recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Harald Graf hävittäjä Novikilla.
**Harald Gustav Herman Graf** (ven. Гаральд [Георгий] Карлович Граф, *Garald [Georgi] Karlovitš Graf*, 29. joulukuuta 1885 Viipuri – 25. maaliskuuta 1966 Pittsburgh) oli suomalaissyntyinen Venäjän keisarillisen armeijan upseeri.

Harald Grafin vanhemmat olivat Pietarissa syntynyt insinööri Carl Bernhard Graf ja suomenruotsalainen Sofie Hermance Cedercreutz. Perhe asui isän työn takia Kalugassa, Tšerepovetsin lähellä, Suomessa ja vuodesta 1893 Pietarissa. Harald opiskeli pietarilaisessa lukiossa, mutta siirtyi vuonna 1898 merikadettikouluun.

Valmistuttuaan kadettikoulusta vuonna 1904 Graf osallistui Venäjän–Japanin sotaan ja vietti seitsemän kuukautta japanilaisten vankina. Hän palveli sen jälkeen Itämerellä, suoritti miinaupseerikurssin ja sai ylennyksen luutnantiksi.

Graf opiskeli Nikolain meriakatemiassa vuosina 1911–1913 ja työskenteli sen jälkeen miinaupseerikurssin opettajana. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Itämerellä hävittäjälaiva Novikilla. Graf ylennettiin kapteeniksi kesällä 1917. Venäläisten vetäytyessa etenevien saksalaisten tieltä keväällä 1918 hän jäi Helsinkiin.

Graf työskenteli Suomessa jonkin aikaa virkailijana, yritti liittyä Nikolai Judenitšin Luoteis-Venäjän armeijaan ja harjoitti epäonnistuneita liiketoimia. Vuonna 1921 Graf muutti Saksaan, jossa hän liittyi monarkistien toimintaan. Venäjän keisariksi julistautunut suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš nimitti hänet kansliapäällikökseen vuonna 1924. Graf työskenteli suuriruhtinaan sihteerinä tämän kuolemaan saakka vuonna 1938 ja jatkoi sen jälkeen työtään Vladimir Kirillovitšin kanssa.

Saksalaiset pidättivät Grafin kesäkuussa 1941. Hän vietti 14 kuukautta Compiègnen lähellä sijainneella vankileirillä. Toisen maailmansodan jälkeen Graf asui perheineen Pariisissa ja muutti sitten vanhimman poikansa luokse Yhdysvaltoihin.

Saksalais-ruotsalais-suomalaisesta taustastaan huolimatta Grafia kuvailtiin "ajatuksiltaan, tavoiltaan ja mieltymyksiltään täysin venäläiseksi ihmiseksi". Hän kääntyi myöhemmin ortodoksiksi ja sai etunimen Georgi. Graf on kirjoittanut kolmiosaiset muistelmat, joissa hän kuvaa keisarillisen Venäjän laivastoa ja venäläisten emigranttien elämää. Kirja *Na Novike* (1922) on käännetty englanniksi, ranskaksi ja italiaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  A. Ju. Jemelin: Jälkipuhe Grafin teokseen *Imperatorski Baltijski flot meždu dvumja voinami* *Vojennaja literatura*. Viitattu 15.8.2020.
2. ↑  Jordfästning.  *Hufvudstadsbladet*, 20.6.1929, s. 8. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Saarten sijainti
Saarten sijainti on merkitty punaisella suorakulmiolla, joka on luonnossa 120x30 kilometriä.
**Senkakusaaret** (jap. 尖閣諸島, *Senkaku-shotō*) tai **Diàoyútáisaaret** (kiin. 釣魚台群島, *Diàoyútái qúndǎo*) on Japanin hallitsema ja Kiinan kansantasavallan sekä Kiinan tasavallan (Taiwanin) vaatima asumattomien saarien ryhmä Itä-Kiinan merellä. Saaret sijaitsevat Taiwanista koilliseen ja Okinawasta länteen viimeisten Ryūkyūsaarten pohjoispuolella. Saariryhmä on lännessä tunnettu myös **Pinnaclesaarina**. Kiista saarista on tärkeä kysymys Kiinan kansantasavallan ja Japanin välisissä suhteissa, ja tilannetta ovat monimutkaistaneet Kiinan tasavallan ja kansantasavallan väliset ongelmat. 

Saaria on yhteensä kahdeksan ja niiden yhteispinta-ala on 6,3 neliökilometriä. Suurin osa saarista sijaitsee pääsaaren, Uotsuri-jiman (jap. 魚釣島) tai Diàoyútáin (kiin. 釣魚台) ympärillä. Saarten korkein kohta, 383 metriä, sijaitsee Uotsurilla. Hallinnollisesti saaret kuuluvat Japanin Ishigakin kaupunkiin Okinawan prefektuurissa. 

Japanin mielestä saaret ovat kuuluneet sille vuodesta 1895, jolloin saarilla tehdyissä tutkimuksissa ei löydetty jälkiä aikaisemmasta Kiinan hallinnosta ja saaret julistettiin kuuluvaksi Japanille. Toisen maailmansodan jälkeen saaret siirtyivät Ryūkyūsaarten mukana Yhdysvaltain hallintoon ja luovutettiin takaisin Japanille 1970-luvun alussa. Kiinan mukaan ensimmäiset kiinalaiset tutkimukset saarista tehtiin vuonna 1403, ja saaria on hallittu vuosisatoja Taiwanin osana. Kun Kiina luovutti Taiwanin Japanille vuonna 1895, Senkakusaaret olivat Kiinan mukaan osa Taiwanin sen aikaista aluetta, joka palautettiin Kiinalle toisen maailmansodan jälkeen. Nykyinen poliittinen kiista alkoi, kun saarten lähistöltä löydettiin mahdollinen öljykenttä 1970-luvun vaihteessa. Luonnonvaroiltaan saari on rikas.

Lähteet
-------

1. 1 2  GlobalSecurity.org, "Senkaku/Diaoyutai Islands". Luettu 10.10.2011.
2. ↑  Hämäläinen, Tuomas: JJapani kehittää ohjusta jännitteiden kasvettua saarikiistassa Kiinan kanssa *Helsingin Sanomat*.  14.8.2016. Viitattu 2.3.2023.
3. ↑  Kiviranta, Varpu: Japanilaiset pistäytyivät kiistellyillä saarilla - kiinalaiset alukset matkalla *Yle*.  18.9.2012. Viitattu 2.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Senkakusaaret**.
* Japanin ulkoministeriön näkemys (englanniksi)
* People’s Dailyn artikkeli (englanniksi)
* Paasikiven opetukset koetuksella Itä-Kiinan merellä: Senkaku-kiista nostaa kansallismielisyyttä Kiinassa (Arkistoitu – Internet Archive), FIIA Comment 9 (2012), Ulkopoliittinen instituutti.
GIMP on ilmainen kuvankäsittelyohjelma.
**Kuvankäsittelyohjelma** on tietokoneohjelma, jolla muokataan digitaalisia kuvia. Kuvatiedosto koostuu kuvankäsittelyohjelmassa pikseleistä, ja usein käsitelty kuva tulostetaan paperille väripisteinä tai rasteroituna. Kuvankäsittelyohjelmalla voidaan muuttaa pikseleiden määrää, pikselien kokoa, väriä, kirkkautta ja sijaintia kuvatiedostossa. 

Suosittuja kuvankäsittelyohjelmia ovat muun muassa Photoshop, Photoshop Elements, Lightroom, Affinity Photo, GIMP, Pixel32, Paint.NET ja PaintShop Pro, Applen Aperture ja iPhoto sekä lähinnä kuvakansio-ohjelmana pidetty mutta monipuolistunut Picasa. Jotkin kuvankäsittelyohjelmat ovat ilmaisia, mutta ominaisuuksiltaan monipuolisia. Internetin yleistyttyä päivitetyn version lataaminen ilmaisesta kuvankäsittelyohjelmasta ei vaadi käyttäjältä erityisosaamista. 

Käyttökelpoisia kuvatiedostomuotoja ovat JPEG, GIF, EPS, TIFF, PNG ja PSD (Adobe Photoshopin oma tiedostomuoto). 

Kuvankäsittely on digitaalisessa kuvatuotannossa työvaihe, jonka aikana kuvatiedostoa muokataan käyttötarkoitusta varten aineisto- ja laatuvaatimusten mukaisesti. Valokuvia käsiteltäessä muutetaan muun muassa kuvan sävyalaa, valkotasapainoa, terävyyttä, värikylläisyyttä, kontrastia, resoluutiota ja väritilaa, jotta kuva saataisiin näyttämään kuvankäsittelijän haluamalta, useimmiten luonnolliselta.

Kuvatiedostoa käsitellään tasojen, säätötasojen, värikanavien, maskien, algoritmien ja käyrien avulla. Pikseleitä muokataan valitsemalla, kopioimalla, liittämällä, säätämällä, häivyttämällä ja tallentamalla. 

Kuvankäsittelyn lisäksi digitaalisia kuvia voidaan tehdä niin sanotuissa piirto-ohjelmissa kuten Deluxe Paint ja Microsoft Paint. Vektorigrafiikan tekemiseen on omat ohjelmansa.

Piirto-ohjelmat
---------------

Piirto-ohjelma voivat simuloida muun muassa vesivärejä, öljyvärejä, pastellivärejä ja hiilipiirustusta. Piirtämiseen voi käyttää tietokoneen hiirtä tai piirtopöytää. Ohjelmia on harrastajille ja ammattilaisille.

Katso myös
----------

* Digitaalinen piirtäminen ja maalaaminen

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Daryl Baxter: The best free drawing software for 2022 *techradar.com*.  24.1.2022. Viitattu 14.3.2022. (englanniksi)
Viime jääkauden loppuvaiheen kylmä Grönlannin stadiaali 2 näkyy Grönlannista otetussa NGRIP-jääkairausnäytteessä muutamana kylmänä piikkinä.
**Pommeri-stadiaali** (engl. *Pomeranian stadial*, saksaksi *Pommerische stadium*) oli kylmä kausi noin 16 500-14 700 vuotta sitten viimeisen jääkauden jo ohitettua kylmimmän kautensa. Jää oli vetäytynyt jonkin matkaa jääkauden kylmimmän noin 25 000-22 000 vuotta sitten vallinneen kauden jälkeen.
Jään reuna kulki suunnilleen Berliinin ja Stettinin puolivälissä.

Pommeri-stadiaali osuu kylmään jääkauden loppuvaiheeseen, jota
sanotaan monesti vanhimmaksi tundrakaudeksi tai vanhimmaksi dryaskaudeksi. Tämä oli noin 18 000-15 000 vuotta sitten hieman leudomman Lascaux-interstadiaalin jälkeen.
Pommeri-kauden jälkeen jää alkoi vetäytyä yhä nopeammin lauhassa Bölling-interstadiaalissa.

Pommeri-stadiaalia sanotaan Liettuassa Baltija-stadiaaliksi.
Laajemmin Pommeri-stadiaaliin luetaan myös myöhemmät ns. Mecklenburg-päätemoreenit.
Englannissa Pommeri-Mecklenburgin stadiaalia vastaa Dimlington-stadiaali ja Grönlannin jääkairausnäytteissä GS-2.
Kanadassa oli 16 000-15 200 kalenterivuotta sitten Chignecto-vaihe, joka vastaa Port Huron -vaihetta toisaalla Amerikassa.

Pommeri-stadiaaliin liittyviä päätemoreeneja
--------------------------------------------

* Lychenerin pysähdys (Lychener Halt) 16500 rcybp radiohiilivuotta sitten
* Pommerin suuri päätemoreeni (Pommerische Hauptvorstoß) 18 900 vuotta? eli 15 600 rcybp, radiohiilivuotta sitten, uudet tiedot noin 16 500 kalenterivuotta sitten, idemmän Vilnan seuduilla ns. Wepsowan linja

* Parsteinerin pysähdys 14 800 rcybp
* Angermünderin pysähdys/Angermünder Halt 14 500 rcybp
* Eteläinen Oberuckersee? 14 800 rcybp
* Gerswalder Halt/Watzgendorfer Halt 13 900 rcybp, radiohiilivuotta sitten

Pommerin stadiaalin jälkeen tulleita päätemoreeneja
---------------------------------------------------

* Rosenthal Stettinin seuduilla, ei vahva
* Velgast, Velgaster lähellä Itämeren rannikkoa Saksassa sisämaassa
* North Rugen Itämeren rannikolla
* Etelä-Baltia Malmön lähellä ja Liettuassa ns. Lugan linja
* Gothenburg
* Bergheim

Lähteet
-------

* Tage Nilsson, The Pleistocene

### Viitteet

1. 1 2  Nilsson s. 247
2. 1 2  Nilsson s. 248
Taskulaskimesta optisella kuvanvakaimella (alla) ja ilman sitä (yllä) otettu kuva.
**Kuvanvakain** on tekniikka, jolla vähennetään kameran liikkuessa syntyvää pientä epätarkkuutta ja videokuvan tärinää. Kuvanvakaimet jaetaan optisiin ja digitaalisiin. Kuvanvakainta käytetään monissa still-kuvia ottavissa kameroissa ja videokameroissa. Sitä käytetään myös tähtikaukoputkissa ja joissakin kiikareissa.

Tekniikat
---------

### Optinen kuvanvakain

Optinen kuvanvakain (engl. optical image stabilizer, *OIS*) käyttää kameran sisällä olevaa liikkeelle vastakkaiseen suuntaan liikkuvaa optiikkaa, joka vakauttaa kuvaa ennen sen muuttamista digitaaliseen muotoon Optinen kuvanvakain voidaan sijoittaa joko objektiivin linssiin tai kameran kennoon, jolloin se toimii kaikkien objektiivien kanssa sekä valo- että videokuvauksessa. Optinen kuvanvakain helpottaa erityisesti hämäräkuvausta. Optisen kuvanvakaimen vakauttamaa kuvaa voidaan usein vakauttaa myös digitaalisella kuvanvakaimella. Optista kuvanvakainta käytettiin puhelimissa ensin Nokian PureView-kamerapuhelimissa. Se yleistyi 2010-luvun puolivälissä nopeasti muihinkin lippulaivapuhelimiin.

### Digitaalinen kuvanvakain

Digitaalinen (myös *sähköinen*, *elektroninen* tai *ohjelmallinen*) kuvanvakain vakauttaa videokuvaa siirtämällä kennon muodostamaa kuvaa tallennetussa videossa tärähdyksen suhteen vastakkaiseen suuntaan. Menetelmän huonona puolena on, että kennon koko aluetta ei voida käyttää videon tallentamiseen, koska reuna-alue tarvitaan siirtelyn kompensoimiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lehtiniitty, Markus: Google-puhelimista puuttuu optinen kuvanvakain – miksi valittiin EIS? *Mobiili.fi*.  10.10.2016. Viitattu 7.4.2017.
2. 1 2 3  Vähäkainu, Matti: Samsungin optinen kuvanvakain häviää iPhone 6s:n softavakautukselle? *Puhelinvertailu*.  9.10.2015. Viitattu 7.4.2017.
3. ↑  Viisiakselinen kuvanvakain Olympus OM-D E-M10 Mark II:een *Tekniikan Maailma*.  25.8.2015. Web Archive.  Arkistoitu 8.4.2017. Viitattu 14.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuvanvakain** Wikimedia Commonsissa

* Siersbæk, Poul: Näin toimii kameran kuvanvakain *Digikuva*.  2.11.2017.
**Yrjö Vidor Wiherheimo** (s. 8. marraskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen sisustusarkkitehti ja teollinen muotoilija sekä Vivero-designyrityksen pääsuunnittelija ja luova johtaja. Hän toimi kalustemuotoilun professorina Taideteollisessa korkeakoulussa 1997–2007.

Wiherheimo syntyi lastenpsykiatri Salme Tyttö Wiherheimon (s. 1908) ja filosofian tohtori Onni Wihtori Wiherheimon (s. 1904) perheeseen. Hän pääsi ylioppilaaksi Arkadian yhteislyseosta 1962 ja valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta 1967. Hän on suunnitellut lukuisten yritysten, museoiden, lähetystöjen ja korkeakoulujen toimitiloja.

Wiherheimo opetti Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolla 1974–1979 ja toimi kalustemuotoilun opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa vuodesta 1981 alkaen. Vuosina 1987–1993 hän toimi huonekalusuunnittelun professorina Norjan Bergenissä toimivassa Statens høgskole for konsthandverk og design -oppilaitoksessa. Hän on lisäksi ollut vierailevana professorina yliopistoissa Santiago de Chilessä, Argentiinan Buenos Airesissa ja Intian Ahmedabadissa.

Wiherheimo on saanut muun muassa valtion taideteollisuuspalkinnon 1981, useita kunniakirjoja Suomi muotoilee -näyttelyissä 1983 ja 1986, Vuoden kalustesuunnittelija -palkinnon parhaasta suomalaisesta huonekalusta 1984, Milanon triennaalin Italia’s Cup -kunniamaininnan 1986, Vuoden museo -palkinnon 1993, Ilmari Tapiovaara -palkinnon 2001 ja Asko Avonius -palkinnon 2006.

Yrjö Wiherheimon töitä kuuluu New Yorkin Cooper Hewitt -museon, Chicagon Athenaeumin, Lontoon Victoria and Albert Museumin sekä Hampurin, Oslon, Kööpenhaminan ja Helsingin taideteollisuusmuseoiden kokoelmiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taskinen, Rita (toim.): *Suomalainen design : Kuka kukin on*, s. 330. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
2. 1 2 3 4 5  Curriculum vitae Yrjö Wiherheimo Tunnelma Design.  Arkistoitu 4.11.2013. Viitattu 29.9.2013.
3. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 748. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
4. ↑  Vuoden kalustesuunnittelija (SIO), SIO ry. Internet Archive 21.10.2017. Viitattu 23.11.2021.
5. ↑  Asko-Avonius palkinto: Yrjö Wiherheimo 2006 Askon säätiö.  Arkistoitu 3.11.2013. Viitattu 2.11.2013.
6. ↑  Yrjö Wiherheimo Finnish Design Shop. Viitattu 29.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrjö Wiherheimon kalustetuotantoa Askon säätiön sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Yrjö Wiherheimon töitä pariskunnan yhteisellä KYW-sivustolla
* Kristiina Wiherheimo, Martin Relander, Yrjö Wiherheimo, Birgitta Tuomaala: *Kristiina & Yrjö Wiherheimo works*. KYW Design, 2003

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |

 |
Savilahdentie ilmakuvassa. Savilahdentie kulkee kuvan oikeasta alakulmasta viistosti kohti kuvan keskiosaa. Tien varrella sijaitsevat etualalla muun muassa Microteknia ja Prisma, Savilahden rannassa Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampus. Kuvan yläosassa tie muuttuu Puijonlaaksontieksi.
**Savilahdentie** on 2+2-kaistainen katu Kuopion Savilahdessa. Katu alkaa etelästä valtatie 5:n liittymästä ja loppuu Puijonlaaksontien ja Niiralankadun risteykseen. Tie kulkee koko matkan valtatie 5:n rinnalla ja jatkuu pohjoisessa Puijonlaaksontienä. Savilahdentien varrella sijaitsee mm. Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampus. Linja-autolinjoista mm. 4, 16, 21, 23, 29 ja 48 käyttää Savilahdentietä.

* Savilahdentietä Savilahden Prisma-hypermarketin kohdalla. Kuvassa muun muassa Technopolis Kuopion Bioteknian rakennuksia.Savilahdentietä Savilahden Prisma-hypermarketin kohdalla. Kuvassa muun muassa Technopolis Kuopion Bioteknian rakennuksia.
* Savilahdentie keskiosaa, vasemmalle ryhmittymällä pääsee Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampukselle.Savilahdentie keskiosaa, vasemmalle ryhmittymällä pääsee Itä-Suomen yliopiston Kuopion kampukselle.
* Savilahdetien koillispäätä, Niuvantien risteys.Savilahdetien koillispäätä, Niuvantien risteys.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Savilahdentie** Wikimedia Commonsissa
Burneyn reliefi, terrakottareliefi Babylonin kuningattaresta, noin 1800-1750 EAA.
**Kuvainpalvonta** eli **ikonolatria** on haukkumanimi sellaisille uskonnollisille ja kulttuurillisille käytännöille, joissa huomion kohteena näyttäisi päällisin puolin tarkasteltuna olevan kuva tai patsas. Kuvainpalvonta voi kohdistua väitettyihin epäjumaliin tai se voi liittyä saman uskonnon toisten lahkojen toimintaan. 

Reformaation aikana protestantit syyttivät katolista kirkkoa kuvainpalvonnasta, sillä sen pyhäköissä on usein runsaasti pyhimysten kuvia ja krusifiksejä. Vaikka katolinen kirkko katsookin palvonnan sijasta vain kunnioittavansa näitä kuvia, liittyi reformaatioon kuvien tuhoamista. Tällöin syntyi ikonoklasmia.

Lähteet
-------

1. ↑  Chrisholm, Hugh: "Iconoclasts", *The Encyclopaedia Britannica : a dictionary of arts, sciences, literature and general information (Volume 14)*, s. 275. New York: Cambridge University Press, 1911. encyclopaediabri14chisrich. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.11.2018). (englanniksi)
Unkarin ja Yhdysvaltain sijainti.   Unkari  Yhdysvallat
**Unkarin ja Yhdysvaltain suhteilla** tarkoitetaan Amerikan yhdysvaltojen ja Unkarin kahdenvälisiä suhteita. Yhdysvalloilla on suurlähetystö Budapestissa ja Unkarilla on Washington DC:ssä. Molemmat valtiot kuuluvat Yhdistyneisiin kansakuntiin, Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestöön, Natoon, Kansainväliseen valuuttarahastoon, Maailmanpankkiin, Maailman kauppajärjestöön ja Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestöön.

Yhdysvallat tunnusti Itävalta-Unkarista eronneen Unkarin itsenäisyyden vuonna 1921. Yhdysvallat oli perustanut konsulaatin Pestiin jo vuonna 1869. Toisen maailmansodan aikana Saksan kanssa liittoutunut Unkari katkaisi suhteet Yhdysvaltain kanssa 11. joulukuuta 1941. Yhdysvallat julisti sodan Unkarille 5. kesäkuuta 1942. Unkari solmi rauhan liittotuneiden kanssa Moskovassa 20. tammikuuta 1945. Diplomaattiset suhteet palautettiin pian maiden välille. Kylmän sodan aikana Unkari kuului Varsovan liittoon. Vuoden 1989 jälkeen maiden suhteet ovat parantuneet huomattavasti.

Vuonna 2015 tehdyn U.S. Global Leadership -raportin mukaan 54 prosenttia unkarilaisista hyväksyi Yhdysvaltain globaalin johtajuuden. 16 prosenttia olivat sitä vastaan ja 30 prosenttia ei osannut sanoa.

Lähteet
-------

1. ↑  U.S. Relations With Hungary *U.S. Department of State*. Viitattu 11.1.2021.
2. ↑  A Guide to the United States’ History of Recognition, Diplomatic, and Consular Relations, by Country, since 1776: Hungary *U.S. Department of State*. Viitattu 11.1.2021.
3. ↑  U.S. Global Leadership Project Report – 2015 *Gallup*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Unkarin ja Yhdysvaltain suhteet** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo entisestä pitäjästä. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
**Savilahti** (ruots. *Savolax*), myöhemmin Suur-Savo, oli Savon vanhin kirkkopitäjä. Jo 1329 mainittu Savilahti käsitti alkujaan lähes koko Savon maakunnan. Myöhemmin Savonlinnan seudusta ml. Pohjois-Savo muodostettiin Pien-Savo.

Historia
--------

Savilahden eli nykyisen Mikkelin seudun varhaisin väestö lienee hämäläistä alkuperää, johon myöhemmin on sekoittunut karjalaista väestöä. Kalmistot antavat kuvan ristiretkiajan karjalaisesta kulttuurisiirrosta. Ensi kerran suurpitäjä Savilahti mainitaan 1323 Pähkinäsaaren rauhankirjassa. Vasta 1600-luvun puolivälissä otettiin käyttöön nimi Mikkeli, kun Mäntyharju, Ristiina ja Hirvensalmi irtosivat entisestä Savilahdesta, silloisesta Suur-Savosta. Mikkelin maalaiskuntaa pidetään kunnallisessa jaotuksessa Savilahden seuraajana.

### Seurakunnan historia

Savilahti oli ortodoksinen vuoteen 1323 asti, jolloin se liitettiin katoliseen Ruotsin valtioon. Virallisesti katolinen aika Savilahden seurakunnassa päättyi uskonpuhdistukseen vuonna 1527, mistä lähtien luterilaisuus on ollut Mikkelin seudun valtauskontona. 

Mikael Agricola kävi tarkastuskäynnillä Savilahdella vuonna 1549.

Suur-Savon pappilasta Kenkäveronniemellä tuli vuonna 1597 Savon nuijasodan lopputapahtumiin kuuluneen Suur-Savon taistelun näyttämö.

Savilahti nykyään
-----------------

Nykyään Savilahdeksi kutsutaan Mikkelin kaupungin ydinkeskustaa, joka on Saimaan Savilahden rannalla. Paikalla on Savon vanhimmaksi rakennukseksi kutsuttu Savilahden kivisakasti.

Muita Savilahti-nimisiä paikkoja on mm. Kuopiossa, alueella jolla sijaitsevat Kuopion yliopisto, Kuopion yliopistollinen sairaala ja Teknologiakeskus Teknia.

Lähteet
-------

1. ↑  Kenkävero history *Kenkavero.fi*.  Arkistoitu 12.5.2007. Viitattu 21.2.2016.
**Lennox Randall Francis Berkeley** (12. toukokuuta 1903 Boars Hill – 26. joulukuuta 1989 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä.

Berkeley sai taiteiden kandidaatin arvon Merton Collegesta, Oxfordin yliopistosta vuonna 1926. Vuosina 1927–1932 hän opiskeli Pariisissa Nadia Boulangerin johdolla. Siellä hän tapasi Igor Stravinskyn ja Francis Poulenc'n, joista molemmat vaikuttivat hänen tyylilliseen kehitykseensä. Vuonna 1935 Berkeley palasi Isoon-Britanniaan, jossa samana vuonna esitettiin hänen ensimmäinen suurimuotoinen teoksensa, oratorio *Jonah*. Vuonna 1936 hän tapasi Benjamin Brittenin, jonka kanssa teki yhteistyötä orkesteriteoksessa *Mont Juic* (1937). Berkeleyn merkittäviin teoksiin kuuluvat myös *Divertimento* orkesterille (1943) ja pianosonaatti (1945). Lisäksi hänet tunnetaan vokaaliteoksistaan, joihin kuuluu *Stabat Mater* (1947). Berkeley sävelsi joitain kappaleita tiettyjä esittäjiä, kuten Julian Breamia ja Janet Craxtonia varten. Berkeleyn oopperatuotantoon kuuluvat *Nelson* (1954) ja *Ruth* (1956). Jotkin hänen myöhemmistä teoksistaan, kuten sonatiini (1962) ja neljäs sinfonia (1978) hyödyntävät atonaalisuutta.

Berkeley toimi sävellysprofessorina Royal Academy of Musicissa vuosina 1946–1968 ja oli Keelen yliopiston musiikin kunniaprofessori vuosina 1976–1979. Hän oli Cheltenhamin musiikkifestivaalin puheenjohtaja vuosina 1977–1983. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1974. Myös hänen poikansa Michael Berkeley on säveltäjä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lennox Berkeley Britannica


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kuvailutulkkaus** on jonkin tapahtuman tai asian visuaalisen puolen kuvailua näkövammaiselle. Se voi olla esimerkiksi teatterissa tai televisiossa näyttelijän ilmeiden ja eleiden kuvailua.

Tulkkaus-sana on tässä yhteydessä hieman harhaanjohtava, sillä kuvailijan on kyettävä kertomaan tapahtumasta mahdollisimman objektiivisesti. Asiantunteva kuvailija tietää myös, milloin olla hiljaa, jotta itse teatteriesityksen tai elokuvan seuraaminen ei häiriintyisi.

Suomessa kuvailutulkkausta on ollut 1980-luvulta. Toiminta on kuitenkin ollut hyvin satunnaista ja järjestäytymätöntä aina syksyyn 2005 asti, jolloin Näkövammaisten Kulttuuripalvelu ry aloitti ensimmäisten kuvailijoiden kouluttamisen näkövammaisten palvelu– ja toimintakeskus Iiriksessä Helsingin Itäkeskuksessa.

Myös näkevät hyötyvät kuvailutulkkauksesta. Muualla maailmassa esimerkiksi autoilijat suosivat kuvailtuja tv-ohjelmia ja elokuvia. Selkokieliset tulkkaukset puolestaan auttavat kehitysvammaisia.

Katso myös
----------

* Äänitekstitys

Kirjallisuutta
--------------

* Hirvonen, Maija: *Multimodal Representation and Intermodal Similarity: Cues of Space in the Audio Description of Film*. Diss. Helsinki: Helsingin yliopisto, 2014. ISBN 978-951-51-0368-0. Teoksen verkkoversio.
**Niemenkylä** (ruots. *Arnäs*) on Satakunnan maakunnan Eurajoen kunnassa Luvialla sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Selkämeren rannalla.

Historia
--------

Niemenkylässä tiedetään olleen asutusta jo keskiajalta lähtien. Ensimmäinen maininta kylästä löytyy vuoden 1540 maakirjasta, jossa entisen Luvian kunnan kyläjako esiintyy nykyisessä muodossaan. Asutus on ollut tuolloin pääsääntöisesti ruotsinkielistä, mikä on jättänyt kylän murteeseen sekä paikannimiin jäljen. Meri on aina ollut keskeinen elementti kylälle. Esimerkiksi kalastus on toiminut monen niemenkyläläisen pääelinkeinona vuosisatojen ajan.

Luvian alueelta tehtiin pitkiä purjehdusmatkoja esimerkiksi Tukholmaan. Matkoja tehtiin kyläläisten itse rakentamilla veneillä. Matka aloitettiin yleensä alkukesästä ja paikkakunnalle saavuttiin takaisin yleensä myöhään syksyllä. Niemenkyläläisistä on useita mainintoja tehtyihin matkoihin liittyen. Esimerkiksi vuonna 1707 käytiin oikeutta niemenkyläläisen Jakob Johaninpojan ja Rauman tullikirjuri Magnus Asproothin välillä Tukholmasta tuotujen tuotteiden tullaamiseen liittyen.

Vuonna 1588 perustettiin kylän rannikolle kruunun laivanveistämö, mikä teki Niemenkylästä koko Luvian pitäjän keskeisimmän laivanrakennuspaikan. Laivanrakennustoiminta jatkui aina 1830-luvulle saakka. Pitkää perinnettä on jatkettu muun muassa Scylla-veneiden rakentamisen muodossa. Telakkateollisuuden lisäksi Niemenkylässä on toiminut muun muassa tiilitehdas sekä pieni tynnyritehdas. 

Vuonna 1927 Niemenkylän Verkkorantaan vanhan veneveistämön viereen rakennettiin Verkkorannan kesäkoti. Paikka sai kyläläisten keskuudessa nimeksi "Krikutilli", sillä ympäryskuntien varakkaat saapuivat sinne viettämään kesää. Nykyisin rakennus on suosittu häidenviettopaikka ja siellä järjestetään kesäisin kahvilatoimintaa.

Nähtävyydet
-----------

* Verkkorannan kesäkoti (Krikutilli)
* Verkkorannan uimaranta
* Villa Petrell
* Knapernummen ampumahaudat
* Lankoorin venesatama

Lähteet
-------

1. ↑  NIEMENKYLÄN KYLÄSUUNNITELMA - PDF Ilmainen lataus *docplayer.fi*. Viitattu 20.6.2022.
2. ↑  Veli Pekka Toropainen: Luvian talonpoikaispurjehdus 1600-luvulla *academia.edu*.
3. ↑  Luvian Verkkorannan kesäkoti "Krikutilli" pelastui talkoilla *LS24*.  17.8.2017. Viitattu 20.6.2022.
**Yrjö Welling** (15. helmikuuta 1885 Kirvu – 2. maaliskuuta 1963 Valkeakoski) oli suomalainen maanviljelijä ja sosialidemokraattien pitkäaikainen kansanedustaja.

Wellingin vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Welling ja Maria Mätinki. Hän kävi kansakoulun sekä veistokoulun. Welling muutti Yhdysvaltoihin ja työskenteli siellä 14 vuotta. Palattuaan Suomeen hän toimi maanviljelijänä Kirvussa vuoteen 1944 saakka ja sen jälkeen Hyvinkäällä 1945–1947 ja Sääksmäellä vuodesta 1947. 

Welling oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1922–1951 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä 1922–1945, Kymen läänin itäistä vaalipiiriä 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiriä 1948–1951. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja oli myös Kirvun kunnanvaltuuston jäsenenä. 

Welling oli naimisissa vuodesta 1922 Helmiina Suomalaisen kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Yrjö Welling *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Abel Burckhardt
**Abel Burckhardt** (31. maaliskuuta 1805 Basel, Sveitsi – 25. heinäkuuta 1882 Basel) oli sveitsiläinen pappi ja runoilija.

Burckhardtista on säilynyt vähän tietoja. Hän on julkaissut useita kirjoituksia kuten *Bilder aus der Geschichte von Basel* ja *Kinder-Lieder. Eine Weihnachtsgabe für die Kinder und Mütter der Heimat,* joka sisälsi Baselin murteella kirjoitettuja lastenlauluja.

Hänet tunnetaan joululaulun "Kun jouluaamu koittaa" /"Kun joulu valkeneepi" kirjoittajana. Se on alkuaan kirjoitettu Baselin murteella "J will go's Stäli b'schaue in der schene Weihnachtszyt" ja se on käännetty useille kielille.

Lähteet
-------

1. ↑  Abel Burckhardt *basler-bauten.ch*. Viitattu 22.3.2022. (saksaksi)
2. ↑  Abel Burcckhardt *hymntime.com*. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Basel Bauten *facebook.com*. Viitattu 22.2.2022. (saksaksi)
4. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 1 Psalmerna 1- 204 av den ekumeniska psalmboksdelen.*, s. 316. Wessmans musikförlag AB Visby, 2014. ISBN 978-91-8771-034-6. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Niemen kartano** sijaitsee Äimäjärven länsipäässä Kalvolassa Hämeenlinnassa. Kartano syntyi 1567 kun Kristiina Hornille lahjoitettiin alueelta neljä maatilaa. Myöhemmin kartanoa ovat omistaneet muun muassa Tott-, Tammelander-, Granfelt- ja Lönnholtz-suvut. 

Kartanon kaksikerroksinen valkeaksi rapattu tiilinen empiretyylinen päärakennus on Carl Ludvig Engelin suunnittelema ja peräisin vuodelta 1826. Lisäksi kartanon pihapiirissä on puinen konttorirakennus 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta, empiretyylinen tiilinen viljamakasiini 1830-luvulta sekä talouspihan puolella vanha väentupa ja 1870-luvulta peräisin olevat tiiliset navetat ja talli.

Kartanoa ympäröi puisto ja sinne johtaa koivurivien reunustama tie. Lisäksi Sittalan kyläraitin varrella sijaitsee kartanon punamullattuja työväenasuntoja ja metsänhoitajan asunto.

Niemen kartanon omistajaksi tuli 1869 Lönnholtzin suku, kun kunnallisneuvos Johan Fredrik Lönnholtz osti kartanon maanmittari Volter Blåfieldin konkurssipesältä. Hänen pojistaan kartanon lunasti kokonaan itselleen 1895 Werner Lönnholtz. Hänen pojistaan taas kartanon omistaja Bertil Lönnholtz rakennutti Kalvolaan vuosina 1927–1931 puutavaran kuljetuksia varten kapearaiteisen rautatien, Kuurilan metsäradan, joka oli käytössä aina vuoteen 1943 saakka.

Yhdessä viereisen Taljalan kylän kanssa Niemen kartano muodostaa yhden Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hämeen maakunnallisesti arvokkaat rakennusperintökohteet: Kalvola
2. ↑  Werner Lönnholtz *Biografiasampo*. Viitattu 23.6.2022.
3. ↑
4. ↑  Niemen kartano ja Taljalan kylä *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
**Denys Olehovytš Sylantjev** (ukr. Денис Олегович Силантьєв, s. 3. lokakuuta 1976 Zaporožje, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen poliitikko ja kilpauransa päättänyt uimari, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari, joka menestyi etenkin perhosuinnissa.

Elämä ja urheilu-ura
--------------------

Sylantjev saavutti 200 metrin perhosuinnissa olympiahopeaa Sydneyssä 2000, pitkän radan maailmanmestaruuden Perthissä 1998 ja pitkän radan Euroopan mestaruuden Madridissa 2004 sekä 4 × 50 m vapaauintiviestissä lyhyen radan Euroopan mestaruuden Antwerpenissä 2001. Näiden lisäksi Sylantjev kartutti mitalikokoelmaansa kolmella lyhyen radan MM-mitalilla, seitsemällä pitkän radan EM-mitalilla ja kuudella lyhyen radan EM-mitalilla, jotka kaikki tulivat yhtä viestimitalia lukuun ottamatta 100 tai 200 metrin perhosuinnista. Sydneyn lisäksi hän osallistui kesäolympialaisiin Atlantassa 1996, Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008. Ateenan kesäolympialaisissa hän toimi myös Ukrainan lipunkantajana kisojen avajaisissa.

Vuonna 2001 Sylantjev väitteli pedagogisten tieteiden kandidaatiksi Zaporižžjan kansallisesta yliopistosta. Hänen väitöskirjansa aiheena oli näkövammaisten lasten fyysisen kehityksen korjaaminen uinnin avulla.

Poliittinen ura
---------------

Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa Sylantjev oli ehdolla Ukrainan parlamenttin Verh’ovna Radaan Kiovan Obolonin piirin 217. vaalipiiristä riippumattomana ehdokkaana, muttei tullut valituksi. Vuonna 2014 hän toimi kansanedustaja Ruslan Badajevin avustajana. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa Sylantjev valittiin Verh’ovna Radaan Oleh Ljaškon radikaalipuolueen listan 12:ntena, sitoutumattomana ehdokkaana. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Sylantjev oli ehdolla samalla listalla 15:ntenä ehdokkaana, muttei tullut valituksi. Vuonna 2020 hän pyrki Kiovan kaupunginvaltuustoon Tulevaisuuden puolesta -puolueen (ukr. За майбутнє, *Za maibutnje*) listalta, muttei tullut valituksi.

Lähteet
-------

* Denys Sylantjev *Olympedia*.  (englanniksi)
* Profiili Kansainvälinen uimaliitto (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Olympedia
2. ↑  Kansainvälinen uimaliitto
3. 1 2  Силантьєв Денис Олегович *ПолітХаб*.  Arkistoitu 1.6.2023. Viitattu 1.6.2023. (ukrainaksi)
4. 1 2  Силантьев Денис Олегович *LB.ua*.  Arkistoitu 1.6.2023. Viitattu 1.6.2023. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Denys Sylantjev** Wikimedia Commonsissa

Miesten 200 metrin perhosuinnin pitkien ratojen maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1973: Robin Backhaus |
1975: Bill Forrester |
1978: Mike Bruner |
1982: Michael Groß |
1986: Michael Groß |
1991: Melvin Stewart |
1994: Denis Pankratov |
1998: Denys Sylantjev |
2001: Michael Phelps |
2003: Michael Phelps |
2005: Paweł Korzeniowski |
2007: Michael Phelps |
2009: Michael Phelps |
2011: Michael Phelps |
2013: Chad le Clos |
2015: László Cseh |
2017: Chad le Clos |
2019: Kristóf Milák |
2022: Kristóf Milák |
**Johan Kuhlberg** (3. toukokuuta 1725 Korpilahti − 1. tammikuuta 1790 Helsinki) oli Helsingin pormestari, joka riitaantui kaupungin porvareiden ja osin myös maistraatin kanssa moniksi vuosiksi.

Kuhlbergin vanhemmat olivat luutnantti Johan Kuhlberg ja Stina Weckström ja puoliso vuodesta 1765 Hedvig Ulrika Weckström (s. 1746). Hän opiskeli viitisen vuotta Turun akatemiassa ja toimi sitten tilapäisenä tuomarina ja asianajajana. Valtiopäivillä 1755−1756 hän toimi kahden eri valiokunnan notaarina. Pyrittyään turhaan neljä kertaa Helsingin pormestariksi hän sai viidennellä kerralla vuonna 1766 pätevistä hakijoista eniten ääniä, mutta joutui vasta toiselle ehdokassijalle. Valitettuaan asiasta Kuhlberg sai nimityskirjan Helsingin oikeuspormestariksi vuodesta 1767 alkaen. Tehtävä osoittautui vaativaksi, kaupunginhallinnolla oli monia eri ongelmia ja keskinäisiä kiistoja. Kuhlberg itse sai syytteen salakuljetuksesta ja syyllistyi muun muassa asiakirjan väärentämiseen. Helsingin kauppiaat valittivat hänestä kuninkaalle kolmeen eri otteeseen ja riitely levisi myös maistraattiin. Kuhlberg pahoinpideltiin kotonaan joulukuussa 1768 ja tapaus jäi selvittämättä. Kuninkaan vuonna 1771 asiasta antama päätös ei lopettanut kiistoja, vaan kauppiaat pyrkivät ajamaan Kuhlbergin vararikkoon. Osapuolet valittivat toisistaan Turun hovioikeuteen ja tekivät kirjallisen sovinnon vasta vuonna 1783.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mäntylä, Ilkka: "Johan Kuhlberg", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 482–483. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotivuori, Yrjö: Johan Kuhlberg. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 21.12.2015.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Johan Knut Valdemar Uggla** (10. kesäkuuta 1814 Kangasala – 28. tammikuuta 1884 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston vara-amiraali.

Ugglan vanhemmat olivat luutnantti Carl Johan Uggla ja Johanna Helena Malm ja puoliso vuodesta 1857 Vera Alexandrovna Olympieva. Uggla tuli kesäkuussa 1830 oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun ja yleni tammikuussa 1832 gardemariniksi. Valmistuttuaan hänet ylennettiin midshipsmaniksi ja määrättiin 16. meriekipaasiin tammikuussa 1834. Uggla oli 1834–1838 merenmittaustöissä Itämerellä priki Patroklosilla, merenmittaustyöt jatkuivat vuonna 1840 Itämerellä linjalaivoilla Lefort ja Leipzig.

Luutnantiksi Uggla ylennettiin 1839, maaliskuussa 1842 hänet siirrettiin 1. suomalaiseen meriekipaasiin ja huhtikuussa 1845 25. meriekipaasiin. 1845–1846 hänet oli komennettu linjalaiva Katzbahin ja höyrylaiva Fontankan päälliköksi Pietarin ja Kronstadtin välille. Uggla ylennettiin kapteeniluutnantiksi joulukuussa 1849, huhtikuussa 1852 hänet siirrettiin 18. meriekipaasiin höyrylaiva Graf Vrontšenkon päälliköksi.

Krimin sotaan Uggla osallistui 1854–1855 Turun puolustuksessa ja vuonna 1855 Graf Vrontšenkon päällikkönä Viaporin redillä. Sodan jälkeen syksyllä 1856 hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi, huhtikuussa 1858 hänet siirrettiin 25. meriekipaasiin. Uggla erosi hieman myöhemmin sotapalveluksesta hovineuvoksena, mutta palasi vuoden 1860 lopussa uudelleen aktiivipalvelukseen 2. luokan kapteenina ja 13. meriekipaasiin määrättynä. Hänet nimitettiin 3. meriekipaasin päälliköksi heinäkuussa 1861, ylennettiin 1. luokan kapteeniksi huhtikuussa 1862 ja siirrettiin 8. meriekipaasin päälliköksi maaliskuussa 1863. Kontra-amiraaliksi siirrettynä laivaston reserviin Uggla yleni 1870, eron sotapalveluksesta hän sai vara-amiraalina toukokuussa 1875.

Uggla oli sukunsa edustajana valtiopäivillä 1863–1864.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Uggla, Johan Knut Valdemar *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Eduskunta. Alla armahan lakimme – Valtiopäivät 1863–1864. Edusmiehet kartalla. Viitattu 12.4.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Viveka Lanne** (s. 1974) on Siikaisten entinen kunnanjohtaja. Hän siirtyi kunnanjohtajan virkaan Satakuntaliiton aluekehitysasiantuntijan tehtävästä. Puoluetaustaltaan Lanne on taustaltaan keskustalainen, ja hän on toiminut Keskustan Porin valtuustoryhmän puheenjohtajana ja Porin kaupunginvaltuutettuna.

Siikaisten valtuuston kunnanjohtajavaalissa 9. heinäkuuta 2015 Lanne sai 10 ääntä, Olli Rajala 5 ääntä ja Karri Kunnas yhden äänen. Karri Kunnas valittiin Lanteen kieltäytymisen varalle.

Lanne valittiin Huittisten kaupunginjohtajaksi 25. huhtikuuta 2022 järjestetyssä vaalissa. Hän sai toisella kierroksella äänistä 23, kun vastaehdokas Timo Kaunisto sai 11.

Yksityiselämä
-------------

Lanne on naimisissa ja hänellä on miehensä kanssa lapsia.

Lähteet
-------

1. ↑  Viveka Lanne aloittaa loppukesällä Huittisissa *Kokemäenjokilaakson Uutiset*. Viitattu 6.3.2023.
2. ↑  *Suomen valtiokalenteri 2020*, s. 583. Helsinki 2020. ISBN 978-952-14-4079-3
3. ↑  Siikaisten kunnanjohtajaksi Viveka Lanne *Yle Uutiset*.  9.7.2015.
4. ↑  Viveka Lanne Siikaisten kunnanjohtajaksi. *Kuntalehti.* Viitattu 12.2.2019.
5. ↑  Laakso, Antti: Huittisten kaupunginjohtajaksi valittiin arvan suosima Viveka Lanne *yle.fi*. Viitattu 3.5.2022.
6. ↑  Kunnanjohtajaksi valittu Viveka Lanne: Muutan Siikaisiin, perhe jää Poriin *Yle Uutiset*.  10.7.2015. Viitattu 6.3.2023.

Huittisten kaupunginjohtajat
Kauko Heuru (kok.) 1966–1990 (kunnanjohtaja 1966–1971, kauppalanjohtaja 1972–1976) |
Eero Väätäinen 1991–1995 (vt. kaupunginjohtaja 1990-1991) |
Jyrki Peltomaa 1999–2022 |
Viveka Lanne (kesk.) 2022–
**Charles Kamathi** (s. 18. toukokuuta 1978 Nyeri, Kenia) on kenialainen kestävyys- ja maastojuoksija.

Kamathin ensimmäiset arvokilpailut olivat 2000 Vilamourassa järjestetyt maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut, joissa hän sijoittui pitkällä matkalla seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän oli Oostendessa maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla kolmas ja voitti MM-kultaa Edmontonin MM-kisoissa 10 000 metrin juoksussa ajalla 27.52,25. Vuonna 2002 Kamathi juoksi viidenneksi Dublinin maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla sekä yhdeksänneksi puolimaratonin MM-kisoissa Brysselissä. 2003 hän oli Pariisin MM-kisoissa 10 000 metrillä seitsemäs ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksas 5 000 metrin juoksussa.

Kamathi sijoittui vuonna 2004 Brysselin maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla viidenneksi. Samana vuonna hän voitti Afrikan mestaruuden 10 000 metrillä, mutta jäi Ateenan olympialaisissa samalla matkalla kolmanneksitoista. IAAF:n yleisurheilufinaalissa samana vuonna hän oli 5 000 metrillä seitsemäs. Vuonna 2005 Kamathi juoksi kymmenenneksi maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla ja oli samalla voittamassa joukkuekilpailussa hopeaa. Helsingin MM-kisoissa hän oli 10 000 metrillä kahdestoista.

Kamathi juoksi ensimmäisen maratoninsa Milanossa joulukuussa 2007 ja huhtikuussa 2008 hän juoksi Rotterdamin maratonilla kolmanneksi ajalla 2.07.33.

Ennätykset
----------

* 3 000 metrin juoksu: 7.41,89 (2003)
* 5 000 metrin juoksu: 13.02,51 (2002)
* 10 000 metrin juoksu: 26.51,49 (1999)
* 15 kilometrin maantiejuoksu: 42.04 (2002)
* 10 mailin maantiejuoksu: 46.05 (2001)
* Puolimaraton: 1.00.22 (2002)
* Maraton: 2.07.33 (2008)

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Charles Kamathi**.
* Charles Kamathi Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  CHARLES KAMATHI *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 26.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Cheruiyot wins in debut, Chepchumba cruises to personal best in Milan  2.12.2007. IAAF. Viitattu 14.4.2008. (englanniksi)

Miesten 10 000 metrin juoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Alberto Cova |
1987: Paul Kipkoech |
1991: Moses Tanui |
1993: Haile Gebrselassie |
1995: Haile Gebrselassie |
1997: Haile Gebrselassie |
1999: Haile Gebrselassie |
2001: Charles Kamathi |
2003: Kenenisa Bekele |
2005: Kenenisa Bekele |
2007: Kenenisa Bekele |
2009: Kenenisa Bekele |
2011: Ibrahim Jeilan |
2013: Mohamed Farah |
2015: Mohamed Farah |
2017: Mohamed Farah |
2019: Joshua Kiprui Cheptegei |
2022: Joshua Kiprui Cheptegei |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Johan Valdemar Kemp** (synt. **Kemppainen**, 1. heinäkuuta 1881 Helsinki – 20. lokakuuta 1941 Lahti) oli suomalainen pankinjohtaja, voimistelija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Helsingfors Gymnastikklubbia.

Johan Kemp erosi koulusta vuonna 1903 vastalauseena sille että Suomen senaatti oli määrännyt reaalilyseoille 30 viikkotuntia venäjän kielen opetusta. Hän suoritti sitten ylioppilastutkinnon yksityisesti vuonna 1904. Kemp osallistui 1903 laittomien asevelvollisuuskutsuntojen vastaiseen toimintaan Uudellamaalla. Pelätessään ilmiantoa hän vietti neljä kuukautta kullankaivajana Lapissa. Palattuaan Lapista Kemp levitti asevelvollisuuskutsuntoja vastustanutta materiaalia Uudellamaalla ja Pohjanmaalla ja liittyi mukaan aktivistien toimintaan.

Opiskeltuaan jonkin aikaa Helsingin yliopistossa Kemp meni Suomen Yhdyspankin palvelukseen ja vuonna 1909 hän muutti Lahteen työskennellen sitten pankin Lahden konttorissa. Vuonna 1919 Kempistä tuli Helsingin Osakepankin Lahden konttorin esimies ja hän hoiti tätä tehtävää yli 20 vuoden ajan. Kemp oli perustamassa suojeluskuntaa Lahteen vuonna 1917 ja hänestä tuli suojeluskunnan päällikkö. Mommilan veritekojen yhteydessä 7. marraskuuta 1917 Kempin johtamat Lahden suojeluskuntalaiset joutuivat Mommilan rautatieaseman lähellä tulitaisteluun venäläisten matruusien kanssa. Kahakassa kuoli kaksi suojeluskuntalaista, matruusien tappioista ei ole tietoa. Suomen sisällissotaan Kemp osallistui valkoisten joukoissa Sysmän rintamalla.

Kemp voimisteli Suomen joukkueessa sen voittaessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908. Hän kilpaili samoissa olympialaisissa myös vapaan tyylin keihäänheitossa, jossa ei kuitenkaan selviytynyt loppukilpailuun. Kempin ennätys keihäänheitossa oli vuonna 1900 heitetty 40,90 metriä.

Kirjallisuutta
--------------

* Carl Magnus Schybergson : *Johan Kemp: en aktiv patriot i Finland 1881-1941*. Bro, Åbo 1942, ilmestyi suomeksi nimellä *Johan Kemp: aktivisti ja isänmaanystävä* ; suom. ja lisäyksillä varusti Jalmari Niemi. Lahti 1942

Lähteet
-------

* Johan Kemp Biography and Olympic Results (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. (englanniksi)

1. 1 2  Johan Kemp. En gestalt från motståndspolitikens tid i början av 1900-talet, Björneborgs Tidning, 14.04.1942, nro 28, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Äänityssessio Smithsonian-instituutissa 1916.
Osa artikkelisarjaa
 **Musiikki** 

Musiikin tyylilajit 

* Taidemusiikki
* Populaarimusiikki:
* *Pop* | *Rock* | *Iskelmä*
* Afroamerikkalainen musiikki
* Kansanmusiikki
* Maailmanmusiikki


Musiikinteoria 

* Nuottikirjoitus
* Melodia
* Harmonia
* Tonaalisuus
* Sävelasteikko
* Sävellaji
* Tahtilaji
* Musiikkifilosofia
* Musiikin vaikutukset
* Musiikin historia


Musiikin tekeminen 

* Muusikko
* Säveltäminen
* Improvisointi
* Soitin
* Laulu
* Konsertti
* Äänen tallennus
* Tekijänoikeus


**Äänen tallentamisella** tarkoitetaan puheen, musiikin tai muun ääniaineksen tallennusta myöhemmin toistettavaan muotoon, tai siirtämistä alkuperäisestä toiseen formaattiin. Ääntä voidaan tallentaa usealla eri tavalla: mekaanisesti, magneettisesti tai optisesti.

Digitaalisessa tallentamisessa ääni muunnetaan mikrofonin ja AD-muuntimen kautta numeeriseen muotoon. Äänen tallentamisessa käytettäviä tiedostomuotoja ovat muun muassa WAV, MP3 ja FLAC.

Ensimmäinen laite, joka myös toisti tallentamaansa ääntä, oli Thomas Alva Edisonin kehittämä fonografi, joka perustui mekaaniseen äänentallennukseen. Tätä ennen ranskalainen Édouard-Léon Scott de Martinville oli patentoinut vuonna 1857 fonoautografin, joka muutti äänen visuaaliseen muotoon. Fyysisille levyille tallentaminen tuli mahdolliseksi gramofonin keksimisen myötä 1889.

Äänentallennuksella tuotettua esitystä voi kutsua myös äänitteeksi; magneettinauhalle tehtyä äänentallennusta nauhoitteeksi.

Studioäänitys
-------------

*Pääartikkeli: Äänitysstudio*
Musiikin äänittäminen perustui alkuaikoina siihen, että koko yhtye äänitti harjoittelemansa kappaleen samalla kerralla samalle ääniraidalle. Tämä oli yleistä vielä 1960-luvulle asti, mistä alkaen moniraitaäänitys on vakiintunut. Moniraitaäänityksessä kaikki äänet ja soittimet voidaan äänittää erikseen, ja ne lopulta masteroidaan samalle äänitteelle.

Katso myös
----------

* Ääni
* Elokuvan historia
* Äänenpakkaus
* Tallennetuotanto
* Vinyylilevy
* Magnetofoni
* C-kasetti
* CD-levy
* DVD-levy
* DAT-nauha
* MP3

Lähteet
-------

1. ↑  Facta 2001 s. 755
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Easrliest known sound recordings revieled *US News*.  1.6.2009. Viitattu 18.9.2017.
4. ↑  Richard James Burgess: *The History of Music Production*, s. 10. Oxford University Press, 2014. ISBN 978-0-19-935716-1. Teoksen verkkoversio (viitattu 24.4.2020). en
5. ↑  Facta 2001 s. 769
6. ↑  Les Paul’s Recording Innovations  23.12.2013. Gibson. Viitattu 18.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Äänen tallennus** Wikimedia Commonsissa