recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ilvessiilikäs** (*Spilosoma luteum*) on siilikkäisiin kuuluva yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ilvessiilikkään etusiivet vaihtelevat yleisväritykseltään täysin aprikoosinkeltaisesta puhtaan valkoiseen ja niissä on harvakseltaan muutamia pieniä, mustia pilkkuja, jotka sijoittuvat erityisesti siiven poikki kulkevalle viivalle. Takasiivet ovat etusiipien väriset vain muutamin mustin pilkuin. Etusiiven etureunassa on yhdestä kahteen mustaa täplää. Naaraat ovat koiraita vaaleampia, joskus lähes valkoisia. Siipiväli 32–43 mm. Perhosen ruumis on kokonaan tuuhean karvainen ja siipien tapaan vaihtelee väriltään aprikoosinvärisestä valkeaan. Takaruumiin selkäpuolella on rivi mustia täpliä.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Ilvessiilikästä tavataan koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu idässä Japaniin asti. Suomessa laji on yleinen Keski-Suomen korkeudelle asti. Aikuiset perhoset lentävät kesäkuun alusta heinäkuulle.

Elintavat ja elinympäristö
--------------------------

Ilvessiilikäs viihtyy lämpimillä ja avoimilla paikoilla, usein rantojen lähellä tai kulttuuriympäristöissä. Lajin elinympäristöt ovat yleensä mikroilmastoltaan lämpimämpiä kuin läheistä sukua olevalla tiikerisiilikkäällä ja se esiintyy usein samoilla paikoilla hukkasiilikkään kanssa. Laji lentää öisin ja koiraat tulevat valolle, naaraat harvemmin. Aikuinen perhonen ei nauti ravintoa.

Naaras munii noin 300 munaa noin 50 munan ryhminä kasvien lehtien alapinnoille. Toukat ovat aktiivisia öisin ja viettävät piilottelevaa elämää matalalla kasvillisuuden joukossa, minkä vuoksi niitä näkee harvoin. Toukat ovat täysikasvuisia syyskuussa. Laji talvehtii kotelona.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasveihin kuuluvat mm. nokkonen (*Urtica dioica*), harmaaleppä (*Alnus incana*) sekä tammi (*Quercus robur*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae. ISBN 978-91-88506-58-0 s. 389–390
6. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1499328
* Wikispecies: Spilarctia lutea
* BioLib: 54890
* BOLD: 197744
* EUNIS: 309204
* Fauna Europaea: 446996
* Fauna Europaea (new): 367af4f0-ad8c-4752-b6d8-1b32a0960c6e
* GBIF: 1811789
* iNaturalist: 61855
* IRMNG: 11358919
* LepIndex: 45091
* LoB: 4822
* NBN: NHMSYS0021144388

 |

 |
**Jeanette Björkqvist** (s. 1973 Porvoo) on suomenruotsalainen kirjailija ja toimittaja. Hän on työskennellyt uutistoimittajaan Hufvudstadsbladetissa Helsingissä, Svenska Dagbladetin avustajana Helsingissä ja vuodesta 2016 freelancerina. Björkqvist on vakiovieras radio-ohjelmassa *Eftersnack* ja on ollut mukana Aamu-TV:n perjantaipaneelissa *Jälkiviisaat*. Hän sai vuonna 2010 Euroopan unionin journalistipalkinnon ja 2011 Midaspalkinnon reportaasistaan "Det oönskade folket", joka käsitteli itäeurooppalaisia romaneja. Keväällä 2014 sai Ruotsalaisessa teatterissa ensi-iltansa näytelmä *Kvinna till salu*, jossa Björkqvist oli yksi kirjoittajista. Näytelmä sai suomenruotsalaisen näytelmäkirjailijapalkinnon 2014. Syksyllä 2015 Björkqvist sai vuoden Fredrika Runebergin stipendin ja vuonna 2017 hänelle myönnettiin Topeliuspriset. Vuonna 2019 hänet valittiin vuoden freelanceriksi. 

Vuonna 2020 häneltä ilmestyi kirja *Kovat kadut*, joka käsittelee mm. ihmiskauppatutkintaa poliisin silmin.

Teokset
-------

* *I mina kvarter : kända finländare berättar om Helsingfors* Schildts 2000, ISBN 951-50-1118-3
* *Naken – en antologi om sorg* Schildts & Söderströms 2013, ISBN 978-951-5232-250
* *Kovat kadut – Ammattirikollisten jäljillä* WSOY 2020. ISBN 9789510482612

Lähteet
-------

1. ↑  EU:s journalistpris (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Midaspriset (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kvinna till salu (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Nazifruar, mobbning ja sexköp i prisbelönt dramatik *svenska.yle.fi*.  (ruotsiksi)
5. ↑  Jeanette Björkqvist får Fredrika Runeberg-stipendiet *svenska.yle.fi*.  (ruotsiksi)
6. ↑  aste.journalisti: Vuoden 2018 Freelancer on Jeanette Björkqvist *Journalisti*.  27.3.2019. Viitattu 6.1.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Jeanette Björkqvist
**Mielikki** on suomalainen naisen etunimi.

Mielikki kuuluu muinaisnimiin, jotka olivat Suomessa yleisessä käytössä ennen kristinuskon tuloa. Nimi esiintyy myös suomalaisessa mytologiassa ja Kalevalassa, jossa Mielikki on metsänjumala Tapion puoliso. Kristinuskon vakiinnuttua Suomessa raamatulliset ja pyhimysten nimet syrjäyttivät kuitenkin vanhat henkilönnimet jokseenkin täydellisesti. Niinpä Mielikki oli, monien muiden vanhojen naisennimien tavoin, useita vuosisatoja käytössä vain lehmän nimenä, kuten jotkin niistä ovat vieläkin. Lähinnä Kalevalan vaikutuksesta Mielikki tuli kuitenkin 1800-luvulla uudestaan käyttöön myös naisen nimenä. Mielikki tunnetaan myös Virossa, Kalevalaan nimi päätyi vienankarjalaisista loitsurunoista. Vuonna 1908 Mielikki otettiin almanakkaan. Nimipäivä oli aluksi 16. syyskuuta, vuodesta 1929 lähtien 23. syyskuuta.

Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Mielikki on annettu 1072 naiselle ja ainakin kahdelle miehelle. Suurin osa heistä on syntynyt 1900-luvun alkupuolella.

Tunnettuja Mielikkejä
---------------------

* Mielikki Ivalo (1907–1995), kirjailija ja joogaohjaaja
* Mielikki Tenhunen (1942–2021), virkamies ja varatuomari, Ulkomaalaisviraston ensimmäinen johtaja

Lähteet
-------

* Vilkuna, Kustaa (toim. Mikkonen, Pirjo): *Etunimet*. Otava, 2005. ISBN 951-1-18892-5.

### Viitteet

1. ↑  Syrjänen, Pirjo-Riitta (toim.): *Kutsu vaikka kukkaseksi: Nimitiedon vuosikirja*. Hämeenlinna: Karisto, 1999. ISBN 951-23-3923-4.
2. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 10.8.2021.
*Tämä artikkeli kertoo Avaruusluotain-nimisestä lehdestä. Avaruusluotain tarkoittaa myös avaruusalusta.*
**Avaruusluotain** on Suomen avaruustutkimusseuran julkaisema jäsenlehti (ISSN 0356-021X), joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehdessä kerrotaan seuran ja sen jäsenten toiminnasta sekä avaruustutkimuksesta yleensä.

Lehden vaiheita
---------------

Ensimmäinen seuran lehti ilmestyi 13. elokuuta 1960. Sen nimi oli "SAF-bladet". Lehti oli käsin kirjoitettu ja hektografilla kopioitu. 30. tammikuuta 1960: SAF-bladet oli jo koneella kirjoitettu ja monistettu. Tammikuussa 1963 lehden nimeen tuli mukaan myös suomen kieli. Maaliskuussa 1963 lehti oli kaksikielinen tiedote. Vuonna 1965 ilmestyi lehti erikseen suomeksi ja ruotsiksi: ATS-lehti ja ATS-bladet. Vuonna 1966 ATS-luotain ilmestyi vain suomeksi, mutta sen lisäksi ilmestyivät SAF-information ja ATS-tiedottaa. Vuonna 1968 Suomen avaruustutkimusseuran lehti sai nimen "ATS-luotain – SAF-pejlaren", joka vuonna 1972 sai nykyisen nimensä *Avaruusluotain – Rymdpejlaren*.

Ennen 2000-lukua päätoimittajina toimivat muun muassa Heikki Oja, Jussi Leader, Jari Karvinen, Urpo Häyrinen ja Simo Tauriainen. Lehden päätoimittaja oli vuosina 2000–2005 Tero Siili, 2006–2009 Sini Merikallio ja vuodesta 2010 alkaen Tiera Laitinen*lähde?* sekä sittemmin vt. Matti Lepomäki.

Lähteet
-------

1. ↑  Avaruusluotain
2. ↑  Yhteystiedot Suomen avaruustutkimusseura. Viitattu 14.2.2022

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen avaruustutkimusseuran sivut
**Karjalan 1. rykmentin 3. pataljoona** oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 1. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli Henrik Lindberg (14. maaliskuuta alkaen, kaatui 26. maaliskuuta) ja Weikko Läheniemi (27. maaliskuuta alkaen, kaatui 15, huhtikuuta 1918). Komentajan apulaisena toimi jääkärivänrikki Kalle Mata (siirrettiin 27. helmikuuta komentajan apulaiseksi II pataljoonaan).

Joukko-osastot
--------------

* **1. komppania**

Päällikkö: Weikko Läheniemi (myöhemmin pataljoonan komentajana (haavoittui kaksi kertaa, 27. helmikuuta 1918 ja 15. maaliskuuta 1918), jääkärivääpeli Eino Siira (palveli aikaisemmin Karjalan armeijakunnan 4. pataljoonan 2. komppaniassa ja 7. pataljoonassa).

* **2. komppania**

Päällikkö: A. Hynninen.

Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Jaakko Pelttari
* **3. komppania**

Päällikkö: A. Nissinen.

Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Georg Adolf Koskivaara (palveli aikaisemmin joukkueenjohtajana Karjalan Ryhmän 4. pataljoonan 1. komppaniassa), jääkärivääpeli Armas Pärssinen.
* **4. komppania**

Päällikkö: A. J. Pesonen.

* **Ratsuväki**

Päällikkö: E. Männikkö.

Lähteet
-------

* Toim. Ignatius, Theslöf, Palmén, Grotenfelt, Nordenstreng ja Soikkeli, Suomen vapaussota 1918 osat V ja VI, Otava Helsinki 1924-1925.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
Samuel Cunard.
**Samuel Cunard**, **Cunardin baronetti** (21. marraskuuta 1787 Halifax, Nova Scotia — 28. huhtikuuta 1865 Kensington, Lontoo) oli kanadalaissyntyinen brittiläinen laivanvarustaja. Hän perusti ensimmäisen säännöllisen höyrylaivareitin Atlantin yli.

Cunardin isä oli puuseppä ja puukauppias joka pakeni Amerikan vallankumousta ja asettui asumaan Halifaxiin. Samuel Cunard oli jo lapsena mainio liikemies, hän perusti menestyvän kaupan 17-vuotiaana. Myöhemmin hän liittyi isänsä liiketoimintaan, mutta laajensi tuotantoa muuan muassa hiileen, teräkseen, laivanvarustukseen ja valaanpyyntiin. 

Vuoden 1812 sodan aikana Cunard liittyi vapaaehtoisena armeijaan. Hän palveli 2. pataljoonassa ja Halifaxin rykmentissä, saaden kapteenin arvon. 

Cunard menestyi liikemaailmassa Halifaxissa. Hän matkusti Englantiin, josta käsin hänen laivanvarustamonsa aloitti kuljetustoiminnan Britannian ja Pohjois-Amerikan välillä.

Hän perusti vuonna 1838 Cunard Line -laivayhtiön. Vuonna 1840 yhtiön ensimmäinen alus, **Britannia**, purjehti Liverpoolista Bostoniin. Matkustajia aluksella oli 64, mukaan lukien Cunard itse. Alus kuljetti myös rahtia. Cunard Line sai myöhemmin kilpailijoita kuten Canadian Northern Steamships Limitedin ja White Star Linen, yhtiön joka myöhemmin omisti RMS Titanicin.

Cunard Line keskittyi myöhemmin ainoastaan matkustajaliikenteeseen. 

Varustamon lisäksi Cunard omisti yhtiöitä Kanadassa, muun muassa useita hiiliyrityksiä, jotka tuottivat koksia hänen laivoilleen. Cunard omisti runsaasti maata, muun muassa Prinssi Edwardin saarelta. 

Vuonna 1859 Britannian kuningatar Viktoria aateloi Cunardin baronetiksi. 

Cunard kuoli Kensingtonissa Lontoossa, ja hänet on haudattu Bromptonin hautausmaalle. 

Halifaxin merimuseossa on Cunardin ja hänen varustamonsa vaiheista kertova näyttely.

Lähteet
-------

1. ↑  Sir Samuel Cunard, 1st Baronet Encyclopedia Britannica. Viitattu 12.8.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Samuel Gyldenstolpe** eli *Samuel Michaelis, nobilis* (24. lokakuuta 1649 Turku – 9. huhtikuuta 1692 Turku) oli suomalainen Turun akatemian käytännöllisen filosofian professori.

Gyldenstolpen vanhemmat olivat Turun hovioikeuden asessori, professori Mikael Wexionius, aateloituna 1650 Gyldenstolpe (1609–1670) ja Susanna Crucimontanus. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1660 tai 1661 ja opiskeli Turun akatemiassa. Hän teki ulkomaanmatkan 1676.

Gyldenstolpe oli Tukholman ja Södermanlandin maakunnan inspehtorina nähtävästi vuonna 1671 ja Södermanlandin ja Närken maakuntien inspehtorina 1679. Hänestä tuli Turun akatemian kirjastonhoitaja 1668 ja käytännöllisen filosofian (valtiotieteen ja historian) professori 1671. Gyldenstolpe pidätettiin virantoimituksesta salavuoteuden takia mutta hän pääsi palaamaan virkaansa 1680. Viimeksi Gyldenstolpe toimi Ylä-Satakunnan kihlakunnan tuomiokunnan tuomarina 1681–1691.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Samuel Gyldenstolpe. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 10.2.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Venäjän hallituksen rakennuksesta. Yhdysvaltain presidentin Valkoisesta talosta on oma artikkelinsa.*

**Valkoinen talo** (ven. Белый дом, *Belyi dom*) on Moskovassa sijaitseva Venäjän hallituksen rakennus. Vuoteen 1993 saakka siinä toimi Venäjän korkein neuvosto, jolloin talon virallinen nimi oli Neuvostojen talo (Дом Сове́тов, *Dom Sovetov*). Valkoinen talo oli yksi niin elokuun 1991 vallankaappausyrityksen kuin syksyn 1993 kriisinkin tärkeimmistä tapahtumapaikoista.

Talon rakentaminen aloitettiin vuonna 1965 ja se valmistui vuonna 1981; ulkoasu on paljolti samanlainen kuin Tsetšulinin vuonna 1934 piirtämässä Aeroflotin talossa. Valkoisesta marmorista tehdyn rakennuksen korkeus on ilman lipputankoa 102 metriä ja lipputangon kanssa 119 metriä.

Valkoinen talo vaurioitui pahoin Venäjän vuoden 1993 kriisin aikaan. Korjaustöiden yhteydessä julkisivuun tehtiin muutoksia ja kello ja neuvostosymbolit poistettiin. Kellon tilalle laitettiin Venäjän valtiota symboloiva kaksipäinen kotka. Korjaus valmistui vuonna 1994.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valkoinen talo (Moskova)** Wikimedia Commonsissa
**Suomalainen Nuija** oli vuonna 1875 perustettu suomenmielisten aatteellinen ylioppilasjärjestö. Yhdistyksen jäseniksi otettiin Helsingin yliopiston opiskelijoita ja henkilökuntaa osakuntien jäsenyyksistä riippumatta. Se oli virallinen ylioppilasyhdistys vuoteen 1882.

Perustamisestaan lähtien Suomalainen Nuija edisti vierasperäisten nimien suomalaistamista. Vuonna 1876 nimensä muuttivat esimerkiksi järjestön tuleva puheenjohtaja Matti Äyräpää (aiemmin Europaeus), A. J. Mela (aiemmin Malmberg) sekä Lauri Kivekäs (Stenbäck).. Yhdistyksessä toimi erityinen *nimensuomalaistuttamistoimikunta*, joka julkaisi vuonna 1906 teoksen *Kokoelma suomalaisia nimiä*.

Yhdistys harjoitti valistustoimintaa jäsentensä kotiseuduilla heidän pitämiensä kansantajuisten luentojen muodossa. Suomalainen Nuija maksoi esiintyjien edestakaiset matkat, mikä lienee ollut merkittävä kannustin tälle toiminnalle, vaikka mitään varsinaisia luentopalkkioita ei maksettukaan.

Musiikillista antia yhdistyksessä edusti Suomalaisen Nuijan laulukunta. Sitä johti tenori, maisteri Taavi Hahl.

F. H. B. Laguksen mukaan Suomalainen Nuija sai nimensä käännöslainana. Yhdistyksen esikuvina olivat Ranskan suuren vallankumouksen aikaiset keskustelukerhot, joista käytettiin club-nimitystä. Tästä johdettiin yhteys ruotsin sanaan klubba, joka suomennettiin suoraan *nuijaksi*. Lehti-ilmoittelussaan yhdistys käytti lyhennettä **S. N.**

Suomalaisen Nuijan esimerkin mukaan perustettiin myös esimerkiksi Pälkäneen Suomalainen Nuija, Sortavalan Suomalainen Nuija ja Varsinaissuomalaisten Nuija.

Jyrkimmän linjan jäsenet erosivat yhdistyksestä 1879 ja perustivat K. P. T. -nimisen yhdistyksen. 1900-luvun alussa vähemmistöön jääneet "perustuslailliset" perustivat oman Ylioppilaiden Keskusteluseuran. Poliittisesti Suomalainen Nuija ja sen Raataja-lehti edustivat suomalaisen puolueen vasemmistoa, joskin vasemmistolaisimmat siirtyivät sosialidemokraatteihin. Yhdistyksen toiminta hiipui ensimmäiseen maailmansotaan mennessä..

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin yliopistomuseo Arppeanum (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 8 p. 338
3. ↑  Suomalaisuuden liitto (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Genealogia (Arkistoitu – Internet Archive) Samana vuonna julkaistiin myös **Neuvoja muunkielisien sukunimiensä suomalaistuttajille** (toim. Kotikielen seuran, Suomalaisen nuijan ja Ylioppilasten keskusteluseuran asettama nimien suomalaistuttamiskomitea) Helsinki : Ylioppilasten keskusteluseura 1906
5. 1 2  F. H. B. Lagus: Muistelmia ja kuvaelmia kielitaistelun ajoilta
6. ↑  Sulasol (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Pälkäneen Nuijantalo vuodesta 1907 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Aavasaksan näkötorni** on Ylitorniolla Aavasaksan vaaran huipulla sijaitseva näkötorni. Vuonna 1969 valmistunut 13 metriä korkea tiilirakenteinen torni sijaitsee Aavasaksan korkeimmalla kohdalla 242 metriä merenpinnan yläpuolella. Näkötornin huipulta avautuu maisema Tornion- ja Tengeliönjokien laaksoon. Se on yksi 1870-luvulla perustetun Aavasaksan kruununpuiston matkailurakennuksista.

Historia
--------

Aavasaksa on tunnettu näköalapaikkana jo vuosisatojen ajan. Varsinainen turismi alkoi 1800-luvun puolivälin jälkeen ja vuonna 1877 alueelle perustettiin Aavasaksan kruununpuisto. Aavasaksan laella oli matala puinen näkötorni jo ainakin 1900-luvun alussa. Nykyinen modernismia edustava näkötorni valmistui vuonna 1969. Tornionlaakson matkailijayhdistyken rakennuttama torni valmistettiin Ylitorniolla toimineen tiilitehtaan viimeisistä tiilistä. Sen huippu katettiin lasikatolla vuonna 2004.

Näkötornin seinässä on Struven ketjun muistolaatta. Yksi Struuven kolmiomittausketjun piste oli Aavasaksan huipulla, mutta vuonna 1845 kallioon kaiverrettu merkki jäi myöhemmin näkotornin lattian alle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Keisarinmaja  2017. Aavasaksan Lappi. Viitattu 28.9.2017.
2. ↑  Aavasaksan kruununpuisto Lapin liitto. Viitattu 28.9.2017.
3. 1 2 3  Aavasaksan kruununpuiston matkailurakennukset *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 28.9.2017.
4. ↑  Aavasaksan näkötorni *Suomen Metsämuseo Lusto*. Finna. Viitattu 28.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aavasaksan näkötorni** Wikimedia Commonsissa

Struven ketjun laatta.
**Jääpolte** tarkoittaa syksyllä routaantuneen maan pinnalle kerääntyneen veden jäätymistä. Jäätyminen aiheuttaa lopulta kasvien tuhoutumisen. Jääpolte syntyy tiivistyneen maan pinnalla seisovan veden tukahduttaessa kasvillisuuden kun se jäätyy talvella yhtenäiseksi jääpeitteeksi. Kasvit kuolevat kylmään ja hapenpuutteeseen. Hapenpuutteesta seuraa myös kasvien homehtuminen ja erilaisten sienitautien ilmaantuminen.

Edellä kuvattu maaperän jäätyminen voi olla kohtalokasta kasvinsyöjille, joille lumen alta kaivettavat kasvit muodostavat tärkeän osan talviravinnosta. Tällaisia lajeja ovat esimerkiksi hirvieläimet. Laajamittainen maan jäätyminen aiheuttaa siten paljon tavallista useampia nälkäkuolemia niiden keskuudessa. Poronhoidon kannalta maan jäätyminen onkin vakava ongelma, jolloin joudutaan turvautumaan hyvin pitkälle lisäruokinnan varaan.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Paikkauskylvö *Puutarha.net*.  11.12.2018. Viitattu 23.8.2019.
2. ↑  4. Ankara keskitalvi: kasvit (osa 3) *Oulu.fi*. Viitattu 23.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Ojala, Antti: Jääpolte pohjoisten nurmikoiden kiusana *Kaleva.fi*.  10.7.2008. Viitattu 23.8.2019.
* Lumme, Hanna: Yritätkö vauhdittaa kevään tuloa väkisin? Näin nurmikko kiittää *Yle Uutiset*.  1.4.2015. Viitattu 23.8.2019.
**Honoré III**, koko nimeltään **Honoré Camille Léonor Grimaldi de Goyon de Matignon**, (10. marraskuuta 1720 – 21. maaliskuuta 1795) oli Monacon ruhtinas lähes kuusikymmentä vuotta vuosina 1733−1793. Hän oli Jaakko I:n ja Louise Hippolyten vanhin aikuisikään elänyt poika. Hänen veljensä, Antoine, oli kuollut jo puolivuotiaana.

Aika prinssinä ja ruhtinaana
----------------------------

Honoré muutti 20. toukokuuta 1732 isänsä luo Hôtel Matignoniin (nykyiseen Ranskan pääministerin virka-asuntoon) Pariisiin ja pysyi siellä vaikka hänet julistettiin 1733 Monacon ruhtinaaksi. Yhteydenpitäjänä ja Monacon eräänlaisena sijaishallitsijana toimi 1732–1784 Antoine Grimaldi, ruhtinas Antoine I:n ja tanssija Élisabeth Dufortin poika. Tilanne pysyi samanlaisena Antoinen kuolemaan 1784 asti. Tällöin Honoré III oli jo 64-vuotias. 
Kansalliskokous otti vallan Monacossa 19. tammikuuta 1793 ja Monacosta tuli osa Ranskaa 24. helmikuuta 1793. 

Vaikka Honoré oli liberaali hallitsija ja avoin vallankumouksellisille aatteille, hänet vangittiin 20. syyskuuta 1793. Kun hänet vapautettiin vuotta myöhemmin, hän oli henkisesti raunioina ja hänen omaisuutensa oli otettu haltuun.

Perhe
-----

Honoré meni naimisiin Maria-Caterina di Brignole-Salen (k. 1813) kanssa vuonna 1751. He saivat sai kaksi lasta, tulevan ruhtinaan Honoré IV:n, ja Joseph Grimaldin (10. syyskuuta 1763 - 28. kesäkuuta 1816). Pariskunta erosi vuonna 1770, ja Marie-Catherine avioitui prinssi de Condén kanssa vuonna 1798.

Lähteet
-------

* Princely House of Monaco (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Monaco | Edeltäjä:**Jaakko I** | **Monacon ruhtinas**7. marraskuuta 1733 – 19. tammikuuta 1793 | Seuraaja:**Honoré IV** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Gustav Klimt: Serena Ledererin muotokuva, maalattu vuonna 1899.
**Serena Pulitzer Lederer** , etunimi tunnettu myös unkarinkielisellä kirjoitusasullaan **Szeréna**, (20. toukokuuta 1867 Budapest- 27. maaliskuuta 1943 Budapest) oli juutalaistaustainen taiteen keräilijä ja tukija. Hän tuki merkittävästi Gustav Klimtin uraa. 

Nuoruudessaan Serena Pulitzer oli Wienin seurapiirien kirkkaimpia tähtiä, kaunis ja erittäin rikas. Hän solmi avioliiton teollisuusyrittäjä August Ledererin kanssa ja pariskunta ryhtyi yhdessä keräilemään taidetta. Kokoelmiin kuului vanhaa taidetta ja antiikkia. Erityisen paljon he kuitenkin tukivat Gustav Klimtiä, jolta he tilasi teoksia Wienin yliopistoa varten. Teokset "Filosofia" , "Oikeus" ja "Lääketiede" olivat esillä yliopistossa ja kaksi ensiksi mainittua tuhoutuivat toisen maailmansodan aikana. 

Ledererin perhe tuli hyvin läheiseksi Klimtin kanssa ja he pyysivät tätä mukaan kesälomille maaseutuasunnolleen. Klimt maalasi muotokuvia perheenjäsenistä ja Ledererit maksoivat hyvin. Perheen tytär, Elisabeth Lederer oli koko ikänsä varma, että Klimt on hänen biologinen isänsä ja Serana allekirjoitti asiaa koskevan paperin vanhoilla päivillään. 

Vuonna 1938 Saksa liitti Itävallan itsenesä. Itävallassa astuivat voimaan juutalaisvastaiset lait ja Lederin kokoelma anastettiin. Kokoelma vietiin ensiksi Immendorfin linnaan ja vuonna 1945 osa niistä vietiin Alt Ausseen suolakaivokseen. Perääntyvät saksalaisjoukot polttivat vuonna 1945 Immendorfin linnaan jääneet teokset luultavaksi siksi, että eivät halunneet niiden päätyvän liittoutuneille.

Viitteet
--------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Lisää aiheesta
--------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |

 |
**Bio Stara** on Varsinais-Suomen Paimiossa vuodesta 2014 toiminut elokuvateatteri. Paimion Kinon toiminnan loputtua keväällä 2017 Bio Starasta tuli kunnan ainoa elokuvateatteri. Niin sanottuun Poimarin liikekiinteistöön (Pussitie 4) saneeratussa Bio Starassa on kaksi salia, joissa on 112 ja 36 asiakaspaikkaa. Esitystekniikka on digitaalista.

Historiaa
---------

Bio Staran omistaa Jari Mäkilä, joka omistaa myös Salossa toimivan Bio Salon. Mäkilän suku on vastannut elokuvien näyttämisestä Paimiossa jo syksystä 1948, jolloin Väinö Mäkilä alkoi hoitaa Paimion vanhaa Kinoa nykyisen Sähkömuseon kivimakasiinissa. Elokuvateatteri muutti Hirsitielle uuteen Paimion Kino -teatteriin helmikuussa 1955. Väinö Mäkilän poika Jukka suoritti samoihin aikoihin elokuvakoneenhoitajan tutkinnon Helsingissä ja otti teatterin pian hoitoonsa. 1980-luvun puolessavälissä myös Jukan poika Jari Mäkilä kiinnostui elokuvateatterityöstä ja otti Paimion Kinon vastuulleen heti 18 vuotta täytettyään. Vuonna 2014 hän jätti MTK-Paimion omistaman teatterin 25 vuoden jälkeen erimielisyyksien takia ja avasi oman Bio Stara -elokuvateatterin. Kilpailevat teatterit joutuivat konfliktiin suosikkielokuvien levittäjien suosiessa vain toista niistä. Paimion Kino lopetti toimintansa keväällä 2017, jolloin Bio Starasta tuli paikkakunnan ainoa elokuvateatteri.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hemminki, Perttu: Paimioon tulee toinenkin elokuvateatteri *Kuntsari, Kunnallislehti Paimio-Sauvo-Kaarina*.  17.10.2014. Viitattu 29.12.2017.
2. 1 2  Kesti, Maria: Kino-LSS lopettaa toimintansa kesällä *Kuntsari, Kunnallislehti Paimio-Sauvo-Kaarina*.  30.3.2017. Viitattu 29.12.2017.
3. ↑  Teatteri Paimion kaupunki.  Arkistoitu 14.11.2017. Viitattu 29.12.2017.
4. ↑  Sähkömuseon historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Kesti, Maria: Vares hiertää Paimion elokuvateattereiden välejä *Kuntsari, Kunnallislehti Paimio-Sauvo-Kaarina*.  12.1.2015. Viitattu 29.12.2017.
6. ↑  Paimion Kino (Vistan Kino, Kino LSS) – entinen elokuvateatteri *Elokuvateattereita-blogi*.  21.4.2017. Viitattu 29.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Filmikamari (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tinaoksalaatti** (C2O4Sn) on tina- ja oksalaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa tekstiilien käsittelyssä ja katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa tinaoksalaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen ja orgaanisiin liuottimiin liukenematonta, mutta liukenee laimeisiin happoliuoksiin. Kuumennettaessa tinaoksalaatti hajoaa.

Tinaoksalaattia voidaan valmistaa saostamalla tina(II)kloridin liuoksesta oksaalihapolla tai tina(II)oksidin ja oksaalihapon välisellä reaktiolla.

SnCl2 + (COOH)2 → C2O4Sn + 2 HCl
SnO + (COOH)2 → C2O4Sn + H2O
Tinaoksalaattia käytetään apuaineena värjättäessä ja painettaessa tekstiilejä. Orgaanisen kemian synteeseissä sitä käytetään katalyyttinä esteröinti- ja vaihtoesteröintireaktioissa, muun muassa polyestereiden valmistuksessa. Tinaoksalaatin etuna on, että tällöin kilpailevien eliminaatioreaktio­tuotteiden muodostuminen on vähäisempää protoneja luovuttaviin happokatalyytteihin verrattuna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–95. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.4.2022). (englanniksi)
2. 1 2 3  M. N. Gitlitz & M. K. Moran: *Tin Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006.
3. 1 2 3  Robert A. Lewis: *Hawley's Condensed Chemical Dictionary*, s. 1270. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 9781119267843. (englanniksi)
4. ↑  George W. A. Milne: *Gardner's commercially important chemicals*, s. 620. John Wiley and Sons, 2005. ISBN 978-0-471-73518-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.4.2022). (englanniksi)
5. ↑  Klaus Weissermel, Hans-Jürgen Arpe: *Industrial organic chemistry*, s. 391. Wiley-VCH, 2003. ISBN 978-3-527-30578-0. (englanniksi)
**Xanatos** on kuvitteellinen hahmo *Tähtien sodan* maailmassa.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Xanatos oli Qui-Gon Jinnin entinen oppilas, jonka Qui-Gon valitsi tämän lupaavuuden vuoksi. Qui-Gon suostutteli Xanatoksen isän, Crionin, luovuttamaan poikansa koulutettavaksi. Hän suostui ja Xanatos menetti kaksi eniten rakastamaansa asiaa: isänsä ja kotiplaneettansa Teloksen.

Nuori Xanatos oppi Coruscantin jeditemppelissä nopeasti. Hän oli nuorista oppilaista paras valosapelin käyttäjä, vaikkakin hänen aggressiivisuutensa huolestutti opettajia. Kun Xanatokselle tuli aika suorittaa jedikokeensa, hän selviytyi siitä erinomaisesti.

Yoda ei kuitenkaan vakuuttunut Xanatoksen valmiudesta tulla jediksi ja sanoi: "Vielä yksi testi." Viimeisessä testissä Xanatos vietiin takaisin Telokselle tutkimaan häiriöitä Qui-Gonin kanssa, mutta todellisuudessa hänen haluttiin näkevän mistä hän joutuisi luopumaan jos ryhtyisi jediksi.

Häiriöt osoittautuivat Crionin aiheuttamiksi, mikä oli saanut aikaan sisällissodan. Xanatoksen viimeinen tehtävä oli valita jedien ja isänsä välillä. Epäröidessään valinnassaan hän joutui todistamaan Qui-Gonin tappavan isänsä, Crionin käännyttyä pimeälle puolelle. Tämä sai Xanatoksen kääntymään jedejä vastaan, ja vannoen kostoa hän nosti isänsä sormuksen ja painoi sen poskeaan vasten. Puoliympyrän muotoisesta arvesta tulikin myöhemmin hänen kaivosyhtiönsä, Ulkomaailman, tunnus. Xanatos hyökkäsi Qui-Gonin kimppuun häviten lopulta tälle. Qui-Gon kuitenkin armahti entisen oppilaansa ja säästi tämän hengen.

Myöhemmin Xanatos järjesti useaan otteeseen ongelmia Qui-Gonille ja Obi-Wanille. Xanatos myös asetti kerran pommin jeditemppeliin, onnistuen melkein tappamaan useita jedejä, joihin kuuluivat Qui-Gon Jinn, Yoda, Ki-Adi-Mundi, Plo Koon, Adi Gallia, Saesee Tiin, Eeth Koth, Even Piell, Kit Fisto, Luminara Unduli, Aayla Secura, Shaak Ti, Stass Allie, Pablo-Jill, Coleman Trebor, Oppo Rancisis, Yarael Poof, Yaddle, ja Obi-Wan Kenobi. Hän myös turmeli Bruck Chunin, Obi-Wanin vihollisen, ja käänsi tämän pimeälle puolelle. Bruck auttoi Xanatosta tappamaan jedejä. Xanatos oli vähällä onnistua tappamaan useita lapsia pudottamalla turbohissin. Obi-Wan ja Qui-Gon kuitenkin onnistuivat pelastamaan kaikki. Loppujen lopuksi hyökkäys päättyi Bruckin kuolemaan ja Xanatoksen pakoon.

Obi-Wan ja Qui-Gon jahtasivat Xanatosta Telokselle missä he taistelivat. Xanatos tappoi lopulta itsensä kävelemällä happoaltaaseen sanoen Qui-Gonille: "Olen suurin virheesi. Elä sen kanssa. Ja elä tämän kanssa." Xanatoksella oli myös lapsi, Granta Omega, joka myöhemmin piinasi Obi-Wania ja Anakin Skywalkeria kostona isänsä kuolemasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Xanatos Wookieepediassa (englanniksi)
* Xanatos Jedipediassa
Yhdistyksen logo
**Globaali sosiaalityö ry** on suomalainen rekisteröity yhdistys, joka perustettiin vuonna 2002 edistämään kansainvälisyyttä ja globaalia solidaarisuutta sosiaalialalla. Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys muun muassa koordinoi opiskelijavaihtoja, järjestää erilaisia kehitysyhteistyöhankkeita ulkomaalaisten kumppaneiden kanssa sekä harjoittaa globaali- ja rauhankasvatustyötä paikallisesti Suomessa. Yhdistys toimii tiivissä yhteistyössä Tampereen yliopiston sosiaalityön oppiaineen kanssa ja esimerkiksi yhdistyksen hallitus kokoustaa yliopistolla. Yhdistyksellä on paikallistoimintaa Tampereen lisäksi Helsingissä, Jyväskylässä ja Lahdessa. 

Globaali sosiaalityö on SOSTEn jäsenjärjestö.

Historia
--------

Globaali sosiaalityö ry perustettiin alun perin Tampereella 2001. Yhdistys syntyi Tampereella järjestetyn terveys- ja mielenterveyssosiaalityön maailmankonferenssin jälkeen. Konferenssin annista innostuneet sosiaalityön ammattilaiset näkivät kansainvälisen yhteydenpidon, johon myös etelän kumppanit otetaan mukaan, sosiaalityössä merkityksellisenä ja päättivät perustaa sen toteuttamiseksi Globaali sosiaalityö -yhdistyksen. Yhdistys rekisteröitiin vuonna 2002.

Arvot
-----

Yhdistyksen arvot nojaavat samaan eettiseen pohjaan kuin sosiaalialan työ. Ympäri maailmaa tehtävän sosiaalityön tavoite on vahvistaa ihmisyyttä auttamalla ja tukemalla ihmisiä heidän arjessaan.

Toiminta
--------

Globaali sosiaalityö ry:llä on projekteja muun muassa Libanonissa, Mosambikissa ja Tansaniassa. Projektit voivat sisältää kehittämistyötä, koulutusta, tiedotusta, tutkimusta tai humanitääristä apua. Lisäksi yhdistyksen kautta erityisesti sosiaalialan opiskelijat voivat tehdä harjoittelujaksoja ulkomailla.

Aiheesta muualla
----------------

* Globaali sosiaalityö ry:n kotisivut

Lähteet
-------

* Globaali sosiaalityö ry
* Kepa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Talentia-lehti[vanhentunut linkki]
Sulttaani Yusef.
**Yusef** (myös **Yusuf**, **Yussef** tai **Jussuf**; 1882 Fès – 17. marraskuuta 1927 Rabat) oli Marokon sulttaani vuosina 1912–1927. Hän oli sulttaani Hassan I:n poika ja häntä edelsivät sulttaaneina hänen veljensä Abdelaziz ja Abdelhafid. 

Kun Marokko vuonna 1912 alistettiin Ranskan protektoraatiksi, Ranskan kenraaliresidentti Hubert Lyautey pakotti sulttaani Abdelhafidin väistymään valtaistuimelta ja järjesti Yusefin tämän tilalle. Yusef suostui myötäilemään ranskalaisia, mutta säilytti myös marokkolaisten luottamuksen. Pääkaupunki siirrettiin hänen kaudellaan Fèsistä Rabatiin. Espanjan miehitysalueella Pohjois-Marokon Rifissä jatkui pitkin 1920-lukua berberijohtaja Abd el-Krimin johtama kapina, sittemmin sota Espanjaa vastaan.

Yusefin kuoltua vuonna 1927 uudeksi sulttaaniksi tuli Ranskan toiveesta hänen nuorempi poikansa Mohammed V.

Lähteet
-------

1. ↑  Moulay Youssef (sultan du Maroc, 1882-1927) (ranskaksi) Bibliothèque nationale de France. Viitattu 15.9.2019.
2. 1 2  Morocco: Decline of traditional government (1830–1912) (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 15.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yusef** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Yuval Yaron** (s. 1953 Petah Tikva, Israel) on israelilaissyntyinen Yhdysvalloissa asuva viulisti, joka voitti vuonna 1975 Helsingissä kolmannen kansainvälisen Sibelius-viulukilpailun. Yaron on vuodesta 2001 hoitanut Kalifornian yliopiston musiikin laitoksen professuuria Santa Barbarassa. Sitä ennen hän opetti kaksi vuosikymmentä Indianan yliopistossa Bloomingtonissa.

Yuval Yaron esiintyi jo 16-vuotiaana israelilaisen sinfoniaorkesterin solistina. Viulistiura sai vauhtia hänen 20-vuotiaana saavuttamasta toisesta sijasta Genovan Paganini-viulukilpailussa 1973 ja kahta vuotta myöhemmin voitosta Sibelius-kilpailussa. Hän edusti Helsingissä Israelia, mutta oli jo tuolloin muuttanut Yhdysvaltoihin opiskelemaan Josef Gingoldin ja Jascha Heifetzin johdolla.

Solistiurallaan hän on soittanut kymmenien sinfoniaorkestereiden solistina erityisesti Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja synnyinmaassaan Israelissa. Soolokonsertteja hän on antanut muun muassa Tel Avivissa, Chicagossa, Bostonissa, Los Angelesissa, Torontossa, Baselissa, Hannoverissa, Helsingissä ja Reykjavikissa.

Yaron on levyttänyt monia sooloviuluteoksia. Hänen arvostetuimpia levytyksiään ovat Bachin viulusarjat ja sonaatit, Eugène Ysaÿen kuusi sooloviulusonaattia sekä Baijerin radion sinfoniaorkesterin kanssa 1978 tehty konserttiäänitys Sibeliuksen viulukonsertosta, kapellimestarina Klaus Tennstedt. Hän on levyttänyt paljon myös Sibeliuksen tuotantoa viululle ja pianolle.

Levytyksiä
----------

* *Yuval Yaron*, pianisti Rena Stipelmanin kanssa, Finnlevy 1976
* *Jean Sibelius, Works for Violin and Piano*, Rena Stipelmanin kanssa, Finlandia Records 1979
* *Ysaÿe: Six Sonates pour Violon seul, Op. 27*, Accord

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Perez, Jennifer Anne: Violinist Rediscovers Jewish Heritage Through Song, Chabad.org 23.7.2007. Viitattu 24.3.2016.
2. 1 2 3  Yuval Yaron (Arkistoitu – Internet Archive), UCSB Music Department. Viitattu 24.3.2016.
3. 1 2 3  Joustie, Kaisa: Vuoden 1975 voittaja Yuval Yaron, Jean Sibelius -viulukilpailun 2015 sivusto, Yle 21.10.2015. Viitattu 24.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Yuval Yaronin haastattelu Helsingissä 1975, Yle Elävä arkisto (englanniksi)
* Yuval Yaron Allmusic-tietokannassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Grace Ebor** (s. 8. elokuuta 1977) on nigerialainen keskimatkojen juoksija, joka erikoistui 800 metrille. Hän on pitänyt vuodesta 2003 lähtien hallussaan Nigerian naisten ennätystä 2.02,04.

Ebor voitti Kansainyhteisön kisoissa 2002 oman alkueränsä ajalla 2.03,12 mutta karsiutui välierissä. Vuonna 2003 Abujassa hän voitti Afrikan kisojen kultaa ajalla 2.02,04, joka on edelleen Nigerian naisten ennätys 800 metrin juoksussa. Eborin mestaruus oli myös Nigerian ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa voitto Afrikan kisojen naisten keskimatkoilla.

Ebor osallistui kerran Afrikan-mestaruuskilpailuihin vuonna 2006 mutta ei menestynyt. Hän voitti vuosina 2002–2006 viisi Nigerian mestaruutta, joista neljä 800 metrillä ja yhden 1 500 metrillä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: 

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 2.02,04 NR | Abuja | 15. lokakuuta 2003 |
| 1 500 m | 4.21,98 | Abuja | 9. heinäkuuta 2005 |
|

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Grace Ebor Kansainvälinen yleisurheiluliitto. Viitattu 1.4.2023. (englanniksi)
2. 1 2  10 Longest Standing Nigerian Records In Athletics *Complete Sports Nigeria*.  13.8.2020. Viitattu 1.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Caledonia-luokan ensimmäisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Royal George** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1827 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Caledonia-luokka*
Alus tilattiin 2. kesäkuuta 1819 nimellä *HMS Neptune* Chathamin telakalta. Alus nimettiin 12. helmikuuta 1823 uudelleen *HMS Royal Georgeksi*. Köli laskettiin kesäkuussa 1823. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1827 ja valmistui 3. joulukuuta reserviin sijoitettavaksi. Valmistuskustannukset varusteltuna olivat 87 418 puntaa.

Palvelus
--------

Alusta ei otettu palvelukseen, vaan se makasi reservissä Sheernessissä vuoteen 1850. Alus varustettiin 1852-1853 höyrykoneella, joka pyöritti yhdessä akselissa olevaa potkuria. Höyrykone ja sen vaatimat kattilat asennettiin vesitankkien tilalle. Lisäksi hiilten vaatima tila teki laivasta entistä ahtaamman ja pienensi sen varastoja. Vuonna 1860 aluksen ylin tykkikansi sahattiin pois ja siitä tehtiin kaksikantinen 80-tykkinen alus.

Alus myytiin 23. tammikuuta 1875 romutettavaksi Castlelle Charltoniin.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793–1817 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield, Rif s. 15

*Caledonia*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| Caledonia-luokka | *HMS Caledonia* |
| Caledonia-luokka (vuoden 1812 tilaukset) | *HMS Britannia* - *HMS Prince Regent* |
| paranneltu Caledonia-luokka | *HMS Royal George* |
| laajarunkoiset | *HMS St. George* - *HMS Neptune* - *HMS Royal William* - *HMS Waterloo*

```
- *HMS Trafalgar*
```
 |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *HMS Hibernia* – Seuraaja: *HMS Impregnable* |
*Tämä artikkeli kertoo ironclad fregatista. Vastaavasti nimettyjä aluksia on lueteltu täsmennyssivulla.*

**HMS Royal Oak** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu ensimmäinen puurunkoinen panssarifregatti.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Chathamin telakalta 91-tykkisenä toisen luokan linjalaivana, ja sen köli laskettiin vuonna 1860. Aluksen muutostyöt 36-tykkiseksi panssarifregatiksi hyväksyttiin vuonna 1861. Alukselta poistettiin yläkansi, ja sen runkoa pidennettiin seitsemällä metrillä, jotta suunniteltu aseistus saatiin mahtumaan yhdelle kannelle. Samalla alkuperäinen keula muutettiin panssarilaivojen suoraksi keulaksi ja perä kaarevaksi. Kylkien panssarointi venytettiin koko pituudelle sen ollessa keskellä 4,5 tuumaa ja päissä 2,5 tuumaa. Aluksen runko panssaroinnin takana oli 28 tuuman tammea. Valmistuessa alus oli varustettu parkkitakilalla, jonka purjepinta-ala oli 25 000 neliöjalkaa. Aluksen takilointi muutettiin vuonna 1866 täystakilaksi. Vuonna 1864 alus kykeni pelkin purjein 13,5 solmun nopeuteen, mikä on ironcladien nopeusennätys. Alus laskettiin vesille 10. syyskuuta 1862, ja se valmistui huhtikuussa 1863.

Alkuperäisen suunnitelman mukaan alukselle piti asentaa 36 kappaletta 68 naulan SB-tykkiä, mutta aluksen valmistuessa sen pääkannelle oli asennettu kahdeksan 7 tuuman BLR ja kaksikymmentäneljä 68 naulan SB-tykkiä. Lisäksi yläkannelle oli asennettu kolme seitsemän tuuman BLR-tykkiä.

Palvelus
--------

Aluksen aseistus muutettiin vuonna 1867 neljäksi 8 tuuman MLR- ja kahdeksikymmeneksi 7 tuuman MLR-tykiksi, joista neljä oli yläkannella. Alus makasi vuodesta 1871 alkaen ankkurissa, ja se myytiin vuonna 1885.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Royal Oak (1862)**.
* Coward, B. R.: *Battleships & Battlecruisers of the Royal Navy since 1861*. Runnymede, Englanti: Ian Allan Ltd, 1986. ISBN 0-7110-1573-2. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List – All the Ships of the Royal Navy 1815–1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817–1863 – Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Gardiner, Robert s. 11


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Prince Consort -luokka** | **Royal Navyn taistelulaivaluokat** | Seuraaja:***HMS Royal Alfred*** |
**HMS Royal William** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1833 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Caledonia-luokka*
Alus tilattiin 30. joulukuuta 1823 Pembroken telakalta, missä köli laskettiin lokakuussa 1825. Se laskettiin vesille 2. huhtikuuta 1833 ja valmistui 1834 Plymouthissa sijoitettuna reserviin. Valmistuskustannukset olivat 81 255 puntaa.

Palvelus
--------

Palvelukseen alus otettiin 16. helmikuuta 1854 Plymouthin vartiolaivana ja kommodori Michael Seymourin lippulaivana päällikkönään John Kingcombe. Alus siirtyi helmikuussa 1855 kontra-amiraali Sir James Hanway Plumridgen lippulaivana Itämerelle, mistä se palasi Plymouthin vartiolaivaksi. Aluksen päällikkönä oli 16. kesäkuuta 1856 Frederick Hutton sen ollessa edelleen Plumridgen lippulaivana. Päällikkyyden vastaanotti 5. toukokuuta 1857 Woodford John Williams. Alus poistettiin palveluksesta 31. maaliskuuta 1859, jolloin sen tehtävät vartiolaivana vastaanotti *HMS Royal Adelaide*.

Alus muutettiin 1859–1860 89-tykkiseksi kaksikantiseksi potkuritaistelulaivaksi asentamalla alukselle Robert Napier & Sonsin höyrykone, joka tuotti 1 763 ihp:ta mahdollistaen 10,58 solmun nopeuden. Muutostyö tilattiin 5. helmikuuta 1859 Devonportin telakalta, missä työ aloitettiin 21. maaliskuuta ja saatiin päätökseen 9. helmikuuta 1860.

Laivasto ei ottanut valmistunutta alusta enää palvelukseen, vaan se lainattiin marraskuussa 1884 Liverpool Roman Catholic Reformatory Societylle. Höyrykoneen poiston jälkeen alus saapui 30. elokuuta 1885 Liverpooliin, missä se nimettiin *Clarenceksi*. Alus tuhoutui tulipalossa 26. heinäkuuta 1899 Mersey-joella lähellä New Ferryä. Aluksen keulakuva on museoituna Devonportin telakalla.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793–1817 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield, Rif s. 15
2. 1 2  Winfield, Rif s. 48

*Caledonia*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| Caledonia-luokka | *HMS Caledonia* |
| Caledonia-luokka (vuoden 1812 tilaukset) | *HMS Britannia* - *HMS Prince Regent* |
| paranneltu Caledonia-luokka | *HMS Royal George* |
| laajarunkoiset | *HMS St. George* - *HMS Neptune* - *HMS Royal William* - *HMS Waterloo*

```
- *HMS Trafalgar*
```
 |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *HMS Hibernia* – Seuraaja: *HMS Impregnable* |
**LaMonte Ulmer** (s. 17. syyskuuta 1986 Connecticut) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laituri. Hän edusti kaudella 2012–2013 Suomen Korisliigassa pelannutta Tampereen Pyrintöä.

Pelaajaura
----------

Connecticutissa syntynyt Ulmer aloitti koripallon pelaamisen suunnilleen kahdeksanvuotiaana. Hän pelasi kaikenikäisiä vastustajia vastaan ja kehittyi pelaajana. Hän oli kiinnostunut myös amerikkalaisesta jalkapallosta mutta joutui luopumaan lajista koripallovalmentajiensa pelättyä Ulmerin loukkaantuvan lajissa.

Yliopistotasolla Ulmer edusti Rhode Islandia vuosina 2006–2010. Kaksi ensimmäistä yliopistovuottaan Ulmer joutui tekemään myös muuta kuin pelaamaan koripalloa, mutta kolmantena ja neljäntenä vuonna hän kykeni panostamaan lajiin.

Yliopistouransa jälkeen Ulmer pelasi NBA Development Leaguessa Maine Red Clawsin joukkueessa ennen siirtymistään Eurooppaan. Luxemburgilaisessa AS Soleuvressa hän pelasi kaudella 2011–2012 26,2 pisteen ja 12,5 levypallon keskiarvoilla. Elokuussa 2012 Ulmer teki pelaajasopimuksen suomalaisen Tampereen Pyrinnön kanssa. Pyrinnössä Ulmer pelasi kaudella 2012–2013 Korisliigan lisäksi myös EuroChallengessa. Hän sai kauden aikana neuvoja kehittymiseensä joukkueen muilta yhdysvaltalaisilta, Damon Williamsilta ja Kenneth Lowelta. Pyrintö voitti vuoden 2013 liigacupin, ja Ulmer oli loppuottelun paras pisteidentekijä. Suomen pääsarjan piste-ennätyksensä, 42 pistettä, Ulmer teki 25. tammikuuta 2013 kotiottelussa Loimaata vastaan.

Syksyllä 2013 Ulmer teki pelaajasopimuksen romanialaisen BCMU Piteştin kanssa. Ulmer pelasi Piteştissä 11,5 pisteen ja 6,8 levypallon keskiarvoilla. Seuraavalla kaudella hän palasi Suomeen, KTP-Basketiin. Elokuussa 2015 Ulmer siirtyi Saksan pääsarjajoukkue S.Oliver Basketsiin yksivuotisella sopimuksella.

### Pelityyli

Ulmeria on kuvailtu atleettiseksi pelaajaksi, joka tekee ajoittain näyttäviä koreja. Pyrintö-kaudellaan Ulmerilla oli tapana donkata tai tehdä alley-oop aivan ottelun alussa tunnelman parantamiseksi.

Yksityiselämä
-------------

Ulmer on kertonut nopeasta aineenvaihdunnastaan, minkä vuoksi hänellä on usein tapana syödä raskas ateria ennen ottelua. Hän pitää jalkojensa harjoittamisesta pyöräillen ja polkupyörällä temppuillen.

Saavutukset
-----------

* Suomen (liiga)cup 2013

Lähteet
-------

* Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) baskethotel.fi
* Profiili eurobasket.com (englanniksi)
* Profiili fibaeurope.com (englanniksi)
* Lamonte Ulmer Interview @ URHOtv (18.4.2013) youtube.com

### Viitteet

1. 1 2
2. 1 2 3 4 5  Lamonte Ulmer Interview @ URHOtv (18.4.2013)
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. 1 2
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
**LaShawn Ameen Daniels** (28. joulukuuta 1977 – 4. syyskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä, joka parhaiten tunnetaan tekemästään työstä pitkäaikaisen kollegansa Rodney "Darkchild" Jerkinsin kanssa. Daniels on kirjoittanut useita hittikappaleita Darkchild-tiimissä, muun muassa "The Boy Is Mine" Brandylle ja Monicalle, "Say My Name" ja "Lose My Breath" Destiny's Childille, "You Rock My World" Michael Jacksonille, "It's Not Right (But It's Okay)" Whitney Houstonille, "Tell Me" Melanie B:lle, "If You Had My Love" Jennifer Lopezille ja "Can't Leave 'Em Alone" Ciaralle.

Kuolema
-------

Daniels kuoli auto-onnettomuudessa 4. syyskuuta 2019 41-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Lashawn Daniels : Net Worth, Age, Biography Updates 2019! *celebstrendnow.com*.  Arkistoitu syyskuu 4, 2019. Viitattu September 4, 2019.
2. 1 2  Keithan Samuels: Grammy-Winning Songwriter LaShawn Daniels Dead at 41 *ratedrnb.com*.  September 4, 2019. Viitattu September 4, 2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |