recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
45 Specialin vanha logo. 
**45 Special** on Oulun kaupungin keskustassa, Saaristonkadulla sijaitseva liveklubi, yökerho ja ravintola. 45 Specialia olivat perustamassa oululaisen musiikkielämän monitoimimies Ilpo Sulkala, sekä entiset Zero Nine -nimisen hardrock-yhtyeen jäsenet Kepa Salmirinne ja Esa Harju Oulun kuuluisimman ravintolan, Rattori-Lupin, sulkeuduttua. Paikallisessa kielenkäytössä 45 Special tunnetaan muun muassa nimillä *"Nelivitonen", "Nelifemma" ja "Numero".* 

Ravintola 45 oli myös hyvin tunnettu legendaarisen maineen saavuttaneesta portieeristaan, Juha Oksasesta, joka menehtyi äkillisesti sairauskohtauksen saatuaan 2008. Nykyinen (2017) ravintolapaikan pitäjä, ravintoloitsija Ilpo Sulkala on valittu vuoden 2011 positiivisimmaksi oululaiseksi  sekä vuoden 2015 Rotuvaariksi .

Katso myös
----------

* Kepa Salmirinne

Lähteet
-------

* 
* http://www.kaleva.fi – Sanomalehti Kaleva

### Viitteet

1. ↑  http://www.45special.com Viitattu 16.2.2017.
2. ↑   Viitattu 16.2.2017.
3. ↑   Viitattu 16.2.2017.
4. ↑  Ilpo Sulkalasta vuoden 2015 Rotuvaari - "luovuudessaan ja rohkeudessaan jopa uhkarohkea" *Kaleva*. Viitattu 16.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
*
**Reino Laaksonen** (10. huhtikuuta 1883 Helsinki – 26. marraskuuta 1946 Lappeenranta) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja poliisimestari.

Reino Laaksonen oli koulukäynnit päätettyään viipurilaisen Sonnén asekaupan palveluksessa ensin prokuristina ja sitten liikkeen johtajana. Hänestä tuli kesäkuussa 1917 Viipurin poliisimestarin apulainen ja hän hoiti vuonna 1918 virkansa ohella myös poliisimestarin tointa. Lappeenrannan poliisimestariksi Laaksonen nimitettiin syyskuussa 1918 ja hän astui tähän virkaan marraskuun alussa 1918.

Laaksonen esiintyi nuoruudessaan päätoimensa ohella näyttelijänä Viipurin näyttämöillä. Vuonna 1907 hän oli mukana Ida Aalbergin Unkarin-kiertuella ja siirtyi tämän jälkeen joksikin aikaa täyspäiväisesti teatterin puolelle. Laaksonen oli kahdeksan vuoden Viipurin Työväennäyttämön johtajana ja esiintyi myös säännöllisesti näyttelijänä. Lappeenrannassa asuessaan hän oli mukana Lappeenrannan teatterin toiminnassa. Urheilijana Laaksonen harrasti palloilulajeja. Hän kuului Wiipurin Sudet-urheiluseuran perustajiin ja hänestä tuli seuran kunniajäsen 1922. Laaksonen oli mukana Wiipurin Susien jääpallomestaruusjoukkueessa vuonna 1914 ja hän pelasi useita vuosia Viipurin Reippaan jalkapallojoukkueessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Lappeenrannan kaupungin poliisimestari Reino Laaksonen, Helsingin Sanomat, 1946, No 323, sivu 3, julkaistu 29.11.1946
2. 1 2 3  Poliisimestari Reino Laaksonen 50 vuotta, Etelä-Savo, 08.04.1933, nro 40, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  50-vuotias. Poliisimestari R. Laaksonen, Karjala, 10.04.1933, nro 97, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Maria van Oosterwijckin muotokuva, Wallerant Vaillantin maalaus vuodelta 1671.
**Maria van Oosterwijck** (toisinaan myös muodossa **Oosterwyck**; 1630 Noordtop – 12. marraskuuta tai joulukuuta 1693 Uitdam, Alankomaat) oli alankomaalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan runsaasti yksityiskohtia sisältävistä kukkamaalauksistaan.

*Kukka-asetelma koristeellisessa maljakossa*, noin vuosilta 1670–1675, Mauritshuis
*Kukka-asetelma, hyönteisiä ja simpukka*, vuodelta 1689. Van Oosterwijckin viimeisenä pidetty maalaus.

Elämänvaiheita
--------------

Maria van Oosterwijckin isä toimi kotikaupunkinsa korkeassa hallinnollisessa virassa. Maria oli perheensä kolmas lapsi ja herätti huomiota lahjakkuudellaan jo lapsena. Isän uuden avioliiton myötä perhe tutustui taiteilijoihin ja 17-vuotiaana Marian kerrotaan päättäneen omistautua taiteelle.

Taidemaalarin opintonsa Maria van Oosterwijck suoritti Jan Davidz de Heemin johdolla. Sukupuolensa vuoksi häntä ei hyväksytty taidemaalarien killan jäseneksi. Hänen maalauksiaan arvostettiin jo hänen eläessään ja itse Aurinkokuningas, Ranskan kuningas Ludvig XIV, osti niitä kokoelmiinsa.

Vuoden 1666 keskivaiheilla van Oosterwijck muutti Amsterdamiin ja pääsi työskentelemään taiteilija Willem van Aelstenin assistenttina. Sattuma johdatti hänet kansainväliseen maineeseen. Alankomaissa vieraillut Firenzen ruhtinas Cosimo III de Medici näki van Oosterwijckin töitä ja totesi ne yhtä taitaviksi kuin mestarinsa, van Aelstenin.

Tämän jälkeen van Oosterwijck saattoi myydä maalauksiaan ohi taidemaalarien killan, johon häntä ei ollut edes huolittu, erittäin kalliilla hinnoilla. Erään maalauksen osti keisari Leopold I. Suuret tulot mahdollistivat myös asumisen hyvällä asuinalueella. Kun joukko alankomaalaisia merimiehiä oli joutunut barbareskimerirosvojen vangeiksi, maksoi van Oosterwijck heistä pyydetyt lunnaat.

Maria van Oosterwijck asui lähellä Willem van Aelstenia ja he jakoivat työhuoneen. Oliko heidän suhteensa työtoveruutta syvempää ei tiedetä. Van Aelstenin tiedetään kosineen van Oosterwijckiä, mutta tämä kieltäytyi. Eräiden dokumenttien mukaan, jotka koskevat palveluskuntaa vuodelta 1676, he asuivat yhdessä. Kun muut maalarit joutuivat 1680-luvun lopulla tinkimään elintasostaan, pysyi van Oosterwijck edelleen kuninkaallisten tilaajien suosikkina. Van Oosterwijck opetti palvelijansa Geertje Petresin taidemaalariksi ja emäntänsä kuoltua hän elätti itsensä taiteilijana. 

Maalaamisen Maria van Oosterwijck lopetti vuonna 1693. Hän muutti serkkunsa luo Uitdaminn ja kuoli kolme vuotta myöhemmin. Hänen hautansa ei ole säilynyt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5
2. 1 2

Lisää taiteilijasta
-------------------

* (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Juho (Johan) Takkinen** (23. elokuuta 1838 Posio – 13. helmikuuta 1892 Kittilä) oli lestadiolainen saarnaaja. Hän teki saarnamatkoja Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Venäjällä ja Pohjois-Amerikassa. Ruotsin Lapin lestadiolaisseurakunta Juhani Raattamaan johdolla lähetti Takkisen ja Frans H. Nikan lähetysmatkalle Amerikkaan vuonna 1877. Seuraavana vuonna Takkinen muutti pysyvästi Amerikkaan. 

Takkinen nousi Calumetin lestadiolaisen seurakunnan johtoon 1878, ja harjoitti kovaa kirkkokuria mikä johti seurakunnan jakautumiseen kahtia.

Hän julkaisi vuonna 1880 kirjan nimeltä Amerikan Suomalainen Aapinen. Takkinen matkusti Eurooppaan viimeisen kerran syksyllä 1891 ja kuoli tällä matkalla.

Julkaisuja
----------

* *Amerikan Suomalainen Aapinen* 1880.
* *Johan Takkinen. 100 kirjettä ajalta* 1874-1892. Esipuhe Lauri Koistinen ja Eero Mäkelä 1992.
* *Johan Takkinen. Brev och skrivelser* 2018. Redaktörer Lars-Erik Wikberg och Mauri Kinnunen. Biblioteca Laestadiana 2018.

Lähteet
-------

1. ↑  Hanna Gaskin: *Amerikansuomalaisten kirkolliset olot Vartija-lehdessä vuosina 1888–1910*, s. 6. pro gradu. Itä-Suomen yliopisto, teologian osasto, 2015. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.7.2023).

Aiheesta muualla
----------------

* Johan Takkisen elämäkerta Amerikan Suomalaisessa Lehdessä 1892
Guineanlahti saarineen ja sen ympärillä olevat valtiot.
Guineanlahtea São Tomén saaren eteläpuoliselta pieneltä Ilhéu das Rolasin saarelta nähtynä.
**Guineanlahti** on laaja Atlantin valtameren lahti Afrikan länsirannikolla Liberiassa sijaitsevan Cape Palmasin ja Gabonissa sijaitsevan Cap Lopezin välissä.

Niger-joen suisto erottaa Guineanlahden erillisiksi Bonnyn- ja Benininlahdeksi.

Rantavaltioita edellä mainittujen lisäksi lännestä etelää kohti ovat Norsunluurannikko, Ghana, Togo, Nigeria, Kamerun ja Päiväntasaajan Guinea.

Guineanlahteen virtaavat Nigerin lisäksi Volta ja Ogooué. Suurimmat saaret, Bioko, São Tomé ja Príncipe, kuuluvat tuliperäiseen "Kamerunin-linjaan" (engl. *Cameroon Volcanic Line*). Saarista viimeisinä mainitut muodostavat São Tomé ja Príncipen saarivaltion. Kamerunin-linjaan kuuluva Annobónin saari jää lahden etelärajan ulkopuolelle.

Guineanlahden pohjoisrannikko tunnetaan historiallisesti nimellä Ylä-Guinea, itärannikko nimellä Ala-Guinea. Eurooppalaiset kauppiaat ja tutkimusmatkailijat jakoivat Ylä-Guinean rannikon varhain neljään osaan, jotka saivat lännestä itään lueteltuina nimet Pippurirannikko, Norsunluurannikko, Kultarannikko ja Orjarannikko. Näistä nimistä Norsunluurannikko on nykyisinkin käytössä alueella sijaitsevan valtion nimenä. Kultarannikko tunnetaan nykyään maana nimellä Ghana.

2000-luvulla merirosvous on lisääntynyt nopeasti Guineanlahdella. Vuonna 2011 hyökkäyksiä sattui 64, kun vuosikymmen aiemmin niitä ei ollut yhtään. Merirosvous on vaikuttanut etenkin Beniniin, jonka Cotonoun sataman liikenne on laskenut 70 %.

Tärkeimmät satamat
------------------

* Norsunluurannikon Abidjan
	+ suuri kahvin, kaakaon ja puun viejä
* Ghanan Sekondi-Takoradi
	+ kaakaon ja mangaanin vientiä
* Beninin Cotonou
	+ palmuöljyn vientiä
* Nigerian Lagos Ogajoen suussa olevilla saarilla
	+ runsasta kaakaon, puuvillan, maapähkinöiden ja öljypalmutuotteiden vientiä
* Kamerunin Douala
	+ kahvin, kaakaon, banaanin ja puutavaran vientiä
* Gabonin Libreville

Lähteet
-------

1. ↑  *Limits of the oceans and seas (Special Publication N° 53)*, s. 19. Monte Carlo, Monaco: International Hydrographic Organization, 1953. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 25.11.2012). (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Schlüter, Thomas: *Geological Atlas of Africa: With Notes on Stratigraphy, Tectonics, Economic Geology, Geohazards, Geosites and Geoscientific Education of Each Country*, s. 98–100. Springer, 2008. ISBN 3540763244. Teoksen verkkoversio (viitattu 25.11.2012). (englanniksi)
3. 1 2  Gascoigne, Angus: Islands of São Tomé and Príncipe of the coast of Equatorial Guinea World Wildlife Fund. Viitattu 23.11.2012. (englanniksi)
4. ↑  "Guinea", *Otavan iso Fokus, 2. osa (El–Io)*, s. 946. Otava, 1973. ISBN 951-1-00272-4.
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Guineanlahti** Wikimedia Commonsissa
Henrietta Kekäläinen

Elämä| Syntynyt | 
1988EspooView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pia Henrietta Moon (os. Kekäläinen)** (s. 1988 Espoo) on suomalainen yrittäjä ja entinen Yleiselektroniikka Oyj:n hallituksen jäsen.

Wienissä ja Aalto-yliopistossa kauppatieteitä opiskellut Kekäläinen on ollut mukana Rails Girls -yhteisössä, joka kannustaa naisia koodauksen pariin. Vuonna 2014 hän perusti koululaisille robotiikan ja luovan teknologian kursseja järjestävän Mehackit-mediataideyrityksen Otso Havannon (os. Sorvettula) ja Charlotta Liukkaan kanssa. Vuonna 2016 Kekäläinen perusti Yhdysvalloissa ja Euroopassa toimivan Carbo Culture -yrityksen, jonka tavoitteena on poistaa gigatonni hiilidioksidia ilmakehästä. Carbo Culture tekee CO2-poistoa teknologian avulla, joka muuntaa antropogeenistä ja metsäjätebiomassaa stabiiliksi biohiileksi, jota voidaan käyttää muun muassa maaperän parannukseen. Kekäläinen tapasi yrityksen muut perustajat osallistuessaan vuonna 2013 NASA:lla järjestettyyn Singularity Universityn Global Solutions -ohjelmaan.

Kekäläinen on ollut Yleiselektroniikka Oyj:n hallituksen jäsen ja samalla Suomen nuorin pörssiyhtiön hallituksen jäsen omistajasuvun ulkopuolelta. Kekäläinen on yksi MySpeakerin puhujista, ja hän ollut puhujana muun muassa TedX:ssä ja Slushissa. Vuonna 2017 hän oli yksi Image-lehden "Imagen sankarit 2017" -listatuista.

Lähteet
-------

1. ↑  Panu Jansson: Henrietta Kekäläinen uskoo, että maailma on muutettavissa *City*.  24.8.2015. Viitattu 4.10.2018.
2. ↑  Jani Timonen: Koodauslähettiläs opettaa nuorille, että he voivat oppia mitä tahansa – "Kaikilla on oltava samat mahdollisuudet teknologiaan" *HS*.  3.9.2016. Viitattu 29.11.2020.
3. 1 2  Image-toimitus: Tulevaisuuden muuttaja / Henrietta Kekäläinen / Imagen sankarit 2017 *apu.fi*.  16.5.2017. Viitattu 4.10.2018.
4. ↑  Henrietta Kekäläinen, 29, haluaa valmistaa hiiltä Kalifornian metsäpalojätteestä - "Joskus tulee olo, että on altavastaaja, koska on nuori, nainen tai muuta" *talouselama.fi*.  10.2.2018. Talouselämä. Viitattu 4.10.2018.
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Henrietta Kekäläinen – Keynote Puhuja *MySpeaker Oy*.  Arkistoitu 20.2.2020. Viitattu 20.2.2020.
7. ↑  Henrietta Kekäläinen *myspeaker.fi*.  Arkistoitu 20.2.2020. Viitattu 4.10.2018.
**Suomen New Yorkin kulttuuri-instituutti** (engl. *Finnish Cultural Institute in New York*) on vuonna 1990 perustettu kulttuuri-instituutti. Se on yksi 17 suomalaisesta eri maissa toimivasta kulttuuri- ja tiedeinstituutista. New Yorkin ohella instituutilla on toimisto myös Helsingissä. Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön tukeman instituutin ovat perustaneet Suomen Taiteilijaseura, Suomen Arkkitehtiliitto ja Ornamo. Instituuttia ylläpitää vuonna 1989 perustettu Suomen New Yorkin kulttuuri-instituutin säätiö (engl. *The Foundation for the Finnish Cultural Institute in New York*).

Instituutti ylläpitää kolmea taiteilijaresidenssiä sekä tuottaa ja kuratoi näyttelyitä ja muita tapahtumia yhteistyössä paikallisten gallerioiden, museoiden ja muiden yhteistyötahojen kanssa. Kaikki residenssit sijaitsevat Brooklynissa Williamsburgin alueella. Yhtä residensseistä rahoittaa Alfred Kordelinin säätiö, ja se on yhteydessä kansainväliseen ateljee- ja kuratointiohjelmaan International Studio and Curatorial Programiin.

Instituutin toiminta-alueena on Yhdysvallat ja myös Kanada. Tavoitteena on edistää suomalaista kuvataidetta, designia ja arkkitehtuuria alueella ja luoda pitkäaikaisia yhteistyösuhteita suomalaisten ja pohjoisamerikkalaisten visuaalisten alojen ammattilaisten välillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Institute in brief The Finnish Cultural Institute in New York.  Arkistoitu 17.2.2016. Viitattu 14.11.2013. (englanniksi) osittain (suomeksi)
2. ↑  Suomen New Yorkin kulttuuri-instituutin säätiö Kauppalehden yrityshaku. Viitattu 7.7.2011.
3. 1 2 3  Tietoa residensseistä The Finnish Cultural Institute in New York.  Arkistoitu 11.11.2013. Viitattu 14.11.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Instituutin kotisivut
Ravensburgerin pääkonttori
**Ravensburger Spieleverlag GmbH** on saksalainen lautapelejä, palapelejä ja muita vastaavia tuotteita valmistava yhtiö, jonka tuotemerkkejä ovat Ravensburger, Alea ja FX Schmid. Se on suurimpia lautapelien myyjiä Euroopassa.

Historiaa
---------

Ravensburger aloitti Otto Robert Maierin perustamana liiketoimintansa vuonna 1883 julkaisemalla puusepille ja arkkitehdeille suunnattuja oppaita. Pääoman kasvettua yhtiö julkaisi seuraavana vuotena ensimmäisen lautapelinsä nimeltään Matka maailman ympäri. Vuosisadan vaihteessa Ravensburger oli julkaissut kuvakirjoja, lastenkirjoja, taideoppaita, tietokirjoja ja lasten pelejä ja vuonna 1900 Maier rekisteröi yhä käytössä olevan sinisen kolmion yhtiön logoksi.

Ennen Ensimmäistä maailmansotaa Ravensburgerilla oli yli 800 tuotetta, joista lauta- ja muita pelejä yhtiö oli julkaissut Saksan ja muun Länsi-Euroopan lisäksi myös Itävalta-Unkarissa ja Venäjällä. Toisen maailmansodan jälkeen Ravensburger keskittyi julkaisemaan pelejä ja kirjoja lapsille sekä erilaisia harrastekirjoja aikuisille. Vuonna 1964 yhtiö aloitti ongelmanratkaisupelien julkaisemisen ja perusti toimipisteitä Itävaltaan, Ranskaan, Italiaan, Hollantiin, Sveitsiin ja Isoon-Britanniaan. Vuonna 1977 Ravensburger jakaantui kirjoja tuottavaan ja pelejä tuottavaan osaan.

Ravensburgerin julkaisemia kirjoja on noin 1800 kappaletta ja pelejä 850 kappaletta, jonka lisäksi julkaistuihin nimikkeisiin kuuluu ongelmanratkaisupelejä, harrastustarvikkeita ja tietokoneohjelmia. Ravensburger julkaisee tuotteita paitsi alkuperäisellä nimellään myös aikuisten pelejä nimellä *Alea* ja pelejä ja lasten kirjoja nimellä *FX Schmid*. Yhtiökauppojen seurauksena Ravensburger julkaisee tuotteita Sveitsissä myös nimellä *Carlit* ja Tšekissä nimellä *Dino*. Ravensburgin tuotteita myydään yli viidessäkymmenessä maassa.

Lisäksi Ravensburger on julkaissut suuren joukon erilaisia ja erikokoisia palapelejä.

Tunnettuja pelejä
-----------------

Ravensburger-nimellä julkaistuja pelejä

* Muuttuva labyrintti
* Java
* Othello
* Scotland Yard
* Tikal
* Top Secret Spies

Alea-nimellä julkaistuja pelejä

* Puerto Rico
* Ra
* San Juan
* Princes of Florence
* Chinatown

FX Schmid -nimellä julkaistuja pelejä

* Auf Achse
* Torres

Lähteet
-------

1. ↑  Jahresabschluss 2016 *Ravensburger Gruppe*.  2017. Viitattu 31.8.2017. (saksaksi)
2. ↑  Annual Report 2016 of the Ravensburger AG Group (PDF) (sivu 37)  2016. Ravensburger Gruppe. Viitattu 31.8.2017. (englanniksi)
3. ↑  Woods, Stewart: "3", *Eurogames: The Design, Culture and Play of Modern European Board Games*, s. 48. McFarland, 2012. ISBN 9780786467976. Eurogames: The Design, Culture and Play of Modern European Board Games (viitattu 24.7.2017). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ravensburger**.
*
**Juho Vihtori (Johan Viktor) Valo** (24. syyskuuta 1866 Pornainen – 29. huhtikuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen posteljooni ja ammattiyhdistysvaikuttaja, joka toimi kahteen otteeseen nykyisen Posti- ja logistiikka-alan unionin ensimmäisen edeltäjän Suomen Postiljooniyhdistyksen puheenjohtajana. Hänet teloitettiin sisällissodan aikana Viipurissa.

Helsingissä arvopostikantajana työskennellyt Valo valittiin Postiljooniyhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi järjestön perustavassa kokouksessa Tampereella vuonna 1906. Tehtävän myöhemmin jättänyt Valo palasi yhdistyksen puheenjohtajaksi 1917, vaikka oli tiettävästi haluton ottamaan sitä vastaan. Hän oli aktiivisesti mukana myös Raittiusyhdistys Koiton sekä sosialidemokraattisen puolueen toiminnassa. Lisäksi Valo kuului muun muassa Helsingin Työväen Säästöpankin johtokuntaan.

Sisällissodan syttyessä Valo nimitettiin punaisten perustaman Postineuvoston jäseneksi. Valkoiset teloittivat hänet Viipurin taistelun aikana huhtikuussa 1918 Viipurin postitalon pihamaalla. Samassa yhteydessä ammuttiin myös viisi muuta Postineuvoston jäsentä, kuten Kössi Ahmala ja Theodor Alexejeff.

Lähteet
-------

1. ↑  Valo, Johan Viktor Suomen sotasurmat 1914-1922.  Arkistoitu 30.12.2016. Viitattu 29.12.2016.
2. ↑  Jokela, Arto: Postilaisten järjestäytymisaste korkea heti alusta alkaen.  *Reitti*, 2016, nro 1. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.12.2016.
3. 1 2  "Vallankumouksellinen postineuvosto, joka melkein kokonaisuudessaan telotettiin".  *Itä ja Länsi*, 1928, nro 17–18. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.12.2016.
*Tämä artikkeli kertoo hallintoalueesta. Les Corts oli myös FC Barcelonan entisen stadionin nimi.*
Les Corts Barcelonan kartalla
**Les Corts** on yksi Barcelonan kaupungin kymmenestä hallintoalueesta. Sitä rajoittavat Sarrià-Sant Gervasin, Eixamplen ja Sants-Montjuïcin hallintoalueiden lisäksi L'Hospitalet de Llobregatin, Esplugues de Llobregatin ja Sant Just Desvernin kunnat.

82 588 asukkaallaan Les Corts oli vuoden 2005 väestönlaskennassa hallintoalueista pienin. Alueella onkin melko vähän asuinrakennuksia ja rakennukset ovat pääosin liikekiinteistöjä. Les Cortsissa on myös Barcelonan yliopiston ja Barcelonan teknillisen yliopiston kampukset. Lisäksi Euroopan suurin stadion, FC Barcelonan Camp Nou, sijaitsee Les Cortsin alueella.

Aiheesta muualla
----------------

Camp Nou
* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Les Corts** Wikimedia Commonsissa

* Les Corts Barcelonan kaupunginhallituksen sivuilla (katalaaniksi)

Barcelonan hallintoalueet

* Ciutat Vella
* Eixample
* Gràcia
* Horta-Guinardó
* Les Corts
* Nou Barris
* Sant Andreu
* Sant Martí
* Sants-Montjuïc
* Sarrià-Sant Gervasi
**Lactobacillus bulgaricus** (koko nimeltään *Lactobacillus delbrueckii* s.p. *bulgaricus*) on grampositiivinen, sauvamainen bakteeri, jota käytetään muun muassa jogurtin ja juustojen valmistuksessa. Se on tunnettu myös nimellä *Thermobacterium bulgaricum*.

Aineenvaihdunta
---------------

*Lactobacillus bulgaricus* lisääntyy 20–50 °C:n lämpötilassa. Se hajottaa maidon laktoosin glukoosiksi ja galaktoosiksi. Prosessissa syntyvä maitohappo juoksettaa maidossa olevan kaseiinin ja siten muuttaa maidon rakenteen paksummaksi. Valmiin jogurtin maitohappopitoisuus voi olla jopa 1,6 %.

Käyttö elintarvikkeiden tuotannossa
-----------------------------------

*L. bulgaricus* -bakteeria on käytetty vuosituhansien ajan hapatettujen maitotuotteiden valmistuksessa. Bakteerin tuottama maitohappo parantaa maidon säilyvyyttä. Hapan ympäristö heikentää muiden – ihmiselle mahdollisesti haitallisten – mikrobien elinolosuhteita maidossa. 

*Lactobacillus bulgaricus* -bakteerit, kuten muutkin maitohappobakteerit, saattavat helpottaa laktoosi-intoleranssista kärsivien oireita. Ne pilkkovat maitosokerin helpommin sulaviksi sokereiksi.

Länsimaissa jogurteissa käytetään usein miedomman makuisen lopputuloksen antavaa *Lactobacillus acidophilus* -bakteeria.

Historia
--------

Bulgarialaissyntyinen Stamen Grigorov keksi vuonna 1905 Genevessä, että tietty bakteerilaji aiheutti maidon muuttumisen luonnonjogurtiksi. Bakteeri sai nimekseen *Lactobacillus bulgaricus*. Myöhemmin sen on todettu olevan *Lactobacillus delbrueckii* -bakteerin alalaji.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Grigoroff, Stamen Étude sur une lait fermenté comestible. Le "Kissélo mléko" de Bulgarie. *Revue Médicale de la Suisse Romande.* Genéve. Georg&G. Libraires-Éditeurs. Librairie de L’Université. 1905


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q262677
* Wikispecies: Lactobacillus delbrueckii subsp. bulgaricus
* BacDive: 6449
* CoL: 5J8D2
* EPPO: LACBBU
* GBIF: 3227306
* iNaturalist: 205934
* ITIS: 969493
* LPSN: lactobacillus.html#delbrueckiibulgaricus
* NCBI: 1585

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Lack of Divine Inspiration** on Kinetik Controlin ensimmäinen täysipitkä studioalbumi. Levy äänitettiin Finnvox-studioilla ja Studio Kinetikissä loka-joulukuussa 2007. Suomessa albumin julkaisivat 28. toukokuuta 2008 Toyboyz ja Bonnier-Amigo. Euroopassa levyn julkaisi Enorm Music / CMM Marketing 28. marraskuuta 2008. Singleinä levyltä on julkaistu kappaleet "Lack of Divine Inspiration", "No-One Knows about Us", "The Mutt", sekä "Vanguard of the New World". Kaikki singlet ovat sijoittuneet kolmen parhaan joukkoon Suomen virallisella latauslistalla ja neljän parhaan joukkoon Suomen virallisella singlelistalla. 

Albumin kansitaiteen on suunnitellut ja tehnyt Vesa Ranta (Sentenced). Levyn miksasi Arto Tuunela (Pariisin kevät, Major Label) ja siinä avusti Mikko Karmila (Nightwish, Children of Bodom, Sonata Arctica, Stratovarius).

Kappaleet
---------

1. Vanguard of the New World – 2.29
2. Lack of Divine Inspiration – 3.47
3. Who Does Not Want Freedom – 4.25
4. The Mutt – 4.05
5. No One Knows about Us – 4.21
6. Walk through Fire – 4.37
7. Silence the Serenade – 3.53
8. Killing Inferno – 3.39
9. Waves of Redemption – 3.20
10. What Is Love – 3.05 (Haddaway-cover)
11. Grey

### Suomen painoksen bonuskappaleet

1. 
2. Each Time – 4.18
3. Threeway-Ticket – 4.08
4. (You) Don't Believe in Yourself – 3.40
5. No Tomorrow – 3.54
6. A Small Leap of Faith – 4.15

Suomen painoksen kappaleet julkaistiin alun perin *Enslaving the Audio* -EP:llä vuonna 2006. Myös kappaleesta "Grey" on erilainen miksaus Suomessa julkaistussa versiossa.

Kokoonpano
----------

* Tweak – laulu ja kitara
* Dexter – kosketinsoittimet ja ohjelmointi
* Medusa – rummut
* Shades – bassokitara
* Laura Melancollan – laulu (vieraileva muusikko)
**Mallusjärvi** on Porvoonjoen vesistön suurin järvi. Sen pinta-ala on 520 hehtaaria. Järvi on savinen, mutta se on hyvä lintuhavaintokohde. Järvi sijaitsee Orimattilan eteläisessä kylässä, jonka nimi on Mallusjoki.

Mallusjärven alueella on havaittu mm. jänkäsirriäinen, tiiralokki ja mustatiira.

Mallusjärvi etelästä.
Mallusjärveltä lähtevissä ojissa ja joissa on useita koskia: Porvoossa, entisen Porvoon maalaiskunnan alueella Porvoonjokea pitkin Strömsberginkoski, Henttalankoski, Askolassa Vakkolankoski, Hiirikoski, Onkimaankoski, Pukkilassa Syvänojan ylikoski, Syvänojan alikoski, Naarkoski ja Napiankoski sekä Orimattilassa Hakoistenkoski. 

Mallusjärvellä on 2018 valtakunnallinen asiantuntijoiden tarkkailema levänseurantapaikka Orimattilan evankelis-luterilaisen seurakunnan leirikeskuksella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kansalaisen Karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 25.8.2010.
2. 1 2 3 4 5 6  OIVA – Ympäristö- ja paikkatietopalvelu (edellyttää rekisteröitymisen) Ympäristöhallinto. Viitattu 25.8.2010.
3. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Päijät-Hämeen lintutieteellinen yhdistys ry: Mallusjärvi (Arkistoitu – Internet Archive)
* www.panoramio.com  (Arkistoitu – Internet Archive) Mallusjärvi, Viktor FIN

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mallusjärvi**.
**Leslie Thompson "Les" Baxter** (14. maaliskuuta 1922 Mexia, Texas – 15. tammikuuta 1996 Newport Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen muusikko ja säveltäjä. Tullessaan ensin tunnetuksi swingyhtyeiden sovittajana sekä säveltäjänä 1940-luvulla, hän loi oman maailmanmusiikin inspiroiman viihdemusiikkityylilajinsa, exotican, 1950- ja 1960-luvuilla.

Baxter opiskeli pianonsoittajaksi Detroit Convervatoryssa sekä Pepperdine Collegessa Los Angelesissa. Koulusta valmistuttuaan hän keskeytti pianonsoiton ja ryhtyi laulajaksi. 23-vuotiaana Baxter liittyi Mel Tormén Mel-Tones-yhtyeeseen. Yhtye lauloi Artie Shaw’n levytyksillä, muun muassa hittikappaleella "What Is This Thing Called Love".

Vuonna 1950 Baxter ryhtyi Capitol Recordsin sovittajaksi sekä orkesterinjohtajaksi ja työskenteli Nat King Colen hittikappaleilla, muun muassa kappalella "Mona Lisa". Samoihin aikoihin Baxter myös itse alkoi levyttämään albumeita. Vuonna 1948 hän julkaisi *Music out of the Moon* -albumin. Neljä vuotta myöhemmin hän aloitti exotica-albumeiden levyttämisen albumillaan *Le Sacre du Sauvage*.

Baxter sävelsi yli sata elokuvan ääniraitaa, keskittyen kauhuelokuviin, teinimusikaaleihin sekä komediaelokuviin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Erlewine, Stephen Thomas: Les Baxter Biography & History *AllMusic*. Viitattu 29.6.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Les Baxterin viralliset kotisivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Monovisio** tarkoittaa, että ikänäkö korjataan siten, että toinen silmä saadaan näkemään tarkasti kauas ja toinen lähelle. Tällöin näkö korjataan / silmät leikataan siten, että toinen silmä on likitaittoinen (myooppinen) ja toinen normaali (emmetrooppinen) eli näkee tarkasti lähelle ja kauas ilman silmälaseja (vahvuus 0). Joillekin tämä ratkaisu sopii ongelmitta, mutta toisista tuntuu, että silmät eivät osaa tehdä yhteistyötä. Silmien yhteispelin ongelmia ilmenee todennäköisemmin silloin kun silmien taittoero on suuri. Siksi monovisiomenetelmässä "lähinäkösilmän" näkökyky korjataan vain harvoin 40 senttimetrin etäisyyteen asti (vastaa -2,5 dioptrian likitaittoisuutta). Lähisilmän likitaittoisuudeksi valitaan usein -1,5 – -0,75, jolloin tarkan näön alue on noin 60/70 cm – 1 m. Käytännössä monet pystyvät näkemään myös tätä lähemmäksi.

Monovisiomenetelmää käytetäänä laserleikkauksissa ja asetettaessa silmänsisäisiä IOL-linssejä (lyhenne sanoista *Intra Ocular Lenses*). Potiaallee sopivimman menetelmän valinta riippuu monesta asiasta kuten silmän rakenteesta ja näköön liittyvistä tekijöistä sekä potilaan iästä. Ennakkotutkimuksessa eri menetelmiä voidaan verrata silmänsisäisiä moniteholinssejä käyttäen.

Monovisiolaserleikkaus on yleensä hyvä menetelmä ikänäön varhaisvaiheessa (n. 38–44-vuotiaille). Tässä vaiheessa silmät pystyvät vielä tarkentumaan lähelle, mutta ongelmia on odotettavissa pian, jos silmät leikataan niin, että kummallakin silmällä näkee kauas täydellisesti. Menetelmä soveltuu myös ikääntyneille potilaille RLE monovisio -menetelmän vaihtoehdoksi.

Monovisiolinssiä suositellaan silloin, kun ei ole varmaa, sopeutuuko potilas moniteholinssin haittoihin, mutta haluaa silti vähentää riippuvuuttaan silmälaseista lähelle katsottaessa enemmän kuin mitä pelkkä etäisyyden korjaaminen antaisi. Monovisiomenetelmää suositellaan myös, jos potilaan arvioidaan pystyvän sopeutumaan silmien taittoeroon, ja tätäkin voidaan testata piilolinsseillä ennen leikkausta.

Lähteet
-------

* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Ikänön kirurgiset hoitomenetelmät *potilaanlaakarilehti.fi*.
*Tämä artikkeli käsittelee englantilaista ritarikuntaa. Ansioritarikunta on myös ukrainalainen ritarikunta.*
Ritarikunnan tunnuksia
**Ansioritarikunta** (engl. *Order of Merit*) on englantilainen, kuningas Edvard VII:n vuonna 1902 perustama kunniaritarikunta. Ritarikunta seuraa arvojärjestyksessä Bathin ritarikunnan suurristiä. Ritarikunnan jäseneksi voidaan ottaa henkilö, joka on ansioitunut tieteen, taiteen, kirjallisuuden tai kulttuurin allalla. Ritarikunnassa on myös sotilasluokka. Ritarikunnan jäsenmäärä on rajoitettu, ja jäseniä voi olla yhtäaikaisesti 24. Ulkomaalaisia ei tosin yleensä lasketa tähän kiintiöön, vaan he ovat "kunniajäseniä".

Ritarikunnassa on yksi luokka, josta tosin erotettaan siviili- ja sotilasdivisioona:

* ritarikunnan nauha

Ritarikunnan nykyisiä jäseniä ovat esimerkiksi Prinssi Philip, Edinburghin herttua, tuottaja David Attenborough, WWW:n kehittäjä sir Tim Berners-Lee, taiteilija David Hockney ja Australian entinen pääministeri John Howard. Aikaisempia ritarikunnan jäseniä ovat olleet muun muassa Florence Nightingale, Yehudi Menuhin, Winston Churchill, filosofi Bertrand Russell, kirjailija Graham Greene, runoilija T. S. Eliot, fyysikko Ernest Rutherford, koloratuurisopraano Joan Sutherland ja Margaret Thatcher. Kunniajäseninä ritarikunnan merkin ovat saaneet esimerkiksi Dwight D. Eisenhower, Albert Schweitzer, Äiti Teresa ja Nelson Mandela. Toistaiseksi viimeinen sotilasluokan kantaja oli Intian viimeinen varakuningas Louis Mountbatten, jonka IRA murhasi attentaatissa vuonna 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2  Order of Merit The Royal Household - Crown Copyright. Viitattu 5.11.2014.
2. ↑  ODM of the United Kingdom: Order of Merit *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 20.7.2023. (englanniksi)
**Ansis Medenis** (s. 1984) on latvialainen lentopalloilija, joka pelaa kaudella 2012–2013 Vammalan Lentopallon riveissä Lentopallon Mestaruusliigassa. Sopimus VaLePan kanssa kattaa kauden 2012–2013. Medenis on pelannut urallaan myös Brasilian, Italian, Kreikan sekä Qatarin pääsarjoissa. Lisäksi hän edustaa Latvian maajoukkuetta.

Medenis on voittanut Suomessa pelatessaan SM-hopeaa kaudella 2010–2011. Latvian maajoukkuepelaaja oli pudotuspelien paras pistemies Mestaruusliigassa kaudella 2010–2011. Runkosarjassa hän oli samalla kaudella neljänneksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja. VaLePaan hän tuli ensimmäisen kerran alkukaudesta 2011–2012, kun VaLePa tarvitsi toisen hakkurin Arttu Lahdenperän aisapariksi. Hänellä oli jo sopimus Brasilian liigaan, mutta joukkueen olosuhteet eivät tyydyttäneet Ansista ja hän jäi Riikaan odottelemaan uutta sopimusta, joka solmittiin VaLePan kanssa.

Medenis aloitti kauden 2011–2012 Kreikan liigassa pelaten siellä puoli vuotta Kreikan Iraklisissa, mutta mies palasi loppukaudeksi Riigaan johtuen olkapääleikkauksesta.

Muuta
-----

Pelityyliltään Medenis on fyysinen pelaaja, jolla on kova hyökkäys ja syöttö. Medenis on pelipaikaltaan hakkuri, mutta hän pystyy pelaamaan myös yleispelaajana. Esimerkiksi syksyn 2012 EM-karsinnoissa hän pelasi Latvian maajoukkueessa yleispelaajan peliroolissa.

Joukkueet
---------

* 2013–2014 Saimaa Volley (FIN)
* 2012–2013 VaLePa (FIN)
* 2011–2012 Aris Thessaloniki (GRE)
* 2010–2011 VaLePa (FIN)
* 2009–2010 Volei Futuro (BRA)
* 2008–2009 Qatar (QAT)
* 2006–2008 Spoleto (ITA)
* 2002–2006 Poliurs Biolar (LAT)

Saavutukset Suomessa
--------------------

* Suomen Cup-mestari 2012
* SM-hopea 2011
* Pudotuspelien paras pistemies 2012

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
**Otto Aalto** (s. 15. helmikuuta 1994) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pääasiassa laitahyökkääjä. Hän on pelannut Korisliigassa Namika Lahden ja Lahti Basketballin joukkueissa.

Pelaajaura
----------

Aalto on Lahden NMKY:n kasvatti ja pelasi seuran nuorisojoukkueissa B-poikien SM-sarjaa kaudella 2008–2009 ja A-poikien SM-sarjaa vuosina 2010–2013. Miesten sarjoissa Aalto debytoi kaudella 2010–2011: hän pelasi LaNMKY:n kakkosjoukkueessa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla ja kaksi ottelua Korisliigaa seuran edustusjoukkueessa. Aalto edusti Namika Lahtea aina sen konkurssiin menoon eli vuoteen 2015 asti paitsi kaudella 2013–2014, jolloin hän pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla JKS:ssa.

Kaudella 2015–2016 Aalto edusti uutta Lahti Basketball -seuraa, joka voitti miesten I-divisioona B:n ja nousi sarjatasoa ylemmäs. Kolme seuraavaa kautta Aalto pelasi LaBa:ssa miesten I-divisioona A:ssa, kunnes joukkue nousi Korisliigaan kaudeksi 2019–2020. Kesäkuussa 2019 Aalto oli saanut opintonsa päätökseen ja pystyi panostamaan koripalloon aikaisempaa enemmän. Hän teki LaBa:n kanssa vuoden pituisen jatkosopimuksen.

Lähteet
-------

* Otto Aalto Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. 1 2  Otto Aalto – Suomen Koripalloliitto
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Otto Aalto Basketball Player Profile eurobasket.com (englanniksi)
AmchitkaHarlequin Beach saarella

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Amchixtax̂ |
| Sijainti | 
AlaskaYhdysvallat |
| Saariryhmä | 
Aleutit, Ratsaaret |
| Korkein kohta | 
373 m |
| Pinta-ala | 
308,6 km² |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Amchitka** on Yhdysvalloille kuuluva saari Ratsaarilla Aleuteilla. Se on noin 68 km pitkä ja 3–6 km leveä ja se sijaitsee hyvin maanjäristysherkällä alueella. Saari on entinen ydinkoealue.

Amchitka on alun perin aleuttien asuttama, mutta se ei ole ollut vakituisesti asuttu vuoden 1832 jälkeen. Toisessa maailmansodassa se oli Yhdysvaltojen lentotukikohta.

Amchitkalla on tehty kolme ydinkoetta vuosina 1965, 1969 ja 1971. Näistä viimeinen oli suurin koskaan Yhdysvalloissa tehty maanalainen ydinkoe, noin 5 megatonnia. Juuri tämän ydinkokeen vastaisesta protestiliikkeestä syntyi ympäristöjärjestö Greenpeace.

Saaren kartta, johon on merkitty ydinkoealueet.

Katso myös
----------

Amchitkan ydinkokeet ja Greenpeacen synty
*Hakusana "Otto Boije" ohjaa tänne. Otto Ernst Boije oli Savon ja Karjalan läänin maaherra.*
**Otto Abraham Boije af Gennäs** (7. maaliskuuta 1797 – 30. lokakuuta 1865 Turku) oli suomalainen vapaaherra, eversti ja Mikkelin läänin kuvernööri vuosina 1840–1847.

Boije kuului suomalaisen Boije af Gennäsin aatelissuvun vapaaherralliseen haaraan. Hänen isänsä, kapteeni Bengt Axel Boije oli saanut vapaaherran arvon setänsä Hans Henrik Boijen adoptoitua tämän. Boije aloitti upseerinuransa Suomen topografikunnan aliluutnanttina vuonna 1812 ja sai kaksi vuotta myöhemmin luutnantin arvon. Vuonna 1818 hän siirtyi kapteenina Suomen kadettikouluun ja vuonna 1823 everstiluutnanttina Viipurin jalkaväkirykmenttiin, jonka komentaja hänestä tuli 1831. Boije sai vuonna 1834 everstin arvon ja siirtyi seuraavana vuonna Venäjän jalkaväkeen, josta hän erosi vuonna 1838. Hänet nimitettiin marraskuussa 1840 Mikkelin läänin kuvernööriksi, missä tehtävässä hän jatkoi marraskuuhun 1847.

Boijen tullessa kuvernööriksi läänin pääkaupunki Mikkeli oli vastikään perustettu. Lääninhallituksen talo valmistui hänen kuvernöörikautenaan, ja hän perusti omilla varoillaan taloa ympäröivään kortteliin puiston. Boije tiettävästi suunnitteli vuonna 1842 käyttöön otetun Mikkelin ensimmäisen vaakunan.

Boijen puolisona oli vuodesta 1827 viipurilaisen kauppiaan tytär Amalia Jaenisch. Heillä ei ollut lapsia. Boije omisti Linnunpään kartanon Piikkiössä vuosina 1849–1862.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tor Carpelan: *Ättartavlor för de på Finlands riddarhus inskrivna ätterna, A–G*, s. 124. Helsinki 1954.
2. ↑  *Mikkelin virastokortteli: rakennushitoriaselvitys*, s. 7 Arkkitehtitoimisto Hannu Puurunen/Senaatti-kiinteistöt 2011. Viitattu 22.1.2020.
3. ↑  Mikkelin historia Mikkelin kaupunki. Viitattu 22.1.2020.
**Otto** (kreik. Όθων, *Óthon*) (1. kesäkuuta 1815 Salzburg, Itävalta – 26. heinäkuuta 1867 Bamberg, Saksa) oli modernin Kreikan ensimmäinen kuningas, joka astui valtaan vuonna 1832, kun Lontoon konferenssissa Kreikasta tuli uusi itsenäinen kuningaskunta. Hän hallitsi 6. helmikuuta 1832 – 23. lokakuuta 1862.

Elämä
-----

Otto oli Wittelsbachin sukua, Baijerin kuningas Ludvig I:n poika ja sukua Bysanttia hallinneille Komnenos- ja Laskaris-suvuille.

Otto yritti hallita yksinvaltiaana, mutta historioitsija Thomas W. Gallantin sanoin, hän ei ollut tarpeeksi armoton, jotta häntä olisi pelätty, armelias jotta häntä olisi rakastettu tai tarpeeksi pätevä, jotta häntä olisi kunnioitettu.

Vuoteen 1843 mennessä tyytymättömyys oli noussut niihin mittoihin että maahan vaadittiin perustuslakia ja maata hallitsevien baijerilaisten virkamiesten lähtöä. Kun Baijerin joukot poistuivat maasta, syttyi syyskuussa armeijan ja ateenalaisten yhteinen kapina ja maaliskuussa 1844 tuli voimaan kuninkaan valtaa rajoittava perustuslaki.

Vuonna 1854 Otto luuli Osmanien valtakunnan olevan Krimin sodan vuoksi sidottuna toisaalle ja ryhtyi hyökkäykseen vallatakseen valtakuntaan kuuluvat kreikkalaisalueet. Hyökkäys oli huonosti suunniteltu, ja se torjuttiin nopeasti. Osmanien liittolaiset Englanti ja Ranska alistivat tämän jälkeen Kreikan usean vuoden brittimieliseen hallintoon ja englantilaisten ja ranskalaisten miehitysjoukkojen valvontaan.

Otto syrjäyttämisensä jälkeen maanpaossa vuonna 1865.
Otto oli vallassa vuoteen 1862 asti, jolloin hän joutui lähtemään maanpakoon. Syitä tähän olivat muun muassa Oton taantumuksellisuus, katolilaisuus, perijän puute ja yhteydet korruptoituneisiin poliitikkoihin. Hän kuoli maanpaossa Baijerin Bambergissä vuonna 1867. Ottoa seurasi hallitsijana Yrjö I.

Lähteet
-------

1. ↑  Kreikan maa.  *Sanan Saattaja Wiipurista*, 09.03.1833, nro 10, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.07.2015.
2. ↑  Revolution of 1843 *Encyclopaedia Britannica*.
3. ↑  Kreetan valtakunnassa on kapina.  *Hämäläinen*, 07.11.1862, nro 45, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.07.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Otto** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**–** | **Kreikan kuningas**1832–1862 | Seuraaja:**Yrjö I** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo elokuvasta. Nimen muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*

Marilyn Monroe *Sopeutumattomien* trailerissa.
**Sopeutumattomat** (*The Misfits*) on vuonna 1961 ilmestynyt yhdysvaltalainen elokuva, jonka ohjasi John Huston. Pääosissa olivat Clark Gable, Marilyn Monroe, Montgomery Clift, Thelma Ritter ja Eli Wallach. 

Elokuvan tuotti United Artists ja sen käsikirjoitti Arthur Miller, joka oli naimisissa Marilyn Monroen kanssa. Elokuva jäi sekä Gablen että Monroen viimeiseksi. Gable kuoli ennen ensi-iltaa ja Monroe seuraavana vuonna. 

*Sopeutumattomat* kuvattiin Nevadan osavaltiossa, suurilta osin autiomaassa. Aikataulun ja budjetin ylittänyt kuvausprosessi oli vaikea. Sitä käsitellään useissa kirjoissa ja dokumenttielokuvissa. Horror punk -yhtye Misfits sai nimensä elokuvan mukaan.

Juoni
-----

Elokuvan keskiössä on neljä paikkaansa etsivää sopeutumatonta. Heitä ovat nuori, vasta eronnut Roslyn Taber (Monroe), leskeksi jäänyt Guido (Wallach), ikääntyvä lehmipoika Gay Langland (Gable) sekä traumaattinen Perce Howland (Clift). He lähtevät Renon autiomaahan pyydystämään villihevosia.

Matkan aikana kunkin luonto joutuu koetukselle ja henkiset haavat avautuvat.

Kuvaukset
---------

Koska pääosanesittäjät, ohjaaja ja käsikirjoittaja olivat kuuluisuuksia, *Sopeutumattomien* ennakkomainonta oli suurellista. Magnum-valokuvayhtiö palkkasi luottokuvaajansa seuraamaan kuvauksia.

Prosessista tuli kuvausryhmälle ongelmallinen. Marilyn Monroen ja Arthur Millerin avioliitto rakoili, ja Monroen lääkeriippuvuus syveni. Hän myöhästyi kuvauksista tavan takaa ja joutui eräässä vaiheessa sairaalahoitoon. Sekä Monroe, että Montgomery Clift kärsivät päihderiippuvuudesta ja unettomuudesta, ja Cliftillä, joka oli alkanut kärsiä muistikatkoksista hurjan alkoholinkäytön seurauksena, oli vaikeuksia muistaa vuorosanojaan.

John Huston pelasi öisin uhkapelejä ja nukahteli kuvauksissa. Tuotantoyhtiö joutui maksamaan osan hänen peliveloistaan. 

Clark Gable vaati saada tehdä stunt-kohtauksensa itse. Elämäkerturit ovat arvelleet, että tämä vaikutti tuolloin 59-vuotiaan näyttelijän kuntoon. 

Työryhmää painosti kuvausten ajan kova helle.

Lähteet
-------

1. ↑  Bosworth, Patricia; Kirstilä, Pentti; *Monty - Montgomery Cliftin elämä* (1991)

Aiheesta muualla
----------------

* www.filmsite.org
* www.telvis.fi
* IMDB
* Historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Historiikki ja galleria (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ottilia Stenbäck**, lempinimeltään **Tiila-täti** (31. joulukuuta 1848 Alavus – 15. heinäkuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen opettaja. 

Stenbäckin vanhemmat olivat rovasti Karl Fredrik Stenbäck ja Emilia Ottilia Christina von Essen. Stenbäck valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1873. Toimittuaan ensin opettajana Alavudella vuoteen 1876*lähde?* hän siirtyi Helsinkiin, jossa työskenteli Helsingin suomalaisen tyttökoulun johtajattarena 1876–1919. Stenbäckin aikana tyttökoulun oppilasmäärä kasvoi 600 oppilaaseen. Hän oli myös koulun yhteydessä toimineen jatko-opiston kasvatusopillisen johtokunnan jäsen ja opiston johtaja professori B. F. Godenhjelmin jälkeen 1905–1925.

Stenbäck oli muun muassa NNKY-liiton perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1896–1932 sekä liittohallinnon jäsen 1905–1928 ja toimitti *Tilhi*-nimistä lastenlehteä vuosina 1884–1886. Hänen teostaan *Kasvatusopin historian pääpiirteet I–II* (1890–1892) käytettiin yliopiston kurssikirjana. Vuonna 1925 hän julkaisi Wilhem Wegeliuksen elämäkerran.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 712. Helsinki: WSOY, 1955.
* Tiedenaisia – Ottilia Stenbäck, opettaja, kasvatustieteilijä 1848–1939 *mv.helsinki.fi*.

### Viitteet

1. 1 2  Venla Sainio, Ottilia Stenbäck, Biografiasampo (valitse Kansallisbiografia), viitattu 19.7.2022
2. ↑  Hilja Haahti, Helsingin Suomalainen tyttökoulu, Suomen Kuvalehti, 44/1919, s. 3


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Kamjansken tekojärvi** (ukr. Кам’янське водосховище, *Kamjanske vodosh’ovyštše*) on Ukrainan keskiosissa Dneprin alajuoksulla sijaitseva tekojärvi, joka muodostaa osan Dneprin pääuomasta. Se sijaitsee hallinnollisesti Kirovohradin, Pultavan ja Dnipropetrovskin alueilla.

Tekojärvi on 114 km pitkä ja keskimäärin 5 km leveä (leveimmillään 8 km). Sen pinta-ala on 567 km2, ja keskisyvyys 15 m. Tekojärven tilavuus on 2,45 km2.

Krementšukin, Kamjansken, Verh’nodniprovskin ja Horišni Plavnin kaupungit sijaitsevat järven rannalla, ja Dneprin sivujoki Vorskla laskee Dnepriin tekojärven kohdalla.

Tekojärvi muodostui 1963-65 Kamjansken vesivoimalan rakentamisen yhteydessä. Vuoteen 2017 asti sen nimenä oli *Dniprodzeržynskin tekojärvi*; nimi muutettiin nykyiseksi sen jälkeen, kun Kamjansken (vuosina 1936-2016 *Dniprodzeržynsk*) vanha nimi palautettiin.

Kamjansken vesivoimalan pato Kamjansken tekojärven eteläpäässä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kamianske Reservoir *Internet Encyclopedia of Ukraine*. Viitattu 20.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kamjansken tekojärvi** Wikimedia Commonsissa
**Sope Oy** on Lahdessa toimiva suomalainen huonekaluvalmistaja, joka on erikoistunut sohvien ja kirjahyllyjen valmistukseen. Yrityksen oma myymälä Huonekaluliike Sope Oy toimi 2010-luvulla Helsingin Malmilla Hankkijan vanhassa rehutehtaassa. Kolmas ryhmän yhtiö on sohvatuotantoon erikoistunut Sope Verhoomo Oy.

Historiaa
---------

Puusepäntehdas Sopenkorpi Oy:n perusti Lahden Rautateollisuus Oy vuonna 1945 voidakseen testata ja kehittää puuntyöstökoneitaan. Yrityksen nimi tuli tehtaan sijaintipaikasta Lahden Sopenkorven teollisuusalueella. Tuotteina oli aluksi puusta ja metallista valmistettuja kotikonttori ja laitoskalusteita sekä radio- ja televisiolaatikoita.

Vuonna 1954 huonekalutehtaalle perustettiin markkinointiyhtiö Sopekaluste Oy. Molemmat yhtiöt fuusioitiin emoyhtiöön vuonna 1960, kunnes vuonna 1990 huonekaluteollisuus yhtiöitettiin jälleen nimellä Sope Interior Oy.

Vuonna 1954 Sopenkorpi oli kasvanut Suomen viidenneksi suurimmaksi puusepänyritykseksi. Kymmentä vuotta myöhemmin sen sijoitus oli yhdeksäs. Sopenkorpi oli mukana 1959 perustetussa huonekalualan kauppaketjussa Kaluste-Yhtymä.

1960–1980-luvuilla Sopenkorven tuotanto oli laajimmillaan, ja yritys tunnettiin muun muassa Nastolan tehtaalla valmistetuista mäntyisistä talonpoikaistyylisistä ruokailuryhmistään *Jukola* ja *Impivaara* sekä vuodesta 1971 aina 1990-luvulle tuotannossa pysyneestä konservatiivisesta *Tower*-sohvakalustosta. Kodinkalusteiden ohella yritys on tehnyt paljon hotellien, kirjastojen, matkustajalaivojen ja konserttisalien kalustuksia, Vuonna 1984 Sopenkorpi osti Stockmannilta Keravan Puusepäntehtaan.

Raute myi Sope Interior Oy:n ennen listautumistaan pörssiin 1994. Tuolloin työntekijöitä oli noin 120 ja liikevaihtoa noin 5 miljoonaa euroa.

Uuden omistajan Eero Salosen johtama Sope oli 2000-luvun puolivälissä yrityssaneerauksessa. Ennen sitä liikevaihto oli pudonnut kolmeen miljoonaan euroon ja henkilöstö 30:een. 2010-luvulla Sope on taas tehnyt niukasti voitollista tulosta.

Lähteet
-------

* Sarantola-Weiss, Minna: *Kalusteita kaikille. Suomalaisen puusepänteollisuuden historia*. Puusepänteollisuuden liitto ry, 1995. ISBN 952-90-6138-2.

### Viitteet

1. ↑  Sope Oy:n tulos nousi plussalle liikevaihdon lievän kasvun myötä (Arkistoitu – Internet Archive), Kauppalehti 27.5.2014. Viitattu 7.8.2014.
2. ↑  Sope Verhoomo Oy, Sope.fi. Viitattu 7.8.2014.
3. ↑  Sarantola-Weiss 1995 s. 110.
4. 1 2  Lahti, huonekaluteollisuuden keskus (Arkistoitu – Internet Archive), Kuka, mitä, Lahti? Lahden museot. Viitattu 7.8.2014.
5. 1 2  Sope – 65 vuotta kotimaista laatua, Sope Oy. Viitattu 7.8.2014.
6. ↑  Sarantola-Weiss 1995 s. 141.
7. ↑  Sarantola-Weiss 1995 s. 209.
8. ↑  Sarantola-Weiss 1995 s. 184–185.
9. ↑  Sarantola-Weiss 1995 s. 194.
10. ↑  Sarantola-Weiss 1995 s. 169.
11. 1 2  Huonekaluvalmistaja Sope "lipsahti" konkurssiin, Taloussanomat 10.10.2005. Viitattu 7.8.2014.
12. ↑  Tanja Perkkiö: Huonekalukauppa hiipuu keväällä, syksyksi toivotaan parempaa, Yle Lahti 12.3.2013. Viitattu 7.8.2014.