recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oulun arkkitehtuuripoliittinen ohjelma** , APOLI, koostuu tavoitteista ja toimenpide-ehdotuksista laadukkaan, moniarvoisen ja monipuolisen ympäristön turvaamiseksi. Oulun arkkitehtuuripoliittinen ohjelma on hyväksytty kaupunginhallituksessa 29.10.2002, ohjeellisena noudatettavaksi. APOLI koostuu yhdeksästä osasta joilla ohjeistetaan laadukkaan uuden rakentamista ja vanhan täydentämistä; identiteetti, arkkitehtuuri, rakennusperintö,
rakentamisen laatu, suunnittelijan valinta, ohjaus ja valvonta, koulutus ja tutkimus, tiedotus ja vuorovaikutus, seuranta. Vuonna 2003 APOLI sai Pohjois-Suomen paras rakennusteko -palkinnon.

Kesällä 2001 valtuustolle jätetyssä aloitteessa todettiin: "Jokaisella kansalaisella on perustuslain mukainen oikeus nauttia hyvästä ympäristöstä ja korkeatasoisesta arkkitehtuurista. Rakentaminen vaikuttaa aina ympäristöön pitkäkestoisesti ja siksi arkkitehtuuri luo pysyviä arvoja. Voimakkaasti kasvavassa Oulussa ollaan uusien haasteiden edessä ja tarvitaan uusia ratkaisuja arkkitehtoniseen suunnitteluun. Arkkitehtuuripoliittisen ohjelman laatiminen ja sen noudattaminen nostaisi Oulun kaupungin imagoa niin Suomen kuin Euroopan laajuisesti."

Aiheesta muualla
----------------

* Arkkitehtuuripoliittiinen ohjalma PDF-tiedostona Oulun kaupungin sivuilla
**New Music Community** (viralliselta nimeltään New Music Community Association ry) on suomalainen yhdistys, jonka tarkoitus on edistää suomalaisten indiemuusikoiden ja -yhtyeiden toimintaa. Yhdistys on perustettu vuonna 2003, ja se tekee yhteistyötä kotimaisten indie-levymerkkien kanssa, joita ovat esimerkiksi Siamese Sounds, Fonal Records, Verdura Records ja Backstage Alliance. Yhdistys myös julkaisee ja levittää jäsenyhtyeidensä musiikkia mp3-singleinä sekä web-kaupan kautta. Lisäksi se järjestää konsertteja ja muita tapahtumia.

Jäsenmuusikoita ja -yhtyeitä
----------------------------


|  |  |
| --- | --- |
| * 80juan80
* Astro Can Caravan
* Bookends
* Cockpits
* Cosmo Jones Beat Machine
* Downstairs
* Idolae
* Idiomatic
* Joose Keskitalo
* Kastor
* Kirlian Crossing
* Lackluster
* Lara
* Lubo-Mir
 | * Marian Valinta
* Mosaik
* Murmansk
* Musti Laiton
* Neufvoin
* On Volcano
* Risto
* Rubik
* Silvio
* Sininen Iiris
* Teemu Talja
* Underdogs
* Underwater Sleeping Society
 |

Aiheesta muualla
----------------

* New Music Communityn www-sivut
* New Music Community Myspacessa (englanniksi)
Ralf Örn vuonna 1979.
Marja Byckling, Ralf Örn ja Maukka Perusjätkä Kill Cityn pihalla 1979.
**Ralf Örn** on suomalainen tuottaja. Örn oli aktiivisesti mukana 1970-luvun lopulla helsinkiläisissä musiikkipiireissä punkin ja uuden aallon saapuessa Suomeen. Hän sanoitti ja sävelsi muun muassa Maukka Perusjätkän hittikappaleet ("Sotaa apatiaa vastaan", "Vaatteet (on mun aatteet)", "Herneenpalot", "Säpinää" ym.) Ralf Örn suunnitteli Mauri Airtalle Maukka Perusjätkä -brandin ja tuotti, sävelsi sekä sanoitti Maukka Perusjätkä -albumit *Säpinää* (1979), *Ennen kolmatta maailmansotaa* (1980) ja *Koiranpennut* (1981). Örn lauloi myös jokaisella levyllä muutaman kappaleen. 1970-luvulla Ralf Örn perusti ja pyöritti underground rockklubia Freak Outia.

Örn oli mukana myös Hanoi Rocksin alkutaipaleella. Yhtyeen kappaleista "Kill City Kills" on Andy McCoyn ja Örnin yhteistyön tulosta. McCoy myös soitti uransa alkuvaiheessa **Ralf Örn Pop** -yhtyeessä. 

Ralf Örn tuotti One Inch Rock -levy-yhtiön julkaisut vuosina 1986–1992; mm. Melrosen, Cliftersin, Aki ja Turon ja Frederikin levyjä, joista useimmat osoittautuivat myös kaupallisiksi menestyksiksi.

Lähteet
-------

* Andy McCoy : *Sheriffi McCoy* (2001, WSOY) ISBN 951-0-26279-X
* Tumppi Varonen: *Poika Joka Tahtoo Lentää* (2003, Tammi) ISBN 951-31-2534-3
* Ne Luumäet -yhtyeen historiasta (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |

 |
**Mike Post** (s. 1945 San Fernando, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Erityisesti hänet tunnetaan televisiomusiikistaan, jota hän on säveltänyt muun muassa poliisisarjoihin *Hill Street Blues*, *Kova laki*, *L.A. Law* ja *NYPD Blue*.

Post toimi jo 24-vuotiaana orkesterinjohtajana *Andy Williams Show’ssa*. Jo aiemmin hän oli toiminut sessiomuusikkona esimerkiksi Sammy Davis juniorin, Dean Martinin sekä Sonnyn ja Cherin levyillä. Post soitti kitaraa Sonnyn ja Cherin tunnetulla kappaleella "I Got You Babe" vuonna 1965. Post voitti Grammy-palkinnon vasta 22-vuotiaana Mason Williamsin kappaleen "Classical Gas" sovituksesta. Kaikkiaan hän on urallaan saanut viisi Grammy-palkintoa.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Oulun krenatööripataljoona** oli valkoisten länsiarmeijan Hjalmarsonin ryhmän 1. krenatöörirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli everstiluutnantti Valdemar Appelgren (haavoittui), v.t. komentaja jääkärikapteeni Yrjö Rehnbäck

Joukko-osastot
--------------

* **1. komppania**

Päällikkö: jääkäriluutnantti Einar Björnström.

* **2. komppania**

Päällikkö: jääkäriluutnantti Aarne Manninen.

* **3. komppania**

Päällikkö: varavääpeli Hjalmar Louhimaa (ent. Lindström).

* **Konekiväärikomppania**

Päällikkö: jääkäriluutnantti Eino Jokirinta.

Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Juho Leonard Takkunen.

Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit
----------------------------------------

Lähettiupseerina ja komppanianpäällikkönä jääkärivänrikki Alexander Hasselström, joukkueenjohtajana jääkärivääpeli Frans Jokelainen.

Lähteet
-------

* Toim. Ignatius, Theslöf, Palmén, Grotenfelt, Nordenstreng ja Soikkeli, Suomen vapaussota 1918 osat V ja VI, Otava Helsinki 1924-1925.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
Mike Pondsmith vuonna 2017.
**Michael Alyn Pondsmith** on yhdysvaltalainen roolipeli-, lauta- ja videopelisuunnittelija. Hänet tunnetaan parhaiten työstään kustantaja R. Talsorian Games -sivustolla, jossa hän kehitti suurimman osan yrityksen roolipelilinjoista yrityksen perustamisen jälkeen vuonna 1982. Pondsmith mainitaan useiden RPG-linjojen, kuten Mekton (1984),Cyberpunk (1988 ja 2020) ja Castle Falkenstein (1994), kirjoittajana. Hän on myös osallistunut Dungeons & Dragons -roolipelin Forgotten Realms- ja Oriental Adventures -linjoihin, työskennellyt erilaisissa tehtävissä videopeleissä ja kirjoittanut tai luonut useita lautapelejä. Pondsmith työskenteli myös opettajana DigiPen-tekniikan instituutissa.

Aiheesta muualla
----------------

* Mike Pondsmith: The creator of the original Cyberpunk from 1988 Sportskeeda

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mike Pondsmith 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Japani
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Oulun kihlakunnan kruununmakasiini** on Oulun Myllytullin kaupunginosassa sijaitseva puurakenteinen kruununmakasiini, joka korjattiin ravintola-, näyttely- ja toimistotiloiksi 1990-luvun alkupuolella.

Oulun kihlakunnan kruununvouti Johan Gustaf Liljeqvist valmisteli viljamakasiinin rakentamista Iin, Limingan, Muhoksen ja Oulun kihlakuntien yhteiskäyttöön. Makasiinin rakennuspiirustukset teki yleisten rakennusten intendentinkonttorissa arkkitehti A.F. Granstedt vuonna 1841. Kuvernööri Robert Wilhelm Lagerborgin päätöksellä makasiini tuli kuitenkin vain Oulun, Kiimingin ja Ylikiimingin käyttöön.

Makasiini toimi 1900-luvun alkupuolelle asti laina- ja veroviljamakasiinina. Myöhemmin rakennuksessa on varastoitu puutavaravaraa ja jätepaperia sekä sota-aikana ruokaa. Oulun kaupunki sai rakennuksen haltuunsa vuonna 1984. Saman vuoden Myllytullin asemakaavamuutoksen yhteydessä sekä kihlakunnan makasiini että viereinen tiilinen kruununmakasiini suojeltiin.

Kaupunki myi kruununmakasiinin Oulun rakennusmestariyhdistykselle sadallatuhannella markalla vuonna 1990. Yhdistys peruskorjasi makasiinin vuosina 1991–1992 arkkitehti Kari Parkkisen suunnitelmien mukaan. Onnistuneesta käyttötarkoituksen muutoksesta yhdistykselle myönnettiin Oulun läänin rakennussuojelupalkinto, Viisikanta-palkinto, vuonna 1993.

Rakennuksessa on toiminut eri ravintoloita muun muassa Pub Kruunu ja hiiri. Uki Arkkitehdit on toiminut rakennuksessa vuodesta 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Historia ja tulevaisuus saman katon alla  2016. UKI Arkkitehdit. Viitattu 16.4.2016.
2. 1 2 3 4  Kovalainen, Pasi; Passoja, Brita ja Turpeinen, Juhani: *Viisikanta – hyvää rakennussuojelua*, s. 117–119. Oulun läänin rakennussuojelupalkinnot 1990–2005. Helsinki: Rakennustieto Oy, 2008. ISBN 978-951-682-899-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oulun kihlakunnan kruununmakasiini** Wikimedia Commonsissa
**Confuciusornis** oli variksenkokoinen esihistoriallisella ajalla elänyt lintusuku. Lintu eli varhaisliitukaudella noin 120 miljoonaa vuotta sitten nykyisen Kiinan alueella. Lintu on nimetty kiinalaisen moraalifilosofin Kungfutsen (*Confucius*) mukaan.

Suvusta tunnetaan neljä lajia: *C. sanctus* (tyyppilaji), *C. dui*, *C. chuonzhous* ja *C. suniae* (kaksi jälkimmäistä ovat mahdollisesti sama laji kuin *C. sanctus*). *Changchengornis hengdaoziensis* on samaan aikaan ja samalla alueella elänyt lähisukulainen. Changchengorniksilla oli pitkät pyrstösulat ja pehmeä höyhenpeite. Viimeisimmät kladistiset analyysit ovat osoittaneet, että *Confuciusornis* voi olla läheisempää sukua *Microraptorin* ja muiden dromaeosaurusten kanssa kuin *Archaeopteryxiin* kanssa. Joka tapauksessa suku ei periydy *Archaeopteryxista*.

*Confuciusorniksen* fossiilit osoittavat, että sillä oli harvinaisen pitkä olkaluu. Olkapään lähellä oli tunnusomainen reikä, jonka tarkoituksena voi olla ollut keventää rakennetta. Hankaluu oli yksinkertaisen tangon mallinen. Rintalasta oli pieni ja yksinkertainen levy, jossa saattoi olla vähäinen kohouma, mutta joka kuitenkin oli sopimaton lentolihasten kiinnittymisalustaksi. Linnun lapaluut olivat kiinnittyneet korppiluihin ja tämä rakenne on voinut toimia lentolihasten kiinnittymiskohtana. Yhdenkään nykyisen linnun rintalastan rakenne ei ole vastaavankaltainen. Olkapäänivel oli poikittain toisin kuin nykyisillä linnuilla, minkä seurauksena *Confuciornis* ei voinut nostaa siipiään selän yläpuolelle.

Lähteet
-------

* **Mayr**, G.; Pohl, B. & Peters, D. S. (2005). A well-preserved *Archaeopteryx* specimen with theropod features. *Science* **310**(5753): 1483-1486. DOI 10.1126/science.1120331 (HTML abstract) Supporting Online Material

### Viitteet

1. ↑  Mayr et. al. 2005


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q644544
* Wikispecies: Confuciusornis
* Avibase: 794426E754E32A78
* Fossilworks: 67260
* GBIF: 4844506
* IRMNG: 1200112

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Confuciusornis
**New Jersey Saints** oli yhdysvaltalainen, vuosina 1987–1988 toiminut sisälacrossen ammattilaisseura East Rutherfordista, New Jerseystä. Joukkue voitti National Lacrosse Leaguen mestaruuden kaudella 1988. Kyseisen kauden jälkeen joukkue siirtyi New Yorkiin ja siitä tuli New York Saints, joka osallistui NLL:ään kaudella 2003. Joukkueen kotiareenana toimi Brendan Byrne Arena.

Saints pelasi NLL:ssä 14 ottelua, joista se voitti kymmenen ja hävisi neljä. Kaudella 1987 se hävisi välierissä myöhemmin mestaruuden voittaneella Baltimore Thundersille. Vuoden 1988 pudotuspeleissä joukkue voitti välierässä Philadelphia Wingsin ja loppuottelussa Washington Waven. Molemmilla kausilla joukkuetta valmensi Bob Engelke. 

Kausina 2002–2003 East Rutherfordissa pelasi toinen NLL-seura, New Jersey Storm.

Lähteet
-------

* New Jersey Saints statistics *nll.com*. National Lacrosse League / Sport Ngin. Viitattu 16.2.2013. (englanniksi)

**National Lacrosse League (NLL)**

| Läntinen konferenssi | Itäinen konferenssi |
| --- | --- |
| Calgary Roughnecks | Buffalo Bandits |
| Colorado Mammoth | Philadelphia Wings |
| Edmonton Rush | Rochester Knighthawks |
| Minnesota Swarm | Toronto Rock |
| Washington Stealth |  |

**Entiset joukkueet**  

Albany Attack | Anaheim Storm | Arizona Sting | Baltimore Thunder | Boston Blazers | Boston Blazers | Charlotte Cobras | Chicago Shamrox | Columbus Landsharks | Detroit Turbos | Montreal Express | New England Blazers | New Jersey Saints |  
New Jersey Storm | New York Saints | New York Titans | Ontario Raiders | Orlando Titans | Ottawa Rebel | Pittsburgh Bulls | Pittsburgh CrosseFire | Portland LumberJax | San Jose Stealth | Syracuse Smash | Vancouver Ravens | Washington Power | Washington Wave
Bill Atkinson ja Jolene Shong
**Bill Atkinson** (s. 1951) on yhdysvaltalainen sovelluskehittäjä ja valokuvaaja. Atkinson työskenteli Apple Computerilla vuosina 1978–1990. Hän opiskeli Kalifornian yliopistossa San Diegossa, jossa eräänä professorina toimi Jef Raskin (hänen myöhempi esimiehensä Applella), sekä Washingtonin yliopistossa, josta hän valmistui.

Ura
---

Atkinson työskenteli sekä Apple Lisa- että Macintosh-projekteissa, kehittäen graafista näyttöä hyödyntäviä sovelluksia. Lisa-projektia varten Atkinson ja Andy Hertzfeld kehittivät QuickDraw-grafiikkakirjaston, josta tuli pohja Applen kaikille tuleville multimediasovelluksille. Atkinson oli mukana myös monien muiden, suosittujen graafisten sovellusten kehittämisessä. Näitä olivat esimerkiksi HyperCard, ensimmäinen suurta suosiota saanut hypermediajärjestelmä, ja MacPaint-piirto-ohjelma.

Vuonna 1990 Atkinson jätti Applen ja oli mukana perustamassa General Magic -yritystä. Vuodesta 1996 saakka Atkinson on toiminut päätoimisena luontovalokuvaajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Andy Hertzfeld, Square Dots, Folklore.org Luettu 26.9.2006. (englanniksi)
2. ↑  Round Rects Are Everywhere!, Folklore.org Luettu 26.9.2006. (englanniksi)
3. ↑  Matthew Lasar: 30-plus years of HyperCard, the missing link to the Web  25.5.2019. Ars Technica. Viitattu 28.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bill Atkinson Photography (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
New Jerseyn sinetti
**New Jerseyn sinetti** on Yhdysvaltain New Jerseyn osavaltion symboli. Sen suunnitteli Francis Hopkinson vuonna 1777.

Sinetin keskellä olevaa kilpea kannattelee kaksi naista. Vasemmalla oleva nainen symboloi vapautta ja oikealla oleva nainen on roomalaisen mytologian Ceres -jumalatar, maatalouden ja vaurauden jumalatar. Vapauden henkilöitymä pitää kädessään keppiä, jonka päällä on vapauden symboli fryygialaismyssy. Ceres taas pitää kädessään runsaudensarvea. Vaakunakilven kolme auraa ja hevosenpää kilven yläpuolella symboloivat osavaltion maataloutta. Sinetin alaosassa sinisessä nauhassa lukee osavaltion motto "Liberty and Prosperity" (Vapaus ja Vauraus) ja vuosiluku 1776, jolloin New Jerseystä tuli Yhdysvaltain osavaltio.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Yhdysvaltain osavaltioiden sinetit

* Alabama
* Alaska
* Arizona
* Arkansas
* Colorado
* Connecticut
* Delaware
* Etelä-Carolina
* Etelä-Dakota
* Florida
* Georgia
* Havaiji
* Idaho
* Illinois
* Indiana
* Iowa
* Kalifornia
* Kansas
* Kentucky
* Louisiana
* Länsi-Virginia
* Maine
* Maryland
* Massachusetts
* Michigan
* Minnesota
* Mississippi
* Missouri
* Montana
* Nebraska
* Nevada
* New Hampshire
* New Jersey
* New York
* New Mexico
* Ohio
* Oklahoma
* Oregon
* Pennsylvania
* Pohjois-Carolina
* Pohjois-Dakota
* Rhode Island
* Tennessee
* Texas
* Utah
* Vermont
* Virginia
* Washington
* Wisconsin
* Wyoming
Rzeszówin voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
**Rzeszówin voivodikunta** (puol. *województwo rzeszowskie*) oli 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Se oli pinta-alaltaan 4 397 km² ja sen hallintokeskus oli Rzeszów. Rzeszówin voivodikunnan alueesta tuli vuoden 1999 hallintouudistuksen tuloksena osa nykyistä Ala-Karpatian voivodikuntaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Rzeszowskie województwo *Encyklopedia Internautica*. Viitattu 24.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Dz.U. z 1975 r. nr 16, poz. 91.
3. ↑  Wykaz Nowych Deskryptorów Geograficznych (151) (1-13.04.2017)

Puolan voivodikunnat 1975–1998
Biała Podlaska • Białystok • Bielsko-Biała • Bydgoszcz • Chełm • Ciechanów • Częstochowa • Elbląg • Gdańsk • Gorzów • Jelenia Góra • Kalisz • Katowice • Kielce • Konin • Koszalin • Krakova • Krosno • Legnica • Leszno • Lublin • Łomża • Łódź • Nowy Sącz • Olsztyn • Opole • Ostrołęka • Piła • Piotrków • Płock • Poznań • Przemyśl • Radom • Rzeszów • Siedlce • Sieradz • Skierniewice • Słupsk • Suwałki • Szczecin • Tarnobrzeg • Tarnów • Toruń • Wałbrzych • Varsova • Włocławek • Wrocław • Zamość • Zielona Góra
**Volvo 66** on Volvon vuosina 1975–1980 valmistama alemman keskiluokan automalli, joka oli uudelleennimetty ja jatkokehitetty versio DAF 66 -mallista. Sen seuraajaksi tuli Volvo 340/360 -sarja. 

Volvo oli laajentanut valikoimaansa hankkimalla pieniä autoja valmistaneen alankomaalaisen DAF:n 1970-luvun puolivälissä. Volvon DAF 66 -malliin tekemät uudistukset liittyivät lähinnä turvallisuuteen. Istuimissa oli pääntuet, puskurit olivat suuremmat ja oviin oli asennettu sivutörmäyssuojat. Ohjauspyörä oli suunniteltu kokoonpainuvaksi törmäyksessä. Lisäksi vaihteistoon tuli parkkiasento, joka lukitsee voimansiirron. 

Farmarikorinen Volvo 66.
Autoa valmistettiin kaksiovisena sedanina ja kolmiovisena farmarina. Moottorit olivat nelisylinterisiä, ja valittavana oli 1,1- (47 hv) tai 1,3-litrainen (54 hv). Voimansiirtona oli aina portaaton CVT-automaattivaihteisto.

 

Volvo 66:ta valmistettiin yhteensä 106 137 kappaletta. Suomessa auto ei tullut kovin yleiseksi, koska se poikkesi Volvon perinteisestä mallistosta ja oli melko kallis muihin kokoluokkansa autoihin verrattuna. Vuosina 1976–1979 niitä myytiin hieman yli 800 kappaletta. Vuoden 1999 lopussa Volvo 66 -autoja oli rekisterissä 62 kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Klassikko-mallit – 66 Volvo Car Corporation.  Arkistoitu 17.6.2018. Viitattu 17.6.2018.
2. ↑  Laitinen, Timo: *Auto 70-luvulla: nousun ja kriisin vuosikymmenellä*, s. 192. 3. painos. Helsinki: Alfamer Oy, 2013.
3. ↑  Pynnä, Kari: Näillä ajamme: autokantatilasto 31.12.1999 (2. osa).  *Tekniikan Maailma*, 12/2000, s. 152.  Yhtyneet Kuvalehdet.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volvo 66** Wikimedia Commonsissa
**Kansanviisaus** tarkoittaa yleisimmin kansanomaisia, ei-tieteellisiä tietoja tai käsityksiä maailmasta, jotka eivät kuitenkaan ole suoranaisesti myyttisiä tai yliluonnollisia. Tosin jotkut laskevat kansanviisauksiksi myös yliluonnolliset käsitykset ja monenlaiset kulttuuri-ilmiöt, varsinkin, jos sanaa pidetään vastineena englannin termille *folklore*. Folklorea vastaa kuitenkin paremmin termi kansanperinne. Kansanviisaudet sitovat yleensä jonkin syyn johonkin seuraukseen, esimerkiksi tietynlaiset pilvet tietynlaiseen tulevaan säähän tai jonkin yrtin käytön paranemiseen. Kansanviisauksien avulla voi tehdä likimääräisiä ennustuksia ilmiöistä, kuten säästä tai naisen käytöksestä. Kansanviisauksista osa on havaittu maailmaa tarkkailemalla. Niiden päätelmät eivät kuitenkaan vastaa luotettavuudessa tai ennustuskyvyssä tieteellisiä teorioita, jotka on hankittu tieteellisen tutkimuksen keinoin.

Kansanviisaudet ovat yleensä melko yksioikoisia ja yksinkertaisia. Niistä monet onkin suomessa puettu sananlaskujen muotoon.

Kirjallisuutta
--------------

* Pöyhönen, Anne: *Yläkuu ja alakuu: Ajoituksen taito suomalaisessa kansanperinteessä*. Espoo: Yläkuu, 2005. ISBN 952-99624-0-1.
* Stark, Eija & Stark, Laura (toim.): *Kansanomainen ajattelu*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1106. Satu Apon 60-vuotisjuhlakirja. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-877-0.
* Virtanen, Leea (koonnut): *Kansanviisauden kirja*. Helsinki: WSOY, 1991. ISBN 951-0-17153-0.
**Volvo 262C** on Volvon vuosina 1977–1981 valmistama coupé-korinen henkilöautomalli, joka perustuu tekniikaltaan Volvo 240/260 -mallisarjaan. 262C-mallit koottiin Bertonen tehtaalla Torinossa, Italiassa. Mallin korvaajaksi tuli vuonna 1985 Volvo 780.

Volvo 262C esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 1977, Volvon 50-vuotisjuhlavuotena. Suurin osa tuotannosta suunniteltiin vietävän Yhdysvaltain markkinoille. Alkuperäinen moottori oli 2,7-litrainen PRV-V6 (Peugeot-Renault-Volvo), jonka teho oli 127 hevosvoimaa. Jotta 262C täyttäisi päästövaatimukset kaikissa 50 Yhdysvaltain osavaltiossa, siinä oli pakokaasun jäännöshapen määrää mittaava lambda-anturi. Voimansiirtona oli nelivaihteinen manuaalivaihteisto tai kolmiportainen automaatti. Vuonna 1980 moottorin iskutilavuus kasvoi 2,8 litraan ja teho sen myötä 130 hevosvoimaan.

Vuosimallin 1981 Volvo 262C, jossa ei ole vinyylikattoa.
262C uudistui 260-mallin mukana. Vuosimallin 1979 autoissa oli uudelleenmuotoiltu peräosa, viimeisessä vuosimallissa 1981 muutoksia keulassa sekä uudistettu kojelauta. Vuosimallin 1981 autoissa ei myöskään ollut vinyylikattoa. Volvo 262C:tä valmistettiin kaikkiaan 6 622 kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Levitt, Ray: Volvo Bertone 262C. Tre Kroner The Volvo Owners’ Club. Viitattu 12.2.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Volvo 262C bertone Coupe *Hemmings Motor News*.  Tammikuu 2006. Viitattu 12.2.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volvo 262C** Wikimedia Commonsissa
**Voluntarismi** (lat. *voluntas*, "tahto", "halu"; myös "mielivaltaisuus") on filosofinen koulukunta, joka pitää tahtoa eli pyrkimistä ihmisen ymmärryksen perustana (tieto-opillinen voluntarismi, vastakohtana intellektualismille ja emotionalismille), kaiken kaikkein syvimpänä olemuksena ja koko todellisuuden syynä (metafyysinen voluntarismi) tai ihmisen mielen peruskykynä, jossa ajattelu ja tunteet kuuluvat tahdolle (psykologinen voluntarismi).

Termin voluntarismi esitteli filosofiseen kirjallisuuteen ensimmäisenä Ferdinand Tönnies ja sitä ovat käyttäneet erityisesti Wilhelm Wundt ja Friedrich Paulsen.

Keskiajan voluntarismi
----------------------

Keskiajan filosofian voluntarismi yhdistetään ennen kaikkea Johannes Duns Scotukseen. Sen katsotaan painottaneen Jumalan tahtoa ja ihmisen tahdon vapautta.

Metafyysinen voluntarismi
-------------------------

Metafyysisen voluntarismin keskeinen toimija on ollut Arthur Schopenhauer. Hänen ajattelussaan tahto ei ole järjellinen, vaan enemmänkin järjetön, hyödytön ja synkkä vietti, johon nähden äly muodostaa toissijaisen ilmiön. Tahto oli hänen mukaansa kaiken olemassaolon ydin ja luonto.

Tämä määrittely on vaikuttanut muiden muassa Friedrich Nietzscheen (tahto valtaan), Eduard von Hartmanniin, Sigmund Freudiin ja elämänfilosofiaan.

Politiikka
----------

### "Politiikka on tahdon asia"

Politiikassa voluntarismilla voidaan tarkoittaa käsitystä, että politiikka on tahdon asia eli että tavoitteet voidaan saavuttaa tahdonvaraisella toiminnalla.

### Libertarismi

Politiikassa voluntarismi on myös libertaarinen oppi, jonka mukaan ihmisen toiminnan tulee perustua vapaaehtoisuuteen. Sana voluntarism tai voluntaryism esiintyi englannin kielessä jo 1830-luvulla merkityksessä 'periaate, että kirkon tai koulujen tulisi olla itsenäisiä valtiosta ja vapaaehtoisen tuen varassa'. Vuonna 1982 anarkistit George Smith, Wendy McElroy ja Carl Watner alkoivat julkaista lehteä *The Voluntaryist*. Heidän ajatteluunsa kuuluu, että valtio, armeija, vaalipolitiikka kuten äänestäminen ja oppivelvollisuus ovat pahasta; vapaa kasvatus, vapaaehtoinen yhteisöllisyys ja perhe ja aseenkannon vapaus hyvästä.

Lähteet
-------

1. ↑  Oittinen, Vesa: Mitä taistolaiset oikeasti ajattelivat? *Sosialismi.net*.
2. ↑  Watner, Carl: On the History of the Word "Voluntaryism" *Voluntaryist*.

Aiheesta muualla
----------------

* Fieser, James & Dowden, Bradley (toim.): Voluntarism *The Internet Encyclopedia of Philosophy*.  (englanniksi)
**Kosti Fredrik Kurkela** (6. kesäkuuta 1910 Eurajoki – 21. helmikuuta 1940 Heinjoki) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti urallaan aluksi Pirkkalan Urheilijoita ja myöhemmin muun muassa Tampereen Pyrintöä. 

Kurkelan päämatka oli 800 metriä, mutta Suomen mestaruuden hän saavutti 1 500 metrillä vuonna 1932. Voittoa auttoi se, että Kalevan kisat pidettiin samaan aikaan kuin Los Angelesin olympialaisten kanssa. Olympialaisissa oli mukana kolme suomalaista eli Larva, Purje ja Luomanen. Kurkela oli voittanut samana vuonna olympialaisten valintakilpailujen 800 metriä neljällä sekunnilla seuraaviin, mutta valinta ei ollut riittävä. Kaukainen kilpailupaikka ja Suuren laman seurauksena Suomessa vallinnut pula-aika rajoittivat joukkueen kokoa kustannussyistä.

Kosti Kurkela saavutti 800 metrillä SM-hopeaa vuosina 1932, 1933, 1934 ja 1936 sekä 400 metrillä myös hopeaa vuonna 1933. Vuoden 1932 SM-mitalit tulivat Pieksämäen seudun Nikkarilan Tervaksen riveissä, sillä hän kävi tällöin Nikkarilan metsäkoulua. Vuoden 1934 SM-viesteissä hän edusti Tampereen Pyrintöä, jonka riveissä hän oli saavuttamassa 4 x 400 metrillä SM-hopeaa. Maaotteluedustuksia Kurkelalle kertyi kaikkiaan viisi vuosina 1932-1934. Norja-maaottelussa Oslossa vuonna 1933 hän juoksi 800 metrillä ennätyksensä 1.53,7. Samassa kisassa Suomen Paavo Mikkeli paransi Suomen ennätystä voittaessaan maaottelun, kun Kurkela omalla ennätyksellään sivusi entistä Suomen ennätystä. Kurkelan ennätys 400 metrillä oli 51,2 vuodelta 1933 ja 1 500 metrin ennätys 3.58,8 vuodelta 1936.

Työuransa Kurkela oli ennen sotavuosia metsätyönjohtajana Nokia Oy:n metsäosaston palveluksessa Nokialla. Kurkela kaatui Talvisodassa Heinjoen Kämärällä. Hän oli alikersanttina Kenttätykistörykmentti 3:ssa.

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O. & Kasila, Markku & Peltola, Vesa-Matti: *He antoivat kaikkensa. Viime sodissa menehtyneet suomalaiset mestariurheilijat*. Kustannusosakeyhtiö Auditorium. 2014. ISBN 978-952-7043-03-5.

Viitteet
--------
**Kultainen omena** on kreikkalaisessa mytologiassa toistuva teema, joka esiintyy kolmessa eri tarinassa.

Atalante
--------

Atalante, joka oli hyvä metsästäjä ja nopea juoksija, oli pyytänyt isältään, ettei hänen tarvitsisi mennä naimisiin kenenkään kanssa. Koska kuitenkin niin monet olivat pyytäneet hänen kättänsä, hänen isänsä järjesti kosijat Atalanten kanssa juoksukilpailuun. Kosija juoksisi karkuun ja Atalante ajaisi tätä takaa aseen kanssa. Jos Atalante saisi kosijan kiinni ennen asettua rajaa, hän surmaisi tämän, mutta jos kosija ehtisi rajan yli, hän saisi Atalanten omakseen. Hän ehti tappaa useita sulhasehdokkaita. Lopulta Hippomenes voitti tämän Artemiksen avulla. Jumalatar antoi hänelle kolme kultaista omenaa, jotka tämä neuvoi heittämään yksi kerrallaan kilpailun aikana. Näin Hippomenes tekikin, ja Atalante menetti aikaa ihaillessaan omenia sen verran, että Hippomenes voitti kilpailun ja sai tämän vaimokseen. Tarinalla on onneton loppu Hippomeneen unohdettua kiittää Artemista, jonka avulla hän oli kilpailun voittanut. Hänen ollessa uhraamassa Zeukselle, Artemis vihoissaan langetti parille vastustamattoman intohimon toisiaan kohtaan. Heidän maattua toistensa kanssa temppelissä puolestaan suututti Zeuksen, jolloin hän muutti rakastavaiset leijoniksi.

Hesperidien omena
-----------------

Hesperidien puutarha oli Heran puutarha lännessä, jossa kasvoi joko yksittäinen puu tai lehto puita, joissa kuolemattomuuden antavia kultaisia omenoita kasvoi. Omenapuut oli istutettu hedelmistä, joita oli kasvanut Gaian Zeukselle ja Heralle häälahjaksi antamasta oksasta. Hesperidien tehtäväksi oli annettu puutarhan huolenpito, mutta kun nämä ajoittain poimivat hedelmiä itsekin, asetti Hera epäluuloisena myös Ladonin, satapäisen lohikäärmeen, joka ei koskaan nukkunut, vahtimaan puutarhaa.

Herakleen yhdestoista urotyö oli varastaa kultainen omena tästä puutarhasta.

Pariksen tuomio
---------------

Eris, epäsovun jumala, oli jätetty kutsumatta Peleuksen ja Thetiin häihin, josta raivostuneena hän saapui kuitenkin paikalle ja heitti osallistujen keskelle kultaisen omenan, johon oli kaiverrettu sana "Kauneimmalle". Vaateensa omenaan esittivät Hera, Pallas Athene ja Afrodite, ja Zeus asetti Troijan prinssi Pariksen päättämään, kenelle omena kuuluisi. Pariksen tuomio oli antaa omena Afroditelle, joka tarjosi tälle maailman kauneimman naisen, Helenan rakkautta palkkioksi häntä suosivasta ratkaisusta. Tämän päätöksen seurauksena sai alkunsa Troijan sota Helenan jättäessä aiemman aviomiehensä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hyginus: *Fabulae* clxxxv (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.5.11 (engl. käännös).
3. ↑  Hyginus: *Astronomica* ii.3 (engl. käännös).
4. ↑  Hyginus: *Fabulae* xcii (engl. käännös).
Puheenjohtaja Roland Freisler.
Muistomerkki merkintä Volksgerichtshofiin.
**Kansantuomioistuin** (saks. *Volksgerichtshof*, lyh. *VGH*) oli natsi-Saksan erikoisoikeus, joka oli säädetty lailla 24. huhtikuuta 1934. Valtiopäivätalon palon jälkeinen oikeusprosessi päättyi kansallissosialistien kannalta epäedulliseen tulokseen, koska valtakunnanoikeus tuomitsi yksin päätekijänä Marinus van der Lubben. Kansallissosialistit eivät sen vuoksi voineet syyttää kommunisteja tuhopoltosta. Niinpä perustettiin poliittisiin rikoksiin erikoistunut VGH, jonka toimivaltaan kuuluivat muun muassa seuraavat rikosasiat: puolustusmateriaalin vahingoittaminen, vihollisen avustaminen ja puolustuskyvyn heikentäminen. Kansantuomioistuin jakoi tuomioita myös mustan pörssin kauppiaille, lakkoilijoille ja tappiomielialan levittäjille.

Kansantuomioistuin kokoontui Berliinin oikeustalon istuntosalissa. Oikeussali oli koristettu suurilla hakaristilipuilla sekä Adolf Hitlerin ja Fredrik II:n rintakuvilla. Oikeusistuin koostui kahdesta ammattilaistuomarista sekä viidestä maallikkojäsenestä, jotka olivat koottu kansallissosialistisen puolueen, poliisin, SS:n ja sotavoimien riveistä. Ammattilaistuomarien äänet olivat ratkaisevat, ja ne saattoivat kaataa maallikkojen äänet. Tuomarit nimitti Hitler valtakunnan oikeusministeriön (*Reichsjustizministerium*) ehdotuksesta. Oikeusistuimen tärkein jäsen oli puheenjohtaja. VGH tuomitsi ainoana oikeusasteena: muutoksenhakumahdollisuutta tuomioihin ei ollut.

VGH:n puheenjohtajana oli vuodesta 1936 Otto Thierack, ja häntä seurasi vuonna 1942 Roland Freisler. Viimeistään Freislerin nimityksen jälkeen kansantuomioistuin lakkasi täysin muistuttamasta todellista laillista oikeusistuinta. Freisler ajoi kuolemantuomioita läpi vähin todistein sekä pilkkasi ja nöyryytti syytettyjä. Kun kansantuomioistuin tuomitsi heinäkuun 20. päivän salaliiton jäseniä, Freisler raivosi ja huusi niin kovaa, että istunnot tallentaneen filmiryhmän äänittäjillä oli suuria vaikeuksia tehdä työnsä.

Vuosina 1943–1944 Freislerin I senaatti langetti 1 600 hirttotuomiota (muun muassa Valkoinen ruusu -vastarintaryhmän jäsenet). Pelkästään vuosina 1942–1943 VGH langetti yli 5 000 kuolemantuomiota. Tuomioita ei jaettu ainoastaan saksalaisille vaan myös miehitettyjen maiden kansalaisille.

Katso myös
----------

* Elfriede Scholz, kirjailija Erich Maria Remarquen sisar, jonka Freisler tuomitsi kuolemaan.
* Sophie Scholl, vastarinta-aktivisti (Valkoinen ruusu)

Lähteet
-------

* Friedrich, Jörg: *Freispruch für die Nazi-Justiz: Die Urteile gegen NS-Richter seit 1948. Eine Dokumentation*. Überarbeitete und ergänzte Ausgabe. Berlin: Ullstein, 1998. ISBN 3-548-26532-4.
* Snyder, Louis L.: *Encyclopedia of the Third Reich*. Wordsworth Editions, 1998. ISBN 1-85326-684-1.

### Viitteet

1. 1 2  Snyder 1998: 364.
2. ↑  Plötzensee Memorial Center: Judicial Terror (Arkistoitu – Internet Archive) Luettu 7.11.2008.
3. 1 2  Spiritus Temporis: Roland Freisler (Arkistoitu – Internet Archive) Luettu 7.11.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kansantuomioistuin (natsi-Saksa)** Wikimedia Commonsissa
**Volvo FH** on Volvon vuodesta 1993 lähtien valmistama kuorma-automalli, joka korvasi Volvo F-sarjan. FH-mallisto on suunniteltu erityisesti raskaita kuormia ja kaukoliikenteen kuljetuksia varten.

Ensimmäinen sukupolvi (1993–2002)
---------------------------------

Ensimmäisen sukupolven mallisto esiteltiin vuonna 1993. Se valittiin vuoden kuorma-autoksi 1994. FH-sarjaa varten kehitettiin uusi D12-dieselmoottori, jossa oli kannen yläpuolinen nokka-akseli ja neljä venttiiliä jokaista sylinteriä kohden. Moottori oli 12-litrainen FH12-mallissa ja 16-litrainen FH16:ssa. Saatavilla oli aluksi kolme erilaista ohjaamoa: lyhyt päiväohjaamo, makuuohjaamo sekä korotetulla katolla varustettu Globetrotter. Vuonna 1995 esiteltiin sitäkin tilavampi Globetrotter XL. Samana vuonna Volvo FH:sta tuli maailman ensimmäinen kuorma-auto, joka oli varustettu kuljettajan turvatyynyllä.

Mallisto koki pienen kasvojenkohotuksen vuonna 1998, samaan aikaan kun pienempi Volvo FM esiteltiin. Ulkoiset muutokset olivat vähäisiä, mutta moottoria, vaihteistoja ja sähköjärjestelmiä uudistettiin perusteellisemmin. Uudistettu FH valittiin vuonna 2000 jälleen vuoden kuorma-autoksi.

Toinen sukupolvi (2001–2012)
----------------------------

Toisen sukupolven mallisto esiteltiin vuonna 2001. Hytti ja ohjaamo oli uudistettu perusteellisesti, lisäksi saataville tuli 12-vaihteinen automatisoitu *I-Shift*-vaihteisto. Vuonna 2005 esiteltiin uutena mallina FH13 12,7-litraisella moottorilla.

Vuonna 2008 mallisto koki kasvojenkohotuksen, jossa suurimmat uudistukset kohdistuivat keulan ilmeeseen. Muutoksia oli tehty muun muassa ajovaloihin ja etusäleikköön.

Facelift-mallin Volvo FH13.

Kolmas sukupolvi (2012–)
------------------------

Täysin uusi kolmannen sukupolven mallisto esiteltiin vuonna 2012. Sen hytin koko on yhden kuutiometrin verran aiempaa suurempi, joka lisää mukavuutta ja turvallisuutta. Uusi FH valittiin Vuoden kuorma-autoksi 2014.

Vuonna 2014 Volvo esitteli kaksoiskytkinperiaatteella toimivan *I-Shift DC* -vaihteiston, jonka vaihteenvaihdot ovat perinteistä automatisoitua vaihteistoa nopeammat. Suorituskyky on siten parempi, mutta valmistajan mukaan polttoaineenkulutus ei ole normaalia *I-Shift*-vaihteistoa suurempi.

Vuonna 2020 mallisto koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa esimerkiksi ajovaloista tuli aiempaa kapeammat. Myös ohjaamossa tehtiin pieniä uudistuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Winners International Truck of the Year.  Arkistoitu 28.9.2014. Viitattu 7.6.2020. (englanniksi)
2. ↑  25 ways Volvo FH keeps the roads safe Volvo Trucks.  Arkistoitu 6.6.2020. Viitattu 7.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volvo FH** Wikimedia Commonsissa
**Kosti Rauni Iisakki Keski-Nummi** (6. tammikuuta 1923 Nummijärvi, Kauhajoki – 18. elokuuta 2018 Hämeenlinna) oli suomalainen jatkosodan hävittäjä-ässä, joka saavutti 5,5 ilmavoittoa vuosina 1943−1944. Siviiliammatiltaan hän oli opettaja.

Keski-Nummi meni vapaaehtoisena ilmavoimien palvelukseen maaliskuussa 1940. Lentäjäkoulutuksen jälkeen hänet siirrettiin joulukuussa 1942 Täydennyslentolaivue 35:een ja sieltä maaliskuussa 1943 Lentolaivue 24:ään. Hän lensi aluksi Brewster 239 -hävittäjillä ja maaliskuusta 1944 lähtien Messerschmitt Bf 109 G-2 -hävittäjillä. Hän lensi laivueen 3. lentueessa kaksinkertaisen Mannerheim-ristin ritarin Hans Windin siipimiehenä. Kesäkuussa 1944 Keski-Nummi komennetiin Saksaan hakemaan uudempia Messerschmitt Bf 109 G6 -hävittäjiä. Tällä konetyypillä hän lensi sitten jatkosodan loppuun saakka. Keski-Nummi haavoittui 28. kesäkuuta 1944 ilmataistelussa ja joutui tekemään pakkolaskun nuijamaalaiselle pellolle. Hän pääsi kuitenkaan palaamaan laivueeseen jo kolmen viikon päästä.

Sodan päätyttyä Keski-Nummi oli palveli Hävittäjälentolaivue 13:ssa Porissa. Hän erosi palveluksesta ylikersanttina 20.8.1947. Hän meni sitten opettajakoulutukseen Rauman opettajaseminaariin ja toimi opettajana 1970-luvun alkupuolelle asti mm. Lohtajan Marinkaisissa. Ennen kuolemaansa hän asui Hämeenlinnassa.

Kirjallisuutta
--------------

* Jukka Piipponen : *Siipimiehenä Kannaksella : hävittäjälentäjä Kosti Keski-Nummi*. Koala, Helsinki 2016 ISBN 978-952-229-173-8
* Kari Stenman : *Hävittäjälentäjät Suomen ilmavoimissa 1939-1945*. Koala, Helsinki 2020 ISBN 978-952-229-215-5

Lähteet
-------

1. ↑  Seurakunnat.  *Hämeen Sanomat*, 11.9.2018, s. B12.
2. ↑  Kosti Keski-Nummi on poissa *ilmailumuseoyhdistys.fi*. Viitattu 24.8.2018.
3. 1 2 3  93-vuotias hävittäjä-ässä Kosti Keski-Nummi: "Kun pääsi ampumaan naapuria, se oli nautinto", Aamulehti 26.10.2016 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kosti Keski-Nummi, 94, on viimeisiä hävittäjä-ässiä – nyt hän kertoo, miksi suomalaiset pärjäsivät murskaavaa ylivoimaa vastaan, Ilta-Sanomat 21.9.2017
**Milja Laurila** (s. 9. helmikuuta 1982 Helsinki) on suomalainen valokuvataiteilija. Hän valmistui taiteen maisteriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2010. Lisäksi hän on saanut opintosuorituksia Helsingin yliopistosta ja Musashinon taideyliopistosta (Tokio). Laurila on käyttänyt teoksissaan pitkään materiaalina vanhoja valokuvia; esimerkiksi *To Remember* -debyyttinäyttelyssä (Valokuvagalleria Hippolyte, 2007) oli esillä perhealbumikuvia lapsuudesta. Sittemmin taiteilija on myös hyödyntänyt tietosana- ja lääkärikirjojen tekstejä ja kuvia irrotettuina alkuperäisistä asiayhteyksistä.

Erinäisissä yksityisnäyttelyissä Laurilan töitä on ollut esillä ainakin Suomessa, Singaporessa, Saksassa ja Norjassa. Yksityisnäyttelyistä osa on ollut jaettuja toisen taiteilijan kanssa; Suomen valokuvataiteen museossa vuonna 2011 jakoi näyttelyn hänen kanssaan Hannele Rantala, 2902 Galleryssa Singaporessa 2013 Tristan Cain ja Oslon Shoot Galleryssa 2017 Anna Reivilä.

Laurilan töitä kuuluu muun muassa Helsingin taidemuseo HAM:n, Saastamoisen säätiön, Suomen taideyhdistyksen, Suomen valokuvataiteen museon ja Wäinö Aaltosen museon kokoelmiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsinki School: Milja Laurila (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Suomen Taiteilijaseura: Kuvataiteilijamatrikkeli: Milja Laurila


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Élodie Thomis
**Élodie Thomis** (s. 13. elokuuta 1986 Colombes) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Thomis pelasi Ranskan naisten maajoukkueessa 141 maaottelua ja teki niissä 32 maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi kesäkuussa 2005 ja viimeisen heinäkuussa 2017. Hän edusti maajoukkuetta MM-kilpailuissa 2011 ja 2015, olympialaisissa 2012 sekä EM-kilpailuissa 2005, 2009, 2013 ja 2017.

Seuratasolla Thomis edusti Olympique Lyonnais -seuraa vuosina 2007–2018 ja voitti tänä aikana 11 kertaa Ranskan mestaruuden (2008–2018) sekä viisi kertaa naisten mestarien liigan (2011, 2012, 2016, 2017, 2018).

Lähteet
-------

* Élodie Thomis  23.7.2013. UEFA. Viitattu 23.7.2013. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Joueuse - Élodie Thomis Ranskan jalkapalloliitto.  Arkistoitu 21.2.2020. Viitattu 10.6.2019. (ranskaksi)
2. ↑  Élodie Thomis FIFA.  Arkistoitu 19.6.2015. Viitattu 29.6.2015. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑
5. ↑

  

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2011
1 Deville |
2 Renard |
3 Boulleau |
4 Georges |
5 Meilleroux |
6 Soubeyrand |
7 Franco |
8 Bompastor |
9 Le Sommer |
10 Abily |
11 Lepailleur |
12 Thomis |
13 Pizzala |
14 Nécib |
15 Bussaglia |
16 Sapowicz |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Brétigny |
20 Viguieri |
21 Philippe |
Valmentaja Bini

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2013
1 Deville |
2 Renard |
3 Boulleau |
4 Georges |
5 Meilleroux |
6 Soubeyrand |
7 Franco |
8 Bussaglia |
9 Le Sommer |
10 Henry |
11 Soyer |
12 Thomis |
13 Catala |
14 Nécib |
15 Houara |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Brétigny |
20 Asseyi |
21 Benameur |
22 Delannoy |
23 Abily |
Valmentaja Bini

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Deville |
2 Renard |
3 Boulleau |
4 Georges |
5 Delannoy |
6 Henry |
7 Dali |
8 Houara |
9 Le Sommer |
10 Abily |
11 Lavogez |
12 Thomis |
13 Diani |
14 Nécib |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Mbock Bathy |
20 Butel |
21 Gérard |
22 Majri |
23 Hamraoui |
Valmentaja Bergeroo

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Philippe |
2 Périsset |
3 Renard |
4 Georges |
5 Toletti |
6 Henry |
7 Le Bihan |
8 Houara-d'Hommeaux |
9 Le Sommer |
10 Abily |
11 Lavogez |
12 Thomis |
13 Catala |
14 Tounkara |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Mbock Bathy |
20 Diani |
21 Gérard |
22 Karchaoui |
23 Geyoro |
Valmentaja Echouafni
*Tämä artikkeli kertoo historiallisesta alueesta. Nykyistä kuntaa käsittelee artikkeli Kindan kunta.*
Smålandin seudut viikinkiajalla. Punaiset ja mustat pisteet tarkoittavat maakunnassa sijaitsevia riimukiviä. Punaisten pisteiden riimukivet sisältävät kirjoituksia kaukomatkoilta.
**Kinda** oli yksi keskiaikaisista "pienistä maista" (ruots. *små landen*), jotka vähitellen muodostivat Smålandin maakunnan.

Alueeseen kuuluivat tuolloin Kindan kihlakunta, Ydren kihlakunta ja Göstringin kihlakuntaan kuulunut Malexander. Nykyisessä kuntajaossa tämä alue vastaa Itä-Götanmaan läänissä sijaitsevia Kindan kuntaa, Ydren kuntaa, Boxholmin kuntaan kuuluvaa Malexanderia ja Linköpingin kuntaan kuuluvaa Vårdnäsiä.

Kindassa käytiin useita Dacken kapinan suurista taisteluista. 1500-luvulta ja erityisesti Axel Oxenstiernan vuoden 1632 läänijaosta lähtien Kinda on laskettu Smålandin sijaan osaksi Itä-Götanmaan maakuntaa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Kinda 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Smålandin "pienet maat" (*små land*) ja kihlakunnat |
| --- |
|  |
| Aspeland | Aspelandin kihlakunta | Smålandin maakuntavaakuna |
|  |
| Finnveden | Sunnerbon kihlakunta • Västbon kihlakunta • Östbon kihlakunta |
|  |
| Handbörd | Handbördin kihlakunta • Strandan kihlakunta |
|  |
| Kinda | Kindan kihlakunta • Ydren kihlakunta (*kuuluneet Itä-Götanmaan maakuntaan ja lääniin vuoden 1634 lääniuudistuksesta lähtien*) |
|  |
| Möre | Norra Mören kihlakunta • Södra Mören kihlakunta |
|  |
| Njudung | Itäinen kihlakunta • Läntinen kihlakunta |
|  |
| Sevede | Seveden kihlakunta • Tunalänin kihlakunta |
|  |
| Tjust | Norra Tjustin kihlakunta • Södra Tjustin kihlakunta |
|  |
| Vedbo | Norra Vedbon kihlakunta • Södra Vedbon kihlakunta |
|  |
| Värend | Allbon kihlakunta • Kinnevaldin kihlakunta • Kongan kihlakunta • Norrvidingen kihlakunta • Uppvidingen kihlakunta |
|  |
| Muut "pienet maat" | Mon kihlakunta (*kuului keskiajalla Länsi-Götanmaahan*) • Tvetan kihlakunta • Vistan kihlakunta |

 |
Élisabeth Jacquet de La Guerre (1665-1729, ranskalainen säveltäjä), François de Troyn maalaus.
**Élisabeth Jacquet de La Guerre** (kastettu 17. maaliskuuta 1665 Pariisi – 27. kesäkuuta 1729) oli ranskalainen säveltäjä, cembalisti ja urkuri.

Jacquet de La Guerre pääsi hovimuusikoksi 15-vuotiaana. Hän lähti aktiivisesta palveluksesta hovissa vuonna 1684 ja meni samana vuonna naimisiin cembalisti, urkuri, musiikkipedagogi, säveltäjä Marin de la Guerren kanssa. Pariskunta sai lapsen, joka osoitti musiikillista lahjakkuutta, mutta menehtyi kymmenenvuotiaana. Jacquet de La Guerre omisti suurimman osan julkaistuista teoksistaan kuninkaalle, joten hän säilytti yhteytensä kuninkaallisiin piireihinsä koko uransa ajan.

Hänen ensimmäinen sävellyskokoelmansa, *Pièces de clavessin*, julkaistiin vuonna 1687. Tämä on huomionarvoista, sillä cembalomusiikin julkaiseminen oli Ranskassa vielä harvinaista tuohon aikaan. Jacquet de La Guerre oli edelläkävijä vokaalimusiikin saralla. Hänen Lully-tyylinen oopperansa *Céphale et Procris* kantaesitettiin 1800-luvulta peräisin olevan lähteen mukaan 15. maaliskuuta 1694 Pariisissa. Ooppera ei saavuttanut suurta suosiota, mutta Jacquet de La Guerre sai sen ansiosta kunnian olla Ranskan ensimmäinen naispuolinen oopperasäveltäjä. Hän sävelsi myös muun muassa kantaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Encyclopedia Britannica: Elisabeth-Claude Jacquet de la Guerre


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jousikvartetto nro 11 f-molli** opus 95 on Ludwig van Beethovenin jousikvartetto, joka valmistui vuonna 1810 tai 1811. Kvartetto on Beethovenin viimeisin jousikvartetto ennen niin sanottuja myöhäiskauden kvartettoja (numerot 12–16). Kvartetosta käytetään usein lisänimeä *Serioso*, joka on lähtöisin käsikirjoituksen alussa olevasta nimestä *Quartett serioso* ja kolmannen osan tempomerkinnästä.

Kvarteton käsikirjoitukseen on kirjoitettu "lokakuu 1810", mutta käsikirjoituksen paperi ei täsmää sen paperilaadun kanssa, jota Beethovenin tiedetään käyttäneen tuohon aikaan. Todennäköisesti hän sai teoksen valmiiksi useita kuukausia myöhemmin. Kvartetto kantaesitettiin vuonna 1814 ja julkaistiin vasta kaksi vuotta myöhemmin. 

Kirjeessään lontoolaiselle ystävälleen ja kapellimestari George Smartille vuonna 1816 Beethoven kirjoitti kvartetosta (englanniksi) "written for a small circle of connoisseurs and never to be performed in public". Kvartetto on omistettu Beethovenin ystävälle, amatöörisellisti Nikolaus Zmeskallille, joka oli mahdollisesti yksi muusikoista, kenen soitettavaksi kvartetto oli alun perin aiottu.

Kvartetto on Beethovenin lyhyimpiä. Luonteeltaan ja sävellajiltaan sekä lopun vastaavassa duurisävellajissa olevan jakson osalta teos muistuttaa *Egmont*-alkusoittoa, joka on sävelletty samoihin aikoihin. Teos on kokeilu sävellystekniikoista, joita Beethoven kehitteli eteenpäin myöhemmin.

Historiallisesti teos liittyy aikaan, jolloin Napoleon I valloitti Wienin. Kaikki Beethovenin aristokraattiset ystävät olivat paenneet kaupungista, mutta Beethoven jäi kaupunkiin ja valitti kovaäänisestä tykistön pommituksesta.

Osat
----

1. *Allegro con brio*
2. *Allegretto ma non troppo*
3. *Allegro assai vivace ma serioso*
4. *Larghetto espressivo – Allegretto agitato*

Lähteet
-------

1. ↑  Roger Parker: Ludwig van Beethoven Op 95 in F minor *Gresham College*.  Arkistoitu 18.11.2010. Viitattu 16.11.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Jousikvartetto nro 11 f-molli opus 95 IMSLP / Petrucci Music Library

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.