recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Blinejä.
Blinien valmistusta Pietarissa maslenitsan aikana.
**Blini** (ven. блины) eli **linni** on venäläinen ohukainen, johon käytetään yleensä vehnäjauhoja ja tattarijauhoja. Venäjän ulkopuolella blini tarkoittaa hapatetusta hiivataikinasta tehtyjä ohukaisia. Blinien kanssa nautitaan usein voisulaa, smetanaa tai kermaviiliä, hienonnettua sipulia ja mätiä tai kaviaaria. Yksi versio blineistä on perunablinit. Ne täytetään perunamuusilla, kääritään rullalle ja paistetaan rasvassa. Sana *blin* on muotoutunut sanasta *mlin*, joka tarkoittaa myllyä. Pakanallisina aikoina blinit oli omistettu slaavien auringonjumala Jarilolle.

Venäjällä blinejä voidaan nauttia myös jälkiruokana. Niistä voidaan käyttää myös nimitystä "blintšiki" (ven. блинчики). Täytteenä käytetään esimerkiksi hilloa, marjoja, suklaakastiketta tai hunajaa. Helmikuussa järjestettävän maslenitsa-viikon aikana blinit ovat perinteinen pääruoka. Venäjällä on ravintoloita, joiden ruokalista perustuu pääasiassa blineihin - sekä suolaisiin että makeisiin, ja ne ovat suosittuja, koska hinnat ovat tavallisesti kohtuulliset. Esimerkiksi Pietarin pääkadulla Nevski Prospektilla tällaisia ravintoloita on useita. 

Suomalaisissa ravintoloissa tarjottavat blinit ovat huomattavasti venäläistä versiota paksumpia "tattarikakkuja", eikä niitä tarjoilla makeiden täytteiden kanssa. Suomessa on syöty blinejä ainakin 1800-luvulta alkaen.

Blinit ovat mahdollisesti peräisin jo esihistoriallisista ajoista ja ensimmäisiä jauhoista valmistettuja ruokia. Monilla kansoilla on samanlaisia ruokalajeja: venäläisillä blinit, ranskalaisilla "crêpes", suomalaisilla ohukaiset, amerikkalaisilla "pancakes".

Lähteet
-------

1. 1 2  Lehmusoksa, Risto & Lehmusoksa, Ritva: *Venäjän keittiö*, s. 121–123. Jyväskylä: Gummerus, 1995. ISBN 951-20-4705-5.
2. ↑  Maija Suova (toim.): *Emännän tietokirja I–II, 4. uudistettu laitos*, s. 91. WSOY, 1958.
3. ↑  Kaisu Moilanen HS: Blinejä syötiin Helsingissä jo 1860-luvulla – näin paistat oikeaoppisen tattarikakun *Helsingin Sanomat*.  29.1.2016. Viitattu 3.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Blini** Wikimedia Commonsissa
**Liljan Loisto** on suomalainen reggaeta ja kansanmusiikkia esittävä yhtye. Sen muodostavat Puppa J, Yona sekä viisihenkinen Punky Reggae Band. Liljan Loiston esikoisalbumi *Takaisin Karjalan maille* julkaistiin Suomen Musiikin kautta 1. syyskuuta 2010. Se saavutti Suomen virallisen albumilistan 19. sijan julkaisuviikollaan (36/2010) ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa. Liljan Loisto julkaisi toisen, *Vapauden hurma* -nimisen, albumin 30. toukokuuta 2012. *Vapauden hurma* nousi 26. sijalle Suomen virallisella albumilistalla. Albumilta on julkaistu musiikkivideo kappaleesta "Varkaat kulkurit".

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Takaisin Karjalan maille* (2010)
* *Vapauden hurma* (2012)

### Musiikkivideot

* *Varkaat kulkurit* (2012)

Lähteet
-------

1. ↑  Liljan Loisto: Takaisin Karjalan Maille *Musiikkituottajat ry*. Viitattu 25.5.2012.
2. ↑  "Karjala taakse jäi" HS Nyt-liite 25.5.2012 s. 27
3. ↑  Liljan Loisto: Vapauden Hurma *Musiikkituottajat ry*. Viitattu 26.12.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Liljan Loisto Myspacessa (englanniksi)
**Valtionmetsätorppa** (myös **kruununmetsätorppa** tai pelkkä  **metsätorppa**) oli Suomen valtion metsäalueelle asumista ja maanviljelyä varten vuokralle annettu maa-alue. Senaatti antoi ensimmäiset niitä koskevat yleiset määräykset 1867. Sitä ennen oli ohjeistettu vain uudistilojen perustaminen valtionmetsiin ja muiden niihin rakennettujen asumusten oikeudellinen asema oli kokonaan järjestämättä. Senaatin määräykset valtionmetsätorppien perustamisesta valtionpuistoihin annettiin 1872 ja niiden perustamisesta muille valtion maille 1874.

Senaatin päätösten perusteella valtionmetsätorppien perustaminen oli mahdollista kaikilla metsähallinnon alaisilla valtion mailla, paitsi niillä jotka oli erotettu muihin viljelystarkoituksiin. Valtionmetsätorpan perustamiseen tarvittiin metsähallituksen lupa. Vuokrasopimuksen torpparin kanssa teki paikallinen metsänhoitaja, mutta siihen oli haettava metsähallituksen vahvistus. Vuokrasopimuksen kesto oli 25 vuotta kerrallaan. Metsänhoitaja suoritti myös torpan verollepanon, jonka senaatti vahvisti. Vero voitiin suorittaa luonnontuotteissa, rahassa tai päivätöissä. Päivätöitä käytettiin silloin, kun torpparin velvollisuuksiin kuului maanteiden kunnossapitoa.

Vuonna 1922 säädetty laki valtion metsämaiden asuttamisesta ja niillä olevain vuokra-alueiden lunastamisesta (129/1922) mahdollisti valtionmetsätorppien siirtymisen torpparin omistukseen. Niistä muodostettiin asutustiloja. Vuonna 1910 valtionmetsätorppia oli 4 216 kappaletta ja vuoden 1936 lopussa 4 552. Vuonna 1936 itsenäisiä, maarekisteriin merkittyjä valtionmetsätorppia oli 4 014 ja itsenäistymättömiä 538, joista 461 oli verotettuja ja 77 ilman veroa.

Vuoden 1936 asutuslaki (332/1936) tuli voimaan vuoden 1938 alussa. Sen mukaan vuokralla olleet valtionmetsätorpat voi lunastaa itsenäisiksi, mutta niistä ei muodostettu enää vuoden 1922 lain mukaisia asutustiloja, vaan uuden lain mukaisia tiloja, joiden käyttöoikeutta rajoitettiin. Tilaa ei esimerkiksi saanut osittaa eikä luovuttaa henkilölle, jota ei voitu hyväksyä valtion asutustoimintaan. Tilan metsän myyntiin tarvittiin kunnan asutuslautakunnan lupa.

Katso myös
----------

* Kruununtorppa

Lähteet
-------

1. ↑  Senaatin päätös 23.5.1867.
2. ↑  Senaatin päätös 27.4.1872.
3. ↑  Senaatin päätös 16.5.1874.
4. 1 2 3  *Tietosanakirja,* Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909–1919, hakusana kruununmetsätorppa.
5. 1 2 3  *Iso tietosanakirja,* Otava 1931–1939, hakusana valtionmetsätorppa.

Aiheesta muualla
----------------

* Aarnio, Jouni: *Kaskiviljelystä metsätöihin. Tutkimus Pielisjärven kruununmetsistä ja kruununmetsätorppareista vuoteen 1910*. Joensuu: Joensuun yliopisto, 1999. ISBN 951-708-742-X.
**KV44** on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Hautaa on uudelleen käytetty kolmannella välikaudella 22. dynastian Osorkon I:n aikana.

Howard Carter löysi haudan vuonna 1901 ja suoritti siellä ensimmäiset kaivaukset. Donald Ryan tutki hautaa vuosina 1990–1991. Hauta on tyhjennetty kiviromusta. Sieltä on löydetty muun muassa muumioita, koruja, hautakalusteita, kasvien jäännöksiä ja astioita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  KV 44 (Unknown) Theban Mapping Project.  Arkistoitu 1.11.2008. Viitattu 29.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KV44** Wikimedia Commonsissa

  

Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
**SJK Akatemia** (kausina 2013–2015 **FC Kerho 07**) on Seinäjoen Jalkapallokerhon farmijoukkue, joka pelaa kaudella 2022 Ykkösessä.

Historia
--------

Seinäjoen Jalkapallokerholle perustettiin reservijoukkue kaudeksi 2011 Nurmon Pallon paikalle Palloliiton Vaasan piirin Neloseen. Jari Kujalan valmennuksessa SJK /2 voitti Nelosen kaudella 2011 ja Kolmosen kaudella 2012. Joukkue ylsi kaudella 2012 myös Regions’ Cupin loppuotteluun, jossa Turun Pallokerho oli vahvempi jatkoajan jälkeen maalein 4–2. Joukkueessa pelasivat muun muassa entiset Veikkausliiga-pelaajat Mikael Muurimäki ja Lasse Männikkö.

SJK:n reservijoukkueen noustua Kakkoseen joukkueen toiminta eriytettiin oman seuran FC Kerho 07:n alaisuuteen vuoden 2012 lopulla, sillä Palloliiton säännöt eivät salli kahden saman seuran joukkueen pelaamista kolmella ylimmällä sarjatasolla. Kerho 07 teki samalla farmisopimuksen SJK:n kanssa. Kakkosessa joukkue pelasi kaudet 2013–2015. Kaudella 2013 joukkue sijoittui pohjoislohkon seitsemänneksi ja kaudella 2014 länsilohkon kuudenneksi.

Joulukuussa 2014 SJK luopui paikastaan A-poikien SM-karsintasarjassa ja keskitti pelaajakehitystoimintansa entistä enemmän Kerho 07:ään. Jo edeltävällä kaudella joukkueen avauskokoonpanosta noin yhdeksän pelaajaa oli A- tai B-juniori-ikäisiä. Kaudella 2015 Kerho 07 pelasi jälleen Kakkosen pohjoislohkossa, jossa se sijoittui toiseksi viimeiseksi eli yhdeksänneksi ja putosi Kolmoseen.

Kaudeksi 2016 joukkueen nimeksi vaihdettiin SJK Akatemia.

Lähteet
-------

1. ↑  Otteluohjelma 2016 Seinäjoen Jalkapallokerho.  Arkistoitu 21.4.2016. Viitattu 22.4.2016.
2. ↑  Yhdistyksen perustiedot Patentti- ja rekisterihallitus. Viitattu 29.4.2016.
3. 1 2  SJK panostaa akatemiatoimintaan  31.12.2015. Veikkausliiga. Viitattu 22.4.2016.
4. ↑  SJK AKATEMIA NOUSEE YKKÖSEEN! SJK. Viitattu 20.1.2020.
5. 1 2 3  SJK Reservit valmiina finaaliin  27.9.2012. Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 19.8.2014. Viitattu 9.4.2013.
6. ↑  Piirisarjojen sarjataulukot 2005–2015 Suomen Palloliiton Vaasan piiri.  Arkistoitu 3.6.2016. Viitattu 22.4.2016.
7. ↑  SJK-Reserveille tappio cup-finaalissa *Ilkka*.  29.9.2012. I-Mediat. Viitattu 9.4.2013.
8. ↑  SJK Reserveille uusi nimi  31.10.2012. Seinäjoen Jalkapallokerho.  Arkistoitu 23.4.2016. Viitattu 9.4.2013.
9. ↑  Finland – Divisional Movements  10.3.2016. RSSSF. Viitattu 22.4.2016.
10. ↑  SJK U19 luopuu sarjapaikasta, tilalle akatemia *Ilkka*.  14.12.2014. I-Mediat. Viitattu 22.4.2016.
11. ↑  Kallasvuo, Minna: Kakkonen päättyi: FC Kiisto, Kerho 07 ja JBK putosivat, Kraft piti paikkansa *Ilkka*.  3.10.2015. I-Mediat. Viitattu 22.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* SJK Akatemia Seinäjoen Jalkapallokerhon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)

Ykkösen joukkueet kaudella 2023

* EIF
* Gnistan
* HIFK
* Jaro
* JJK
* JäPS
* KPV
* KäPa
* MP
* SalPa
* SJK Akatemia
* TPS
**Yuzuru Hanyū** (jap. 羽生 結弦; s. 7. joulukuuta 1994 Sendai) on japanilainen taitoluistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja sekä maailmanmestari. Moni pitää häntä yhtenä historian parhaista taitoluistelijoista. 

Hanyū voitti yksinluistelun olympiakultaa vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa pisteillä 280,09 ja uusi mestaruutensa vuoden 2018 talviolympialaisissa Pyeongchangissa pistein 317,85. Vuoden 2022 talviolympialaisissa Pekingissä hän sijoittui neljänneksi pisteillä 283,21. 

Hän on kaksinkertainen maailmanmestari (2014, 2017), kuusinkertainen Japanin-mestari (2012-2015, 2020-2021), kahdeksankertainen Grand Prix- kultamitalisti sekä nelinkertainen Grand Prix-finaalin voittaja (2013-2016). Junioritasolla Hanyū saavutti kaksi Japanin-mestaruutta ja MM- sekä Grand Prix finaalin kultaa. Voitettuaan Neljän maanosan mestaruuskilpailut (2020) hänestä tuli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa Super Slamin eli kaikkien arvokilpailuiden voitot niin juniori- kuin senioritasolla saavuttanut miesluistelija. 

Hanyū on rikkonut uransa aikana 19 maailmanennätystä. Hän on ensimmäinen 100 pistettä lyhytohjelmasta, 200 pistettä vapaaohjelmasta ja 300 pistettä yhteensä molemmista ohjelmista ansainnut luistelija. Hanyū on myös ensimmäisen nelois-ritin kilpailussa esittänyt luistelija ja hän on onnistuneesti esittänyt kilpajäillä neljä erilaista neloishyppyä (tulppi, salchow, lutz, ritti). Hän myös treenasi sekä yritti lajin vaikeimpana elementtinä pidettyä neloisakselia aina olympialaisissa asti siinä onnistumatta. 

Hän aloitti luistelemisen neljävuotiaana siskonsa perässä ja muutti vuonna 2012 Kanadaan harjoittelemaan Brian Orserin, Ghislain Briandin ja Tracy Wilsonin kanssa. Hanyūn ohjelmien koreografioista ovat vuosien saatossa vastanneet muun muassa David Wilson, Jeffrey Buttle ja Shae-Lynn Bourne. 

19. heinäkuuta 2022 Hanyū ilmoitti eläköityvänsä kilpailemisesta mutta jatkavansa ammattilaisluistelijana. Hän ei suuresta fanimäärästään huolimatta ole koskaan ollut aktiivinen sosiaalisessa mediassa, mutta 2022 perusti YouTube-kanavan jonka ensimmäinen video keräsi jo ensimmäisenä päivänään yli miljoona katselukertaa.

Lähteet
-------

* 
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |


1. ↑  Hanyu Yuzuru announces end to competitive figure skating career *olympics.com*.  19.07.2022. Viitattu 20.07.2022.
2. ↑  HANYU YUZURU *youtube.com*.
Parlamenttirakennus New Delhissä.
**Intian parlamentti** on kaksikamarinen. Sen ylähuone on Rajya Sabha, osavaltioiden neuvosto, jossa on korkeintaan 250 jäsentä, joista presidentti nimittää 12. Muut jäsenet ovat osavaltioiden ja territorioiden nimittämiä niiden asukaslukujen suhteessa. Edustajien kausi on kuusi vuotta, ja kolmannes nimitetään uudelleen kahden vuoden välein. Rajya Sabha on jatkuvasti koolla, eikä sitä voi hajottaa. Varapresidentti on Rajya Sabhan puhemies. Alahuoneen edustajat valitsevat ylähuoneeseen pääsevät edustajat epäsuorilla vaaleilla käyttäen suhteellista vaalitapaa.

Alahuoneen eli Lok Sabhan (kansan neuvosto) jäsenet valitaan suoralla kansanvaalilla. Lok Sabhan suurin jäsenmäärä on 552, joista 530 edustaa osavaltioita ja 20 territorioita niiden väkilukujen suhteessa, ja presidentti nimittää kaksi edustamaan englantilaisperäisiä kansalaisia, jos he eivät muuten saa riittävää edustusta. Osa paikoista on varattu eri kasteille ja heimoille. Lok Sabha valitaan viiden vuoden välein. Se kokoontuu kolme kertaa vuodessa budjetti-istuntoon helmikuusta toukokuuhun, monsuuni-istuntoon heinäkuusta syyskuuhun ja talvi-istuntoon marraskuusta joulukuuhun.

Lähteet
-------

1. ↑  Maatiedosto Intia – Poliittinen järjestelmä. *Ulkoasiainministeriö*.  2.7.2014.  Arkistoitu 10.9.2014. Viitattu 8.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Intian parlamentti** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Aasian parlamentit |
| --- |
|  |
| Itsenäiset valtiot | 
* Afganistan
* Armenia
* Azerbaidžan
* Bahrain
* Bangladesh
* Bhutan
* Brunei
* Egypti
* Etelä-Korea
* Filippiinit
* Georgia
* Indonesia
* Intia
* Irak
* Iran
* Kazakstan
* Israel
* Itä-Timor
* Japani
* Jemen
* Jordania
* Kambodža
* Kiina
* Kirgisia
* Kuwait
* Kypros
* Laos
* Libanon
* Malesia
* Malediivit
* Mongolia
* Myanmar
* Nepal
* Oman
* Pakistan
* Pohjois-Korea
* Qatar
* Saudi-Arabia
* Singapore
* Sri Lanka
* Syyria
* Tadžikistan
* Thaimaa
* Turkki
* Turkmenistan
* Uzbekistan
* Venäjä
* Vietnam
* Yhdistyneet arabiemiraatit

 |
|  |
| Rajallisestitunnustetut valtiot | 
* Abhasia
* Artsakh
* Etelä-Ossetia
* Palestiina
* Pohjois-Kypros
* Taiwan

 |
|  |
| Itsehallintoalueetja muut yhteisöt | 
* Hongkong
* Joulusaaret
* Kookossaaret
* Macao

 |

 |
**Kaliumformiaatti** (KCOOH) on muurahaishapon kaliumsuola. Sen moolimassa on 84,12 g/mol. Kaliumformiaatti liukenee hyvin veteen. Sen vesiliuosta käytetään porausnesteenä ja muissa sovelluksissa klooripitoisen suolaveden tilalla.

Käyttö liukkauden torjunnassa
-----------------------------

Kaliumformiaattia on käytetty pitkään lentokentillä liukkauden torjuntaan. Se syövyttää metallia ja betonia vähemmän kuin kloridit. Koska kaliumformiaatin 50-prosenttisen vesiliuoksen jäätymispiste on −58 °C, sitä voidaan käyttää kovillakin pakkasilla.

Kaliumformiaattia on ehdotettu käytettäväksi myös maanteiden liukkauden torjuntaan. Sitä pidetään haitattomampana kuin tarkoitukseen yleisesti käytettyä tiesuolaa, sillä se hajoaa hiilidioksidiksi ja vedeksi ennen kulkeutumistaan pohjaveteen. Sekä Suomessa että muualla maailmassa liukkaudentorjunta on liannut pohjavesiä, joita ei ympäristönsuojelulain mukaan saisi pilata. Suomen luonnonsuojeluliiton mukaan Suomessa on tällä hetkellä 500 pohjavesialuetta, jotka ovat vaarassa tärveltyä ihmisten toimien vuoksi. Kaliumformiaatin laajempaa käyttöä rajoittaa sen kallis hinta, sillä biologisesti hajoavat formiaatit maksavat noin 15 kertaa niin paljon kuin tiesuola. Kaliumformiaatti aiheuttaa myös korroosiovaurioita tietyissä materiaaleissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alatyppö Ville, Aromaa Jari, Holmikari Martti: Kaliumformiaatin korroosiovaikutukset (PDF) *Tiehallinnon selvityksiä 31/2008*.  2008. Tiehallinto.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 5.8.2013.
2. ↑  Potassium Formate (PDF) *Drilling fliuds*. Weatherford.  Arkistoitu 23.5.2012. Viitattu 5.8.2013.
3. 1 2  Kaliumformiaatti tiesuolaa turvallisempi  2004. MTV3. Viitattu 5.8.2013.
4. ↑  Suomen ympäristökeskus > Tärkeimpiä julkaisuja tiesuolan vaikutuksista pohjaveden laatuun *www.syke.fi*. Viitattu 18.11.2015.
5. ↑  Luonnonsuojeluliitto suolaisi tiet muurahaishapolla  2008. YLE. Viitattu 5.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen ympäristökeskus: Vaihtoehtoisten liukkaudentorjunta-aineiden kulkeutuminen pohjavedessä
* ChemBlink: Potassium formate (englanniksi)
Lojan provinssin sijainti Ecuadorin kartalla
**Loja** on maakunta Ecuadorissa. Sen pinta-ala on noin 10 800 neliökilometriä, asukkaita siellä on noin 450 000. Provinssi on nimetty sen samannimisen pääkaupungin mukaan.

Maantiede ja sijainti
---------------------

Loja sijaitsee Andeilla Ecuadorin eteläosassa. Se rajautuu etelässä Peruun ja sen naapuriprovinssit ovat lännessä El Oro, pohjoisessa Azuay ja idässä Zamora-Chinchipe. 

Panamericana-valtatie kulkee provinssin läpi. Lojan luonto on hyvin monipuolista ja sisältää pilvimetsää, sademetsää sekä vuoristoa.

Kantonit
--------

Lojan provinssin lippu
Loja on jaettu 16 kantonit (suluissa niiden pääkaupungit):

1. Calvas (Cariamanga)
2. Catamayo (Catamayo)
3. Celica (Celica)
4. Chaguarpamba (Chaguarpamba)
5. Espíndola (Amaluza)
6. Gonzanamá (Gonzanamá)
7. Loja (Loja)
8. Macará (Macará)
9. Olmedo (Olmedo)
10. Paltas (Catacocha)
11. Pindal (Pindal)
12. Puyango (Alamor)
13. Quilanga (Quilanga)
14. Saraguro (Saraguro)
15. Sozoranga (Sozoranga)
16. Zapotillo (Zapotillo)

EcuadorEcuadorin maakunnat

* Azuay
* Bolívar
* Cañar
* Carchi
* Chimborazo
* Cotopaxi
* El Oro
* Esmeraldas
* Galápagos
* Guayas
* Imbabura
* Loja
* Los Ríos
* Manabí
* Morona-Santiago
* Napo
* Orellana
* Pastaza
* Pichincha
* Santa Elena
* Santo Domingo de los Tsáchilas
* Sucumbíos
* Tungurahua
* Zamora-Chinchipe
LindholmVirustutkimuslaitos

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
55°00′25″N, 12°30′20″E, Vordingborgin kuntaStege BugtTanska |
| Merialue | 
Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,07 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lindholm** on pieni seitsemän hehtaarin kokoinen saari itäisessä Tanskassa, Mønin ja Sjællandin saarten välissä Stegenlahdella. 

Tanskan valtio osti Lindholmin saaren vuonna 1925. Saareen perustettiin virusperäisten eläintautien tutkimuskeskus. Tanskalaisilla karjatiloilla raivosivat tuolloin suu- ja sorkkataudit, ja epidemioiden välttämiseksi tutkimuskeskus haluttiin perustaa saareen. Saareen pääsee ainoastaan lautoilla. Nykyisin keskusta pyörittää Tanskan teknillinen yliopisto, DTU. Tutkimuskeskuksen on tarkoitus muuttaa pois saaresta vuonna 2019.

Tutkimuskeskuksen tilalle saareen on suunniteltu ulkomaalaiskeskusta. Sinne siirrettäisiin rikoksen tehneitä ja kielteisen oleskelupäätöksen saaneita ulkomaalaisia. Saari ei olisi vankila, sillä rikokseen tuomitut ovat jo kärsineet rangaistuksensa, mutta heitä ei voida karkottaa Tanskasta, koska heitä uhkaisi kidutus tai teloitus kotimaassaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Statistisk Aarbog 1990 – Kap. 1: Befolkning og valg, Tabel 3: Areal og folketal for landsdele og beboede øer Danmarks Statistik, viitattu 23.2.2019
2. 1 2  Peuhkuri, Lea: "Heitä ei haluta Tanskaan, ja heidän pitää tuntea se" – Tanskassa rikoksen tehneitä ulkomaalaisia aiotaan siirtää asumaan autiolle saarelle  15.12.2018. Aamulehti. Viitattu 27.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lindholm (saari Stegenlahdella)** Wikimedia Commonsissa
Rytmus vuonna 2015
**Rytmus** (oik. **Patrik Vrbovský** s. 3. tammikuuta 1977 Kroměříž, Tšekkoslovakia) on slovakialainen rap-artisti, näyttelijä ja tv-persoonallisuus. Menestyneen soolouransa lisäksi hänet tunnetaan yhtenä Kontrafakt-yhtyeen perustajajäsenistä.

Ura
---

Rytmus syntyi nykyiseen Itä-Tšekkiin kuuluvassa Kroměřížin kaupungissa, mutta hänen perheensä muutti pian Slovakian Piešťanyyn. Hän aloitti rap-uransa 90-luvun alussa ja saavutti ensimmäistä kertaa menestystä kun hän voitti Bitka slov -freestylekilpailun vuonna 1994.

Vuonna 2001 Rytmus oli mukana perustamassa DejaVu-nimistä rap-yhtyettä yhdessä Egon ja DJ Anyksen kanssa. Se vaihtoi nimensä myöhemmin Kontrafaktiksi ja julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 2004. Tämän jälkeen se on pysynyt yhtenä suosituimmista slovakialaisista rap-kokoonpanoista. Oman soolodebyyttialbuminsa Rytmus julkaisi vuonna 2006. Samana vuonna hän perusti oman levy-yhtiönsä Tvoj Tatko Recordsin.

Yksityiselämä
-------------

Vrbovský on etniseltä taustaltaan romani. Hän on naimisissa Jasmina Alagičin kanssa ja heillä on yhteinen lapsi.

Julkaisut
---------

### Sooloalbumit

* *Bengoro* (2006)
* *Král* (2009)
* *Fenomén* (2011)
* *Jediný čo hreší* (2012)
* *Krstný otec* (2016)

### Kontrafakt

* *E.R.A. (2004)*
* *Bozk na rozlúčku (2007)*
* *Navždy (2013)*
* *Real Newz (2019)*
* *KF ako Rolls (2021)*

Lähteet
-------

1. ↑  Patrik "Rytmus" Vrbovský Česko-Slovenská filmová databáze. Viitattu 21.8.2023. (tšekiksi)
2. ↑  Rytmus *aktuality.sk*. Viitattu 21.8.2023. (slovakiksi)
3. 1 2 3  Kto je Rytmus? Dnes je kráľom rapovej scény a má syna, jeho začiatky však mnohých prekvapia *Hashtag.sk*.  28.7.2020. Viitattu 19.8.2023. (slovakiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rytmus** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki
	+ 2

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Oravin kanava kanavasillalta nähtynä.
**Oravin kanava** sijaitsee Saimaan vesistössä Oravintaipaleen kannaksella Haukiveden ja Joutenveden välillä Savonlinna–Joensuu-väylällä. Kanava on suluton, 237 metriä pitkä avokanava, jonka yli kulkee 11,5 metrin korkeudella maantiesilta. Oravin kanava valmistui 1861, ja se uudistettiin nykyiseen muotoonsa 1881. Valmistuessan kanava lyhensi Savonlinnan ja Joensuun välistä laivamatkaa yli 30 kilometriä kun laivojen ei enää tarvinnut kiertää Tappuvirran kautta. Kanavaa levennettiin ja syvennettiin vielä 1907–1911. Alusten suurin leveys kanavalla on 7,4 metriä ja suurin syväys 2,7 metriä.

Oravin kanavan suulla sijaitsee vuonna 1892 rakennettu Saimaan alueen viimeinen puurakenteinen loisto. Kanavalla oli myös 1868 perustettu luotsiasema. Oravin kanavan lähelle valmistui 1960 Haponlahden kanava, kun se kävi 1950-luvulla liian ahtaaksi nippu-uitolle.

Lähteet
-------

* Suomen kanavat: Oravin kanava
* Saimaa Holiday luontomatkailukeskus: Oravin kylän ruukkihistoriaa
* Oravin kanava (toimimaton linkki) Arkistotallenne
* Veneilysaimaa: Oravi (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämänhetkiset jäsenmaat   Ilmaissut liittymishalunsa   Mahdollinen tuleva jäsen
TPP:n jäsenmaiden hallitusten johtajat vuonna 2010.
**Trans-Pacific Partnership** eli **TPP** on laaja 12 Tyynenmeren alueen valtion muodostama vapaakauppasopimus. Vapaakauppasopimuksen allekirjoittivat Australia, Brunei, Chile, Japani, Kanada, Malesia, Meksiko, Peru, Singapore, Uusi-Seelanti, Vietnam ja Yhdysvallat. Sopimus allekirjoitettiin 4. helmikuuta 2016 Aucklandissa Uudessa-Seelannissa 12 valtion kesken. Sopimus pitää ratifioida allekirjoittajavaltioissa ennen sen tuloa voimaan.

Monet muut alueen maat kuten Etelä-Korea, Filippiinit, Indonesia, Taiwan ja Thaimaa ovat myös ilmaisseet kiinnostuksensa.

Sopimus kattaa noin 40 prosenttia maailman taloudesta ja se luokin maailman suurimman vapaakauppa-alueen. Osallistujamaiden parlamenttien on vielä ratifioitava sopimus. TPP asettaa säännöt lukuisten eri tuotteiden kaupalle ja se sääntelee myös muun muassa sijoitussuojaa ja immateriaalioikeuksia.

23. tammikuuta 2017 Yhdysvaltain presidentti Donald Trump allekirjoitti asetuksen, jonka mukaan Yhdysvallat irrottautuu sopimuksesta. Trump luonnehti sopimusta työpaikkojen tappajaksi ja Yhdysvaltain etujen vastaiseksi. Loput 11 maata uusivat sopimuksen keskenään maaliskuussa 2018 (niin sanottu TPP-11).

Lähteet
-------

1. ↑  Tyynenmeren valtiot pääsivät sopuun massiivisesta kauppasopimuksesta *Yle Uutiset*.  5.10.2015. Viitattu 5.10.2015.
2. ↑  Trump irrottaa Yhdysvallat TPP-sopimuksesta – kuvasi sitä maan etujen "raiskaukseksi" *mtv.fi*.  Arkistoitu 24.1.2017. Viitattu 23.1.2017.
3. ↑  Global trade just had a 'one step forward, one step back' day  9.3.2018. CNBC. Viitattu 24.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trans-Pacific Partnership**.
* The Trans-Pacific Partnership Agreement – Congressional Research Service report for Congress (PDF)
**BMW Strahlbomber II** oli toisen maailmansodan aikana kehitetty suunnitteluasteelle jäänyt saksalainen suihkupommikone. Projektin tarkoituksena oli demonstroida BMW:n suihkumoottorien toimivuutta pommikoneissa.

Suunnittelu ja kehitys
----------------------

BMW:llä oli ollut vaikeuksia oman suihkumoottorinsa suunnittelussa ja töiden venyessä pitkälle sotavuosiin oli lentokonevalmistajien kiinnostus ehtinyt siirtyä muihin moottorivaihtoehtoihin. Kiinnostuksen herättämiseksi oli BMW vuoden 1944 aikana pienenä mainoskampanjana suunnitellut viisi eri suihkuhävittäjämallia joihin he uskoivat BMW:n valmistamien 003- ja 018 turbojettiensä hyvin soveltuvan. Näiden yhteydessä suunniteltiin myös neljä eri pommikonemallia, joilla pyrittiin ilmaisemaan BMW:n moottorien soveltuvuutta pommikoneisiin.

Yksi näistä neljästä pommikonemallista oli BMW Strahlbomber II. Se oli muodoltansa lentävä siipi, käyttäen voimanlähteenään kahta BMW 018 turbojettiä asennettuna vieretysten rungon keskiosaan. Koneen miehistö koostui kolmesta jäsenestä, joista lentäjä sekä kartturi istuivat ohjaamossa koneen etuosassa, ja tähtääjä makasi hänelle tarkoitetussa kopassa rungon alapuolella. Koneessa oli myös sisäänvedettävä kolmipyöräteline ja kone oli aseistettu kahden konetykin radio-ohjattavalla ampumolla rungon päällä sen takaosassa. Ampumoa olisi ohjattu kartturin paikalta. Myös korkeintaan 5 000kg:n pommilasti olisi ollut mahdollista kuljettaa.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 3
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&018.&&&&0018,00 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&035.050000035,50 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&04.05000004,50 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&0115.0700000115,70 m²
* **Lentopaino:** 0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**.0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**31 500 kg

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0950.&&&&00950 km/h
* **Lentomatka:** 0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**.0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**4 000 km

**Aseistus**  

2 x konetykkiä + max 5 000kg pommilasti

Katso myös
----------

* BMW Strahlbomber I
* Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945
* BMW Projekt I
* Lippisch P.15

Lähteet
-------

1. ↑  Dan Sharp: *Luftwaffe Secret Jets of the Third Reich*, s. 130. Mortons Media Group Ltd. 2015.
2. ↑  Dan Sharp: *Luftwaffe Secret Bombers of the Third Reich*, s. 129. Mortons Media Group Ltd. 2016.
3. ↑  Dieter Herwig, Heinz Rode: *Luftwaffe Secret Projects - Strategic Bombers 1935-1945*, s. 76. Midland Publishing, 2000.
4. 1 2  Jean-Denis G.G. Lepage: *Aircraft of the*
Luftwaffe, 1935–1945: An Illustrated Guide*, s. 198. McFarland & Company, Inc. 2009.*
5. ↑   *luft46.com*.
6. ↑  Dieter Herwig, Heinz Rode: Luftwaffe Secret Projects - Strategic Bombers 1935-1945, s. 76. Midland Publishing, 2000.
Venäläinen näppäimistökartta.
**Kyrillisiä näppäimistöjä** käytetään kyrillisin aakkosin kirjoitettujen kielten kirjoittamiseen. Useimmat kyrilliset näppäinjärjestelyt muistuttavat venäjän kielen kirjoittamiseen käytettävää, mutta niitä on täydennetty kieliin kuuluvilla muilla kirjaimilla.

Tyypillisessä venäläisessä tietokoneessa kirjaimet on järjestetty seuraavasti:

* numerorivin vasemmalla puolella Ё
* ylärivillä Й, Ц, У, К, Е, Н, Г, Ш, Щ, З, Х ja Ъ
* keskirivillä Ф, Ы, В, А, П, Р, О, Л, Д, Ж ja Э
* alarivillä Я, Ч, С, М, И, Т, Ь, Б ja Ю.

Muiden kyrillisiä aakkosia käyttävien kielten näppäimistöissä venäjän aakkosiin kuulumattomat kirjaimet ovat omilla paikoillaan.

Vaihtoehtoina normaaliasettelulle ovat erilaiset äänteiden samankaltaisuuteen perustuvat, ns. foneettiset näppäinjärjestykset länsimaiseen näppäimistöjärjestykseen tottuneille. Näissä esimerkiksi ‘А’ saadaan ‘A’-näppäimesta ja ‘Б’ ‘B’-näppäimestä.

Katso myös
----------

* Näppäimistö
Maakrunni

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
65°24′52″N, 25°0′22″E, IiPohjois-PohjanmaaSuomi |
| Saariryhmä | 
Krunnien saaristo |
| Merialue | 
Perämeri |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Maakrunni** on saari Perämerellä Iin edustalla Krunnien saaristossa.

Maakrunni on Krunnien toiseksi suurin saari. Se sijaitsee noin 12 kilometriä mantereelta länteen ja seitsemän kilometriä saariston pääsaaresta Ulkokrunnista itään. Saaren suurin pituus on noin 2,8 kilometriä ja leveys 1,3 kilometriä. Maakrunni on matala, pääosin lehtimetsää kasvava saari, jonka korkeimmat kohdat kohoavat noin viisi metriä merenpinnan yläpuolelle. Saari sijaitsee kokonaisuudessaan Krunnien luonnonsuojelualueen sisäpuolella.

Saaren länsiranta on rikkonainen ja kivikkoinen, itärannan ollessa pääosin hiekkainen. Saaren koillisosassa sijaitsee Hanhihieta-niminen hietikko, joka jatkuu itä-länsisuuntaisena kapeana Leikkihieta-nimisenä hiekkasärkkänä lähes kilometrin verran merelle. Länsirantaa sävyttävät poukamat, lahdet ja karikot sekä useat pienet luodot. Saaren eteläisimmissä kärjissä, Viurunnokalla ja Tyrninokalla, sijaitsevat saaren ainoat rakennelmat, Oulun–Kemin 10 metrin väylän linjaloistot.

Saaren länsiosassa Viurunnokan Äijänkummulla kivirakassa sijaitsee muinaisjäännös, vanha kalajumala. Kalajumala on kivien avulla pystyyn tuettu noin 1,4 metrin korkuinen, 80 cm:n levyinen ja noin 30 cm:n paksuinen tasapaksu jäkälän peittämä uhrikivi, joka kapenee toisesta päästään. Kalastajien kerrotaan uhranneen kalajumalalle vielä viime aikoina. Kalajumalasta pohjoiseen Meriläisenlahden pohjoispuolella Kumpeleenharjun laella sijaitsee toinen muinaisjäännös, kivistä ladottu kummeli, jonka halkaisija on 4–5 metriä ja korkeus noin 1,5 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kansalaisen karttapaikka: Maakrunni Maanmittauslaitos. Viitattu 22.7.2012.
2. ↑  *Merikarttasarja G: Perämeri*. Merenkulkulaitos, 2005.
3. ↑  Ii, Äijänkumpu (no. 139010060) Museovirasto. Viitattu 22.7.2012.
4. ↑  Ii, Kumpeleenharju (no. 139010059) Museovirasto. Viitattu 22.7.2012.
**Nicole Schmidhofer** (s. 15. maaliskuuta 1989) on itävaltalainen alppihiihtäjä. Hän on supersuurpujottelun maailmanmestari vuodelta 2017 ja kauden 2018–2019 syöksylaskun maailmancupin voittaja.

Ura
---

Nuorten MM-kilpailuissa 2007 Schmidhofer saavutti kultaa supersuurpujottelussa ja suurpujottelussa sekä pronssia syöksylaskussa. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai syöksylaskussa jälleen pronssia. Vancouverin olympialaisissa Schmidhofer osallistui supersuurpujotteluun, jääden ilman tulosta. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui supersuurpujottelussa 11:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 Schmidhofer sijoittui syöksylaskussa neljänneksi. Hän voitti supersuurpujottelun maailmanmestaruuden 2017 Sankt Moritzissa 0,33 sekunnin erolla Tina Weiratheriin. Syöksylaskussa hän oli 16:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui syöksylaskussa 12:nneksi ja supersuurpujottelussa 18:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän oli syöksylaskussa yhdeksäs ja supersuurpujottelussa yhdestoista.

Alppihiihdon maailmancupissa Schmidhofer kilpaili ensimmäisen kerran Lenzerheiden supersuurpujottelussa maaliskuussa 2007 sijoittuen 14:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon – ja samalla palkintokorokkeelle – hän nousi ensimmäisen kerran tammikuussa 2013 oltuaan toinen Cortina d'Ampezzon supersuurpujottelussa. Tammikuussa 2014 hän sijoittui kolmanneksi Cortina d'Ampezzon syöksylaskussa. Kaudella 2017–2018 hän oli kolmas Lake Louisen ja Cortina d'Ampezzon supersuurpujotteluissa.

Schmidhofer saavutti ensimmäiset maailmancupvoittonsa Lake Louisen kahdessa syöksylaskukilpailussa kaudella 2018–2019. Val Gardenan supersuurpujottelussa ja Cortina d'Ampezzon syöksylaskussa hän oli toinen. Hän voitti Garmisch-Partenkirchenin supersuurpujottelun. Crans-Montanan syöksylaskussa hän sijoittui toiseksi. Hän voitti syöksylaskun maailmancupin, sijoittui supersuurpujottelucupissa toiseksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa viidenneksi.

Schmidhofer voitti syöksylaskun Lake Louisessa jälleen kaudella 2019–2020. Garmisch-Partenkirchenin supersuurpujottelussa hän sijoittui toiseksi. Hän sijoittui supersuurpujottelun maailmancupissa kolmanneksi.

Maailmancupin osakilpailuvoitot
-------------------------------

| **Päivämäärä** | **Paikka** | **Laji** |
| --- | --- | --- |
| 30. marraskuuta 2018 | Kanada Lake Louise | Syöksylasku |
| 1. joulukuuta 2018 | Kanada Lake Louise | Syöksylasku |
| 26. tammikuuta 2019 | Saksa Garmisch-Partenkirchen | Supersuurpujottelu |
| 7. joulukuuta 2019 | Kanada Lake Louise | Syöksylasku |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Nicole Schmidhofer Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Video: Schmidhofer voitti supersuurpujottelun MM-kultaa – Lara Gut jäi kolmanneksi *yle.fi*.  7.2.2017. Viitattu 7.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nicole Schmidhofer**.
* Nicole Schmidhoferin kotisivut
Kaavio optisesta maaliviivateknologiasta.
Kaavio sensoreihin perustuvasta maaliviivateknologiasta.
**Maaliviivateknologia** on jalkapallossa käytettävä teknologia, jonka avulla havaitaan epäselvässä tilanteessa onko pallo ylittänyt maalilinjan. Teknologia perustuu huippunopeisiin kameroihin, jotka tarkkailevat maalinsuuta ja ilmoittavat ottelun erotuomarille tämän kelloa värisyttämällä välittömästi, jos pallo kävi maalissa.

Maaliviivateknologiaa käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 2013 kesäkuussa Maanosaliittojen cupissa, johon Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA valitsi kymmenen ehdokkaan joukosta saksalaisen GoalControl-4D-tekniikan. Englannin Valioliigassa maaliviivateknologia tuli käyttöön kaudeksi 2013–2014. Vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuissa käytettiin GoalControl GmbH -järjestelmää. Siinä stadionien kummallekin maalille oli sijoitettu seitsemän huippunopeuskameraa, joiden kuvasta erikoisohjelmisto laski pallon tarkan sijainnin ja nopeuden.

Suomen jalkapalloliigassa maaliviivateknologian käyttöön ottaminen ei Suomen Palloliiton mukaan ole vuonna 2014 vielä ajankohtaista. Kameroita ei voi asentaa nykyisiin stadioneihin, ja järjestelmä on hyvin kallis.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jalkapallon maaliviivateknologia käyttöön tänään  15.6.2013. Yle. Viitattu 29.6.2014.
2. ↑  Maaliviivateknologia – Valioliigakauden suurin floppi, Etelä-Suomen Sanomat 12.11.2013
3. ↑  Valioliigaan ensi kaudella maaliviivateknologia  9.4.2013. MTV.fi. Viitattu 29.6.2014. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Näin Brasilian MM-kisojen maaliviivateknologia toimii  15.6.2014. Yle. Viitattu 29.6.2014.
5. ↑  Maaliviivateknologia jää Suomessa haaveeksi  24.6.2014. Pohjalainen. Viitattu 29.6.2014.
**The Meteors** on Lontoolainen Psychobilly-yhtye, jonka perusti P. Paul Fenech ja Nigel Lewis vuonna 1980. He olivat siihen aikaan jo molemmat kokeneita Rockabilly-muusikkoja[1], mutta olivat tylsistyneet sen mietoihin sanoituksiin ja halusivat tehdä jotain uutta[2]. He ottivat mukaan punk rumpali Mark Robertsonin ja kolmikko perustivat yhdessä Meteorsin[1].

Historia
--------

P Paul Fenech, Nigel Lewis ja Mark Robertson perustivat The Meteorsin vuonna 1980. Ensimmäinen julkaisu oli EP "Meteor Madness" samannimiseen elokuvaan. Ensimmäinen albumi "In Heaven" julkaistiin 1981, ja sitä pidetään ensimmäisenä "oikeana" psychobilly albumina.[1]

The Meteorsin voidaan sanoa aloittaneen Yhdistyneen Kuningaskunnan ja koko Euroopan Psychobilly-skenen[5]. Kun Fenechiltä kysyttiin 80-luvulla haastattelussa laulujen sanoista, hän kommentoi: "I like to sing about the really horrible things because I'm a really horrible person."[2]

Yhdistyneen Kuningaskunnan 80-luvulla suuri Rockabily-skene ei pitänyt Meteorsista ja sen takia The Meteors soitti usein Punk-bändien kuten The Clash kanssa. The Meteors sai itselleen kuitenkin oman kuuntelijakuntansa, joka seurasi heitä mihin he menivät.[1]

The Meteorsin kokoonpano on muuttunut vuosien varrella useita kertoja. Viimeisin albumi "Dreamin' Up a Nightmare" julkaistiin 2021. Ainoa perustajajäsen, joka on yhä bändissä on laulaja/kitaristi Fenech.[1]

Jäsenet
-------

**Nykyiset jäsenet [9]**

* P. Paul Fenech (Laulu, kitara)
* Wolfgang Hordemann (rummut)
* Simon Linden (basso)

Diskografia
-----------

**Studioalbumit [3]**

* *In heaven* (1981)
* *Wreckin' crew* (1982)
* *Stampede* (1984)
* *Monkey's breath* (1985)
* *Sewertime Blues* (1986)
* *Don't Touch the Bang Bang Fruit* (1987)

* *Only the Meteors Are Pure Psychobilly* (1988)
* *The Mutant Monkey and the Surfers from Zorch* (1988)
* *Undead, Unfriendly and Unstoppable* (1989)
* *Madman Roll* (1991)
* *Demonopoly* (1992)
* *No Surrender* (1994)
* *Mental Instru Mentals* (1995)
* *Bastard Sons of a Rock’n’Roll Devil* (1997)
* *The Meteors vs. the World* (1999)
* *Psycho Down! (*2001)
* *Psychobilly* (2003)
* *These Evil Things* (2004)
* *The Lost Album* (2004)
* *Hymns for the Hellbound (2007)*
* *Hell Train Rollin'* (2009)
* *Doing the Lords' Work* (2012)
* *The Power of 3* (2016)
* *Skull N Bones* (2021)
* *Dreamin' Up A Nightmare* (2021)
* *The Curse of Blood and Bones* (2021)

Lähteet
-------

* Last.fm, [1], luettu 14.8.23.
* Youtube, [2] , luettu 14.8.23.
* allmusic,[3] , luettu 14.8.23.
* last.fm, [4]https://www.last.fm/music/The+Meteors/+albums?page luettu 14.8.23.
* Youtube, [5] , luettu 14.8.23.
* artist-worldwide,[6] , luettu 14.8.23.
* encylopedia, [7], luettu 14.8.23.
* theunderworldcamden, [8], luettu 14.8.23.
* spirit-of-rock [9], luettu 14.8.23
**Pertti "Pepe" Viljo Olavi Hilkamo** (23. elokuuta 1949 Hämeenlinna – 8. kesäkuuta 2004 Nilsiä) oli suomalainen lavastaja, joka teki uransa aikana yli 20 elokuvalavastusta sekä teatterilavastuksia muun muassa Tampereen Teatteriin, Suomen Kansallisteatteriin ja Kajaanin kaupunginteatteriin.

Hilkamo palkittiin parhaan lavastuksen Jussi-palkinnolla elokuvista *Hamlet liikemaailmassa* (1988), *Rölli – hirmuisia kertomuksia* (1991), *Rukajärven tie* (2000) sekä *Rölli ja metsänhenki* (yhdessä Ulla-Maija Väisäsen kanssa, 2002). Muita hänen lavastamiaan elokuvia ovat Pekka Parikan *Pohjanmaa* ja *Talvisota* sekä Matti Ijäksen *Sokkotanssi* ja *Haaveiden kehä*.

Lavastustyön lisäksi Hilkamo toimi muutamassa elokuvassa myös näyttelijänä. Hän teki nimiroolin vuoden 1976 elokuvassa *Antti Puuhaara*.

Hilkamo kuoli 54-vuotiaana ollessaan elokuvausmatkalla Nilsiässä kesäkuussa 2004. Hänet on haudattu Vuorentaan hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pertti "Pepe" Hilkamo *Find a Grave*. Viitattu 7.1.2024.
2. 1 2 3  Pertti Hilkamo Elonetissä.
3. 1 2 3  Ijäs, Matti: Pertti Hilkamon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. Viitattu 10.7.2015.
4. ↑  Asposalo, Keke: Eetu Hilkamon isänpäivä sujuu perinteisin tavoin *Karkkilalainen*.  3.11.2020. Viitattu 26.3.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Ritva
* Elonet

 |

 |
Ivan Martynuškin
**Ivan Martynuškin** (ven. Иван Степанович Мартынушкин; s. 18. tammikuuta 1924 Poštšupovo, Rjazanin kuvernementti) on venäläinen toisen maailmansodan veteraani. *The Independentin* mukaan hänestä tuli viimeinen elossa oleva Auschwitzin vapauttamiseen osallistunut sotilas David Dušmanin kuoltua kesäkuussa 2021.

Martynuškin valmistui sotilaskoulusta Habarovskista ja määrättiin rintamalle vuonna 1942. Hän palveli 60. armeijakunnan 322. kivääridivisioonassa vanhempana luutnanttina ja oli ensimmäisten Auschwitziin saapuneiden neuvostosotilaiden joukossa. Sodan jälkeen Martynuškin oli muun muassa perustamassa atomienergiapaviljonkia Yleisvenäläiseen näyttelykeskukseen 1950-luvulla.

Martynuškinille myönnettiin Punalipun kunniamerkki, Punatähden kunniamerkki, Žukovin mitali, mitali "voitolle Saksasta suuressa isänmaallisessa sodassa 1941–1945" sekä 1. ja 2. luokan Isänmaallisen sodan kunniamerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Мартынушкин Иван Степанович Fond21, viitattu 20.1.2024 (venäjäksi)
2. ↑  Marcus Williamson, David Dushman: One of the last surviving liberators of Auschwitz The Independent 18.6.2021, viitattu 20.1.2024 (englanniksi)
3. ↑  Yelena Polyakovskaya, 'You Could See Happiness In Their Eyes': Russian Veteran Recalls Soviet Liberation Of Auschwitz Radio Free Europe/Radio Liberty 22.1.2015, viitattu 20.1.2024 (englanniksi)
4. ↑  Фронтовик и ветеран Средмаша Иван Мартынушкин: "Атом" рожден, чтобы миру служить Российская газета 2.11.2023, viitattu 20.1.2024 (venäjäksi)
**Saara Lipsanen** (s. 13. syyskuuta 1995 Lappeenranta) on suomalainen keihäänheittäjä, joka edustaa Lappeenrannan Urheilu-Miehiä. Hänen valmentajansa on Olavi Parjanen. Kolmiloikkaaja Simo Lipsanen on hänen kaksoisveljensä. 

Lipsanen saavutti Kalevan kisojen keihäänheitossa hopeaa vuonna 2018 sekä pronssia 2021 ja 2022. Hän karsiutui alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen loppukilpailusta sekä 2015 että 2017. Hän kilpaili aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran 2018. Parhaimmillaan hän on sijoittunut toiseksi Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2021.

Lipsasen ennätys on Tampereen Kalevan kisoissa 2021 heitetty 57,90.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Saara Lipsanen *tilastopaja.eu*. Viitattu 19.8.2019.
2. ↑  Hevostilalta hiekkakasan valtiaaksi – Simo Lipsanen on huippulupaus, jonka odotetaan rikkovan Suomen vanhimman yleisurheiluennätyksen *yle.fi*. Viitattu 19.8.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Elise Gymnastics**, aiemmin **Voimistelu- ja urheiluseura Elise** (2008–2020) ja alun alkaen **Elannon Isku**, on 1921 perustettu helsinkiläinen urheiluseura, jonka piirissä harrastetaan rytmistä voimistelua, joukkuevoimistelua, akrobatiavoimistelua, aikuis- ja perheliikuntaa ja tanssillista voimistelua. Seura toimii Helsingissä. Seurassa on yli 1 000 jäsentä ja sillä on Suomen Voimisteluliiton Huippuseura- ja tähtiseura statukset. 

Seura on tullut erityisesti tunnetuksi menestyksekkäistä rytmisen voimistelun edustajista, kuten moninkertainen Suomen ja Pohjoismaiden mestari Maria Ringinen. Myös Ekaterina Volkova teki maineikkaan uran ja edusti seuraa ja Suomea Rion olympialaisissa 2016. Hän voitti lukuisia Suomen- ja Pohjoismaiden mestaruuksia. Pohjoismaiden mestari Katri Työppönen (o.s. Kalpala) edusti Suomea olympialaisissa 1996, ja Pohjoismaiden mestari Heini Lautala olympialaisissa 2000.

Iskun Kalevi Heinänen valittiin Vuoden koripalloilijaksi 1940-luvulla kaksi kertaa. Olympiapronssia ovat voittaneet Iskun Kalevi Viskari voimistelun joukkuekilpailussa 1952 sekä Jorma Valkama pituushypyssä 1956. Kolminkertainen telinevoimistelun olympiavoittaja Paavo Aaltonen voitti Iskun jäsenenä rekin maailmanmestaruuden 1950.

Lähteet
-------

1. ↑  Mtv3-uutiset
2. ↑  Urheilutoimittajien vuoden koripalloilijat. Web Archive 2017 (Basket.fi).
3. ↑  Olympiahistoria, kisatulokset 1952 (Arkistoitu – Internet Archive). Noc.fi.
4. ↑  Olympiahistoria, kisatulokset 1956 (Arkistoitu – Internet Archive). Noc.fi.
5. ↑  Olympiahistoria, kisatulokset 1948 (Arkistoitu – Internet Archive). Noc.fi.

Aiheesta muualla
----------------

* Elisen sivusto
Oittaan kartanon päärakennus valmistui 1916 aikaisemman, tulipalossa tuhoutuneen päärakennuksen paikalle.
**Oittaan kartano** (ruots. *Oitans*) sijaitsee Bodominjärven lounaispäässä Oittaanjoen suussa Espoossa. 

Tila esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1549 suomenkielisellä nimellä Oittila (*Oyttila*). Ruotsinkielinen nimi Oitans (*Åjtans, Åytans*) esiintyy 1580-luvulta lähtien aina 1950-luvun karttoihin asti.

Kartano on yksi kolmesta Bodominjärven ympärille syntyneestä historiallisesta kartanosta. Kokonaisuuteen kuuluvat myös Backbyn ja Bodomin kartanot. Tilan sivuitse kulkee 1700-luvulla linjattu Bembölestä Pakankylään johtava tie.

Historia
--------

Oittaa oli 1500-luvun alussa vauras tila, jonka omistaja noin vuonna 1510 oli Mårten Persson. Tila toimi ratsutilana 1600-luvulta 1800-luvun alkuun asti. 

Oittaan omistajia 1800- ja 1900-luvuilla ovat olleet tupakkakauppias Constantin von Fieandt (1868–1886), vapaaherra Rabbe Gustaf Otto Wrede (1895–1902), eversti Georg Didrik von Essen (1902–1908), eläinlääkäri Magnus Leopold Kjöllerfelt (1908–1914) ja pankinjohtaja Anders Ismael Wiksten (1914–1936). Vuonna 1939 tila mainitaan ensimmäisen kerran kartanona, ja sillä oli maata 440 hehtaaria, josta 100 hehtaaria oli viljeltynä.

Kartano siirtyi Wikstenin perikunnalta vuonna 1963 Espoon kauppalan (nyk. Espoon kaupunki) omistukseen.

Rakennukset
-----------

Aiempi noin 1870-1880 -luvulta ollut huvilamainen päärakennus tuhoutui 1911 tulipalossa ja Anders Wiksten rakennutti Oittaan nykyisen, rakennusmestari Heikki Kaartisen suunnitteleman, päärakennuksen vuonna 1914-1916 entisen kivijalalle. Alun perin 55 lehmää varten rakennettu kivinavetta on vuodelta 1905.

Toiminta
--------

Ulkoilukeskustoiminta Oittaalla alkoi 1970-luvulla, jolloin suurin osa ulkorakennuksista purettiin. Päärakennusta ja kivinavettaa on kunnostettu useaan otteeseen ja viimeksi vuonna 2013. Useimmissa asuinhuoneissa on jäljellä alkuperäiset jugend-tyyliset kaakeliuunit. Päärakennus, jossa oli ravintolatoimintaa, on ollut suljettuna vuoden 2017 lopun jälkeen. Ulkoilukeskukseksi saneeratussa kivinavetassa toimii kahvila-ravintola ja lisäksi rakennuksessa on saunatilat sekä vintillä iso juhlatila.

Lähteet
-------

1. ↑  RHS Oittaan kartano *Saatsi Arkkitehdit*.  Arkistoitu 25.1.2020. Viitattu 25.1.2020.
2. ↑  Saatsi Arkkitehdit: Oittaan kartano rakennushistoriaselvitys *2016*.  30.5.2016.  Arkistoitu 25.1.2020.
3. ↑  Oittaan kartano *finna.fi*. Viitattu 25.1.2020.
4. ↑  Kartanosta syttyi ilmiriita Espoossa: kaupunki heitti ulos yrittäjän, joka remontoi paikkaa *Rakennuslehti*.  26.1.2018. Viitattu 25.1.2020.
5. ↑  Espoon kaupungin omistuksessa monia kulttuurihistoriallisesti arvokkaita rakennuksia - esittelyssä Oittaan kartano *espoo.fi*.  Arkistoitu 25.1.2020. Viitattu 25.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Ravintola & Ulkoilukeskus Oittaa
* Oittaan ulkoilualue