recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikolai Ivanovitš Sladkov** (ven. Николай Иванович Сладков, 5. tammikuuta 1920 Moskova – 28. kesäkuuta 1996 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija.

Nikolai Sladkov syntyi työläisperheeseen. Hän harrasti luontoa ja ystävystyi lastenkirjailija Vitali Biankin kanssa. Sladkov työskenteli Koillisväylän tutkimusinstituutissa ja toisesta maailmansodasta lähtien armeijan topografina.

Sladkovin ensimmäinen lastenkirja *Serebjanyi hvost* ("Hopeahäntä") ilmestyi vuonna 1953. Hänen teoksensa kuvaavat luontoa ja niiden sankareina toimivat yleensä eläimet. Sladkov on laatinut myös populaaritieteellisiä kirjoja. Biankin *Metsän sanomien* mallin mukaan laadittu *Podvodnaja gazeta* ("Vedenalainen lehti", 1966) sai VSFNT:n valtionpalkinnon vuonna 1976.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Ihmeplaneetta* (*Planeta tšudes*). Suom. Olga Kukkonen. Moskova–Petroskoi: Edistys, 1965.
* *Pieniä ja taitavia* (*Ptentsy-hitretsy*). Suom. Salme Peterzéns. Petrozavodsk: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1956.
* *Tuhma nalle* (*Nesluh*). Suom. Tyyne Perttu. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sladkov Nikolai Ivanovitš *Literatory Sankt-Peterburga. XX vek*. Viitattu 27.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Itseapukirjallisuus** eli **self help -kirjallisuus** on tietokirjallisuuden laji, joka pyrkii auttamaan lukijaansa elämään paremmin. Itseapukirjat tarjoavat lukijalle ohjeita, joiden noudattamisen pitäisi johtaa onnellisuuden lisääntymiseen. Ratkaisut esitetään kirjoissa usein askelina tai vaiheina. Kirjoissa esitellään usein esimerkkihenkilöitä, joiden tarinat rohkaisevat lukijaa noudattamaan kirjan neuvoja.

Itseapukirjallisuuteen kuuluu esimerkiksi popularisoivia psykologian kirjoja, new age -henkisiä kirjoja, bisnes-kirjoja sekä rakkaus- ja parisuhdekirjoja. Kirjakaupoissa ja kirjastoissa itseapukirjoja on sijoiteltu eri osastoihin, kuten hengelliseen kirjallisuuteen, psykologiaan ja filosofiaan.

Itseapukirjat ovat vanha ilmiö, mutta ne ovat nousseet hyvin suureen suosioon etenkin 2010-luvun Yhdysvalloissa. Nykyajan itseapukirjat keskittyvät usein yksilöön siinä kun vielä 1800-luvulla ne opettivat ihmisiä olemaan parempia kansalaisia. Yksilökeskeisten itseapukirjojen varhainen klassikko on Dale Carnegien *Miten saan ystäviä, menestystä, vaikutusvaltaa* (1936).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arla Kanerva: Suomi sekosi self-helpistä: Toimittaja yritti elää myyntilistat vallanneiden oppaiden neuvoilla *Helsingin Sanomat, Nyt-liite*.  16.12.2014. Viitattu 19.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Self help -kirjat – auta itseäsi auttamaan: Onko self help -kirjoista oikeasti apua?, *City-lehti* 18.8.2006
Kartta Osmanien valtakunnan provinsseista Lähi-idässä vuonna 1802.
**Eyalet** (osmaniksi ایالت‎, lausutaan [ejaːˈlet]), **beylerbeylik** ja **paššalik**, olivat Osmanien valtakunnassa provinsseista eli suurimmista hallinnollisista alueista käytettyjä nimityksiä. Provinsseja hallitsivat korkea-arvoiset ja vaikutusvaltaiset kenraalikuvernöörit, jotka olivat usein arvoltaan paššoja. Provinssit jakautuivat hallintopiireihin eli sancakeihin. 1800-luvun jälkipuolella osmanien hallintojärjestelmä uudistettiin, minkä seurauksena provinsseja alettiin kutsumaan Vilayeteiksi.

Aluksi osmanit eivät vielä jakaneet alaisuuteensa kuuluvia alueita provinsseiksi. Sen sijaan ensimmäiset sulttaanit Osman ja Orhan I jakoivat alueet hallinnollisina perintömaina pojilleen ja muille perheenjäsenilleen, sekä tärkeimmille alamaisilleen. Hallinnollisten perintömaiden jakamisesta prinsseille tuli todennäköisesti käytäntö 1300-luvun puolen välin jälkeen. Murad I:n ja hänen poikansa Bayezid I:n valloitusten vuoksi vuosisadan lopulla syntyi tarvetta valtakuntaan kuuluvien alueiden hallinnon muodolliseen organisoimiseen. Bayezid I:n ensimmäisinä hallintovuosina valtakunta jaettiin kahteen provinssiin; Euroopassa olevaan Rumeliaan ja Aasian puoleiseen Anatoliaan. Kolmas provinssi Rûm perustettiin vuosisadan vaihteessa ja sen pääkaupungiksi tuli Amasya. Vuonna 1527 kirjoitettuun luetteloon oli lisätty neljä provinssia: Egypti, Syyria, Diyarbakır ja Kurdistan.

1500-luvulla eyaletit jaettiin pienempiin hallintopiireihin, *sancak*eihin. Sancakien määrä vaihteli provinssin koon ja väkiluvun mukaan, mutta yleensä kukin eyalet koostui useammasta sancakista. Poikkeuksia olivat muun muassa Bagdadin provinssi Irakissa ja Al-Hasan provinssi Arabiassa sekä osa Pohjois-Afrikan provinsseista, jotka eivät jakautuneet sancakeihin, vaan niissä käytettiin pienempiä osahallintoalueita. Vuonna 1609 historioitsija Ayn-i Ali kartoitti vallinnutta järjestelyä ja hänen kirjoittamastaan luettelossa provinsseja oli jo 32. Osa näistä oli syntynyt entisten provinssien jaosta, mutta mukana oli myös uusia valloituksia, kuten Tripoli, Kypros ja Tunisia. 

Provinsseja hallitsivat korkea-arvoiset ja vaikutusvaltaiset kenraalikuvernöörit, joiden arvonimi oli osmanien ajan ensimmäisinä vuosisatoina beylerbeyi ("päälliköiden päällikkö"). Myöhempinä aikoina kuvernöörin arvonimi oli tyypillisesti pašša. Myös kenraalikuvernöörien keskuudessa vallitsi oma hierarkiansa ja Rûmin eyaletin pašša oli yleensä muiden esimies.

Lähteet
-------

* Imber, Colin: *The Ottoman Empire, 1300–1650*. Palgrave Macmillan, 2002. ISBN 0-333-61386-4.
* Michael J. Cohen: *The Origins and Evolution of the Arab-Zionist Conflict*. University of California Press, 1989. ISBN 0520909143.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Imber 2002 s. 177-184
2. 1 2  Imber 2002 s. 184-195
3. ↑  Cohen 1989 s. 19-22
**Mustapäätasku** (*Saxicola rubicola*, aikaisemmin *Saxicola torquatus*) on sieppojen heimoon lukeutuva pieni varpuslintu.

BirdLife Suomen Rariteettikomitean tiedotteessa 27.12.2011*lähde tarkemmin?* todetaan: Uusien suositusten myötä Suomessa luonnonvaraisesti tavatuksi tulkittujen lintulajien luetteloon lisätään yksi uusi laji. Aiemmin lajilistalla ollut mustapäätasku jakautuu kahdeksi lajiksi: läntiset *rubicola*- ja *hibernans*-alalajien mustapäätaskut kuuluvat jatkossa lajiin *Saxicola rubicola* ("mustapäätasku") ja itäiset alalajit *armenicus*, *maurus*, *stejnegeri*, *variegatus* sekä läntisellä palearktisella alueella tapaamattomat *indicus* ja *przewalski* lajiin *Saxicola maurus* ("Idänpensastasku", nykyisin "Sepeltasku"). Tieteellinen nimi *Saxicola torquatus* "Afrikanpensastasku" säilyy Saharan eteläpuolisessa Afrikassa esiintyvän mustapäätaskulajin nimenä.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 11,5–13 cm ja paino 13–17 g. Kooltaan ja habitukseltaan muistuttaa pensastaskua. Syksyiset nuoret linnut ja talvipukuiset naaraat ovat joskus hankalasti pensastaskusta erotettavissa. Lennossa pyrstön yläpuolen kuviointi on erilainen: mustapäätaskulta puuttuu valkea kuviointi. Juhlapukuinen koiras on helppo tuntea: pää on musta ja kaulassa leveä valkoinen sepel, rinta oranssi, selkä tumma ja yläperä valkoinen. Kaksi alalajia, joita molempia tavataan Suomessa: *rubicola* esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopassa, *maura* Itä-Euroopassa. Äänet ja laulu poikkeavat pensastaskusta.

Euroopan vanhin rengastettu mustapäätasku on ollut saksalainen, vähintään 8 vuotta 10 kuukautta vanha yksilö.

Levinneisyys
------------

Laaja esiintymisalue kattaa Aasian ja Euroopan, pohjoisimpia osia lukuun ottamatta, sekä Afrikan. Suomessa tavataan vuosittain, mutta pesintää ei ilmeisesti tapahdu joka vuosi. Euroopan pesimäkanta on 1–2 miljoonaa paria.

Elinympäristö
-------------

Kuivat, lyhytkortiset avomaat ja vuorenrinteet.

Lisääntyminen
-------------

Pesä maassa mättäässä tai matalalla kasvillisuuden varassa. Munia 4–6, joita naaras hautoo noin 2 viikkoa.

Ravinto
-------

Pienet ja keskikokoiset hyönteiset sekä muut selkärangattomat. Pyydystää sekä lentäviä että maassa tai kasvillisuudessa liikkuvia öttiäisiä.

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* Jännes, Hannu 1990: Mustapäätaskun *Saxicola torquata* alalajien ja sukupuolen määrittämisestä sekä lajin esiintymisestä Suomessa. – Lintumies 4.1990 s. 162–173. LYL.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q838665
* Wikispecies: Saxicola rubicola
* Avibase: 0EA8F8B905405FB3
* BirdLife: 22732731
* BOLD: 117814
* BTO: bob11391
* CoL: 6Y2RF
* BOW: stonec4
* eBird: stonec4
* EoL: 17000751
* EUNIS: 101090
* Fauna Europaea: 97192
* Fauna Europaea (new): 18cd9525-5a5c-4cf2-b749-19d1ffa490d6
* GBIF: 4408759
* iNaturalist: 201192
* ITIS: 916345
* NBN: NHMSYS0021002960
* NCBI: 230659
* TSA: 16032
* Xeno-canto: Saxicola-rubicola

 |

 |
**Itsehallittava identiteetti** (engl. *Self-Sovereign Identity, SSI*) tarkoittaa henkilötietojen käsittelyn mallia, jossa henkilö voi itse hallinnoida joko itseltään tai luotettavalta kolmannelta taholta lähtöisin olevien henkilötietojensa antamista asiointipalvelulle, jossa henkilötietoja tarvitaan. SSI-termiä käytetään yleensä malleissa, joissa luotettavuus itsehallittaviin tietoihin on toteutettu lohkoketjuteknologialla ja henkilöllä on hallussaan väline (lupalompakko), jolla hän pystyy teknisesti vahvistamaan saajataholle oikeuden käsitellä henkilötietoaan. Henkilötietoja ei talleteta lohkoketjuun, vaan lohkoketjua ja krytografisia tunnisteita käytetään siihen, että tiedon vastaanottaja voi varmistaa muuta kautta lähetetyn tiedon paikkansapitävyyden ja voimassaolon. SSI-mallit ovat vasta kehittymässä, joten edellä kuvattu ei välttämättä kuvaa kaikkia kehitteillä olevia malleja.

Lähteet
-------

1. ↑  Traficom: *Sähköisen tunnistamisen markkinat – Sähköinen tunnistaminen turvallisen asioinnin*
mahdollistajana*, s. 11. Traficomin tutkimuksia ja selvityksiä 2/2021, 2021. Teoksen verkkoversio.*
Catherine Deneuve, joka esitti alkuperäisen ranskankielisen kappaleen elokuvassa *Cherbourgin sateenvarjot*.
**I Will Wait for You** on englanninkielinen versio kappaleesta "Je ne pourrai jamais vivre sans toi" ranskalaisesta musikaalielokuvasta *Cherbourgin sateenvarjot*. Sävelmää käytetään toistuvana pääteemana läpi elokuvan laulettujen dialogien. Elokuvan musiikin on säveltänyt Michel Legrand, ja alkuperäiset sanoitukset teki elokuvan käsikirjoittaja-ohjaaja Jacques Demy. Elokuvassa naispääroolia näyttelee Catherine Deneuve, jonka lauluäänen kuitenkin dubbasi Danielle Licari. Kappaleen englanninkieliset sanat kirjoitti Norman Gimbel. Tämä versio oli ehdokkaana *Parhaan laulun Oscar-palkinto* -kategoriassa 38. Oscar-palkintogaalassa.

Useat artistit ovat tehneet cover-versionsa kappaleesta, muun muassa Eddie Fisher, Frank Sinatra, Astrud Gilberto, Violetta Villas, Trini Lopez, Bobby Darin, Nana Mouskouri, Cher, Andy Williams, Jason Kouchak, Petula Clark, Tony Bennett, Vikki Carr, Liza Minnelli, Connie Francis, Beverley Craven, The Walker Brothers, Maria Morlino sekä Matt Monro. Jazzmuusikoita, jotka ovat nauhoittaneet oman versionsa kappaleesta ovat muun muassa Oscar Peterson, Gil Evans, Donald Byrd, Louis Armstrong, Kirsti Huke ja Richard "Groove" Holmes.

Connie Francisin laulama versio kappaleesta kuullaan *Futuraman* jaksossa "Jurassic Bark".

Laulu muilla kielillä
---------------------

Suomeksi laulu tunnetaan Jukka Kuoppamäen suomennoksena nimellä "Rakkaani hylkää mua ei" ja Sauvo Puhtilan suomennoksena "Cherbourgin sateenvarjot". Ranskaksi laulua on levytetty myös nimellä "(Mon amour,) Ne me quitte pas"; sitä ei pidä sekoittaa Jacques Brelin samannimiseen lauluun "Ne me quitte pas", joka taas on suomennettu nimillä "Älä mene pois" (suom. Aale Tynni), "Jos nyt menet pois" (suom. Sauvo Puhtila) ja "Ala vetää vaan" (suom. Liisa Ryömä).

Lähteet
-------

1. ↑  Phillips, Michael: The Umbrellas of Cherbourg movie review by Chicago Tribune’s Michael Phillips *The Chicago Tribune*.  26.12.2013. Viitattu 20.9.2017. (englanniksi)
2. ↑  Handlen, Zack: Futurama: "Jurassic Bark" / "Crimes of the Hot" *The A.V. Club*.  2.7.2012. Viitattu 20.9.2017. (englanniksi)
3. ↑  haku "Les parapluies de Cherbourg" Äänitearkisto. Viitattu 07.08.2019. [vanhentunut linkki]
4. ↑  haku "Ne me quitte pas" Äänitearkisto.  Arkistoitu 14.10.2017. Viitattu 14.10.2017.
Novorossijskin sataman läntistä satama-aluetta
**Novorossijski morskoi torgovyi port** (ven. ОАО Новороссийский морской торговый порт, engl. *OJSC Novorossiysk Commercial Sea Port, NCSP*) on Moskovan (MICEX-RTS) ja Lontoon pörsseissä (LSE) noteerattu, Mustanmeren rannalla sijaitsevan Venäjän Krasnodarin aluepiirin Novorossijskin sataman mukaan nimetty ja kotipaikkanaan Novorossijskin kaupunkia pitävä venäläinen satamaoperaattori.

Yhtiö oli vuonna 2011 kotisivujensa mukaan Venäjän johtava ja Euroopan 3. suurin satamaoperaattori. Se vastasi tuolloin 157,0 miljoonasta rahtitotonnista. Se hoiti 29,3 prosenttia Venäjän merisatamien kautta kulkevasta rahdista. Sen satamatoimintojen kautta kulkee 58,6 % Venäjän meritse kuljetetusta raakaöljysta, 70,8 % sokerista, 29,6 % viljasta, 28,2 % raudasta ja 26,9 % muista metalleista sekä 15,7 % öljynjalostustuotteista.

Vuosien 2010-2011 aikana yhtiö sai hallintaansa Novorossijskin jälkeen maan toiseksi suurimman sataman eli Primorskin öljysataman keskeisimmät satamatoiminnot. Järjestelyihin liittyneiden sopimusten myötä Novorossijski morskoi torgovyi port -yhtiön osake-enemmistö (50,1 %) siirtyi yksityissektorilta Venäjän valtion hallitsemalle Transneft-öljynsiirtoyhtiölle ja oligarkki Zijavudin Magomedoville (Зиявудин Магомедов). Venäjän valtio omistaa satamayhtiötä myös suoraan (20 %) ja Venäjän rautateiden omistusosuuden kautta. Satamaoparaattori toimii myös Kaliningradin alueen Baltijskin satamassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  NCSP Group in Figures – Key data Novorossijski morskoi torgovyi port, nmtp.info. Viitattu 28.9.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3  Novorossiysk Commercial Sea Port, NCSP Group Novorossijski morskoi torgovyi port, nmtp.info. Viitattu 28.9.2012. (englanniksi)
3. ↑  NCSP Holding – Shareholder structure Novorossijski morskoi torgovyi port, nmtp.info. Viitattu 28.9.2012. (englanniksi)
4. ↑  Novorossiysk Port’s Sales Climb 65% Following Primorsk Deal  16.4.2012. bloomberg.com. Viitattu 28.9.2012. (englanniksi)
5. ↑  Putin Ports Grab Hurts Bondholders as Novorossiysk Borrows: Russia Credit  24.10.2010. bloomberg.com. Viitattu 28.9.2012. (englanniksi)
6. ↑  The Ust-Luga port enters the Top Five of the largest Russian ports  19.7.2012. ust-luga.ru.  Arkistoitu 2.2.2014. Viitattu 28.9.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtiön kotisivut (englanniksi)
* Novorossijskin sataman pohjapiirros (venäjäksi) (morinfocenter.ru)
**German Oskarovitš Gref** (ven. Герман Оскарович Греф, s. 8. helmikuuta 1964, Panfilov, Pavlodarin alue, Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta*lähde?*) on venäläinen poliitikko, joka oli Venäjän talous- ja ulkomaankauppaministeri toukokuusta 2000 syyskuuhun 2007. Hän vastasi osaltaan Venäjän henkilötulovero- ja yritystuloverouudistuksista samoin kuin myös ulkomaankauppaan vaikuttavista vientiveroista. 

Vuosina 2008–2016 hän oli Sberbankin toimitusjohtaja, ja vuodesta 2015 sen hallituksen puheenjohtaja.

Elämä
-----

Gref (saksalaisittain Hermann Gräf) syntyi Kazakstanissa sinne karkotettujen saksalaisvähemmistön yhteisössä. Gref palveli Neuvostoliiton armeijassa 1982–1984 ja suoritti Omskin valtionyliopistossa oikeustieteellisen tutkinnon vuonna 1990. Vuodesta 1991 maaliskuuhun 1992 hän työskenteli Pietarin Pietarhovin piirin omaisuuden ja taloudellisen kehityksen komiteassa. Marraskuusta 1992 lokakuuhun 1994 hän oli Pietarhovin piirin omaisuuskomitean puheenjohtaja.

Lokakuussa 1994 hänet nimitettiin Pietarin omaisuuskomitean apulaisjohtajaksi ja valtion omaisuuskomitean Pietarin kiinteistöosaston päälliköksi.

2. syyskuuta 1997 Gref nimitettiin varakuvernööriksi ja 18. elokuuta 1997 Pietarin omaisuuskomitean puheenjohtajan Mihail Manevitšin seuraajaksi Pietarin pormestari Vladimir Jakovlevin toivomuksesta. Gref nimitettiin myös Lenenergon hallituksen jäseneksi. Tammikuussa 1998 Grefistä tuli myös Venäjän federaation omaisuuskomitean jäsen. 12. elokuuta 1998 valtion omaisuudesta vastaava apulaisministeri. Hänet nimitettiin 30. joulukuuta 1998 Venäjän alueiden talouskysymysten koordinaationeuvoston jäseneksi.

Vuonna 1999 Gref oli edustajana Svjazinvestissä, Rosgostrahissa, FKCB:ssä ja AK Transneftissä sekä hallituksen jäsenenä Svjazinvestissä, Aeroflotissa ja Gazpromissa. Joulukuussa 1999 Grefistä tuli strategisen kehityksen neuvoston puheenjohtaja.

German Grefistä tuli 18. toukokuuta 2000 ministeri uuteen kaupan ja talouskehityksen ministeriöön, johon on koottu tehtäviä aikaisemmista Itsenäisten valtioiden yhteisön ministeriöstä, ulkomaankauppaministeriöstä, talousministeriöstä, pohjoisten alueiden valtionkomiteasta, ulkomaanmaksujen ja vientivalvonnan palvelusta sekä urheilukasvatuksen, urheilun- sekä turismin ministeriöstä.

Politiikassaan Gref pyrki esimerkiksi verotuksen alentamiseen. Ulkomaankauppaministerinä hänelle kuuluivat myös investointisuoja-asiat.

Lähteet
-------

1. ↑  Herman Gref *Sperbank*. Viitattu 15.10.2019.
2. ↑  Herman Gref *Bloomberg*. Viitattu 15.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **German Gref**.
* Ministry for Economic Development and Trade of the Russian Federation (Web Archive 2005).

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Mustapääsirkku** (*Granativora melanocephala*) on keltavatsainen sirkku, joka kuuluu varpuslintuihin.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 15½–17½ cm ja paino 28–33 g. Keltasirkun kokoinen, kaikissa puvuissa ainakin hiukan keltaista mahapuolella. Juhlapukuinen koiras on mustapäinen, alapuolelta kirkkaan keltainen, ja sen selkä sekä yläperä ovat punaruskeat. Naaras ja nuori lintu ovat mahapuolelta kellahtavia, pää on harmahtava ja selkäpuoli tumma. Koiras on hieman naarasta suurempi. Erilaisia ääniä on runsaasti.

Sekä vanhoilla että nuorilla mustapääsirkuilla on täydellinen sulkasato talvella ja osittainen sulkasato kesällä.

Laji muistuttaa hyvin suuresti ruskopääsirkkua (*Emberiza bruniceps*) sekä puvultaan, ääniltään että olemukseltaan. Lajit risteytyvät yhteisellä esiintymisalueella Kaspianmeren kaakkoisosissa. Monet tutkijat pitävätkin näitä samana lajina. Mustapääsirkun kuvaili tieteelle Giovanni Antonio Scopoli vuonna 1769.

Esiintyminen
------------

Esiintymisalue ulottuu Kaakkois-Euroopasta Lähi-itään ja Kaukasukselle sekä Kaspianmerelle ja Iraniin. Lajin kokonaismäärästä on ristiriitaista tietoa: Euroopan populaation koko on 5,6–19 miljoonaa yksilöä IUCN); Euroopassa (EU:n alueella?) pesii 150 000–270 000 paria (Birdguides). Muuttolintu, joka talvehtii pääasiassa Intian niemimaalla. Laji on tavattu Suomessa toistaiseksi 14 kertaa, ensi kerran 3.–6.8.1980 Helsingissä.

Elinympäristö
-------------

Esiintyy monenlaisilla pensaikkomailla, puu- ja viinitarhoissa, oliiviviljelmillä, metsänreunoissa ja vesistöjen varsilla.

Lisääntyminen
-------------

Mustapääsirkun munia.
Pesintä tapahtuu touko-kesäkuussa. Pesä on matalalla pensaassa tai esimerkiksi viiniköynnöksessä. Munia on 4–5, ja molemmat puolisot hautovat yhteensä noin 2 viikkoa.

Ravinto
-------

Syö pääasiassa siemeniä, kesäaikana myös selkärangattomia.

Lähteet
-------

* Mullarney, Killian; Svensson, Lars; Zetterström, Dan & Grant, Peter: *Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut*. Otava, 2008. ISBN 951-1-15727-2.
* Birdguides
* Rariteettikomitea (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Granativora melanocephala* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 17.2.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q334183
* Wikispecies: Emberiza melanocephala
* ADW: Emberiza\_melanocephala
* BioLib: 9040
* BirdLife: 22720990
* BOLD: 120606
* CoL: 6F7GC
* BOW: blhbun1
* eBird: blhbun1
* EUNIS: 1025
* Euring: 18810
* Fauna Europaea: 97540
* Fauna Europaea (new): eaaa72d9-8fd4-41a7-8520-224f4ab2736e
* GBIF: 9613112
* iNaturalist: 9203
* IRMNG: 11189577
* ITIS: 554227
* IUCN: 22720990
* NBN: NHMSYS0000530730
* NCBI: 357696
* TSA: 6449
* Xeno-canto: Emberiza-melanocephala

 |

 |
Novorževin vaakuna vuodelta 1781.
**Novoržev** (ven. Новорже́в) on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Pihkovan ja Velikije Lukin välisen maantien varrella 144 kilometriä Pihkovasta kaakkoon. Kaupunki on Novorževin piirin keskus. Asukkaita on 4 000 henkeä (vuonna 2009).

1700-luvulla paikalla sijaitsi Aršon pogosta. Vuonna 1777 sinne siirrettiin Pustorževin kihlakuntahallinto. Samalla perustettu uusi kaupunki nimettiin Novorževiksi. Kaupunki oli pellavakaupan ja käsityöammattien keskus. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä ja tuhoutui täysin. Nykyään Novorževissa on mm. elintarvike-, puunjalostus- ja tekstiiliteollisuutta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 312. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Novorževin kaupungille ja piirille omistettu sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Pihkovan alueen vaakuna**Pihkovan alueen kaupungit**
Pihkovan aluePihkovan alue
**Hallinnollinen keskus: Pihkova** (*Pskov*)  
  

Dno | Nevel | Novoržev | Novosokolniki | Opotška | Ostrov | Outova (*Gdov*) |
Petseri (*Petšory*) | Porhov | Pustoška | Pytalovo | Sebež | Velikije Luki
**Germaniumtetrakloridi** (GeCl4) on germaniumin ja kloorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään germaniumin, muiden germaniumyhdisteiden ja optisten kuitujen valmistuksessa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa germaniumtetrakloridi on väritöntä nestettä. Se reagoi veden kanssa hydrolysoituen germaniumdioksidiksi ja välivaiheina muodostuu germaniumkloridioksideja. Yhdiste liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, bentseeniin ja tetrakloorimetaaniin. Emäksisissä olosuhteissa se voi reagoida alkoholien kanssa. Germaniumtetrakloridi on Lewis-happo ja muodostaa useita kompleksiyhdisteitä esimerkiksi heksaklorogermanaatti-ionin ([GeCl6]2-). Germaniumtetrakloridi voidaan pelkistää germaniumin avulla germaniumdikloridiksi ja litiumalumiinihydridillä germaaniksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Germaniumtetrakloridia valmistetaan germaniumin ja kloorin välisellä reaktiolla tai yleisemmin germaniumdioksidin ja vetykloridin välisellä reaktiolla.

Ge + 2 Cl2 → GeCl4
GeO2 + 4 HCl → GeCl4 + 2 H2O
Germaniumtetrakloridia voidaan käyttää puhtaan germaniumin valmistuksessa. Lisäksi siitä valmistetaan useita germaniumyhdisteitä, esimerkiksi organogermaniumyhdisteitä, ja germaniumoksidipohjaisia optisia kuituja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Dennis W. Thomas, Tariq Mahmood & Charles B. Lindhal: *Germanium and Germanium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2011.
2. 1 2  Jean Scoyer, Hélian Guislain & H. Uwe Wolf: *Germanium and Germanium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. (englanniksi)
3. 1 2 3  Pradyot Patnaik: *Handbook of inorganic chemicals*, s. 319–320. McGraw-Hill Professional, 2002. ISBN 9780070494398. (englanniksi)
4. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 897. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.11.2020). (englanniksi)
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 450. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
**Sidibé Dédéou Ousmane** (s. 5. joulukuuta 1958 Timbuktu) on malilainen ammattiyhdistysjohtaja, joka toimii maan opetusministerinä.

Dédéou Ousmane kävi ranskalais-arabialaisen lyseon Timbuktussa ja valmistui ylioppilaaksi Askia Mohamedin lyseosta vuonna 1978. Hän opiskeli oikeustieteitä Malin hallintokorkeakoulussa vuosina 1978–1984 ja suoritti sosiaalialan tutkinnon Ranskassa vuonna 2007.

Ousmane työskenteli Malin sosiaaliturvainstituutissa vuodesta 1985. Vuonna 2014 hän oli perustamassa Centrale démocratique des travailleurs du Mali -ammattiliittoa ja on toiminut sen pääsihteerinä. Ousmane nimitettiin Choguel Maïgan hallituksen opetusministeriksi kesäkuussa 2021. Hänen päätehtävänsä on Malin kolulaitoksessa vallitsevan sekasorron ratkaiseminen.

Ousmane on naimisissa ja kuuden lapsen äiti. Hän puhuu songhaita, bambaraa, ranskaa, englantia ja saksaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Faites connaissance avec les nouveaux membres du gouvernement *L’Essor*.  Arkistoitu 16.6.2021. Viitattu 15.6.2021.
Germaine Tailleferre ja Mario Hacquard
**Germaine Tailleferre** (19. huhtikuuta 1892 – 7. marraskuuta 1983) oli ranskalainen säveltäjä ja säveltäjäryhmän Les Six ainoa naispuolinen jäsen. Germaine Tailleferre (oik. Germaine Taillefesse) syntyi Parc Saint-Maurissa, Ranskassa vuonna 1892. Hän vaihtoi sukunimensä Tailleferreksi jo nuorena loukatakseen isäänsä, joka oli kieltäytynyt tukemasta tyttären musiikkiopintoja. *lähde?* Hän opetteli pianonsoittoa kotona äitinsä johdolla ja sävelsi itsekseen lyhyitä kappaleita, kunnes pääsi opiskelemaan Pariisin konservatorioon. Siellä hän tapasi muun muassa Darius Milhaud'n, Georges Auricin ja Arthur Honeggerin.

Tailleferre menestyi opinnoissaan ja tutustui pian Montmartren ja Montparnassen taiteellisiin piireihin. Ryhmä Les Six muodostui puolivahingossa eikä pysynyt koossa kauan. Hänen musiikillisina esikuvinaan ja tukijoinaan olivat muun muassa Claude Debussy, Igor Stravinski, Erik Satie ja erityisesti Maurice Ravel, jonka luona hän vietti paljon aikaa. Vuonna 1925 Tailleferre meni naimisiin amerikkalaisen Ralph Bartonin kanssa ja muutti Yhdysvaltoihin. Hän palasi Ranskaan aviomiehensä kanssa vasta vuonna 1927 ja erosi vähän myöhemmin.

1920- ja 1930-luvuilla Tailleferre sävelsi piano- ja elokuvamusiikkia. Toisen maailmansodan puhjettua hän pakeni Espanjan läpi Portugaliin ja sieltä laivalla Pennsylvaniaan, Yhdysvaltoihin. Sodan jälkeen hän palasi taas Ranskaan ja sävelsi paljon orkesteri- ja kamarimusiikkia sekä muita teoksia, muun muassa neljä balettia sekä neljä täyspitkää ja useita lyhyempiä oopperoita. Suurin osa musiikista julkaistiin vasta taiteilijan kuoleman jälkeen. 1960-luvulla Tailleferre sävelsi paljon elokuvamusiikkia ja ryhtyi vuonna 1976 säestäjäksi lasten musiikkiluokalle. Hän jatkoi säveltämistä aina kuolemaansa, 7. marraskuuta vuonna 1983 asti.

Teoksia
-------

* *Quatuor à cordes* (1918)
* *Jeux de plein air* (1918)
* *Les mariés de la Tour Eiffel* (1921), yhteistyössä muiden Les Sixin jäsenten kanssa
* *Le Marchand d'oiseaux* (1923), baletti
* *Concertino pour harpe et orchestre* (1926)
* *6 chansons françaises* (1926)
* *Il était un petit navire* (1951)
* *Concerto des vaines paroles* (1956)
* *Le maître* (1961)
* *Le Concerto de la Fidélité* (1981)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sidibéla** on maalaiskunta Kayesin alueen Bafoulabén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Tigana sijaitsee piirin pohjoisosassa 65 kilometriä Bafoulabésta pohjoiseen. Kunnassa on 7 600 ja kylässä 1 400 asukasta (vuonna 2009).

Sidibélan kunta rajoittuu pohjoisessa ja idässä Bafoulabén piirin Tomoran, etelässä Bafoulabén ja lännessä Kayesin piirin Ségalan kuntiin. Maisemaa leimaavat kukkulat ja tasangot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu seitsemän kylää. Niistä suurin on 1 700 asukkaan Saorane.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, riisi, hirssi, bataatti, pavut ja vihannekset. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset ja siipikarja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 11.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 11.2.2018.
3. 1 2  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Sidibéla 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 5.7.2017. Viitattu 11.2.2018.
**Johanna Larsson** (s. 17. elokuuta 1988 Boden) on ruotsalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelin maailmanlistalla sijalla 45 ja nelinpelilistalla sijalla 20. Kaksinpelissä hän on voittanut kaksi ja nelinpelissä 13 WTA-turnausta.

Tennisura
---------

### 2008

Larssonin läpimurtokausi oli 2008. Hän voitti kaksi 25 000 dollarin arvoista ITF-turnausta Tukholmassa ja Suttonissa. Ranskan avoimissa hän teki Grand Slam -debyyttinsä, mutta jäi siellä karsintoihin. Wimbledonissa ja US Openissa Larsson jäi myös karsintoihin.

### 2009

Larsson aloitti vuoden Australian avoimilla, jossa hän hävisi karsintojen 1. kierroksella. Hän pelasi Ruotsin Fed Cup-joukkueessa Romaniaa vastaan Sofia Arvidssonin, Sandra Roman ja Ellen Allgurinin kanssa. Bogotán WTA-turnauksessa Larsson pääsi pääsarjaan, mutta hävisi avauskierroksella Carla Suárez Navarrolle. Hän pääsi Istanbulin ITF-turnauksen finaaliin, mutta hävisi sen Maret Anille.

### 2010

Larsson aloitti vuoden pelaamalla kaksi 25 000 dollarin arvoista turnausta Yhdysvalloissa. Ensimmäisessä turnauksessaan Larsson pääsi finaaliin voittamalla ykköseksi sijoitetun Maret Anin, mutta hävisi finaalin Ajla Tomljanovićille. Lutzissa Larsson pääsi puolivälieriin asti, jossa hänet pudotti jatkosta Mariana Duque Mariño. Yhdennentoista ITF-kaksinpeliturnauksensa Larsson voitti Jerseyssä 22. maaliskuuta, kun hän voitti finaalissa Anna Smithin 6–2, 6–3. Grand Slam -turnauksen pääsarjaan hän pääsi mukaan ensimmäistä kertaa Ranskan avoimissa. Turnauksen 1. kierroksella hän voitti Latvian Anastasija Sevastovan luvuin 6–2, 6–2, mutta hävisi toisella kierroksella Akgul Amanmuradovalle.

Slovenian avoimessa WTA-tennisturnauksessa Larsson pääsi finaaliin asti, mutta hävisi sen Anna Tšakvetadzelle luvuin 6–1, 6–2. Yhdysvaltain avoimissa Larsson putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johanna Larsson** Wikimedia Commonsissa

* Johanna Larssonin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Johanna Larsson WTA:n sivuilla (englanniksi)
**Sidit** tai toiselta nimitykseltään **habshit** ovat afrikkalaistaustainen väestöryhmä Intiassa ja Pakistanissa. He polveutuvat orjakaupan myötä Intiaan tuoduista afrikkalaisista. Intiassa heitä on arviolta 250 000.

Historia
--------

Sidejä kuvattuna Mumbaissa vuonna 1912.
Sidien nimitys tulee ilmeisesti arabian kielen sanasta *Sayyid*. Habshit on vastaavasti johdettu Etiopiaa tarkoittavasta sanasta *Habash*. Arabiorjakauppiaat toivat orjia Intiaan Etiopiasta Mosambikiin ulottuvan rannikon alueelta. Lähteitä sideistä Intiassa on Delhin sulttaanikunnan perustamisen ajoilta 1200-luvulta. Orjien tuomista jatkettiin aina 1800-luvulle saakka. Paikalliset ruhtinaat käyttivät heitä muun muassa sotilaina ja palvelijoina. Nykyisin sidejä asuu Intian Karnatakan, Maharashtran, Andhra Pradeshin ja Gujaratin osavaltioissa, sekä Pakistanin Sindhissä.

Kulttuuri
---------

Siditansijoita Gujaratissa.
Gujaratissa sidit muodostavat yhden alemmista muslimikasteista. Alueen sidejen sosiaalinen elämä pyörii paljolti islamilaisen pyhimyskultin ympärillä. Tärkeimpiä pyhimyksiä ovat Bava Gor, Bava Habash ja Mai Mishra. Bava Gor oli perimätiedon mukaan etiopialainen sotapäällikkö, joka lähetettiin Intiaan taistelemaan naispuolista demonia vastaan. Sidien oman perimätiedon mukaan he polveutuvat tätä saattaneista sotilaista ja näiden vaimoista. Karnatakassa on muslimien lisäksi kristittyjä ja hindulaisia sidejä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Shah, Anish M.; et al.: Indian Siddis: African Descendants with Indian Admixture *American Journal of Human Genetics*. Viitattu 20.2.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Paul Hockings: *Encyclopedia of World Cultures - Volume III*, s. 260. G.K. Hall & Company, 1992. ISBN 0-81611-808-6. (englanniksi)
**Knuutilankankaan koulu** on Oulussa, Knuutilan kaupunginosassa sijaitseva alakoulu. Koulun siivessä toimii myös Knuutilankankaan päiväkoti ja esiopetus.

Rakennus valmistui vuonna 1988 arkkitehti Jouni Koiso-Kanttilan suunnittelemana ja peruskorjattiin vuonna 2015 3,4 miljoonalla eurolla. Oulunsuun kaupunginosassa sijaitseva Lämsänjärven koulu on ollut vuodesta 2006 hallinnollisesti sivukouluna osa Knuutilankankaan koulua.

Koulu on mukana varhennettu kielenopetus (KIELO) -hankkeessa, jossa englannin kieltä aletaan opettaa varhaistetusti jo ensimmäisellä luokalla.*lähde?* Koulussa toimii moniammatillinen oppilashuoltoryhmä, johon kuuluvat rehtori, erityisopettaja, kouluterveydenhoitaja, koulukuraattori ja koulupsykologi.

Lähteet
-------

1. ↑  Sankala, Kari: Knuu­ti­lan­kan­kaan koulu pe­rus­kor­jat­tiin Oulun koulun ark­ki­teh­tuu­ria kun­nioit­taen *Kaleva.fi*.  17.9.2015. Viitattu 24.6.2023.
2. ↑  Läm­sän­jär­ven koulu su­lau­tuu toiseen *Kaleva.fi*.  27.4.2006. Viitattu 24.6.2023.
3. ↑  Koulun esittely Oulun kaupunki, Knuutilankankaan koulu. Viitattu 24.6.2023.
**Sergio Obeso Rivera** (31. lokakuuta 1931 Jalapa – 11. elokuuta 2019) oli meksikolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Veracruz-Jalapan arkkihiippakuntaan (myöhempi nimi: Jalapa) 31. lokakuuta 1954. Hänet nimitettiin Papantlan hiippakunnan piispaksi 30. huhtikuuta 1971, ja hänet konsekroi 21. kesäkuuta Emilio Abascal y Salmerón, jota avustivat Manuel Pío López Estrada ja Guillermo Ranzahuer González.

Obeso Rivera sai 15. tammikuuta 1974 nimityksen Jalapan koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Uppennan titulaariarkkipiispaksi. 12. maaliskuuta 1979 hänestä tuli Jalapan arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 10. huhtikuuta 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Sergio Obeso Rivera


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Torri Edwards** (s. 31. tammikuuta 1977 Fontana, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.

Edwardsin oli tarkoitus kilpailla Sydneyn olympialaisissa 2000 ainoastaan 4 × 100 metrin viestijuoksussa, mutta Inger Millerin loukkaantumisen takia hän pääsi mukaan myös henkilökohtaiselle 100 metrin juoksuun, jossa karsiutui puolivälierissä ajalla 11,32 sekä 200 metrin juoksuun, jossa karsiutui välierissä ajalla 23,06. Pikaviestissä hän oli mukana pronssia juosseessa joukkueessa. Kauden lopussa hän juoksi GP-finaalissa 200 metrillä seitsemänneksi. Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 hän voitti pronssia 60 metrin juoksussa ajalla 7,17. Myöhemmin samana vuonna hän voitti MM-kultaa Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa 100 metrillä ajalla 10,93, MM-hopeaa 200 metrillä ajalla 22,47 sekä MM-hopeaa pikaviestissä. Kauden lopussa hän juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi sekä 100 että 200 metrillä.

Edwards sijoittui neljänneksi Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 60 metrillä ajalla 7,16. Samana vuonna hän kärähti dopingista ja sai kahden vuoden kilpailukiellon, joka myöhemmin lyhennettiin 15 kuukauden pituiseksi. Hän palasi radoille vuonna 2006, jolloin hän juoksi 100 metrillä toiseksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa sekä yleisurheilun maailmancupissa.

Osakan MM-kisoissa 2007 hän voitti pikaviestissä kultaa ja juoksi sadalla metrillä neljänneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 4×100 metrin viestissä alkuerissä ja sijoittui 100 metrillä kahdeksanneksi.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
Ulkoradat
* 100 metrin juoksu: 10,78 (2008)
* 200 metrin juoksu: 22,28 (2003)

Sisäradat
* 50 metrin juoksu: 6,31 (2002)
* 60 metrin juoksu: 7,10 (2006)

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2  Torri Edwards (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Torri Edwards Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
4. ↑  Sydney 2000 – Naisten 4×100 metrin viestin tulokset (Arkistoitu – Internet Archive) IAAF (englanniksi)
5. ↑
6. ↑  Athletes Sanctioned for a Doping Offence Committed 2003-2008 (XLS) (arkistoitu versio (archive.org)) IAAF.  Arkistoitu 15.11.2008. Viitattu 26.7.2015. (englanniksi)
7. ↑  Osaka 2007 - N4x100m tulokset (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Naisten 100 metrin juoksun maailmanmestarit

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983: Itä-Saksa Marlies Göhr1987: Itä-Saksa Silke Gladisch1991: Saksa Katrin Krabbe

 | 1993: Yhdysvallat Gail Devers1995: Yhdysvallat Gwen Torrence1997: Yhdysvallat Marion Jones

 | 1999: Yhdysvallat Marion Jones2001: Ukraina Žanna Block2003: Yhdysvallat Torri Edwards

 | 2005: Yhdysvallat Lauryn Williams2007: Jamaika Veronica Campbell2009: Jamaika Shelly-Ann Fraser

 | 2011: Yhdysvallat Carmelita Jeter2013: Jamaika Shelly-Ann Fraser-Pryce2015: Jamaika Shelly-Ann Fraser-Pryce

 | 2017: Yhdysvallat Tori Bowie2019: Jamaika Shelly-Ann Fraser-Pryce2022: Jamaika Shelly-Ann Fraser-Pryce

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**RADIUS-protokolla** (Remote Authentication Dial In User Service) on aikoinaan suunniteltu sisäänsoittopalveluissa tapahtuvaan tunnistukseen, jossa se on nykyäänkin laajassa käytössä. Nykyinen määrittely tunnistuksen ja valtuutuksen osalta on RFC 2868 ja tilastoinnin osalta määrittely on RFC 2867. 

RADIUS-protokollan pääasiallinen käyttökohde on operaattorin sisäisessä verkossa, jolloin verkkoa voidaan pitää kohtuullisen luotettavana ja yhden tahon ylläpitämänä.

Jos lähiverkossa halutaan käyttää AAA-palveluita, on lähiverkolla oltava RADIUS-palvelin, johon ethernet-kytkimet ja WLAN-tukiasemat ottavat RADIUS-protokollalla yhteyttä. Palvelimen ja verkkolaitteiden välille pitää konfiguroida oma salasana jokaisen RADIUS-palvelimen ja verkkolaitteen välille.

Toiminta
--------

RADIUS-prosessiin kuuluu neljä osapuolta:

* Tunnistettava käyttäjä
* NAS-liityntäpiste
* RADIUS-palvelin
* Käyttäjätietokanta

Tunnistettava käyttäjä on käytännössä laite joka tarvitsee pääsyn verkkoon, esimerkiksi tietokone. Tietokone lähettää pyynnön NAS-liityntäpisteelle eli kytkimelle. Kytkin kysyy käyttäjältä tunnistetiedot, ja välittää ne eteenpäin RADIUS-palvelimelle joka tarkistaa ne käyttäjätietokantaa vasten. Tunnistautumisen onnistuessa käyttäjä saa valtuutuksen.

Itse RADIUS-palvelin voi sisältää käyttäjätietokannan, jossa käyttäjänimiä ja salasanoja säilytetään. RADIUS-palvelin osaa käyttää myös olemassa olevaa Active Directorya, Novell eDirectoryä tai melkein mitä tahansa käyttäjänimi/salasanatietokantaa.

AAA-palveluita käytettäessä voidaan käyttää IEEE 802.1X-protokollaa asiakaslaitteen (supplicant) ja verkon liityntäpisteen välillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antti Ketoluoto (Lahden ammattikorkeakoulu, opinnäytetyö): Network Access Control  2017. theseus.fi. Viitattu 29.7.2020.
Torre del Mangia
**Torre del Mangia** on vuosina 1325–1348 rakennettu, 88 metriä korkea torni Sienassa, Italiassa. Se sijaitsee kaupungin keskusaukiolla Piazza del Campolla, goottilaisen Palazzo Pubblicon yhteydessä. Sen rakensivat Minuccio ja Francesco di Rinaldo vuosina 1338–1348.

Torni on saanut nimensä ensimmäiseltä kellonsoittajaltaan vuonna 1347, Giovanni di Ducciolta, jonka lempinimi oli "Mangiaguadagni" (suom. *Syöminkätienaa*). Tornin nykyinen kello on laitettu paikoilleen vuonna 1666: sen valmistaminen San Francescon luostarissa kesti lähes kymmenen kuukautta, ja kellon paikalleen laittamiseen tarvittiin kaksi suurta, yhteensä 53 miehen käyttämää vinssiä. Tornin huipulle johtaa 400 porrasta. Tornin juurella on kappeli, jonka nimi on Capella di Piazza. Se on vuoden 1348 rutosta selvinneiden kiitollisuudenosoitus Neitsyt Marialle.

Lähteet
-------

* Spectrum tietokeskuksen artikkeli Italia (taide).

### Viitteet

1. 1 2 3  Siena Online (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Istituto e museo di storia della scienza

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Torre del Mangia** Wikimedia Commonsissa
**Torrejón de Ardoz** on kunta Madridin itsehallintoalueella Espanjassa. Se sijaitsee Barcelonaan vievän A-2-moottoritien varrella noin 20 kilometriä itään itsehallintoalueen ja maan pääkaupungista Madridista. Kunnan väkiluku on 126 981 (vuonna 2016).

Torrejónin lentoasema on aikaisemmin ollut sotilaskäytössä ja toiminut muun muassa Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohtana. Lentoasema avattiin siviili-ilmailulle 1990-luvun puolivälissä. Vuonna 2002 perustettu Euroopan unionin satelliittikeskus, joka on yksi Euroopan unionin erillisvirastoista, sijaitsee Torrejónissa.

Torrejón de Ardozin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa jesuiittojen rakentama Casa Grande, joka toimii nykyään hotelli-ravintolana ja museona, sekä keskusaukio Plaza Mayorin laidalla sijaitseva San Juan Evangelistan kirkko.

El Parque Europa on pääpuisto. Puiston pinta-ala on 233 000 m². Puistossa sijaitsee muun muassa eurooppalaisten kaupunkien tunnetuimpien rakennusten ja monumenttien jäljennöksiä.

Kuvia
-----

* Plaza Mayor ja kaupungintaloPlaza Mayor ja kaupungintalo
* Iglesia de San Juan EvangelistaIglesia de San Juan Evangelista
* Parque EuropaParque Europa
* Parque EuropaParque Europa
* La Caja del ArteLa Caja del Arte

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Aena.es (Luettu 5. syyskuuta 2007)
3. ↑  European Union Satellite Centre (Luettu 5. syyskuuta 2007)
4. ↑  Ayuntamiento de Torrejón de Ardoz: Lugares de interés (Arkistoitu – Internet Archive) (Luettu 5. syyskuuta 2007)
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Torrejón de Ardoz**.
* Ayuntamiento de Torrejón de Ardoz (espanjaksi)
* Torrejón de Ardoz Google Maps -palvelussa (englanniksi)
**Irja Leimu** (s. 1939 Helsinki) on suomalainen muotitaiteilija. Hänen suunnittelemansa vaatteet tunnetaan pelkistetyistä, tarkoituksenmukaisista ja arkkitehtonisista linjoistaan ja luonnonmateriaalien käytöstä. Hän sai valtion taideteollisuuspalkinnon 1989.

Leimu valmistui Taideteollisen oppilaitoksen muotipiirustusosastolta 1960 ja sai ensimmäisen työpaikkansa Silolta Turusta. Neljän vuoden jälkeen hän siirtyi Kestilälle, sitten helsinkiläiseen Vaaksaan ja oululaiseen Ruskatexiin. 

Vuosina 1973–1976 hän toimi Blueman Oy:ssä Lee Cooper -vapaa-ajanmallistojen suunnittelijana. Merkin maihinnousutakista tuli hyvin suosittu, ja Leimun Suomen markkinoita varten suunnittelema takataskutikkaus päätyi myös Lee Cooperin kansainväliseen mallistoon. 1970-luvulla hän suunnitteli vaatteita myös SOK:lle, Biancalle ja Tyyleksille. Oman vuonna 1980 perustamansa suunnittelutoimiston kautta Leimu työskenteli muun muassa Suomen Trikoolle, Karhu-Titanille, Sastalle ja Skilalle. Nahkatuotteita hän suunnitteli Pentikille ja työvaatteita muun muassa Siipipyörälle, Puolustusvoimille, Kansallisoopperalle sekä Ateneumin ja Kiasman taidemuseoille. Vuonna 1988 Irja Leimu toi markkinoille omaa nimeään kantavan vaatemalliston.

Suunnittelutyönsä ohella Leimu on toiminut opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa.

Irja Leimun töitä oli esillä Designmuseossa syksyllä 2006. Näyttelyn yhteydessä koostettiin kirja *Irja Leimu Design*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Opettajamatrikkeli 1973-2003 (Arkistoitu – Internet Archive), Taideteollinen korkeakoulu. Viitattu 9.6.2014.
2. 1 2  Tapio Mikola (teksti), Kati Mikola (karikatyyrit): *Pikakuvia 1, Vaatemarkkinoinnin vaikuttajia sanoin ja kuvin*, s. 51. Turku: LSK, 1981. ISBN 951-99302-2-1.
3. 1 2  Irja Leimun ylellistä eleganssia ja pelkistettyä muotokieltä, Maahenki Oy. Viitattu 9.6.2014.
4. 1 2  Piippa Lappalainen ja Mirja Almay: *Kansakunnan vaatettajat*, s. 49. WSOY, 1996. ISBN 978-9510208649.
5. ↑  Lahjoittajatarina: Irja Leimu, Aalto-yliopisto 21.4.2011. Viitattu 9.6.2014.
6. ↑  Irja Leimu CV (Arkistoitu – Internet Archive), Ornamo. Viitattu 9.6.2014.

Kirjallisuutta
--------------

* Tuula Poutanen ja Pirkko Vekkeli: *Irja Leimu Design*. Maahenki Oy 2006. ISBN 952-5328-94-5.
**Wikiuutiset** (engl. *Wikinews*) on Wikimedia Foundationin hallinnoima vapaan sisällön uutislähde. Wikiuutiset soveltaa wikiperiaatetta uutistuotantoon.

Wikiuutisten suomenkielinen versio avattiin 25. marraskuuta 2007.

Historia
--------

Kaksi riviä pitkä ensimmäinen ehdotus Wikiuutisten perustamisesta luotiin tammikuussa 2003 Wikipedian yhteisöön Meta-Wikiin. Ehdottajana toimi Daniel Alstron käyttäjätunnuksella Fonzy. Varsinaisen kehitystyön aloitti saksalainen ohjelmistosuunnittelija ja toimittaja Erik Möller. Projektin ideana oli perustaa sisarprojekti, joka kattaa "uutiset monista eri aihealueista, puolueettomasti ja täsmällisesti." Wikipedian pitkäaikaisten muokkaajien vastustus alkuvaiheessa raivasi tietä perusteelliselle keskusteluille siitä, miten se voitaisiin toteuttaa yhtenä Wikimedia Foundationin projektina.

Marraskuussa 2004 perustettiin kokeiluwiki sen selvittämiseksi, miten yhteistyönä toteutettu uutissivusto toimisi. Vuonna 2004 sivusto siirrettiin pois "demo"-tasosta beta-tasoon. Saksankielinen versio perustettiin samaan aikaan. Piakkoin Wikinewsistä julkaistiin myös hollannin-, ranskan-, espanjan-, ruotsin-, bulgarian-, puolan-, portugalin-, romanian-, ukrainan-, italian-, serbian-, japanin-, venäjän-, heprean-, arabian-, thain-, norjan- ja kiinankieliset versiot (kyseisessä aikajärjestyksessä). Vuonna 2007 Wikinewsin eri kieliversioita oli jo 23.

Englanninkielinen Wikinewsin versio saavutti 13. maaliskuuta 2005 tuhannen artikkelin rajapyykin. Runsaan vuoden kuluttua sinne kirjoitettiin viidestuhannes uutinen. Suomenkielinen versio Wikiuutiset saavutti viidensadan uutisen rajapyykin 26. heinäkuuta 2008.

Lisäprojektit
-------------

Vaikkakin Wikinews keskittyy pääasiassa tekstiartikkeleihin, sen jäsenet laajentavat ideaa muuhun mediaan. Näitä projekteja ovat muun muassa puhuttu Wikinews, jossa artikkelit ovat kuunneltavissa Ogg Vorbis -muodossa ja tulostettava Wikinews, joka on päivittäinen painos Wikinewsistä ja tarkoitettu tulostettavaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Wikimedia Foundationin Meta-Wiki: Wikinews-keskustelusivun arkisto

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wikiuutiset**.
* Wikiuutiset
* Englanninkielinen Wikinews
* Monikielinen Wikinews-portaali
* Wired News: Wikipedian luojat siirtyvät uutisiin

**Wikimedia Foundation**

**Hankkeet:** Wikipedia • Wikisanakirja • Wikisitaatit • Wikiaineisto • Wikikirjasto • Wikimedia Commons • Wikispecies • Wikiuutiset • Wikiopisto • Wikidata • Wikimatkat  

**Tapaamiset:** Wikimania  

**Tunnettuja henkilöitä:** Jimmy Wales • Katherine Maher • Larry Sanger  

**Organisaatioita:** Wikimedia Suomi • Wikimedia Sverige • Wikimedia Eesti • Wikimedia Norge • Wikimedia Deutschland • Wikimedia France • Wikimedia Russia·