recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tatjana Nikolajevna Ovetškina** (ven. Татьяна Николаевна Овечкина, s. 19. maaliskuuta 1950 Moskova, Venäjän SFNT) on Neuvostoliittoa edustanut, kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän edusti Neuvostoliiton naisten maajoukkuetta Montréalin kesäolympialaisissa 1976 ja Moskovan kesäolympialaisissa 1980, joissa kummassakin Neuvostoliitto voitti kultaa. Lisäksi Ovetškina oli mukana voittamassa kerran naisten koripallon maailmanmestaruutta ja kuudesti Euroopan mestaruutta. Hän kuuluu osin sukujuuriltaan suomensukuiseen kansaan, mordvalaisiin.

Ovetškina on jääkiekkoilija Aleksandr Ovetškinin äiti.

Lähteet
-------

1. ↑  Tatyana Ovechkina *Olympic Games*. Viitattu 15.9.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Mother Russia: Alex Ovechkin's mom made sure he got what he deserved *Sports Illustrated*. Viitattu 15.9.2017. (englanniksi)
3. ↑  How "Russian" is Russia’s Winter Olympics? *Sports Unbiased*.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 11.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tatyana Ovechkina Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)
* Profiili FIBA Archive (englanniksi)
* Profiili FIBA Archive (englanniksi)

Neuvostoliiton joukkue – Kesäolympialaiset 1976
4 Rupšienė |
5 Nadyrova |
6 Kurvjakova |
7 Baryševa |
8 Ovetškina |
9 Šuvajeva |
10 Semjonova |
11 Zaharova |
12 Ferjabnikova |
13 Suharnova |
14 Dauniene |
15 Klimova |
Valmentaja Aleksejeva

Neuvostoliiton joukkue – Kesäolympialaiset 1980
4 Rupšienė |
5 Šarmai |
6 Beselienė |
7 Baryševa |
8 Ovetškina |
9 Šuvajeva |
10 Semjonova |
11 Rogyžyna |
12 Ferjabnikova |
13 Suharnova |
14 Nadyrova |
15 Ivinskaja |
Valmentaja Aleksejeva
**Otto Korhonen** (11. kesäkuuta 1884 Rautalammi – 3. maaliskuuta 1935 Kaarina) oli suomalainen puuseppä ja tehtailija, joka tunnetaan Kaarinassa toimivan Huonekalutehdas Korhosen perustajana sekä yhteistyöstään arkkitehti Alvar Aallon kanssa.

Rautalammin Kärkkäälässa syntynyt Korhonen kävi puuseppäkoulun Kuopiossa ja perusti vuonna 1910 kolmen muun puusepän kanssa puusepänverstaan Turkuun Nummenmäen kaupunginosaan. Huonekalu- ja Rakennustyötehdas Oy valmisti muun muassa ovia ja ikkunoita sekä toimi Venäjän armeijan alihankkijana valmistaen työkalujen varsia ja sisustaen sukellusveneitä ja panssarilaivoja. 1920-luvulla Korhonen aloitti yhteistyön Turkuun arkkitehtitoimiston perustaneen Alvar Aallon kanssa. Tehdas erikoistui Aallon suunnittelemien huonekalujen valmistukseen ja seuraavalla vuosikymmenellä yhteistyö jatkui Aallon perustaman Artekin kanssa.

1920-luvulla Korhonen ja Aalto kehittivät yhdessä koivun puuntaivutusmenetelmän, jonka avulla luotiin tunnetut Paimio-tuolit. Korhosen tehtaan kalusteilla sisustettiin muun muassa Aallon suunnittelema Paimion parantola.

Korhonen oli Kaarinan kunnanvaltuuston jäsen. Hän kuoli kotonaan Kaarinassa lyhyen sairauden jälkeen 50-vuotiaana maaliskuussa 1935. Vuonna 2010 Kaarinan Littoisiin nimettiin Otto Korhosen katu.

Lähteet
-------

1. 1 2  † Otto Korhonen.  *Turun Sanomat*, 4.3.1935, nro 61, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.3.2021.
2. 1 2  50-vuotias.  *Uusi Aura*, 11.6.1934, nro 154, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.3.2021.
3. 1 2  Korhonen, Pekka: Vanhan Rautalammin Korhosten sukukätkö: Otto Korhosen katu (PDF)  27.2.2017. Vanhan Rautalammin Korhosten sukuseura. Viitattu 16.3.2021.
4. ↑  Huonekalutehdas Korhonen täyttää sata vuotta  2010. Varsinais-Suomen yrittäjä. Viitattu 16.3.2021. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Varjo, Pirkko: Korhosta kehitetään Aallon hengessä  2008. Varsinais-Suomen yrittäjä. Viitattu 16.3.2021. [vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Ancyluskotilo** (*Ancylus fluviatilis*) on virtavesissä elävä pieni makean veden nilviäislaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ancyluskotilon kuori on noin 6 mm pitkä ja 5 mm leveä. Se on kierteetön, kupumainen, ja kuoren huippuna on taaksepäin kaartuva, hieman koukkumainen kärki. Kuoren ulkopinnassa voi olla heikkoja pitkittäisuurteita. Väriltään kuori vaihtelee kellanruskeasta tummanharmaaseen.

Levinneisyys
------------

Lajia tavataan laajalti Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Uudempien tutkimusten mukaan se saattaa muodostaa kryptisen lajiryhmän kolmen muun kotilolajin kanssa. Tällöin varsinaisen *Ancylus fluviatilis* -lajin levinneisyys rajoittuisi Espanjasta Sloveniaan ulottuvan linjan pohjoispuoliseen Eurooppaan. Suomessa ancyluskotiloa tavataan suunnilleen Oulun korkeudelle saakka.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Laji elää veden alla kiinnittyneenä kivien pintaan. Se on paikoittainen makean veden laji, joka edellyttää elinpaikaltaan voimakkaasti virtaavaa ja hapekasta vettä sekä yleensä kivikkoista pohjaa. Joskus sitä tavataan myös järvien rannoilla, joille kohdistuu riittävän voimakas aallokko. Laji ei siedä veden laadun tai lämpötilan muutoksia ja paikoin vesistöjen saastuminen aiheuttaa vaaran kotilopopulaatioille. Kotilo käyttää ravinnokseen leviä.

Evoluutio ja subfossiilit
-------------------------

Ancyluskotilo tunnetaan fossiiliaineistosta ainakin 2,5–1,7 miljoonaa vuotta sitten vallinneelta varhaiselta pleistoseenikaudelta saakka. Toisaalta se esiintyy subfossiilina Itämeren paikalla noin 10 000 vuotta sitten sijainneen makeavetisen Ancylusjärven aikaisissa sedimenteissä. Ancylusjärvi on nimetty näiden sille tyypillisten kuorilöytöjen mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seddon, M. Albrecht, C. & Van Damme, D.: *Ancylus fluviatilis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 8.8.2014. (englanniksi)
2. ↑  Risto Väinölä: Ancyluskotilo – *Ancylus fluviatilis* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. 1 2  Kirsi Hutri & Tiina Mattila: Kotilo ja simpukkaharrastajan opas. Tammi 1991 s. 130–131
4. 1 2  Snails and Slugs (Gastropoda) molluscs.at
5. ↑  Tikkanen, Matti & Juha Oksanen (2002). Late Weichselian and Holocene shore displacement history of the Baltic Sea in Finland. Fennia 180: 1-2 Helsinki. ISSN 0015-0010.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1434354
* ADW: Ancylus\_fluviatilis
* BioLib: 2611
* BOLD: 29499
* CoL: DPMC
* EoL: 452812
* EPPO: ANCUFL
* EUNIS: 286018
* Fauna Europaea: 430535
* Fauna Europaea (new): e9f696ab-11d2-4a8e-8514-8f100a0a8e10
* Fossilworks: 307499
* GBIF: 5189830
* iNaturalist: 150049
* IRMNG: 10724041
* ITIS: 76581
* IUCN: 156181
* NBN: NHMSYS0020528096
* NCBI: 153587
* SeaLifeBase: 7383
* WoRMS: 821985
* ZooBank: F7B1D084-CDEE-431C-975F-E8BCA474C735

 |

 |
**Mangaanidioksidi**, *mangaani(IV)oksidi*, (MnO2) on musta, jauhemainen suola, joka tunnetaan myös nimillä ruskokivi ja pyrolusiitti-nimisenä mineraalina. Mangaanidioksidi on lähes poikkeuksetta teollisuuden lähtöaineena muita mangaanisuoloja valmistettaessa. Mangaanidioksidia käytetään tavallisissa kuivapareissa, paristojen keskeisissä rakennuspaloissa, joissa se pelkistyy alemmalle hapetusluvulle.

Mangaanidioksidi liukenee hyvin lämpimään, väkevöityyn rikkihappoon, kaava alla. Samalla vapautuu happea.

2MnO2(s)+2H2SO4(aq) → 2MnSO4(aq)+O2+H2O

Vastaava reaktio suolahapon kanssa.

MnO2(s)+4HCl → MnCl2+Cl2+2H2O

Molemmissa tapauksissa havaitaan mangaanin yhtenevyys lähisukulaiseensa, rautaan.

Mangaanidioksidi on veteen liukenematonta ja sen moolimassa on 86,9 g/mol, sulamispiste 553 °C (hajoaa dimangaanitrioksidiksi eli mangaani(III)oksidiksi Mn2O3 ja hapeksi), tiheys 5,0 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 1313-13-9.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 186. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Mangaanidioksidin kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: Manganese dioxide (englanniksi)
* Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Manganese dioxide (englanniksi)
**Mangalore** (kannadaksi ಮಂಗಳೂರು, *Mangalūru*, tuluksi ಕುಡ್ಲ, *Kudla*, konkaniksi ಕೊಡಿಯಾಲ್, *Kodial*, bearyksi ಮೈಕಲ, *Maikala*) on Intian Karnatakan osavaltion tärkein satamakaupunki. Se sijaitsee Arabianmeren ja Länsi-Ghatien vuorijonon välissä Karnatakan lounaisosassa ja toimii Dakshina Kannadan piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Mangaloressa asui 484 785 asukasta

Mangalore on saanut nimensä Mangaladeviltä, paikalliselta hindujumalattarelta. Se kehittyi Arabianmeren rannikon satamakaupunkina ja on edelleen yksi Intian merkittävimmistä satamista. Mangalore toimii usein Malabarrannikon vesiliikenteen tukikohtana ja se sijaitsee Netravati- ja Gurupura-jokien takavesien alueella. Kaupungissa on trooppinen ilmasto ja koillisen kesämonsuunin Arabianmeren-haara tuo kaupunkiin sateita. Mangaloren satama käsittelee 75 prosenttia Intian kahvinviennistä ja valtaosan cashew-pähkinöiden viennistä.

Mangalorea hallitsivat useat suurvallat: Kadamba-dynastia, Vijayanagara-valtakunta, Chalukya-dynastia, Rashtrakuta-dynastia, Hoysala-valtakunta ja Portugalin imperiumi. Britit sekä Mysoren kuningaskunnan hallitsijat Hyder Ali ja Tippu Sultan kiistelivät kaupungin hallinnasta. Se joutui lopulta brittien haltuun vuonna 1799 ja pysyi Madraksen provinssin osana Intian itsenäistymiseen saakka vuonna 1947. Kaupunki liitettiin Mysoren osavaltioon (nykyinen Karnataka) vuonna 1956.

Mangaloren väestö on monipuolinen. Kaupungissa puhutaan useita kieliä, joihin kuuluvat tulu, konkani, kannada ja beary. Kaupungin ympäristölle luonteenomaisia ovat matalat kukkulat, kookospalmut, joet ja purot sekä punatiilikattoiset rakennukset.

Lähteet
-------

1. ↑  Cities having population 1 lakh and above (PDF) (s. 12) *Provisional Population Totals, Census of India 2011*. Census of India. Viitattu 28.11.2020. (englanniksi)
2. ↑  CNC India Fund Summary.  *CNC India Fund I Periodical*, 2008, 1. vsk, nro 1, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  States Reorganization Act 1956 Commonwealth Legal Information Institute.  Arkistoitu 12.6.2009.
4. ↑  Savitha Suresh Babu: Tiles for style (Arkistoitu versio)  17.2.2007. The Hindu.  Arkistoitu 28.10.2007. Viitattu 28.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mangalore** Wikimedia Commonsissa
**Kerán Kardiótissan luostari** (kreik. Μονή Κεράς Καρδιώτισσας, *Moní Kerás Kardiótissas* eli Μονή Παναγίας Κεράς, *Moní Panagías Kerás*, myös *Kerán luostari*, *Kardiótissan luostari*) on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se on omistettu Neitsyt Marialle ja sijaitsee Chersónisoksen kunnassa lähellä Kerán kylää, noin 50 kilometriä kaakkoon Iraklionista.

Kerán Kardiótissan luostarin pääkirkko.
Luostarin tarkkaa perustamisaikaa ei tunneta. Se sijoittuu vuosien 961–1204 välille. Perustaminen ja luostarin nimi liittyy todennäköisesti alueella vaikuttaneeseen ihmeitätekeväksi uskottuun 800-luvulta peräisin olevaan Neitsyt Marian (*Kyría* > *Kerá*) ikoniin. Kerrotaan, että ikoni vietiin ikonoklasmin aikana Konstantinopoliin, mutta palasi saarelle ihmeellisellä tavalla. Venetsialaisvallan aikana ikoni vietiin Roomaan ja se on nykyisin kaupungin Pyhän Alfonson kirkossa. Roomaan viety ikoni korvattiin toisella vastaavalla vuonna 1735. Myös sitä pidetään ihmeitätekevänä. Luostarin nimi on siirtynyt läheisille Kerán ja Áno Kerán kylille.

Turkkilaiset tuhosivat luostarin vuonna 1822, mutta se korjattiin pian. Luostari tuhottiin uudestaan vuonna 1842. Kreetan kansannousun aikana 1866–1867 luostari toimi yhtenä kansannousun tukikohdista suojaisan sijaintinsa ansiosta. Vuonna 2011 luostarissa oli 26 asukasta.

Luostarin pääkirkko (*katholikon*) on omistettu Neitsyt Marian syntymälle. Kirkko on muodostunut neljässä vaiheessa lisäämällä alkuperäiseen kirkkoon lisää huoneita ja pienempi kappeli. Kirkon seinämaalaukset ovat 1300-luvulta. Luostari on hallinnoltaan stauropegiaalinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Μονή Παναγίας Κεράς Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 15.4.2015.
3. 1 2 3 4  Μονή Κεράς Καρδιωτίσσης *Cretan Beaches*.  Arkistoitu 11.4.2015. Viitattu 15.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kerán Kardiótissan luostari** Wikimedia Commonsissa
Tatjana Konstantinovna Romanova
Ruhtinatar **Tatjana Konstantinovna Romanova**, myöhemmin **Äiti Tatjana** (ven. Княжна Татьяна Константиовна) (23. tammikuuta 1890 – 28. elokuuta 1970) oli aatelissukuinen venäläinen, Konstantin Konstantinovitš Romanovin (Venäjän keisari Nikolai I:n lapsenlapsi) kolmas tytär.

Tatjana Konstantinovna avioitui Konstantin Bagration-Muhranskin kanssa 6. syyskuuta 1911 Tatjanan isän palatsissa Pavlovskissa Pietarin lähistöllä. Perheeseen synty kaksi lasta:

* Teimuraz Konstantinovitš Bagration-Muhranski (21. elokuuta 1912)
* Natalia Konstantinovna Bagration-Muhranskaja (19. huhtikuuta 1914)

Konstantin Bagration-Muhranski kaatui 1. kesäkuuta 1915 ensimmäisessä maailmansodassa Jaroslavlissa.

Venäjän vallankumouksen aikana vuonna 1917 Tatjana lapsineen pakeni Venäjältä Romaniaan ja myöhemmin Sveitsiin yhdessä setänsä Dmitri Konstantinovitšin adjutantin Aleksandr Korotšenzovin kanssa. Marraskuussa 1921 Tatjana ja Aleksandr Korotšenzov avioituivat, mutta mies kuoli kolme vuotta myöhemmin Lausannessa. Tatjana kasvatti lapset yksin, ja heidän aikuistuttuaan hän ryhtyi nunnaksi. 

Tatjana kuoli abbedissa Äiti Tatjanana Öljymäen luostarissa Jerusalemissa 28. elokuuta 1970.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tatjana Konstantinovna Romanova**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Buharan viimeinen emiiri ja Manghit-dynastian viimeinen hallitsija Mohammed Alim Khan Sergei Prokudin-Gorskin 1911 ottamassa alkuperäisessä värivalokuvassa..
**Manghitit** olivat turkkilainen heimo, joka vaikutti Keski-Aasiassa. He sulautuivat myöhemmin muuhun väestöön, mutta heidän jälkeläisensä nousivat johtaviin asemiin Buharan emiirikunnassa.

Manghitit polveutuivat mangkitien mongoliheimosta. 1200-luvulla he muuttivat länteen Mongoliasta ja asettuivat Dasht-i Qipchaqiin. Seuraavan vuosisadan aikana he olivat levinneet Volga ja Uraljokien väliselle alueelle. Pieniä määriä heitä muutti myös Pohjois-Kaukasukselle ja Pohjois-Afganistaniin. Kiptšakien alaisuudessa Volgalla asuneet manghitit alkoivat puhua turkkilaista kieltä 1300-luvulla ja he tulivat myöhemmin tunnetuiksi nogaina. Muualla he sulautuivat uzbekkeihin, karakalpakeihin ja kazakeihin.

Manghitit eivät muodostaneet yhtenäistä yhteisöä, vaan he jakautuivat useisiin pienempiin ja suurempiin ryhmiin. Osa alkoi ottaa osaa poliittiseen elämään Buharassa ja muissa kaanikunnissa. Esimerkiksi ennen kuin Shaybani Khan sai vallan Transoxaniassa vuonna 1503 manghiti nimeltä Khoja (Khwaja) Qazi Manghit Ura-tepen muinaista kaupunkia. 1700-luvun puolivälissä manghitit saivat vallan Buharassa ja manghitihallitsijoiden dynastia johti maata vuoteen 1920 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Chahryar Adle, Irfan Habib ja Karl M. Baipakov: *History of civilizations of Central Asia – Volume V*, s. 53-54. UNESCO Publishing, 2003. ISBN 92-3-103876-1. (englanniksi)
**Karfí** (kreik. Καρφί; myös *Karphi*) on vuorenhuippu ja minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Díktivuorilla Lasíthin ylätasangon pohjoispuolella noin 1 100 metrin korkeudessa. Asutus käsitti Karfín ja Mikrí Kopránan vuorenhuippujen välisen tasaisemman alueen. Paikan nykyaikainen nimi on peräisin vuorenhuipusta. Asutuksen minolaisaikaista nimeä ei tunneta.

Karfín minolaisen asutuksen raunioita.
Keskiminolaisella kaudella (n. 2000–1600 eaa.) paikalla oli todennäköisesti vuorenhuippupyhäkkö. Myöhäisminolaisella kaudella (LM IIIC, noin 1190–1170 eaa.) paikalle syntyi asutus, joka toimi turvapaikkana alemmista minolaisasutuksista muuttaneille. Tutkijoiden mukaan Karfín asukasluku on ollut suurimmillaan noin 3 500.

Asutus säilyi käytössä aliminolaiselle kaudelle (n. 1100–950 eaa.), jolloin sen asukkaat olivat viimeisiä minolaisia, niin kutsuttuja eteokreettejä. Tämän jälkeen se hylättiin vähitellen. Paikalta on löytynyt suhteellisen vähän muinaisesineitä, koska asutus ei monien muiden minolaisten asutusten tavoin tuhoutunut äkkiä, vaan ihmiset veivät esineet mukanaan kun paikka hylättiin.

Asutuksesta on tunnistettu useita pyhäkköjä. Yksi merkittävimmistä esinelöydöistä on jumalatarhahmo, jonka kädet on nostettu ylös rukous- tai siunausasentoon. Asutuksen ympäriltä on löydetty hauta-alueita ja useita pieniä *tholos*-hautoja.

Alueen kaivaukset suoritti John Pendlebury vuosina 1937–1939. Paikan arkeologisen merkittävyyden oli ymmärtänyt jo Arthur Evans.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Karphi *Minoan Crete*. Viitattu 7.10.2015.
2. 1 2 3 4 5  Minoan settlement at Karfi *Destination Crete*. Viitattu 7.10.2015.
3. ↑  Willetts, R. F.: *Ancient Crete: From Early Times Until the Roman Occupation*, s. 27. Routledge, 2013. ISBN 1134528388. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karfí** Wikimedia Commonsissa
**Suojoen työväentalo** oli Someron kaupungin Suojoen kylässä sijainnut työväentalo, joka purettiin vuonna 1989.

Historiaa
---------

Ensimmäinen työväenyhdistys Suojoen alueella oli nimeltään Lautelan työväenyhdistys, joka perustettiin vuonna 1907. Vuonna 1917 yhdistys päätti ostaa yksityishenkilöltä talon, mutta ei ole tietoa, ehtikö kauppa toteutua. Yhdistys lakkasi toimimasta sisällissodan aikaan. Sen lakattua toimimasta perustettiin lähes samalle alueelle Suojoen työväenyhdistys.

Talo rakennettiin talkootyönä vuosien 1920–1921 aikana. Talkooväkeä oli jopa 80 henkeä. Työväentalon käyttö hiipui 1940–1950-lukujen aikana, kun "sakki meni kahtia". Tällä viitataan mahdollisesti sodan jälkeiseen SKDL:n syntyyn ja työväenliikkeen jakautumiseen. Vuonna 1968 pidettiin vielä hirvipeijaiset ja Oraksen osuuskuntajuhlat. Yhden lähteen mukaan talo oli autiona jo vuodesta 1953 lähtien, eli vuoden 1968 juhlat olivat poikkeus.

Vuonna 1977 heräsi ajatus talon korjaamisesta. Sen katto vuoti ja savupiiput olivat rapistuneet, mutta kantavat rakenteet olivat vielä ehjät. Someron Eläkeläiset olisi halunnut kunnostaa talon eläkeläisten vapaa-ajanviettopaikaksi ja koko Someron työväestön käyttöön. Suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut. Loppuvaiheessa talo oli SKDL:n Suojoen yhdistyksen omistuksessa. Alkuvuodesta 1989 talo lahjoitettiin KTK:n Etelä-Hämeen aluejärjestölle. KTK purki rakennuksen ja käytti suurimman osan hirsistä. Osa varastoitiin peitteen alle, missä ne olivat muutaman vuoden, kunnes ne varastettiin.

Rakennus
--------

Talo oli hirsirakenteinen, lautavuorattu ja maalaamaton. Sen pinta-ala oli 106 m². Taloon kuului juhlasali näyttämöineen, keittiö, ravintola sekä yhden huoneen ja keittiön vahtimestarin asunto. Rakentamiseen käytettiin vanhan riihen hirsiä. Talossa oli pärekatto, joka uusittiin vuonna 1948. Lämmitys oli puulla, eikä vesijohtoa, viemäriä tai wc:tä ollut. Tontilla sijaitsi myös urheilukenttä, jolla oli 300 metrin juoksurata.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tiirakari, Leeni; Salminen, Pekka; Horila, Tapio (toim.): Someron joulu 1999 (pdf)  1999. Somero:  Somero-seura. Viitattu 17.1.2023.
2. 1 2 3  Pohjakallio, Lauri: *Lounaishämäläisiä työväentaloja. Julkaisussa Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys Vuosikirja 68*. Forssa: Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, 1999.
**Hiroshi Ninomiya** (jap. 二宮 寛, *Ninomiya Hiroshi*; s. 13. helmikuuta 1937 Tokio) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Ninomiya debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 1958. Hän on pelannut 12 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.

Lähteet
-------

1. ↑  Japan National Football Team Database

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams

JapaniJapanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Sasaki (1921) • Nishida (1923) • Yamada (1925) • Suzuki (1930) • Takenokoshi (1934) • Suzuki (1936) • Takenokoshi (1938–40) • Kudō (1942) • Ninomiya (1951) • Takenokoshi (1951–56) • Takahashi (1957) • Kawamoto (1958) • Takenokoshi (1958–59) • Takahashi (1960–62) • Naganuma (1962–69) • Okano (1970–71) • Naganuma (1972–76) • Ninomiya (1976–78) • Shimomura (1979–80) • Watanabe (1980) • Kawabuchi (1980–81) • Mori (1981–85) • Ishii (1986–87) • Yokoyama (1988–91) • Ooft (1992–93) • Falcão (1994) • Kamo (1994–97) • Okada (1997–98) • Troussier (1998–02) • Zico (2002–06) • Osim (2006–07) • Okada (2007–10) • Hara (2010) • Zaccheroni (2010–14) • Aguirre (2014–15) • Halilhodžić (2015–18) • Nishino (2018) • Moriyasu (2018–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Mangochi** (aiemmalta nimeltään **Fort Johnston**) on kaupunki Malawin eteläosissa. Kaupunki sijaitsee Shire-joen varrella, Malawijärven ja Malombejärven välillä. Kaupungin ympäristöt ovat pääasiassa yao-heimon asuinalueita.

Kaupungin perusti Harry Johnston 1890-luvulla brittien siirtokuntien suojapaikaksi. Paikka kehittyi sittemmin maatalouskeskukseksi ja siellä on myös vesiliikennetekniikkaan keskittyviä kauppoja. Alueella myyntiin viljeltäviä tuotteita ovat tupakka, puuvilla sekä maapähkinät. Myös riisiä ja maissia kasvatetaan runsaasti pitkin Malawijärven rannikkoa ja järveltä pyydetään kalaa myyntiin.

Mangochi on myös turistikohde ja siellä on useita hotelleja sekä mökkejä luonnonkauniilla järvinäköalalla. Lähistöllä sijaitsee myös Malawijärven kansallispuisto, joka on UNESCOn maailmanperintökohde, sekä kaupungin pääsatama Monkey Bay.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mangochi (Malawi) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 6.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mangochi** Wikimedia Commonsissa
**Mango** on espanjalaisen Punto Fa, S.L.:n omistama vaatteiden vähittäiskauppaketju. Sen perustivat Katalonian Barcelonassa vuonna 1984 veljekset Isak ja Nahman Andic, joiden juutalaisperhe oli tullut siirtolaisina Turkista Espanjaan 1950-luvulla.

Mangolla on 2 400 vaateliikettä 107 maassa. Niistä kaksi kolmannesta toimii franchising-periaattella. Yhteensä yli 12 tuhannesta työntekijästä vajaat 2 000 työskentelee yrityksen suunnitteluosastolla ja pääkonttorissa Barcelonan lähellä Palau Solità i Plegamansissa. Espanjan suurkaupunkien ohella eniten Mango-liikkeitä on Turkin Istanbulissa.

Mango teettää vaatteensa Kiinassa (42 %), Turkissa (12 %), Etelä-Koreassa (9 %), Espanjassa (8 %), Marokossa (6 %), Bangladeshissä (6 %), Intiassa (5 %) ja Vietnamissa (4 %).

Mangon mainoskasvoina ovat työskennelleet muiden muassa mallit Kate Moss ja Miranda Kerr.

Mango aloitti verkkokaupan vuonna 2000 ja miestenmalliston H. E. by Mango vuonna 2008. Yhdysvalloissa nimi Mango on varattu muuhun käyttöön, joten tuotteita siellä myyvä J. C. Penney joutuu käyttämään tuotemerkkiä MNG by Mango.

Mango Suomessa
--------------

Mango tuli Suomeen vuonna 2004 avaamalla myymälät Helsingin Aleksanterinkadulle ja Kamppiin. Mangolla on liikkeet myös Helsingin Forumissa, Espoon Sellossa, Vantaan Jumbossa ja Lempäälän Ideaparkissa. Turussa Mango toimi 2006–2008.

Lähteet
-------

1. 1 2  Peltola, Heikki: *Palveluloisto ja kiehtomisen aito taito, Kaupan keinot hyperkilpailussa*, s. 215–216. Helsinki: Edita, 2007. ISBN 9789513749422.
2. 1 2  Profile: Mango, CleanClothes.org. Viitattu 14.9.2014.
3. 1 2 3  Isak Andic, Forbes.com. Viitattu 14.9.2014.
4. ↑  The world's 50 Richest Jews: 31-40: Isak Andic, Jerusalem Post 7.9.2010. Viitattu 14.9.2014.
5. ↑  Isaac, Tina: Fresh Mango, First Style 1.6.2012. Viitattu 14.9.2014.
6. ↑  Football Player Gerard Pique Being Model HE by Mango, sostyles.com 25.2.2011. Viitattu 14.9.2014.
7. ↑  MNG by Mango, JCPenney. Viitattu 14.9.2014.
8. ↑  Mango tulee Suomeen, Markkinointi & Mainonta 21.10.2004. Viitattu 14.9.2014.
9. ↑  Myymälät: Mango (Arkistoitu – Internet Archive), Itis. Viitattu 14.9.2014.
10. ↑  Mango, Sello. Viitattu 14.9.2014.
11. ↑  Mango, Jumbo. Viitattu 14.9.2014.
12. ↑  Liike 221 (Arkistoitu – Internet Archive), Ideapark. Viitattu 14.9.2014.
13. ↑  Mango vetäytyy Turusta, Turun Sanomat 9.10.2008. Viitattu 14.9.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Mangon sivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mango (clothing)
**Ahvisto** on matala ja kirkasvetinen järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 12,9 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 21 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Ahviston lounais–koillissuuntainen pituus on 600 metriä. Järvi on saareton ja sen ympäristö on valtaosin kangasmetsää ja peltomaata. Järven eteläpuolinen Korvenniitunmäki kohoaa yli 100 metriä merenpinnan yläpuolelle. Ahvistoon laskee vähäisiä ojia ja puroja, Ahviston lounaisrannalta lähtee laskuoja länteen Joutikkaaseen, jonne etäisyys on noin puoli kilometriä. Maatalous, metsätalous ja haja-asutus kuormittavat Ahvistoa.

Ahvisto (23.078.1.003) kuuluu Tyrylammen valuma-alueeseen (23.078), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Tyrylammen valuma-alueeseen kuuluu viisi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Kairajärvi, Lamminjärvi, Ahvisto, Joutikas ja Tyrylammi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ahvisto, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 4.5.2021.
3. 1 2  Ahvisto *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 4.5.2021.
4. ↑  Ahvisto. Järviwiki. Viitattu 4.5.2021.
5. ↑  Tyrylammen valuma-alue (23.078). Järviwiki. Viitattu 4.5.2021.
**Hiroshige Yanagimoto** (jap. 柳本 啓成; s. 15. lokakuuta 1972 Osaka, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Hiroshige Yanagimoto edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1995-1997. Hän on osallistunut mm. Kuningas Fahdin cupin 1995 ja Asian mestaruuskilpailuissa 1996.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1995 | 12 | 0 |
| 1996 | 13 | 0 |
| 1997 | 5 | 0 |
| Yhteensä | 30 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Kuningas Fahdin cup 1995
1 Matsunaga |
2 Natsuka |
3 Tsunami |
4 Ihara |
5 Hashiratani |
6 Moriyasu |
7 Horiike |
8 Kitazawa |
9 T. Yamaguchi |
10 Ramos |
11 Miura |
12 Kikuchi |
13 Hasegawa |
14 Isogai |
15 M. Yamaguchi |
16 Fukuda |
17 Soma |
18 Yanagimoto |
19 Okano |
20 Kojima |
Valmentaja Kamo

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 1996
1 Kojima |
2 Yanagimoto |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Honda |
8 Maezono |
9 Takagi |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Michiki |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saito |
17 Akita |
18 Jo |
19 Shimokawa |
20 Narazaki |
Valmentaja Kamo
**Mangaani(III)oksidi** eli **mangaaniseskvioksidi** (Mn2O3) on mangaani- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa sitä esiintyy brauniittimineraalina. Yhdistettä käytetään magneettisena materiaalina elektroniikkateollisuudessa.

Ominaisuudet
------------

Mangaani(III)oksidi on huoneenlämpötilassa kiteistä ainetta ja sillä on kaksi eri kidemuotoa, jotka ovat α- ja γ-muodot. Näistä α-muodon alkeiskoppi on kuutiollinen ja väriltään se on ruskeaa. γ-Mn2O3 on alkeiskopiltaan tetragonaalista ja väriltään mustaa. Mangaani(III)oksidi on veteen liukenematonta, mutta liukenee happamiin liuoksiin. Aine voidaan pelkistää mangaani(II.III)oksidiksi kuumentamalla yli 900 °C:n lämpötilaan tai vedytyksen avulla. Happamissa olosuhteissa mangaani(III)oksidi hapettaa esimerkiksi kloridi-ionit klooriksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Mangaani(III)oksidin α-muotoa voidaan valmistaa kuumentamalla mangaanidioksidia tai muita mangaanisuoloja kuten -karbonaattia, -kloridia, -nitraattia tai -oksalaattia hapen läsnä ollessa 600–800 °C:n lämpötilaan. Mustaa γ-muotoa voidaan valmistaa kuumentamalla mangaanihydroksidia hapettavissa olosuhteissa. Välivaiheena muodostuu mangaani(III)oksidin hydraattia.

4 MnO2 → 2 Mn2O3 + O2
Mangaani(III)oksidia voidaan käyttää keramiikan ja lasin värjäykseen. Sillä on myös käyttöä katalyyttinä. Tärkein käyttö on kuitenkin elektroniikkateollisuudessa käytettävien magneettisten materiaalien ja puolijohteiden valmistus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 185. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  Arno H. Reidies: *Manganese Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 21.12.2016
3. 1 2 3  Kenneth Pisarczyk: *Manganese Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Viitattu 21.12.2016
4. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 621. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
5. 1 2 3  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1412. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.12.2016). (englanniksi)
6. 1 2  Bernard Moody: *Comparative Inorganic Chemistry*, s. 463. Elsevier, 2013. ISBN 9781483280080. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.12.2016). (englanniksi)
**Kunminginsusikoira** (kiinaksi *昆明狼狗*; *Kunming Langgou*) on kiinalainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Kunminginsusikoira muistuttaa saksanpaimenkoiraa, mutta on lyhytkarvaisempi ja selästä korkeampi. Häntä on koiran ollessa innostunut usein korkealle kiertynyt. Perusväritys vaihtelee vaaleasta oljenkeltaisesta syvään ruosteenruskeaan, minkä lisäksi koiralla tulee olla musta kuono ja satula. Säkäkorkeus on 64–68 cm ja paino 30–38 kg.

Alkuperä
--------

Rotu luotiin 1950-luvun alkupuolella jotta Yunnaniin saataisiin tarvittavia sotakoiria. 10 koiraa tuotiin Kunmingiin armeijan K9-koulutusohjelmasta Pekingistä vuonna 1953. Lähteistä ei käy ilmi, minkä rotuisia kyseiset koirat olivat. Nämä 10 koiraa olivat riittämättömiä välittömään avuntarpeeseen, joten lisäksi haalittiin kokoon 50 sopivaa kotikoiraa Kunmingistä ja 40 samankaltaista koiraa Guiyangin kaupungista Guizhoun provinssista. Koulutuksen jälkeen näistä 90 'siviilikoirasta' valittiin 20 parasta.

10 Pekingin 'susikoiraa', nämä 20 'siviilikoiraa' ja lisäksi 10 Saksasta tuotua paimenkoiraa muodostivat perustan, josta kunminginsusikoira jalostettiin. Kiinan julkinen turvallisuusvirasto tunnusti sen viralliseksi roduksi vuonna 1988. Kiinan armeija ja poliisi käyttävät rotua työkoirana, mutta myös siviilit pitävät sitä vahti- ja vartiokoirana.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kunming Wolfdog

Katso myös
----------

* Italiansusikoira
* Saksanpaimenkoira
**Mangaanifosfaatti** (Mn3(PO4)2) on mangaani- ja fosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineena ja pinnoitteena.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa mangaanifosfaatti on punaista kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan kolme kidemuotoa, jotka ovat kaikki alkeiskopiltaan monokliinisiä. Kidevedettömän aineen lisäksi tunnetaan myös kidevedellisiä muotoja esimerkiksi tri-, tetra- ja heptahydraatit (Mn3(PO4)2·3H2O, Mn3(PO4)2·4H2O ja Mn3(PO4)2·7H2O). Mangaanifosfaatti on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoihin.

Mangaanifosfaattia valmistetaan saostamalla veteen liukenevien mangaanisuolojen vesiliuoksesta fosfaaattien avulla. Toinen tapa on mangaanihydroksidin ja fosforihapon reaktio. 

Mangaanifosfaattia voidaan käyttää emalien ja lasitteiden värjäämiseen. Metalliseoksissa se toimii korroosiota estävänä pinnoitteena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 351. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3  Robert A. Lewis: *Hawley's Condensed Chemical Dictionary*, s. 788. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 9781119267843. (englanniksi)
3. ↑  D.E.C. Corbridge: *Phosphorus*, s. 211. CRC Press, 2013. ISBN 978-1-4398-4089-4. Teoksen verkkoversio (viitattu 15.7.2022). (englanniksi)
4. ↑  Werner Massa, Olga V. Yakubovich & Olga V. Dimitrova: A novel modification of manganese orthophosphate Mn3(PO4)2.  *Solid State Sciences*, 2005, 7. vsk, nro 8, s. 950-956. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.7.2022.  (englanniksi)
**Kunnallislehti Paimio-Sauvo-Kaarina** on Paimion, Sauvon ja Kaarinan kattava, tiistaisin ja perjantaisin ilmestyvä paikallislehti.

Historia
--------

Lehden perusti Kaarlo Valfrid Alavuo. Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran 29. toukokuuta 1916 *Paimion Kuulutukset* -nimellä, jolloin lehti kattoi Paimion. Vuoden 1919 alusta lehti kattoi myös Sauvon, ja saman vuoden lopusta Karunan. Huhtikuussa 1920 lehteen tuli myös vakituinen Piikkiön osasto. 1920-luvulla lehti alkoi kattaa myös viisi muuta kuntaa, mutta lehti luopui niistä 1920-luvun loppupuolella.

Kaarlo Alavuo kuoli vuonna 1973 oltuaan 57 vuotta lehden päätoimittajana ja toimitusjohtajana.

Lehti kattoi Paimion, Sauvon ja Piikkiön vuoden 2009 alkuun, jolloin Piikkiö liittyi Kaarinaan, mistä lähtien lehti on kattanut Paimion, Sauvon ja Kaarinan.

Päätoimittajat
--------------

* Kaarlo Alavuo (1916–1973)
* Hille Kolehmainen
* Eero Kesti
* Kauko Kolehmainen
* Ville Pohjonen
* Esa Viitanen
* Isto Laaksonen
* Taina Tukia

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kunnallislehden historia

Aiheesta muualla
----------------

* Kuntsari - kaikki Turun ja Salon välistä, Kunnallislehden verkkopalvelu
**Tomaž Čopi** (2. heinäkuuta 1970 Koper, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen, uransa lopettanut kilpapurjehtija. Hänen pääluokkansa oli 470, mutta hän kilpaili myös 420, Optimist, Extreme 40, Melges 32 ja RC44 -luokissa.

Čopi aloitti purjehtimisen kymmenvuotiaana, ja kilpaili ensimmäistä kertaa jo vuonna 1981. Hänen ensimmäinen voittonsa tuli Optimist-luokassa vuonna 1984.

Čopin ensimmäiset arvokisat oli 470-luokan maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1996 Brasilian Porto Alegressa, jossa Čopi oli sijalla 16. Paras sijoitus MM-kisoista tuli vuonna 1998, jolloin hän oli voittamassa MM-hopeaa Espanjan Mallorcassa. Hän sijoittui 470-luokassa kymmennen parhaan joukkoon myös vuosina 1997 (Tel Aviv, Israel, kuudes) ja 1999 (Melbourne, Australia, neljäs). Čopi voitti Extreme40 -luokan maailmanmestaruuden vuonna 2010 Slovenian Portorozissa.

Olympialaisissa Čopi kilpaili 470-luokassa vuosina 1996, 2000 ja 2004. Vuosina 1996 ja 2000 hänen parinaan oli Mitja Margon ja vuonna 2004 Davor Glavina. Vuonna 1996 Čopi ja Margon olivat Slovenian parhaat purjehtivat sijoittuen 16. luokassaan. Vuonna 2000 Čopi saavutti parhaimman olympiatuloksensa ollessaan yhdeksän. Čopi ja Margon olivat taas Slovenian parhaat purjehtijat. Vuoden 2004 kisoissa Čopi ja Glavina sijoittuivat sijalle 14.

Čopi oli 470-luokan maailmanrankingissä parhaimmillaan toisena. Hän oli kymmenen parhaan joukossa yhtäjaksoisesti lokakuusta 1997 aina toukokuuhun 2001 ja uudelleen toukokuusta 2001 toukokuuhun 2002. Vielä toukokuussa 2007 Čopi oli listan sijalla 19, mutta siitä lähtien hänen sijoituksensa laski. Hänen viimeinen 470-luokan rankingsijoitus oli kesäkuulta 2009, jolloin hän oli sijalla 189.

Lähteet
-------

* Tomaž Čopi bio, stats and results *sports-reference.com*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 1.2.2010. Viitattu 24.2.2016. (englanniksi)
* Sailor Biography: Tomaz Copi *sailing.org*. Sailing.org. Viitattu 24.2.2016. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  sports-reference.com
2. 1 2 3 4 5  sailing.org
3. ↑  Slovenia Sailing at the 1996 Atlanta Summer Games *sports-reference.com*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 1.2.2010. Viitattu 24.2.2016. (englanniksi)
4. ↑  Slovenia Sailing at the 2000 Sydney Summer Games *sports-reference.com*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 27.7.2009. Viitattu 24.2.2016. (englanniksi)
5. ↑  Rank Progression: Tomaz Copi *sailing.org*. Sailing.org. Viitattu 24.2.2016. (englanniksi)
**Mangog** on Marvel Comicsin sarjakuvahahmo, superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui *Thor*-lehden numerossa 154. Mangogin loivat Stan Lee ja Jack Kirby.

Historia
--------

Kauan sitten Asgardin valtakuntaan hyökkäsi miljardeista olennoista koostuva kansa, joka oli niin voimakas, että jopa Odinilla oli vaikeuksia pysäyttää heidät. Lopulta hän karkotti heidät ikuiksi ajoiksi, mutta koko rodun viha keskittyi yhteen kulminaatiopisteeseen, josta syntyi Mangog. Odin vangitsi olennon syvälle Asgardin alle. 

Mangog virui luolassa pitkään, kunnes Ulik-peikko vapautti hänet. Päästyään vapauteen mangog aloitti kostoretkensä Odinia vastaan ja onnistui kerran jopa teeskentelemään olevansa Odin. 

Yhdessä Odinin kanssa Thor on kuitenkin joka kerta voittanut Mangogin - tosin suurin ponnistuksin, koska tuhovoimainen olento on kenties koko Marvel-universumin fyysisiltä voimiltaan voimakkain supervihollinen. 

Mangogin todellinen olemus on arvoituksellinen. Häntä on joskus pidetty demonina, joka täten olisi riippuvainen mystisistä psyykkisistä energioista. Todellisuudessa Mangog kuitenkin lienee vihan ruumiillistuma tässä universumissa.

Voimat & varusteet
------------------

Mangog on "miljardin miljardin" rotunsa jäsenen voimien ruumiillistuma. Hänen fyysinen voimansa on laskemattomissa (eli ylittää Marvelin 100 tonnin rajan) ja hänellä on hirviömäinen, miltei jumalainen kestävyys. Thorin valtavatkin voimat tuntuvat mitättömiltä Mangogin edessä. 

Mangog kykenee myös manipuloimaan suuria määriä maagista energiaa. Tällä energialla Mangog kykenee tekemään useita voimakkaita tekoja kuten manipuloimaan materiaa ja ampumaan voimakkaita energialatauksia. 

### Rajoitukset

Mangogin voimien ylärajaa ei täysin tunneta. Mangog on kuitenkin riippuvainen tuntemattomasta psyykkisen energian lähteestä, jonka avulla hän pitää voimatasoaan yllä. Ilman tätä lähdettä hän yleensä kutistuu olemattomiin. 

Vaikka Odin on nykyään vapauttanut onnettoman avaruusrodun Mangogista, ei olento ole kadonnut mihinkään - luultavasti siksi, että sen viha ja pahuus on liian suurta hävitettäväksi kokonaan.
Professori Axel Kock
**Karl Axel Lichnowsky Kock** (2. maaliskuuta 1851 Trelleborg – 18. maaliskuuta 1935 Lund) oli ruotsalainen kielentutkija ja professori. Hän oli Ruotsin akatemian jäsen vuosina 1924–1935 (tuoli numero viisi). Kock toimi professorina Göteborgissa vuosina 1890–1893 ja Lundissa 1907–1916. Hänen ruotsin kielen äännehistoriaa koskevat tutkimuksensa olivat uraauurtavia. Kockin pääteos on 5-osainen *Svensk ljudhistoria* (1906–1929).

Lähteet
-------

1. ↑  *Facta*. Tietosanakirja Oy, 1969.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kunjan piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla.
**Kunjan piiri** (ven. Ку́ньинский райо́н, *Kunjinski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen kaakkoisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 2 613 neliökilometriä ja vuonna 2010 asukkaita oli 10 277 henkeä.

Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Kunjan taajama (3 127 as.).

Piirin kautta kulkee Rževin ja Velikije Lukin välinen rautatie sekä Moskovan ja Latvian rajan välinen M9-valtatie.

Pääelinkeino on maidon ja lihan tuotantoon erikoistunut maatalous. Lisäksi harjoitetaan rakennustarvikkeiden tuotantoa, metsänhankintaa ja -jalostusta.

Nähtävyyksistä huomattavin on Modest Musorgskin kartanomuseo Naumovon kylässä. Kunjassa toimii kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kunjan piiri**.
* Kunjan piirin sivustot (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Pihkovan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Bežanitsy • 
Dedovitši • 
Dno • 
Krasnogorodsk • 
Kunja • 
Loknja • 
Nevel • 
Novoržev • 
Novosokolnik • 
Opotška • 
Ostrov • 
Outova • 
Palkino • 
Petseri • 
*Pihkova* • 
Pihkova • 
Pljussa • 
Porhov • 
Puškinskije Gory • 
Pustoška • 
Pytalovo • 
Sebež • 
Strugi Krasnyje • 
Usvjaty • 
*Velikije Luki* • 
Velikije Luki
*Tämä artikkeli kertoo avaruusteknologian yhteisöstä. ESTP on myös persoonallisuustyyppi Myers–Briggsin tyyppi-indikaattorissa.*
**Euroopan avaruusteknologian yhteisö** eli **European Space Technology Platform** (ESTP) on 7. puiteohjelmassa yhteisö, jossa pääosapuolet ovat ESA ja Euroopan komission avaruusalan yksikkö. Se pyrkii koordinoimaan EU:n avaruusteknologian rahoitusta ja tutkimusteemoja. 

Yhteisö on julkaissut ensimmäisen strategisen tutkimussuunnitelmansa (SRA). Sen pohjalle ehkä luodaan JTI-ohjelma, mutta vuonna 2008 näyttää siltä, että tällainen ehkä luodaan satelliittikaukokartoitusta muttei teknologioita varten.

Katso myös
----------

* Euroopan avaruusjärjestö
* Global Monitoring for Environment and Security
* European Technology Platform
* Joint Technology Initiative

Aiheesta muualla
----------------

* European Space Technology Platform-sivusto (EU)
* European Space Technology Platform-sivusto (ESA) (Arkistoitu – Internet Archive)
* European Space Technology Platform[vanhentunut linkki]
* Strategic Research Agenda
**Kasvot ampuma-aukossa** (The Trojan horse, 1940) on Hammond Innesin kirjoittama jännitysromaani.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Paul Severin on oikealta nimeltään Franz Schmidt; hän on Englantiin paennut Itävallan juutalainen insinööri. Natsit ajavat häntä takaa koska haluavat saada hänen keksimänsä uudentyyppisen lentokoneisiin sopivan dieselmoottorin piirustukset. Schmidtin tytär on jo Englannissa. Natsit lavastavat pakolaisen syylliseksi murhaan; tämä kääntyy tarinan kokijahahmon, asianajaja Andrew Kilmartinin puoleen ja luovuttaa tälle vihjeen siitä missä on täydet tiedot hänen tapauksestaan; hän sanoo viimeksi että avain on *RUNNELIN KEILAT*. 

Tiedot on kätkettu kirjaan nimeltä *Kasvot ampuma-aukossa*; Kilmartin lukee teoksen ja löytää siitä luvun jossa kerrotaan kuinka sen päähenkilö paljasti salasanoman eräästä kirjasta jonka nimi oli *Itämainen keulakuva*. Kilmartin ja hänen valokuvaajaystävänsä tekevät kokeen ja aivan oikein, kirjan tyhjillä loppusivuilla on ultraviolettivalossa näkyvä salaviesti. Kokeilemalla selviää että se oli tehty ns. Playfair-koodilla joka aukeaa helposti. Nyt tapahtumat alkavat vyöryä: Kilmartin joutuu natsiagenttien vangiksi mutta onnistuu pakenemaan holvista Lontoon viemäreihin. Hän yrittää soittaa poliisiystävälleen mutta saa todeta että häntä pidetään petkuttajana: eräältä rannalta on löydetty murskautunut auto jossa on ruumis - ja sen väitetään olevan Kilmartin; siis natseille tyypillinen petos. 

Pakolainen piiloutuu East Endin slummeihin ja monimutkaisen yrittämisen jälkeen hän pääsee erään lehtimiesystävänsä avulla tämän lehdistökorttia käyttäen pujahtamaan virallisesti Suomeen menossa olevaan ammuslaiva *Thirlmere*en. Laivassa on kansilastina torpedovene - jossa on Schmidtin moottori! Koko hanke onkin natsien juoni viedä kone maasta! Etevä ja yritteliäs Schmidt on pujahtanut laivan kokiksi ja vapauttaa vankeina olleet tyttärensä ja myös vankina olleen Kilmartinin valokuvaajaystävän; kunhan ammuslaivan aluevesirajalle saattanut brittiläinen hävittäjä on poistunut, natsit ottavat komennon aluksessa; hakaristilippu nousee mastoon - mutta saman tien Schmidt ja kumppanit avaavat tulen kannella olevan panssarivaunun tykillä; kunhan komentosilta on hajalla, syntyy neuvottelu; on jo kiire koska kaksi saksalaista hävittäjää lähestyy.

Schmidt käskee laskea torpedoveneen veteen samalla puomilla jolla se oli nostettukin ja joukko pakenee aluksesta. Heidän poistuttuaan rahtilaivasta yllä lentänyt brittipommittaja tuhoaa *Thirlmere*n. Lisäksi paikalle kiitää Doverista kaksi brittiläistä hävittäjäalusta. Saksalaiset hävittäjät eivät saa torpedovenettä kiinni ja nopeasti se onkin kantaman ulkopuolella; natsit yrittävät kaikkensa tuhotakseen veneen lentokoneilla mutta brittihävittäjät ja lentolaivueet torjuvat heidät.

Rannassa odottaakin arvovaltainen vastaanottokomitea; natsien valtava mielenkiinto koneeseen paljastaa sen todellisen merkityksen ja loppusanoissa annetan ymmärtää että lähiaikoina brittikoneet lentävät pommittamaan Saksaa juuri Schmidtin moottorin voimin.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
Floriini vuodelta 1967, kruuna
Floriini vuodelta 1967, klaava
**Floriini** (engl. *florin*) oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytetty kolikko. Se oli arvoltaan kaksi šillinkiä eli 24 penniä.

Edvard III:n valtakaudella 1300-luvulla Englannissa käytettiin floriiniksi nimitettyä kolikkotyyppiä. Moderni floriini sai alkunsa vuonna 1849, jolloin sen oli tarkoitus olla myönnytys desimaalimuotoisen punnan kannattajille, sillä se oli arvoltaan tasan 1/10 punnasta. Kolikon nimi ei viitannut aiempaan englantilaiseen floriiniin, vaan siihen että se oli kooltaan samaa luokkaa kuin alankomaalaiset ja itävaltalaiset floriinit. Nimitys oli yleisessä käytössä, vaikka kaikkina aikoina lyödyissä kolikoissa ei lukenut *"Florin"*, vaan pelkästään *"Two shillings"* (kaksi šillinkiä).

Ensimmäiset floriinit aiheuttivat maassa kohua, sillä niistä oli jätetty pois brittiläisissä rahoissa normaalisti nähdyt sanat *Dei Gratia* (suom. *Jumalan armosta*) ja *Fidei Defensor* (suom. *uskon puolustaja*). Asia korjattiin myöhemmissä floriineissa.

Kiertoon laskettuja floriineja lyötiin vuodesta 1849 vuoteen 1967. Lyötyjen floriinien läpimitta vaihteli 1800-luvulla 28 millimetristä 30 millimetriin. Vuoteen 1920 asti ne sisälsivät 92,5 prosenttia hopeaa ja vuodet 1920–1946 50 prosenttia hopeaa, kunnes ne vuonna 1947 muutettiin täysin kupari–nikkeli-sekoituksesta valmistetuiksi. Vuonna 1968 käyttöön tulivat uudet 10 pennin kolikot Yhdistyneen kuningaskunnan valmistautuessa siirtymään desimaalimuotoiseen valuuttaan. Ne eivät välittömästi täysin korvanneet floriineja, joita ei poistettu käytöstä ennen kuin vuonna 1993. Brittiläisistä pankeista ainakin NatWest, Barclays ja Lloyds Bank vaihtavat floriineja desimaalimuotoiseksi rahaksi.

Katso myös
----------

* Floriini

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Florin - Old British Coin Denominations *The Royal Mint Museum*.  Arkistoitu 27.2.2015. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Fleming, R. S.: British Currency During the Victorian Era; knowing your farthings from your florins *Kate Tattersall Adventures*.  7.6.2014. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)
3. ↑  A short history of British coins *The Guardian*.  19.3.2014. Viitattu 10.4.2019. (englanniksi)
4. ↑  UK florin coin values, 1849 to 1967 *allcoinvalues.com*. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)
5. ↑  Papworth, Jill: Old coins: strike gold with pre-decimal silver *The Guardian*.  9.9.2011. Viitattu 4.12.2019. (englanniksi)