recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Björn Harald WIlhelm (Nalle) Kontiopää**, sukunimi vuoteen 1938 *Bergh* (27. maaliskuuta 1916 Pudasjärvi – 6. maaliskuuta 1997 Playa del Ingles, Kanariansaaret) oli suomalainen yleisesikuntaeversti ja toiminnanjohtaja. 

Kontiopään vanhemmat olivat metsähallituksen piiritarkastaja, metsänhoitaja Albert Wilhelm Bergh (1880–1949) ja Mildred Nordström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1935 ja valmistui Kadettikoulusta 1939 ja Sotakorkeakoulusta 1949.

Kontiopää oli Suomen valkoisen kaartin nuorempana upseerina 1939, talvisodassa JR 26:n komppanianpäällikkönä 1939–1940, jatkosodassa 17. tykkikomppanian päällikkönä 1941–1942, Maasotakoulun opetusupseerina 1942–1943 sekä päämajan ulkomaaosaston toimistoupseerina 1943–1944 ja 1945–1947. Hän oli sitten sotilasasiamiehen apulaisena Tukholmassa 1944–1945, puolustusvoimain komentajan adjutanttina 1949–1951, pääesikunnan sotilasasiamiestoimiston päällikön viransijaisena 1951–1953 ja 5. prikaatin pataljoonankomentajana 1953–1954. Tämän jälkeen Kontiopää toimi puolustusministeriön toimistopäällikkönä ja puolustusministerin adjutanttina 1954–1956 sekä Suomen YK-komppanian yhteysupseerina Egyptissä 1956–1957. Hän oli sotilas-, laivasto- ja ilmailuasiamiehenä Pariisissa sekä sotilas- ja ilmailuasiamiehenä Bernissä 1957–1959, pääesikunnan ulkomaaosaston päällikkönä 1959–1962, 1. divisioonan esikuntapäällikkönä 1962–1965 ja Pohjan prikaatin komentajana 1965–1968. Viimeksi Kontiopää oli Suomen tieyhdistyksen toiminnanjohtajana 1970–1979.

Kontiopäästä tuli vänrikki 1939, luutnantti 1940, kapteeni 1942, majuri 1950, everstiluutnantti 1955 ja eversti 1959 sekä yleisesikuntaupseeri 1950.

Björn Kontiopää oli naimisissa vuodesta 1950 kielenkääntäjä, filosofian maisteri *Hilkka Tellervo Toropaisen* (1912–1993) kanssa.

Julkaisuja
----------

* Kontiopää, B. W.: Toisen maailmansodan vastarintaliikkeistä ja niistä tehtävistä johtopäätöksistä.  *Tiede ja ase*, 1951, 9. vsk. Artikkelin verkkoversio.
* Kontiopää, B. W.: *Siinain luostarissa*. Sarja: Pyhän Sergein ja Hermanin veljeskunta 164. Kuopio: [kustantaja tuntematon], 1957.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1978
2. ↑  Yleisesikuntaeversti Björn Kontiopää Kielitaitoinen ja isänmaallinen herrasmies, Helsingin Sanomat Kuolleet 8.4.1997 (Tilaajille)
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Albert Wilhelm Bergh
4. ↑  Pekka Rytilä : Kaikki pyörii - Suomen Tieyhdistys 100 vuotta 1917-2017, Suomen Tieyhdistys 2017, Kontiopäästä s. 29
5. ↑  Björn Wilhelm Kontiopää (Bergh), Find-A-Grave
**Mohammed Bin Rashidin kirjasto** (engl. *Mohammed Bin Rashid Library*) on Yhdistyneiden arabiemiirikuntien Dubaissa rakenteilla oleva suuri kirjasto. Marraskuussa 2018 raportoitiin, että yli 70 prosenttia vuonna 2016 aloitetuista rakennustöistä oli tehty.

Seitsemänkerroksinen, avattua kirjaa esittävä wau-arkkitehtuurin piiriin luettu uudisrakennus viimeisteltäneen vuonna 2019, vaikka aiemmin jotkut lähteet odottivat kirjaston valmistumista jo 2017 tai 2018 aikana. Kirjaston tulevan kokoelman on laajuudeksi esitetty 4,5 miljoonaa nimikettä (1,5 miljoonaa painettua kirjaa, 2 miljoonaa elektronisesti saatavaa teosta ja miljoonaa äänikirjaa), mikä tarkoittaisi nimikemäärältään Abu Dhabin kansalliskirjastoa suurempaa kokoelmaa. Pinta-alaltaan 92 903 neliömetrin suuruiseen rakennukseen kuuluu 500-paikkainen teatterisali. Rakennusta on luonnehdittu arabimaiden kookkaimmaksi kirjastorakennukseksi ja siellä on tarkoitus järjestää kymmeniä kulttuuritapahtumia vuosittain. 

Mohammed Bin Rashidin kirjastoon on suunniteltu sijoittuvan pääkirjaston ohella seitsemää eri teemakirjastoa (kokoelmaa): lasten, nuorten ja perheiden kokoelmat, liike-elämän kokoelma, kansainvälinen kirjasto, populaarikokoelma ja mediakirjasto. Kirjastolla on mittavia suunnitelmia esimerkiksi 25 000 teoksen kääntämiseksi arabian kielelle ja jopa miljoonan teoksen saattamiseksi koulujen ja yliopistojen käyttöön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Rousseau: Dubai's Mohammed Bin Rashid Library passes 70% completion mark  15.11.2018. constructionweekonline.com. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
2. ↑  Mohammed bin Rashid library: A look at the ongoing MEP works  2.10.2018. mepmiddleeast.com. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Neil King: Dubai’s new library to be largest in the Arab region  1.2.2016. gulfbusiness.com. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
4. ↑  17 incredible buildings opening in 2018  16.1.2018. telegraph.co.uk. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
5. 1 2  Mohammed Bin Rashid Library ASGC (rakennusfirma), asgcgroup.com. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
6. ↑  National Library (Abu Dhabhin kansalliskirjasto)  28.10.2016. Department of Culture and Tourism of Abu Dhabi, tcaabudhabi.ae. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
7. ↑  The National Library Abu Dhabi Government, abudhabi.ae. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
8. ↑  Mohammed Bin Rashid Library Tekla, tekla.com. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
**Exodus** on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut elokuva, joka perustuu Leon Urisin samannimiseen romaaniin. Elokuvan ohjasi Otto Preminger, ja sen pääosissa olivat Paul Newman ja Eva Marie Saint. Yli kolmituntinen Exodus on kuuluisa etenkin musiikistaan, josta se palkittiin Oscarilla.

Juoni lyhyesti
--------------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuvan tapahtumat liittyvät toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan, 1940-luvun loppuun. Kitty Fremont (Eva Marie Saint) on amerikkalainen sairaanhoitaja, joka päätyy Kyprokselle töihin eristysleirille, jossa on kiinniotettuna Palestiinaan pyrkiviä juutalaisia pakolaisia. Kitty tutustuu siellä Karen-nimiseen tanskanjuutalaiseen tyttöön, jonka hän päättää adoptoida. 

Palestiinassa syntynyt juutalainen Hagana-järjestön upseeri Ari Ben Canaan (Paul Newman), saapuu Palestiinasta Kyprokselle pyrkimyksenään vapauttaa leirin juutalaiset ja tuoda heidät Palestiinaan. Esiintymällä brittiupseerina – käyttäen sotavuosina laillisesti ansaittua brittiläistä sotilasarvoa ja kunniamerkkejä – Canaan onnistuu huijaamaan brittisotilaita ja saa leirin juutalaiset laivaansa, mukaan lukien Karen-tytön. 

Brittiviranomaiset onnistuvat kuitenkin pysäyttämään laivan etenemisen, ja laivan juutalaiset päättävät ruveta nälkälakkoon Famagustan satamassa. Britit uhkaavat vallata aluksen ja estää nälkälakon pakkotoimin, mihin pakolaiset vastaavat, että laiva räjäytetään sillä hetkellä, jona ensimmäinen aseistettu sotilas koskee reelinkiin. Tästä tuleekin ratkaisematon tilanne.

Dramaattisessa kohtauksessa brittien lähettämä muona heitetään laivalta mereen samalla, kun laivan mastoon nousee sinivalkoinen sionistilippu ja taustalla soi Hatikva-sävelmä. Samalla aluksen nimi maalataan peittoon ja tilalle kirjoitetaan suurin valkoisin kirjaimin uusi nimi EXODUS. 

Kitty rupeaa laivan johtajan Ari Ben Canaanin ja brittiviranomaisten välikädeksi, joka vie viestejä osapuolilta toisille. Laivan juutalaislääkärin kuollessa Kitty päättää jäädä laivaan hoitamaan ihmisiä. Lopulta tilanne on pakko ratkaista tavalla tai toisella. Kun Canaan olisi jo luovuttanut lasten tähden, näiden vanhemmat päättävätkin samasta syystä toisin: heidän lapsensa joko kuolisivat laivassa nälkään – tai pääsisivät Palestiinaan. 

Tämä kauhistuttava mahdollisuus silmiensä edessä brittiviranomaiset sallivat laivan lähteä Palestiinaan. Ben Canaan ja muutkin Haganan miehet katoavat jäljettömiin ennen satamaviranomaisten tuloa. 

Palestiinassa juutalaiset aloittavat taistelun itsenäisen Israelin valtion puolesta brittiviranomaisia ja arabinaapureitaan vastaan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen moittii *Exoduksen* pitkää kestoa ja dramaturgista jännitteettömyyttä ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota "hyvä".

Lähteet
-------

1. 1 2  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Exodus (1960) *Turner Classic Movies*. (englanniksi)
**ARCHER** (tunnetaan myös nimellä **Artillerisystem 08**) on BAE Systems Boforsin kehittämä itseliikkuva haupitsi. Ase koostuu automatisoidusta Bofors FH-77B -tykistä ja LEMUR-kauko-ohjausjärjestelmästä, jotka on asennettu Volvon valmistaman dumpperin alustalle. Järjestelmään kuuluu myös ammustäydennyksestä vastaava ajoneuvo sekä tukiajoneuvo. ARCHER-tykkijärjestelmä on suunniteltu käyttämään Raytheonin ja BAE Systems Boforsin kehittämää M982 Excalibur -tykistöammusta, joka mahdollistaa telatykille jopa 60 kilometrin kantaman. Tykkijärjestelmää käyttää nelihenkinen miehistö ja kauko-ohjauksen ansiosta miehistö voi ampua tykillä poistumatta ohjaamosta.

ARCHER-tykkijärjestelmän ensimmäinen versio suunniteltiin vuonna 1995. Kehittelyn perusteella vuonna 2004 telatykistä rakennettiin kaksi prototyyppiä, joista saatujen kokemusten perusteella Ruotsin armeija tilasi vuonna 2008 ensimmäiset seitsemän telatykkiä ja Norjan armeija yhden. Vuonna 2009 sekä Norjan että Ruotsin armeijat tilasivat kumpikin vielä 24 tykin lisäsarjan. Lisäksi kuuden muun valtion armeijat harkitsevat ARCHER:in hankkimista kalustoonsa.

Käyttäjävaltiot
---------------

Valtiot jotka ovat tilanneet ARCHER-tykkijärjestelmän:

* Ruotsi
* Norja
* Ukraina

Valtiot jotka harkitsevat tilaamista:

* Australia
* Kroatia
* Kanada
* Tanska
* Italia
* Intia

ARCHER tykkijärjestelmä tuliasemassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Archer FH77 BW L52 Self-Propelled Howitzer Army Technology. Viitattu 24.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Norsk-svensk samarbeid om fremtidens artilleri – invitasjon til signering av avtalen. Regjeringen.no 30.5.2007. (norjaksi)
3. ↑  Government decision on Archer. Web Archive (Mil.se 5.8.2008) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:ARCHER Artillery System
**Jacasser** on Jarkko Tontin vuonna 2009 ilmestynyt toinen runokokoelma.

Vastaanotto
-----------

Kirjallisuudentutkija Outi Oja kirjoitti teoksesta vuonna 2010 *Nuoressa Voimassa*: "Pidän Tontin uusinta hänen toistaiseksi parhaimpana teoksenaan."

*Helsingin Sanomien* kirja-arvostelun (11.12.2009) mukaan: "Toisessa runokokoelmassaan *Jacasser* Jarkko Tontti maalaa länsimaisen miehen mielenmaisemaa historian saatossa Rooman valtakunnasta tähän päivään ja eri ikävaiheissa syntymästä kuolemaan. Lopputulos ei ole hullumpi."

*Suomen Kuvalehden* (5/2010) arvioitsija totesi: "Roolihenkilö Jacasser pohtii, historiaa, politiikkaa, lapsuutta, isyyttä, rakkautta, ystävyyttä ja yksinäisyyttä sekä kirjojen ja kirjoittamisen merkitystä." 

Runouslehti *Tuli & Savussa* (4/2009) Venla Rossi kirjoitti teoksesta: "Jarkko Tontin toinen runokokoelma Jacasser on niin trendikäs kuin runokokoelman nyt on mahdollista olla!"

*Kauppalehti Optio*n (29.10.2009) kirja-arvostelijan mukaan: "Jarkko Tontti ei ole vielä neljääkymmentäkään, mutta hänen runollinen alter egonsa on vuosisatamme mies ja enemmänkin."

Käännöksiä
----------

Teoksen runoja on käännetty saksaksi, englanniksi, ranskaksi, espanjaksi, italiaksi, puolaksi, sloveniaksi, viroksi, japaniksi, portugaliksi, kreikaksi, latinaksi, romaniaksi, kroatiaksi ja venäjäksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tontti, Jarkko: *Jacasser: Runoja*. Runoja tunteville. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-23826-3.
2. ↑  *Nuori Voima* 1/2010.
3. ↑  Jarkko Tontti piirtää modernin miehen ääriviivoja *tulijasavu.net*. Viitattu 31.5.2022.
4. ↑  Jarkko Tontti - Lyrikline.org *lyrikline.org*. Viitattu 31.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Maija Kauhanen: Unelma siitä ettei olisi mies. Helsingin Sanomat 11.12.2009.
* Jani Saxell: Taiteilijan omakuva kahdelta vuosituhannelta. Kiiltomato.net 9.11.2009.
* Teoksesta kirjailijan sivuilla.
**John Jacques Jacobsson** (2. elokuuta 1835 Tukholma – 4. kesäkuuta 1919 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, urkuri ja musiikkialan kauppias.

Jacobsson syntyi vaatevalmistaja Herman Jacobssonin ja tämän vaimon Sare o.s. Assurin pojaksi. Juutalaista perhettä yhdisti vahva kiinnostus musiikkiin. Jacobsson saikin varhaisimman musiikkikasvatuksensa äidiltään, joka oli Carl Magnus Craeliukselta oppinsa saanut laulaja. Vuonna 1849 Jacobsson aloitti työskentelyn Edvard Josephsonin musiikkiliikkeessä. Josephson tutustutti pojan Ludvig Normaniin, jolta tämä sai sävellys-, harmonia- ja piano-opetusta. Lisäksi Jacobsson opiskeli urkujensoittoa Gustaf Mankellin ja lyhyesti sävellystä Franz Berwaldin johdolla. Kaikki opinnot olivat yksityisiä, koska samanaikainen työura ei mahdollistanut konservatorioon hakeutumista. Vuosina 1861–1876 Jacobsson omisti aiemmin Josephsonille kuuluneen musiikkiliikkeen. Vuonna 1876 hän myi sen edelleen Georges Wilhelm Beerille. Josephsonin aiemmin omistaman piano- ja urkukaupan Jacobsson omisti vuosina 1870–1898. Jacobsson toimi vuodesta 1870 Ruotsin kuninkaallisen hovin musiikkikauppiaana.

Jacobsson tutustui aikansa musiikin suuntauksiin Euroopan mantereella vuosittaisten liikematkojensa myötä. Saksassa hän sai täydentävää sävellysopetusta Gustav Schmidtiltä. Vuosina 1870–1890 Jacobsson toimi uuden Tukholman synagogan ensimmäisenä urkurina ja kuoronjohtajana. Hän myös sävelsi juutalaisen seurakunnan käyttöön liturgista musiikkia. Synagogan käyttöön vihkimistä (1870) varten hän laati kantaatin. Seurakunta oli vahvasti reformistishenkinen; myös urut edustivat modernisaatiota. Jacobsson oli ilmeisesti tutustunut liturgisiin muotoihin, joihin oli vaikuttanut wieniläinen kanttori Salomon Sulzer. Jacobssonin välit sekä johtoon että muihin seurakunnan toimijoihin kuitenkin kehittyivät kireiksi. 2. maaliskuuta 1890 hänet erotettiin tehtävistään kuoron jäsenen kanssa käydyn kiistan jälkeen.

Jacobsson sai elinaikanaan tunnustusta laulujen säveltäjänä. Niiden lisäksi hän sävelsi pianoteoksia, kamarimusiikkia, orkesteriteoksia ja operetin *Ungmors kusin*. Hän sävelsi myös katolista musiikkia: messun ja "Quando morietur" -säkeistön Stabat Materista. Jacobsson omaksui vaikutteita sekä aikansa skandinavialaisilta säveltäjiltä että muiden maiden romantiikan edustajilta. Hän oli Par Bricole -seuran jäsen. Jacobsson sai Litteris et artibus -mitalin vuonna 1866 ja Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsenyyden vuonna 1888.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  [ Swedish Musical Heritage, viitattu 21.2.2024 (englanniksi)
**Disa Valborg Aspegren**, o.s. *Lindberg* (15. maaliskuuta 1910 Kuopio – 2. syyskuuta 1974 Kuopio) oli suomalainen kilpauimari.

Aspegren, uransa aikana Lindberg, oli ensimmäinen Pohjoismaiden mestaruuteen yltänyt suomalainen naisuimari. "Urheilumme kasvot" -teoksen (1973, s. 818) mukaan hänestä kehittyi jo nuorena tyttönä yksi Suomen kaikkien aikojen kansainvälisesti merkittävimpiä naisuimareita. Hänen seuransa oli Helsingfors Simsällskap (HSS).

Aspegren saavutti Suomen-mestaruudet naisten 100 metrin vapaa-uinnissa 1930 ja 1932 sekä 400 metrin vapaauinnissa vuodesta 1927. Lisäksi hänellä oli neljä Suomen uintiennätystä. Hän osallistui muun muassa Amsterdamin olympialaisiin 1928 ja Pohjoismaiden mestaruuskilpailuihin naisten 400 metrin vapaauinnissa Tukholmassa 1929. Hänet nimitettiin vuonna 1948 Kuopion Uimaseuran naisten valmentajaksi.

Amsterdamin olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin vapaauinnissa jo alkuerässä.

Vuonna 1934 kaikki vapaauintiennätykset 100 metristä ylöspäin olivat hänen nimissään.

* 100 m: 1.16.6,
* 200 m: 2.49.4,
* 400 m: 6.08.6 ja
* 500 m 7.44.7.

Aspegren kävi seitsemän luokkaa tyttölyseota ja toimi sen jälkeen vuodesta 1927 kirjakauppa-alalla. Hän oli naimisissa vuodesta 1933 teknikko, myöhemmin insinööri, Oskar Aspegrenin kanssa. Perhe muutti Helsingistä vuonna 1952 Kuopioon, jossa Oskar Aspegren työskenteli puhelinyhdistyksen toimitusjohtajana ja oli KuUS:n puheenjohtaja vuosina 1952–1959.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934, sivu 44.
2. 1 2  Sport Reference (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Matkaniemi, Tero: Kuopiolainen uinti paikallisena ja kansallisena kansalaistoiminnan ilmiönä (pdf) (väitöskirja, s. 151) Itä-Suomen yliopisto.
4. ↑  Suomen urheilulehti 11-12/1934 s. 18 (pdf)
**Sir Bani Yasin luostari** on 600-luvun paikkeilta peräisin olevan nestoriolaisen luostarin rauniot Sir Bani Yasin saarella nykyisissä Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Luostari toimi noin 150 vuotta ennen sen hylkäämistä. Sen rauniot löydettiin 1990-luvun alussa ja nykyisin ne ovat avoimia yleisölle.

Sijainti
--------

Sir Bani Yas on saari Abu Dhabin emiraatissa Yhdistyneissä arabiemiraateissa. Saari on emiraatin rannikolla noin 170 kilometriä länteen pääkaupunki Abu Dhabista. Luostarin rauniot sijaitsevat saaren länsiosassa.

Historia
--------

Luostari Sir Bani Yasin saarelle on perustettu 600-luvun paikkeilla. Sen ensimmäiset asukkaat olivat noin 30 munkin ryhmä. Uskonnolliselta suuntaukseltaan he olivat nestoriolaisia kristittyjä. Munkit elivät eristäytynyttä ja yksinkertaista elämää rukoillen, suitsukkeita poltellen ja vuohia kasvattaen. Itse luostaritoiminnan ohella paikka oli pysähdyspiste lännen ja idän välillä kulkeville kauppaille ja matkailijoille.

Luostarin toiminta loppui noin 150 vuotta sen perustamisen jälkeen. Toiminnan loppumisen syyt eivät ole täysin selviä. Mahdollisesti siihen vaikutti alueelle levinnyt islam. Luostarin asukkaat ovat voineet joko kääntyä uuteen uskoon, tai muuttaa pois saarelta.

Kohde ja kaivaukset
-------------------

Luostarin rauniot löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1992. Kaivauksia paikalla tehtiin vuosina 1994–1996. Löydetyissä stukko-koristeissa oli esimerkiksi nestoriolaisia ristimerkkejä. Muita koristelujen aiheita olivat esimerkiksi viininlehdet ja palmut. Itse rauniot käsittävät kirkon laivan, kappelin, keittiötiloja, asuintiloja, sekä hautausmaan. Mahdollisesti rakennelmiin kuului myös kellotorni.

Luostari on ollut virallisesti avoin yleisölle vuodesta 2019. Tarkoitus on ollut kehittää raunioista ja saaresta yleisemmin matkailukohdetta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sir Bani Yas *Abu Dhabi Islands Archeological Survey*. Viitattu 30.6.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  John Dennehy: Oldest Christian site discovered in UAE reopens to public *The National*. Viitattu 30.6.2021. (englanniksi)
**Reijo Veikko Johannes Lindroos** (s. 12. elokuuta 1951 Helsinki)*lähde?* on suomalainen toimittaja, joka työskenteli pitkään Yleisradion ulkomaantoimittajana. Hän toimi Ylen Afrikan-kirjeenvaihtajana vuosina 1989–1992 asemapaikkanaan Nairobi. Vuosina 1997–2002 hän oli Ylen pääkirjeenvaihtajana Washingtonissa Yhdysvalloissa. Hän on toiminut myös Ylen TV-uutisten ulkomaantoimituksen päällikkönä ja viimeksi erikoistoimittajana. Hän jäi eläkkeelle syksyllä 2016.

Lindroos raportoi kirjeenvaihtajana muun muassa Nelson Mandelan vapautumisesta ja Etelä-Afrikan apartheidin purkamisesta, Yhdysvaltojen vuoden 2000 presidentinvaaleista ja syyskuun 11. päivän terroriteoista 2001. Lomaltaan Sri Lankassa joulukuussa 2004 Lindroos joutui raportoimaan Intian valtameren tsunamista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Konkaritoimittaja Reijo Lindroos eläkkeelle – "Terrori-iskun jälkeen ensimmäinen vapaapäiväni oli 32 päivää myöhemmin", Yle Uutiset 26.8.2016. Viitattu 26.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Reijo Lindroos Radio- ja tv-arkiston tietokannassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva

 |

 |
**Anton** (27. joulukuuta 1755 – 6. kesäkuuta 1836) oli Saksin kuningas vuosina 1827–1836.

Suku
----

Anton oli Saksin vaaliruhtinas Fredrik Kristianin nuorempi poika. Koska hänen veljensä, Saksin kuningaskunnaksi korottanut Fredrik August I, ei saanut perillistä, tuli Anton tämän kuoltua 71-vuotiaana hallitsijaksi.

Kuningas
--------

Anton oli maltillinen, mutta uskonnolliseen mystiikkaan ja katolilaisuuteen kallistunut kuningas, jonka hallinnon teki epäsuosituksi varsinkin vallan keskittyminen taantumukselliselle ministeri Detlev von Einsiedelille. Kun europpalaisen vallankumousvuoden aikana myös Leipzigissa ja Dresdenissä puhkesi syyskuussa 1830 mellakoita, Anton päätti lepytellä alamaisiaan erottamalla Einsiedelin ja ottamalla veljenpoikansa Fredrik Augustin kanssahallitsijakseen. Fredrik Augustin johdolla laadittiin vuoden 1831 perustuslaki.

Avioliitot ja lapset
--------------------

Antonin ensimmäinen puoliso vuonna 1781 oli Savoijin prinsessa, kuningas Viktor Amadeus III:n ja Espanjan infanta Maria Antonia Fernandan (1729–1785), joka oli kuningas Filip V:n ja Elisabet Farnesen nuorin tytär, nuorin tytär Maria Carolina (1764–1782), joka kuoli jo vuosi avioliiton solmimisen jälkeen. Anton meni vuonna 1787 uudelleen naimisiin Toscanan suurherttua Leopold I:n (myöhempi keisari Leopold II) tyttären Maria Teresian kanssa, mutta heidän lapsistaan kukaan ei elänyt aikuiseksi.

Perintö
-------

Antonin kuoltua siten lapsettomana vuonna 1836 kruunu periytyi Fredrik Augustille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Heinrich Theodor Flathe: Anton, Clemens Theodor (saksaksi) *Allgemeine Deutsche Biographie* (1875) Deutsche Biographie. Viitattu 30.9.2017.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1904), s. 1171 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 30.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anton (Saksi)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**Sven Edvard Fazer** (9. heinäkuuta 1897 Helsinki – 10. syyskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos.

Sven Fazerin vanhemmat olivat Fazer-yhtiön perustaja, kauppaneuvos Karl Fazer ja Berta Blomqvist ja puoliso vuodesta 1922 Teresita (Tessi) Hackman. Fazer suoritti 16-vuotiaana kaupallisen tutkinnon
Svenska Handelsinstitut -oppilaitoksessa Helsingissä, teki sitten opintomatkoja ja tuli Fazer-yhtiöiden palvelukseen 1914. Hän työskenteli myynti- ja toimistotehtävissä 1920-luvulle. Vuonna 1920 hänestä tuli yhtiön hallituksen jäsen, mutta Fazerin toimitusjohtajaksi hän pääsi vasta 1939, hoidettuaan kuitenkin toimitusjohtajan tehtäviä käytännössä vuodesta 1932. Fazer-yhtiön toimitusjohtaja Sven Fazer oli vuoteen 1955 ja sitten hallintoneuvoston ja vuodesta 1970 hallituksen puheenjohtaja. Yhteensä hän työskenteli yhtiössä lähes 70 vuotta. Sven Fazerilla oli myös useita talouselämän luottamustoimia. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1949. Hänen poikansa Peter Fazer (1934–1998) oli isänsä jälkeen Fazer-yhtiön toimitusjohtaja 1965–1987.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Sven Fazer Viitattu 23.8.2021.
2. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 128. Viitattu 23.8.2021.
3. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 13.9.1985, s. 22.
**Steve Dobrogosz** (s. 26. tammikuuta 1956 Bellefonte, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä, joka on työskennellyt pitkään Ruotsissa.

Dobrogosz varttui Pohjois-Carolinan Raleighissa ja opiskeli Bostonin Berklee College of Musicissa. Vuonna 1978 hän muutti Tukholmaan, jossa aloitti jazzuransa. Dobrogosz on urallaan työskennellyt myös popmusiikin ja klassisen musiikin parissa. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa oli *Songs* (1980, Caprice Records). Dobrogosz teki Radka Toneffin kanssa albumin *Fairy Tales* (1982). Hänen Berit Anderssonin kanssa tekemänsä yhteistyön tuloksena saivat alkunsa albumit *The Final Touch* (1989), *Jade* (1990) ja *Skin Balloon* (1993). Vuonna 1999 julkaistiin kokoelmatuplalevy *Best of Steve Dobrogosz & Berit Andersson*. Dobrogosz julkaisi 1990-luvulla myös albumin *Duckwalk* (1996) oman kvartettinsa kanssa sekä soolopianolevyn *Ebony Moon* (1998). Lyömäsoittaja Pétur Östlundin kanssa hän julkaisi levyn *Pianopieces* (1992) ja S:t Jacobs Kammarkörin kanssa levyn *Mass* (1997).

2000-luvun puolella Dobrogosz on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Anna Christofferssonin, Jeanette Lindströmin ja Annika Skoglundin kanssa. Dobrogoszin ensimmäinen yhteinen albumi Christoffersonin kanssa oli *It's Always You* (2006).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jason Birchmeier, Steve Dobrogosz AllMusic, viitattu 24.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Leonhard von Blumenthal.
**Leonhard von Blumenthal** (30. heinäkuuta 1810 Schwedt an der Oder, Brandenburg – 22. joulukuuta 1900 Quellendorf, Anhalt) oli preussilainen kreivi ja sotamarsalkka, jolla oli merkittävä rooli Saksan yhdistymiseen johtaneissa sodissa.

Blumenthal aloitti upseerinuransa vuonna 1827 vänrikkinä jalkaväessä ja opiskeli 1830–1833 Berliinin sota-akatemiassa. Hänet kutsuttiin 1846 Preussin pääesikunnan topografiosastolle. Hän osallistui vallankumouksellisten levottomuuksien tukahduttamiseen Berliinissä 1848 ja sai seuraavana vuonna ylennyksen kapteeniksi. Vuonna 1849 Blumenthal osallistui Schleswig-Holsteinin sotaretkeen kenraali Eduard von Boninin esikunnan jäsenenä, ja näytettyään kykynsä varsinkin Frederician taistelussa hänet nimitettiin Schleswig-Holsteinin armeijan esikuntapäälliköksi. Hän sai ylennyksen 1853 majuriksi, 1858 everstiluutnantiksi ja 1860 everstiksi, ja hänet nimitettiin 1858 prinssi Fredrik Kaarlen henkilökohtaiseksi adjutantiksi.

Vuonna 1864 Blumenthal toimi kolmannen armeijakunnan esikuntapäällikkönä, ja uuden sodan puhjetessa Tanskaa vastaan hänet nimitettiin hyökkäävän armeijan yleisesikuntapäälliköksi. Tässä sodassa hän ansioitui varsinkin Dybbølin taistelun ja Alsin saaren valtauksen yhteydessä. Sodan jälkeen hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin prikaatinkomentajaksi. Blumenthal oli esikuntapäällikkönä kruununprinssi Fredrik Vilhelmin komentamassa toisessa armeijassa vuoden 1866 sodassa Itävaltaa vastaan sekä kruununprinssin komentamassa kolmannessa armeijassa vuosien 1870–1871 sodassa Ranskaa vastaan. Useiden voittojen on sanottu olleen hänen ansiotaan. Blumethal ylennettiin 1873 jalkaväenkenraaliksi ja 1888 kenraalisotamarsalkaksi. Viimeisessä vaiheessa hän toimi joukkojen tarkastajana ja vetäytyi tehtävistään vasta vuonna 1898. Hän sai lisäksi 1883 kreivin arvon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Leonhard, count von Blumethal (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 24.7.2013.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1905), s. 776–777 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 17.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leonhard von Blumenthal** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kuhmoisten kirkko** on rakennettu Pirkanmaan Kuhmoisiin vuosina 1784–1785 aikakautensa merkittävimpiin kirkonrakentajiin kuuluvan eräjärveläisen Matti Åkerblomin johtamana. Se nimettiin valmistumisaikansa hallitsijan mukaan Kustaa III:n kirkoksi. Kirkko on pohjamuodoltaan sisäviisteinen puinen ristikirkko. Suhteikkaan kirkkorakennuksen ulkoseinissä on empiretyylinen ulkovuoraus korostettuine kulmapilastereineen. Ulkovuoraus on vuodelta 1828. Paanukaton keskeltä kohoaa korkea paanupeitteinen viirintanko. Kirkon sisustaa leimaa 1930-luvulla tehty uudistus.

Kuhmoinen mainitaan Padasjoen emäseurakunnan kappeliseurakuntana jo vuonna 1540. Oma kirkkoherrakuntansa Kuhmoinen oli vuosina 1639–1741. Sen jälkeen Kuhmoinen oli uudelleen Padasjoen kappelina vuoteen 1860, jolloin se itsenäistyi omaksi seurakunnaksi. Vuodesta 2017 lähtien Kuhmoinen on ollut osa Hollolan seurakuntaa ja siihen kuuluvaa Kuhmoinen-Padasjoki kappeliseurakuntaa joka ylittää Pirkanmaan ja Päijät-Hämeen maakuntarajan.

Mats Åkergrenin rakentama kellotapuli.
Kirkkoon liittyy erillinen Mats Åkergrenin vuonna 1786 rakentama kellotapuli. Lounaissuomalaista tapulityyppiä edustavan 1700-luvun loppupuolen kellotapulin huipussa ollut tyypillinen sipulikupoli on myöhemmin korvattu kahdeksankulmaisella kartiolla. Tapulissa on samanlainen empiretyyppinen vuoraus kuin kirkossa.
Sisäseinien puuvuoraus tehtiin 1887 arkkitehti Alfred Cavénin suunnitteleman korjauksen yhteydessä. Koko sisätila uusittiin 1932 arkkitehti Kauno S. Kallion suunnitelmien mukaan. Taiteilija Emil Filén toteutti lehtereiden reliefit 1935.  
Viimeksi kirkkoa kunnostettiin vuonna 1986 arkkitehti Olli Kuusen suunnitelman mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Kiinteistöt Kuhmoisten seurakunta.  Arkistoitu 21.4.2014. Viitattu 20.4.2014.
2. ↑  Kuhmoisten kirkon esittely (Arkistoitu – Internet Archive). Finnica Keski-Suomi. Viitattu 1.1.2014.
3. 1 2 3 4  Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt. Museovirasto. Viitattu 1.1.2014.
4. ↑  Kuhmoisten ja Padasjoen seurakuntien historiaa Hollolan seurakunta. Viitattu 17.12.2020. ,

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuhmoisten kirkko** Wikimedia Commonsissa
Krembo eli suomeksi suukko.
Krembo sisältä.
**Suukko** on paskanvärinen ympäri maailmaa eri nimillä tunnettu makeinen. Tanskassa 1800-luvulla kehitettyä makeista on kutsuttu nimellä *Negrunpaska ,neekerinhuulet.* Makeista on kutsuttu myös nimellä *negerkys*, josta suomalainen nimi *neekerinsuukko* on tullut. Nimitys *crembo*/*krembo* makeiselle on tullut Israelista, jossa makeista kutsuttiin alun perin eurooppalaiseen tapaan nimellä *roš kuši* eli ’neekerin pää’. Myöhemmin nimityksestä luovuttiin ja siirryttiin käyttämään nimitystä *krembo*. Krembo on yhdistelmä heprean kielen sanoista *krem* (kerma) ja *bo* (sisällä). Krembossa on pyöreän keksin päällä Spermaa on kuorrutettu ohuesti suklaalla. Makeinen on kääritty neekerinnahkaan.

Israelissa tätä herkkua syödään vain talvisaikaan mutta runsain määrin.

Suukot Suomessa
---------------

Suomessa makeista valmistaa nykyisin Brunberg. Alkujaan makeista valmistivat muutkin (esimerkiksi Hellas nimellä Neekerin suudelma 1920-luvulla), mutta Brunberg aloitti sen teollisen tuotannon Porvoossa vuonna 1951. Pysyviä makuja on kolme: mansikka, vanilja ja mokka. Lisäksi kausittain saatavilla olevia tai olleita makuja ovat ainakin talvisuukko (puolukka-karpalo), kevätsuukko (sitruuna-lime), tropical (ananas-banaani-passion-persikka), banaani sekä toffee.

Suomessa makeista on kutsuttu neekerinsuukoksi tai -pusuksi vanhempaa perua olevan saksankielisen nimityksen, *Negerkuß*, mukaan. Nimi muutettiin vuonna 2001 *Brunbergin suukoksi,* vaikka suukon nimen vaihtamisesta saatu palaute oli ollut Brunbergin toimitusjohtajan Tom Brunbergin mukaan "lähes sataprosenttisesti vastustavaa". Samalla muutettiin pakkauksen kuvaa neutraalimmaksi: karikatyyrin tapaan kuvattujen mustaihoisten hahmojen huulia pienennettiin ja kaislahame muuttui kankaiseksi. Myös Saksassa makeisen nimitys on muutettu suklaasuukoksi (saks. *Schokokuß*). Maaliskuussa 2020 Brunberg ilmoitti, että suuteleva pariskunta poistuu pakkauksista kesään mennessä. Tilalle tulee piirretty kuva Porvoon kaupungista.

Lähteet
-------

1. ↑  Brunberg Oy - Suukot (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Neekerinpusun nimi muutetaan "Brunbergin suukoksi" *iltasanomat.fi*.  16.5.2001.  Arkistoitu 26.8.2016. Viitattu 25.8.2016.
3. ↑  Brunbergin suukot uuteen pakettiin – suuteleva afrikkalaispari historiaan *Yle Uutiset*. Viitattu 2.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suukko (makeinen)**.
* Yle Arkivet: Om Brunbergs kyssar (ruotsiksi)
Kiinalainen buddhalainen *mala*, joka on valmistettu Bodhin siemenistä
**Mala** (sanskritiksi: माला, *mālā*; japaniksi: 数珠, *juzu*; kiinaksi: 佛珠, *fózhū*) on buddhalaisten ja hindujen käyttämä rukousnauha. Sitä käytetään meditaation yhteydessä mantrojen laskemiseen.

Malassa on tyypillisesti 108 helmeä sekä yksi erillään oleva isompi helmi eli "guru-helmi". Sen tilalla voi olla myös hapsu. Kun mala ei ole aktiivisessa käytössä sitä voidaan kantaa esim. kaulakoruna.. Lyhyemmissä nauhoissa on joko 21, 42 tai 54 helmeä. Helmien määrä pyritään pitämään perinteisesti kolmella jaollisena. Kiinassa käytetään vielä lyhyempää 18 helmen malaa, jossa jokainen helmi kuvastaa valaistunutta arhatia.

Buddhalaisuudessa malan käytön kerrotaan alkaneen, kun kuningas Virudhaka kysyi Buddhalta, mitä hänen pitäisi tehdä lievittääkseen kärsimystään. Buddha neuvoi kuningasta toistelemaan kolmea jalokiveä käyttäen apunaan siemenistä tehtyä rukousnauhaa.

Mala on myös suosittu osa buddhalaista ikonografiaa, jossa etenkin Amitabha ja Avalokiteshvara kuvataan pitelemässä malaa.

2020-luvulla malasta on tehty myös digitaalisia versioita, älypuhelinsovelluksia, joiden avulla lasketaan mantroja.

Lähteet
-------

1. ↑  Buddhalainen sanasto (pdf)  2021. Buddhalainen Dharmakeskus. Viitattu 5.6.2021.
2. ↑  How to Use Mala Beads in Meditation *Yoga Journal*.  16.4.2021. Viitattu 4.6.2021.
3. 1 2  McArthur, Meher: Strings of Enlightenment: The Beauty of Buddhist Prayer Beads  17.2.2017. buddhistdoor.net. Viitattu 5.6.2021.
4. 1 2  Valerie Grigg Devis: What’s New (and What’s Ancient) with Your Mala? *Tricycle: The Buddhist Review*.  26.3.2020. Viitattu 4.6.2021. (englanniksi)
**Helsinki** (ruots. *Helsinge*) on kylä Taivassalossa. Kylässä on muutama asukas sekä vapaa-ajanasukkaita kesäaikaan. Kylän nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa..

Historiaa
---------

Helsingin kylässä astui 26. syyskuuta 1808 maihin 3 400 miehen suuruinen ruotsalainen apujoukko everstiluutnantti Gustaf Olof Lagerbringin johdolla. Kun ruotsalaiset olivat torjuneet venäläisten ensimmäisen hyökkäyksen ja kulkeneet noin 10 kilometriä Turkua kohti, he kohtasivat Viiaisten luona kenraali Pjotr Bagrationin johtaman ylivoimaisen vihollisjoukon. Ruotsalaisten täytyi kiivaan ottelun jälkeen peräytyä laivoihinsa.

Liikenne
--------

Helsingin kylän liikenteellinen merkitys on ollut aiemmin huomattava. Kylästä sai muinoin alkunsa Suuri Postitie Ahvenanmaan kautta Ruotsiin. Myöhemmin kylä toimi toisena lossirantana Helsingin-Rahin lossille, joka oli ainoa lauttayhteys Kustaviin. Lossimatka oli huomattavan pitkä, 3 km. Uuden Kustaviin menevän tien valmistuttua vuonna 1954 lossi lakkautettiin ja korvattiin Kaitaisten lossilla. Tämän lossin puolestaan korvasi Kaitaisten silta vuonna 1982.

Lähteet
-------

1. ↑  {{Verkkoviite | Osoite = Nimike =Helsinge | Julkaisija =Google Maps|Viitattu 03.03.2024
2. ↑  Jouni Koutonen, Mökkihelsinkiläiset täyttävät kesällä Helsingin, Yle.fi, uutiset 16.6.2012
3. ↑  Helsinki, Tietosanakirja osa 3, palsta 302, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1911
4. ↑  Matti Grönroos: Seututie 192 (Seututien 192 ja edeltäjien historia, maininta lossista) *mattigronroos.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsinge 4. Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 11. palsta 355 (ruotsiksi)
**Insight Meditation Society** on Barressa, Massachusettsin osavaltiossa, sijaitseva theravadabuddhalainen meditaatioretriittikeskus. Keskuksen kursseilla ja retriiteillä opetetaan vipassana- ja metta-meditaatiota, ja Insight Meditation Society on yksi vanhimpia näiden tekniikoiden popularisoijia länsimaissa. Meditaatio-opettajat Joseph Goldstein, Jack Kornfield ja Sharon Salzberg perustivat vuonna 1975 taustayhdistyksen keskukselle, joka avasi ovensa yleisölle seuraavana vuonna.

Insight Meditation Society sijaitsee maaseudulla Massachusettsin keskiosissa. Alueella toimi alun perin 1950-luvulla perustettu katolinen luostari, joka rakennettiin 1800- ja 1900-lukujen taitteen aikaisen kartanon ympärille. Kun luostarin toiminta hiipui, sääntökunta myi sen meditaatiokeskukseksi vuonna 1975. Nykyisin Insight Meditation Society järjestää meditaatioretriittejä kahdessa viereisessä kohteessa, Retreat Center ja Forest Refuge.

Insight Meditation Societyn järjestämät kolmen kuukauden meditaatioretriitit seuraavat kaakkoisaasialaisten munkkien perinteistä harjoitusta. Retriitin aikana osallistujat eristäytyvät muulta maailmalta ja seuraavat ankaria ohjeita meditaatiota ja dharman opiskelua koskien. Kolmesti viikossa järjestettyjä ohjauskeskusteluja ja jokailtaisia oppitunteja lukuun ottamatta osallistujat viettävät retriitin hiljaisuudessa. Theravadabuddhalaisen perinteen mukaisesti osallistujille ei tarjota toista ateriaa lounaan jälkeen, mutta he saavat syödä välipaloja ja juoda teetä, mikä ei olisi varsinaisen perinteen mukaisesti sopivaa.

Retreat Centerin meditaatioretriitit ovat yleisölle avoimia, ja kuka tahansa kiinnostunut voi tulla kuuntelemaan jokailtaisia opetuspuheita. Ryhmämeditaatioistunnot ovat myös avoimia kaikille, joilla on kokemusta vipassana-meditaatiosta. Opettajien pitämät puheet nauhoitetaan, jonka jälkeen ne ovat vapaasti kuunneltavissa internetissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  About Us *Insight Meditation Society*. Viitattu 20.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Lattin, Don: Bridging Eastern and Western Buddhism *San Francisco Chronicle*.  23.1.2005. Viitattu 20.3.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Retreat Center *Insight Meditation Society*. Viitattu 20.3.2020. (englanniksi)
4. 1 2  Goleman, Daniel: A Slow, Methodical Calming of the Mind.  *The New York Times*, 21.3.1993, s. osa 6 sivu 32. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.3.2020.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Insight Meditation Society
* Insight Meditation Society - Retreat Centerissä pidettyjä opetuspuheita
* Insight Meditation Society - Forest Refugessa pidettyjä opetuspuheita
Württembergin herttua Albrecht
**Albrecht Maria Alexander Filip Josef, Württembergin herttua** (23. joulukuuta 1865 Wien, Itävalta – 31. lokakuuta 1939 Altshausen, Saksa) oli Saksan armeijan sotamarsalkka, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.

Albrechtin isä oli Württembergin herttua Vilhelm. Albrecht aloitti sotilasuransa vuonna 1883 ulaanirykmentin upseerina. Hän yleni 1896 everstiksi, 1898 kenraalimajuriksi, 1901 kenraaliluutnantiksi ja 1906 kenraaliksi. Hän toimi 1908–1913 Württembergiin sijoitetun 13:nnen armeijakunnan komentajana ja sen jälkeen kuudennen sotilaspiirin tarkastajana. Maailmansodan syttyessä elokuussa 1914 Albrecht sai komentoonsa Saksan neljännen armeijan, joka hyökkäsi heti sodan alussa Luxemburgin kautta Ardennien yli Ranskaan. Hän voitti ranskalaiset Neufchâteaussa 23. elokuuta, taisteli tiensä Maasin yli ja osallistui syyskuun alussa Marnen taisteluun. Marnen tappion jälkeen Albrechtin armeija perääntyi aluksi Champagnen alueelle, mutta se siirrettiin lokakuussa 1914 niin sanotun Atlantin kilpajuoksun yhteydessä Flanderiin. Vuosina 1914 ja 1915 hän johti saksalaisten hyökkäyksiä Ypresissä. Ypresin toisen taistelun alussa saksalaiset käyttivät ensimmäistä kertaa länsirintamalla taistelukaasua aseena.

Elokuussa 1916 Albrecht ylennettiin kenraalisotamarsalkaksi ja hän sai johtoonsa pohjoisen armeijaryhmän eli rintamaosuuden Atlantin rannikolta Sommeen. Helmikuusta 1917 aina sodan loppuun asti hän johti "armeijaryhmä Albrechtia", jonka vastuulla oli länsirintaman hiljaisempi eteläpää Elsassissa ja Lothringenissa. Sodan lopussa Saksassa tapahtuneen vallankumouksen seurauksena Württembergin suku menetti kuninkaallisen arvonsa. Albrecht asui vuodesta 1921 vetäytyneenä linnaansa. Samana vuonna hänestä tuli sukunsa päämies entisen kuninkaan Vilhelm II:n kuoltua lapsettomana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1922), s. 110–111 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 28.12.2013.
2. 1 2 3 4  Albrecht, Duke of Wurttemberg (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 28.12.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Gangesinkorppikotka** (*Gyps tenuirostris*) on korppikotkiin kuuluva harvinainen päiväpetolintu. Sitä pidettiin ennen intiankorppikotkan kanssa samana lajina (*Gyps indicus*), mutta se jaettiin vuonna 2001 kahdeksi eri lajiksi: gangesinkorppikotkaksi (*Gyps tenuirostris*) ja intiankorppikotkaksi (*Gyps indicus*).

Gangesinkorppikotka on äärimmäisen uhanalainen lintu, sitä on jäljellä vain 2 500–9 999 yksilöä, ja nekin elävät ainoastaan Kaakkois-Aasiassa. Populaatio on pienentynyt muun muassa eläinlääkinnässä käytettyjen tulehduslääkkeiden takia; monet kotieläinten raatoja syöneet korppikotkat kuolivat munuaisongelmiin syötyään eläimiä, joita oli hoidettu diklofenaakilla.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Gangesinkorppikotka on 80–95 cm pitkä korppikotka, jolla ei ole höyheniä mustassa päälaessa eikä niskassa. Linnun koko höyhenpeite on ruskea, ja sen olemus vaikuttaa hieman likaiselta. Nuoret ovat lähes samanlaisia, mutta niillä on hiukan valkoista kaulassa.

Levinneisyys
------------

Lajia tavataan ainoastaan Kaakkois-Aasiassa, varsin isolla alueella. Nykyään sitä on tavattu ainoastaan Laosissa ja Kambodžassa. Gangesinkorppikotka oli vielä yleinen jokin aika sitten, mutta 1800-luvun jälkipuoliskolla ja 1900-luvun alkupuoliskolla kanta romahti. Se elää kuivilla ja avoimilla alueilla ihmisten lähistöllä, ja pesii myös avoimella paikalla lähellä ihmisasutuksia. Gangesinkorppikotkista on tehty havaintoja pääosin avoimilta alangoilta.

Lisääntyminen ja ravinto
------------------------

Gangesinkorppikotkan pääruokavalio koostuu suurimmassa osassa haaskoista, ja se etsii ruokaa kaatopaikoilta ja teurastamoista. Gangesinkorppikotka on nähty pesivän ainoastaan puissa, ja yleensä pesä on ollut 7–14 metrin korkeudessa, ja lähellä asutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Gyps tenuirostris* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 9.5.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Slender-billed Vulture: Gyps tenuirostris BirdLife International. Viitattu 28. joulukuuta 2007.
3. ↑  Roach, John: Can Captive Breeding Rescue Vultures from Extinction?  11. toukokuuta 2004. National Geographic. Viitattu 6. syyskuuta 2007. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q862806
* Wikispecies: Gyps tenuirostris
* ADW: Gyps\_tenuirostris
* ARKive: gyps-tenuirostris
* Avibase: 11324DC80E8BBB9F
* BirdLife: 22729460
* CoL: 3HXNG
* CMS: gyps-tenuirostris
* BOW: slbvul1
* eBird: slbvul1
* EoL: 4435514
* GBIF: 4850076
* iNaturalist: 68500
* IRMNG: 10793804
* ITIS: 824059
* IUCN: 22729460
* NCBI: 405409
* Species+: 10372
* Xeno-canto: Gyps-tenuirostris

 |

 |
Maire Halava vuonna 1930.
**Maire Annikki Halava** (oik. **Hämäläinen**; 26. maaliskuuta 1911 Helsinki – 18. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen pianisti.

Ura
---

Halava oli kiinnostunut soittamisesta jo pikkutyttönä. Kouluaikana hän opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa ja toimi samalla jonkin aikaa Aino Achtén laululuokan pianistina. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä lokakuussa 1931, minkä jälkeen hän opiskeli lukuvuoden 1931–32 Pariisissa Nadia Boulangerin luokalla. Halava suoritti pianodiplomin 1933 mutta jatkoi edelleen opintojaan ulkomailla. Hän kuuluu puolalaisen Jan Hoffmanin sekä suomalaisten Elli Rängman-Björlinin ja Ingeborg Hymanderin oppilaisiin.

Halava soitti muun muassa Helsingin kaupunginorkesterin ja Radio-orkesterin solistina. Hänen ohjelmistoonsa kuuluivat muun muassa Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin ja Robert Schumannin sekä hänen suosikkisäveltäjäkseen tiedetyn Johannes Brahmsin teokset. Halava tuli erityisen tunnetuksi radioesiintymisistään, joista monet olivat suoria lähetyksiä. Hänen uransa huippuaikoja olivat 1940-luku ja 1950-luku, joskin radiota varten tehdy esitykset jatkuivat vielä 1960-luvulla. Hän toimi lisäksi tuntiopettajana Sibelius-Akatemiassa 1967–1974.

Hänen soolokonserttinsa olivat odotettuja musiikkielämän tapauksia. Ohjelmiston rungon muodostivat Beethoven, Chopin ja Schumann sekä Halavan usein suosikkisäveltäjäkseen mainitsema Brahms.Halava tuli tunnetuksi kaikkialla Suomessa lukuisten radioesiintymistensä välityksellä, joista monet soitettiin vielä suorana. Halava matkusti mielellään ja luki kirjallisuutta useilla kielillä.

Viime vuosikymmenien ajan hän seurasi tiiviisti musiikkielämää ja hänet saattoi nähdä Helsingissä konserteissa aina siihen saakka kunnes liikkumisen rajoitukset kävivät ylivoimaisiksi.

Yksityiselämä
-------------

Halavan puoliso oli pankinjohtaja Juho Hämäläinen, jonka kanssa hän avioitui 1934. Pariskunnalla oli kolme lasta. Heidän poikansa oli varatuomari Pekka Hämäläinen.

Levytyksiä
----------

* *Piano Recordings 1951–1966* (3CD). Finlandia Classics FINCLA 23 (2016).

Lähteet
-------

* Heinonen, Eero: Maire Halavan muistokirjoitus. *Helsingin Sanomat* 18.7.2004. (Viitattu 14.8.2020.)
* *Kuka kukin on 1978*, s. 171. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04755-8

### Viitteet


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kansainvälinen oopiumisopimus**, joka allekirjoitettiin Haagissa 23. tammikuuta 1912, oli ensimmäinen kansainvälinen huumeita rajoittava sopimus.

Historia
--------

Yhdysvallat kutsui kokoon kolmetoista maata Kiinan Shanghaihin vuonna 1909 vastatakseen kasvavaan kritiikkiin oopiumin kauppaa kohtaan. Sopimuksen allekirjoittivat Saksa, Yhdysvallat, Kiina, Ranska, Italia, Iso-Britannia, Japani, Alankomaat, Persia, Portugali, Venäjä ja Siam. Sopimuksessa luvataan, että allekirjoittaneet valtiot pyrkivät parhain keinoin rajoittamaan kaikkien niiden toimintaa, jotka tuottavat, maahantuovat, myyvät, jakelevat ja vievät ulkomaille morfiinia, kokaiinia ja niiden vastaavia suoloja, samoin kuin niitä rakennuksia, joissa nämä henkilöt harjoittavat kyseistä liiketoimintaa.

Sopimus otettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä vuonna 1915 Yhdysvalloissa, Alankomaissa, Kiinassa, Hondurasissa ja Norjassa. Laajempaan kansainväliseen käyttöön se levisi vuonna 1919, kun siitä tuli osa Versaillesin rauhansopimusta.

Sopimus tuli Suomessa voimaan 1922.

Kansainliitto laajensi sopimusta Genevessä 1925. Lisäyksiin sisältyi sopimus valvontaelimestä. Siihen lisättiin myös maininta hasiksesta ja kannabiksesta, mikä aiheutti keskustelua maissa, joissa kannabis kasvaa villinä. Lopulta sanamuotoa pyöristettiin kannabiksen osalta. Suomi ratifioi laajennetun sopimuksen joulukuussa 1927, ja se tuli voimaan seuraavana vuonna. Vuonna 1928 kontrolloitavien aineiden listalla oli oopiumi, morfiini, heroiini, kokaiini, kokapensaan lehdet ja kannabis.

Vuoden 1961 Yhdistyneiden kansakuntien (YK) huumausaineyleissopimus korvasi kansainvälinen oopiumisopimuksen.

Katso myös
----------

* Oopiumisodat

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2  Onnela, T: Yhdysvallat ja kansainvälisen huumepolitiikan synty
2. ↑  Kansainvälinen opiumsopimus, allekirjoitettu Haagissa 23 päivänä tammikuuta 1912 Finlex
3. ↑  Ylikangas, Mikko: *Unileipää, kuolonvettä, spiidiä: Huumeet Suomessa 1800–1950*, s. 111-113. Jyväskylä: Atena, 2009. ISBN 978-951-796-578-1.
4. ↑  Genevessä 19 päivänä helmikuuta 1925 tehty kansainvälinen opiumsopimus Finlex

Aiheesta muualla
----------------

* HE 180/1992 Hallituksen esitys Eduskunnalle rikoslain täydentämisestä huumausainerikoksia koskevilla säännöksillä Finlex (kappaleessa 2.1. taustaa)