recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eero Väinö Saari** (5. tammikuuta 1899 Kurikka – 31. toukokuuta 1960 Helsinki) oli vuorineuvoksen arvonimen saanut suomalainen yritysjohtaja.

Elämä
-----

Saari tuli ylioppilaaksi 1917. Hän oli koulutukseltaan sähkötekniikan diplomi-insinööri, joksi hän valmistui vuonna 1923 Teknillisestä korkeakoulusta. Hän työskenteli valmistumisensa jälkeen 1924–1925 Savon Sähkö ja Kone Oy:n johtajana Kuopiossa, kunnes aloitti 1925 silloisen Suomen Sähkölampputehdas Oy:n toimitusjohtajana. Hän toimi mainitun vuodesta 1938 Airam -nimellä tunnetun yrityksen johdossa yli kolmenkymmenen vuoden ajan aina kuolemaansa saakka. Saari oli myös perustamassa veljiensä Armaksen, Viljon ja Yrjön kanssa vuonna 1936 toimintansa aloittanutta Kurikan Pyörä Oy:tä, jonka nimi muuttui vuonna 1940 Velsa Oy:ksi. Hän itse toimi Velsan johtokunnan puheenjohtajana, kun taas yrityksen toimitusjohtaja oli pitkään hänen veljensä Armas. Saari oli perustamassa myös toista yritystä, Airam-yhtymään kuulunutta Oy Kovametalli Ab:tä, joka valmisti muun muassa Kometa-merkkisiä nastoja autojen talvirenkaisiin.

Saaren luottamustehtäviin kuuluivat muun muassa Suomen sähköteollisuusyhdistyksen ja Suomen valotekniikan seuran hallitusten puheenjohtajuudet sekä Suomen työnantajain yleisen ryhmän, Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen ja Suomen teollisuusliiton hallitusten jäsenyydet. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen 1953 ja 1958 hänet vihittiin Teknillisen korkeakoulun tekniikan kunniatohtoriksi.

Perhe
-----

Saaren isä oli kansanedustaja Kaarlo Saari ja äiti Naima Mathilda Ottilia Heidenberg. Saaren veli oli liikemies Yrjö Saari. Hänen puolisonsa vuodesta 1926 oli Irja Inkeri Kärkkäinen (1902-1971).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kai Hoffman: *Saari, Eero (1899-1960). Suomen Kansallisbiografia. Osa 8*, s. 494-495. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-449-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Eero Kalervo Pitkänen** (16. tammikuuta 1930 Ruskeala – 8. syyskuuta 2022 Espoo) oli Helsingin kauppakorkeakoulun laskentatoimen professori.

Pitkänen kasvoi Laatokan Karjalassa Lehtolan tilalla maanviljelijä Juho Pitkäsen perheessä. Toisen maailmansodan aikana perhe joutui lähtemään kahdesti evakkoon ja sotien jälkeen perheen maatila jäi Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle. Sotien jälkeen perhe asui ostamallaan uudella maatilalla Orimattilassa.

Pitkänen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingissä Karjalan yhteiskoulussa 1950 ja Reserviupseerikoulun käytyään aloitti kauppatieteiden opinnot Kauppakorkeakoulussa. Hän valmistui ekonomiksi 1955 ja suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon 1957 eli valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi. Master of Arts -tutkinnon hän suoritti 1958 Yalen yliopistossa Yhdysvalloissa. Tieteellisen jatkotutkinnon Pitkänen suoritti työn ohessa valmistuen 1967 kauppatieteiden lisensiaatiksi. Kauppatieteiden tohtoriksi hän väitteli 1969 Kauppakorkeakoulussa aiheenaan tuotostavoitteiden operationaalisuus julkisessa hallinnossa.

Työuransa Pitkänen aloitti Oy Gulf Oil Ab:n laskentatoimen suunnittelutehtävissä 1958–1960 ja jatkoi uraansa Helsingin kaupungin liikennelaitoksen palveluksessa 1960–1964. Vuodet 1964–1975 Pitkänen työskenteli aluksi valtiontalouden laskentatoimen suunnitteluelimen ja sitten valtiovarainministeriön suunnittelusihteeristön toimistopäällikkönä. Hän toimi vuosina 1966–1972 myös Kauppakorkeakoulun ylimääräisenä opettajana ja 1972–1975 dosenttina. Pitkäsen akateeminen virkaura alkoi nimensä Helsingin kauppakorkeakouluksi muuttaneen korkeakoulun liiketaloustieteen apulaisprofessorina 1975–1984 ja jatkui laskentatoimen, erityisesti julkisyhteisöjen laskentatoimen, professorina 1984–1994.

Julkaisuja
----------

* *Tuotostavoitteiden operationaalisuus julkisessa hallinnossa*. (Väitöskirja). Helsinki: Kauppakorkeakoulu, 1969.  (Julkaistu myös sarjassa Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen julkaisuja numerolla 38.)
* *Kustannus-hyötyanalyysi : yhteiskunnalliset ja liiketaloudelliset näkökohdat päätöksenteossa*. Helsinki: , 1971.
* *Ohjelmaperusteinen suunnittelu julkishallinnossa*. Helsinki: Gaudeamus, 1975. ISBN 951-662-147-3.
* *Julkisyhteisöjen laskentatoimi*. Espoo: Weilin + Göös, 1980. ISBN 951-35-2044-7.
* *Julkisten palvelulaitosten toiminta ja talous*. Helsinki: Valtion koulutuskeskus, 1986. ISBN 951-9314-62-8.
* *Kustannus-hyötylaskelmien perusteet*. Helsinki: Helsingin kauppakorkeakoulu, 1990. ISBN 951-700-647-0.
* Pitkänen, Eero & Pitkänen, Maila: *Sortavalan saariston Pitkäset : Pekka Pitkäsen (1711–1784) suku*. Espoo: Pitkäsen sukuseura, 2001. ISBN 952-91-3236-0.
* *Elämää ja opiskelua*. (Muistelmat). Espoo: Eero Pitkänen, 2013. ISBN 978-952-93-2260-2.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hämäläinen, Irja (päätoim.): *Kuka kukin on : henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1994*, s. 730. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
2. 1 2 3 4 5 6  Pitkänen, Jukka: Eero Pitkänen 1930–2022. Laskentatoimen kehittäjä. (Muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*, 15.12.2022, s. B 13. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. ISSN 0355-2047. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.12.2022.
**Evrótas** (kreik. Ευρώτας), antiikin **Eurotas** (m.kreik. Εὐρώτας), on joki, joka virtaa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on 82 kilometriä. Joki saa alkunsa Taÿ́getos- ja Párnonas-vuorilta ja se laskee Joonianmereen kuuluvaan Lakonianlahteen niemimaan etelärannikolla.

Evrótas-jokea.
Evrótas on Lakonian merkittävin joki ja koko Peloponnesoksen toiseksi pisin joki Alfeióksen jälkeen. Joki virtaa Lakonian tasangon halki, ja Taÿ́getos-vuoret jäävät sen länsipuolelle ja Párnonas-vuoret itäpuolelle. Evrótas kulkee Spártin (ja kulki antiikin Spartan) kaupungin ohi aivan sen itäpuolelta. Joki laskee mereen Gýtheion kaupungin koillispuolella ja muodostaa suistoalueen eli deltan. Suisto on eteläisen Kreikan merkittävimpiä kosteikkoja ja Natura 2000 -aluetta. Evrótaksen kunta on saanut nimensä joesta.

Kreikkalaisessa mytologiassa joki on saanut nimensä Lakonian kuninkaasta Eurotaksesta, joka oli kuningas Leleksin poika tai pojanpoika. Kertomuksen mukaan tämä rakennutti kanavan johtaakseen Spartan ympäristön seisovan veden mereen, jolloin joki sai alkunsa. Eurotas oli mytologiassa myös joen jumala. Joen nimi tarkoittaa "Hyvää virtausta".

Lähteet
-------

1. ↑  Dill, William A.: *Inland Fisheries of Europe*, s. 83. EIFAC technical paper: Supplement. Numero 52. Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1993. ISBN 9251033587. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Evrotas River *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 15.8.2016.
3. 1 2 3  Evrotas River Municipality of Evrotas.  Arkistoitu 26.8.2016. Viitattu 15.8.2016.
4. ↑  Eurotas *Theoi Greek Mythology*. Viitattu 15.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Evrótas** Wikimedia Commonsissa
Ernst Haeckelin varhainen evoluutiopuuesitys
**Evoluutiopuu** eli **fylogeneettinen puu** on jonkin eliöryhmän syntyä ja polveutumishistoriaa eli **fylogeniaa** kuvaava haarautuva puumainen kaavio. Evoluutiopuun haarat edustavat lajien kehityslinjoja. Evoluutiopuuta vastaavaa puumaista kaaviota kutsutaan kladistiikassa kladogrammiksi.

Fylogenetiikka on tieteenhaara, joka tutkii fylogeniaa ja sen rekonstruointiin käytettäviä menetelmiä. Fylogeneettinen systematiikka pyrkii luokittelemaan eliöt niiden kehityshistorian mukaan.

Evoluutiopuiden laatiminen on usein vaikeaa, koska nykyisten lajien esi-isistä on harvoin jäljellä suoraa tietoa fossiiliaineistona. Evoluutiopuiden laadintaan käytetään fossiilien ohella nykyeliöiden rakenteiden ja niiden genomien vertailuun perustuvia menetelmiä.

Evoluutiopuun ulkonäkö
----------------------

Yksinkertaisimmillaan evoluutiopuussa on vain joukko yhdestä kantamuodosta polveutuvia taksoneita, jotka on yhdistetty toisiinsa evoluutiopuun haaroiksi. Evoluutio ei kuitenkaan ole tapahtunut aina yksinkertaisesti haarautuvan prosessin mukaan. Esimerkiksi retrovirukset ovat siirtäneet geenejä myös lajien välillä haaroilta toiselle, joten horisontaalisen geenien siirtymisen seurauksena evoluutiopuu saattaa joiltain osin muistuttaa myös verkkoa.

Tavallisessa evoluutiopuussa on esitettynä vain taksonien polveutumisjärjestys ja suhteet toisiinsa ilman tietoa siitä, kuinka kauan evoluutiopuun eri taksonien kehittymisessä on kestänyt. Ajallinen tieto eri taksonien kehittymiseen kuluneesta ajasta voidaan kuitenkin merkitä evoluutiopuuhun piirtämällä haarat jonkin tietyn suhdeluvun (mittakaavan) mukaan eripituisiksi ja merkitsemällä ajan asteikko tai mittakaava näkyviin evoluutiopuun viereen. Tavallisten, ajallista tietoa sisältämättömienkin evoluutiopuiden haarojen pituudet saattavat myös vaihdella, mutta tämä johtuu yleensä piirrosteknisistä ja tilankäytöllisistä syistä, eivätkä haarojen erilaiset pituudet tällöin kuvaa haarojen kehittymisen ajallisia suhteita. Evoluutiopuu piirretään yleensä joko pystyyn tai vaakatasoon.

Katso myös
----------

* Evoluutio
* Molekyylievoluutio

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Evoluutiopuu**.
**Kainuun vaaramaa** (myös Kainuun vaarajono tai Kainuun ja Kuusamon vaaramaa) on Kainuussa oleva maantieteellinen vyöhyke. Se sijaitsee Oulujärven itäpuolella ulottuen etelässä Kajaani–Kuhmo-linjalle ja pohjoisessa Puolangan ja Pudasjärven rajalle. Pohjois-eteläsuuntainen vaaravyöhyke on lähes kokonaan ylänköä, joka seuraa karjalaisen liuskevyöhykkeen kvartsiittiselänteitä 25–30 kilometriä leveänä vyöhykkeenä. Alueen korkeimpia vaaroja ovat Hyrynsalmella sijaitsevat Iso Tuomivaara (388 m) ja Kivikkokumpu (384 m) sekä Puolangalla olevat Rännivaara (383 m), Paljakka (383 m) ja Kuirivaara (379 m). Kainuun vaaramaan poikki Oulujärvestä koillisen suuntaan sijaitsee matala Kainuunselkä, joka toimii Oulujoen ja Iijoen vesistöjen välisenä vedenjakajana.

Lähteet
-------

1. ↑  *Iso tietosanakirja,* WSOY 1995–1997, ISBN 951-0-20153-7, hakusana Kainuun vaaramaa.
2. 1 2  *Facta 2001,* WSOY 1981–1987, ISBN 951-0-10221-0, hakusana Kainuun vaaramaa.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana Kainuun vaarajono.
**Iria** (lat.; m.kreik. Εἰρία, *Eiria*) eli **Forum Julii** oli antiikin aikainen kaupunki Liguriassa Italiassa. Se sijaitsi nykyisen Vogheran kaupungin paikalla.

Maantiede
---------

Iria sijaitsi Ligurian sisäosissa Dertonasta Placentiaan johtaneella tiellä, *itinerariumeiden* mukaan 10 roomalaisen mailin eli noin 15 kilometrin päässä Dertonasta. Kaupunki oli rakennettu Iria- tai Hiria-joen (nyk. Staffora) varrelle. Irian kautta kulkivat osin saamaa reittiä kulkeneet Via Postumia, Via Aemilia Scauri ja Via Julia Augusta.

Historia
--------

Iria oli alun perin liguurien asutus roomalaisia edeltäneeltä ajalta. Sen vaiheista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupungin mainitsevat Plinius vanhempi ja Klaudios Ptolemaios. Ptolemaios sanoo sen kuluneen taurinien alueisiin, mutta tämä on virhe, sillä he asuivat lännempänä. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä *Iriensis*.

Eräässä piirtokirjoituksessa esiintyy kaupungin nimi *Colonia Forum Julium Iriensium*. Tämän perusteella vaikuttaisi, että Iriasta olisi tehty läheisen Dertonan tavoin roomalainen *colonia* eli sotilassiirtokunta Julius Caesarin kuoleman jälkeen, oletettavasti Augustuksen aikana, jolloin se olisi saanut toisen nimen *Forum Julii*. Piirtokirjoituksen lukutapa on kuitenkin ollut kiistanalainen, eikä mahdollisesta coloniasta ole tietoa missään muussa lähteessä.

Myöhäisantiikin ja keskiajan taitteessa asutus taantui pelkäksi kyläksi. Se tunnettiin nimellä *Vicus Iriae* ja sittemmin *Viqueria*. Nykyisen Vogheran nimi on muuntunut näistä.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Kaupungin paikalta on löydetty joitakin jäänteitä roomalaisaikaa edeltävältä ajalta, sekä muun muassa Augustuksen ajalle ajoitetun roomalaisen forumin jäänteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Smith, William: "Iria", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Iria *Pleiades*. Viitattu 13.3.2023.
3. ↑  "39 E4 Iria/Forum Iulii Iriensium", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
4. ↑  *Itinerarium Antonini Augusti* s. 288; *Tabula Peutingeriana*.
5. 1 2 3  Voghera *Enciclopedia Italiana*. Viitattu 13.3.2023.
6. 1 2  Iria *Brill’s New Pauly*. Brill. Viitattu 13.3.2023.
7. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 3.5 s. 7; Klaudios Ptolemaios: *Geografia* 3.1.35.
**Vasamamittari** (*Rheumaptera subhastata*) on yleinen, pääasiassa päivällä lentävä mittariperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Vasamamittari on keskikokoinen mittariperhonen, jonka siipiväli on 21–28 mm. Siipien pääväritys on musta, ja etusiivessä on kaksi selvää valkoista poikkiviirua, takasiivessä yksi. Molempien siipiparien poikki kulkeva ulompi poikkiviiru on melko kapea, ja laajat tummat täplät jakavat sen selvästi kahtia. Siiven kärkiosan aaltoviirun keskiosa on leventynyt ja muodostaa ulospäin osoittavaa nuolenkärkeä muistuttavan kuvion. Nuolenkärkikuvio ei yleensä etusiivessä kosketa ulompaan poikkiviiruun eikä takasiivessä juuri koskaan.

Vasamamittari muistuttaa suuresti kookkaampaa ja yleisväriltään vaaleampaa keihäsmittaria (*Rheumaptera hastata*). Sen voi sekoittaa myös muutamiin mustavalkoisiin raanumittarilajeihin (*Epirrhoe*).

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Vasamamittari elää Keski-Euroopasta Pohjois-Venäjälle ja Siperian poikki Kanadaan ulottuvalla alueella. Vasamamittaria tavataan melko yleisenä koko Suomessa, mutta vuosittaiset kannanvaihtelut ovat suuria ja laji yleistyy pohjoista kohti. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuusta heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Vasamamittari viihtyy valosissa metsissä, tuoreilla kankailla ja etenkin etelämpänä myös soilla. Perhoset lentävät pitkin päivää, mutta eniten alkuillasta. Toukka koteloituu käärityn lehden sisään, ja kotelo talvehtii maassa.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää mm. mustikalla (*Vaccinium myrtillus*) ja koivuilla (*Betula*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Mikkola K, Jalas I, Peltonen O. 1985. Suomen perhoset. Mittarit 1. Suomen Perhostutkijain Seura. Tampereen kirjapaino Oy Tamprint. ISBN 951-99620-7-7
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Pertti Pakkanen: Suomen *Euphyia*, *Epirrhoe* ja *Rheumaptera* -lajit

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1310433
* BAMONA: Rheumaptera-subhastata
* BioLib: 52751
* BOLD: 54080
* BugGuide: 196041
* CoL: 6X5K4
* EoL: 293813
* Fauna Europaea: 445183
* Fauna Europaea (new): 286a5c96-4271-4dbb-9e82-0b3fce5ab1f3
* GBIF: 1977007
* iNaturalist: 203920
* IRMNG: 10621912
* ITIS: 189233
* LepIndex: 226834
* LoB: 4679
* MONA: 7294
* NatureServe: 2.745768
* NCBI: 942341

 |

 |
**Sifnoslaisten aarrekammio** (m.kreik. Θησαυρός των Σιφνίων, *Thēsauros tōn Sifniōn*) oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Se sijaitsi Pyhän tien varrella Ateenalaisten ja Sikyonilaisten aarrekammioiden lähellä.

Aarrekammion rakennuttivat sifnoslaiset arkaaisella kaudella noin vuonna 530–525 eaa. Se oli yksi lukuisista Delfoin Pyhän tien varrella sijainneista aarrekammioista ja tarkoitettu Delfoin Apollonin temppelille annettujen votiivilahjojen säilyttämiseen.

Rakennus edusti joonialaista tyyliä ja muistutti arkkitehtuuriltaan pientä kreikkalaista temppeliä. Sen cella avautui länteen. Julkisivun puolella oli pylväinä kaksi karyatidia. Rakennuksen stylobaatin mitat ovat noin 6,13 × 8,55 metriä. Aarrekammion länsipuolella oli pieni piha.

Aarrekammio tunnetaan erityisesti rikkaasta koristelustaan, josta on säilynyt lukuisia osia. Sen päätykolmiokoristelut esittivät muun muassa Apollonin ja Herakleen kamppailua Delfoin kolmijalasta. Friisit puolestaan esittivät erilaisia mytologisia aiheita, kuten Pariksen tuomiota, jumalten kokousta, gigantomakhiaa sekä kamppailua Sarpedonin ruumiista. Pohjois- ja itäsivun friisien tekijänä pidetään Aristion Paroslaista. Löydetyt koristeosat ovat nykyisin Delfoin arkeologisessa museossa.

|  |  |
| --- | --- |
| Ennallistuspiirros aarrekammiosta. Theophil Hansen, 1837. | Aarrekammion gigantomakhiaa esittävää friisiä. Delfoin arkeologinen museo. |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delphi, Treasury of the Siphnians (IV) *Perseus*. Viitattu 26.11.2015.
2. 1 2 3  Siphnian Treasury *Delphi*. Coastal Carolina University.  Arkistoitu 26.10.2014. Viitattu 26.11.2015.
3. ↑  Brinkmann, Vinzenz & Koch-Brinkmann, Ulrike & Piening, Heinrich: The Funerary Monument to Phrasikleia *stiftung-archaeologie.de*. Viitattu 10.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sifnoslaisten aarrekammio** Wikimedia Commonsissa
**Eunapios** (m.kreik. Εὐνάπιος, lat. *Eunapius*; s. 347) oli antiikin kreikkalainen sofisti ja historioitsija. Hän oli kotoisin Sardeesta.

Eunapios opiskeli sukulaisensa sofisti Khrysanthioksen alaisuudessa. Hän muutti jo nuorena Ateenaan, ja hänestä tuli siellä reetori Prohairesioksen suosikkioppilas. Hänellä oli laajat tiedot lääketieteestä. Hän vaikuttaa eläneen myös myöhemmällä iällään Ateenassa opettaen retoriikkaa. Eleusiin mysteereihin vihkiytyneenä hänet hyväksyttiin eumolpidien pappissukuun ja hänestä tuli hierofantti. Hänen tiedetään eläneen edelleen Theodosius II:n hallitessa.

Eunapios tunnetaan ennen kaikkea kahdesta teoksesta. Ensimmäinen oli vuonna 405 kirjoitettu *Filosofien ja sofistien elämä* (Βίοι φιλοσόφων καὶ σοφιστῶν, *Bioi filosofon kai sofiston*; lat. *Vitae philosophorum et sophistarum*), joka on säilynyt. Se sisältää kahdenkymmenenviiden vanhemman ja tuon ajan filosofin ja sofistin elämäkerrat, ja se on arvokas ainoana lähteenä tuon ajan uusplatonismin historiaan. Toinen teos oli Deksippoksen historiateoksen jatko-osa (Μετὰ Δέξιππον χρονικὴ ἱστορία, *Meta Deksippon khronikē historia*). Siitä on säilynyt vain katkelmia, mutta siinä olleet tiedot ovat enimmäkseen säilyneet Zosimoksen teoksessa. Se käsitteli tapahtumia vuosien 270 ja 404 välillä.

Kumpaakin teosta sävyttää kristinuskon vastaisuus. Fotioksella (cod. 77) oli käytössään historiateoksen "uusi painos", josta kaikkein kristinuskon vastaisimmat kohdat oli jätetty pois.

Lähteet
-------

* Eunapius. *Encyclopaedia Britannica*, 1911.

### Viitteet

1. ↑  *Yleisen kirjallisuuden historia. Toinen osa, Keskiaika, varhaisrenessanssi / kirjoittanut Eino Railo.*, s. 174. WSOY, 1934. Kansalliskirjasto (viitattu 19.07.2019).

Aiheesta muualla
----------------

* Eunapius: *Lives of the Philosophers and Sophists* (1921) (Johdanto) (englanniksi)
**Erkki-Jussi Niemi** (s. 10. helmikuuta 1950 Pori) on Itä-Suomen yliopiston yleisen kielitieteen professori emeritus.

Niemi kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomalaisessa yhteiskoulussa 1969, valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1976, filosofian lisensiaatiksi 1978 ja väitteli Turun yliopistossa filosofian tohtoriksi 1984. Hän opiskeli myös Yhdysvalloissa Indianan yliopiston (Bloomington) lingvistiikan laitoksella 1978–1979.

Työuransa Niemi aloitti Turun yliopiston tutkimusapulaisena 1976–1977 ja jatkoi Joensuun korkeakoulun (myöhemmin Joensuun yliopisto) englannin kielen assistenttina 1977–1979, fonetiikan ja yleisen kielitieteen lehtorina 1979–1989, yleisen kielitieteen yliassistenttina 1990–1993, apulaisprofessorina 1993–1998 ja professorina 1998–2009. Vuosina 1983–1984 hän työskenteli Jyväskylän yliopiston fonetiikan virkaa toimittavana apulaisprofessorina ja vuodesta 2010 lähtien Itä-Suomen yliopiston yleisen kielitieteen professorina. Turun yliopiston fonetiikan dosentti hän on ollut 1985 lähtien ja Oulun yliopiston psykolingvistiikan dosentti 1999 lähtien. Yhdysvaltalaisen Bostonin yliopiston afasiatutkimuskeskuksen vierailevana professorina hän oli 1989–1990.

Päätyönsä ohessa Niemi on ehtinyt toimia monessa kotimaisessa ja ulkomaisessa järjestössä sekä tieteellisten kokousten järjestelytoimikunnissa. Hän on ollut muun muassa Puhe ja kieli -lehden päätoimittaja 2001–2003, Suomen kielitieteellisen yhdistyksen puheenjohtaja 1995–1996, Suomen kognitiivisen kielentutkimuksen yhdistyksen perustajajäsen ja Nordic Association of Linguistsin puheenjohtaja 2003–2009. Niemi on myös ehtinyt kirjoittaa yli 160 tieteellistä julkaisua. Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi hänet kutsuttiin 2007.

Jussi Niemen puoliso on Sinikka Niemi Itä-Suomen yliopiston ruotsin kielen professori emerita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 601. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Niemi, Jussi: Sinuttelu ei käy joka tilanteessa *Helsingin Sanomat*.  3.1.2016. Helsinki:  Sanoma Media Finland oy. Viitattu 9.2.2017.
3. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit Finlands professorer 1640–2007*, s. 477. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
4. ↑  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 602. Hakusana Niemi, Sinikka. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Franco Damián Vázquez** (s. 22. helmikuuta 1989 Tanti) on italialais-argentiinalainen jalkapalloilija. Vasenjalkainen Vázquez on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Vázquez edusti Argentiinan Primera Divisiónissa pelannutta Club Atlético Belgranoa vuodet 2007–2011. Tammikuussa 2012 Vázquez siirtyi Italian Serie A:n US Palermoon, jossa hän debytoi tammikuussa 2012 Napolia vastaan. Kauden 2012–2013 hän vietti lainalla Espanjan Primera Divisiónin Rayo Vallecanossa, jossa hän pelasi kauden aikana 18 ottelua, joissa syntyi kolme osumaa. Kauden 2012–2013 jälkeen Palermo, johon Vázquez lainapestinsä jälkeen palasi, putosi Serie B:hen. Serie B:ssä Vázquez pelasi 18 ottelua ja teki neljä maalia, kun Palermo voitti Serie B:n ylivoimaisesti ja palasi takaisin Serie A:han. Kaudella 2014–2015 Vázquez teki 10 maalia 37 pelaamassaan Serie A-ottelussa.

### Maajoukkueura

Argentiinalaissyntyinen Vázquez sai luvan edustaa maajoukkuetasolla Italiaa, sillä hänen äitinsä on syntynyt siellä. Vázquez debytoi Italian jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa Englantia vastaan.

Lähteet
-------

* Franco Vázquez Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Evropesma**, Montenegrossa **Europjesma**, oli Serbia ja Montenegrossa käytävä laulukilpailu, jonka voittaja edusti maata Eurovision laulukilpailussa. Sen järjesti Serbian televisio- ja radioyhtiön RTS:n ja Montenegron RTCG:n yhteinen UJRT. 

Vuodesta 2005 lähtien kilpailussa oli järjestetty kaksi välieräkilpailua: Serbiassa Beovizija ja Montenegrossa Montevizija, joista kummastakin valitaan puolet finalisteista. Tätä aikaisemmin (vuonna 2004) näin ei ollut. Sekä vuoden 2005 että 2006 kilpailuissa on ollut kiistanalaisuuksia ja epäselvyyksiä. Enää Evropesmaa ei järjestettäne, sillä valtioliitto on jo purkautunut.

Evropesma 2005
--------------

Vuoden 2005 kilpailussa, joka järjestettiin Montenegron Podgoricassa, ennakkosuosikkeja olivat serbialaiset Ogi Radivojević ja Jelena Tomašević. Montenegrolaiset tuomarit antoivat hyvin vähän pisteitä serbialaisille, kun taas montenegrolainen yhtye No Name kappaleellaan *Zauvijek moja* sai tuomareilta täydet pisteet ja voitti myös puhelinäänestyksen. Puhelinäänestykseen liittyi epäselvyyksiä, sillä se kesti vain kymmenen minuutin ajan ja Montenegrosta äänestäminen oli ilmaista, kun taas Serbiasta soittaminen maksoi. Serbiassa oli myös teknisiä ongelmia puhelinäänestyksen kanssa. Euroopan yleisradioyhtiö EBU epäili No Name -yhtyeen kappaletta aluksi plagiaatiksi, mutta lopulta näin ei kuitenkaan ollut.

Evropesma 2006
--------------

Epäselvyydet jatkuivat myös vuoden 2006 kilpailussa, joka järjestettiin 11. maaliskuuta Serbian pääkaupungissa Belgradissa. Montenegrolaistuomarit antoivat nolla pistettä serbialaisille Flamingosi feat. Louisille ja Ana Nikolićille, ja antoivat kahdeksan pistettä vuoden 2005 voittajalle No Namelle kappaleella *Moja ljubavi* ja toiselle montenegrolaisedustajalle Stevan Faddylle. Yleisöäänestyksesä serbialaisennakkosuosikit saavuttivat kaksoisvoiton ja No Name sijoittui kolmanneksi. Äänestyksen aikana paikalla ollut serbialaisyleisö ymmärsi, etteivät heidän suosikkinsa voittaisi, ja alkoi valua pois paikalta. Paikalle jäänyt yleisö buuasi ja osoitti mieltään voittaja No Namea kohtaan tämän tultua lavalle esittämään voittokappaleensa. Lopulta UJRT ei vahvistanut No Namen voittoa, eikä Serbian ja Montenegron valtioliitto lähettänyt edustajaa vuoden 2006 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu kuitenkin esitettiin televisiossa ja maiden asukkaat saivat osallistua puhelinäänestykseen. Serbia ja Montenegron jättämän paikan loppukilpailussa sai Kroatian edustaja Severina Vučković.

Aiheesta muualla
----------------

* Serbian radio- ja televisioyhtiön RTS:n sivu kilpailusta (Arkistoitu – Internet Archive)
* BBC News: Serbia and Montenegro pulls pop entry
**Langaton yhteys** on Shavan vuonna 2015 julkaistu toinen studioalbumi.

Edellisestä levystä poiketen levy sisältää myös pandzabinkielistä musiikkia. Levyltä löytyy myös kappale "Ostarilla", jolla Shava osallistui vuonna 2015 Uuden Musiikin Kilpailuun. Kappaleesta on julkaistu kaksi versiota. Notkea Rotta vierailee kappaleella "Action hero", jonka tekemiseen hän myös osallistui. Pushpinder Kaur vierailee pandzabinkielisellä kappaleella "Surma". Kappale "Hernesoppaa" on Valtteri Bruunin ja Kiureli Sammallahden tekemä käännöskappale, joka löytyy myös kokoelmalevyltä *Pieni tiikeri – Lauluja lapsille*. "Metsämiehen bhangra" perustuu Aleksis Kiven runoon. Muut suomenkieliset kappaleet ovat Kiurelin säveltämiä ja sanoittamia. 

Singlenä on julkaistu aiemmin "Onkimiehen bhangra".

Kappaleet
---------

1. Ostarilla
2. Action hero
3. Onkimiehen bhangra
4. Langaton yhteys
5. Surma
6. Tootak tootak tootiyan
7. Hernesoppaa (= Bolo ta ra ra)
8. Metsämiehen bhangra
9. Tuhoa generaattori
10. Bari khol ke waheguru bol ke
11. Ostarilla (Suki Chand remix)

Muusikot
--------

Levyllä soittaa Shava-yhtyeen päivittynyt kokoonpano joka on myös sovittanut kappaleet:

* Kiureli Sammallahti – laulu, koskettimet
* Valtteri Bruun – kitara, räppi
* Lauri Salokoski – basso, laulu
* Mikko Arlin – rummut
* Sami Rönkä – dhol, tabla

Lähteet
-------

1. ↑  Langaton yhteys-levyn tekijätiedot *Fono.fi*. Viitattu 23.6.2015.
2. ↑  Pieni tiikeri: Lauluja lapsille - Suomen kansanmusiikkiliitto *kansanmusiikkiliitto.fi*.  Arkistoitu 23.6.2015. Viitattu 23.6.2015.
3. ↑  Shava-yhtyeen nykyinen kokoonpano *suomibhangra.com*.  Arkistoitu 23.6.2015. Viitattu 23.6.2015.
**Ankaraa ja myötätuntoista kuuntelua: Keskustelevaa kirjoitusta paikkasidonnaisesta taiteesta** on Lea Kantosen toimittama teos, jossa on eri näkökulmista paikkasidonnaista taidetta käsitteleviä kirjoituksia.

Teoksen runko koostuu kirjallisista töistä, jotka laadittiin Kuvataideakatemian paikka- ja tilannesidonnaisen taiteen maisteriohjelmassa 2007–2009. Yhteistyössä oli mukana Teatterikorkeakoulun esitystaiteen ja -teorian maisteriohjelma. Teoksen toimittanut Lea Kantonen opetti ohjelmissa paikkasidonnaisen taiteen teoriaa, menetelmiä, analyysia ja kirjoittamista. Kursseilla syntyneiden tekstien lisäksi hän pyysi kirjoituksia muilta opettajilta ja vierailijoilta sekä muilta opiskelijoilta. 

Kirjoituksissa esitellään ja kommentoidaan aihetta käsitteleviä ulkomaisia tutkimuksia, ja mukaan on otettu tämän hetken tärkeimmän teoreetikon Grant Kesterin "Dialoginen estetiikka", jota on jo aiemmin käytetty oppimateriaalina. Kester on vieraillut Kuvataideakatemiassa luennoimassa.

Teoksen johdannossa toimittaja esittelee kirjan jakautumista kuuteen osaan, joissa kirjoitukset yhteen sitovia näkökulmia ovat historia, paikka, taiteilija, yleisö ja kritiikki. Teoksen lopussa on lyhyet kirjoittajien esittelyt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kantonen, s. 7-8
2. ↑  Kari Yli-Annala, Paikkasidonnaisen taiteen tiloja ja tilanteita (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 15.2.2012
**Kaipola** oli kylä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Nykyisin kylän alue kuuluu Venäjälle, mutta on asumaton. Kaipolan kylä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan pohjoisosassa Antrean vastaisella rajalla. Kaipolan naapurikyliä olivat Viipurin maalaiskunnan alueella Kilpeenjoki ja Ihantala sekä Antrean puolella Kavantsaari. Kaipola kuului Ihantalan seurakuntaan.

Asutus
------

Kaipolassa oli 233 asukasta vuonna 1937. Kaipolan läpi kulki kantatie 61, jonka varteen kylän keskusta oli muodostunut. Vuonna 1937 Kaipolassa oli 962 ha metsää, 265 ha peltoa ja 5 ha niittyä. Kaipolan kylä muodosti oman kansakoulupiirinsä. Vuonna 1939 koulussa oli kaksi opettajaa ja 41 oppilasta.

Historia
--------

Neuvostoliitto ei valloittanut Kaipolan aluetta talvisodan aikana, mutta Moskovan rauhassa alue oli luovutettava. Kaipolan väestö oli evakuoitu muualle Suomeen jo sodan alkuvaiheessa. Jatkosodassa Suomi valtasi luovutetut alueet takaisin. Takaisinvaltauksen jälkeen kaipolalaiset pääsivät palaamaan koteihinsa ja aloittamaan jälleenrakennuksen. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä vuonna 1944 ja alue luovutettiin uudelleen. 

Neuvostoliitossa Kaipolan tuli kuulumaan Kavantsaaren kyläneuvostoalueeseen. Venäjän kunnallishallintouudistuksessa alue tuli osaksi Antrean kunnallishallintoaluetta.

Lähteet
-------

* Kuujo Erkki, Lakio Matti: *Viipurin pitäjän historia II*. Helsinki: Viipurin maalaiskuntalaisten pitäjäseura ry, 1982.

### Viitteet

1. ↑  Lakio 1982, s. 264
2. ↑  Lakio 1982, s. 269 ja 273
3. ↑  Kuujo 1982, s. 376
4. ↑  Kuujo 1982, s. 375
5. ↑  Suviranta Sami: Luovutetut alueet, kahtalaiset nimet.  *Kielikello*, nro 2/2001, s. 12–18.  Kotimaisten kielten tutkimuskeskus.

Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
**DuelJewel** (デュエルジュエル) on vuonna 1997 perustettu japanilainen yhtye. Se perustettiin kokoonpanossa Shun (kitaristi), Val (rumpali, tunnetaan Japanissa nimellä Baru), Psy (basisti), sekä tuntematon vokalisti, joka lähti yhtyeestä tuntemattomista syistä. Saman vuoden kesällä yhtyeeseen liittyi vokalisti Hayato ja toinen kitaristi Takashi. 

  

Vaikka Hayato ja Psy jättivät yhtyeen vain pari kuukautta myöhemmin, he julkaisivat ensimmäisen demonauhansa *Kaze ~The Winding Garden~*, jota jaettiin elokuun ajan ilmaiseksi. 

  

Vuonna 1999 yhtyeeseen liittyi uusi basisti Kan-on. Kuitenkin kitaristi Takashi jätti yhtyeen juuri, kun onni näytti kääntyvän. Hayato palasi kuitenkin samassa kuussa. Mukaan tuli sessiojäsen Yuuyan, joka soittaa tulevilla julkaisuilla.

  

Vuonna 2000 bändi julkaisu 200 kopioon rajoitetut demonauhat *Kuroi*n ja *Shiroi*n. Saman vuoden lokakuussa Yuyasta tuli bändin virallinen jäsen ja bändi sai aikaiseksi vuoden viimeisen julkaisun, jota jaettiin myös ilmaiseksi. Jotain suurta kuitenkin tapahtui. DuelJewel esiintyi ensimmäistä kertaa one-man-konserttina Kagurazassa. 

  

Vuoden 2001 tammikuussa bändi osallistui Musou-tapahtumaan ja teki sopimuksen indie-levy-yhtiö Cuber Forcen kanssa. Heinäkuussä bändi sai soittaa toisen soolokonserttinsa, joulukuisesta konsertistaan saamansa palautteen perusteella. Saatuaan tunnustusta jonkin verran, bändi julkaisi ensimmäisen kokopitkän albuminsa; *Lapidary*n. Niihin aikoihin bändi lähti myös ensimmäiselle Japanin kiertueelleen. Kuitenkin bändi ilmoitti noin vuotta myöhemmin, ettei Kan-on jatkaisi enää bändissä.

  

2002 **Platina**n ja **hide and seek**in entinen jäsen Natsuki liittyi bändiin ja täytti Kan-onin paikan. Bändi esiintyi samana vuonna ensimmäistä kertaa ulkomailla. Yhdysvaltain, Texasissa Dallasin A-Konissa. Tämän keikan takia bändi sai tunnustusta kotimaassaan ja pääsi esiintymään Tokioon ja sen lähimaastoon. Vuosi oli ollut suhteellisen kiireinen bändille, joten heidän ainoaksi julkaisukseen jäi minialbumi *Noah*.

Diskografia
-----------

Albumit
* *Lapidary* (2001)
* *Noah* (2002 - mini)
* *Visions* (2006 mini)
* *BULLET* (2007)
* *Glassfia* (2008)
* *Will* (2010)
* *｢Zero｣* (2010)
* *Luminous* (2011)
* *Story* (2014)
* *Duel* (2015)
* *Jewel* (2015)

Singlet
* "Vermilion" (2003 - maxi-single)
* "The Birth" (2005 - maxi-single)
* "Azure" (2006 - maxi-single)
* "Aishyuu Melancholia/Life On..." (2006 - maxi-single "愛愁メランコリア / Life On…")
* "Life On" (2006 - maxi-single)
* "Es" (2007 - single)
* "Iolite" (2008 - maxi-single)
* "against" (2008 - single)
* "Vamp Ash" (2011)
* "Polaris" (2011)
* "It's just love" (2013)
* "Chronos" (2014)
* "Yuki no Asterisk" (2015)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen sivusto
* [vanhentunut linkki]
**Dudinskoje** (ven. Дудинское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pihkovan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 570 metriä pitkä, 350 metriä leveä ja sen pinta-ala on 16 hehtaaria. Järven keskisyvyys on 2,5 metriä ja sen syvänteessä on 5,0 metriä vettä. Sen ympäristö on metsämaata lukuun ottamatta pohjoispuolella olevan kolmen talon Dudinokylän (ven. Дудино) pusikoituvia peltoja. Kylästä lähtee tie ja se kulkee kaakossa sijaitsevan kylän Krasnaja Gorkan (ven. Красная Горка) läpi ja yhtyy Serjodkan (ven. Серёдка) kirkonkylään johtavaan tiehen.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, suutari, ruutana, kiiski, lahna, sorva, mutakala ja rantanuoliainen. Järvellä on mutapohja ja sen hiekkarannat ovat jyrkät.

Vesistösuhteita
---------------

Dudinskoje sijaitsee Tšorjanan valuma-alueella, missä se kuuluu sen sivujoen Lotškinan pienen sivujoen Seržinskaja Ludvitsa (ven. Сержинская Лудвица) valuma-alueelle. Tšorjana laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on 0,4 neliökilometriä , josta järven osuus on kolmannes, ja siihen tulee lyhyen ojan vedet. Järven lasku-uoma on Seržinskaja Ludvitsa, joka yhtyy Lotškinaan lähes viiden kilometrin päässä lounaassa.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 10.6.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000, viitattu 10.6.2020 (venäjäksi)
3. 1 2 3  Pihkovan alueen kartta: sivu 9 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 10.6.2020 (venäjäksi)
Claudine Grimaldi
**Claudine** (tai Claudina) **Grimaldi** (mahd. 1451 – 19. marraskuuta 1515) oli Monacon hallitsija 1457–1458. Hän oli isänsä, Monacon herra Catalanin ainoa lapsi. Heikon terveytensä vuoksi Catalan määräsi, että Claudinen oli naitava serkkunsa, jotta Grimaldin suku pysyisi Monacon valtaistuimella. Claudinesta tuli Monacon hallitsija 1457, jolloin hänen oletetaan olleen kuusi vuotta vanha. Sijaishallitsijana toimi hänen isoäitinsä Pomellina Fregoso. 

Claudine luopui vallasta tulevan puolisonsa hyväksi 1458. Vuonna 1465 hänet sitten vihittiin serkkunsa ja seuraajansa Lambertin kanssa.

Lambertilla ja Claudinella oli ainakin kuusi lasta:

* Juhana II (1468 – 11. lokakuuta 1505)
* Louis, mielisairas. Ei kelvollinen valtaistuimelle.
* Bianca
* Grassen piispa Augustine Grimaldi (1482 – 14. huhtikuuta 1532)
* Françoise (k. ennen 1523), naimisissa Luc Dorian kanssa. Hänen poikansa Bartolomeus Doria surmasi setänsä Lucienin 1523.
* Lucien (1487 – 22. elokuuta 1523)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Monaco | Edeltäjä:**Catalan** | **Monacon herra**heinäkuu 1457 – 16. maaliskuuta 1458 | Seuraaja:**Lambert** |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Claudine Grimaldi, Lady of Monaco
Landwehrkanal lähellä Lützowplatzia.
**Landwehrkanal** on Berliinin keskustan läpi kulkeva 10,3 kilometriä pitkä kanava, joka yhdistyy molemmista päistään Spreejokeen. Kanavan itäpää on Osthafenissa (itäsatamassa) ja länsipää Spree-Eckissä Charlottenburgissa. Kanavan keskimääräinen leveys on 23 metriä, ja se on joka kohdasta vähintään kaksi metriä syvä. Mutkitteleva Landwehrkanal kulkee Kreuzbergin, Tiergartenin ja Charlottenburgin kaupunginosien läpi. Se erottaa toisistaan Grosser Tiergartenin puiston ja Berliinin eläintarhan alueen. Landwehrkanaliin yhdistyy lähellä sen itäpäätä Neuköllner Schiffahrtskanal.

Landwehrkanal rakennettiin vuosina 1845–1850 Peter Joseph Lennén suunnitelmien mukaan. Sen tarkoituksena oli helpottaa rakennustarvikkeiden ja lämmityshiilen kuljetusta kaupunkiin vesiteitse ja siten vähentää Spreen ruuhkautumista keskustan kohdalla. Kanavaan tehtiin tulvien säännöstelemiseksi kaksi sulkua, toinen Schlesiches Torin ja toinen eläintarhan kohdalle. Kanavan eteläranta muutettiin vuosina 1883–1890 rantapromenadiksi, mutta pohjoisranta jäi entiselleen. Ylempää sulkuporttia laajennettiin vielä 1936–1940. Nykyisin Landwehrkanalissa on lähinnä huviliikennettä.

Murhatun Rosa Luxemburgin ruumis heitettiin vuonna 1919 Landwehrkanaliin. Lichtensteinbrücke-sillan kohdalla on nykyään Luxemburgille omistettu muistomerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Landwehrkanal Berlin.de. Viitattu 30.7.2014. (saksaksi)
2. 1 2 3  Landwehrkanal (Arkistoitu – Internet Archive) Denkmale in Berlin: Denkmaldatenbank. Viitattu 30.7.2014. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Landwehrkanal** Wikimedia Commonsissa
**Yobes Ondieki** (s. 21. helmikuuta 1961 Kisii, Kenia) on entinen kenialainen kestävyysjuoksija, jonka uran parhaat vuodet ajoittuivat 1980- ja 1990-lukujen vaihteen tienoille.

Ondieki piti juoksuissaan tasaisen kovaa tahtia, mutta hänen loppukirinsä oli heikko. Hänen uransa paras arvokisasaavutus on 5 000 metrin maailmanmestaruus 1991 Tokion kisoista. Aikaisemmin samana vuonna hän oli juossut Zürichissä matkan uuteen maansa ennätysaikaan 13.01,82 ja voittanut maansa mestaruuden. Soulin olympialaisissa 1988 hän sijoittui 5 000 metrillä 12:nneksi ja Barcelonan olympialaisissa 1992 viidenneksi. Vuonna 1993 hän juoksi Oslon Bislettillä 10 000 metriä ensimmäisenä ihmisenä alle 27 minuutin, aikaan 26.58,38.

Juoksu-uransa jälkeen Ondieki on toiminut Peter Muriukin valmentajana.

Ondieki meni naimisiin australialaisen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti Lisa Martinin kanssa, mutta he erosivat myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yobes Ondieki Kansainvälinen yleisurheiluliitto. Viitattu 3.9.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Yobes Ondieki *Olympedia*. Viitattu 3.9.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yobes Ondieki Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)

Miesten 5 000 metrin juoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Eamonn Coghlan | 
1987: Saïd Aouita | 
1991: Yobes Ondieki | 
1993: Ismael Kirui | 
1995: Ismael Kirui | 
1997: Daniel Komen | 
1999: Salah Hissou | 
2001: Richard Limo | 
2003: Eliud Kipchoge | 
2005: Benjamin Limo | 
2007: Bernard Lagat |
2009: Kenenisa Bekele |
2011: Mohamed Farah |
2013: Mohamed Farah |
2015: Mohamed Farah |
2017: Muktar Edris |
2019: Muktar Edris |
2022: Jakob Ingebrigtsen |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
David Hyrum Smith valokuvassa n.1870.
**David Hyrum Smith** (17. marraskuuta 1844 Nauvoo, Illinois – 29. elokuuta 1904 Elgin, Illinois) myöhempien aikojen pyhien liikkeen perustajan Joseph Smithin ja hänen vaimonsa Emma Hale Smithin nuorin lapsi. David Smith syntyi noin viisi kuukautta sen jälkeen, kun hänen isänsä oli saanut surmansa kiihtyneen väkijoukon lynkkaamana 27. kesäkuuta 1844. Joulukuussa 1847 hänen äitinsä solmi avioliiton saksalaissyntyisen upseerin Lewis C. Bidamonin kanssa. David varttui Nauvoossa yhdessä äitinsä ja isäpuolensa kanssa. 

Aikuistuttuaan David Smith liittyi yhdessä äitinsä kanssa isoveljensä Joseph Smith III:n johtamaan Reorganisoituun myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. Hänestä tuli innokas ja menestyksekäs kirkon lähetyssaarnaaja, jonka lähetysmatkat veivät hänet Keskilänteen, Utahin territorioon ja aina Kaliforniaan asti. David Smith väitteli lähetysmatkoillaan useiden muiden kirkkokuntien edustajien kanssa, mukaan lukien Utahissa keskuspaikkaansa pitävän Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon edustajat. Smith toimi myös veljensä Joseph Smith III:n neuvonantajana Reorganisoidun kirkon ensimmäisessä presidenttikunnassa. Hänen poikansa Elbert A. Smith tuli myöhemmin toimimaan kirkon ensimmäisen presidenttikunnan jäsenenä ja kirkon johtavana patriarkkana.

Smith oli erittäin taitava ja innostava laulaja, jota kutsuttiin usein lempinimellä "Israelin suloinen laulaja" (*Sweet Singer of Israel*). Taiteellisena pidetty Smith harrasti myös maalausta ja runojen kirjoittamista. Häntä kuvailtiin lahjakkaaksi, älykkääksi ja karismaattiseksi. 

Vuoden 1870 alkupuolella Smithin sairastui masennukseen, ja hänen mielenterveytensä alkoi järkkyä yhä pahemmin. Lopulta hänet toimitettiin Elginissä, Illinoisissa sijaitsevaan mielisairaalaan, jossa hän kuoli vuonna 1904. David Smithin elämäkertakirjoittajan Valeen Tippetts Averyn mukaan Smith solmi sairaalassa ollessaan intiimin suhteen Charley-nimisen miehen kanssa. Hänen masennuksensa ja mielenterveysongelmiensa alkusyynä pidetäänkin joskus hänen tukahdutettua homoseksuaalisuuttaan.
Panasonic Q multimedia console.
**Panasonic Q** (tunnetaan myös nimillä Q ja GameQ) on Panasonicin valmistama Nintendo GameCuben versio, joka soittaa CD-levyjä, DVD-levyjä ja MP3-tiedostoja. Se julkaistiin Nintendon lisensoimana joulukuussa 2001, koska alkuperäisessä GameCubessa ei ole DVD-toimintoja, vaikka ne löytyvät kilpailevista Xboxista ja PlayStation 2:sta. Panasonic Q:hun sopivat kaikki GameCuben lisälaitteet, paitsi että laitteen pohjassa olevien jalkojen takia Game Boy Player ei toimi. Q:n valmistus lopetettiin joulukuussa 2003.

Nintendon epätyypillinen ratkaisu lisensoida pelitekniikka Panasonicille juontaa juurensa Matsushitan (Panasonic-brändin omistaja) ja Nintendon välisestä sopimuksesta. Kun Nintendo nimesi Matsushitan GameCuben optisten levyasemien valmistajaksi, samalla tehtiin sopimus, joka antoi Matsushitalle oikeudet valmistaa GameCube-pelejä tukeva DVD-soitin.

Aiheesta muualla
----------------

* Panasonic Q: Hardware in depth NTSC-uk-sivuston raportti (englanniksi)
* Panasonic Q (englanniksi)
* Panasonic Gamecube Q -arvostelu (englanniksi)
* Panasonic Q (englanniksi)

Nintendon laitteet

|  |  |
| --- | --- |
| Pelikonsolit | 
* Color TV Game
* NES/Famicom
	+ NES 2/AV Famicom
* SNES/Super Famicom
* Virtual Boy
* Nintendo 64
	+ iQue Player
* GameCube
	+ Panasonic Q
* Wii
* Wii U
* Nintendo Switch

 |
| Käsikonsolit | 
* Game & Watch
* Game Boy
* Game Boy Color
* Game Boy Advance
* Game Boy Advance SP
* Nintendo DS
* Game Boy Micro
* Nintendo DS Lite
* Nintendo DSi
* Nintendo DSi XL
* Nintendo 3DS
* Nintendo 3DS XL
* Nintendo 2DS
* New Nintendo 3DS
* New Nintendo 3DS XL
* New Nintendo 2DS XL
* Nintendo Switch Lite

 |
| Kolikkopelit | 
* Vs. UniSystem/DualSystem
* PlayChoice-10
* Nintendo Super System
* Triforce

 |
**Junkers Ju 188** *Rächer* on Saksassa suunniteltu ja tuotettu Junkersin valmistama keskiraskas pommikone. Se muistuttaa paljolti edeltäjäänsä Ju 88:aa, johon se myös perustui. Konetyyppiä käytettiin myös sekä edeltäjänsä tavoin yöhävittäjänä että lentotiedustelussa. Ju 188 oli jonkin verran Ju 88:aa (perusmallin muunnokset) nopeampi 544 km/h huippunopeudellaan.

Palveluskäyttö alkoi vuonna 1942, koska Junkers Ju 288:n kehitysohjelma viivästyi. Tyyppiä valmistettiin arviolta 1 100 konetta. Ju 188:sta kehiteltiin useita eri versioita, joista osa toimi yläkorkeuksissa.

Puolustusaseina olivat 20 millimetrin MG FF-konetykki ohjaamon etuampumossa, kaksi 13 millimetrin konekivääriä takana ylätorneissa (kaksi erillistä) ja 7,92 millimetrin kaksoiskonekivääri gondolissa keulan alla. Kone pystyi kuljettamaan 3 000 kilogramman pommikuorman, mikä riittänee tekemään konetyypistä keskiraskaan, muttei vielä strategista pommittajaa.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 4

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0544.&&&&00544 km/h
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&02480.&&&&002 480 km 1 500 kg pommilastissa
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&010100.&&&&0010 100 m

Lähteet
-------

* Chant, Chris: II maailmansodan lentokoneet, suom. Petri Kortesuo, Hämeenlinna Karisto, 2008. Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4

### Viitteet

1. 1 2  Chant 2002: s. 199

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Junkers Ju 188** Wikimedia Commonsissa