintakeisten kirjoneuleiden ja kanavatöiden tekijänä ja niiden tekemiseen innoittajana. Hän on kirjoittanut monta käsityöaiheista opaskirjaa ja pitänyt näyttelyitä ympäri maailmaa.

Kaffe Fassett syntyi San Franciscossa viisilapsisen perheen toiseksi vanhimpana. Opiskeltuaan jonkin aikaa maalausta Bostonissa hän muutti vuonna 1964 Lontooseen jatkaakseen taideopintojaan. Eräällä Skotlannin-matkallaan hän kiinnostui langoista ja neulonnasta ja aloitti yhteistyön skotlantilaisen muotisuunnittelija Bill Gibbin ja langanvalmistaja Rowanin kanssa. Hänen läpimurtonsa oli yksityisnäyttely Lontoon Victoria and Albert Museumissa 1988. Hänen kiertävä näyttelynsä sai valtavan suosion etenkin Pohjoismaissa. Suomessa se oli esillä Helsingin Taideteollisuusmuseossa syyskuussa 1991.

Fassett on laatinut yli 30 kirjaa ja toimittanut käsityöaiheisia radio- ja tv-ohjelmia BBC:lle ja Channel 4 -yhtiölle. Otava on julkaissut hänen kirjojaan suomeksi, muun muassa *Neuleita lapsille ja aikuisille* (1991), *Kauneimmat kanavatyöt* (1993), *Kauneimmat kuvioneulemallit* (2005) ja *Kauneimmat neuleet* (2008).

Lähteet
-------

1. ↑  How Do You Pronounce "Kaffe Fassett"? : Interview with Alex Anderson *The Quilt Show, YouTube*.  3.11.2016. Viitattu 1.12.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Pudas, Annimaiju: Neulesuunnittelija Kaffe Fasset Suomessa vuonna 1991 *Yle Elävä arkisto*.  20.11.2013. Viitattu 1.12.2019.
3. ↑  Kaffe Fassett. Färgens magi - stickat, kviltat och broderi. Röhsska museet 19 september 2003 - 6 januari 2004 *lammgard.se*.  Syyskuu 2003.  Arkistoitu 3.7.2007. Viitattu 1.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Fassettin verkkosivusto (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Alesso Baldovinetti** (tai **Alessio**) (14. lokakuuta 1427 Firenze – 29. elokuuta 1499 Firenze) oli italialainen taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Baldovinettin isän oli varakas kauppias. Hän aloitti opintonsa vuonna 1448 taidemaalareiden killassa ja työskenteli sitten itsenäisesti. Hänen varhaisimpiin töihinsä kuuluvat maalaukset Santissima Annunziatan kappelin oviin (noin 1449) ja alttaritaulu (1450) Pieve di Borgo San Lorenzon kirkkoon Mugellossa. Hänen oletetaan työskennelleen Domenico Venezianon avustajana. Baldovinettiin vaikuttivat suuresti myös Fra Angelico ja Andrea del Castagno, joiden kanssa hän teki muiden töiden lisäksi yhteistyötä Sant'Egidion korkean kappelin freskoissa. Kypsän tyylinsä hän saavutti mestariteoksessaan *Paimenten palvonta* (1460–1462), joka on Firenzen Santissima Annunziatan kirkon fresko. Hänen teoksilleen ovat ominaisia vaaleat värit, tunnelmallinen valo ja yksityiskohtien yhdistäminen laajamittaiseen sommitteluun. Hänen teoksensa kuuluvat Euroopan varhaisimpiin varsinaisia maisemia kuvaaviin maalauksiin. Baldovinetti teki myös mosaiikkiteoksia ja suunnitelmia puukuvioita ja lasimaalauksia varten.

* Paimenten palvominen*Paimenten palvominen*
* Keltapukuisen naisen muotokuva*Keltapukuisen naisen muotokuva*
* Marian ilmestys*Marian ilmestys*

Lähteet
-------

1. 1 2  Alesso Baldovinetti *Catholic Encyclopedia*.  1907. Viitattu 03.10.2022.
2. 1 2  Alesso Baldovinetti *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 03.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alessio Baldovinetti** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Psykrometrivakio** \gamma on luku, joka kuvaa olennaisesti ilman ominaislämpökapasiteetin suhdetta latenttiin energiaan, joka tarvitaan yksikkövesimäärän haihduttamiseksi vapaalta vesipinnalta. Lisäksi psykrometrivakio riippuu ilmanpaineesta siten, että vakio on suurempi korkeapaineella ja pienempi matalapaineella.

Matemaattisesti psykrometrivakio voidaan muotoilla

{\displaystyle \gamma ={\frac {pc\_{p}}{L\epsilon }}\,},
missä *p* on ilmanpaine, *cp* ilman ominaislämpökapasiteetti vakiopaineessa (kuivalla ilmalla 1 004 J kg-1 °C-1), *L* latentti energia (2,47 MJ kg-1) sekä \epsilon  veden ja kuivan ilman molekyylipainojen suhde (n. 0,622). Erityisesti jos valitaan *p* = 1 013 hPa ja oletetaan ilma kuivaksi, saadaan yleiskäyttöiseksi psykrometrivakion arvoksi {\displaystyle \gamma \approx 0.66{\text{ hPa K}}^{-1}}.

Merkitys
--------

Psykrometrivakio esiintyy monissa sovelletun hydrologian ja meteorologian kaavoissa. Bowenin suhde \beta  on määritelty aistittavan lämmönvaihdon ja haihtumislämmön suhteena. Se voidaan kirjoittaa ns. bulk-muotoon tiiviimmin asussa

{\displaystyle \beta ={\frac {H}{LE}}=\gamma {\frac {T\_{1}-T\_{2}}{e\_{1}-e\_{2}}}\,},
missä *T* on ilman lämpötila sekä *e* vesihöyryn osapaine ilmassa korkeuksilla 1 ja 2. Riittää siis tehdä vain kaksi lämpötila- ja vesihöyrymittausta eri korkeuksilta (esim. 2 m ja 8 m) Bowenin suhteen määräämiseksi, josta edelleen pinnan energiatasetta käyttämällä voidaan päätellä muun muassa haihdunta ja aistittava lämmönvaihto.

Oletetaan esimerkiksi, että suomalaisena kesäpäivänä (*R* = 300 W m-2) mitataan 2,0 m korkeudelta lämpötilaksi 25 °C ja vesihöyryn osapaineeksi 150 hPa sekä 8,0 m korkeudelta lämpötilaksi 20 °C ja osapaineeksi 135 hPa. Tällöin Bowenin suhteen arvoksi saadaan n. 0,22.

Vaihtoehtoinen tapa kyseisen suhteen selvittämiseksi on turvautua pyörrekovarianssimittauksiin, mutta nämä vaativat yleensä melko kalliita laitteistoja.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Psychrometric constant. *CRA-CIN (Centro di Ricerca per le Colture Industriali)*. Viitattu 4.5.2014.
2. ↑  Mustonen (toim.), Seppo (1986). *Sovellettu hydrologia*. Mänttä: Vesiyhdistys r.y. ss. 72–73.
**Otanmäki Oy** oli 1. huhtikuuta 1950 perustettu suomalainen valtioenemmistöinen kaivosteollisuusyritys. Vuonna 1968 Otanmäki Oy fuusioitiin toiseen valtiolliseen yritykseen Rautaruukki Oy:hyn.

Otanmäki Oy sai nimensä Otanmäen kaivoksesta. Malmin hyödyntämiseen liitettiin varsin pian ajatus suomalaisen rauta- ja terästuotannon aloittamisesta. Otanmäen kuten muidenkin kaivosten magnetiittirikasteet vietiin ulkomaille siihen asti kunnes Raaheen valmistui oma rautatehdas. Magnetiittirikasteesta erotetun vanadiinituotteen osuus tuloista oli 70%. Otanmäki tuotti maailman vanadiinituotannosta seitsemän prosenttia. 

Kemijärven maalaiskunnan Kärväsvaaran ja Raajärven kaivokset avattiin vuosina 1959 ja 1964. Kaivokset olivat toisistaan 10 kilometrin etäisyydellä. Kaivosten tuote oli magneettirikaste.

Rautaruukki Oy:n rautatehdastoiminta vakiintui 1960-luvulla ja toisaalta Otanmäki Oy:n tuotanto meni täysin Raahen. Tämän johdosta katsottiin järkeväksi yhdistää Otanmäki Oy Rautaruukki Oy:hyn, joka toteutettiin vuonna 1968.

Lähteet
-------

1. ↑  Otanmäen fuusio ei vaikuta tuotantoon.  *Helsingin Sanomat*, 12.6.1968, s. 19. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Jokelin, Renny: Rautaruukin jatkuva valu.  *Helsingin Sanomat*, 17.3.1985, s. 43. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Raajärven kaivosvalmisteluissa rakennustyön osuus päättymässä.  *Helsingin Sanomat*, 10.10.1963, s. 7. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Kafr Manda** tai **Kfar Manda** on pääasiassa arabien asuttama kylä Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Vuoden 2018 lopussa sen asukasluku oli 19 843.

Maantiede
---------

Näkymä kohti kylää etelästä.
Kafr Manda sijaitsee Israelin pohjoisosassa Galilean alueella noin 13 kilometriä Nasaretista pohjoiseen suurin piirtein Akkon ja Tiberiaksen kaupunkien välissä.

Historia
--------

Nykyinen Kafr Manda on yhdistetty Toorassa mainittuun Mandin kylään. Myöhemmässä perinteessä paikkaa on myös pidetty kolmen tannaiitti-rabbin hautapaikkana. Joissakin arabankielisissä lähteissä paikka mainitaan puolestaan Mooseksen vaimo Sipporan hautapaikkana ja kylä on yhdistetty myös Jaakobin poikien Asserin ja Naftalin hautoihin.

Kylä sai oman kuntansa aseman vuonna 1964. Alueella on esimerkiksi oliivi- ja hedelmäpuutarhoja, muuta viljelyä, sekä lampaiden ja karjan kasvatusta.

Väestö
------

Vuoden 2018 lopussa Kafr Mandan asukasluku oli 19 843. Vuonna 1968 vastaava lukema oli 3 180 ja vuonna 2002 13 800. Kaupungin asukkaat ovat pääasiassa Israelin arabeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 12 Kat-Lie*, s. 62. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Yuval Gur: Kafr Manda Israel Antiquities Authority. Viitattu 27.9.2019. (englanniksi)
3. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Kafar Manda) Central Bureau of Statistics. Viitattu 16.5.2019. (englanniksi)
Odysseus palauttaa Khryseiin isälleen. Claude Lorrainin maalaus vuodelta 1644.
**Khryseis** (m.kreik. Χρύσηίς) oli kreikkalaisessa mytologiassa usean naisen nimi.

Khryseis, Khryseen tytär
------------------------

Khryseis oli troijalainen nainen, Apollonin papin Khryseen tytär.

Troijan sodan aikana Khryseis joutuu kreikkalaisten vangiksi, ja hänet annetaan sotasaaliina Agamemnonille orjattareksi. Agamemnonin kieltäydyttyä palauttamasta häntä isälleen edes lunnaita vastaan Apollon lähettää ruton kreikkalaisten keskuuteen, ja Agamemnon joutuu palauttamaan Khryseiin. Odysseuksen palautettua tämän Agamemnon hyvittää tappion itselleen vaatimalla Akhilleukselta Briseiin itselleen, ja Akhilleus kieltäytyy osallistumasta taisteluihin.

Myöhemmän kertomuksen mukaan Khryseis lahjoitti Agamemnonille pojan.

Khryseis, okeanidi
------------------

Khryseis oli yksi okeanideista, Okeanoksen ja Tethyksen tytär. Sukuluettelojen lisäksi hänet mainitaan nimeltä antiikin kirjoituksissa ainoastaan mainittaessa hänen olleen Persefonen seurassa sisariensa kanssa kisailemassa ja keräämässä kedon kukkia.

Khryseis, Thespioksen tytär
---------------------------

Khryseis oli yksi Thespioksen tyttäristä, joka synnytti Herakleelle pojan Onesippoksen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hyginus: *Fabulae*, cxxi (engl. käännös).
2. ↑  Homeros: *Ilias*, I (engl. käännös).
3. ↑  Hesiodos: *Jumalten synty*, 346–370 (engl. käännös).
4. ↑  Homeros: *Hymni Demeterille*, 405–433 (engl. käännös).
5. ↑  Apollodoros: *Kirjasto*, 2.7.8 (engl. käännös).
**Ford Orion** on Fordin vuosina 1983–1993 valmistama keskiluokan automalli, joka oli Ford Escortin neliovinen sedan-versio. Orionin tekniikka oli täysin samanlainen Escortien kanssa lukuun ottamatta erilaista korimallia.

Ford Orion I (1983–1986)
------------------------

Ensimmäisen sukupolven Orion tuli markkinoille vuonna 1983. Se oli vuonna 1980 esitellyn kolmannen sukupolven Escortin sedan-korinen rinnakkaismalli. Orionia haluttiin markkinoida hieman Escortia hienostuneempana mallina, ja siksi se olikin aluksi saatavana vain kattavalla GL-varustelulla, jonka hinta oli korkea. Orionin myynti oli kuitenkin vain noin neljäsosa Escortista, sillä viistoperäinen korimalli oli muodinmukainen. Orionissa oli kuitenkin suuri ja monikäyttöinen tavaratila.

Moottorivalikoiman muodostivat 1,3- ja 1,6-litraiset bensiinimoottorit sekä uusi nopeakäyntinen 1,6-litrainen (54 hv) dieselmoottori, joka tuli myös Escort- ja Fiesta-mallistoihin.

Ford Orion II (1986–1990)
-------------------------

Orion ja Escort saivat pienen kasvojenkohotuksen mallivuodelle 1986. Konepelti muotoiltiin muodin mukaan taittumaan etusäleikön päälle, kuten oli tehty myös Fiestassa muutamaa vuotta aikaisemmin. Ulkoasun ohella uudistettiin myös sisätiloja.

Ford Orion III (1990–1993)
--------------------------

Kolmas ja viimeinen Orion-sukupolvi esiteltiin samaan aikaan viidennen Escortin kanssa vuonna 1990. Markkinat ottivat uudet mallit vastaan lähinnä tyrmäyksellä. Arvosteluissa kiinnitettiin huomiota muotoilun "kustannukset minimiin" -lähestymistapaan, keskinkertaiseen ajomukavuuteen, halvan oloiseen sisustukseen sekä ennen kaikkea vanhahtaviin moottoreihin. Orionin osuus mallisarjan kokonaistuotannosta oli vain alle 10 prosenttia. Etelä-Amerikassa mallia myytiin **Ford Verona** -nimisenä.

Kolmannen sukupolven facelift-malli.
Orion ja Escort kävivät läpi pienen kasvojenkohotuksen elokuussa 1992. Keulan ilmettä uudistettiin erilaisten puskurien ja etusäleikön myötä. Tärkein tekninen muutos oli vanhan CVH-moottorin korvaaminen uudella 1,6-litraisella Zetec-sarjan moottorilla. Turvallisuuden parantamiseksi oviin tuli sivutörmäyssuojat. Suomessa sedanin Orion-nimestä oli kuitenkin luovuttu jo tammikuussa 1992.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ford Escort / Orion (1980–1990) Ajovalo.net. Viitattu 14.2.2016.
2. 1 2  Ford Escort (1990–2000) Ajovalo.net. Viitattu 14.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ford Orion** Wikimedia Commonsissa
Lommila ilmasta 2015. Kuvan alareunassa Kehä III, oikealla Turunvylä ja sen varrella Ikea.
**Lommila** (ruots. *Gloms*) on kylä Espoossa Karvasmäen kaupunginosassa, Muuralan ja Bembölen välissä, lähellä Turunväylän ja Kehä III:n risteystä. Lommilan pinta-ala on noin 1,3 neliökilometriä.*lähde?* Lommilan yhteydet ovat hyvät Espoon keskukseen, Leppävaaraan ja Pohjois-Espooseen. Lommilan palveluihin kuuluu huonekalu-, varaosa- ja autokauppoja, automaattiasemia sekä pikaruokaravintola McDonald's, mutta asukkaita siellä on hyvin vähän. 

Suuren Rantatien varrella sijaitsevan Lommilan historiaa tunnetaan 1400-luvulta asti. Keskiajalla Lommilan kylään kuuluivat Nedre ja Övre Glomsin sekä Lövkullan kantatilat. Lövkullan ratsutila jaettiin kahtia 1756. Nedre Glomsin 1700-luvun alussa rakennettu postitalo on yksi Espoon kaupungin vanhimmista asuinrakennuksista.

Lommilassa on Suomen vanhin Ikea, joka avattiin 1996.

Lähteet
-------

1. ↑  Espoon kaupunginmuseon lausunto Espoon pohjois- ja keskiosien yleiskaavaehdotuksesta *Espoo*.  23.11.2020. Viitattu 22.2.2022.
2. ↑  Espoon kirkonmäki *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristot RKY*. Viitattu 22.2.2022.
3. ↑  Minna Airanmaa: Espoon vanhimpiin kuuluva asuinrakennus seisoi vuosia unohdettuna Motonetin parkkipaikan kupeessa, nyt sitä voi odottaa uusi elämä – kaivauksissa tontilta paljastui harvinainen löytö *Länsiväylä*.  2021. Viitattu 22.2.2022.
4. ↑  Espoo meni sekaisin, kun maan ensimmäinen Ikea avattiin 25 vuotta sitten – Kaikki jonottivat hakemaan tuotetta, jota kukaan ei enää tarvitse *Helsingin Sanomat*.  2021. Viitattu 22.2.2022.