recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jamalin työväentalo** (myös Jamalin-Murtorannan työväenyhdistys) oli Lieksan kaupungin (tuolloin Pielisjärvi) Jamalin kylässä sijainnut työväentalo. Talo on purettu 1950-luvun lopulla.

Historiaa
---------

Jamalin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1911. Talo rakennettiin pian perustamisen jälkeen Pielisjärven rantaan. Vuonna 1926 yhdistys juhli 15-vuotisjuhliaan omalla talollaan. Ohjelmassa oli puheita, näytelmä, torvisoittoa sekä erilaisia kilpailuja yleisölle. Näytelmä tosin peruuntui viime hetkellä, sillä näyttelijät eivät tulleet paikalle. Toiminnan mainittiin tuolloin olleen "viime aikoihin saakka" parin-kolmen jäsenen varassa. Siitä huolimatta yhdistys ja talo oli saatu pidettyä toiminnassa. Vuonna 1931 yhdistyksellä oli SDP:n puoluetilaston mukaan kuusi jäsentä.

Talon korjausta varten kerättiin vuonna 1936 rahaa arpajaisilla. Vuoteen 1938 mennessä talo olikin uusittu ja kunnostettu, ja siellä järjestettiin kesäjuhla, jonka ohjelmaan kuului muun muassa urheilukilpailut ja näytelmä. Osallistujia sanottiin olleen runsaasti.

Vielä 1950-luvun lopulla talolla pidettiin iltamia ja tansseja, minkä jälkeen talo on purettu ja yhdistyksen toiminta sammunut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Palokas, Unto: *Voimakas kansanliike*. Lieksan sosialidemokraattinen kunnallisjärjestö r.y. 2002. ISBN 952-91-4784-8.
2. 1 2  Kansan Voima 27.7.1926, no 81 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 13.9.2022.
3. ↑  Kansan Voima 10.8.1926, no 26 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 13.9.2022.
4. ↑  SDP:n puoluetilasto 1929–1931 Sos. dem. puolue/Työväen Arkisto. Viitattu 13.9.2022.
5. ↑  Kansan Voima 16.5.1936, no 54 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 13.9.2022.
6. ↑  Kansan Voima 25.8.1938, no 94 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 13.9.2022.
KuujjuaqKuujjuaqin sijainti Québecin kartalla

Kuujjuaq
**Kuujjuaq** (inuktitutiksi ᑰᔾᔪᐊᖅ, suom. "suuri joki") on Nunavikin alueen suurin inuitien asuttama kylä pohjoisessa Québecissä, Kanadassa. Kylä on Nunavikin alueen hallintokeskus, ja sen asukasluku on noin 2 000. Kylä sijaitsee Koksoakjoen länsirannalla. 

Kylän entinen nimi on **Fort Chimo**. *Chimo* on väärinkirjoitettu muoto sanasta *saimuuq*, joka tarkoittaa *kätellään*. Turkiskauppiaat toivotettiin usein tervetulleiksi sanomalla *saimuuq*, ja lopulta sana siirtyi osaksi kauppa-aseman paikannimeä.

Maantiede
---------

Kuujjuaq sijaitsee joen varrella noin 50 kilometriä ylävirtaan Ungavanlahdelta. Tänne ylettyvät vuoroveden vaihtelut rytmittävät asukkaiden päivittäistä elämää.

Puurajan läheisyydestä huolimatta boreaalisen vyöhykkeen, taigan, kasvillisuus hallitsee kylän ympäristöä. Kuujjuaq on myös karibujen vaellusreitillä, ja kaupungin alueella eläimiä liikkuu runsaasti elo–syyskuussa.

Historia
--------

Ensimmäiset seudulle asettuneet eurooppalaiset olivat herrnhutilaisia, ja he saapuivat alueelle 25. elokuuta 1811 vaikean merimatkan päätteeksi. Siirtolaisryhmän johdossa olivat Benjamin Kohlmeisten ja George Kmoch, ja he löysivät inuitien leiripaikan muutaman kilometrin päässä nykyisen kylän paikalta alavirtaan. Herrnhutilaisryhmän tavoite oli käännyttää alkuperäiset asukkaat kristinuskoon. Kohlmeisterin päiväkirjojen mukaan inuitit olivat kiinnostuneita saamaan lähestysaseman kyläänsä.

Noin vuonna 1830 Hudson's Bay Company aloitti turkiskaupan Nunavikin alueella. Yhtiö perusti ensimmäisen kauppa-asemansa Koksoakjoen itärannalle noin viiden kilometrin päähän alavirtaan nykyisen Kuujjuaqin keskustasta. Kauppa-asema suljettiin 1842 mutta avattiin uudelleen 1866, ja sen asiakkaina olivat inuitien lisäksi innut.

Vuonna 1942 Yhdysvaltain ilmavoimat perusti *Crystal 1* -nimisen lentotukikohdan joen länsirannalle samalle paikalle, jossa nykyinen kylän keskus sijaitsee. Armeijan läsnäolo vuosina 1941 – 1942 nopeutti asutuskeskuksen kehitystä. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvallat luovutti lentotukikohdan Kanadan hallitukselle. Vuonna 1948 paikkakunnalle perustettiin katolinen lähetysasema, terveyskeskus, koulu sekä sääasema. Hudson's Bay Company siirsi toimintaansa lähemmäs kaupunkia 1958 siirtyivät myös loput Fort Chimon asukkaista nykyiseen Kuujjuaqiin.

Liikenne ja talous
------------------

Kuujjuaqin lentoasema on kahdella kiitotiellään alueen ilmaliikenteen keskus. Kaupunkiin ei johda tietä, mutta Route Transtaïgan jatkamista Scheffervillen kautta Kuujjuaqiin saakka on suunniteltu.

Paikkakunnalla on useita hotelleja, ravintoloita, kauppoja ja käsityömyymälöitä sekä pankki.

Lähteet
-------

* Kuujjuaq (Arkistoitu – Internet Archive) Nunavik Tourism Association

Aiheesta muualla
----------------

* Kuujjuaq village (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kativik Regional Government
* Les aurores boreales du Nunavik
Fray Miguel de Herrera, *Juana Inés de la Cruz*, 1700-luku.
**Juana Inés de la Cruz** (1648 tai 1651–1695) oli nykyisessä Meksikossa elänyt nunna, runoilija ja näytelmäkirjailija. 

Sisar Juanaa arvostetaan suuresti Meksikossa. Hänestä kertova kirja ja elokuva ovat lisänneet hänen mainettaan, mutta osa todellisista yksityiskohdista hänen elämässään on unohtunut.

Sisar Juanan syntymävuodesta ei ole varmuutta, eri lähteiden mukaan 1648 tai 1651. Hänen isänsä oli espanjalainen ja äitinsä Meksikossa syntynyt espanjalainen (*criolla*). Hän ei käynyt juuri kouluja, vaan opiskeli itsekseen. Hänen älykkyytensä ja lahjakkuutensa huomattiin varhain. Juana halusi mennä luostariin, ettei avioliitto estäisi häntä oppimasta.

Sisar Juana kirjoitti kaikkia runouden lajeja kuten sonetteja ja balladeja, ja monia näytelmiä. Hänen teoksistaan tuli kuuluisia Meksikossa ja Espanjassa, mutta kuuluisuus johti hakauksiin kirkon kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Fuller, Amy: A Mexican Martyr *History Today*.  28.9.2015. Viitattu 9.3.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Sor Juana Inés de la Cruz *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 9.3.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juana Inés de la Cruz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Teoksen *Historia Naturalis Brasiliae*n kansikuva
**Willem Piso** (1611 Leiden – 28. lokakuuta 1678 Amsterdam) oli alankomaalainen lääkäri ja luonnontieteilijä.

Willem Pison vanhemmat olivat urkuri Hermann Pies ja Cornelia van Liesvelt. Hän opiskeli lääketiedettä Leidenin yliopistossa, ja valmistuttuaan hän asettui Amsterdamiin hoitamaan lääkärin praktiikkaa. Siellä hän muutti sukunimensä muotoon Piso.

Vuonna 1637 Piso valittiin kreivi Johan Maurits van Nassau-Siegenin ja Hollannin Länsi-Intian kauppakomppanian kustantamalle tutkimusretkelle Brasilian hollantilaissiirtokuntaan. Piso osallistui matkalle lääkärinä. Luonnontieteilijänä matkalla oli Georg Marggraf ja taiteilijoina Albert Eckhout ja Frans Post. Perillä Piso valisti sotilaita ja merimiehiä tuoreen kalan, lihan, kasvisten ja hedelmien syönnin tärkeydestä. Hän perehtyi trooppisiin tauteihin, ja oli trooppisen lääketieteen haaran perustajia.

Vuonna 1648 retken tieteellinen anti julkaistiin teoksessa *Historia Naturalis Brasiliae*, missä kuvailtiin muun muassa 133 uutta eteläamerikkalaista lintulajia.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
	+ 2
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Juana Azurduy de Padilla** (1780–1862) olí bolivialainen vapaustaistelija.

Hänen isänsä oli espanjalainen ja äitinsä kuului Bolivian alkuperäisväestöön. Juana jäi nuorena orvoksi ja kasvoi nunnien orpokodissa. Vuonna 1802 hän meni Manuel Padillan kanssa naimisiin ja sai neljä lasta. Hän osallistui taisteluihin Alto Perún alueen itsenäisyydestä espanjalaisia vastaan. Kun espanjalaiset valtasivat Alto Perún takaisin, he takavarikoivat Padillan suvun maat. Juana ja Manuel lähtivät vuorille sissisotaan.

Juana Azurduy de Padilla saavutti itsenäisyystaisteluissa everstiluutnantin arvon ja käytti univormua.

Juana jäi leskeksi, Bolivia itsenäistyi. Juana pyysi sukunsa maiden palauttamista turhaan ja kuoli köyhyydessä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Juana Azurduy: Heroine of Independence *Caserita*. Viitattu 11.3.2022.
2. ↑  Azurduy De Padilla, Juana (1781–1862) *Kirkpatrick, Frederick Alexander. A History of the Argentine Republic. Cambridge, U.K.: The University Press, 1931.*. Viitattu 11.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Kuudennen klaanin perustaja Asha Haji Elmi.
**Kuudes klaani** on somalinaisten kansanliike jonka perusti Asha Haji Elmi. Kansanliikkeen nimi viittaa siihen, että Somalian hallintomalli on perinteisesti perustunut viiden suurimman klaanin yhteistyöhön. Kuudes klaani on somalialainen naisten liike joka yhdistää naiset yli klaanirajojen. Erityisen tärkeä on ollut naisten osuus yritettäessä yhdistää sodan repimää Somaliaa ja diasporassa eläviä somalialaisia perheitä. Kuudes klaani pohjaa Asha Haji Elmin perustamaan somalinaisten ja lasten pelastusliikkeeseen Save Somali Women and Children (SSWC), joka kasvoi klaanien välisten perheitten naistenliikkeestä.

> »Olin kahtia jakaantunut. Syntymäklaanini hylkäsi minut, koska mieheni oli vihollisen klaanista. Mieheni klaani piti minua vakoojana ja muukalaisena kodissani. Mihin kuulunkaan? Identiteetti, jota kukaan ei pystynyt minulta riistämään, oli naiseus, josta tuli minun klaanini.»   
> (Asha Haji Elmi.)
> 
> 

Asha johti naisten ryhmää Somalian rauhanneuvotteluissa 2002 Eldoretissa, Keniassa. Siellä Kuudes klaani tunnustettiin virallisesti ja naisten edustaja hyväksyttiin mukaan rauhanneuvotteluihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Somali women hope to affect Khartoum peace talks *ReliefWeb*.  16.10.2006. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
2. 1 2  "My only clan is womanhood": Building Women's Peace Identities  Arkistoitu 20.7.2011. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Somali Peace Process *AMISOM – African Union Mission In Somalia*. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
* Accomplishment *Save Somali Women and Children*.  Arkistoitu 20.1.2020. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
* Somalia: MPs want more women in new parliament *ReliefWeb*.  13.9.2004. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
**Hunajarihmakala** (*Trichogaster chuna* vanh. *Colisa chuna*) on rihmakaloihin kuuluva kala.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Hunajarihmakala jää noin viisi senttiä pitkäksi. Yleisväriltään se on luonnossa vaaleanruskea, mutta siitä on jalostettu kirkkaamman keltaisia muotoja. Koiraiden värit muuttuvat kirkkaamman oranssinsävyisiksi, kun ne valmistautuvat kutemaan. Kuten muillakin rihmakaloilla, sillä on pitkiksi rihmoiksi venyneet vatsaevät.

Alkuperä
--------

Hunajarihmakala tavataan Pohjois-Intiassa ja Bangladeshissa, missä se elää lammikoissa, ojissa ja sellaisissa järvissä ja joissa, joissa on kasvillisuutta.

Käyttäytyminen
--------------

Luonteeltaan hunajarihmakala on rihmakalaksi rauhallinen, mutta silti selvästi reviiristään tietoinen. Yleensä ei suositella useampaa kuin yhtä koirasta altaaseen. Naaraita voi olla sitten yksi tai useampia. Yhdelle hunajarihmakalalle riittää 50-litrainen allas. Rauhalliselle pariskunnalle riittää 60-litrainen akvaario. Yhden koiraan ja kolmen naaraan asumukseksi riittää jo 80-litrainen akvaario. Hunajarihmakaloja voi pitää myös suuremmissa parvissa, jossa yhtä koirasta kohti on kaksi naarasta. Tällaisia suurempia ryhmiä voi jo pitää yli 200-litraisissa runsaskasvisissa altaissa.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Veden lämpötilan tulisi olla 25–29 °C ja pH:n 6–7. Veden virtaus ei saisi olla kovaa.

Ravinnoksi hunajarihmakalalle kelpaavat kaikenlaiset kuivahiutaleruoat, kuten myös tuore ruoka tai pakasteruoat.

Lähteet
-------

1. ↑  Vishwanath, W.: *Trichogaster chuna* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2010. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.08.2013. (englanniksi)
2. ↑  *Trichogaster chuna* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
3. ↑  Akvaariokeskus
4. ↑  Faunatar (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Sannan akvaariosivut
* Satu Väisänen (Arkistoitu – Internet Archive) Harrastajan sivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Trichogaster chuna | 
* Wikidata: Q1230573
* Wikispecies: Trichogaster chuna
* BOLD: 470336
* CoL: 58CFZ
* EoL: 1003326
* FishBase: 11201
* GBIF: 5211191
* iNaturalist: 114371
* IRMNG: 10154819
* IUCN: 166450
* NCBI: 209233
* WoRMS: 1022769

 |
|  |
| Trichopodus chuna | 
* Wikidata: Q46833830
* CoL: 58HQH
* GBIF: 5211189
* IRMNG: 11038104
* ZooBank: 4AAC2F74-872A-42E1-8187-F0DEBB931FB4

 |

 |
Näkymä Zürichin Uetlibergiltä kohti kaakkoa: vasemmalla Zürichsee, keskellä Horgenberg ja Zimmerberg, oikealla Sihltal ja Albishorn
**Zimmerbergin tunneli** (saks. *Zimmerbergtunnel*) on rautatietunneli Sveitsissä, Zürichin ja Zugin välillä, Horgenin kunnassa. Tunneli alittaa Horgenberg-nimisen kukkulan (668 metriä mpy.), mutta se on saanut nimensä läheisen, vähän korkeamman, Zimmerbergin (748 metriä mpy.) mukaan.

Tunneli on osa valtiollisen SBB:n rataverkkoa. Tunnelin pituus on 1 984 metriä. Tunneli on otettu käyttöön 1.6.1897 osana Thalwil–Arth-Goldau-yhteyttä. Tunneli on yksiaukkoinen ja yksiraiteinen ja se rajoittaa yhdessä Albistunnelin kanssa liikennekapasiteettia Zürichistä Italian suuntaan. Tunneliyhteyden kapasiteettia on suunniteltu parannettavan Zimmerbergin pohjatunnelilla, jonka rakentaminen on puolitiessä.

Lähteet
-------

* Wägli, Hans G.: *Schienennetz Schweiz. Réseau ferré suisse*. Strecken, Brücken, Tunnels. Ein technisch-historischer Atlas. Atlas technique et historique. Toutes les lignes, les ponts, les tunnels. Zürich: AS Verlag & Buchkonzept AG, 2010. ISBN 978-3-909111-74-9. (saksaksi), (ranskaksi)
* Wägli, Hans G.: *Bahnprofil Schweiz. Le rail suisse en profil. CH+*. Teoksen *Schienennetz Schweiz, Réseau ferré suisse* erillinen liite. Zürich: AS Verlag & Buchkonzept AG, 2010. ISBN 978-3-909111-74-9. (saksaksi), (ranskaksi)

### Viitteet

1. ↑  National map: swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo. Viitattu 11.12.2010. (saksaksi),(ranskaksi),(italiaksi),(retoromaaniksi),(englanniksi)
2. ↑   Schienennetz Schweiz, s. 23
Työläismuurahaisten turvonnut takaruumis on täynnä makeaa nestettä.
**Hunajamuurahaiset** ovat muurahaisia, joilla osa yhdyskunnan työläisistä on erikoistunut käyttämään omaa kehoansa ravintovarastona. Nämä työläiset syövät suuria määriä ravintoa, josta suurin osa varastoituu sokerinesteenä eläimen takaruumiiseen, joka turpoaa suureksi nestesäiliöksi. Hunajamuurahaisyhdyskunnan muut muurahaiset saavat ravintoa näiden muurahaisten oksentaessa varastoitua sokerinestettä. Tällä tavoin käyttäytyviä hunajamuurahaisia kuuluu useaan eri sukuun: Australiassa niitä ovat jotkin hevosmuurahaiset ja *Melophorus*-suvun lajit, Pohjois-Afrikassa *Cataglyphis*-suvun lajit sekä Pohjois-Amerikassa *Myrmecostus*-suvun lajit. Lisäksi jotkin pohjoisamerikkalaiset *Prenolepis*-suvun työläismuurahaiset varastoivat takaruumiiseensa rasvaa sokerin sijaan. Hunajamuurahaiset ovat kuivien seutujen hyönteisiä, jotka viettävät vuoden kuivimman osan pesässään varastoitua ravintoa käyttäen. Australian alkuperäiskansat ovat käyttäneet hunajamuurahaisten sokeripitoisia työläismuurahaisia ruokana.

Lähteet
-------

1. ↑  Hunajamuurahaisen ruokavarasto elää *oula.finna.fi*. Viitattu 29.9.2022.
2. ↑  Armotonta menoa muurahaisten maailmassa *Helsingin Sanomat*. Viitattu 29.9.2022.
3. ↑  Nest Relocation and Colony Founding in the Australian Desert Ant, Melophorus bagoti Lubbock (Hymenoptera: Formicidae) *Psyche: A Journal of Entomology*.  2010. Viitattu 29.9.2022.
4. ↑  Honeypot Ants *Atlas Obscura*. Viitattu 29.9.2022.
**Gentry Lee** (s. 1942) on Jet Propulsion Laboratoryn planeettalentojärjestelmien osaston pääinsinööri ja tieteiskirjailija. Hänen kirjallisesta tuotannostaan parhaiten tunnettuja ovat Arthur C. Clarken kanssa yhteiskirjoitetut Kehto, Rama II, The Garden of Rama ja Rama Revealed.

Vastaanotto
-----------

Leen kirjallista tuotantoa on kritisoitu henkilöhahmojen yksityiselämän kiusallisen yksityiskohtaisesta ja pitkällisestä kuvailusta, etenkin runsaista juoneen liittymättömistä seksikohtauksista, jotka muistuttavat Harlekiini-kirjoja. Erään kriitikon sanoin:

*"[Gentry Leen osaksi kirjoittama Kehto] venyy ja venyy ollen täyteen tungettu tarpeettomia seksikohtauksia, jotka runsaasti Gentry Leetä lukeneet tietävät erääksi hänen pakkomielteistään. En voi ymmärtää miksi Lee kokee tarpeelliseksi ympätä seksikohtauksia keskelle tieteiskirjaa vaikka se ei liity mitenkään juoneen. Kerta olisi vielä OK, mutta suurin piirtein neljännen kerran kohdalla laskin kirjan käsistäni ja ajattelin "taasko?!""*
Lisäksi Leetä on kritisoitu stereotyyppisistä rotukuvauksista ja poikkeuksellisen runsaasta rodullisten termien käytöstä, kuten musta, valkoinen, arabi, meksikolainen ym. hahmoja kuvaillessaan.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) Internet Speculative Fiction DatabaseView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Jones, C.:Cradle[vanhentunut linkki], *Science Fiction and Society*, accessed 24.8.2010.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Avtek** oli yhdysvaltalainen lentokonevalmistaja. Yhtiö perustettiin Camarilloon Kaliforniaan vuonna 1982 ja sen lakkasi konkurssin kautta toimimasta vuonna 1998.

Sen perustivat Robert Honeycutt ja Quinten Ward, joiden pyrkimys oli aloittaa komposiittirakenteisen liikelentokoneen Avtek 400:n valmistus. Yritys ja lentokoneen kehityshanke sai rahoitusta Tanskasta, Suomesta, Saksasta ja Japanista.

Vuonna 1991 perustettiin Eurooppaan tytäryritys EuroAvtek, jonka perustamisen rahoittivat Avtek, Per Udsen ja Tanskan valtio. Yhtiön piti alkaa koneen myynti Euroopassa. 

Avtek meni konkurssiin vuonna 1998 ilman tyyppisertifikaattia lentokoneen prototyypille. Quinten Ward osti yhtiön jäljellä olevan hyödyllisen omaisuuden ja perusti AvtekAir-yhtiön jatkamaan koneen kehitystä. Yhtiön johtajana toimii Honeycutt. Web-sivun mukaan koneitä olisi myynnissä.

Lähteet
-------

* Gunston, Bill: *World Encyclopedia of Aircraft Manufacturers*, s. 37, 110. Annapolis: Naval Institute Press, 1993. ISBN 1-85260-205-8. (englanniksi)
* AvtekAir company website (englanniksi)
**Esko Juhana Toiviainen** (2. elokuuta 1915 Käkisalmi – 16. elokuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Toiviainen pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1934 ja valmistui arkkitehtuuria opiskeltuaan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1941.

Toiviainen oli työssä Kulutusosuuskuntien keskusliiton asunto-osastolla 1944–1945 ja Helsingin kaupungin rakennustoimiston arkkitehtina 1945–1947. Vuonna 1947 hän perusti oman arkkitehtitoimiston vaimonsa Tarja Salmion kanssa. Arkkitehtitoimisto Salmio-Toiviainen & Toiviainen suunnitteli viiden vuosikymmenen aikana muun muassa asuinrakennuksia, asuinalueita, tuotantolaitoksia, kirkkoja, seurakuntakeskuksia ja kappeleita, virastoja, kouluja ja muistomerkkejä.

Suunnittelutöitä
----------------

* Rantapolun paritalo, Munkkiniemi, Helsinki 1953 (Einari Teräsvirran kanssa)
* Karjalainen kesäpirtti, Hiidenvesi, Vihti
* Nuijamaan kirkko
* Nummelan, Järvenpään ja Vihtijärven kappelit.
* Luhta Oy:n tehtaat Nastolassa, Joensuussam Haminassa ja Portugalissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arkkitehtuurimuseon arkkitehtiesittely : Esko Toiviainen (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mutanen** (ven. Мутанен) on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä sijaitseva järvi, jonka laskujoki Mutanen laskee Ala-Mielunjärveen.

Maantietoa
----------

Mutanen on 1,8 kilometriä pitkä, noin 600 metriä leveä ja sen pinta-ala on noin 70 hehtaaria. Järvi on erämaassa suoalueella sijaitseva metsäjärvi, jonka rannoilla ei ole asutusta tai rakennuksia. Ennen alueluovutuksia sijaitsi järvestä kaksi kilometriä länteen päin Korpiselän kylä, mutta sitä ei ole enää olemassa. Järven pohjoisosassa sijaitsee pieni luotomainen saari, joka on sen ainoa saari. Järven rannat ovat pääosin avointa suomaata. Ainoa maamerkki on koillisrannassa kohoava yksittäinen mäki.

Vesistösuhteita
---------------

Ala-Mielunjärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Juuvanjoen valuma-alueella ja Korpijärven alueella se sijaitsee. Kummatkin vesistöalueet päätyvät Jänisjokeen, joka virtaa Jänisjärven läpi laskien lopulta Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.

Mutasen joki on erämaajoki, jolla on pituutta 32 kilometriä ja valuma-aluen pinta-alaa 173 neliökilometriä. Joella on kartoissa uoman eri kohdissa ainakin kolme nimeä. Alajuoksu on nimeltään Mutanen ja yläjuoksusta käytetään nimiä Ramajoki tai Vuotsijoki. Mutanen laskee ensin Ala-Mielunjärven pohjoispäähän, mistä jatkaa joki eteenpäin Suomen puolelle Korpijärveen. Korpijärvi on bifurkaatiojärvi, jonka vuoksi se kuuluu edellä mainittuihin kahteen vesistöalueeseen.

Lähteitä
--------

### Huomioita

1. 1 2  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Мутанен (озеро).
2. 1 2 3 4 5  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.

### Viitteet

1. ↑  Vuotsijärvi, Вуотси-ярви (Воутсиярви) (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 26.1.2022. (venäjäksi)
2. 1 2  Mutanen, Мутанен (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 26.1.2022. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Mutanen. *Kartassa:* *Topografinen kartta* 1:100 000. Kartan verkkoversio Maanmittauslaitoksen Karjalan kartat -palvelussa (viitattu 26.1.2022)
4. ↑  Korpijärvi (01.081.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 26.1.2022.
5. ↑  Mutanen joki, Река Мутанен (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 26.1.2022. (venäjäksi)
**Anna-Liisa Hirviluoto** (16. helmikuuta 1929 Helsinki – 23. huhtikuuta 2000) oli arkeologi, joka toimi Museoviraston ja sen edeltäjän Muinaistieteellisen toimikunnan tehtävissä 35 vuotta.

Hirviluodon vanhemmat olivat sotilasmestari Simo Hirviluoto (aiemmin Lång) ja Martta Kasurinen. Hän valmistui historian opettajaksi, mutta 1957 hänestä tuli Muinaistieteellisen toimikunnan esihistoriallisen osaston amanuenssi ja 1972 tapahtuneen Museoviraston perustamisen jälkeen sen esihistorian toimiston tutkija ja välillä vt. osastopäällikkö.

Hirviluodon erikoisalaa oli 1960-luvulla yhteydenpito tieviranomaisiin muinaismuistolain rauhoittamien esihistoriallisten kohteiden tiimoilta, esimerkiksi Porvoon ohitustien ja Porvoon Linnavuoren sekä Tampereen moottoritien ja Sääksmäen Rapolan linnavuoren tapauksissa. Suomen luonnonsuojeluliitto myönsi Museovirastolle paljolti Hirviluodon toiminnan ansiosta ympäristöpalkinnon 1990 ja 1997 virasto taas otti vastaan hänen ansiostaan Hämeen Heimoliiton kunniakirjan.

Hirviluoto työskenteli myös maankäytön suunnitteluun ja kaavoituksiin liittyvissä muinaisjäännöksiä koskeneissa kysymyksissä. Tutkijana hän paneutui rautakauteen, tehden kaivauksia etenkin Varsinais-Suomessa kuten Yläneen viikinkikalmistossa, josta hän ei kuitenkaan ehtinyt julkaista toivomaansa perusteellista selvitystä. Hirviluoto tunnettiin myös aktiivisena pohjoismaiseen yhteistyöhön osallistuvana arkeologina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Matti Huurre: *Hirviluoto, Anna-Liisa. Suomen Kansallisbiografia. Osa 4*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2.  Sivu 7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Margit Korondi** (myöh. **Plachy, Szalay**, o.s. **Kronstein**, 24. kesäkuuta 1932 Celje, Jugoslavian kuningaskunta – 6. maaliskuuta 2022 Las Vegas, Yhdysvallat) oli unkarilainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän edusti seuratasolla budapestiläistä Vasasia. Korondi osallistui kesäolympialaisiin sekä Helsingissä 1952 että Melbournessa 1956 ja voitti yhteensä kahdeksan mitalia, joista kaksi oli kultaisia, kaksi hopeisia ja neljä pronssisia.

Elämä ja urheilu-ura
--------------------

Korondi voitti Helsingin kesäolympialaisista 1952 kuusi mitalia: kultaa eritasonojapuilta, hopeaa joukkuekilpailusta ja pronssia kahdeksanottelusta, permannolta, puomilta ja yhteisvoimistelusta. Hän oli jo käytännössä lopettanut uransa Helsingin-kisojen jälkeen tapahtuneiden loukkaantumisten vuoksi eikä osallistunut vuoden 1954 MM-kilpailuihin mutta teki kuitenkin paluun Melbournen kesäolympialaisiin 1956 voittaen yhteisvoimistelussa kultaa ja joukkuekilpailussa hopeaa. Korondi ei palannut Melbournen olympiakisoista Unkariin vaan loikkasi ja asui loppuelämänsä Yhdysvalloissa. Hän kuoli Las Vegasissa 89-vuotiaana 6. maaliskuuta 2022 sairasteltuaan pitkään.

Lähteet
-------

* Profiili Unkarin olympiakomitea (unkariksi)
* Margit Korondi *Olympedia*.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Unkarin olympiakomitea
3. ↑  Olympedia

Aiheesta muualla
----------------

* Margit Korondi Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Carl Oscar Mannström
**Carl Oscar Mannström** (5. marraskuuta 1875 Roslagen, Ruotsi – 23. joulukuuta 1938 Tukholma) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Mannström valmistui filosofian kandidaatiksi 1901 ja työskenteli toimittajana muun muassa *Vårt Land* ja *Stockholms Dagblad* -lehdissä 1904–1923. Hänet vihittiin papiksi 1919 ja hän toimi pappina Tukholman Adolf Fredrikin seurakunnassa.

Hän julkaisi runokokoelmia ja hänen ruotsiksi kääntämiään virsiä on muutama Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa: virsi 58 "Hjärtan, enigt sammanslutna" (N. L. von Zinzendorf, käännösvuosi 1913), virsi 114 "Stilla natt, heliga natt" (J. Mohr 1915), virsi 189 "Bliv kvar hos mig" (H. F. Flyte, 1920), virsi 624 "En dag, en flyktig stund" (J. Johnsson 1920). 

Virren 496 "Morgonens rodnad över bergen brinner" kohdalla virsikirjassa on maininta, että se olisi Mannströmin kirjoittama virsi vuodelta 1928. Se on kuitenkin käännös latinankielisestä hymnistä "Ecce, iam noctis tenuatur umbra", joka on sunnuntain matutina-hetkipalveluksen hymni. Sen kirjoittajana pidetään nykyään englantilaista apotti Alkuinia (734 – n. 804). Virren on suomenkieliseen virsikirjaan kääntänyt Anna-Maija Raittila 1999 alkusanoin "Aamuyön tummuus punerrukseen vaihtuu".

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 421. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Ecce iam noctis *gregorian-chant-hymns.com*. Viitattu 21.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700*, s. 182. Wessmans musikförlag AB Visby, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1. (ruotsiksi)*
4. ↑  ECCE IAM NOCTIS TENUATUR UMBRA *encyclopedia.com*. Viitattu 21.3.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Mute Records** on brittiläinen levy-yhtiö, jonka Daniel Miller perusti vuonna 1978, lähinnä oman musiikkinsa julkaisemista varten. 

Mute Records tuli tunnetuksi 1980-luvun alun post-punk-artistien kotina. Tunnetuimpia alkuaikojen marginaalisemman linjan edustajia olivat Fad Gadget, Einstürzende Neubauten, Throbbing Gristle ja Cabaret Voltaire. 

Täysin marginaalisen musiikin julkaisija Mute Records ei kuitenkaan ole koskaan ollut, sillä yksi yhtiön ensimmäisistä kiinnityksistä oli valtavirran suosikiksi heti ensimmäisellä albumillaan vuonna 1981 noussut Depeche Mode. Muita tunnettuja Mute Recordsin kiinnityksiä ovat muun muassa Yazoo, Erasure, Sonic Youth, Nick Cave and the Bad Seeds, Goldfrapp, Moby sekä suomalainen Pan Sonic.

Vuonna 2002 Mute Records siirtyi EMI:n omistukseen, mutta Daniel Miller jatkaa edelleen yhtiön johdossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Mute *Discogs*. Viitattu 28.2.2018. (englanniksi)
2. ↑  Tietokanta Mute Recordsin artisteista (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Yahoo Radishin artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Mute Recordsin viralliset kotisivut (englanniksi)
* Mute Recordsin vanhat, arkistoidut kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Aldo Vergano** (27. elokuuta 1891 Rooma – 21. syyskuuta 1957 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Elämäkerta
----------

Vergano osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan, työskenteli vasemmistolehtien toimittajana ja oli vuonna 1925 mukana epäonnistuneessa suunnitelmassa Benito Mussolinin murhaamiseksi. Myöhemmin hän toimi Alessandro Blasettin *Cinematografo*-lehdessä ja teki käsikirjoituksen tämän elokuvaan *Sole* ("Aurinko", 1929). 1930-luvulla Vergano työskenteli käsikirjoittajana ja ohjasi vuonna 1938 ensimmäisen näytelmäelokuvansa *Pietro Micca*.

Partito d’azione -puolueessa toiminut Vergano osallistui toisen maailmansodan aikana Italian vastarintaliikkeeseen ja ohjasi sodan jälkeen klassisena pidetyn vastarintakuvauksen *Il sole sorge ancora* ("Aurinko nousee vielä", 1946). Elokuva sai Kokeellisen elokuvakeskuksen palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla ja Nastro d’argenton parhaasta ohjauksesta. Verganon myöhemmät elokuvat eivät enää herättäneet huomiota. Hänen muistelmansa *Cronache di anni perduti* ("Hukkaan menneiden vuosien kronikka") julkaistiin vuonna 1958.

Elokuvia
--------

* *Quelli della montagna*, 1943

Lähteet
-------

* Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

### Viitteet

1. ↑  Moliterno, s. 328.
2. ↑  Moliterno, s. 328–329.

Aiheesta muualla
----------------

* Aldo Vergano Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Aldo Vergano Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Esquelbecq** on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Yserjoen varrella, noin 19 kilometriä Dunkerquen kaupungista etelään.

Kunnan keskustassa oleva Saint-Folquinin kirkko on vanha. Sen alku juontaa 900-luvulle. Kirkkoa on uudistettu jatkuvasti 1600-luvulle saakka. Se on tyyliltään flanderilainen hallikirkko. Kirkko on omistettu Saint-Folquinille, Kaarle Suuren serkulle ja Thérouannen 15. piispalle, joka kuoli Esquelbecqissä 14. joulukuuta 855. Kirkko paloi palmusunnuntaina 11. huhtikuuta 1976 tuhoutuen kokonaan. Vain kasteallas ja sakasti säästyivät. Kirkko avattiin uudelleen jumalanpalvelukseen jouluaattona 1978.

Kunnan linna *Château d'Esquelbecq* on muodoltaan suuri nelikulmio, jota reunustavat kahdeksan tornia. Linnaa ympäröi vallihauta jonka yli pääsee kahta siltaa pitkin. Nykyinen linna on rakennettu 1600-luvulla. Esquelbecqissa on ollut puulinna jo 800-luvulla suojaamassa normannien hyökkäyksiä vastaan. Linna ja sen ulkorakennukset listattiin historiallisten monumenttien lisäluetteloon 24. heinäkuuta 1944. Linnan sisäpihalla ollut 126-portainen torni tuhoutui maanvyörymässä vuonna 1984. Puutarhat ovat avoinna yleisölle kesäkuusta lokakuuhun. 

  

* Saint-Folquinin kirkkoSaint-Folquinin kirkko
* Château d'EsquelbecqChâteau d'Esquelbecq

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 18.6.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Dunkerque > Calais Tour de France 2022. Viitattu 18.6.2022. (englanniksi)
3. ↑  Village Patrimoine Commune d’Esquelbecq. Viitattu 18.6.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Esquelbecq** Wikimedia Commonsissa
**Essakane** on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Timbuktun alueen Goundamin piirissä Malissa. Se sijaitsee kuivuneen Kamangojärven eteläpuolella noin 40 kilometriä Goundamista pohjoiseen. Kunnassa on 11 200 asukasta (vuonna 2009).

Essakanen kunnan pinta-ala on 8 920 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Timbuktun piiriin, kaakossa Goundamin piirin Douékirén, etelässä Doukourian, lounaassa Télén ja Bintagoungoun sekä lännessä Tin Aïchan kuntiin. Seutu kuuluu kuivuudesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen. Järviä ovat Faguibine sekä jo 1970-luvulla kuivuneet Gouber ja Kamango.

Kuntaan kuuluu 10 kylää ja 15 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat tuaregeja, arabeja ja belloja. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Molemmat ovat kärsineet suuresti järvien kuivumisesta. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, durra ja pavut. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit ja kamelit.

Kunnassa toimii kuusi alakoulua, terveyskeskus ja terveysasema. Aikaisemmin Essakanessa järjestettiin vuotuinen tuaregien kansanperinnefestivaali. Vuosina 2010 ja 2011 se siirrettiin turvallisuussyistä Timbuktuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 3.8.2012. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Essakane 2006-2010 *csa-mali.org*.  2006. Viitattu 3.8.2012. (ranskaksi)
3. 1 2  Schéma Directeur de Lutte Contre l’Ensablement dans le Nord du Mali (6ème et 7ème Régions): Monographie de la Commune de Essakane *environnement.gov.ml*.  2004.  Arkistoitu 6.10.2011. Viitattu 3.8.2012. (ranskaksi)
**Guanahatabeyt** olivat Kuuban alkuperäisasukkaita. Eurooppalaisten saapuessa Karibialle guanahatabeyt asuttivat saaren läntistä kolmasosaa tainojen asuttessa saaren muita alueita. Aikalaislähteissä heitä kuvaillaan muita intiaaneja alkukaintaisemmiksi ja he eivät esimerkiksi rakentaneet asumuksia tai harjoittaneet maanviljelyä. Guanahatabeyt hävisivät nopeasti eurooppalaisten saapumisen jälkeen.

Historia
--------

Nykyinen Kuuba asutettiin viimeistään 6 000 vuotta sitten Jukatanin niemimaan kautta. Isojen Antillien esikeraamisen ajan löydöt tunnetaan casimiroidisina Domikaanisen tasavallan Casimiran löytöpaikan mukaan. Casimiroidisella ei viitata niinkään yhtenäiseen kulttuuriin, vaan alueella käytettyihin tietynlaisiin kivityökaluihin. Sittemmin suuren osaa Karibiaa asuttaneita tainoja pidetään tuloksena uusista saladoidisista asukkaista, jotka levisivät Venezuelasta tai Pienten Antillien kautta 2 000–3 000 vuotta sitten. Uudet ja vanhat asukkaat olivat nykykäsityksen mukaan vuorovaikutuksessa keskenään ja mahdollisesti jopa sulautuivat toisiinsa. Ajan myötä saladoidiset karibialaiset muodostivat oman taino-kulttuurinsa, joka levisi myös suuriin osaan Kuubaa, Eurooppalaisten saapuessa Karibialle guanahatabeyt asuttivat Kuuban läntisintä kolmannesta, kun taas kaksi kolmasosaa saaresta oli jo tainojen asuttamaa. Guanahatabeyt saattavat edustaa alueen vielä jäljellä ollutta casimiroidista väestöä, josta espanjalaiset käyttivät sittemmin virheellisesti nimeä cibonét tai ciboneyt. Nimi lienee viitannut oikeammin tainojen paikalliseen ryhmään. Myös guanahatabey on jonkin alkuperäisen nimen espanjalaistunut muoto.

Guanahatabeyt tunnetaan kolmesta historiallisesta aikalaislähteestä. Kristoffer Kolumbus mainitsee toisella matkallaan alueelle, että hänen lucayanilainen tulkkinsa ei pystynyt kommunikoimaan paikallisen miehen kanssa Cabo San Antonion seudulla, ilmeisesti koska mies puhui jotakin vierasta kieltä. Diego Velázquez mainitsee puolestaan kirjessään Espanjan kuninkaalle vuonna 1514, että Kuuban länsiosassa asuu hyvin alkukantaisia intiaaneja, joilla ei ollut kyliä saatika asumuksia tai viljelmiä. Bartolomé de las Casas mainitsee samaan tapaan alkukantaiset intiaanit, lisäten että he eivät olleet sukua alueen muille intiaaneille ja että he asuivat luolissa. On kuitenkin epäselvää, missä määrin historialliset lähteet ovat luotettavia. Guanahatabeyt hävisivät nopeasti eurooppalaisten saapumisen jälkeen.

Kulttuuri
---------

Guanahatabeyt olivat metsästäjä-keräilijöitä. He eivät viljelleet maata, eivät tiettävästi käyttäneet keramiikkaa eikä heillä ollut hierarkista yhteisörakennetta. Guanahatabeyiden puhumasta kielestä on eri näkemyksiä. Jotkut tutkijat ovat pitäneet sitä waraon sukukielenä, tainojen puhuman kielen kaltaisena arawakilaisena kielenä tai mayakielten sukukielenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Valtonen, Pekka: "Ensimmäiset ihmiset Isoilla-Antilleilla", *Karibian historia*. Gaudeamus, 2017. ISBN 978-952-345-516-0.
2. 1 2  A. Brooke Persons: Reconsidering the Guanahatabey of Western Cuba (pdf) *Digital Library of the Carribean*. University of Florida. Viitattu 10.5.2018. (englanniksi)
Marc-René de Voyer de Paulmy d'Argenson. 
**Marc-René de Voyer de Paulmy d'Argenson** (4. marraskuuta 1652 Venetsia – 8. toukokuuta 1721 Pariisi) oli Argensonin ensimmäinen markiisi ja ranskalainen poliitikko.

Marc-René de Voyer de Paulmy d'Argenson syntyi Venetsiassa, jossa hänen isänsä, jonka etunimi oli myös Marc-René, toimi suurlähettiläänä. Perinteen mukaisesti hänet julistettiin Venetsian kaupungin kummilapseksi ja tämän tähden hän sai kantaa etunimeä Marc.

Hän toimi valtioministerinä ja poliisipäällikkönä 21 vuotta 1697–1718. Hänen nimensä yhdistetään aina poliisipäällikön (*Lieutenant général de police*) virkainstituutioon. Hän laajensi viran toimialaa ja tehtäväkuvaa erityisesti perustamalla poliisitarkastajain virat vuonna 1708 ja tehostamalla julkisten paikkojen yleistä valvontaa. Hän taisteli jansenisteja vastaan ja ajoi vuonna 1709 pakoon Port-Royal-des-Champsin nunnat.

Hän toimi Ranskan oikeusministerinä 28. tammikuuta 1718 – 7. kesäkuuta 1720 ja Orléansin herttuan sijaishallituksen aikana valtiontalouden neuvoston puheenjohtajana. Hän onnistui vain vaivoin havaitsemaan Law-järjestelmän epäonnistumisen, mutta koki kuitenkin epäonnistuneensa tehtävässään ja luopui tehtävästään vuonna 1720.

Hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1718, juuri kun hänen virkauransa oli korkeimmillaan. Hänen poikansa René-Louis ja Marc-Pierre loivat loistavat uran kuninkaan palveluksessa.

Lähteet
-------

* Ranskan akatemian henkilötietosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hänen sukuhistoriansa sivut[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Jean d'Estrées** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 11718–1721** | Seuraaja:**Jean-Joseph Languet de Gergy** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kuudes aisti** (norj. *Det tredje øyet*) on norjalainen vuonna 2013 tuotettu dekkaritelevisiosarja. Sarjan ovat tuottaneet Bent Roglien, Ole Marius Araldsen, Lasse Hallberg ja Anne Kolbjørnsen, käsikirjoittaneet Ole Marius Araldsen ja Kjersti Ugelstad sekä ohjanneet Alexander Andresen ja Thom Hell. Sarjasta on tähän mennessä ilmestynyt kaksi tuotantokautta, joihin kuului yhteensä kaksikymmentä jaksoa. Kuudennen aistin pääosissa näyttelee Kyrre Haugen Sydness. Suomessa sarjaa näyttää Nelonen kaksi jaksoa kerrallaan. Ensimmäiset kaksi jaksoa tulivat 1. tammikuuta 2015.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Sarja kertoo komisario Viggo Lustista (Kyrre Haugen Sydness), jonka tytär Christina (Ida Leonora Valestrand Eike) on kadonnut viisivuotiaana reilut neljä vuotta sitten. Viggon ex-vaimo Sofie (Marte Engebrigtsen) ja Viggo ovat eronneet ja Sofie asuu nykyisin Håvard de Langen (Christian Rubeck) kanssa ja on raskaana tälle. Viggo yrittää ammattinsa murhamysteereiden lomassa ratkoa tyttärensä katoamisen mysteeriä. Hänen työkavereinaan työskentelevät muun muassa Viggon työpari Mari Friis (Ida Elise Broch), Kårstein Omvik (Endre Hellestveit), Due (Ingar Helge Gimle) ja Liv Holm (Trine Wiggen). Viggo huomaa, että hän näkee unissaan johtolankoja murhiin ja oman tyttärensä mysteeriin.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Kyrre Haugen Sydness  | … |  Viggo Lust
  |
|  Ida Elise Broch  | … |  Mari Friis
  |
|  Endre Hellestveit  | … |  Kårstein Omvik
  |
|  Trine Wiggen  | … |  Liv Holm
  |
|  Ingar Helge Gimle  | … |  Due
  |
|  Marte Engebrigtsen  | … |  Sofie
  |
|  Ida Leonora Valestrand Eike  | … |  Christina Lust 
  |
|  Christian Rubeck  | … |  Håvard de Lange 
  |
|  Charlotte Frogner  | … |  Annika
  |

Lähteet
-------

* 
*
**Amnisos** (kreik. Ἀμνισός, *Ἀmnisós*; myös Ἀμνισσός, *Amnissós*) oli minolaisaikainen ja antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Iraklionin kunnassa Karteróksen kylässä lähellä saaren pohjoisrannikkoa, noin seitsemän kilometriä Iraklionin kaupungista itään.

Amnisos oli yksi Knossoksen satamakaupungeista. Nimi "Amnisos" palautuu ilmeisesti paikan alkuperäiseen nimeen ja esiintyy mykeneläisaikaisissa lineaari-B-kirjoituksissa muodossa *a-mi-ni-so*. Nykyisin paikka tunnetaan myös nimellä Palaióchora.

Amnisoksen niin kutsuttu Liljafresko.
Amnisoksen alueelta on löydetty minolaisaikainen "huvila", joka tunnetaan nimellä "Liljojen talo" sieltä löytyneiden lilja-aiheisten seinämaalausten mukaan. Huvila rakennettiin mahdollisesti uuden palatsikauden alkupuolella (MM III-kaudella, noin 1700–1600 eaa.), joskin myös uuden palatsikauden loppupuolta (LM IA, noin 1600–1480 eaa.) on ehdotettu. Huvila tuhoutui maanjäristyksessä ja rakennettiin uudelleen vaatimattomampana. Lopullisesti se tuhoutui tulipalossa 1400-luvulla eaa. jälleen mahdollisesti maanjäristyksen seurauksena.

Rakennuksen koko oli 20 x 20 metriä. Se oli kaksikerroksinen ja siinä oli lukuisia erikokoisia huoneita, joissa osassa oli *polythyron*-seinät, ja mahdollisesti valokuilu. Sen lukuisiin kasviaiheisiin seinämaalauksiin kuuluu myös mm. iiriksiä ja minttuja esittäviä maalauksia. Maalaukset ovat nykyisin Iraklionin arkeologisessa museossa.

Alueelta on löydetty myös muita rakennuksia, kuten niin kutsutut kompleksit C ja E, jotka säilyivät käytössä myös mykeneläisenä aikana. Antiikin aikana 600-luvulla eaa. paikalle rakennettiin Zeus Thenatakselle omistettu temppeli, joka oli käytössä 100-luvulle jaa. saakka. Keskiajalla paikka autioitui ja asutettiin uudelleen venetsialaisvallan aikana.

Ensimmäiset arkeologiset kaivaukset alueella suoritti Spyrídon Marinátos vuosina 1929–1938. Myöhemmin alueella on suoritettu muita kaivauksia.

Eileithyian luola, joka oli merkittävä kulttipaikka, sijaitsee noin kilometrin Amnisoksesta etelään.

Lähteet
-------

1. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Knossos", *Antiikin käsikirja*, s. 267–269. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. ↑  Mycenean (Linear B) - English Glossary *Explore Crete*.  Arkistoitu 6.11.2015. Viitattu 5.10.2015.
3. 1 2  Minoan villa of the lilies Ministry of Culture and Sports. Viitattu 6.10.2015.
4. 1 2  Amnisos *Minoan Crete*. Viitattu 6.10.2015.
5. 1 2  Amnissos Ministry of Culture and Sports. Viitattu 6.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amnisos** Wikimedia Commonsissa
**Marja-Liisa Someroja** (s. 30. marraskuuta 1946) on suomalainen veteraanimiekkailija, joka on voittanut veteraanien maailmanmestaruuden kalvalla yhdeksän kertaa (vuosina 2001, 2002, 2003, 2005, 2007, 2008, 2016, 2018 ja 2019) sekä floretilla neljä kertaa (vuosina 2002, 2008, 2013 ja 2018). Hän oli lisäksi mukana naisten kalpajoukkueessa, joka voitti veteraanien maailmanmestaruuden 2018 ja Suomen joukkueessa, joka voitti vuonna 2004 Euroopan mestaruuden.

Someroja oli Suomen miekkailuliiton varapuheenjohtaja vuosina 2003–2011, kansainvälisen miekkailuliiton FIEn kurinpitolautakunnan jäsen 2004–2008 sekä pitkäaikainen HFM:n hallituksen jäsen. Olympiadilla 2005–2008 hän oli Suomen Olympiakomitean valtuuskunnan varajäsen. Someroja toimii myös miekkailuvalmentajana ja on suorittanut ammattivalmentajatutkinnon vuonna 2003.

Lähteet
-------

1. ↑  Veteraanien MM-kilpailut Livorno Suomen miekkailu- ja 5-otteluliitto. Viitattu 9.8.2019.
2. ↑  Marja-Liisa Someroja Suomen Miekkailu- ja 5-otteluliitto. Viitattu 10.2.2021.