recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Derrick Atkins** (s. 5. tammikuuta 1984 Kingston, Jamaika) on bahamalainen pikajuoksija.

Atkins kilpaili Helsingin MM-kisoissa 2005, mutta karsiutui 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 11,57. Saman vuoden Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa Nassaussa hän oli viides 100 metrillä ja pronssilla 4 × 100 metrin viestissä. Seuraavana vuonna hän juoksi toiseksi Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa Cartagenassa 100 metrillä ajalla 10,13 ja pikaviestissä. Atkins paransi 28. huhtikuuta 2007 Bahaman 100 metrin ennätystä lukemiin 9,98 alittaessaan ensimmäisenä bahamalaisena 10 sekunnin rajan. Osakan MM-kisoissa 2007 hän voitti MM-hopeaa ajalla 9,91. 

Atkins karsiutui Pekingin olympialaisissa 2008 100 metrin välierissä ja Berliinin MM-kisoissa 2009 alkuerissä. Hän sai Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa pikaviestissä hopeaa Calissa 2008 ja pronssia Havannassa 2009. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui 100 metrin välierissä.

Atkins on voittanut Bahaman mestaruuden 100 metrillä 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 ja 2012.

100 metrin juoksun entinen maailmanennätysmies, Jamaikan Asafa Powell, on Atkinsin pikkuserkku.

Ennätykset
----------

* 100 metrin juoksu: 9,91 (2007)
* 200 metrin juoksu: 20,35 (2009)
* 400 metrin aitajuoksu: 51,68 (2003)

Lähteet
-------

1. ↑  Derrick Atkins *sports-reference.com*.  Arkistoitu 15.6.2011. Viitattu 12.8.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Derrick Atkins Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Derrick Atkins Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑
5. ↑
6. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Liechtensteinin evankelisen kirkon kirkkorakennus.
**Liechtensteinin evankelinen kirkko** on protestanttinen kirkkokunta Liechtensteinissa.

Liechtensteinin protestanttinen yhteisö juontaa juurensa teollistumisen ajalta, jolloin naapurimaiden protestantteja asettautui Liechtensteiniin. Vuonna 1880 heille annettiin lupa järjestää maassa protestanttisia jumalanpalveluksia. Useiden vuosikymmenten ajan pastorit Sveitsistä ja Itävallasta palvelivat tätä pientä yhteisöä. Vuonna 1952 asetettiin pastori vain Liechtensteinia varten, ja 1963 valmistui protestanttinen kirkko Vaduziin. Suurin osa protestanteista kuuluu Liechtensteinin evankeliseen kirkkoon ja se koostuu niin reformoidusta kuin luterilaisestakin taustasta. Kirkkoon kuuluu vain yksi seurakunta ja sillä on noin 1700 jäsentä. Kirkko hyväksyy naisten pappeuden. Kirkko hyväksyy kolme ekumeenista uskontunnustusta.

Katso myös
----------

* Uskonto Liechtensteinissa
* Sveitsin ja Liechtensteinin evankelis-luterilaisten kirkkojen liitto

Lähteet
-------

1. ↑  Evangelische Kirche im Fuerstentum Liechtenstein Reformed Online. Viitattu 16.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkon kotisivut
**Upokasteräs** on historiallinen teräslaatu, jota valmistettiin upokkaassa sulattamalla.[1] Intiassa jo antiikin aikana valmistettu wootz-teräs oli upokasteräksen esimuoto. Sitä saatiin sulattamalla saviupokkaassa rautamalmia tai takorautaa puun hiiltymistuotteiden kanssa. Lisäämällä limoniittia ja hehkuttamalla saatiin teräksen hiilipitoisuus alhaisemmaksi (noin yksi prosentti), jolloin teräksestä tuli kovempaa ja taottavaa. Wootz-terästä ei tunnettu Euroopassa 1740-luvulla, kun englantilainen Benjamin Huntsman (1704–1776) kehitti oman menetelmänsä upokasteräksen valmistukseen.[2] Siinä hiiletetty rauta sulatettiin saviruukuissa, jotta metalli ei koskettaisi epäpuhtauksia aikaansaavaan koksiin. Näin teräksen laatu saatiin tasaisemmaksi, mutta suuren polttoaineenkulutuksen vuoksi teräksestä tuli kallista.[3] Upokasteräksen raaka-aineena oli aluksi vain polttoteräs, myöhemmin myös erilaiset seokset. Huntsmanin menetelmä oli yleisessä käytössä koko Euroopassa, mutta se väistyi vähitellen 1900-luvun alussa, kun tilalle tulivat taloudellisemmat valmistusmenetelmät.[2]

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana upokasteräs.
2. 1 2  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana upokasteräs.
3. ↑  *Spectrum,* WSOY 1976–1983, ISBN 951-0-07239-7, hakusana rauta, osa 10, sivu 91.
**Upholder-luokka** oli Britannian Kuninkaallisen laivaston neljän sukellusveneen muodostama alusluokka. Alukset poistettiin kylmän sodan päättyessä palveluksesta. Vuonna 1988 Kanada lunasti alukset korvaamaan käytöstä poistuvia Oberon-luokan aluksia.

Suunnittelu
-----------

Alusten voimanlähteenä on yhteen akseliin kytketty dieselsähköinen voimansiirto, joka muodostuu Paxman Valenta 1600 RPA SZ -dieselmoottoreista ja GEC-sähkömoottorista. Aluksella on kaksi 120 kennon klooriakkua. Alus saavuttaa pinnalla ja snorkkelisyvyydessä 12 solmun nopeuden ja pinnan alla 20 solmun nopeuden. Toimintasäde on 8 000 merimailia kahdeksan solmun nopeudella.

Aluksen aseistuksena on kuusi 21 tuuman torpedoputkea, joita varten aluksilla on 14 Mk 14 Mod 2 Tigerfish -torpedoa sekä neljä sukellusveneistä laukaistavaa Harpoon-merimaaliaohjusta. Elektroniikkavarustuksena on tyypin 1007 tutka sekä tyyppien 2040, 2019, 2007 ja 2046 kaikuluotaimet. Tyypin 2040 kaikuluotain on muunnos ranskalaisten Eledone ja alankomaalaisesta Octopus-kaikuluotaimista. Sen korvaamiseksi tyypin 2075 kaikuluotaimella tehty suunnitelma hylättiin 1991.

Alukset
-------

**Upholder-luokan sukellusveneet**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *HMS Upholder* | VSEL, Barrow-in-Furness | marraskuu 1983 | 2. joulukuuta 1986 | 9. kesäkuuta 1990 | Kanadan laivastolle |
| *HMS Unseen* | Cammell Laird, Birkenhead | 12. heinäkuuta 1987 | 14. marraskuuta 1989 | 19. heinäkuuta 1991 | Kanadan laivastolle |
| *HMS Ursula* | Cammell Laird | 10. tammikuuta 1989 | 28. helmikuuta 1991 | 8. toukokuuta 1992 | Kanadan laivastolle |
| *HMS Unicorn* | Cammell Laird | 13. maaliskuuta 1990 | 16. huhtikuuta 1992 | 25. kesäkuuta 1993 | Kanadan laivastolle |
|

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947-1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 532

*Upholder*-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| Royal Navy | *HMS Upholder* - *HMS Unseen* - *HMS Ursula* - *HMS Unicorn* |
| Kanadan laivasto | *HMCS Chicoutimi* - *HMCS Victoria* - *HMCS Corner Brook* - *HMCS Windsor* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Trafalgar*-luokka – Seuraaja: *Vanguard*-luokka |
**Ulla-Kirsikka Vainio** (s. 1971/1972 Rovaniemi) on suomalainen poliitikko. Hänet valittiin joulukuussa 2019 Rovaniemen kaupunginjohtajaksi.

Vainiolla on yrittäjätausta, ja hän perusti ensimmäisen yrityksensä parikymppisenä. Hän on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri ja rakennusarkkitehti.

Lokakuussa 2019 Rovaniemen kaupunginjohtajan tehtävää haki 22 henkilöä, joiden joukosta Vainio valittiin suljetulla lippuäänestyksellä kuuden vuoden määräajaksi äänin 35–16 joulukuussa 2019. Hänen vastaehdokkaakseen nousi Iin kunnanjohtaja Ari Alatossava. Vainio työskenteli nimityksen saadessaan Porin ympäristö- ja lupapalvelujen toimialajohtajana. Hän asui Tampereella, josta palasi perheineen synnyinkaupunkiinsa Rovaniemelle keväällä 2020. Hänellä on puoliso ja kolme lasta. Vainion edeltäjä Esko Lotvonen jäi eläkkeelle syyskuussa 2020; tavoitteeksi olikin otettu lähtevän ja tulevan johtajan mahdollisuus työskennellä jonkin aikaa samanaikaisesti.

Vainio koki uutena kaupunginjohtajana muutosten tekemisen Rovaniemen taloudellisessa tilanteessa välttämättömäksi. Tilintarkastaja ja tarkastuslautakunta katsoivat Vainion ylittäneen toimivaltuutensa kaupungin sijoitusten kotiuttamisessa ja neuvontapalveluiden ostossa, mutta hänelle myönnettiin vuonna 2021 Rovaniemen kaupunginvaltuuston taholta vastuuvapaus vuodelta 2020 äänin 28–20. Hänelle oli esitetty tilintarkastuskertomuksessa sekä toimivaltuuksiin että hankintoihin liittyvää muistutusta. Vainio kertoi pyrkineensä korjaamaan Rovaniemen sijoitustoiminnan puutteita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ro­va­nie­men uusi kau­pun­gin­joh­ta­ja Ul­la-Kir­sik­ka Vainio: "On syvästi sy­käh­dyt­tä­vää palata vanhaan ko­ti­kau­pun­kiin" Lapin Kansa
2. ↑  Rovaniemen uusi kaupunginjohtaja: Johtajuudessa tärkeintä avoimuus ja tasapuolisuus Rovaniemi
3. ↑  Vas­tuu­va­pau­den myön­tä­mi­nen Ro­va­nie­men kau­pun­gin­joh­ta­jal­le oli val­tuus­tol­ta oikea päätös, opiksi otet­ta­vaa jäi monelle Lapin Kansa
4. ↑  Rovaniemen kaupunginjohtajalta pyydetään selvitystä sijoitussotkuun liittyen Yle
5. ↑  Harmaalla merkittyjä sijoituksia, kaksi oudosti ajoittunutta irtisanoutumista – kaupunginjohtaja avaa sijoitussotkun taustoja ja kiistää moitteet Yle


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Rovaniemen vaakuna | Edeltäjä:**Esko Lotvonen** | **Rovaniemen kaupunginjohtaja**2020– | Seuraaja:**-** |
**Gene MacLellan** (2. helmikuuta 1938 Val-d’Or, Quebec – 19. tammikuuta 1995 Summerside, Prinssi Edwardin saari) oli kanadalainen countrytyylinen laulaja-lauluntekijä, joka oli suosituimmillaan 1970-luvun taitteessa. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat "Snowbird", "Put Your Hand in the Hand", "The Call", "Pages of Time" ja "Thorn in My Shoe". Hänen laulujaan ovat levyttäneet muun muassa Elvis Presley, Lynn Anderson, Anne Murray, Loretta Lynn, Joan Baez ja Bing Crosby.

MacLellan sairasti lapsena polion ja loukkasi kasvonsa pysyvästi auto-onnettomuudessa, jossa hänen isänsä kuoli. Silmälapusta tunnettu laulaja-lauluntekijä ei paljon esiintynyt, vaan kirjoitti kappaleita muiden esitettäviksi. Hän tuli uskoon vuonna 1972, myi omaisuutensa ja lähti lähetystyöhön Eurooppaan. Hän kärsi pitkäaikaisesta masennuksesta ja päätti elämänsä itsemurhaan 1995.

"Put Your Hand in the Hand" tunnetaan Lasse Mårtensonin suomennoksena nimellä "Iske kourasi kouraan". Hän levytti sen duettona Seija Simolan kanssa vuonna 1971. Toinen tämän suomennoksen levytys on Arja Havakan ja vuodelta 2013. Chrisse Johansson on tekstittänyt kappaleen Lea Lavenille nimellä "Uskon ihmiseen" ja Arja Haapaniemi Scopus-gospelyhtyeelle nimellä "Anna kätesi". Kappaleen "Snowbird" on suomentanut Chrisse Johansson nimellä "Lumilintu" ja levyttänyt muun muassa Päivi Paunu vuonna 1971. Tapio Heinonen levytti kappaleen englanniksi 1971. MacLellanin hengellisen kappaleen "Elijah" on suomentanut Seppo Järvinen ja levyttänyt Eija Merilä vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Talevski, Nick: *Rock Obituaries: Knocking On Heaven's Door*, s. 388. Omnibus Press, 2010. Google Books (viitattu 27.2.2022). (englanniksi)
2. ↑  Säveltäjähaku MacLellan, Fono.fi-äänilevytietokanta. Viitattu 27.2.2022.
3. ↑  Säveltäjähaku MacLellan, Fenno — Suomen Äänitearkisto ry:n levytietokanta 1901–1999. Viitattu 27.2.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Asko Antero Peltoniemi** (s. 7. helmikuuta 1963 Ikaalinen) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edusti Valkeakosken Hakaa ja häntä valmensivat Aulis Kairento ja Jarmo Mäkelä.

Peltoniemi sijoittui viidenneksi 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa Utrechtissa 1981. Göteborgin sisäratojen EM-kisoissa 1984 hän oli neljästoista tuloksella 520 cm. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän sijoittui kahdenneksitoista ylitettyään 525. Lievinin EM-hallikisoissa 1987 hän oli kahdeksas tuloksella 550 ja saman vuoden MM-hallikisoissa Indianapolisissa kolmastoista (tulos 530).

Peltoniemi sijoittui Soulin olympialaisissa 1988 yhdeksänneksi tuloksella 560 cm. Hän oli samalla sijalla myös Budapestin MM-hallikisoissa 1989 ja Glasgow’n EM-halleissa 1990 ylitettyään molemmissa kilpailuissa 540. Sevillan MM-hallikisoissa 1991 hän oli kolmastoista tuloksella 540. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 560.

Peltoniemi voitti Suomen mestaruuden Hämeenlinnassa 1988 tuloksella 545 cm ja Jyväskylässä 1992 ylitettyään 560. SM-hopeaa hän sai Vaasassa 1986 ja Oulussa 1990 sekä SM-pronssia Porissa 1983. Sisäratojen Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1986, 1987, 1989, 1990 ja 1991 .

Peltoniemi hyppäsi ennätyksensä 572 cm Lempäälässä 2. kesäkuuta 1991. Hän paransi Suomen ennätystä ulkoradoilla kahdesti ja sisäradoilla viidesti.

Peltoniemi on työskennellyt paperimiehenä UPM Specialty Papers -yhtiön Tervasaaren tehtaalla. Hän kävi myös urheiluhierojakoulutuksen Kuortaneen urheiluopistolla vuonna 1987. Hän on toiminut myös seiväshyppyvalmentajana, sekä jalkapallojoukkue Hakan fysiikkavalmentajana vuosina 1996–2010.

Lähteet
-------

* Asko Peltoniemi Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* Asko Peltoniemi Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Results Campeonato de Europa Stuttgart 1986 www.telefonica.net
2. ↑  Finnish Indoor Championships gbrathletics.com
3. ↑  Asko Peltoniemi, 57, sai kolmatta kertaa potkut samasta paperitehtaasta: "Kyllä siinä joutui itkun tirauttamaan" *Ilta-Sanomat*.  16.12.2020. Viitattu 16.12.2020.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Lyle Richard Campbell** (s. 22. lokakuuta 1942) on amerikkalainen tutkija ja kielitieteilijä, joka tunnetaan erityisesti Amerikan alkuperäiskieliin sekä yleisesti kielihistoriaan kohdistuneista tutkimuksistaan. Campbell on kielitieteen emeritusprofessori Havaijin Manoa-yliopistossa.

Elämä ja ura
------------

Lyle Campbell syntyi 22. lokakuuta 1942 ja kasvoi Oregonin maaseudulla. Hän vastaanotti arkeologian ja antropologian alemman korkeakoulututkinnon Brigham Youngin yliopistosta vuonna 1966; sittemmin hän valmistui kielitieteen maisteriksi Washingtonin yliopistosta vuonna 1967. Tohtorintutkinnon hän sai Los Angelesin Kalifornian yliopistosta vuonna 1971 julkaistulla väitöskirjalla *Quichean Linguistic Prehistory*.

Campbell on saanut useita nimityksiä Missourin yliopistosta (1971–1974), University at Albanysta (1974–1989), Louisianan osavaltionyliopistosta (1989–1994), Uuden-Seelannin Christchurchin Canterburyn yliopistosta (1994–2004), Utahin yliopistosta (2004–2010) sekä Havaijin Manoa-yliopistossa (nykyisin). Lisäksi hän on ollut vierailevana professorina Australian kansallisessa yliopistossa, Colegio de Méxicossa, Newfoundlandin muistoyliopistossa, Hampurin yliopistossa, Universidad Nacional Autónoma de México, Baskimaan yliopistossa, kolmessa brasilialaisessa yliopistossa sekä myös Suomessa Turun ja Helsingin yliopistoissa. Hänellä on ollut yhteistapaamisia kielitieteen, antropologian, käytöstutkimuksen, Latinalaisen Amerikan ja espanjan aloilla.

Campbellin tutkimuksen ja opetuksen erikoisalaa ovat kielihistoria, intiaanikielet, uhanalaisten kielten dokumentointi ja elvyttäminen, kielitypologia, sosiolingvistiikka, lingvistinen antropologia ja uralilaiset kielet. Hän on kirjoittanut 21 kirjaa ja ainakin 200 artikkelia; kaksi hänen kirjoistaan (*American Indian languages: The historical linguistics of Native America* ja *Historical Syntax in Cross-Linguistic Perspectives*, kirjoitettu yhdessä Alice C. Harrisin kanssa) on saanut Linguistic Society of American palkinnon parhaasta viimeisten kahden vuoden aikana julkaistusta kirjasta, joka käsittelee kielitiedettä. Hän on myös Uhanalaisten kielten luettelon perustajajäsen ja kuuluu Uhanalaisten kielten hallintoneuvostoon.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lyle Campbell
Upper West Siden sijainti Manhattanin saarella.
**Upper West Side** tai **UWS** on kaupunginosa ja asuinalue New York Cityssä, Manhattanin hallintoalueella. Vuonna 2021 siellä asui noin 197 826 ihmistä. Alueella tunnetaan monta nähtävyyttä, kuten Lincoln Center for the Performing Arts ja American Museum of Natural History.

Maantiede
---------

Upper West Side sijaitsee Hudson-joen ja Central Parkin välissä Manhattanin saaren länsilaidassa, ja ulottuu 59th Streetiltä 110th Streetille.  Alueen pinta-ala on noin 5 neliökilometriä. Naapurialueita ovat muun muassa Hell's Kitchen, Columbus Circle ja Morningside Heights.

Historia
--------

Upper West Siden alueelle muuttivat hollantilaiset maahanmuuttajat 1600-luvun alkupuolella, silloin kun alueella asuivat vielä Munsee-intiaanit. Muuttoliike loppui hetkellisesti 1650-luvulla, kun Munsee-intiaanit kävivät sotaa ja suorittivat ryöstöjä. Vuonna 1703 rakennettiin Bloomingdale Road (nykyinen Broadway) kaupankäynnin vuoksi, koska alueella tuotettiin tupakkakasveja. 

1700- ja 1800-lukujen taitteessa silloisen Upper West Siden Bloomingdale Roadilla olivat parhaan luokan kodit, kunnes vuosisadan puoliväliin tultaessa kehitys jäi jälkeen. Kun rautatie valmistui Hudson-joen varteen, monet maanvaltaajat siirtyivät länteenpäin. Kaupunkikuva alkoi muodostua vasta 1900-luvun alkupuolella, kun metro valmistui alueelle, ja kaupunginosa toimi lähinnä asuinalueena. 

Alue laajeni Lincoln Centerin valmistuessa, ja 1900-luvun puolivälissä alue oli monimuotoinen, vaikkei niinkään tunnettu. Alueella asuminen oli siten verrattain edullista. Alue kumminkin uudistui 1980-luvulla varakkaiden aikojen ansiosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Manhattan Community District 7 *communityprofiles.planning.nyc.gov*. NYC Planning. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Upper West Side MN07 *furmancenter.org*. NYU Furman Center. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  Upper West Side Manhattan *cityneighborhoods.nyc*. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Bradley, Austin: The History of the Upper West Side *theagencyre.com*.  22.9.2014. The Agency Daily. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Upper West Side
**SS Andora Castle** oli genovalaisen Andora SA Di Construzione Ed Imprese Navalin risteilyalus. Se laskettiin vesille William Beardmore and Companyn telakalta Govanista Union Castle Mail Steamship Companyn risteilyaluksena *SS Berwick Castle* telakkanumerolla 476.

Palvelus
--------

*SS Berwick Castle* törmäsi 18. maaliskuuta 1904 Isle of Wightin edustalla matkalla Southamptonista Hampuriin Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneeseen *HMS A.1*, joka upposi vieden mukanaan koko miehistönsä.

Alus syttyi merellä palamaan matkatessaan Beirasta Britteinsaarille 16. lokakuuta 1919 ja se ajettiin rantaan Port Reitzissä. Tulipalo saatiin sammumaan 19. lokakuuta ja alus kellui jälleen 1. marraskuuta, mutta se todettiin täysin tuhoutuneeksi. Alus myytiin genovalaiselle Andora SA Di Contruzione Ed Imprese Navalille, mutta sitä ei kunnostettu.

Alus siirrettiin 1925 La Speziaan, jossa se romutettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Submarine museum (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Clydesite SS Berwick Castle (Arkistoitu – Internet Archive)
**SS Europa** oli saksalaisen Norddeutscher Lloydin linjalaiva. Se rakennettiin Blohm + Vossin telakalla Hampurissa ja laskettiin vesille vuonna 1928.

Tietoa laivasta
---------------

### Tekniset tiedot

Alus oli 283 metriä pitkä ja 31 metriä leveä ja sen uppouma oli 49 796 tonnia. Aluksen pääkoneina oli neljä höyryturbiinia, jotka pyörittivät neljää potkuria.

### Matkustajatilat

Matkustajapaikkoja laivalla oli:

* 1. luokka: 687
* 2. luokka: 524
* 3. luokka: 813

Palvelus
--------

Alus lähti 19. maaliskuuta 1930 neitsytmatkalleen Bremerhavenista New Yorkiin. Se otti Sinisen nauhan sisaralukseltaan SS Bremeniltä keskinopeudella 27,91 solmua ja piti sitä vuoteen 1933 asti.

Toisen maailmansodan alettua vuonna 1939 *Europa* jäi seisomaan Bremerhaveniin. Alus seisoi satamassa vuoteen 1945 asti jolloin yhdysvaltalaiset takavarikoivat aluksen ja muuttivat sen joukkojenkuljetusalukseksi.

Osittain uponnut *Europa* Le Havren satamassa.
Sodan päätyttyä yhdysvaltalaiset luovuttivat aluksen Ranskaan korvauksena *SS Normandien* menettämisestä. Alus upposi Le Havren satama-altaaseen törmättyään satamassa olleeseen hylkyyn vuonna 1948, kun myrsky repi aluksen kiinnikkeistään. Se nostettiin ylös seuraavana kesänä ja siirrettiin Saint-Nazaireen korjattavaksi.

Korjaustöiden jälkeen *Libertéksi* nimetty alus liikennöi reitillä Le Havre-New York vuoteen 1961 asti. SS Francen käyttöönoton jälkeen alus otettiin pois liikenteestä ja romutettiin La Speziassa vuonna 1962.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  SS Europa / Liberte Relevant Search Scotland.  Arkistoitu 15.8.2022. Viitattu 8.6.2022. (englanniksi)
2. ↑  SS Europa / SS Liberté Great Ocean Liners. Viitattu 8.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Matti E. Mäkelä : Uiva kaupunki. Pikahöyry "Europa" - nykypäivien ihmelaiva. tavarataloja, urheilukenttiä, oma sanomalehti, vedenpitävät osastot, ihmeelliset pelastuslaitteet y.m. Hakkapeliitta, 21.11.1933, nro 47, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Mäntyjärvi** on Koitereeseen laskeva metsäjärvi Lieksan eteläosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,7 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 69 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Mäntyjärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 2,3 kilometriä ja lännestä itään 1,95 kilometriä. Järveä jakaa läntiseen ja itäiseen osaan kaksi leveää niemimaata. Noin yhdeksäsosa Mäntyjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvät alueet eivät muodosta yhtenäistä vyöhykettä. Puolentoista metrin syvyyskäyrä kulkee varsin lähellä järven rantaviivaa, ja noin viisi prosenttia järvestä on enintään puolitoista metriä syvä.

Mäntyjärven saariluku on seitsemän. Laajin saari on järven luoteisosan noin 30-aarinen Verkkosaari eli Lammassaari. Järven itäosassa sijaitsee Matikkasaari ja eteläosassa on kolme pientä saarta. Mäntyjärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Järven kaakkoispuolella levittäytyy Mäntyjärvenkangas.

Mäntyjärveen laskee Kalmonpuro pohjoisesta ja Sulkupuro luoteesta. Järven tuntumassa sijaitsee useita vakavesiä (Heinävesi, Sulkulampi, Sammallampi), joiden korkeustaso on lähes sama kuin Mäntyjärven. Mäntyjärven eteläpuolella sijaitsee Kasarmi-Valkea, jonka korkeustaso on 0,3 metriä Mäntyjärveä korkeampi. Järviä erottavan kannaksen kapeimmasta kohdasta virtaa noin 30-metrinen Kaivosoja. Mäntyjärven koillisosasta alkaa lasku-uoma, joka virtaa Jokilammen kautta Hiienjokeen. Hiienjoki laskee metsäjärvien ja -lampien kautta kaakkoon Koitereen Hiienselälle.

Mäntyjärven vesitilavuus on 9 678 000 kuutiometriä.

Mäntyjärvi (04.945.1.032) kuuluu Hiienjoen valuma-alueeseen (04.945), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Koitereen alue (04.94) ja ensimmäinen on Koitajoen valuma-alue (04.9). Hiienjoen valuma-alueeseen kuuluu 72 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä. Laajimmat ovat Mäntyjärvi ja Murtojärvi. Niitä seuraavat järvet, kuten Kasarmi-Valkea, ovat alle neliökilometrin laajuisia.

Suomessa on 22 vähintään hehtaarin laajuista Mäntyjärveä. Lieksan Mäntyjärvi on niistä toiseksi laajin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mäntyjärvi, vakavesi, Lieksa
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 9.9.2022.
3. ↑  Mäntyjärvi. Järviwiki. Viitattu 9.9.2022.
4. ↑  Hiienjoen valuma-alue (04.945). Järviwiki. Viitattu 9.9.2022.
5. ↑  Mäntyjärvi. Järviwiki. Viitattu 9.9.2022.
**Asko Matti Salokorpi** (15. huhtikuuta 1935 Viipuri – 20. joulukuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen arkkitehtuurin historian tutkija, arkkitehtuurikriitikko ja tietokirjailija, joka teki valtaosan elämäntyöstään Suomen rakennustaiteen museon eri tehtävissä. Hän toimi myös Ensimmäisen parlamentaarisen liikennekomitean pääsihteerinä sekä tutkijana Helsingin kaupunginmuseossa. Asko Salokorven isä oli tiedustelu-upseeri Toivo Salokorpi (entinen Sirén) ja äiti Wilhelmiina Salokorpi, omaa sukua Laitinen.*lähde?*

Salokorpi pääsi ylioppilaaksi Svenska Normallyceumista Helsingissä vuonna 1953 ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa pääaineenaan taidehistoria. Hän aloitti vastaperustetun Suomen rakennustaiteen museon arkistoharjoittelijana 1956 ja toimi sittemmin museon arkistonhoitajana, tutkimuspäällikkönä ja varajohtajana.
Lisäksi hän opetti arkkitehtuurin historiaa Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1973–1982. Salokorpi perusti yhdessä Lauri Nordbergin kanssa Liikennepoliittinen yhdistys Enemmistö r.y.n vuonna 1968 ja toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän julkaisi useita arkkitehtuuriteoksia sekä suomensi arkkitehtuuritekstien ohella myös kaunokirjallisuutta, kuten Michael Innesin *Hyvästi iäks’* (1960) ja Jerzy Kosinskin *Kirjava lintu* (1967).

Julkaisuja
----------

* *Modern Architecture in Finland* (Weidenfeld and Nicolson 1970, myös saksan-, ruotsin-, japaninkieliset laitokset)
* *Suomen arkkitehtuuri 1900-luvulla* (Tammi 1971)
* *Arkkitehtuurinähtävyyksiä* (1979)
* *Suomen arkkitehtuuri 1900-luvulla* (1985, yhdessä Ilpo Okkosen kanssa)
	+ palkittiin maailman kauneimpana kirjana
* *Arkkitehdiksi sodan varjossa* (1994)
* *Helsingin kasvot / Faces of Helsinki (1999, yhdessä Ilpo Okkosen kanssa)*
* *Suomen rautaruukit* (1999)
* *Selim A. Lindqvist, arkkitehti* (2001)
* *Aleksanterinkatu – katu Helsingin sydämessä* (2004)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pallasmaa, Juhani: Asko Salokorpi (Arkistoitu – Internet Archive), HS Muistot. Viitattu 6.5.2015.
2. ↑  Eriksson, Patrick: Salokorpi, Asko, Uppslagsverket Finland, viitattu 6.5.2015.
3. ↑  
Rislakki, Jukka: Nimeni on Salokorpi - Toivo Salokorpi.  *Sotilasaikakauslehti*, 2003, nro 3, s. 55-60. Helsinki:  Upseeriliitto.
4. ↑  Hakutulos Asko Salokorpi[vanhentunut linkki], Fennica-tietokanta. Viitattu 6.5.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Asko Antero Peltola** (s. 2. lokakuuta 1957 Lapua) toimii Etelä-Pohjanmaan liiton johdossa Etelä-Pohjanmaan maakuntajohtajana.

Asko Peltola syntyi Matti V. Peltolan ja Annikki Ankeriasniemen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1982 on yhteiskuntatieteiden maisteri Leena Rantala. Peltola valmistui maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 1985 ja väitteli siellä tohtoriksi vuonna 2000. Hänellä on tutkinto myös Michiganin osavaltionyliopistosta vuodelta 1990. Peltola toimi Seinäjoen ammattikorkeakoulun tutkimusjohtajana 2000–2006, Etelä-Pohjanmaan maakuntajohtajaksi hänet nimitettiin vuonna 2006. Elokuusta 2017 Peltola on virkavapaalla toimestaan, sote- ja maakuntauudistuksen valmistelijana. Peltola on myös maanviljelijä, joka aloitti luomuviljelyn varhain ja joka on toiminut muun muassa MTK:n johtokunnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 743. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Asko Peltolasta sote- ja maakuntauudistuksen valmistelujohtaja: "Eteläpohjalaisille tätä uutta maakuntaa tehdään". Etelä-Pohjanmaa, 22.6.2017. (Viitattu 17.3.2018)
3. ↑  Asko Peltola oli luomutuotannon eturintamassa: "Kyllä siinä kieltämättä tunsi kuuluvansa omituisten otusten kerhoon". Maaseudun Tulevaisuus, 3.10.2017. (Viitattu 17.3.2018)
Wyomingin sinetti
**Wyomingin sinetti** on Yhdysvaltain Wyomingin osavaltion tunnus. Se hyväksyttiin 1893 ja sitä muutettiin 1921. Sinetin kaksi vuosilukua, 1869 ja 1890, symboloivat Wyomingin ensimmäisen aluehallinnon järjestämistä ja sen liittymistä Yhdysvaltain liittovaltioon. Toogaan pukeutunut henkilö pitää kädessään keppiä, josta lähtee lippu, jossa lukee "Equal Rights". Lippu symboloi naisten nauttimia poliittisia oikeuksia siitä lähtien, kun alueelle ensimmäistä kertaa järjesttiin hallinto vuonna 1869. Mieshenkilöt symboloivat osavaltion karjataloutta ja kaivosteollisuutta. Numero 44 viisisakaraisessa tähdessä symboloi Wyomingin olevan 44. Yhdysvaltain liittovaltioon liittynyt osavaltio. Pilarien päässä on lamput, joissa palaa tiedon valo. Pilareja kiertää nauha, jossa lukee *Oil, Mines, Livestock, Grain*; eli *öljy*, *kaivokset*, *karja*, *vilja*; jotka ovat Wyomingin neljä suurinta teollisuudenalaa. Sinetin ulkokehää kiertää sanat *Great Seal of The State of Wyoming*.

Yhdysvaltain osavaltioiden sinetit

* Alabama
* Alaska
* Arizona
* Arkansas
* Colorado
* Connecticut
* Delaware
* Etelä-Carolina
* Etelä-Dakota
* Florida
* Georgia
* Havaiji
* Idaho
* Illinois
* Indiana
* Iowa
* Kalifornia
* Kansas
* Kentucky
* Louisiana
* Länsi-Virginia
* Maine
* Maryland
* Massachusetts
* Michigan
* Minnesota
* Mississippi
* Missouri
* Montana
* Nebraska
* Nevada
* New Hampshire
* New Jersey
* New York
* New Mexico
* Ohio
* Oklahoma
* Oregon
* Pennsylvania
* Pohjois-Carolina
* Pohjois-Dakota
* Rhode Island
* Tennessee
* Texas
* Utah
* Vermont
* Virginia
* Washington
* Wisconsin
* Wyoming
Mäntyharjun työväenyhdistyksen uusi talo vuodelta 1928
**Mäntyharjun työväentalo** sijaitsee Mäntyharjun keskustassa. Se on maakunnallisesti merkittävä, ja kohteella on sekä historiallisia, rakennushistoriallisia että maisemallisia arvoja. Talo on suojeltu kaavalla.

Historia
--------

Mäntyharjun työväentalo on valmistunut vuonna 1928. Se on rahoitettu omalla pääomalla ja lainoilla ja rakennettu urakalla.

Rakennus
--------

Mäntyharjun työväentalo edustaa 1920-luvun klassismia. Talo on tyylillisesti harvinaisuus työväentalojen joukossa, ja se on säilyttänyt hyvin alkuperäiset piirteensä. Talo on hirsirunkoinen ja vuorattu laudoilla. Sisäkatto ja sisäseinät on paneloitu. Talon alkuperäinen lämmitys oli uuni, vuonna 1982 uuni ja kamina.

Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, kehohuone, elokuvakonehuone ja huoneen ja keittiön asunto. Lisärakennuksessa on wc, halkovaja ja varasto.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, urheiluharjoituksia, elokuvia, tansseja ja juhlia (1982).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hilla Tarjanne: Etelä-Savon kulttuuriperintötietokanta Etelä-Savon maakuntaliitto, Etelä-Savon ely-keskus ja Riihisaari – Savonlinnan museo. Viitattu 11.12.2022.
2. 1 2 3 4 5  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
*Interieur met slapende man en kousenstoppende vrouw* (1820)
**Wybrand Hendriks** (1744–1831) oli alankomaalainen taidemaalari.

Hendriks syntyi Amsterdamissa ja sai koulutuksensa maalari Johannes Remmersiltä. 1780-luvulta alkaen hän toimi Teylers Stichting -säätiössä ja asui useita vuosia Haarlemissa säätiön Fundatiehuisissa. Hendriks oli säätiön taidekokoelman kuraattori ja hän matkusteli ympäri Alankomaita keräten teoksia taidekokoelmaan. Hendriks oli myös mukana Ruotsissa ostamassa teoksia Kristiina I:n kokoelmista sekä piirustuksia Michelangelolta ja Rafaellolta. Hendriksin hankkima kokoelma on nykyisin osa Teylersin museon ydintä.

Taiteen keräämisen ohella Hendriks maalasi myös itse ja teki useita teoksia muun muassa Teylersin museon lähistöllä. Hendriks maalasi sekä sisätiloissa että kaupunkimaisemia. Parhaiten Hendriks tunnetaan kuitenkin muotokuvistaan ja hänen tunnetuin työnsä on vuodelta 1820 oleva *Interieur met slapende man en kousenstoppende vrouw*, jossa on nukkuva mies sekä sukkaa parsiva nainen.

Hendriks toimi myös Haarlemin kaupunginvaltuustossa ja oli yksi Batavian vallankumousliikkeen tukijoista. Vuonna 1775 Hendriks meni naimisiin Agatha Ketelin kanssa. Ketel oli Anthonie Palthen leski ja kuoli vuonna 1802. Vuonna 1806 Hendriks meni uudelleen naimisiin Geertruid Harmsenin kanssa, mutta Harmsen kuoli vuonna 1817. Hendriks itse kuoli vuonna 1831 86-vuotiaana Haarlemissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wybrand Hendriks (1744-1831) *CultuurArchief.nl*. Viitattu 20.2.2023. (hollanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wybrand Hendriks** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee keisaria. Pyhä Leo III oli paavi.*

**Leo III Isaurialainen** (675–741) oli Bysantin keisari vuosina 717–741. Hän oli Isaurialaiseksi tai Syyrialaiseksi kutsutun hallitsijasuvun kantaisä.

Leo, alkuperäiseltä nimeltään **Konon**, syntyi Germanikeian kaupungissa (nyk. Kahramanmaras, Turkki) silloisessa Syyrian provinssissa, Kommagenessa. Hän eteni sotilasuralla Justinianus II:n aikana, ja Anastasios II nimitti hänet Anatolikonin teeman sotilaskomentajaksi, *strategokseksi*. Leo kapinoi keisari Theodosios III:a vastaan ja kukisti tämän helposti. 25. maaliskuuta 717 Leo kruunattiin keisariksi Hagia Sofiassa. Hänen vaimonsa Maria kruunattiin keisarinnaksi vuonna 718.

Samana vuonna kun Leosta tuli keisari arabien armeija ja laivasto saapuivat piirittämään Konstantinopolia. Bysanttilaiset voittivat kreikkalaisen tulen ansiosta, ja arabit joutuivat vetäytymään vuonna 718. Tämä oli viimeinen kerta, kun arabit piirittivät pääkaupunkia ja uhkasivat koko valtakunnan olemassaoloa. Vuodesta 726 eteenpäin arabit hyökkäilivät taas Vähään-Aasiaan, mutta Leo löi heidät Akroinonin taistelussa vuonna 740.

Leo pani alulle ns. ikonoklasmin kieltämällä ikonien kunnioittamisen. Leo vainosi myös juutalaisia ja montanolaisia ja pakkokäännytti heitä kristinuskoon.

Leon pojasta Konstantinoksesta oli tehty kruununperillinen jo vuonna 720, ja vuonna 733 hän meni naimisiin kasaarien kaanin tyttären kanssa. Kun Leo kuoli vuonna 741, Konstantinoksesta tuli keisari.

Lähteet
-------

1. ↑  Leo III Encyclopedia Britannica. Viitattu 30.3.2014.
2. 1 2  Leo III (717-741) *An Online Encyclopedia of Roman Emperors*. Viitattu 30.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leo III** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Theodosios III** | **Bysantin keisari** | Seuraaja:**Konstantinos V** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ruostekääpä** (*Phellinus ferrugineofuscus*, syn. *Phellinidium ferrugineofuscum*) on arinakääpiin luettava Suomessa harvinainen resupinaattinen eli lakiton tai pinnanmyötäinen kääpälaji, jonka itiöemät ovat vuoden tai parin ikäisiä eli suhteellisen lyhytikäisiä. Lajia tavataan yleensä lähinnä kaatuneissa kuusissa vanhoissa metsissä, ja se on Suomessa esiintymiseltään pohjoispainotteinen. Itiöemän reunus on leveähkö, ruskea, ja pillipinta on sangen tumma ruosteenruskea ja siinä on havaittavissa silkinkiilto. Leikkauspinnan pohjamaltoa on kuvattu tiilenväriseksi, ja pillistöä sivulta päin harmaanruskean sävyiseksi. Pillejä on viidestä kymmeneen millimetrillä. Itiöemän paksuus on tavallisesti alle 5 millimetriä. Laji on kuusivaltaisten vanhojen metsien arvoa osoittava indikaattorisieni ja se on valkolahottaja.

Mikroskooppiset tuntomerkit ovat ruostekäävän osalla tärkeitä. Seetasolukko muodostuu huomattavan kapeista ja pitkänomaisista soluista, jotka ovat sangen selvästi kiteisiä. Niitä on niin paljon, että kuolleissa itiöemissä ei juuri näe alkeisrihmastoa. Alkeisrihmat ovat ilman sinkilöitä ja natiivina kellertäviä. Ne reagoivat metyylisineen (Cotton Blue) vaihtelevasti, Melzerin liuokseen (kaliumjodidin ja jodin seos) eivät mitenkään. Itse itiölavassa seetoja on hieman vähemmän. Mahdolliset kystidit kuvataan viinipullon muotoisiksi.

Ruostekääpä on edeltäjälaji, jonka seuraajalajeja ovat ainakin lumokääpä, pitsikääpä, seulakääpä ja punakarakääpä.

Lähteet
-------

1. ↑  Taksonomian lähde: Index Fungorum Luettu 28.5.2018
2. 1 2  Niemelä, Tuomo: *Suomen käävät*, s. 21, 253–255. Helsinki: Norrlinia, 2016. ISBN 978-951-51-2434-0.
3. ↑  Tuomo Niemelä: *Suomen käävät*, s. 15–16. Helsinki: Norrlinia, 2016. ISBN 978-951-51-2434-0.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Phellinidium ferrugineofuscum | 
* Wikidata: Q10708789
* BioLib: 356053
* CoL: 4FZ9H
* EoL: 188536
* Fungorum: 106345
* GBIF: 2520051
* iNaturalist: 875124
* IRMNG: 10481510
* MycoBank: 106345
* NatureServe: 2.1062791
* NBN: BMSSYS0000049347
* NCBI: 167367
* NZOR: 6e35190c-94da-457f-bfbc-0199b1a31b5f
* Open Tree of Life: 703898

 |
|  |
| Poria ferrugineofusca | 
* Wikidata: Q54358981
* CoL: 4LX2C
* Fungorum: 161293
* GBIF: 5237948
* IRMNG: 10208528
* MycoBank: 161293
* NZOR: 64aafaad-9571-4783-9026-0d3cda6a26e3

 |

 |
**Leo Albert Happonen** (25. elokuuta 1922 Tuusniemi – 17. huhtikuuta 2010 Kouvola) oli suomalainen agronomi ja maanviljelysneuvos. Hän toimi maa- ja metsätalousministerinä vuonna 1972.

Happonen toimi monissa luottamustehtävissä Kymenlaaksossa. Hän urakoi kunnallisissa ja maakunnallisissa tehtävissä vuodesta 1957. Happonen teki pitkän päivätyön (1957–1986) Kymenlaakson maatalousoppilaitoksen johtajana. Hänen yli 30-vuotinen vaikutus eri tehtävissä on ollut merkittävä Anjalan maatalousalan koulutuksen historiassa. Hän toimi erilaisissa valtiollisissa luottamustehtävissä. Lisäksi hän kirjoitti useita oppikirjoja. Hän aloitti alueellisen vaikuttamisen Kymenlaakson maakuntaliiton valtuuskunnan jäsenenä. Valtuutettuna hän toimi vuosina 1969–1980, ensin Anjalan kunnassa ja sitten Anjalankosken kauppalassa/kaupungissa. Happonen oli Suomen Kunnallisliiton hallituksen jäsen vuosina 1973–1984 ja varapuheenjohtaja 1975–1984.

Sosiaalidemokraatteja edustanut Happonen oli maa- ja metsätalousministerinä Paasion II sosiaalidemokraattisessa vähemmistöhallituksessa 1972.

Lähteet
-------

* Leo Happonen *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.
* Katse eteenpäin – Tie tulevaisuuteen, Polemiikki-lehti (arkistossa)
* Luonnonvara juhli 90-vuotistaivaltaan, Kouvolan seudun ammattiopisto

Aiheesta muualla
----------------

* Leo Happosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
* Sofia Kotilainen: Maanviljelysneuvos Leo Happonen (1922–2010). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Samuli Suomela** | **Suomen maa- ja metsätalousministeri**1972 | Seuraaja:**Erkki Haukipuro** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Talousvaikuttajat
* Valtioneuvosto
* Biografiasampo

 |

 |
Gesäusen kansallispuistoWeidendom Gesäusessa

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Steiermark, Itävalta |
| Lähin kaupunki | 
Graz |
| Pinta-ala | 
11 054 ha |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Nationalpark Gesäuse |
| Perustettu | 
26. lokakuuta 2002, 2002View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Gesäusen kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Steiermarkin osavaltiossa Itävallan kaakkoisosassa. Se perustettiin v. 2002, ja on Itävallan nuorin ja kolmanneksi suurin kansallispuisto. Se käsittää suuren osan Gesäusen vuorista, jotka ovat Ennstalin Alppien osa. Puistoon kuuluu myös Enns-joen uurtama rotkoalue.

Kansallispuiston pinta-ala on 11 054 ha. Puiston korkein kohta on Hochtor 2 370 metrissä.

Gesäusen kansallispuistossa on n. 20 kotoperäistä kasvi- ja hyönteislajia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Überblick Nationalpark Gesäuse.  Arkistoitu 13.2.2011.  (saksaksi)
2. 1 2  Nationalpark Gesäuse steiermark tourismus. Viitattu 16.12.2021. (saksaksi)


CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gesäusen kansallispuisto**.
*Kannushi*, jolla on päässään *ebōshi*-hattu.
Kannushi yllään *jōe* ja seurassaan *miko*.
**Kannushi** (jap. 神主, "kami-mestari", alun perin lausuttu *kamunushi*), toinen nimitys **shinshoku** (jap. 神職), on šintolaisen pyhäkön (*jinja*) ylläpidosta vastaava ja tietyn *kamin* palvontaa johtava henkilö. Sanan *kannushi* muodostavat kirjoitusmerkit luetaan joskus myös *jinshu*, mutta merkitys ei muutu. 

Alun perin kannushi toimi välittäjänä kamien ja ihmisten välillä, niin että tavalliset ihmiset saivat tietää kamien tahdon. Kannushi oli ihmeisiin kykenevä ihminen tai pyhä ihminen, joka puhdistautumiseen tähtäävien riittien kautta pystyi toimimaan välikappaleena kamille, mutta myöhemmin sana muuttui synonyymiksi termin *shinshoku* kanssa ja alkoi tarkoittaa pyhäköllä työskentelevää, uskonnollisia seremonioita johtavaa henkilöä.

Muinaisina aikoina, kun poliittinen ja uskonnollinen valta olivat keskittyneet klaanin sisälle, klaanin päämies tai joku muu virkamies johti sen jäseniä uskonnollisissa menoissa. Myöhemmin tehtävää hoitaneelle henkilölle kehittyi erillinen ja erikoistuneempi rooli. Sana kannushi esiintyy sekä *Kojikissa* (680) että *Nihonshokissa* (720). Niissä keisarinna Jingū ja keisari Suijin ryhtyvät kannushi-papeiksi. Saman pyhäkön sisällä, esimerkiksi Ise-jingūssa tai Ōmiwa-jinjassa, voi toimia erityyppisiä kannushi-pappeja samaan aikaan. Heitä voidaan kutsua muun muassa sanoin *ō-kannushi* (jap. 大神主), *sō-kannushi* (jap. 総神主) tai *gon-kannushi* (jap. 権神主).

Kannushit voivat mennä naimisiin ja heidän lapsensa yleensä jatkavat heidän ammattiaan. Vaikka perinnöllinen asema ei olekaan enää lailla säädelty, se jatkuu käytännössä monissa pyhäköissä. Kannushin pitämillä vaatteilla, kuten *jōella*, *ebōshilla* ja *kariginulla*, ei ole mitään erityistä uskonnollista merkitystä, vaan ne ovat yksinkertaisesti keisarillisen hovin aiemmin käyttämiä virallisia vaatteita. Tämä on osoitus kamien palvonnan ja keisarin hahmon läheisestä kytköksestä. Muihin kannushin käyttämiin välineisiin kuuluvat *shaku*-rituaalisauva ja *ōnusa*-niminen valkoisilla paperinauhoilla (*shide*) koristeltu sauva. Kannushia avustaa uskonnollisessa tai toimistotyössä *mikoksi* kutsuttu nainen. 

Tullakseen kannushiksi noviisin täytyy opiskella šintolaisten pyhäköiden järjestön Jinja honchōn hyväksymässä yliopistossa, tyypillisesti Tokion Kokugakuin-yliopistossa, tai läpäistä pätevyytensä osoittava koe. Myös naiset voivat ryhtyä kannushi-papeiksi, ja lesket voivat seurata aviomiehiään heidän työssään.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kannushi*. DVD-versio. Iwanami Kōjien Japanese dictionary, 2008.
2. 1 2 3  Nishimuta, Takao: Kannushi  28.3.2007. Encyclopedia of Shinto – Kokugakuin. Viitattu 21. joulukuuta 2009.
3. 1 2 3 4  Moriyasu, Jin: Nihon Hyakka Zensho Shogakukan. Viitattu 21. joulukuuta 2009. [vanhentunut linkki]
4. 1 2 3  Nishimura, Hajime: *A Comparative History of Ideas*. Motilal Banarsidass, 1998. ISBN 978-8120810044.
5. 1 2  Shinshoku Encyclopaedia Britannica Online. Viitattu 21. joulukuuta 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kannushi** Wikimedia Commonsissa
**Leo Benedikt Gummerus** (20. kesäkuuta 1885 Kurkijoki – 16. joulukuuta 1956 Lappeenranta) oli suomalainen poliitikko. Gummerus toimi Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1927–1929 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Gummerus toimi myös Lappeenrannan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana.

Gummerus kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1903, valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1907, teologian kandidaatiksi vuonna 1911, vihittiin papiksi samana vuonna ja suoritti pastoraalitutkinnon vuonna 1916. Politiikan ulkopuolella Gummerus toimi ylimääräisenä pappina Parikkalassa 1911–1914, Jaakkimassa 1914–1915 ja Iisalmessa 1915–1920, kirkkoherrana Rautjärvellä 1920–1931 ja Lappeella 1931–1956, tuomiokapitulin asessorina Savonlinnassa 1923–1925 ja Viipurissa 1925–1929 ja 1935–1941, vt. lääninrovastina 1947–1951 ja lääninrovastina 1951–1956.

Gummeruksen vanhemmat olivat kirkkoherra Julius Immanuel Gummerus ja Aina Helena Winter. Gummeruksen puoliso vuosina 1914–1925 oli Karin Lydia Noponen sekä vuodesta 1926 Siiri Helena Elisabeth Tavast. Gummerus toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1937, 1940, 1943 ja 1950. Gummerukselle myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 1929 sekä teologian kunniatohtorin arvonimi vuonna 1955.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Leo Gummerus *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1927–1929 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(34) | 
* Aalto-Setälä
* Aarnio
* Ainali
* Gebhard
* Gummerus
* Heikkilä
* Härmä
* Ikola
* Ingman
* Junnila
* Jussila
* Järvinen
* Kuokkanen
* Kuuliala
* Lehtinen
* Lehtonen
* Luoma
* Malmivaara
* Moilanen
* Neitiniemi
* Nikkanen
* Nukari
* Oksanen
* Pastell
* Pennanen
* Puhakka (1927–1928)
* Pulkkinen
* Rantanen
* Sahlstein
* Seppänen
* Talas
* Turja
* Vainio (1928–1929)
* Virkkunen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Kannusjärvi** on saareton metsäjärvi Tohmajärven luoteisosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 96 hehtaaria. Järven pohjoisin osa sijaitsee Joensuun alueella. Etäisyys Joensuun keskustasta on 32 kilometriä kaakkoon.

Maantiede
---------

Kannusjärven pituus etelästä pohjoiseen on 1,6 kilometriä. Järvi on leveimmillään keskiosan Halkolahden kohdalla, jossa etäisyys länsirannalta itärannalle on noin kilometrin. Järven pohjoisen osan muodostaa Kulkanlahti. Noin kolmasosa Kannusjärvestä on nollasta viiteen metriä syvä, noin kolmasosa on viidestä kymmeneen metriä syvä ja noin kolmasosa on kymmenestä viiteentoista metriä syvä. Syvin kohta, hieman yli viisitoista metriä, sijaitsee järven eteläosassa.

Kannusjärven metsäisillä rannoilla on harvakseltaan pientaloja. Maasto kohoaa järven kaakkoispuolella noin 140 metriä merenpinnan yläpuolelle. Järven kaakkoisimman osan muodostavan Jyhmäkänlahden eteläpuolella kohoaa Jyhmäkkä, jonka laki on noin 125 metriä merenpinnan yläpuolella. Koillisessa maasto on tasaista: sadan metrin korkeuskäyrä kulkee satojen metrien päässä Kulkanlahden itärannalta.

Kannusjärveen laskee pohjoisesta Kokkoselkä (96,7 metriä mpy). Järviä erottaa alle sata metriä leveä kannas. Kannusjärven luoteisen rannan Siikaniemen kohdalta alkaa länteen virtaava laskuoja.

Kannusjärven vesitilavuus on 7 017 000 kuutiometriä.

Kannusjärvi (04.374.1.008) kuuluu Ravanjoen valuma-alueeseen (04.374), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Onkamojärven valuma-alue (04.37) ja ensimmäinen on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Kannusjärvi on Ravanjoen valuma-alueen toiseksi laajin vakavesi, laajin on Rauanjärvi ja kolmanneksi laajin on Kokkoselkä, jota seuraa Saarva ja Pikku Elinlampi - Iso Elinlampi. Tilavuudeltaan Kannusjärvi on Ravanjoen alueen suurin vakavesi. Alueeseen kuuluu 32 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Suomessa on viisi Kannusjärveä, joista Tohmajärven Kannusjärvi on toiseksi laajin. Haminan Kannusjärvi on laajin, mutta tilavuudeltaan se on Tohmajärven Kannusjärveä pienempi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kannusjärvi, vakavesi, Tohmajärvi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 11.6.2022.
3. ↑  Kannusjärvi. Järviwiki. Viitattu 11.6.2022.
4. ↑  Ravanjoen valuma-alue (04.374). Järviwiki. Viitattu 11.6.2022.
5. ↑  Kannusjärvi. Järviwiki. Viitattu 11.6.2022.