recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**John Alfred Paulson** (s. 14. joulukuuta 1955 Queens, New York) on yhdysvaltalainen suursijoittaja ja Paulson & Co -hedgerahastoyhtiön johtaja. Paulsonin omaisuuden arvo ylitti miljardin Yhdysvaltain dollarin rajan vuonna 2007. Paulson lyhyeksimyi subprime-lainoja ja ansaitsi 3,7 miljardia dollaria kyseisenä vuonna. Vuonna 2010 hän ansaitsi 4,9 miljardia dollaria, joka on ennätys hedgerahasto-alalla. Forbes arvioi Paulsonin nettovarallisuuden arvoksi 11 miljardia dollaria. Paulsonin uutisoitiin lokakuussa 2012 lahjoittavan New Yorkin Keskuspuistoa ylläpitävälle taholle 100 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. ↑  Billionaire John Paulson Steps Up His Philanthropy With A $100 Million Gift To Central Park  23.10.2012. Forbes. Viitattu 24.10.2012.
2. ↑  John Paulson - Forbes  syyskuu 2012. Forbes. Viitattu 24.10.2012.
3. ↑  John Paulson gives $100m to New York's Central Park  23.10.2012. BBC News. Viitattu 24.10.2012.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:John Paulson 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**McLaren Automotive** (aiemmin **McLaren Cars**) on brittiläinen yritys, jonka Ron Dennis perusti vuonna 1990 kehittämään ja valmistamaan Formula 1 -kilpa-autoihin perustuvia katuautoja. McLaren Automotive on fuusioituma aiemmista yhtiöistä McLaren Cars ja McLaren Composites (komposiittirakenteiden suunnittelua ja tuotantoa). Yhtiö toimii läheisessä yhteistyössä kuuluisan Team McLaren -F1-kilpatallin kanssa ja on osa laajempaa McLaren Group -yritysryhmää. Yhtiön tunnetuin tuote on 1990-luvun superauto McLaren F1.

Vanhoja malleja
---------------

### McLaren F1

*Pääartikkeli: McLaren F1*
McLaren F1
Yrityksen ensimmäinen tuote oli McLaren F1 -urheiluauto, tai ns. superauto, joka vuonna 1992 tuotannon alkuvaiheessa maksoi noin 640 000 silloista Englannin puntaa (noin 1 150 000 Yhdysvaltain dollaria). F1 oli kolmen istuttava Coupé, jossa kuljettaja istui keskellä ja matkustajat kuljettajan molemmin puolin. Autossa oli BMW:n suunnittelema ja valmistama 6064 kuutiosenttimetrin V12-moottori, joka tuotti 627 hevosvoimaa (461 kW).

Hieman karsittu ja kevyempi, sekä entistä tehokkaampi F1 LM -malli esiteltiin vuonna 1995, jota seurasi luksusmalli GT vuonna 1997. Kilparatamalli GTR:ää valmistettiin vuodesta 1995 vuoteen 1997. LM- ja GT-mallit eivät tiettävästi olleet yleisesti myynnissä.

### Mercedes-Benz SLR McLaren

*Pääartikkeli: Mercedes-Benz SLR McLaren*
Mercedes-Benz SLR McLaren
Vuonna 1999 McLaren Cars ja DaimlerChrysler tekivät sopimuksen Mercedes-Benz SLR McLaren -urheiluauton kehittämisestä ja valmistamisesta. DaimlerChrysler myös toimittaa moottorit Mercedes-Benz -nimellä Team McLaren F1-tiimille.

### McLaren 12C

*Pääartikkeli: McLaren 12C*
### McLaren P1

*Pääartikkeli: McLaren P1*
### McLaren 650S

Nykyiset mallit
---------------

* McLaren 720S
* McLaren Senna

  

* McLaren Artura

Katso myös
----------

* McLaren F1
* McLaren Group
* McLaren Racing
* Team McLaren

Aiheesta muualla
----------------

* McLaren Cars Viralliset kotisivut
* A Guide to the F1 (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 24.11.2020.
**Rankin Inlet** (inuktitutiksi *Kangiqiniq* ᑲᖏᕿᓂᖅ tai *Kangirliniq* ᑲᖏᖅᖠᓂᖅ, suom. *syvä lahti*) on inuitien asuttama kylä Kivalliqin alueella Nunavutissa, Kanadassa. Kylä sijaitsee Hudsoninlahden länsirannalla, ja on Kivalliqin alueen keskuspaikka. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kylän asukasluku oli 2 177, kun se vuonna 1996 oli 2 058. Kylän pinta-ala on 20,24 neliökilometriä.

Kaupungin perustivat 1957 Rankin Inletissä toimineen nikkeli- ja kuparikaivoksen omistajat. Kaivostoiminta jatkui aina vuoteen 1962. Kaivos oli ensimmäinen inuitien omistama ja johtama kaivos Kanadassa. Kaivoksen sulkemisen jälkeen on tehty useita tuloksettomia yrityksiä kehittää vaihtoehtoinen tulonlähde kaupunkilaisille. Kaupungissa on yritetty muun muassa sikojenkasvatusta, mutta sikala houkutteli kaupunkiin jääkarhuja. Myös sianliha maistui kalalle, sillä kalaruokavalmiste oli sikojen pääasiallinen ruoka.*lähde?*

Kylässä on pieni Rankin Inletin lentoasema, joka on ainoa kulkuyhteys muualle maailmaan. Nunavutin territorion senaattori on ehdottanut miljardin dollarin tienrakennusprojektia, tarkoituksenaan rakennuttaa maantie Churchillistä Rankin Inletiin.

Rankin Inlet oli myös ehdokkaana Nunavutin territorion pääkaupungiksi, mutta vuoden 1995 äänestyksessä pääkaupungiksi valittiin Iqaluit.

Tunnettuja Rankin Inletistä kotoisin olevia henkilöitä on muun muassa National Hockey Leaguessa pelaava Jordin Tootoo.

Lähteet
-------

1. ↑   Statistics Canada

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rankin Inlet** Wikimedia Commonsissa

* Rankin Inlet at the Territorial Government of Nunavut (PDF)
**Jean-Christophe Boullion** (s. 27. joulukuuta 1969, Saint-Brieuc, Ranska) on ranskalainen kilpa-ajaja, joka ajoi vuonna 1995 F1-sarjassa Sauber-Fordia.Boullion saavutti urallaan 3 MM-pistettä.

Boullion sai paikan Sauberilta, kun loukkaantumisen jälkeen paluun tehneen Karl Wendlingerin suoritustaso oli tallille pettymys. Boullion ajoi ensimmäisen kilpailunsa Monte Carlon kaduilla Monacon Grand Prix'ssa. Ranskalainen saikin noukittua kauden aikana muutaman pisteen, mutta oli huomattavasti heikompi kuin tallikaverinsa Heinz-Harald Frentzen, joka saavutti 15 MM-pistettä ja MM-pisteitden 9.sijan. Kauden kahteen viimeiseen kilpailuun Peter Sauber otti jälleen mukaan Wendlingerin, ja Boullionin viimeiseksi F1-kilpailuksi jäi Tyynenmeren Grand Prix Aidan Okayama Circuitilla syksyllä 1995. Vuonna 1996 Boullion toimi Williams-Renault'n testikuljettajana.

Boullion ajaa Sauber-autoa Britannian GP:ssä.
F1-uransa jälkeen Boullion on ajanut vakioautoja ja urheiluautoja, joiden parissa hän rakentanut menestyksekkään uran. Boullion on osallistunut useita kertoja Le Mansin 24 tunnin ajoon. Vuonna 2006 Boullion voitti urheiluautojen kestävyyskilpailujen Le Mans -sarjan parinsa Emmanuel Collardin kanssa. Boullion ja Collard ajoivat entisen ranskalaisen F1- ja urheiluautokuljettaja Henri Pescarolon tallin Pescarolo-Judd -autolla.

F1-tulokset
-----------

| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | Red Bull Sauber Ford | Sauber Sauber C14 | Ford V8 | BRA | ARG | SMR | ESP | MON8 | CANKesk. | FRAKesk. | GBR9 | GER5 | HUN10 | BEL11 | ITA6 | POR12 | EURKesk. | PACKesk. | JPN | AUS | 16. | 3 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Jean-Christophe Boullion Driver Database. Viitattu 9.7.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Jean-Christophe Boullion - France ESPN. Viitattu 9.7.2015. (englanniksi)
3. ↑  Karl Wendlinger - Austria ESPN. Viitattu 9.7.2015. (englanniksi)
4. ↑  1995 Monaco Grand Prix Results ESPN. Viitattu 9.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Le Mans -sarja
* Pescarolo Sport (Arkistoitu – Internet Archive)
Serge Klarsfeld (2015)
**Serge Klarsfeld** (s. 17. syyskuuta 1935 Bukarest, Romania) on romanialaissyntyinen asianajaja, historioitsija ja natsirikollisten metsästäjä. Hän toimii yhdessä vaimonsa Beate Klarsfeldin kanssa. Heidät tunnetaan muun muassa Gestapon hauptsturmführerin Klaus Barbien vangitsemisesta. Barbie asui Boliviassa vuosina 1955–1983.

Serge ja Beate Klarsfeld.
Serge Klarsfeld on juutalainen. Hänen isänsä Arno Klarsfeld kuoli Auschwitzin keskitysleirissä. Serge pakeni Romaniasta Ranskaan, missä hän välttyi nipin napin Gestapon pidätykseltä Nizzassa. Serge ja Beate Klarsfeld menivät naimisiin vuonna 1963. Klarsfeldit kampanjoivat Itävallan presidentiksi pyrkivää Kurt Waldheimia vastaan, joka oli SA-upseeri toisen maailmansodan aikana. 

Klarsfeldit joutuivat pommi-iskun kohteeksi 9. heinäkuuta 1979, jolloin heidän autossaan Pariisissa räjähti autopommi. Pommin asettajaksi väitetään ODESSA-nimistä salaista natsijärjestöä, joka halusi estää natsien vastaiset oikeudenkäynnit. Järjestön olemassaolosta on kiistelty.

Klarsfeldien poika Arno Klarsfeld on myös mukana työssä, jossa etsitään natsirikollisia tuomittaviksi.

Beate Klarsfeldin toiminnasta on vuonna 1986 valmistunut elokuva *Natsirikollinen* (*Nazi Hunter: The Beate Klarsfeld Story*).

Katso myös
----------

* Simon Wiesenthal, tunnettu natsirikollisten jäljittäjä

Lähteet
-------

1. 1 2  Serge and Beate Klarsfeld *jewishvirtuallibrary.org*. Viitattu 4.7.2022.
2. 1 2 3  Freedland, Michael: The family firm that hunts Nazis *The Guardian*.  30.5.2015. Viitattu 14.1.2018. (englanniksi)
3. ↑  Goodman, Walter: TV VIEW; 'Nazi Hunter'- Snared In the TV-Film Syndrome *The New York Times*.  23.11.1986. Viitattu 4.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Serge Klarsfeld** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Haapsalun linna
Haapsalun linnanrauniot
Kaiverrus linnasta vuodelta 1889
Droonilla kuvattu video Haapsalun piispanlinnasta 2022
**Haapsalun piispanlinna** (vir. *Haapsalu piiskopilinnus*) on Haapsalussa sijaitseva linna, johon kuuluu Haapsalun tuomiokirkko. Linna on perustettu 1200-luvulla Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan hallintokeskukseksi. Legendan mukaan elokuussa täyden kuun aikaan kappelin sisäseinälle ilmestyy valkoisen leidin kuva.

Historia
--------

Albert von Buxhövden perusti Riian arkkihiippakunnan piispana toimiessaan vuonna 1228 uuden hiippakunnan, johon tulivat kuulumaan Läänemaa, Saarenmaa ja Hiidenmaa. Uuden Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan ensimmäinen hallintokeskus oli Lihulan linna, jonne rakennettiin kivinen linnake kalparitariston avulla. Välttääkseen konflikteja vaikutusvaltaisen ritarikunnan kanssa piispa siirsi hiippakunnan hallintokeskuksen Peronaan, jossa sen polttivat liettualaiset kymmenen vuotta myöhemmin. Hiippakunnan uudeksi keskukseksi valittiin Haapsalu, jonne alettiin rakentaa piispan linnaketta ja tuomiokirkkoa. Linnan rakentaminen jatkui kolme vuosisataa.

Linna
-----

Linnan rakentaminen, laajentaminen ja uudelleen rakentaminen jatkuivat useita vuosisatoja. Arkkitehtuuri muuttui aseiden kehityksen myötä. Linnoitus saavutti lopullisen suuruutensa piispa Johannes IV Kievelin aikana vuosina 1515–1527. Tuolloin sen pinta-ala oli yli 30 000 neliömetriä, seinien paksuus vaihteli 1,2–1,8 metrin välillä ja suurin korkeus oli yli 10 metriä. Linnan länsisivulla on 29 metriä korkea vartiotorni 1200-luvulta. Sitä on käytetty myöhemmin kellotornina. Linnan muureja korotettiin myöhemmin 15 metriin asti.

Linna vaurioitui pahoin Liivinmaan sodan aikana vuosina 1558–1582. Pienen linnan muurit ja ulompi linnoite jäivät osittain tuhoutuneiksi. 1600-luvulla Viroa tuolloin hallinneet ruotsalaiset eivät enää käyttäneet linnaa puolustusrakennuksena. Suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1710 Venäjä valloitti Viron ja Pietari Suuren käskystä linnan muurit tuhottiin osittain. Tästä lähtien linna on ollut käytännössä raunioina.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Haapsalun piispanlinna** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Haapsalu Castle  –  Käännetty vain artikkelin alkuosa.
**Jean-Christophe Bahebeck** (s. 1. toukokuuta 1993 Saint-Denis) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Alankomaiden Eredivisiessa pelaavaa FC Utrechtia. Hän kuului pitkään Paris Saint-Germainin omistukseen mutta pelasi viisi kautta lainalla viidessä eri seurassa. Oikeajalkainen Bahebeck on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänellä on kamerunilaisia sukujuuria.

Seurajoukkueura
---------------

Bahebeck debytoi Paris Saint-Germainin paidassa Ligue 1:ssä maaliskuussa 2011 AJ Auxerrea vastaan. Kaudella 2011–2012 hän debytoi myös Eurooppa-liigassa tehden pelaamassaan viidessä alkulohko-ottelussa yhden maalin. Kaudeksi 2012-2013 Bahebeck siirtyi lainalle Ligue 1:n nousijaseuraan Troyes AC:hen, jossa hän pelasi kauden aikana 27 ottelua ja teki kolme maalia. Uran avausmaali Ligue 1:ssä syntyi Olympique Lyonnaisin verkkoon elokuussa 2012. Kauden 2013-2014 hän pelasi lainalla niin ikään Ligue 1:n Valenciennes FC:ssä tehden 19 pelaamassaan ottelussa kaksi osumaa. 

Kaudeksi 2014–2015 Bahebeck palasi PSG:hen. Hän teki ensimmäisen maalinsa seuran paidassa syyskuussa 2014 Toulouse FC:n verkkoon. Hän debytoi kauden aikana myös Mestareiden liigassa. Vuonna 2014 Bahebeck voitti PSG:n kanssa Trophée des Championsin eli Ranskan supercupin. Hän pelasi kauden aikana 15 Ranskan liigan ottelua ja teki niissä kaksi maalia.

Kaudella 2015–2016 Bahebeck pelasi lainalla Saint-Étiennessa, kaudella 2016–2017 italialaisseura Pescarassa ja kaudella 2017–2018 FC Utrechtissa, jonka omistukseen hän siirtyi ilmaiseksi elokuussa 2018.

Maajoukkueura
-------------

Bahebeck on pelannut monissa Ranskan nuorten maajoukkueissa. Vuodesta 2013 hän on pelannut alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Vuonna 2013 Bahebeck oli mukana voittamassa alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kanssa MM-kultaa Turkista. Hän teki turnauksessa kaksi maalia.

Bahebeck voi edustaa maajoukkuetasolla Ranskan lisäksi myös Kamerunia, jossa hänellä on sukujuuria.

Muuta
-----

Bahebeckin velipuoli Rosère Manguélé on myös ammattilaisjalkapalloilija, hän on pelannut parhaimmillaan Ligue 2:ssa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Ligue 1: Au PSG, Jean-Christophe Bahebeck n’a rien volé *20 minutes*.  23.10.2014. Viitattu 31.12.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jean-Christophe Bahebeck Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Bahebeck FIFA:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Bahebeck Soccerwayn sivuilla
**Tapporaha** oli julkisista varoista maksettava palkkio suurpedon tai vahinkoeläimeksi määritellyn eläimen tappamisesta. Palkkiosta luovuttiin Suomessa vuonna 1975. Silloisen metsästyslain mukaan suden ja ahman tappamisesta sai 500, ketusta 20 ja hylkeestä 40 markkaa. Muista petoeläimistä ja riistalle vahingollisiksi määritellyistä petoeläimistä*selvennä* valtioneuvosto saattoi maksaa valtion tulo- ja menoarviossa osoitetun määrärahan puitteissa. Valtioneuvostolla oli joissakin tapauksissa mahdollisuus korottaa tapporaha kaksinkertaiseksi. Ketun tapporaha nostettiin 1950-luvun puolivälissä 1 000 markasta 2 000 markkaan, jolloin eläin oli lähellä kadota Suomesta kokonaan.

Tapporahaa oli maksettu jo 1800-luvulla. Pitäjänkokous Helsingin pitäjässä oli päättänyt vuonna 1820 maksaa tapporahaa petojen kaatajille, koska jahtivoudin johtamien yleisten jahtien järjestäminen oli osoittautunut epäonnistuneeksi keinoksi petoeläinten tuhoamisessa. Varsinkin sudet olivat aiheuttaneet vahinkoa paikallisille karjanomistajille. Kaadetusta karhusta oli pitäjänkokouksen päätöksen mukaan maksettava 40 ruplaa sekä kaadetusta sudesta tai ilveksestä 20 ruplaa. Tapporaha oli saatettu maksaa myös viljana, jolloin sudesta oli saanut yhden ruistynnyrin.

Tapporahan maksaminen karhusta lopetettiin vuonna 1953 ja ilveksestä vuonna 1962.

Ahman, ketun ja suden tapporahan maksoi sen paikkakunnan poliisimestari tai nimismies, jossa eläin oli tapettu. Hylkeen tapporahan maksoi sen paikkakunnan poliisipäällikkö, jossa palkkion hakija asui.

Ahmasta ja sudesta palkkio maksettiin sille, joka esitti eläimen kokonaisen nahan poliisilaitoksella. Ketusta oli esitettävä koko eläin tai nahka, jonka oikea etujalka oli nylkemätön kynsistä ranneniveleen saakka. Hylkeestä oli esitettävä alaleuka molempine luineen.

Vuonna 2016 nousi uutisiin, että susista maksetaan tapporahaa Venäjän Karjalassa metsästäjille. Venäjän valtio maksaa noin 50 euroa ja suomalaiset saman verran hännältä edellyttäen, että susi tulee Suomen puolelta Pohjois-Karjalasta.

Lähteet
-------

1. ↑  "Kettu", *Otavan Iso Tietosanakirja 4*, s. 853. Helsinki: Otava, 1962.
2. ↑  Kuisma, Markku: *Helsingin pitäjän historia III. Isostavihasta maalaiskunnan syntyyn 1713-1865*, s. 198. Vantaan kaupunki, 1991. ISBN 951-8959-12-9.
3. ↑  Yrjö Ylänne ja Tauno V. Mäki: *Metsästyksen taito*, s. 319. Helsinki:Otava, 1967.
4. ↑  Ylänne & Mäki, 1967, s.325.
5. ↑  "Tapporaha", *Otavan Iso Tietosanakirja 8*, s. 1129. Helsinki: Otava, 1966.
6. ↑  Pasi Peiponen: Venäläiset palkkionmetsästäjät tappavat rajaseudun susia – suomalaiset maksavat 50 euroa yhdestä suden hännästä *YLE Uutiset*.  30.11.2016. Viitattu 1.12.2016.
**Thomas Noel "Tommy" Rettig** (10. joulukuuta 1941 – 15. helmikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen entinen lapsinäyttelijä, tietotekniikka-asiantuntija ja kirjailija. Hän esitti *Lassie*-televisiosarjassa skotlanninpaimenkoiran isäntää, poikaa nimeltä Jeff vuosina 1954–1957. 

Rettig teki lapsirooleja myös elokuvissa *Tri T:n 5000 sormea* (The 5000 Fingers of Dr. T. 1953, ohj, Roy Rowland), *Joki, jolta ei ole paluuta* (River of No Return, 1954, ohj. Otto Preminger) ja *Pyörteitä* (The Cobweb, 1955, ohj. Vincente Minnelli). Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli vuoden 1956 *Erämaan laki* (The Last Wagon, ohj. Delmer Daves).

Lähteet
-------

1. ↑  Tommy Rettig Elonetissä.
2. ↑  Amparski, Richard: "Tommy Rettig", *Whatever became of--?*, s. 248. New York: Crown Publishers, 1982. ISBN 9780517548554. Kirja Internet Archivessa (viitattu 13.2.2023). (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Liettuan NUTS-aluejako** on kolmetasoinen kansainvälisiin tilastointitarkoituksiin kehitetty aluejako. NUTS 1 ja 2 tasoilla Liettua ei jakaudu pienempiin yksikköihin ja NUTS 3-tasolla Liettua jakautuu kymmeneen yksikköön.

| Taso | Hallinnollinen yksikkö | # |
| --- | --- | --- |
| NUTS 1 | — | 1 |
| NUTS 2 | — | 1 |
| NUTS 3 | Liettuan läänit (*Apskritys*) | 10 |

NUTS koodit
-----------

LT0 Liettua
LT00 Liettua
LT001 Alytusin lääni
LT002 Kaunasin lääni
LT003 Klaipėdan lääni
LT004 Marijampolėn lääni
LT005 Panevėžysin lääni
LT006 Šiauliain lääni
LT007 Tauragėn lääni
LT008 Telšiain lääni
LT009 Utenan lääni
LT00A Vilnan lääni

Paikalliset hallinnolliset yksiköt
----------------------------------

*Pääartikkeli: Paikallinen hallinnollinen yksikkö*
NUTS-tasojen rinnalla Liettuassa on myös kaksi hallinnollisen yksikön (LAU) tasoa:

| Taso | Hallinnollinen yksikkö | # |
| --- | --- | --- |
| LAU 1 | Kunnallispiiri (*Savivaldybės*) | 60 |
| LAU 2 | Kunta-alue (*Seniūnijos*) | 518 |

Katso myös
----------

* Yhteinen tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistö
**Pyhimysten kaivo** (*The Well of the Saints*) on irlantilaisen John Millington Syngen kirjoittama kolminäytöksinen näytelmä, joka sai kantaesityksensä Dublinin Abbey Theatressa helmikuussa 1905. Sen tarina sijoittuu epämääräiseen menneisyyteen Irlannin maaseudulle. Näytelmän on suomentanut Kalevi Nyytäjä.

Juoni
-----

Sokealle kerjäläispariskunnalle Martinille ja Marylle ovat hyväätarkoittavat kyläläiset uskotelleet, että he ovat kauniita. Kun vaeltava munkki Pyhimys antaa heille pyhän veden avulla heidän näkönsä takaisin, totuus paljastuu heille: he ovatkin rumia ja kokevat toisensa luotaantyöntävinä. Martin saa työtä nuorelta kyläsepältä Timmyltä ja yrittää lähennellä tämän morsianta Mollya. Tyttö torjuu miehen ja Timmy erottaa Martinin palveluksestaan. Pyhimyksen pyhän veden vaikutus häipyy ja Martin ja Mary sokeutuvat taas ja löytävät toisistaan taas lohtua. Kun Pyhimys palaa kylään vihkiäkseen Timmyn ja Mollyn, hän tarjoutuu tekemään sokean pariskunnan taas näkeväksi, mutta Martin ja Mary kieltäytyvät ja sanovat elävänsä mieluummin valheessa kuin todellisuudessa. Pyhimys loukkaantuu, ja kyläläiset lähettävät sokean pariskunnan matkoihinsa.

Lähteet
-------

1. ↑  Shank, Theodore J. (toim.): *A Digest of 500 Plays : Plot Outlines and Production Notes*, s. 417. Collier Macmillan, 5. painos 1977. ISBN 0-02-012690-5.
2. ↑  Martinkauppi, Timo: Pyhimysten kaivo, Jyväskylän Huoneteatteri 5.2.1988. Viitattu 15.12.2014.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Well of the Saints
Pyhtään työväentalo 1990-luvulla
**Pyhtään työväentalo** sijaitsee Pyhtään kirkonkylän haja-asutusalueella.

Historia
--------

Työväentalo on rakennettu 1900-luvun alussa, ja siihen on tehty laajennuksia vuosina 1914–1925. Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu lainalla.

Rakennus
--------

Talo on hirsirunkoinen ja siinä on pystyvuoraus. Vuosina 1914–1925 talo on ollut punaiseksi maalattu. Alkuperäinen pärekate on vaihdettu vuonna 1974 peltikatteeksi. Sisäkatto on ollut pahvitettu, vuosina 1914–1925 katto on paneloitu ja sisäseinille on laitettu insuliittilevyt ja pahvit. Talossa on ollut puulämmitys, ja vuonna 1962 on laitettu kuumailmapuhallin. Talossa ei ole vesijohtoa, viemäriä eikä wc:tä. Ulkorakennuksessa on käymälät ja liiteri.

Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen sekä vaatesäiliö.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa on järjestetty kokouksia, tansseja ja juhlia. (1982)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
2. ↑  Pyhtään Työväentalo *seurantalot.fi*. Viitattu 16.02.2023.
Mari Klaup-McColl vuonna 2017.
**Mari Klaup-McColl** (o.s. **Klaup**, s. 27. helmikuuta 1990 Tartto) on virolainen seitsenottelija.

Klaup-McColl sijoittui ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, 2013 Moskovan MM-kisoissa 21. sijalle. Hän sai yhteensä 5 924 pistettä, ja jäi 78 pistettä aiemmin samana kesänä tekemästään ennätyksestä. Hän voitti samana vuonna Kazanin universiadeissa kultaa keihäänheitossa tuloksella 50,14. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän oli seitsenottelussa 19:s. Hän keskeytti seitsenottelun EM-kilpailuissa 2016 ja 2018.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

*Lähde: IAAF*

Ulkoradat
* 200 m: 25,54 (2013)
* 800 m: 2.18,35 (2011)
* 100 m aj: 13,84 (2015)
* Korkeus: 183 (2014)
* Pituus: 596 (2018)
* Kuula: 13,40 (2014)
* Keihäs: 53,56 (2018)
* **Seitsenottelu: 6023 (2015)**

Sisäradat
* 800 m: 2.23,27 (2012)
* 60 m aj: 8,66 (2017)
* Korkeus: 182 (2011)
* Pituus: 582 (2010)
* Kuulantyöntö: 13,01 (2015)
* **Viisiottelu: 4100 (2011)**

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mari Klaup Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Mari Klaup Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Sergei Auslender 1910-luvulla.
**Sergei Abramovitš Auslender** (ven. Серге́й Абра́мович Аусле́ндер, 30. syyskuuta, toisten tietojen mukaan 7. lokakuuta 1886 Pietari – 11. joulukuuta 1937 Moskova) oli venäläinen kirjailija.

Sergei Auslenderin isä oli syntyisin kauppiassuvusta, ja hänen äitinsä, kirjailija Mihail Kuzminin sisar, oli aatelisperheestä. Auslender opiskeli Pietarin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa mutta ei suorittanut tutkintoa. Hänen ensimmäiset kertomuksensa ilmestyivät vuonna 1905.

Vuodesta 1906 lähtien Auslender avusti symbolistien *Zolotoje runo* ja *Vesy* -lehtiä ja vuodesta 1909 *Apollonia*. Häntä pidettiin yhtenä 1900-luvun alun venäläisen proosakirjallisuuden taitavimmista tyyliniekoista. Vuonna 1908 ilmestyi Italian renessanssin ja Ranskan vallankumouksen aikaan sijoittuva kertomuskokoelma *Zolotyje jabloki* ("Kultaiset omenat") ja vuonna 1912 toinen, Venäjän historiaan sijoittuvien ja omaelämänkerrallisten kertomusten kokoelma *Rasskazy*. Romaani *Posledni sputnik* ("Viimeinen matkakumppani") kuvaa Moskovan ja Pietarin kirjallisuuspiirejä. 1920-luvulla Auslander kirjoitti nuorisolle tarkoitettuja historiallisia ja seikkailukertomuksia.

Auslender kuoli Stalinin vainoissa. Hänet pidätettiin lokakuussa 1937, tuomittiin kuolemaan syytettynä vastavallankumouksellisesta kiihotuksesta ja ammuttiin Butovon teloituspaikalla. Auslenderin maine palautettiin vuonna 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 127–128. Moskva: Olma-Press Invest, 2005. ISBN ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio (viitattu 18.1.2013). (venäjäksi)
2. ↑  Žertvy polititšeskogo terrora v SSSR *lists.memo.ru*. Viitattu 18.1.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sergei Auslenderin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Mai Masri vuonna 2018.
**Mai Masri** (s. 1959 Jordania) on palestiinalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja, joka on tehnyt kymmenkunta elokuvaa, varhaisimmat niistä yhdessä aviomiehensä Jean Khalil Chamounin kanssa.

Mai Masri syntyi Jordaniassa texasilaisen äidin ja tunnetun palestiinalaisen teollisuusmiehen ja poliitikon Munib al-Masrin tyttäreksi. Hän kiinnostui elokuvasta ja valokuvauksesta lukioaikoinaan Beirutissa. Vuonna 1977 hän lähti Yhdysvaltoihin opiskelemaan elokuvaa ja suoritti bachelor-tutkinnon San Franciscon valtionyliopistossa 1981.

Masri on tuottanut ja ohjannut monia kansainvälisesti palkittuja dokumenttielokuvia Palestiinan naisten ja lasten asemasta. Näitä ovat *Children of Fire* (1991) ja *Children of Shatila* (1998). Niitä ennen, Libanonin sisällissodan loppuvuosina Mai Masri ja Jean Khalil Chamoun kuvasivat palestiinalaisen siviiliväestön kohtaloita Beirutin alueella ja eteläisessä Libanonissa, tuloksena dokumenttielokuvat *Under the Rubble* (1983), *Wild Flowers* (1987), *War Generation-Beirut* (1989) ja *Suspended Dreams* (1992). Vuonna 1995 sai ensi-iltansa Masrin elokuva palestiinalaisesta lainsäätäjästä ja aktivistista Hanan Ashrawista.

Mai Masrin ensimmäinen näytelmäelokuva on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut *3000 Layla* (*3,000 Nights*).

### Filmografiaa

* *Under the Rubble* (1983)
* *Wild Flowers: Women of South Lebanon* (1987)
* *War Generation* (1989)
* *Children of Fire* (1990)
* *Suspended Dreams* (1992)
* *Hanan Ashrawi: A Woman of Her Time* (1995)
* *Children of Shatila* (1998)
* *Hlam al-manfa* (2001)
* *Yaumiyat Beirut: haqa'eq wa akadheeb wa* (2006)
* *33 yaoum* (2007)
* *3000 Layla* (2015)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  King-Irani, Laurie & Fischbach, Michael R.: Masri, Mai (Arkistoitu – Internet Archive), Biographical Encyclopedia of the Modern Middle East and North Africa, Thomson Gale 2008. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 15.12.2015.
2. ↑  Bell, Robert: 3,000 Nights, Mai Masri, Exclaim.ca 21.9.2015. Viitattu 15.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Mai Masri Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mai Masri 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee insinööriä. Moottoriurheilija Sergei Afanasjevista on eri artikkeli.*
Sergei Afanasjev vuonna 1998.
**Sergei Aleksandrovitš Afanasjev** (ven. Серге́й Алекса́ндрович Афана́сьев, 30. elokuuta 1918 – 13. toukokuuta 2001) oli neuvostoliittolainen insinööri, joka kuului maan puolustusväline- ja avaruusteollisuuden johtajiin ja toimi yleisen koneenrakennuksen ministerinä.

Insinööri
---------

Afanasjev syntyi Klinissä, joka on Moskovan alueella. Hän valmistui Bauman-instituutista ilmeisesti toisen maailmansodan aikana. Hän pääsi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1943.

1940- ja 1950-luvulla hän toimi muun muassa rakettien suunnittelussa mahdollisesti yhteistyössä Sergei Koroljovin kanssa. 1950-luvun jälkipuolella Afanasjev toimi johtotehtävissä Leningradissa ja 1960-luvun alussa hän toimi Venäjän neuvostotasavallan ministerineuvoston varapuheenjohtajana.

Varustelusta vastaava ministeri
-------------------------------

Afanasjev nimitettiin ministeriksi vuonna 1965 perustettuun yleisen koneenrakennuksen ministeriöön. Hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1983. Hän pääsi uuden ministeriön johtajana yhdistämään puolustusteollisuutta ja sen alaisia suunnittelutoimistoja ja laboratorioita.

Häntä kutsuttiin johtomiesten yksityiskeskusteluissa jostain syystä "ensimmäiseksi avaruusministeriksi" vaikka Neuvostoliiton avaruusalan loi puolustusministeriön puolella Dmitri Ustinov jo paljon aiemmin.

Afanasjevin päätyö oli kuitenkin varusteluteollisuuden ohjaaminen. Eisenhowerin ja Kennedyn hallinnot olivat rakentaneet Yhdysvalloille kymmenkertaisen määrän ydinaseita verrattuna Neuvostoliiton ydinasemäärään. Afanasjevin ministeriö tasoitti tämän epätasapainon: 1980-luvun alussa Neuvostoliitolla oli yli 1 400 ICBM-ydinohjusta siiloissa ja 1 000 sukellusveneohjusta.

Afanasjev osallistui hallinnollisesti Neuvostoliiton miehitetyn avaruusohjelman alusten (Saljut, Mir, Buran, Energija) toteutukseen, joista viimeiset kaksi toteutettiin huomattavin suurin kustannuksin.

Yleisen koneenrakennuksen ministeriön johtamien teollisuuslaitosten tuotantoon kuuluivat myös esimerkiksi televisiot, jääkaapit ja muut kodinkoneet. Afanasjevin on väitetty tasapainottaneen eri alojen vaatimuksia, mutta lopputulos – kansantalouden hyytyminen 1980-luvulla sotatalouden taakan alle sekä kulutus- ja kestokulutustavaroiden krooninen pula – ei puhu tämän puolesta.

Loppuvuodet
-----------

Vuonna 1983 Afanasjev nimitettiin raskaiden koneiden ja liikennevälineiden ministeriön johtoon, jossa hän toimi vuoteen 1987. Vuosina 1988–2001 hän toimi konsulttina Energia-yhtymässä.

Afanasjev sai kahdesti sosialistisen työn sankarin palkinnon ja seitsemän Leninin kunniamerkkiä. Hänet on haudattu Moskovan Novodevitšin hautausmaalle.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sergey Afanasyev
Lujan–Frynsin oireyhtymästä kärsivä nuori aikuinen mies
**Lujan–Frynsin oireyhtymä** on X-kromosomin kautta periytyvä oireyhtymä, jonka tyypillisiin piirteisiin kuuluvat oireyhtymään liittyvät kasvonpiirteet, aivokurkiaisen puuttuminen, varsinkin murrosiän jälkeen korostuva pitkä, hoikka ulkomuoto, kehitysvamma ja käytöshäiriöt. Oirekuva on yksilöllisesti vaihteleva, ja eri piirteiden esiintyvyydessä on eroja. Kehitysvamma todetaan noin 70 %:lla, yleensä lievänä tai keskivaikeana. Useammin kuin kolmessa neljästä tapauksesta aivokurkiainen puuttuu osin tai kokonaan.

Lujan–Frynsin oireyhtymään liittyviä kasvonpiirteitä ovat muiden muassa makrokefalia sekä mahdollisesti purentaongelmia aiheuttavat yläleuan vajaakehittyneisyys ja alaleuan pienuus. Muita tyypillisiä oireyhtymän piirteitä ovat hypernasaalinen ääni ja hypotonia. Joskus esiintyviä oireita ovat olleet kuulo- ja näköongelmat, synnynnäinen sydänvikaisuus, jatkuva ummetus, peräaukon umpeutuneisuus, kuopparinta, kyfoskolioosi ja epilepsia. Käytöshäiriöihin kuuluvat usein tunne-elämän epävakaus, aggressiot, ylivilkkaus ja ujous. Joskus oireyhtymän yhteydessä esiintyy autismin kirjon häiriö. Joskus saatetaan myös todeta psykoosijaksoja ja skitsofrenia. On raportoitu tapauksia, joissa Lujan–Frynsin oireyhtymä on ilmennyt normaaliälyisillä ja yleisesti ottaen normatiivisesti käyttäytyvillä henkilöillä.

Lujan–Frynsin oireyhtymää esiintyy lähinnä miehillä. Oireyhtymän tuottavaa geenivirhettä kantavat naiset voivat olla oireettomia tai lieväoireisia. Lujan–Frynsin oireyhtymän taustalla olevia mutaatioita voi olla MED12-, UPF3B- ja ZDHHC9-geeneissä. Oireyhtymän esiintyvyydestä tai siitä kärsivien elinajanodotteesta ei ole selvyyttä. Oirekuva voimistuu nuoruusiässä, joten diagnoosi voi jäädä pitkään asettamatta. Mahdollisten erotusdiagnoosien joukossa ovat Fragile-X-oireyhtymä, Marfanin oireyhtymä, homokystinuria, Loeys–Dietzin oireyhtymä, Shprintzen–Goldbergin oireyhtymä, Snyder–Robinsonin oireyhtymä ja skitsofrenia. Lujan–Frynsin oireyhtymän hoito on oireenmukaista.

Pediatri J. Enrique Lujan ja geneetikko Jean-Pierre Fryns kuvasivat Lujan–Frynsin oireyhtymän ensimmäisinä 1980-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johanna Rintahaka, Lujan-Frynsin oireyhtymä Tukiliitto 26.10.2022, viitattu 28.6.2023
**Luka Rocco Magnotta** (syntymänimeltään **Eric Clinton Newman**; s. 24. heinäkuuta 1982) on kanadalainen pornonäyttelijä ja -malli, joka murhasi ja paloitteli 33-vuotiaan kiinalaisopiskelija Jun Linin. Linin ruumiinosia oli murhan jälkeen postitettu Kanadan konservatiivipuolueelle ja Kanadan liberaalipuolueelle. Murha oli kuvattu videolle, jota levitettiin Internetissä nimellä *1 lunatic 1 ice-pick*. Videolla näytetään muun muassa, kuinka Magnotta puukottaa sänkyyn sidottua Liniä jääpiikillä ja veitsellä ja leikkaa elottoman Linin pään irti asettaen sen piironkilaatikkoon. Videon loppupuolella hän myös irrottaa hänen kätensä ja käyttää sitä itsetyydytykseen ja lopulta harrastaa anaaliseksiä silvotun ruumiin kanssa syöttäen palasia siitä koiralle. Magnottaa oli aiemmin epäilty Internetissä levitettyjen kissantappovideoiden tekijäksi.

Magnotta pakeni Kanadasta Eurooppaan ja Interpol julkaisi hänestä etsintäkuulutuksen. Hänet pidätettiin 4. kesäkuuta 2012 berliiniläisessä internetkahvilassa, jossa hän oli etsinyt kuvia ja uutisia itsestään.

Oikeus tuomitsi Magnottan joulukuussa 2014 murhasta elinkautiseen vankeuteen, josta on mahdollista anoa ehdonalaiseen pääsyä 25 vuoden istumisen jälkeen. Hän sai lisäksi 19 vuoden vankeusrangaistuksen muista rikoksista.

Lähteet
-------

1. ↑  Magnotta in spotlight, but who is Eric Newman? *CTV News*.  20.6.2012. Viitattu 3.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Chung, Andrew: Luka Rocco Magnotta: Montreal murder victim is missing man from China, police say *Toronto Star*.  1.6.2012.  (englanniksi)
3. ↑  Maher, Stephen: Sleuths on web identified Magnotta *Winnipeg Free Press*.  4.6.2012.  (englanniksi)
4. ↑  INTERPOL issues Red Notice for suspected Canadian killer. *INTERPOL*.  31.5.2012.  Arkistoitu 2.6.2012.  (englanniksi)
5. ↑  INTERPOL commends international police cooperation resulting in swift arrest of suspected Canadian killer. (Media release) *INTERPOL*.  4.6.2012.  Arkistoitu 14.7.2012.  (englanniksi)
6. ↑  Winter, Michael: Canadian guilty of killing, dismembering Chinese student  23.12.2014. USA Today. Viitattu 12.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Video paljastaa sarjamurhaajan kammottavat mieltymykset *Iltalehti*.  6.6.2012. Viitattu 3.6.2023.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Luiz Carlos Bombonato Goulart** pelaajanimeltään **Luizão** (s. 14. marraskuuta 1975, Rubinéia, Brasilia) on brasilialainen jalkapallohyökkääjä. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2002 Etelä-Korean ja Japanin MM-kisoissa ja pronssia vuonna 1996 Atlantan olympialaisissa.

Luizão on Guarani Futebol Cluben kasvatti, ja hän pelasi ensimmäisen aikuisten ottelunsa Guaranissa vuonna 1993. Luizão on pelannut pääasiallisesti Brasiliassa eri joukkueissa. Kauden 1997–1998 hän pelasi Espanjan Primera Divisiónissa Deportivo de La Coruñan joukkueessa, vuosina 2002–2004 Bundesligan Hertha Berlinissä ja vuonna 2005 muutaman ottelun japanilaisessa Nagoya Grampusissa.

Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Luizão pelasi vuosina 1996–2002 16 maaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 2002 MM-kisoissa Brasilian joukkueessa. Luizãon kisamatka oli vaarassa, kun hän joutui olemaan kaksi kuukautta pelaamatta alkuvuodesta 2002 siirtoriidan vuoksi. Corinthians ei suostunut siirtämään Luizãoa Grêmioon ja asia vietiin oikeuteen. Luizão siirtyi lopulta Grêmioon ja pelasi MM-kisoissa kahdessa ottelussa.

Seurat
------

* 1993 Guarani Futebol Clube
* 1993 Paraná Clube
* 1994–1995 Guarani FC
* 1995–1997 Sociedade Esportiva Palmeiras
* 1997–1998 Deportivo de La Coruña
* 1998–1999 Club de Regatas Vasco da Gama
* 1999–2002 Sport Club Corinthians Paulista
* 2002 Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense
* 2002–04 Hertha Berlin
* 2004 Botafogo de Futebol e Regatas
* 2005 São Paulo Futebol Clube
* 2005 Nagoya Grampus
* 2005–06 Santos Futebol Clube
* 2006 Clube de Regatas do Flamengo

Saavutukset
-----------

* Maailmanmestaruus 2002
* Olympiapronssi 1996
* Copa Libertadores 1998 ja 2005
* Brasilian mestaruus 1999
* Seurajoukkueiden maailmanmestaruus 2000
* Brasilian Cup 2006
* Campeonato Carioca 1998
* Campeonato Paranaense 1993
* Campeonato Paulista 1996, 2001 ja 2005
* Brasilian Cupin paras maalintekijä 1996
* Libertadores Cupin paras maalintekijä 2000

Lähteet
-------

1. 1 2  Ekberg, Jari: *Kuin taivasta koskettaisi*, s. 490–491. Atena, 2014. ISBN 978-952-300-049-0.
2. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 18*, s. 87. Kustannus-Notariaatti Oy, 1997. ISBN 952-5106-05-5.

  

Brasilian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Marcos |
2 Cafu |
3 Lúcio |
4 Roque Júnior |
5 Edmílson |
6 Roberto Carlos |
7 Ricardinho |
8 Silva |
9 Ronaldo |
10 Rivaldo |
11 Ronaldinho |
12 Dida |
13 Belletti |
14 Polga |
15 Kléberson |
16 Júnior |
17 Denílson |
18 Vampeta |
19 Juninho |
20 Edílson |
21 Luizão |
22 Ceni |
23 Kaká |
Valmentaja Scolari
*Tämä artikkeli kertoo brasilialaisesta jalkapalloilijasta. Luis Felipe -nimisestä kuubalaisesta rikollisesta on oma artikkeli.*
Luiz Felipe Lazion pelaajana huhtikuussa 2018.
**Luiz Felipe Ramos Marchi** (s. 22. maaliskuuta 1997 Colina) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 187-senttimetrinen. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Betisiä.

Luiz Felipe siirtyi kotimaansa Ituanosta italialaisseura Lazioon elokuussa 2016. Ensimmäisen kautensa Italiassa hän pelasi lainalla Serie B -joukkue Salernitanassa. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Lazion joukkueessa Serie A:ssa 18 ottelua, joista 12 ottelussa avauskokoonpanossa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Serie A:ssa 17 ottelua, joista 15 kertaa avauksessa, ja teki maalin tapaninpäivänä vierasottelussa Bolognaa vastaan. Kaudella 2019–2020 hän on pelannut Serie A:ssa 19 ottelua, joista 18 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki maalin joulukuussa voittoisassa kotiottelussa Juventusta vastaan. Luiz Felipe voitti Italian cupin vuonna 2019 ja pelasi loppuottelun alusta loppuun. Eurooppa-liigassa hän on pelannut ensimmäisellä Lazion-kaudellaan kymmenen ottelua, toisella viisi ja kolmannella yhden.

Lähteet
-------

1. 1 2  Luiz Felipe Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Betis – Primera División
1 Bravo |
2 Montoya |
3 González |
4 Akouokou |
5 Rodríguez |
6 Ruiz |
7 Juanmi |
8 Fekir |
9 Iglesias |
10 Canales |
11 Luiz Henrique |
12 José |
13 Silva |
14 Carvalho |
15 Moreno |
16 Pezzella |
17 Joaquín |
18 Guardado |
19 Luiz Felipe |
21 Morón |
22 Camarasa |
23 Sabaly |
24 Ruibal |
25 Martín |
28 Rodri |
33 Miranda |
Valmentaja Pellegrini
Sorja kesäsiirtolana 2014
**Sorja** on Tampereen kaupungin omistama ja Tampereen Kesäsiirtolayhdistys ry:n hallinnoma Rautaveden rannalla Sastamalan kaupungissa Karkun kylässä sijaitseva rakennus. Se on alun perin valmistunut piirilääkärin asunnoksi ja on sittemmin toiminut lottaopistona ja nykyisin kesäsiirtolana*selvennä*. Sorjan rakennutti piirilääkäri Otto Meurman vuonna 1907. Otto Meurman oli Agathon Meurmanin poika.

Alkuaikoina Meurmanit pitivät kesäisin Sorjalla lepokotia, ilmeisesti kattaakseen rakennuksesta aiheutuneita kuluja. Sinne tuli enimmäkseen vanhempia säätyläisrouvia. Otto Meurmanin 1929 tapahtuneen kuoleman jälkeen Aina-vaimo ja Heikki-poika muuttivat Helsinkiin. Tällöin Sorja jäi Yrjö-pojan kesänviettopaikaksi. Kesämajaa vuokrattiin edelleen vieraille. Talvisodan aikana Sorjalla oli lyhyen aikaa evakkoja.

Sotien aikaan Sorja vuokrattiin Lotta Svärd -järjestön käyttöön ja tunnettiin nimellä Karkun siirtolottakoti. Syksyllä 1940 Otto Meurmanin perikunnan kannalta ei tuntunut mahdolliselta toteuttaa lottien vaatimia kunnostuksia, mm. keskuslämmityksen asentamista. Tällöin Lotta Svärdin keskusjohtokunta, Porin piirijohtokunta ja Satakunnan paikallisosastot ostivat Sorjan kurssitarkoitukseen. Vuosina 1941-44 Sorja toimi järjestön toisena lottaopistona Syvärannan ohella. Pääasiassa Sorjalla järjestettiin viestialan koulutusta. Vuonna 1944 Sorja päätyi lottien perilliselle, Suomen Naisten Huoltosäätiölle ja toimi toipilaskotina vähävaraisille ja varattomille lotille.

Vuonna 1952 Sorja myytiin Tampereen kaupungille kesäsiirtolatoimintaa varten. Kaupunki kunnosti tilan ja vuokrasi sen Tampereen Kansakoululasten Kesäsiirtolayhdistykselle. Vuonna 1959 Sorja siirtyi takaisin kaupungin hallintaan, koska uusi kansakoululaki teki kesäsiirtolatoiminnasta kuntien velvollisuuden. 1990-luvun alussa ympyrä sulkeutui, kun Tampereen Kesäsiirtolayhdistys alkoi järjestää toimintaa. Ensimmäinen leiri 1992 mahdollistui keräyksen avulla. 1993 kaupunki lopetti oman kesäsiirtolatoiminnan ja vuokrasi Sorjan järjestölle. Kesäsiirtolatoiminta Sorjalla jatkuu edelleen.

Lähteet
-------

* Rakennuksen pihassa oleva opastetaulu Sorjan historiasta. Osoite Mörrintie 4, 38100 Sastamala.

Aiheesta muualla
----------------

* Tampereen Kesäsiirtolayhdistys ry
**O Arise, All You Sons** ("Oi nouskaa, pojat") on Papua-Uuden-Guinean kansallislaulu. Laulusta tuli kansallislaulu Papua-Uuden-Guinean itsenäistyessä 16. syyskuuta 1975. Laulun on säveltänyt ja sanoittanut entinen Australian laivaston sotilas Thomas "Tom" Shacklady.

Sanat englanniksi
-----------------

O arise all you sons of this land,
Let us sing of our joy to be free,
Praising God and rejoicing to be
Papua New Guinea.
Shout our name from the mountains to seas
Papua New Guinea;
Let us raise our voices and proclaim
Papua New Guinea.
Now give thanks to the good Lord above
For His kindness, His wisdom and love
For this land of our fathers so free,
Papua New Guinea.
Shout again for the whole world to hear
Papua New Guinea;
We're independent and we're free,
Papua New Guinea.

Käännös
-------

Oi nouskaa, kaikki tämän maan pojat,
laulakaamme siitä ilosta, että olemme vapaita,
ylistäkäämme Jumalaa ja iloitkaamme siitä, että olemme
Papua-Uusi-Guinea.
Huutakaamme nimeämme vuorilta merille
Papua-Uusi-Guinea;
Kohottakaamme äänemme ja julistakaamme
Papua-Uutta-Guineaa.
Kiittäkää nyt taivaan hyvää Herraa
Hänen hyvyydestään, viisaudestaan ja rakkaudestaan,
tästä meidän isiemme vapaasta maasta,
Papua-Uudesta-Guineasta.
Huutakaa uudelleen, niin että koko maailma kuulee:
Papua-Uusi-Guinea.
Olemme itsenäisiä ja vapaita,
Papua-Uusi-Guinea.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  PAPUA NEW GUINEA : National Anthem of Papua New Guinea O Arise All You Sons *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Papua New Guinea National Anthems.info. Viitattu 17.12.2018. (englanniksi)
3. 1 2  Papua New Guinea *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 17.12.2018. (englanniksi)
4. 1 2  THE NATIONAL ANTHEM OF PAPUA NEW GUINEA *Independence Anniversary*. Papua New Guinea Association of Australia. Viitattu 17.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laulun sävel ja sanat
**Myrkky** oli suomalainen Egmontin kustantama sarjakuvalehti, joka ilmestyi vuosina 1989–2009. Se sisälsi lähinnä seksi-, sukupuolielin-, WC- ja eriteaiheista huumoria. *Myrkky* oli alun perin Suomeen tuotu versio norjalaisesta *Pyton*-lehdestä, mutta ilmestyi pidempään kuin esikuvansa. *Myrkyn* päätoimittajana oli koko sen ilmestymisen ajan Antti Marttinen. Lehden toi Suomeen Tampereella toimineen Semic Kustannuksen (myöh. Egmont) julkaisujohtaja Marjaana Tulosmaa, joka ei kuitenkaan ollut muuten tekemisissä sen sisällön kanssa. *Myrkyssä* julkaistiin monien suomalaisten piirtäjien tekemiä sarjakuvia.

*Myrkyn* vakiohahmoja olivat muun muassa *Adolf*, *Deep Shit Junkies*, *Firkin* ja *Rocky*, *Hyttytytöt*, *Myyntimies Mynttinen*, *Niilo* ja *Ursula*, *Palle Runqvist*, *Pera Pervo* sekä *Rhesus Minus*. Lisäksi Myrkyssä esiintyi *Pornostarat*, *Underworld* ja *Namusetä*, sekä satunnaisia muita rivoja sarjakuvahahmoja.

*Myrkyssä* oli lisäksi tekstipalstoina "Pierupostia", jossa on lukijakirjeitä, sekä "Myrkky-uutisia", jossa julkaistiin kaikenlaisia enemmän ja vähemmän tosia juttuja, jotka ovat hauskoja groteskiudessaan. "Myyntimies Mynttinen kertoo vitsejä" -palstalla oli päällekkäin kolme kuvaa myyntimies Mynttisestä ja niihin viittaavat vitsin sisältävät puhekuplat. Ylimmässä kuvassa myyntimies Mynttinen kaivoi nenää, keskimmäisessä asetti räkää kielelleen ja alimmassa virtsasi. Vakiopalstana oli myös "Kai näillekin joku nauraa", jossa oli yksittäisiä piirroksia, joihin oli sisällytetty jokin epäsuora huumorijuttu.

Ehkä tunnetuin *Myrkyssä* julkaistujen sarjakuvien piirtäjä oli englantilainen Hunt Emerson. Suuri osa sarjoista oli kuitenkin suomalaisten piirtäjien kynästä lähtöisin. Kotimaisia vakiotaiteilijoita olivat Santtu Liima (Matti Nisula), Armas Salakka ja Samuli "Samson" Lintula. Myös Juba Tuomola, Juha Vuorinen, Tuomas Kyrö, Timo Ronkainen, Milla Paloniemi ja Karri "Donotsue" Aronen tekivät eri aikoina sisältöä lehteen.

Vuonna 1997 julkaistua *Myrkky Spesiaalia* mainostettiin lauseella "Sisältää aitoa virtsaa!" Päätoimittaja Marttisen mukaan mainitun numeron kansikuvassa käytettyyn keltaiseen painoväriin todella sekoitettiin mainostemppuna pieni määrä virtsaa.

*Myrkky* oli merkittävä huumorilehti 1990-luvun sarjakuvia lukeneelle nuorisolle. *Myrkyn* säännöllinen ilmestyminen päättyi 5. marraskuuta 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansalliskirjasto: Myrkky *Kansallisbibliografia*. Viitattu 31.7.2020.
2. 1 2 3 4 5  Jantso Jokelin: "Myrkky avasi alkukantaisimmat saastan portit" – 1990-luvun likaisin nuortenlehti sisälsi aitoa virtsaa ja rasvaisia seksikohtauksia Yle 13.2.2021. Viitattu 16.2.2021.
3. ↑  Wikifur – Donotsue (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lehtiapaja – Myrkky (arkistoitu)