recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee asetta. Muista merkityksistä katso SKS.*

AK-47 ja SKS
**SKS** (ven. СКС - 7,62 мм самозарядный карабин Симонова образца 1945 года, *7,62 mm Samozarjadnyi Karabin sistemi Simonova, 1945*, itselataava karbiini, Simonov 1945) on neuvostoliittolaisen Sergei Simonovin vuonna 1945 suunnittelema itselataava kivääri. 

Toisesta maailmansodasta saatujen kokemusten perusteella Neuvostoliitossa oltiin vakuuttuneita täysitehoisen kiväärinpatruunan vanhentumisesta. Mallia otettiin saksalaisen Gecon kokeilupatruunasta M35 7,75×39,5mm. Kyseistä patruunaa saksalaiset kehittivät toisen maailmansodan loppuun asti. Patruunan läpimitta pudotettiin 7,62 millimetriin. Tämän pohjalta luotiin aluksi M43 7,62×41 -patruuna. Hylsyn pituutta päätettiin lyhentää ja näin luotiin M43 7,62×39mm -patruuna. PTRS-panssarikiväärin sekä itselataavan Simonov M/36 -kiväärin suunnittelija Sergei Gavrilovitš Simonov suunnitteli alkuperäistä 7,62×41-patruunaa varten SKS:n. 

Ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1945, ja asetta käytettiin jonkin verran saksalaisia vastaan itärintamalla. Palaute oli hyvä, joten asetta jatkokehitettiin, kunnes vuonna 1949 valmistui lopullinen versio 7,62×39-kaliiperissa. Samalla ase otettiin täysipainoisesti käyttöön neuvostoarmeijassa.

AK-sukuiset aseet kuitenkin syrjäyttivät sen varsin nopeasti, joten 1980-luvulle tultaessa SKS oli enää vain ei-taistelevien joukkojen käytössä. Siitä huolimatta asetta toimitettiin paljon Neuvostoliiton liittolaisille Aasiaan ja Afrikkaan ja se saikin näillä alueilla paljon suosiota, koska se oli helppokäyttöinen ja toimintavarma, ja vaati vähän koulutusta. Tämän vuoksi se sopi hyvin puolisotilaallisille sissiliikkeille Afrikassa, missä SKS on edelleenkin hyvin suuressa suosiossa AK-sukuisten aseitten ohella.

Aseesta on monia eri versioita, ja sitä on valmistettu useissa Neuvostoliiton liittolaismaissa. Kiinassa malli tunnetaan tyyppi 56:na, joka on helppo tunnistaa piikkimallisesta pistimestään. Kiinassa on myös valmistettu pitkälti SKS:n näköistä, mutta lukkomekanismiltaan AK-47:ään perustuvaa, irtolippaalla varustettua Type 68 -rynnäkkökivääriä. Jugoslaviassa SKS kehiteltiin pisimmälle: tyypin 59/66:ssa on kaasuputkensulkija kiväärikranaattien ampumista varten sekä tritium-yötähtäimet.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SKS (ase)**.
* Modern Firearms
* Carbines for Collectors
* Simonov.net
* Surplusrifle.com
* The Last Great SKS: Yugo 59/66 v.2
* SKS rifle[vanhentunut linkki]
* Yooper John's SKS - Battle rifle of many nations
**Diana Tyštšenko** (ukr. Діана Тищенко; s. 1990 Krimin niemimaa) on ukrainalainen viulisti.

Tyštšenko aloitti viulunsoiton 6-vuotiaana. Hän opiskeli Kiovassa ja Ulf Wallinin johdolla Berliinin Hanns Eisler -musiikkiyliopistossa. 18-vuotiaana Tyštšenko pääsi Mahler-nuoriso-orkesterin jäseneksi ja myöhemmin sen siihen mennessä nuorimmaksi konserttimestariksi. Hän on saanut useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Long–Thibaud–Crespin-kilpailun Grand Prix Jacques Thibaud'n marraskuussa 2018 Pariisissa. Hänet palkittiin myös Kansainvälisessä ARD-musiikkikilpailussa Münchenissä.

Tyštšenko on esiintynyt kansainvälisesti lukuisten orkesterien kanssa ja eri festivaaleilla. Kapellimestareita, joiden johdolla hän on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Lahav Shani, Joshua Weilerstein, Yaron Traub, Ion Marin ja Christian Ehwald. Tyštšenko on esittänyt myös kamarimusiikkia muiden muassa Gidon Kremerin, Steven Isserliksen ja Christian Tetzlaffin kanssa. Hän toimi jo opiskeluaikanaan Berliinissä Ulf Wallinin assistenttina ja sittemmin pääsi dosentiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Diana Tishchenko Warner Classics


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Jekaterina Duntsova** (ven. Екатерина Дунцова; s. 24. huhtikuuta 1983 Krasnojarsk) on venäläinen poliitikko ja televisiojournalisti.

Duntsova muutti lapsena perheineen Rževiin. Hän opiskeli oikeustiedettä ja televisiojournalismia. Vuonna 2003 Duntsova aloitti uransa toimittajana Rževin kunnallisessa televisioyhtiössä. Hän johti myös itsenäistä RiT-televisioyhtiötä, joka suljettiin vuonna 2022. Vuosina 2019–2022 Duntsova istui valtuutettuna Rževin kaupunginduumassa. Hän ilmoitti marraskuussa 2023 pyrkivänsä ehdokkaaksi Venäjän presidentinvaalissa 2024. Marraskuun 27. päivän iltaan mennessä Duntsova ilmoitti saaneensa noin 30 000 ilmoitusta valmiudesta tukea hänen ehdokkuuttaan. Vaalikomissio hylkäsi joulukuussa 2023 Duntsovan ehdokkuuden yksimielisesti ja vetosi "virheisiin" hakemuksessa. Duntsova piti ratkaisua lainvastaisena. Hän olisi osallistunut vaaleihin ohjelmalla, johon kuuluivat Ukrainan sodan lopettaminen ja poliittisten vankien vapauttaminen.

Duntsova katsoi marraskuussa 2023 Venäjän kehittyneen väärään suuntaan jo vähintään edeltäneiden kymmenen vuoden ajan. Hänen mukaansa hänen presidenttiehdokkuutensa evättiin poliittisin perustein. 14. tammikuuta 2024 Duntsova osallistui Tverissä uuden Rossvet-puolueen perustamiskokoukseen, minkä jälkeen hänet pidätettiin. Poliisi pysäytti Duntsovan ajaman auton ja vei hänet huumetesteihin, joiden jälkeen hänet vapautettiin. Duntsova on kannustanut ihmisiä keräämään allekirjoituksia presidenttiehdokas Boris Nadeždinin tueksi. Venäjän hallinnon mukaan Duntsovan toimintaa rahoittaa Mihail Hodorkovski. Todisteita väitteen tueksi ei ole esitetty. Duntsovalle ovat ilmaisseet tukensa muiden muassa korruptionvastaisen järjestön johtaja Ivan Ždanov ja ihmisoikeusaktivisti Lev Ponomarjov.

Duntsovalla on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Портрет дня: Екатерина Дунцова — решившая выдвинуться кандидатом в президенты России журналистка из Ржева Eho 28.11.2023, viitattu 27.1.2024 (venäjäksi)
2. 1 2 3  Ece Goksedef, Russia bans anti-war candidate from challenging Putin BBC 23.12.2023, viitattu 27.1.2024 (englanniksi)
3. ↑  Под Тверью была задержана выдвигавшаяся в президенты Дунцова Radio Svoboda 14.1.2024, viitattu 27.1.2024 (venäjäksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Jeanne Marié de l'Isle** (alun perin *Jeanne Louise Beugnion*; 23. marraskuuta 1872 Pariisi – 5. helmikuuta 1928 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano.

Marié de l'Isle opiskeli laulua H. Maurice Jacquetin johdolla. Hän sai opetusta myös tädiltään Célestine Galli-Mariélta. Marié de l'Isle debytoi vuonna 1896 Versaillesissa Aimé Maillart'n oopperan *Les dragons de Villars* esityksessä. Samana vuonna hän teki ensimmäisen esiintymisensä Opéra-Comiquessa *Lakmén* tuotannossa, jossa hän lauloi Marie van Zandtin kanssa. Marié de l'Isle kuului Opéra-Comiquen esiintyjistöön vuosina 1896–1917. Hän saavutti menestystä *Carmenin* nimiroolissa ja Léon Beylen vastaesiintyjänä Charlotten roolissa *Wertherissä*.

Marié de l'Isle osallistui monien oopperoiden kantaesityksiin. Näitä olivat *Cendrillon* (Massenet, 1899), *Louise* (Charpentier, 1900), *La Marseillaise* (Lambert, 1900), *L'intermezzo* (Lemaire, 1901) ja *La Carmélite* (Hahn, 1902). Marié de l'Isle aloitti laulun opettamisen École normale de musique de Parisissa vuonna 1922 ja antoi myös yksityisopetusta. Hän oli naimaton.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jeanne Marié de l'Isle Association l'Art Lyrique Français, viitattu 10.3.2024 (ranskaksi)
2. ↑  Jeanne Marié de l'Isle (1872-1928) Bibliothèque nationale de France, viitattu 10.3.2024 (ranskaksi)
3. 1 2 3  Jeanne Marié de l'Isle (Mezzo-Soprano) (Paris 1872 – Paris 1926) Forgotten Opera Singers 15.2.2014, viitattu 10.3.2024 (englanniksi)
4. 1 2  The Complete Recordings of Marie Delna and Selected Recordings of Jeanne Marié De’Lisle Marston Records, viitattu 10.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Franziska Lebrun
**Franziska Lebrun** (o.s. *Danzi*; kastettu 24. maaliskuuta 1756 Mannheim – 14. toukokuuta 1791 Berliini) oli saksalainen säveltäjä ja oopperalaulaja (sopraano).

Lebrun oli muusikko Innocenz Danzin tytär ja säveltäjä Franz Danzin sisko. Hän teki oopperadebyyttinsä Sandrinan roolissa Antonio Sacchinin teoksessa *La contadina in corte* Schwetzingenissä 9. elokuuta 1772. Lebrunista tuli Mannheimin hovioopperan johtava sopraano, ja hän oli siellä mukana kantaesittämässä Ignaz Holzbauerin ja Anton Schweitzerin teoksia. Hän työskenteli myös kiertävänä esiintyjänä eri puolilla Eurooppaa. Marraskuussa 1777 Lebrun teki debyyttinsä Lontoossa, johon hän palasi esiintymään kausilla 1779–1780 ja 1780–1781. Vuonna 1778 hän esiintyi La Scalassa sen avajaiskaudella. Lebrun esiintyi myös Pariisin Concert Spirituel -konsertisarjassa. Mannheimin hovin siirryttyä Müncheniin Lebrun jatkoi laulamista siellä. Hän teki esiintymisiä myös Veronassa ja Wienissä. Vuosina 1786–1787 hän oli Napolissa, ja vuonna 1789 hän lähti Berliiniin. Lebrun teki viimeisen esiintymisensä vuonna 1790 Johann Friedrich Reichardtin oopperassa *Brenno*.

Lebrun sai hyviä arvosteluja Charles Burneylta. Hän sävelsi kaksi laajalti julkaistua sonaattikokoelmaa pianolle ja viululle (1779–1781). Lebrun oli vuodesta 1778 naimisissa oboisti-säveltäjä Ludwig August Lebrunin kanssa. Muusikot Sophie ja Rosine Lebrun olivat pariskunnan lapsia. Lebrunin oppilaisiin kuului Margarethe Marchand, joka meni naimisiin Lebrunin veljen Franz Danzin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paula Morris, Lebrun, Franziska (1756–1791) Women in World History: A Biographical Encyclopedia, viitattu 10.3.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM

 |

 |
Giulia Grisi Donna Annan roolissa Mozartin oopperassa *Don Giovanni*
**Giulia Grisi** (22. toukokuuta 1811 Milano – 25. marraskuuta 1869 Berliini) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Grisin isä oli upseeri ja äiti laulaja. Hän oli laulaja Josephina Grassinin sisaruksentytär, balettitanssija Carlotta Grisin serkku ja laulaja Giuditta Grisin sisko. Grisi sai opetusta siskoltaan Giudittalta. Hän opiskeli myös Filippo Cellin, Pietro Alessandro Guglielmin, Marco Aurelio Marlianin ja Giacomellin johdolla. Grisi teki debyyttinsä Bolognassa vuonna 1828 Emman roolissa Gioacchino Rossinin *Zelmirassa*. Hän loi Adalgisan roolin Vincenzo Bellinin *Norman* kantaesityksessä Milanossa 1831. Pariisin-debyyttinsä Grisi teki vuonna 1832 Rossinin Semiramidena. Lontoossa hän teki ensimmäisen esiintymisensä vuonna 1834 Ninettan roolissa oopperassa *Varasteleva harakka*. Grisi esiintyi Lontoossa kausilla 1834–1861 lukuunottamatta vuotta 1842. Suurimman menestyksensä Lontoossa hän saavutti Gaetano Donizettin oopperassa *Anna Bolena*.

Grisi meni naimisiin kreivi de Mélcyn kanssa vuonna 1836, mutta avioliitto päättyi eroon. Myöhemmin hän sai kolme tytärtä tenori Giovanni Matteo Marion kanssa. Pariskunta meni joidenkin lähteiden mukaan naimisiin vuonna 1856. Grisi tunnettiin julkisesta esiintymisiä koskeneesta kiistelystä kilpailijansa Pauline Viardot'n kanssa. Grisi sairastui kiertueella vuonna 1869 ja kuoli Berliinin Hotel du Nordissa keuhkotulehdukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  John Haag, Grisi, Giulia (1811–1869) Women in World History: A Biographical Encyclopedia, viitattu 10.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Francesco Morlacchi
**Francesco Giuseppe Baldassare Morlacchi** (14. kesäkuuta 1784 Perugia – 28. lokakuuta 1841 Innsbruck) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari.

Morlacchi sai varhaista opetusta sedältään tai enoltaan, urkuri Mazzettilta. Hänen opettajiinsa kuuluivat myös Luigi Caruso, Niccolò Antonio Zingarelli (1803–1804) ja Stanislao Mattei (1805–1807). Morlacchi sai diplomin kantaatillaan *Il tempio della gloria*. Vuodelta 1807 on hänen teoksensa *Miserere à 16*. Morlacchi saavutti suosiota oopperasäveltäjänä teoksillaan *La Principessa per ripiego* (1809) ja *Le Danaidi* (1810). Vuonna 1810 hän lähti Dresdeniin italialaisen oopperatalon varakapellimestariksi. Hän sai *Raoul di Créqui* -oopperansa menestyksen ansiosta nimityksen oopperatalon elinikäiseksi kapellimestariksi vuonna 1811 ja pysyi tässä tehtävässä, kunnes oopperatalo suljettiin vuonna 1832. Morlacchi sävelsi Dresdenin-aikanaan menestyksekkäitä oopperoita: *Il nuovo barbiere di Siviglia* (1816), *La simplicetta di Pirna* (1817), *La gioventù di Enrico* (1823), *Il Colombo* (1828) ja *Il Rinnegato* (1832).

Morlacchi sävelsi Fredrik August I:lle requiemin. Hän sairasti tuberkuloosia ja kuoli ollessaan matkalla Italiaan vuonna 1841.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Morlacchi, Francesco Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 11.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2  Francesco Morlacchi Naxos, viitattu 11.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Benvenuto Franci** (1. heinäkuuta 1891 Pienza – 27. helmikuuta 1985 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.

Franci opiskeli Roomassa Antonio Cotognin ja Enrico Rosatin johdolla. Hän debytoi vuonna 1918 Giannettona Pietro Mascagnin *Lodolettassa* Rooman Teatro Costanzissa, jossa hän oli myöhemmin mukana kantaesittämässä Mascagnin *Il piccolo Maratia* (1921). La Scalassa Franci tulkitsi Amonasron roolin Giuseppe Verdin *Aidassa* vuonna 1923. Hän osallistui siellä myös Umberto Giordanon *La cena delle beffen* (1924) ja Riccardo Zandonain *I cavalieri di Ekebùn* (1925) kantaesityksiin. Francilla oli pysyvä kiinnitys Rooman oopperaan (Teatro Costanzi) vuosina 1928–1949. Vierailijana hän esiintyi toistuvasti muun muassa Covent Gardenissa.

Francin roolien joukossa olivat myös Rigoletto, Macbeth ja Scarpia. Hän teki jäähyväisesiintymisensä vuonna 1955 Triestessä. Francin poika oli säveltäjä-kapellimestari Carlo Franci.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Franci, Benvenuto Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 13.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani

 |

 |
Gabriella Besanzoni
**Gabriella Besanzoni** (20. syyskuuta 1888 Rooma – 6. kesäkuuta 1962 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano.

Besanzoni opiskeli Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa Alessandro Maggin ja Ibilda/Hilde Brizzin johdolla. Hän teki debyyttinsä sopraanona Adalgisan roolissa *Norman* esityksessä Viterbossa vuonna 1911. Besanzoni siirtyi matalampaan äänialaan ja esiintyi vuonna 1913 Ulricana *Naamiohuveissa* Rooman Teatro Costanzissa. Hän teki esiintymisiä Teatro Colónissa vuosina 1918–1935 ja esiintyi myös muissa Etelä-Amerikan oopperataloissa. Besanzoni meni naimisiin brasilialaisen liikemies Henrique Lagen kanssa.

Besanzoni debytoi Metropolitan-oopperassa Amneriksen roolissa *Aidassa* 19. marraskuuta 1919. Hän esiintyi La Scalassa vuosina 1923–1932. Carmen oli Besanzonin merkittävin rooli, ja hän teki siinä myös jäähyväisesiintymisensä Roomassa vuonna 1939. Tämän jälkeen Besanzoni omistautui opetustyölle. Myös hänen veljensä Ernesto Besanzoni oli oopperalaulaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Besanzoni, Gabriella Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 13.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Besanzoni, Gabriella Cantabile-Subito, viitattu 13.3.2024 (englanniksi)
3. ↑  Gabriella Besanzoni Isotta Fraschini, viitattu 13.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani

 |

 |
**Alpi** on suomalainen miehen etunimi. Nimestä on käytössä myös muunnos *Alvi*, jota on käytetty naistenkin etunimenä. Alpin ja Alvin nimipäivä on 1. maaliskuuta, joka on myös Alpon nimipäivä. Kesäkuuhun 2020 mennessä nimi Alpi oli annettu Suomessa alle 413 henkilölle, joista alle viisi on naisia. Nimi Alvi oli annettu alle 770 henkilölle, joista alle 662 on miehiä ja alle 108 naisia.

Nimet Alpi ja Alvi perustuvat roomalaiseen nimeen *Albinus*, joka tulee latinan sanasta *albus*, 'valkoinen', 'kirkas'. Samaa alkuperää on myös nimi Alpo. Suomen kielessä alpi merkitsee myös kasvisukua alvet (*Lysimachia*).

Tunnettuja Alpeja ja Alveja
---------------------------

* Alpi Pasma (1890–1924), jääkäriluutnantti
* Karhu-Alpi, *Ikä-Alpi*, oik. *Albert Ikäheimo* (1904–1989), pienviljelijä ja karhunkaataja
* Alpin Salonen, Karhunkaataja ja Hakkarin koulussa oleva.

Lähteet
-------

1. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 16.6.2020.
2. ↑  Kustaa Vilkuna, Marketta Huitu ja Pirjo Mikkonen: Suomalainen nimikirja, Otava, 1984, ISBN 951-1-07227-7
**Rauha Marianne Puntti** (oik. **Laakso**;  1. joulukuuta 1926 – 21. maaliskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Puntti toimi pitkään Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa, näyttelijätyön lisäksi juoksutyttönä, puvustonhoitajana ja lipunmyyjänä. Lisäksi Puntti toimi näyttelijänä Kuopion kaupunginteatterissa vuodet 1963–1965, tarpeistonhoitaja-näyttelijänä Intimiteatterissa 1965–1970, lipunmyyjänä Teatteri Jurkassa 1971–1972 sekä vuodesta 1976 eläkkeelle jäämiseensä saakka Teatteri Pienessä Suomessa, Intimiteatterin seuraajassa.

Pitkän teatteriuran lisäksi Puntti näytteli muun muassa elokuvissa *Villi Pohjola* (1955), *Jäähyväiset presidentille* (1987), *Rölli – hirmuisia kertomuksia* (1991) ja *Armon aika* (1999) sekä tv-sarjoissa *Kylmäverisesti sinun* (2000–2005), *Seitsemän* (2001) ja *Harvoin tarjolla* (2008). 

Puntti oli naimisissa ja häneltä jäi avioliitosta kaksi lasta. Puntti näytteli kaikkiaan 45 elokuvassa vuosien 1944–1999 aikana.

Puntti kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 83-vuotiaana. Puntti on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.

Lähteet
-------

* Suomen teatterit ja teatterintekijät, 1993 (Tammi)

### Viitteet

1. 1 2  Helsingin seurakuntayhtymän hautahaku *Hautahaku*. Viitattu 7.1.2024.
2. 1 2  Näyttelijä Rauha Puntti on kuollut *YLE Uutiset*.  24.3.2010. Yleisradio Oy. Viitattu 24.3.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Rauha Puntin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
Uppsalan Dekanhuset, jossa Rotubiologian tutkimuslaitos toimi 1930- ja 1940-luvuilla.
**Rotubiologia** on tieteenhaara, jossa biologinen antropologia yhdistyi rotuoppiin. Rotubiologiassa ihmisiä luokiteltiin eri rotuihin näitä erottavien fyysisten tuntomerkkien perusteella. Rotupiirteiden tyypittelyn lisäksi rotubiologiaan kuului myös käsitys rotujen hierarkiasta.

Rotubiologia kehittyi 1600-luvulta alkaen, ja ihmisen rotutypologinen systematisointi saavutti huippukohtansa 1900-luvun alkupuolella. Rotubiologia hylättiin 1900-luvun puolivälin jälkeen rotukäsitysten muuttuessa, ja tiedeyhteisö pitää sitä nykyisin vanhentuneena tieteenlajina.

Rotututkimukset
---------------

Kallonmuoto on yksi rotubiologien määrittelemistä rotupiirteistä. Kuvassa vasemmalta oikealle negridin, kaukasidin ja mongolidin kallot ylhäältä kuvattuna.
Rotubiologit olivat määritelleet joukon perinnöllisiä, yleisiä ja säännönmukaisia fyysisiä, anatomisia, fysiologisia ja psykologisia "rotupiirteitä", jotka erottivat ihmisrodut toisistaan. Tutkittavat yksilöt pyrittiin yhdistämään henkilökohtaisten piirteidensä perusteella johonkin rotuun. Rotubiologit perustivat nämä "rotudiagnoosit" monenlaisten kvantitatiivisten eli mitattavien sekä kvalitatiivisten eli kuvailtavien piirteiden tutkimukseen, kuten:

1. Ruumiin mittasuhteiden mittaaminen.
2. Kuvailtavissa olevien piirteiden tutkimus.
3. Kehon morfologian tutkimus.
4. Röntgenkuvaus (etenkin käsien).
5. Oksimetria aineenvaihdunnan mittaamiseksi.
6. Geenimerkit.
7. Antropologinen valokuvaus.
8. Hammasvalokset.
9. Käsien ja jalkojen ihon jäljet.

Tärkeimpiä mitattavia morfologisia rotupiirteitä olivat kallon mittasuhteet, kasvojen, otsan ja nenän kulma, kasvojen eri osien leveydet, korkeudet ja paksuudet, kehon pituus sekä ruumiinosien kokosuhteet. Kuvailtavia piirteitä olivat esimerkiksi hiusten, silmien ja ihon väri, hiustyyppi, silmäluomien, nenän ja huulten muoto ja kulma, otsan muoto, kasvojen ja kehon karvoitus, rintojen muoto ja alaleuan prognatismi.

Rotubiologeja
-------------

* Herman Lundborg
* Alfred Mjøen
* Paul Topinard

Katso myös
----------

* Rotu ja älykkyys

Lähteet
-------

* Adveyev, Vladimir: *Raciology: The Science of the Hereditary Traits of Peoples*. , 2007. ISBN 978-1-257-08342-8.

### Viitteet

1. ↑  Sophy Bergenheim: Avainkäsitteet-sarja (osa 1a): Rotuhygienia, kansanterveys ja asiantuntijavalta – kontrollin moniulotteisuus  1.10.2017. Helsingin yliopisto. Viitattu 2.10.2022.
2. ↑  Adveyev 2007, s. 23–24.
3. ↑  Adveyev 2007, s. 10.
4. 1 2  Adveyev 2007, s. 32–38.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rotubiologia** Wikimedia Commonsissa
**Subaru** on japanilainen autonvalmistaja. Subarun kaikissa nykyisissä automalleissa (yhteistyössä Toyotan kanssa tehtyä Subaru BRZ -mallia lukuun ottamatta) on jatkuva neliveto. Subaru on yksi harvoista automerkeistä, jonka henkilöautomalleissa käytetään bokserimoottoria.

Subaru kuuluu japanilaiseen Fuji Heavy Industries -konserniin, joka valmistaa henkilöautojen lisäksi muun muassa junia, linja-autoja, lentokoneita ja avaruusaluksia.

Ralli
-----

*Pääartikkeli: Subaru World Rally Team*
Subarun ralliauto Impreza WRC
Subaru Tecnica Internationalin (STI) perustaja Noriyuki Koseki aloitti pyrkimykset moottoriurheiluun Subaru RX ja RX Turbo -autoilla 1980-luvulla, joita hän myös ajoi. 1990-luvulla Subaru Legacy -mallin ja Prodriven mukaan tulon myötä Subaru saavutti menestystä A-ryhmässä. Talli voitti ensimmäisen kerran Uuden-Seelannin rallissa vuonna 1993, jonka jälkeen esiteltiin Legacyn seuraaja Impreza 555, jolla Colin McRae tuli tunnetuksi.

Subaru on voittanut rallin MM-sarjan (WRC) valmistajien mestaruuden kolme kertaa peräkkäin (1995, 1996 ja 1997) ja on sijoittunut kaksi kertaa toiseksi (1994, 1999). Subaru lopetti WRC:n vuonna 2008 taloudellisten vaikeuksien takia. Talli on kilpaillut valmistajien mestaruudesta PWRC-sarjassa, jossa on samat "rajoitukset" kuin N-ryhmässä mutta samat kilpailut kuin rallin pääsarjassa. Subarun ajajina ovat toimineet Toshiriro Arai ja Patrik Flodin, ja Monster Energy WRT:ssä Subarun ajajana toimi myös Ken Block.

2020-luvulla Subaru on kilpaillut amerikkalaisessa ARA-sarjassa.

Subarun nykyiset automallit
---------------------------

Subaru Legacy
* Ascent
* Baja
* BRZ
* Tribeca
* Forester
* Impreza
* Impreza WRX
* Justy
* Legacy/Liberty
* Levorg
* Outback
* Pleo
* R1
* R2
* Sambar
* XV/Crosstrek

Aikaisemmat mallit
------------------

* 360
* FF-1 Star
* FF-1 G
* 1400 DL/GL
* 1600 Leone
* 1800
* Alcyone (myös **XT**, **XT6** ja **Vortex**)
* Alcyone SVX (myös **SVX**)
* BRAT
* Domingo
* Leone
* Libero
* GL/DL/Loyale
* Rex
* Vivio
* Traviq
* Trezia

Lähteet
-------

1. ↑  Subaru’s makeover from farm mule to WRC winner *wrc.com*.  5.11.2021. Viitattu 25.11.2023. (englanniksi)
2. ↑  Luke Barry: Subaru calls for more teams to join ARA *dirtfish.com*.  24.8.2023. Viitattu 8.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Subaru**.
* Subaru Global (Arkistoitu – Internet Archive)
* Subaru Suomi
* PWRC englanninkielisessä wikissä
* Subarun moottoriurheilun sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tiia Palmén** on suomalainen rikos- ja oikeustoimittaja sekä kirjailija. Hän on MTV Uutisten rikostoimituksen päällikkö. Maaliskuusta 2022 lähtien Palmén on toiminut Rikospaikka-ohjelmassa juontaja-toimittajana Pekka Lehtisen työparina.

Palmén on kirjoittanut vuonna 2021 julkaistun teoksen *Koskelan teinisurma*. Se kertoo vuonna 2020 Helsingin Koskelassa tapahtuneesta 16-vuotiaan pojan murhasta. Kirjassa kerrotaan rikoksen taustoista, itse surmaillasta sekä oikeuden käsittelystä. Vuonna 2022 *Koskelan teinisurmasta* julkaistiin jatko-osa. Siinä kerrotaan tekijöiden tuomiosta ja pohditaan tarkemmin teon motiivia.

Vuonna 2024 Palmén valittiin Oikeustoimittajat ry:n puheenjohtajaksi.

Teokset
-------

* *Koskelan teinisurma*. Helsinki: Deadline Kustannus, 2021. ISBN 978-952-7396-15-5.

Lähteet
-------

1. ↑  Åkman, Erika: Jarkko Sipilän aisa­pari Pekka Lehtinen murtui kyyneliin suorassa lähetyksessä – muisteli viimeistä kohtaamista *Ilta-Sanomat*.  9.3.2022.
2. ↑  Koskelan teinisurma -kirja *deadlinekustannus.fi*.  Arkistoitu 17.3.2023.
3. ↑  Tiia Palmén on valittu Oikeustoimittajat ry:n uudeksi puheenjohtajaksi Oikeustoimittajat ry. Viitattu 26.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Deadline Kustannus: Kirjailijat *deadlinekustannus.fi*.  Arkistoitu 17.3.2023.

* Tiia Palmén Twitterissä
**Giovanna Elisabetta Anna "Gianna" Pederzini** (10. helmikuuta 1900 Avio – 12. maaliskuuta 1988 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano.

Pederzini menetti isänsä 10-vuotiaana. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän muutti perheineen Napoliin. Hän sai opetusta Fernando De Lucialta. Pederzini teki oopperadebyyttinsä Preziosillan roolissa *Kohtalon voiman* esityksessä vuonna 1923. Uransa ensimmäisinä vuosina hän esiintyi myös eräissä alttorooleissa.

Pederzini esiintyi vuodesta 1930 La Scalassa. Covent Garden -debyyttinsä hän teki vuonna 1931. Keskeisessä roolissaan Carmenina Pederzini teki ensimmäisen esiintymisensä Istanbulissa 11. huhtikuuta 1924. Gabriella Besanzonin jäätyä eläkkeelle hänestä tuli La Scalan suosituin Carmen. Conchita Supervian kuoltua hänestä tuli myös johtava Gioacchino Rossinin ohjelmiston tulkitsija. Pederzinin ensimmäiset äänitykset ovat vuodelta 1930. Erottuaan miehestään Pederzini oli fasisti Roberto Farinaccin rakastajatar. Farinacci ammuttiin 28. huhtikuuta 1945, ja lehdissä virheellisesti väitettiin myös Pederzinin saaneen surmansa. Hänen kotinsa joutui ryöstelyn kohteeksi. Hän oli jonkin aikaa poissa julkisuudesta, mutta jatkoi uraansa Argentiinassa. Hän teki esiintymisiä Teatro Colónissa vuosina 1946–1947, jossa oli laulanut jo vuosina 1937–1939. Palattuaan Italiaan Pederzini jatkoi uraansa, ja kaudella 1956–1957 hän teki paluun La Scalaan. Hän vetäytyi näyttämöltä vuonna 1960 tai 1961 ja piti 1970-luvun loppupuolelle asti kursseja Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa.

Pederzini osallistui Ildebrando Pizzettin *Vanna Lupan*, Arthur Honeggerin *Judithin* ja Francis Poulencin *Dialogues des Carmélites'n* kantaesityksiin. Hän esiintyi Carmine Gallonen elokuvaversiossa Giuseppe Verdin *Trubaduurista*.

Lähteet
-------

1. ↑  Pederzini, Gianna Treccani, viitattu 14.3.2024 (italiaksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Gianna Pederzini Opera Vivrà 16.2.2020, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Pederzini, Gianna Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5  Gianna Pederzini Preiser Records, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sosiaaliantropologia** on tiede, joka tutkii ihmisyhteisöjen sosiaalista ja kulttuurista moninaisuutta. Sen lähtökohtana on ymmärrys maailman kulttuurisesta kirjosta ja inhimillisen kulttuurin rikkaudesta. Klassisessa antropologiassa on painotettu Euroopan ulkopuolisten kulttuurien tutkimusta, mutta vieraita kulttuureja tutkitaan nykyisin myös kansallisten rajojen sisäpuolella sekä erilaisilla elämänaloilla kuten terveyden tai koulutuksen parissa.

Sosiaaliantropologialle on ominaista osallistuvaan havainnointiin perustuva eli etnografinen tutkimusote, jossa tutkija jalkautuu tutkimiensa ihmisten pariin heitä ymmärtääkseen.

Sosiaaliantropologiaa pidetään usein kulttuuriantropologian alakäsitteenä. Sosiaaliantropologia ja kulttuuriantropologia ovat kuitenkin käsitteinä hyvin lähellä toisiaan, sillä kulttuurinen tieto ja ihmisen käyttäytyminen nivoutuvat kiinteästi yhteen. Niistä käytetäänkin usein yhteisnimitystä *sosiaali- ja kulttuuriantropologia*. Nimitysten erottaminen on perustunut oppihistoriallisiin perinteisiin. Suomen yliopistojen humanistisissa tiedekunnissa, kansatieteellisen ja folkloristisen opetuksen rinnalla, aineen nimenä on kulttuuriantropologia, ja yhteiskuntatieteellisissä tai valtiotieteellisissä tiedekunnissa, sosiologian alaisuudessa, samansisältöinen aine on nimeltään sosiaaliantropologia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sosiaaliantropologia Tampereen yliopisto. Viitattu 4.9.2020.
2. ↑  Antropologinen tutkimus: mitä se on? Tampereen yliopisto. Viitattu 23.11.2014.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian joesta. Muita merkityksiä on lueteltu erillisellä täsmennyssivulla.*

**Severn** (kymriksi *Afon Hafren*) on Yhdistyneen kuningaskunnan pisin joki. Sen pituus on 354 kilometriä. Sen varrella sijaitsee useita Englannin kreivikuntia ja kaupunkeja, kuten Shrewsbury, Worcester ja Gloucester. Severn alkaa Walesin keskiosista ja muodostaa loppupäässään Bristolin kanaalin, jonka kautta se virtaa Irlanninmereen ja Atlanttiin. Virtaamaltaan (keskimäärin 107 m³/s)*lähde?* Severn on Englannin suurin joki. Se kuuluu myös Englannin kymmenen tärkeimmän joen joukkoon.*selvennä* Joen ali kulkee seitsemän kilometriä pitkä rautatietunneli ja sen ylittää noin 1,6 kilometriä pitkä silta.*selvennä* Severnin ylittävä vuonna 1779 rakennettu maailman vanhin valurautasilta on antanut nimensä Ironbridge Gorgelle, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Severnin suurimmat sivujoet ovat Vyrnwy, Clywedog, Teme, Warwickshire Avon ja Stour.

Jokisuun muodon takia Severnjokeen syntyy maailman toiseksi suurin vuorovesiporras. Nousuveden ja laskuveden välinen ero voi olla jopa 15 metriä ja se vaikuttaa jopa 40 kilometrin päähän.

Alueella on merkittävä oma eläimistönsä, ja se on esimerkiksi kahlaajien suosimaa aluetta. Sen varrella onkin useita luonnonsuojelukohteita.*lähde?*

Joen välittömässä läheisyydessä elää yli kuusi miljoona ihmistä. Virkistys- ja ammattikalastuksen arvoksi on arvioitu 15 miljoonaa puntaa vuodessa. Vuosina 2016–2019 toteutettavassa projektissa jokiympäristöä ennalistetaan kalojen vapaan liikkumisen turvaamiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  West of England - The River Severn *BBC*.  2014. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Severn *The Fishing Passport*. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)
3. ↑  *Perustietosanakirja*, s. 1083. Gummerus, 1996. ISBN 951-20-4802-7.
4. ↑  Ironbridge Gorge Unesco. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)
5. ↑  The Severn Bore - a natural wonder *The Severn Bore*. Viitattu 14.5.2017. (englanniksi)
6. ↑  Unlocking the River Severn for people and wildlife  27.10.2016. UK Environment Agency. Viitattu 13.5.2017. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Severn**.
**Varareservi** tarkoittaa Suomessa niitä asevelvollisia, jotka eivät ole vakinaisessa palveluksessa eivätkä kuulu reserviin. Varareservin entinen nimi on **nostoväki**. 
Varareservi jaetaan kolmeen ryhmään:

* I luokka, miehistö 50–60 ikävuoteen
* II luokka, kutsunnoissa rauhanaikaisesta varusmiespalveluksesta ja reservistä toimivaltaisen lääkärin päätöksellä rauhan aikana vapautetut eli C- ja T-miehet tai naiset.
* III luokka, kutsuntaikäiset, jotka eivät ole vielä astuneet varusmiespalvelukseen tai E-luokkaan määrätyt.

Palveluskelpoisuus voidaan tarkistaa uudelleen mikäli tarpeellista.

Myös vapautetut ja aseistakieltäytyjät kuuluvat varareserviin
-------------------------------------------------------------

Kaikki 18-60-vuotiaat suomalaismiehet ovat asevelvollisia ja kuuluvat vähintään varareserviin, nekin jotka on omantunnonsyiden vuoksi vapautettu aseellisesta palveluksesta rauhan aikana (siviilipalvelus) tai jotka ovat suorittaneet vankeusrangaistuksen asevelvollisuudesta kokonaan kieltäytymisen vuoksi (totaalikieltäytyminen). Viimeksi mainitutkin ryhmät voidaan liikekannallepanon tullen määrätä valmiuslaissa esitettyyn työhön. Jos kyseessä on *yleinen* liikekannallepano, varareservikin voidaan määrätä palvelukseen, joskin yli 50-vuotiaat vain eduskunnan suostumuksella. Helsingin Uutisten mukaan siviilipalveluksen suorittaneitä ei määrättäisi aseellisiin tehtäviin kriisiaikanakaan.

Kriisin aikana reservistä vapautetut ovat todennäköisesti siviilin työvelvollisia omassa siviilityössään tai työ- ja elinkeinoviranomaiset osoittavat heidät muuhun sopivaan tehtävään valmius- ja puolustustilalakien mukaisesti, terveydentilasta riippuen, sillä palveluskelpoisuuden palauttaminen jo rauhan aikana on melko harvinaista.

200 000 hengen varareservi
--------------------------

Vuonna 2015 reserviin kuului 900 000 henkeä ja varareserviin 200 000 henkeä. Normaali Suomen sodanajan armeijan henkilömäärä laskettiin 230 000 henkeen aiemman 350 000 hengen sijaan.

Lähteet
-------

1. ↑  MOT Kielitoimiston sanakirja 2.0. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2008.
2. 1 2  Jyrki Kivelä: Nostoväestä varareserviin (pdf) *Helsingin Reservin Sanomat 1/2009*. Helsingin seudun reserviläispiiri.  Arkistoitu 20.10.2020. Viitattu 11.6.2010.
3. ↑  Asevelvollisuuslaki 28.12.2007/1438 (2 §, 86 §, 88 §, 118 §) *Finlex*.  29.12.2022.  Arkistoitu 5.1.2024. Viitattu 10.2.2024.
4. ↑  Kurki-Suonio, Ossi: Kymmenet jättivät armeijan reservin – vaikuttiko Ukrainan kriisi? *Helsingin Uutiset*.  29.5.2014.  Arkistoitu 17.1.2015.
5. ↑  Reserviläisiä muistutetaan sodanajan roolista *Helsingin Sanomat*.  10.4.2015.
**Sir** on englannin kielessä kohtelias puhuttelusana sekä ritarin arvonimi.

Arvonimenä
----------

Arvonimeä **Sir** käytetään Kansainyhteisön ritarin tai baronetin arvon omaavien miesten etunimen tai etu- ja sukunimen edessä. **Dame** on vastaava naisen arvonimi. Arvo on henkilökohtainen, baronetin arvo myös vanhimmalle pojalle periytyvä, eikä tavanomaista ritaria mielletä varsinaiseen aristokratiaan kuuluvaksi, koska he eivät ole päärejä.

Kansainyhteisöön kuulumaton, ritarin arvon saanut henkilö voi käyttää nimensä perässä ainoastaan tavanomaista ritarikunnan mukaista titteliä. Esimerkiksi Brittiläisen imperiumin ritarikunnassa: William Henry Gates III, KBE, mutta ei Sir William Henry Gates III, KBE. Ritarin arvon saaneita puhutellaan koko nimellä tai etunimellä, mutta ei koskaan pelkällä sukunimellä, esimerkiksi Sir Paul McCartney tai Sir Paul, mutta ei Sir McCartney.

Puhuttelusanana
---------------

Sanaa **sir** käytetään englannin kielessä yleisesti myös kohteliaana puhuttelusanana päivittäisissä palvelutilanteissa ja varsinkin ylemmässä asemassa olevasta henkilöstä.

Yhdysvaltain asevoimissa käytetään "Sir"-sanaa ylempiarvoisia sotilaita puhuteltaessa tai heille vastattaessa ("Sir, yes Sir!", tai vastaavasti "Sir, no Sir!"); merijalkaväessä kaikista ylempiarvoisista, muissa puolustushaaroissa vain upseereista. Brittiläisissä asevoimissa sitä ei sen sijaan käytetä.

Lähteet
-------

1. ↑  MOT Englanti 4.6 englanti-suomi
Suomenkielisen Wikisanakirjan logo.
**Wikisanakirja** (engl. *Wiktionary*) on Wikipedian sisarhanke, jonka tavoitteena on luoda wikipohjainen kaikkien kielten välinen vapaa sanakirja. 

Wikisanakirjaa voi käyttää:

* sanojen, termien ja lyhenteiden selitysteoksena
* sivistyssanakirjana
* murresanakirjana
* synonyymisanakirjana
* käännössanakirjana

Wikisanakirjan artikkeleina on erikielisiä sanoja sisältäen tiedon sanan luokittelusta ja merkityksestä. Artikkelissa annetaan sanalle muiden muassa synonyymejä ja käännöksiä. Englanninkielinen Wikisanakirja aloitti 12. joulukuuta 2002, ja ensimmäiset muunkieliset Wikisanakirjat (ranska ja puola) 29. maaliskuuta 2004.

Suomenkielinen Wikisanakirja
----------------------------

Suomenkielisen Wikisanakirjan artikkeleissa kerrotaan vieras- ja suomenkielisistä sanoista suomeksi. Suomenkielinen versio aloitti 2. toukokuuta 2004 Wiktionaryna. Sen nimi suomennettiin Wikisanakirjaksi 9. syyskuuta 2004 suomenkielisessä Wikipediassa päättyneessä äänestyksessä. 19. maaliskuuta 2005 kirjoitettiin suomenkielisen Wikisanakirjan tuhannes artikkeli. 26. syyskuuta 2005 suomenkielinen Wikisanakirja alkoi eritellä suuria ja pieniä kirjaimia sanan ensimmäisen kirjaimen osalta. Tämä oli toteutettu joissakin muissa Wikisanakirjoissa, kuten englanninkielisessä, jo aiemmin. 26. maaliskuuta 2024 suomenkielisessä Wikisanakirjassa on 487 000 artikkelia. Suomenkielinen Wikisanakirja on 19. suurin eri kielten Wikisanakirjojen joukossa artikkelimäärällä mitattuna.

Lähteet
-------

1. ↑  List of Wiktionaries (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wikisanakirja**.

WikisanakirjaWikisanakirjaWikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: **Wikisanakirja**.
* Suomenkielinen Wikisanakirja
* Englanninkielinen Wikisanakirja
* Luettelo erikielisistä Wikisanakirjoista

**Wikimedia Foundation**

**Hankkeet:** Wikipedia • Wikisanakirja • Wikisitaatit • Wikiaineisto • Wikikirjasto • Wikimedia Commons • Wikispecies • Wikiuutiset • Wikiopisto • Wikidata • Wikimatkat  

**Tapaamiset:** Wikimania  

**Tunnettuja henkilöitä:** Jimmy Wales • Katherine Maher • Larry Sanger  

**Organisaatioita:** Wikimedia Suomi • Wikimedia Sverige • Wikimedia Eesti • Wikimedia Norge • Wikimedia Deutschland • Wikimedia France • Wikimedia Russia·
Ilmari Murtti (1963)
**Ilmari Murtti** (vuoteen 1931 *Koskinen*; 10. helmikuuta 1906 Uusikaupunki – 17. helmikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1973.

Murtin vanhemmat olivat maalarimestari Johan Oskar Koskinen ja Amanda Matilda Karlsson ja puoliso vuodesta 1933 talousopettaja Lyyli Kyllikki Rytsälä. Hän kävi kahdeksan luokkaa oppikoulua Uudenkaupungin yhteislyseossa ja toimi Länsi-Suomen Osake-Pankin pankkivirkailijana 1924–1927. Hän kävi sitten Kadettikoulun 1930–1932 ja Sotilashallinnollisen koulun 1936–1937. Hän toimi talvisodassa 2. prikaatin huoltopäällikkönä ja jatkosodassa IV Armeijakunnan intendenttinä. Hänet komennettiin keväällä 1944 Saksaan tutustumaan itärintaman joukkojen varushuoltoon. Vuonna 1945 Murtti erosi puolustuslaitoksen palveluksesta ja siirtyi lihanjalostusteollisuuteen Oy A. Marschan Ab:n ja Ab A. O. Seeck Oy:n hallituksiin ja toimi molempien yhtiöiden varatoimitusjohtajana. Hänet valittiin sekä Marschanin että Seeckin hallitusten päätoimiseksi puheenjohtajaksi 1971 ja samalla myös Lihateollisuusyhdistyksen hallituksen puheenjohtajaksi. Hänellä oli Liiketyönantajain Keskusliiton luottamustehtäviä, ja hän oli Elintarviketeollisuusliiton lihajaoksen perustava jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Annastiina Henttinen: Ilmari Murtti *Biografiasampo*. Viitattu 18.6.2023.
2. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 26.12.2023.
**Lantmännen Agron koetila** Hauholla tutkii viljelykasvien lajikkeita, torjunta-aineita, lannoitteita sekä viljelytekniikkaa. Se perustettiin vuonna 1963. Tutkimustoiminta oli laajimmillaan 1970- ja 1980-luvuilla.

Koetilalle perustetaan vuosittain tuhansia eri lajien ja lajikkeiden koeruutuja. Niiden kasvua ja eri kasvinsuojelu- ja lannoitetoimenpiteiden toimivuutta havainnoidaan ja tuloksia raportoidaan K-maatalouden kotisivulla sekä Facebookissa ja Twitterissä.

Koetila testaa myös uusia lajikkeita. Esimerkiksi vuonna 2013 tutkittiin rehumaissin soveltuvuutta Suomen kasvuoloihin. Koetila on toiminut vuodesta 1963.

Sertifioitua tutkimustyötä
--------------------------

Tukes myönsi GEP-sertifikaatin K-maatalouden koetilalle tammikuussa 2013. Tämän myötä Koetilan tekemät kasvinsuojeluainekokeet virallistettiin kasvinsuojeluaineiden rekisteröinneissä.  Kasvinsuojeluainekokeissa vertaillaan tauti- ja rikka-aineiden tehoa. Kattava otos koetuloksista on luettavissa vuosittain julkaistussa Viljelyoppaassa.

Lajikekokeet
------------

Koetilalla tutkitaan uusia lajikkeita viljalajeista, rypsistä ja rapsista, herneestä ja nurmikasveista. Koetilan luoma Viljelyohjelma opastaa viljelijää valitsemaan parhaat lajike-, tuote- ja menetelmäkokonaisuudet. Viljelyohjelman suositukset perustuvat vuosien tutkimustyön tuloksiin.

Koeruuduilla kasvavat kasvit
----------------------------

Koeruuduilla kasvaa muun muassa

* nurmilajikkeita
* rypsejä ja rapseja
* hernettä
* viljakasveja.

Lajikekokeita tehdään kumppanitilojen yhteishankkeissa myös maan muissa osissa, Ruukissa, Ylistarossa, Maaningalla, Inkoossa ja Pernajassa. Koetila tekee tutkimuksia myös Hauhon ulkopuolella. Kesällä 2012 toteutettiin mansikan harmaahomeen torjuntakoe Lepaalla.

Tutkimus- ja koetoiminta lajeittain
-----------------------------------

### Nurmikasvien tutkimus

Nurmikasvien tutkimuksessa tutkitaan kasvurytmiä, sadontuottoa, rehuarvoa ja talvehtimista.

Lajiketestauksessa vain lupaavimmat uudet lajikkeet otetaan Suomeen kokeisiin. Seoskokeissa tutkitaan mahdollisimman tuottoisaa seosta 3- niiton järjestelmään.

Koetilalla tehdään myös siemen­tuotanto­kokeita ja tutkitaan viljely­tekniikkaa, sillä nurmilajikkeen siementuotantokyvyllä on suuri merkitys lajikkeen elinkaarelle ja kaupalliselle hyödynnettävyydelle.

Viljelyohjelmapäivä
-------------------

Koetilalla järjestetään vuosittain viljelyohjelmapäivä, jossa koetilan tutkijat esittelevät kuluneen kauden tutkimustuloksia ja vieraat pääsevät itse tutustumaan koeruutuihin asiantuntijoiden opastuksella.

Kasvuasteseuranta
-----------------

Koetilalla toimii myös Lantmännen Agron siemenkeskus ja viljalaboratorio.

Lähteet
-------

1. ↑  Maatalouden tutkimuskeskuksella pitkä perinteet Hauholla *Yle*.  2013. Viitattu 16.10.2016.
2. 1 2  Tutkimus- ja koetoiminta *K Maatalous*.  Arkistoitu 18.10.2016. Viitattu 16.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Lantmannen Agro Facebookissa
**Suuri löyhkä** (engl. *Great Stink*) oli heinä- ja elokuun välisenä aikana vuonna 1858 sattunut tapahtuma Lontoossa. Vanhentuneen ja puutteellisen viemärijärjestelmän takia kaikki jäte laskettiin suoraan Thamesjokeen. Lopulta kesäinen kuuma sää pahensi joessa olevan käsittelemättömän käymäläjätteen ja jäteveden hajua, jonka uskottiin levittävän erilaisia sairauksia sekä koleraa.

Löyhkä ja pelko mahdollisista haittavaikutuksista saivat paikalliset ihmiset toimimaan ja miettimään mahdollisia ratkaisuja ongelmaan. Lopulta viranomaiset hyväksyivät rakennusinsinööri Joseph Bazalgetten ehdotuksen siirtää jätevesi itään toisiinsa yhdistettyjä viemäreitä pitkin, jotka kallistuivat kohti pääkaupunkiseudun ulkopuolella sijaitsevia laskuojia. Työt aloitettiin vuoden 1859 alussa ja kestivät vuoteen 1875 saakka. Viemäröinnin helpottamiseksi asennettiin pumppuasemia, jotka nostivat jätevettä alemmilta tasoilta korkeampiin putkiin.

Uuden viemäristön avulla varmistettiin, että jätevettä ei enää päätynyt Thamesjokeen. Bazalgetten uskotaan työnsä ansiosta säästäneen enemmän ihmishenkiä kuin kenenkään muun viktoriaanisen virkamiehen. Hänen viemärijärjestelmänsä on yhä käytössä ja palvelee yli kahdeksan miljoonan asukkaan kaupunkia. Ajan saatossa viemäristön kapasiteetti on käynyt pieneksi Suur-Lontoon väkimäärän kasvaessa ja jätevesien lisääntyessä. Vuonna 2016 alettiin rakentaa *Thames Tideway Tunnel* -nimistä viemäritunnelia, jonka tarkoitus olisi modernisoida ja parantaa nykyistä jätevedenkäsittelyä.

Lähteet
-------

1. ↑  Thames-joki kuhisee haita, uuden miljardiviemärin valmistuessa niitä tulee lisää, Tekniikka&Talous / Pekka Numminen, 10.5.2022, viitattu 10.5.2022

Aiheesta muualla
----------------

* Lontoo ryhtyi kunnianhimoiseen hankkeeseen kukistaakseen koleran, Historia / Troels Ussing, 24.9.2018

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Great Stink
**Erikhthonios**  (m.kreik. Έριχθόνιος, lat. *Erichthonius*) oli kreikkalaisessa mytologiassa Dardanoksen, Dardanian kuninkaan, ja Batieian poika.

Erikhthonioksesta tuli Dardanian kuningas hänen vanhemman veljensä Iloksen kuoltua lapsettomana. Häntä pidettiin kuolevaisista rikkaimpana; Homeros nimittää Erikhthoniosta "rikkaimmaksi mieheksi maan päällä" tämän perittyä sekä isänsä että äitinsä isän valtakunnat. Varakkuus oli peräisin hevosista, joiden kerrottiin olevan ihmeellisiä. Hänen maillaan laidunsi 3000 tammaa varsojensa kanssa, jotka juoksivat sellaisella keveydellä ja nopeudella, että niitä kutsuttiin pohjoistuuli Boreaksen jälkeläisiksi. Tarun mukaan Boreas siitti orin hahmossa näiden tammojen kanssa kaksitoista tuulennopeaa varsaa.

Astyokhen, Simoiksen tyttären, kanssa Erikhthonioksella oli poika, Tros, jonka mukaan maa sai nimen Troas ja siellä asuvia ihmisiä kutsuttiin troijalaisiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Homeros, *Ilias* 20.213–241 (engl. käännös)
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.12.2 (engl. käännös)