recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| S1000 |
| **Alusteknisiä tietoja** |
| Rakennettu | TsKB Rubin ja Fincantieri |
| Alukset |  |
| Uppouma | 1 000 t |
| Pituus | 56,2 m |
| Nopeus | 14 solmua |
| Sukellussyvyys | 250 m |
| **Aseistus** |
| Torpedot | WASS Black Shark |
| Ohjukset | Club-S  |

**S1000** on italialais-venäläistä tuotantoa oleva 1 000 tonnin dieselsukellusvenetyyppi, jonka kehitystyö alkoi 2004. Venäläinen TsKB Rubin ja italialainen Fincantieri esittelivät 25. lokakuuta 2006 aluksesta tehdyn mallin yhdessä Euronaval 2006 -näyttelyssä. 

Aluksen uppouma on 1 000 tonnia ja huippunopeus 14 solmua. Se on 56,2 metriä pitkä. Aluksessa on polttokennotekniikkaan pohjautuva ilmasta riippumaton propulsio-osasto (engl. *air independent propulsion, AIP*). Aseistusvaihtoehtoina ovat italialaisvalmisteiset WASS Black Shark -torpedot sekä venäläiset Club-S-risteilyohjukset.

Ukrainan tilanteen seurauksena alkaneiden talouspakotteiden vuoksi projekti keskeytettiin 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  RIA: Russia, Italy present new diesel submarine at Euronaval 2006
2. ↑  globalsecurity

Aiheesta muualla
----------------

* Defense update: Club S -risteilyohjus
* Federation of American Scientists: 3M-54 Klub
* Defence Technology International: Italy, Russia Move Ahead on Joint Diesel Subs (Arkistoitu – Internet Archive)
**EMD SD40** ja siitä kehitetyt **EMD SD40-2** ja **EMD SD40T-2** ovat General Motors Electro-Motive Division (EMD) valmistamia dieselvetureita. Ne olivat EMD:n ensimmäiset 3 000 hevosvoiman tehon saavuttaneet dieselveturit. Veturit ovat *road switcher* -tyyppisiä, ja niissä on kaksi 3-akselista teliä. SD40-sarjan veturit kilpailivat General Electricin (GE) U30C- ja U30B-vetureiden kanssa. Vetureita valmistettiin vuosina 1966-1986 kaikkiaan 5535 kappaletta. Suuri osa niistä on yhä käytössä, ja osa on myyty Amerikan ulkopuolelle.

EMD SD40
--------

**EMD SD40** on dieselveturi, joita General Motors Electro-Motive Division valmisti vuosina 1966-1972 kaikkiaan 1268 kappaletta. Veturissa on 2-tahtinen, 16-sylinterinen 3 000 hevosvoiman moottori ja se on varustettu sähköisellä voimansiirrolla. SD40 oli EMD:n ensimmäinen 3 000 hevosvoiman tehon saavuttanut veturi.

EMD SD40-2
----------

**EMD SD40-2** on dieselveturi, joita General Motors Electro-Motive Division valmisti vuosina 1972-1986 kaikkiaan 3 957 kappaletta. Veturissa on 2-tahtinen, 16-sylinterinen 3 000 hevosvoiman moottori ja se on varustettu sähköisellä voimansiirrolla. Se on kehitetty versio EMD SD40-dieselveturista: SD40-2:ssa on vanha sähkömekaaninen ohjausjärjestelmä korvattu modulaarisella elektronisella järjestelmällä. Veturi teki yhä voimassa olevan yhden veturityypin myyntiennätyksen: 15 vuodessa sitä myytiin SD40T-2 -veturit mukaan lukien 4267 kappaletta. Tällä hetkellä veturityyppiä käyttävät Pohjois-Amerikan kaikki 1. luokan rautatieyhtiöt, muun muassa BNSF, CSXT, Union Pacific ja Canadian Pacific.

EMD SD40T-2
-----------

**EMD SD40T-2** on dieselveturi, joita General Motors Electro-Motive Division valmisti vuosina 1974-1980 kaikkiaan 312 kappaletta. Vetureissa on 2-tahtinen, 16-sylinterinen 3 000 hevosvoiman EMD 645-E3 -dieselmoottori, ja voimansiirto on sähköinen. Veturi on puoli metriä pidempi kuin SD40- ja SD40-2 -veturit. SD40T-2 -vetureiden jäähdytysjärjestelmä on suunniteltu toimimaan paremmin tunneleissa. Suurimpana ulkoisena erona voidaan pitää niiden takaosassa konesuojan sivuilla sijaitsevia suuria jäähdyttimen säleikköjä, jota tässä mallissa on sijoitettu alemmas aivan käyntisiltoihin kiinni, kun ne SD40- ja SD40-2 malleissa ovat konesuojan yläreunassa. Näin on parannettu puhtaamman ilman saantia. Suurin osa vetureista palvelee tällä hetkellä Union Pacific Railroadilla.
**Seurat** on italialaisen Mario Sironin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1932. Kooltaan tämä työ on 90×135 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.

Roomassa kasvaneen Mario Sironin tyyli oli kehittynyt jo 1920-luvulla monumentalisoivaan kubo-klassismiin. Hän oli opiskellut Roomassa, Milanossa ja Pariisissa ja oli mukana useissakin futuristien näyttelyissä 1920-luvun alkuun saakka. Tässä ekspressiivisessä *Seurat*-maalauksessa viisi ihmistä on polvillaan ja jotkut heistä kuin toisiaan tukien pitävät käsiään toistensa hartialla ja vatsalla. Maalauksessa on tumma ruskea yleisilme. 1930- luvulla Sironi maalasi eniten kuitenkin seinämaalauksia.

Mario Sironi teki pidempään yhteistyötä fasistihallinnon kanssa. Tämä johti siihen, että sodan jälkeen hän eristäytyi taidemaailmasta, ja palasi taulumaalaamiseen kokonaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Teos Insinöörin rakkaus - Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmateos, 2003, Ateneumin taidemuseo, s. 203.
Seurasaarenselkä ja Laajalahti ilmasta.
**Seurasaarenselkä** (ruots. *Fölisöfjärden*) on merialue Helsingissä kantakaupungin länsipuolella. Sen yhdistää avomereen noin puolen kilometrin levyinen Lauttasaarensalmi Ruoholahden ja Lauttasaaren välissä. Salmen yli kulkevat Lauttasaaren silta ja Länsiväylään kuuluva Lapinlahden silta.

Länsipuolella Seurasaarenselkää rajoittaa Munkkiniemestä Lauttasaareen johtava saariketju, johon kuuluvat Kuusisaari, Lehtisaari ja Kaskisaari. Näiden väliset kapeat salmet yhdistävät Seurasaarenselän lännempänä, Espoon rajalla sijaitsevaan Laajalahteen. Keskellä Seurasaarenselkää sijaitsee Seurasaari, johon johtaa jalankulkusilta lahden pohjoisrannalta Meilahdesta.

Seurasaarenselän lahtia ovat itäpuolella Lapinlahti, Taivallahti ja Humallahti. Pohjoisessa siitä alkaa Pikku Huopalahti.

Kantakaupungissa Seurasaarenselän rannalla sijaitsevat Lapinlahden sairaala, Hietaniemen hautausmaa, Hietaranta, Helsingin soutustadion sekä Sibeliuksen puisto ja siellä oleva Sibelius-monumentti. Selän pohjoisrannalla on Meilahden huvila-alue, jossa rantatonteilla sijaitsevat tasavallan presidentin ja pääministerin virka-asunnot Mäntyniemi ja Kesäranta sekä museoitu Tamminiemi.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Seurasaarenselkä** Wikimedia Commonsissa
**Carlo Dolci** (myös **Carlino Dolci**) (3. toukokuuta 1616 Firenze – 17. tammikuuta 1686 Firenze) oli italialainen taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Dolci oli taidemaalarin pojanpoika. Hän opiskeli Jacopo Vignalin johdolla ja herätti jo yksitoistavuotiaana huomiota erinomaisilla töillään. Hän sai runsaasti työtarjouksia Firenzessä, josta hän ei juuri koskaan lähtenyt, ja muualla Italiassa. Dolci oli yksi niistä harvoista mestareista, joiden teoksia hänen maanmiehensä keräsivät innokkaasti jo taiteilijan eläessä. Hänen teoksiaan ei ole kovin paljon. Hän oli hyvin hurskas ja maalasi yksinomaan uskonnollisia aiheita. Hän keskittyi päähenkilöihinsä - yleensä Kristukseen ja Neitsyt Mariaan - ja teki harvoin suurikokoisia teoksia. Hän on kuuluisa kasvojensa pehmeästä, lempeästä ja hellästä ilmeestä, värien kirkkaudesta sekä kuviensa huolellisesta viimeistelystä jokaisessa yksityiskohdassa. Dolci oli Firenzen koulukunnan viimeinen edustaja ja viimeinen todellinen italialaisen renessanssin taidemestari. Hänen mestariteoksensa on "Pyhä Andreas rukoilee ennen ristiinnaulitsemista" (1646).

* Pyhän Andreaksen ristiinnaulitseminen*Pyhän Andreaksen ristiinnaulitseminen*
* Pyhä Cecilia urkujen ääressä*Pyhä Cecilia urkujen ääressä*
* Pyhä Katariina lukemassa kirjaa*Pyhä Katariina lukemassa kirjaa*

Lähteet
-------

1. 1 2  Carlo Dolci *Catholic Encyclopedia*.  1909. Viitattu 03.10.2022.
2. 1 2  Carlo Dolci *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 03.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carlo Dolci** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz
* Victoria
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Casper Johannes Boye** (27. joulukuuta 1791 Kongsberg, Norja - 6. heinäkuuta 1853, Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen luterilainen pappi ja kirjailija.

Boye kävi koulua Trondheimissa ja opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa 1810-1816, jolloin hän valmistui teologian kaditaatiksi. Jo tuolloin hänet tunnettiin runoilijana. Hänestä tuli 1819 Jonstrupin seminaarin opettaja ja 1826 Søllerødin kirkkoherra, 1835 Helsingørin St. Olain seurakunnan kirkkoherra ja vuodesta 1847 Kööpenhaminan Garnisonskirke -kirkon kirkkoherra. Hän menehtyi koleraan, jonka hän oli saanut käytyään sairaiden ja kuolevien luona.

Boye löysi tiensä taiteilijapiireihin varhain ja hän kirjoitti runoja, näytelmiä ja tilapäislauluja. Kun hän valmistui papiksi hän haki avustusta jotta voisi toimia virsirunoilijana. Hän julkaisi 1833-37 neljä vihkoa kirjoittamiaan virsiä "*Aandelige Digte og Sange* "ja ne hän julkaisi yhtenä laitoksena 1840. Vuonna 1854 hän julkaisi laajennetun laitoksen runoistaan.

Tanskassa hänet tunnetaan parhaiten isänmaallisen laulun *"Det er et Land, dets Sted er højt mot Norden"* tekijänä. Hänen kirjoittamansa näytelmät olivat omana aikanaan suosittuja, kuten "Brødrene i Leire" (1820), "Conradin" (1821), "Juta" (1824), "Svend Grathe" (1825), "Kong Sigurd" (1826), "Erik den Syvende" (1827), sekä romanttinen näytelmä "William Shakespeare" (1826), Hän kirjoitti myös muutamia oopperatekstejä. Hänen näytelmänsä olivat saaneet vaikutteita Oehlenschlägerin teoksista.

Boyen virsituotanto oli aikanaan pidettyä, mutta hänen kirjoittamansa virtensä ovat jääneet unohduksiin mm. N.F. S. Grundtvigin virsien varjoon. Hän on kirjoittanut lähes 40 virttä, mutta vain yksi niistä on jäljellä Tanskan kirkon virsikirjassa. Syysvirsi "*Dybt hælder Aaret i sin Gang*" vuodelta 1883. Se on ilmestynyt painettuna "*Aandelige Digte og Sange*" kokoelmassa 1853.

Boyen virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 203 "Fram skrider året i sin gång", J.A. Eklundin kääntämänä. Suomenkielisessä virsikirjassa virsi on Anna- Maija Raittilan 1999 kääntämänä "Pois kiitää vuosi vaiheineen".

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 101. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Boye, Caspar Johannes *dendanskesalmebogonline.dk*. Viitattu 18.3.2022. (tanskaksi)
3. 1 2  C.J. Boye (1791–1853) *kalliope.org*. Viitattu 18.2.2022. (tanskaksi)
4. ↑  732 Dybt hælder året i sin gang *dendanskesalmebogonline.dk*. Viitattu 18.3.2022. (tanskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**Max Johan Casper Herler** (s. 1. marraskuuta 1975 Vaasa) on suomalainen asianajaja ja varatuomari sekä Borenius Asianajotoimisto Oy:n toimitusjohtaja.

Herlerin erikoisalaan kuuluvat yleisen ympäristöoikeuden ohella lupaprosessit, kaavoitus, ympäristövastuut, luonnonsuojelu, jäte- ja kemikaalikysymykset sekä kaivostoiminta. Herler on toiminut myös ympäristökonsultointialalla, yliopistossa ja ympäristöministeriössä.

Herler on vuonna 2008 väitellyt oikeustieteen tohtoriksi pilaantuneiden maa-alueiden vastuukysymyksistä Helsingin yliopistossa. Hän luennoi säännöllisesti omaan erityisosaamiseensa liittyvistä aiheista ja on julkaissut artikkeleita laajalti eri ympäristöoikeudellisista kysymyksistä.

Herler on ollut Borenius Asianajotoimisto Oy:n osakas vuodesta 2010.

Julkaisut
---------

* Herler, Casper: *Markföroreningsansvaret : om retroaktivitet och skälighet av miljörättsligt återställandeansvar*. Talentum Media Oy, 2008. ISBN 978-952-14-1311-7.
* *Nykyajan muuttuva oikeus: Justus ry. 10 vuotta = Nutida rätt i förändring : Justus r.f. 10 år*, toim. Kimmo Nuotio, Casper Herler, Johan Boucht, Helsinki: Suomalainen lakimiesyhdistys, 2001, Sarja: Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja. E-sarja, 1458-0446 ; N:o 5. ISBN: 951-855-192-8

Lähteet
-------

1. ↑  Laurila, Petri (toim.): *Suomen lakimiehet 2015 Finlands jurister*. Helsinki: Talentum, 2015. ISBN 978-952-14-2536-3.
2. 1 2 3
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Cass Daley** (syntyjään **Catherine Daley**; 17. heinäkuuta 1915 Philadelphia, Pennsylvania – 22. maaliskuuta 1975 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen radio-, televisio- ja elokuvanäyttelijä, laulaja sekä koomikko. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.

Elämä
-----

Catherine Daley syntyi Philadelphiassa 1915 ja eli nuoruudessaan Philadelphian lisäksi Camdenissa, New Jerseyssä. Hän joutui 14-vuotiaana jättämään koulun kesken auttaakseen vanhempiaan. Hän saikin töitä paikallisista tehtaista. Daley aloitti teini-ikäisenä koomisten lauluesitysten esittäjänä klubeilla. Hän tapasi 1930-luvulla tulevan miehensä Frank Kinsellan, josta tuli myös hänen manageri. He pärjäsivät lama-ajasta huolimatta taloudellisesti hyvin Daleyn esityksillä. Hän pääsi esiintymään Broadwayn *Ziegfeld Follies of 1936* -revyyhyn, kun hän korvasi esityksen jättäneen Judy Canovan.

Daley siirtyi 1940-luvulla elokuviin, ja hänen tunnetuimmat elokuvansa olivat *Laivasto kuhertelee* ja *Crazy House*. Vuonna 1945 Daley aloitti suositussa radio-ohjelmassa *The Fitch Bandwagon*. Viisi vuotta myöhemmin hän sai oman radio-ohjelmansa, *The Cass Daley Show’n*. Radion suosio oli kuitenkin laskusuunnassa, ja Daley päätti vetäytyä Newport Beachiin kasvattamaan lastaan.

Daley oli sivussa viihdemaailmasta noin 15 vuotta, kunnes yritti paluuta 1970-luvulla. Hän oli eronnut miehestään ja tarvitsi rahaa. Daley ei kuitenkaan onnistunut elvyttämään uraansa, ja hän sai lähinnä pieniä rooleja televisiosta ja elokuvista sekä pääsi muutamiin lava- ja yökerhoesiintymisiin. Daley kuoli verenhukkaan maaliskuussa 1975, kun hän kaatui kotonaan lasipöydän päälle, ja yksi sirpale lävisti hänen kaulavaltimonsa.

Lähteet
-------

* Cullen, Frank & Hackman, Florence & McNeilly, Donald: *Vaudeville: Old & New*. Routledge, 2007. ISBN 0415938538. Google-kirjat (viitattu 27.7.2011). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Cullen & Hackman & McNeilly, s. 288.
2. 1 2  Cass Daley *Hollywood Walk of Fame*. Hollywood Chamber of Commerce. Viitattu 27.7.2011. (englanniksi)
3. 1 2  Cullen & Hackman & McNeilly, s. 289.

Aiheesta muualla
----------------

* Cass Daley Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Kummakivi syyskuussa 2015.
**Kummakivi** on Ruokolahdella Haukonsalossa sijaitseva seitsemän metriä pitkä siirtolohkare, joka lepää kuperalla kallioalustalla niin, että kosketuspintaa on hyvin vähän. Kivi ei kuitenkaan liiku, toisin kuin ihmisvoimin liikuteltavissa olevat kiikkuvat lohkareet.

Kuvaus ja sijainti
------------------

Kummakivi on seitsemän metriä leveä ja viisi metriä korkea. Sen on arvioitu painavan noin 500 tonnia. Kallio kiven alla on poikkeuksellisen sileää, ja sen pinta koostuu kivestä sadeveden mukana valuneista mineraaleista. Kiven päällä kasvaa noin 30-vuotias kaksilatvainen mänty.

Kummakivi sijaitsee Ruokolahden länsiosassa lähellä Puumalan kunnanrajaa. Sen lähelle johtaa Kummakiventie, jonka varrelta oikealle noin 500 metriä kääntyy kapea hiekkatie. Hiekkatien päässä noin 200 metrin päässä on autojen kääntöpaikka. Kääntöpaikan päässä on polku, joka on merkitty nauhalla. Seuraamalla polkua runsaat 500 metriä päätyy Kummakiven äärelle.

Historia
--------

Geologi Aimo Kejonen arvioi jäämassojen kuljettaneen kiven nykyiselle paikalleen noin 11 000–12 000 vuotta sitten. Lähistöllä on muitakin ilmeisesti samaa alkuperää olevia siirtolohkareita.

Kerrotaan, että venäläiset turistit kävivät ihmettelemässä kiveä jo 1800-luvulla. 1900-luvun alkupuolella kiven päälle kerrotaan vieneen tikapuut ja nuorison viettäneen siellä aikaansa. Kummakivi rauhoitettiin vuonna 1962 metsäneuvos Väinö Lagerstedtin aloitteesta.

Kummakiven lähistöllä sijaitsee myös 1930-luvulla alueella liikkuneiden metsätyömiesten sammalmättäistä rakentamia sammalsiltoja, joita pitkin pääsee järvessä olevaan saareen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kivimäki, Petri: Valtava kivilohkare tasapainoilee kallion päällä – täydellinen sattuma loi Suomen luonnon käsittämättömän ihmeen *Yle Uutiset*.  13.8.2017. Yle. Viitattu 12.03.2018.
2. 1 2  Lehtinen: Ruokolahden kummakivi *Retkipaikka*.  16.11.2012. Viitattu 12.03.2018.
3. 1 2  Leskinen, Ilpo: Ruokolahden Kummakivi vannoo tasapainon lain nimeen, erikoinen lohkare valtaa kuva-alaa verkossa *Etelä-Saimaa*.  7.9.2016. Viitattu 12.03.2018.
4. ↑  Ruokolahti / Kummakivi (Julkaisu nro 500)\* *Willimiehen jäljillä -blogi*.  1.2.2014. Viitattu 12.03.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Luolamiehen blogi 8.7.2012: Kummakivi, Ruokolahti blogspot
* Näitä polkuja tallaan blogi 27.5.2017: Kummakivi blogspot
**Ultraviolence** on *Jonathan Casey*n (s. 1970) taiteilijanimi, jolla hän on julkaissut hardcorea vuodesta 1991. Ultraviolencen musiikki on saanut runsaasti vaikutteita punkista ja metallimusiikista, jota hän kuunteli teini-ikäisenä. Musiikki on rajua ja sanoitukset usein väkivaltaisia. Musiikkia säestää usein naisvokalistin laulu tai miesräppääjä

Ultraviolence kiinnostui elektronisen musiikin tekemisestä 1980-luvulla ja vuonna 1988 hän osti Atari ST:n musiikin tekoon. Ensimmäinen omakustannejulkaisu oli vuoden 1991 single "Shout". Ultraviolencen ensimmäinen levy oli vuonna 1994 julkaistu "Life of Destructor" jonka suuri hitti oli "Hardcore Motherfucker". Läpimurtolevy teknopiireissä tapahtui viimeistään vuonna 1996 julkaistulla levyllä "Psycho Drama", jonka nimibiisi koskettelee perheväkivaltaa. 

Hän on tuottanut myös nimellä *Johnny Violent* levyn "Shocker".

Diskografia
-----------

* Life of Destructor (1994)

1. I Am Destructor 2. Electric Chair 3. Joan 4. Hardcore Motherfucker 5. Digital Killing 6. The Only Love 7. We Will Break 8. Hiroshima 9. Destructor's Fall 10. Death Of A Child
* Psycho Drama (1996)

1. Birth/Jessica 2. The Reject 3. Disco Boyfriend 4. Pimp 5. Psycho Drama 6. Birth/Hitman 7. Stone Faced 8. Murder Academy 9. Hitman's Heart 10. Contract 11. Lovers 12. Suicide Pact 13. God's Mistake 14. Searching Hell 15. Heaven Is Oblivion
* Killing God (1998)

1. Dawn 2. Adultery 3. Paranoid 4. Still 5. Bombs In My Head 6. Facilitator 7. Masochist 8. Killing 9. God 10. Strangled 11. Horror 12. Immolation
* Superpower (2001)

1. Sex 2. Elektra 3. Superpower 4. Airbreak 5. Speed and Distance 6. Race Face 7. The Dark Station 8. Diamonds 9. Separation 10. Team UVR
* Blown away (2004), kokoelmalevy

Aiheesta muualla
----------------

* Ultraviolencen viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ultramafinen** eli ultraemäksinen on kivilajin tai mineraalin ominaisuus. Ultramafiset kivilajit reagoivat herkästi hiilen kanssa ja täten sitovat hiiltä tehokkaasti. Monet ultramiset kivilajit sisältävät paljon tummanvärisiä mineraaleja ja niitä muodostuu syvällä maan vaipassa. Ne nousevat joskus vaipasta maan pinnalle muun muassa mannerlaattojen liitosalueilla, missä mannerlaatat törmäävät toisiinsa.

Ultramafisia kivilajeja ovat duniitti ja peridotiitti. Eräs ultramafisten kivilajien sisältämä mineraali on peridootti, joka on oliviinin jalokivimuoto. Sitä tulee maan pinnalle tulivuorenpurkauksissa ja sitä esiintyy basaltissa.  Ultramafisia kivilajeja on joskus liuskekivialueilla, mistä löytyy myös vulkaanisia kivilajeja. Myös vihreäkivi- ja granuliittialueilla saattaa esiintyä ultramafisia kivilajeja. Esimerkiksi Itä-Lapissa sijaitsevilla liuskekivi-, vihreäkivi- ja granuliittialueilla on ultramafisia kivilajeja.

Lähteet
-------

1. ↑  Hiilidioksidia sitovia kivilajeja kartoitettu *Breathing Earth*.  9.3.2009. Wordpress.com. Viitattu 17.4.2023.
2. ↑  Arthur B. Busbey III, Robert R. Conraads, Paul Willis, David Roots: "Peridootti (Oliviini)", *Kivet & fossiilit*, s. 162. Suomentanut Jarmo Hakanen, Kaarlo Taipale, Riikka Taipale. Gummerus, 1999. ISBN 951-20-5347-0.
3. ↑  Lapin ultramafiiteista *Tutkimusraportti nro 23*.  1977. Geologinen tutkimuslaitos. Viitattu 17.4.2023.
**Teollisuustyöväen asuntomuseo** on Imatran alueen teollisuustyöväen asumiskulttuuria esittelevä museokohde Vuoksen varrella Tainionkoskella.

Teollisuustyöväen asuntomuseo sijaitsee Ritikanrannassa, jonne Ab Tornator rakensi Vuoksen rannalle Tainionkosken tehtaan työntekijöitä varten vuonna 1896 kuusi viiden perheen asuinkasarmia sekä sauna-pakarituvan.

Historiaa
---------

Teollisuustyöväen asuntomuseo sijaitsee Ritikanrannassa, jonne Ab Tornator rakensi Vuoksen rannalle Tainionkosken tehtaan työntekijöitä varten vuonna 1896 kuusi viiden perheen asuinkasarmia sekä sauna-pakarituvan. Vuosien 1897-1898 aikana alueelle rakennettiin vielä neljä asuinkasarmia lisää. Asuinalueen viereen valmistui 1900luvun alussa myös kaupparakennus, kansakoulu, posti ja Tainionkosken VPK:n talo. Alueen läheisyyteen sijoitettiin myös Tainionkosken tori v. 1904. Asuinalue oli Ab Tornatorin (myöh. Enso-Gutzeit Oy:n) Tainionkosken tehtaiden työväen asuinkäytössä 1950-luvulle saakka.

Ritikanrannan asuinalueen asuinrakennuksista purettiin suurin osa 1960-luvun puolivälissä. Työväen Sivistysliiton aloitteesta Enso-Gutzeit Oy luovutti yhden asuinkasarmin ja sauna-pakarituvan museokäyttöön vuonna 1972. Kunnostustöiden jälkeen asuinkasarmin ja sauna-pakarituvan muodostama kokonaisuus avattiin Teollisuustyöväen asuntomuseona vuonna 1975. Asuinrakennuksessa on neljän asunnon muodostama kokonaisuus, joka esittelee teollisuustyöväen asumista 1900-luvun alusta 1950–1960-luvuille saakka.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Lehonkoski, Pekka: *Oli kerran Tainionkoski. Vuoteen 1965.*, s. 115-117. Studio Niska, 2020.
3. ↑  Teollisuustyöväen asuntomuseo *imatra.fi*. Viitattu 7.5.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Teollisuustyöväen asuntomuseo (Q58685004)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo, kotimuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Imatra |
|  |
| sijainti | Tainionkoski |
|  |
| katuosoite | Taimenkuja 7, 55120 Imatra |
|  |
| koordinaatit | 61°12′18″N 28°46′54″E﻿ / ﻿61.20502°N 28.78153°E﻿ / 61.20502; 28.78153 |
|  |
|  |

 |
Ritarikunnan tunnuksia
**Siunattu sotilaallinen konstantinolainen Pyhän Yrjön ritarikunta** (ital. *Sacro Militare Ordine Costantiniano di San Giorgio*, esp. *Sagrada Orden Militar Constantiniana de San Jorge*) oli Molempain Sisiliain kuningaskunnassa jaettavat ritarikunta. Sen tarkkaa perustamisaikaa ei tiedetä. Ritarikunnan jäsenistö koostui lähes yksinomaan aatelisista, joiden odotettiin puolustavan katolista kirkkoa ritarikunnan jäseninä.

Kunnianosoitusta jaettiin viidessä luokassa, jotka jakautuivat edelleen alaluokkiin:

* tuomarin suurristi (6 alaluokkaa)
* armon suurristi (3 alaluokkaa)
* ansion suurristi (3 alaluokkaa)
* virkaritari (1 alaluokka)
* mitali (3 alaluokkaa)

Nykyään ritarikunnan jäsenet toimivat lähinnä hyväntekeväisyystyössä katolisten järjestöjen hyväksi. Italian tasavalta tunnusti ritarikunnan hyväntekeväisyysjärjestöksi vuonna 1963. Ritarikuntaan nimitetyt Italian kansalaiset saavat liittyä Italian presidentin vuonna 1973 perustamaan hyväntekeväisyysjärjestöön.

Lähteet
-------

1. ↑  Ordine Costantiniano di San Giorgio *Casa di Borbone Parma*.  2023. Viitattu 10.7.2023. (italiaksi)
2. 1 2  Constantinian Order of St. George, Grand Cross *Medalbook*. Viitattu 10.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  Sacred Military Constantinian Order of Saint George *Official Site of the Sacred Military Constantinian Order of St George*.  2023. Viitattu 10.7.2023. (englanniksi)
**Sitš** (ukr. Організація народної оборони «Карпатська Січ») oli nykyisen Taka-Karpatian alueella toiminut puolisotilaallinen järjestö. Se vaikutti 1930-luvulla alueen ollessa autonominen osa Tšekkoslovakiaa ja alueen lyhyen itsenäisyyden aikana Karpato-Ukrainan tasavaltana.

Organisaatio
------------

Dmytro Klympuš ja Sitš-järjestön jäseniä.
Sitš muodostui pienistä yksiköistä (čoty) kylissä ja kaupungeissa sekä suuremmista yksiköistä (koši) piirikuntatasolla. Sitšin johdossa oli Dmytro Klympuš, ja sen varajohtajana toimi Ivan Rohač. Järjestön jäsenten tehtäviin kuului esimerkiksi paikallisen poliisin tukeminen ja alueen rajojen valvonta Unkarista ja Puolasta tulevien soluttautujien varalta. Näiden toimien ohella Sitš julkaisi myös lehteä nimeltä *Nastup* ja sillä oli *Letiuča estrada* -niminen teatteriryhmä. Järjestön johto koostui paikallisista Ukraina-mielisistä aktivisteista, mutta sen rivijäsenten valtaosa oli peräisin Galitsiasta, ja sen jäsenten tavoitteena oli ukrainalainen valtio. Järjestön tarkkaa kokoa ei tunneta, mutta siihen kuului noin 300–400 aseellista jäsentä.

Historia
--------

Sitš perustettiin 9. marraskuuta 1938 hieman sen jälkeen, kun Avgustyn Vološynin johtama hallitus nousi valtaan tuolloin autonomisella Taka-Karpatian alueella. Järjestö radikalisoitui enenevissä määrin ennen maaliskuun 1939 poliittista kriisiä. Kehitystä tuki Saksa, jonka tarkoituksena oli lakkauttaa Münchenin sopimuksen rampauttama Tšekkoslovakia. Osa järjestön jäsenistä yritti 14. maaliskuuta 1939 vallankaappausta Vološynin hallitusta vastaan, ja yritykseen kuului myös hyökkäys alueella vielä olleita tšekkoslovakialaisia armeijan joukkoja vastaan. Lev Prchalan johtamat tšekkoslovakialaiset vastasivat hyökkäykseen, ja molemmat osapuolet menettivät muutamia miehiä. Seuraavan päivänä 15. maaliskuuta Unkarin armeija aloitti etenemisen Taka-Karpatiaan, ja alueen hallitus julistautui itsenäiseksi Karpato-Ukrainan tasavaltana. Tasavaltaa johtanut Vološyn ei ryhtynyt aseelliseen vastarintaan unkarilaisia vastaan vaan pakeni Romaniaan. Osa Sitšin jäsenistä julisti hänet petturiksi ja käynnisti liikekannallepanon. Sitšin jäsenet hyökkäsivät aseistautumattomien opiskelijoiden tukemana unkarilaisia joukkoja vastaan Krasne Polessa hieman H'ustin ulkopuolella. Surmansa sai useita Sitšin jäseniä sekä opiskelijoita.

Kulttuurissa
------------

Ukrainalaismieliset maastamuuttajat länsimaissa ja kansallismieliset tahot kommunismin jälkeisessä Ukrainassa ovat julkaisseet Sitš-järjestöstä useita teoksia. Sitä on käytetty esimerkkinä rohkeasta vastarinnasta fasistiksi väitetyn Miklós Horthyn johtamaa Unkaria vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paul Robert Magocsi ja Ivan Pop: *Encyclopedia of Rusyn history and culture*, s. 57–58. University of Toronto Press, 2005. ISBN 0-8020-3566-3. (englanniksi)
Yleinen esimerkki Perkin-reaktiosta
**Perkin-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa aromaattinen aldehydi reagoi happoanhydridin kanssa emäksen läsnä ollessa muodostaen α,β-tyydyttymättömän karboksyylihapon. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran William Henry Perkin vuonna 1868 ja reaktio on nimetty hänen mukaansa. Perkin-reaktio on yksi käytetyimpiä tapoja valmistaa kanelihappoa ja kanelihapon johdannaisia.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Perkin-reaktiossa reagoivan aldehydin täytyy olla aromaattinen tai vinyloginen aromaattinen aldehydi kuten kanelialdehydi. o-Hydroksisubstituoidut aldehydit kuten salisyylialdehydi muodostavat reaktiossa kumariinijohdannaisia. Tyypillisin reaktiossa käytetty anhydridi on etikkahappoanhydridi, mutta muitakin voidaan käyttää. Emäksinä voidaan käyttää anhydridiä vastaavan karboksyylihapon natrium-, kalium- tai cesiumsuoloja tai trietyyliamiinia.

Perkin-reaktion reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa emäs vastaanottaa happoanhydridiltä protonin, jolloin muodostuu anhydridin enolaatti. Tämä enolaatti on nukleofiilinen ja reagoi elektrofiilisen aldehydin karbonyyliryhmän hiilen kanssa additioreaktiolla. Tässä reaktiossa muodostuva alkoksidi reagoi intramolekulaarisella reaktiolla happoanhydridin karbonyyliryhmän kanssa muodostaen rengasrakenteisen välivaiheen. Tämä välivaihe hajoaa muodostaen asyloidun karboksylaattijohdannaisen. Karboksylaatti-ionin negatiivisesti varautunut happi reagoi toisen anhydridimolekyylin karbonyyliryhmän hiilen kanssa muodostaen uuden happoanhydridijohdannaisen. Tämän jälkeen asyloituun hydroksyyliryhmään nähden α-asemassa oleva hiili luovuttaa protonin emäkselle ja asyloitu ryhmä eliminoituu muodostaen kaksoissidoksen. Mikäli α-asemassa ei ole protonia tätä vaihetta ei tapahdu. Viimeisessä vaiheessa emäs hydrolysoi anhydridiryhmän karboksyylihapoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 793. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
2. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1161. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
3. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-68. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2 3  Jie Jack Li, E. J. Corey: *Name reactions for functional group transformations*, s. 363. Wiley-Interscience, 2007. ISBN 978-0-471-74868-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.5.2016). (englanniksi)
5. ↑  André B. Charette: *Handbook of reagents for organic synthesis: Reagents for Heteroarene Functionalization*, s. 4. John Wiley and Sons, 2015. ISBN 978-1-118-72657-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.5.2016). (englanniksi)
Varapresidentin käyttämä lippu
**Yhdysvaltain varapresidentti** (engl. *Vice President of the United States*) on toiseksi korkein virka Yhdysvaltain liittovaltiotason hallinnossa (korkein on Yhdysvaltain presidentti). Varapresidentistä tulee presidentti toimessa olleen presidentin kuollessa, erotessa tai joutuessa erotetuksi. Yhteensä yhdeksän varapresidenttiä on noussut presidentiksi. Kahdeksan on noussut toimeen presidentin kuoltua ja yksi eroamisen vuoksi.

Varamiehen roolin lisäksi varapresidentin ainoat perustuslailliset velvollisuudet ovat toimia senaatin puheenjohtajana (engl. *President of the Senate*) Yhdysvaltain kongressissa sekä johtaa presidentinvaalien valitsijamiesäänten laskentaa varten kokoontuvaa senaatin ja edustajainhuoneen yhteisistuntoa.

Pätevyys toimeen
----------------

Varapresidentin tulee täyttää samat Yhdysvaltain perustuslain vaatimat ehdot kuin presidentinkin. Henkilön tulee olla syntyperäinen Yhdysvaltain kansalainen, ainakin 35-vuotias ja olla asunut Yhdysvalloissa vähintään 14 vuotta.

Vastavalittu varapresidentti astuu toimeensa juuri ennen vastavalittua presidenttiä. Toisin kuin presidentin vala, varapresidentin valaa ei ole tarkoin määritelty perustuslaissa. Valasta on käytetty useita versioita vuoden 1789 jälkeen ja nykyisin käytössä olevaa valaa käytetään myös edustajainhuoneeseen valittujen henkilöiden sekä senaattorien astuessa toimeensa kuin myös valtionhallinnon virkamiesten virkaanastujaisissa:

> "I do solemnly swear (or affirm) that I will support and defend the Constitution of the United States against all enemies, foreign and domestic; that I will bear true faith and allegiance to the same; that I take this obligation freely, without any mental reservation or purpose of evasion; and that I will well and faithfully discharge the duties of the office on which I am about to enter: So help me God."
> 
>

Elossa olevat entiset varapresidentit
-------------------------------------

* Dan Quayle(George H. W. Bush)Dan Quayle  
(George H. W. Bush)
* Dick Cheney(George W. Bush)Dick Cheney  
(George W. Bush)
* Joe Biden(Barack Obama)Joe Biden  
(Barack Obama)
* Mike Pence(Donald Trump)Mike Pence  
(Donald Trump)

Katso myös
----------

* Luettelo Yhdysvaltain varapresidenteistä

Lähteet
-------

1. ↑  Accidental Presidents: Eight Men Who Changed America *Simon & Schuster*. Viitattu 30.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  U.S. Senate: About the Vice President (President of the Senate)  2022. United States Senate. Viitattu 20.5.2022. (englanniksi)
3. ↑  The Constitution of the United States: A Transcription  4.11.2015. National Archives. Viitattu 20.5.2022. (englanniksi)
4. ↑  Inauguration of the President of the United States  2022. USAGov. Viitattu 20.5.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yhdysvaltain varapresidentti** Wikimedia Commonsissa
**Troll** on vuonna 1986 julkaistu yhdysvaltalainen kauhukomedia.

Juoni
-----

Pottereiden perhe on juuri muuttanut uuteen kotiin San Franciscoon. Talossa on perheen lisäksi myös peikko, joka nappaa perheen lapsen Wendyn ja naamioituu häneksi. Harry, yksi perheen lapsista, tapaa henkilön nimeltä Eunice, joka paljastuu noidaksi. Lisäksi paljastuu, että hahmo nimeltä Torok (Peikko) ja Eunice olivat ihastuneet toisiinsa. Torok on itse muuttunut peikoksi rangaistuksena rauhanrikoksesta. Niinpä perhe on suuressa vaarassa, sillä Torok janoaa kostoa perheelle tappamalla heidät.

Tuotanto
--------

Elokuva kuvattiin 700 000 dollarin budjetilla Roomassa, Italiassa.

Vastaanotto
-----------

Elokuvan pienestä budjetista huolimatta elokuva sai sekä positiivisia että negatiivisia arvosteluja. Lisäksi se sai huomiota epävirallisesta jatko-osastaan Troll 2:sta.

Samankaltaisuutta
-----------------

Elokuva sisältää samannimisiä hahmoja, jotka esiteltiin Harry Potterissa. J. K. Rowling on kuitenkin sanonut, että Harry Potter on yleinen nimi Englannissa.
**Fasolada** (kreik. φασολάδα, *fasoláda*), **fasulada** (φασουλάδα, *fasouláda*) eli **fasolia** (φασόλια, *fasólia*) on kreikkalaiseen keittiöön kuuluva papukeitto, jossa on valkoisia papuja, tomaattia, porkkanaa, selleriä sekä kreikkalaista neitsytoliiviöljyä.

Fasolada-keittoa.
Fasoladaa on kuvattu "Kreikan kansallisruoaksi", sillä se on historiallisesti hyvin yleinen perusruoka. Keiton juuret saattaavat olla jo antiikin Kreikassa, jossa papujen keittämiselle oli oma juhlakin, nykyisen lokakuun aikaan vietetty Pyanopsia. Turkkilaisessa keittiössä keittoa vastaa *kuru fasulye* ja arabialaisessa keittiössä *fasoulia*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Greek Bean Soup with Carrots and Celery (Fasolada) *Socratic Food*. Viitattu 18.6.2018.
2. 1 2  Traditional Greek bean soup recipe (Fasolada) *My Greek Dish*. Viitattu 18.6.2018.
3. ↑  All-Time Classic Greek Bean Soup (Fasolada) *Cookouvagia*.  Arkistoitu 18.6.2018. Viitattu 18.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fasolada** Wikimedia Commonsissa
**Demisse "Mamo" Wolde** (s. 12. kesäkuuta 1932 Diri Jille – 26. toukokuuta 2002 Addis Abeba) oli oromo-heimoon kuulunut etiopialainen juoksija, jonka paras saavutus oli vuoden 1968 Meksikon olympialaisten maratonjuoksun kultamitali.

Ruuminrakenteeltaan Wolde oli hyvin pieni ja erityisen laiha, ja luonteeltaan ujo. Hän kilpaili jo 1956 Melbournen olympialaisissa Etiopian joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä, joka juoksi ajan 3.39,9, sekä 1 500 metrillä, jossa hän jäi omassa alkuerässään viimeiseksi.

Vuoden 1964 Tokion olympialaisissa Wolde osallistui 10 000 metrille. Hän sinnitteli pitkään kärkiryhmässä ja sijoittui lopputuloksissa neljänneksi. 

Kesän 1968 olympialaisissa Méxicossa Wolde saavutti 10 000 metrillä hopeaa Kenian Naftali Temun takana. Ohut vuoristoilma koitui kympillä monen eurooppalaisen ennakkosuosikin kohtaloksi, ja niin myös maratonilla. Belgialainen Gaston Roelants, joka oli voittanut esikisojen maratonin ajalla 2.19,37,4, juoksi tällä kertaa lähes kymmenen minuuttia hitaamman ajan ollen lopulta vasta yhdestoista. Wolden maanmies, kaksien edellisten olympiamaratonien voittaja Abebe Bikila, kärsi kipeästä polvesta ja vilustumisesta, ja jätti matkan kesken. Wolde juoksi lopulta kilpailun voittoon ajalla 

Wolde saavutti pronssia vielä vuoden 1972 Münchenin olympialaisten maratonilla ollessaan jo 40-vuotias.

Vuonna 1993 Wolde pidätettiin 127 maanmiehensä kanssa epäiltynä niin sanotun terrorikomitean jäsenenä osallisuudesta kansanmurhaan ja vallankumouskampanjoihin Mengistu Haile Mariamin valtakaudella. Vuoden 2002 alkupuolella alkaneessa oikeudenkäynnissä Wolde tuomittiin kuuden vuoden vankeusrangaistukseen, mutta hänet vapautettiin hänen istuttua vankilassa tätä ennen jo yhdeksän vuotta. Pian tämän jälkeen, 26. toukokuuta 2002, Wolde kuoli sairauteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mamo Wolde (Arkistoitu – Internet Archive)

Miesten maratonin olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: Spyrídon Loúis | 
1900: Michel Théato | 
1904: Thomas Hicks | 
1908: Johnny Hayes | 
1912: Kenneth McArthur | 
1920: Hannes Kolehmainen | 
1924: Albin Stenroos | 
1928: Boughéra el-Ouafi | 
1932: Juan Carlos Zabala | 
1936: Sohn Kee-chung | 
1948: Delfo Cabrera | 
1952: Emil Zátopek | 
1956: Alain Mimoun | 
1960: Abebe Bikila | 
1964: Abebe Bikila | 
1968: Mamo Wolde | 
1972: Frank Shorter | 
1976: Waldemar Cierpinski | 
1980: Waldemar Cierpinski | 
1984: Carlos Lopes | 
1988: Gelindo Bordin | 
1992: Hwang Young-cho | 
1996: Josia Thugwane | 
2000: Gezahegne Abera | 
2004: Stefano Baldini | 
2008: Samuel Wanjiru | 
2012: Stephen Kiprotich | 
2016: Eliud Kipchoge | 
2020: Eliud Kipchoge |  |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* World Athletics

 |

 |
**Nicolás Laprovíttola** (s. 31. tammikuuta 1990 Morón) on argentiinalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän on pelannut urallaan muun muassa Argentiinan, Brasilian, Espanjan ja Venäjän pääsarjoissa sekä lyhyesti NBA:ssa. Laprovíttola on voittanut urallaan muun muassa kaksi Brasilian mestaruutta, ja hänet valittiin vuonna 2019 Espanjan pääsarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi sekä sarjan ykköstähdistöviisikkoon. Hän on saavuttanut myös Espanjan pääsarjan kori- ja syöttökuninkuudet. Laprovíttola on pitkäaikainen Argentiinan maajoukkuepelaaja ja on saavuttanut maajoukkueessa muun muassa hopeaa Kiinan MM-kilpailuista 2019.

Elämä ja ura
------------

### Seurajoukkueet

Laprovíttola aloitti ammattilaisuransa kotimaansa Club Atlético Lanúsissa ja vuosina 2013–2015 brasilialaisessa Flamengossa jossa voitti muun muassa Brasilian mestaruuden vuosina 2014 ja 2015. Vuonna 2015 Laprovíttola siirtyi Eurooppaan pelaten lyhyesti Liettuan pääsarjassa ja kahdesti Espanjan pääsarjassa: vuonna 2016 hän pelasi 18 ottelua myös NBA:ssa San Antonio Spursissa.

Kauden 2017–2018 Laprovíttola edusti venäläistä BK Zenit Pietaria, josta hänet lainattiin espanjalaiseen Joventut Badalonaan ja jossa hän pelasi koko sarjan korkeimmalla 6,9 korisyötön keskiarvolla. Seuraavan kauden Laprovíttola pelasi Joventutissa tehden läpimurtonsa Euroopassa: hänet valittiin Espanjan pääsarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi ja kauden ykköstähdistöviisikkoon. Hän voitti myös sarjan korikuninkuuden 17,2 pisteen ottelukeskiarvolla. Kesällä 2019 Laprovíttola siirtyi Real Madridiin.

### Maajoukkue

Laprovíttola on edustanut myös Argentiinan miesten maajoukkuetta. Maajoukkueessa Laprovíttola on saavuttanut muun muassa MM-hopeaa Kiinassa 2019 ja kolme mitalia Amerikan-mestaruuskilpailuista. Lisäksi hän on kuulunut Argentiinan kokoonpanoon muun muassa Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 ja Espanjan MM-kilpailuissa 2014.

Lähteet
-------

* Profiili euroleague.net (englanniksi)
* Nicolas Laprovittola International Stats Basketball-Reference.com (englanniksi)
* Nicolas Laprovittola Stats Basketball-Reference.com (englanniksi)
* Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) Liga ACB (espanjaksi)
* Nicolás Laprovíttola Bio, Stats, and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. 1 2 3  Liga ACB
3. 1 2 3  euroleague.net
4. 1 2 3  Basketball-Reference.com
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nicolás Laprovíttola** Wikimedia Commonsissa

* Nicolás Laprovíttola Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)
* Profiili Argentiinan olympiakomitea (espanjaksi)
* Profiili eurobasket.com (englanniksi)

Argentiinan joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2019
1 Caffaro ·
3 Vildoza ·
4 Scola ·
7 Campazzo ·
8 Laprovíttola ·
9 Brussino ·
10 Fjellerup ·
12 Delía ·
14 Deck ·
25 Redivo ·
29 Garino ·
83 Gallizzi ·
Valmentaja Hernández
**Juhlat** (*Festen*) on Thomas Vinterbergin ohjaama tanskalainen draamaelokuva vuodelta 1998. Se oli ensimmäinen elokuvanteon yksinkertaisuutta ja luonnollisuutta korostavia Dogma 95 -periaatteita noudattanut elokuva. Tarina kertoo perheen isän 60-vuotisjuhlista, joissa aikuinen poika yllättäen onnittelupuheessaan paljastaa tämän käyttäneen häntä ja hänen itsemurhan tehnyttä kaksossisartaan seksuaalisesti hyväksi lapsina.

Rooleissa
---------

* Ulrich Thomsen – Christian Klingenfeldt-Hansen
* Henning Moritzen – isä Helge
* Thomas Bo Larsen – veli Michael
* Paprika Steen – sisar Helene
* Birthe Neumann – äiti Else
* Trine Dyrholm – Pia
* Helle Dolleris – Mette
* Therese Glahn – Michelle
* Klaus Bondam – Helmut von Sachs, juhlapuhuja
* Bjarne Henriksen – Kim
* Gbatokai Dakinah – Gbatokai
* Lasse Lunderskov – setä
* Lars Brygmann – Lars, vastaanottovirkailija
* Lene Laub Oksen – Linda, kuollut sisar
* Linda Laursen – Birthe
* John Boas – isoisä
* Erna Boas – isoäiti

Tuotanto
--------

Elokuvan idea perustui Vinterbergin kuulemaan radio-ohjelmaan, jossa tuntematon soittaja kertoi samanlaisesta tapauksesta. Vinterberg pyysi ystäväänsä Mogens Rukovia kirjoittamaan sen pohjalta käsikirjoituksen uhrin näkökulmasta. Myöhemmin kuitenkin ilmeni, ettei soittajan kertoma tarina ollut totta.

Dogma 95 -julistuksen periaatteiden mukaisesti elokuva kuvattiin tavallisille MiniDV-kaseteille kuluttajakäyttöön tarkoitetulla pienellä Sony Handycam -videokameralla. Vinterberg paljasti myöhemmin rikkoneensa Dogma-sääntöjä peittämällä yhden kuvauspaikan ikkunan paremman valaistuksen aikaansaamiseksi. Kuvauspaikkana oli Skjoldenæsholmin linna Ringstedissä, 60 kilometriä Kööpenhaminasta länteen.

Vastaanotto
-----------

Thomas Vinterberg sai *Juhlista* tuomariston palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla ja oli ehdokkaana myös Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva oli ehdolla vuoden parhaaksi vieraskieliseksi elokuvaksi muun muassa Bafta- ja Golden Globe- tapahtumissa ja sai palkintoja useilla elokuvafestivaaleilla ympäri maailmaa.

Eräät elokuvan näyttelijöistä toteuttivat tarinasta myös teatterinäytelmän, joka on tuotettu näyttämölle useissa teattereissa eri maissa.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Juhlat* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 4.7.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: da:Festen
Rein-Neckar-kolmion kartta
**Rein-Neckar** (saks. *Rhein-Neckar*) tai **Rein-Neckar-kolmio** (*Rhein-Neckar-Dreieck*) on alue Saksan lounaisosassa, Baden-Württembergin, Rheinland-Pfalzin ja Hessenin osavaltioissa. Virallisesti se lasketaan metropolialueeksi. Reinin-Neckarin alue vastaa osapuilleen historiallista Kurpfalzin maakuntaa ja muodostuu Mannheimin, Ludwigshafenin ja Heidelbergin suurkaupungeista ympäristöineen. Yhteensä Rein-Neckar-kolmiossa asuu noin 2,4 miljoonaa ihmistä. Nimensä alueelle antavat joet Rein ja Neckar, jotka yhdistyvät Mannheimin kohdalla.

Rein-Neckar-kolmioon kuuluvat seuraavat piirittömät kaupungit ja piirikunnat:

Baden-Württembergin osavaltiossa
* Mannheimin kaupunki (307 721 asukasta)
* Heidelbergin kaupunki (142 666 asukasta)
* Rhein-Neckar-Kreisin piirikunta (531 723 asukasta)
* Neckar-Odenwald-Kreisin piirikunta (151 043 asukasta)

Hessenin osavaltiossa
* Kreis Bergstraßen piirikunta (265 868 asukasta)

Rheinland-Pfalzin osavaltiossa
* Ludwigshafenin kaupunki (163 002 asukasta)
* Frankenthalin kaupunki (47 534 asukasta)
* Landau in der Pfalzin kaupunki (41 687 asukasta)
* Neustadt an der Weinstraßen kaupunki (53 898 asukasta)
* Speyerin kaupunki (50 280 asukasta)
* Wormsin kaupunki (80 955 asukasta)
* Rhein-Pfalz-Kreisin piirikunta (148 428 asukasta)
* Bad Dürkheimin piirikunta (134 869 asukasta)
* Germersheimin piirikunta (124 894 asukasta)
* Südliche Weinstraßen piirikunta (110 658 asukasta)
**Siitoonjärvi** on matala ja vähähumuksinen järvi Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajalla. Sen eteläosa sijaitsee Lohjan alueella, keski- ja pohjoisosa Salon alueella. Järven pinta-ala on 54 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 22 kilometriä luoteeseen ja Salon keskustasta 33 kilometriä itään. Suomusjärven kirkonkylä sijaitsee nelisen kilometriä Siitoonjärveltä lounaaseen.

Maantiede
---------

Siitoonjärven pituus lännestä itään on 1,1 kilometriä, allas on pohjois–eteläsuunnassa varsin tasaleveä, enimmillään runsaat 600 metriä. Saaria ei ole. Rannoilla on suhteellisen paljon asutusta, valuma-alue on enimmäkseen metsäistä. Siitoonjärveen laskee suo-ojia, Siitoonjärvi laskee Enäjärveen, joka sijaitsee puoli kilometriä etelään. Enäjärven korkeustaso on noin yhdeksän metriä Siitoonjärveä alempi. Siitoonjärven luoteispuolella sijaitsee Lahnajärvi, kaakossa on muun muassa Ruona ja Kivimäen Kaita.

Siitoonjärven ekologinen tila on erinomainen.

Siitoonjärvi (23.074.1.016) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Siitoonjärvi on neljänneksi laajin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Siitoonjärvi, vakavesi, Salo
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 21.5.2021.
3. ↑  Siitoonjärvi. Järviwiki. Viitattu 21.5.2021.
4. 1 2 3  Siitoonjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 21.5.2021.
5. ↑  Hämjoen valuma-alue (23.074). Järviwiki. Viitattu 21.5.2021.
**Nangola** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Dioïlan piirissä Malissa. Se sijaitsee 35 kilometriä Dioïlasta koilliseen. Kunnassa on 18 600 ja kylässä 4 200 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Nangolan kunta rajoittuu idässä Dioïlan piirin Dolendougoun, etelässä Kilidougoun, lännessä Kaladougoun, Wacoron ja Kérélan sekä pohjoisessa Ségoun alueen Barouélin piirin Konobougoun ja Gouendon kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja ylängöt. Etelässä virtaa Banijoki. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen.

Kuntaan kuuluu 14 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja ja soninkeja.

Nangolan kautta kulkee Fanan ja Bélékon välinen maantie. Pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi ja puuvilla. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 15.12.2018.
2. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 15.12.2018.
3. ↑  Mali - Region de Segou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 15.12.2018.
4. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Nangola 2008-2012 *aec.msu.edu*.  2008.  Arkistoitu 14.6.2010. Viitattu 15.12.2018.