recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Turvakriittinen järjestelmä** (engl. *safety-critical system, life-critical system*) on järjestelmä, jonka toiminta- tai suunnitteluvirhe voi johtaa henkilövaaraan. Koneturvallisuus (*safety*) eroaa määritelmällisesti muunlaisesta turvatekniikasta (*security*) ja vaatimukset näiden toteuttamiselle eroavat.

Järjestelmä voi koostua sekä laitteistosta (*hardware*) että ohjelmistosta (*software*). Sulautetut järjestelmät ja teollisuusautomaatio ovat usein osana tämänlaista järjestelmää.

Järjestelmän on havaittava myös itsensä toimintaan vaikuttavat vikatilanteet kuten sensorit ja anturit jotka antavat virheellistä signaalia tai ei lainkaan (ks. nolla-aktiivinen).

Vikapuuanalyysin mallikaavio
Riskien arviointi on olennainen osa järjestelmän suunnittelua. Koneen vikaantumista voidaan arvioida vikapuuanalyysin avulla.

Järjestelmä voi olla vikaturvallinen tai vikasietoinen järjestelmän luokittelun mukaan. Esimerkkejä ovat sydän-keuhkokone, *Fly-by-wire* järjestelmä ja lukkiutumattomat jarrut (ABS).

Vaatimustasot
-------------

IEC:n turvavaatimustasot (engl. *Safety integrity level*) (SIL) ovat neliportainen asteikko yhdestä neljään, jossa SIL 4 on korkein ja vaativin taso. Tason nousu vaatii riskien vähentämisen moninkertaistamista.

Standardit
----------

Standardeja turvakriittisen järjestelmän suunnitteluun ja toteutukseen:

* DO-178B, DO-178C, ilmailu
* ISO 26262, autoteollisuus
* IEC 61508, kattomäärittely useille aloille ja kohteille
* IEC 61513, ydinvoima
* IEC 62304, lääketiede
* IEC 62061, kone- ja laitteisto
* IEC 62279, rautatieliikenne

Testaaminen
-----------

Järjestelmän testaaminen on olennainen osa järjestelmän kehitystä. IEC 61508 -standardin mukaan ohjelmistolle on tehtävä yksikkötestaaminen (engl. *unit testing*).

DO-178B vaatii *formaalia todistetta* ohjelmakoodin oikeellisuudesta ja kaikkien syötteiden ja tilojen huomioimisesta toteutuksen toiminnassa (ks. DO-333). Myös laiteohjelma (engl. *firmware*) on huomioitava kehityksessä ja testaamisessa.

Katso myös
----------

* Luotettavuustekniikka
* Koneturvallisuus
* MISRA C
* Reaaliaikainen käyttöjärjestelmä

Lähteet
-------

1. ↑  safety-critical system encyclopedia.com. Viitattu 27.9.2017. (englanniksi)
2. ↑  Firesmith, Donald: Engineering Safety- and Security-Related Requirements for Software-Intensive Systems (PDF) Carnegie Mellon University. Viitattu 29.9.2017. (englanniksi)
3. ↑  Safety Critical Systems Design *omg.org*. Viitattu 27.9.2017.
4. 1 2 3  IEC 61508 Overview Report exida. Viitattu 27.9.2017.
Hasan DağıHasan Dağı -tulivuori.

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
Kerrostulivuori |
| Sijainti | 
Turkki Niğde, Aksaray, Turkki |
| Vuoristo | 
TaurusvuoretView and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
3 268 m |
| Prominenssi | 
1 922 m |
| Purkautunut viimeksi | 
tiedot vaihtelevat eri lähteissä |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
38° 07′ 35″ P, 34° 09′ 54″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hasan Dağı** on Turkissa sijaitseva kaksihuippuinen kerrostulivuori. Läntisen korkeamman huipun, Ison Hasan Dağın korkeus on 3 253 m ja itäisen matalamman, Pienen Hasan Dağın korkeus 3 069 m. 

Hasan Dağin kohoaa noin kilometrin ympäröivää ylätasankoa korkeammalle. Tulivuori on purkautunut 6 960±640 eaa. sekä joidenkin arvioiden mukaan 6 200 eaa. alle 6 000 vuotta sitten ja alle 3 000 vuotta sitten.*lähde tarkemmin?*

Tulivuoresta noin 130 kilometriä kaakkoon sijaitsevalla neoliittisella Çatalhöyükin löydöspaikalta on kalliomaalaus, jonka on esitetty olevan maailman vanhin tunnettu kartta. Tämä noin 6 600 eaa. tehty maalaus esittää tulkinnan mukaan kaksihuippuisen Hasan Dağın räjähdysmäistä tulivuorenpurkausta.

Lähteet
-------

1. ↑  Hasan Dagi si.edu. Viitattu 29.1.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Axel K. Schmitt, Martin Danišík, Erkan Aydar, Erdal Şen, İnan Ulusoy & Oscar M. Lovera: Identifying the Volcanic Eruption Depicted in a Neolithic Painting at Çatalhöyük, Central Anatolia, Turkey *Plos One, plos.org*.  8.1.2014. Viitattu 29.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  Kuzucuoğlu, Çiner & Kazancı 2019, s. 557.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hasan Dağı** Wikimedia Commonsissa

* Hasan Dagi (englanniksi) (uib.no)
Sardinia 10. heinäkuuta 2009.
**Maastopalot Välimeren maissa 2009** oli sarja maastopaloja eri maissa – Espanjassa, Ranskassa, Kreikassa, Italiassa, Turkissa ja Kroatiassa – heinäkuussa 2009. Palojen arvioidaan aiheuttaneen satojen miljoonien eurojen vahingot ja tuhonneen eteläisessä Euroopassa 27. heinäkuuta 2009 kymmeniä tuhansia hehtaareja maastoa. Espanjan paloissa kuoli 27. heinäkuuta 2009 kuusi palomiestä, ja Sardinian palot vaativat kaksi uhria.

Sadat Espanjan, Ranskan, Kreikan ja Italian palot tuhosivat tuhansia hehtaareja metsää ja kymmeniä taloja 24. heinäkuussa 2009.

Espanja
-------

Lämpötila kohosi Espanjassa paikoin yli 39,1 °C:een. Brittituristeja kehotettiin tarkistamaan matkakohteen tilanne Ulkoministeriön sivuilta ennen sinne matkaamista. Pelkästään Mojácarin alueelta evakuoitiin ainakin 1 500 ihmistä. Lisäksi savu levisi laajalle alueelle. Espanjassa oli korkeimman asteen palovaroitus.

Yli 4 000 ihmistä joutui jättämään kotinsa Kanariansaarilla La Palman saarella metsäpalojen vuoksi 1. elokuuta 2009. Sotilaat sammuttivat paloja Teneriffalla. Espanjan radion mukaan tuhoutui 1 000 ha metsää.

Koillis-Espanjassa maastopalot jatkuivat 20. elokuuta 2009 ja olivat tuhonneet jo 6 000 hehtaaria metsää. Maastopaloja oli myös Portugalin pohjoisosissa.

Kreikka
-------

Suuri metsäpalo leimusi elokuun lopussa Kreikassa 40 kilometrin päässä pääkaupungista Ateenasta. Savu ja tulenkajo näkyivät kaupungin keskustaan.

Ympäristöjärjestöjen mukaan Kreikan metsäpaloalueet on tähän mennessä muutettu suurelta osin asuinalueiksi. Kreikkalaispoliitikkoja arvosteltiin piittaamattomasta metsäpalon sammutustyöstä. Moni kreikkalainen uskoo rakennusyhtiöiden olleen metsäpalojen takana. Ateenan yliopiston poliittisen historian professori Thanos Veremisin mukaan yritysten kannustin tulen sytyttämiseen voi olla suuri.

Katso myös
----------

* Välimerenilmasto
* Välimeren kasvillisuus

Lähteet
-------

1. ↑  Maastopalot uhkaavat yhä Etelä-Eurooppaa *Yle Uutiset*.  27.7.2009. Viitattu 7.3.2020.
2. ↑  HS 25.7.2009 A27*lähde tarkemmin?*
3. ↑  McVeigh, Tracy: Hundreds evacuated as Med coast wildfires spread *The Guardian*.  26.7.2009. Viitattu 7.3.2020. (englanniksi)
4. ↑  Kippo, Johanna : Tuhansia evakuoitiin La Palman saarella Kanarialla *Helsingin Sanomat*.  2.8.2009 . Viitattu 7.3.2020.
5. ↑  Maastopalot roihuavat yhä Portugalissa ja Espanjassa *Yle Uutiset*.  20.8.2009. Viitattu 7.3.2020.
6. ↑  Metsäpalo raivoaa Ateenan lähellä *Yle Uutiset*.  22.8.2009. Viitattu 7.3.2020.
7. ↑  HS 27.8.2009 B3*lähde tarkemmin?*

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maastopalot Välimeren maissa 2009**.
* Wildfires rage in southern Europe *BBC News*.  24.7.2009. Viitattu 7.3.2020. (englanniksi)
* Mediterranean fires still burning *BBC News*.  27.7.2009. Viitattu 7.3.2020. (englanniksi)
Balaganskin vaakuna.
**Balagansk** (ven. Балага́нск) on kaupunkimainen taajama Irkutskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Angara-joen rannalla 78 kilometriä Siperian radan Zalarin asemasta koilliseen. Taajama on Balaganskin piirin keskus. Asukkaita on 4 300 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on saanut alkunsa venäläisten vuonna 1653 rakentamasta linnoituksesta. Vuonna 1775 siitä tuli kaupunki ja vuonna 1856 Irkutskin lääniin kuuluneen piirikunnan keskus. 1900-luvulla Balagansk menetti kaupungin statuksen. Bratskin vesivoimalan rakentamisen yhteydessä se jäi patoaltaan alle ja siirrettiin nykyiselle paikalleen. 

Nykyään Balaganskissa on metsä- ja elintarviketeollisuutta. Angaran rannalla on laivalaituri.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 2*, s. 555. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 28.3.2010. (venäjäksi)
3. ↑  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom): Balagansk*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
**Harviala** on Janakkalassa sijaitseva kylä. Kylän alueelle perustettu Harvialan kartano on muodostettu useasta eri tilasta ja on eräs Janakkalan suurkartanoista.

Harviala-nimen etymologiasta
----------------------------

Harviala, josta käytetään paikallisessa murteessa myös nimitystä *Harvijala*, esiintyy ensimmäisen kerran muodossa Harwiala vuonna 1425. Asiakirjoissa esiintyvät myös kirjoitusasut Harvela, Harvila ja Harvala. Lisäksi ovat olleet käytössä esimerkiksi muoto Morthen Hareasist (1464) sekä muodot Harfuila (1477) ja Harffwela (1490). Nimen pohjana on ehkä sana Harvia(inen), esimerkiksi Oleff Harffwia (1455) Lempäälässä, Mor(ten) Haruia 1571 Lahdenpohjan neljänneksessä Satakunnassa.

Tämän Harvialan nimen puitteissa voidaan koota eräänlainen nimipesue, johon kuuluvat: Harvia, Harviala, Harviainen, Harvio, Harva, Harvi[la], Harvo, Harvola, Harvonen sekä esimerkiksi Vanajassa Harvoilanmäki, Harwoila 1766 (Mäskälässä). Tämä nimipesue on Suomen nimistössä melko yleinen.

Historia
--------

Perimätiedon mukaan kylän paikalle syntyi kartano Ruotsin vallan aikana. Kartanon ensimmäinen omistaja olisi ollut Birger-jaarlin poika Pentti (1254–1291), myöhempi Suomen herttua ja Linköpingin piispa. Harviala oli Vanajan pitäjän suurin yhtenäinen rälssiomistus. Kartano periytyy siis jo keskiajalta, jolloin se oli mm. Kurki-suvun omistuksessa. Näin se kilpailee Laukon kartanon kanssa Kurki-suvun synnyinsijana. 

Harvialan lääni (vertaa Jokioisten lääni), kuten tilakokonaisuutta yleisesti kutsuttiin, jaettiin neljään osaan 1400-luvun lopulla. Lepaan sukuinen valtaneuvos Björn Klasson omisti vuonna 1527 neljäsosan Harvialasta, Äikäälän ja maita myös Janakkalan Kiialasta. Björn oli yksi Klas Hanssonin perillisistä. Näitä maitansa hän laajensi ostamalla sisarusten osuuksia Harvialasta. Vuonna 1530 hän osti lisäksi Yläneen ja Höitilän talot. Tämän suureksi muodostuneen Harvialan läänin lisäksi hän omista alueita myös muualla Hämeessä, Uudellamaalla sekä Varsinais-Suomessa. Vuonna 1555 Björnin maaomaisuus oli Hämeen mahtavin ja koko Suomen viidenneksi suurin.
**Turvalaakso** oli Vantaan Viinikkalan kaupunginosaan 1990-luvun lopulta saakka suunniteltu mutta vain pieneltä osin toteutettu yrityspuisto. Se olisi ensimmäisenä toimistokeskuksena Suomessa erikoistunut yrityskohtaisiin turvallisuusratkaisuihin ja -palveluihin. Turvalaaksoa kehitti ja markkinoi Turvalaakso Kiinteistöt Oy, joka on Suomen Pankin ja Skanska Etelä-Suomi Oy:n omistama yhtiö.

Turvalaakso oli määrä rakentaa Tuupakan risteyksen lähelle, Suomen Pankin omistamalle 60 hehtaarin tontille Kehä III:n pohjoispuolelle, jossa sijaitsee Suomen Pankin entinen setelipaino. Yhtenäiselle alueelle suunnitellun kulunvalvonnan, vartioinnin ja kävijävirtojen ohjaamisen tarkoituksena oli teollisuusvakoilun estäminen. Yritykset oli määrä suojata paitsi vierailta myös toisiltaan yritysten välille rakennettavalla suojauksella. Turvalaakson yrityksille oli kullekin määrä räätälöidä tarvittavat kulunvalvonta- ja lukituspalvelut sekä tietoverkkojen turvatoimet.
Tarpeen mukaan yritys olisi voinut tilata lisäpalveluja, kuten postin läpivalaisun, palomuureja, holveja sekä turvallisuuskonsultointia.

Kiinteistöille ei kuitenkaan tuolloin ilmennyt kysyntää. Ainoana Turvalaaksoon suunnitelluista rakennuksista valmistui vuonna 2002 silloisen Setec Oy:n toimitalo. Tiloissa toimii nyt Setecin toiminnan jatkaja Gemalto Oy sekä turvallisuusalan yritykset Avarn Security Finland (muun muassa entisen G4S Suomen toiminnot) ja Loomis Suomi. Myös useilla museoilla, kuten Helsingin kaupunginmuseolla ja Helsingin taidemuseolla, on kokoelmiensa säilytystiloja alueella.

Naapurustossa toimii esimerkiksi Forsman tea, Pohjoismaiden suurimpiin lukeutuva teetalo.

Lähteet
-------

1. ↑  tiskiju: Vantaan Turvalaakso etenee  07.03.2001. Kauppalehti. Viitattu 29.7.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Turvalaakso-hanke epäonnistui SecMeter-sivusto.  Arkistoitu 30.6.2012. Viitattu 29.7.2012.
3. ↑  Antti Manninen: Setelipainon viereen tulee huipputurvallisia toimistotaloja  20.6.2000. Helsingin Sanomat. Viitattu 29.7.2012. [vanhentunut linkki]
4. 1 2  Pauliina Ronkainen: Setecin talo nousee ensimmäisenä yrityspuisto Turvalaaksoon  25.3.2001. Helsingin Sanomat. Viitattu 29.7.2012. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Loomis Suomi Oy kauppalehti.fi. Viitattu 11.7.2016.
6. ↑  Varastotilan vuokraaminen Suomen Pankilta kaupunginmuseon ja taidemuseon tarpeisiin (Turvalaaksontie 1, Vantaa) Helsingin kaupunki, hel.fi. Viitattu 11.7.2016.
7. ↑  Aaro Forsman Oy taloussanomat.fi.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 2.7.2016.
**Olof Granatenburg**, vuoteen 1661 **Bengtinpoika** (1608 – 1679 tai 1681 Öölanti) oli ruotsalainen eversti, joka toimi Käkisalmen linnan päällikkönä.

Granatenburgin vanhemmista tai suvusta ei ole tietoa, mutta hän esiintyy ensimmäisen kerran Länsi-Götanmaan rykmentin rullissa. Vuonna 1634 hänet nimitettiin luuntantiksi Uudenmaan ja Hämeen läänin jalkaväkirykmenttiin ja 1639 Viipurin läntisen rykmentin majoitusmestariksi ja kapteeniksi. Käkisalmen linnan päälliköksi hän tuli 1646 Johan Tavastin jälkeen. Ruptuurisodan puhjettua 1565 linna joutui venäläisten piirittämäksi ja Granatenburg puolusti sitä menestyksellisesti vain 200 miehen voimin heinäkuun alusta syyskuun loppupuolelle. Vuonna 1657 hän osallistui Kustaa Evertinpoika Hornin johtaman suomalaisjoukon kanssa sotaan Tanskaa vastaan, minkä jälkeen hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Hänet aateloitiin 1662, jolloin hän otti nimekseen Granatenburg. 1665–1667 Granatenburg toimi Savonlinnan käskynhaltijana ja 1671–1674 Visbyn linnan isäntänä Gotlannissa, mistä tehtävästä hän erosi everstinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Syrjö, Veli-Matti: "Granatenburg, Olof (1608-1679/1681)", *Suomen kansallisbiografia, osa 3*, s. 251. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-444-4. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**M/T Stena Primorsk** (IMO 9299147) on ruotsalaisen Concordia Maritimen omistama öljytankkeri. Alus on rakennettu vuonna 2006 Brodosplit Shipyardin telakalla Splitissä, Kroatiassa. Kuollutta painoa *Stena Primorskilla* on 65 079 tonnia, ja jääluokitus on 1B. *Stena Primorskin* öljykapasiteetti on 65 000 tonnia. Alus on rekisteröity Ruotsin lipun alle, ja sen kotisatama on Göteborg.

*Stena Primorsk* on poikkeuksellinen, sillä se on suhteessa normaalia leveämpi. Siinä on kahdet peräsimet ja kaksoispohja. Väyläturvallisuus on haluttu *Stena Primorskissa* viedä mahdollisimman pitkälle.

*Stena Primorskin* sisaraluksia ovat M/T *Stena Provence*, M/T *Stena Paris*, M/T *Stena Performance*, M/T *Stena Perros*, M/T *Stena President*, M/T *Stena Progress*, M/T *Stena Penguin*, M/T *Stena Polaris* ja M/T *Stena Premium*.

Käyttöhistoria
--------------

10. toukokuuta 2006 alus luovutettiin CM P-Max III Ltd:n (Concordia Maritime) omistukseen, joka rekisteröi aluksen Bermudan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Hamilton. Kesäkuussa laiva aikarahdattiin kymmeneksi vuodeksi venäläisen logistiikkayhtiö Progetran liikenteeseen. Tämän jälkeen laiva siirtyi Ruotsin lipun alle, ja kotisatamaksi tuli Göteborg. 9. kesäkuuta Ruotsin kuningatar Silvia kastoi aluksen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Registry > STENA PRIMORSK Det Norske Veritas.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 21.6.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  M/S STENA PRIMORSK Fakta om Fartyg. Viitattu 4.5.2008. (ruotsiksi)
3. 1 2  Details for the ship Stena Primorsk Vesseltracker.com. Viitattu 4.5.2008. (englanniksi)
4. ↑  Registry > Company Info > Concordia Maritime AB Det Norske Veritas.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 4.5.2008. (englanniksi)
5. ↑  Fleet List: MR Stena Bulk.  Arkistoitu 25.10.2008. Viitattu 4.5.2008. (englanniksi)
6. 1 2 3  Jättitankkeri Suomenlahden öljynkuljetusrahtaajaksi.  *Turun Sanomat*, 10.6.2006. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 5.5.2008. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Stena Primorsk (ruotsiksi)
* Stena Bulk (englanniksi)
**Tarhaloiskimalainen** (*Bombus barbutellus*) on kimalaisten sukuun ja loiskimalaisten alasukuun kuuluva mesipistiäislaji. Suomessa se on hyvin harvinainen ja luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, joskin saattaa olla jo hävinnyt.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Tarhaloiskimalainen muistuttaa ulkonäöltään suuresti yleistä mantuloiskimalaista. Naaras on väritykseltään musta, mutta keskiruumiin etu- ja takaosa ovat keltaiset ja takaruumiin kärki osittain valkoinen. Koiraalla keltaista väriä on lisäksi takaruumiin tyviosassa. Siivet ovat tummat. Mantuloiskimalaiseen verrattuna tarhaloiskimalaisnaaraan keskiruumiin takaosan karvoitus on tiheämpää, viimeisessä selkäkilvessä on tiheämmin pisteitä eikä se ole yhtä kiiltävä. Kooltaan tarhaloiskimalainen on 14–17 mm.

Levinneisyys
------------

Tarhaloiskimalaista tavataan Espanjasta ja Irlannista Venäjän kaukoitään saakkaja pohjoisessa Ruotsin keskiosiin. Suomessa sitä on aikaisemmin tavattu sieltä täältä Uudenmaan ja Etelä-Karjalan alueilla, mutta viimeisin havainto on Vantaalta 1980-luvun alusta.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Tarhaloiskimalainen on tarhakimalaisen pesäloinen. Naaras tunkeutuu tarhakimalaisen pesään. Piiloteltuaan pesässä jonkin aikaa, se tappaa kuningattaren ja alkaa munia omia muniaan, joista syntyviä toukkia tarhakimalaistyöläiset hoivaavat.

Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat kedot ja puistot. Koiraat ruokailevat ainakin kaunokilla ja ohdakkeilla.

Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 tarhaloiskimalainen on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, mutta koska viimeisimmästä havainnosta on yli 30 vuotta se saattaa tosiasiassa olla jo hävinnyt. Myös Ruotsissa laji on taantunut ja sen odotetaan harvinaistuvan edelleen, mutta on toistaiseksi luokiteltu elinvoimaiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bombus barbutellus* *IUCN Red List of Threatened Species*. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Seppo Parkkinen, Juho Paukkunen & Ilkka Teräs: *Suomen kimalaiset*. Jyväskylä: Docendo, 2018. ISBN 978-952-291-454-5.  s. 54–55, 71, 73, 150–151
3. ↑  Pierre Rasmont & Stéphanie Iserbyt: Atlas of the European Bees: genus *Bombus* (englanniksi) (viitattu 27.4.2018)
4. 1 2  Artdatabanken (ruotsiksi) (viitattu 27.4.2018)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Tarhaloiskimalainen (*Bombus barbutellus*)
* UniProt: Taxonomy - Bombus barbutellus (Barbut's cuckoo-bee) (Psithyrus barbutellus) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q751925
* Wikispecies: Bombus barbutellus
* BioLib: 70369
* BOLD: 31782
* CoL: 68NQ6
* EoL: 1065314
* EUNIS: 254017
* Fauna Europaea: 231862
* Fauna Europaea (new): c40649c1-45cb-4b86-8217-853f25db6fc6
* GBIF: 1340434
* iNaturalist: 481191
* ITIS: 714869
* NBN: NBNSYS0100002024
* NCBI: 30197

 |

 |
**M/V Artania** (aiemmilta nimiltään *Royal Princess* ja *Artemis*) on saksalaisen Phoenix Reisen -varustamon risteilyalus. Se valmistui Wärtsilän Helsingin Telakalla Suomessa vuonna 1984 Princess Cruises -varustamolle. Se on pituudeltaan 230 metriä ja leveydeltään 32 metriä.

Rakentaminen
------------

Princess Cruises tilasi 165 miljoonalla dollarilla aluksen Wärtsilän Hietalahden telakalta Helsingistä. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 464 ja alus laskettiin vesille 18. helmikuuta 1984. Walesin prinsessa Diana kastoi aluksen 15. marraskuuta Southamptonissa Britteinsaarilla *Royal Princessiksi* ja se luovutettiin tilaajalle 30. lokakuuta.

Princess Royal
--------------

Alus aloitti neitsytmatkansa 19. marraskuuta.

Artemis
-------

Alus liitettiin P&O:n laivastoon huhtikuussa 2005, jolloin Prunella Scales risti aluksen *Artemikseksi*. Alus siirrettiin toukokuussa Lloyd Werftille Bremerhaveniin, jossa alus modernisoitiin. Sille valmistui 96 parvekkeellista liukuovin varustettua hyttiä kansille 5 ja 6.

Alus myytiin 22. syyskuuta 2009 Artania Shipping -yhtiölle. Se jatkoi edelleen P&O:n tehtävissä aina 22. huhtikuuta 2011 saakka, jolloin se siirrettiin Phoenix Reisenille nimettynä *MV Artaniaksi*.

Sarah Breton vastaanotti aluksen päällikön viran vuonna 2010, jolloin hänestä tuli toinen risteilyaluksen päälliköksi nimitetty nainen maailmassa.

Artania
-------

Alus oli 28. huhtikuuta - 26. toukokuuta 2011 modernisoitavana Lloyd Werftillä Bremerhavenissa. Alukselle tehtiin 96 parveketta ja se sisustettiin saksalaiseen makuun soveltuvaksi risteilyalukseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Artania marinetraffic.com. Viitattu 11.8.2013. (englanniksi)
2. ↑  Artania ulkomatala.net.  Arkistoitu 29.12.2014. Viitattu 11.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M/V Artania** Wikimedia Commonsissa

* M/V Artania phoenixreisen.com-sivustolla (saksaksi)
* Aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mohamed Salman Al-Khuwalidi** (s. 18. kesäkuuta 1981) on saudiarabialainen pituushyppääjä.

Al-Khuwalidi karsiutui loppukilpailusta Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa 2004. Hän hyppäsi 2. heinäkuuta 2006 Sottevillessä tuloksen 848 cm, joka on voimassa oleva Aasian ennätys edelleen marraskuussa 2009. Hän sijoittui 2006 toiseksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa ja kolmanneksi Ateenan maailmancupissa. Vuonna 2007 hän voitti Aasian-mestaruuden Ammanissa tuloksella 816, mutta karsiutui Osakan MM-kilpailuissa.

Al-Khuwalidi sai pronssia Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 tuloksella 801. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa ja sijoittui kolmanneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Hän putosi karsinnassa myös Berliinin MM-kilpailuissa 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mohamed Salman Al-Khuwalidi Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Long jump Area Records *iaaf.org*. Viitattu 9.11.2009. (englanniksi)
3. ↑  Athletics Asian Championships 2007 at Amman (jor) Men: Long Jump *sports123.com*. Viitattu 9.11.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Quiñones vuonna 2001
**Denise Marie Quiñones August** (s. 9. syyskuuta 1980 Ponce, Puerto Rico) on puertoricolainen näyttelijä, malli ja kauneuskuningatar, joka voitti Miss Universum -kilpailun vuonna 2001. Quiñones on neljäs Miss Universum -kisan voittanut puertoricolainen nainen. Ennen Miss Universum -kilpailun voittoa hän voitti samana vuonna Miss Puerto Rico -kauneuskilpailun. Quiñones on asunut Santo Domingossa vuodesta 2010 lähtien.

Ura
---

Quiñones voitti Miss Universum -kilpailun 11. toukokuuta 2001 Bayamónissa, Puerto Ricossa. Hänet kruunasi Miss Universum 2000, intialainen Lara Dutta. Quiñones on Margareta Arvidssonin, Margarita Moranin ja Janelle Commissiongin lisäksi ainoa sekä Miss Universum- että Miss Photogenic -voittaja. Ollessaan Miss Universum Quiñones asui New Yorkissa.

Vuoden 2002 Miss Universum -kilpailussa Quiñones kruunasi seuraajansa, Venäjän Oksana Fjodorovan.

Vuonna 2003 hän näytteli elokuvassa Bad Boys 2 hyvin pienessä roolissa.

Hän sai hieman myöhemmin HOLA- ja ACE-palkinnon roolistaan näytelmässä *Anna in the Tropics*. Lokakuussa 2005 Quiñones näytteli pääroolia Federico García Lorcan näytelmässä *Donna Rosita* (esp. *Doña Rosita la soltera*). Vuonna 2006 hän näytteli pilottijaksossa Aquaman Rachel Torresin roolia.

2. helmikuuta 2006 Quiñones esiintyi vierailevana tähtenä televisiosarja *Smallvillen* viidennellä tuotantokaudella jaksossa Koston enkeli, jossa hän esiintyi Andrean roolissa.

Marraskuussa 2006 hän näytteli Off Broadway-näytelmässä *Zanahorias*, ja voitti roolityöstään ACE-palkinnon. Vuonna 2009 Quiñones näytteli yhtä päärooleista toimintaelokuvassa *La Soga*.

Yksityiselämä
-------------

Quiñones seurusteli vuosina 2010–2011 näyttelijä Frank Perozon kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Denise Quiñones - Biography *IMDb*. Viitattu 28.4.2019.
2. 1 2 3  AquamanTV: Aquaman Pilot Cast *www.aquamantv.com*. Viitattu 28.4.2019.
3. ↑  Denise Quiñones *Ranker*. Viitattu 28.4.2019. (englanniksi)
4. ↑  Miss Universe Titleholder *Miss Universe*.  Arkistoitu 21.4.2019. Viitattu 28.4.2019. (englanniksi)
5. ↑  PUERTO RICO HERALD: Puerto Rico Profile: Miss Universe *www.puertorico-herald.org*. Viitattu 28.4.2019.
6. ↑  Metro Puerto Rico: A 16 años de la coronación de Denise Quiñones como Miss Universe *Metro*. Viitattu 28.4.2019. (espanjaksi)
7. 1 2 3  Denise Quiñones *IMDb*. Viitattu 28.4.2019.
8. ↑  Frank Perozo y Denise Quiñones se separan - Cine - Bureo *web.archive.org*.  9.4.2014.  Arkistoitu 9.4.2014. Viitattu 28.4.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
**Raduga** (ven. Ра́дуга, suomeksi "sateenkaari") oli Moskovassa ja Taškentissa toiminut neuvostoliittolainen kirjankustantamo. Se erotettiin Progress-kustantamosta vuonna 1982. Raduga julkaisi neuvostoliittolaista kaunokirjallisuutta, matkaoppaita ja humanistisia tieteitä käsitteleviä teoksia viidelläkymmenellä vieraalla kielellä sekä venäjäksi käännettyä ulkomaista kirjallisuutta. Vuonna 1989 se kustansi 628 kirjanimekettä yhteensä 19,4 miljoonan kappaleen painoksena.

Vuosina 1990–1992 Raduga oli mukana perustamassa useita yhteisyrityksiä ja joulukuussa 1993 se muutettiin osakeyhtiöksi. Se on jatkanut toimintaansa erikoistumalla *Harlekiinien* ja muiden rakkausromaanien julkaisemiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Literaturnyi entsiklopeditšeski slovar*, s. 316. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1987.
2. 1 2 3  *Bolšoi entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 236. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1991. ISBN 5-85270-044-4.
3. ↑  Sovremennoje literaturno-hudožestvennoje knigoizdanije Rossijskoi Federatsii *hi-edu.ru*.  Arkistoitu 16.6.2011. Viitattu 10.4.2011. (englanniksi)
Marigold IceUnity vuoden 2005 Suomen mestaruuskisoissa, vapaaohjelma, kuvio kolmisiipinen mylly
**Muodostelmaluistelu** on urheilulaji. Muodostelmaluistelu on yksi taitoluistelun alalajeista, jossa jäällä luistelee kerrallaan 12-24 luistelijaa (sarjasta riippuen) muodostaen erilaisia kuvioita. Joukkue esittää eri elementtejä tarkasti samanaikaisesti musiikin tahtiin. Elementtejä ovat blokki, piiri, liukusarja, mylly, erilaiset läpimenot, otteeton askelsarja, laini (rivi), soololiike, parielementti, luovaelementti ja yhdistelmäelementti. Laji on lähtöisin Yhdysvalloista, jossa se kehitettiin 1970-luvulla. Lajin toi Suomeen Jane Erkko 1980-luvulla.

Muodostelmaluistelun SM-kilpailusarjoja Suomessa ovat SM-seniorit, SM-juniorit ja SM-noviisit. Kansallisen tason kilpailusarjat ovat seniorit, juniorit, noviisit, minorit ja tulokkaat. Harrastetason sarjoja edellisten lisäksi ovat myös aikuiset ja masters-sarja, joka pääosin koostuu entisistä SM-luistelijoista.

Maailmanmestaruuskilpailut
--------------------------

Ensimmäiset muodostelmaluistelun maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2000. Ylivoimaisesti eniten mitalisijoja ovat saaneet Ruotsi ja Suomi. Menestynein joukkue on ollut ruotsalainen Team Surprise (lopetti toimintansa vuonna 2018), joka on voittanut MM-kultaa kuudesti. Seuraavana tulee Suomen Marigold IceUnity viidellä maailmanmestaruudellaan.

SM-junioreiden ensimmäiset viralliset MM-kilpailut järjestettiin Helsingissä vuonna 2013. Musketeers (Finland 2) ja Team Fintastic (Finland 1) toivat Suomelle kaksoisvoiton.

Katso myös
----------

* Muodostelmaluistelun maailmanmestaruuskilpailut
* Muodostelmaluistelu Suomessa

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Muodostelmaesite (pdf) *Suomen taitoluisteluliitto*. Viitattu 30.4.2012.
2. ↑
3. ↑  Suomalaiset juhlivat kaksoisvoittoa MM-kotikisoissa  9.3.2013. Suomen taitoluisteluliitto. Viitattu 1.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Muodostelmaluistelu** Wikimedia Commonsissa

* Muodostelmaluistelun sääntökirja (PDF)
* Muodostelmaluistelua koskevat, taitoluistelun yleiset säännöt (PDF)
* Suomen Taitoluisteluliitto
* Suomen taitoluisteluliiton muodostelmaluisteluesite
* International Skating Union (ISU) - Kansainvälinen luisteluliitto
* YLE Elävä arkisto: Muodostelmien maailmanmestari - Anu Jääskeläisen haastattelu
**Radonkaivolla** on joissain tilanteissa mahdollista pienentää sisäilman radonpitoisuutta. Radonkaivo toteutetaan tyypillisesti rakennuksen ulkopuolelle. Kaivon alipaine ohjaa radonpitoisen huokosilman hallitusti pois ulospuhallusputkesta. Ennen radonkaivon asennusta tulee kohteessa olla suoritettuna asianmukaiset radonmittaukset. Puutteellisin mittauksin ei ole kannattavaa lähteä kaivoa asentamaan. Mittauksia tehdään seitsemän vuorokautta ennen ja jälkeen kaivon asennuksen.

Radonkaivon ulospuhallusputki on sijoitettava aina riittävän kauas ja korkealle (kork.suositus 2m) oleskelualueista.
Poistoputki suositellaan asennettavaksi rakennuksen vesikattolinjan yläpuolelle.

Markkinoilla on radonkaivoja, joiden nimitys on harhaanjohtava. Monessa tapauksessa on kuitenkin kyse imupisteestä. Radonkaivo tulee asentaa aina riittävän syvälle (tyypillisesti 3–5 m), jotta virtauskentästä varmistutaan. 

Radonkaivot ovat jatkuvasti energiaa kuluttavia laitteita ja säännöllisesti huollettavia. Radonkaivojen oikeat säädöt varmistetaan aina mittauksin, joista tehdään pöytäkirjat. Markkinoilla on vanhan ja uuden tekniikan radonkaivoja. Uuden tekniikan kaivoissa energian kulutus on noin puolet vanhan tekniikan kaivosta. Täydellä teholla pyörivät ja vanhan tekniikan radonkaivot kuluttavat vuodessa satoja euroja sähkölaskussa ylimääräistä todelliseen tarpeeseen nähden. 

Radonkaivon todellista toiminta-aluetta on hankala arvioida, joten valmistajan ilmoittamia peitto-alueita ei tule suunnitellussa ottaa kirjaimellisesti. Oleellisinta on tietää lähtötiedot kaikkien kohteiden radonpitoisuudesta tarvesuunnittelua varten. 

Radonkaivojen toiminta saattaa häiriintyä pohjavesistä tai jäätyneistä putkistoista. Kaivojen toimintaa tulee tarkistella aina säännöllisesti mittauksin.

Katso
-----

* Radonimuri

Aiheesta muualla
----------------

* Maahan asennettava radonkaivo
**Pelasta kirja** oli vuonna 2005 perustetun Kansalliskirjaston ystävien oheisprojekti. Tarkoituksena oli kerätä varoja erilaisiin kirjallisiin kohteisiin. Kohteina oli esimerkiksi lentolehtisiä, kirjallisuutta, nuotteja, alkuperäisteoksia ym. Jokaiselle kohteelle luotiin oma avustusstrategiansa. Tärkein tavoite on aineiston digitointi, jotta alkuperäisiä teoksia ei tarvitsisi käyttää. Alkuperäisen teoksen käyttö johtaisi teoksen tuhoutumiseen ajan kuluessa. Digitoitua versiota voidaan lukea kuin alkuperäistä, mutta alkuperäinen ei siis tuhoudu. Digitoinnin lisäksi teokset puhdistetaan, sidotaan ja varmistetaan että teos on kunnossa säilyäkseen edelleen vuosisatoja. Useat kohteet voivat olla hyvinkin vanhoja. Vanhimmat tuettaviksi tarjotut kohteet ovat 1500-luvulta. 

Teoksille on olemassa erilaisia avustusmahdollisuuksia. Halutessaan on voinut tukea koko teoksen konservointia. Tällöin tukemiseen tarvitava summa on ollut noin 500–20 000 euroa. Esimerkiksi "*Manuale Lappocium*" -kirjaa on avustettu 10 000 eurolla, toki yrityksen voimin. Yksityishenkilöiden suurimmat lahjoitukset ovat olleet jopa 2000 euroa. Tarkoitus kuitenkaan ei ole ollut, että vain varakkaat voivat osallistua kirjojen säilytykseen. Asiaan voi osallistua myös pienemmillä lahjoituksilla. 50 eurolla pääsee tukemaan yleisiä tavoitteita. Tämä tarkoittaa sitä, ettei tukija itse voi määritellä tukikohdetta, mutta rahalla avustetaan yleistä periaatetta sekä yhteiskohteita.

Pelasta kirja -ohjelman merkitys on suuri Suomen kulttuurin kannalta. Valtaosa kohteista on joko suomalaista tuotantoa tai suomalais-ugrilaista kirjallisuutta. On tärkeää säilyttää vanhoja teoksia tuleville sukupolville, jotta hekin voivat lukea ja oppia omasta historiastaan toisen ajan aikalaisten kirjoituksista.

Pelasta kirja -keräys päättyi 9. toukokuuta 2014. Pelastetut teokset ovat digitoituina nähtävissä Kansalliskirjaston Doria-tietokannassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansalliskirjasto - Pelasta KIRJA *www.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 18.6.2018.
2. ↑  Pelasta KIRJA / Kohteiden luettelo, varhaista Fennicaa *www.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 18.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Pelasta kirja (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pelasta kirja Kansalliskirjaston sivuilla
Rakennusvalvontaviraston logo
**Helsingin kaupungin rakennusvalvontavirasto** on yksi Helsingin kaupungin virastoista. Viraston tehtäviin ‎kuuluu rakentamiseen ja rakennetun ympäristön hoitoon liittyvä neuvonta, valvonta ja lupakäsittely.‎ ‎Rakennusvalvontavirasto huolehtii rakennushankkeen sopeutumisesta ympäristöön sekä varmistaa ‎rakennusten oikean suunnittelun ja toteutuksen. Viraston vastuulla on vaalia hyvää kaupunkikuvaa.‎ Helsingin rakennusvalvonnan visio on: "Ennakkoluulotonta, jämäkkää ja oikea-aikaista rakentamisen ohjausta elävässä Stadissa."  (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Rakennusvalvontavirastoon kuuluu kolme osastoa; rakennustekninen, kaupunkikuva- ja yleinen osasto. ‎Viraston kaupunkikuvaosasto vastaa lupahakemusten käsittelystä sekä neuvoo ja opastaa ‎rakentajia. Rakennusteknisen osaston vastuulla on rakennustyön viranomaisvalvonta. ‎
‎ 
  

  

Rakennustoimintaa valvoo Helsingissä rakennuslautakunta. Rakennusvalvontavirasto on lautakunnan ‎alainen valmistelu- ja toimeenpanoelin. Kaupunginvaltuusto valitsee rakennuslautakuntaan yhdeksän ‎jäsentä nelivuotiskaudeksi. Virasto sijaitsee Kallion kaupunginosassa osoitteessa Siltasaarenkatu 13.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin kaupungin rakennusvalvontaviraston internetsivut
**Kiurala** on kylä Sastamalan kunnassa Pirkanmaalla. Se kuului ennen Karkun kuntaan. Kiurala sijaitsee Kuloveden ja Rautaveden rannalla vesistöjä erottavan niemekkeen kärjessä. Kiuralaan kuuluu myös useita saaria, joista suurin on Isosaari.

Kiuralasta on löytynyt kivikautinen asuinpaikka, esihistoriallinen hautaröykkiö ja rautakautinen kalmisto. Kiuralan alkuperäinen kylätontti sijaitsee Rautaveden Kylälahden rannalla. Varhaisin säilynyt kirjallinen maininta Kiuralasta on vuodelta 1540, jolloin kylässä oli kaksi tilaa. Isojaon aikaan Kiuralassa oli neljä tilaa, joista vain yksi sijaitsi alkuperäisellä kylätontilla.

Kiuralassa toimi vuosina 1893–1899 Suomen ensimmäinen vaneritehdas. Tehtaalla valmistettiin myös huonekaluja. Tehtaan paikalla Puljusnokantien itäpuolella on rakennusten jäännöksiä ja muistomerkki.

Kiuralan ympäristöä hallitsevat kolme mäkeä: Haukkavuori, Vekonmäki ja Koliskangas. Kylän rakennuskanta on keskittynyt mäkien väliin ja Kuloveden ja Rautaveden rantaan. Kylän läpi kulkee Yhdystie 2495.

Lähteet
-------

1. ↑  Koskinen, Pekka: KATSAUS JA AJATUKSIA SASTAMALAN KAUPUNGIN PERUSTAMISTA EDELTÄVÄÄN SEITSEMÄN TUHANNEN VUODEN MITTAISEEN AIKAAN (Sastamalan kaupungin historiaa, s. 23) *sastamala.fi*.  Arkistoitu 30.8.2017. Viitattu 2.8.2020.
2. ↑  Poutiainen, Hannu: Ellivuori-Kiurala Muinaisjäännösinventointi 2014 (PDF) (Sastamalan Veden ja Illon vesihuolto-osuuskunnan tilaama selvitys, s. 9 (huomautus: Tekstin mukaan paikalla toimi Wiikarin vaneritehdas vuosina 1896–1899. Muistomerkkiin on kaiverrettu "Viikarin Oy", joka toimi vuosina "1893–1899") Mikroliitti Oy.  Arkistoitu 22.8.2016. Viitattu 2.8.2020 (internet-arkistossa).
3. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 26.6.2016. [vanhentunut linkki]
**Heinrich Maximilian Friedrich Helmut Sick** (10. tammikuuta 1910 Leipzig – 5. maaliskuuta 1991 Rio de Janeiro) oli saksalais-brasilialainen lintutieteilijä.

Sick opiskeli ornitologiaa Berliinissä Erwin Stresemannin johdolla vuodesta 1936 alkaen. Hänen väitöskirjansa (*Studie zur funktionalen Morphologie über die Feinstruktur von Federn* 1937) käsitteli höyhenen rakennetta. Sick sai assistentin paikan Berliinin eläintieteellisen museon lintutieteen osastolla, mutta pian hänet määrättiin Brasiliaan suuntautuneelle tutkimusretkelle vuonna 1939. Brasilian liityttyä toiseen maailmansotaan Saksan rinnalla vuonna 1942 Sick pidätettiin ja hän vietti vankilassa kolme vuotta, vapautuen 1945. Häi jäi kuitenkin asumaan Brasiliaan ja sai maan kansalaisuuden 1952. Hän liittyi American Ornithologists' Unionin (AOU) jäseneksi 1947 ja hänet valittiin seuran kunniajäseneksi 1983.

Sick oli Fundaçao Brasil Centralin (FBC) toimihenkilö 1946–1959. Vuonna 1960 Sick siirtyi Museu Nacional de
Historia Naturalin leipiin Rion Quinta da Boa Vistaan. Hän toimi museon lintuosaston johtajana jäädessään eläkkeelle 1981.

Sick teki useita tutkimusmatkoja keskiseen Brasiliaan ja julkaisi yli 200 tieteellistä artikkelia sekä kirjoitti useita kirjoja. Hän nimesi ja kuvaili muutamia uusia lintulajeja, kuten brasiliantapakulon (*Scytalopus novacapitalis*), kultakruunutanssijan (*Lepidothrix vilasboasi*), isosukastapakulon (*Merulaxis stresemanni*) ja brasilianvirtaorneeron (*Cinclodes pabsti*).

Teoksia
-------

* *Tukaní - Unter Tieren und Indianern Zentralbrasiliens bei der ersten Durchquerung von SO nach NW*. Paul Parey Verlag. (1957)
* *Studies of birds and mammals of South America*, John Murray in association with The Tryon Gallery. (1967) ISBN 09-021-8911-5
* *Ornitologia Brasileira, Uma Introducao*. Linha Grafica Editora. (1984) ISBN 85-230-0087-9

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS

* Muistokirjoitus (*The Auk*) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Friedrich (Fredrik) Wilhelm "Fritz" Haupt** (12. joulukuuta 1885 Helsinki – 9. lokakuuta 1931 Helsingin mlk) oli suomalainen juristi, joka toimi muun muassa Helsingin pitäjän nimismiehenä. Sisällissodan jälkiselvittelyjen aikana hän oli osaltaan vastuussa useiden kymmenien seudun punakaartilaisten laittomista teloituksista.

Elämä
-----

Fredrik Haupt syntyi Helsingissä kapellimestari Christian Hauptin perheeseen. Haupt varttui Loviisassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Borgå gymnasiumista vuonna 1903, jonka jälkeen hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Vuodesta 1909 lähtien Haupt toimi Helsingin pitäjän apulaisnimismiehenä.

Marraskuun 1917 yleislakon aikana Haupt haavoittui vakavasti häntä pidättämään tulleita työväen järjestyskaartilaisia vastaan käydyssä tulitaistelussa. Sisällissodan jälkeen toukokuusssa 1918 Helsingin pitäjän nimismies Ernst Sohlman sekä apulaisnimismiehet Haupt ja Juho Hagberg ryhtyivät jäljittämään paikallisia punakaartilaisia Etelä-Suomen vankileireiltä. Tämän seurauksena kesäkuun alkuun mennessä teloitettiin ilman oikeudenkäyntiä lähes sata Helsingin pitäjän punakaartilaista. Omaiset tekivät myöhemmin lukuisia kanteluita viranomaisille, mutta teloittajina toimineet suojeluskuntalaiset tai heidän esimiehensä Sohlman, Haupt ja Hagberg eivät joutuneet oikeudelliseen vastuuseen.

Vuodesta 1919 lähtien Haupt piti asianajotoimistoa Malmilla. Hänen uutisoineen kavaltaneen satojatuhansia markkoja hoitamiensa kuolinpesien varoja. Vuoden 1931 alusta lähtien Haupt hoiti nimismiehen virkaa Malmilla. Hän erosi virastaan elokuun 1931 alussa ja ampui itseään kotonaan Malmilla 9. lokakuuta. Haupt toimitettiin Malmin sairaalaan, jossa hän kuoli myöhemmin samana iltana. Haupt oli yrittänyt ampua itsensä jo aikaisemmin elokuun alussa, mutta tuolloin hänet saatiin pelastettua. Haupt on haudattu Malmin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  † Fritz Haupt.  *Östra Nyland*, 14.10.1931, nro 81, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.8.2021.
2. ↑  Roselius, Aapo: *Teloittajien jäljillä : valkoisten väkivalta Suomen sisällissodassa*, s. 161–168. Helsinki: Tammi, 2007. ISBN 978-951-31384-1-7.
3. ↑  Uudeltamaalta.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 12.6.1932, nro 158, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.8.2021.
4. ↑  Malmin entinen nimismies päättänyt päivänsä.  *Keski-Uusimaa*, 13.10.1931, nro 114, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.8.2021.
5. ↑  Epätoivoinen teko.  *Suomenmaa*, 5.8.1931, nro 176, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.8.2021.
6. ↑  Fredrik Wilhelm Haupt *Malmin hautausmaa, Helsinki*. Suomen Sukututkimusseura.  Arkistoitu 11.8.2021. Viitattu 11.8.2021.
**Helian** Helsingin toimipiste Itä-Pasilassa.
**Helsingin liiketalouden ammattikorkeakoulu** (**Helia**) oli Suomen suurin liiketalouden ammattikorkeakoulu. Se oli yksityinen säätiön pyörittämä korkeakoulu, jonka taustalla oli Helsingin liike-elämä. Sen päätoimipiste Helia-talo 1 oli Itä-Pasilassa ja toinen toimipiste Porvoossa.

Heliassa oli mahdollisuus opiskella liiketaloutta, tietojenkäsittelyä, johdon assistenttityötä, kieliä, viestintää ja matkailua. Heliasta valmistui tradenomeja, it-tradenomeja, medianomeja ja restonomeja. Heliassa oli noin 6000 opiskelijaa ja henkilöstöä noin 380, joista päätoimisesti opetustehtävissä toimi noin 230 henkilöä.*lähde?* Helia palkittiin vuosina 2002 ja 2003 opetusministeriön vaikuttavuuspalkkiolla kaikilla valintakriteereillä.

28. maaliskuuta 2006 ilmoitettiin Helsingin liiketalouden ammattikorkeakoulun ja HAAGA Instituutin ammattikorkeakoulun yhdistymisestä uudeksi Haaga-Helia ammattikorkeakouluksi. Uusi koulu aloitti toimintansa vuoden 2007 alusta, jolloin opiskelijoita oli 10 000 ja henkilökuntaa 600.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaksi suurta yksityistä ammattikorkeakoulua, HAAGA ja Helia yhdistyvät  28.3.2006. Helia.  Arkistoitu 7.1.2007. Viitattu 26.5.2006.

Aiheesta muualla
----------------

* HAAGA-HELIA ammattikorkeakoulu

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen ammattikorkeakoulut |
| --- |
|  |
| Nykyisetammattikorkeakoulut | 
* Ahvenanmaa
* Arcada
* Centria
* Diak
* Haaga-Helia
* HAMK
* Humak
* JAMK
* KAMK
* Karelia
* LAB
* Lappi
* Laurea
* Metropolia
* Novia
* Oamk
* Polamk
* SAMK
* Savonia
* SeAMK
* TAMK
* Turku
* VAMK
* Xamk

 |
|  |
| Entiset | 
* Evtek
* Haaga Instituutti
* Helia
* Kemi-Tornio
* Kyamk
* LAMK
* Mamk
* Piramk
* RAMK
* Saimia
* Svenska
* Stadia
* Sydväst
* Varsinais-Suomi

 |

 |
**Fredrik Engelke** (14. syyskuuta 1848 Halmstad, Ruotsi – 7. heinäkuuta 1906 Nättarby, Blekinge) oli ruotsalainen piirustuksen opettaja, virsirunoilija ja hengellisten laulukirjojen julkaisija.

Engelke kävi koulua kotikaupungissaan. Hän koki hengellisen murroksen rippikouluaikanaan. Hän aikoi opiskella papiksi, mutta joutui heikon terveyden vuoksi luopumaan tästä. Hän opiskeli Tukholman Taideakatemiassa piirustuksen opettajaksi 1869–1875 ja hänestä tuli Halmstadin oppikoulun piirustuksen opettaja. Hän oli kuitenkin huonon kuulonsa takia virkavapaalla vuodesta 1900 alkaen.

Engström liittyi uusevankeliseen herätykseen ja myöhemmin Ruotsin lähetysliittoon (Svenska Missionsförbundet) Opettajantyönsä ohella hän oli kiinnostunut pyhäkoulutoiminnasta, hän oli myös laulujen runoilija ja kääntäjä ja julkaisi pyhäkouluihin tarkoitettuja laulukokoelmia. Hän julkaisi vuosina 1871–1875 kuusi vihkoa nimellä *"Lofsånger och Andeliga Wisor i nådene*". Laulut näissä vihkoissa välittivät herrhutismin perintöä ja uskonnäkemystä ja monet hänen laulunsa ovat olleet suosittuja ruotsalaisissa vapaissa kirkkokunnissa.

Engelke on muokannut ja laajentanut Lina Sandellin laulua Tryggare kan ingen vara ("Kun on turva Jumalassa") laulukirjassaan *Låfsånger och Andeliga Wisor,* vihko 4 1873, Hän muokkasi laulun 3. säkeistön loppua ja 1. säkeistöä muuttamalla sanat "de kristnas lilla skara" muotoon "Guds lilla barnaskara". Lina Sandell hyväksyi nämä muutokset ja samalla laulu sai enemmän lasten laulun luonnetta. Mutta Sandell ei hyväksynyt Engelken viittä lisäsäkeistöä, joista tosin yksi säkeistö (Se han räknar håren alla, Som från deras hufvud falla! - - ) säilyi joissakin laulukirjoissa. Virren Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa oleva 4. säkeistö lienee Engelken lisäys.

Engelke on kääntänyt englannista ruotsiksi Charles Seymour Robinsonin laulun "Savioir, I follow o*n"* ja julkaisi sen kokoelmassaan *På vägen hem* 1883. Laulu julkaistiin myös useissa kokoelmissa, joiden laulut olivat tosin yhtä lailla tarkoitettuja aikuisille kun lapsille. Se on Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 278 Käy, Vapahtajani, johdattamaan (Suom. Pekka Kivekäs 1998, Säv. Lowell Mason 1856).

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 175, 176. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429.*, s. 122. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*
3. ↑  397 Kun on turva Jumalassa *virsikirja.fi*. Viitattu 14.11.2020.
4. ↑  Savior, I Follow On *hymnary.org*. Viitattu 14.11.2020. (englanniksi)
5. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429.*, s. 197. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |

 |
Suorakulmaisia ja eri kokoisia pyöreitä kortteja.
***Menko*** (めんこ, 面子), tunnetaan myös nimillä *bettan* ja *patchin*, on japanilainen kahden pelaajan korttipeli, jota pelataan samannimisillä korteilla. Jokaisella pelaajalla on paksusta paperista tai pahvista tehtyjä kortteja, joihin on painettu kuvia animesta, mangasta ja muista aiheista. Kortti asetetaan kovalle alustalle ja toinen pelaaja koittaa saada alustalla olevan kortin kääntymään heittämällä oman korttinsa. Heitetyn kortin ilmavirta tai osuma kortista voi kääntää kortin,
jolloin heittäjä saa molemmat kortit. Voittaja on pelaaja, jolla on pelin päätyttyä kaikki tai eniten kortteja.

Menko on ollut suosittua Edo-kaudelta lähtien. Se on nopeasti opittavien helppojen sääntöjensä takia suosittu kaikenikäisten lasten keskuudessa. Pelissä tekniikka on yhtä tärkeä kuin voima, joten nuoremmatkin lapset voivat pelata vanhempia pelaajia vastaan melko tasaveroisina.

Korttien kuvat heijastelevat aikansa populaarikulttuuria, ja vanhat kortit kertovat tärkeää tietoa aikakaudestaan. Edo-kaudella ja Meiji-kauden alussa korttien kuva-aiheina suosittiin ninjoja ja samuraita. Ennen toista maailmansotaa suosituimmat kuva-aiheet oli otettu armeijan kalustosta, kuten hävittäjistä ja sotalaivoista. Sodan jälkeen anime- ja mangahahmojen kuvat yleistyivät, samaten baseball-pelaajien kuvat. Baseball-menkoilla on oma keräilijäkuntansa. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa kortteja koristeltiin holografeilla ja kiiltävillä kuvioilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Salter, Rebecca; *Japanese popular prints: from votive slips to playing cards*, University of Hawaii Press, 2006, ISBN 978-0-8248-3083-0, s. 182
2. ↑  Shūichi Katō, Chia-ning Chang; *A sheep's song: a writer's reminiscences of Japan and the world*, University of California Press, 1999, ISBN 978-0-520-21979-3, s. 48

Aiheesta muualla
----------------

* The Menko: From Youthful Battles to Diamond Glory

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Menko