recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Harald Ilmari Ervamaa** (vuoteen 1935 **Ervast**; 27. kesäkuuta 1891 Tervola – 7. toukokuuta 1973 Kemi) oli suomalainen juristi ja asianajaja, joka toimi pitkään Kemin pormestarina. Hän edusti kokoomusta.

Ervamaan vanhemmat olivat lääninrovasti Petter Edvard Ervast ja Anna Castrén ja puoliso vuodesta 1921 sairaanhoitaja Hulda Matilda Pajari. Ervamaa tuli ylioppilaaksi 1910, valmistui 1914 filosofian ja 1920 lakitieteen kandidaatiksi ja sai varatuomarin arvon 1923. Myöhemmin hänestä tuli myös lakitieteen lisensiaatti. Ervamaa toimi asianajajana Oulussa vuosina 1923–1924 ja Kemin pormestarina vuosina 1924–1961, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle. Hän oli presidentin valitsijamies useaan otteeseen sekä Kemin kaupunginvaltuuston jäsen ja vuosina 1942–1945 myös kaupunginhallituksen jäsen. Kuorolaulua harrastanut Ervamaa oli Pohjan Mieslaulajat -kuoron ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1932–1947.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 123 Viitattu 29.2.2024.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 12.5.1973, s. 9.
3. ↑  Pohjan Mieslaulajat (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 26.1.2019)
**Veikko Porra** (s. 17. marraskuuta 1938 Kannus) on Teknillisen korkeakoulun (myöh. Aalto-yliopisto) sähkötekniikan (piiritekniikka) professori emeritus.

Porra kirjoitti ylioppilaaksi Laitilan yhteiskoulussa 1956. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1961 ja tekniikan lisensiaatiksi 1966.

Hän toimi Teknillisessä korkeakoulussa laboratorioinsinöörinä 1962–1968 ja 1968–1986 sähkötekniikan apulaisprofessorina. Vuosina 1972–1976 hän oli radiotekniikan vs. professori. Vuonna 1985 hänet nimitettiin piiritekniikan professoriksi, jossa virassa hän jäi eläkkeelle 2002. Teknillisen korkeakoulun radiotekniikan vs. professorina hän toimi 1972–1976. Hän vieraili Asla-Fulbright-tutkijana Yhdysvalloissa yliopistossa Polytechnic Institute of Brooklyn 1967–1968. 
Porra oli vuosina 1976–1982 Valtion teknistieteellisen toimikunnan, ja 1996–2002 Fulbright-johtokunnan jäsen. Lisäksi hän oli yksi korkeakoulun Radiotietoliikenneinstituutin perustajista ja sen johtokunnan jäsen 1993–2002.

Porran tuotantoon kuuluu oppikirja Elektroniikka I (Otakustantamo) sekä noin 100 tieteellistä julkaisua piiriteorian, piirisuunnittelumenetelmien ja mikroaaltotekniikan aloilta. Hän järjesti Suomessa useita kansainvälisiä konferensseja ja jatkokoulutuskursseja elektroniikan piirisuunnittelun alalta. Vjuonna 2001 hän oli piiriteorian kansainvälisen konferenssin 
IEEE European Conference of Circuit Theory and Design (ECCTD'01) puheenjohtaja ja 1997–2000 piiriteorian kansainvälisen aikakauslehden IEEE Transactions on Circuit Theory II apulaispäätoimittaja (Associate Editor). 

Porra on vakaumukseltaan pasifisti. Hänen harrastuksiaan ovat insinöörien yhteiskunnallinen vastuu, ihmisoikeudet ja musiikki. Hän oli mukana perustamassa tekniikan rauhanjärjestöä Tekniikka Elämää Palvelemaan ry. (TEP) ja on sen kunniapuheenjohtaja. Hän osallistuu aktiivisesti Suomen Amnesty Internationalin toimintaan. Eurooppalaiseen insinöörijärjestöjen yhteisöön SEFI:in perustettiin hänen aloitteestaan Etiikkatyöryhmä (SEFI Ethics Working Group) koordinoimaan etiikan opetusta insinööreille Euroopassa. Porra oli etiikkatyöryhmän ensimmäinen puheenjohtaja. Hän oli myös valmistelemassa Tekniikan Akateemisten Liiton (TEK) Kunniasääntöä, ja oli liiton Kunnialautakunnan jäsen 1996–2001.
**Matias Jalo Putta** (25. helmikuuta 1882 Uusikirkko Tl – 1. tammikuuta 1969 Rauma) oli suomalainen merikapteeni, opettaja ja koulunjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.

Putan vanhemmat olivat maanviljelijä Abraham Putta ja Anna Sofia Sjöblom ja puoliso vuodesta 1914 Fanny Wilhelmina Östring. Putta lähti merille 19-vuotiaana vuonna 1901 ja purjehti sitten useilla eri aluksilla. Perämiehen tutkinnon Putta suoritti 1907 ja yliperämiehen tutkinnon 1908. Merikapteenin tutkinnon hän suoritti Rauman merikoulussa vuonna 1911 ja jatkoi merenkulkua laivojen päällikkönä. Rauman merenkulkuopiston vanhemman opettajan virkaan hän tuli vuonna 1920, ryhtyen vielä samana vuonna oppilaitoksen rehtoriksi Frans Wilhelm Laineen jälkeen. Tässä tehtävässä Putta toimi yli kymmenen vuotta, mutta oli myös muun muassa merivahinko- ja kompassintarkastaja sekä paikallisen merimieshuoneen asiamies. Kun merenkulkuopistot muutettiin vuonna 1943 merenkulkukouluiksi, Putasta tuli merenkulkuaineiden yliopettaja. Koulun rehtorin tehtävää hän hoiti silti vuoteen 1949 saakka ja toimi vain kolme viimeistä työvuottaan yliopettajana. Merenkulkuneuvoksen arvonimen Putta sai vuonna 1951. Hän oli Rauman kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen, edustaen Kokoomusta, ja toimi kahteen otteeseen myös Rauman kaupunginjohtajan varamiehenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jalo Putta *Biografiasampo*. Viitattu 23.5.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 526. Viitattu 23.5.2022.
3. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 2.1.1969, nro 1, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.5.2022.
**Tschandala** (*Tschandala: berättelse från 1600-talet*) on August Strindbergin historiallinen romaani tai pienoisromaani vuodelta 1889. Sen on suomentanut Aarni Kouta, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 1916 Otava.

Teos ilmestyi ensin vuonna 1887 Tanskassa Peter Nansenin käännöksenä ja vasta 1889 ruotsiksi.

Strindberg taustoittaa kirjan nimeä sillä, että vanhassa intialaisessa laissa tschandala on kaikkien halveksima alin kasti. Teos on avoimen rasistinen. Saksalainen kirjallisuustutkija katso sen kuuluvan merkittävimpiin romanien vastaisista kirjoista.

Tarina sai herätteen, kun Strindberg vuokrasi perheineen kesäksi 1888 huoneiston 1700-luvulta olevasta linnasta Skovlystistä Tanskan Holtesta. Hän ajautui napit vastakkain tilanhoitaja Ludvig Hansenin kanssa. Hansen syytti Strindbergiä julkisesti, että tämä oli vietellyt hänen sisarpuolensa, silloin 16-vuotiaan Martha Magdalene Hansenin kanssa. Strindberg vuorostaan syytti tilanhoitajaa varkaudesta, mutta lähti maasta, kun hänet haastettiin oikeuteen. Syyte peruttiin.

Kirjan tarina sijoittuu 1680-luvun Skåneen, jonka hallinta oli vähän aiemmin siirtynyt Ruotsille. Päähenkilö on maisteri Andreas Törner, joka on asettumassa vaimonsa kanssa asumaan linnaan Lundin lähistölle. Humaltuneen hullujenhuoneen painajaismaisessa elämässä Törner itsekin menettää todellisuudentajunsa. Teos noudattaa pitkälti Strindbergin Tanskan-matkan tapahtumia.

Esko Salervo on sovittanut *Tschandalan* kuunnelmaksi, jonka Yleisradio on esittänyt 28.2.2018. Sampsa Oinaala arvioi sitä nykynäkökulmasta:

> »Tschandala [– –] sisältää ilmestymisajankohtaansa nähden yllättäviä kysymyksiä esimerkiksi rotusyrjinnästä ja kolonialismista.» 
> 
>

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Irka Cederberg: Fascination och förakt *Expressen*.  18.10.2012. Viitattu 25.2.2018 Kieli = (ruotsiksi).
2. ↑  Sampsa Oinaala, Rotukysymyksiä 1600-luvun Ruotsista. Helsingin Sanomat 25.2.2018 s. C 25

Aiheesta muualla
----------------

* Tschandala, Projekti Runebergissa (ruotsiksi)
**Einari Ståhlberg** (1. huhtikuuta 1885 Hyrynsalmi – 13. marraskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen insinööri, kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Ståhlbergin vanhemmat olivat nimismies Herman Ståhlberg ja Maria Wickstrand ja puoliso vuodesta 1913 Maria Helena Tuomaala. Ståhlberg tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1905 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulusta 1911. Hän oli varamaanmittari Oulun läänissä 1911–1915, appensa perustaman tukku- ja vähittäismyyntiliikkeen prokuristi Oulussa 1915–1917 ja toimitusjohtaja 1917–1923 ja yrityksen osakas vuodesta 1918, Alfr. Wilén & Co. -kauppayhtiön toimitusjohtaja Helsingissä vuodesta 1923, Jalokoivu-yhtiön osakas ja toimitusjohtaja 1936–1948 sekä Kirjokoivu-yhtiön perustaja ja toimitusjohtaja 1948–1951. Ståhlberg oli myös maanviljelijä ja hänellä oli useita luottamustehtäviä. Vaimonsa kanssa hän perusti Helsinkiin Salon Ståhlberg -nimisen muotiliikkeen. Kauppaneuvoksen arvonimen Ståhlberg sai 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2  Einari Ståhlberg *Biografiasampo*. Viitattu 8.8.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 838. Viitattu 8.8.2022.
3. ↑  Kuolleet.  *Uusi Suomi*, 20.11.1977, nro 313, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 8.8.2022.
**Petar Bojović** (16. heinäkuuta (J: 4. heinäkuuta) 1858 Miševići – 19. tammikuuta 1945 Belgrad) oli serbialainen sotapäällikkö, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.

Bojović aloitti upseerinuransa vuonna 1876 ja osallistui sotiin Turkkia vastaan 1876–1878 sekä sotaan Bulgariaa vastaan 1885–1886. Vuonna 1901 hänestä tuli eversti. Ensimmäisen Balkanin sodan alussa lokakuussa 1912 Bojović nimitettiin Serbian ensimmäisen armeijan esikuntapäälliköksi ja Kumarovon taistelun jälkeen hänet ylennettiin kenraaliksi. Vuonna 1913 hänestä tuli sotaministeri ja 1914 Balkanin sodissa vallattujen alueiden miehitysjoukkojen komentaja. Ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa hän toimi ensimmäisen armeijan komentajana. Hän johdatti perääntyvän Serbian armeijan tammikuussa 1916 Kreikan Salonikiin. Syyskuussa 1918 Bojović ylennettiin voivodiksi eli marsalkaksi. Hän oli neljäs ja viimeinen tämän korkeimman sotilasarvon saanut serbialainen. Bojovi toimi vielä 1921–1922 Jugoslavian armeijan esikuntapäällikkönä, ja vetäytyi sitten palveluksesta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1922), s. 714 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Petar Bojović** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Valborg (Vala) Sofia Danning**, o. s. *Asp* (7. elokuuta 1868 Loviisa – 16. helmikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

Vala Aspin vanhemmat olivat Helsingin yliopiston anatomian professori Georg August Asp (1834−1901) ja naisvoimistelun kehittäjä Mathilda Sofia Wetterhoff (1840−1920). Taidemaalari Sigurd Wettenhovi-Aspa oli hänen nuorempi veljensä.

Vala Asp meni 1892 naimisiin tanskalaisen säveltäjä Christian Danningin (1867–1925) kanssa. Avioeron jälkeen Vala Asp palasi Tanskasta Suomeen pariskunnan pojan Alf Danningin kanssa josta tuli myöhemmin taidegraafikko ja kuvittaja. 

Vala Asp julkaisi 1907 novellikokoelman *Wassunda : en familjehistoria* nimimerkillä *Widar Wide*.

Teoksia
-------

Nimimerkillä *Widar Wide*:

* *Wassunda : en familjehistoria*. Novelbiblioteket 1. Söderström, Helsingfors 1907

Lähteet
-------

* Vala Asp SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Svenskt författarlexikon 1. 1900−1940 A−Ö (Projekt Runeberg)
* Dansk Biografisk Lexikon : Christian Danning
* Jyväskylän taidemuseo : Alf Danning (1893–1953), Apteekkari, graafikko, kuvittaja
**Kirkonseutu** on Lahden seurakuntayhtymän sekä Hollolan, Heinolan ja Tainionvirran seurakuntien julkaisema seurakuntamedia. Kirkonseutua uudistettiin kauttaaltaan vuonna 2020: painettu lehti ilmestyi uudistettuna tammikuussa ja kirkonseutu.fi-verkkosivut maaliskuussa 2020. Kevyempi sisältö- ja ulkoasupäivitys tehdään 1.4.2024 alkaen. 

Lehti ilmestyy vuonna 2024 13 kertaa. Lehden painosmäärä on noin 72 000 kappaletta. Toimitus sijaitsee Lahden Seurakuntatalossa. Kirkonseudun päätoimittaja on Markus Luukkonen.

Suurten suomalaisten seurakuntien vuonna 2021 toteuttaman tunnettuuskyselyn mukaan 60 prosenttia lahtelaisesta aikuisväestöstä lukee Kirkonseutu-lehteä. Kirkonseutua luki Lahdessa 66 prosenttia kaikista naisista ja 53 prosenttia miehistä.

Lehden jakelija on Posti Palvelut Oy. Lehti jaetaan mainosjakelun sallineisiin talouksiin julkaisijaseurakuntien alueella, eli Lahdessa, Hollolassa, Heinolassa, Kärkölässä, Padasjoella, Kuhmoisissa, Sysmässä ja Hartolassa. Lisäksi lehden voi noutaa alueen kirkoista. Kirkonseudun voi myös tilata.

Kirkonseudulle perustettiin omat verkkosivut vuonna 2017. Verkkosivuilla julkaistaan toimitettujen juttujen lisäksi mm. videoita ja podcasteja. Verkkosivuilta löytyy myös digilehti, eli taitettu lehti digitaalisessa muodossa.

Lähteet
-------

1. ↑  60 prosenttia lahtelaisista aikuisista lukee Kirkonseutua *Lahden seurakunnat*. Viitattu 30.6.2022.

Kirkonseudun verkkosivut:
**Ángel Dealbert Ibáñez** (s. 1. tammikuuta 1983 Castellón de la Plana, Castellónin maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa venäläistä Kuban Krasnodaria.

Ura
---

Dealbert on Castellónin kasvatti. Käytyään läpi eri juniori-ikäluokat hän nousi kaudella 2001–2002 tuolloin Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä pelanneeseen seuran edustusjoukkueeseen, jossa hän debytoi 20. huhtikuuta 2002 ottelussa Benidormia vastaan. Hän vakiinnutti paikkansa joukkueessa kaudella 2003–2004 ja oli avainpelaajia, kun se seuraavalla kaudella nousi Segunda Divisióniin. Neljän Segundassa pelaamansa kauden aikana hänestä kasvoi yksi sarjan parhaista puolustajista, ja hän toimi myös Castellónin kapteenina.

Dealbertin sopimus Castellónin päättyi kesäkuussa 2009, ja kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi korkeimman sarjatason Valenciaan, jonka kanssa hän teki kolmevuotisen sopimuksen. Hän debytoi Valenciassa 20. elokuuta 2009 Eurooppa-liigan karsintaottelussa Stabækia vastaan ja Primera Divisiónissa kymmenen päivää myöhemmin kauden avauskierroksen ottelussa Sevillaa vastaan.

Lähteet
-------

* Ángel Dealbertin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Ángel Dealbertin tilastot Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Dealbert, el futbolista, la persona  14.7.2009. Valencia CF. Viitattu 26.11.2009. (espanjaksi)
2. ↑  El Valencia llega a un acuerdo con Dealbert  24.12.2008. Marca. Viitattu 26.11.2009. (espanjaksi)
3. ↑  Dealbert: "Voy a sudar sangre y me voy a dejar la vida por esta camiseta" *marca.com*. Viitattu 26.11.2009.
4. ↑  El equipo Valencia CF.  Arkistoitu 27.9.2012. Viitattu 26.11.2009. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ángel Dealbertin esittely Valencian sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
**Noora Järvikangas** (s. 2. huhtikuuta 1994) on suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän on pelannut pääsarjatasolla kaudesta 2011–2012 alkaen ja voittanut kolme Suomen-mestaruutta.

Järvikangas on helsinkiläisseura Karhun Poikien kasvatti. Hän pelasi Korisliigassa (silloiselta nimeltään SM-sarja) ensimmäisen kerran kaudella 2011–2012 Forssan Alun joukkueessa. Kauden 2013–2014 hän pelasi Yhdysvalloissa Oral Robertsin yliopiston joukkueessa. Vuonna 2016 hän siirtyi Forssan Alusta Vimpelin Vetoon ja vuonna 2018 kotkalaisseura Peli-Karhuihin, jonka riveissä hän voitti Suomen-mestaruuden keväällä 2019, keväällä 2021 ja viimeisimpänä keväällä 2023. Järvikankaalla on myös kaksi Suomen Cup kultaa vuosilta 2021 ja 2022 ja hopea vuodelta 2023.

Parhaat henkilökohtaiset tilastolukemat Järvikangas on kerännyt kaudella 2020-2021, jolloin hän teki runkosarja ja pudotuspelit yhteen laskien 12,2 pistettä ja otti 5 levypalloa ottelua kohden.

Järvikangas on pelannut Suomen 16-vuotiaiden maajoukkueessa 13 ottelua, 18-vuotiaiden maajoukkueessa 41 ottelua ja naisten haastajamaajoukkueessa kahdeksan ottelua.

Kaudella 2023-2024 Järvikangas toimi ensimmäistä kautta pääsarjassa valmentajana niin ikään Peli-Karhuissa.

Järvikangas on ollut mukana myös politiikassa, kun hänet valittiin vuoden 2021 kunnallisvaaleissa Kotkan kaupunginvaltuustoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Noora Järvikangas (Korisliiga) *Basket.fi*. Suomen Koripalloliitto ry.. Viitattu 16.4.2021.
2. 1 2  Karttunen, Anu: Kotkassa juhlitaan jälleen! PeKan mestaruusjuna saapui maaliin  25.4.2021. Yle. Viitattu 25.4.2021.
3. 1 2 3 4  Lehtoranta, Jukka: Paljon muuttunut PeKa näyttää hyvältä — "En tiedä kuinka moni seura häntä tavoitteli, mutta varmasti moni" *Kymen Sanomat*.  18.9.2018. Viitattu 22.4.2019.
4. ↑  Noora Järvikangas (Maajoukkue) *Basket.fi*. Suomen Koripalloliitto ry.. Viitattu 22.4.2019.
**Uruguayncimarron** (esp. *cimarrón uruguayo*) on uruguaylainen koirarotu. Se on kotimaansa kansallisrotu.

Ulkonäkö
--------

Uruguayncimarron on erittäin voimakasrakenteinen lyhytkarvainen molossikoira, jonka tulee olla rungoltaan suorakulmion muotoinen. Korvat typistetään sen kotimaassa samaan tapaan pyöreäkärkisiksi kuin são miguelinfilalla. Häntä joko typistetään varsin lyhyeksi tai jätetään kokonaan typistämättä. Yleisin väritys on brindle, mutta myös fawn hyväksytään kaikissa sävyissään. Tumma tai musta maski sallitaan. Fawn-värisillä yksilöillä sallitaan mustat vivahteet. Uroksen ihannesäkäkorkeus on 58–61 cm ja nartun 55–58 cm, mutta molemmilla sallitaan 2 cm:n vaihtelu mainituista mitoista. Uros painaa 38–45 kg ja narttu 33–40 kg.

Alkuperä
--------

Rotu polveutuu samoista espanjalaisista karjakoirista kuin são miguelinfila ja kanariandoggi, minkä vuoksi se muistuttaakin niitä ulkonäöllisesti. Se on kuitenkin alun perin syntynyt luonnonvalinnan tuloksena ilman ihmisen jalostusta. Desmond Morriksen mukaan se polveutuisi espanjanmastiffista, joka olisi sittemmin risteytynyt maahan tuotujen vinttikoirien kanssa. Lopputuloksena oli atleettinen ja sitkeä vahtikoira.

Tietyllä maantieteellisellä alueella kehittyi melko homogeeninen koirakanta, jonka yksilöt elivät suurissa villikoiralaumoissa. Rodun lukumäärä kääntyi 1900-luvulla laskuun, sillä tuhansia koiria ammuttiin niiden uhatessa ihmisiä ja karjaa. Se katosi kaupunkien ympäristöltä, mutta maatilojen omistajat huolehtivat siitä ja käyttivät sitä vahtikoirana. Viimevuosien aikana sitä on käytetty myös villisian metsästykseen.

Vuoden 1969 Melon näyttelyyn osallistui huomattava määrä uruguayncimarroneja, ja Montevideon näyttelyssä luvuksi arvioitiin nelisenkymmentä yksilöä. Kotimaansa ulkopuolella niitä on nykyisin muun muassa Ruotsissa ja Tšekissä. Suomeen on rekisteröity joulukuuhun 2022 mennessä 23 yksilöä.

Tumma brindle
### Etymologia

*Cimarrón* tarkoittaa villiä tai kesytöntä, mikä viittaa sen alkuperään. *Criollo* tarkoittaa puolestaan kreolia tai "alkuperältään paikallista"

Katso myös
----------

* Boliviandoggi
* São miguelinfila

Lähteet
-------

* Kennel Perro Caracteristico (Arkistoitu – Internet Archive)
* Willes, Renée: All världens hundraser - Lexicon med 404 hundraser

### Viitteet

1. 1 2  KoiraNet-jalostustietojärjestelmä. Viitattu 15.12.2022.
2. 1 2 3 4 5 6  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 635. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uruguayncimarrón** Wikimedia Commonsissa
**Xiasinkoira** (kiin.: 下司犬; pinyin: *Xiàsī quǎn*), myös *bai long quan*, on kiinalainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Xiasinkoiralla on hoikka, lihaksikas runko, pehmeät käpälät ja voimakkaat raajat – kaikki ominaisuuksia, jotka auttavat sitä seuraamaan nopeaa ja ketterää riistaa. Pää on kookas, korvat suipot, silmät pienet ja suu leveä. Nahka näyttää punertavalta kirsun, suun ja korvien ympärillä. Rungon pituuden suhde korkeuteen on 1:1. Karvapeite on lyhyt ja valkoinen. Paino vaihtelee 10–30 kg:n välillä ja säkäkorkeus 43–51 cm:n välillä.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Xiasinkoiralla on tarkka hajuaisti, minkä lisäksi se on uskomattoman nopea ja sisukas. Vaikka se ei anna armoa riistalle tai vihollisille, se on omistajalleen erittäin uskollinen ja rakastava. Se on sopeutuvainen ja helppo kouluttaa.

Alkuperä
--------

Xiasinkoira on kotoisin Guizhoun provinssista. Koska se on pääasiassa jalostettu Xiasin kylässä Majiangin kaupungissa, sen virallinen nimi on xiasi quan, vaikka miao-ryhmän jäsenet kutsuvat sitä nimellä bai long quan. Rotu jalostettiin metsästyskoiraksi, ja sillä onkin tiettyjä erikoislaatuisia piirteitä jotka tekevät siitä ihanteellisen tähän työhön.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Xiasi Dog
**Väinö Suuronen** (14. heinäkuuta 1887 Kangasniemi – 18. helmikuuta 1956 Kangasniemi) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Suurosen vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf Fredrik Suuronen ja Mariana Kuitunen ja puoliso vuodesta 1916 talousopettaja Kerttu Emilia Tiitinen. Suuronen kävi viisi luokkaa Mikkelin lyseota 1900–1906 ja tuli ylioppilaaksi Helsingin maanviljelyslyseosta 1911. Hän teki myös opintomatkoja useisiin Euroopan maihin. Suuronen oli harjoittelija Suomen Kylvösiemenyhdistyksessä 1910–1911 ja Hankkijalla siemenosaston johtaja 1911–1918, apulanta-, väkirehu- ja viljaosaston johtaja 1918–1923 ja johtokunnan jäsen 1914–1922. Valtion Rikkihappo- ja superfosfaattitehtaiden myyntiosaston päällikkö Lappeenrannassa Suuronen oli 1922–1928 ja 1931–1944, kaupallisen osaston johtaja Helsingissä 1945–1953 ja johtokunnan jäsen 1945–1953 ja Vihtavuori-yhtiön kaupallisen osaston johtaja ja johtokunnan jäsen vuodesta 1946. Suomen Maanviljelijöiden Kauppa -yhtiön toinen johtaja Tampereella Suuronen oli 1929–1930. Hän omisti Hirvisalon tilan Hirvensalmella 1916–1945 ja Suomäen tilan Kangasniemellä vuodesta 1938. Suurosella oli myös useita luottamustehtäviä, mukaan lukien Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsenyys Maalaisliiton edustajana. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1947.

Julkaisuja
----------

* *Hurudan är tillgången på utsäde?*, 1918
* *Blott med arbete och omsorg kunna vi detta år öka livsmedelsproduktionen*, 1918
* *Superfosfaatti lannoitusaineena*, 1923
* *Lannoitusmenetelmien uudistaminen: sarja kirjoituksia*, 1925, Väinö Suuronen, ym.
* *Ammattilaisen opas: mitä pienteollisuuden harjoittajan tulee tietää*, 1925
* *Väkilannoitteitten valinnasta Suomessa*, 1932
* *Halvempiin maataloustuotteisiin lisäämällä väkilannoitteitten käyttöä*, 1932
* *Eräitä keinoja maatalouspulan helpottamiseksi*, 1933
* *Suomen peltomaiden varustaminen fosforihappolannoitteilla*, 1933
* *Kangasniemen Unnukkalasta ja unnukkalaisista*, 1935
* *"Kälän metsä ja vesi" Hämeen ja Savon historiallisella rajalla*, 1937
* *20 vuotta Suomen maatalouden ja teollisuuden palvelua*, 1939
* *Kaskeaminen pellon ja laitumen perustamiskeinona*, 1945

Lähteet
-------

1. 1 2  Väinö Suuronen *Biografiasampo*. Viitattu 10.8.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 853. Viitattu 10.8.2022.
3. ↑  Kauppaneuvos Väinö Suuronen kuollut.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 21.2.1956, nro 21, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.8.2022.
Helsingin Henki -hahmosta julkaistu rintamerkki.
**Helsingin henki** on Jukka ja Kimmo Torvisen suunnittelema vuoden 1994 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuihin suunniteltu maskotti.

Maskotti valittiin vuonna 1992 kaikkiaan 40:stä ehdokkaasta, jonka yksi päämäärä oli erottua joukosta, kun aiemmissa kisoissa maskotteina olivat olleet erilaiset eläinhahmot. Tekijöiden mukaan hahmoa kuvaillaan "iloiseksi ja leikkimieliseksi, joka kuvaa urheilua sellaisena kuin se on parhaimmillaan, eli rehtinä ja reippaana, vailla turhaa ryppyotsaisuutta".

Hahmosta julkaistiin aikoinaan erilaisia oheistuotteita, kuten esimerkiksi pehmoleluja, avaimenperiä, T-paitoja ja hologrammitauluja. Valio valmisti aikoinaan *Tsemppi*-nimistä jäätelötuuttia, jonka kääreen kuvituksena oli Helsingin henki -hahmo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lautsi, Veikko: Helsingin henki EM-kisojen maskotti.  *Helsingin Sanomat*, 31.8.1992, s. 38. Näköislehti, tilaajille. Viitattu 23.7.2023.
2. ↑  Urheiluaiheisia muistoesineitä *Urheilumuseo*.  31.10.2016. Viitattu 23.7.2023.
3. ↑  Kaupoista kadonneet jäätelötuutit 80-90-luvun mainoksissa *lapsuusmuistelua.vuodatus.net*.  3.9.2014. Viitattu 23.7.2023.
**Hjalmar Konstantin Lenning** (21. joulukuuta 1870 Helsinki – 21. marraskuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja teatterikriitikko.

Hjalmar Lenningin äiti oli ompelijatar Ulrika Karolina Lenning. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja teki opintomatkoja Skandinavian maihin, Saksaan ja Pariisiin.

Lenning oli työssä Helsingin yliopiston kirjastossa vuodesta 1891 alkaen aluksi amanuenssina. Hän toimi viimeksi siellä alikirjastonhoitajana 1924–1937 ja jäi eläkkeelle 1937. Lenning oli Hufvudstadsbladetin teatteriarvostelijana vuodesta 1903 alkaen aina vuoteen 1941 saakka. Hän oli myös balettikriitikko.

Lenning oli vuonna 1907 perustetun parapsykologisen tutkimusseuran Sällskapet för Psykisk Forskning i Finland johtokunnan jäsenenä. Seuran puheenjohtajana oli professori Arvid Grotenfelt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Aikalaiskirja 1934
3. 1 2  Hjalmar Lenning död, Hufvudstadsbladet, 23.11.1944, nro 318 (2. painos), s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Aino Kukkonen : Varhaiset suomalaiset balettikriitikot – rakkaudesta lajiin, Kritiikin uutiset 3.3.2021
5. ↑  Paranormaali Wiki : Sällskapet för Psykisk Forskning i Finland
**Härski juttu** (alkuperäiseltä nimeltä *Les sales blagues de l'Écho*) on ranskalainen vuosina 1995–1998 valmistunut 53-osainen piirrossarja. Sarja perustuu ranskalaisen sarjakuvapiirtäjä Philippe Vuillemin sarjakuviin.

Lähinnä aikuisille suunnattu piirrossarja koostui 1–3 minuutin mittaisista tarinoista, joihin liittyy erilaisia tilanteita. Suurin osa tarinan aiheista liittyi seksuaalisuuteen. Yksi sarjan toistuvista hahmoista on keski-ikäinen Roope-niminen mies.

Suomen televisiossa sarjan ensimmäinen tuotantokausi, joka käsittää 26 jaksoa esitettiin Yle TV2 -kanavalla vuonna 1996. Suomenkielisessä versiossa ääninäyttelijöinä toimivat Ossi Ahlapuro, Tarja Keinänen ja Vesa Mäkelä.

Lähteet
-------

Härski juttu-sarjassa suurin osa tarinoista liittyivät seksuaalisuuteen. Kuvassa kohtaus tarinasta, jossa käärme on purenut toista miestä (oikealla) penikseen, ja lääkäri kertoo puhelimessa kuljettajalle (vasemmalla) mitä tulee tehdä.
1. 1 2 3 4 5  Karjalainen, Jussi: Vuilleminin animaatiotemput.  *Helsingin Sanomat*, 30.1.1996, s. 39. Näköislehti, tilaajille. Viitattu 14.7.2023.
**Kalevi Pihanurmi** (24. toukokuuta 1930 Impilahti – 6. heinäkuuta 2011 Helsinki) oli Yleisradion pitkäaikainen opetusohjelmien ohjelmapäällikkö.

Henkilöhistoria
---------------

Kalevi Pihanurmen vanhemmat olivat työmies Juho Pihanurmi ja Tarja Peltomäki ja puoliso vuodesta 1955 toimittaja Raija Eila Anneli Pitkänen. Pihanurmi työskenteli kansakoulun jälkeen Varkaudessa paperitehtaalla ja ryhdyttyään opiskelemaan 23-vuotiaana valmistui sosionomiksi 1958 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta 1963. Opiskeluaikanaan hän toimi muun muassa työnvälittäjänä ja Helsingin kaupungin huoltotarkastajana. Työväen Sivistysliiton kirjallinen sihteeri hän oli 1961–1963, opintosihteeri 1963–1965 ja opintojohtaja 1965–1966. Kansalais- ja työväenopistojen opettajana Pihanurmi toimi 1964–1971. Yleisradion ensimmäiseksi aikuisopetustoimittajaksi 1966 tullut Pihanurmi oli vuodesta 1971 Yleisradion opetusohjelmaosaston päällikkö 14 vuoden ajan, osaston vastuulla olivat muun muassa kielten- ja aikuisopetus, koulu-tv ja -radio sekä opetusmateriaalin julkaisutoimitus. Työuransa viimeiset vuodet Pihanurmi toimi Yleisradion ohjelmapankin projektipäällikkönä. Hän hoiti myös Valtion audiovisuaalisen keskuksen johtokunnan puheenjohtajan tehtävää kymmenen vuoden ajan.

Julkaisuja
----------

* *Maaseudun työllisyys itsenäisyytemme aikana*, 1958 (erikoistyö)
* *Parlamentarismin ilmeneminen vapaudenajan Ruotsi-Suomessa*, 1963 (pro gradu)
* *Opintosuunnitelma teokseen Unesco yli kaikkien rajojen*, 1964
* *Teoreetikko K.H. Wiik*, 1968, Kalevi Pihanurmi, Aimo Poutiainen, teoksessa *Tiennäyttäjät*, osa III, ss. 265–311
* *Yhteiskunnan ongelmia*, 1970, toim. Urpo Harva, Väinö Huuska, Kalevi Pihanurmi
* *Kouluradio ei saa jättää koulua*, 1985, julkaisussa *Opettaja*, 80(1985):9, s. 11
* *Oppimateriaalikeskuksia kehittämään*, 1986, julkaisussa *Oppima*, 1986:9, ss.8–11

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 733. (Viitattu 26.9.2019)
2. 1 2  *Kalevi Pihanurmi*. HS Muistot, 22.7.2011. (Tilaajille, Viitattu 26.9.2019)
**Kahtalainen totuus** (saks. *zweifache Wahrheit*) on keskiajalla syntynyt käsite. Muutamat oppineet esittivät väitteen, että se, mikä filosofisesti eli tieteellisesti on totta, saattaa olla uskonopillisesti väärin. He myönsivät eräiden tieteellisten oppiensa vievän johtopäätöksiin, jotka sotivat uskonoppia vastaan, mutta selittivät alistuvansa uskonnollisen ilmoituksen alle ja pitävänsä sen korkeimpana totuutena. Niin esimerkiksi mainitaan Juhana Brescialaisen 1247 selittäneen, kun hänen väitteitään moitittiin kerettiläisiksi, ja esittäneensä ne pätevinä vain filosofisessa, mutta ei uskonnollisessa merkityksessä. Paavi hylkäsi 1275 opin kahtalaisesta totuudesta. Siitä huolimatta monet tieteilijät turvautuivat siihen edelleen keskiajan loppupuolella ja renessanssin aikana. Sitä kannatti vielä Pierre Bayle (1647–1706).

Professori Arvi Grotenfelt kirjoittaa Tietosanakirjassa vuonna 1911: 

> »Ei ole syytä olettaa, että kahtalaisen totuuden oppi läheskään kaikissa sen kannattajissa oli teeskentelyä, jonkinmoinen naamari, jonka turvissa he yrittivät esittää vastaväitteitään kirkon oppeja vastaan. Monessa se varmaankin vilpittömästi ilmaisi hänen oman mielensä sisäistä ristiriitaa. Tiede ja uskonto eivät kuitenkaan voi hyväksyä tällaista kantaa. Niitä totuuksia, jotka luonnollinen järki, vilpittömästi käytettynä, selvästi osoittaa oikeiksi, on ehdottomasti pidettävä pätevinä, uskonnollisiinkin kysymyksiin nähden. Uskonto voi mahdollisesti ilmoittaa ihmiselle *ylijärjellisiä* asioita, joiden totuutta tiede tai järki ei voi todistaa eikä kumota. Mutta mitään varsinaisesti järjenvastaista ei terve, vapaa uskonto voi katsoa jumalalliseksi ilmestykseksi eikä uskonnolliseksi totuudeksi.» 
> 
>

Lähteet
-------

1. ↑  Bayle, Pierre, Tietosanakirja osa 1, palsta 904, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1911
2. 1 2  Kahtalainen totuus, Tietosanakirja osa 3, palsta 1710, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1911
**Kaarlo Mikael (Kalle) Kauttu** (2. helmikuuta 1920 Ruovesi – 20. tammikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen metsäneuvos.

Henkilöhistoria
---------------

Kalle Kautun vanhemmat olivat kauppias Onni Engelbrekt Kauttu ja Selma Julia Viitanen ja puoliso vuodesta 1948 Raija Helena Leuku. Kauttu tuli ylioppilaaksi 1941 ja valmistui metsänhoitajaksi 1948 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1951. Hän oli Helsingin yliopiston vs. metsänhoitaja 1951, Kurun metsäkoulun opettaja 1951–1952 ja Tapion metsänhoitaja 1954–1956, metsänhoitotoimiston päällikkö 1957–1958 ja metsänhoito- ja käyttöosaston päällikkö 1959–1967. Metsähallituksen yksityismetsäinosason päällikkö Kauttu oli 1968–1973 ja ylijohtaja 1973–1987. Metsäneuvoksen arvon Kauttu sai 1958.

Julkaisuja
----------

* *Havaintoja valaistuksen, ilman lämpötilan ja suhteellisen kosteuden vaihteluista eräässä kuusikossa*, 1952
* *Puutavaran hankinta edustaa vain osaa tilan taloudesta*, 1960, *Metsänhoitaja*, 10 (1960) : 6, ss. 168–169
* *Metsänviljelyn näkymiä maatilametsistä*, 1963, *Metsänhoitaja*, 13 (1963) : 8, s. 154, 162
* *Virkapalkkaratkaisusta*, 1971, *Metsänhoitaja*, 21 (1971) : 1, s. 12
* *Metsähallinnon kokonaisuudistus siirtyy*, 1975, *Metsänhoitaja*, 25 (1975) : 7, s. 7
* *Keskusmetsälautakuntien tehtäväksi piirimetsälautakuntien toiminnan tukeminen*, 1984, *Metsävaltio*, 1984 : 3, ss. 8–9

Viitteet
--------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, ss. 372–373. (Viitattu 15.8.2019)
2. ↑  Geni: Kaarlo Mikael Kauttu (Viitattu 15.8.2019)
3. ↑  Nimityksiä ja eroja. *Helsingin Sanomat*, 6.9.1986, s.18.
**Toivo Antero Valtavuo** (vuoteen 1906 **Rikström**; 11. huhtikuuta 1881 Viipuri – 27. elokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen lyseon matematiikan lehtori.

Valtavuon vanhemmat olivat kansakouluntarkastaja Anton Valtavuo ja Tekla Augusta Europaeus. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1907. Valtavuo toimi Helsingin uuden yhteiskoulun opettajana 1907–1915 ja Helsingin suomalaisen normaalilyseon tunti- ja sijaisopettajana 1908–1915. Hän oli sitten Viipurin klassillisen lyseon matematiikan nuorempana lehtorina 1915–1925, Viipurin suomalaisen lyseon matematiikan ja luonnonopin nuorempana lehtorina 1925–1927 ja Viipurin klassillisen lyseon vanhempana lehtorina 1927–1940. Viimeksi hän oli suomalaisen normaalilyseon matematiikan ja luonnonopin vanhempana lehtorina 1940–1951.

Valtavuo oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1926 alkaen ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1937–1941. 

Valtavuo oli naimisissa 1915–1916 Ragnhild Sofia Ingmanin (k. 1916) kanssa ja vuodesta 1919 Helli Orkamon (Åkerman) kanssa.

Suomennoksia
------------

* Poul La Cour : *Historiallinen matematiikka : valmistava oppijakso 1, Luvut*. WSOY 1914
* Poul La Cour : *Historiallinen matematiikka : valmistava oppijakso 2, Geometria*. WSOY 1915
* Poul La Cour : *Historiallinen matematiikka : valmistava oppijakso 3, Kirjainlasku*. WSOY 1916

Lähteet
-------

1. ↑  Toivo Valtavuon kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.9.1970, HS Aikakone. Viitattu 12.3.2018.
2. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
3. 1 2 3  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
4. ↑  Jorma Rytkönen : Toivo Valtavuon muistolle, A.J. Europaeuksen jälkeläisten sukusanomat N:o 1 lokakuu 1971
5. ↑  Norssin historia : Perinteen pitäjät; Vakituinen opettajakunta 1947-1948
**HMS L55** oli Britannian kuninkaallisen laivaston L-luokan sukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: L-luokka (sukellusvene, Britannia)*
Alus tilattiin kolmannessa ryhmässä tammi-helmikuussa 1917 Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin toukokuussa 1917. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1918 ja valmistui 19. joulukuuta.

Palvelus
--------

Alus oli Virossa Tallinnassa Itämeren laivueessa, joka oli tukemassa Baltian maiden itsenäisyystaisteluita. Se yritti 9. kesäkuuta 1919 Kaprionlahdella torpedoida tuloksetta bolsevikkilaivaston Orfey-luokan hävittäjät *Gavriilin* ja *Azardin*. Laukaistessaan torpedot alus nousi pintaan. Hävittäjien hyökätessä alus teki hätäsukelluksen, joka vei sen brittien laskemaan miinakenttään. Miinan räjähdys upotti aluksen ja surmasi koko miehistön.

Neuvostoliiton laivaston miinanraivaajat löysivät 1927 sukellusveneen hylyn, jonka 10. elokuuta 1928 pelastusalus *Kommuna* nosti. Koska Neuvostoliitto ei sallinut brittilaivaston alusten tuloa aluevesilleen, siirrettiin hylystä löytyneet 34 ruumista brittiläiseen rahtilaivaan *Truroon*, josta ne siirrettiin edelleen *HMS Championiin*. Ruumiit haudattiin 7. syyskuuta 1928 Haslariin Portsmouthin laivastotukikohdan laivaston hautausmaalle.

Itämeren telakka Pietarissa kunnosti sukellusveneen, joka vapautui 7. elokuuta 1931 telakalta koeajoihin. Alus otettiin lokakuussa palvelukseen Neuvostoliiton laivastossa nimellä *L-55*. Myöhemmin alus nimettiin uudelleen *Bezbožnikiksi* ja käytettiin mallina luotaessa L-luokan sukellusveneitä. Toisen maailmansodan alkaessa alus oli maalilaivana, kun se vaurioitui onnettomuudessa alkuvuodesta 1941. Hylky romutettiin 1953 tai 1960.

Lähteet
-------

* Akermann, Paul: *Encyclopaedia of British Submarines 1901–1955*. Penzance, Cornwall: Periscope Publishing, 2002. ISBN 1-904381-05-7. (englanniksi)
* Polmar, Norman & Noot, Jurrien: *Submarines of the Russian and Soviet navies, 1718–1990*. Annapolis: Naval Institute Press, 1991. ISBN 0-87021-570-1. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Budzbon, Przemyslaw & Radziemski, Jan: The Beginnings of Soviet Naval Power.  *Warship 2020*, 2020, s. 82–101.  Osprey Publishing. ISBN 978-1-4728-4071-4.   (englanniksi)
* Budzbon, Przemyslaw & Lemachko, Boris V.: The Salvage of HM S/M L55 by the Soviet Navy – The Reason Why.  *Warship*, 1988, XII. vsk, s. 2–10.  Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-472-5.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Akermann 2002 s. 165–167
2. ↑  Akermann 2002 s. 168
3. ↑  Budzbon & Lemachko 1988 s. 2–6
4. ↑  saapuminen Portsmouthiin
5. ↑  Budzbon & Radziemski 2020 s. 99–100
**Juho Erland (J. E. Janne) Kuusela** (3. huhtikuuta 1912 Rovaniemen maalaiskunta – 9. marraskuuta 1988 Turku) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kuuselan vanhemmat olivat talousneuvos Juho Arvid Kuusela ja Hulda Margareetta Ollila ja puoliso vuodesta 1938 Eevi Katariina Joukanen. Kuusela kävi kauppakoulun 1930 ja perusti isänsä kanssa 1926 puutavaraliikkeen, jonka apulaisjohtaja hän oli 1930–1940 ja 1941–1945 ja toimitusjohtaja vuodesta 1946. Kuusela oli perustamassa myös Liikenneyhtiöt Veljekset Kuuselaa ja oli sen toimitusjohtaja 1947–1957. Kuuselan Autoyhtiön perustaja ja toimitusjohtaja hän oli vuodesta 1964. *Lapin Kansaa* julkaisevan Lapin Kansa Oy:n johtokunnassa, sittemmin yhtiön hallitus, hän toimi 1947–1986 ja oli vuodesta 1980 hallituksen puheenjohtaja. Yhtiön toimitusjohtajana hän työskenteli 1969–1981. Kuuselalla oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin vääpeli (1968). Kauppaneuvoksen arvonimen Kuusela sai 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 451. Viitattu 24.10.2022.
2. 1 2  Kuolleita. Kauppaneuvos J. E. Kuusela. *Helsingin Sanomat*, 11.11.1988, s. 22.
3. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos J. E. Kuusela.  *Uusi Suomi*, 12.11.1988, nro 306, s. 10. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.10.2022.
**Kaarlo (Carl) Emil Soidinsalo**, sukunimi vuoteen 1905 *Skogster* (24. lokakuuta 1868 Tuusula – 22. heinäkuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen kirjaltaja, kirjapainon johtaja ja päätoimittaja. 

Soidinsalon vanhemmat olivat ratsutilallinen Johan Edvard Skogster ja Agneta Sofia Martin. Hän kävi taideteollisuuskoulun 1889–1896 ja teki opintomatkan Pietariin 1894 ja useita opintomatkoja Saksaan, Tanskaan ja Ruotsiin.

Soidinsalo oli Suomalaisen kirjallisuuden seuran kirjapainon teknillisenä johtajana 1912–1917 sekä *Raittiuskansan kirjapaino Oy*:n johtajana 1907–1911 ja toimitusjohtajana vuodesta 1922. Hän oli Kirjaltaja-lehden toimittajana 1898–1904, Etelä-Suomi-lehden päätoimittajana 1906 ja Suomen Faktoriliiton hallituksen sihteerinä 1909–1917. Soidinsalo laati suomenkielisen kirjanpainajien ammattisanaston. 

Soidinsalo oli naimisissa vuodesta 1891 Anna Elisabet Luukkosen (1867–1948) kanssa. Heidän poikansa oli Kalervo Soidinsalo (1904–1973) joka omisti Kauniaisissa vuosina 1944–1972 toimineen *Kellotehdas K. Soidinsalo Oy*:n.

Teoksia
-------

Nimellä *K. Soidinsalo*:

* *Kirjanpainajan hinnoitteluopas*. Suomen graafisen teollisuuden harjoittajain liitto, Helsinki 1932

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
2. 1 2  Finnish Genealogy Pages : Carl & Anna (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kellomuseo : Suomalainen kellotuotanto - niukkuuden aikaa
**Eino Aarre Korpijaakko**, vuoteen 1935 **Stenius** (10. joulukuuta 1897 Vaasa – 30. tammikuuta 1965 Iisalmi) oli Iisalmen kaupunginjohtaja.

Korpijaakon vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Klas Joel Stenius ja Hilja Amanda Särkkä ja puoliso vuodesta 1927 Anna-Liisa Vartiainen. Korpijaakko tuli ylioppilaaksi 1916 ja suoritti oikeustutkinnon 1920, varatuomarin arvon hän sai 1923. Kuopion lääninhallituksen ylimääräinen esittelijä ja kanslisti Korpijaakko oli vuodesta 1942, Maaningan piirin nimismies vuodesta 1927, Iisalmen kihlakunnan vt. henkikirjoittaja vuodesta 1929 ja Iisalmen kaupunginjohtaja vuodesta 1944. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1963. Ennen kaupunginjohtajan tehtäväänsä Korpijaakko toimi Iisalmessa myös asianajajana.

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 393 (Viitattu 10.3.2019)
2. 1 2  Geni: Eino Aarre Korpijaakko/Stenius (Viitattu 10.3.2019)
3. ↑  Kaupunginjohtaja Eino Korpijaakko 60-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 10.12.1957, s. 8.
4. ↑  50-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 10.12.1947, s. 6.
5. ↑  Iisalmen uusi kaupunginjohtaja astui virkaansa. *Helsingin Sanomat*, 2.11.1963, s. 21.
Englantilainen sukellusvene *HMS E13* karilla Saltholmissa 1915
**Englantilainen sukellusveneosasto Itämerellä** oli ensimmäisen maailmansodan aikainen Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneosasto, jonka tarkoituksena oli estää ruotsalaisen rautamalmin kuljetukset Saksaan. Siihen kuului yhdeksän sukellusvenettä ja joukko huoltoaluksia ja sen kotisatamana oli Tallinna, mikä vaihtui sodan loppuvaiheessa Helsingiksi. Osaston päällikkönä toimi väliaikainen kommodori Francis Cromie.

Saksan Itämeren-divisioonan vallatessa huhtikuussa 1918 Helsingin veneet upotettiin Harmajan majakan edustalle.

Hylyt
-----

Aluksia yritettiin nostaa 1920-luvulla, mutta pahoin romuttuneista hylyistä saatiin pintaan vain muutama rungon kappale ja irtoromua. Loput myytiin sodan jälkeen helsinkiläiselle romuttajalle Jouko Koskiselle ("Romu-Koskinen"), jolla oli romutustelakka Katajanokan kärjessä 1970-luvun loppuun.

Itäsaksalais-puolalainen romutusyhtiö *Beckendorf Gebrüder* nosti omin luvin kuusi tonnia Harmajan sukellusveneromuista, mutta joutui pitkän takaa-ajon jälkeen *VMV 11:n* pidättämäksi. Romujen anastajat vangittiin ja heidän työaluksensa, sukellusvarusteensa ja nostettu romu takavarikoitiin oikeuden päätöksellä. He istuivat pitkän vankeustuomion Suomessa ja karkotettiin maasta vapautumisen jälkeen. Kansainvälinen tuomioistuin Haagissa ei ottanut heidän valitustaan edes käsiteltäväkseen.

1980-luvun alussa muutama harrastesukeltaja kartoitti jäljellä olevia romuja. Jäljellä on vain irrallista romua, ainoat jotenkin tunnistettavat osat ovat muutamat moottorien sylinterilohkot. Niiden on todettu vastaavan mitoiltaan brittiläisiä dieseleitä.

Lähteet
-------

* Kari Jokinen: "Harmajan sukellusveneet", *Sukeltajan tie*. Otava, 1996.

### Viitteet

1. ↑  Sukeltajan tie, s. 42–43

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Englantilainen sukellusveneosasto Itämerellä**.
* E1 *Hylyt.net haaksirikkojen ja hylkylöytöjen tietopankki*.
* HMS E8 Brytyjski okręt podwodny typu 'E' - I wojna światowa na Bałtyku *graptolite.net*. Viitattu 22.11.2009. (puolaksi)
**Artur Bertel Laurén**, vuoteen 1945 **Gustafsson** (20. lokakuuta 1909 Karjaa – 30. toukokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Laurénin vanhemmat olivat talonomistaja Arthur Karl Gustaf Gustafsson ja Sigrid Matilda Strandberg ja puoliso vuodesta 1935 farmaseutti Hilja Emilia Lehtinen. Laurén kävi keskikoulun 1925 ja kauppaopiston 1928. Diplomiekonomiksi hän valmistui  Svenska handelshögskolanista 1932. Opintomatkoja Laurén teki lukuisiin eri maihin. Hän oli Oy Fiskars Ab:n konttoriharjoittelija 1927, Andelsbodenin päämyymälän lähettäjä ja konttoristi Karjaalla 1928–1929, SOK:n säästökassaosaston tarkastaja 1932–1936 ja mainososaston myymäläneuvoja 1936–1941, Keskeytysvakuutus Oy Otson tarkastaja 1941–1946, Hangö-Bromarf Handelslagin apulaisjohtaja 1946–1948, Lohjan Seudun Osuusliikkeen toimitusjohtaja 1948–1950, Oy Sokos Ab:n toimitusjohtaja 1950–1962 sekä SOK:n tavaratalo-osaston päällikkö 1960–1965 ja johtokunnan jäsen vuodesta 1961. Laurénilla oli myös sekä kotimaisia että kansainvälisiä liike-elämän ja osuustoiminnallisia luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni (1942). Kauppaneuvoksen arvonimen Laurén sai 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bertel Laurén *Biografiasampo*. Viitattu 28.10.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 452. Viitattu 28.10.2022.
3. ↑  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 3.6.1976, nro 148, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 28.10.2022.
**Aksel August (Aku) Marsio** (3. maaliskuuta 1882 Helsinki – 28. heinäkuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Helsingin kaupungin sähkölaitoksen johtaja.

Aku Marsion vanhemmat olivat ylijunailija Juho Alfred Marsio ja Johanna Lovisa Näsman. Hän kävi Helsingin teollisuuskoulun 1903, suoritti yksityisoppilaana oppikoulukurssin ja valmistui insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1911. Marsio teki opintomatkoja Skandinavian maihin, Keski-Eurooppaan ja Englantiin.

Marsio oli Lahden kaupungin sähkölaitoksen johtajana 1910–1911 ja Helsingin kaupungin sähkölaitoksella käyttöinsinöörinä 1911–1919 sekä laitoksen toimitusjohtajana vuodesta 1919 lähtien. Hän oli Helsingin teollisuuskoulun johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1919, Suomen Sähkölaitosyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1927 ja Sähkötarkastuslaitoksen hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1929. Marsio oli Sähkölakikomitean jäsenenä 1921–1924.

Marsio kuoli heinäkuussa 1938 56-vuotiaana sydänkohtaukseen huvilallaan Obbnäsissä Kirkkonummella.

Aku Marsio oli naimisissa vuodesta 1911 Elli Koskisen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2 3 4  Toimitusjohtaja A. Marsio, Uusi Suomi, 29.07.1938, nro 200, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Toimitusjohtaja A. Marsio kuollut, Teollisuusteknikko : Suomen teollisuusteknikkojen liiton julkaisu, 01.08.1938, nro 7-8, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Aku Marsio 50-vuotias, Voima ja valo : Suomen sähkölaitosyhdistyksen ja Suomen sähköinsinööriliiton julkaisu, 01.02.1932, nro 2, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Viljo Mikael Peltonen** (13. syyskuuta 1911 Turku – 6. maaliskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen rautakauppa-alan yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Peltosen vanhemmat olivat vahtimestari Juho Kustaa Peltonen ja Matilda Hakala ja puoliso vuodesta 1941 Sirkka Helmi Kytökari. Peltonen tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassisesta lyseosta 1930 ja valmistui diplomiekonomiksi Åbo Akademista 1933. Kaupallisen tutkinnon hän suoritti City Of London Collegessa 1938 ja valmistui vielä kauppatieteiden kandidaatiksi 1941 ja maisteriksi 1950 Helsingin kauppakorkeakoulusta. Opintomatka Peltonen teki lukuisiin eri maihin. Hän oli Oy Shell Ab:n palveluksessa Turussa 1933, Köysitehtaiden Myyntikonttorin palveluksessa Turussa 1933–1936, A. Ahlström Oy:n konttoristi Varkauden tehtailla 1936–1938, Rautakauppojen Oy:n apulaiskonttoripäällikkö 1938–1944 ja konttoripäällikkö 1944–1949 ja Rautakonttori Oy:n toimitusjohtaja 1949–1977. Peltonen oli myös Alvar Aallon suunnitteleman Rautatalon rakennuttaneen Hakasalmen Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1949 ja johtokunnan puheenjohtaja 1951–1977 sekä Rautarvo Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1949. Hänellä oli lisäksi useita oman alansa ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Peltonen oli reservin kapteeni (1943). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2  Viljo Peltonen *Biografiasampo*. Viitattu 23.10.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 715. Viitattu 23.10.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Kauppaneuvos Viljo Peltonen. Rautakaupan kehittäjä. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  22.3.1994. Viitattu 23.10.2022.
**Ilmari Wäre** (26. tammikuuta 1911 Turku – 3. syyskuuta 1982 Turku) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Wäreen vanhemmat olivat Waldemar Aleksander Wäre, aiemmin Wikman, ja Rauha Rautalin ja puoliso vuodesta 1940 Kirsti Eva Ulrika Jäämeri, aiemmin Järnström. Wäre tuli ylioppilaaksi vuonna 1932 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1939. Hän toimi yliopistolla assistenttina ja osallistui sotiin, ennen kuin tuli harjoittelijaksi Nokian palvelukseen vuonna 1945. Yhtiössä hän toimi sitten aina eläkkeelle jäämiseensä saakka. Wäre oli Nokian piirimetsänhoitaja vuoteen 1960, apulaismetsäpäällikkö 1960–1963, metsäpäällikkö 1964–1976 ja sitten vielä yhtiön puutavaramyynnin johtaja. Wäre vaikutti myös merkittävästi Nokian ja G. A. Serlachius Osakeyhtiön yhteisen Puulaaki-yrityksen perustamiseen, jonka ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi tuli myöskin metsäneuvoksen arvonimen sittemmin saanut Väinö Niku. Tämän arvonimen Wäre sai itse vuonna 1970. Sotilasarvoltaan Wäre oli reservin majuri (1967).

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilmari Wäre *Biografiasampo*. Viitattu 23.5.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 1126. Viitattu 23.5.2022.
3. ↑  Kuolleita. Metsäneuvos Ilmari Wäre.  *Uusi Suomi*, 12.9.1982, nro 245, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.5.2022.