recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Andrew Loog OldhamAndrew Loog Oldham vuonna 2010

Elämä| Syntynyt | 
29. tammikuuta 1944View and modify data on Wikidata  (79 vuotta)  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Andrew Loog Oldham** (s. 29. tammikuuta 1944, Lontoo) on englantilainen manageri ja musiikkituottaja. Hänet muistetaan parhaiten The Rolling Stonesin managerina vuosina 1963–1967. Oldhamin suojissa Rolling Stones nousi yhdeksi 60-luvun suosituimmista rock-yhtyeistä. Hän loi myös yhtyeen tyylin "pahoina poikina" vastineeksi The Beatlesin puhtoisemmalle ja kiltimmälle imagolle.

Andrew Loog Oldhamin isä oli amerikkalainen lentäjä Andrew Loog, joka menehtyi sodassa jo ennen poikansa syntymää. Toisen sukunimensä Loog Oldham sai australialaissyntyiseltä äidiltään, joka työskenteli Lontoossa sairaanhoitajana.

1960-luvun alussa Loog Oldham yritti läpimurtoa artistina, onnistumatta kuitenkaan siinä. Tämän jälkeen hän aloitti uransa musiikkialalla hoitamalla muun muassa Joe Meekin, Bob Dylanin ja The Beatlesin PR-tehtäviä. Huhtikuussa 1963 Loog Oldhamista tuli The Rolling Stonesin manageri, joille hän kehitti välittömästi imagon "vaarallisena" yhtyeenä. Hän erotti myös kosketinsoittaja Ian Stewartin, joka ei Loog Oldhamin mielestä sopinut ulkonäöltään yhtyeeseen. Samana vuonna hän sai yhtyeelle levytyssopimuksen Decca Recordsin kanssa, joka oli vain hieman aiemmin hylännyt Beatlesin. 

Yhtenä suurena Loog Oldhamin ansiona Rolling Stonesin musiikin suhteen pidetään, että hän onnistui saamaan Mick Jaggerin ja Keith Richardsin tekemään myös omia kappaleita yhtyeen esittämien vanhojen R&B-klassikoiden lisäksi. Loog Oldham toimi Rolling Stonesin managerina aina vuoteen 1966 asti, jolloin hän myi osuutensa Allen Kleinille. Hän jatkoi yhtyeen tuottajana vielä runsaan vuoden ajan. Loog Oldhamin viimeiseksi työksi Rolling Stonesin kanssa jäi vuoden 1967 Between the Buttons -albumi.

Vuonna 1965 Loog Oldham perusti oman levy-yhtiön *Immediate Recordsin* ja työskenteli myöhemmin muun muassa The Small Faces -yhtyeen, Rod Stewartin, Jimmy Pagen, Jeff Beckin ja Eric Claptonin kanssa. 1970- ja 1980-luvuilta lähtien Loog Oldham on vaikuttanut Pohjois- ja Etelä-Amerikassa erilaisien musiikkiin liittyvien projektien parissa. Hän on muun muassa toiminut radio-ohjelmien juontajana ja kirjoittanut kirjan ABBA-yhtyeestä.

Lähteet
-------

* The Rolling Stonesin kotisivut
* allmusic.com

### Viitteet

1. ↑  (en) DiscogsView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Andrew Loog Oldhamin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Baboloki Thebe** (s. 18. maaliskuuta 1997) on botswanalainen pikajuoksija.

Thebe saavutti nuorten Afrikan kisojen alle 18-vuotiaiden sarjassa kultaa 200 metrin juoksussa ja pronssia 100 metrillä Gaboronessa 2014. Saman vuoden Eugenen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän karsiutui 200 metrin välierissä. Nanjingin nuorten olympialaisissa hän saavutti hopeaa 200 metrillä ajalla 21,20.

Thebe voitti 2016 Botswanan-mestaruuden 200 metrillä maailman kaikkien aikojen kymmenenneksi parhaalla junioriajalla 20,21 ja 400 metrillä junioreiden maailman kaikkien aikojen toiseksi parhaalla ajalla 44,22. Hän voitti 400 metrin Afrikan-mestaruuden Durbanissa 2016 ajalla 44,69 ja sai kultamitalin myös 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Hän saavutti saman vuoden Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän selviytyi Rio de Janeiron olympialaisissa jatkoon 400 metrin alkueristä, muttei osallistunut välieräjuoksuun.

Thebe kuului Botswanan joukkueeseen, joka saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä 2017. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi ajalla 44,66. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän saavutti 4 × 400 metrin viestissä kultaa ja 400 metrillä hopeaa. Hän voitti samana vuonna 400 metrin Afrikan-mestaruuden Asabassa ajalla 44,81 ja sijoittui maanosien cupissa toiseksi.

Thebe juoksi toisen osuuden Botswanan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka saavutti pronssia vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa Afrikan ennätysajalla 2.57,27.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 10,29 | Gaborone | 23. toukokuuta 2015 |
| 200 m | 20,21 | Gaborone | 22. toukokuuta 2016 |
| 400 m | 44,02 | Lausanne | 6. heinäkuuta 2017 |

Lähteet
-------

1. ↑  Baboloki Thebe Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Baboloki Thebe Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Hermopeli** oli visailuohjelma, jota esitettiin Nelosella vuosina 2003–2004. Se perustuu Endemolin *Heartbeat*-ohjelmaformaattiin. Pelissä ei ole juontajaa.

Vuonna 2015 Britanniassa alettiin esittää samantapaista visailuohjelmaa *1000 Heartbeats*.

Pelin idea
----------

Kilpailijan seurana ei ollut juontajaa, yleisöä eikä teknistä kuvausryhmää. Kilpailija joutui olemaan yksin modernissa ja ääni- ja näköeristetyssä tilassa, jossa hänen oli vastattava tietokoneen hänelle esittämiin monivalintakysymyksiin. Vastausaikaa kuhunkin kysymykseen oli 400 sydämenlyöntiä. Mitä levollisempi kilpailija oli, sitä alhaisempi oli syke- ja vastausaika.

Apuvälineinä kilpailijalla oli puhelimia, joilla hän pystyi soittamaan kenelle tahansa henkilölle ja pyytämään apua oikeiden vastausten löytämiseksi. Mitä useampaan kysymykseen kilpailija ehti vastata, sitä suuremman voittopotin hän pystyi keräämään itselleen. Palkintona oli kymmenia tuhansia euroja.

Katso myös
----------

* Luettelo suomalaisista visailuohjelmista
**Maxime Gonalons** (s. 10. maaliskuuta 1989) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Granadaa. Oikeajalkainen Gonalons on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Gonalonsin äiti on iranilainen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Gonalons aloitti ammattilaisuransa vuonna 2009 Olympique Lyonnaisissa. Hän teki debyytin seurassa Mestareiden liigan karsintaottelussa RSC Anderlechtiä vastaan elokuussa 2009. Samana vuonna hän teki ensimmäisen Mestareiden liiga-maalinsa Liverpool FC:tä vastaan Anfieldillä. Nykyään Gonalons toimii seuran kapteenina ja kuuluu myös avainpelaajiin, pelaten neljänä peräkkäisenä kautena vähintään 35 ottelua.

### Maajoukkueura

Nuorten maajoukkueissa pelannut Gonalons teki debyyttinsä Ranskan jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2011 harjoitusottelussa Yhdysvaltoja vastaan. Hän on pelannut maajoukkueessa yhteensä seitsemän ottelua.

Lähteet
-------

* 
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Maxime Gonalons 

Granada – Primera División
1 Maximiano |
3 A. Marín |
4 Gonalons |
5 Milla |
6 Germán |
7 Soro |
8 Eteki |
9 Suárez |
10 Puertas |
11 Machís |
12 Azeez |
13 Aarón |
14 Monchu |
15 Neva |
16 V. Díaz |
17 Quini |
18 Abram |
19 Montoro |
20 Bacca |
21 Rochina |
22 D. Duarte |
23 Molina |
Valmentaja Moreno
**Ivar Rudolf Hast** (10. kesäkuuta 1894 Helsinki – 26. huhtikuuta 1973) oli suomalainen upseeri. Hän kuului niin sanottuihin tsaarinupseereihin, jotka olivat saaneet koulutuksensa ja palvelleet Venäjän keisarillisessa armeijassa.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Hast palveli itärintamalla aliluutnanttina 322. Soligalitšin rykmentissä. Suomen sisällissodassa hän oli Länsi-Uudenmaan suojeluskuntalaisista kootun *Sigurdskårenin* alipäällikkönä. Hast osallistui Kirkkonummen taisteluihin komppanianpäällikkönä ja johti osastoa, jonka tarkoituksena oli ottaa haltuun Mäkiluodon linnakesaari. Hast jäi kuitenkin Mäkiluodolla 27. helmikuuta venäläisten vangiksi ja vietti sen jälkeen puolitoista kuukautta punaisten vankina Helsingissä yhdessä antautuneiden Sigurdskårenin jäsenten kanssa.

Hast vapautui 13. huhtikuuta saksalaisten vallattua Helsingin ja liittyi sen jälkeen Länsi-Uudenmaan pataljoonaan. Huhti–toukokuun aikana Hastin, Edvard Wardin ja Ivar Ståhlen johtama pataljoona teloitti Uudenmaan läänin alueella ja Kanta-Hämeessä ainakin 200 punaista. Tunnetuimpia olivat Vihdin teloitukset, Västankvarnin teloitukset Inkoossa ja Perttulan teloitukset Nurmijärvellä.

Hast työskenteli myöhemmin Helsingin liikennelaitoksen valvojana. Hän palveli uudelleen Suomen armeijassa luutnanttina talvi- ja jatkosodan aikana vuosina 1939–1942.

Lähteet
-------

1. ↑  Ivar Hastin kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 1.5.1973, HS Aikakone. Viitattu 13.3.2018.
2. 1 2 3 4  Harjula, Mirko: *Ryssänupseerit. Ensimmäisen maailmansodan Venäjän asevoimien suomalaistaustaiset upseerit 1914–1956*, s. 271–272, 417, 429–430, 461, 492, 472. Helsinki: Books on Demand, 2013. ISBN 978-952-28656-6-3.
3. ↑  Tuomas Hoppu: *Historian unohtamat: Suomalaiset vapaaehtoiset Venäjän armeijassa 1. maailmansodassa 1914–1918*, s. 273, 287, 292. Bibliotheca Historica 100. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2005.
4. ↑  Korjus, Olli: *Kuusi kuolemaantuomittua*. Helsinki: Atena, 2014. ISBN 978-952-30002-4-7.
Ivar ja Ubbe ryöstelevät maaseutua. Kuvitusta 1400-luvun käsikirjoituksesta. British Library.
**Ivar Luuton** tai **Ivar Ragnarsson** (muinaisnorjaksi *Ívarr hinn Beinlausi*, k. 873 Dublin) oli tanskalainen viikinkipäällikkö. Hänet tunnetaan parhaiten yhtenä suuren pakana-armeijan päälliköistä. Se oli viikinkiarmeija, joka valloitti Englannin länsiosat 800-luvulla. Ivar lienee saanut lisänimensä luustosairauden tai jonkin vamman vuoksi.

Ivar oli tarinoiden mukaan viikinkipäällikkö Ragnar Lodbrokin poika, mutta muuten Ivarin varhaisvaiheet ovat pitkälti hämärän peitossa. Ivarin mainitaan johtaneen vuonna 855 ryöstöretkeä Thamesin jokisuulle sekä osallistuneen 850-luvulla Olav Kviten joukoissa useisiin taisteluihin Irlannissa.

Vuonna 865 Ivar sekä hänen veljensä Halfdan Ragnarsson ja Ubbe Ragnarsson johtivat Englantiin suuren viikinkiarmeijan, jota kristityt kutsuivat suureksi pakana-armeijaksi. Veljesten oli tarkoitus kostaa isänsä Ragnar Lodbrokin kuolema. Ragnar oli kuollut vankeudessa ehdittyään sitä ennen ryöstellä Northumbrian kuningaskuntaa. Tarujen mukaan Northumbrian kuningas Ælla oli heittänyt Ragnarin käärmekuoppaan voitettuaan hänet ensin taistelussa.

Ivarin joukot rantautuivat Itä-Angliassa, jossa ne kohtasivat vain heikkoa vastarintaa. Sen jälkeen viikingit hyökkäsivät Northumbriaan, jossa valloittivat Yorkin vuonna 866. Ælla ja hänen syrjäyttämänsä Osberht yhdistivät voimansa viikinkejä vastaan, mutta saivat kummatkin surmansa maaliskuussa 867 käydyssä taistelussa. Joidenkin kertomusten mukaan Ælla ei olisi kuollut taistelussa, vaan viikingit olisivat teloittaneet hänet vasta taistelun jälkeen erityisen julmalla tavalla.

Ivar asetti tämän jälkeen Northumbrian nukkehallitsijaksi Ecgberhtin ja johti viikinkiarmeijan Nottinghamiin, Mercian kuningaskuntaan. Mercian kuningas Burgred pyysi Wessexilltä apua, ja Wessexin kuningas Ethelred sekä hänen nuorempi veljensä Alfred (tuleva Alfred Suuri) saapuivat piirittämään Nottinghamia, jolloin tanskalaiset vetäytyivät Yorkiin taistelutta. Viikinkiarmeija viipyi Yorkissa vuoden verran. Vuonna 869 viikingit marssivat halki Mercian ja palasivat Itä-Angliaan, missä he voittivat taistelussa kuningas Edmundin.

Ilmeisesti Ivar ei osallistunut 870-luvun epäonnistuneeseen yritykseen valloittaa Wessex. Sen sijaan hän liittyi vanhan toverinsa Olav Kviten joukkoihin Skotlannissa. Myöhemmin he palasivat Irlantiin, jossa Ivar kuoli vuonna 873.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Lewis, Robert: Ivar the Boneless *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 23.2.2021. (englanniksi)
Andresen (keskellä) Bayreuthin musiikkijuhlilla 1936 Martha Fuchsin ja Hans Tietjenin kanssa. Kyse on Wagnerin Parsifal-oopperasta. Bundesarchiv-kuva.
**Ivar Frithiof Andresen** (27. heinäkuuta 1896 Kristiania – 6. marraskuuta 1940 Tukholma) oli norjalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan basso. Hän loi menestyksekkään uran Euroopassa ja Yhdysvalloissa.

Ura
---

Andresen debytoi vuonna 1919 Tukholmassa ja työskenteli sen jälkeen Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuosina 1921–1926. Sen jälkeen hän esiintyi muun muassa Dresdenin Semperoperissa (vuosina 1926–1931), Berliinin Staatsoperissa (vuosina 1931–1935) ja vieraili vuotuisilla Bayreuthin musiikkijuhlilla vuosina 1927–1936.

Andresen sai huomattavaa suosiota Englannissa, Yhdysvalloissa ja Saksassa. Andresen oli ensimmäinen*lähde?* norjalainen, joka esiintyi New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Häntä kutsuttiin vuosisadan ääneksi.

Andresen kuoli 44-vuotiaana Ruotsissa vuonna 1940.

Lähteet
-------

1. ↑  Ivar F. Andrésen (Arkistoitu – Internet Archive). Rockipedia.no.
2. ↑  Rockipedia: Ivar F Andresen : Århundrets Stemme (Arkistoitu – Internet Archive). Rockipedia.no.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Koirivaara** oli kylä Soanlahden kunnassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Koirivaaran kyläkeskus sijaitsi Soanlahden länsiosassa Värtsilän vastaisella rajalla Soanlahden kirkonkylästä Värtsilään johtavan maantien varrella, josta kylän kohdalla erkani maantie pohjoiseen Havuvaaraan Värtsilästä Korpiselkään johtavalle maantielle. Koirivaaran naapurikyliä olivat pohjoisessa Havuvaara, Harsuvaara, idässä Kiekua ja Juttulampi sekä lännessä Pälkjärvestä vuonna 1936 Värtsilään siirretyt Anonniemi ja Kuhilasvaara.

Koirivaaran kansakoulu oli perustettu vuonna 1901 ja se sijaitsi kylän keskustassa olevasta maanteiden risteyksestä pohjoiseen, Korpiselän suuntaan vievän tien varrella. Koirivaaran posti toimi Kontran talossa. Koirivaaralla ja sen naapurikylällä Harsuvaaralla oli yhteinen Maalaisliiton paikallisosasto, jonka talo sijaitsi Harsuvaarassa. Pankkitoimintaa kylässä harjoitti Koirivaaran Ympäristön osuuskassa.

Talvisodassa Neuvostoliitto ei vallannut Koirivaaraa, mutta 1940 Moskovan rauhanehtojen mukaan se oli luovutettava Neuvostoliitolle ja asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneeseen Suomeen. Jatkosodan alussa 1941 kylä vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät palaamaan koteihinsa. Koirivaaran kansakoulu toimi jatkosodan aikana 1942–1944 Harsuvaarassa sijainneessa Maalaisliiton paikallisosaston talossa. Jatkosodan lopulla 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen. Nykyisin Koirivaarassa ei ole asutusta ja rakennuksetkin on hävitetty.

Lähteet
-------

1. ↑  *Laatokan Karjala 1938 Pohjois-Karjala ja Savo* 1:400 000. (Näköispainos maanmittaushallituksen vuonna 1939 julkaisemasta Suomen tiekartan lehdestä n:o 8) Helsinki: Karttakeskus, 1991.
2. ↑  *Viipurin lääni, Maanmittaushallituksen toimittama yleiskartta* 1:400 000. (Alkuperäiset karttalehdet E4, E5, F4 ja F5. Piirretty 1904-1913. Korjattu 1939-1942) Maanmittauslaitos ja Topografiakunta, 2003.
3. ↑  Rosberg, J. E. et al (toim.): *Suomenmaa: maantieteellis-taloudellinen ja historiallinen tietokirja. 5. osa, Viipurin lääni*, s. 385. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1923.
4. 1 2 3 4 5  Jaatinen, Martti (toim.): *Karjalan kartat*, s. 167. Helsinki: Tammi & Karjalan Liitto ry, 1997. ISBN 951-31-0972-0.
5. ↑  Malviniemi, Rauno (toim.): *Soanlahti synnyinseutumme*. Ylivieska: Soanlahti-seura, 1972.
Koiranlihaa lautasella Guilinissa, Kiinassa
**Koiranliha** viittaa koiran syömäkelpoisiin osiin.

Kulutus alueellisesti
---------------------

Koiria grillattavana
Länsimaissa koiranliha on ruokatabu, mutta joissakin Aasian maissa se on jopa suosittua ruokaa. Kiinassa etenkin tietyissä maakunnissa koiraa syödään yleisesti. Myös Vietnamissa se on suosittua ruokaa, jonka uskotaan tuovan hyvää onnea. Etelä-Koreassa koirien syöminen kiellettiin vuoden 1988 olympialaisten ajaksi länsimaisten vierailijoiden vuoksi. Koiranlihan arvioidaan olevan neljänneksi suosituin lihalaji Etelä-Korean markkinoilla sian, naudan ja kanan jälkeen. Koreassa koiranlihan uskotaan parantavan voimia ja viriliteettiä. Taiwanissa koirien syöminen kiellettiin lailla vuonna 2001.

Käyttö
------

Koiranlihaa myynnissä Soulissa, Etelä-Koreassa.
Koiranliha on voimakkaan makuista ja hajuista. Se maustetaan voimakkaasti ja tarjotaan usein alkoholin kanssa. Koreassa suosittua on etenkin koiranlihakeitto. Koiran suosio on kasvanut etenkin Pohjois-Vietnamissa, jossa on kehitetty myös uusia eksoottisia reseptejä. Syötäväksi tarkoitetut koirat kasvatetaan tarhoissa tai kerätään maaseudulta.

Suosittu korealainen koirasta tehtävä ruokalaji on Boshintang (보신탕; 補身湯) -muhennos tai keitto. Ruokalajiin kuuluu koiranlihan lisäksi vihersipulia, veripeippiä ja sen siemeniä jauhettuna ja voikukkaa. Sitä maustetaan doenjang-paputahnalla ja gochujangilla.

### Koiranlihaan liittyviä rituaaleja

Koreassa vietetään heinä–elokuussa kolmea "koiran päivää" (Sambok 삼복 tai Boknal 복날), joihin koiranlihan nauttiminen oleellisesti kuuluu. Kyse on samasta kuin Suomessa tunnettu mätäkuu, jonka muinaiset mesopotamialaiset ja roomalaiset tunsivat koiranpäivien nimellä Siriuksen eli Koirantähden mukaan.

Etelä-Kiinassa Guangxin alueella sijaitsevassa Yulinin kaupungissa järjestetään vuosittain kesäpäivänseisauksen aikaan koiranlihafestivaalit. Festivaalia on pidetty laittomana, koska siellä käytetty koiranliha on suurimmaksi osaksi peräisin joko mustasta pörssistä tai varastetuista koirista.

Kritiikkiä
----------

Eläinsuojelijat vastustavat koirien syöntiä. Ehkä äänekkäästä vastustuksesta johtuen koiran syöntiä ei ole ikinä virallistettu Etelä-Koreassa, eikä sitä ole lisätty tuotantoeläinten luetteloon. Tämän vuoksi koirien teurastusta eivät koske mitkään lait ja siinä voi olla hygieniapuutteita. Lisäksi korealaisen uskomuksen mukaan liha mureutuu, kun eläimiä hakataan ennen teurastusta.

Katso myös
----------

* Kissanliha

Lähteet
-------

1. ↑  Lilli Earl: Koiranlihaa tarjoilevat ravintolat kiinni olympialaisten ajaksi *uusisuomi.fi*.  11.3.2008. Viitattu 14.10.2010.
2. 1 2 3  Dog Meat Restaurants Crowded with Diners The Seoul Times.
3. ↑  Vietnam's dog meat tradition  31.12.2001. BBC News. Viitattu 14.10.2010. (englanniksi)
4. ↑  S Korea dog meat row deepens  12.11.2001. BBC News. Viitattu 14.10.2010. (englanniksi)
5. ↑  Taiwan bans dog meat  2.1.2001. BBC News. Viitattu 14.10.2010. (englanniksi)
6. ↑  Experts: Dog meat festival 'illegal' *China.org.cn*. Viitattu 18.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koiranliha** Wikimedia Commonsissa
Luultavasti Hermestä esittävä hermi Kreikan arkaaiselta ajalta
**Hermi** (m.kreik. ἕρμα, *herma*) oli alun perin antiikin Kreikasta kotoisin oleva veistos, jonka nelikulmainen ja tavallisesti tasapintainen pilari päättyy Hermeen päähän. Pilariin oli veistetty fallos luonnolliselle korkeudelle. Hermit asetettiin rajapyykeiksi katujen varsiin ja teiden risteyksiin, mutta niitä käytettiin myös kulttiesineinä.

Myöhemmällä ajalla hermeihin saatettiin liittää muiden jumalien mutta myös julkisuuden henkilöiden päitä.

Ateenan hermien turmeleminen
----------------------------

*Pääartikkeli: Hermien turmeleminen*
Vuonna 415 eaa. Alkibiadesta syytettiin osallisuudesta Ateenan hermien häpäisemiseen ja turmelemiseen juuri ennen Sisilian sotaretken alkua. Laivaston lähtöä edeltävänä yönä kaupungin kaikki hermit oli joko kaadettu tai silvottu. Tämän koettiin uhkaavan koko retken onnistumista, ja matkan jo aloittanut Alkibiades kutsuttiin takaisin. Hän kielsi osallistuutensa, mutta siirtyi kuitenkin spartalaisten puolelle, jonka jälkeen hänet tuomittiin Ateenassa poissaolevana kuolemaan. Tapauksen todelliset syylliset ja motiivit ovat säilyneet arvoituksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. ↑  Swan, Carolyn: Review: Debra Hamel, The Mutilation of the Herms: Unpacking an Ancient Mystery *Bryn Mawr Classical Review 2012.12.40*.
3. ↑  Hamilton, Richard: Review: William D. Furley, Andocides and the Herms: a Study of Crisis in Fifth-Century Athenian Religion *Bryn Mawr Classical Review 97.8.9*.
4. ↑  Keuls, Eva C.: *The Reign of the Phallus: Sexual Politics in Ancient Athens*, s. 385-393. University of California Press, 1993. ISBN 0520079299. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hermi** Wikimedia Commonsissa
**Ann Griffiths** (o.s **Thomas**) (1776–1805) oli walesilainen runoilija, joka tunnetaan etenkin uskonnollisista kymrinkielisistä hymneistään.

Elämäkerta
----------

Dolwar Fach valokuvassa vuodelta 1885.
Ann Griffiths (omaa sukua Thomas) syntyi Dolwar Fach -nimisellä maatilalla Llanfihangel-yng-Ngwynfan pitäjässä silloisessa Montgomeryshiren kreivikunnassa vuonna 1776. Ann ja suurin osa hänen melko hyvätuloisesta suvustaan kääntyivät Walesissa vaikuttaneeseen kirkolliseen toisinajattelijaliikkeeseen 1790-luvulla. Dolwar Fachista tuli paikallisten kalvinististen metodistien kokoontumispaikka ja se rekisteröitiin sellaiseksi virallisesti vuonna 1803. Ann Griffiths oli kääntynyt vuonna 1796 ja hän alkoi todennäköisesti pian tämän jälkeen kirjoittaa hymnejä. Hymnit oli tarkoitettu lähinnä henkilökohtaiseen uskon harjoittamiseen, eikä Griffiths itse kirjoittanut niitä ylös. Ann meni naimisiin maanviljelijä Thomas Griffithsin kanssa vuonna 1804, mutta Ann kuoli vain vuotta myöhemmin synnytyksen yhteydessä.

Teokset
-------

Ann Griffithsin muistomerkki Llanfihangel-yng-Ngwynfassa.
Giffithsillä oli eläessään joskus tapana esittää virsiään palvelijana työskennelleelle Ruth Evansille, joka puolestaan opetteli ne kirjoitustaidottomana ulkomuistista. Evans esitti virsiä puolestaan metodistisaarnaajana työskennelleelle miehelleen John Hughesille, joka puolestaan kirjasi ne ylös ja luovutti kokoelmansa hymnejä keränneelle Thomas Charlesille. Kokoelma julkaistiin vuonna 1806 nimellä *Casgliad o Hymnau*. Virsistä tuli suosittuja Walesin toisinajattelijoiden kirkoissa. Virsien välittämää tunnetta on kuvailtu syvästi ja kiihkeästi uskonnolliseksi, ja niitä kuvastaa teologian kattava ymmärrys. Myöhemmät kriitikot ovat kuvailleet Griffithsiä yhdeksi merkittävimmistä kristityistä mystisistä runoilijoista, sekä yhtenä Walesin merkittävimpänä naisrunoilijana.

Lähteet
-------

1. 1 2  John T. Koch: *Celtic Culture - A Historical Encyclopedia*, s. 851. Volume II Celto–F. ABC-CLIO, 2006. ISBN 1-85109-445-8. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ann Griffiths**.
* E. Wyn James: Ann Griffiths website Cardiffin yliopisto.  (englanniksi) (kymriksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Diby Silas Diarra** (1920 – 22. kesäkuuta 1972 Taoudénit) oli malilainen sotilas ja hallintovirkamies.

Diarra osallistui vuosien 1962–1964 tuaregikapinan kukistamiseen ja toimi Kidalin piirin komendanttina vuosina 1963–1967. Vuonna 1969 hänet nimitettiin ensin Gaon ja sitten Moptin alueen kuvernööriksi.

Diarra ja 32 muuta upseeria pidätettiin elokuussa 1969 syytettynä vallankaappauksen suunnittelusta. Hänet tuomittiin elinkautiseen pakkotyöhön ja lähetettiin Taoudénitin suolakaivokselle. Vankileirillä nuori tuaregisotilas, jonka veli oli tapettu 1960-luvun kapinassa, pahoinpiteli Diarran kuoliaaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Chronique des temps anciens: Révélations sur la mort de Diby Silas Diarra *Maliweb*. Viitattu 5.9.2019.
2. 1 2 3  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 83–84. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
3. ↑  Lecocq, Baz: *Disputed Desert: Decolonisation, Competing Nationalisms and Tuareg Rebellions in Northern Mali*, s. 120. Leiden: Brill, 2010. ISBN 978-90-04-139831. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Mann, Gregory: *From Empires to NGOs in the West African Sahel*, s. 216. New York: Cambridge University Press, 2015. ISBN 978-1-107-01654-5.
*Tämä artikkeli kertoo henkilöstä.* Hermokrates*-dialogista on erillinen artikkeli.*
**Hermokrates** (m.kreik. Έρμοκράτης, 400-luku eaa.) oli Syrakusan armeijan kenraalina ateenalaisten Sisilian sotaretken aikana. Thukydideen mukaan hän esiintyi ensimmäisenä julkisuudessa Gelassa vuonna 424 eaa. pidetyssä kokouksessa, jossa hän piti puheen, joka vaati Sisilian kreikkalaisia sovittelemaan heidän riitansa. Vuonna 415 eaa. hän suositteli liittoumaa, jossa joukko ei-sisilialaisia (jopa ei-kreikkalaisia, kuten Karthago) liittoutuisivat Ateenaa vastaan. Hänet valittiin yhdeksi Syrakusan kolmesta *strategokseksi*, mutta jonkun ajan kuluttua tehtävä otettiin häneltä pois, koska hän ei ollut siinä menestyksekäs.

Myöhemmin Hermokrates toimi yhtenä Gylippoksen tärkeimpänä neuvonantajana ja vaikutti siten jollain tavalla Ateenasta saavutettuun voittoon. Vuonna 412 eaa. hän toimi amiraalina Kyzikoksen taistelussa, mutta menetti aluksensa ja hänet ajettiin maanpakoon, joskin poissaolevana. Hän ei palannut Sisiliaan kuin vasta vuonna 408 eaa. Hän kuoli katutappelussa Syrakusassa vuonna 407 eaa. epäonnistuneen *coup de mainin* jälkeen.

Thukydideen lisäksi Hermokrateen mainitsevat Ksenofon, Plutarkhos ja Polyainos. Hermokrates on myös yksi henkilöistä, joka esiintyy Platonin myöhäisvaiheen dialogeissa *Timaios* ja *Kritias*. Platon on saattanut alun perin suunnitella kolmatta dialogia nimeltään *Hermokrates*, mutta hän ei koskaan kirjoittanut sellaista.

Koska Hermokrateen nimeä kantavaa dialogia ei koskaan kirjoitettu, ei voida tietää miksi Platon valitsi hänet. Cornford huomauttaa, että on mielenkiintoista, että samalla kun Kritias kertoo dialogeissa tarinaa yhdeksäntuhannen vuoden takaisista tapahtumista Ateenan lyödessä Atlantiksen ja pelastaessa Välimeren kansat orjuudelta, Hermokrates muistettaisiin henkilönä, joka oli osallisena torjumassa Ateenan suurinta laajentumispyrkimystä.

Lähteet
-------

* Cornford, F. M.: *Plato's Cosmology*. Lund Humphries, Lontoo 1937.
* Marchant, E. C.: *The Speech of Hermocrates*. The Classical Review 47, ss. 65–66, 1933.
* Westlake, H. D.: *Hermocrates the Syracusan*. Revue bénédictine 41, ss. 237–68, 1958/59.

### Viitteet

1. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* IV 58-65. Katso myös Marchant, E. C. (1933).
2. ↑  Thukydides VI 32-34.
3. ↑  Thukydides VI 72-73.
4. ↑  Thucydides VIII 85.
5. ↑  Ksenofon: *Hellenika* I 1,27.
6. ↑  Plutarkhos\*: *Nikias* 21.
7. ↑  Polyainos I 43.
8. ↑  Cornford, F. M. (1937), s. 2.
**Harlemin renessanssi** (engl. *Harlem Renaissance*) oli afroamerikkalaisen kulttuurin kukoistuskausi vuosien 1917–1935 Harlemissa, New Yorkissa. Sinä aikana Harlem nousi afroamerikkalaisen kulttuurin keskukseksi, jonne saapui paljon mustia kirjailijoita, kuvataiteilijoita, muusikkoja, valokuvaajia, runoilijoita ja oppineita. Moni heistä pakeni Yhdysvaltain eteläosien sortoa paikkaan, jossa he saattoivat ilmaista kykyjään.

Harlemin renessanssin tunnettuja kirjailijoita ja aktivisteja olivat esimerkiksi Langston Hughes, Claude McKay, Countee Cullen, Arna Bontemps, Zora Neale Hurston, Nella Larsen, Jean Toomer, Walter Francis White ja James Weldon Johnson. Jazz nousi hyvin suosituksi, ja Harlemin klubeissa esiintyivät esimerkiksi Duke Ellington, Louis Armstrong, Bessie Smith ja Billie Holiday.

Lähteet
-------

1. ↑  Harlemin renessanssi, Tieteen termipankki, viitattu 29.1.2017
2. 1 2  Wormser, Richard: The Harlem Renaissance *Educational Broadcasting Corporation*. Viitattu 29.1.2017. (englanniksi)
3. ↑  Nella Larsen *Britannica.com*. Viitattu 2.2.2022. (englanniksi)
4. ↑  The Harlem Renaissance *U.S. History*. The Independence Hall Association. Viitattu 29.1.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Harlemin renessanssi** Wikimedia Commonsissa
**Maxie Lee Ryles III** (s. 29. maaliskuuta 1990), taiteilijanimeltään **Fivio Foreign**, on yhdysvaltalainen rap-artisti. Ryles aloitti rap-uransa vuonna 2011, nimellä "Lite Fivio". Vuonna 2013 hän muutti rap nimensä Fivio Foreigniksi, ja hän teki rap-kappaleita kavereidensa kanssa. Lyles alkoi tulla tunnetuksi hänen 2019 singlen "Big Drip" ansiosta, joka oli hänen 2019 EPssä nimeltä "800 B.C".*selvennä* Marraskuussa 2019 Lyles teki sopimuksen Columbia Recordsin kanssa. Toukokuussa 2020 Lyles oli mukana Draken "Demons"-kappaleessa, joka pääsi Billboard Hot 100 -listoille. Samassa kuussa Lyles oli Pop Smoken kanssa mukana Lil Tjayn kappaleessa "Zoo York". Elokuussa 2020 Lyles oli mukana XXLn 2020 Freshman listalla. Marraskuussa 2020 Lyles julkaisi singlen "Trust", joka on mukana hänen seuraavassa projektissa nimeltä "B.I.B.L.E". 2021 Lyles on julkaissut 4 uutta singleä nimeltä "Self Made", "Unruly", "Story Time" ja "Squeeze".

Lähteet
-------

* 
* 
* 

### Viitteet

1. ↑  Fivio Foreign Is Always Going Viral *Complex*.
2. ↑  XXL 2020 Freshman Class Revealed *XXL*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
**Harlekiinimullo** (*Parupeneus barberinoides*) on mullojen (Mullidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Harlekiinimullo Filippiineillä (toiseksi ylinnä)
Harlekiinimullo kasvaa yleensä noin 20 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan 30 senttimetrin mittaiseksi. Lajilla on selkäevässään kahdeksan piikkiruotoa ja yhdeksän pehmeää ruotoa. Peräevässään sillä on yksi piikkiruoto ja seitsemän pehmeää ruotoa. Rintaevissään sillä on 15–16 ruotoa.

Harlekiinimullon pää ja ruumiin etuosa ovat väriltään punertavan mustia. Ruumiin takaosa on valkoinen ja keltainen. Takimmaisen selkäevän takaosan alapuolella on melkein silmän kokoinen musta täplä. Lajilla on kaksi lähes yhdensuuntaista valkoista juovaa, joista ylempi kulkee silmän yläpuolelta selkää pitkin ja alempi suun tienoilta rintaevän yläpuolelle. Pyrstö on vaaleankeltainen, ja sen kannassa on usein pieni punainen täplä. Viiksisäikeet ovat punaiset.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Harlekiinimulloa tavataan läntiseltä Tyyneltämereltä, missä sen levinneisyys ulottuu idässä Mikronesiaan ja Samoaan. Lajin elinympäristöä ovat koralliriuttojen lähistöt lahdissa tai laguuneissa. Harlekiinimullo käyttää ravinnokseen pääasiassa matoja, nilviäisiä, äyriäisiä, käärmetähtiä ja merisiilejä. Täysikasvuiset yksilöt elävät yleensä yksin, mutta nuorena laji muodostaa usein parvia. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut harlekiinimullon elinvoimaiseksi lajiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith-Vaniz, W.F. & Williams, I.: *Parupeneus barberinoides* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2021-3*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 15.1.2022. (englanniksi)
2. ↑  Varjo, Markku; Koli, Lauri ja Dahlström, Harri: *Maailman kalojen nimet*, s. 81. Suomen Biologian Seura Vanamo, 2004. ISBN 951-9108-13-0.
3. 1 2 3 4  *Parupeneus barberinoides* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 15.1.2022. (englanniksi)
4. ↑  Randall, John E.; Allen, Gerald Robert & Steene, Roger C.: *Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea*. University of Hawaii Press, 1998. ISBN 978-0-8248-1895-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.1.2022). (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1951948
* AFD: Parupeneus\_barberinoides
* BOLD: 47244
* CoL: 6TST7
* FishBase: 5986
* GBIF: 2396713
* iNaturalist: 132375
* IRMNG: 10157368
* ITIS: 620946
* IUCN: 69181934
* NCBI: 586843
* WoRMS: 277810

 |

 |
**Antti Fritiof "Friiti" Ojala** (2. marraskuuta 1892 Ullava  – 3. joulukuuta 1951 Kaustinen) oli suomalainen viulupelimanni.

Hän oppi viulunsoiton kansansoittajille tyypilliseen tapaan kuuntelemalla vanhempien pelimannien soittoa ja soittamalla heidän kanssaan. Oppi-isänä hänellä oli Konsta Jylhän isä Viljami Jylhä (1873–1913), "Marjaanan Villeksi" kutsuttu. Häntä oli pidetty oman aikansa parhaana viulupelimannina, ja hänen kuoltuaan Ojala peri hänen asemansa Keski-Pohjanmaan käytetyimpänä hääsoittajana.

Hääsoitoissa oli tavallisesti kaksi viulunsoittajaa ja yksi niin sanottu tämmääjä, harmoninsoittaja. Soittajakokoonpanot vaihtelivat tilanteen mukaan. Vuoden 1946 aikoihin aloitti toimintansa Kaustisen Purppuripelimannit-yhtye, jossa Ojala soitti sen alkuvuosina. Soittokumppaneina hänellä oli muun muassa Konsta Jylhä.

Pelimanneilla oli myös varsinainen ammatti, josta he saivat toimeentulonsa. Ojala työskenteli muun muassa kievarin hevosmiehenä, renkinä ja työmiehenä sahalla. Myöhemmin hän opiskeli sähköasentajaksi, mistä tuli hänen pääammattinsa 1920-luvun alkupuolella. Sähkömiehelle riittikin töitä, koska sähkö levisi maaseudulle ja taloihin tarvittiin asentaja vetämään johdot ja tekemään kytkennät. Siinä sivussa hän soitti viulua, jollainen oli lähes jokaisessa Kaustisen talossa.

Ojala oli myös kansanmusiikin säveltäjä. Tunnettua kaustislaista "Häävalssia" pidettiin kauan kansansävelmänä. Vuonna 1965 Tuula Valkama kirjoitti siihen sanat, ja Tapio Rautavaara levytti sen. Tässä yhteydessä oli selvitettävä tekijänoikeudellisia kysymyksiä, jolloin Kaustisen vanhat pelimannit tulivat pitkään pohdittuaan siihen tulokseen, että Ojala on säveltänyt kappaleen vuoden 1921 tienoilla. Toisen tiedon mukaan hän oppi sen köyhäjokiselta Liisa Juhanintytär Fornabbalta ja sovitti nykyiseen muotoonsa.

Ojalan yhteydessä muistetaan aina mainita, että hän oli tarkka viulun virittämisessä. Se kesti kauan eikä hän suostunut soittamaan, jos viulu oli vähänkin epävireessä. Hänellä oli myös tapana soittaa silmät kiinni, koska hänen mielestään monet tanssijat eivät pysyneet rytmissä ja heitä katsellessaan soittajankin rytmi meni sekaisin.

Friiti Ojala oli yksi niistä, jotka mainitaan Kaustisen kaikkien aikojen parhaana pelimannina. Musikaalisuus periytyi myös hänen lapsiinsa, joista mainittakoon trumpettitaiteilija Lauri Ojala ja mestaripelimanni, kanteletaiteilija Aila Rauhala.

Lähteet
-------

* Paavo Helistö: Ojala, Friiti (1892-1951) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  4.5.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.4.2014.
* Heikki Känsäkangas: *Kinttupolkujen varsilta*, s. 71-72. Kaustinen: Heikki Känsäkangas, 2012.

Viitteet
--------

1. ↑  Känsäkangas 2012

Kirjallisuutta
--------------

* Paavo Helistö: Konstan parempi valssi, Tammi 1972 ISBN 951-30-2016-9

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**David Nii Addy** (s. 21. helmikuuta 1990 Prampram, Ghana) on ghanalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Ilvestä ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Addyn luontainen pelipaikka on vasempana laitapuolustajana. Hän kuitenkin hyökkää laidaltaan usein ja tukee hyökkäyksiä, mistä johtuen häntä voidaan peluuttaa myös vasempana laitalinkkinä. Hänet tunnetaan muun muassa hyvästä puolustuspelaamisesta, taklauksistaan ja pääpelistään. Addyllä on myös kova laukaus.

Seurajoukkueura
---------------

Heinäkuussa 2008 Addy siirtyi tanskalaiseen Randersiin. Ennen siirtymistään hän edusti kotimaansa All Starsia kolmen vuoden ajan 2005–2008. Vuonna 2008 Addy valittiin Ghanan vuoden nuoreksi pelaajaksi.

1. helmikuuta 2010 Addy siirtyi 800 000 euron siirtokorvauksella Portoon. Hän teki joukkueen kanssa 3½-vuotisen sopimuksen. Portossa hän mahtui kokoonpanoon vain yhdessä ottelussa. Hän pelasi ensimmäisen sopimusvuotensa lainalla Coimbrassa. Toisen kauden hän pelasi lainassa Kreikan Panetolikosissa. 31. elokuuta 2012 Addy siirtyi vapaalla siirrolla Vitoria Guimaraesiin.

8. elokuuta 2014 Addy siirtyi vapaalla siirrolla Belgiaan Waasland Beverenin joukkueeseen. Heinäkuun 1. päivä 2015 hänestä tuli vapaa pelaaja ja hän oli pelaamatta seuraavan vuoden syyskuuhun asti. 

1. syyskuuta 2016 Addy teki sopimuksen Intiaan Delhi Dynamos joukkueeseen josta tuli vapaalla siirrolla Rovaniemelle 30. maaliskuuta. Sopimus RoPSin kanssa päättyi 1. heinäkuuta ja syyskuussa 2017 hän teki sopimuksen Latviaan Riga FC:n kanssa. Sopimus Rigan kanssa loppui 1. päivään tammikuuta ja hän oli jälleen vuoden verran pelaamatta. Tammikuussa 2019 hän teki sopimuksen Veikkausliigan Ilvekseen.

Maajoukkueura
-------------

Addy kutsuttiin ensimmäisen kerran Ghanan maajoukkueeseen 8. kesäkuuta 2008 otteluun Lesothoa vastaan. Toisen maaottelunsa hän pelasi 2. marraskuuta 2008 Nigeriaa vastaan.

Kaikkiaan Addy on pelannut 14 ottelua Ghanan U20 joukkueessa ja 17 ottelua miesten maajoukkueessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Top of the Onetouch Premier League Class Viitattu 11.2.2010.
2. ↑  Randers FC sælger David Addy til den portugisiske storklub FC Porto (Arkistoitu – Internet Archive) Randers FC. Viitattu 11.2.2010.
3. ↑  David Addy - Transfer history *www.transfermarkt.com*. Viitattu 6.7.2019. (englanniksi)

RoPS – Veikkausliiga
1 Kompalla |
2 Majander |
3 Kemppainen |
5 Katz |
6 Sihvonen |
7 Rahimi |
8 Malolo |
9 Gyasi |
11 Kokko |
12 Rantala |
14 Muinonen |
15 Niska |
17 Ala |
18 Pyyny |
19 Kaukua |
20 Hyvärinen |
21 Tamminen |
22 Degerman |
23 Banza |
24 Jäntti |
25 Carr |
26 Kantola |
27 Olabisi |
28 Luiro |
32 Niemelä |
77 Tsiskaridze |
Valmentaja Tauriainen
**David Alroy** eli **Menahem** oli 1100-luvulla vaikuttanut juutalaisen messiaanisen liikkeen johtohahmo. Alroyn tarina tunnetaan Benjamin Tudelalaisen kertomuksesta ja hän on myös fiktiivisen Benjamin Disraelin teoksen *Wondrous Tale of Alroy* (1839) päähenkilö.

Elämäkerta
----------

Alroy syntyi Amadiyan kaupungissa Mosulin kaupungin itäpuolella. Hänen alkuperäinen nimensä oli Menahem ben Solomon. David nimeä hän alkoi käyttää julistettuaan itsensä juutalaisten kuninkaaksi. Alroyn johtamasta liikkestä kertovat historialliset lähteet ovat usein ristiriitaisia. Messiaaninen juutalainen liike oli saanut alkunsa mahdollisesti vuoristojuutalaisten keskuudessa Kaukasiassa. Yksi messiaan saapumisen merkkinä pidettiin islamin ja kristinuskon keskenäistä kamppailua ensimmäisen ristiretken alettua. Ristiretkeen liittyi myös juutalaisvastaisia verilöyöyjä. Alroyn Eliaksi julistautunut isä johti aikanaan tätä juutalaista liikettä. Lopulta Alroy julistettiin messiaaksi. Alroy oli sopiva henkilö asemaansa, sillä hän oli opiskellut Bagdadissa, tunsi niin muslimien tavat kuin juutalaisen mystiikan, minkä lisäksi häntä pidettiin taitavana taikurina. Liikkeen kannattajat alkoivat levittää tarinaa saapuneesta messiaasta kehottaen juutalaisia rukoilemaan ja paastoamaan. Liike sai kuitenkin myös vastustajia ja lopulta se tukahdutettiin.

Liikken tukahduttamisen jälkeen Alroy siirtyi Amadiyaan, joka tuolloin oli tärkeä muslimien tukikohta näiden sotaretkillä Edessaa (nyk. Şanlıurfa) vastaan. Alroy suunnitteli linnoitetun kaupungin valtaamista kannattaineen, joita kutsuttiin Amadiyaan Persiasta, Mosulista ja Azerbaidžanista. Saapujia neuvottiin tulemaan piilotettuen aseiden kanssa odottamaan lisäneuvoja. Häntä tukivat myös paikaa samaan tapaan tavoitelleet jesidit. Alroyn kyvyistä levitettiin huhuja, joiden mukaan hän oli esimerkiksi seldžukkisulttaanin vankina ollessaan käyttänyt taikuutta pakoon päästäkseen. Taikauskoisiin paikallisiin tällaiset tarinat tekivät vaikutuksen. Ennen suunnitelmien toteutumista Alroy murhattiin. Tarinan mukaan murhasta oli vastuussa hänen viranomaisten lahjoma appinsa.

Alroyn tarina tunnetaan Benjamin Tudelalaisen kertomuksesta. Benjamin mukaan Alroy kuoli vuoden 1160 paikkeilla, mutta on todennäköistä että Alroy oli kuollut jo aikaisemmin. Alroyilla oli kannattajia vielä hänen kuolmansa jälkeen. Azerbaidžanissa heidät tunnettiin menahemiitteina. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Benjamin Disraeli julkaisi vuonna 1839 Alroysta kertovan fiktiivisen teoksen *Wondrous Tale of Alroy*.

Kirjallisuutta
--------------

* Benjamin D'Israeli: *Alroy* Gutenbergissä, suom. Waldemar Churberg

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 2 Alr-Az*, s. 5-6. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
**Tie miehen sydämeen** (*Woman of the Year*) on George Stevensin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1942. Siinä Spencer Tracy ja Katharine Hepburn ensimmäisessä yhteisessä elokuvassaan näyttelevät New Yorkissa ilmestyvän sanomalehden toimituksessa työskenteleviä työtovereita, jotka rakastuvat toisiinsa. Mies on melko yksioikoinen urheilutoimittaja, nainen taas Euroopassa opiskellut ja ties miten monta vierasta kieltä puhuva kansainvälisen politiikan kolumnisti.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus
--------------------------------

Michael Kanin ja Ring Lardner Jr. saivat elokuvasta parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscarin, ja Katharine Hepburn oli naispääosastaan Oscar- ja New York Film Critics Circle -palkintoehdokkaana.

Vuonna 1999 elokuva valittiin Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. American Film Institute on nimennyt elokuvan 400 parhaan yhdysvaltalaisfilmin joukkoon ja ottanut sen mukaan sadan parhaan amerikkalaiskomedian ja sadan parhaan romanttisen elokuvan listoilleen. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

1980-luvun alussa elokuvan pohjalta tehtiin Broadway-musikaali *Woman of the Year*. Sen sävelsi John Kander ja sanoitti Fred Ebb.

Lähteet
-------

1. ↑  *Tie miehen sydämeen* Internet Movie Databasessa. (englanniksi), Awards.
2. ↑  The 15th Academy Awards, 1943 *Oscars.org – Academy of Motion Picture Arts and Sciences*. Viitattu 5.6.2022. (englanniksi)
3. ↑  Complete National Film Registry Listing *National Film Preservation Board, Library of Congress*. Viitattu 20.6.2019. (englanniksi)
4. ↑  Woman of the Year *Youtube Movies*. Viitattu 20.6.2019. (englanniksi)
5. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 5.6.2022. (englanniksi)
6. ↑  Woman of the Year. *Internet Broadway Database – IBDB*.  Arkistoitu 31.3.2015. Viitattu 21.6.2019. (englanniksi)
Tiedekeskus Heureka
**Tiedekeskus** on näyttelykeskus, jossa esitellään tiedettä, teknologiaa ja tutkimusta suurelle yleisölle. Tiedettä on tarkoitus tarjota kaikille ihmisille iästä tai taustasta riippumatta.

Päätoimintona ovat vuorovaikutteiset näyttelyt, joita täydentävät usein superelokuvat*selvennä*, tiede-esitykset ja ohjelmatapahtumat. Pääasiallisesti tiedekeskuksissa ei siis kuitenkaan tehdä tiedettä.

Järjestöt ja yhdistykset
------------------------

Monet tiedekeskukset kuuluvat johonkin järjestöön tai yhdistykseen. Vuonna 2020 perustettu Suomen Tiedekeskusyhdistys kokoaa yhteen suomalaisia tiedekeskuksia. Yhdistyksellä on kymmenen jäsentä, jotka harjoittavat tiede- ja teknologiakasvatusta ympäri Suomen. Yhdistyksen päätehtävinä on edistää tiedekeskusten yhteiskunnallista vaikutusta verkostoyhteistyöllä ja edistää suomalaista tiedepääomaa ja tasa-arvoa uusien lähestymistapojen avulla.

Kansainvälinen tiedekeskusjärjestö on vuonna 1973 perustettu Association of Science-Technology Centers (ASTC). Järjestöllä on yli 540 jäsentä lähes 50 maasta. Jäsenistä kaikki eivät kuitenkaan ole varsinaisia tiedekeskuksia, vaan mukana on myös esimerkiksi kasvitieteellisiä puutarhoja, planetaarioita, museoita ja eläintarhoja. Järjestön tavoitteena on lisätä ihmisten ymmärrystä ja osallisuutta tieteeseen ja tekniikkaan.

Vastaava järjestö pelkästään eurooppalaisille on Ecsite eli European Network of Science Centres and Museums.

Tiedekeskukset
--------------

Suomalaisia tiedekeskuksia ovat Heureka (Vantaa), Pilke (Rovaniemi) ja Tietomaa (Oulu). Maailmalla tiedekeskuksia ovat esimerkiksi

* Museu de la Ciència Barcelonassa Espanjassa
* Universeum Göteborgissa Ruotsissa
* Glasgow Science Centre Glasgow'ssa Isossa-Britanniassa
* Montrealin tiedekeskus Montrealissa Kanadassa
* Ontario Science Centre Torontossa Kanadassa
* Singaporen tiedekeskus Singaporessa
* Exploratorium San Franciscossa Yhdysvalloissa

Katso myös
----------

* Tiedemuseo
* Suomen Tiedekeskukset

Lähteet
-------

1. 1 2  Yleisimmät kysymykset (Arkistoitu – Internet Archive) - heureka.fi, luettu 27.11.2006
2. ↑  About Science Centers (Arkistoitu – Internet Archive) - astc.org, luettu 27.11.2006
3. ↑  About ASTC (Arkistoitu – Internet Archive) - astc.org, luettu 27.11.2006

Aiheesta muualla
----------------

* ASTC (englanniksi)
* Ecsite (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Heureka
* Tietomaa
**Å** on Sør-Trøndelagissa, Norjassa sijaitsevan Meldalin kunnan eteläisin taajama. Å sijaitsee Orkla-joen varrella, kahden kilometrin päässä Meldalin eteläisen naapurikunnan Rennebun rajasta.

Vuonna 1996 taajamassa oli 321 asukasta. Åssa on neliluokkainen peruskoulu.

Nimi
----

Å on yksi kuudesta samannimisestä paikasta Norjassa. Å i Meldalin postiosoitteena on *Jerpstad*, jotta se erottuisi kaimoistaan. Taajama (joka oli alun perin yksittäinen maatila) on tiettävästi ensimmäisen kerran mainittu vuonna 1435 muodossa *af Aam*, joka on muinaisnorjan datiivi sanasta *ár*. Se taas on monikko sanasta *á*, joka tarkoittaa "*pieni joki*". Nimi on annettu sen perusteella, että maatila sijaitsi Orkla- ja Reisa-jokien välissä. Vuoteen 1917 saakka taajaman nimi kirjoitettiin muodossa *Aa*.

Lähteet
-------

1. ↑  Å – Meldal *Store norske leksikon*.  (norjaksi)
2. ↑  Oluf Rygh: *Norske gaardnavne: Søndre Trondhjems amt*, s. 157. Kristiania, Norge: W. C. Fabritius & sønners bogtrikkeri, 1901. (norjaksi)
F. W. Mieritzin suunnittelema Villa Väderbacka (Cygnaeuksen galleria).
**Johann Wilhelm Friedrich Mieritz** (22. huhtikuuta 1835 Alt-Strelitz, Mecklenburg-Strelitz – 16. huhtikuuta 1883 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta) oli Suomeen asettunut saksalaissyntyinen arkkitehti.

Mieritz opiskeli Saksassa vuosina 1857–1860 ja työskenteli Tanskassa, Saksassa sekä Venäjällä, kunnes saapui vuonna 1863 Vaasaan Suomeen. Kaksi vuotta myöhemmin hän siirtyi Helsinkiin, jossa hän saavutti nimeä varsinkin romanttisten puuhuviloiden suunnittelijana. Mieritzin tunnetuimmat suunnittelutyöt ovat neljä Helsingin Kaivopuistossa sijaitsevaa huvilaa, joista vanhin, Villa Väderbacka (1869) on nykyään taidemuseo Cygnaeuksen galleria. Mieritz suunnitteli myös Tuusulan Krapin tilan päärakennuksen (1883). Mieritz vuokrasi vuonna 1881 nykyisen Hylkysaaren Helsingin kaupungilta ja laajensi seuraavana vuonna saarella sijainneen hirsitalon huvilaksi, johon asettui perheineen asumaan. Se tunnetaan nykyään nimellä Villa Ida.

Mieritzin poika oli arkkitehti Frithiof Mieritz.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mieritz, Johann hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. ↑  Krapin historia[vanhentunut linkki] Krapi.fi. Viitattu 19.5.2019.
3. ↑  *Korkeasaari, Hylkysaari ja Palosaari – kulttuuriympäristöselvitys*, s. 10, 62, 232–233, 240. Arkkitehtitoimisto Schulman Oy & Maisemasuunnittelu Hemgård, 2010.
4. ↑  Mieritz, Frithiof hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |