recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Boris Babotškin Tšapajevina.
**Boris Andrejevitš Babotškin** (ven. Бори́с Андре́евич Ба́бочкин, 18. tammikuuta (J: 5. tammikuuta) 1904 Saratov – 17. heinäkuuta 1975 Moskova) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen näyttelijä ja ohjaaja.

Boris Babotškin opiskeli Moskovassa "Nuoret mestarit" -studiossa ja työskenteli näyttelijänä vuodesta 1921 lähtien. Vuosina 1931–1935 hän näytteli Leningradin Puškinille nimetyssä akateemisessa draamatettaerissa ja vuosina 1937–1940 johti Gorkille nimettyä suurta draamatetteria. Vuodesta 1940 hän työskenteli Moskovassa Vahtangoville nimetyssä teatterissa, vuosina 1948–1951 ja vuodesta 1955 lähtien Malyi-teatterissa. Vuosina 1952–1953 toimi Moskovan Puškinille nimetyn teatterin pääohjaajana. Babotškinin merkittävin ohjaustyö oli Maksim Gorkin "Kesävieraat" (1939 ja 1964).

Vuodesta 1927 lähtien Babotškin työskenteli myös elokuvanäyttelijänä. Maailmanmaineen hänelle toi Tšapajevin rooli samannimisessä Vasiljevin veljeksien elokuvassa (1934). Vuodesta 1944 lähtien hän toimi Neuvostoliiton elokuvakoulun VGIK:n opettajana ja vuodesta 1966 sen professorina.

Babotškin on palkittu Stalin-palkinnolla vuosina 1941 ja 1951 sekä Neuvostoliiton valtionpalkinnolla vuonna 1977. Vuonna 1963 hän sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan ja vuonna 1974 sosialistisen työn sankarin arvonimen. NKP:n jäseneksi hän liittyi vuonna 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 2*, s. 505. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.
2. ↑  Entsiklopedija "Krugosvet" *krugosvet.ru*. Viitattu 17.6.2010. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**USS Amick** (runkonumero DE-168) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa. Se palveli toisen maailmansodan jälkeen myös Japanin meri-itsepuolustusvoimissa ja Filippiinien laivastossa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Cannon-luokka*
Alus tilattiin Newarkista New Jerseystä Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä, missä köli laskettiin 30. marraskuuta 1942. Se sai nimensä *USS Astorian* Savo-saaren taistelussa 9. elokuuta 1942 kaatuneen viestiupseerin Eugene Earle Amickin mukaan. Se laskettiin vesille 27. toukokuuta 1943 kumminaan rouva Mary R. Amick, aliluutnantti Amickin leski. Se otettiin palvelukseen 26. heinäkuuta New Yorkin laivastontelakalla ensimmäisenä päällikkönään Francis C. B. McCune.

Palvelus
--------

Keisarillisen Japanin armeijan kenraaliluutnantti Sadae Inoue antautui 2. syyskuuta 1945 Palaulla olevine joukkoineen aluksella.

Alus poistettiin palveluksesta 16. toukokuuta 1947 ja siirrettiin reserviin. Alus lainattiin 14. kesäkuuta 1955 Japanille, joka liitti sen meri-itsepuolustusvoimiinsa nimellä *JDS Asahi* (runkonumero DDE-262). Se palautettiin 1975 Yhdysvaltain laivastolle, joka luokitteli sen fregatiksi runkonumerolla FF-168. Alus todettiin palveluskelvottomaksi ja poistettiin 15. kesäkuuta 1975 alusluettelosta.

Syyskuussa 1976 alus myytiin Filippiineille. Se romutettiin vuonna 1989.

Lähteet
-------

* Peter Margaritis: *Landing in Hell: The Pyrrhic Victory of the First Marine Division on Peleliu, 1944*. Casemate Publishers, 2018. Teoksen verkkoversio (viitattu 22.7.2022). (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  USS Amick
2. 1 2  Margaritis 2018 s. 206
**Gay anthem** eli vapaasti suomennettuna **homohymni** on suosittu kappale, josta on tullut laajalti suosittu etenkin homoseksuaalien keskuudessa, tai jotkin näistä kappaleista saattavat tulla hittikappaleiksi myös muulle HLBT- yhteisölle. Popular music" -lehden mukaan kaikkein perinteisin gay anthem kautta aikojen on Gloria Gaynorin kappale "I will survive" vuodelta 1978.

Kaikkia lauluja, jotka on merkitty "homohymneiksi", ei ole kirjoitettu varta vasten gay anthemeiksi, mutta ne sisältyvät tähän populaarimusiikin alaryhmään, jossa niistä on tullut erityisen suosittuja homoyhteisön keskuudessa. Esimerkiksi Village People n "YMCA ",  The Weather Girls 's "It's Raining Men ", Diana Rossin "I'm Coming Out "ja "Ain't No Mountain High Enough" sekä  ABBA:n "Dancing Queen "ovat klassisia homohymnejä.

Erityisten kappaleiden sijasta gay anthemeiden genre muistuttaa ennemminkin homomiehen henkilöpalvontaa, jossa korostuu etenkin diva-tyyliset popmusiikin laulajat, jotka ovat melkein aina naispuolisia homoikoneita. Nykyaikaisia esimerkkejä ovat Cher, Shirley Bassey, Cyndi Lauper, Britney Spears, Diana Ross, Mariah Carey, Whitney Houston, Céline Dion, Kylie Minogue, Madonna, Barbra Streisand, Donna Summer, Evelyn "Champagne" King, Tamar Braxton, Geri Halliwell, Christina Aguilera, Beyoncé, Jennifer Lopez, Shakira, Jessica Simpson, Lady Gaga, Katy Perry, Adele, Rihanna, Miley Cyrus, Demi Lovato, Selena Gomez ja Ariana Grande.

Lähteet
-------

1. ↑  Tony: Gay anthemin anatomia: Homohumppaa vai aatteen paloa *Retropop*.  25.6.2019. Viitattu 3.1.2020.
2. ↑  Perlman: "Y.M.C.A." (An Oral History) *Spin magazine*.  May 27, 2008. Viitattu April 26, 2009.
3. ↑  25 Essential LGBTQ Pride Songs *rollingstone.com*.  Arkistoitu heinäkuu 31, 2017. Viitattu July 30, 2017.
**USS Alger** (runkonumero DE-101) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty Philip Rounseville Algerin mukaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Cannon-luokka*
Alus tilattiin Dravo Corporationilta Wilmingtonista Delawaresta, missä köli laskettiin 2. tammikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1943 kumminaan Louisa Rodgers Alger ja otettiin palvelukseen 12. marraskuuta 1943 Philadelphian laivastontelakalla ensimmäisenä päällikkönään W. F. Porter.

Palvelus
--------

Alus lähti 30. marraskuuta Bermudalle koeajoihin, joiden päätyttyä se palasi Philadelphiaan. Alus lähti 15. tammikuuta 1944 Karibianmerelle. Se saapui 21. tammikuuta Trinidadiin, jossa se liitettiin Task Group 42.5:een. Alus suojasi 31. tammikuuta saattueen Recifeen Brasiliaan. Matkan aikana alus kolaroi kauppalaivan kanssa, jolloin keula vaurioitui. Alus pääsi kuitenkin määränpäähänsä Recifeen 14. helmikuuta. Alus liitettiin Task Group 41.5:een partioimaan Brasilian rannikolla. Se oli tehtävässä aina kesäkuun alkuun. Alus lähti 1. kesäkuuta saattueen suojana Trinidadiin, jonne se saapui 8. kesäkuuta. Se lähti paluumatkalle suojaten saattuetta.

Alus suojasi 17. heinäkuuta saattuetukialus *USS Solomonsia* Brasilian rannikolla sukellusveneidentorjuntapartiossa. Tehtävästä vapauduttuaan alus palasi partiotehtäviin. Alus suojasi 30. marraskuuta Task Group 42.3:n mukana saattueen Rio de Janeiroon. Alus suojasi 28. joulukuuta saattueen Recifestä Trinidadiin, mutta se palasi takaisin 30. tammikuuta 1945. Paluuta seuranneena päivänä alus vapautettiin palveluksesta, jolloin miehistö aloitti valmistautumisen aluksen lainaamiseksi Brasilian hallitukselle.

Erilaisten tarkistusten ja koeajojen päätteeksi *Alger* lähti 23. helmikuuta Recifestä ja ankkuroitui vielä samana päivänä Nataliin. Alus poistettiin 10. maaliskuuta palveluksesta ja lainattiin Brasilian laivastolle. Alus poistettiin 20. heinäkuuta 1953 Yhdysvaltain laivaston alusluettelosta.

### Brasiliassa

Brasilian laivasto nimesi aluksen *CTE Babitongaksi* (port. *Contratorpedeiro de Escolta*) runkonumerolla D-16. Se poistettiin 1964 Brasilian laivaston alusluettelosta ja romutettiin.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  DANFS- USS Alger (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Gardiner 1995 s. 30
**USS Asheville** (runkonumero SSN-758) on Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Los Angeles -luokka*
Alus tilattiin 26. marraskuuta 1984 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 9. tammikuuta 1987. Se laskettiin vesille 24. helmikuuta 1990 kumminaan rouva Dorothy Helms ja liitettiin laivastoon 28. syyskuuta 1991.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 11. sukellusvenelaivueeseen Point Loman laivastotukikohtaan. Joulukuussa 1996 alus testasi Northrop Grumman Sea Ferret -tiedustelulennokkia.

Elokuussa 1998 alus palasi kuuden kuukauden partiomatkalta Läntiseltä Tyyneltämereltä. Kuukauden levon jälkeen alus siirrettiin huollettavaksi Pearl Harborin laivastontelakalle, mistä se vapautui 14. joulukuuta. Telakoinnin päätyttyä aluksella aloitettiin miehistökoulutus seuraavaa matkaa varten. Toukokuussa 1999 se teki kaksi perhepäivämatkaa, joista ensimmäinen lähti Pearl Harborista käyden Lahainassa Mauilla. Alus oli ankkurissa viisi vuorokautta Mauilla, josta se palasi Pearl Harboriin toisen ryhmän kanssa.

Alus teki heinäkuusta alkaen kahden kuukauden matkan Itäisellä Tyynellämerellä jatkaen harjoituksia *USS John C. Stennisin* lentotukialusryhmässä. Matkan aikana alus vieraili San Diegossa, Esquimaltissa ja Ketchikanissa. Alus palasi elokuun lopulla Pearl Harboriin, jolloin se aloitti kuuden viikon valmiusjakson. Aluksen päällikkö vaihtui 15. lokakuuta , kun Ingalls vastaanotti päällikkyyden Groomsilta. Lokakuun lopulla alus palasi San Diegoon kolmeksi viikoksi, jolloin sen koulutus lentotukialusryhmässä saatettiin päätökseen.

Marraskuussa 1999 alus palasi Pearl Harboriin, jossa se oli jälleen kuusi viikkoa valmiudessa valmistautuen seuraavalle tehtävälle.

Alus lähti 26. maaliskuuta 2013 läntiselle Tyynellemerelle. Se saapui 16. huhtikuuta Yokosukaan, jossa se oli kuusi vuorokautta. Alus kiinnittyi 8. kesäkuuta Subic Bayn laivastotukikohdassa Filippiineillä emäalus *USS Frank Cableen* täydentääkseen varastojaan.

Alus kiinnittyi 21. tammikuuta 2022 *USS Emory S. Landiin*, joka oli kiinnittyneenä Guamin Alpha laiturissa. Tammikuun lopulla vene siirtyi Bravo laituriin. Alus lähti 21. helmikuuta Apra Harborista partiomatkalle Yhdysvaltain 7. laivaston vastuualueelle.

Alus kiinnittyi 4. huhtikuuta Jokosukassa laituriin 13S viideksi vuorokaudeksi. Se oli 31. toukokuuta - 6. kesäkuuta kiinnittyneenä *Emory S. Landiin* Guamin Bravo laiturissa. Alus kiinnittyi 1. heinäkuuta Apra Harborin Romeo laiturin paikkaan 2 oltuaan neljä kuukautta partiomatkalla. Thomas W. Bullock luovutti 12. elokuuta päällikkyyden Thomas Dixonille Guamin tukikohdan kappelissa pidetyssä vaihtoseremoniassa.

Lähteet
-------

1. ↑  FORWARDING OF COMMAND HISTORY SSN 758
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  US Carriers Net - SSN 758

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Asheville (SSN-758)** Wikimedia Commonsissa
Kielo
**Kielo** (engl. *Patty*) on hahmo Charles M. Schulzin luomassa *Tenavat*-sarjakuvassa. Kielo oli varhainen hahmo, joka poistui myöhemmin sarjasta käytännössä kokonaan.

Kielo oli yksi *Tenavien* neljästä alkuperäisestä hahmosta, ja alkuvaiheessa sarjan ainoa tyttö. Hän esiintyi jo 2. lokakuuta 1950 julkaistussa ensimmäisessä stripissä. Kieloa ulkoisesti muistuttanut hahmo oli ollut jo sitä ennen Schulzin piirtämässä *Li’l Folksissa*. *Tenavien* alkuvaiheessa Kielo oli kuvattu energisenä ja voimakastahtoisena tyttönä, jolle pojat eivät juuri mahtaneet mitään, mutta Schulz siirsi myöhemmin nämä ominaisuudet Tellulle. Sen jälkeen Kielo esiintyi sarjassa Lipen ystävänä ja aisaparina, joka osallistui toisinaan myös Jaska Jokusen ahdisteluun. Yleensä Kielo vaikuttaa kuitenkin vähemmän pahantahtoiselta kuin Lippe ja Tellu. Kielo kuuluu Jaska Jokusen baseball-joukkueeseen.

Kielo pukeutuu aina ruudulliseen mekkoon ja pitää hiuksissaan ruudullista rusettia. *Tenavat*-animaatioissa Kielon mekko on oranssi ja hänen hiuksensa ovat ruskeat. Varhaisissa stripeissä Kielo ja Pave olivat selvästi vanhempia kuin Jaska Jokunen. Myöhemminkin Kielo, Lippe ja Pave olivat hivenen sarjan muita hahmoja pidempiä.

Schulz ei pyrkinyt sarjan ensimmäisten vuosien jälkeen kehittämään Kielon persoonallisuutta, joten tämä jäi pian melko värittömäksi ja persoonattomaksi sivuhahmoksi. Kielon esiintyminen *Tenavissa* harveni 1960-luvun aikana, ja 1970-luvulta alkaen hän esiintyi enää hyvin satunnaisesti, kadoten lähes kokonaan. Schulz käytti Kieloa muutaman kerran taustahahmona vielä 1990-luvullakin. Musikaalissa *You’re A Good Man, Charlie Brown* Kielo oli alun perin yksi kuudesta pääroolista, mutta musikaalin uudessa versiossa hänet korvattiin Sallilla.

Kielo sai nimensä Schulzin serkun Patty Swansonin mukaan. Myöhemmin Schulz kehitteli serkkunsa pohjalta pidemmälle viedyn hahmon, Piparminttu-Pipsan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Meet the Gang (englanniksi) Fivecentsplease.com. Viitattu 27.12.2014.
2. ↑  Chip Kidd (toim.): *Peanuts: The Art of Charles M. Schulz*, Li’l Folksia koskevat sivut. Pantheon Books, New York 2001.
3. ↑  Peanuts FAQ (koonnut Derrick Bang), kohta 4.2) (englanniksi) Fivecentsplease.org. Viitattu 27.12.2014.
4. ↑  David Michaelis: *Schulz and Peanuts: A Biography*, pehmeäkantinen laitos, kuvaliite ja s. 223. Harper Perennial, New York 2008.

  

Tenavat

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilöitä | Charles M. Schulz • Bill Meléndez • Vince Guaraldi • Lee Mendelson • Robert L. Short |
| Hahmot | Luettelo Tenavien hahmoista • Jaska Jokunen • Ressu • Tellu • Eppu • Amadeus • Salli • Piparminttu-Pipsa • Maisa • Kaustinen • Sami • Rapa-Ripa • Lippe • Kielo • Pave • Kutri • Toisto • Pieni punatukkainen tyttö • Suuri kurpitsa |
| Animaatiot | Luettelo Tenavat-animaatioista • *Jaska Jokusen joulu* (1965) • *Eläköön, Jaska Jokunen!* (1969) • *Ressu lähtee maailmalle* (1972) • *Kisa on kova, Jaska Jokunen* (1977) • *Hyvää matkaa Jaska Jokunen* (1980) • *Tenavat-elokuva* (2015) |
| Muuta | *Li’l Folks* • *You’re A Good Man, Charlie Brown* |
Kašinin piiri Tverin alueen kartalla.
**Kašinin piiri** (ven. Ка́шинский райо́н, *Kašinski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen kaakkoisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 972 neliökilometriä. Asukkaita on 26 800 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Kašinin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 11 maalaiskuntaa:

* Barykovo (ven. Барыково)
* Bulatovo (ven. Булатово)
* Davydovo (ven. Давыдово)
* Farafonovka (ven. Фарафоновка)
* Karabuzino (ven. Карабузино)
* Pestrikovo (ven. Пестриково)
* Pisjakovka (ven. Письяковка)
* Šepeli (ven. Шепели)
* Slavkovo (ven. Славково)
* Unitsy (ven. Уницы)
* Verhnjaja Troitsa (ven. Верхняя Троица)

Piirin kautta kulkee Moskovan, Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie. Maatalous on keskittynyt pellavan viljelyyn. Kašinin kaupunki oli keskiajalla itsenäisen ruhtinaskunnan keskus. Nykyään siellä on mm. elintarviketeollisuutta ja kylpylä.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kašinin kaupungin ja piirin sivusto (venäjäksi)
* Kašinin piiri Tverin alue -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
**VecSports Boxing** on Manu Pärssisen vuonna 2002 Vectrex-pelikonsolille tekemä peli. Pelin on julkaissut yhdysvaltalainen Good Deal Games.

*VecSports Boxingin* kehitys alkoi vuonna 2000 Pärssisen osallistuttua Alternative Partyyn ja nähtyään siellä esillä olevia demoja. Pärssisellä ei ollut aikaisempaa kokemusta koodaamisesta, mutta kiinnostus Vectrex-konsolia kohtaan ajoi oppimaan pelintekemistä.

*VecSports Boxing* lukeutuu harvoihin Vectrexille tehtyihin urheilupeleihin, sillä Vectrexin vektorinäytön ei oletettu soveltuvan niiden tekemiseen. Peli on yksin tai kaksin pelattava nyrkkeilypeli, jossa voi valita neljän eri nyrkkeilijän välillä. Yksinpelissä pelaaja ohjaa nyrkkeilijää, joka pyrkii alansa huipulle seuraamalla valmentajansa ohjeita. Kaksinpelissä pelaajat kohtaavat nyrkkeilykehässä ja ensimmäisenä kaksi erää voittanut voittaa koko ottelun.

Pärssinen on jakanut *VecSports Boxingin* tekemiseen liittyviä mietteitä ja tiedostoja kotisivuillaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Good Deal Games - Videogame Publishing *www.gooddealgames.com*. Viitattu 10.12.2016.
2. ↑  Manu Pärssinen - Zak *zak.fi*. Viitattu 10.12.2016.
3. ↑  Vec Sports Boxing *Vectrex Wiki*. Viitattu 10.12.2016.
4. ↑  Manu's Adventures in the World of Vectrex and 6809 *pelikonepeijoonit.net*.  Arkistoitu 3.5.2017. Viitattu 10.12.2016.
**Trinet Oy** oli suomalainen vaatevalmistaja, joka toimi vuodesta 1964 Turun Itäharjulla ja 1970-luvun alusta vuoteen 1983 Littoisten vanhassa verkatehtaassa Liedossa.  1970-luvun loppupuolella tuotantoa oli jonkin aikaa myös Paraisilla ja Kiuruvedellä.

Trinetin perustajaosakkaita olivat kuopiolaisen Turon turkulainen tytäryhtiö Teiniasu sekä Hyvonilla aiemmin työskennelleet Matti Tarkiainen, Harri Fagerström ja Juhani Valkonen. Ensimmäiset vuodet yritys haki suuntaansa, kunnes 1968 se palkkasi ruotsalaisen Hans Metzénin suunnittelemaan hameita ja puseroita. Niitä myytiin hyvin ympäri Eurooppaa, mutta toisaalta Metzén heikensi Trinetin taloutta muun muassa ostamalla paljon kankaita varastoon.

Trinet vei tuotannostaan jopa 60 prosenttia Keski-Euroopan maihin. Huippuvuosinaan sillä oli Pohjoismaissa ja Saksassa kymmenisen omaa myymälää. Yrityksen suunnittelijanimiä olivat Metzénin lisäksi Arto Elovirta, Sirpa Tenho ja Kirsti Raekallio. Suunnittelijat arvostivat yrityksen suhteellisen vapaata työkulttuuria, ja Trinet oli harvoja suomalaisia vaateyrityksiä jotka tuolloin toivat suunnittelijoiden nimet näkyvästi esiin markkinoinnissaan.

Trinetin tuotteisiin kuului 1980-luvun alussa nuorten vaatemerkki Topper, jonka tuotteet valmistettiin kustannussyistä Suomen ulkopuolella.

Vuonna 1983 Turo osti Trinetin koko osakekannan ja siirsi toiminnot Kuopioon.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen kauppa ja teollisuus kuvina 2*, s. Luvussa Turku: Trinet. V-S Kirja, 1969.
2. 1 2 3  Tapio Mikola (teksti), Kati Mikola (karikatyyrit): *Pikakuvia 1, Vaatemarkkinoinnin vaikuttajia sanoin ja kuvin*, s. 6, 50, 84. Turku: LSK, 1981. ISBN 951-99302-2-1.
3. 1 2 3 4 5  Piippa Lappalainen ja Mirja Almay: *Kansakunnan vaatettajat*, s. 34–35. WSOY, 1996. ISBN 978-9510208649.
4. ↑  Pirkko Vekkeli: *Arto Elovirta –Alalla – kansainvälinen suomalainen vaatevaikuttaja*, s. 19. Turku: Turun Sanomat, 2002. ISBN 951-9129-45-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Trinetin mekko Turun museokeskuksen sivustolla[vanhentunut linkki]
**Jaroslav Bába** (s. 2. syyskuuta 1984 Karviná, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.

Bába kilpaili 2001 Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa hän sijoittui korkeudessa kymmenenneksi tuloksella 205. Seuraavana vuonna hän hyppäsi Kingstonin nuorten MM-kisoissa kahdeksanneksi tuloksella 218. Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 hän oli yhdeksäs hypättyään 225. Hän voitti alle 20-vuotiaiden EM-kultaa Tampereella tuloksella 228. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui yhdenneksitoista Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa. Bába voitti Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 MM-pronssia tuloksella 225. Samana vuonna Ateenan olympialaisissa hän voitti olympiapronssia tuloksella 234. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemäs.

Bába oli 2005 neljäs sisäratojen EM-kisoissa ja viides Helsingin MM-kisoissa. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Erfurtissa tuloksella 229. Kauden lopussa hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemänneksi. Ulkoratakaudella 2006 Bába ei kilpaillut. Osakan MM-kisoissa 2007 hän oli kahdeksas. Seuraavana vuonna hän sijoittui yhdeksänneksi Valencian halli-MM-kisoissa ja kuudenneksi Pekingin olympialaisissa. Bába karsiutui loppukilpailusta Torinon EM-hallikisoissa 2009. Myöhemmin samana vuonna hän oli toinen Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa Leiriassa, viides Berliinin MM-kisoissa ja toinen IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui loppukilpailusta. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän sijoittui viidenneksi. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 hän sijoittui toiseksi tuloksella 234 cm. Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa hän oli kolmas ja Daegun MM-kilpailuissa neljäs. Vuonna 2012 hän sijoittui kahdeksanneksi Helsingin EM-kilpailuissa, mutta karsiutui loppukilpailusta Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa ja Lontoon olympialaisissa. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän sijoittui kolmanneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa. Vuonna 2014 hän oli kolmas Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa ja neljäs Zürichin EM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän sijoittui viidenneksi Prahan EM-hallikilpailuissa ja seitsemänneksi Pekingin MM-kilpailuissa. Vuonna 2016 hän oli seitsemäs Amsterdamin EM-kilpailuissa ja neljästoista Rio de Janeiron olympialaisissa. Hän on lisäksi voittanut kotimaansa mestaruuksia.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: Tilastopaja
* Korkeushyppy: ulkoradoilla 236 (2005), sisäradoilla 237 (2005)
* Kolmiloikka: 15,43 (2003)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Jaroslav Bába Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Jaroslav Bába *tilastopaja.org*. Viitattu 4.9.2013. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  High Jump Men Final *European Athletics*.  29.7.2010. Viitattu 30.7.2010. (englanniksi)
4. ↑  Athletics - Jaroslav BÁBA *the-sports.org*. Viitattu 30.8.2015. (englanniksi)
5. ↑  CZECH CHAMPIONSHIPS *gbrathletics.com*. Viitattu 8.12.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Pedro Carmona vuonna 2002.
**Pedro Carmona Estanga** (s. 1941, Barquisimeto, Lara, Venezuela) oli Venezuelan presidenttinä 12. huhtikuuta – 13. huhtikuuta 2002. Carmona on liikemies, joka asetettiin presidentiksi Hugo Chávezin syrjäyttäneen vallankaappauksen jälkeen armeijan, lehdistön, liike-elämän ja oikeistopuolueiden tuella kun protestit Chávezin hallitusta vastaan kävivät väkivaltaisiksi.

Carmona opiskeli taloustiedettä ja valmistui 1964 Universidad Católica Andrés Bellosta ja suoritti jatkotutkintoja Brysselin vapaassa yliopistossa. Hän työskenteli lähinnä öljyteollisuudessa ja oli useiden lehtien kolumnisti. Hänet on palkittu mm. Perun Auringon ritarikunnan, Kolumbian kunniaritarikunnan ja Chilen Bernardo O'Higginsin ritarikunnan mitalein.

Carmona oli Fedecámarasin (*Federación de Cámaras y Asociaciones de Comercio y Producción de Venezuela*), Venezuelan keskuskauppakamarin johtaja.

Carmona hajotti kansalliskokouksen ja lupasi vaalit joulukuuksi ja presidentin vaalit vuoden kuluessa, julisti mitättömäksi vuoden 1999 kansanäänestyksellä vahvistetun perustuslain ja lupasi paluuta entiseen kaksikamariseen parlamenttiin, julisti maan nimen taas Venezuelan tasavallaksi (*República de Venezuela*), julisti mitättömiksi 49 lakia, jotka laajensivat valtion hallintaa talouteen, määräsi kenraali Guaicaipuro Lamedan jälleen Petróleos de Venezuelan johtoon, erotti korkeimman oikeuden jäsenet, vaalilautakunnan ja oikeusasiamiehen.

Protestien jälkeen, ja osan armeijasta tuella, Carmona poistettiin virasta ja Chávez palautettiin valtaan. Carmona asetettiin kotiarestiin, ja hän sai syytteen siviilikapinasta, mutta kun häntä oltiin siirtämässä vankilaan, Carmona pakeni Kolumbian suurlähetystöön ja pyysi poliittista turvapaikkaa. Carmona kielsi syytteet ja sanoi armeijan pyytäneen häntä johtamaan väliaikaishallitusta.

27. toukokuuta 2002, samana iltana kun oikeistolainen Álvaro Uribe varmistui vaalien voittajaksi, Kolumbian presidentti Andrés Pastrana Arangon hallitus myönsi Carmonalle turvapaikan, mitä Venezuelan hallitus vastusti, mutta kunnioitti laillisena. Carmona siirtyi suurlähetystöstä lentokentällä ja saapui Bogotáan 29. toukokuuta sotilaslennolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Profile: Pedro Carmona *BBC*.  2002. Viitattu 17.3.2018.
2. ↑  Venezuelan coup leader given asylum *BBC*.  27.5.2002. Viitattu 17.3.2018.
3. ↑  Venezuelan Coup Leader Exits *CBS News*.  29.5.2002. Viitattu 17.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Pedro Carmona, presidente por un día BBC (espanjaksi)
* Venezuelan Coup Leader Exits CBS

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Slaakin taistelu** oli 13. syyskuuta 1631 Slaakin salmessa Alankomaiden Zeelandin saaristossa käyty taistelu espanjalaisen ja alankomaisen laivaston välillä. Taistelu päätty espanjalaisten huomattavaan tappioon.

Tausta
------

Alankomainen kartta taistelusta vuodelta 1631.
Espanja ja Alankomaat kävivät kahdeksankymmenvuotista sotaa. Osapuolet olivat neuvotelleet rauhasta, mutta neuvottelut eivät vuosina 1630 tai 1631 näyttäneet olevan etenemässä.

Espanjalaiset kokosivat syyskuussa 1631 Jean de Nassaun komentaman 90 sluuppia ja proomua käsittäneen laivaston, jonka tehtävä oli purjehtia Antwerpenista Alankomaiden hallitsemaan Zeelandiin, jonne laskettaisiin maihin noin 5 000 miehen maihinnousuosasto.

Taistelu
--------

Espanjalaisten suunnitelmat olivat paljastuneet etukäteen. Maurits Oranialainen lähetti heitä vastaan amiraali Marinus van Valckenissen komentaman 50 kevyen rannikkoaluksen laivaston, joka kohtasi espanjalaiset Zeelandin saariston Slaakin salmessa 13. syyskuuta. Kun Nassau havaitsi lähestyvät alankomaalaiset, hän päätti vallata Tholenin saaren lähellä Bergen op Zoomia. Paikka on nykyisin osa mannerta meren kuivattamisen takia.

Yritys vallata Tholen kaatui alankomaalaisten onnistuttua lähettämään saarelle 2 000 englantilaista ja skotlantilaista palkkasotilasta. Joukot olivat pystyneet kahlaamaan saarelle mantereelta laskuveden aikana. Espanjalainen laivasto kärsi puolestaan suuret tappiot sen jouduttua loukkuun kapeassa salmessa. Aluksista vain kolmasosa pääsi palaamaan takaisin kotisatamaansa.

Seuraukset
----------

Espanjalaisten antautuminen.
Slaakin taistelu oli ollut selvä tappio espanjalaisille. Alankomaalaiset olivat saaneet sotasaaliiksi 50 sluuppia ja isovenettä, 400 pientä tykkiä ja kuusi isoa kanuunaa. Vankeja oli otettu 5 000. Espanjalaisia komentanut Jean de Nassau pääsi tosin pakenemaan. Nassau selitti myöhemmin tappiotaan sanomalla hänen kuunnelleen neuvoja eräältä kapusiinimunkilta ja toiselta alankomaalaiselta maanpakolaiselta. Kummatkin olivat Nassaun mukaan väittäneet operaatiota helpoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Olli Bäckström: "Maastrichtin piiritys", *Lumikuningas : Kustaa Aadolf ja 30-vuotinen sota*. Gaudeamus, 2020. ISBN 978-952-345-643-3.
2. 1 2  Jaques, Tony: *Dictionary of battles and sieges : a guide to 8,500 battles from antiquity through the twenty-first century*, s. 951. Greenwood Press, 2007. ISBN 0–313–33536–2. (englanniksi)
**Vagina dentata** viittaa myytteihin vaarallisista vaginoista. Vagina dentata ilmenee myyttien teemana, joiden yhteinen tekijä on käsitys, jonka mukaan jotkut naiset voivat vaginallaan vangita miehen peniksen, tai jopa kastroimaan ja tappamaan eri keinoin, kuten taikoja, myrkkyjä, teriä tai kehossaan olevia petoja käyttäen. Tällaisia naisia saattoivat myyteissä olla tavalliset ihmiset, kuin myös eri hirviömäiset olennot. Myytti esiintyi esimerkiksi uskonnollisissa ja lääketieteellisissä teksteissä, sekä kansantarinoissa.

1200- ja 1300-lukujen vaihteessa kirjoitettu *De secretis mulierum* kertoo prostituoitujen ja pelokkaiden naisien asettavan sisäänsä teräviä raudanpaloja, joiden tarkoitus oli vahingoittaa miestä yhdynnässä. *Malleus maleficarum* vuodelta 1487 kertoo puolestaan noitien varastavan peniksiä. Sen sijaan teos mainitsee että näyt, joiden mukaan noidat keräävät peniksiä linnunpesiin tai ruokkivat niitä, perustuvat paholaisen aiheuttamiin illuusioihin. *Mandevillen matkat* kertoo kaukaisen saaren kansasta, jonka naiset olivat hengenvaarallisia miehille. Neitsyiden kehossa oli käärmeitä, jotka purressaan saattoivat tappaa miehen. Niinpä aviomiehet palkkasivat hääyönään uskaliaan vapaaehtoisen ja vasta neitsyyden viemisen jälkeen aviomiehen oli turvallista yhtyä vaimoonsa. Teema esiintyy myös Skyllan mytologiassa. Skylla on peräisin antiikin tarinoista ja keskiajalla Skylla kuvattiin usein seireenin kaltaisena naisena Italian ja Sisilian vesillä. Skyllalla oli naisen ylävartalo, delfiinin pyrstö, sekä pedonhampainen kita tai suden kohtu.

Vagina dentatan kautta naisten seksuaalisuus esitettiin uhkana, jota viisaiden miesten olisi syytä välttää. Turvallisia vaihtoehtoja olivat sen sijaan selibaatti tai avioliitto. Teema esiintyy myös uskonnollisessa symboliikassa esimerkiksi kuolemansynteihin, helvettiin ja Antikristukseen liittyen. Kuolemansynneistä teemaan liitettiin erityisesti hehkuma (*luxuria*) ja ahmattius (*gula*). Naishahmon suden kita eli sukuelin symboloi ahmattiuden alalajeja häpeämättömyys (*impudentie*), julkeus (*immodestia*), hillittömyys (*lascivia*) ja saastaisuus (*immundicia*). 1100-luvulla eläneen saksalaisen mystikko Hildegard von Bingenin ylös kirjatuissa näyissä esiintyy puolestaan Äiti kirkko naishahmona, jonka haaravälissä on Antikristuksen pää ja sillä "kamalat, raudanväriset hampaat". Tämän Hildegard tulkitsi tarkoittvan Antikristuksen syntymää kirkon sisällä haureuden ja kyltymättömyyden vallitessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Miikka Tamminen: "Vagina dentata - hampainen sukuelin", *Keskiajan hirviöt*. Gaudeamus. ISBN 978-952-345-691-4.
Itä-Karjalan kansanopiston vanha päärakennus (1916) marraskuussa 2016
Itä-Karjalan kansanopiston uusi päärakennus (1990) marraskuussa 2016
**Itä-Karjalan Kansanopisto** eli **IKKO** on Savonlinnan Punkaharjulla toimiva kansanopisto, joka perustettiin Laatokan rannalle Impilahden Viipulanniemeen 1906. Sieltä se siirtyi 1940 Punkaharjun Valoniemeen.

Opisto on panostanut voimakkaasti maahanmuuttajaväestön koulutukseen. Sen opetussisältöön kuuluvat suomen kielen ja suomalaisen kulttuurin linja, matkailu- ja kielilinja, lasten- ja kodinhoidon linja, viestintä- ja ilmaisutaidon linja sekä peruskoululinja kymppiluokkineen. Opisto antaa maahanmuuttajien ammatilliseen peruskoulutukseen valmistavaa valmennusta ja tarjoaa ammattitutkinto-opintoja asioimistulkeiksi, kotityö- ja siivousalalle, koululaisten aamu- ja iltapäivätoiminnan ohjaajaksi, hierojaksi ja maaseutumatkailun alalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Koulutus Itä-Karjalan Kansanopisto. Viitattu 14.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Itä-Karjalan Kansanopiston verkkosivusto
* Helvi Kuusamo-Ojamo: *Laatokan Karjalasta Punkaharjulle. Itä-Karjalan Kansanopiston 75-vuotisjuhlakirja.* Savonlinna 1981.
**Ana Dulce Félix** (s. 23. lokakuuta 1982 Azurém) on portugalilainen kestävyysjuoksija.

Félix on 10 000 metrin Euroopan mestari vuoden 2012 EM-kisoista Helsingistä ajalla 31.44,75. Hän sai samalla matkalla EM-hopeaa Amsterdamissa 2016 ajalla 31.19,03 sekä oli seitsemäs Barcelonassa 2010 ja kahdestoista Zürichissä 2014. Hän voitti Amsterdamissa 2016 kultaa puolimaratonin joukkuekilpailussa, henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui 12:nneksi. MM-kilpailujen 10 000 metrillä hän on sijoittunut kahdeksanneksi Daegussa 2011, 12:nneksi Berliinissä 2009, 13:nneksi Moskovassa 2015 ja 19:nneksi Pekingissä 2015.

Félix sijoittui Lontoon olympialaisissa 2012 maratonilla 20:nneksi. Hän oli neljäs New Yorkin maratonilla 2011.

Félix on saavuttanut maastojuoksun EM-kilpailuissa hopeaa 2011 ja 2012 sekä pronssia 2010 ja 2013. Lisäksi hän oli kuudes 2009, kahdeksas 2019 ja 17:s 2008. Joukkuekilpailussa hän voitti Euroopan-mestaruuden 2008, 2009 ja 2010 sekä sai EM-hopeaa 2011 ja pronssia 2019. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän sijoittui vuonna 2009 henkilökohtaisessa kilpailussa 15:nneksi ja sai joukkuekilpailussa pronssia. Puolimaratonin MM-kilpailuissa hän oli 13:s 2008.

Félix on pitänyt hallussaan Portugalin ennätystä puolimaratonilla.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF

* 3 000 metrin juoksu: 8.58,03 (2009)
* 5 000 metrin juoksu: 15.08,02 (2009)
* 10 000 metrin juoksu: 31.19,03 (2016)
* Puolimaraton: 1.08.33 (2011)
* Maraton: 2.25.15 (2015)

Lähteet
-------

1. 1 2  Ana Dulce Félix Kansainvälinen yleisurheiluliitto. Viitattu 6.3.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Ana Dulce Félix Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)}
3. ↑  Team results *european-athletics.org*. Viitattu 2.8.2016. (englanniksi)
4. 1 2  Athletics - Ana DULCE FÉLIX *the-sports.org*. Viitattu 7.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ana Dulce Félix** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Itä-Friisian kreivikunta** (holl. *Graafschap Oost-Friesland*) oli kreivikunta Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan sisällä, nykyisen Itä-Friisian paikkeilla.

Frankkien valtakaudella Friisinmaa jakautui päälliköiden hallinnoimiksi pieniksi alueiksi. Frankkien valtakunnan jakauduttua Friisinmaa jäi osaksi valtakunnan itäosaa, josta kehittyi Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Hollanti valloitti ajan saatossa Länsi-Friisian, mutta Itä-Friisiassa jatkui hajanainen päälliköiden valta aina 1400-luvulle saakka.

Focko Ukenan johtaman talonpoikaiskapinan jäljiltä oli epäselvää, kuka hallitsi Itä-Friisiaa. Mahtisuvut kiistelivät maan omistuksesta, mutta hiljalleen Cirksena-suku saavutti valta-aseman. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik III päätti läänittää koko Itä-Friisian kreivikunnaksi paikalliselle aateliselle Ulrik Cirksenalle, josta tuli Itä-Friisian ensimmäinen kreivi Ulrik I vuonna 1464.

Itä-Friisia säilyi hallinnollisesti osana Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa vuoteen 1744 asti, jolloin viimeinen kreivi Carl Edzard kuoli lapsettomana ja Preussi miehitti maan.

Lähteet
-------

1. ↑  Early History of Ostfriesland Ostfriesland Tourismus GmbH.  Arkistoitu 31.1.2018. Viitattu 9.8.2018. (englanniksi)
2. ↑  Frisia Encyclopædia Britannica. Viitattu 9.8.2018. (englanniksi)
3. ↑  Häuptlinge, Grafen und Fürsten in der ostfriesische Geschichte des Mittelalters Nordwestreisemagazin. Viitattu 9.8.2018. (saksaksi)
4. 1 2  Geschichte - Ostfriesland Ala-Saksin osavaltio. Viitattu 9.8.2018. (saksaksi)
**Allan Victor Törnudd** (21. marraskuuta 1889 Turku – 24. elokuuta 1961) oli Åbo Akademin kirjaston ylikirjastonhoitaja.

Allan Törnuddin vanhemmat olivat kauppias Alexander Törnudd ja Carolina Elisabet Candelin. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1930 Margit Niininen. Diplomaatti Klaus Törnudd ja valtiotieteilijä Patrik Törnudd ovat Allan Törnuddin ja Margit Niinisen poikia.

Törnudd tuli ylioppilaaksi Turussa ja valmistui filosofian maisteriksi 1913. Hän suoritti kirjastoalan tutkinnon New Yorkissa 1915 ja työskenteli siellä kirjastonhoitajana. Suomeen 1916 palattuaan Törnudd toimi aluksi Turun kaupunginkirjaston palveluksessa, kunnes siirtyi Åbo Akademin kirjastoon vuonna 1918.

Vuonna 1927 Törnudd tuomittiin Turun Vartiovuorenmäen surmajutussa vankilaan avuannosta tappoon, jonka teki hänen myöhempi vaimonsa Margit Niininen. Törnuddin ja Niinisen tapauksesta on Juha Siltanen kirjoittanut näytelmän *Ihana neiti N. eli Vartiovuoren arvoitus*, jonka kantaesitys oli Turun kaupunginteatterissa marraskuussa 2018. Vuonna 2021 ilmestyvässä kirjassa *Murhia ja hirmutekoja Turussa*  tapausta on käsitellyt historiantutkija Rauno Lahtinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1905–1907: no. 31179. (Viitattu 17.6.2020)
2. 1 2 3  Liikemies Engblomin hämäräperäinen murhajuttu Turussa nyt saatu lopullisesti selvitetyksi. *Helsingin Sanomat* 27.4.1927, s. 3, 5. (Maksullinen artikkeli.)
3. ↑  Turun kaupunginteatteri. Ohjelmisto. (Viitattu 17.6.2020)
4. ↑  Lehtinen, Toni: "Hysteerinen hermo­romahdus", päätteli lääkäri, kun helsinkiläinen huijari oli myrkyttänyt turkulais­lesken – Uutuus­kirja käy läpi yli 60 Turun seudulla tapahtunutta rikosta *Helsingin Sanomat*.  6.3.2021. Viitattu 7.3.2021.

Kirjallisuutta
--------------

* Törnudd, Klaus: *Berättelsen om Allan och Margit*. 2008.
Voimalaitos kesäkuussa 2020.
**Kuurnan voimalaitos** sijaitsee Pielisjoessa Kontiolahden kunnan Paiholan kylässä. Voimalaitos valmistui vuonna 1971. Sen rakennutti Kuurnan Voima Oy, jonka omistavat nykyisin Pohjois-Karjalan Sähkö Oy (89 %) ja Joensuun kaupunki (11 %).

Voimalaitoksen rakentaminen
---------------------------

Pielisjoen voimarakentaminen kytkeytyi ennen kaikkea teollisuuden sähköntarpeeseen. Pohjois-Karjalassa tukevan jalansijan omistaneet Enso-Gutzeit Oy ja Oy Kaukas Ab tutkivat aktiivisesti maakunnan vesivoimavaroja, ja molemmat yhtiöt olivat mukana Pamilon voimalaitoksen vuonna 1955 rakentaneessa Pamilo Oy:ssä. Molemmat metsäyhtiöt tutkituttivat yhdessä mahdollisuudet Pielisjoen koko putouskorkeuden hyödyntämiseen, mutta helpommaksi ratkaisuksi todettiin kahden erillisen voimalaitoksen, Kaltimon ja Kuurnan rakentaminen. Koskiosuuksia vaihtamalla yhtiöt selkeyttivät vesivoimaomistuksiaan Pielisjoessa. Sen myötä Oy Kaukas Ab pääsi rakentamaan joen yläjuoksulla Kaltimon voimalaitoksen vuonna 1958.

Kuurnan suunnalla päävastuun kantoi Enso-Gutzeit Oy. Metsäyhtiöt markkinoivat hanketta kuitenkin myös Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:lle ja Joensuun kaupungille, jotka lähtivät mielellään hankkeeseen mukaan. Osapuolet perustivat Kuurnan Voima Oy:n syksyllä 1958. Yhtiön osakkeista Enso-Gutzeit Oy:llä oli 55,66 %, Oy Kaukas Ab:lla 27,50 %, Joensuun kaupungilla 11,03 % ja Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:llä 5,81 %.

Voimalaitoksen rakentamisen aloittamista viivästyttivät vaikeudet padotusaltaita varten tarvituissa maanhankinnoissa. Vesivoiman lisärakentaminen oli myös joutumassa hienoiseen vastatuuleen ja koko hankkeen pelättiin jäävän ydinenergiaan liittyneiden suunnitelmien jalkoihin. Tällöin voimalaitoksen sijasta olisi rakennettu ainoastaan uittosulku. Toisaalta hankkeen puolesta vaikutti aluepoliittiset näkökohdat, olihan Itä-Suomi synkkää työttömyysaluetta.

Työt päästiin aloittamaan vasta 1. marraskuuta 1967. Valtionlainoituksen ehtona oli työllistämisohjelma, jonka mukaisesti työtä rytmitettiin kausityöttömyyttä tasaavaksi. Valtaosa rakentajista olikin Pielisjoen rantakunnista. Kaikkiaan työlupia kirjoitettiin rakennusaikana 1 325 työntekijälle. Itse voimalaitoksen rakentamisen lisäksi hankkeeseen kytkeytyi mittavia väylä- ja muita rakennustöitä esimerkiksi Haapavirran kohdalla ja aivan Joensuun tuntumassa Utrankoskilla. Voimalaitoksen II-koneisto liitettiin valtakunnanverkkoon koekäytön jälkeen 2. heinäkuuta 1971 ja I-koneisto vastaavasti 19. elokuuta 1971. Jäljellä olleet maanrakennus- ja eräät velvoitetyöt saatiin käytännössä päätökseen vuoden 1972 loppuun mennessä.

Tekniset tiedot
---------------

* Teho 18 MW
* Putouskorkeus 6,9 m
* Suunnitteluvirtaama 316 m³/s
* Vuosienergia 115 000 MWh
* Kaksi pystyakselista Kaplan-turbiinia

Katso myös
----------

* Kuurnan kanava
* Kaltimon kanava

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kauppinen, Pekka: *Kuurnan voimalaitos 1971–1996*. Joensuu: Kuurnan Voima, 1996. ISBN 952-90-7755-6.
2. ↑  Tekniset tiedot:  (viitattu 22.5.2019)
**Kuuraketti** (*Moonraker*) on Ian Flemingin kirjoittama, järjestyksessään kolmas James Bond -romaani. Se julkaistiin alkukielellään englanniksi vuonna 1955 ja suomeksi kymmenen vuotta myöhemmin 1965. Kirjan pohjalta tehty elokuva *Kuuraketti* on juoneltaan hyvin erilainen kuin nimikkokirja.

Juoni
-----

MI6 lähettää James Bondin tutkimaan teollisuusmiljonäärin sir Hugo Draxin ylläpitämää, Englannin rannikolla sijaitsevaa laukaisualustaa, jossa on kehitteillä V2-ohjuksen päivitetty versio koodinimeltä "Kuuraketti", joka on suunnitteltu osaksi Britannian puolustusjärjestelmää. Mitä enemmän Bond alkaa tutkimaan tapausta, sitä enemmän salaperäisen menneisyyden omaavan Draxin hämäräperäinen tausta paljastuu, kuten myös että kenelle Drax todellisuudessa työskentelee ja mihin kavalaan tarkoitukseen ydinkärjellä varustettu "Kuuraketti" onkaan todellisuudessa suunniteltu.

Henkilöt
--------

* James Bond
* Gala Brand
* Sir Hugo Drax
* M
* Krebs
* Ronnie Wallance
* Loelia Ponsonby
* Miss Moneypenny
* Bill Tanner

Lähteet
-------

* Ian Fleming, Authorscalendar.info
**Tamezō Mori** (jap. 森為三), (1884–1940 tai myöhemmin) oli 1900-luvun alun japanilainen luonnontieteilijä.

Mori valmistui Tokion keisarillisen yliopiston tiedeosastolta vuonna 1904. Hänen päätutkimuskohteensa oli iktyologia eli kalat, mutta hän tutki kaikkia muitakin eläinryhmiä. Hän muutti Koreaan 1909. Hän toimi useita vuosia Keijōn ensimmäisen korkeanormaalikoulun professorina Soulissa. Koulu oli eräänlainen yliopistoon valmistava oppilaitos.

Morin ensimmäinen julkaisu oli *List of Vertebrate Animals of Korea* (1916), jossa hän luettelee 306 alueella tavattua lintulajia. Tämän lisäksi hän julkaisi 16 muuta lintutieteellistä tiedonantoa. Hän järjesti Soulin museoiden kokoelmia. Hänen apunaan työskenteli japanilainen keräilijä Eizō Takahashi. Vuonna 1923 Mori laati luettelon *The Catalogue of Specimens at the Exhibition of Specimens of the Natural History of Korea*, jonka Luonnontieteellinen seura (Natural History Society) julkaisi. Luettelossa hän mainitsi 371 lintulajia. Osa kokoelmasta oli huonokuntoisena tallella yhä 1940-luvun puolivälissä. Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain armeijan joukot muuttivat Soulin koulut parakeiksi, ja siirsivät kokoelmat kellareihin ja muihin varastoihin, joissa ne menivät sekaisin ja huonoon kuntoon. 

Mori nimesi muun muassa joukon uusia kalalajeja.

Amerikkalaiset joukot toimittivat Morin Japaniin aikaisin syksyllä 1945. Toisen lähteen mukaan hän kuoli 1940.

Teoksia
-------

* *The fresh water fishes of Jehol* (Report of the first Scientific expedition to Manchoukuo) (1934)
* *Coloured butterflies from Korea* (1934)
* *Check list of the fishes of Korea* (Memoirs of the Hyogo University of Agriculture) (1952)

Lähteet
-------

* Internet Archives (*The Birds of Korea*, Oliver L. Austin, Jr. 1948)

### Viitteet

1. ↑  Inaba, Tsuguo: Keijō teikokudaigaku yoka ni tsuite *Kyūshū daigaku daigakuin kyōikugaku kenkyūkiyō*.  2004.  Arkistoitu 20.6.2013. Viitattu 21.02.2009. (japaniksi)
2. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |

 |
Kaksi oopperanäyttelijää.
**Yue-ooppera** (kiin. 越剧, Yuèjù) eli **shaoxing-ooppera** on Kiinan Zhejiangin maakunnan alueelta peräisin oleva kiinalaisen oopperan muoto. Yue-oopperan näyttelijät ovat pääosin naisia ja sen tarinat kertovat usein rakkaudesta ja romantiikasta. Kiinassa Yue-ooppera on Peking-oopperan jälkeen suosituin oopperamuoto

Tyyli
-----

Yue-ooppera on kiinalaisen oopperan mittakaavassa verrattain nuori tulokas. Ensimmäinen yue-oopperan lavaesitys tehtiin vuonna 1906 Shengin piirikunnassa sijainneessa kylässä Shaoxingissa. Esityksen musiikki perustui paikallisille kansanlauluille ja puvustus sekä lavastus olivat suhteellisen alkeelliset. Tyyli alkoi joka tapauksessa kerätä yleisöä ja vuonna 1910 sitä esitettiin ensimmäisen kerran Zhejiangin pääkaupunki Hangzhoussa. Wang Jinshui toi tyylin esittäjäjoukkonsa mukana Shanghaihin vuonna 1916. Sittemmin oopperaa uudistettiin tuomalla esityksiin esimerkiksi uusina soittimina kaksikielinen erhu ja kolmikielinen sanxian. 1930-luvulla alalle tuli naisnäyttelijöitä ja oopperan musiikki muuttui heidän myötään lyyrisemmäksi ja melodisemmaksi. 1940-luvulla vaikutteita otettiin myös länsimaisista elokuvista ja kiinalaisesta romanttisesta perinteestä. Uudistuksia ajoi tällä kertaa tunnetuksi tullut näyttelijä Yuan Xuefen ja niihin kuului esimerkiksi valaistus, erilaiset lavasteet, värikkäät meikit ja antiikista vaikutteita saaneet vaatteet.

Tarinat ja näyttelijät
----------------------

Yue-oopperanäyttelijä Li XuDian.
Yue-oopperassa näytelmien tarinat keskittyvät usein naisiin ja romantiikkaan, kun taas kiinalaisen oopperan monissa muissa tyyleissä suositumpia ovat esimerkiksi sotadraamat. Ehkäpä tunnetuin yue-oopperanäytelmä on *Liang Shanbo ja Zhu Yingtai*, oopperaversio vanhemmasta tarinasta. Yue-oopperana se esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1952. Muita tunnettuja yue-oopperoita ovat *Punaisen huoneen uni* ja *Läntisen huoneen romanssi*. 

Kaikki yue-oopperan näyttelijät olivat vielä miehiä sen ensimmäisen esityksen aikana vuonna 1906. Wang Jinshui alkoi kouluttaa rooleihin naisia vuonna 1923, ja naisista kootut oopperaryhmät syrjäyttivät miesryhmät 1930-luvun aikana. Kiinalaisessa oopperassa aikanaan vallinnut miesnäyttelijöiden tapa esittää myös naisrooleja on vähentynyt huomattavasti, kun taas sitä vastoin yue-oopperassa yleinen naisnäyttelijöiden tapa esittää myös miesrooleja on edelleen suosiossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mitä on yue-ooppera? *Aasia Helsingissä*. Lasipalatsin Mediakeskus. Viitattu 9.3.2015.
2. 1 2 3  Cheng, Linsun ja Brown, Kerry: *Berkshire Encyclopedia of China*, s. 1660–1661. Berkshire Publishing Group, 2009. ISBN 0-9770159-4-7. (englanniksi)
Yu Jie
**Yu Jie** (s. 1973 Sichuan, Kiina) on kiinalainen menestyskirjailija. Hän on julkaissut 29 kirjaa, joista puolet manner-Kiinan ulkopuolella.

Yu on opiskellut Pekingin yliopistossa. Hänen esikoisteostaan myytiin miljoona kappaletta. Hän heräsi ihmisoikeuskysymyksiin vuoden 1987 Tiananmenin aukion tapahtumien jälkeen ja joutui 2004 mustalle listalle vaadittuaan demokraattisia uudistuksia. Tiananmenin tapahtumista hän on sanonut:

> »Siitä päivästä lähtien halusin olla itsenäinen ja älykäs ihminen ja vannoin taistelevani valheellisuutta vastaan. Kasvoin yhdessä yössä aikuiseksi. Sinä yönä, kyynelten keskeltä, näin selvästi, mikä on hyvää ja pahaa, mitä on vapaus ja orjuus, mitä on pimeys ja valo. Sen jälkeen kukaan ei ole voinut valehdella minulle eikä pitää minua pilkkanaan.» 
> 
> 

Hän on sittemmin julkaissut kirjansa Hongkongissa ja Taiwanissa, koska muualla Kiinassa kirjoja ei saa myydä. Yu allekirjoitti yhtenä ensimmäisistä Peruskirja 08:n ja on ollut perustamassa Kiinaan PEN-järjestöä. Hän kuuluu maanalaiseen kristilliseen kirkkoon. Yhdentoista vuoden vankeuteen tuomittu Liu Xiaobo on hänen hyvä ystävänsä.

Syksyllä 2010 ilmestyy Hongkongissa hänen kirjansa *Kiinalainen tähtinäyttelijä – Wen Jiabao* (ei suom.). Kiinan viranomaiset ovat yrittäneet estää kirjan julkaisemisen, koska heidän mukaansa kritiikki Weniä vastaan saattaa olla valtiollinen turvallisuusriski.

Yu on naimisissa ja hänellä on 2008 syntynyt poika. Hänen vaimonsa on menettänyt kaksi työpaikkaa miehensä toiminnan vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Petteri Tuohinen, Kiinalaiskirjailijan on vaiettava, Helsingin Sanomat, 9.8.2010 sivu C 1
2. ↑  Jonathan Mirsky, China: A maverick dares to challenge the Party line, New York Times, 25.8.2005, luettu 9.8.2010
3. ↑  China threatens dissident writer Yu Jie with prison *BBC - Asia-Pacific*.  6.7.2010. www.bbc.co.uk. Viitattu 9.8.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |