recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gustaf Rudebeck** (30. lokakuuta 1913 Helsingborg – 28. elokuuta 2005 Lund) oli ruotsalainen eläintieteilijä.

Nuorena Rudebeck tutki hyönteisiä, etenkin ampiaisten ja perhosten muuttoa ja vaelluksia. 1930-luvulla hän opiskeli Lundin yliopistossa ja keskittyi lintuihin. Rudebeck tutki Lundin ympäristön niittyjen ja ketojen linnustoa, kunnes asettui havainnoimaan Falsterbon niemen näkyvää muuttoa. Vuosien 1942–1944 aineistosta hän laati lintujen muuttoa käsittelevän väitöskirjansa *Studies on bird migration based on field studies in southern Sweden* vuonna 1950. Rudebeckin työn innostamana perustettiin Falsterbon lintuasema ja Lundin yliopistossa panostettiin voimakkaasti näihin päiviin saakka jatkuneeseen muuttolintutukimukseen.

Rudebeckin toinen päätyö oli Oikoksessa vuosina 1950–1951 julkaistu *The choice of prey and modes of hunting of predatory birds with special reference to their selective effect*, missä hän osoitti lintuja saalistavien petolintujen epäonnistuvan useimmissa saalistusyrityksissä: vain 8 % yrityksistä onnistui. Tutkimusaineistona hänellä oli uskomattomat lähes 700 havaintoa varpushaukkojen, ampuhaukkojen, muuttohaukkojen ja merikotkien saalistusyrityksistä.

Vuosina 1950–1951 Rudebeck vieraili Etelä-Afrikassa tutkimassa selkärangattomia ja lintuja. Hän palasi Pretoriaan perheensä kanssa 1954 ja asui siellä vuoteen 1956 saakka, työskennellen Transvaalin museon lintusoaston kuraattorina. Tutkimustensa tuloksia hän julkaisi, yhdessä Bertil Hanströmin ja Per Brinckin kanssa, 15-osaisena sarjana *South African Animal Life*, jota julkaistiin vuosina 1955–1974.

Palattuaan Ruotsiin Rudebeck toimi Tukholman luonnonhistoriallisen museon lintuosaston kuraattorina 1958–1965 ja sitten Lundin yliopiston eläinmuseon johtajana. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1978, minkä jälkeen hän työskenteli emeritusprofessorina eläinekologian laitoksella järjestäen ja kopioiden havaintoaineistojaan seitsemältä vuosikymmeneltä tulevien tutkijoiden käyttöön. Rudebeck oli luonnonsuojelija ja herätti keskustelua lintukantojen muutoksista. Hän kiinnitti huomiota muun muassa kangaskiurun muuttajamäärien jyrkkään taantumiseen ja merimetson räjähdysmäiseen kannankasvuun Itämerellä.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (*The Ibis* 148)[vanhentunut linkki] (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Colossus-luokan lentotukialuksesta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Pioneer** (viirinumero R76) oli toisen maailmansodan lopulla valmistunut Colossus-luokan lentotukialus.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Colossus-luokka (lentotukialus)*
Aluksen nimeksi oli alun perin varattu *HMS Ethalion*, joka vaihtui myöhemmin *HMS Marsiin*. Alus tilattiin Vickers-Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 2. joulukuuta 1942. Alus laskettiin vesille 20. toukokuuta 1944 ja valmistui 8. helmikuuta 1945.

Alus muutettiin huoltolentotukialukseksi jo rakentamisen aikana *HMS Unicornista* saatujen hyvien kokemusten vuoksi. Alukselle ei asennettu katapultteja eikä sen kantta panssaroitu.

Palvelus
--------

Alus oli Tyynellä valtamerellä toisen maailmansodan viime kuukaudet. Alus oli Manilassa alueen japanilaisten antautuessa brittijoukoille. Antautumisen jälkeen aluksen miehistö upotti tarpeettomiksi käyneet lentokoneet Australian rannikolle. Alus palasi Englantiin, missä se sijoitettiin 1946 reserviin seitsemäksi vuodeksi. Alus palautettiin 1953 palvelukseen lentokoneiden kuljetusalukseksi, missä tehtävässä alus oli syyskuuhun 1954, jolloin se poistettiin palveluksesta. Alus myytiin romutettavaksi Inverkeithingiin.

Lähteet
-------

* Chesneau, Roger: *Aircraft Carriers of the World, 1914 to the Present – an illustrated encyclopedia*. Bristol: Brockhampton Press, 1998. ISBN 1-86019-87-5-9. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Polmar, Norman: *Aircraft Carriers – A History of Carrier Aviation and its Influence on World Events Vol. 1, 1909-1945*. Dulles, Virginia: Potomac Bools Inc, 2006. ISBN 1-57488-663-0. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Chesneau, Roger s. 129

Aiheesta muualla
----------------

* Maritimequest *HMS Pioneerin* kuvagalleria (englanniksi)

*Colossus*-luokan lentotukialukset

|  |
| --- |
| *HMS Colossus* - *HMS Glory* - *HMS Venerable* - *HMS Vengeance* - *HMS Perseus* - *HMS Pioneer* - *HMS Warrior* - *HMS Theseus* - *HMS Ocean* - *HMS Triumph* |
| Edeltäjä: Implacable-luokka – Seuraaja: Majestic-luokka |
**HMS Prince Regent** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1823 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Caledonia-luokka*
Alus tilattiin 6. tammikuuta 1812 Chathamin telakalta, jossa vastaavana laivanrakennusmestarina oli George Parkin. Köli laskettiin 17. heinäkuuta 1815. Alus laskettiin vesille 12. huhtikuuta 1823 ja valmistui 3. syyskuuta 1823 vartiolaivaksi varustettuna. Valmistuskustannukset olivat 97 715 puntaa ja varustelukustannusten kanssa hinta nousi 119 283 puntaan.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 6. joulukuuta 1822 Noreen vara-amiraali Sir Benjamin Hallowellin lippulaivaksi päällikkönään William Henry Webely Parry. Se oli Noressa aina vuoteen 1831. Alus oli vuoden 1832 alussa Lissabonissa ja se poistettiin palveluksesta helmikuussa.

Alus muutettiin 1861 potkurialukseksi ja romutettiin 1873.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793–1817 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield, Rif s. 13

*Caledonia*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| Caledonia-luokka | *HMS Caledonia* |
| Caledonia-luokka (vuoden 1812 tilaukset) | *HMS Britannia* - *HMS Prince Regent* |
| paranneltu Caledonia-luokka | *HMS Royal George* |
| laajarunkoiset | *HMS St. George* - *HMS Neptune* - *HMS Royal William* - *HMS Waterloo*

```
- *HMS Trafalgar*
```
 |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *HMS Hibernia* – Seuraaja: *HMS Impregnable* |
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Prince of Wales** oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1860 vesillelaskettu 121-tykkinen potkurilla varustettu höyrykäyttöinen ensimmäisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Queen-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 14. maaliskuuta 1842 Portsmouthin telakalta 110-tykkisenä 3 083 tonnin ensimmäisen luokan linjalaivana. Työt aluksella keskeytettiin 9. joulukuuta 1844. Sen köli laskettiin 10. kesäkuuta 1848. Tilaus uudistettiin uusien suunnitelmien mukaisena 3 186 tonnin 120-tykkisenä aluksena 29. kesäkuuta 1848. Tilaus uudistettiin potkuritaistelulaivana 9. huhtikuuta 1856 ja muutostyöt aloitettiin 27. lokakuuta 1856. Alus laskettiin vesille 25. tammikuuta 1860, jolloin se sijoitettiin reserviin.

Palvelus
--------

Aluksen höyrykone poistettiin vuonna 1867 ja se nimettiin 3. maaliskuuta 1869 *HMS Britanniaksi*, jolloin siitä tehtiin Dartmouthiin poikien koulutuskeskus. Alus muutettiin proomuksi syyskuussa 1909 ja se myytiin 13. syyskuuta 1914 Garnhamille, joka myi sen edelleen Hughes Bolckowille. Alus saapui heinäkuussa 1916 Blythiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Prince of Wales (1860)**.
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817-1863 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 16-17
2. ↑  Winfield, Rif s. 18-19
3. 1 2  Winfield, Rif s. 20

*Queen*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| Queen-luokka | *HMS Queen* - *HMS Royal Frederick* - *HMS Algiers* - *HMS Victoria* |
| paranneltu Queen-luokka | *HMS Royal Frederick* - *HMS Victoria* - *HMS Prince of Wales* - *HMS Royal Sovereign* - *HMS Windsor Castle* - *HMS Marlborough* |
| Duke of Wellington -luokka | *HMS Duke of Wellington* - *HMS Royal Sovereign* |
| Windsor Castle -luokka | *HMS Windsor Castle* - *HMS Royal Frederick* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Princess Charlotte -luokka – Seuraaja: *HMS Royal Albert* |
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Barfleur-luokan linjalaivaa. Prince Georgen muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Prince George** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1772 vesillelaskettu Barfleur-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Barfleur-luokka*
Sir Thomas Sladen suunnittelema alus tilattiin 11. kesäkuuta 1766 Chathamin telakalta, jossa töistä vastasi heinäkuuhun 1767 Edward Allin ja sen jälkeen Joseph Harris. Köli laskettiin 18. toukokuuta 1767. Alus laskettiin vesille 31. elokuuta 1772 ja valmistui 23. tammikuuta 1777 vartiolaivaksi. Valmistuskustannukset olivat 50 043 puntaa, 4 shillinkiä ja 3 pennyä, minkä lisäksi varustamiskustannukset olivat 3 580 puntaa, 19 shillinkiä ja 7 pennyä.

Alus muutettiin 98-tykkiseksi alukseksi lisäämällä puolikannelle kahdeksan 12 naulan tykkiä.

Palvelus
--------

Vuonna 1780 alus kuului amiraali Sir George Rodneyn laivastoon Cabo de São Vicenten taistelussa. Se osallistui 1782 Saintesin taisteluun ja Groix’n taisteluun 1795. Vuonna 1807 alus oli Länsi-Intiassa kontra-amiraali Alexander Cochranen laivastossa päällikkönään Woodley Losack. Laivasto valtasi 17. huhtikuuta *Telemacon*, *Carvalhon* ja *Masterin*. Cochranen mukana alus osallistui Tanskan Länsi-Intian saarten valtaukseen: Sankt Thomas vallattiin 22. joulukuuta ja Sankt Croix 25. joulukuuta.

Alus muutettiin vuonna 1832 kelluvaksi nosturiksi (engl. *sheer hulk*) ja romutettiin vuonna 1839.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793–1817 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817–1863 – Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 21

*Barfleur*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Barfleur* - *HMS Prince George* - *HMS Princess Royal* - *HMS Formidable* |
| Edeltäjä: *HMS Queen* – Seuraaja: Duke-luokka |
**Helsingin Ratsastajat** on Helsingissä toimiva ratsastusseura.

Historia
--------

Yhdistys syntyi Keskustalli Oy:n yhteyteen, joka aloitti toimintansa Kampin kasarmialueella muonavarikon tallissa, nykyisen Hotelli Presidentin paikalla. Ratsastajien määrä kasvoi ja kaivattiin yhdistystä luomaan selkeät puitteet harrastustoiminnalle ja mahdollistamaan kilpailujen järjestäminen. Perustava kokous pidettiin syyskuun 1. päivänä 1930.

Keskustalli ja sen mukana Helsingin Ratsastajat siirtyivät 1940 Ruskeasuon ratsastushallin loistaviin tiloihin. Vuonna 1967 yhdistys vuokrasi Helsingin kaupungilta tallin Tuomarinkylän kartanosta ja vuokrasi sen edelleen Maire Andersson-Blondyxille ja Jouni Taivalojalle. Näin sai alkunsa Ratsastusopisto. Tuomarinkylästä kehittyi sittemmin yksi maamme suurimmista ratsastuskeskuksista.

1970-luvulla alkoi niin kansallisten kuin kansainvälisten kilpailujen järjestäminen ja niihin osallistuminen olla rutiinia. Molemmat silloiset olympiaratsastajat, Kyra Kyrklund kouluratsastuksessa ja Christopher Wegelius esteratsastuksessa, ovat seuran kasvatteja jo juniorista alkaen.

Katso myös
----------

* Laakson ratsastusstadion

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Ratsastajat kotisivu
**Okapiru** (*Eurycantha calcarata*) on kummitussirkkojen heimoon kuuluva suurikokoinen hyönteislaji. Naaraat kasvavat 13 senttimetrin pituisiksi ja jopa 25 gramman painoiseksi. Urosten pituus on yleensä noin 11 senttimetriä. 

Uroksilla on voimakkaissa takajaloissaan piikit, joita se käyttää puolustukseen. 

Okapirujen luontaista esiintymisaluetta on Papua-Uuden-Guinean viidakko, jossa se viettää aikaansa suurimmaksi kulkien lähinnä maassa lehtien, karikkeen ja aluskasvillisuuden seassa.

Okapiru on myös varsin helppohoitoinen terraarioeläin*lähde?*. 
Okapiru on kasvinsyöjä. Sen luonnollista ravintoa ovat karhunmarjapensas, tammet, ruusut, orapihlaja ja muratit. 

**Okapirun terraariossa** tulisi olla erilaisia piilopaikkoja esim. lehdet ja terraarioihin tarkoitetut puukoristeet käyvät mainiosti. Pohjamateriaaliksi sopii esim. turve tai multa.

Aiheesta muualla
----------------

* UniProt, taxonomy: Eurycantha calcarata (englanniksi)
* keepinginsects.com (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q683089
* BOLD: 466006
* EoL: 1078219
* GBIF: 1412993
* iNaturalist: 735227
* NCBI: 93610
* Phasmida Species File: 1201129

 |

 |
**Honoré I** (16. joulukuuta 1522 – 7. lokakuuta 1581) oli Monacon herra 22. elokuuta 1523 – 7. lokakuuta 1581.

Honoré oli nuorin Lucien Grimaldin (1487-1523) ja Jeanne de Pontevès-Cabanes neljästä lapsesta, ja ainoa poika, joka eli aikuisikään. Isänsä murhan jälkeen hänestä tuli Monacon herra 9 kuukauden ikäisenä. Honorén ollessa alaikäinen toimi Monacon valtionhoitajana aluksi hänen setänsä Augustine Grimaldi (1482-1532). Huolimatta ongelmista ja Ranskan avuttomuudesta suojella Monacoa Honorén isä oli vannonut uskollisuuttaan Ranskalle ja sen kuninkaalle, Frans I:lle. Augustine Grimaldi kuitenkin katkaisi tämän suhteen, ja vuonna 1524 hän vannoi uskollisuudenvalan Espanjan keisarille, Kaarle V:lle. Monacosta tuli Espanjan suojelualue, jossa oli espanjalainen varuskunta, ja se pysyi sellaisena vuoteen 1641. Ratkaisu oli taloudellisesti hyvin raskas, ja Monacon talous olikin koko tuon ajan köyhyyskierteessä. Espanja kuitenkin suojeli Monacoa sen italialaisilta vihollisilta, ja ruhtinaskunta välttyi toistuvilta miehityksiltä ja valloituksilta, joihin monet muut pienet eurooppalaiset ruhtinaskunnat sortuivat.

Syntyneen sopimuksen jälkeen Kaarle V vieraili Monacossa 1529.

Augustine Grimaldi kuoli 14. huhtikuuta 1532, ja hänen seuraajansa Nicholas Grimaldi oli sijaishallitsijana vain 9 päivää. Uusi sijaishallitsija Étienne (Stephen) Grimaldi (k. 1561) saapui Monacoon Genovasta, ja hänet tunnetaan nimellä "kuvernööri". Étienne pysyi valtionhoitajana (23. huhtikuuta 1532 -16. joulukuuta 1540) aina siihen asti kunnes Honoré oli täysi-ikäinen. 

Vakavien kriisien ja sotien jälkeen Honorén hallituskausi oli melko rauhallinen. Sopimusten turvatessa ulkoisen rauhan, Honoré keskittyi lähinnä remontoimaan ja laajentamaan Monacon palatsia. Matkalla Nizzaan Paavi Paavali III vieraili Monacossa Honorén hallituskaudella.

Avioliitto ja lapset
--------------------

Honoré avioitui sukulaisensa Isabella Grimaldin (k. 1583) kanssa 1545. He saivat 4 poikaa;

* Kaarle II (1555 – 17. toukokuuta 1589)
* Francois (1557–1586)
* Horace (1558–1559)
* Hercule (24. syyskuuta 1562 – 21 marraskuuta 1604)

Lähteet
-------

* The Hare Society Website (englanniksi)
* Monaco History (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Monaco | Edeltäjä:**Lucien**  | **Monacon herra**22. elokuuta  1523 – 7. lokakuuta 1581 | Seuraaja:**Kaarle II** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Leino Fredrik Pentzin** (11. huhtikuuta 1881 Liminka – 29. tammikuuta 1951 Kerava) oli suomalainen toimittaja, kansanopiston ja kauppakoulun johtaja ja kansakouluntarkastaja.

Pentzinin vanhemmat olivat agronomi Fredrik Wilhelm Pentzin ja Justina Lake.

Pentzin valmistui ylioppilaaksi Oulun lyseosta vuonna 1901 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1905 sekä teki opintomatkoja Ruotsiin ja Tanskaan kansanopetukseen tutustumista varten. Hän toimi Oulun kaupungin kansakouluntarkastajana vuosina 1913−1918. Hän oli Haapaveden kansanopiston johtaja 1909–1913. Sittemmin hän toimi Raahen Porvari- ja Kauppakoulun johtajana vuosina 1918−1926, suomen kielen, historian ja filosofian alkeiden lehtorina Tyrvään yhteiskoulussa vuosina 1926−1933 sekä suomen kielen opettajana Vaasan kauppakoulussa vuosina 1933−1946. Näiden ohella Pentzin toimi mm. Haapaveden kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana vuosina 1912−1913 ja Vammalan kauppalanvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1930−1933. 

Suomen sisällissodan aikana Pentzin oli valkoisten puolella ryhmänjohtajana Oulun vapaaehtoisessa rintamakomennuskunnassa (myöhemmin 4:nnen Pohjois-Pohjanmaan rykmentin 1. Pataljoonan I komppania). Hänet ylennettiin sodan jälkeen kersantiksi ja sittemmin vääpeliksi. Pentzin julkaisi sotakokemuksistaan teoksen *Vapaussodan muistoja*. Vuosina 1920−1925 Pentzin toimi Raahen suojeluskuntapiirin piiriesikunnan kansliapäällikkönä. Hersalon mukaan hänellä oli merkittävä rooli sekä taloudessa että piirin henkisenä johtajana.

Leino Pentzinin puoliso vuodesta 1906 oli Edith Sofia Laurell. Heillä oli neljä lasta, joista osa suomensi sukunimensä muotoon Temmes. Ensimmäisen vaimonsa kuoltua Pentzin solmi vuonna 1933 uuden avioliiton Martta Katariina Bomanin kanssa.

Teoksia
-------

* *Kansanopetuksen vaiheita Oulussa*. Pohjolan kirjapaino, Oulu 1918
* *Vapautussodan muistoja*. Pohjolan Kustannus-osakeyhtiö, Oulu 1918, Teos digitoituna Työväenliikkeen kirjaston digitaalisessa arkistossa

Lähteet
-------

* Hersalo, N. V.: *Suojeluskuntien historia II: Puolustuskelpoinen kansa.* 3 p. Hata, Vaasa, 1966.
* Pirhonen, Pentti (toim.): *Raahen Porvari- ja Kauppakoulun 100 v. juhlamatrikkeli*. Raahe:Raahen porvari- ja kauppakoulun rahasto, 1982. ISBN 951-99362-0-3.
* Tyrvään yhteiskoulu − Vammalan lukio 1904−1979, s. 131. Vammala: Vammalan lukio, 1979.
* Ylikangas, Heikki: *Tie Tampereelle: dokumentoitu kuvaus Tampereen antautumiseen johtaneista sotatapahtumista Suomen sisällissodassa*. Helsinki: WSOY, 1993. ISBN 951-0-18897-2.

### Viitteet

1. 1 2  Leino Pentzin 50-vuotias, Aamulehti, 11.04.1931, nro 97, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Raahen Porvari- ja Kauppakoulun 100 v. juhlamatrikkeli 1982, 89
3. ↑  Hersalo 1966, 513
**Maatalousyrittäjän eläkelain mukainen vakuutus** (lyhenne MYEL-eläkevakuutus) on Suomessa käytössä oleva viljelijöiden, metsänomistajien, kalastajien ja poronhoitajien sekä heidän perheenjäsentensä työeläkevakuutus. Vakuutusvelvollisuus koskee myös tieteen ja taiteen apurahansaajia. Tätä lakisääteistä vakuutusta hoitaa Maatalousyrittäjien eläkelaitos – Mela.

MYEL-vakuutuksesta maksetaan vastaavia eläkkeitä kuin muustakin työeläkejärjestelmästä ja eläkettä karttuu samalla tavalla kuin muissakin työeläkkeissä. MYEL nostaa kokonaiseläketurvaa, vaikka vakuutettu olisi lisäksi muussa yrittäjä- tai palkkatyössä.

MYEL-vakuutus on useimmille maatalousyrittäjille pakollinen. Jos yrittäjä ei kuulu pakolliseen vakuutukseen, hän voi ottaa vakuutuksen vapaaehtoisena.

MYEL-työtulo
------------

Vakuutus perustuu MYEL-työtuloon, jonka mukaan lasketaan kaikki eläkkeet, korvaukset ja päivärahat. MYEL-työtulo kuvaa maatalousyrittäjän tilallaan tekemää työpanosta. Työtulon määrityksessä pohjana käytetään maatalous- ja metsämaan pinta-alaa. Kalastajan ja poronhoitajan vakuutuksessa työtulon perusteena käytetään kalastustuloa ja porojen lukumäärää. Apurahansaajilla työtulo lasketaan myönnetyn apurahan määrästä.

MYEL-työtulosta lasketaan maatalousyrittäjän eläkkeet, korvaukset ja päivärahat. Myös vakuutusmaksut ja sijaisapumaksun suuruus lasketaan MYEL-työtulosta.

Etuudet
-------

MYEL-eläkevakuutus oikeuttaa samoihin etuihin kuin muutkin lakisääteiset työeläkevakuutukset:

* vanhuuseläke
* osittainen vanhuuseläke
* työkyvyttömyyseläke
* työuraeläke
* perhe-eläke
* kuntoutusetuudet (kuntoutusraha, osakuntoutusraha ja kuntoutuskorotus)
* osa-aikaeläke (ei enää myönnetä, voi olla maksussa vuonna 2023).

Lisäksi vakuutetun kuoleman jälkeen voivat lähiomaiset olla oikeutettuja ryhmähenkivakuutuskorvaukseen.

MYEL-vakuutettu maatalousyrittäjä ja apurahansaaja ovat oikeutettuja Mela-sairauspäivärahaan ja pakollisen MYEL-vakuutuksen rinnalla heillä on aina voimassa myös MATA-työtapaturmavakuutus. Maatalousyrittäjillä on mahdollisuus ottaa työtapaturmavakuutus myös vapaaehtoisena, ja karjataloutta harjoittavat maatalousyrittäjät ovat oikeutettuja lomituspalveluihin.

Vuoteen 2018 asti maatalousyrittäjien oli mahdollista hakea luopumistukea (lyhenne LUTU
), jolla tuetaan maatalouden rakennemuutosta ja tilan toiminnan jatkumista.

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  10.04.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 19.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* MYEL-eläkevakuutus
* Maatalousyrittäjien eläkelaitos
**MA** on kaksiakselinen soran kuljetukseen tarkoitettu rautatievaunu.

Vaunutyyppiä on käytetty VR:n liikenteessä ratojen huollossa varsin runsaasti. Rakenteeltaan se on matalalaitainen puurakenteinen avovaunu, jonka laidat voitiin avata joko ylä- tai alareunasta tarpeen mukaan. 

Vaunutyyppiä käytettiin myös panssarijunan suojavaununa. Siinä käytössä vaunu lastattiin soralla ja radankorjaustarvikkeilla. Soravaunut olivat junan päissä, koska ne oli tarkoitettu radalle mahdollisesti asetettujen maamiinojen räjäyttämiseen. 

Vaunutyyppiä on olemassa myös kapearaiteisena. 

Liikenteestä vaunu syrjäytyi jo 50-luvulla uuden teräsrakenteisen Mas-vaunun tieltä. Sitä puolestaan ei ole ollut olemassa kapearaiteisena; yhtä kappaletta käytetään edelleen Jokioisten museorautatiellä radan sorastukseen lavettivaunuun lastattuna.

Kaksi Ma-vaunua on asennettu Panssarimuseossa olevan panssarijunan yhteyteen. Myös Haapamäen höyryveturipuistossa on joitakin kunnostusta kaipaavia Ma-vaunuja.

Lähteet
-------

* Vaunut.org:
* *Panssarijunia Suomessa - suomalaisia panssarijunissa*. Panssarimuseosäätiö, 2009. ISBN 978-952-92-5496-5.
**Tulukset** on oululainen vuonna 2005 Kokkolassa perustettu punkrockia soittava yhtye.

Historia
--------

Ensimmäiset demonsa bändi äänitti 2006 ja 2007. Vuonna 2008 Tulukset äänittivät ensimmäisen kokopitkän albumin omakustanteena. Vuonna 2009 yhtye julkaisi ensimmäisen musiikkivideonsa kappaleestaan *Kaatuu*. 2010–2011 Tulukset vietti hiljaiseloa, ja yhtyeen perustaja Ile kävi kokeilemassa äänialaansa Rattuksessa ja tästä intoutuneena innoistui kasaamaan Tuluksien rivit uudelleen. 2012 Tulukset julkaisi kaksi demo-ep:tä, *Myrkky* ja *Genital Riot*. 2014 Tulukset julkaisi esikoisensa *Pohjoisen Pommikoneet* yhteistyössä Secret Entertainmentin kanssa. Albumi kävi 24.–30.04.2014 rumban albumilistalla sijalla 19. 

Yhtye on virallisilla kotisivuillaan helmikuussa 2018 ilmoittanut jäävänsä tauolle.

Kokoonpano
----------

* Ilkka Kumpulainen – laulu / kitara / basso (2005–)
* Jussi Paavola – rummut (2011–)
* Janne Nygård – kitara (2011–)

### Entiset jäsenet

* Ollijuhani Kujansivu – basso (2005–2006)
* Patrik Paananen – rummut (2005–2007)
* Pasi Hirvasoja – basso (2006–2011)
* Juha-Pekka Parkas – rummut (2007–2008)
* Erkka Voutila – rummut (2008–2011)
* Arto Saukko – basso (2011–2013)
* Janne Neuvonen – kitara (2014–2015)
* Petri Hilli – basso (2015–2016)
* Juha Bergman – basso (2014–2015)

Diskografia
-----------

* *Ensi Kipinä* (2006), demo-ep
* *Ensi Kipinä vol.2* (2007), demo-ep
* *Tulukset* (2008), omakustannealbumi
* *Myrkky* (2012), demo-ep
* *Genital Riot* (2012), demo-ep
* *Pohjoisen Pommikoneet* (2014), albumi

Lähteet
-------

1. ↑  Uutiset Tulukset.fi *tulukset.fi*.
**Tumanski R-13** oli neuvostoliittolainen Sergei Gavrilovin suunnittelema suihkumoottori.

Kehitys
-------

Tumanski R-13 kehitettiin Tumanski R-11 -moottorin pohjalta. Se oli aksiaaliahtimilla varustettu moottori, jossa oli 5-asteinen kompressori. Sen polttokammio oli kehittyneempi kuin R-11:n, se mahdollisti moottorin uudelleenkäynnistymisen korkealla lennettäessä. Sen jälkipoltinta kehitettiin. Sen painoa pienennettiin titaanin käytöllä.

Moottoria käyttivät MiG-21M-, -MF-, -SM- ja -SMT-versiot sekä Suhoi Su-15M ja -TM. R-13-moottoria rakennettiin lisenssillä Kiinassa nimellä LM WP13. Kiinan moottoriversion kehitti Jiang Hepu (江和甫).

Spesifikaatio (R-13-300)
------------------------

* pituus 4 605 mm
* halkaisija 1 095 mm
* paino 1 205 kg
* sotilasteho 39,9 kN
* jälkipoltolla 63,7 kN
* puristussuhde 8,9:1
* turbiinin lämpötila 1 005 °C
* polttoaineen kulutus tyhjäkäynnillä 95 kg/(h·kN)
* polttoaineen kulutus jälkipoltolla 213 kg/(h·kN)
* työntövoima-painosuhde 5,4:1

Lähteet
-------

* Gunston, Bill: *World Encyclopedia of Aero Engines*. Sutton Publishing Limited, 2006. ISBN 0-7509-4479-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Gunston 2006 s. 226

Aiheesta muualla
----------------

* MZAK Pictures (Arkistoitu – Internet Archive) - R-13
Tulymski Kamen Višera-joelta nähtynä.
**Tulymski Kamen** (ven. Тулы́мский Ка́мень) on Uralvuoristoon kuuluva harjanne ja sen korkein vuori Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Krasnovišerskin piirin koillisosassa Višeran luonnonpuiston alueella. Pohjois-eteläsuunnassa kulkevan vuorijonon pituus on 24 kilometriä ja suurin leveys 7 kilometriä. Korkeimmat kohdat ovat Tulymski Kamen -vuori (1469 metriä) ja Ostraja (1420 metriä). Rinteillä kasvaa kuusi- ja pihtametsää, jossa on myös sembramäntyjä. Suurin osa harjanteesta sijaitsee metsärajan yläpuolella.

Nimitys perustuu tataarin murteiden ja Jazvan komin sanaan *tulym*, jonka merkitys on ’joesta kohoava kivi, koski’. Mansin kielessä harjanteella on kaksi nimeä: Jaktyl-Ja-Njor "Koskijoen vuori" ja Luv-Njor ("Hevosvuori"). Jälkimmäinen perustuu harjanteen hevosen lautasta muistuttavaan muotoon ja liittyy mansilaiseen hevoskulttiin. "Koskijoki" on vuorijonon länsipuolitse virtaavan Višeran mansinkielinen nimi.

Tulymski Kamen on Permin aluepiirin korkein kohta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Entsiklopedija Permi *enc.permkultura.ru*.  Arkistoitu 5.10.2011. Viitattu 7.6.2010. (venäjäksi)
2. ↑  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom): Višera – reka v Permskoi gubernii*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
Livanjski sir-juustoa.
**Livanjski sir** on bosniahertsegovinalainen lampaanmaitojuusto.

Livanjski sir-juustoa valmistetaan nimensä mukaisesti Livnon ympäristössä Bosnia-Hertsegovinan länsiosassa. Alue tunnetaan myös yhtenä Euroopan suurimmista karstimaista. Perinteisesti juustoa valmistettiin yksinomaan lampaanmaidosta. Juuston valmistus aloitettiin luultavasti tuolloin Itävalta-Unkariin kuuluneella alueella vuonna 1888. Tuolloin perustetulle maatalousasemalle tuotiin juustontuotannon asiantuntijoita esimerkiksi Ranskasta, Sveitsistä ja Tšekistä. Asemalla tuotettiin juustoa, sekä koulutettiin paikallisia tuottajia sen valmistuksessa.

Nykyisin juustoa valmistettaessa lampaanmaidon sekaan saatetaan lisätä myös lehmänmaitoa. Lehmänmaitoa ei kuitenkaan tulisi olla 30 % enempää. Juustoa valmistettaessa maito lämmitetään 31–33°C lämpötilaan, jolloin sen joukkoon lisätään juoksute. Muodostuva juustomassa pilkotaan ja syntyvät pienet palat lämmitetään edelleen 45–48°C lämpötilaan. Seuraavassa työvaiheessa juustomassa muotitetaan, jolloin juustoa puristetaan ja käännellään 12–24 tuntia. Juusto suolataan suolaliemessä. Tyypillinen kypsymisaika on kuudesta kahteentoista viikkoa.

Valmis juustotahko kellertävä ja painoltaan noin 2–3 kiloa. Rakenteeltaan juusto on kiinteää ja siinä on tasaisesti useita pieniä reikiä. Makua on kuvailtu miedon maitoisaksi, suolaiseksi ja pikantiksi. Livanjski sir on tyypillinen alkuruoka, joka tarjoillaan usein Blatina-punaviinin tai Žilavka-valkoviinin kera.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 443-444. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
**Roksolaanit** olivat sarmaatteihin lukeutuva kansa, jonka uskotaan olevan läheisimmin sukua alaaneille. Varhaisimmissa lähteissä heidän mainitaan asuvan Donin ja Dneprin välisellä alueella. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. he muuttivat kohti Tonavaa Bărăganin tasangolle nykyisen Romanian alueelle. 

Ajanlaskun alun tienoilla vaikuttanut kreikkalainen historioitsija Strabon sanoo heidän asuvan vaunuissa, olleen siis nomadeja.

Noin vuonna 100 eaa. he hyökkäsivät skyyttalaisen sotapäällikkö Palakuksen tukena Krimille kuninkaansa Tasiuksen johdolla, mutta hyökkäyksen torjui Pontoksen kuningas Mithridates VI:n kenraali Diofantos.

Ensimmäisen vuosisadan jaa. puolivälissä roksolaanit hyökkäilivät Tonavan yli Rooman alueelle. Vuosina 68–69 Rooman kolmas legioona tuhosi 9 000 eräälle tällaiselle ryöstöretkelle osallistunutta runsaalla tavaramäärällä kuormitettua roksolaaniratsumiestä. Tacituksen mukaan "ruhtinaiden ja merkittävimpien henkilöiden" käyttämä haarniska oli niin painava, että "vihollisrynnäkössä kaatuneen sotilaan oli vaikeaa päästä taas jaloilleen". Kaksin käsin käytettävästä pitkästä *kontos*-peitsestä, sarmaattien pääasiallisesta lähitaisteluaseesta, ei juurikaan ollut hyötyä näissä oloissa. Roksolaanit saivat hyvityksen 92, kun he tuhosivat yhdessä daakialaisten kanssa Rooman XXI legioonan.

Keisari Trajanuksen Daakian valloituksen aikana roksolaanit asettuivat aluksi daakialaisten puolelle, missä he muodostivat valtaosan ratsuväestä, mutta heidät lyötiin ensimmäisellä sotaretkellä vuosina 101–102. Daakian valtakunnan täydelliseen tuhoon johtaneen Trajanuksen toisen sotaretken aikana 105–106 roksolaanit ilmeisesti pysyttelivät puolueettomina. Daakian provinssin liittäminen Rooman valtakuntaan toi Rooman vallan aivan roksolaanien naapuriin. Keisari Hadrianus vahvistutti ja rakennutti Tonavan varrella useita linnoituksia roksolaanien uhan torjumiseksi.

Myös myöhempi keisari Marcus Aurelius taisteli roksolaaneja vastaan Tonavan rantamilla. Vuonna 260 roksolaanit hyökkäsivät roomalaiseen Pannonian provinssiin. Pian tämän jälkeen roksolaaneja alettiin ottaa Rooman armeijan palvelukseen.

Muiden sarmaattiheimojen tapaan roksolaanit jäivät hunnien jalkoihin ja katosivat historiasta.
**Peraia** (m.kreik. Περαία, lat. *Peraea*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Euboian saarella Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Myöskään Peraian historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Myöhemmässä vaiheessa Peraia oli Eretrian *demos*, mutta sen arvellaan olleen Grynkhain ja Styran tavoin itsenäinen tai puoli-itsenäinen polis noin vuoteen 400 eaa. saakka. Se ei kuitenkaan esiinny mainittujen muiden kaupunkien tavoin Deloksen meriliiton jäsenten joukossa.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Peraeis* (Περαεῖς). Kaupungin nimi ei esiinny antiikin lähteissä sellaisenaan, vaan on johdettu tutkimuksessa etnonyymistä, joka tunnetaan piirtokirjoituksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "375. Peraia", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
Punakärpässienen lakki on yläpinnaltaan punainen ja valkopilkkuinen. Alapinnalla on helttoja.
**Sienen lakki** on monien sienilajien itiöemän ylin osa, jonka väri ja muoto samoin kuin se, onko lakin alla helttoja, piikkejä vai pillejä, toimii sienen tunnistamisen apuna. Sienen lakin lisäksi tunnistamisessa käytetään apuna sienen jalkaa.

Sienien lakkeja on ainakin seitsemää tyyppiä: kupera, laakea, suppilomainen, kartiomainen, kellomainen, nipukallinen ja navallinen.[1]

Sienin lakkien alla on joko pillejä tai helttoja. Helttasienien helttojen muodot voidaan luokitella kolmeen ryhmään: tiheähelttaisiin, harvahelttaisiin tai haarahelttaisiin. Pilli- tai helttapinnan muoto lakin alla voi olla hatun reunoista sisäänpäin kääntynyt, irtotyvinen, kapeatyvinen, tasatyvinen, kolotyvinen tai johteinen.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen sieniopas, sivu 16, Pertti Salo, Tuomo Niemelä, Ulla Salo, Kasvimuseo, WSOY, Helsinki, 2006, ISBN 951-0-30359-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sienen lakki** Wikimedia Commonsissa
**Hjalmar Sebastian Nordenstreng** (24. lokakuuta 1826 Heinola – 28. helmikuuta 1890 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti, joka toimi 1870–1875 Hämeen läänin ja 1876–1883 Mikkelin läänin kuvernöörinä.

Nordenstrengin vanhemmat olivat hovineuvos Anders Kristoffer Nordenstreng ja Jakobina Elisabet Telén ja puolisot vuodesta 1857 Hedvig Elisabet Federley, senaattori Berndt Federleyn tytär, ja vuodesta 1864 Helena Sofia Lovisa Jägerhorn af Spurila. Historioitsija Sigurd Nordenstreng, kirjailija Rolf Nordenstreng ja Hangon pormestari Arvid Nordenstreng olivat Hjalmar Sebastian Nordenstrengin poikia ja kenraalimajuri Ture Reinhold Nordenstreng hänen veljensä. Hjalmar Sebastian Nordenstreng tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1838 ja toimi valmistuttuaan vänrikkinä 4. ratsastavassa tykistöpatterissa elokuusta 1846. Kornetiksi ja samana vuonna luutnantiksi ylennettynä hän tuli kyrassieerirykmenttiin 1848.

Nordenstreng suoritti Pietarin sota-akatemian 1848–1850, yleisesikuntaan hänet kommennettiin 1852 ja vanhempi adjutantti 4. jalkaväkiarmeijakunnan esikuntaan hänestä tuli myöhemmin samana vuonna. Alikapteeniksi 1854 ylennetty Nordenstreng osallistui Krimin sotaan, jossa hän haavoittui vakavasti. Vuonna 1855 hänet siirrettiin 22. jalkaväkidivisioonan majoitusmestariksi Suomeen. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1858, everstiluutnantiksi 1861 ja everstiksi 1864, jolloin hän toimi Suomen sotilaspiirin viraston Suomen sotaväen jaoston päällikön apulaisena. Hämeen läänin vt. kuvernööriksi Nordenstreng nimitettiin 1870 ja vakinaistettiin virkaan kenraalimajurina 1872. Mikkelin läänin kuvernöörinä vuodesta 1876 oltuaan hän sai vuonna 1883 eron sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hjalmar Sebastian Nordenstreng *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 22.2.2020)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hämeen läänin maaherrat ja kuvernöörit |
| --- |
|  |
| Venäjän keisarikunta (1831–1917) | 
* Klick
* Stichaeus
* Snellman
* Rehbinder
* von Troil
* Molander
* Nordenstreng
* von Ammondt
* Costiander
* von Boehm
* von Kothen
* Svertškov
* Papkov
* Gordie
* Brofeldt
* Spåre

 |
|  |
| Suomi (1917–1997) | 
* Saarinen
* Tulenheimo
* von Hellens
* Mattsson
* Tuominen
* Sandelin
* Tainio
* Suonio

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
**MS Fidra** oli Stockholms Rederi AB Svean rahtialus, joka pakko-otettiin toisen maailmansodan alkaessa apuristeilijäksi Ruotsin merivoimille. Sodan jälkeen alus palautettiin omistajilleen.

Valmistus
---------

Stockholms Rederi AB Svea tilasi aluksen Nackasta Finnbodan telakalta, missä köli laskettiin telakkanumerolla 322. Alus laskettiin vesille 20. joulukuuta 1938 ja valmistui huhtikuussa 1939.

Palvelus
--------

Stockholms Rederi AB Svea sijoitti aluksen reitille Tukholma-Malmö-Hull-Lontoo.

### Toinen maailmansota

Merivoimat kutsui aluksen palvelukseen Neuvostoliiton aloitettua hyökkäyksen Suomeen 30. marraskuuta 1939. Alus siirrettiin 15. joulukuuta Göteborgissa Götaverkenille, jossa sille tehtiin muutostöitä ja se aseistettiin. Työt aluksella saatiin päätökseen 2. huhtikuuta 1940, jolloin se liitettiin Ruotsin rannikkolaivastoon. Alukselle asennettiin kaksi *HMS Niordilla* ollutta 12 cm M/1894C -kanuunaa (numerot 25 ja 26) ja kaksi *HMS Tapperhetenillä* ollutta 57 millimetrin M/1889B -tykkiä (numerot 38 ja 85). Lisäksi alukselle asennettiin kaksi tyypin M/1933 syvyyspomminheitintä ja kaksi 8 millimetrin M/1936 ilmatorjuntakonekivääriä. Aluksen muuna varustuksena oli M/1931 paravaanijärjestelmä, 400 watin lyhytaaltoradio, 3 watin FM-radio M/1939 ja kolme lyhytaaltovastaanotinta M/1939.

### Sodan jälkeen

Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin 6. lokakuuta 1945 omistajilleen, joka liitti sen laivastoonsa alkuperäisellä nimellä sijoittaen sen sotaa edeltäneelle reitille. Alus siirrettiin myöhemmin yhtiön Atlantin reiteille. Alus myytiin 1969 Italiaan Ignazio Messina Companylle, joka nimesi sen *Gianvittorioemmeksi*. Vuonna 1973 alus myytiin edelleen Kyprokselle Kalipolis Mar Companylle, joka antoi alukselle nimen *Spyros*. Seuraavana vuonna alus myytiin edelleen Libanoniin Al Toufic Shipping Companylle. Alus myytiin takaisin Kalipolis Mar Companylle, jonka kotipaikaksi vaihtunut Libanon. Alus poistettiin 1989 rekisteristä.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)
* Borgenstam, Curt; Insulander, Per & Kaudern, Gösta: *Jagare: Med svenska flottans jagare under 80 år*. Karlskrona: Axel Abrahamsons Tryckeri AB, 1989. ISBN 91-970700-41. (ruotsiksi)
* Bojerud, Stellan: Armed Merchant Cruisers of the Royal Swedish Navy, 1939 to 1945.  *Warship International*, 1983, XX. vsk, nro 1, s. 59-65. Toledo, Ohio, USA:  International Naval Research Organization (INRO). ISSN 0043-0374.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 145
2. ↑  Bojerud, Stellan s. 62-63
3. ↑  faktaomfartyg.se - Fidra
**MS Wiros** oli Stockholms Rederi AB Svean rahtialus, joka pakko-otettiin toisen maailmansodan alkaessa apuristeilijäksi Ruotsin merivoimille. Sodan jälkeen alus palautettiin omistajilleen.

Valmistus
---------

Stockholms Rederi AB Svea tilasi aluksen Landskronasta Öresundsvarvetilta, missä köli laskettiin telakkanumerolla 46. Alus laskettiin vesille 3. huhtikuuta 1937 ja valmistui 4. lokakuuta 1938.

Palvelus
--------

Alus aloitti lokakuussa 1938 Stockholms Rederi AB Svealla liikennöinnin Ruotsin rannikolla.

### Toinen maailmansota

Merivoimat kutsui aluksen palvelukseen aputykkiveneenä Neuvostoliiton aloitettua hyökkäyksen Suomeen 30. marraskuuta 1939. Se oli tarkoitus sijoittaa 14. vartiovenelaivueen lippulaivaksi. Alus siirrettiin 9. syyskuuta Gävlessä telakalle, jossa sille tehtiin muutostöitä ja se aseistettiin. Aluksen ollessa *Warian* sisaralus se päätettiin varustaa apuristeilijäksi. Työt aluksella saatiin päätökseen 15. marraskuuta, jolloin se liitettiin Tukholmaan sijoitettuun laivueeseen. Alukselle asennetut kaksi *HMS Niordilla* (numero 29) ja *HMS Skagulilla (numero 34) ollutta 12 cm M/1894C -kanuunaa ja kaksi 57 millimetrin M/1889B -tykkiä (numerot 27 ja 74), joiden aiempi sijoituspaikka ei ole tiedossa. Lisäksi alukselle asennettiin neljä tyypin M/1933A syvyyspomminheitintä ja kaksi 8 millimetrin M/1936 ilmatorjuntakonekivääriä. Aluksen muuna varustuksena oli M/1931 paravaanijärjestelmä, 400 watin lyhytaaltoradio, 3 watin FM-radio M/1939 ja kolme lyhytaaltovastaanotinta M/1939.*

### Sodan jälkeen

Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin 11. joulukuuta 1945 omistajilleen, joka liitti sen laivastoonsa alkuperäisellä nimellä. Helmikuussa 1959 alus myytiin Bremeniin Partenreederi m/s Korallelle, joka nimesi aluksen *Koralleksi*. Alus myytiin edelleen 1967 Halifaxiin Kanadaan Shaw Steamship Companylle, joka myi sen edelleen vielä samana vuonna Nova Salvage & Ship Breaking Limitedille. Aluksesta tehtiin toukokuussa 1969 vedenalainen kohde ja se ajettiin karille Kosakjoella. Kesäkuussa alus irrotettiin karilta ja se hinattiin Dartmouthiin, jossa sen todettiin olevan korjauskelvoton. Alus myytiin omistajuusoikeudenkäynnin jälkeen huhtikuussa 1978 Nova Salvage & Ship Breaking Limitedille romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)
* Borgenstam, Curt; Insulander, Per & Kaudern, Gösta: *Jagare: Med svenska flottans jagare under 80 år*. Karlskrona: Axel Abrahamsons Tryckeri AB, 1989. ISBN 91-970700-41. (ruotsiksi)
* Bojerud, Stellan: Armed Merchant Cruisers of the Royal Swedish Navy, 1939 to 1945.  *Warship International*, 1983, XX. vsk, nro 1, s. 59-65. Toledo, Ohio, USA:  International Naval Research Organization (INRO). ISSN 0043-0374.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 145
2. ↑  Bojerud, Stellan s. 62-63
3. ↑  faktaomfartyg.se - Wiros
Natsi-Saksan ilmavoimien kapteeni Helmut Lipfertin joukkoyksikön tunnus.
**Helmut Lipfert** (6. elokuuta 1916 Lippelsdorf, Saksa – 10. elokuuta 1990 Einbeck, Ala-Saksi, Länsi-Saksa) oli Natsi-Saksan Luftwaffen hävittäjä-ässä Toisessa maailmansodassa. Hän taisteli itärintamalla Puna-armeijan joukkoja vastaan. Kapteeni (saks. *Hauptmann*) Lipfertin palvelusyksiköt olivat: Saksan 1. panssaridivisioona, JG 52 ja JG 53.

Enimmät pudotusmääränsä Lipfert keräsi Iljušin Il-2 ja Jakovlev Jak-1 ja Jak-9 -konetyyppejä vastaan. Messerschmitt Me 109 Bf-koneella taistellut Helmut Lipfert sai kerättyä 203 vahvistettua ilmavoittoa. Lipfert on rankattu 13. eniten maailmassa vihollisen lentokoneita pudottaneeksi taistelulentäjäksi. Hän saavutti Rautaristin ritariristin tammenlehvin. Helmut Lipfert ammuttiin alas kaikkiaan peräti 15 kertaa, mutta hän ei kertaakaan haavoittunut. Sodan jälkeen Lipfert toimi opettajana.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

### Viitteet

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 7.9.2019.
2. ↑   Viitattu 7.9.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Japani
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: Helmut Lipfert
Ivan Tšernjahovski, 1944
**Ivan Tšernjahovski** (ven. Ива́н Дани́лович Черняхо́вский, Ivan Danilovitš Tšernjahovski) (1906–1945) oli toisessa maailmansodassa puna-armeijan nuorin kenraali ja nuorin rintamakomentaja. Hän oli yksi harvoista juutalaisista, joiden annettiin toimia sen ylimmässä upseeristossa. Tšernjahovski johti itärintamalla Neuvostoliiton Valko-Venäjän rintamaa vuoden 1944 alusta alkaen.

Tšernjahovski komensi Kurskin taistelussa 60. Armeijaa heinäkuussa 1943. Sen jälkeen hänet nimitettiin 3. Valko-Venäjän rintaman komentajaksi, kun se oli aloittamassa operaatio Bagrationia. Suurhyökkäyksessä hän johti Minskiä kohti tehdyn pihtiliikkeen oikeaa kärkeä ja hyökkäsi Saksan 3. panssariarmeijan kimppuun Vitebskin lähellä. Myöhemmin hänen armeijansa vyöryivät Liettuaan, valtasivat Vilnan 13. heinäkuuta 1944 ja jatkoivat etenemistä kohti Itä-Preussia. Königsberg vallattiin tammikuussa 1945 ankarien taistelujen jälkeen. Helmikuussa 1945 Tšernjahovski kaatui saatuaan osuman kranaatinsirpaleesta lähellä Mehlsackia. Tšernjahovski haudattiin Vilnaan, hänen nimeään kantaneeseen puistoon, josta se siirrettiin vuonna 1992 Moskovaan. Tšernjahovskin kunniaksi entinen saksalainen *Insterburgin* kaupunki Kaliningradin alueella nimettiin Tšernjahovskiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Drakenlordh, Rikard: *Toisen maailmansodan avainhenkilöt*, s. 165–6. Suomentanut Kortesuo, Petri. Karisto, 2005. ISBN 951-23-4674-5.
2. ↑  Red Army Generals: Ivan D. Chernyakhovsky Warfare History Network. Viitattu 7.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Tšernjahovski** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Ivan Truš** ukr. Іван Труш (17. tammikuuta 1869 Vysotske, Brodyn piirikunta, Galitsia – 22. maaliskuuta 1941 Lviv, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen taidemaalari ja yhteiskunnallinen toimija sekä taide- ja kirjallisuuskriitikko. Hänen appensa oli Myh'ailo Drahomanov.

Opiskeltuaan Krakovan taideakatemiassa 1891–1897 Leon Wyczółkowskin ja Jan Stanisławski oppilaana Truš asui Lvivissä, jossa hän oli aktiivinen ukrainalaisissa taidepiireissä ja yhteiskunnallisessa elämässä. Hän oli Ivan Frankon ystävä ja perusti taidejärjestöjä, julkaisi ensimmäistä ukrainalaista taidelehteä *Artystytšnyi vistnyk*, maalasi muotokuvia  Ševtšenkon tieteelliselle seuralle, opetti taidetta ja kirjallisuutta ja kirjoitti artikkeleita useisiin lehtiin. Hän matkusteli paljon, kävi useita kertoja Kiovassa, jossa hän opetti vuonna 1901, ja Krimillä 1901–1904, Italiassa 1902 ja 1908, Egyptissä ja Palestiinassa 1912.

Truš oli merkittävä ukrainalainen impressionisti, jonka värienkäyttö oli omaperäistä. Suurin osa hänen yli 6000 maalauksen tuotannostaan koostuu maisemista. Hän maalasi 350 muotokuvaa, joiden kohteina ovat hänen vaimonsa Arijadnan lisäksi kardinaali Sylvester Sembratovytš, metropoliitta Andrei Šeptytskyi, Ivan Franko, Vasyl Stefanyk, Lesja Ukrajinka, Oleksander Konyskyi, Ivan Netšui-Levytskyi, Volodymyr Antonovytš, Borys Hrintšenko, Myh'ailo Drahomanov, Myh'ailo Hruševskyi ja Mykola Lysenko. Ensimmäisen oman näyttelyn hän piti Lvivissä 1899, ja suuri retrospektiivinen näyttely pidettiin siellä hänen kuolemansa jälkeen 1941. Hänen maalauksiaan on runsaasti Kansallismuseossa ja muistomuseossa hänen entisessä kodissaan Lvivissä. Valikoima hänen kirjallisuus- ja taide-esseitään julkaistiin 1959.

Maalauksia
----------

* Ivan FrankoIvan Franko
* Kateryna HruševskaKateryna Hruševska
* Kardinaali Sylvester SembratovytšKardinaali Sylvester Sembratovytš
* Maisema ItaliastaMaisema Italiasta
* MerenrantaMerenranta
* Hahilky 1905Hahilky 1905

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sviatoslav Hordynsky: Trush, Ivan *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 7.5.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Truš** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |