recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Judith Miller
**Judith "Judy" Miller** (s. 2. tammikuuta 1948 New York) on entinen yhdysvaltalaisen *The New York Times* -sanomalehden toimittaja. Hän on saanut Pulitzer-palkinnon.

Miller tuli tunnetuksi Irakin joukkotuhoaseita käsitelleistä artikkeleistaan ennen vuoden 2003 sotaa. Merkittävä osa hänen artikkeleistaan *The New York Timesissa* osoittautui epätarkoiksi tai perättömiksi. George W. Bushin hallinto käytti Millerin kirjoituksia sodan oikeuttamiseen.

Vuonna 2005 Miller sai kansainvälistä huomiota kieltäydyttyään paljastamasta lähdettään. Hän ei suostunut todistamaan oikeudessa siitä, kuka kertoi hänelle entisen Yhdysvaltain suurlähettilään Joseph Wilsonin vaimon Valerie Plamen aseman keskustiedustelupalvelu CIA:n työntekijänä. Eräiden CIA:n työntekijöiden henkilöllisyyden paljastaminen on Yhdysvaltain lakien mukaan rikos, kun paljastajana on virkamies, joka on saanut henkilöllisyyden tietoonsa työnsä kautta. Miller tuomittiin tapauksen johdosta vankeuteen, ja hän aloitti rangaistuksen kärsimisen heinäkuussa 2005. Miller vapautui syyskuussa 2005 luovutettuaan syyttäjälle muistiinpanonsa ja paljastettuaan tietolähteensä, varapresidentti Dick Cheneyn kansliapäällikkö Lewis 'Scooter' Libbyn.

Marraskuussa 2005 Miller jätti *The New York Timesin*.

Lähteet
-------

1. ↑  Pareene, Alex: Judith Miller: From the Times to the nuts *Salon.com*.  30.12.2010. Viitattu 14.7.2015. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑  Reporter Judith Miller released from prison *History.com*.  29.9.2005. Viitattu 14.7.2015. (englanniksi)
4. ↑  Seelye, Katherine Q.: Times Reporter Agrees to Leave the Paper *The New ork Times*.  10.11.2005. Viitattu 14.7.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Walter Aukusti Calonius** (15. maaliskuuta 1885 Nurmes – 21. maaliskuuta 1919 Nummelan parantola) oli suomalainen juristi, asianajaja ja Heinolan pormestari.

Walter Caloniuksen vanhemmat olivat apteekkari, taloudenhoitaja Fredrik Wilhelm
Calonius ja Ida Wilhelmina Engelberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 Kuopion yhteiskoulusta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon ja alemman hallintotutkinnon 1908. 

Calonius oli Helsingin poliisilaitoksella rikosasiain komissarion apulaisena 1909–1911, Heinolan pormestarina 1911–1913 ja Turun kaupungin maistraatissa aktuaarina 1916. Hän oli muutamia vuosia työssä myös Turun hovioikeudessa mutta ryhtyi sitten asianajajaksi kuuluen Turun Lakiasiaintoimiston vakinaisiin avustajiin.

Calonius kuoli 34-vuotiaana maaliskuussa 1919 keuhkotautiin Nummelan keuhkotautiparantolassa.

Walter Calonius oli naimisissa vuodesta 1907 Alli Vilhelmina Tilanderin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1903, matrikkelinumero 28585 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Pormestari Walter Calonius, Uusi Aura, 22.03.1919, nro 79, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Helmi Siviä Vuorelma** (o.s. **Kummila**, s. 14. maaliskuuta 1886, Pennala, Orimattila, Venäjä – 7. lokakuuta 1948, Lahti, Suomi) oli suomalainen kutoja, kutomon perustaja ja kudonnanopettaja. Hänen vanhempansa Karoliina ja Kalle (Karl) Kummila olivat maanviljelijöitä. Helmi Kummila valmistui kudonnan opettajaksi Fredrika Wetterhoffin kotiteollisuusopistosta vuonna 1909 ja perusti kotikutomon samana vuonna. Vuorelma aloitti kansallispukujen tuotannon 1910-luvulla, jolloin asu ei ollut vielä tunnettu eikä suosittu, mutta suosio nousi ajan myötä, ja tuotanto oli huipussaan vuonna 1939. Enimmillään Vuorelman palveluksessa työskenteli lähes 300 henkilöä.

Vuorelman pitkäaikainen toimipaikka oli Lahdessa Vesijärvenkatu 13:ssa, joka tunnetaan vielä nykyisinkin nimellä Vuorelman kulma. Vuonna 2010 Helmi Vuorelma Oy muutti Kärkölään Järvelän kutomoon. Lokakuussa 2014 yhtiö hakeutui konkurssiin. Kari Kuronen osti konkurssipesältä kansallispukujen ja ryijyjen valmistuksen ja jatkaa perustettavan yhtiön nimissä toimintaa Kärkölässä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Helmi Vuorelma – tekstiilitaiteilija ja naisyrittäjä *Etelä-Suomen Sanomat*. 21.3.2005
2. ↑  [ Helmi Vuorelma - suomalaisen kotiteollisuuden
uranuurtaja] *Suomalainen Naisliitto ry*.  27.2.2017. Vanhustyön keskusliitto ry.  Arkistoitu 2.2.2018. Viitattu 1.2.2018.
3. ↑  Kansallispukuvalmistaja Vuorelma on sinnitellyt jo yli 100 vuotta *Yle*. 28.9.2013
4. ↑  Perinteikäs kansallispukujen valmistaja Helmi Vuorelma konkurssiin *Yle*. 10.10.2014
5. ↑  Tapio Enlund: Kansallispukujen valmistus jatkuu  13.5.2015. Ylen uutiset. Viitattu 13.5.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen kotisivut
* Yle: Vuorelman tarina on osa suomalaisen naisen tarinaa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Välikielellä** tarkoitetaan ohjelmointikieltä, jota käytetään apuna korkeamman tason ohjelmointikielten kääntäjien toteutuksessa. Korkean tason ohjelmointikielen kääntäjä ei tuota suoraan konekielistä koodia, vaan kääntää lähdekielisen ohjelman ensin tälle välikielelle. Välikielen kääntäjän ja linkittäjän avulla saadaan sitten tuotettua varsinainen suorituskelpoinen konekielinen ohjelma. Välikielitasoja voi myös olla useampia. Esimerkiksi alimpana välikielenä voi toimia assembly-kieli. Tämän yläpuolella voi olla jokin toinen välikieli ja vasta tämän yläpuolella varsinainen korkean tason kieli.

Välikielien käytön avulla korkean tason ohjelmointikielten kääntäjien toteuttaminen yksinkertaistuu ja tehostuu. Samalla kääntäjistä voidaan tehdä luotettavampia. Samaa välikieltä voidaan käyttää useiden eri korkean tason ohjelmointikielten kääntäjien toteuttamisessa, jolloin samaa koodia voidaan paremmin hyödyntää. Välikielinen koodi on suoraan luettavissa, joskin yleensä hiukan alkuperäistä korkean tason lähdekoodia kryptisempää.

Välikielenä voidaan käyttää myös jotakin melko korkean tason ohjelmointikieltä, kuten C++-, Java-, FORTRAN- tai BASIC-kieltä. Tätä korkeamman tason ohjelmointikielen kääntäjän voi toteuttaa sopivaa jäsennintä käyttäen.

Microsoft kutsuu .NET-ympäristön tavukoodia välikieleksi (Common Intermediate Language, CIL, ennen *Microsoft Intermediate Language*, MSIL).

Katso myös
----------

* Tavukoodi

Lähteet
-------

1. ↑  What is "managed code"? *docs.microsoft.com*.  20.6.2016. Viitattu 29.2.2020. (englanniksi)
2. ↑
**Asetus isyyden vahvistamisesta ja kumoamisesta sekä lapsen elatuksesta** (SDK 673/1976) on Suomen oikeusministeriön asetus, joka tuli voimaan 1. lokakuuta 1976. Tämä asetus koskee avioliiton ulkopuolella syntyneen lapsen isyystunnustusta ja vanhempien eron jälkeistä elatusvelvollisuutta. Isyyden vahvistamista varten tai sen kumoamiseksi asiantuntijalausunnon antaa sen synnytyslaitoksen lääkäri, missä lapsi on syntynyt tai oikeuslääkäri. Jos isyyden vahvistamista ennen tarvitaan Dna-testi, asian selvittää lastenvalvoja. Isyystunnustuksen lopullisen hyväksymisen tekee tuomari, joka lähettää paperit asiasta lastenvalvojalle, joka puolestaan ilmoittaa asiasta isyyden tunnustaneelle miehelle.

Lapsen elatuksesta antaa lausunnon sosiaalilautakunta ja tämä päätös kirjataan lomakkeelle. Elatukseen liittyvät asiat hoitaa lastenvalvoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Asetus isyyden vahvistamisesta ja kumoamisesta sekä lapsen elatuksesta *Finlex*. Suomen oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy. Viitattu 11.5.2023.
Bolšoje Ignatovon piiri Mordvan tasavallan kartalla.
**Bolšoje Ignatovon piiri** (ven. Большеигна́товский райо́н, *Bolšeignatovski raion*) on kunnallishallintoalue Mordvan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 834,2 neliökilometriä. Asukkaita on 7 500 henkeä (vuonna 2015).

Bolšoje Ignatovon piiri sijaitsee Mordvan tasavallan koillisosassa. Se rajoittuu kaakossa Ardatovin ja etelässä Itšalkin piireihin sekä muualla Nižni Novgorodin alueeseen.

Piiri sijaitsee metsäarovyöhykkeellä. Tärkeimmät joet ovat Pjana, Barahmanka, Menja ja Salja. Hyötykaivannaisiin kuuluu savi.

Hallinnollinen keskus on Bolšoje Ignatovon kylä. Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Andrejevka, Atjaševo, Bolšoje Ignatovo, Gorki, Kiržemany, Kutškajevo, Novoje Bajevo, Novoje Katšajevo, Protasovo, Spasskoje, Staroje Tšamzino, Tšukaly ja Varmazeika. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä ja ersäläisiä.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, lihan ja maidon tuotantoon. Bolšoje Ignatovon kylässä on teollisuutta. Paikallislehtenä ilmestyy *Voshod*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Mordovija: Entsiklopedija v dvuh tomah, tom 1*, s. 173. Saransk: Mordovskoje knižnoje izdatelstvo, 2003. ISBN 5-7595-1543-8. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po munitsipalnym obrazovanijam na 1 janvarja 2015 goda *gks.ru*.  Arkistoitu 14.5.2020. Viitattu 29.11.2015.
3. ↑  Bolšeignatovski raion: Selskije poselenija *bignatovo.e-mordovia.ru*.  Arkistoitu 11.5.2015. Viitattu 29.11.2015.
4. ↑  Bolšeignatovski raion *bignatovo.e-mordovia.ru*.  Arkistoitu 8.3.2016. Viitattu 29.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Bolšoje Ignatovon piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Mordvan piirit ja *kaupunkipiiri*
Ardatov •
Atjaševo •
Atjurjevo •
Bolšije Berezniki •
Bolšoje Ignatovo •
Dubjonki •
Insar •
Itšalki •
Jelniki •
Kadoškino •
Kotškurovo •
Kovylkino •
Krasnoslobodsk •
Ljambir •
Romodanovo •
Ruzajevka •
*Saransk* •
Staroje Šaigovo •
Temnikov •
Tenguševo •
Torbejevo •
Tšamzinka •
Zupova Poljana
**Raimo Rainer Suikkanen** (20. elokuuta 1942 Iitti – 22. tammikuuta 2021 Lahti) oli suomalainen kilpapyöräilijä.

Suikkanen edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Méxicossa 1968 hän sijoittui yhden kilometrin aika-ajossa 23:nneksi sekä 100 kilometrin joukkueajossa 19:nneksi yhdessä Raimo Honkasen, Mauno Uusivirran ja Ole Wackströmin kanssa, joskaan itse hän ei ajanut maaliin saakka. Münchenissä 1972 hän sijoittui neljän kilometrin takaa-ajossa 21:nneksi.

Suikkanen edusti Suomea vuosien 1970 ja 1971 MM-kilpailuissa. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia joukkueajossa vuonna 1968 ja sijoittui seitsemänneksi henkilökohtaisessa maantieajossa vuonna 1967. Hän voitti Unkarin kahden päivän ajon vuonna 1968.

Seuratasolla "Rami" Suikkanen edusti Lahden Pyöräilijöitä. Hän voitti seitsemän Suomen-mestaruutta vuosina 1967–1972. Hän teki ratalajeissa useita Suomen ennätyksiä. Hänet valittiin vuoden suomalaispyöräilijäksi 1969 ja 1970.

Hiihtäjänä Suikkanen edusti Lahden Hiihtoseuraa. Hän sijoittui Ounasvaaran kisojen 15 kilometrillä yhdeksänneksi vuonna 1965 ja Salpausselän Kisojen 50 kilometrillä 15:nneksi vuonna 1966.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 318. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. ↑  Lahtelainen pyöräilylegenda Raimo Suikkanen on kuollut *Etelä-Suomen Sanomat*.  25.1.2021. Viitattu 25.1.2021.
**Bolšoi Kumak** (ven. Большой Кумак, Кумак, Кума eli "Suuri Kumak" tai vastaavasti kaz. Үлкен Кумак) on Venäjällä Orenburgin alueella Uraljokeen vasemmalta puolelta yhtyvä sivujoki, jonka valuma-alue sijaitsee Uralvuoriston kaakkoispuolella arolla.

Maantietoa
----------

### Pääuoma

Joen lähteet sijaitsevat Orskista 80 kilometriä itään, ja joki virtaa 212 kilometriä, ennen kuin se yhtyy kymmenen kilometriä Orksista koilliseen sijaitsevassa Novoorskissa (ven. Hoвoopck) vasemmalta puolelta Uraljokeen 1 733 kilometriä ennen sen Kaspianmerellä olevaa suistoa. Joenpohja on yleensä hiekkaa, ja sen uoman leveys vaihtelee 5–40 metrin välillä. Joki on 2–3 metriä syvä, mutta uomien risteyskohdissa vain alle puoli metriä.

Joen lähteet sijaitsevat 334 metriä merenpinnan yläpuolella, ja joen suisto yhtyy Uraljokeen 188 metrin korkeudessa. Joelle tulee siten korkeuseroa 146 metriä, ja joen laskennallinen kaltevuus on siten 0,67 m/km..

### Sivujoet

Bolšoi Kumak ja sen sivujoet muodostavat yhdessä 7 900 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen. Taulukossa on lueteltu suurimmat sivujoet (osa tiedoista puuttuvat):

| yhtyy Bolšoi Kumakiin(km suusta) | nimi | nimi(ven. ) | pituus(km) | valuma-alue(km²) | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 47 | Musagatka | Мусагатка | 28 |  | 1 |
| 94 | Malyi Karagandy | Малый Караганды (Караганды) | 18 |  | 1 |
| 97 | Akžar | Акжар (Акжарка) | 35 |  | 1 |
| 115 | Karabutak | Карабутак | 47 |  | 1 |
| 140 | Žarly | Жарлы (Джарлы) | 110 | 3230 | 1 |
| 150 | Kamenka | Каменка | 16 |  | 1 |
| 155 | Solenaja | Соленая | 11 |  | 1 |
| 181 | Kairakty | Кайракты | 15 |  | 1 |
| 192 | Kukpikta | Кукпыкта | 41 |  | 1 |
| 195 | Kotansu | Котансу | 22 |  | 1 |

Lähteet: 1 =

Huomautukset
------------

1. ↑  Koordinaatit otettu venäjänkielisen wikipedian artikkelin tietolaatikosta!
2. ↑  Osa tekstistä on käännös venäjänkielisen wikipedian artikkelista.
3. ↑  Osa tekstistä on käännös venäjänkielisen wikipedian artikkelista.
4. ↑  Lähteen ja suun korkeudet on saatu venäjänkielisen wikipedian artikkelista ja korkeusero ja laskennallinen kaltevuus on laskettu näistä tiedoista!

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Venäjän federaation valtiollinen vesistöaluetietokanta: Большой Кумак (venäjäksi), viitattu 1.8.2018

Aiheesta muualla
----------------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Большой Кумак
**John Emil Österholm** (joissakin lähteissä etunimenä **Jarl**, 14. kesäkuuta 1896 Inkoo – 19. lokakuuta 1923 Hamina) oli suomalainen jalkapalloilija ja sotilaslentäjä. HIFK:ta edustanut Österholm pelasi neljä A-maaottelua vuosina 1920–1922. Ainoan maaottelumaalinsa Österholm teki lokakuussa 1920 Viroa vastaan pelatussa ottelussa.

Sotilasura
----------

Inkoossa syntynyt Österholm kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1916 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän oli myös Helsingin suojeluskunnan jäsen. Sisällissodan aikana Österholm osallistui jäänmurtaja *Volynetšin* valtaukseen, Helsingin taisteluun sekä Loviisan valtaukseen. Sodan jälkeen hän kävi Vöyrin sotakoulun aliupseerikurssin ja osallistui syksyllä 1918 Saksassa järjestetylle lentomekaanikkokurssille. Keväällä 1920 Österholm suoritti Kadettikoulun upseerikurssin. Suoritettuaan vielä lentoupseerin, ohjaajan ja tähystäjän tutkinnot Österholm sai lentäjän pätevyyden kesäkuussa 1923.

Kuolema
-------

Ilmailupataljoonassa palvellut vänrikki Österholm kuoli lokakuussa 1923 Suomenlahdella tapahtuneessa lento-onnettomuudessa, kun IVL A.22 Hansa -vesitaso putosi mereen. Tähystäjä Österholmin lisäksi surmansa sai ohjaajana toiminut viipurilainen vääpeli John Alfred Orrainen (s. 1898). Kone oli lähtenyt 18. lokakuuta Santahaminasta kohti Viipuria Saimaalla tehtävää ilmakuvausta varten. Sumun vuoksi miehistö joutui yöpymään Kotkassa, josta matka jatkui seuraavana aamuna. Haminan eteläpuolella kone syöksyi epäonnistuneen laskeutumisyrityksen seurauksena veteen Kuorsalon ja Lehtisen saarten väliselle merialueelle. Österholm ja Orrainen hukkuivat, mutta matkustajana ollut Österholmin kihlattu pelastautui maihin. Miehet siunattiin mereen 25. marraskuuta 1923. Orraisen ruumis löydettiin seuraavana kesänä, mutta Österholm jäi lopullisesti kateisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Sotalaitos.  *Uusi Suomi*, 3.11.1923, nro 254, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.1.2022.
2. 1 2 3  John Österholm – John Alfred Orrainen †.  *Aero*, 1923, nro 10, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.10.2021.  (ruotsiksi)
3. ↑  Lahtinen, Esko S. (toim.): *Jalkapallokirja 1997*, s. 125. Helsinki: Suomen Palloliitto, 1997. ISSN 0787-7188.
4. ↑  Lautela, Yrjö ; Wallén, Göran: *Rakas jalkapallo : sata vuotta suomalaista jalkapalloa*, s. 366. Helsinki: Teos, 2007. ISBN 978-951-85106-8-3.
5. ↑  Järkyttävä lento-onnettomuus.  *Iltalehti*, 20.10.1923, nro 244, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.7.2022.
6. ↑  Tuhoisa lento-onnettomuus Haminan lähellä.  *Uusi Aura*, 20.10.1923, nro 282, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.7.2022.
7. ↑  Inget sabotage vid den senaste flygkatastrofen.  *Åbo Underrättelser*, 22.10.1923, nro 287, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.7.2022.  (ruotsiksi)
8. ↑  Kuorsalon lento-onnettomuuden uhrien hautaus.  *Haminan Lehti*, 24.11.1923, nro 133, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.7.2022.
9. ↑  Harjula, Mirko: *Koko kansan kasvatuslaitos : sattumuksia ja ilmiöitä Suomen puolustuslaitoksen perustamiskaudelta 1918-1924*, s. 218–219. Helsinki: Books on Demand, 2020. ISBN 978-952-80242-3-1.
*Tämä artikkeli kertoo johtamiseen liittyvästä käsitteestä. Toimintajärjestelmä on myös toiminnan teoriaan liittyvä käsite.*
**Toimintajärjestelmä** on yhdessä sovittujen toimintatapojen kooste. Toimintajärjestelmän tarkoituksena on selkeyttää ja yhtenäistää organisaation toimintaa ja sitä myötä vapauttaa voimavaroja tuottavaan työhön.

Toimintajärjestelmän sisältö
----------------------------

Toimintajärjestelmä sisältää toiminnan prosessit, mittaamisen, organisaation periaatteet ja kuvaukset siitä, miten toimintaa kehitetään. Toimintajärjestelmään tuodaan dokumentit, mallit ja ohjeet joiden avulla työntekijä voi seurata laadun toteutumista. Toimintajärjestelmä on sertifioitavissa ja se voidaan rakentaa esimerkiksi ISO 9001:2008 -standardin tai EFQM-rakenteen mukaiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuominen, Kari & Moisio, Jussi: *Toimintajärjestelmän kehittäminen: laatu, terveys, turvallisuus ja ympäristö : itsearvioinnin työkirja*. Benchmarking, 2008. ISBN 978-952-56725-9-6. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Toimintajärjestelmä strategian ja liiketoiminnan koossa pitämisessä ja kehittämisessä. (PDF)
* Toimintajärjestelmä-aiheisia artikkeleita
**Raimo (Roni) Lennart Päiviö Valtonen** (2. elokuuta 1930 Lahti – 2. heinäkuuta 2015 Lahti) oli suomalainen jalkapallovalmentaja.

Ura
---

Valtonen pelasi nuoruudessaan jalkapalloa Lahden Pallo-Miehissä ja voitti seuran paidassa A-poikien SM-hopeaa. Hän pelasi tämän jälkeen vielä pari vuotta, kunnes siirtyi seuran muihin tehtäviin.

Valtonen liittyi Upon Pallon valmennusryhmään vuonna 1964. Neljä vuotta myöhemmin hänet määrättiin Lahden Reippaan päävalmentajaksi. Kaudella 1971 Valtonen valmensi jälleen kasvattajaseuraansa. Hän toimi Lahti-69:n valmentajana kaksi kautta, ennen kuin lähti seurasta. Vielä vuosiksi 1976–1978 Valtonen palasi joukkueen päävalmentajaksi.

Kuusysin johtokuntaan Valtonen kuului vuosina 1958–1968. Lahden piirin hallitukseen Valtonen osallistui useita vuosia, ja hän on saanut Suomen Palloliiton, piirin, ja Lahti-69:n hopeisen ansiomerkin. Ammatiltaan Valtonen oli ostaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Raimo (Roni) Lennart Päiviö Valtonen, Etelä-Suomen Sanomat No 192, sivu 15, julkaistu 19.7.2015
2. ↑  Urheilumme Kasvot Osa 3, Valtonen, Raimo Lennart, sivu 297, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1978
3. 1 2  Airo, Jukka: *Eteenpäin, ylöspäin – FC Kuusysin tarina 1934–2009*, s. 104–106. Lahti: FC Kuusysi, 2009. ISBN 978-952-92-5332-6.
**Bolšoje Orlovo** (ven. Большое Орлово) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Outovan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,3 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 74 hehtaaria. Se sijaitsee laajalla suoalueella Bereznon länsipuolella. Järvi on muuten pyöreän muotoinen, mutta sen länsirannassa on 250 metriä pitkä lahti. Sen keskisyvyys on 2,6 metriä ja sen syvänteessä on 3,8 metriä vettä. Järvi on saareton. Järvi on asumaton eikä sinne tule tietä. Bereznon itärannassa sijaitsee lähin kylä Gluš (ven. Глушь).

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, kiiski, made, salakka, ruutana, sorva, säyne, suutari, mutakala ja rantanuoliainen, sekä jokirapua, jota on niukasti. Järvessä on mutapohja, mutta rannoilla saattaa näkyä hiekkapohjaa. Sen rannat ovat suomaata tai paikoitelleen metsämaata. Suolla ranta muodostuu kelluvista turvehetteiköstä. Metsäisillä rannoilla on puunrunkoja kaatunut rantaveteen.

Vesistösuhteita
---------------

Bolšoje Orlovo sijaitsee Tšorjanan sivujoen Volosnjan valuma-alueella. Tšorjana laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkaa laskujoki Narvanjoki, joka jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Järven valuma-alueen koko on 6,3 neliökilometriä. Orlovo ja Berezno muodostavat yhdessä lammen kanssa kolmen järven kokonaisuuden. Orlovon lahteen laskee lounaasta päin suo-oja ja suurien järvien välillä on luonnollisen oloinen yhdysoja. Tämän vuoksi voidaan olettaa, että myös Orlovossa on vedenpinta 36 metriä mpy. Järvien välissä sijaitsee lampi, mutta sillä ei ole ojaa Orlovoon. Sekä Orlovosta että Bereznosta on kaivettu johto-ojat Volosnjaan.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pihkovan alueen kartta: sivu 8 (Arkistoitu – Internet Archive), sivu 9 (Arkistoitu – Internet Archive), sivu 10 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 12.6.2020 (venäjäksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 12.6.2020. (venäjäksi)
3. 1 2 3 4  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000, viitattu 12.6.2020 (venäjäksi)
4. 1 2 3 4  Bolšoje Orlovo (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 12.6.2020. (venäjäksi)
Rantasen yhtye vuonna 1962, vas. Pekka Hyvönen (alttosaksofoni ja klarinetti), Timo Peltoniemi (basso), Risto Taubert (rummut) ja Raimo Rantanen (hanuri).
**Raimo Rantanen** on suomalainen jazz-, rock- ja tanssimuusikko, jonka instrumentteja ovat piano ja harmonikka. Tamperelainen Rantanen on ollut kaupungin jazzjamitoiminnassa mukana jo Acre Karin ajoista 1950-luvulta alkaen.
Omien yhtyeiden sekä muiden iskelmä- ja jazzkokoonpanojen lisäksi Rantanen on soittanut myös rockyhtyeissä kuten Matthews ja Alwari Tuohitorvi. Rantanen oli kapellimestarina Tampereen Popteatterin Hair-musikaalituotannossa ja sen levytyksessä 1969.

Lähteet
-------

1. ↑  Wanhan ajan lawatanssit, Maailmantango-festivaalin 2012 käsiohjelma, s. 20.
2. ↑  Jazz-jamit kukoistivat Tampereella, Yle Tampere 22.3.2010. Viitattu 22.3.2016.
3. ↑  "Matthews", teoksessa Lehtonen, Esko: *Suomalaisen rockin tietosanakirja*, Fanzine 1983. ISBN 951-9287-08-6.
4. ↑  option=com\_content&view=category&layout=blog&id=16&Itemid=95 Hair, Tampereen Popteatteriyhdistys. Viitattu 22.3.2016.
5. ↑  Raimo Rantanen, Discogs.com-levytietokanta. Viitattu 23.3.2016.
Richard Bonynge (keskellä) vuonna 2013.**Richard Bonynge** (s. 29. syyskuuta 1930 Sydney) on australialainen kapellimestari. Hän opiskeli aluksi pianonsoittoa ja esitti 14-vuotiaana Griegin pianokonserton a-mollissa. Hän sai opetusta muun muassa Herbert Fryeriltä Lontoon Royal College of Musicissa.

Bonynge alkoi säestää sopraano Joan Sutherlandia, ja vuonna 1954 hän meni tämän kanssa naimisiin. Tämä suhde sai Bonyngen tutkimaan bel canto -ohjelmistoa. Hän debytoi kapellimestarina vuonna 1962 Santa Cecilian orkesterin kanssa Roomassa. Vuonna 1963 hän johti Gounod'n *Faustin* esityksen Vancouverissa ja Bellinin *Unissakävelijän* esityksen San Franciscossa. Hän teki Covent Garden -debyyttinsä vuonna 1964 johtamalla Bellinin *Puritaanien* esityksen. Vuonna 1965 Bonynge palasi Sutherlandin kanssa Australiaan, jossa hänestä tuli Sutherland-Williamson International Grand Opera Companyn musiikillinen johtaja.

Vuonna 1966 Bonynge debytoi Metropolitan-oopperassa johtamalla Donizettin *Lucia di Lammermoorin* esityksen, jossa Sutherland esitti nimiroolin. Vuosina 1974–1978 Bonynge toimi Vancouverin oopperan taiteellisena johtajana ja vuosina 1975–1986 Australian oopperan musiikillisena johtajana. Hänestä tuli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1977.

Bonynge on tutkinut Bellinin teosten lisäksi ajan ranskalaista oopperaa ja säveltänyt kadensseja, joita ovat käyttäneet monet laulajat, kuten Sutherland.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  AllMusic: Richard Bonynge


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Bolšije Berezniki** (ven. Больши́е Бере́зники) on kylä, maalaiskunta ja Bolšije Bereznikin piirin hallinnollinen keskus Mordvan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Surajokeen laskevan Malaja Kšan suussa 58 kilometriä Saranskista itään. Kunnassa on 6 700 asukasta (vuonna 2015).

Paikkakunta on syntynyt 1600-luvulla vartioasemaksi suojelemaan Venäjän etelärajaa nogaiden hyökkäyksiltä. 1800-luvulla siitä kehittyi yksi myllyteollisuuden keskuksista. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä.

Bolšije Bereznikissä toimii meijeri, leipomo ja asfalttitehdas. Palveluihin kuuluvat perus- ja keskikoulut, ammattikoulu, musiikkikoulu, kulttuuritalo ja piirisairaala. Kylässä on kotiseutumuseo ja toimiva Pyhän Kolminaisuuden kirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Mordovija: Entsiklopedija v dvuh tomah, tom 1*, s. 174. Saransk: Mordovskoje knižnoje izdatelstvo, 2003. ISBN 5-7595-1543-8. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po munitsipalnym obrazovanijam na 1 janvarja 2015 goda *gks.ru*.  Arkistoitu 14.5.2020. Viitattu 29.11.2015.
**Bolšoje Brannoje** (ven. Большое Бранное) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Outovan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,3 kilometriä pitkä, 0,8 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 72 hehtaaria. Se on joka suunnalta suomaaston ympäröimä järvi. Järven keskisyvyys on 1,1 metriä ja sen syvin kohta on 1,5 metriä syvä. Järvi ja sen ympäristö on autio eikä sinne tule tietä. Lähin kylä on Jammin (ven. Яамм) kirkonkylä yli viiden kilometrin päässä.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin ahven, särki ja mutakala. Sillä on mutapohja ja sen rannat kasvavat hetteikköä, josta irtoaa välillä kelluvia turvelauttoja ajelehtimaan järvelle. Järvessä on usein kalakuolemia.

Vesistösuhteita
---------------

Bolšoje Brannoje sijaitsee Želtšan valuma-alueella ja sen laskujoki Osnitsa (ven. Осница) on Želtšan sivujoki. Želtša laskee Peipsijärveen, jonka alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 31,5  tai 15,8 neliökilometriä. Itäpuolelta siihen laskee lyhyt suo-oja ja länsipuolelta toisen suolammen Maloje Brannojen (ven. Малое Бранное) laskuoja. Tähän suolampeen laskee lounaasta tuleva suo-oja Branka (ven. Бранка), joka laskee seuraavaksi Bolšoje Brannojeen ja jatkaa edelleen samannimisenä laskuojana seuraavalle Vjažištšen (ven. Вяжище) järvelle. Tämän laskuoja Osnitsa (ven. Осница) yhtyy Želtšaan Jammin kirkonkylässä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pihkovan alueen kartta: sivu 9 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 28.5.2020
2. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 28.5.2020. (venäjäksi)
3. 1 2 3 4  Bolšoje Brannoje (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 28.5.2020. (venäjäksi)
4. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
5. 1 2  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000, viitattu 28.5.2020
**Veronika Vítková** (s. 9. joulukuuta 1988) on tšekkiläinen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.

Arvokisat
---------

Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 Vítková oli normaalimatkalla viides ja takaa-ajossa sekä yhteislähdössä kymmenes. Hanti-Mansijskin MM-kisoissa 2011 hän oli normaalimatkalla kahdeksas. Nove Meston MM-kilpailuissa 2013 Vítková hiihti pronssia saavuttaneessa Tšekin sekaviestijoukkueessa. Lisäksi hän oli kahdeksas takaa-ajokilpailussa ja kymmenes pikakilpailussa.

Sotšin olympialaisissa 2014 Vítková voitti hopeaa sekaviestistä Tšekin joukkueessa. Normaalimatkalla hän oli kuudes ja yhteislähtökilpailussa kahdeksas. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 Vitková hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Tšekin sekaviestijoukkueessa. Normaalimatkalla hän oli kahdeksas ja takaa-ajossa 11:s. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän oli normaalimatkalla neljäs, yhteislähdössä kuudes, pikakilpailussa seitsemäs ja takaa-ajossa kahdeksas.

Vítková saavutti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 pronssia pikakilpailussa, oli seitsemäs takaa-ajossa ja neljästoista yhteislähdössä. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui normaalimatkalla 13:nneksi.

Maailmancup
-----------

Maailmancupissa Vítková saavutti ensimmäisen osakilpailuvoittonsa Oberhofin pikakilpailussa kaudella 2014–2015. Hän on sijoittunut toiseksi Oberhofin takaa-ajossa kaudella 2012–2013, Hochfilzenin pikakilpailussa kaudella 2013–2014 sekä Östersundin pika- ja Oberhofin yhteislähtökilpailussa kaudella 2014–2015. Kolmas hän on ollut Ruhpoldingissa normaalimatkalla tammikuussa 2014 ja yhteislähdössä tammikuussa 2015, Nové Měston pikakilpailussa ja Holmenkollenin normaalimatkalla helmikuussa 2015 sekä Oberhofin pikakilpailussa, Ruhpoldingin yhteislähdössä ja Anterselvan pikakilpailussa tammikuussa 2018.

Maailmancupin kokonaiskilpailussa Vitková oli 16:s kaudella 2012–2013, yhdeksäs kaudella 2013–2014, neljäs kaudella 2014–2015 sekä kahdeksas kausilla 2015–2016 ja 2017–2018. Hän sijoittui kolmanneksi normaalimatkan ja pikakilpailun cupeissa kaudella 2014–2015 sekä viidenneksi pikakilpailun cupissa 2017–2018.

Muut kilpailut
--------------

Vitkova voitti normaalimatkan "nuoremman juniorisarjan" MM-kultaa 2006. Hän sai "vanhemmassa juniorisarjassa" MM-kultaa viestissä 2009 sekä MM-hopeaa takaa-ajossa 2008 ja 2009. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hän sai kultaa sekaviestissä 2014 ja takaa-ajossa 2018 sekä hopeaa sekaviestissä 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Veronika Vitkova *IBU Datacenter*. IBU. Viitattu 9.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Oikarinen, Johannes: Kisaisännille unelma-alku MM-ampumahiihdossa *Yle Urheilu*.  7.2.2013.
3. ↑  Lehtonen, Samu: Ohilaukaus harmitti Mäkäräistä - Olin jo varma, että se kaatuu *Yle Urheilu*.  10.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Veronika Vítková** Wikimedia Commonsissa
**Kirkkorauha** oli germaaniseen oikeuskäsitykseen perustuva sopuisa olotila, joka tuli vallita kirkossa ja kirkkomaalla. Se sisältyi keskiajalla myös Ruotsin rauhanvalalakeihin (edsöre). Kirkkorauhan loukkaaminen oli rangaistava teko kuten muidenkin rauhanlakien rikkominen.

Vuoden 1734 lain rikoskaari (18 luku 4 §) sääti, että *Joka vihoissaan survii tahi lykkii toista kirkossa jumalanpalveluksen aikana, sakoitettakoon sata talaria. Jos se tapahtuu silloin kuin jumalanpalvelusta ei pidetä, taikka jos kirkossa jumalanpalveluksen aikana torutaan ja riidellään, olkoon sakko puolta vähempi. Jos se tehdään muualla, missä jumalanpalvelusta pidetään ja kansaa koossa on, olkoon sama laki.* Rikoskaari (18:5) sääti, että *Joka vihoissaan vetää veitsen tahi miekan toista vastaan taikka lyöpi häntä kirkkotarhassa hänen jumalanpalvelukseen mennessänsä tahi sieltä palatessansa, taikka käräjäpaikassa, joko hänellä on käräjissä asiaa tahi ei, sakoitettakoon viisikymmentä talaria. Jos siitä mustelma tahi verinaarmu tulee, niin on hän rikkonut rauhanvalan.* Pykälää 4 muutettiin ja pykälä 5 kumottiin keisarillisella asetuksella taposta 26. marraskuuta 1866.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomalainen tietosanakirja,* Weilin+Göös 1989–1993, ISBN 951-35-4644-6.
2. ↑  *Spectrum,* WSOY 1976–1983, ISBN 951-0-07239-7.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
4. ↑  *Ruotsin valtakunnan laki 1734,* Suomalaisen kirjallisuuden seura 1877, Suomalaisen kirjallisuuden seuran toimituksia 54, sivu 271.

Rauhat
rauhanrikos · hautarauha · joulurauha · julkisrauha · jumalanrauha · kirkkorauha · kotirauha · kuninkaanrauha · käräjärauha · maanrauha · markkinarauha · naisrauha · tierauha · uskonrauha · koulurauha
Utsjoen kirkkotupia
**Kirkkotupa** tai **kirkkoaitta** (ruots. *kyrkstuga*) oli tilapäiseen asumiseen kirkkokäyntien, markkinoiden, käräjien ja veronkeräämisen yhteydessä tarkoitettu pieni rakennus. Sitä käytettiin alueilla, joilla pitkien matkojen päästä kirkolla asioineet ihmiset eivät ehtineet palata saman päivän aikana takaisin koteihinsa.

Kirkkotupaperinnettä on esiintynyt erityisen runsaasti Ruotsissa sekä jonkin verran Suomessa ja pohjois-Norjassa. Ruotsissa kirkkotupia ja niistä muodostuneita merkittäviä kirkkokyliä oli erityisen runsaasti Västerbottenin ja Norrbottenin lääneissä, joissa käytännössä kaikissa pitäjissä on ollut tärkeä kirkkokylä kirkon yhteydessä.

*Pääartikkeli: Kirkkokylä*
Kirkkotupia Gammelstadin kirkkokylässä Luulajassa
Kirkkokyläperinnettä tutkineen Ragnar Berglingin mukaan kirkkotupia ja niistä muodostuneita kyliä esiintyi Suomessa lähinnä ruotsinkielisellä Pohjanmaalla ja pohjoisimmassa Lapissa. Pohjanmaan kirkkokyläalueen eteläraja on välittömästi Vaasan alapuolella. Pohjois-Lapissa ja Norjassa kirkkotupia on ollut muun muassa Utsjoella, Inarissa, Sodankylässä, Koutokeinossa ja Kaarasjoella. Keuruun museon mukaan myös Keuruulla oli 1800-luvulla kymmeniä kirkkoaittoja, joissa matkalaiset yöpyivät niiden lattialle levitetyillä patjoilla ja kirkkoaittojen muodostamat kylät olivat tärkeitä sosiaaliselle elämälle. Kirkkoaitat tehtiin omistajatalojen mailla ja siirrettiin lasten rippikouluasunnoiksi. Keuruun kirkkoaittaperinne katosi laiva- ja junamatkailun yleistyttyä ja niistä on säilynyt vain yksi Keuruun kotiseutumuseon pihapiirissä. Keuruulla vaurailla kartanoilla oli jopa lämmitettäviä, useampihuoneisia "taloja" kirkon läheisyydessä, joita kutsuttiin kirkkotuviksi erotuksena vaatimattomammista kirkkoaitoista. Kirkkotupia Keuruulla on säästynyt yksi seurakuntavirastoa vastapäätä.

Utsjoella kirkkotuvat olivat vanhoja, saamelaisten sukujen omistamia tupia, jotka ovat peräisin niin ikään 1800-luvun alkupuolelta. Utsjoen kirkkotuvat olivat käytössä vielä 1930-luvulla saakka. Niitä oli aikoinaan noin kaksikymmentä, mutta niitä siirreltiin ajan myötä myös toisaalle. Nykyisin Utsjoen kirkon läheisyydessä on paikalla 14 entisöityä ja sinne palautettua kirkkotupaa ja alue toimii ulkomuseona.

Katso myös
----------

* Kirkkotalli

Lähteet
-------

1. ↑  Utsjoen kirkkomaisema *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 2.1.2013.
2. 1 2  Tuoksua taivaan ja tervan. Keuruun vanha kirkko 250 vuotta *Keuruun museo*.  2009. Keuruun museo. Viitattu 2.1.2013.
3. ↑  Arne Järtelius: Luleå: Gammelstads kyrkstad *Nationalencyklopedin*.  13.6.2003. Viitattu 2.1.2013. (ruotsiksi)
4. 1 2  Ragnar Bergling: Kyrkstaden i övre Norrland (tiivistelmä) *Skytteanska samfundets handlingar no3*.  1964. Skytteanska samfundet / Skellefteå kyrkstads kammarägarförening.  Arkistoitu 26.7.2011. Viitattu 2.1.2013. (ruotsiksi)
5. ↑  Utsjoen kirkkotuvat.  2012. Utsjoen matkailuimagon kehittämishanke.  Arkistoitu 3.9.2017. Viitattu 2.1.2013.
**Vitträsket** on Ruotsissa Norrbottenissa Bodenin kunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rånejoen vesistöön.

Maantietoa
----------

Vitträsket on 2,0 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 122 hehtaaria eli 1,22 neliökilometriä. Se on muodostunut matalan kannaksen taakse ja kahden vuoren väliin. Sen pohjoispuolella kohoaa Vitträskberget 80 metrin korkeuteen järvestä ja lounaispuolella Knöppelberget saman verran. Molemmat vuoret näkyvät järvelle hyvin. Sen ympäristö on metsämaata, mutta järven itä- ja kaakkoisrannat ovat asuttuja. Siellä sijaitsee Sörbyn kylä ja sen pienet peltomaat. Kylän kautta kulkee Näätäsuvantoon (Mårdsel) johtava tie ja kannaksen yli kulkee Niemisuvantoon (Niemisel), Gunnarsbyniin ja Överstbyniin johtava tie.

Luontoarvoja
------------

Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (58,1 %), turve (3,8 %), siltti (5,2 %) ja kallio (6,9 %). Muut alueet ovat erilaisia vesistöjä.

Vesistösuhteet
--------------

Vitträsket kuuluu Rånejoen vesistössä (päävesistötunnus 7) Rånejoen pääuomaassa sijaitsevaan Degerseletin lähialueeseen ja sen laskuoja laskee suoraan järveen. Vitträsketin oma lähialue on pinta-alaltaan 5,3 km². Siihen tulee luoteesta päin kaksi puroa. Toinen laskee Långtjärnenistä ja toinen Stor- ja Lill-Halstjärnenistä. Järven erottaa Degerseletistä 400 metriä leveä kannas. Laskuojan keskivirtaaman arvioidaan olevan 0,032 m³/s. Rånejoki laskee Perämereen Råneåssa Luulajassa.

Lähteitä
--------

### Huomautuksia

1. 1 2  Järven virtaamana luusuassa on käytetty vesistöviranomaisten vuosina 1981–2010 julkaisemien kuukausittain laskettujen keskivirtaamien keskiarvoa.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Svenskt Vattenarkiv - Vattenytor (SVAR 2012) suora linkki SVAR\_2012\_2 (ZIP)), SMHI, 2016, viitattu 21.12.2020 (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Vitträsket *Lantmäteriet*. Gävle:  Lantmäteriet. Viitattu 21.12.2020. (ruotsiksi)
3. 1 2 3 4  Vitträsket (SE734150-177077) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 21.12.2020. (ruotsiksi)
4. ↑  Rånejoki (SE732092-179483) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 21.12.2020. (ruotsiksi)
5. ↑  Thoms-Hjärpe, Christina: Län och huvudavrinningsområden i Sverige (PDF),Faktablad nr 10, 2002, SMHI, viitattu 21.12.2020 (ruotsiksi)
6. ↑  Om flödesstatistik för Sveriges vattendrag (Excel-tiedostoon, selitykset), 13.11.2009, viitattu, 460-506, 21.12.2020 (ruotsiksi)
**François Clouet** (n. 1510 – 22. joulukuuta 1572 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Clouetin oli isänsä Jean Clouetin oppilas. 35-vuotiaana hän seurasi isäänsä kuningas Frans I:n hovimaalarina, jonka palveluksessa hänestä tuli myös kamaripalvelija. Clouet jatkoi tässä tehtävässä Henrik II:n, Frans II:n ja Kaarle IX:n alaisuudessa, jonka valtakauden loputtua Clouet’n elämää ei tunneta. Clouet’n töitä arvostettiin suuresti hänen elinaikanaan. Hän johti työpajaa, jossa miniatyristit, suunnittelijat ja sisustajat toteuttivat hänen projektejaan. Hän valvoi myös kuninkaallisten hautajaisten ja seremonioiden taiteellista toteutusta.

Vaikka Clouet’n öljytyöt ovat flaamilaisia yksityiskohtiin paneutuvassa huolellisuudessaan, ne ovat kuitenkin selvästi ranskalaisiaa. Clouet'n muotokuvat ovat totuudenmukaisia, tarkkoja ja vailla sentimentaalisuutta. Ne tuovat esiin kunkin kuvattavan moraaliset ja älylliset ominaisuudet. Täydellistä varmuutta hänen laatimistaan teoksista ei ole. Clouet on todennäköisesti maalannut Frans I:n muotokuvat ja Katariina de' Medicin muotokuvan Versailles'ssa ja muita teoksia. Hänen huomattavimpia muotokuviaan on Maria Stuartin muotokuva, kaksi Kaarle IX:n muotokuvaa, Henrik II:n muotokuva, Frans II:n muotokuva sekä Valois’n Margaretan muotokuva. Hänen mestariteoksensa on ehkä Elisabet Itävaltalaisen muotokuva. Muotokuvien lisäksi hän maalasi myös alastonhahmoja ja teatterikohtauksia.

* Elisabet Itävaltalainen*Elisabet Itävaltalainen*
* Maria Stuart*Maria Stuart*
* Nainen kylvyssä*Nainen kylvyssä*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  François Clouet *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 25.10.2022.
2. 1 2 3  François Clouet *The Catholic Encyclopedia*.  1908. Viitattu 25.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **François Clouet** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* Prado
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Korsolampi** on pieni erämaajärvi Kirkkonummen länsiosassa Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 3,36 hehtaaria. Etäisyys Kirkkonummen keskustasta on viisi kilometriä luoteeseen ja Helsingistä 32 kilometriä länteen.

Korsolammen pituus lounaasta koilliseen on 300 metriä. Suurin leveys kaakosta luoteeseen on 150 metriä. Järveä ympäröi Meikon luonnonsuojelualue. Järven ympäristö on kosteaa ja mäkistä metsämaata, jonka korkeimmat kohdat ovat noin 15 metriä järven pintaa ylempänä. Runsaat sata metriä Korsolammelta koilliseen sijaitsee Immerlampi (52,1 metriä mpy). Lounaassa sijaitsee Meiko (42,9 metriä mpy).

Korsolammen nimi lienee suomalaisten antama, mutta sen alkuperä ja merkitys ovat jääneet vaille selitystä.

Korsolampi (81.061.1.011) kuuluu Estbyån valuma-alueeseen (81.061), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Valuma-alueen laajimmat vakavedet ovat Humaljärvi ja Meiko. Valuma-alueella sijaitsee 13 vähintään hehtaarin laajuista järveä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Korsolampi, vakavesi, Kirkkonummi
2. 1 2 3  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 25.9.2021.
3. ↑  Korsolampi. Järviwiki. Viitattu 25.9.2021.
4. 1 2  Raunamaa, Jaakko: Kirkkonummen järvien ja lampien nimet (pdf) (Korsolampi) *Helda.helsinki.fi*.  2014. Helsinki:  Helsingin yliopisto. Viitattu 25.9.2021.
5. ↑  Estbyån valuma-alue (81.061) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus SYKE. Viitattu 25.9.2021.
**Korsikan tasavalta** oli vuosina 1755–1769 olemassa ollut valtio, joka syntyi, kun korsikalainen patriootti Pasquale Paoli julisti Korsikan itsenäiseksi Genovan tasavallasta marraskuussa 1755. Hän teki Korsikalle perustuslain italian kielellä. Tasavallalle luotiin hallitus, oikeusjärjestelmä ja armeija. Mikään valtio ei tunnustanut Korsikan itsenäisyyttä.

Perustaminen
------------

Pasquale Paoli julisti Korsikan itsenäiseksi Genovan tasavallasta marraskuussa 1755. Onnistuneiden toimien jälkeen hän oli häätänyt genovalaiset koko Korsikasta lukuun ottamatta muutamaa rannikkokylää. Pasquale teki Korsikalle perustuslain italian kielellä. Tasavallalle luotiin hallitus, oikeusjärjestelmä ja armeija; hallitus eli *dieta* koostui jokaisesta piirikunnasta äänestetyistä edustajista. Äänioikeus oli yli 25-vuotiailla miehillä. 

Vuonna 1761 tasavalta sai omat kolikkonsa, jotka tehtiin Muratossa.

Paolin ajatukset itsenäisyydestä, demokratiasta ja vapaudesta saivat kannatusta filosofeilta kuten Jean-Jacques Rousseaulta, Voltairelta, ja Mablylta. Yksikään valtio ei kuitenkaan tunnustanut saaren itsenäisyyttä.

Korsikan valtaus
----------------

Vuonna 1767 Korsika valloitti Capraian saaren Genovalta. Seuraavana vuonna genovalaiset myivät Korsikan Ranskalle Versaillesin sopimuksessa. Samana vuonna Ranska aloitti Korsikan valtauksen ja kokonaisen vuoden ajan Paolin joukot taistelivat Ranskaa vastaan. Vuonna 1769 Ponte Novun taistelussa ranskalaisjoukot löivät korsikalaiset joukot, ja vuonna 1770 Korsikasta tuli Ranskan provinssi.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Corsican Republic
Wikin linna
**Wikin linna** (ruots. *Wiks slott*, aikaisempi kirjoitustapa *Viks slott*) on linna Uppsalan kunnassa, Uplannissa Ruotsissa. Se sijaitsee Mälaren-järven rannalla. Linna on alun perin rakennettu vuoden 1450 tienoilla. Se on rakennettu harmaakivestä ja tiilestä. Alun perin kerroksia oli yhdeksän tai yksitoista, mutta nykyisin niitä on seitsemän, joista kolme on kellarikerroksia.[1] Nykyiseen ranskalaissävytteiseen asuunsa se muutettiin 1600-luvulla. Keskiaikaisesta sisustuksesta ei ole säilynyt paljoakaan.[1]

Linnan omistus siirtyi suvussa eteenpäin vuoteen 1912, jolloin se myytiin ensimmäistä kertaa. Sen osti tuolloin pankkiiri Alfred Berg. Linnan omistajana on vuodesta 1923 alkaen ollut Uppsalan läänin maakäräjät.[1] Linna toimii konferenssi- ja kulttuurikeskuksena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Länsstyrelsen Uppsala län: Wiks slott (ruotsiksi) Viitattu 20.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wikin linna**.
* Wiks slott
Venäjän presidentti Vladimir Putin ja Vitali Smirnov.   
 30. elokuuta, 2000
**Vitali Georgijevitš Smirnov** (ven. Виталий Георгиевич Смирнов), (14. helmikuuta 1935 Habarovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto ) on ollut niin neuvostoliittolainen kuin myös nyky-Venäjän urheilujohtaja.

Vitali Smirnov valmistui vuonna 1958 Urheiluakatemiasta (ven. Fyysisen Kulttuurin Instituutti, GTSOLIFK) Moskovasta. Sen jälkeen hän toimi opettajana moskovalaisessa urheiluoppilaitoksessa vuosina 1958–1968. Samanaikaisesti hän toimi järjestötehtävissä Kommunistisen nuorisojärjestön Moskovan aluekomitean urheiluseurojen yhteistyöjärjestössä ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1960–1962. 

Smirnovin työura järjestöpuolella käynnistyi varsinaisesti vuonna 1968. Hänet valittiin kommunistipuolueen Moskovan Pushkinin alueen ensimmäiseksi sihteeriksi vuosiksi 1968–1970. Hänestä tuli sen jälkeen vuosiksi 1970–1977 Neuvostoliiton liikuntakulttuurin ja urheilun ministeriöneuvoston ensimmäinen varapuheenjohtaja. Vuosina 1975–1981 hän toimi Moskovan kesäolympialaisten järjestelytoimikunnan ensimmäisenä varapuheenjohtajana. Moskovan kesäolympialaisten jälkeen hänestä tuli Venäjän federation eli Neuvostoliiton suurimman neuvostotasavallan liikuntakulttuurin ministeri vuosiksi 1981–1990. 

Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) toiseksi neuvostoliittolaisjäseneksi Konstantin Andrianovin lisäksi Smirnov valittiin vuonna 1971. KOK:n ydinryhmässä eli toimeenpanevassa komiteassa hän toimi vuosina 1974–1978 ja 1986–1990. KOK:n varapuheenjohtajana hän oli vuosina 1978–1982, 1990–1994 ja 2001–2005. Vuosina 1992–1998 hän toimi KOK:n alaisen tasa-arvokomitean puheenjohtajana. Vuonna 2015 Smirnov oli virkaiältään vanhin KOK:n jäsen.

Kansallisen olympiakomitean, aluksi Neuvostoliiton ja sen jälkeen Venäjän, puheenjohtaja Smirnov oli vuosina 1990–2001.

Kansainvälisestä urheilujärjestötoiminnastaan hänet on palkittu lukuisilla kunniamerkeillä niin koti- kuin ulkomailla.

Kirjallisuutta
--------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Olympic.org
* Olympic.ru (venäjäksi)
* Peoples.ru (venäjäksi)
* Flb.ru (venäjäksi)

Lähteet
-------

1. ↑  Havelange Said to Renounce IOC Membership (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Former vice-president Vitaly Smirnov IOC: Brezhnev looked at me, "Well, what do you got here ?!" *ru-facts.com*.  Arkistoitu 18.5.2015. Viitattu 17.5.2015. (englanniksi)