recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**P. Sidorow Suomalainen Kalustokauppa Osakeyhtiö** oli suomalainen maatalouskoneiden ja -laitteiden kauppaa sekä urakointia harjoittanut yritys, joka oli toiminnassa 1873–1930. Yritys oli ensimmäinen alallaan Suomessa ja se oli 1900-luvun alussa yksi suurimpia alallaan Suomessa.

Yrityksen perusti vuonna 1873 helsinkiläinen kauppias Paul Sidorow (1838–1907) yhtiökumppaninsa kanssa alun perin nimellä *Jonsson & Sidorow*. Yritys oli toiminimi vuoteen 1896 jolloin siitä muodostettiin osakeyhtiö, samoihin aikoihin vuonna 1894 Sidorow siirtyi syrjään yrityksen johdosta. Sen pääkonttori sijaitsi Helsingissä osoitteessa Aleksanterinkatu 7a / Fabianinkatu 18 ja yhtiön varasto taasen sijaitsi Malmilla pääradan varressa. Yhtiöllä oli haarakonttoreita ja asiamiehiä myös muissa Suomen kaupungeissa. Sidorowin liike siirtyi vuonna 1894 A. E. Sundströmin omistukseen ja myöhemmin yhtiön omisti sen toimitusjohtajana ollut Uno Staudinger (1861–1912). 

Maanviljelyskoneet ja -laitteet säilyivät P. Sidorowin yhtiön päätoimialana mutta yhtiö myi ja rakensi myös meijereitä, myllylaitoksia, sahalaitoksia ja turbiinilaitoksia. 1920-luvulla yhtiön auto-osasto toi maahan amerikkalaisia Moon-merkkisiä autoja ja *Kelly Springfield*-merkkisiä autonrenkaita. Vuonna 1923 yhtiö alkoi myydä ruotsalaisia Alfa Laval-lypsykoneita.

Lokakuussa 1917 yhtiön osakkeet olivat siirtyneet liikemies Leopold Lerchen johtamalle konsortiolle ja myöhemmin yhtiö joutui rahoittajapankkinsa Pohjoismaiden Yhdyspankin määräysvaltaan. Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy osti keväällä 1928 suurimman osan P. Sidorowin osakkeista ja yhtiö fuusioitiin Suomen Maanviljelijäin Kauppaan vuoden 1930 lopulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Täydentäviä yhtiötietoja : P. Sidorow Suomalainen Kalustokauppa Osakeyhtiö, Pörssitieto G. Kock
2. 1 2  Toiminimi P. Sidorow Helsingissä, Suomen teollisuus, 01.03.1925, nro 3, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuolleita, Uusi Suometar, 20.08.1907, nro 190, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Helsingin suurliikkeitä, Helsingin kuvalehti : kuvallinen aikakauslehti, 01.01.1909, nro 0, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Moottori : Autoliiton äänenkannattaja, 01.06.1927, nro 6, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Alfa Laval-lypsykoneet, Maamies, 01.08.1923, nro 4, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* P. Sidorowin vuonna 1923 julkaiseman Maamies-lehden numerot digitoituina Kansalliskirjastossa
* Aleksanterinkatu 7a, 7b - Fabianinkatu 18. Helsingin Osakepankki ja P. Sidorow Oy, suomalainen kalustokauppa, Eric Sundströmin valokuva 1910-luvulta, Helsingin kaupunginmuseo (Finna)
* P. Sidorowin varasto Malmilla 1920-luvulla, Reino Kalliomäki, Vaunut.org 8.10.2016
**Cosimo Rosselli** (1439 Firenze – 1507 Firenze) oli italialainen taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Neljätoistavuotiaana hänestä tuli Neri di Biccin oppilas, ja vuonna 1460 hän työskenteli serkkunsa Bernardo di Stefano Rossellin avustajana. Ensimmäinen Giorgio Vasarin mainitsema Cosimon teos on San Ambrogion kirkossa Firenzessä, *Neitsyt Marian taivaaseenastuminen*. Samassa kirkossa on erään kappelin seinällä Rossellin fresko, jota Vasari kehuu suuresti, erityisesti Giovanni Pico della Mirandolan muotokuvan vuoksi. Rosselli vietti jonkin aikaa myös Luccassa, jossa hän maalasi useita alttaritauluja eri kirkkoihin. Vuonna 1480 paavi Sixtus IV kutsui Rossellin yhdessä Firenzen päämaalareiden kanssa Roomaan avustamaan Sikstuksen kappelin freskojen maalaamisessa.

Rossellin laatimat freskot ovat taitavasti sommiteltuja ja toteutettuja ja värimaailmaltaan harmonisia. Vasarin kertomus siitä, että paavi ihaili Rossellin maalauksia enemmän kuin hänen taitavampien maalariveljiensä maalauksia, ei kuitenkaan liene kovin perusteltu. Hänen maineensa perustuu pikemminkin hänen läheiseen ystävyyteensä Benozzo Gozzolin kanssa. Rossellin Sikstuksen freskot maalasi osittain hänen apulaisensa Piero di Cosimo, joka sai nimensä Cosimo Rossellin mukaan. Hänen toinen kuuluisa oppilaansa oli Fra Bartolommeo.

* Laintaulujen antaminen, Sikstuksen kappeli*Laintaulujen antaminen*, Sikstuksen kappeli
* Viimeinen ehtoollinen, Sikstuksen kappeli*Viimeinen ehtoollinen*, Sikstuksen kappeli
* Vuorisaarna, Sikstuksen kappeli*Vuorisaarna*, Sikstuksen kappeli

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Cosimo Rosselli *Catholic Encyclopedia*.  1913. Viitattu 02.10.2022.
2. 1 2 3  Cosimo Rosselli *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 2.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cosimo Rosselli** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Havas-ketjun logo.
**Havas Worldwide Helsinki Oy**  (aiemmin Euro RSCG Oy) on integroituun markkinointiviestintään erikoistunut mainos- ja mediatoimisto. Se kuuluu kansainväliseen Havas Worldwide -ketjuun.

Liiketoiminta
-------------

Yrityksen toiminta on jaettu neljään liiketoimintayksikköön:

* Mainonta
* Viestintä
* Digitaaliset palvelut ja asiakassuhdeviestintä
* Terveysviestintä ja -markkinointi

Havas Worldwide Helsinki Oy:n liikevaihto vuonna 2011 oli 2,5 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 31.

Historia
--------

Euro RSCG -ketju tuli Suomeen vuonna 1992 ostamalla helsinkiläisen mainostoimisto Exitin. Vuonna 1995 Euro RSCG Exitiin liitettiin Mainostoimisto Varis Poteri Veistola Oy.

Toimisto fuusioitui vuonna 2004 viestintätoimisto BNL Information Oy:n kanssa, joka oli aloittanut toimintansa vuonna 1986 ja tullut sittemmin tunnetuksi niin sanottua "tutkivaa viestintää" harjoittavana toimistona. Fuusioitunut yritys toimi nimellä **BNL Euro RSCG Oy**, kunnes vuonna 2005 vaihtoi nimekseen Euro RSCG Oy ja vuonna 2012 Havas Worldwide Helsinki Oy.

Havas Worldwide
---------------

Havas Worldwide (aiemmin Euro RSCG Worldwide) on yksi maailman suurimmista markkinointiviestintäyrityksistä. Ketjulla on toimistoja Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Aasiassa, pääkonttori sijaitsee New Yorkissa.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑  Sirkku Nyström: Euro RSCG osti mainostoimisto VPV:n  11.01.1995. Kauppalehti. Viitattu 21.5.2013. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen internetsivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* EuroRSG-ketjun internetsivusto
* Havas-konsernin internetsivusto
**John Gordon Mein** (10. syyskuuta 1913 – 28. elokuuta 1968) oli ensimmäinen Yhdysvaltain suurlähettiläs, joka murhattiin virka-aikana*selvennä*.

Mein toimi Yhdysvaltain suurlähettiläänä Guatemalassa, Guatemalan sisällissodan aikana. Hänet surmasivat kapinalliset, jotka olivat asevoimien FAR:n joukoissa, yhden korttelin päästä Yhdysvaltain konsulaatista Avenida Reformassa Guatemala Cityssä 28. elokuuta 1968. Yhdysvaltain viranomaiset uskoivat, että FAR-sissit aikoivat siepata hänet neuvottelemaan vangin vaihtoa, mutta he ampuivat hänet hänen yrittäessään paeta. Kapinalliset olivat tappaneet kaksi Yhdysvaltain sotilasedustajaa ennen Meinin murhaa.

Mein haudattiin*milloin?* Rock Creekin hautausmaalle Washington D.C:hin.

Lähteet
-------

1. ↑   "Eight Bullets in Guatemala"  (September 6, 1968). *Life*.
2. ↑   "Information Memorandum From the Acting Assistant Secretary of State for Inter-American Affairs (Vaky) to Secretary of State Rusk"  (August 29, 1968). *Foreign Relations of the United States, 1964–1968* **XXXI, South and Central America**. U.S. Dept. of State, Office of the Historian.
3. ↑  The Assassination of Ambassador John Gordon Mein, Guatemala, 1968 *adst.org*.  26.8.2013.  en-US
Williams-putki IBM 701 -tietokoneesta.
**Williams-putki** tai **Williams-Kilburn -putki** on varhainen tietokoneen muistin toteustapa, joka perustui katodisädeputkitekniikalle. Kuvaputki säilytti bitin pisteenä sen pinnalla sekunnin murto-osan ajan ennen häipymistä. Ratkaisu oli ensimmäinen korkeanopeuksinen täysin elektroninen muisti.

Muistia käytettiin ensi kerran vuonna 1947 Manchesterin yliopiston Small-Scale Experimental Machine (SSEM) -koneessa, jonka kehittivät Tom Kilburn ja Freddie Williams. Muistityyppiä käytettiin toisessa yliopiston tietokoneessa Manchester Mark I:ssä ja siihen perustuvassa Ferranti Mark 1 -tietokoneessa. Myös IBM 701 ja IBM 702 käyttivät muistityyppiä.

Muistityypin korvaamaan kehitettiin ferriittirengasmuisti Whirlwind I -tietokoneessa.

Kuvaputkimuisti SSEM-koneessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Williams-Kilburn Tubes Computer History Musem. Viitattu 23.10.2019. (englanniksi)
2. 1 2  The Williams Tube or The Williams-Kilburn Tube *curation.cs.manchester.ac.uk*. Viitattu 23.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  Timeline of Computer History *computerhistory.org*. Viitattu 5.1.2021. (englanniksi)
4. ↑  The Manchester Small Scale Experimental Machine -- "The Baby" *curation.cs.manchester.ac.uk*. Viitattu 25.8.2017.
5. ↑  The Manchester Mark 1 *curation.cs.manchester.ac.uk*. Viitattu 25.7.2017.
6. ↑  The Ferranti Mark 1 *curation.cs.manchester.ac.uk*. Viitattu 25.8.2017.
7. ↑  Whirlwind Computer *history-computer.com*. Viitattu 9.6.2019. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee black metal -yhtyettä. Keskiajalla julkaistua kirjaa käsittelee artikkeli Noitavasara.*

**Malleus Maleficarum** on ranskalainen, vuonna 1997 perustettu black metalia soittava yhtye. Yhtyeen nimi on latinaa ja tarkoittaa *Noitavasaraa*. Nimi tulee keskiajalla julkaistusta samannimisestä kirjasta. Yhtye käsittelee sanoituksissaan muun muassa pimeyttä, sotaa, nihilismiä, masennusta ja itsemurhaa.

Historia
--------

Malleus Maleficarum äänitti vuonna 1999 ensimmäisen demonsa, mutta sitä ei julkaistu koskaan virallisesti. Ensimmäinen varsinainen julkaisu oli 300 kpl:n painokseen rajattu *Heic Noemun Pax*. Yhtyeen toinen virallinen demo julkaistiin vuonna 2000 otsikolla *Zarach' Baal' Tharagh*. Toisessa demossa yhtye vaihtoi tyyliään vanhan koulukunnan black/thrash metalista brutaalimmaksi.

Vuonna 2001 yhtye nauhoitti ensimmäisen kokopitkän albuminsa *Taedium Vitae*, joka julkaistiin vuoden 2002 huhtikuussa ranskalaisen levy-yhtiön Oaken Shieldin kustantamana.

Syyskuussa 2003 laulaja ja alkuperäisjäsen Mastêma lähti yhtyeestä, ja Tamas ja Ahriman ottivat kontolleen vokaalien nauhoituksen. Kaksi kuukautta myöhemmin yhtye alkoi äänittää toista kokopitkää albumiaan *Des Bibles, des Hymnes, des Icônes...* Tuo albumi julkaistiin vuoden 2004 toukokuussa, ja sen digipak-version painosmäärä oli rajattu 999 kappaleeseen. Albumi avasi yhtyeen tien maailmalle. Vuoden 2004 yhtye aloitti jo kolmannen kokopitkän albuminsa valmistelun.

Albumi *Nothing Left to Fight for* sävellettiin ja äänitettiin joulukuussa 2005, ja se julkaistiin syyskuussa 2006 Aura Mystiquen kustantamana.

Levytykset
----------

### Demot

* *Demo 99* (1999)
* *Heic Noenum Pax* (1999)
* *Zarach' Baal' Tharagh* (2000)

### Albumit

* *Taedium Vitae* (2002)
* *Des Bibles, des Hymnes, des Icônes...* (2004)
* *Nothing Left to Fight for* (2006)

Lähteet
-------

*

Aiheesta muualta
----------------

* Yhtyeen viralliset kotisivut (englanniksi)
* Malleus Maleficarum Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
* Malleus Maleficarum Last.fm:ssä (englanniksi)
* Malleus Maleficarum Myspacessa (englanniksi)
**Kanariku järv** (myös *Kanariku Verijärv*) on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Parksepan kauppalassa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi on 230 metriä pitkä, 150 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Se sijaitsee Parksepan kauppalan länsilaidalla. Sen eteläpuolella on asuinalue, itäpuolella teollisuusalue ja luoteispuolella peltomaan ja sen metsäreunan muodostama viljelyalue. Itärannat ovat metsää ja itärannat niittyä tai virkistysaluetta. Rantaviivan pituus on 750 metriä ja sen koillisrannassa yleinen uimaranta. Uimarannassa on suuri laituri. Järven ympäri kiertää polku.

Luontoarvoja
------------

Ilmakuvista huomaa, että järven rannat ovat vesikasvilluuden vallassa ja rannat ovat soistuneita. Vain yleisön käytössä oleva uimaranta on raivattu puhtaaksi kasveista.

Vesistösuhteita
---------------

Kanariku järv kuuluu Väiso peakraavin valuma-alueeseen, jossa Väiso peakraav on Võhandu jõen sivu-uoma. Kanariko järvi on Kanariku ojan läpivirtausjärvi. Oja alkaa kaksi kilometriä pohjoisessa ja siihen yhtyy lyhyitä ojia peltomaalta. Laskuoja alkaa järven lounaispäästä ja senyhtyy , joka yhtyy Väiso peakraaviin 400 metrin päässä. Peakraavi laskee Mäejärven ja Alajärven kautta Võhanduun. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Keskkonnaregister: Kanariku järv (VEE2125200) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 22.8.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 22.8.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
John Glascock
**John Glascock** (2. toukokuuta 1951 Islington, Iso-Britannia – 17. marraskuuta 1979 Lontoo, Iso-Britannia) oli brittiläinen muusikko, joka muistetaan parhaiten Jethro Tullin basistina. 

Glascock aloitti uransa jo vuonna 1962 veljensä Brianin kanssa The Juniors -nimisessä yhtyeessä, jossa kitaristina toimi tuleva The Rolling Stonesin jäsen Mick Taylor. Johnin seuraava yhtye oli progressiivista rockia soittava The Gods (mukana tulevat Uriah Heepin jäsenet Lee Kerslake ja Ken Hensley), jossa hän oli mukana vuoteen 1969 asti. Tämän jälkeen Glascock oli mukana lyhyen aikaa yhtyeissä Head Machine, Toe Fat ja Chicken Shack, kunnes hän liittyi vuonna 1972 englantilais-amerikkalaiseen flamenco-rockia soittavaan Carmen-yhtyeeseen, jossa hänen veljensä Brian toimi rumpalina. Yhtye muutti Lontooseen ja teki kaksi Tony Viscontin tuottamaa albumia. Carmen lämmitteli Jethro Tullia vuoden 1975 Yhdysvaltain-kiertueella. 

Carmenin hajottua samana vuonna heikon menestyksen vuoksi Glascock muutti aluksi Yhdysvaltoihin, kunnes vuoden lopulla basisti Jeffrey Hammond erosi Jethro Tullista ja Ian Anderson muisti Glascockin ja pyysi tätä yhtyeeseen. Glascockista tuli näkyvä hahmo Tullin lavashow’ssa energisen liikkumisensa ja itse suunnittelemiensa esiintymisasujen ansiosta. 

Euroopankiertueella keväällä 1978 Glascock sairastui vakavasti. Ilmeni, että hammastulehdus oli levinnyt hänen sydämeensä vioittaen sydänläppää. Hän joutui isoon sydänleikkaukseen, josta ei koskaan toipunut täysin ennalleen. Hän oli sivussa Jethro Tullista loppuvuoden 1978 ja palasi yhtyeeseen keväällä 1979. Heikosta terveydentilastaan huolimatta Glascock jatkoi huoletonta elämäntyyliään, johon kuuluivat kovat juhlat ja päihteet. Monien varoitusten jälkeen Ian Anderson joutui vapauttamaan hänet basistin paikalta kesken *Stormwatch*-albumin nauhoitusten.

John Glascock kuoli marraskuussa 1979 sydämen toimintahäiriöön.

Lähteet
-------

* John Glascockin biografia Jethro Tullin kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Armas Vilhelm Aatami Hirvonen** (25. toukokuuta 1896 Tuutari, Inkerinmaa – 30. syyskuuta 1972 Helsinki) oli inkeriläissyntyinen suomalainen elokuvaaja.

Hirvonen perehtyi elokuva-alaan työskennellessään vuodesta 1924 alkaen Saksassa. Vuonna 1934 hän teki Virossa täyspitkän äänielokuvan Tee tôususse (Tie nousuun). Suomessa Hirvonen aloitti työt 1937 aluksi Suomi-Filmin kuvaajana. Hän oli kuvaajana viidessä Valentin Vaalan vuosina 1937–1939 ohjaamassa elokuvassa. Hirvonen oli sitten Suomen Filmiteollisuus Oy:n kuvaajana 1940–1947 ja oli kuvaajana kaikkiaan 20 näytelmäelokuvassa. Vuonna 1947 Hirvonen kuvasi Adams-Filmille Hannu Lemisen ohjaaman elokuvan Tuhottu nuoruus. Hän toimi sen jälkeen itsenäisenä lyhytelokuvayrittäjänä 1947–1953 ja oli muun muassa kuvaamassa Helsingin olympialaisia kesällä 1952. Armas Hirvonen sai valtion taiteilijaeläkkeen 1971.

Elokuvia joissa Hirvonen toimi kuvaajana
----------------------------------------

* Juurakon Hulda (1937)
* Niskavuoren naiset (1938)
* Sysmäläinen (1938)
* Rikas tyttö (1939)
* Vihreä kulta (1939)
* Oi, kallis Suomenmaa (1940)
* Onnellinen ministeri (1941)
* Perheen musta lammas (1941)
* Poikamies-pappa (1941)
* Oi, aika vanha, kultainen...! (1942)
* Rantasuon raatajat (1942)
* Suomisen Ollin tempaus (1942)
* Suomisen taiteilijat (1943)
* Tyttö astuu elämään (1943)
* Yrjänän emännän synti (1943)
* Anja tule kotiin (1944)
* Nainen on valttia (1944)
* Suomisen Olli rakastuu (1944)
* Anna Liisa (1945)
* Suomisen Olli yllättää (1945)
* Nuoruus sumussa (1946)
* Tuhottu nuoruus (1947)

Lähteet
-------

1. 1 2  EloNet : Armas Hirvonen


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Gottlieb Armas Deinert** (2. joulukuuta 1895 Helsinki – 27. marraskuuta 1974 Helsinki) oli diplomiekonomi, joka toimi liike-elämän palveluksessa, mutta myös pitkään Yleisradion johtokunnan jäsenenä ja hoiti väliaikaisesti radioyhtiön toimitusjohtajan tehtäviä loppuvuonna 1927.

Deinert valmistui ekonomiksi Ruotsalaisesta kauppakorkeakoulusta 1917 ja toimi ensin paperiteollisuuden palveluksessa. Hän oli vuodesta 1920 SOK:n tehtävissä, aluksi pääkonttorissa, sitten Rio de Janeiron toimistossa ja kotimaahan palattuaan prokuristina, vuodesta 1922 SOK:n vientiosaston hoitajana ja vuodesta 1923 tuotanto-osastolla. Mainitun osaston kaupallisena apulaispäällikkönä Deinert toimi vuodesta 1928 aina vuoteen 1963 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Yleisradion johtokunnan jäsen hän oli lähes yhtä pitkään, 1926–1959. Kaksikielisen Suomen Yleisradion ensimmäisessä ohjelmalähetyksessä 9. syyskuuta 1926 johtokunnan jäsen Deinert käänsi kuuluttaja, oopperalaulaja Alexis af Enehjelmin suomenkielisen esityksen ruotsiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 4.12.1974, s. 16. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 28.4.2021.
2. ↑  Ylen pääjohtajat (Viitattu 3.1.2019)
3. ↑  Ylen ensimmäisestä ohjelmasta 75 vuotta. Yle, 9.9.2001. (Viitattu 3.1.2019)

Ylen pää- ja toimitusjohtajat

|  |  |
| --- | --- |
| Pääjohtajat: | Hjalmar Woldemar Walldén (1944–1945) • Hella Wuolijoki (1945–1949) • Einar Sundström (1950–1964) • Eino S. Repo (1965–1969) • Erkki Raatikainen (1970–1979) • Sakari Kiuru (1980–1989) • Reino Paasilinna (1990–1994) |
| Toimitusjohtajat: | L. M. Viherjuuri (1926–1927) • Yrjö Koskelainen (1927) • Armas Deinert (1927) • Hjalmar Woldemar Walldén (1927–1944) • Arne Wessberg (1994–2005) • Mikael Jungner (2005–2010) • Lauri Kivinen (2010–2018) • Merja Ylä-Anttila (2018–) |
Vuoden 1956 armanjakkia.
**Armanjakki** on viinitisle, jota valmistetaan Armagnacin alueella Ranskassa.

Armanjakki on tuotenimisuojattu samoin kuin esimerkiksi konjakki ja samppanja. Sen valmistuksessa käytetään samoja rypälelajikkeita kuin konjakin teossa (mutta päärypäleistä Folle Blanche on paikallisesti nimetty Piquepoultiksi), mutta ne tulevat vain kolmelta viini-alueelta, jotka ovat tärkeysjärjestyksessä Bas Armagnac, Ténarèze ja Haut Armagnac. 

Tärkein ero konjakkiin verrattuna on se, että armanjakki tislataan jatkuvalla tislauksella eräänlaisessa kolonnitislauslaitteessa. Sen tisle ei ole kovin väkevää, noin 55–60 prosenttista. Konjakin tisle on noin 70-prosenttista. Tällä tavalla lopputulos on pyöreämpi ja runsasmakuisempi. Tämän jälkeen se kypsytetään tammitynnyreissä konjakin tavoin. Kypsytetyn armanjakin alkoholipitoisuus on 40 prosenttia.

Armanjakkiin pätevät suunnilleen samat laatumääreet (VS, VSOP, XO) kuin konjakkiin, mutta armanjakkia kypsytetään usein pidempään kuin vastaavia konjakkilaatuja. Armanjakista esiintyy myös vuosikertapullotuksia, mikä on harvinaista väkevien alkoholijuomien kohdalla.

Armanjakin tuotantoa valvoo *Bureau National Interprofessionel de l'Armagnac*. Toisin kuin konjakkia, jota tuotetaan suuria määriä ja suurilla tiloilla, armanjakkia valmistetaan lukemattomilla pienillä ja keskisuurilla tiloilla. Armanjakkia pidetään toisinaan "II-luokan konjakkina", mutta asiantuntijat usein arvostavat armanjakkia hinta-laatusuhteessa jopa konjakkia enemmän.

Kuuluisia tislaamoja
--------------------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| * Baron de Sigognac
* Chabot
* Château Garreau
* Château de Laubade
* J. Damblat
 |   | * Château de Malliac
* Château du Tariquet
* Clés des Ducs
* Dupeyron
 |   | * Janneau
* Larressingle
* Marquis de Caussade
* Marquis de Montesquiou
 |   | * Marquis de Puységur
* de Montal
* Samalens
* Sempé
 |

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Armanjakki**.
* Bureau National Interprofessionel de l'Armagnac-kotisivut
**Armando Santiago** (s. 18. kesäkuuta 1932 Lissabon) on portugalilaissyntyinen säveltäjä, kapellimestari ja pedagogi, joka sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1972.

Santiago voitti Lissabonin konservatoriossa ensimmäisen palkinnon musiikin historiassa (1954) ja sävellyksessä (1960). Hänelle opettivat orkesterinjohtoa Hans Münch Lissabonissa ja Franco Ferrara Sienassa. Vuonna 1960 Santiago matkusti Pariisiin opiskelemaan musique concrèten tekniikoita Pierre Schaefferin johdolla. Portugalilaisilla ja italialaisilla apurahoilla hän opiskeli myös yksityisesti Boris Porenan johdolla Roomassa 1962–1964 sekä Goffredo Petrassin johdolla Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa. Myöhemmin Santiagosta itsestään tuli teorian sekä sävellyksen opettaja ja orkesteriluokkien vetäjä Lissabonissa.

Vuonna 1968 Santiago saapui Quebeciin, jossa hän toimi Conservatoire de musique du Québec à Trois-Rivières'n johdossa (1974–1978). Hän johti useita orkestereita Kanadassa, Portugalissa ja Länsi-Saksassa. Hän toimi myös Conservatoire de musique du Québec à Québecin johtajana vuoteen 1985. Hän opetti muiden muassa Pierre-Michel Bédardia ja Gilles Bellemarea.

Teoksia
-------

* Sarja fagotille ja pianolle (1960)
* *Soneto de Camões* baritonille ja jousiorkesterille (1966)
* *Requies* mieskuorolle ja 25 soittimelle (1979–1983)
* *Undecassônia* (1975)
* *Trame* (1985–1989)
* *Sinfonia* (1966)
* *Sonata* (1968)
* *Simetrias* (1970)
* *Prismes* (1970)
* *Heterogenis-Movimento per 32 solisti* (1971)
* *Musique pour quatre* (1988)

Santiago on myös säveltänyt elokuvamusiikin Ernesto de Sousan *Dom Robertoon* (1962).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Armando Santiago (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Peer Güntin singleä. Yhtyeen samannimisestä EPstä, katso Bartender (EP).*

| "Bartender"Peer Günt |
| --- |
| Singlen "Bartender" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Good Girls Don’t...* |
|  Julkaistu | 1987 |
|  Tyylilaji | hard rock |
|  Kesto | 03.08 |
|  Levy-yhtiö | Euros |
| Listasijoitukset |
| Suomi Suomen virallinen lista: 6. |
| Peer Günt muut singlet |
| "Bad Boys Are Here"1986 | "Bartender"1987 | "Wake Me Up"1989 |

**Bartender** on suomalaisen hard rock-yhtyeen Peer Güntin kappale levyltä Good Girls Don’t.... Kappale on yksi yhtyeen tunnetuimpia ja säilynyt ohjelmistossa pitkään. Ilmestyessään se nousi Suomen virallisen listan sijalle 6.

Kappale on julkaistu monilla yhtyeen kokoelmilla, ja sen liveversio on mm. EP:llä *Bartender*. Kappaleen B-puolena on myös Good Girls Don’t...-levyllä julkaistu "Girls Are Gonna Play the Game".

Kappaleet
---------

1. Bartender – 3.08 (säv. Peer Günt, san. Esa Kaartamo)
2. Girls Are Gonna Play the Game – 3.06 (säv. ja san. Peer Günt)

Kokoonpano
----------

* Timo Nikki – kitara, laulu
* Teijo Erkinharju – rummut
* Teijo Kettula – basso, laulu

Katso myös
----------

* Bartender (EP)
* Good Girls Don’t...

Lähteet
-------

1. 1 2  Listalevyt: Peer Günt
*Tämä artikkeli kertoo perhosesta. Elokuvista katso täsmennyssivu Neitoperho.*

**Neitoperhonen** (*Aglais io*) täpläperhosten heimoon kuuluva kulttuuriympäristöjen perhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Neitoperhosen siipien kärkiväli on n. 4–5 cm ja se on hiukan nokkosperhosta suurempi. Neitoperhonen on yläpuolelta huomiota herättävä perhonen, taustaväri on syvänpunainen ja jokaisessa siivessä on iso ja värikäs silmätäplä. Alapuolelta lajin siivet ovat tummanuskeat ja vipevöidyt mustilla juovilla.

* NeitoperhonenNeitoperhonen
* △ Neitoperhonen △ Neitoperhonen

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Neitoperhonen on Suomessa tulokaslaji, joka on vasta 1960-luvulta lähtien alkanut esiintyä maassa. Sitä tavataan Euroopassa sekä Aasian viileämmissä osissa Japaniin saakka. Pitkään satunnaisesti tavattu harvinainen laji on nykyään yleinen Etelä-Suomessa, viime vuosina laji on ollut lentoaikanaan yksi yleisimmistä päiväperhosista. Levinneisyyden raja kulkee suunnilleen Vaasa–Kuopio-linjalla, pohjoisemmaksi mentäessä lajia esiintyy harvemmin.

Neitoperhonen lentää kahdessa sukupolvessa, talvehtineet keväällä jopa maaliskuusta kesäkuuhun ja toinen sukupolvi heinäkuun lopulta jopa lokakuulle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Neitoperhonen on tyypillinen kulttuuriympäristöjen perhonen, se elää pihapiireissä, puutarhoissa ja istutusten lähettyvillä. Keväällä ensimmäisen sukupolven naaraat munivat munat, jotka kesän aikana kehittyvät toukiksi, koteloituvat ja kuoriutuvat syksyllä toisen sukupolven aikuisina. Aikuinen yksilö talvehtii, usein vajoissa, autotalleissa tai muissa ulkorakennuksissa.

Ravintokasvi
------------

Neitoperhosen toukkia.
Neitoperhosen toukat ovat monofageja ja syövät nokkosta (*Urtica dioica*). Aikuinen yksilö syö kukkien mettä, esimerkiksi pietaryrtin ja ohdakkeiden kukat vetävät niitä puoleensa. Neitoperhoset saattavat myös syödä puiden mahlaa tai mädänneiden hedelmien käynyttä mehua.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen lajitietokeskus (viitattu 7.8.2017)

Aiheesta muualla
----------------

* LuontoPortti: Neitoperhonen (*Nymphalis io*)
* Suomen Perhoset: Neitoperhonen
* Keskisuomalainen: Neitoperhonen[vanhentunut linkki]
* Iltalehti: Neitoperhonen (*Nymphalis io*) (Arkistoitu – Internet Archive)
* UniProt, Taxonomy: Inachis io (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Aglais io | 
* Wikidata: Q158699
* Wikispecies: Aglais io
* ARKive: inachis-io
* BAMONA: Inachis-io
* BioLib: 51584
* CoL: 93Q3Q
* EoL: 160164
* EPPO: VANSIO
* EUNIS: 316692
* GBIF: 5881450
* iNaturalist: 207977
* LoB: 4003
* Open Tree of Life: 1020541

 |
|  |
| Papilio io | 
* Wikidata: Q28737689
* CoL: 946GJ
* GBIF: 4535828

 |

 |
**Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali** (kreik. Μητροπολιτικός Ναός Ευαγγελισμού της Θεοτόκου, *Mitropolitikós Naós Evangelismoú tis Theotókou*) eli *Ateenan katedraali* (Μητροπολιτικός Ναός Αθηνών, *Mitropolitikós Naós Athinón*) on ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa. Se on Ateenan arkkihiippakunnan katedraali eli Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispan piispanistuin ja koko Kreikan kirkon pääpaikka. Katedraali sijaitsee Ateenan vanhankaupungin Plákan pohjoislaidalla Mitropóleos-kadun varrella.

Historia
--------

Katedraalia alettiin rakentaa pian vuonna 1842 eli jonkin aikaa sen jälkeen, kun Ateenasta oli tullut itsenäistyneen Kreikan pääkaupunki vuonna 1834. Sen peruskiven muurasivat kuningas Otto ja kuningatar Amalia. Kirkon alkuperäisenä arkkitehtinä toimi Theophil Hansen. Myöhemmin arkkitehteinä toimivat myös Dimítrios Zézos, Panagís Kálkos ja François Boulanger. Kirkon rakentamisessa käytettiin paljon kaupungin vanhempien, purettujen kirkkojen osia.

Katedraalia sisältä.
Katedraalia sisältä.
Katedraali valmistui vuonna 1862 ja omistettiin Marian ilmestykselle. Se vihittiin käyttöön 21. toukokuuta kyseisenä vuonna. Katedraali on Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispan piispanistuin, ja näin kreikkalaisen ortodoksisuuden merkittäviä hengellisiä keskuksia ja myös tärkeiden virallisten tilaisuuksien pitopaikka. Historiansa aikana siellä on vietty muun muassa Kreikan kuninkaallisten kruunajaisia ja häitä sekä merkittävien henkilöiden hautajaisia.

Kirkko kunnostettiin vuosina 1999–2016 vuoden 1999 maanjäristyksen aiheuttamien vaurioiden vuoksi.

Rakennus
--------

Katedraalin julkisivu on länteen ja siinä on kaksi samanlaista tornia. Kirkko ei ole suurkaupungin katedraaliksi erityisen suuri: se on noin 40 metriä pitkä, 20 metriä leveä ja 24,5 metriä korkea. Kirkko on muodoltaan ristinmuotoinen kolmilaivainen kupolilla varustettu basilika. Se on koristeltu sisältä bysanttilaistyylisillä seinämaalauksilla. Kirkkoon on haudattu kaksi osmanivallan ajan kreikkalaista marttyyriä, Pyhä Filothei (surmattu 1589) sekä Konstantinopolin patriarkka Gregorios V (surmattu 1821).

Kirkon edessä on Mitrópolin aukio (Πλατεία Μητροπόλεως, *Plateía Mitropóleos*). Aukiolla on kaksi patsasta. Toinen esittää Bysantin viimeistä keisaria Konstantinos XI Palaiologosta, toinen arkkipiispa Damaskinosta. Aivan kirkon vieressä on pieni, bysanttilaisaikainen Panagía Gorgoepíkooksen kirkko, joka tunnetaan myös Pyhän Eleutherioksen kirkkona sekä nimellä "Pikku-Mitrópoli".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mitrópoli (Cathedral), Athens *Sacred Destinations*. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2 3 4 5  Ιερός Μητροπολιτικός Ναός Αθηνών *Μοναστήρια της Ελλάδας*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali** Wikimedia Commonsissa
Käkisalmen ortodoksinen kirkko on jälleen kirkollisessa käytössä.
**Käkisalmen Neitsyt Marian syntymän kirkko** (myös **Käkisalmen ortodoksinen kirkko**) oli entisen Käkisalmen ortodoksisen seurakunnan pääkirkko Käkisalmessa luovutetussa Karjalassa. Kirkko oli pyhitetty Neitsyt Marian syntymän muistolle. Nykyisin kirkko on jälleen toiminnassa Konevitsan luostarin alaisuudessa.

Rakentaminen ja ulkoasu
-----------------------

Neitsyt Marian syntymän kirkko valmistui vuonna 1847. Se rakennettiin Pyhän Synodin varoilla. Kirkon suunnittelijaksi mainitaan usein Louis Visconti, mutta todennäköisempänä suunnittelijana pidetään Carlo Viscontia (1774–1852). Kirkko rakennettiin tiilestä ja rapattiin sekä ulkoa että sisältä. Kirkon pinta-ala on 264 m². Kirkon pääsisäänkäynti on kellotornin alaosassa. Kirkkosalin keskellä on suuri kupoli. Kirkkoa korjattiin vuonna 1898 ja vuosina 1933–1936.

Irtaimisto
----------

Kirkon ikonostaasin arvokkaimmat ikonit olivat Kaikkein pyhimmän Jumalan Synnyttäjän ylistys-ikoni ja pyhän Nikolaoksen ikoni. Kirkonkelloja oli yhteensä kahdeksan, joista vanhin oli vuodelta 1649.

Sota-aika
---------

Kirkko ei kärsinyt tuhoja talvisodan ilmapommituksissa. Sodan päätyttyä se oli kuitenkin luovutettava Neuvostoliitolle. Venäläiset käyttivät kirkkoa sodan jälkeen muun muassa vaatevarastona ja tallina. Suomalaiset valtasivat Käkisalmen takaisin jatkosodan alussa 1941. Venäläiset sytyttivät kaupungin palamaan perääntyessään. Vaikka kaupungista tuhoutui noin 90 %, säästyi Neitsyt Marian syntymän kirkko tuholta. Jatkosodan aikana kirkko saatiin vähäisillä korjauksilla takaisin kirkolliseen käyttöön. Vuonna 1944 kirkko oli taas jätettävä venäläisille. Osa kirkon esineistöstä saatiin pelastettua evakuointien yhteydessä.

Nykytila
--------

Jatkosodan jälkeen kirkosta ei juuri huolehdittu ja se kävi huonokuntoiseksi. Neuvostoliiton hajottua on kirkkoa korjattu ja nykyisin se on jälleen toimiva kirkko Konevitsan luostarin alaisuudessa.

Aikaisemmat kirkot
------------------

Käkisalmen ortodoksinen seurakunta on ikivanha, eikä sen ensimmäisistä kirkoista ole tietoja. Vuonna 1500 mainitaan kaupungissa olleen kolme ortodoksista kirkkoa ja kolme luostaria kirkkoineen. Vuonna 1681 rakennettu Käkisalmen luterilainen kirkko muutettiin ortodoksiseksi vuonna 1710. Tämä kirkko purettiin vuonna 1898.

Lähteet
-------

* Koponen Paavo, Karjalan kirkkokummut. Tammi, Sulkava 1999. ISBN 951-31-1431-7
* Karjalan ja Petsamon ortodoksiset kirkot ja kirkkotaide, toimittanut Kristina Thomenius ja Minna Laukkanen. Etelä-Karjalan taidemuseon julkaisuja 18:1b, Jyväskylä 1997. ISBN 951-785-018-2

### Viitteet

1. ↑  Savonlinnan Pikkukirkko palasi ortodokseille (pdf) (s. 13) *Seurakuntaliite Aamun Koitto*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva Neitsyt Marian syntymän kirkosta ennen sotia (Arkistoitu – Internet Archive)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neitsyt Marian syntymän kirkko (Käkisalmi)** Wikimedia Commonsissa
Bartolomeo Paganon elokuvan *Maciste alpino* (1916) yhdysvaltalainen aikakauslehtimainos.
**Bartolomeo Pagano** (27. syyskuuta 1878 Sant’Ilario Ligure, Genova – 24. kesäkuuta 1947 Genova) oli italialainen elokuvanäyttelijä.

Ahtaajana Genovan satamassa työskennellyt suurikokoinen ja lihaksikas Pagano aloitti elokuvauransa Giovanni Pastronen historiallisessa spektaakkelissa *Cabiria* (1914). Hän esitti siinä roomalaisen ylimyksen pohjoisafrikkalaista orjaa Macistea, joka pelastaa Moolokille uhrattavaksi aiotun sankarittaren. Elokuva teki Paganon kuuluisaksi "hyväntahtoisena jättiläisenä", joka sittemmin esiintyi kokonaisessa Maciste-elokuvien sarjassa. Niistä ensimmäinen oli *Maciste* (1915), jossa sankari pelastaa rikollisten ahdistaman tytön. Seuraavissa elokuvissa Maciste omaksui muun muassa alppijääkärin, meedion, urheilijan, poliisin, unissakävelijän ja rakastuneen miehen roolit. Carlo Campogalliano ohjasi vuonna 1920 kolmiosaisen elokuvan *La trilogia di Maciste*.

1920-luvun alussa Pagano teki muutamia heikkotasoisia Maciste-elokuvia Saksassa. Vuonna 1923 hän palasi Italiaan, jossa hän jatkoi Maciste-elokuvien tekemistä tuottaja Stefano Pittalugan johdolla. Niistä merkittävin on Guido Brignonen ohjaama *Maciste Helvetissä* (*Maciste all'inferno*, 1926), joka sisältää kauhuelokuvan aineksia. 1920-luvun lopussa Pagano esiintyi vielä muutamissa Maciste-sarjaan kuulumattomissa elokuvissa, jotka eivät saavuttaneet suurempaa menestystä.

Pagano oli aikanaan yksi Italian suosituimmista näyttelijöistä, joka sai elokuvistaan parhaimmillaan 250 000 liiran korvauksen. Sairastuttuaan diabetekseen hän vetäytyi Genovaan rakennuttamaansa Villa Macisteen, jossa hän kuoli niveltulehduksen rampauttamana.

Lähteet
-------

1. ↑  Reich, Jacqueline: The Metamorphosis of Maciste in Italian Silent Cinema.  *Film History: An International Journal*, 2013, 25. vsk, nro 3, s. 32–56.
2. 1 2 3  Giordano, Michele: *Giganti buoni: da Ercole a Piedone (e oltro) il mito dell'uomo forte nel cinema italiano*, s. 11–13. Roma: Gremese Editore, 1998. ISBN 88-7742-183-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Bartolomeo Pagano Elonetissä.
* Bartolomeo Pagano Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Paula af Heurlin
**Paula af Heurlin** (13. toukokuuta 1872 Helsinki – 15. marraskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen laulunopettaja ja raittiuden edistäjä.

Af Heurlinin vanhemmat olivat kirjapainon omistaja, filosofian maisteri Lars Oskar Wilhelm af Heurlin ja järjestövaikuttaja Augusta Helena Bergbom. Hän kävi Helsingin suomalaisen jatko-opiston ja Helsingin musiikkiopiston (1895) ja opiskeli Pariisin Schola cantorumissa 1900–1901. Helsingin kaupungin kansakoulujen laulunopettajana af Heurlin toimi 1901–1917. Viimeksi mainittuna vuonna hän julkaisi teokset *Kansakoulun uusi laulukirja* ja *Säveltapailun ja nuottiopin opas*. Af Heurlin toimi myös naisjärjestöissä, muun muassa Suomalaisen Konkordia-liiton puheenjohtajana vuodesta 1919. Hän jatkoi äitinsä aloittamaa toimintaa koulukeittoloiden edistäjänä ja osallistui raittiustyöhön Raittiusyhdistys Koiton musiikkitoiminnan johtajana sekä vuodesta 1908 Helsingin raittiuspiirin rahastonhoitajana ja 1922–1929 Naisten raittiuskeskuksen puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 294. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen Konkordia-liiton rahastolahjoittajien ja kunniajäsenten elämäkerrasto (Arkistoitu – Internet Archive), s. 78–83. (Viitattu 23.2.2014.)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Åke Rafael Jensen** (17. huhtikuuta 1917 Tampere – 28. lokakuuta 2001) oli suomalainen kartanonomistaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Jensenin vanhemmat olivat vuorineuvos Harald Jensen ja Anna Maria (Maja) Enqvist ja puoliso vuodesta 1942 Solveig Inga-Lill Grönqvist. Vuorineuvos Waldemar Jensen oli hänen veljensä. Åke Jensen tuli ylioppilaaksi Svenska samskolan i Tammerforsista 1937 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1945. Hän oli Inkereen kartanon omistaja Perttelissä 1944–1975, Tampereen Autotuonti Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1956–1963, Tampereen Autokoulun toimitusjohtaja vuodesta 1956 ja Kalvopakkaus Ky:n, sittemmin Kalvopakkaus Oy, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1966. Jensenillä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä, kuten Perttelin kunnanhallituksen varapuheenjohtajuus 1969–1976 ja jäsenyys vuodesta 1976. Molempiin sotiin osallistunut Jensen oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti (1956). Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivistö, Terhi: Kauppaneuvos Åke Jensen (1917–2001). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 27.11.2022.
2. 1 2  Åke Jensen *Biografiasampo*. Viitattu 27.11.2022.
Terry Callier Flow-festivaaleilla Helsingissä 2007.
**Terrence Orlando "Terry" Callier** (24. toukokuuta 1945 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 27. lokakuuta 2012) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, joka yhdisteli musiikissaan folkia, bluesia ja jazzia.

Callier aloitti 12-vuotiaana laulamisen doo-wop-yhtyeissä. Jo 17-vuotiaana hän levytti Chess Recordsille. Hän kuitenkin valitsi musiikkiuran sijaan koulun. Collegessa hän sai folk-innostuksen ja alkoi Bob Dylanin ja Fred Neilin kaltaisten laulaja-lauluntekijöiden innoittamana kiertää klubeja kitara kädessään. Myös jazz-saksofonisti John Coltrane oli suuri vaikuttaja, vaikka tämän hurmoksellisen esiintymisen näkeminen saikin Callierin epäilemään omaa intohimoaan musiikkia kohtaan.

Callierin ensialbumi *The New Folk Sound of Terry Callier* valmistui jo vuonna 1965, mutta sen julkaisu venyi vuoteen 1968. Callier julkaisi vielä viisi albumia vuosina 1972–1979, mutta vetäytyi 1980-luvun alussa alalta.

1990-luvulle tultaessa Callierin ura sai kuitenkin yllättävää nostetta Isosta-Britanniasta, missä hänen kappaleensa olivat saaneet suosiota klubisoitossa. Hänet irtisanottiin päivätyöstään tietokoneohjelmoijana, kun hänen toinen ammattinsa muusikkona paljastui. Paluualbumi *TimePeace* ilmestyi vuonna 1998.

Callier teki yhteistyötä Beth Ortonin kanssa *Best Bit* -EP:llä (1997). Vuonna 2006 hän lauloi Massive Attackin kappaleella "Live with Me".

Suomessa Callier esiintyi kerran: Flow-festivaaleilla Helsingissä elokuussa 2007.

Lokakuussa 2012 Callier menehtyi kotonaan pitkäaikaiseen sairauteen.

Diskografia
-----------

* *The New Folk Sound of Terry Callier* (1968)
* *Occasional Rain* (1972)
* *What Color Is Love* (1973)
* *I Just Can’t Help Myself* (1975)
* *Fire on Ice* (1978)
* *Turn You to Love* (1979)
* *TC in DC* (live, 1996)
* *TimePeace* (1998)
* *Essential, The Very Best of...* (kokoelma, 1998)
* *First Light: Chicago 1969–1971* (kokoelma, 1998)
* *LifeTime* (1999)
* *Live at Mother Blues: 1964* (live, 2000)
* *Alive* (live, 2001)
* *Speak Your Peace* (2002)
* *Total Recall* (remix-kokoelma, 2003)
* *Lookin’ Out* (2005)

Lähteet
-------

1. ↑  DAVE HOEKSTRA Hoekstra, Dave: ‘Largely overlooked’ Chicago singer-songwriter Terry Callier dies at 67  28.10.2012. Chicago Sun-Times.  Arkistoitu 1.11.2012. Viitattu 29.10.2012. (englanniksi)
2. ↑  Terry Callier Passes Away  28.10.2012. MundoVibe.  Arkistoitu 31.10.2012. Viitattu 29.10.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Terry Callier** Wikimedia Commonsissa

* Terry Callier Myspacessa (englanniksi)
* Terry Callier levy-yhtiön sivuilla (englanniksi)
* Terry Callierin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Ydinvastuulla** tarkoitetaan ydinlaitoksen haltijan vastuuta sivulliselle aiheutuneesta vahingosta. Suomessa sijaitsevan ydinlaitoksen haltijalla eli ydinvoimayhtiöllä on rajoittamaton vastuu Suomessa aiheutuneesta vahingosta. Rajoittamaton vastuu on ollut voimassa vuodesta 2012 alkaen. Laitoksen haltijan on otettava vakuutus, joka kattaa vahingot 700 miljoonaan euroon asti.

Ydinvahingoissa vahinkojen mahdollinen suuruus edellyttää, että niiden varalle on luotu kattava kansainvälinen korvausjärjestelmä. Suomi on mukana järjestelmässä ns. Pariisin yleissopimuksessa.*lähde tarkemmin?*

Voimassa olevan ydinvastuulain 12 § vapauttaa voimayhtiön vastuusta, jos vahinko on johtunut "epätavallista laatua olevasta luonnonmullistuksesta". Eduskunta on hyväksynyt vuonna 2005 lakimuutoksen, jolla poistetaan tämä vastuuvapaus luonnonmullistuksissa. Lakimuutos tulee kuitenkin voimaan vasta, kun kansainvälinen ns. Pariisin sopimus vahingonkorvausvastuusta tulee voimaan, eli sitten kun riittävä määrä maita on ratifioinut sopimuksen.

Jos Suomessa tapahtuva ydinonnettomuus aiheuttaa vahinkoa Suomen ulkopuolella, niin voimayhtiön vastuun enimmäismäärä on noin 700 miljoonaa euroa. Suomi on liittynyt kansainvälisiin sopimuksiin, joiden nojalla sopimusvaltiot korvaavat vahinkoja lisäksi enintään 146 miljoonan euron edestä.

Mikäli ydinonnettomuus tapahtuu ulkomailla, suomalaiset vahingonkärsijät voivat saada korvauksia, jos laitos sijaitsee valtiossa, joka on liittynyt kansainvälisiin sopimuksiin. Näitä valtioita ovat Suomen lisäksi Ruotsi, Norja, Tanska, Hollanti, Iso-Britannia, Belgia, Ranska, Saksa, Espanja, Portugali, Italia, Kreikka, Turkki, Slovenia, Bulgaria, Kamerun, Chile, Kroatia, Tšekin Tasavalta, Egypti, Viro, Latvia, Liettua, Unkari, Puola, Romania, Slovakia, Ukraina sekä St.Vincent ja Grenadiinit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ydinvastuu *Työ- ja elinkeinoministeriö*. Viitattu 9.12.2018.
2. 1 2  Ajantasainen lainsäädäntö: Ydinvastuulaki 484/1972 Finlex. Viitattu 9.12.2018.
3. ↑  Ståhlberg, Pauli: Ydinvastuusta: vahingonkorvausoikeudellinen tutkimus erityisesti ydinvoimalaonnettomuudesta aiheutuvien vahinkojen kannalta.  *Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja*, 1993, nro 195. Vammala: ISSN 0356-7206.   (suomeksi)
4. ↑  Hallituksen esitys Eduskunnalle eräiden ydinvastuualalla tehtyjen kansainvälisten pöytäkirjojen hyväksymisestä sekä laeiksi näiden pöytäkirjojen lainsäädännön alaan kuuluvien määräysten voimaansaattamisesta ja ydinvastuulain muuttamisesta *eduskunta.fi*.  2005. Viitattu 9.12.2018.
**Ydintietojen hallinta** (engl. *Master Data Management*, lyh. MDM) on prosessi, jossa liiketoimintajohto ja tietohallinto työskentelevät yhdessä varmistaakseen tiedon yhdenmukaisuuden, oikeellisuuden, hallinnan, semanttisen oikeellisuuden sekä vastuut. Organisaation hallussa oleva data ja informaatio ovat usein laadultaan heikkoja. Datassa on virheitä, puutteita ja ristiriitaisuuksia ja voi olla käyttökelvottomassa muodossa. Esimerkiksi päivämäärä voidaan tallettaa useilla eri tavoilla.

Koska dataa on paljon ja sitä tuotetaan joka päivä lisää, vaatii sen puhdistaminen suuren määrän työtä. Ydintietojen hallinta lähtee ajatuksesta, että organisaation kaikkien tietojen semanttinen yhteentoimivuus on liian vaikeaa saavuttaa. Siksi se keskittyy määrittelemään semanttisesti tärkeimmän osan tiedoista yksiselitteisesti. Ne keskittyvät liiketoiminnan kannalta olennaisimpaan ydintietoon ja laatuun. Varsinainen transaktio datamassa jätetään usein vähemmälle huomiolle.  Tarkoituksena on luoda yritykselle tai organisaatiolle luotettava uudelleenkäytettävä tietovarallisuus. Master Data Managementia kutsutaan suomeksi mm. liiketoimintakriittisen perustiedon hallinnaksi.

MDM on yksi merkittävä informaatiostrategian osa-alue. Tyypillisesti yritykset aloittavat MDM:n toteuttamisen joko asiakastiedon (engl. customer data integration, CDI) tai tuotetiedon (engl. product data management, PDM) hallinnasta. Muita merkittäviä alueita ovat mm. toimittajatiedon, henkilötiedon ja paikkatiedon hallinta.

Lähteet
-------

* LOSHIN, D. (2009): Master Data Management. MA: Morgan Kauffman Publishers.
* BERSON, A. & DUBOV, L. (2007): Master Data Management and Customer Data Integration for a Global Enterprise. McGraw Hill.
* STARCK, J. (2010): Global Product Strategy, Product Lifecycle Management and the Billion Customer Question. Decision Engineering. Springer.

### Viitteet

1. 1 2  Harri Laihonen, Mika Hannula, Nina Helander, Ilona Ilvonen, Jari Jussila, Marianne Kukko: *Tietojohtaminen*. Tampereen teknillinen yliopisto, Tietojohtamisen tutkimuskeskus Novi, 2013. ISBN 978-952-15-3057-9. Teoksen verkkoversio (viitattu 20.11.2021). fi