recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Alberto Guerrero 1930-luvulla.
**Alberto Guerrero** (6. helmikuuta 1886 La Serena, Chile – 7. marraskuuta 1959 Toronto, Ontario, Kanada) oli chileläis-kanadalainen pianisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli aluksi äitinsä ja veljensä Danielin johdolla, muutoin hän oli itseoppinut.

Guerrero loi uraa pianistina sekä operettien ja zarzuelojen säveltäjänä Chilessä. Hän kohtasi New Yorkissa pianisti Mark Hambourgin ja sai samalla Torontosta tarjouksen ryhtyä opettamaan Hambourg-konservatoriossa ja soittamaan Hambourg-triossa. 32-vuotias Guerrero hyväksyi tarjouksen ja jätti synnyinmaansa. Ensimmäisen konserttinsa solistina Kanadassa Guerrero piti 2. joulukuuta 1918 Massey-salissa.

Guerrero siirtyi Hambourg-konservatoriosta vuonna 1922 The Royal Conservatory of Musiciin, jossa työskenteli kuolemaansa saakka. Hän työskenteli 1940-luvun lopusta lähtien myös Toronton yliopiston musiikkitiedekunnassa. Hänen varhaisimpiin oppilaisiinsa kuului tuleva tunnettu kapellimestari Reginald Stewart. Muita oppilaita olivat William Aide, John Beckwith, Helmut Blume, Gwendolyn Duchemin, Ray Dudley, Dorothy Sandler Glick, Glenn Gould, Guerreron oma toinen vaimo Myrtle Rose Guerrero, Stuart Hamilton, Paul Helmer, Horace Lapp, Edward Laufer, Gordana Lazarevich, Pierrette LePage, Edward Magee, Ursula Malkin, Bruce Mather, John McIntyre, Gordon McLean, Oskar Morawetz, Arthur Ozolins, George Ross, R. Murray Schafer, Oleg Telizyn, Malcolm Troup, Neil Van Allen ja Ruth Watson Henderson.

Guerrero soitti ohjelmistoa Henry Purcellin teoksista Les Six -ryhmittymän tuotantoon. Hän esiintyi usein triona viulisti Frank Blachfordin ja sellisti Leo Smithin kanssa, myöhemmin viulisti Harold Sumbergin ja sellisti Cornelius Ysselstynin kanssa. Yli vuosikymmenen ajan hän toimi Five Piano Ensemblen jäsenenä. Hän teki monia konserttoesiintymisiä Toronton sinfoniaorkesterin ja useiden radio-orkestereiden kanssa. Hän esiintyi usein CBC:lle ja piti sille viimeisen resitaalinsa vuonna 1952. Kanadassa asuessaan hän ei juuri jatkanut Chilessä arvostettua sävellystyötään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Alberto Guerrero


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Lars Homén** (28. joulukuuta 1844 Eura – 12. marraskuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos.

Homénin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Gustaf Wilhelm Homén (1804–1874) ja Maria Fredrika Augusta Adlerstjerna. Hän pääsi ylioppilaaksi 1861 Turun lukiosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1867, filosofian maisteriksi 1869 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1873. Homén sai varatuomarin arvon 1875.

Homén oli yleisen revisio-oikeuden kanslistina 1876–1880 ja notaarina 1880–1886, prokuraattoritoimituskunnan sihteerinä 1886–1889, lainvalmistelukunnan jäsenenä 1888–1890 ja Viipurin hovioikeudessa asessorina 1889–1900 sekä hovioikeudenneuvoksena vuonna 1900. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1900–1901 ja 1905–1906 sekä toimi asianajajana Helsingissä 1901–1905 jossa hänellä oli oma asianajotoimisto P. E. Svinhufvudin kanssa.

Homén oli Helsingin rahatoimikamarin sihteerinä 1877–1884 ja kamarin jäsenenä sekä kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hän oli Uudenmaan Osakepankin hallintoneuvoston jäsen 1901–1905.

Homén oli naimisissa vuodesta 1878 Anna Ulrika Selina Baarmanin kanssa. Heidän poikiansa olivat kirjallisuudentutkija, kirjastonhoitaja ja professori Lars Olaf Homén ja jääkärieversti, kunnallisneuvos Lars Birger Homén.

Lähteet
-------

1. ↑  HOMÉN Lars. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Lars Johan Werle** (23. kesäkuuta 1926 Gävle – 3. elokuuta 2001 Göteborg) oli ruotsalainen säveltäjä.

Werle opetteli säveltämisen itsenäisesti, mutta opiskeli myöhemmin kontrapunktia Sven-Erik Bäckin ja musiikkitiedettä Carl-Allan Mobergin johdolla Uppsalan yliopistossa. Varhaisella urallaan Werle toimi jazzmuusikkona ja kuorolaulajana. Vuonna 1958 hän liittyi Sveriges Radioon tuottajana ja työskenteli siellä, kunnes vietti vuodesta 1970 lähtien kuusi vuotta opettajana Tukholman oopperakorkeakoulussa. Tämän jälkeen hänellä oli kolmen vuoden ajan Göteborgin oopperan säveltäjäresidenssi.

Werle sai vuonna 1960 avantgardistisella *Pentagram*-teoksellaan jousikvartetille Gaudeamuksen kansainvälisen säveltäjäpalkinnon Alankomaissa. Myöhemmin hän menestyi näyttämö- ja kuoroteosten säveltäjänä. Hän sävelsi musiikin myös kahteen Ingmar Bergmanin elokuvaan: *Naisen naamio – Persona* (1966) ja *Suden hetki* (1968).

Werle oli kolmesti naimisissa ja hänellä oli neljä poikaa.

Teoksia
-------

### Näyttämömusiikkia

* *Drömmen om Thérèse*, ooppera (1964)
* *Zodiak*, baletti (1966)
* *Resan*, ooppera (1969)
* *Tintomara*, ooppera (1972)
* *Animalen*, musikaali (1979)
* *Är gryningen redan här?*, baletti (1980)
* *Äppelkriget*, ooppera (1995–1996)

### Kuoromusiikkia

* *Canzona 126 di Francesco Petrarca* sekakuorolle (1967)
* *Flower Power* kuudelle tai useammalle ihmisäänelle ja soittimille (1974)
* *Ännu sjunger valarna*, kantaatti (1992)

### Instrumentaalimusiikkia

* *Pentagram*, jousikvartetto (1960)
* *Vaggsång för jorden* orkesterille (1977)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Obituaries: Lars Johan Werle The Independent


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ristenrauna Magga** (s. 1945, Enontekiö) on saamelaisen sosiaali- ja terveysalan järjestön, SámiSoster ry:n perustaja ja toiminnanjohtaja. Ristenrauna Magga on tehnyt monipuolisen uran saamelaisten sosiaali- ja terveyspalvelujen kehittäjänä ja perusoikeuksien puolustajana. Hän on saanut nostettua saamelaisten tarpeet myös valtakunnalliseen keskusteluun ja päätöksentekoon.

Ura
---

Ristenrauna Magga on ollut lukuisissa luottamustehtävissä. Hän on ollut Saamelaiskäräjien elinkeino- ja oikeuslautakunnan puheenjohtajana sekä on Suomen porosaamelaisten yhdistyksen puheenjohtajana ja sihteerinä toiminut aktiivisesti saamelaisten perinteisten elinkeinojen puolestapuhujana. Ristenrauna Magga on työurallaan sosiaalialalla työskennellyt Sodankylän ja Enontekiön kunnassa, Saamelaisalueen koulutuskeskuksessa, Kynnys ry:ssä ja SámiSoster ry:ssä.

Tunnustukset
------------

Vuonna 2007 Saamelainen parlamentaarinen neuvosto myönsi hänelle pohjoismaisen tasa-arvopalkinnon*lähde?* ja 2009 Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto sosiaaliturvan kultaisen kunniamitalin. Hän toimi vuonna 2010 yhtenä Suomen Euroopan köyhyyden ja syrjäytymisen torjunnan teemavuoden lähettiläistä. Vuonna 2012 Tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi hänelle sosiaalineuvoksen arvonimen. Vuonna 2018 hän sai Tampereen yliopiston kunniatohtorin arvonimen. Hän oli ensimmäinen saamelaisnainen, joka sai tämän arvonimen. Maggan vetämä SámiSoster sai vuonna 2017 Euroopan kansalaisen palkinnon Muittohallat-projektistaan, jonka tavoitteena on tukea saamelaisten muistisairaiden kokonaisvaltaista toimintakykyä ja vireyttä.

Lähteet
-------

1. ↑  Inarilainen, 30.9.2015, 70-vuotias-Ristenrauna-Magga-Sosiaalivaikuttajalla-riittää-työsarkaa (pdf)
2. ↑  "Saamelaisalue on Suomen siirtomaa", ja siksi saamelaiset pahastuvat, kun suomalaiset käyttävät heidän pukuaan *Helsingin Sanomat*.  30.10.2016. Viitattu 23.4.2018.
3. 1 2 3  Sosiaalineuvoksen arvonimen myöntäminen-Ristenrauna-Maggalle (tiedote)  25.5.2012. SámiSoster.
4. 1 2  Anni-Saara Paltto: Ristenrauna Magga saa ensimmäisenä saamelaisnaisena Suomessa kunniatohtorin arvonimen  19.4.2018. Yle Uutiset. Viitattu 23.4.2018.
5. ↑  Sosiaaliturvan kultainen kunniamitali seitsemälle sosiaalialan vaikuttajalle  12.8.2009. Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto.  Arkistoitu 24.4.2018. Viitattu 23.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------
Luonnonsuojelu 

---



Lainsäädäntö 

* Ramsarin kosteikkosopimus 1971
* Euroopan talousyhteisö 1979–1992
* Euroopan yhteisö 1992–
	+ lintudirektiivin I liite
	+ luontodirektiivin II, III, IV ja IV (a) liite
* Suomen luonnonsuojelulainsäädäntö
	+ erämaalaki
	+ koskiensuojelulaki
	+ luonnonsuojelulaki
	+ lehtojensuojeluasetus
* Suomen luonnonsuojeluohjelmat

Ympäristöhallinto 

* Ympäristöministeriö
* Suomen ympäristökeskus

Ympäristöjärjestöjä 

* BirdLife International
* Euroopan eläintarha- ja akvaariojärjestö
* Greenpeace
* Luonto-Liitto
* Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto
* Suomen luonnonsuojeluliitto
* WWF

Luonnonsuojelualueet 

* luonnonpuistot
* kansallispuistot
* Natura 2000 -alueet (ml. Ramsar-alueet)

 

---

Teemasivu

n • k • m

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Suomen luonnonsuojelulainsäädäntö** koostuu useista laeista. Normiperusteena on 1995 alkaen ollut myös Euroopan talousyhteisön neuvoston, Euroopan yhteisön neuvoston ja Euroopan unionin neuvoston direktiivit eli sitovat lainsäädäntöohjeet, joiden sisältö on vietävä kohtuullisessa ajassa kansainväliseen lainsäädäntöön. 

Suomen luonnonsuojelulain ja erämaalain perusteella on noin yhdeksän prosenttia Suomen pinta-alasta suojeltua. Valtioneuvosto on hyväksynyt seitsemän luonnonsuojeluohjelmaa.

Suomen luonnonsuojelulaki
-------------------------

*Pääartikkeli: Suomen luonnonsuojelulaki*
### Suomen luonnonsuojelualueet

Luonnonsuojelulaki määrittää luonnonsuojelualueiksi kansallispuistot, luonnonpuistot ja muut luonnonsuojelualueet.

Suomen erämaalaki
-----------------

*Pääartikkeli: Suomen erämaalaki*
### Tarkoitus

Lain tarkoituksena on perustaa erämaa-alueita alueiden erämaaluonteen säilyttämiseksi, saamelaiskulttuurin ja luontaiselinkeinojen turvaamiseksi sekä luonnon monipuolisen käytön ja sen edellytysten kehittämiseksi. Laki kohdistuu 12 Lapissa rajattuun erämaa-alueeseen.

Euroopan unionin voimassa olevat direktiivit
--------------------------------------------

Luonnonsuojelulain 3 §:ssä todetaan Suomessa toimeenpantavaksi Euroopan yhteisön Euroopan talousyhteisön neuvoston luontodirektiivin ja lintudirektiivin.

Kansainväliset sopimukset
-------------------------

Luonnonsuojelulain 4 §:ssä, että Suomessa toimeenpantavaksi Euroopan unionin noudattamien direktiivien lisäksi myös Suomen solmimat kansainväliset sopimukset, joista osa on solmittu ennen Suomen liittymistä 1. tammikuuta 1995 Euroopan unionin jäseneksi ja jotka on solmittu Euroopan talousyhteisöstä ja sen seuraajasta Euroopan yhteisöstä riippumatta.
**Lars Henrik Keckman** (21. huhtikuuta 1754 Ylikiiminki – 15. joulukuuta 1833 Oulu) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut kauppaneuvos, tervaporvari ja laivanvarustaja.

Keckmanin vanhemmat olivat lääninrovasti Kristian Henrik Keckman (1723–1784) ja oululaisen kauppiaan Lars Cajanuksen tytär Margaretha Elisabet Cajanus. Keckman oli naimisissa vuodesta 1789 oululaisen kauppiaan Michael Schulinin tyttären, kauppaneuvos Zachris Franzénin lesken Helena Schulinin (1755-1811) kanssa. Heillä oli kolme lasta: Elisabeth Catharina Keckman (1790–1815), naimisissa apteekkari ja teollisuusmies Johan Jakob von Julinin kanssa; Christian Henrik Keckman (1791–1826), joka toimi kauppiaana ja kauppakirjurina Oulussa; sekä Carl Niclas Keckman, Helsingin yliopiston ensimmäinen suomen kielen lehtori

Keckman toimi kauppiaana ja laivanvarustajana Oulussa vuodesta 1783 alkaen. Hän oli valtiopäivämiehenä kaksi kertaa ja sai kauppaneuvoksen arvon 1819.

Lähteet
-------

1. 1 2  Harri Turunen: Kauppaneuvos Lars Henrik Keckman (1754–1833). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
**Suomen maabrändivaltuuskunta** oli vuonna 2008 asetettu valtuuskunta, jonka tehtävänä oli luoda perusta Suomen maabrändille eli maakuvalle. Tarkoituksena oli parantaa Suomen kansainvälistä kilpailukykyä. Ulkoministeri Alexander Stubb asetti valtuuskunnan vuonna 2008, ja sen puheenjohtajaksi kutsuttiin Jorma Ollila. Valtuuskunnan nimeäminen pohjautui hallitusohjelmaan.

Konsulttina toimi Simon Anholt, joka on keksinyt käsitteen kansakunnan brändi ja levittänyt oppiaan viidessätoista vuodessa lähes viiteenkymmeneen maahan. Loppuraportti oli *Suomen Kuvalehden* mukaan "jokseenkin samankaltainen" hänen näkemyksensä kanssa. Hän sai 150 000 euroa työstään, jota hän kuvaili näin: 

* "Viikko Suomessa riittää, ja maasta tietää totuuden."
* "Voin kuvailla pienelle paperille suomalaisen identiteetin, eikä kukaan oikeastaan voi olla mistään eri mieltä kanssani."

Marraskuussa 2010 valtuuskunta luovutti raporttinsa Stubbille. Sen ohessa julkistettiin visio vuodelle 2030.

Raportin ilmestyttyä *Helsingin Sanomien* arviossa kuvailtiin brändiryhmän luomaa Suomi-kuvaa perinteiseksi. Tärkeitä teemoja olivat opettaminen, arkiluovuus, luonto ja vesiosaaminen.

Heinäkuussa 2014 maabrändin verkkosivut ja sosiaalisen median tunnukset poistettiin käytöstä.*lähde?*

Katso myös
----------

* Pekka Himanen

Lähteet
-------

1. 1 2  Jorma Ollila luomaan Suomelle maabrändiä Ulkoministeriö 16.9.2008
2. ↑  Suomi ja brändi Stubb 17.9.2008
3. ↑  Tässäkö Suomen brändi? Vertaa työryhmän tuloksia ja brändigurun näkemyksiä, Suomen Kuvalehti, 25.11.2010
4. ↑  Vahvan Suomi-brändin uskotaan tuovan hyvinvointia Verkkouutiset 26.11.2010
5. ↑  Ollilan maabrändiryhmä päätyi perinteiseen Suomi-kuvaan *Helsingin Sanomat* 17.10.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Tehtävä Suomelle Maabrändivaltuuskunnan raportti
**Lars Ivarsson** (s. 21. lokakuuta 1963 Västerås) on ruotsalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja, joka pelasi puolustajana. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Calgaryn olympialaisissa 1988, missä hän saavutti pronssia mutta pääsi pelaamaan vain kaksi ottelua ja teki niissä yhden maalin ja sai kaksi syöttöpistettä, Hän pelasi alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuosina 1980 ja 1981 ja saavutti molemmilla kerroilla pronssia.

Ivarsson edusti kotimaansa pääsarjassa Elitserienissä Brynäs IF:ää, HV71:tä ja Västerås IK:ta. Hän pelasi Elitserienissä kaikkiaan 494 runkosarjaottelua, joissa hän teki 50 maalia ja sai 175 syöttöpistettä, sekä 26 pudotuspeliä, joissa hän teki kolme maalia ja antoi 11 maalisyöttöä. Kaudet 1997–1999 Ivarsson pelasi ulkomailla ja edusti Suomessa Kalevan Palloa, Itävallassa Kapfenberger SV:tä ja Italiassa HC Bolzanoa.

Ivarsson on toiminut Tanskan pääsarjassa Frederikshavn White Hawksin joukkueen päävalmentajana kausina 2012–2014 ja Ruotsin pääsarjassa Örebro HK:n joukkueen apuvalmentajana kausina 2015–2017. Lisäksi hän on ollut päävalmentajana Ruotsin kakkostasolla Allsvenskanissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Lars Ivarsson Sveriges olympiska kommitté. Viitattu 4.6.2020. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Lars Ivarsson *Eliteprospects*. Viitattu 4.6.2020. (englanniksi)
**Suomen maahockeymaajoukkue** edustaa Suomea maahockeyn maajoukkueturnauksissa.

Historia
--------

Maahockeyn pelaaminen alkoi Suomessa varsinaisesti Helsingin olympiakisoihin valmistautumisen aikaan. Heinäkuussa 1952 Suomi pelasi 2–2-tasapelin harjoitusottelussa Italiaa vastaan. Helsingin kesäolympialaisissa Suomi hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa Belgialle 0–6 ja sijoitusottelunsa Saksalle 0–7 sijoittuen lopputuloksissa jaetulle viimeiselle sijalle eli yhdeksänneksi.

1970-luvulla Suomi osallistui historian kahteen ensimmäiseen EM-lopputurnaukseen. Belgiassa 1970 Suomi hävisi alkulohkossaan Belgialle 0–1 mutta voitti Skotlannin ja Unkarin sekä pelasi tasan Sveitsin kanssa. Sijoitusotteluissa Suomi taipui Tšekkoslovakiaa, Italiaa ja Skotlantia vastaan ollen lopputuloksissa 16:s. Espanjan EM-turnauksessa 1974 Suomi hävisi kaikki neljä alkulohko-otteluaan ja sijoitusottelunsa ollen turnauksen viimeinen eli 18:s.

2000-kymmenluvun puolivälistä lähtien Suomi on pelannut sekä maahockeyssa että sisähockeyssa neljännellä tasolla.

Sijoitukset arvokilpailuissa
----------------------------

### Kesäolympialaiset

* 1952 - 9.

### EM-kilpailut

* 1970 – 16.
* 1974 – 18.

Kokoonpanot
-----------

Suomen joukkue – Maahockey kesäolympialaisissa 1952
Kaarlo Einiö |
Pentti Elo |
Erkki Heikkilä |
Veijo-Lassi Holopainen |
Helge Korhonen |
Keijo Kuusela |
Risto Lamppu |
Reino Lindroos |
Esko Salminen |
Toivo Salminen |
Esko Silvennoinen |
Tauno Timoska |
Varamiehet: Esko Kiviaho |
Keijo Lehtonen |
Pentti Paasonen

Muut maajoukkueet
-----------------

Suomen naisten maahockeymaajoukkue toiminta on käynnistynyt vuonna 2019.

Pojissa Suomella oli vuonna 2017 alle 18- ja alle 16-vuotiaiden maajoukkueet.

Lähteet
-------

1. ↑  World Ranking Outdoor – International Hockey Federation *fih.ch/en*. International Hockey Federation. Viitattu 12.6.2022. (englanniksi)
2. ↑  World Ranking Indoor – International Hockey Federation *fih.ch/en*. International Hockey Federation. Viitattu 12.7.2017. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Miesten maahockeymaajoukkue (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Hockeyliitto
**Imatran taidekoulu** (tunnettiin myös nimillä **Imatran taideoppilaitos** ja **Imatran kuvataideoppilaitos**) oli suomalainen ammattikorkeakoulutasoinen kuvataiteilijoita kouluttava oppilaitos.

Imatran taidekoulu jatkoi vuonna 1952 perustetun Imatran taideyhdistyksen piirustuskoulun seuraajana. Koulun erikoisuutena oli kansainvälinen yhteistyö Venäjän kanssa. Pietarin taideakatemian professorit toimivat anatomiapiirustuksen ja muotokuvamaalauksen opettajina sekä yhteistyötä oli myös venäläisten nykytaiteilijoiden kanssa.

Koulu toimi viimeksi Saimaan ammattikorkeakoulun kuvataiteen koulutusohjelmana. Sitä ennen se oli muun muassa Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun alaisuudessa. Koulutus Imatralla päättyi kun Saimaan ja Lahden ammattikorkeakoulut yhdistyivät LAB-ammattikorkeakouluksi 1.1.2020. Imatran taidekoulu toimi loppuaikoina Siitolan kartanossa

Imatran taidekoulussa opiskeli muun muassa Anni Rapinoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Sirkka Haverinen: Taideopiskelijat jättävät Imatran – uudet tilat ovat ilmapiiriltään erilaiset kuin ennen. YLE 16.5.2019. Viitattu 5.6.2023.]
**Lars Johan Malm**, aateloituna vuodesta 1720 **Ehrenmalm** (14. kesäkuuta 1688 Viipuri – 21. syyskuuta 1774 Turku) oli suomalainen virkamies ja valtiopäivämies.

Ura
---

Ehrenmalm tuli ylioppilaaksi Turussa 1703. Hän oli Turun hovioikeudessa auskultanttina 1707 ja hänestä tuli Kuninkaallisen tykistörykmentin Suomen tykistön sotatuomari 1708. Ehrenmalm joutui sotavangiksi venäläisten vallattua Viipurin 1710. Sotavankina Ehrenmalm oli Pietarissa kansliatöissä. Hän osti itsensä vapaaksi 1712 ja palasi Tukholmaan 1714 toimien sitten valtaneuvos Arvid Bernhard Hornin yksityissihteerinä.

Lars Johan Malm laati vankeutensa jälkeen vuonna 1716 painettavaksi tarkoitetun lähes 600 sivuisen käsikirjoituksen otsikolla *Några Anmärkningar Angående det Ryska Rijketz nuvarande macht och styrkio, i anseende till Myckenheten af Manskap, Landetz fruchtbarhet, de inrättade Manufacturer, Handelen, Rijketz Inkomster, den nu befindtelige Land- och Siöö-Milicen och några andra Skiähl, som i den Siunde Boken finnes, Upsatte under desz fångenskap Ahr 1710-1713 af L.J. Malm*. Suorasukaisesti ja kriittisesti Venäjää arvioivaa käsikirjoitusta ei koskaan julkaistu, vaikka kuningas Kaarle XII antoi sille painatusluvan.

Ehrenmalm oli vuodesta 1718 Turun hovioikeuden asessori, 1728 hovioikeudenneuvos ja 1736 Pohjois-Suomen laamanni. Ehrenmalm nimettiin Turun ja Porin läänin varamaaherraksi vuonna 1744 ja maaherraksi vuonna 1747 (toimi virassa vuoteen 1749). Hän oli hyvin perehtynyt Suomen talouteen ja jätti vuosien 1739–1940 valtiopäiville laajan mietinnön maan talouden kehittämiseksi.

Perhe
-----

Ehrenmalmin suomalaissyntyiset vanhemmat olivat Suomen ylisotakomissaari Lars Larsson Malm (k. 1714) ja Helena Lilliegren (1665–1741). Hänen puolisonsa vuodesta 1717 oli Elisabeth Åkerhielm. Hovioikeuden jäsen, valtiopäivämies Samuel Magnus Ehrenmalm oli heidän poikansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta ss. 157–159. Viitattu 30.11.2019.
2. 1 2  Kotivuori, Yrjö: Lars Johan Ehrenmalm. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
3. ↑  Aulis J. Alanen : Ryssä on ryssä, vaikka ... Hakkapeliitta, 13.05.1930, nro 20, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Tarkiainen, Kari: *Se vanha vainooja. Käsitykset itäisestä naapurista* 
Iivana Julmasta Pietari Suureen*, s. 261-284. Suomalaisen Historiallinen Seura, 1986. ISBN 951-9254-74-9.*
5. ↑  Rulers.org
6. ↑  Facta2001, WSOY 1981, 4. osa, palsta 1


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Otto Reinhold Yxkull** | **Turun ja Porin läänin maaherra**1744–1747 (vt.), 1747–1749 | Seuraaja:**Johan Georg Lillienberg** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Torpa stenhus
**Torpa stenhus** on rakennus Ruotsissa Tranemon kunnassa. Ensimmäisen talon rakennutti valtaneuvos Arvid Knutsson noin vuoden 1470 tienoilla. Keskiajalla se toimi sekä puolustus- että kauppalinnana. Vanhimmat osat ovat 1400-luvulta, mutta pääosin linna on nykyään 1500-lukulaisen tyylin mukainen.

1500-luvulla linnassa asui valtaneuvos Gustav Olofsson Stenbock. 1500-luvun loppupuolella linnaan tehtiin kattava laajennus ja modernisointi. Silloin tehtiin muun muassa neljäs kerros, porrastornit, kattoa kohotettiin ja salit koristeltiin maalauksilla. 1600-luvun alussa silloinen linnanherra Gustav Otto Stenbock rakennutti itselleen asuinkäyttöön hirsitalon ja käytti linnaa vain edustustarkoituksiin. Viimeisin sisustustyö oli linnan kappeli, joka tehtiin hänen kuolemansa jälkeen karoliiniseen barokkityyliin ja oli valmiina vuonna 1699.

Stenbockin suvulta Torpa siirtyi perintönä vuonna 1765 Sjöbladin suvulle ja sen jälkeen vuonna 1787 Sparreille. Vuonna 1927 linna siirtyi Ebba Marianne Charlotte Storckenfeltille, jonka pojanpoika Pehr Zethelius omistaa ja hoitaa linnaa nykyisin. Omistajien historia on sikäli poikkeuksellinen, että vain yhden kerran linna on vaihtanut omistajaa muuten kuin periytymällä.

Kirjailija Birgit Sparren romaanisarjassa *Gårdarna runt sjön* Torpa stenhus on mukana nimellä Heljö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Västsverige / Tranemo: Torpa Stenhus[vanhentunut linkki] (ruotsiksi) Viitattu 9.5.2014.
2. 1 2 3  Svenskt Kulturarv: Torpa Stenhus (ruotsiksi) Viitattu 9.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Torpa stenhus**.
* Linnan kotisivut (ruotsiksi)
* Slottsguiden (ruotsiksi)
* Bebyggelseregistret (ruotsiksi)
*La lumiere*, 1662
**Marin Cureau de la Chambre** (1594 Saint-Jean-d'Assé, Ranska – 29. joulukuuta 1669 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen lääkäri ja filosofi. Saint-Jean-d'Assén lapsuudesta ja koulunkäynnistä ei ole tietoa. Hän toimi nuoruudessaan lääkärinä Le Mansissa. Vuonna 1630 hän muutti Pariisiin ja tutustui siellä Pierre Séguieriin, jonka lääkäri hänestä tuli. Myöhemmin hän oli Ludvig XIV:n hovilääkäri eli *médecin ordinaire*. Kuningas oli hyvin ihastunut Cureau de la Chambren kykyihin arvioida ihmisen luonnetta tämän ulkonäön perusteella.

Cureau de la Chambre tunnetaan fysiognomiaa koskevasta työstään. Vuosina 1640–1662 hän julkaisi ihmisen luonteesta ja "intohimoista" viisiosaisen tutkimuksen *Caractères des passions*. Hän kirjoitti paljon muistakin aiheista, kuten kädestä ennustamisesta, ruoansulatuksesta, eläinten järkeilystä, okkultismista ja optiikasta. Optiikan alalla hän tutki valoa ja väriä, valon taittumista sekä pää- ja välivärien mahdollisuutta. Hän kirjoitti kirjoja myös filosofiasta ja julkaisi käännöksen Aristoteleen teoksesta *Physica*.

Cureau de la Chambresta tuli vuonna 1634 Ranskan akatemian jäsen, ja vuonna 1666 hänestä tuli Ranskan tiedeakatemian perustajajäsen. Hänen poikansa oli pappi Pierre Cureau de la Chambre (1640–1693). Vuonna 1991 astronomi Eric Walter Elst nimesi Marin Cureau de la Chambren mukaan asteroidin 7126 Cureau.

Lähteet
-------

* Papyrus Rare Books, nro 151 (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3  Notice biographique de l'Académie française Ranskan akatemia


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pauli Kinnunen** (24. lokakuuta 1938 Kuusijärvi – 13. maaliskuuta 2003 Lahti) oli suomalainen kitaristi.

Kinnunen aloitti uransa 1950-luvulla harmonikkataiteilija Esko Könösen yhtyeessä. Hän kiersi Könösen mukana ulkomaillakin. 1960-luvun alussa Kinnunen muutti Lahteen, jossa asui perheineen vuoteen 1975. Hän toimi veljiensä kanssa omassa orkesterissaan, jonka nimiä olivat vaihtelevasti Veljekset Kinnunen, Kinnunen Bros ja Pauli Kinnusen kvartetti. Yhtye teki televisio- ja radioesiintymisiä. Kinnunen oli myös suosittu sessiomuusikko Lahden-aikanaan. Hän soitti monilla 1970-luvun Satsanga Recordsilla julkaistuilla albumeilla. Hän soitti myös Esko Rahkosen yhtyeessä ja toimi sovittajana. Kinnunen muutti vuonna 1975 perheensä kanssa Joensuuhun. Siellä hän jatkoi Hartolassa ja Sysmässä jo aloittamaansa uraa opettajana. Hän opetti kitaransoittoa sekä musiikkiopisto- että yliopistotasolla. Lisäksi Kinnunen työskenteli Joensuun-aikanaan teatterimuusikkona ja konsertoi kitaristina.

Kinnuselle myönnettiin Muusikkojen liiton tunnustuspalkinto vuonna 1981 ja ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 1998. Hän osallistui vielä eläkkeellä ollessaan muun muassa Rääkkylän Kihaus-tapahtumaan useina vuosina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleet: Muusikko Pauli Kinnunen Helsingin Sanomat 3.5.2003, viitattu 21.1.2023
**Vuosien 1705 ja 1706 Baijerin kansannousu** oli kapina itävaltalaista Habsburgin monarkiaa vastaan, joka valtasi Baijerin Espanjan perimyssodan aikana. Kapina alkoi marraskuussa 1705 ja loppui 18. maaliskuuta 1706. Henric L. Wuermeling kutsuu kapinaa modernin historian ensimmäiseksi vallankumoukseksi.

Tapahtumat
----------

Itä-Baijerin, Ala-Baijerin ja Innviertelin alueet olivat mukana kansannousussa. Kapinalliset ottivat haltuunsa linnoituksia ja kyliä. Braunaun parlamentin tapaaminen pidettiin joulukuussa 1705, siis kauan ennen Ranskan vallankumousta ja saksalaista parlamentarismia. Tapaaminen pidettiin Braunaussa, joka oli silloin osa Baijeria, 21. joulukuuta 1705 paroni von Paumgartenille kuuluvassa majatalossa. 

Kun kansannousu alkoi marraskuussa 1705, siinä oli mukana myös itävaltalaisia, mutta tämä muuttui, kun kapinalliset yrittivät vallata Baijerin pääkaupungin Münchenin. Epäonnistuneen hyökkäyksen seurauksena yöllä 25. joulukuuta 1705 itävaltalainen rivistö kohtasi talonpoikaisarmeijan Münchenin ulkopuolella Sendlingissä. Tämä taistelu tunnetaan nimillä Sendlingin murhan yö ja Sendlingin joulupäivän verilöyly. Baijerin Oberlandista tulleet kapinalliset joutuivat keisari Joosef I:n joukkojen lyömiksi. Tässä taistelussa kuoli noin 1 100 miestä Baijerin puolelta ja noin 40 miestä Itävallan puolelta. Jotkut kapinallisista tapettiin sen jälkeen kun he olivat antautuneet. Noin kaksi viikkoa myöhemmin 8. tammikuuta Aidenbachin taistelussa kuoli noin 4 000 baijerilaista, ja se johti kansannousun loppumiseen.

Kansannousun loppu
------------------

11. tammikuuta 1706 kapinan valtuuskunta matkusti Salzburgiin neuvottelemaan rauhasta. 13. tammikuuta Schärdingin kaupunki antautui ja Chamin ja Braunaun kaupungit seurasivat sitä. Viimeinen antautunut kaupunki oli Burghausen, joka antautui 18. tammikuuta.

Franz Defregger: Baijerin kansannousu

Lähteet
-------

* The History of Bavaria: From the First Ages, to This Present Year, 1706
**Paratiisikala** (*Macropodus opercularis*) on pieni värikäs aasialainen kala. Niitä on tuotu Eurooppaan akvaariokaloiksi jo 1800-luvulla yhtenä ensimmäisistä lajeista kultakalojen jälkeen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Paratiisikala kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sen vartalo on punaisen ja sinisen kuviollinen. Värit muuttuvat kalan mielentilan mukaan tummemmiksi ja vaaleammiksi. Koiraan pyrstö ja evät ovat suuret liehukkeet, mutta eivät yhtä isot kuin taistelukalalla.

Alkuperä
--------

Paratiisikala elää luonnossa Itä-Aasiassa Koreasta Pohjois-Vietnamiin, joissa, ojissa ja kastelukanavissa. Labyrinttielimensä avulla se pärjää vähähappisissakin lampareissa.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen
-------------------------------

Paratiisikalat ovat melko aggressiivisia lajitovereitaan ja pienempiä kaloja kohtaan. Samassa akvaariossa ei voi yleensä pitää enempää kuin yhtä koirasta.

Kutuvalmis koiras rakentaa kuplapesän ja houkuttelee naaraan siihen. Kutemisen jälkeen koiras suojelee pesää poikasten kuoriutumiseen asti, ja hätistää naaraankin pois. Kotiakvaariossakin on melko helppoa saada kalat kutemaan, mutta poikasten kasvatus on haastavampaa, koska ne tarvitsevat hienojakoista ruokaa, mutta veden pitäisi silti pysyä hyvälaatuisena.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Paratiisikala elää luonnossakin monenlaisissa vesissä, ja kestää monenlaisia lämpötiloja ja labyrinttielimensä takia vähähappisia olosuhteita. Aikuiset yksilöt pärjäävät lämpötiloissa 15-28 °C. Kalat innostuvat kutemaan veden lämmitessä yli 22 °C, mielellään lähelle 25 °C, kun taas poikasille sopii 20-24 °C.
Sopiva veden pH-arvo on 6–8, kovuus (dH) 5–19.

Luonnossa paratiisikalat syövät hyönteisiä, muita selkärangattomia, pikkukaloja ja niiden mätiä. Akvaariossa sille annetaan pakastettujen eläinten kuten surviaisentoukkien lisäksi hiutaleruokaa tai pieniä pellettejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Huckstorf, V.: *Macropodus opercularis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.08.2013. (englanniksi)
2. 1 2  *Macropodus opercularis* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
3. ↑  Faunatar (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Harrastajan sivu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q304256
* Wikispecies: Macropodus opercularis
* ADW: Macropodus\_opercularis
* BOLD: 196052
* CoL: 3X8M4
* EoL: 203995
* FishBase: 4777
* GBIF: 5211160
* iNaturalist: 187647
* IRMNG: 10157872
* ISC: 115452
* ITIS: 172642
* IUCN: 166051
* NAS: 330
* NCBI: 158451
* WoRMS: 1016961

 |

 |
**Pauli Lyytinen** (s. 1983) on suomalainen saksofonisti ja säveltäjä.

Pauli Lyytinen opiskeli musiikkia Kuopion konservatoriossa, Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa ja Göteborgin musiikkikorkeakoulussa. Maisteriopinnot hän suoritti yhteispohjoismaisessa maisteriohjelmassa (Nordic Masters in Jazz) Suomessa, Ruotsissa ja Tanskassa. Hän on valmistunut pohjoismaisen jazzmusiikin maisteriksi vuonna 2011.

Pauli Lyytinen on esiintynyt yhtyeidensä kanssa vuodesta 2006 lähtien kymmenillä kiertueilla ja lukuisilla festivaaleilla Euroopassa, Afrikassa, Etelä-Amerikassa ja Aasiassa. Lyytinen on erityisesti tullut tunnetuksi kokeellisen popahtavaa jazzia soittavan Elifantree-yhtyeen jäsenenä, jossa soittavat Lyytisen lisäksi Olavi Louhivuori (rummut) sekä Anni Elif Egecioglu (laulu, kosketinsoittimet, sello). Vuonna 2007 perustettu yhtye (entinen rumpali: Tatu Rönkkö) on esiintynyt ulkomailla ja julkaissut viisi albumia: *Love & Trees* (2010), *Time Out* (2012), *Movers and Shakers* (2015), *Anemone* (2018) ja *Hachi* (2021). Brittiläinen jazzkriitikko Stuart Nicholson nimesi Elifantreen esiintymisen Maarianhaminan Alandia Jazz -festivaalilla vuoden 2009 keikaksi *The Wire* -lehdessä.

Vuonna 2018 Pauli Lyytinen työskenteli työryhmänsä kanssa Koneen Säätiön apurahalla, jonka turvin *Hachi* tehtiin seitsemässä eri maassa kahdeksan eri lyömäsoittajan kanssa.

Pauli Lyytinen opettaa vuonna 2012 perustetussa Laponia Improvisations -kollektiivissa. Hän voitti Jukka Perko -saksofonikilpailun vuonna 2007. Hänet on palkittu Pori Jazzin Ted Curson -palkinnolla vuonna 2017.

Diskografia
-----------

### Sooloalbumit

* *Machinery* (2016)

### Albumit joilla soittaa (valikoima)

* *Taistelu pahoja kelloja vastaan* (2008)
* *.​.​.​And He Woke Up in Petroskoi* (2009)
* *Mainio matka* (2009)
* *Planet Caravan* (2010)
* *Love & Trees* (2010)
* *Pete's Game Machine* (2010)
* *Urban Ritual* (2012)
* *Time Out* (2012)
* *Exploding Head* (2014)
* *Ville Vokkolainen & Kadotettujen Paratiisi* (2014)
* *Out of the Blue* (2015)
* *Movers and Shakers* (2015)
* *I* (2016)1
* *I* (2017)2
* *Edith* (2017)
* *Anemone* (2018)
* *Hachi* (2021)

1 Ville Vokkolainen & Kusipäät   
 2 Pauli Lyytinen Magnetia Orkesteri

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3   Jazz Finland. Viitattu 13.5.2018
2. ↑  Nordic Masters in Jazz *uniarts.fi*.  Arkistoitu 14.5.2018. Viitattu 13.5.2018.
3. 1 2  Vuosittainen apurahahaku: Taiteen arvioijien valinnat (8.12.2016) (Pohjoismaisen jazzmusiikin maisteri Pauli Lyytinen ja työryhmä (Elifantree) Elifantree-yhtyeen viidennen albumin teko)  8.12.2016. Koneen Säätiö. Viitattu 7.1.2022.
4. 1 2 3   Pauli Lyytisen kotisivu. Viitattu 13.5.2018
5. ↑  Ronkanen, Pentti: Elifantree: Anemone *suomijazz.com*.  25.2.2018. Viitattu 28.5.2018.
6. ↑  Pauli Lyytinen saa Pori Jazzin Ted Curson -palkinnon *Finland Festivals*.  7.7.2017. Viitattu 13.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Hevonen huiskii häntäjouhillaan
**Jouhi** on pitkä ja melko jäykkä eläimen karva. Erityisesti nimitystä käytetään pitkistä hevosen harjan ja hännän karvoista, mutta sana esiintyy myös puhuttaessa esim. hylkeen turpajouhista.

Puhdistetut ja lajitellut hevosenjouhet olivat vielä 1900-luvun alkupuoliskolla tärkeä tuote moneen käyttötarkoitukseen. Kauppatavarana hevosen häntäjouhien pituuden tuli olla vähintään 60 senttimetriä ja harjajouhien 30–50 cm. Häntäjouhet keitettiin puhtaassa vedessä ja kammattiin häkilällä, jolloin saatiin erotelluksi pitkät ja lyhyet jouhet toisistaan. Parhaat pitkät valkoiset jouhet käytettiin viulun jousiin ja halvemmat värilliset jouhet kudontaan ja palmikointiin.

Jouhikudonnaiset valmistettiin joko kokonaan jouhista tai sekarakenteisina, jolloin kude oli jouhta ja loimet puuvillaa, manilahamppua tai muuta vastaavaa. Yksinomaan jouhista valmistettuja tuotteita olivat esimerkiksi siivilän pohjat, seulakankaat ja huonekalukankaat. Sekarakenteisia tuotteita olivat muun muassa lakit, joustavat alusvuorit ja punontatuotteet.

Lyhyemmät harjajouhet puhdistettiin kuumalla vedellä ja höyryllä, jolloin ne myös kihartuivat. Siksi niitä nimitettiin käherretyiksi jouhiksi. Ne olivat parasta täyteainetta huonekaluihin, patjoihin, satuloihin ja tyynyihin, mutta jouhien kalleuden vuoksi mukaan sekoitettiin usein halvempia kuituja. Lyhimpiä käherrettyjä jouhia käytettiin myös narujen ja köysien punomiseen sekä muun muassa kengänpohjallisten valmistamiseen. Ylipäätään hyvät jouhet ovat kovia ja kimmoisia. Käytettyjen jouhien kimmoisuuden saa palautumaan, kun ne kiehauttaa ja kiertää keppien ympärille kuivumaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Uusi tietosanakirja*. Osa 9, palsta 74, hakusana jouhi. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1962.
2. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusanat jouhi ja turpajouhi. Porvoo Helsinki Juva: WSOY, 1951–1961.
3. 1 2 3 4  Bonsdorff, W. et al. (toim.): *Tavarasanakirja I*, s. 139. Helsinki: Kirja-osakeyhtiö Tieto, 1922.
Albertus Seba esittelemässä kokoelmansa liskoa. Muotokuva vuodelta 1731.
**Albert Seba** (12. toukokuuta 1665 Etzel, Friedeburgin lähellä Itä-Friisiassa – 2. toukokuuta 1736 Amsterdam) oli saksalais-hollantilainen apteekkari, eläintieteilijä ja keräilijä.

Albert Seban vanhemmat olivat talonpoika Johann Wilken Seba ja Grete Albers. Hän muutti nuorukaisena oppipojaksi Amsterdamiin, ja sai apteekkarin oikeudet 1697. Vuonna 1698 Seba avioitui apteekkarikollegansa tyttären Anna Loopesin kanssa. Vuonna 1700 hän avasi apteekin Amsterdamin sataman tuntumaan. Hän pyysi kaukomaille purjehtivien laivojen miehistöä ja lääkäreitä toimittamaan itselleen eksoottisten maiden kasveja ja eläimiä, joita hän voisi käyttää rohtojen valmistuksessa. Hän ryhtyi keräämään käärmeitä, lintuja, hyönteisiä, liskoja ja kotiloita. Vuodesta 1711 alkaen hän toimitti rohtoja Venäjän hoviin Pietariin. Tässä vaiheessa hänen kokoelmansa oli jo kuuluisa, ja tsaari Pietari Suuri osti sen vuonna 1716. Seba aloitti uuden kokoelman keräämisen, ja siitä tuli entistäkin hienompi.

Seba julkaisi kokoelmansa kasveista, eläimistä ja kummajaisista luetteloita, *Locupletissimi rerum naturalium thesauri accurata descriptio – Naaukeurige beschryving van het schatryke kabinet der voornaamste seldzaamheden der natuur*, vuodesta 1734 lähtien. Kaikkiaan luetteloita julkaistiin neljä, joista kaksi postuumisti 1759 ja 1765. Luetteloiden näytteet olivat kauniisti maalattuja, mutta tekstiä oli niukasti. Lajien tunnistaminen oli usein vaikeaa, ja myöhemmät tutkijat ovat suhtautuneet luetteloihin kriittisesti, kuten Coenraad Jacob Temminck vuonna 1820, jonka mielestä Seba oli "keräilijä vailla makua ja havaintokykyä, pikemminkin epätarkka muotoilija".

Lähteet
-------

* Chansigaud, Valérie: *The History of Ornithology*. Mame, Ranska: New Holland Publishers, 2009. ISBN 978 1 84773 433 4.

Käärmetaulu Seban luettelosta.
Seepia, Seban luettelon kuvitusta.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Erik Uddström** (s. 1945) on suomalainen valokuvaaja, joka tunnetaan yli tuhannen äänilevykannen tekijänä.

Uddström valmistui Taideteollisessa korkeakoulussa ensin elokuvaohjaajaksi, mutta jatkoi sitten 1972–1975 vasta perustetulla valokuvauslinjalla ja valmistui myös valokuvaajaksi. Hän työskenteli 1960-luvulla myös kameran toisella puolella suosittuna valokuvamallina.

Uddström oli 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa mukana monissa The Sperm -ryhmän esityksissä ja perustamassa Elonkorjaajat-taiteilijaryhmää. Hän toimi myös näyttelijänä *Oh Calcutta* -musikaalissa ja esitti pääosaa Sakari Rimmisen elokuvassa *Pilvilinna*.

Valokuvataiteilijana Erik Uddström on 2000-luvun alusta alkaen tunnettu monista meri- ja saaristoaiheisista näyttelyistään. Valokuvaajana hän on tehnyt yli tuhat suomalaista äänilevykantta, huolehtien ensimmäisten noin 300 kannen osalta myös graafisesta suunnittelusta.

Erik Uddström on naimisissa näyttelijä Terhi Panulan kanssa. He ovat olleet yhdessä 1960-luvulta asti.

Näyttelyitä
-----------

* *Vesimiehen syntymä* (1976)
* *Something Is Happening* (1976)
* *Afroditen vanavedessä* (2010)
* *Meren magiaa* (Espoo 2012)
* *Muusa ja meri* (Kirkkonummi 2013)
* *Oodi merelle* (Loviisa 2013)
* Levykansia (Raision kirjasto 2013)

Lähteet
-------

1. 1 2  Erik Uddström (Arkistoitu – Internet Archive), Suomen valokuvataiteen museo. Viitattu 9.4.2014.
2. 1 2  Risto Vuorimies: *Hirvi, älä tule tielle ja muita suomalaisia vinyylilevynkansia*, Johnny Kniga 2008, ISBN: 978-951-0-33876-6, Sivut 78–83.
3. ↑  Salo, Merja: *Muodin ikuistajat. Muotivalokuvaus Suomessa*, s. 151–152. Taideteollinen korkeakoulu, 2005. ISBN 951-558-170-2.
4. ↑  Erik Uddström Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
5. ↑  About, Erik Uddströmin oma sivusto. Viitattu 9.4.2014.
6. ↑  Terhi Panula & Erik Uddström yhdessä 49 vuotta. (kansijuttu) *Viva*, 2018, nro 3.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Nishinari-ku** (jap. 西成区) on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin eteläosassa ja rajautuu lännessä Kizujokeen, pohjoisessa Naniwan ja Tennōjin suuralueisiin, idässä Abenon suuralueeseen ja etelässä Sumiyoshin ja Suminoen suuralueisiin. Sen pinta-ala on 7,35 neliökilometriä ja siellä on 122 020 asukasta.

Nishinarin suuralue on perustettu 1. huhtikuuta 1925. Se on tiheään asutettua ja työväenluokkaista aluetta, jossa on paljon teollisuutta ja kaupallista toimintaa. Suuralueen itäreunassa kulkee vanha Sakaihin johtava Kishū-kaidō-tie.

Kamagasakin kaupunginosa suuralueen koillisosassa on ollut pitkään köyhää aluetta, jossa on paljon päivätyöläisiä ja kodittomia. Sen viralliseksi nimeksi muutettiin vuonna 1966 alueen maineen parantamiseksi Airin. Alueella on ollut sen historian aikana useita mellakoita.

Nishinarin aluetta palvelevat Osakan metron Midōsuji-linja, Sakaisuji-linja ja Yotsbashi-linja, JR Nishi-Nihonin Osakan ympyrälinja ja Kansai-päälinja (Shin-Imamiyan rautatieasema suuralueen koillisrajalla), Nankai-rautateiden Nankai-päälinja ja Kōya-linja sekä Hankai-raitioteiden Hankai-linja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Statistics Nishinari Ward. Viitattu 12.1.2014.
2. 1 2 3  Ward Overview Nishinari Ward. Viitattu 12.1.2014.
3. ↑  Tough times leave Osaka day laborers homeless, jobless and on welfare The Asahi Shimbun.  Arkistoitu 7.1.2014. Viitattu 12.1.2014.
4. ↑  Beyond the bright lights, Japan's biggest slum is nation's dark secret The Guardian. Viitattu 12.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nishinari-ku** Wikimedia Commonsissa

* Nishinarin suuralueen internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (koreaksi) (kiinaksi)

  

Osakan suuralueet

* Abeno-ku
* Asahi-ku
* Chūō-ku
* Fukushima-ku
* Higashinari-ku
* Higashisumiyoshi-ku
* Higashiyodogawa-ku
* Hirano-ku
* Ikuno-ku
* Jōtō-ku
* Kita-ku
* Konohana-ku
* Minato-ku
* Miyakojima-ku
* Naniwa-ku
* Nishi-ku
* Nishinari-ku
* Nishiyodogawa-ku
* Suminoe-ku
* Sumiyoshi-ku
* Taishō-ku
* Tennōji-ku
* Tsurumi-ku
* Yodogawa-ku
**Vera Klimovitš** (s. 29. huhtikuuta 1988) on valkovenäläinen lentopalloilija, pelipaikaltaan keskitorjuja ja pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän edustaa Suomen Mestaruusliigassa Hämeenlinnan Lentopallokerhoa. Hänen kasvattajaseuransa on Mintšanka Minsk. 

Klimovitš pelasi kasvattajaseurassaan aina vuoteen 2009 asti voittaen maan mestaruuden 2007. Seuraavat viisi vuotta hän pelasi azerbaidžanilaisessa Lokomotiv Bakussa ennen siirtymistään Italiaan kahdeksi kaudeksi. Bakussa Klimovitš oli voittamassa mm. Challenge Cupia 2011–2012.

Italiassa Klimovitš voitti A1-liigan mestaruuden 2015 ja oli nostamassa Forlia A2-liigasta pääsarjaan 2016. 

Suomeen Klimovitš siirtyi kaudeksi 2016–2017 LP Viestiin. Hän voitti sekä liigamestaruuden että cup-mestaruuden. Tämän jälkeen hän pelasi Turkissa ja Israelissa. Kaudella 2021–2022 hän pelasi jälleen Suomessa, tällä kertaa Hämeenlinnan Lentopallokerhossa, ja saavutti SM-pronssia.

Lähteet
-------

1. ↑  Vera Klimovich Mestaruusliiga. Viitattu 18.4.2022.
2. 1 2  Vera Klimovich palaa Mestaruusliigaan - tällä kertaa Lentiskerhon paitaan  28.9.2021. Mestaruusliiga. Viitattu 18.4.2022.
3. ↑  Pronssit Hämeenlinnaan  15.4.2022. LP Viesti. Viitattu 18.4.2022.
**Homeros: Troijan sota ja Odysseuksen harharetket** on klassillisen filologian emeritusprofessori Paavo Castrénin proosamuotoinen suomennos Homeroksen kirjoittamaksi arvelluista *Odysseiasta* sekä *Iliaan* monista lauluista. Kysymys teosten kirjoittajasta on niin sanottu homeerinen kysymys, jota on puitu vuosisatoja.

Otto Manninen on suomentanut *Iliaan* 1919 ja *Odysseian* 1924 heksametrimuodossa. Castrénin kirjoittaa suomennoksensa esipuheessa, että vaikka käännökset ovat suurenmoinen saavutus, ne ovat kuitenkin nykylukijalle vaikeaselkoisia. Pentti Saarikosken suomennos *Odysseiasta* (1972) on myös proosamuotoinen. Se pohjautuu Victor Bérardin editioon, joka on neljänneksen lyhyempi kuin Mannisen ja Castrénin käyttämä alkuteksti. *Helsingin Sanomien* kulttuuritoimittaja Jukka Petäjän mukaan se on "Valittujen Palojen tapaan tehty lyhennetty rekonstruktio klassikosta". Välttääkseen vaikutteet Castrén ei tietoisesti tutustunut Saarikosken käännökseen. Lyhyitä suomennoksia ovat tehneet myös Elias Lönnrot ja Kaarlo Forsman.

Castrén kirjoittaa, ettei hänen aikansa ja tarmonsa olisi riittänyt *Iliaan* suomentamiseen kokonaan, mutta hän on kuitenkin kääntänyt alkutekstin ja muiden käännösten pohjalta jotakin taustoittamaan *Odysseiaa*.

Teos jakautuu kolmeen osaan: ensin on tiivistelmä Troijan sodan taustoista ja tapahtumista (160 sivua). Sen jälkeen proosamuotoinen suomennos Odysseuksen harharetkistä (280 sivua). Loput 120 sivua ovat selityksiä ja karttoja. Teoksessa on hakemisto nimistä, jotka esiintyvät tekstissä useammin kuin kerran. Lisäksi teoksen alussa on kartta, jossa on sotapäälliköiden nimet ja kotipaikat.

Arviot
------

Osmo Pekonen asettaa arviossaan rinnakkain säkeitä eri suomennoksista ja toteaa, että proosaan siirryttäessä osa teoksen hohdosta katoaa mutta tulee ymmärrettäväksi. Hän väittää, että "[s]adassa vuodessa suomen kieli on – – köyhtynyt ja suomalainen sivistys madaltunut niin paljon, että nykylukijan on vaikea saada selvää Mannisen runoilemasta antiikin jumalten maailmasta", ja suositteleekin siksi Castrénin suomennosta koulukäyttöön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Petäjä, Jukka: Odysseus rantautui pitkästä aikaa Suomeen *HS.fi*.  17.9.2016. Viitattu 16.4.2022.
2. 1 2 3 4  Castén, Esipuhe, s. 10
3. 1 2  Pekonen, Osmo: Arvio: Odysseus nousee merestä jo neljännen kerran *Keskisuomalainen*.  4.9.2016. Viitattu 16.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Assyrologi Sanna Aron kirjoitus Castrénin suomennoksesta
**Erkki August Lipsanen** (27. lokakuuta 1911 Pori – 28. joulukuuta 1993 Pori) oli suomalainen yritysjohtaja ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1957.

Lipsasen vanhemmat olivat kauppaneuvos August Lipsanen ja Impi Maria Huida. Hänen puolisonsa oli Saimi Stenroos. Lipsanen kirjoitti ylioppilaaksi Porin ruotsalaisesta yhteiskoulusta 1931 ja valmistui ekonomiksi 1933. Hän toimi sitten isänsä perustaman ja johtaman Aug. Lipsanen Oy:n osastonhoitajana, apulaisjohtajana 1938–1944 ja sitten toimitusjohtajana vuoteen 1977 ja johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 1978 eläkkeelle jäämiseen saakka. Tukkukaupan ohella yritys toimi muun muassa kangas-, rautakauppa-, kahvipaahtimo-, maatalous- ja tekstiilivalmistamotoimialoilla. Satakunnan lisäksi yrityksellä oli toimintaa valtakunnallisestikin muun muassa Tampereella.

Lipsanen oli hallintoneuvoston jäsen Rautakonttori Oy:ssä, Rautakauppojen Oy:ssä ja Tukkukauppojen Oy:ssä, Tukon luottamusjaoston jäsen ja elintarvikejaoston johtokunnan puheenjohtaja, sekä Suomen rauta- ja koneliikkeiden yhdistyksen hallituksessa. Hän vaikutti muun muassa Porin kauppakamarin ja Yrittäjäin Satakunnan aluejärjestön puheenjohtajana, Liikesivistysrahaston johtokunnassa sekä Kauppakorkeakoulun valtuuskunnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mikko Uola: Erkki Lipsanen *Biografiasampo*. Viitattu 15.7.2023.
2. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 15.7.2023.
3. 1 2 3  Helsingin Sanomat. 31.12.1993. s. A 4. Kuolleita.