recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ashley McCall Scott** (s. 13. heinäkuuta 1977 Metairie, Louisiana) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli.

Ura
---

Ennen näyttelijänuraansa Scott loi uran mallina. Hän esiintyi aktiivisesti vaatekuvastoissa ja kiersi muotinäytöksissä muun muassa Miamissa, Pariisissa ja Lontoossa. Hänen kuviaan julkaistiin muun muassa lehtien Women's Wear Daily, Us Weekly ja Cosmogirl sivuilla.

### Näyttelijänä

2000-luvun alussa Scott siirtyi näyttelemiseen. Ensimmäinen täyspitkä elokuva, josta hän sai osan, oli Steven Spielbergin ohjaama *A.I. – Tekoäly*, joka sai ensi-iltansa vuonna 2001. Hän esitti elokuvassa pientä roolia, hahmoa nimeltä Gigolo Jane. Samana vuonna hän teki ensimmäisen isomman roolinsa televisiosarjassa *Dark Angel*, jossa hän näytteli sarjan toisen kauden ensimmäisestä jaksosta alkaen. Scott esitti sarjassa Asha Barlow'n roolia yhteensä kymmenessä jaksossa. Vuonna 2002 hän sai pääroolin sarjasta *Batmanin tytär* (*Birds of Prey*), joka perustui löyhästi DC Comicsin sarjakuvaan *Birds of Prey*. Scott esitti sarjassa Batmanin ja Kissanaisen tytärtä Helena Kylea, supersankaria nimeltä Metsästäjätär. The WB -kanava lopetti sarjan tuotannon kolmentoista jakson jälkeen.

*Batmanin tyttären* jälkeen Scott on esiintynyt monissa elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat *S.W.A.T.* (perustuu 1970-luvun televisiosarjaan), *Walking Tall* (perustuu vuonna 1973 ilmestyneeseen elokuvaan *Lahjomaton sheriffi*, alkuperäiseltä nimeltään *Walking Tall*) ja *Pinnan alla*. Vuodesta 2006 hän esitti Emily Sullivanin roolia CBS-kanavan draamasarjassa *Jericho*, joka lopetettiin vuonna 2008, kahden tuotantokauden jälkeen.

Yksityiselämä
-------------

Scott oli vuodesta 2004 vuoteen 2008 naimisissa tuottaja Anthony Rhulenin kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ashley Scott** Wikimedia Commonsissa

* Ashley Scott Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |

 |
**Laiva** on Suomen suurin laivalehti. Neljä kertaa vuodessa ilmestyvää lehteä julkaisee Suomen Laivahistoriallinen Yhdistys. Ensimmäisen kerran Laiva ilmestyi vuonna 2001.

Laiva toimii alan harrastajien, tutkijoiden ja instituutioiden yhdyssiteenä ja foorumina. Se on ainoa Suomessa ilmestyvä lehti, jonka kiinnostuksen kohteena ovat kaiken kokoiset ja tyyppiset suomalaiset ja Suomessa rakennetut alukset kaikilla vesialueilla, samoin kuin varustamot, telakat ja vesiliikenteeseen liittyvät elinkeinot ja valtionhallinnon osat.

Historiallisten ja tieteellisten artikkelien lisäksi lehti kertoo yleisemmin alan ajankohtaisista ilmiöistä ja selvittää vanhojen suomalaisten ja Suomessa rakennettujen laivojen liikkeitä ja myöhäisempiä vaiheita maailmalla.

Laiva listaa muutokset Suomen kauppalaivastossa ja uutisoi tuoreet tapahtumat merenkulussa, vesiliikenteessä sekä laivanrakennusteollisuudessa. Lisäksi se arvioi tuoreimman merikirjallisuuden.

Lähteet
-------

1. ↑  Toimitus Suomen laivahistoriallinen yhdistys. Viitattu 24.6.2023.
2. ↑  Laiva-lehti Suomen laivahistoriallinen yhdistys. Viitattu 24.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Laiva-lehden internetsivut
* Suomen Laivahistoriallinen Yhdistys
**Bad Romance** (thaiksi ตกหลุม หัวใจ ยัย ปีศาจ; Dtok Loom Hua Jai ​​Yai Bpee Saht) on vuonna 2016 julkaistu thaimaalainen romanttinen komediasarja, jonka julkaisi PPTV HD, TV Thunder ja Line TV. Se esitettiin maanantaisin ja tiistaisin klo 19.30–21.00 (Bangkok Standard Time) televisiossa ja ilmestyi klo 22.00 Line TV:llä samana päivänä. Sarja perustuu samannimiseen novelliin. Sarja sisältää yhteensä 13 jaksoa, joiden keskimääräinen kesto on 75 minuuttia. Sarja julkaistiin 18. heinäkuuta 2016 ja päättyi 5. syyskuuta. *Bad Romance* kertoo tarinan ihmisjoukosta, jotka tapasivat ja ovat tulleet ystäviksi, ja miten he käsittelevät tunteita toisiaan kohtaan.

Sarjassa on kaksi pääparia: Cho ja Yihwa, joita esittävät Tomo Visava Thaiyanont ja Maengmum Pimnitchakun Bumrungkit, sekä homopari Korn ja Knock, joita näyttelee Max Nattapol Diloknawarit ja Tul Pakorn Thanasrivanitchai. Sarjassa on myös useita muita rooleja. Suurin osa kohtauksista on kuvattu yliopistossa ja hahmojen asuntoloissa.

Sarja on saanut positiivisia viitteitä ei pelkästään Thaimaasta, mutta myös tietyissä yhteisöissä Filippiineillä, Vietnamissa, Kambodžassa, Japanissa ja Singaporessa.

13-jaksoinen esiosa *Together With Me* esitettiin syksyllä 2017. Sarja keskittyy keskittyy Korniin ja Knockiin ja siihen, miten pari tapasi.

Juoni
-----

Yihwa on yliopisto-opiskelija, jonka pääaine on arkkitehtuuri. Hän uskoo, ettei hän tarvitse poikia elämässään: hänen mielestään pojat ovat "kuin iPhone-puhelimet eli vain koristekäyttöön". Eräissä juhlissa hän kuitenkin tapaa Cho-nimisen pojan.

### Näyttelijät

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Tomo Visava Thaiyanont  | … |  Cho
  |
|  Maengmum Pimnitchakun Bumrungkit  | … |  Yihwa
  |
|  Tul Pakorn Thanasrivanitchai  | … |  Knock
  |
|  Max Nattapol Diloknawarit  | … |  Korn
  |
|  Tharanya Manoleehakol  | … |  My Dear
  |
|  Mikala Hazelwood  | … |  Beauty
  |
|  Simon Kessler  | … |  James
  |
|  Jiratpisit Jarawijit  | … |  Tanguy
  |
|  Thanaporn Rattanasasiwimon  | … |  Dewey
  |
|  Theekapat Chanwittayapong  | … |  Martín
  |
|  Petei Hokari  | … |  Being
  |

Ääniraita
---------

The Person Who's Sad Probably Isn't You (Thai: คนที่เสียใจคงไม่ใช่เธอ) by Pete Pitipong

The Person Who's Sad Probably Isn't You (acoustic cover version) by Tul Pakorn Thanasrivanitchai

Aiheesta muualla
----------------

* *Bad Romance* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Bad Romance (TV series)
**Alwa** (myös *Alwah*, *Alodia*) oli kaupunki ja valtio nykyisen Sudanin alueella. Se oli eteläisin Nubian kolmesta kristitystä kuningaskunnasta. Kaksi muuta olivat Nobatia ja Mukurra pohjoisessa.

Kušin kuningaskuntaan kuulunut Alwa mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 431 eaa. Sen uskotaan tarkoittaneen Valkoisen-Niilin ja Atbaran välistä aluetta. Kreikkalaiset historioitsijat kutsuivat sitä Meroen saareksi. Alwan kaupunki se sijaitsi Niilin itärannalla Atbaran suun eteläpuolella. Arkeologisissa kaivaukset sieltä on löydetty palatsien, temppelien, asuinrakennusten ja nekropolien jäänteitä, joista vanhimmat ovat 700–800-luvuilta eaa. Valtion nimenä Alwa esiintyy 500-luvun egyptiläisissa asiakirjoissa. Sen pohjoisraja oli Niilin viidennellä kataraktilla ja eteläraja Valkoisen-Niilin ja Sinisen-Niilin välisen Geziran alueen eteläpuolella.

Aluksi Alwa oli kušin kuningaskunnan jäänne, joka oli säilyttänyt alkuperäisen väestönsä, ylimystönsä ja hallitustapansa. Sillä oli yhteyksiä Aksumiin, Nobatiaan ja Egyptiin. Suhteet Mukurraan olivat vihamieliset. Varhaisella keskiajalla Alwa oli Nubian valtioista mahtavin. Sen kulttuuri kehittyi etupäässä afrikkalaisten perinteiden pohjalta.

Bysanttilainen lähetyssaarnaaja Longinus kastoi Alwan kuninkaan vuonna 580. Maan kristillinen hiippakunta toimi Aleksandrian patriarkan alaisuudessa. Pääkaupunki siirrettiin 700–800-lukujen vaihteessa Sobaan nykyisen Khartumin lähelle. 800-luvun alussa kuningas Johannes yhdisti Alwan ja Nubian. Yhtenäisen Nubian hajottua 1200-luvulla Alwaa johtivat omat hallitsijat. Arabit valloittivat maan 1400-luvun lopussa. Kristinusko säilyi siellä 1500-luvulle saakka.

Lähteet
-------

1. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 248–249. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
2. 1 2  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 249. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
3. ↑  *Encyclopedia of African History and Culture, volume II*, s. 14. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5270-0.
4. ↑  *Encyclopedia of African History and Culture, volume II*, s. 171. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5270-0.
**Laivakankaan kaivos** (ruots. **Laivagruvan**) eli Raahen kultakaivos on entisen Saloisten kunnan alueelle Raahen Mattilanperälle perustettu kultakaivos. Kaivoksen rakentaminen aloitettiin keväällä 2010. Tuotanto aloitettiin 2011 ja ensimmäinen kultaharkko valettiin 27.12.2011. Alueen kultaesiintymä on yksi Pohjoismaiden merkittävimpiä ja kaivos on toiminnaltaan yksi Euroopan suurimmista kultakaivoksista.

Kaivoksen historia alkaa 1980-luvulta, jolloin alueelta löytyi kultamalmia. Outokumpu Oy perusti alueelle koekaivoksen. Malmi ei kuitenkaan ollut tarpeeksi rikasta ja kaivos oli toiminnassa vain lyhyen ajan. 1990-luvulla alue oli Endomines Oy:n hallussa valtauksena, mutta kaivostoimintaa ei aloitettu. 2000-luvun alussa yrittäjäksi tuli ruotsalainen Nordic Mines, joka teetti alueella ympäristövaikutusten arvioinnin. Osa alueen esihistoriallisista muinaisjäännöksistä tullee kaivoksen vuoksi tuhoutumaan.

Kaivos on suuri avolouhos, jonka ympärillä sijaitsevat muut toiminnot: rikastamo, B-malmikasa, sivukivialue, vesialtaat, rikastushiekka-allas, pintavalutuskenttä ym. Kaivoksen arvioitu toiminta-aika on yli 10 vuotta ja suora työllistävä vaikutus noin 80 henkilöä.

Loppuvuodesta 2020 Laivakankaan kaivos sai 11 miljoonan Yhdysvaltain dollarin rahoituksen.

Kaivoksella on perustamisestaan saakka ollut ympäristö-, tuotanto- ja talousvaikeuksia.

Kaivoksen toiminta käynnistyi tauon jälkeen kolmannen kerran marraskuussa 2021. Kaivoksen avanneen kanadalaisen yrityksen Otso Goldin toimitusjohtaja vangittiin joulukuussa 2021 epäiltynä törkeästä kavalluksesta ja maksuvälinepetoksesta. Kaivoksen toiminta kuitenkin jatkuu. Kaivosyritys hakeutui velkasaneeraukseen 3.joulukuuta 2021, jolloin myös toimitusjohtaja vangittiin, ja toiminnasta vastaa väliaikainen toimitusjohtaja Dan Andersson. Poliisi ei tutki enää kullan myyntierään liittyvää asiaa..

Lähteet
-------

* Laivakankaan kultakaivoksen ympäristövaikutustenarviointiselostus, Lapin vesitutkimus.
* Raahen Seutu 1.7.2010
* Nordic Mines: Laivagruvan - historik (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)

### Viitteet

1. ↑  Laivan kultakaivoksen ensimmäiset kultaharkot valettu (Arkistoitu sivu) *Lehdistötiedote*.  27.12.2011. Nordic Mines.  Arkistoitu 31.12.2011. Viitattu 21.7.2016.
2. ↑
3. ↑  Laivakankaan kultakaivos *Kaivoksien ympäristöongelmat Suomessa*.  18.9.2020. Viitattu 5.1.2021.
4. ↑  Taloussanomat: Raahen kultakaivoksen toimitusjohtaja vangittu epäiltynä törkeästä kavalluksesta ja maksuvälinepetoksesta Yle 7.12.2021
5. ↑  Pahasti velkaantunut Raahen kultakaivos jatkaa toimintaansa, mutta kukaan ei tiedä kuinka pitkään Yle.fi 9.12.2021
6. ↑  Risto Ukkonen, Raahen kultakaivokseen liittyvä talousrikostutkinta etenee, Yle.fi, uutiset 16.12.2021, viitattu 16.12.2021

Aiheesta muualla
----------------

* GTK: Laivakangas (englanniksi)
**Nausifanes** (m.kreik. Ναυσιφάνης) (n. 325 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja reettori, joka oli Demokritoksen ja Pyrrhonin oppilas ja seurasi Demokritoksen atomistisia opetuksia. Hän oli kotoisin Teoksesta.

Nausifaneella oli paljon oppilaita, ja hänet tunnettiin ennen kaikkea reettorina. Epikuros oli eräässä vaiheessa hänen oppilaitaan, mutta vaikuttaa olleen tyytymätön tähän. Epikuros omaksui kuitenkin mahdollisesti atomisminsa Nausifaneelta. Epikuros on mahdollisesti omaksunut myös kolme totuuden kriteeriään teokseensa *Kaanon* Nausifaneen tietoteoriaa ja metodiikkaa käsitelleestä teoksesta *Kolmijalka* (*Tripodos*).

Nausifanes katsoi, että luonnonfilosofian (fysiikan) tutkiminen oli paras perusta retoriikan ja politiikan tutkimuksille ja luonnonfilosofi on näin paras puhuja. Filodemoksen teos *Retoriikasta* esittää näkemyksiä tätä Nausifaneen ajatusta vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Diogenes Laertios (DL): *Merkittävien filosofien elämät ja opit* IX.
2. ↑  Sekstos Empeirikos: *adv. Math.* I.1.
3. 1 2  DL X.
4. ↑  Cicero: *de Natura Deorum*, I.26, 33.
5. ↑  Sedley, David N.: "Nausiphanes." Teoksessa  Hornblower, Simon & Spawforth, Antony (toim.): *The Oxford Classical Dictionary*, s. 1029. New York: Oxford University Press, 2003.
6. ↑  Warren, J.: *Epicurus and Democritean Ethics: An Archaeology of Ataraxia*. Cambridge University Press, 2002.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Nausiphanes
Siebel-lautta Mustallamerellä heinäkuussa 1941, aseistuksena 8,8 cm FlaK -ilmatorjuntatykki
**Laivasto-osasto K** oli jatkosodan aikana syksyllä 1942 Laatokalla toiminut suomalais-saksalais-italialainen sotatoimiyhtymä.

Laatokan Rannikkoprikaatin komentaja eversti Eino Järvinen laati keväällä 1942 muistion, jossa kaavailtiin laivastoyksiköiden siirtämistä Laatokalle. Kenraaliluutnantti Paavo Talvela vei idean eteenpäin Saksaan OKW:ssä yhteysupseerina ollessaan. Ajatus sopi saksalaisille, jotka suunnittelivat syyskuulle "Pietarin motin" purkamiseen tähtäävää hyökkäystä.

17. toukokuuta 1942 muodostettiin ylipäällikkö Mannerheimin käskyllä *Laivasto-osasto K*, jonka komentajaksi määrättiin komentajakapteeni Kalervo Kijanen. Osasto alistettiin operatiivisesti Laatokan Rannikkoprikaatin komentajalle, ja sen vahvuuteen kuului neljä saksalaista KM-rannikkomiinavenettä, neljä italialaista MAS-moottoritorpedovenettä ja suomalainen moottoritorpedovene Sisu. Lisäksi Laatokalle tuotiin 21 Saksan ilmavoimien Luftwaffen raskasta Siebel-taistelulauttaa ja yhdeksän keveämpää alusta, sekä 2 323 miestä, joista muodostettiin *Einsatzstab Fähre Ost* (EFO) johtajanaan everstiluutnantti Fritz Siebel. Operatiivisen toiminnan osalta yksikkö oli alistettu Laatokan Rannikkoprikaatin komentajan johtoon.

Partiointi suomalaisista tukikohdista aloitettiin Etelä-Laatokalla 14. elokuuta 1942. Syksyn aikana alukset upottivat venäläisiä sota-aluksia ja yhden huoltoproomun sekä miinoittivat kahdesti Leningradin saattuereittiä. Lähestyvä talvi lopetti Laatokan operaatiot kokonaan, Italia myi moottoritorpedoveneet Suomelle ja ne siirrettiin Suomenlahdelle, ja myös saksalaiset lautat kuljetettiin pois Laatokalta.

Katso myös
----------

* Suomen Laatokan-laivasto
* MAS 526
* MAS 527
* MAS 528
* MAS 529

Lähteet
-------

* Suomen sotahistoriallinen seura ry: Suho-saari Etelä-Laatokka *Suomen sotahistorialliset kohteet*.  2014. Suomen sotahistoriallinen seura ry. Viitattu 4.7.2020.
**Nauta** oli 1970-luvun lopun ja 1980-alun aikana toiminut suomalainen uuden aallon punk-yhtye. Se poikkesi monista saman genren aikalaisbändeistä siinä, että se käytti kappaleissaan kosketinsoittimia. Yhtyeen tyyli oli hyvin lähellä raisiolaista yhden albumin julkaissutta Korroosiota.*lähde?*

Naudan tunnetuimmat levytykset ovat *Asfalttidisko*-kokoelmalla julkaistut kappaleet "Hienot ihmiset" ja "Ulkona". Nauta julkaisi myös vuonna 1980 Majuri Records -levymerkkinsä kautta omakustanne-EP:n *Onko Suomi vapaa maa?*, josta on muodostunut haluttu keräilyharvinaisuus*lähde?* suomalaisen punk-musiikin keräilijöiden parissa. EP-levyn painos oli 250 kappaletta.

*Onko suomi vapaa maa* -ep:n sisältö on julkaistu uudelleen kokoelmalla *Nobody Wants Us, vol. 1: Finland - Rare punk rock 1979-1983*. Kokoelmalle ja sen vuosiin 1979-80 keskittyneelle jatko-osalle on koottu yhteen sellaisten kotimaisten uuden aallon yhtyeiden tuotantoa joita ei aiemmin ole cd-formaatissa julkaistu*lähde?* ja joiden alkuperäiset vinyylipainokset ovat käytännössä katsoen hävinneet levymarkkinoilta keräilijöiden ulottumattomiin.

Kokoonpano
----------

### Ensimmäinen

* Reijo Kuikka (laulu, kitara)
* Kai Hapuli (kitara)
* Petri Alakoski (koskettimet)
* Pekka Mäntylä (basso)
* Antti Ylöstalo (rummut)

### Toinen

* Reijo Kuikka (laulu, kitara)
* Kai Hapuli (kitara)
* Petri Alakoski (koskettimet)
* Heikki Ojala (basso)
* Antti Ylöstalo (rummut)

Diskografia
-----------

### EP:t

* *Onko Suomi vapaa maa?* (AYS 1.) (1979)

### Kokoelmilla

* *3 vuotta myöhemmin*: "Tänään" (1980)
* *Asfalttidisko*: "Ulkona" ja "Hienot ihmiset" (Kräk 1980)

Lähteet
-------

* Naudan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

### Viitteet

1. ↑  Suomalaisten vinyyli- ja cd-levyjen hintaopas (Tamminen–Rauhaniemi, uusittu painos 2007)
**Aleksandr Nikolajevitš Tšerepnin** (ven. Александр Николаевич Черепнин; 21. tammikuuta (J: 9. tammikuuta) 1899 Pietari – 29. syyskuuta 1977 Pariisi) oli venäläissyntyinen säveltäjä ja pianisti. Hänen isänsä oli säveltäjä Nikolai Tšerepnin, joka oli Nikolai Rimski-Korsakovin oppilas. Aleksandrin pojat Serge ja Ivan olivat myös säveltäjiä.

Tšerepnin syntyi Pietarissa, Venäjällä. Venäjän vallankumous vuonna 1917 pakotti hänet muuttamaan Ranskaan ja myöhemmin Yhdysvaltoihin. Tšerepnin kävi konsertoimassa kaukoidässä vuosina 1934–1937. Japanissa hän konsertoi Akira Ifukuben kanssa. Kiinan-vierailunsa aikana hän nai kiinalaisen pianistin Lee Hsien Mingin.

Toisen maailmansodan aikana Tšerepnin asui Ranskassa. Vuonna 1948 hän muutti Yhdysvaltoihin ja sai vuonna 1958 maan kansalaisuuden. Hän ja hänen vaimonsa opettivat musiikkia DePaulin yliopistossa Chicagossa. Tšerepnin kuoli vuonna 1977 Pariisissa.

Singaporen sinfoniaorkesteri oli ensimmäinen orkesteri, joka levytti Tšerepninin musiikkia.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Zavolžsk** (ven. Заво́лжск) on kaupunki Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan vasemmalla rannalla Kinešmaa vastapäätä 113 kilometriä Ivanovosta koilliseen. Kaupunki on Zavolžskin piirin keskus. Siellä on Kostroman ja Galitšin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 11 600 henkeä (vuonna 2008).

Vuonna 1934 Kinešman vastarannalla sijaitsevista kylistä ja työläisasutuksista muodostettiin Zavolžjen taajama. Vuonna 1954 siitä tuli Zavolžskin kaupunki. Suurin yritys on maaleja valmistava kemian tehdas.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 142. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zavolžsk**.
* Zavolžskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Epävirallinen kaupunkisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Ivanovon alueen vaakunaIvanovon alueen kaupungit
**Hallinnollinen keskus: Ivanovo**  

Furmanov | Gavrilov Posad | Jurjevets | Juža | Kinešma | Kohma | Komsomolsk | Navoloki | Pljos | Privolžsk | Putšež | Rodniki | Šuja | Teikovo | Vitšuga | Zavolžsk
**Hänen olivat linnut** on Ritva Nuutisen ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1976. Se perustuu Marja-Liisa Vartion 1967 julkaistuun saman nimiseen romaaniin. Tarina kertoo Adelesta, joka on elänyt lyhyen avioliiton jälkeen vuosikymmeniä leskenä.

Juoni
-----

Alkukuvassa rovasti Birger Broms soutaa puuvenettä ja Adele istuu morsiuspuvussaan veneen perätuhdolla. Puvun laahus viistää veden pintaa. Avioliitto alkaa. Alkukuvan jälkeen siirrytään tarinan nykyhetkeen: Adele on ollut jo kauan leski ja hän asuu kotiapulaisensa Alman kanssa valkoisessa puutalossa. Avioliitto kesti vain joitakin vuosia ja päättyi Birgerin varhaiseen kuolemaan vuonna 1912. Adele oli tuolloin hieman yli kolmenkymmenen.

Adelen talo on täynnä hänen mieheltään perimiään täytettyjä lintuja. Hän on mustasukkainen linnuistaan, eikä pidä tavasta jolla Alma hoitaa niitä. Adelen mielenterveys on vaakalaudalla: hän saa hulluuskohtauksia, joiden aikana hän samaistuu lintuihin niin voimakkaasti, että alkaa matkia niiden käyttäytymistä. Adelen oikkuihin tympiintynyt Alma ottaa lopputilin tuon tuosta, mutta palaa aina takaisin Adelen luo.

Takaumissa palataan aikaan, jolloin Birger eli. Adelen ja Birgerin avioliitto ei ollut onnellinen. Adelen suhde kälyihinsä Teodolindaan ja Elsaan on pahoin tulehtunut. Hänen appivanhempansa, nimismies Broms ja rouva Broms, olivat avioliiton aikana vielä elossa. Anopilleen Adele on käytännössä ilmaa. Teodolindan aviomiehen Holgerin kanssa Adele tulee hyvin toimeen ja tämä vierailee usein Adelen ja Alman luona.

Adelen mielenterveys heikkenee ja hän joutuu hoitoon. Tarinan lopussa hän on kuollut, hautakivessä on kuolinvuodeksi ilmoitettu 1947. Linnut jäävät Alman huomaan.

Adelen ja Alman keskustelut muodostavat suuren osan tarinaa. Niiden kautta tuodaan esiin myös Alman henkilöhistoriaa.

Julkaisut
---------

*Hänen olivat linnut* sai ensi-iltansa MTV1:n Aitiopaikalla syksyllä 1976 ja teos on julkaistu DVD:nä sarjassa *Suomiviihteen klassikot*. *Hänen olivat linnut* on sarjan 18:s julkaisu.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Eeva-Kaarina Volanen  | … |  Adele
  |
|  Raili Tiensuu  | … |  Alma
  |
|  Martti Katajisto  | … |  Birger
  |
|  Hannu Huuska  | … |  Antti, Adelen poika
  |
|  Martti Pennanen  | … |  Holger
  |
|  Ritva Ahonen  | … |  Teodolinda
  |
|  Eila Peitsalo  | … |  Elsa
  |
|  Börje Lampenius  | … |  Herman
  |
|  Kullervo Kalske  | … |  nimismies Broms
  |
|  Gerda Ryselin  | … |  rouva Broms
  |
|  Aapo Vilhunen  | … |  suntio
  |

Lähteet ja viitteet
-------------------

1. ↑  Kansallinen audiovisuaalinen instituutti: Hänen olivat linnut (1976) *Elonet*.  2013. Viitattu 1.8.2016.
2. ↑  Ritva Nuutinen: Hänen olivat linnut *Yle Teksti-TV*.  31.8.2012. Viitattu 1.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Marja-Liisa Vartio: Hänen olivat linnut (Yle Uutiset)
* Hänen olivat linnut (Helmet.fi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Roger Fryn maalama muotokuva Clive Bellistä.
**Arthur *Clive* Heward Bell** (16. syyskuuta 1881 East Shefford, Berkshire – 18. syyskuuta 1964 Lontoo) oli brittiläinen taidekriitikko ja teoreetikko ja Bloomsburyn ryhmän jäsen. Hänet tunnetaan etenkin formalismin määritelmästään.

Clive Bell oli nelilapsisen insinööriperheen toiseksi nuorin. Hänen isänsä vaurastui sukunsa hiilikaivosten avulla. Clive Bell opiskeli Marlborough Collegessa ja Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa, jossa hänen pääaineensa oli historia. Hän sai stipendin Pariisiin, jossa hän kiinnostui kuvataiteesta ja sen teoriasta. Palattuaan Englantiin hän muutti Lontooseen ja avioitui Virginia Woolfin sisaren Vanessa Stephenin kanssa 1907. Avioliitto oli molemminpuolisen uskottomuuden vaivaama. Heidän kahdesta pojastaan Julianista ja Quentinistä tuli molemmista kirjailijoita, tytärpuolesta kuvataiteilija Angelica Garnett. Angelica sai vasta aikuisena kuulla, että hänen biologinen isänsä ei olekaan Clive Bell vaan taidemaalari Duncan Grant. Julian Bell kuoli 29-vuotiaana ollessaan ambulanssinkuljettajana Espanjan sisällissodassa.

Clive Bell kehitteli kuvataiteen formalismin teoriaa yhdessä Roger Fryn kanssa. He molemmat saivat innoituksensa ranskalaisesta nykytaiteesta. Teoria julkaistiin ensi kerran vuoden 1914 kirjassa *Art*.

Teoksia
-------

* *Art* (1914)
* *Pot-boilers* (1918)
* *Since Cézanne* (1922)
* *Civilization* (1928)
* *Proust* (1929)
* *An Account of French Painting* (1931)
* *Old Friends* (1956)

Lähteet
-------

1. ↑  Formalismi *Tieteen termipankki*. Viitattu 5.10.2017.
2. ↑  Nicholson, Virginia: *Among the Bohemians, Experiments in Living 1900–1939*, s. 293. Penguin Books, 2002. ISBN 0-140-29078-X.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Clive Bell
**Dhruba Ghosh** (25. lokakuuta 1957 Mumbai – 10. heinäkuuta 2017 Mumbai) oli intialainen saranginsoittaja.

Ghosh oli tablansoittaja Nikhil Ghoshin poika sekä tablansoittaja-sitaristi Nayan Ghoshin veli. Hän sai isältään tabla- ja lauluopetusta, mutta innostui 14-vuotiaana sarangista. Sen soitossa häntä opetti Sagiruddin Khan. Lisäksi hän opiskeli musiikin teoriaa Dinkar Kaikinin ja Ali Akbar Khanin johdolla. Ghosh esiintyi eri puolilla Intiaa ja Euroopassa. Vuonna 2001 hän soitti Robert Milesin albumilla *Organik*.

Ghosh teki Paul Winter Consortin kanssa yhteistyötä albumilla *Miho: Journey to the Mountain*, joka sai parhaan new age -albumin Grammy-palkinnon vuonna 2011. Vuonna 2013 Ghoshille myönnettiin Sangit Natak Akademin palkinto. Hän sai myös Ustad Abdul Latif Khan Awardin Madhya Pradeshin hallitukselta.

Ghosh johti Bharatiya Vidya Bhavanin musiikin laitosta. Hän toimi Sangit Mahabharatin rehtorina Mumbaissa vuosina 1995–1997. Hän kuului Rotterdamin musiikkiyliopiston henkilökuntaan vuosina 2006–2008. Hän myös osallistui seminaareihin ja workshopeihin useissa oppilaitoksissa Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Ghosh kuoli sydäninfarktiin kotonaan 59-vuotiaana. Hänen belgialainen vaimonsa oli kuollut vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dhruba Jyoti Ghosh Sangeet Natak Akademi
2. 1 2 3 4 5 6  Music world mourns the passing of sarangi player Dhrubajyoti Ghosh The Times of India
3. 1 2  Sarangi Maestro Dhruba Ghosh Dies Of Massive Heart Attack Mid-Day
4. ↑  Organik: Credits AllMusic
5. ↑  Sarangi player wins Grammy Hindustan Times
6. ↑  Sangeet Natak Akademi Declares Fellowships (Akademi Ratna) and Akademi Awards (Akademi Puraskar) for the Year 2013 Press Information Bureau, Government of India


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Zbigniew Drzewiecki
**Zbigniew Drzewiecki** (8. huhtikuuta 1890 Varsova – 11. huhtikuuta 1971 Varsova) oli puolalainen pianisti ja pianopedagogi.

Drzewiecki opiskeli Varsovan musiikki-instituutissa eri opettajien johdolla. Vuosina 1909–1911 hän opiskeli Wienissä ja Brnossa. Vuosina 1911–1915 hän jatkoi opintojaan Teodor Leszetyckin avustajana toimineen Marie Prentnerin johdolla. Drzewiecki teki debyyttinsä pianistina Varsovassa vuonna 1916. Hän esiintyi eri puolilla Eurooppaa ohjelmistolla, johon kuului Frédéric Chopinin, Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin ja aikansa puolalaissäveltäjien teoksia. Hän teki myös äänityksiä Chopinin sävellyksistä. Vuonna 1928 Drzewiecki opiskeli lyhyesti Ignacy Jan Paderewskin johdolla Sveitsissä.

Drzewiecki opetti Varsovan musiikki-instituutissa vuodesta 1916 ja aloitti toimimisen sen rehtorina vuonna 1931. Hän työskenteli myös Krakovassa ja Lvivissä. Vuosina 1946–1952 hän toimi Krakovan musiikkiakatemian rehtorina. Drzewiecki oli mukana perustamassa kansainvälistä Chopin-pianokilpailua, jossa monet hänen oppilaansa sittemmin menestyivät. Drzewiecki istui kilpailun tuomaristossa 1960-luvulle saakka ja toimi tuomariston puheenjohtajana vuonna 1949. Vuosina 1959–1966 hän toimi Varsovassa Chopin-seuran puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Zbigniew Drzewiecki (Arkistoitu – Internet Archive) The Fryderyk Chopin Institute


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Nexuiz** on Alientrap Softwaren kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on ladattavissa internetistä ilmaiseksi ja koko pelin sisältö on avointa lähdekoodia, joka on julkaistu GNU GPL -lisenssin alaisena. Pelin ensimmäinen virallinen versio 1.0 julkaistiin 31 toukokuuta vuonna 2005, kun nykyinen versio 2.5.2 julkaistiin 1 lokakuuta 2009. Pelimoottorina toimii DarkPlaces, joka on ankarasti muokattu ja nykyaikaistettu Quake-pelimoottori.

Pelityyli
---------

*Nexuizin* pelityyli on saanut runsaasti vaikutteita Quakesta sekä Unreal Tournamentista. Peli keskittyy pääsääntöisesti verkkopelaamiseen, mutta siinä on myös mahdollisuus yksinpeliin tietokoneohjattuja vastustajia vastaan. Pelillisesti Nexuiz on hyvin nopeatempoinen ammuntapeli, jossa kerätään futuristisia aseita ympäri kenttää ja pyritään ampumaan vastustajat ja suorittamaan pelimuodon määrittelemää tehtävää. Pelimuotoja on useita, kuten esimerkiksi "Deathmatch" sekä "Capture the Flag". Pelissä on myös useita virallisia karttoja, ja yhteisön tekemien karttojen myötä niiden lukumäärä nousee jopa satoihin. *Nexuiz* on myös grafiikan puolesta hyvin edistynyt, ja sitä pidetäänkin yhtenä kehittyneimmistä ja näyttävimmistä avoimen lähdekoodin peleistä.

IllFonic
--------

Maaliskuussa 2010 julkistettiin, että Nexuizin alullepanija Lee Vermuilen oli myynyt oikeudet Nexuiz-tavaramerkkiin IllFonic-nimiselle pelitalolle. IllFonic kehittää Nexuiz-nimistä uutta kaupallista peliä, jonka on määrä ilmestyä vuoden 2011 aikana PlayStation Storeen, Xbox Live Arcadeen sekä Steamiin. Peliä kehitettiin alun perin DarkPlaces-pelimoottorille, mutta se vaihdettiin CryEngine 3:een. IllFonic viittaa alkuperäiseen Nexuiziin nykyään nimellä "Nexuiz Classic" tai "GPL Nexuiz". Alkuperäisen Nexuizin yhteisö ei kuitenkaan hyväksynyt tätä muutosta, sillä heidän mukaansa heidän työpanoksensa oli tuhottu. Tämän vuoksi yhteisö aloitti uuden pelin, Xonoticin kehittämisen Nexuizin pohjalta, joka on alkuperäisen GNU GPL -lisensoidun Nexuizin ideologinen seuraaja.

Lähteet
-------

1. ↑  "Nexuiz 2.5 Raises The Bar For Open-Source Gaming" *phoronix.com*.
2. ↑  Nexuiz Founder Licenses It For Non-GPL Use Slashdot.
3. ↑  Xonotic - FAQ *xonotic.org*.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nexuiz**.
* Nexuiz (Arkistoitu – Internet Archive) - *IllFonicin Nexuizin sivusto*
* Nexuiz Classic (Arkistoitu – Internet Archive) - *Nexuiz Classic*
* Xonotic — *Xonotic*
**Häntäihmiset** ovat kuvitteellinen hännällinen ihmisrotu, joka mainittiin usein 1300- ja 1400-luvuilla eurooppalaisten tutkimusmatkailijoiden kertomuksissa. Häntäihmisten oletettiin elävän jossain kaukaisessa maassa. Vanhoissa maailmankartoissa oli toisinaan merkintä "*homini caudati hic*", eli "täällä asuvat häntäihmiset". 

1700-luvulla Carl von Linné uskoi, että häntäihmiset olivat puuttuva lenkki apinoiden ja ihmisten välillä. 1800-luvulle tultaessa oletettiin, että häntäihmisiä eläisi ainoastaan Afrikassa. Ranskalaisten antropologien mukaan Keski-Afrikassa elävät "Niam-niamit" olivat mahdollisesti tällainen rotu. Tutkimuksista huolimatta Niam-niameja ei koskaan löydetty, ja tiede menetti kiinnostuksensa häntäihmisiin.

Hännällisiä ihmisiä kuitenkin syntyy toisinaan. Vuonna 1901 syntyi poika, jolla oli häntä. Häntä poistettiin leikkauksella pojan ollessa puolivuotias, jolloin se oli 7,5 senttimetriä pitkä. Nykyisin tutkijat ovat yksimielisiä siitä, että hännällistä ihmisrotua ei ole koskaan ollut - toisin sanoen ihmiset ovat kehittyneet muista kädellisistä, jotka nekin olivat hännättömiä.

Katso myös
----------

* Koirankuonolaiset

Lähteet
-------

* Tieteen Kuvalehti 11/1998
**Zawila** (arab. زويلة‎) on pieni keidaskaupunki Libyan Murzuqin piirikunnassa. Se sijaitsee Saharan autiomaassa 130 kilometriä Murzuqista itään.

Zawila on yksi Fezzanin keskiaikaisista pääkaupungeista. Ibadiitteihin kuuluneet berberit lienevät perustaneet sen 700-luvulla. Se kuului rustamidien aikana Tahartin alaisuuteen. Vuonna 918/919 Zawilaan syntyi itsenäinen Banu Khattabin ibadiittidynastia, joka hallitsi Fezzanin itäosaa 1100-luvulle saakka. Länsiosan keskuksena toimi vanhempi Garaman kaupunki.

Keskiaikainen Zawila oli kukoistava kauppakaupunki, jossa viljeltiin myös taateleita ja vihanneksia. Kawarin kautta Tšadjärvelle Kanemiin ulottunutta kauppareittiä pitkin tuotiin varsinkin orjia. Zawilassa tuotettiin myös nahkaa. Berbereiden lisäksi siellä asui mustia afrikkalaisia, jotka puhuivat joko kanuria tai tedaa.

Armenialainen mamelukki Sharaf al-Din Karakush valloitti Zawilan vuonna 1176/1177 matkallaan Egyptistä Tripolitaniaan. Kanemin hallitsijat miehittivät Fezzanin ja perustivat Zawilan länsipuolelle oman pääkaupunkinsa Traghanin. Paikalliset kuvernöörit perustivat 1200-luvulla itsenäisen Banu Nasurin dynastian. Hafsidien aikana 1400-luvulla kaupunki lienee jälleen toiminut Fezzanin keskuksena. Saharan ylittävän karavaanikaupan hiipuessa Zawila menetti merkityksensä, ja 1500-luvun alussa Awlad Muhammad -dynastia rakensi uuden pääkaupungin Murzuqin.

Zawilan huomattavin nähtävyys ovat sen itäpuolella sijaitsevat hautakammiot, jotka tunnetaan nimellä As-Sahaba.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *The Encyclopaedia of Islam, volume XI*, s. 466. Leiden: Brill, 2002. ISBN 90-04-12756-9.
2. ↑  Ham, Anthony: *Libya*, s. 206. New York: Lonely Planet, 2007. ISBN 978-1-74059-493-6.
Eugène Delacroix: *Dante ja Vergilius helvetissä* (1822).
**Dante ja Vergilius helvetissä** (ransk. *Dante et Virgile aux enfers*; tunnettu myös nimellä **Danten lautta**, *La Barque de Dante*) on ranskalaisen Eugène Delacroix’n öljymaalaus ja läpimurtotyö vuodelta 1822. Maalaus perustuu Danten *Jumalaisen näytelmän* *Inferno*-osan kahdeksanteen lauluun, jossa Dante ja hänen oppaanaan toimiva Vergilius ylittävät lautalla (tai veneellä) Styks-virtaa matkallaan helvettiin, kun kadotukseen tuomitut sielut alkavat nousta vedestä ja pyrkiä lauttaan. Teoksen katsotaan olevan tärkeä virstanpylväs romanttisen tyylisuunnan kehityksessä Ranskan maalaustaiteessa.

Maalauksessa punahuppuinen mies on Dante ja seppelepäinen on Vergilius. Kolmas veneessä seisova mies on manalan lautturi Flegyas. Taustalla vasemmalla näkyvä liekehtivä linnoitus on kuolleiden kaupunki Dite, jonne Dante ja Vergilius ovat matkalla. Maalaus esittää sitä hetkeä, jolloin Dante säikähtää tunnistaessaan tuomittujen sielujen joukossa entisen firenzeläisen vihamiehensä Filippo Argentin.

Maalauksen esikuvana pidetään Delacroix’n suuren innoittajan Théodore Géricault’n maalausta *Medusan lautta* vuodelta 1818. Molemmat kuvaavat lauttaan liittyvää ahdistavaa näkyä. Delacroix on toisaalta lainannut maalauksessaan myös vanhempia esikuvia: lihaksikkaat ja vääristyneet hahmot muistuttavat Michelangelon maalauksia, voimakkaat värit puolestaan Rubensin töitä. Delacroix itse piti maalauksen onnistuneimpana hahmona miestä, joka tarrautuu veneen laitaan. Tämän hahmon esikuvana on pidetty erästä John Flaxmanin painokuvaa.

Teos oli vuonna 1822 esillä Pariisin salongissa ja sai kriitikoilta myönteisen vastaanoton. Eräs sitä erityisesti ylistänyt kriitikko oli nuori lehtimies Adolphe Thiers. Ranskan valtio osti taulun ja sijoitti sen Pariisin Luxembourgin palatsiin.

Maalauksen mitat ovat 189 x 246 senttimetriä. Se kuuluu nykyään Louvren taidemuseon kokoelmiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  *Pinx. Maalaustaiteen mestareita: osa 3, Todellisuus ylittää ihanteet*, s. 119–120, 136–137. WSOY 2004.
2. 1 2 3  Teoksen esittely (ranskaksi) Louvren taidemuseo (Internet Archive). Viitattu 2.7.2014.
3. 1 2  René Huyghe: Eugène Delacroix (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 2.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dante ja Vergilius helvetissä** Wikimedia Commonsissa
**Zaz** (oik. **Isabelle Geffroy**, s. 1. toukokuuta 1980 Tours, Ranska) on ranskalainen laulaja-lauluntekijä. Hän sekoittaa jazzia, ranskalaista musiikkia, soul-musiikkia sekä akustista musiikkia keskenään. Hän on kuuluisa hitistään "Je veux" hänen ensimmäiseltä albumiltaan *Zaz*, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2010. Zaz on myynyt yli 3,4 miljoonaa albumia maailmanlaajuisesti ja on tällä hetkellä yksi menestyneimmistä ranskalaisista laulajista maailmalla.

Varhainen elämä
---------------

Geffroyn äiti oli espanjan opettaja ja isä työskenteli sähköyritykselle. Vuonna 1985 hän meni Conservatoire de Tours -kouluun siskonsa ja veljensä kanssa. Hän opiskeli siellä kuusi vuotta musiikin teoriaa sekä viulua, pianoa, kitaraa ja kuorolaulua. Vuonna 1994 Geffroy muutti Bordeaux’hon. Seuraavana vuonna hän alkoi ottaa laulutunteja ja harrasti urheilua vuoden Bordeaux’ssa, samalla kun opetteli kungfua ammattilaisvalmentajan kanssa. Vuonna 2000 hän voitti maakuntaliiton stipendin, joka antoi hänelle mahdollisuuden liittyä modernin musiikin kouluun CIAM:iin (Centre d’Information et d’Activités Musicales) Bordeaux’ssa. Zazin musiikillisia vaikutteita ovat muun muassa Vivaldin "Neljä vuodenaikaa", jazz-laulajat kuten Enrico Macias, Bobby McFerrin ja Richard Bona sekä afrikkalais-, latinalaisamerikkalais- sekä kuubalaisrytmit. Vuonna 2006 hän muutti Pariisiin.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *ZAZ* (2010)
* *Recto Verso* (2013)
* *Paris* (2014)
* *Effet miroir* (2018)
* *Isa* (2021)

### Livealbumit

* *Sans tsu tsou Live Tour* (2011)
* *Sur la route* (2015)

### Singlet

* "Je veux" (2010)
* "Le long de la route" (2010)
* "La fée" (2011)
* "Éblouie par la nuit" (2011)
* "Cette journée" (2013)
* "On ira" (2013)
* "Comme ci, comme ça" (2013)
* "Si" (2013)
* "Gamine" (2014)
* "Paris sera toujours Paris" (2014)
* "Sous le ciel de Paris" (2014)
* "Champs Élysées" (2014)
* "Si jamais j’oublie" (2015)
* "Qué vendrá" (2018)
* "Demain c’est toi" (2018)
* "Nos vies" (2019)
* "On s'en remet jamais" (2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Zaz : de saltimbanque chanteuse de rue... au sommet des charts ! *Pure People*.  26.5.2010. Viitattu 24.2.2017 (ranskaksi).
2. ↑  Zaz – Official Website (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Zaz – Facebook
4. ↑  ZazOfficial – YouTube

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zaz (laulaja)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Lokakuu*
**Lokakuu** (Октябрь, *Oktjabr*) on vuonna 1928 valmistunut neuvostoliittolainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Sergei Eisenstein. Elokuvan tapahtumat perustuvat Eisensteinin näkemykseen Venäjällä vuonna 1917 tapahtuneesta lokakuun vallankumouksesta.

Neuvostohallitus tilasi *Lokakuun* vallankumouksen kymmenvuotisjuhliin. Toinen tilauselokuva oli Vsevolod Pudovkinin ohjaaman *Pietarin viimeiset päivät*. 

Elokuvan leikkausvaiheen aikana Josif Stalin ja Lev Trotski riitautuivat, ja Eisensteinin täytyi muuttaa elokuvaansa siten, että Trotskia ei lopulta näy elokuvassa ollenkaan. Eisenstein sai käyttöönsä rajattomat resurssit ja vapaan pääsyn kuvaamaan muun muassa Talvipalatsiin. Elokuvassa on runsaasti joukkokohtauksia. Näyttelijöinä ei käytetty ammattinäyttelijöitä, sillä siinä ei ole näytelmällisiä kohtauksia. Leniniä esittää kadulta poimittu Vasili Nikandrov -niminen työläinen.. Leikkausvaiheessa tapahtuneiden isojen muutosten takia elokuvan ensi-ilta siirtyi vuoden 1928 puolelle.

Elokuvaa on neuvostopropagandassa hyödynnetty dokumenttina vallankumouksesta, vaikka se valmistui vasta kymmenen vuotta vallankumouksen jälkeen. Avantgarde-elokuva ei ollut yleisömenestys; tarjolla oli kevyempää viihdettä, tuolloin vielä jopa Hollywood-viihdettä.

Juoni
-----

Elokuva alkaa helmikuun tapahtumilla, kun keisari Nikolai II joutuu luopumaan vallasta ja väliaikaishallitus ottaa vallan käsiinsä. Tämän jälkeen siirrytään huhtikuuhun, jolloin leipäjonot suurenevat ja ihmisten mielissä kytee kapina ankeutta vastaan.

Heinäkuussa alkavat suuremmat levottomuudet, kun ihmiset nousevat barrikadeille osoittamaan mieltään sortajiaan vastaan. Kapina kuitenkin epäonnistuu, ja siihen osallistuneet joutuvat marssimaan kaupungin läpi vastavallankumouksellisten pilkatessa heitä. Nöyryytys ei kuitenkaan saa kapinamieltä lannistetuksi, vaan tapahtumat alkavat edetä kohti lopullista yhteenottoa, vallankumousta.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Vasili Nikandrov  | … |  Lenin
  |
|  Vladimir Popov  | … |  Aleksandr Kerenski
  |
|  Boris Ivanov  | … |  Mihail Tereštšenko
  |
|  Laiašenko  | … |  Konolov
  |
|  Smelski  | … |  Verderenski
  |
|  Eduard Tisse  | … |  saksalainen sotilas
  |
|  Nikolai Podvoiski  | … |  itsenään (kameorooli)
  |

Lähteet
-------

* Lokakuu Mykkäelokuvasivustolla

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Pesonen, Mikko: Kuva lokakuun vallankumouksesta on yksi historian suuria huijauksia *Yle uutiset*.  7.11.2017. Viitattu 7.11.2017.
**Punaveripihkapuu** (*Pterocarpus soyauxii*) on hernekasveihin kuuluva trooppinen puulaji, joka kasvaa luontaisesti Keski-Afrikassa päiväntasaajan lähellä. Punaveripihkapuuta käytetään puutöissä ja sen arvokas puuaines tunnetaan kauppanimellä **padouk**.

Puun ominaisuuksia
------------------

Punaveripihkapuu on Länsi-Afrikan suurimpia puita ja se voi saavuttaa 40 metrin korkeuden ja 100–120 senttimetrin, joskus poikkeuksellisesti jopa 150 senttimetrin, läpimitan. Runko on solakka ja suorakasvuinen. Runko on oksaton jopa 20 metriin saakka. Tyvilaajentuma ei ole merkittävä.

Puuaines
--------

Puuaines on suhteellisen painavaa ja kovaa, mutta karkeahkoa. Sillä on hyvät lujuusominaisuudet. Sen taivutus- ja puristusominaisuudet ovat paljon korkeammat kuin tammilla. Se on hyvin elastista ja iskunkestävää, mutta kuitenkin helposti halkaistavaa. Puu on helppoa ja hyvää työstää kaikilla välineillä. Sillä on hyvät hiomisominaisuudet. Sen hionta- ja viimeistelyjälki on sileä. Puun ominaispaino kuivana on 0,70–0,80.

Padoukin pintapuu on sydänpuuhun verrattuna vaaleaa ja arvotonta. Sydänpuu on tuoreena punaista, mutta tummuu myöhemmin kauniin oranssin punaruskeaksi. Kauan varastoitaessa väri kuitenkin muuttuu yksitoikkoisen ruskeaksi. Puun leikkauspinnat ovat kaikissa suunnissa koristeellisen juovikkaita.

Levinneisyys
------------

Punaveripihkapuu kasvaa Länsi-Afrikan ikivihreissä sademetsissä Angolassa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Gabonissa, Nigeriassa ja Päiväntasaajan Guineassa.

World Conservation Monitoring Centerin (1992) mukaan punaveripihkapuun esiintymät sen luontaisilla kasvupaikoilla ovat melko turvattuja Kamerunia lukuun ottamatta. Eri maista saadun puutteellisen informaation takia täydellistä kartoitusta puun tilasta tällä hetkellä ei kuitenkaan ole saatu.

Käyttö
------

Padoukia käytetään koristeellisina leikattuina viiluina. Kauniin värityksensä ansiosta se on suosittua puu-upotustöissä (intarsioissa) ja puuveistoksissa. Se sopii erinomaisesti huonekaluihin ja erilaisiin käyttöesineisiin kuten harjoihin, veitsien kädensijoihin, aseiden periin ja niin edelleen. Kovuutensa ansiosta se sopii käytettäväksi myös soittimiin, parketeiksi ja portaisiksi. Luontaisilla kasvualueilla sitä käytetään myös esimerkiksi ratapölkkyinä.

Padoukista saadaan myös punaista väriainetta värjäykseen.

Lähteet
-------

* Puukeskus, Padouk (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: *Pterocarpus soyauxii* Taub.
2. ↑  Govaerts, R. et al.: *Pterocarpus soyauxii* Taub. *Plants of the World Online*.  2021. Royal Botanic Gardens, Kew. Viitattu 23.2.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2312121
* Wikispecies: Pterocarpus soyauxii
* APDB: 62766
* BioLib: 208461
* CoL: 4PVKG
* EoL: 640210
* EPPO: PTKSO
* GBIF: 5349273
* GRIN: 312067
* IPNI: 516581-1
* IRMNG: 10992510
* ITIS: 506296
* NCBI: 1071200
* Open Tree of Life: 573389
* Plant List: ild-1904
* PLANTS: PTSO
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:516581-1
* Tropicos: 13050554
* WFO: wfo-0000172858

 |

 |
**Sapfon säkeistö** (*sapfinen säkeistö*, *Sapfon stroofi*) on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva lyyrinen runosäkeistö. Se koostuu neljästä säkeestä: kolmesta sapphicuksesta ja yhdestä adoneuksesta. Säkeistö on saanut nimensä runoilijatar Sapfosta, joka käytti sitä tunnetuimmissa runoissaan.

Kaava
-----

Säkeistön kaava on ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):

 (*sapphicus*)
 (*sapphicus*)
 (*sapphicus*)
 (*adoneus*)

Esimerkkejä
-----------

Sapfo, alku hymnistä Afroditelle:

Ποικιλόθρον᾽ ὰθάνατ᾽ ᾽Αφροδιτα,
παῖ δίος, δολόπλοκε, λίσσομαί σε
μή μ᾽ ἄσαισι μήτ᾽ ὀνίαισι δάμνα,
πότνια, θῦμον.
ἀλλά τυίδ᾽ ἔλθ᾽, αἴποτα κἀτέρωτα
τᾶς ἔμας αὔδως αἴοισα πήλγι
ἔκλυες πάτρος δὲ δόμον λίποισα
χρύσιον ἦλθες
*Poikilothron āthanat' Afrodīta,*
*pai Dios, doloploke, lissomai se*
*mē m' asaisi mēt' oniaisi damna,*
*potnia, thȳmon.*
*alla tyid᾽ elth᾽, aipota katerōta*
*tas emas aydōs aioisa pēlgi*
*eklyes patros de domon lipoisa*
*khrȳsion ēlthes*
Afrodite, Zeun tytär, juonimieli,
kirjohuntu, oi ikinuori, pyydän,
ettet ilkkuin mieltäni murra murhein,
valtias ylhä.
Tänne saavu, jos sinä hennon äänen
kuulit kaukaa, mieltäni aina noutain,
kultavaunuin matkasit maahan, jättäin
taattosi linnan.
Horatius, *Oodit*, alku oodista "Lyyralle":

*Poscimur. si quid vacui sub umbra*
*lusimus tecum, quod et hunc in annum*
*vivat et pluris, age dic Latinum,*
*barbite, carmen,*
*Lesbio primum modulate civi,*
*qui ferox bello tamen, inter arma*
*sive iactatam religarat udo*
*litore navim,*
*Liberum et Musas Veneremque et illi*
*semper haerentem puerum canebat*
*et Lycum nigris oculis nigroque*
*crine decorum.*
Kansa vaatii taas. – Iloks iltahetken
kerta soimaan jos ikilaulu syntyi,
niin sa kanssain taas runo roomalainen
luo, jalo lyyra.
Kansalainen maan ihanan ja uljaan
Lesboksen sua niin sulokielin soitti.
Konsa surmatyö sodan kauhukauden
vain levon salli,
öistä rakkauden ylistäin hän lauloi,
unten Lycustaan ihanaista palvoi,
tuota kaunoisaa, joll' on tukka tumma,
yön syvät silmät.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Sapfo, Sapfon säkeistö", *Antiikin käsikirja*, s. 504. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. 1 2  Sapfo: "Hymni Afroditelle" 1–8. Teoksessa Oksala, Päivö & Oksala, Teivas: *Kreikkalaisia kirjailijakuvia*, s. 57–58. Runojen ja runokatkelmien suomennoksia. Helsinki: Otava, 1965.
3. 1 2  Horatius: *Oodit* I.32.1–12. Teoksessa *Oodeja ja epoodeja*, s. 46–47. Suomennos Eero Kivikari. Hämeenlinna: Karisto, 1930.
4. ↑  Q. Horatius Flaccus (Horace): *Carmina* 1.32.