recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gustav Wilhelm Paulig** (20. heinäkuuta 1850 Lyypekin vapaakaupunki, Saksan liitto – 9. helmikuuta 1907 Helsinki) oli saksalaissyntyinen liikemies ja Paulig-kahvipaahtimon perustaja. Hän oli kotoisin Saksan Lyypekistä, ja hän muutti Suomeen vuonna 1871.

Ura
---

Lyypekkiläisen puutarhurin poika Gustav Paulig tuli Suomeen aluksi konttoristiksi Fredrik Idestamin perustaman Nokia Ab:n puuhiomoon Tampereelle. Nokia-yhtiössä Paulig oppi suomalaiset kaupankäyntitavat, ja työt toivat hänet muutaman vuoden kuluttua Helsinkiin. Kun Sinebrychoffin panimon omistaja Paul Sinebrychoff lainasi alkupääoman, Paulig pääsi toteuttamaan haaveensa omasta kauppaliikkeestä.

Gustav Paulig perusti 1876 Helsinkiin kahvin ja mausteiden maahantuontiliikkeen. Yhtiö aloitti myös paahtimotoiminnan, ja vuodesta 1904 alkaen Pauligin tarjoama erikoisuus oli valmiiksi paahdettu kahvi. Aikaisemmin oli totuttu siihen, että kuluttajan täytyi itse paahtaa ja jauhaa pavut. Tosin paahtamisen luultiin olevan huonosti kannattavaa, sillä johtaja pohdiskeli, että "kahvin paahtaminen ei ole afääri mutta kylläkin antoisa harrastus." Gustav Pauligin kuoleman 1907 jälkeen yritys siirtyi hänen vaimonsa Bertha Pauligin vastuulle, ja tämä rakennutti 1911 firman pääkonttorin Katajanokalle. Bertha Pauligin jälkeen liikettä johti heidän poikansa Eduard Paulig.

Paulig oli aktiivinen myös yhteiskunnallisissa asioissa. Hän toimi muun muassa Saksan varakonsulina ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1894–1899.

Yksityiselämä
-------------

Gustav Paulig meni naimisiin Bertha Maria Bohnhofin kanssa vuonna 1876. Heillä oli seitsemän lasta, muiden muassa pojat Bertel ja Eduard. Pauligit muuttivat 1877 Töölön alueelle ostamaansa Villa Humlevik -nimiseen huvilaan, jonka puutarhasta tuli varsin kuuluisa kaupunkilaisten keskuudessa. Perhe menetti huvilan 1931, kun kaupunki ei suostunut jatkamaan sen vuokrasopimusta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen kulttuurihistoriassa* (s. 213) syntymävuosi on virheellisesti 1851.
2. 1 2 3  Kolbe, Laura (päätoim.): *Suomen kulttuurihistoria: 5. Viisisataa pienoiselämäkertaa*, s. 213. Helsinki: Tammi, 2004. ISBN 951-31-1846-0.
3. ↑  Halonen, Jukka: "Paulig paahtaa yhä täysillä." *Mahtisuvut: Iltalehden erikoislehti* 2016, s. 40. Helsinki: Alma Media.
4. ↑  Paulig Ab Oy hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Komsi, Pauli – Lindström, Jan – Zetterberg, Seppo: *Omistamisen taito: Perheyritykset kansakunnan rakentajina*. Otava, Helsinki 2002.

Aiheesta muualla
----------------

* Tarinoita Pauligilta, osa 1: Utelias kauppa-apulainen Gustav Paulig. Paulig Finland.
**Thomas Bing** (s. 3. huhtikuuta 1990 Bad Salzungen, Itä-Saksa) on saksalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Rhöner WSV Dermbachia.

Bing debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2011 ollen Düsseldorfin sprintissä 60:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Bing saavutti tammikuussa 2012 Tour de Skin osakilpailussa Oberstdorfissa ollen 17. yhdistelmäkilpailussa. Bingin paras sijoitus maailmancupista on tammikuulta 2014 niin ikään Tour de Skiltä Lenzerheiden 15 kilometrin perinteiseltä. Tuolloin Bing oli neljäs.

Bing osallistui myös vuoden 2014 talviolympialaisiin Sotšissa. Hän oli sprintin 32. 50 kilometrin 36. ja yhdistelmäkilpailussa niin ikään 36:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 11:nneksi, perinteisen sprintissä 15:nneksi ja perinteisen 50 kilometrillä 30:nneksi.

Bing on myös saavuttanut kaksi nuorten MM-hopeaa viestistä, yhden nuorten MM-pronssin viestistä ja yhden alle 23-vuotiaiden MM-pronssin 15 kilometrin vapaalta.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thomas Bing**.
* data.fis-ski.com

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Huda Ša'arawi** (23. kesäkuuta 1879 – 12. joulukuuta 1947) oli egyptiläinen feministi ja nationalisti. Hänet tunnetaan esimerkiksi Egyptin feministiliiton perustajana.

Elämäkerta
----------

Valokuva vuoden 1900 paikkeilta.
Huda Ša'arawi syntyi Ylä-Egyptissä al-Minyassa 23. kesäkuuta 1879. Hänen isänsä oli vauras maanomistaja Muhammad Sultan ja äiti Ali Ša'rawi. Ša'arawi sai vauraassa perheessä hyvän koulutuksen. Koulu käytiin pääosin ranskaksi, mutta opintoihin kuului myös Koraanin opettelua arabiaksi. Ša'arawi varttui myös niin sanotussa haaremijärjestelmässä, joka tarkoitti naisten asumista samassa kodissa miehistä erillään. Heidän oli myös käytettävä huntuja. Ša'arawin ollessa 13-vuotias hänet naitettiin jo yli 40-vuotiaalle serkulleen Ali Ša'arawille. Pari asui kuitenkin erillään aina vuoteen 1900 saakka. Pari sai sittemmin kaksi lasta, tyttären Bathna vuonna 1903 ja pojan Muhammadin vuonna 1905.

1900-luvulla Ša'arawi alkoi toimia eri järjestöissä. Vuonna 1908 hän perusti egyptiläisten naisten sekulaarin hyväntekeväisyysjärjestön ja järjesti lääkkeiden jakelua vähävaraisille naisille ja lapsille. Ša'arawi osallistui myös egyptiläiseen kansallismieliseen liikkeeseen, joka vastusti Egyptin brittivaltaa. Hänen aviomiehensä Ali oli yksi kansallismielisen Wafd-puolueen perustajista ja Ša'arawi otti osaa liikehdintään Egyptin vallankumoukseen vuonna 1919. Vuotta myöhemmin hänestä tuli Wafd-puolueen naisliikkeen johtaja ja vuonna 1923 hänen kotonaan perustettiin Egyptin feministiliitto. Egyptin feministiliitto oli maan ensimmäinen maanlaajuisesti ja kansainvälisesti verkostunut naisasiajärjestö. Sen jäsenet olivat kuitenkin Ša'arawin tapaan egyptiläisen yläluokan jäseniä ja esimerkiksi sen julkaisemaa lehteä (*L’Égyptienne*) painettiin vain ranskaksi vuoteen 1937 saakka. Feministiliiton jäsenenä Ša'arawi matkusti kansainväliseen feministikokoukseen Roomaan ja palatessaan hän sai aikaan kohun Egyptissä riisumalla huntunsa julkisesti Kairossa.

Ša'arawi johti Egyptin feministiliittoa kuolemaansa saakka. Vuonna 1945 hän oli perustamassa myös arabifeministien liittoa. Ša'arawi julkaisi myös nuoruuttansa käsittelevät muistelmat nimeltä *Mudhakkirati* eli "Muistelmani" vuonna 1946. Ša'arawi kuoli Kairossa 12. joulukuuta 1947.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andrei Sergejeff: "Itsenäisyys (1922–1952)", *Egyptin historia: Kleopatran ajasta arabikevääseen*. Gaudeamus, 2019. ISBN 978-952-345-573-3.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Jennifer Jaffer: Huda Sharawi Encyclopaedia Britannica. Viitattu 30.9.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3  Arthur Goldschmidt: *Historical dictionary of Egypt*, s. 359. 3. painos. Scarecrow Press. ISBN 0-8 108-4856-2. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Emir Bekrić** (s. 14. maaliskuuta 1991 Belgrad) on serbialainen yleisurheilija, jonka päälaji on 400 metrin aitajuoksu.

Bekrić karsiutui 2009 välierissä Novi Sadin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa ja voitti miesten Serbian-mestaruuden. Hän sijoittui seitsemänneksi Monctonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 hän karsiutui alkuerissä 400 metrin juoksussa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 400 metrin aitajuoksun Balkanin-mestaruuden, sai pronssia Ostravan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa ajalla 49,61 ja karsiutui välierissä Daegun MM-kilpailuissa.

Bekrić voitti 2012 Serbian-mestaruuden sekä 400 metrillä että 400 metrin aitajuoksussa. Hän juoksi Helsingin EM-kilpailujen 400 metrin aitajuoksun välierässä Serbian ennätyksen 49,37 ja sai loppukilpailussa hopeaa ajalla 49,49. Lontoon olympialaisissa hän juoksi saman lajin alkuerissä Serbian ennätyksen 49,21, mutta karsiutui välierissä ajalla 49,62.

Bekrić paransi maansa ennätyksen lukemiin 49,15 Velenjessa kesäkuussa 2013. Hän voitti samana kesänä Serbian-mestaruuden sekä 400 metrillä että 400 metrin aitajuoksussa. Hän voitti kultaa 400 metrin aitajuoksussa 2013 Serbian ennätysajoilla sekä Mersinin Välimeren kilpailuissa (48,83) että Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa (48,76). Hän voitti Balkanin-mestaruuden Stara Zagorassa. Moskovan MM-kilpailuissa hän sai pronssia. Hän juoksi jo välierässä Serbian ennätyksen 48,36, jonka paransi loppukilpailussa lukemiin 48,05.

Bekrić voitti sisäratojen Balkanin-mestaruuden 400 metrillä 2014. Ulkoradoilla hän voitti samana vuonna 400 metrin aitajuoksun Serbian- ja Balkanin-mestaruudet. Zúrichin EM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi. Hän voitti 2018 Serbian-mestaruuden sisäradoilla 400 metrillä ja ulkoradoilla 400 metrin aitajuoksussa sekä Balkanin-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa. Berliinin EM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Emir Bekrić Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Emir Bekrić *tilastopaja.net*. Viitattu 3.11.2018. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Kansainvälinen lacrosseliitto** eli **FIL** (engl. *Federation of International Lacrosse*) on kansainvälisen haavipallon eli lacrossen kattojärjestö. Sen perustivat elokuussa 2008 sekä miesten että naisten haavipallojärjestöt.

FIL järjestää lajin maailmanmestaruuskilpailut sekä miesten että naisten lacrossessa. Muita arvoturnauksia ovat sisälacrossen MM-kisat ja miesten sekä naisten alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut. Nämä arvoturnaukset järjestetään neljän vuoden välein.

Jäsenet
-------

FIL:issä on täysinä jäseninä yhteensä 28 lacrosseliittoa:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Australia 
 Itävalta 
 Bermuda 
 Kanada 
 Tšekki 
 Tanska 
 Englanti  |  Suomi 
 Ranska 
 Saksa 
 Hongkong 
 Irlanti 
 Irokeesit 
 Israel  |  Italia 
 Japani 
 Latvia 
 Alankomaat 
 Uusi-Seelanti 
 Norja 
 Skotlanti  |  Slovakia 
 Etelä-Korea 
 Espanja 
 Ruotsi 
 Sveitsi 
 Yhdysvallat 
 Wales  |

Lähteet
-------

1. 1 2  FIL Overview *filacrosse.com*. Federation of International Lacrosse. Viitattu 18.8.2012. (englanniksi)
2. ↑  Members By Member Type – Full Members *filacrosse.com*. Federation of International Lacrosse. Viitattu 2.3.2014. (englanniksi)
**Emma-Julia Wood** (s. 1995) on suomalainen ringette-, jääpallo-, rugbypelaaja sekä alamäkiluistelija.

Ringette
--------

Emma-Julia Wood on Espoon kiekkoseuran kasvatti. Peliuransa aikana hän on edustanut Ottawa Ice -joukkuetta (2015–2016), saavuttaen NRL:n pronssia  sekä Lahti Ringetteä (2016–2017). 

Wood kuului ringeten Suomen nuorten U19 mestaruusjoukkueeseen North Bayssa 2013 ja toimi joukkueen kapteenina.

Alamäkiluistelu
---------------

Vuonna 2013 Wood voitti alamäkiluistelussa ensimmäisen naisten Suomen-mestaruuden.

Jääpallo
--------

Kausina 2012–2013 ja 2013–2014 Wood edusti Botnia 69 -joukkueessa, pelaten kaksi kautta ringeten ohella naisten bandyliigaa. Kaudella 2013–2014 joukkue saavutti SM-pronssia.

Rugby
-----

Kausilla 2014 ja 2015 Wood edusti Helsinki Rugby Clubia (HRC), mutta ura katkesi loukkaantumiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  National Ringette League (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Lahti Ringette
3. ↑  Miikka Jouhkimaisesta pohjoismaiden nopein alamäkiluistelija – Red Bull Crashed Ice Qualifier
**Comprehensive Perl Archive Network** (CPAN) on laaja kokoelma Perlillä kirjoitettuja ohjelmia, moduuleita ja dokumentaatiota. Sen pääsivusto on cpan.org, minkä lisäksi arkisto on peilattu moniin muihin paikkoihin Internetissä.

Perlin moduulit
---------------

Kuten monissa muissa ohjelmointikielissä, Perlissä voi käyttää ulkoisia kirjastoja, jotka sisältävät uudelleenkäytettävää koodia. Niitä kutsutaan *moduuleiksi*. Moduulit asennetaan UNIX-tyyppisissä järjestelmissä yleensä hakemistoihin */usr/lib/perl5*, */usr/local/lib/perl5* ja niiden alihakemistoihin.

Perl sisältää muutamia päämoduuleita, joita tarvitaan usein. Esimerkiksi *ExtUtils::MakeMaker*, jota käytetään laajennusmoduulien kääntämiseen ja CGI.pm, jota käytetään CGI-ohjelmien toteuttamiseen.

CPAN:in tarkoitus
-----------------

CPAN:in päätarkoitus on auttaa ohjelmoijia löytämään helposti moduulit ja skriptit jotka eivät tule normaalin Perl-jakelun mukana. Sitä käytetään myös uusien Perl-versioiden levittämiseen, kuten myös rinnakkaisprojektien, kuten Parrotin levittämiseen.

CPAN on tärkeä lähde Perl-ohjelmoijille. Sen sisältämät 9000 moduulia voivat säästää ohjelmoijalta helposti viikon työn. Jotkut niistä, kuten DBI-moduulit, joita käytetään SQL-tietokantojen käsittelyyn, ovat lähes korvaamattomia. Toiset, kuten *List::Util*-moduuli on vain erittäin hyödyllinen moduuli, joka sisältää muutaman yleisesti käytetyn funktion.
Salar de Uyuni Boliviassa
Bonnevillen suolatasanko Utahissa
Salar de Arizaro
**Suolapannu** on geologinen muodostuma, joka syntyy autiomaahan pinta- ja pohjavesissä olevien suolojen ja muiden vesiliukoisten mineraalien kerrostuessa maan pintakerrokseen haihtumisen seurauksena, jolloin painanteeseen muodostuu tasainen mutta hauras 'suolakansi'. Suolapannun synty edellyttää paitsi runsasta haihtumista myös tiivistä, vettä läpäisemätöntä sedimenttikerrosta tai ehyttä kalliopohjaa, jonne sadevesi ei voi vajota normaaliksi pohjavedeksi.

Suolapannuja tavataan kaikkialla, missä haihtuminen on suurempaa kuin vuotuinen sademäärä. Tunnettuja suolapannuja ovat Salar de Uyuni Atacaman autiomaassa Boliviassa, Bonnevillen suolatasanko Utahissa sekä Etoshan suolapannu Namibiassa.

Suolapannut voivat olla vaarallisia, koska hauraan suolakuoren alla on useinkin upottavaa suolaliejua ja savea.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Salar de Uyuni** Wikimedia Commonsissa
**Chíoksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Χίου, *Archaiologikó Mouseío Chíou*; myös *Khioksen arkeologinen museo*) on arkeologinen museo Chíoksen kaupungissa Chíoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museorakennus valmistui vuonna 1971 ja se avattiin vuonna 1977. Museo oli suljettuna rakennusteknisten ongelmien vuoksi vuosina 1987–1999. Museorakennuksen pinta-ala on noin 5 080 neliömetriä ja sen pysyvien näyttelyiden käytössä olevien tilojen pinta-ala noin 1 200 neliömetriä. Näyttelyä on myös museon keskuspihalla.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä neoliittiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Esineistöön kuuluu muun muassa veistoksia, kuten patsaita, rintakuvia ja reliefejä, sekä rakennusten koristeosia, figuriineja, keramiikkaa, metalliesineitä, piirtokirjoituksia, hautakiviä ja koruja. Antiikin Khioksen kaupungin löytöjen lisäksi esineitä on muun muassa Emporeióksen mykeneläisen kauden asutuksen kaivauksilta sekä Ágio Gálasta ja Fanásta. Monet löydöistä on tehnyt British School at Athens eli brittiläinen arkeologinen koulu.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Χίου: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 9.10.2017.
2. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Χίου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 9.10.2017.
3. 1 2  Archaeological Museum of Chios *Chios Life*. Viitattu 9.10.2017.
4. ↑  Archaeological Museum of Chios *ChiosOnline.gr*.  Arkistoitu 4.10.2018. Viitattu 9.10.2017.
**Suolavero** on historiallinen vero, jota valtio kantoi ruokasuolan kulutuksesta. Sen muotoja olivat tuottajilta kannettava tuotantovero, suolatulli ja suolamonopoli. Suolaa on verotettu jo antiikin Kreikassa ja Roomassa, ja sitä on pidetty menneinä vuosisatoina sopivana verotuksen kohteena suolan käytön yleisyyden ja välttämättömyyden vuoksi. Suolan verottaminen rasitti kuitenkin köyhiä enemmän kuin varakkaita.

Tuotantoveroa ja suolatullia on käytetty esimerkiksi Alankomaissa, Ranskassa ja Saksassa. Suomessa on ollut käytössä suolatulli. Samoin on tapahtunut Espanjassa, Norjassa, Portugalissa, Tanskassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. Kaikissa näissä maissa on verotettu vain ihmisten käyttämää suolaa. Muu suola on ollut verosta vapaata ja se on tehty ihmisille kelpaamattomaksi denaturoimalla.

Suolamonopoli
-------------

Suolamonopoli on vanha ja yleisesti käytössä ollut suolaverotuksen muoto. Siinä valtiolla oli yksinoikeus suolan tuottamiseen eli sillä oli tuotantomonopoli tai sillä oli yksinoikeus suolakaupan harjoittamiseen, kauppamonopoli, tai valtiolla oli yksinoikeus kumpaiseenkin eli sillä oli täysmonopoli. Monopolin avulla valtio poisti vapaan kilpailun ja se voi näin yksin määrätä suolan hinnan. Kauppamonopolissa valtiolla oli yksinoikeus suolan maahantuontiin. Valtion myydessä suolaa tukkukauppiaille se lisäsi hintaan suolaveron osuuden. Seuraavaksi vero siirtyi jälleenmyyjän ja lopulta kuluttajan maksettavaksi.

Suolan täysmonopoli on ollut käytössä Italiassa, Itävalta-Unkarissa, Kreikassa ja Romaniassa. Kauppamonopolia on käytetty Serbiassa, Sveitsissä ja Turkissa.

Suolakonskriptio
----------------

Suolakonskription vallitessa jokaisen talouden oli ostettava henkilömäärän mukaan säädetty määrä suolaa valtion varastosta. Tällainen vero on ollut esimerkiksi Ranskassa käytössä ollut *gabelle*, jonka Filip VI otti käyttöön vuonna 1343. Tämä raskas ja siksi hyvin vihattu vero oli Ranskassa voimassa vuoteen 1790.

Lähteet
-------

* Tietosanakirja, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
* Iso tietosanakirja, Otava 1937
COPUOS:n jäsenmaat vuonna 2017.
**Ulkoavaruuden rauhanomaista käyttöä valvova komitea COPUOS** (United Nations Committee on the Peaceful Uses of Outer Space) on YK:n yleiskokouksen alainen komitea, joka perustettiin 1959. Sen tehtävänä on arvioida ulkoavaruuden rauhanomaisen käytön yhteistyötä, edistää tutkimusta ja tiedonsaantia sekä tarkastella ulkoavaruuteen liittyviä oikeudellisia haasteita. Se kerää tietoa myös eri maiden avaruustoiminnasta ja pitää rekisteriä satelliiteista. 

COPUOS:iin kuuluvat sekä juridinen että tieteellis-tekninen alakomitea. Komitea raportoi yleiskokouksen neljännelle komitealle. Komiteaan kuuluu 83 jäsenvaltiota. Se tapaa vuosittain Wienissä, jossa keskustellaan avaruuteen liittyvistä toimista. Keskusteluiden aiheita ovat muun muassa ulkoavaruuden rauhanomainen käyttö, turvallinen toiminta Maan kiertoradalla, avaruusromu, avaruussää, asteroidien aiheuttama uhka, ydinvoiman turvallinen käyttö ulkoavaruudessa, ilmastonmuutos, vesitalous, satelliittipaikannus ja avaruuteen liittyvät lait.

Katso myös
----------

* UNOOSA

Lähteet
-------

1. ↑  Leisma, Inka (toim.): *Yhdistyneet kansakunnat – järjestelmä ja toiminta yksissä kansissa*, s. 35. Helsinki: Suomen YK-liitto, 2009. ISBN 978-952-9694-73-0.
2. ↑  Committee on the Peaceful Uses of Outer Space UNOOSA. Viitattu 27.10.2016. (englanniksi)
3. ↑  Members of the Committee on the Peaceful Uses of Outer Space UNOOSA. Viitattu 27.10.2016. (englanniksi)
4. ↑  Committee on the Peaceful Uses of Outer Space and its Subcommittees UNOOSA. Viitattu 27.10.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* COPUOSin sivusto
* COPUOS - Saksan ulkoministeriön tietoa
Maisema Crete Senesissä
**Crete Senesi** on Italiassa Sienan eteläpuolella, Toscanassa, oleva geologinen alue, jossa on kraatterimaisia maanvyörymiä ja paljaita rinteitä. Maisemaa leimaavat somerikot ja kivivyöryt. Vaaleilla savikentillä kasvaa ohuita sypressejä.

Alueen ydinosassa ovat pieni Buonconventon kaupunki, Monte Oliveton luostari ja Ascianon kylä. Seudulla on paljon patikointipolkuja ja päällystämättömiä niin sanottuja valkoisia teitä (ital. *strade bianche*), jotka hohtavat kesällä valkoisina. Seudulla on myös pieni San Giovanni d’Asson kylä, missä on 1000-luvulla rakennettu romaaninen San Pietron kirkko. Kylästä pääsee kävellen Monte Olivetolle.

Muita seudun kyliä ovat Monteroni d’Arbia ja Rapolano Terme.

Crete Senesi

Urheilu
-------

Maantiepyöräilykilpailu Strade Bianche
Alueella kilpaillaan keväisin Strade Bianche -maantiepyöräilykilpailu, jonka lähtö- ja maalipaikka on Sienassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Firenze ja Toscana*. Tammi, 2007.
2. ↑  Strade Bianche 2020 Strade Bianche. Viitattu 2.8.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Crete Senesi** Wikimedia Commonsissa

* Firenze ja Toscana, Tammi 2007
*Tämä artikkeli kuvaa Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjää. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**Hr. Ms. Van Galen** oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Admiralen-luokka*
Alus tilattiin Fijenoordilta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 28. toukokuuta 1927. Alus laskettiin vesille 22. kesäkuuta 1928 ja se otettiin palvelukseen 22. lokakuuta 1929.

Palvelus
--------

Alus lähti 22. helmikuuta 1932 Surabayasta Shanghaihin valvomaan Alankomaiden etuja alueella. Se palasi huhtikuussa Surabayaan.

Alus osallistui 16. marraskuuta 1935 laivastovieraluun Saigonissa risteilijä *Hr. Ms. Sumatran* ja sisaraluksensa *Hr. Ms. Witte de Within* kanssa.

Alus osallistui laivastoparaatiin 23. elokuuta Surabayassa.

Alus lähti 16. elokuuta 1937 Surabayasta Shanghaihin poliittisten jännitteiden kasvaessa Kiinassa. Se kuljetti 150 merijalkaväensotilasta suojaamaan eurooppalaisia.

Alus palasi 8. toukokuuta 1940 Alankomaihin ja kaksi päivää myöhemmin Saksa aloitti hyökkäyksen länteen. Saksalaiset valtasivat Waalhavenin lentotukikohdan Rotterdamissa, jolloin alus määrättiin tulittamaan kentällä olevia saksalaisia. Saksan ilmavoimien pommikoneet upottivat siirtymässä olevan aluksen lähellä Merwehavenia. Saksalaiset päättivät nostaa hylyn 23. lokakuuta 1941 ja se romutettiin Hendrik-Ido-Ambachtilla.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Dull, Paul S.: *A Battle History of the Imperial Japanese Navy (1941–1945)*. Annapolis, MD, USA: Naval Institute Press, 2007. ISBN 978-1-59114-219-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 211

*Admiralen*-luokan hävittäjät

|  |  |
| --- | --- |
| Van Ghent -luokka | *Van Ghent*/*De Ruyter* - *Evertsen* - *Piet Hein* - *Kortenaer* |
| Van Galen -luokka | *Van Galen* - *Witte de With* - *Banckert* - *Van Nes* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Wolf-luokka – Seuraaja: Gerard Callenburgh -luokka |
Petersen vuonna 2014.
**Knut Anders Fredrik Petersen** (s. 3. toukokuuta 1944 Solna) on ruotsalainen valokuvaaja, joka tunnetaan mustavalkoisista, usein katukuvaustyylisistä dokumentaarisista valokuvistaan. Hänen tunnetuin teoksensa on valokuvakirja *Cafe Lehmitz* (1978), joka koostuu hänen 1960-luvun lopulla kolmen vuoden aikana kuvaamistaan rujoista henkilö- ja tilannekuvista Hampurin punaisten lyhtyjen alueella. Petersenin kuuluisin yksittäinen kuva on julkaistu Tom Waitsin albumin *Rain Dogs* kannessa.

Petersen opiskeli vuosina 1966–1968 Christer Strömholmin valokuvakoulussa ja vuosina 1973–1974 Dramatiska institutetissa Tukholmassa.

Vuonna 1984 hän julkaisi kuvateoksen *Fängelse*, jota tehdäkseen hän asui pitkiä aikoja ruotsalaisvankilassa. Hän on kuvannut myös psykiatrisen sairaalan potilaita ja muita marginaali-ihmisiä.

Vuonna 2003 Petersen valittiin vuoden valokuvaajaksi Ranskan Rencontres d’Arles -valokuvafestivaaleilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jim Casper: "No photograph without … longing" (Petersenin haastattelu) *LensCulture*. Viitattu 13.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Petersenin elämäkertaa LensCulture-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Anders Petersen
Creswell Cragsin luolia.
**Creswellin kulttuuri** oli jääkauden loppuvaiheen kivikautinen suurriistan metsästäjien kulttuuri Britteinsaarilla. Se on saanut nimensä keskienglantilaisesta Cresswell Crags -kalkkikivirotkosta, jonka luolista on tehty monia arkeologisia löytöjä.

Tämä kulttuuri oli ensimmäinen todistettu kulttuuri jääkauden huippuvaiheen mahdollisen Britteinsaarten autioitumisen jälkeen.*lähde?*

Creswellin kulttuurin jäljiltä on löydetty muun muassa kivisiä nuolenkärkiä sekä luuhun tehtyjä kaiverruksia. Sen ihmiset elivät jättiläispeuran, hevosen, mammutin ja muun suurriistan ja myös pienemmän riistan metsästyksellä. Joko liikkumalla laajasti tai kaupan kautta hankittiin yli 100 kilometrin päästä meripihkaa ja piikiveä. Kulttuuri tunnistetaan Creswellin tyyppisistä lehtimäisistä nuolenkärjistä ja tasasivuisen kolmion muotoisista Cheddar-kärjistä. Siitä on löytynyt jäänteitä 28 paikasta Englannissa ja Walesissa.

Ruoantähteiden joukosta on löydetty sekaisin ihmisen ja eläinten luita. Niiden jäljistä on päätelty, että kulttuuriin on voinut kuulua ihmissyöntiä joko ravinnonhankkimiseksi tai rituaalina.

Ajoitus
-------

Ennen Creswellin kulttuuria eteläisessä Britanniassa oli kuitenkin esisolutrealaista asutusta, joka lienee hävinnyt jääkauden kylmässä huippuvaiheessa. *lähde?* Tätä kulttuuria pidetään Madeleinen peuranmetsästyskulttuurin johdannaisena. Kulttuurin aikalaisia olivat muun muassa Hampurin, Federmesserin ja Madeleinen kulttuuri.

Kulttuuri on ajoitettu Creswell Cragsin löydön perusteella aikaan 12500-12000 kalibroimatonta radiohiilivuotta sitten. Tämä vastaa suunnilleen aikaa 14800-13900 kalenterivuotta sitten, koska radiohiilimenetelmä ei anna suoraan oikeita ajoituksia. Creswellin alun aikoihin alkoi lämmin Bölling-jakso eli Dimlington-interstadiaali, jonka aikana jää suli kaikkialla maapallolla nopeasti.

Lämpötila nousi Etelä-Englannissa rajusti 17 asteeseen, ja koivua, pensaita ja ruohoja saapui Englantiin. Jossain vaiheessa Creswellin aikana tai jälkeen lämpötila kuitenkin putosi kylmään nuorempaan dryaskauteen. Creswellin kulttuuri säilyi kuitenkin Britteinsaarilla, ja löytöpaikat jopa lisääntyivät aiemmasta. Kylmän ajan Creswelliä edustavat Hengistbury Headin löydöt ajalta 12500 eaa.*lähde?*

Creswellin kulttuuria ylläpitäneiden ihmisten ravintoa olivat hevoset ja jättiläispeura, villasarvikuono, hyeena, mammutti, napajänis, peura, saiga-antilooppi, villihärkä, ruskeakarhu, ilves, napakettu ja susi.

Myöhäispaleoliittisen ajan lopun Creswellin kulttuurin jälkeen tuli mesoliittinen Maglemosen kulttuuri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  John Hunter, Ian Ralston: *The Archaeology of Britain: An Introduction from the Upper Palaeolithic to the Industrial Revolution*, s. 16-24. Routledge, 1999. ISBN 9780415135887.
2. ↑  Andrews & Fernandez-Alvo: Cannibalism in Britain: Taphonomy of the Creswellian (Pleistocene) faunal and human remains from Gough's Cave (Somerset, England).  *Bulletin of the Natural History Museum: Geology*, 2004, 58. vsk, s. 59-81. DOI Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.4.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Creswell Crags Website - Home of the Ice Age Hunter
**The Liar** on vuonna 2009 perustettu helsinkiläinen rockyhtye. Yhtye on julkaissut kaksi täyspitkää levyä.

Historia
--------

Laulaja-kitaristi Eero Mämmi ja rumpali Timo Halonen perustivat yhtyeen vuonna 2009. Basisti Ville "VV" Virtanen liittyi mukaan myöhemmin. Yhtyeen ensimmäinen albumi *Hard Times, Happy Lives* julkaistiin keväällä 2012. Albumilta julkaistiin kaksi singleä ja videota kappaleista *Bad Excuse* ja *Man Over Board*.

Kolmikko etsi kauan toista kitaristia, basso- ja kitarateknikko Mika Kivi (Grendel) liittyi yhtyeen riveihin 2013.

Neljähenkisen miehistön ensimmäinen julkaisu oli video ja single kappaleesta *Free Ride* keväällä 2014. Saman vuoden kesän aikana Halonen jätti yhtyeen, jonka jälkeen rumpaliksi tuli muun muassa Collarbonessa soittanut Janne Sivunen. Uuden kokoonpanon ensi julkaisu oli neljän kappaleen EP, joka julkaistiin syksyllä 2015. EP sisälsi kappaleet: "Suffering", "Sunday", "Rebound for Glory" ja "Half-Way There". 

The Liarin toinen albumi "The Final Chapter" julkaistaan 01.03.2019.

Diskografia
-----------

|  |
| --- |
| Albumit
* *Hard Times, Happy lives*  (2012)
* The Final Chapter (2019)

Singlet
* *Bad Excuse/Nothing Can Go Wrong*  (2012)
* *Man Over Board*  (2012)
* *Free Ride*  (2014)

EP
* *The Liar*  (2015)

Musiikkivideot
* *Man Over Board* (2012)
* *Bad Excuse* (2012)
* *Free Ride* (2014)
* *Suffering* (2015)
* *Sunday* (2015)
* *Rebound For Glory* (2016)
* Heart Still Burning (2019)
 |
**Anders Molander** (k. 1720) toimi isänsä Claudius Simoniksen jälkeen Sulkavan kirkkoherrana. Hän oli myös papiston edustaja 1686 valtiopäivillä.

Molanderien pappissukuun syntynyt Anders tuli ylioppilaaksi Turussa 15. maaliskuuta 1671. Hän julkaisi väitöskirjansa Turun akatemian teologian professorin Nils Tunanderin ohjauksessa 21. marraskuuta 1673. Hän palasi kotiin Sulkavalle, missä toimi 1678 alkaen vt kirkkoherrana. Isänsä kuoltua Molander valittiin tämän virkaan Sulkavan kirkkoherraksi 1682. Anders Molander oli työkyvytön neljä viimeistä vuottaan. Hänen poikansa Claus oli seurakunnan apupappina vuodesta 1711 ja seurasi isäänsä Sulkavan kirkkoherrana.

Kirkkoherra Molander luotsasi seurakuntaansa neljän vuosikymmenen ajan ja näin hänestä tuli yksi Sulkavan pitkäaikaisimpia ja vaikutusvaltaisimpia pappeja. Vaikka suuri osa tuosta ajasta täyttyi koettelemuksista monine kato-, nälkä-, ja kuolonvuosineen, joihin Suuri Pohjan sota ja Isonvihan aika toivat oman raskaan lisänsä, pyrittiin vallitsevia oloja kirkkoherran aikana kohentamaan. Varsinkin kansanopetuksen hyväksi ja lukutaidon kehittämiseksi oli merkittävää. Kaikesta päätellen hän kuului myös niihin pappeihin, joihin niin talonpojat kuin pitäjän köyhimmät asukkaat saattoivat turvautua joutuessaan voutien ja muiden virkavallan edustajien mielivallan kohteiksi. Esimerkkinä tästä on 1685 talvikäräjillä toteutettu loistutkinta, jossa vouti kirjureineen joutui vastaamaan yhteensä kahteentoista vähäosaisten tekemään valitukseen mielivaltaisesta ulosotosta. Kyseinen tutkinta tehtiin Molanderin valvonnassa. Talonpoikia hänen tiedetään tukeneen muun muassa silloin, kun nämä syyttivät nimismies Löfbergiä verojen perintään liittyvistä kohtuuttomuuksista.

Tukholman valtiopäivillä 1686 Anders Molander oli yksi kahdeksasta pappissäädyn edustajasta. Valtiopäivillä hän jätti yhdessä kolmen muun Viipurin hiippakuntalaisen kanssa kuninkaalle valituskirjeen, jossa alamaisesti pyydettiin korjausta hiippakunnan taloudellisiin epäkohtiin.

Anders Molanderin vaimo oli Agneta Kyander, Rantasalmen kirkkoherran Anders Kyanderin ja Emerentia Klöfverskjöldin tytär. Heidän lapsiaan olivat:

* Samuel Molander, Viipurin tuomiokapitulin varanotaari, k. 1708
* Anders Molander, pataljoonan saarnaaja, k. 1710
* Claes Molander, Sulkavan kirkkoherra, k. 1745
* Aron Molander, Tohmajärven kirkkoherra, k. 1755, Klas Johan Molanderin isä
* Beata Molander, puoliso Kuopion pitäjänkirjuri Johan Argillander, k. 1772

Katso myös
----------

* Molander
* Sulkavan seurakunta

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Anders Molander. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 20.4.2009
2. ↑  Bergholm: Sukukirja
3. ↑  Sulkavan historia, s. 337


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Aleksandre Qazbegi
**Aleksandre Qazbegi** (georg. ალექსანდრე ყაზბეგი; s. 1848, Stepantsminda, k. 1893) oli georgialainen kirjailija. Hän keskittyi tuotannossaan maan vuoristolaisten elämän kuvaukseen. Hän käänsi myös eurooppalaista kirjallisuutta georgiaksi. 

Qazbegi syntyi Pohjois-Georgian vuoristoalueella historialliseen Khevin maakuntaan ja monet hänen teoksensa käsittelivätkin maan vuoristolaisten elämää, tapoja ja heidän kokemaansa sortoa. Qazbegi julkaisi ensimmäiset teoksensa muutettuaan synnyinseudultaan Tbilisiin vuonna 1879. Hän aloitti tällöin myös työskentelyn *Droeba*-sanomalehdelle. Hänen vuonna 1881 julkaistu romaaninsa *Elgudža* aiheutti skandaalin ja kiellettiin, sillä se kuvasi vuoristolaisia ja heidän tsaarinvallan vastaista kamppailuaan positiivisesti. Se saavutti kuitenkin suuren suosion. *Elgudžaa* seurasivat muun muassa teokset *Eliso* (1882), *Mamismkvleli* (1882), *Tsiko* (1883) ja *Khevisberi Gotša* (1884).

Qazbegin synnyinkaupungissa Stepantsmindassa on hänen kotimuseonsa ja hänelle omistettu monumentti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kazbegi, Alexander Georgian National Biography.  Arkistoitu 12.2.2009. Viitattu 15.9.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksandre Qazbegi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hanna Kinnunen** on suomalainen huilisti. Kinnunen opiskeli huilunsoittoa Sibelius-Akatemiassa Ilpo Mansneruksen ja Liisa Ruohon johdolla sekä Pariisissa Claude Lefèbvren ja Catherine Cantinin oppilaana. Hän on osallistunut lukuisille mestarikursseille opettajinaan mm. Aurèle Nicolet, Alain Marion, Sophie Cherrier, Emmanuel Pahud ja Camilla Hoitenga. 

Hanna Kinnunen on toiminut sijaisena monissa orkestereissa kuten Tampere Filharmoniassa (2002–03) ja Radion sinfoniaorkesterissa (2003–06 ja 2010-2013). Hän on soittanut myös mm. Avanti!:ssa ja Tapiola Sinfoniettassa sekä Helsingin Festivaaliorkesterissa. Tällä hetkellä hän soittaa nykymusiikkiyhtye Defunensemblessa. Kamarimuusikkona hän on esiintynyt lukuisilla festivaaleilla Suomessa sekä eri puolilla Eurooppaa. Tällä hetkellä*milloin?* Hanna Kinnunen valmistelee uuteen musiikkiin keskittyvää jatkotutkintoa Sibelius-Akatemiassa ja työskentelee Akatemian DocMus-yksikössä assistenttina. Hän kuuluu myös valtakunnalliseen Musiikin ja näyttämötaiteen tutkijakouluun.

Kinnunen esittää aktiivisesti uutta musiikkia ja on tilannut useita teoksia. Hän on ollut perustamassa elektroniseen musiikkiin keskittyvää yhtyettä defunensembleä vuonna 2009.

Nykyisin Hanna Kinnunen opettaa Sibelius-Akatemiassa huilunsoittoa.*milloin?*

Aiheesta muualla
----------------

* artikkeli Helsingin Sanomissa
* artikkeli Helsingin Sanomissa
**Hanna Itävalo (o.s. Hirvikoski)** (s. 14. huhtikuuta 1987 Ulvila) on suomalainen pesäpalloilija. Itävalo edusti koko uransa Superpesiksessä Porin Pesäkarhuja. Itävalo saavutti kolme SM-hopeaa kaudella 2008, kaudella 2010 ja kaudella ja neljä SM-pronssia kaudella 2006, kaudella 2009, kaudella 2011 ja kaudella 2012. Itävalo oli Superpesiksen kärkilyöntikuningatar kahdesti peräkkäin kaudella 2009 151:llä kärkilyöntipisteellä ja kaudella 2010 167:llä kärkilyöntipisteellä. Kaudella 2009 Itävalo voitti myös Kultaisen Mailan. Kaudella 2013 Itävalo oli Superpesiksen lyöjäkuningatar 66:lla lyödyllä juoksulla. Itävalo pelasi kuusi Itä-Länsi-ottelua vuosina 2008-2013. Hän pelasi ulkokentällä kopparina. Itävalo pelasi 161 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 25 kunnaria ja 271 tavallista juoksua, toi 145 juoksua ja keräsi 859 kärkilyöntipistettä. Itävalo pelasi 77 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi viisi kunnaria ja 88 tavallista juoksua, toi 54 juoksua ja keräsi 364 kärkilyöntipistettä.

Lähteet
-------

1. ↑
**Aleksandreion** (*Aleksanteri Suuren pyhäkkö/talo*, m.kreik. Ἀλεξανδρεῖον) oli antiikin aikainen Aleksanteri Suurelle omistettu pyhäkkö, mahdollisesti pyhäköksi muutettu yksityistalo, Prienessä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Aleksandreioniksi yleensä tulkittu rakennus sijaitsi kaupungin länsiosassa kolmannessa korttelissa Länsiportilta laskettuna. Se oli tehty klassisen kauden lopulla tai hellenistisellä kaudella noin 350–150 eaa. Rakennuksen varhaisin vaihe saattoi olla jo klassiselta kaudelta 300-luvulta eaa. ja se saattoi olla yksityistalo, joka myöhemmin muutettiin pyhäköksi. Rakennukseen tehtiin muutoksia 100-luvulla eaa.

Rakennuksen tulkinta perustuu paitsi sieltä tehtyihin löytöihin myös Prienestä löydettyyn noin vuoteen 130 eaa. ajoittuvaan piirtokirjoitukseen, jossa mainitaan kaupungissa ollut "Aleksandreion" eli Aleksanteri Suurelle omistettu pyhäkkö. Rakennus on mahdollisesti sama, jossa Aleksanteri asui vuonna 334 eaa. ollessaan Prienessä ja piirittäessään Miletosta. Myöhemmin se omistettiin tämän kultille. Kultti on mahdollisesti ollut yksityinen.

Rakennus muistutti yksityistaloa ja koostui keskuspihasta, jota ympäröivät huoneet pohjois-, itä- ja eteläsivulta. Sisäänkäynti oli kadulta länsipuolelta. Koko rakennuksen koko on ollut noin 20,5 × 35,4 metriä. Pohjoishuone oli kaksilaivainen, ja siihen kuljettiin sisään pylväillä varustetun pronaoksen kautta. Huoneen koko on ollut noin 19 × 9,2 metriä. Keskuspihan itäsivulla oli kolme pientä huonetta ja eteläsivulla kaksi huonetta.

Rakennuksesta on löydetty seuraava, noin vuodella 200–130 eaa. ajoittuva piirtokirjoitus:

> »Ἔλαχε τὴν ἱερωσύν[ην·] Ἀναξίδημος Ἀπολλων[ίου·] εἰσίναι εἰς [τὸ] ἱερὸν ἁγνὸν ἐ[ν] ἐσθῆτι λευκ[ῆι.]  
> *Elakhe tēn hierōsynēn Anaksidēmos Apollōniū. Eisinai eis to hieron hagnon, en esthēti leukēi.*  
> Anaksidemos Apollonioksen poika sai pappeuden astua pyhäkköön valkoisissa vaatteissa.» 
> 
> 

Pohjoishuoneessa oli uhripöytä ja uhrilahjakuoppa. Huoneesta on löydetty myös marmorista veistetyt Aleksanteri Suuren rintakuva ja hermi sekä terrakotasta tehdyt Kybelen ja Eroksen kuvat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Priene, Alexandreion (Building) *Perseus*. Viitattu 4.11.2019.
2. 1 2 3  Alexander the Great *Priene.net*.  Arkistoitu 14.5.2021. Viitattu 4.11.2019.
3. ↑  *I. Priene* 205.
4. ↑  CGRN 121. Short purity regulation from Priene *CGRN – Collection of Greek Ritual Norms*. Viitattu 4.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksandreion** Wikimedia Commonsissa
**Kehitysvammaisteatteri La Strada** on tamperelainen harrastajateatteri. Sen perusti näyttelijä koreografi Anu Panula vuonna 2009.

Ensemble
--------

La Stradaan kuuluu nykyisin seitsemän harrastajanäyttelijää. Vierailevina näyttelijöinä on nähty ammattilaisia kuten Turkka Mastomäki, Arto Minkkinen ja Kirsi Nurminen. Teatterin taiteellinen johtaja oli näyttelijä ja koreografi Anu Panula, mutta hänen poismenonsa jälkeen johtajaksi ryhtyi hänen tyttärensä Miina Joseppiina Kahiluoto.

Tampereen kaupunki myönsi La Stradalle kulttuuritekopalkinnon vuonna 2011.

La Strada toimi entisen elokuvateatterin tiloissa Amurissa Pirkankadulla vuoteen 2020, kunnes joutui luopumaan tilasta. Nykyään teatterilla ei ole lainkaan omaa tilaa.

Näytelmiä
---------

* Elämän jano (2009)
* Laulu tulipunaisesta kukasta (2011)
* Hyvät tavat kunniaan (2012)
* Juhannusyön uni (2013)
* Bernarda Alban talo (2015)
* Don Cristobal (2016)
* Painu pois Jack

Lähteet
-------

1. ↑  Kehitysvammaisteatteri La Strada / Historia *lastrada.fi*.  Arkistoitu 31.10.2017. Viitattu 15.11.2017.
2. ↑  Kehitysvammaisteatteri La Strada / Näyttelijät *lastrada.fi*.  Arkistoitu 31.10.2017. Viitattu 15.11.2017.
3. ↑  Kehitysvammaisteatteri La Strada palkittiin *Keskustori.fi*.  Arkistoitu 15.11.2017. Viitattu 15.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
* Tamperelainen.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Etlehti.fi
Hanna Havrylets
**Hanna Oleksijivna Havrylets** (ukr. Ганна Олексіївна Гаврилець; 11. huhtikuuta 1958 Vydyniv – 27. helmikuuta 2022) oli ukrainalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi.

Havrylets valmistui Lvivin konservatoriosta Volodymyr Flysin sävellysluokalta vuonna 1982. Hän täydensi opintojaan vielä Myroslav Skorykin johdolla Kiovan konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1984. Vuonna 1992 hän aloitti työskentelyn Kiovan konservatorion professorina vuonna 1992.

Havryletsin tuotantoon kuuluu muun muassa sinfonista musiikkia, kamarimusiikkia ja kuoroteoksia. Sävellyksiä on esitetty Ukrainassa, Puolassa, Venäjällä, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Sveitsissä, Ranskassa, Alankomaissa, Slovakiassa, Armeniassa, Liettuassa ja muissa maissa. Havrylets sai monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Taras Ševtšenko -kansallispalkinnon vuonna 1999. Vuonna 2017 hänet valittiin Ukrainan kansallisen taiteiden akatemian kirjeenvaihtajajäseneksi. Hän oli Ukrainan kansallisen säveltäjäliiton jäsen vuodesta 1985.

Lähteet
-------

1. ↑  Відбулося прощання з Ганною Гаврилець Журнал Музика
2. 1 2 3  Гаврилець Ганна Олексіївна Комітет з Національної премії України імені Тараса Шевченка
3. 1 2  Hanna Havrylets Ukrainian Contemporary Music Festival


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana

 |

 |
Kirkon julkisivu
Pierre Mignardin fresko kupolin sisällä.
**Val-de-Grâcen kirkko** on barokkityylinen kirkko Pariisin keskustassa, 5. arrondissementin alueella. Kirkko kuului alun perin osana Val-de-Grâcen nunnaluostariin, joka on nykyään Ranskan armeijan sotilassairaala.

Kirkon rakennutti Ranskan kuningatar Anna Itävaltalainen lahjana Pariisin silloisessa esikaupungissa Saint-Jacquesissa toimineelle benediktiiniläiselle nunnaluostarille sen kunniaksi, että hän oli yli 20 vuoden avioliiton jälkeen synnyttänyt puolisolleen, kuningas Ludvig XIII:lle perillisen. Tuleva kuningas Ludvig XIV laski itse kirkon peruskiven vuonna 1645. Kirkon suunnitteli kuuluisa arkkitehti François Mansart, ja arkkitehti Jacques Lemercier viimeisteli suunnitelmat. Kuningatar Annan toiveesta kirkko pyhitettiin Neitsyt Marialle. Julkisivun päätykolmiossa lukee latinaksi *iesu nascenti virginiq. matri* ("Jeesus syntyi neitseellisestä äidistä"). Kirkkoon on haudattu 27 Ranskan kuningasperheen jäsentä. Luostari muutettiin sotilassairaalaksi Ranskan vallankumouksen jälkeen vuonna 1796.

Kirkon lyijy- ja kultakupoli on 41 metriä korkea ja halkaisijaltaan 19 metriä. Se kuuluu Pariisin maamerkkeihin. Kupolin sisäkatossa on Pierre Mignardin maalaama kattofresko, johon on kuvattu 200 eri hahmoa kolme kertaa luonnollista kokoa suurempina. Kirkon kaksikerroksinen korinttilaistyylinen fasadi on myös runsaasti koristeltu ja sen edessä on aidattu kunniapiha. Fasadin esikuvana toimi Firenzen Santa Maria Novella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kaupunkikirjat: Pariisi* (suom. Ilkka Rekiaro), s. 173. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos *Travel Guides Paris*, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo.
2. 1 2 3  L'église du Val de Grâce (ranskaksi) Paris1900. Viitattu 13.4.2016.
3. ↑  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 302–303. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Val-de-Grâcen kirkko** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz place
* Mérimée

 |

 |
**Kerttu Kyhälä-Juntunen** (ven. Кертту Карловна Юнтунен, 12. maaliskuuta 1924 Kiiskilampi, Oulun lääni – 14. heinäkuuta 1994) oli neuvostoliittolainen kirjallisuuden suomentaja.

Kerttu Juntunen syntyi kansanedustaja Kalle Kyhälän maanviljelijäperheeseen. Lapuan liike kyyditti hänen isänsä Neuvostoliittoon vuonna 1930. Kerttu ja hänen äitinsä muuttivat vuonna 1931 Alavoiseen, jonne isä perusti sovhoosin. Vuonna 1934 perhe muutti Petroskoihin. Isä pidätettiin vuonna 1938 ja Kerttu karkotettiin äiteineen Äänisjärven Hirvisaarelle, josta he siirtyivät Soutjärven piiriin. Kerttu kävi metsätöissä ja pääsi seuraavana vuonna palaamaan Petroskoihin, jossa hän työskenteli lähettinä ja kirjastonhoitajana.

Jatkosodan aikana Juntunen oli evakkona Kemerovon alueella. Palattuaan Petroskoihin vuonna 1945 hän työskenteli kirjastossa, kirjankuvittajana ja osallistui taidenäyttelyihin. Vuonna 1955 Juntunen pääsi opiskelemaan Petroskoin yliopiston suomen kielen ja kirjallisuuden laitokselle. Valmistuttuaan hän työskenteli kirjallisuustoimittajana ja kääntäjänä. Juntunen on suomentanut neuvostoliittolaista kaunokirjallisuutta sekä kirjallisuus- ja yhteiskuntatieteellisiä teoksia.

Juntunen hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1986. Hänelle on myönnetty Karjalan ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimi. Juntusen muistelmat ilmestyivät vuonna 1991 *Carelia*-aikakauslehdessä.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

* K. Kyhälä-Juntunen: "Siperian vuodet: Muistelmia". Carelia. N:o 4, 1991 ja N:o 11 1992. S. 4-31
* K. Kyhälä-Juntunen: "Kaksi vanhaa: Kertomus". Carelia. 1994. N:o 6. S. 5 - Karjalan Sanomat. 23.6.1994

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Djužev, Ju.I.: *Pisateli Karelii: Biobibliografitšeski slovar*, s. 277. Petrozavodsk: Ostrova, 2006. ISBN 5-98686-006-3.

Kirjallisuutta
--------------

* Pitkä päivätyö käännöskirjallisuuden vainiolla: [Kerttu Kyhälä-Juntusesta]. Carelia. 1994. N:o 3. S. 124-125.
* Ettei kukaan olisi nähnyt: Kerttu Juntunen täyttää tänään 70 vuotta. Karjalan Sanomat. 12.3.1994
**Eniro AB** on ruotsalainen yhteystietojen hakupalveluja tarjoava yritys. Yrityksen palveluita ovat puhelinluettelot, numeropalvelut sekä internet- ja mobiilipalvelut. Sillä on toimintaa Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Puolassa. Se perustettiin vuonna 2000, kun ruotsalaisen teleoperaattorin Telian tytäryhtiö *Telia InfoMedia* eriytettiin omaksi yhtiökseen.

Eniron palveluksessa on noin 4 650 työntekijää sen ydinmarkkina-alueilla Pohjoismaissa ja Puolassa. Vuonna 2009 Eniron liikevaihto oli 6 581 miljoonaa Ruotsin kruunua ja liiketulos (EBITDA) 1 807 miljoonaa Ruotsin kruunua. Eniro on listautunut Tukholman pörssiin. *lähde?*

Eniro Finland
-------------

Yritys myi Yritystele-internethakupalvelu joulukuussa 2010 annetun ilmoituksensa eli vain osan toiminnasta Suomessa siten, että jäljelle jäi numeropalvelutoimintaa harjoittava Eniro Sentraali (Oy Eniro Finland Ab).  Sillä on nelisen sataa työntekijää.
Suomessa Eniro toimi kuudella paikkakunnalla – Espoossa, Turussa, Joensuussa, Raumalla, Kajaanissa, Porissa ja Tampereella – ja työllisti parhaimmillaan noin 600 henkilöä. Eniron tuotteita olivat muun muassa Eniro Puhelinluettelot, eniro.fi, Eniro 0 100 100 Numeropalvelu, Eniro Kaupunki-info, Suomi24 ja Yritystele. 

Eniro myi Yritystele-internethakupalvelun Bisnode Ab:lle 8. lokakuuta 2010.

Yritys julkaisi 30 puhelinluetteloa, mutta lopetti puhelinluetteloiden tekemisen syksyllä 2010, jolloin Fonecta Oy osti Eniro Finland Oy:n Helsingin Seudun ja Pirkanmaan Puhelinluettelot. Fonectalle siirtyi kaupan mukana myös Keltaiset Sivut -tavaramerkki ja Eniro.fi-domainosoite. Nykyään Eniro toimii 0100100.fi - tavaramerkin alla.

### Eniro.fi

Fonectan ostettua Eniro.fi:n se jatkoi itsenäisenä palveluna Fonecta.fi:n rinnalla. Eniro.fi oli Suomen suosituimpia verkkomedioita ja suosituin valtakunnallinen yhteystieto- ja karttahakupalvelu.

Eniro.fi:n karttapalvelu lanseerasi marraskuussa 2007 ensimmäisenä Suomessa viistoilmakuvat pääkaupunkiseudusta, Turusta ja Tampereesta. Eniro.fi-sivusto uudistui syksyllä 2011, ja se tarjosi yhteystietojen lisäksi muun muassa veneilykarttoja ja mahdollisuuden lähettää tekstiviestejä. Eniro.fi-palvelua käytti viikoittain keskimäärin 700 000 eri käyttäjää. Henkilöt-hausta oli voinut hakea nimiä, puhelinnumeroita ja osoitteita kertaluontoista maksua vastaan. Nykyään samat tiedot löytyvät 0100100.fi - palvelusta.

Katso myös
----------

* Fonecta

Lähteet
-------

1. 1 2  Eniro Finland lopettaa toimintansa - numeropalvelut jäävät *Yle Uutiset*.  1.12.2010. Viitattu 1.12.2010.
2. ↑
3. ↑  Puhelinluettelot yhdistyvät – luetteloilmoitusten kannattavuus paranee *fonecta.com*.  16.9.2010.  Arkistoitu 7.9.2012.
4. ↑  TNS | SUOMEN WEB-SIVUSTOJEN VIIKKOLUVUT (Viikko 21/2010) *tnsmetrix.tns-gallup.fi*.
5. 1 2  [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Eniron kotisivu
* Eniro Groupin kotisivu
* Eniro Sentraalin kotisivu
* Suomi24
* Yritystele.fi