recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Leopold von Hohenzollern
**Leopold von Hohenzollern-Sigmaringen** (22. syyskuuta 1835 Krauchenwies, Preussi – 8. kesäkuuta 1905 Berliini, Saksan keisarikunta) oli saksalainen ruhtinas, jota Preussi tuki Espanjan kuninkaaksi vuonna 1870.

Suku
----

Leopold kuului Preussiakin hallinneen Hohenzollernin hallitsijasuvun svaabilaiseen Hohenzollern-Sigmaringen-sukuhaaraan. Hänen isänsä Karl Anton von Hohenzollern oli vuonna 1849 luovuttanut koko pienen ruhtinaskuntansa Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:lle, minkä jälkeen Hohenzollern-Sigmaringenin ruhtinaat katsottiin kuuluviksi Preussin kuningassukuun. Leopoldista tuli Hohenzollern-Sigmaringenin ruhtinassuvun päämies isänsä kuoltua vuonna 1885.

Kuninkuus suunnitelmat
----------------------

Kun Espanjan valtaistuin jäi tyhjilleen vuoden 1868 vallankumouksen seurauksena, Preussin kansleri Otto von Bismarck ja Espanjan pääministeri Juan Prim alkoivat ajaa prinssi Leopoldia Espanjan uudeksi kuninkaaksi. Suostuttelun jälkeen Leopold hyväksyi ehdokkuutensa. Ranskan keisari Napoleon III kuitenkin vastusti sitä, sillä saksalaisen kuninkaan valtaannousu Espanjassa olisi muodostanut uhan Ranskalle kahdelta suunnalta. Ranskan diplomaattisen painostuksen jälkeen Leopold vetäytyi ehdokkuudestaan, mutta Preussin johto ei suostunut antamaan Ranskalle vakuutusta päätöksen lopullisuudesta. Tapahtumat johtivat Emsin sähkeenä tunnettuun diplomaattiseen selkkaukseen ja edelleen Ranskan–Saksan sodan syttymiseen.

Leopoldin veli oli Romanian kuninkaaksi valittu Kaarle I. Koska Kaarle I:lle ei syntynyt poikia, hänen seuraajakseen kuninkaana tuli Leopoldin ja Portugalin infanta Antónian (1845–1913) poika, Romanian kuningas Ferdinand I. Puoliso oli Portugalin kuningatar Maria II:n ja Ferdinand II:n kolmanneksi vanhin tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Prince Leopold of Hohenzollern-Sigmaringen (Prussian prince) (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 22.10.2015.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1909), s. 955–956 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 22.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leopold von Hohenzollern** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Australian pääministeri** on Australian hallituksen päämies, joka on usein edustajainhuoneen suurimman puolueen puheenjohtaja tai suurimman liitoutuman johtaja. Pääministerin nimittää Australian kenraalikuvernööri. Nykyinen pääministeri on Australian työväenpuolueen Anthony Albanese. Pääministeri on Australiassa ylin todellinen vallankäyttäjä ja hänellä on laajimmat toimeenpanovaltuudet, vaikka muodollinen valtionpäämies on Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki, jolla on teoriassa myös laaja valta.

  

Monarkkia edustaa Australian kenraalikuvernööri, jonka hän nimittää käytännössä aina pääministerin ehdotuksen mukaisesti. Kenraalikuvernööri toimii lähes aina hallituksen ohjeiden mukaan. Kenraalikuvernöörillä on kuitenkin muutamia erityisoikeuksia poikkeustilanteiden varalta. Hän voi erottaa pääministerin, jos tämä toimii lakien vastaisesti tai ei nauti parlamentin luottamusta. Hän voi myös kieltäytyä hajottamasta parlamenttia pääministerin vaatimuksesta huolimatta.

Katso myös
----------

* Luettelo Australian pääministereistä

Lähteet
-------

1. ↑  
Australia *The World Factbook*. Washington, DC:  Central Intelligence Agency.  (englanniksi)
2. ↑  Governor-General's Role *Governor-General of Commonwealth of Australia*.  Arkistoitu 11.4.2019. Viitattu 20.1.2019.
Esa Silander Turun kirjamessuilla.
**Esa Silander** (s. 1956) on suomalainen tv-toimittaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän on tehnyt lukuisia urheiluaiheisia dokumenttielokuvia ja suunnitellut televisio-ohjelmia.

Silander on kirjoittanut muun muassa Yle TV2:lle tv-sarjoja *Ei vanhene koskaan*, *Kadonneet* ja *Rikoksen maailma*. Hän suunnitteli ja juonsi 42-osaisen *Aleksis K* -kirjallisuusohjelman Yle Teemalle. Silander on suunnitellut yhdessä Janne Porkan kanssa *Onnenpallo* -gameshow'n. Hän on ollut käsikirjoittajana Eränkävijät-ohjelmassa, joka palkittiin parhaan tv-ohjelman Kultainen Venla-palkinnolla tammikuussa 2018. 

Silander on kotoisin Turusta. Hän toimi turkulaisessa *Auran Aallot* -paikallisradiossa sen perustamisesta saakka ja oli myöhemmin aseman päätoimittaja. 

Hän on ollut mukana kansainvälisissä televisiotuotannoissa muun muassa Ateenan 2004 ja Pekingin 2008 olympialaisissa sekä juoksulajien päävaroittajana yleisurheilun MM-kilpailuissa 2005.

Kirjallisella puolella Silander on julkaissut Timo Nummelinin elämäkerran *Elämäni pelikentät* yhdessä Turkka Talosen kanssa. Vuonna 2010 ilmestyi Silanderin toimittama teos *Sivuääniä*, joka sisältää mietelauseita Jari Tervon tuotannosta. Kokoelma *Asialliset* ilmestyi 2011, se sisältää aforismeja Kari Hotakainen tuotannosta. 2018 *Karhumies* - Sulo Karjalaisen tarina yhdessä Vesa Tuomisen kanssa.

Silander oli 1979–2007 avioliitossa kirjailija Leena Landerin kanssa. Liitosta on kolme yhteistä lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Silander, Esa *kansalliskirjasto.finna.fi*. Viitattu 28.5.2022.
2. ↑  Rikoksen maailma | YLE TV2 | yle.fi *vintti.yle.fi*. Viitattu 9.11.2020.
3. ↑  Haluatko ostaa vokaalin? Tämä show palaa televisioon! *Ilta-Sanomat*.  9.9.2012. Viitattu 9.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Esa Silander Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* 
* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Bishop Museum** (suom. *"Bishopin museo"*) on Honolulussa sijaitseva museo, joka keskittyy Havaijin alkuperäisasukkaiden kulttuuriin ja luonnontieteisiin. Museo on nimetty havaijilaisen prinsessan ja hyväntekijän Bernice Pauahi Bishopin mukaan.

Museo on kooltaan Havaijin osavaltion suurin.

Historia
--------

Museo perustettiin vuonna 1889 Bernicen miehen Charles Bishopin aloitteesta vaimonsa jättämän testamentin rahoittamana. Alkujaan sinne kerättiin yksinomaan havaijilaisten esineistöä sekä kuningasperheen perintökalleuksia. Paikka, jonne museo rakennettiin oli alkujaan Kamehameha-koulujen, jotka perustettiin myös Bernicen perinnön turvin, tontti.

Vuonna 1982 museo nimettiin NRHP-kohteeksi.

Nykyään
-------

Museon kokoelmiin kuuluu miljoonia esineitä, dokumentteja ja valokuvia, jotka käsittelevät havaijilaisten lisäksi myös muita polynesialaisia alkuperäiskansoja: esim. vuonna 2022 museossa avautui erikoisnäyttely, joka käsitteli samoalaista tatuointikulttuuria.

Luonnontieteellisellä osastolla toimii mm. observatorio ja planetaario.

Museossa järjestetään säännöllisesti hula-esityksiä ja työpajoja, joissa esitellään mm. lein tekemistä ja muita perinteisiä käsitöitä. Osaa museon tiloista voi myös vuokrata yksityistapahtumiin.

Vuonna 2021 museon kävijämääräksi ilmoitettiin 155 000.

Galleria
--------

* Perinteisen havaijilaisen ruohomajan jäljennösPerinteisen havaijilaisen ruohomajan jäljennös
* Paperimassasta tehty kaskelottiPaperimassasta tehty kaskelotti
* Höyhenistä tehty päällikön viitta ja kypäräHöyhenistä tehty päällikön viitta ja kypärä

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bishop Museum | Hawaiian culture, Polynesian artifacts, Pacific collections *Encyclopædia Britannica*.  2024. Viitattu 6.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  About *Bishop Museum*.  2024. Viitattu 6.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  National Register of Historic Places Inventory – Nomination Form (pdf) *National Park Service*.  26.7.1982. Viitattu 6.2.2024. (englanniksi)
4. 1 2  Bishop Museum increases visitor numbers with special exhibits *Hawai'i Public Radio*.  12.1.2022. Viitattu 6.2.2024. (englanniksi)
5. ↑  Bishop Museum Oʻahu *gohawaii.com*.  2024. Viitattu 6.2.2024. (englanniksi)
6. ↑  Facility Rentals *Bishop Museum*.  4.8.2019. Viitattu 6.2.2024. (englanniksi)
**Ágios Vasíleios** (kreik. Άγιος Βασίλειος; myös transl. *Ágios Vasílios*) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Patraksen kuntaan, Akhaian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Αγίου Βασιλείου, *Dimotikí Koinótita Agíou Vasileíou*). Kaupungin väkiluku on 2 662 (vuonna 2011).

Ágios Vasíleioksen rautatieasema.
Ágios Vasíleioksen pieni kaupunki sijaitsee Korintinlahden etelärannalla Peloponnesoksen niemimaan luoteisosassa noin kymmenen kilometriä koilliseen Patraksen kaupungista. Se on nimetty Pyhän Basileioksen ja tälle omistetun kirkon mukaan. Kaupungin eteläpuolelta kulkee A8-valtatie. Kaupungissa on myös Patraksen proastiakós-paikallisjunien asema.

Aiemmin kaupunki kuului Ríon kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Patraksen kunnan Ríon kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ágios Vasíleios** Wikimedia Commonsissa
**Ailanthuskehrääjä** (*Samia cynthia*) on riikinkukkokehrääjiin kuuluva, kookas perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ailanthuskehrääjä on yleisväritykseltään ruskea, mutta värin sävy ja siiven kontrastisuus vaihtelee suuresti. Siivet ovat leveät ja etusiiven sirppimäisesti kaartuvassa kärjessä on silmätäplä. Molempien siipiparien poikki kulkee punertavanvalkea viiru. Sekä etu- että takasiiven keskellä on lisäksi puolikuun muotoinen silmätäplä. Siipiväli 113–125 mm. Perhosen ruumis on karvainen ja tukeva, noin 25 mm pitkä.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Lajin luontainen elinalue on Itä-Aasia Korean niemimaalta Kiinan keskiosiin. Ihmisen mukana laji on levinnyt luontoon ja muodostanut pysyviä populaatioita ympäri maailmaa. Tällaisia villiintyneitä populaatioita elää mm. Japanissa, Australiassa, Tunisiassa, Ranskassa, Sveitsin ja Saksan eteläosissa, Itävallassa, Unkarissa, Yhdysvaltojen itäosissa, Kanadassa, Brasiliassa sekä Uruguayssa. Aikuiset perhoset lentävät toukokuusta kesäkuuhun ja riittävän lämpimillä alueilla toisena sukupolvena syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Ailantuskehrääjä suosii avoimia ympäristöjä. Alueilla joille se on levinnyt karkulaisena sen tapaa tavallisimmin puistoista ja puutarhoista, joihin on istutettu toukan ravintokasvia. Aikuinen perhonen on aktiivinen yöllä ja lepää päivät kasvillisuuden kätköissä. Niiden suuosat ovat surkastuneet, eivätkä perhoset nauti ravintoa. Naaras tuottaa jopa 400 munaa.

Ailanthuskehrääjän toukan tuottamaa, kaupallisesti arvokasta silkkiä kutsutaan eri-silkiksi.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää haisujumaltenpuulla (*Ailanthus altissima*), alalaji *S. c. ricina* risiinillä (*Ricinus communis*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1462214
* Wikispecies: Samia cynthia
* ADW: Samia\_cynthia
* AFD: Samia\_cynthia
* BAMONA: Samia-cynthia
* BioLib: 51150
* BOLD: 78879
* BugGuide: 328125
* CoL: 6XHQQ
* EPPO: PHISCY
* EUNIS: 306799
* Fauna Europaea: 443624
* Fauna Europaea (new): 54c9adb8-45bc-466d-8c32-7a9704a89558
* GBIF: 1866356
* iNaturalist: 125073
* IRMNG: 10327509
* ITIS: 936212
* LepIndex: 68118
* MONA: 7759
* MaBENA: SamiaCynthia
* NatureServe: 2.120068
* NCBI: 7127
* NZOR: 9a25bbd4-6816-4d57-bc00-1ed6b814a53c
* uBio: 7969943

 |

 |
Piirros Albrekt Karhun sinetistä.
**Albrekt I Karhu** (saks. *Albrecht der Bär*; noin 1100 – 18. marraskuuta 1170) oli Brandenburgin rajakreivikunnan perustaja ja ensimmäinen rajakreivi. Yhtenä keskeisistä henkilöistä hän johti 1100-luvulla saksalaisen asutuksen levittämistä itään (*ostsiedlung*).

Albrekt Karhun isä oli Askania-sukuinen Ballenstedtin kreivi Otto Rikas, jonka maat Harzvuorten ja Elbejoen välissä hän peri vuonna 1123. Albrekt tuki Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisaria Lothar III:ta tämän sotaretkellä Italiassa vuonna 1132. Kiitoksena tästä keisari antoi hänelle vuonna 1134 Elben itäpuolella sijainneen Nordmarkin rajakreivikunnan. Albrekt laajensi uutta valtakuntaansa osallistumalla useisiin sotaretkiin slaavilaisia vendiheimoja vastaan. Hän teki Havellandin aluetta hallinneen hevellien ruhtinas Pribislavin kanssa sopimuksen, jonka nojalla hän peri Pribislavin valtakunnan tämän kuoltua vuonna 1150. Albrekt alkoi tämän jälkeen käyttää arvonimeä Brandenburgin rajakreivi. Hän jatkoi valloitussotaa vendejä vastaan ja levitti samalla saksalaista asutusta itään houkuttelemalla alueelle uudisasukkaita Friisinmaalta ja Saksista. Myös premonstratenssit ja sisterssiläiset osallistuivat uudismaiden raivaukseen. Albrekt perusti Havelbergin ja Brandenburgin hiippakunnat edistääkseen vendien käännyttämistä kristinuskoon.

Keisari Konrad III antoi vuonna 1138 Albrekt Karhulle Henrik Ylpeältä riistämänsä Saksin herttuakunnan, mutta Albrekt onnistui pitämään sitä hallussaan vain hetken ennen kuin Henrik valloitti pääosan siitä takaisin. Albrekt luopui vaateestaan Saksin herttuakuntaan vuonna 1142, jolloin se annettiin Henrik Ylpeän pojalle Henrik Leijonalle. Äitinsä Eilikan kuoltua samana vuonna Albrekt peri hänen kauttaan osan Billung-suvun maista Saksissa, mutta ei saanut herttuan arvoa. Albrekt oli tämän jälkeen yksi Henrik Leijonan päävastustajista, joskin liittoutui hetkellisesti tämän kanssa slaaviheimojen vastaisilla sotaretkillä.

Albrekt Karhun vanhin poika Otto I peri isänsä kuoltua Brandenburgin rajakreivin arvon. Nuorempi poika Bernhard sai myöhemmin Henrik Leijonalta riistetyn Saksin herttuan arvon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Albert I (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 22.10.2017.
2. 1 2 3  Erich von Guttenberg: Albrecht der Bär (saksaksi) *Neue Deutsche Biographie* (1953) Deutsche Biographie. Viitattu 22.10.2017.
3. ↑  *Nordisk familjebok* (1904), s. 495 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 22.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Albrekt Karhu** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Hakuteoksen laitoksia eri vuosilta.
**Vem och vad** on henkilöhakuteos merkittävistä suomalaisista. Se on ilmestynyt ruotsinkielisenä Suomessa vuodesta 1920 noin neljän vuoden välein. Tuorein laitos on vuodelta 2010.

Teoksen kustantaja on ollut Schildts, nyttemmin Schildts & Söderströms. Vuoteen 1992 otsikkoon kuului kysymysmerkki, sen jälkeen ainoastaan nimiösivulla. Vuosien 2008 ja 2010 laitoksissa oli runsaat 3 800 henkilöartikkelia noin 900 sivulla. Hyvin edustettuina ovat yliopistomaailma ja kulttuurielämä, ja myös poliitikoista on runsaasti artikkeleita. Vähemmän sen sijaan on esimerkiksi viihteen edustajia. Tiedot perustuvat henkilöiden omaan ilmoitukseen. Mukana ei ole sellaisia, jotka eivät ole antaneet itse tietojaan.

Katso myös
----------

* *Kuka kukin on*, vastaava suomenkielinen teos
* *Vem är det*, vastaava Ruotsissa ilmestyvä teos

Lähteet
-------

1. ↑   Seriöst skvaller och viktiga personuppgifter. *Hufvudstadsbladet* 27.10.2010. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomenruotsalaisia vaikuttajia valikoidusti. *Helsingin Sanomat* 29.12.2008. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Teos kustantajan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Vem och vad 1967*. Runeberg.org
* Vem och vad hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Vem och Vad
Suurherttua Gian Gastone, Giovanni Gaetano Gabbianin maalaama muotokuva.
**Gian Gastone** (ital. *Gian Gastone de’ Medici*; 24. toukokuuta 1671 – 9. heinäkuuta 1737) oli viimeinen Medici-sukuinen Toscanan suurherttua vuosina 1723–1737.

Gian Gastone oli pitkään hallinneen suurherttua Cosimo III:n ja tämän ranskalaisen puolison Marguerite-Louise d’Orléansin nuorempi poika ja samalla sukunsa viimeinen miespuolinen jäsen. Isänsä tavoin hän eli erossa vaimostaan eikä hänen avioliitostaan syntynyt lapsia. Noustessaan valtaan 52-vuotiaana Gian Gastone oli jo rankkojen elämäntapojensa uuvuttama eikä hänellä heikon terveytensä vuoksi ollut sen enempää kykyjä kuin kiinnostustakaan panostaa valtakuntansa hallintoon.

Euroopan suurvallat olivat jo vuonna 1718 sopineet keskenään, että Medicin hallitsijasuvun sammuessa Toscanan valtaistuimelle nostettaisiin Espanjan prinssi Don Carlos, josta tuli vuonna 1731 myös Parma-Piacenzan herttua. Puolan perimyssotaan liittyneen Wienin esirauhan yhteydessä vuonna 1735 suurvallat tekivät kuitenkin uuden sopimuksen, jonka mukaan Toscanan valtaistuimelle nousisikin Medicien jälkeen Lothringenin herttua Frans Stefan. Kun Frans seuraavana vuonna meni naimisiin Itävallan kruununperijättären Maria Teresian kanssa, siirtyi Toscana Itävallan Habsburgien valtapiiriin. Gian Gastone taipui hyväksymään tämän järjestelyn. Espanja veti miehitysjoukkonsa pois Toscanasta ja niiden tilalle saapui itävaltalaisia joukkoja, jotka vannoivat helmikuussa 1737 uskollisuutta suurherttualle. Gian Gastone kuoli viisi kuukautta myöhemmin ja Frans Stefan julistettiin suunnitellusti Toscanan suurherttuaksi. Medicin suvun yksityisomaisuus ja korvaamaton taidekokoelma menivät perintönä Gian Gastonen siskolle Anna Maria Luisa de' Medicille, joka lapsettomana kuitenkin testamenttasi ne suurherttua Fransille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Gian Gastone (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 10.9.2017.
2. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok* (1912), s. 1424 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.9.2017.
3. ↑  Risto Kari: *Historian ABC: Kaikkien aikojen valtiot 5*, s. 414. Tammi, Helsinki 2001.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gian Gastone** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Lordi Gough
**Hugh Gough, Goughin ensimmäinen varakreivi** (3. marraskuuta 1779 Limerick, Irlanti – 2. maaliskuuta 1869 St. Helens, lähellä Dublinia, Irlanti) oli brittiläinen sotamarsalkaksi ylennyt upseeri. Hänen on sanottu johtaneen useampia operaatioita kuin kukaan muu brittiläinen sotilas lordi Wellingtonia lukuun ottamatta.

Goughin isä oli everstiluutnantti Limerickin kaupungin kansalaismiliisissä. Gough liittyi armeijaan 13-vuotiaana. Hän oli brittiläisten miehitysjoukkojen mukana Etelä-Amerikassa ja Länsi-Intiassa 1796–1800. Ostettuaan itselleen majurin arvon 25-vuotiaana Gough kunnostautui Espanjan sotaretkellä 1808–1814, jossa hän komensi Irlannin kuninkaallista musketöörirykmenttiä. Hän osallistui muun muassa Talaveran (1809), Barrosan (1811) ja Vitorian taisteluihin (1813) sekä piiritetyn Tarifan puolustukseen. Gough lyötiin ritariksi vuonna 1815, minkä jälkeen hän oli pitkään rauhanomaisissa tehtävissä, lukuun ottamatta talonpoikien levottomuuksien kukistamista Etelä-Irlannissa 1821–1824. Hänet ylennettiin 1830 kenraalimajuriksi ja nimitettiin 1837 Mysoren armeijan komentajaksi Intiaan.

Gough toimi Kiinan vastaisen sotaretken ylipäällikkönä ensimmäisessä oopiumisodassa 1839–1842. Vuonna 1842 hänet korotettiin baronetiksi ja ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Seuraavana vuonna hänestä tuli Intian joukkojen komentaja. Gough löi Maratin Maharajporen taistelussa 1843 sekä sikhit kahdessa sikhisodassa 1845–1846 ja 1848–1849. Ensimmäisen sikhisodan jälkeen hän sai 1846 päärinarvon ja hänestä tuli paroni Gough. Toisessa sikhisodassa Gough kärsi raskaita tappioita sikhejä vastaan ja sai osakseen kritiikkiä, minkä vuoksi hänet määrättiin korvattavaksi Charles James Napierilla. Liitettyään kuitenkin sodan päätteeksi Punjabin kokonaan brittiläiseen Intiaan Goughia ylistettiin ja hänestä tehtiin 1849 varakreivi nimellä *Gough of Goojerat and Limerick*. Vuonna 1862 hänet ylennettiin sotamarsalkaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sir Hugh Gough (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 18.1.2014.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1909), s. 41 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 18.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Algésiras** oli Ranskan laivaston vuonna 1804 vesillelaskettu Téméraire-luokan 74-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Téméraire-luokka*
Alus tilattiin 26. elokuuta 1799 Lorientin telakalta, jossa sen rakennustöistä vastasi Louis Antoine & Mathurin Crucy. Köli laskettiin 20. heinäkuuta 1801. Alus kastettiin 14. marraskuuta ja laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1804. Se otettiin palvelukseen 27. elokuuta ja valmistui syyskuussa.

Palvelus
--------

Alus lähti 1805 *Aiglen* kanssa Länsi-Intiaan, jossa ne liittyivät vara-amiraali Pierre-Charles Villeneuven laivasto-osastoon. Alus osallistui 21. lokakuuta laivaston mukana Trafalgarin taisteluun, jossa Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen. Seuraavana päivänä aluksen miehistö nousi kapinaan brittien valtausmiehistöä vastaan vallaten aluksensa takaisin. Alus purjehti Cadiziin.

Espanja valtasi aluksen 14. kesäkuuta 1808 muiden Cadizissa olleiden alusten mukana liittäen sen laivastoonsa nimellä *Algeciras*. Alus upposi Cadizin satama-altaaseen 1826 huollon puutteessa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif & Roberts, Stephen S.: *French Warships in the Age of Sail 1786–1861 – Design, Construction, Careers and Fates*. Minnesota, Yhdysvallat: Seaforth Publishing, 2015. ISBN 978-1-84832-204-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 91
**Jorma Kalevi Virtanen** (s. 8. elokuuta 1942 Tampere) on suomalainen toimitusjohtaja ja päätoimittaja. Hän oli *Hymy*-lehden päätoimittajana lehden huippuvuosina 1970-luvun alussa ja sittemmin hän oli mukana käynnistämässä *Iltaset*- ja *Iltalehti*-iltapäivälehtiä.

Virtasen vanhemmat olivat Eino Virtanen ja Laina Mehtälä. Hän kävi keskikoulun.

Virtanen oli Lehtimiehet Oy:n palveluksessa toimittajana, päätoimittajana ja julkaisujohtajana 1964–1973. Hän oli 1970-luvun alussa *Hymy*-lehden päätoimittajana. Virtasen kaudella vuonna 1970 *Hymyn* levikki saavutti kaikkien aikojen huippunsa, 435 407 kappaletta. Virtanen ja Lehtimiehet Oy:n toimitusjohtaja Urpo Lahtinen tuomittiin kirjailija Timo K. Mukan yksityiselämää loukanneesta kirjoittelusta sen jälkeen kun *Hymy*-lehti oli julkaissut tammikuun 1973 numerossa Mukasta jutun otsikolla "Riiput jo ristillä, Timo K. Mukka".  Tapauksen seurauksena säädettiin vuonna 1974 niin kutsuttu Lex Hymy eli rikoslain kohta yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä.

Virtanen oli sitten Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n kustannusjohtajana 1973–1976, *Iltaset*-lehden julkaisujohtajana ja *Oy Uuden Suomen* toimitusjohtajana vuodesta 1976. Hän toimi 1980 perustetun *Iltalehden* toimitusjohtajana ja oli myöhemmin *Apu*-lehden ja *Johtoporras*-lehden päätoimittajana.  Virtanen oli myös Naantalissa toimivan vuonna 1993 perustetun Muumimaailma Oy:n ensimmäinen toimitusjohtaja.  Viimeksi Virtanen on toiminut *Hämeenlinnan Viikkouutiset* -lehden päätoimittajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
2. 1 2  Erkki Kanerva, Jukka Kuusisto, Rauno Männistö ja Olli Tasanen: *Lehtimiesten legenda*, s. 10. Tampere: Art Urpo, 2012.
3. ↑  Timo K. Mukka : Annan sinun lukea tämänkin : Kirjeitä 1958-1973, toimittanut Toni Lahtinen. WSOY 2012 (Google kirjat linkki)
4. ↑  Kirjailijan kuolema, Päivän pannu 17.1.2011
5. ↑  Iltalehden tarina (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Jyrki Vesikansa : Levikkikierre jauhaa verkkaisesti, Kanava juhlanumero 5.2.2008 (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Naantalin Nuuskamuikkunen ja kadonneen rahakassin arvoitus, Taloussanomat 18.7.1998
Beulah Bondi
**Beulah Bondi**, alkujaan **Bondy** (3. toukokuuta 1889 Chicago, Illinois – 11. tammikuuta 1981 Hollywood, Kalifornia), oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi aluksi teatterissa ja sai suurta menestystä roolillaan Elmer Ricen Pulitzer-palkitussa näytelmässä "Street Scene" (1929). Elokuvadebyyttinsä hän teki näytelmän elokuvaversiossa (1931), jonka ohjasi King Vidor.

Myöhemmällä urallaan Bondi sai mainetta ennen kaikkea elokuva- ja televisioesiintyjänä. Hänellä oli merkittäviä rooleja muiden muassa elokuvissa *Make Way for Tomorrow* (1937), *Mr. Smith lähtee Washingtoniin* (1939) ja *Ihmeellinen on elämä* (1946). Hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscarin saajaksi vuosina 1937 ja 1939 rooleistaan elokuvissa *Nykyaikainen Pompadour* (1936) ja *Ennen sisällissotaa* (*Of Human Hearts*, 1938). Vuonna 1977 hän voitti Emmy-palkinnon esiintymisestään *Waltonin perheen* jaksossa "The Pony Cart". 

Elokuvissa Bondi tuli tunnetuimmaksi äitien ja isoäitien roolien esittäjänä. Näyttelijällä on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän kompastui kissaansa ja kuoli kaatumisen komplikaatioihin 91-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Find A Grave

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Beulah Bondi** Wikimedia Commonsissa

* Beulah Bondi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
	+ 2
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
Monte Blue
**Monte Blue** (oikealta nimeltään **Gerard Montgomery Blue**, 11. tammikuuta 1887 Indianapolis, Indiana – 18. helmikuuta 1963 Milwaukee, Wisconsin) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä, joka näytteli romanttista miespääosaa monissa elokuvissaan.

Bluen isä kuoli pojan ollessa 8-vuotias ja hänen äitinsä jäi viiden lapsen yksinhuoltajaksi. Koska äiti ei pystynyt elättämään viittä lasta, Blue ja hänen veljensä lähtivät *Soldier's and Sailor's Children's Home* -koulukotiin. Ennen elokuva-alalle siirtymistä Blue työskenteli useissa eri ammateissa, kuten palomiehenä, rautateiden rakentajana ja kaivosmiehenä. Lopulta hän päätyi D. W. Griffithin studiolle, jossa hän teki hanttihommia aina tarvittaessa. 

Hänen ensimmäinen elokuvansa oli D. W. Griffithin *Kansakunnan synty*, jossa hän toimi sijaisnäyttelijänä. Blue sai myös pienen roolin Griffithin elokuvaan *Suvaitsemattomuus*. Esitettyään Dantonia elokuvassa *Orpolapset* hän alkoi saada päärooleja ja hän pääsi näyttelemään Clara Bow'n, Gloria Swansonin ja Norma Shearerin rinnalle. Blue oli harvoja mykkäelokuvakauden tähtinäyttelijöistä, joiden ura jatkui äänielokuvien tulon myötä. Hän jatkoi elokuvien parissa vuoteen 1954 asti, jonka jälkeen hän vetäytyi eläkkeelle. Eläkkeellä ollessaan hän teki satunnaisia esiintymisiä televisio-ohjelmissa. 

Blue kuoli sydäninfarktiin 76-vuotiaana vuonna 1963.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Monte Blue**.
* Monte Blue Elonetissä.
* Monte Blue Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Onni Kosti Syrjäniemi** (5. kesäkuuta 1889 Haapajärvi – 10. syyskuuta 1962 Lake Worth, Palm Beach, Florida) oli amerikansuomalainen sanomalehtimies ja puhuja.

Syrjäniemen vanhemmat olivat talollinen Taneli Syrjäniemi ja Liisa Juhantytär Syrjäniemi. Hän opiskeli 1917–1918 Suomi Collegessa.

Syrjäniemi toimi vakuutusasiamiehenä, kauppa-apulaisena ja itsenäisenä kauppiaana ennenkuin hän lähti lehtialalle. Hän oli toimittajana Pohjan Tähti -lehdessä 1918–1926, Amerikan Suomalainen -lehdessä 1926–1929, Kansan Lehdessä 1929–1934, Päivälehdessä 1934–1935 ja Lännen Suometar -lehdessä vuodesta 1935 alkaen. Hän osallistui Kalevan Ritarien toimintaan ja oli perustamassa raittius- ja kansallisseuroja. Syrjäniemi kävi puhujakiertueella Suomessa 1926 ja hän teki laajan puhujakiertueen Kanadaan vuonna 1931. Hän oli Chicagon maailmannäyttelyn Suomi-päivän juhlapuhujana vuonna 1933. 1930-luvun lopulla Syrjäniemi oli pitkällä puhekiertueella ja piti puheita muun muassa Delawaren siirtokunnan 300-vuotisjuhlien johdosta.

Onni Syrjäniemen tytär oli Vampirana tunnettu näyttelijä Maila Nurmi. Veljensä oli laulaja Antti Syrjäniemi.

Lähteet
-------

1. ↑  Find A Grave : Onni Kosti Syrjaniemen hauta Palm Beach Memorial Parkissa
2. 1 2 3 4  Geni.com : Onni Kosti Syrjäniemi
3. ↑  Suomi College First 25 years of students
4. ↑  Kunniaa!, Suomen Kuvalehti, 03.06.1939, nro 22, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Kenneth Nygård** on suomalainen juristi ja entinen tuomari. Hän on toiminut Turun hovioikeuden presidenttinä sekä laamannina Varsinais-Suomen, Ahvenanmaan ja Länsi-Uudenmaan käräjäoikeuksissa.

Nygård on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti. Hän on toiminut urallaan käräjätuomarina käräjäoikeudessa, viskaalina hovioikeudessa, esittelijänä korkeimmassa oikeudessa, jäsenenä ja hallinnollisena päällikkönä hallintotuomioistuimessa, assistenttina ja opetustehtävissä yliopistossa sekä jäsenenä ja puheenjohtajana oikeusministeriön asettamissa työryhmissä. Nygård nimitettiin Turun hovioikeuden presidentiksi 1. kesäkuuta 2016 alkaen. Hän jäi eläkkeelle syyskuussa 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Turun hovioikeuden presidentiksi Kenneth Nygård *Oikeus.fi*.  28.4.2016. Viitattu 2.2.2024.
2. ↑  Turun hovioikeuden presidentiksi Kenneth Nygård *Turun Sanomat*.  28.4.2016. Viitattu 2.2.2024.
3. ↑  Turun hovioikeuden presidentiksi esitetään Pekka Määttää *Turun Sanomat*.  17.6.2022. Viitattu 2.2.2024.
Wensleydalejuustoa.
Wensleydale Creamery Hawesin kaupungissa.
**Wensleydale** on nimensä mukaisesti Wensleydalen alueelta North Yorkshiresta Pohjois-Englannissa peräisin oleva lehmänmaidosta valmistettava juusto.

Wensleydalea pidetään yhtenä Yhdistyneen kuningaskunnan vanhimmista juustoista. Englannin normannivalloituksen jälkeen ranskalaiset sisterssiläiset munkit toivat mukanaan juustonvalmistuksen perinteitä mannermaalta ja he perustivat luostareita Yorkshiren alueelle. Juustoa valmistettiin alun perin lampaanmaidosta ja juusto muistutti ehkäpä nykypäivän roquefortjuustoa. Juustot saivat nimensä alueen laaksojen (engl. *dale*) mukaan. Kun luostarilaitos lakkautettiin 1500-luvulla juustonvalmistus siirtyi luostareilta paikallisille maatiloille. Wensleydalessa juustoa valmistettiin vanhaan tapaan aina 1600-luvulle saakka, jolloin lampaanmaito korvattiin lehmänmaidolla. Aina 1900-luvun alkuun juustoa valmistettiin lisäksi yksinomaan sinihomejuustona. Niin sanottua valkoista wensleydalea alettiin valmistaa 1900-luvun puolivälin jälkeen juustonvalmistusmenetelmien nykyaikaistuessa ja juusto sai samalla nykyisin tunnetun muotonsa. Viimeinen perinteistä wensleydalejuustoa valmistanut maatila suljettiin vuonna 1957. Nykyisin juuston suurin yksittäinen tuottaja on vuonna 1897 perustettu Wensleydale Creamery Hawesin kaupungissa. Wenslaydalessa valmistetulla juustolla on suojattu maantieteellinen merkintä.

Nykyinen wensleydalejuusto on väriltään valkoista, sekä koostumukseltaan kovaa ja murenevaa. Nykymenetelmien mukaan juustoa tehdessä siihen lisätään bakteerikanta ja juusto puristetaan. Juusto kypsyy noin neljä kuukautta ja sen makua on kuvailtu makoisaksi ja hunajaiseksi, minkä lisäksi sillä on sitruunainen sivumaku. Juustoa tarjoillaan usein juustotarjottimella tai Ploughman's lunch -aterian yhteydessä soseen kera. Pohjois-Englannissa juustoa tarjoillaan myös hedelmäkakun tai omenapiirakan kanssa.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Juuston valmistajaa uhkasi sulkeminen 1990-luvun alussa, mutta sen kysyntä kasvoi huomattavasti juuston oltua näyttävästi esillä *Wallace ja Gromit* -animaatioissa. Juustonvalmistaja sai luvan animaation tekijöiltä valmistaa "Wallace and Gromit Wensleydale" -juustoa, josta tulikin myyntimenestys. 

Wensleydale oli yksi Monty Pythonin "Juustokauppa-sketsissä" mainituista juustoista. Lisäksi sketsin juustokauppiaan (Michael Palin) nimi oli 'Henry Wensleydale', mikä osaltaan sekoitti asioita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 761-762. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
2. ↑  Sales roll infor Wallace & Gromit cheese maker 25.1.2016 viitattu 28.11.2020
3. ↑  Wensleydale is big cheese in world awardsYorkshire Post 17.6.2006 Viitattu 28.11.2020  Archive.org
4. ↑  A Grand Day Out (1989)—Trivia uk.imdb.com
5. ↑  Worldwide Wensleydale Ambassadors Viitattu 28.11.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Wensleydale Creamery *wensleydale.co.uk*.  (englanniksi)
Benz Tropfenwagen vuodelta 1923.
**Benz Tropfenwagen** oli kilpa-auto, jonka Benz & Cie. valmisti vuonna 1923.

Historia
--------

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1921 Edmund Rumpler esitteli Rumpler Tropfenwagen -auton Berliinissä. Benzille työskennellyt Willy Walb havaitsi mahdollisuudet ja vakuutti Benzin selvittämään vastaavan tyylin käyttöä kaupallisessa ja kilpailukäytössä. Pääinsinööri Hans Nibelin alaisuudessa kehitetty Benz Typ RH käytti kuusisylinteristä moottoria, joka tuotti 90 hevosvoimaa 4500 kierroksella. Moottori sijaitsi ohjaamon ja taka-akselin välissä ja käytti kolmivaihteista vaihdelaatikkoa.

Auto kilpaili vain yhdessä merkittävässä kilpailussa, joka oli Euroopan Grand Prix Monzassa 9. syyskuuta 1923. Kilpailuun osallistui kolme kappaletta, joita ajoivat Fernando Minoia, Franz Hörner ja Willy Walb. Kaksi kolmesta autosta pääsi maaliin sijoilla neljä ja viisi. Autot tunnettiin ajo-ominaisuuksistaan, mutta ne hävisivät tehoissa ahdettua moottoria käyttäville Fiateille. Monzan kilpailun järjestäjät palkitsivat Benzin mitalilla rohkeasta suunnittelusta. Autolla kilpailtiin myös paikallisissa kilpailuissa ja se sai muutamia mäkinousukilpailujen voittoja, joista viimeisen toukokuussa 1925.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dennis David: Benz ‘Tropfenwagen’ *sportscardigest.com*.  20.7.2011. Viitattu 9.3.2023. (englanniksi)

Benz 1886–1926

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilöautot | 
* 18 PS
* 50 PS
* 60 PS
* 70 PS
* 6/14 PS
* 6/18 PS
* 6/45 PS Sportwagen
* 8/18 PS
* 8/20 PS
* 10/18 PS
* 10/20 PS
* 10/25 PS
* 10/30 PS
* 10/35 PS
* 11/40 PS
* 12/30 PS
* 14/30 PS
* 16/35 PS
* 16/40 PS
* 16/50 PS
* 18/45 PS
* 20/35 PS
* 21/50 PS
* 24/40 PS
* 25/45 PS
* 25/55 PS
* 25/65 PS
* 27/70 PS
* 28/30 PS
* 28/50 PS
* 29/60 PS
* 33/75 PS
* 35/40 PS
* 35/60 PS
* 37/70 PS
* 39/100 PS
* 82/200 PS
* Break
* Dos-à-Dos
* Elegant
* Parsifal
* Patent-Motorwagen No. 1
* Patent-Motorwagen No. 3
* Patent-Motorwagen Ideal
* Patent-Motorwagen Velo
* Patent-Motorwagen Victoria
* Spider/Tonneau
* Tonneau/Phaeton

 |
| Kilpa-autot | 
* Blitzen-Benz
* Prinz-Heinrich-Wagen
* Rennwagen
* Tropfenwagen

 |
Punainen aromipesä.
Aromipesä.
**Aromipesä** on EPP-polypropeenista valmistettu kannellinen haudutusastia.

Aromipesä on suomalaisten veljeksien Heikki (k. 2017) ja Mika Taipaleen perustaman Solanum Oy:n kehittämä tuote, jota yritys markkinoi muun muassa 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alkuvuosina television *Ostoskanava*-ohjelmassa. Aromipesä maksoi tuolloin 185 markkaa, kaksi kappaletta 320 mk ja kolme kappaletta 455 markkaa (+ toimituskulut).

Aromipesiä oli vuonna 2013 myyty lähes 80 000 kappaletta.

Sama yritys markkinoi Ostoslinja-ohjelmablogissaan monia muitakin tuotteitaan, kuten Terveystukku-brändin luontaistuotteita, Passeli-taloushallinnon ohjelmia sekä Netvisor-ohjelmistopalvelua.

Aromipesä lanseerattiin uudelleen kesäkuussa 2015. Tuotetta Luopioisissa alusta alkaen valmistanut Artekno Oy hankki oikeuden nimeen. Syksyllä 2015 aromipesästä lanseerattiin punainen erikoisversio Joulupesä.

Aromipesän ideana on hauduttaa esivalmistettu ruoka valmiiksi tietyn ajan kuluessa, kun se on suljettu aromipesän sisään valmistusastiassaan. Aromipesä pitää esikypsentämisen aikana ruokaan varautuneen lämmön mahdollisimman pitkään yllä, jolloin ruoka kypsentää itse itsensä valmiiksi omassa lämmössään aromipesän sisällä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aromipesä Tuotantoyhtiö Mediatalli Oy.  Arkistoitu 20.1.2013. Viitattu 9.1.2013.
2. ↑  Iltalehti.fi
3. 1 2  IL: Eniten koko Suomessa tienannut Heikki Taipale on Aromipesän isä!  2.11.2012. Aamulehti.  Arkistoitu 5.11.2012. Viitattu 9.11.2012.
4. ↑  Aromipesän kehittäjä on poissa, mutta Ostoskanavan klassikko elää ikuisesti - näin me sen muistamme *iltalehti.fi*. Viitattu 2.6.2017.
5. ↑  Lehtonen, Marko-Oskari: Tulokuningas Heikki Taipale - Kaikki alkoi aromipesästä  2.11.2012. Iltalehti. Viitattu 9.1.2013.
6. ↑  Ysäriklassikon comeback – Aromipesä on taas täällä! *mynewsdesk.com*. Viitattu 26.6.2015.
7. ↑  Aromipesä - virallinen *www.facebook.com*. Viitattu 14.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Aromipesä on täällä taas! *Aromipesä.fi*.  Arkistoitu 27.6.2015. Viitattu 27.2.2019.  Virallisen sivun arkistolinkki.
* Aromipesän reseptejä ja eri ruokien kypsymisaikoja. Virallisen sivun arkistolinkki.
Antti Perheentuvan hautamuistomerkki.
**Antti Perheentupa** (vuoteen 1908 **Söderlund**, 6. tammikuuta 1889 Laitila – 14. marraskuuta 1975 Nakkila) oli suomalainen pappi ja lähetyssaarnaaja.

Elämä
-----

Laitilassa maanviljelijäperheeseen syntynyt Perheentupa opiskeli Suomen Lähetysseuran lähetyskoulussa 1913–1919 ja toimi sen jälkeen lähetyssaarnaajana Ambomaalla 1920–1928. Kotimaahan palattuaan Perheentupa vihittiin papiksi vuonna 1930, jonka jälkeen hän oli pappina Alastarolla 1930, Lappi Tl:ssä 1931, Nakkilassa 1931–1933, Eurajoella 1933–1934 sekä Nakkilan kirkkoherrana 1934–1950. Vuonna 1949 Perheentupa oli perustamassa Porin Diakonissalaitosta, jonka ensimmäisenä johtajana hän toimi. Vuonna 1956 Perheentupa perusti Porin Tiilimäen kaupunginosaan kehitysvammaisille tarkoitetun Porin Hoivakodin, joka muutti Ulvilaan saman vuoden aikana. Vuodesta 1968 se on tunnettu Perheentuvan mukaan nimellä Antinkartano.

Perheentuvan puoliso oli Suoma Augusta Viktröm. Heidän poikiaan ovat vuonna 2007 kuollut SDP:n kansanedustaja Antti-Veikko Perheentupa sekä pediatri Jaakko Perheentupa. Perheentuvan veli Erkki Perheentupa oli kokoomuksen kansanedustaja ja Lapuan liikkeen aktiivi, sisar Ester Perheentupa tunnettiin tekstiilisuunnittelijana. Perheentupa on haudattu Nakkilan hautausmaalle.

Teokset
-------

* *Uusi ajanjakso Ambolähetystyössä*. Helsinki: Suomen Lähetysseura, 1923.
* *Matti Paavola : 75-vuotismuistojulkaisu*. Pori: omakustanne, 1934.
* *Muistelmia Afrikasta : lähetyssaarnaajan elämyksiä ja kokemuksia*. Nakkila: omakustanne, 1935.
* *Kristuksen täydellinen siunaus*. Porvoo: WSOY, 1939.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) : Who's who in Finland / 1954  1954. Projekt Runeberg. Viitattu 2.2.2017.
2. ↑  Koskinen, Merja: *Kehitysvammaisten asumispalvelut Porissa*, s. 6–7. Pori: Satakunnan ammattikorkeakoulu, 2006. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 479. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
4. ↑  Hautausmaat Nakkilan seurakunta. Viitattu 2.2.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kallis Kalevi Piha** (8. joulukuuta 1919 Punkalaidun – 10. syyskuuta 2007 Turku) oli Turun ja Vaasan kauppakorkeakoulujen liiketaloustieteen sekä taloussosiologian professori. Hänen akateemisen uransa pääpaino oli Turun kauppakorkeakoulussa, jonka liiketaloustieteen professorin virkaa hän hoiti vuosina 1973–1986. Kalevi Pihan panos yliopiston johtajakoulutusohjelman kehittämisessä oli erittäin suuri, ja esimerkiksi Turun kauppakorkeakoulun johtamisen ja organisoinnin laitos perustettiin hänen aloitteestaan.

Kalevi Piha tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1939 ja valmistui Helsingin yliopistosta ekonomiksi vuonna 1947 sekä Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1958, lisensiaatiksi vuonna 1959 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1962. Toimittuaan aluksi myynti- ja mainosalalla Piha työskenteli Turun yliopistossa assistenttina vuosina 1960−1964, dosenttina vuonna 1964 sekä vt. professorina 1964−1965. Tämän jälkeen hän toimi Vaasan kauppakorkeakoulussa vt. apulaisprofessorina vuosina 1965−1967 ja vt. professorina 1967−1971.

Oulun yliopiston vararehtori Sakari Piha, metsähallituksen pääjohtaja Antero Piha sekä säveltäjät Martti Piha ja Helmeri Piha olivat Kalevi Pihan veljiä. Piha oli naimisissa ekonomi Katarina Pihan (o.s. Nurmi) kanssa, ja hänellä on neljä lasta, joista Juhana Piha on dosentti, kliininen seksologi ja seksuaalilääketieteen erikoisasiantuntija, Jorma Piha on lastenpsykiatrian professori, Kristina Kunttu (o.s. Piha) on dosentti ja yhteisöterveyden ylilääkäri ja Tapani Piha on erikoislääkäri ja Euroopan komission yksikönpäällikkö.*lähde?*

Julkaisuja
----------

* Asiakirjaopas (1956, K. Tynin kanssa)
* Televisio ja mainonta (1958)
* Asunto-olot ja viihtyvyys (1959)
* Asuntoyhteisö, sen muodostuminen ja rakenne (1962, väitöskirja)
* Ihmisiä tornitalossa (1962, K. Korhosen kanssa)
* Suurperhe karjalaisessa työyhteisössä (1965)
* Mainonnan vaikutusprosessi (1965)
* Uskonnollinen kommunikaatio ja seurakunta (1966)
* Sanomalehden kaupallinen kommunikaatio (1966)
* Turun matkailu (1966, P. Tuomisen kanssa)
* Taloudellisen käyttäytymisen motivaatio (1967)
* Yhteiskuntatieteellisen toimikunnan tutkimuspolitiikka vuosina 1971−1973 (1974, J. Korppi-Tommolan ja J. Vuorisen kanssa)
* kirjoituksia ja artikkeleita sanoma- ja aikakauslehdissä

Lähteet
-------

1. ↑  *Mercurius* 3/2007, s. 31. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Kalevi Piha in memoriam. Helkkilän Hellman -suku.
3. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 551. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
4. ↑  *Kuka kukin on 1978*, s. 731.
Mikael Obrenović.
**Mikael Obrenović** (serbokroaatiksi *Mihailo Obrenović III*; 16. syyskuuta (J: 4. syyskuuta) 1823 Kragujevac – 10. kesäkuuta (J: 29. toukokuuta) 1868 Kosutnjak, lähellä Belgradia) oli Serbian ruhtinas vuosina 1839–1842 ja 1860–1868. Hänet salamurhattiin vuonna 1868.

Elämäkerta
----------

Mikael oli ruhtinas Miloš Obrenovićin toiseksi vanhin poika, ja hän peri kruunun vanhemman veljensä Milanin kuoltua 8. heinäkuuta 1839. Saatuaan Osmanien valtakunnan hyväksynnän hän astui hallitsijan tehtäviin seuraavana vuonna, mutta hänet syöstiin vallasta vuonna 1842 senaattori Vučićin johtaman kapinan seurauksena. Sen jälkeen hän eli maanpaossa ja matkusteli, mutta pääsi palaamaan Serbiaan, kun hänen jo aiemmin syrjäytetty isänsä palautettiin valtaistuimelle vuonna 1858. Mikael toimi sen jälkeen armeijan ylipäällikkönä ja kohosi uudelleen Serbian ruhtinaaksi isänsä kuoltua 26. syyskuuta 1860.

Mikael oli saanut länsimaisen koulutuksen ja osoittautui valistuneeksi hallitsijaksi, joka pyrki edistämään oikeusvaltion kehittämistä aiemman despoottisen hallinnon sijaan. Vuonna 1861 hyväksytty uusi perustuslaki toisaalta lisäsi ruhtinaan valtaoikeuksia, ja vähitellen hänen hallintonsa muuttui itsevaltaisemmaksi. Mikaelin valtakaudella perustettiin vakinainen asevelvollisuusarmeija (1861), valtion hypoteekkipankki (1862), Serbian oppineiden seura (1864) ja kansallisteatteri sekä otettiin käyttöön oma valuutta (1868). Eurooppalaisten suurvaltojen tuella Mikael onnistui vähitellen irrottamaan Serbian osmanien valtapiiristä. Vuonna 1867 turkkilaiset joutuivat luopumaan viimeisistä linnakkeistaan ja vetivät sotajoukkonsa kokonaan pois Serbiasta. Mikael pyrki myös yhdistämään eteläslaavit turkkilaisvastaiseksi Balkanin liitoksi, mutta tämä liitto hajosi pian hänen kuoltuaan.

Ruhtinas Mikael erosi ensimmäisestä vaimostaan Julia Hynuadista avioliiton lapsettomuuden vuoksi ja kihlautui Katarina Konstantinovićin kanssa. Mikael salamurhattiin vuonna 1868 hänen ollessaan kävelyllä Topčiderin puistossa kihlattunsa kanssa. Syyllisiksi epäiltiin kilpailevan Karađorđevićin suvun kannattajia. Uudeksi hallitsijaksi tuli Mikaelin 13-vuotias serkunpoika Milan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Michael III *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 15.11.2013. (viite päivitetty 26.2.2020) (englanniksi)
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1914), s. 422–423 Runeberg.org. Viitattu 15.11.2013. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mikael Obrenović** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Milan IIMiloš I** | **Serbian ruhtinas**1839–18421860–1868 | Seuraaja:**Aleksanteri IMilan IV** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Mustangeja Arizonassa.
Mustangilauma Utahissa.
**Mustangi** on läntisten Yhdysvaltojen villihevonen.

Pohjois-Amerikan alkuperäiset hevoslajit metsästettiin sukupuuttoon viimeistään 8 000 vuotta sitten. Nykyajan mustangit ovat eurooppalaisten kesyhevosten jälkeläisiä. Espanjalaiset valloittajat toivat Amerikkaan omia hevosiaan 1500-luvun alkuvuosikymmenistä alkaen. Pohjois-Amerikkaan ensimmäiset hevoset tuotiin vuonna 1519. Karkailevat hevoset muodostivat lopulta miljoonajäsenisiä laumoja Pohjois-Amerikan tasangoille. Laumoihin liittyi espanjalaisia seuranneiden eurooppalaisten uudisasukkaiden tuomia erirotuisia hevosia, ja ne muodostivat ajan myötä oman pohjoisamerikkalaisen rotunsa.

Mustangeja pyydystettiin ja tapettiin paljon 1800-luvulla. Nykyisin Yhdysvalloissa on 37 000 mustangia, joista puolet Nevadan osavaltiossa. Nevadan mustangikanta on kasvanut niin suureksi, ettei luonto kestä sitä, ja niitä hävitetään. Muualla Yhdysvalloissa mustangeja on Arizonan, Kalifornian, Oregonin, Utahin ja Wyomingin osavaltioissa. Mustangeja on jonkin verran myös Kanadassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Singer, Ben: A brief history of the horse in America (Arkistolinkki) *Canadian Geographic Magazine*.  2005. Canadian Geographic Enterprises. Viitattu 18.7.2019.
2. ↑  Yhdysvallat kerää talteen villihevosia, luettu 29.12.2009

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mustangi** Wikimedia Commonsissa