recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hajdú-Bihar** on lääni Itä-Unkarissa. Se rajautuu Békésin, Jász-Nagykun-Szolnokin, Borsod-Abaúj-Zemplénin ja Szabolcs-Szatmár-Beregin lääneihin sekä idässä Romaniaan. Läänin pääkaupunki on Debrecen. Muita kaupunkeja ovat Hajdúböszörmény ja Hajdúszoboszló. Läänin pinta-ala on 6 209 km² ja sen väkiluku arviolta 537 268 (vuonna 2015).

Maasto on alavaa; se on osa Unkarin Suurta alankoa (*Alföld*). Korkein kohta on 170,5 metriä merenpinnan tasosta ja matalin 85 metriä. Läänin alueella virtaavat Tisza ja Körös.

*Hajdú* oli alun perin heidukien perinteistä aluetta. Heidukit siirtyivät alueelle vuoden 1605 tienoissa Transilvanian ruhtinas István Bocskayn pyynnöstä vartioidakseen Transilvanian ja Osmanien valtakunnan välistä rajaa. Trianonin rauhansopimuksessa lääniin liitettiin *Bihar*-läänin rippeet. Suurin osa vanhasta Bihar-läänistä kuuluu nykyisiin Romaniaan, jossa alueen nimi on Bihor.

Lähteet
-------

1. ↑  Hungary: Major Cities & Towns Citypopulation.de. Viitattu 11.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hajdú-Bihar** Wikimedia Commonsissa

UnkariUnkarin läänit

* Bács-Kiskun
* Baranya
* Békés
* Borsod-Abaúj-Zemplén
* Budapest
* Csongrád
* Fejér
* Győr-Moson-Sopron
* Hajdú-Bihar
* Heves
* Jász-Nagykun-Szolnok
* Komárom-Esztergom
* Nógrád
* Pest
* Somogy
* Szabolcs-Szatmár-Bereg
* Tolna
* Vas
* Veszprém
* Zala
**Althaimenes** oli kreikkalaisessa mytologiassa Kreetan kuninkaan Katreuksen ainoa poika. Hänen sisaruksiaan olivat Klymene, Apemosyne ja Aerope.

Kun Katreus sai tietää oraakkelilta, että yksi hänen omista lapsistaan surmaisi hänet, hän piilotti ennustukset. Althaimenes sai kuitenkin tietää tästä ja pakeni kauhuissaan Apemosynen kanssa Rodokselle. Täällä Hermes ihastui hänen sisareensa ja vei tämän neitsyyden. Apemosynen kerrottua asiasta veljelleen tämä potki siskonsa kuoliaaksi pitäen jumalaa verukkeena.

Vuosia myöhemmin Katreus lähti merille etsimään poikaansa luovuttaakseen kruununsa hänelle. Laiva saapui Rodokselle keskellä yötä, ja sitä erehdyttiin luulemaan merirosvojen alukseksi. Athaimenes hyökkäsi muun joukkion kanssa tunkeutujia vastaan, ja ennustus sai täyttymyksensä; Katreus kuoli poikansa käsivarsille keihään lävistämänä. Kun Althaimenes sai myöhemmin tietää asioiden laidan, hän rukoili, että maa nielisi hänet, ja näin todellakin tapahtui; maahan aukeni railo, johon Althaimenes katosi.[1]

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.2.1–2 ((engl. käännös))
**Hajdúböszörmény** on noin 30 000 asukkaan kaupunki Koillis-Unkarissa. Se on myös maineikas koulukaupunki, jossa toimii mm. yksi Debrecenin yliopiston osasto. Ilmapiiri on sen myötä hienostuneen akateeminen. Kaupungilla on uniikki ympyränmuotoinen katujen asemakaava (kuten Pariisilla), jonka arvellaan saaneen alkunsa siitä, että on haluttu puolustautua hyökkäyksiltä. Katujen asemakaavaa tuntematon vierailija voi helposti joutua eksyksiin ja huomata kävelleensä ympyrää pitkän ajan.

Kuten monissa pienemmissä Unkarin kaupungeissa, jopa väestö kaupungin rajojen sisäpuolella ansaitsee tulonsa aivan kuten perhekunnan välttämättömyydet maanviljelyllä ja karjanhoidolla. Tämän paikallistalouden ominaisuuden takia korkeat aidat ja hajujen runsaus ovat erittäin yleisiä jopa kaupungin ytimessä.

1990-luvulla Hajdúböszörmény joutui taloudelliseen kriisiin, joka aiheutti suuren työttömyyden. Monet syyttivät korkeaa työttömyysastetta Rautaesiripun romahtamisesta, joka tapahtui 1989 ja sopeutumisajasta jonka minkä tahansa talouden täytyisi käydä läpi sellaisessa taloudellisessa mullistuksessa. Vielä uudempi syy työttömyyteen oli General Electricin Tungsramin tehtaan supistaminen (uusien taloudellisten mahdollisuuksien johdosta yhtiö tunnusteli Kiinaa).

Hajdúböszörményllä on kuusi ystävyyskuntaa: Berehove (Ukraina), Joseni (Romania), Kraśnik (Puola), Salonta (Romania), Siilinjärvi (Suomi) ja Trogir (Kroatia).

Lähteet
-------

1. ↑  magyarország közigazgatási helynévkönyve, 2017. január 1. (pdf) Központi Statisztikai Hivatal. Viitattu 26.7.2018.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hajdúböszörmény
**Erkki Antton Ratia** (20. heinäkuuta 1914 Koivisto – 9. kesäkuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Ratian vanhemmat olivat merikapteeni Anton Ratia ja Eeva Emilia Kaukiainen ja puoliso vuodesta 1940 Päivi Rantasalo. Ratia tuli ylioppilaaksi 1932 Viipurin reaalikoulusta. Diplomi-insinööriksi Ratia valmistui Teknillisen korkeakoulun rakennusosaston tie- ja vesirakennuksen linjalta vuonna 1939. Hän oli valmistuttuaan insinööritoimisto Alfred A. Palmbergin palveluksessa ensin suunnitteluinsinöörinä ja sitten pääsuunnittelijana. Vuonna 1947 Ratia siirtyi Lemminkäisen teknilliseksi johtajaksi, yrityksen toimitusjohtaja hänestä tuli 1955 Pentti Heikkilän jälkeen. Ratian johdolla yritys kehitti paitsi teiden rakentamisen ja asvaltoinnin liiketoimintaa, myös muun muassa kattohuopa- ja betonituotantoa. Hänen aikanaan yhtiön liikevaihto yli kymmenkertaistui. Ratia osallistui myös aktiivisesti alansa järjestötyöhön. Hän oli Suomen Asfalttityönantajain Liiton puheenjohtaja 1947–1970, samoin kuin esimerkiksi Rakennusinsinööriyhdistyksen puheenjohtaja 1960–1962 ja Kattohuopayhdistyksen ja sen jaostojen puheenjohtaja vuodesta 1961 aina eläkkeelle jäämiseensä asti vappuna 1970. Lemminkäisen toimitusjohtajana häntä seurasi Harri Hintikka. Vuonna 1969 vakavasti sairastunut Ratia kuoli vain kuukauden päästä eläköitymisestään, kesäkuun alussa 1970. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän oli saanut huhtikuussa 1970.

Julkaisuja
----------

* *Puoli vuosisataa Suomea rakentamassa: piirteitä Asfalttiosakeyhtiö Lemminkäisen toiminnasta vuosina 1910–1960*, 1960, perusaineisto Arvo Puukari ja Erkki Ratia, toimitussihteeri Panu Toivonen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Erkki Ratia Viitattu 28.10.2021.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 11.6.1970, s. 9.
**Hajautettu ohjausjärjestelmä** (engl. *Distributed Control System*, **DCS**) on tietokonepohjainen automaation ohjausjärjestelmä prosessille tai tuotantolaitokselle tai voimalalle. Hajautetussa ohjausjärjestelmässä on tavallisesti suuri määrä autonomisten ohjainten ohjaamia säätöpiirejä ympäri koko järjestelmää, mutta keskusyksikön suorittama valvonta. Tämä on päinvastoin kuin keskitetyissä ohjausjärjestelmissä, joissa käytetään keskitettyjä ohjaimia keskustietokoneessa tai keskusohjaushuoneen erillisissä ohjainlaitteissa. DCS-konsepti lisää luotettavuutta ja vähentää asennuskustannuksia sijoittamalla kunkin prosessin ohjaustoiminnot sen läheisyyteen. Tätä seurataan etävalvonnalla. 

Hajautetut ohjausjärjestelmät otettiin käyttöön ensin suurissa, arvokkaissa, turvallisuuden kannalta kriittisissä prosessiteollisuuskohteissa. DCS-valmistaja toimitti sekä paikallisen valvonnan tason että keskusvalvontalaitteet integroiduksi paketiksi, mikä vähentää suunnittelun integrointiriskiä. Nykyään SCADA- ja DCS-järjestelmien toimivuus on hyvin samankaltaista, mutta DCS:ää käytetään yleensä suurissa jatkuvissa prosessilaitoksissa, joissa luotettavuus ja turvallisuus ovat tärkeitä ja ohjaushuone ei ole kaukana.

Rakenne
-------

 Valmistuksen ohjaustoiminnon toiminnalliset tasot 
DCS:n avainominaisuus on sen luotettavuus johtuen prosessointiprosessin jakautumisesta järjestelmän solmujen ympärille. Tämä vähentää yksittäisen prosessorin vikaantumisen vaikutusta. Jos laite ei toimi, se vaikuttaa vain yhteen laitosprosessin osaan toisin kuin keskustietokoneen vika, joka vaikuttaisi koko prosessiin. Koska ohjausprosessointi tapahtuu lähellä kutakin prosessia, verkko- ja keskusprosessointiviiveitäkään ei tule. 

Oheinen kaavio on yleinen malli, jossa esitetään toiminnalliset tasot tietokoneavusteisessa ohjauksessa. 

Viitaten kaavioon: 

* Taso 0 sisältää kenttälaitteet, kuten virtaus- ja lämpötila-anturit, ja lopulliset ohjauselementit, kuten säätöventtiilit
* Taso 1 sisältää I/O-moduulit ja niiden prosessorit.
* Taso 2 sisältää valvontatietokoneet, jotka keräävät tietoja järjestelmän prosessorisolmuista ja tarjoavat operaattoreille ohjauspaneelit. Automaatiotaso.
* Taso 3 on tuotannonvalvonnan taso, joka ei suoraan ohjaa prosessia vaan sen kautta valvotaan tuotantoa ja tavoitteita. Usein tehtaanlaajuinen verkko.
* Taso 4 on hallinnollisten tietojärjestelmien taso, esimerkiksi toiminnanohjausjärjestelmän (ERP). Usein yrityksen laajuinen verkko.

Tasot 1 ja 2 ovat perinteisen DCS:n toiminnallisia tasoja, joissa kaikki laitteet ovat osa yhden valmistajan integroitua järjestelmää. 

Tasot 3 ja 4 eivät ole tiukasti prosessinohjausta perinteisessä merkityksessä, vaan niissä tuotantoa valvotaan ja ajoitetaan.

Aiheesta muualla
----------------

* What is Distributed Control System (DCS)? (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Distributed control system
Prinsessa **Marija Vasiltšikova** (ven. Мария Васильчикова; 11. tammikuuta 1917 (J: 29. joulukuuta 1916) Petrograd - 21. elokuuta 1978 Lontoo) oli venäläinen aatelinen, joka otti osaa 20. heinäkuuta 1944 Adolf Hitlerin murhayritykseen.

Varhainen elämä
---------------

Prinsessa Marija Vasiltšikova syntyi Pietarissa, Venäjän keisarikunnassa. Hänen perheensä oli venäläisiä aristokraatteja, jotka pakenivat lokakuun vallankumousta vuonna 1917. Vasiltšikova asui pakolaisena Weimarin tasavallassa ja Ranskassa sekä Liettuassa aina toiseen maailmansotaan asti.

Hitleria vastaan tehty epäonnistunut salamurha
----------------------------------------------

Toisen maailmansodan aikana Vasiltšikova ja tämän sisko Tatiana Metternich matkustivat Berliiniin. Maattomina ihmisinä he onnistuivat hankkimaan työluvan. Sen jälkeen, kun he saivat työtä Auswärtiges Amtista (Saksan ulkoministeriö), Mariesta tuli tohtori Adam von Trott zu Solzin sihteeri, joka oli Hitlerin salamurhan takana. 

Kun salamurha epäonnistui, monet juonessa olleet Vasiltšikovan ystävät ja työtoverit tapettiin. Adam von Trott zu Solz teloitettiin, ja Vasiltšikova pakeni Berliinistä Wieniin, missä hän toimi sairaanhoitajana sodan loppuun saakka.

Sodan jälkeen
-------------

Kenraali George S. Pattonin johtama Yhdysvaltain maavoimien 3. armeija löysi Vasiltšikovan 4. toukokuuta 1945 Gmundenin ulkopuolelta. Vasiltšikova oli töissä tulkkina armeijassa, mutta sairastui tulirokkoon ja joutui sairaalaan. Kun Vasiltšikova parantui, hän nai Yhdysvaltain armeijan kapteenin Peter G. Harndenin. Pariskunta asettui asumaan Pariisiin, missä Harnden avasi arkkitehtitoimiston. Sen jälkeen, kun Harnden kuoli vuonna 1971 Barcelonassa, Vasiltšikova muutti Lontooseen, missä kuoli leukemiaan 12. elokuuta 1978.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Erkki Saarnilehto** (28. maaliskuuta 1924 Tampere – 20. syyskuuta 2004 Pori) oli suomalainen graafisen alan yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Saarnilehdon vanhemmat olivat talousneuvos Martti Jalmari Saarnilehto, aiemmin Sirén, ja Dagmar Alice Mattsson ja puoliso vuodesta 1947 isännöitsijä Sirkku-Kaarina Vuori. Saarnilehto tuli ylioppilaaksi Porin lyseosta 1945 ja valmistui Turun kauppaopistosta 1947. Hän oli W. Rosenlew & Co. Ab:n säkki- ja pussitehtaan toimistopäällikkö 1947–1949, *Satakunnan Kansaa* julkaisevan Satakunnan Kirjateollisuus Oy:n konttoripäällikkö 1949–1966, toimitusjohtaja 1966–1984 ja hallituksen puheenjohtaja 1984–1993 sekä Kankaanpään Seutu Oy:n toimitusjohtaja 1968–1984. Saarnilehto oli myös merkittävä graafisen teollisuuden vaikuttaja, jolla oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä toimialan järjestöissä kuten Graafisessa Keskusliitossa. Sotilasarvoltaan Saarnilehto oli reservin kersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vahe, Juha: Kauppaneuvos Erkki Saarnilehto (1924–2004). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 6.12.2022.
2. 1 2  Erkki Saarnilehto *Biografiasampo*. Viitattu 6.12.2022.
3. ↑  Muistot. Erkki Saarnilehto. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  20.9.2004. Viitattu 6.12.2022.
**Alternoiva ryhmä** on ryhmäteoriassa äärellisen joukon parillisten permutaatioiden ryhmä. Permutaatio on parillinen, jos se saavutetaan parillisella määrällä transpositioita, kun lähdetään peruspermutaatiosta. Jos permutaatio saavutetaan parittomalla määrällä transpositioita, on se pariton. Kun permutaatiossa kaksi lukua vaihdetaan keskenään niin tehdään transpositio. Joukon {1, ... *n*} alternoivaa ryhmää kutsutaan astetta *n* olevaksi alternoivaksi ryhmäksi ja sitä merkitään *A**n* tai Alt(*n*).

Esimerkiksi astetta neljä oleva alternoiva ryhmä on *A*4 = {*e*, (123), (132), (124), (142), (134), (143), (234), (243), (12)(34), (13)(24), (14)(23)}.

Esimerkin alternoivassa ryhmässä *A*4 syklinen merkintätapa (123) tarkoittaa, että alkio 1 kuvautuu alkiolle 2, alkio 2 kuvautuu alkiolle 3, alkio 3 kuvautuu alkiolle 1 ja alkio 4 kuvautuu itselleen. Uusi permutaatio on nyt (2314). Peruspermutaatio (1234) saadaan kahdella transpositiolla (2314) → (2134) → (1234). (123) on siis parillinen permutaatio.

Perusominaisuuksia
------------------

Kun *n* > 1, ryhmä *A**n* on symmetrisen ryhmän normaali aliryhmä, jonka indeksi on 2 ja jossa on siten *n*!/2 alkiota. Se on homomorfismin sgn : *S**n* → {1, −1} ydin.

Ryhmä *A**n* on Abelin ryhmä, jos ja vain jos *n* ≤ 3, ja yksinkertainen, jos ja vain jos *n* = 3 tai *n* ≥ 5 .
*A*5 on pienin ei-kommutatiivinen yksinkertainen ryhmä. Sen kertaluku on 60 ja se on pienin ei-ratkeava ryhmä.

Automorfismiryhmä
-----------------

Kun *n* > 3 paitsi *n* = 6, *A**n*:n automorfismiryhmä on symmetrinen ryhmä *S**n* sisäisenä automorfismiryhmänään *A**n* ja ulkoisena automorfismiryhmänään **Z**2.

Kun *n* = 1 tai 2, on automorfismiryhmä triviaali. Kun *n* = 3, automorfismiryhmä on **Z**2, sisäinen automorfismiryhmä on triviaali ja ulkoinen automorfismiryhmä **Z**2.

*A*6:n ulkoinen automorfismiryhmä on **Z**22. Ylimääräinen *A*6:n ulkoinen automorfismi vaihtaa 3-syklit (kuten (123)) 32-tyyppisiksi sykleiksi (kuten (123)(456)).

Kirjallisuutta
--------------

* Häsä, Jokke & Rämö, Johanna: *Johdatus abstraktiin algebraan*. Helsinki: Gaudeamus, 2015. ISBN 978-952-495-361-0.
**Siirtopakko** tarkoittaa shakissa tilannetta, jossa toisen osapuolen on pakko siirtää, vaikka siirto vain huonontaa hänen asemaansa. Siirtopakko esiintyy useasti loppupelissä, kun nappuloita on vähän.

Mustan vuoro. Musta on siirtopakossa ja hän häviää pelin.

Äärimmäinen esimerkki siirtopakosta. Vuorossa oleva osapuoli häviää jouduttuaan luopumaan sotilaastaan.
Vasemmalla olevassa kuvassa musta on siirtovuorossa, ja joutuu päästämään valkean kuninkaan joko c5- tai e5-ruutuun. Sen jälkeen valkea kuningas syö mustan sotilaan ja ylentää omansa voittaen pelin.

Oikealla siirtovuorossa oleva joutuu irtautumaan sotilaastaan, jolloin vastapuoli voi syödä sen ja korottaa oman sotilaansa.

Siirtopakkoa käytetään myös loppupelissä matittamiseen. Esimerkiksi kevyillä upseereilla matitettaessa (ratsu ja lähetti tai kaksi lähettiä) vastustaja pitää saattaa siirtopakkotilanteisiin, jossa se joutuu perääntymään laudan kulmaa kohti. Myös kuningatar vastaan torni on voitto kuningattarelle siirtopakkoa hyväksi käyttäen.

Siirtopakko peleissä
--------------------

* Friedrich Samisch vs Aron Nimzowitsch
* Bruce Harper vs Robert D Zuk

Kirjallisuutta
--------------

* Ward, Chris (1996), Endgame Play, Batsford, ISBN 0-7134-7920-5 (englanniksi)

Lähteet
-------

* Hooper, David & Whyld, Kenneth: *The Oxford Companion to Chess*. (toinen painos). Oxford University Press, 1992. ISBN 0-19-866164-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Hooper, David & Whyld, Kenneth: *The Oxford Companion to Chess*. (toinen painos). Oxford University Press, 1992. ISBN 0-19-866164-9. (englanniksi)
**Marija Savinova-Farnosova** (s. 13. elokuuta 1985) on venäläinen keskimatkojen juoksija, joka on erikoistunut 800 metrille. Savinova voitti vuosina 2010–2013 olympiakultaa, MM-kultaa, MM-hopeaa ja EM-kultaa, mutta menetti nämä mitalinsa vuonna 2017 dopingin takia.

Savinova-Farnosova sai helmikuussa 2017 urheilun kansainvälisen vetoomustuomioistuimen päätöksellä neljän vuoden kilpailukiellon ajalle 24.8.2015–23.8.2019. Biologisen dopingpassin perusteella hänen katsottiin käyttäneen dopingia vuosina 2010–2013. Kaikki hänen tuloksensa aikaväliltä 26.7.2010–19.8.2013 hylättiin.

Saavutukset
-----------

Vuonna 2008 Savinova osallistui Valencian sisäratojen MM-kilpailuihin, muttei selvinnyt loppukilpailuun. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa halliennätyksellään 1.58,10, oli viides Berliinin MM-kilpailuissa ajalla 1.58,68 ja neljäs IAAF:n yleisurheilufinaalissa ajalla 2.00,72. Vuonna 2010 hän voitti kultaa Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa (1.58,26) ja Barcelonan EM-kilpailuissa (1.58,22). Splitin maanosien cupissa hän oli kolmas. Seuraavana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden Daegun MM-kilpailuissa ennätyksellään 1.55,87. Lontoon olympialaisissa 2012 hän voitti kultaa ajalla 1.56,19. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Savinova sijoittui 800 metrillä hopealle ajalla 1.57,80.

Savinova on voittanut Venäjän-mestaruuden 800 metrillä ulkoradoilla 2009 ja 2011 sekä sisäradoilla 2009 ja 2010. Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa hän voitti 800 metriä 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Marija Savinova Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  The Court of Arbitration for Sport (CAS) imposes four-year period of ineligibility on Russian athlete Mariya Savinova-Farnosova (pdf)  10.2.2017. CAS. Viitattu 5.4.2017. (englanniksi)
3. ↑  Doping Sanctions – IAAF Newsletter 180 IAAF. 28.2.2017. Viitattu 5.4.2017. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5 6 7  Marija Savinova Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi) Viitattu 10.3.2013
5. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Marijo Možnik** (s. 1987 Zagreb) on kroatialainen telinevoimistelija, rekin Euroopan-mestari ja MM-mitalisti. Hän on voimistelijaksi varsin pitkä, 183 cm.

Zagrebissa varttunut Možnik aloitti voimistelun kuusivuotiaana Hrvatski Soko -seurassa. Vuodesta 2004 lähtien hän on erikoistunut rekkivoimisteluun. MM-kilpailuissa 2007 hän teki uuden rekkiliikkeen, joka nimettiin hänen mukaansa *možnikiksi*.

Možnik oli Rotterdamin MM-kilpailuissa rekin karsintakilpailussa kymmenes. Hän sijoittui Berliinin EM-kilpailuissa 2011 viidenneksi ja oli Tokion MM-kilpailuissa jälleen karsinnassa kymmenes. Seuraavana vuonna hän sai Montpellier’n EM-kilpailuissa hopeaa pistein 15,566. Vuonna 2013 hän oli Moskovan EM-kilpailuissa seitsemäs ja Välimeren kilpailuissa Mersinissä toinen.

Možnik saavutti Nanjingin MM-kilpailuissa 2014 pronssia rekillä pistein 15,000. Hän voitti rekin Euroopan-mestaruuden Montpellier’ssa 2015 pistein 14,833. Saman vuoden Bakun Euroopan kisoissa hän oli neljäs.

Možnik on voittanut rekkivoimistelun maailmancupin kokonaiskilpailun 2010, 2013 ja 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Moznik, Marijo (CRO) *fig-gymnastics.com*. Viitattu 28.7.2015. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4  Marijo Možnik (gymnastics) *relatummedia.com*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 28.7.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3  Gymnastics - Marijo MOZNIK *the-sports.org*. Viitattu 28.7.2015. (englanniksi)
**Erkki "Seppä" Saastamoinen** (12. joulukuuta 1911 – 14. heinäkuuta 1989 Kiuruvesi) oli suomalainen Kiuruvedellä Koivujärven kylässä asunut kyläseppä ja kansanpelimanni, jota kutsuttiin myös *Koivujärven Väinämöiseksi*. Hänen soittimenaan oli kansanomainen itse valmistettu triangeli eli pimpparauta. Saastamoisen sanottiin olleen Suomen tunnetuin pimpparaudan soittaja.

Saastamoinen oli kiinnostunut musiikista jo lapsena ja 1930-luvulla hänellä oli yhteinen hanuri veljensä kanssa. Ensi kerran hän esiintyi 15-vuotiaana ensin muiden pelimannien tauoilla ja sitten omissa iltamissaan. Pimpparaudan soiton Saastamoinen oppi pihtiputaalaiselta Matti Pulkkiselta. Saastamoinen lähti 25-vuotiaana sepänoppiin Äänekoskelle ja palattuaan Kiuruvedelle hän osti kuorma-auton ja ryhtyi yrittäjäksi. Soittaminen jäi syrjään aina 1960-luvun lopulle saakka jolloin hän lähti Kaustiselle esiintymään. Tämän jälkeen Saastamoinen kiersi esiintymässä yhdessä vaimonsa kanssa ja hän pääsi esiintymään myös radioon ja televisioon.

Saastamoisella oli paja Kiuruveden Koivujärven Rauhaniemessä. Hän valmisti pajassaan suuren määrän pimpparautoja kokeillen eri materiaaleja, muotoja, ainevahvuuksia sekä lämpö- ja pintakäsittelytapoja. Kokeilujensa avulla Saastamoinen sa pimpparaudat soimaan määrätyillä sävelkorkeuksilla. Hän valmisti myös Euroopan suurimman, 13 kiloa painaneen pimpparaudan 180-senttisestä porakangesta.

Saastamoisesta tehtiin Martti Kakon ohjaama dokumenttielokuva *Soittava seppä* vuonna 1981 sekä muistojulkaisu *Seppä ja rauta* vuonna 1990.  Saastamoinen työskenteli myös joulupukkina ja Johan af Grann suunnitteli hänestä Joulupukki-elokuvaa, joka ei kuitenkaan toteutunut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 22.7.1989, HS Aikakone. Viitattu 16.5.2018.
2. 1 2 3  Tero Elomaan blogi 11.12.2012 : Pimpparauta ja sillä soittaminen
3. ↑  Kuuluisat kiuruvetiset (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  EloNet : Soittava seppä-elokuvan tiedot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Alte Synagoge Essenissä.
**Alte Synagoge** (*Vanha synagoga*) on kulttuurinen kohtauspaikka ja muistomerkki Saksassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Essenin kaupungissa.

Historia
--------

Rakennus vihittiin käyttöön synagogaksi vuonna 1913 Essenin juutalaiselle yhteisölle. Tuolloin se tunnettiin nimellä *Neue Synagoge* (Uusi synagoga). Rakennuksen suunnittelusta vastasi arkkitehti Edmund Körner. Kristalliyönä, 9. marraskuuta 1938 synagoga sytytettiin tuleen ja se paloi pahoin. Toisen maailmansodan melskeistä synagoga selviytyi kuitenkin ilman merkittäviä vaurioita. Sitä ei kuitenkaan maailmansodan loputtua käytetty enää synagogana, vaan se seisoi käyttämättömänä Essenin kaupunkikeskustan rajalla. 

Vuonna 1959 Essenin kaupunki hankki entisen synagogan haltuunsa, ja vuosina 1960-1961 siitä rakennettiin taideteollisuusmuseo. Tätä käyttötarkoitusta varten kaikki olemassa olleet synagogan elementit, kuten mosaiikit ja ornamentit poistettiin tai jätettiin uusien elementtien alle. Interiööri rakennettiin täysin uusiksi. 

Nordrhein-Westfalenin osavaltion rahoituksen turvin rakennuksen alkuperäinen ilme niin sisältä kuin ulkoa palautettiin vuosina 1986-1988. Essenin selvinnyt juutalainen yhteisö käyttää nykyisin vuonna 1959 valmistunutta pienempää synagogaa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alte Synagoge**.
* Alte Synagoge (Arkistoitu – Internet Archive)
Tyypillinen elektroniikassa käytettävä juotostinarulla
**Juotostina** on juottimella sulatettava metalliseos, jolla juotetaan metallikappaleita toisiinsa.

Elektroniikassa
---------------

Elektroniikan kytkennöissä juotostinalla juotetaan yhteen elektroniikassa käytettäviä osia, joiden halutaan olevan sähköisessä yhteydessä toisiinsa. Tavallisessa juotostinassa on noin 60 % tinaa ja noin 40 % lyijyä. Seossuhde vaikuttaa juotostinan sulamislämpötilaan. Kun seos on tarkasti (tina) Sn 62,13 p-% (lyijy) Pb 37,87 p-%. on sulamispiste alhaisimmillaan eli 183 °C. Tällaista seosta kutsutaan eutektiseksi seokseksi, ja se muuttuu sulamispisteessä suoraan sulasta kiinteäksi. Muilla seossuhteilla on tietty lämpötila-alue, jossa juotostina on tahnamainen, eli seossuhteella voidaan vaikuttaa kuinka kauan kestää sen muuttuminen sulasta kiinteäksi.

Useimmat elektroniikassa käytetyt juotemetalliseokset ovat sulamislämpötilaltaan matalia, sillä elektroniikkakomponenttien kotelomateriaalit ja niiden rakenteet eivät kestä juurikaan korkeampia lämpötiloja kuin 260 °C. Tyypillisin juoteseos on ollut tina-lyijy (Sn-Pb), jossa niiden keskinäinen suhde vaihtelee käyttökohteesta riippuen. Yleisin käytetty koostumus on tinaa 63 painoprosenttia ja lyijyä 37 painoprosenttia. 

1. heinäkuuta 2006 alkaen EU-maissa on rajoitettu tiettyjen haitallisten aineiden käyttöä sähkö- ja elektroniikkalaitteissa RoHS-direktiivillä. Tämän vaikutuksesta kulutuselektroniikan juotemateriaaleista on poistunut lyijy. Tina-lyijyn korvaajaksi on tullut useita eri vaihtoehtoja, joista Sn 96,5-Ag 3-Cu 0,5 on yleisin ns. SAC-juote. Myös juotteet ilman hopeaa ovat osoittautuneet toimiviksi, esimerkiksi aaltojuotosprosessiin soveltuva juoteseos tina-kupari Sn 99,3-Cu 0,7. Myös uudemmat mikroseostetut lejeeringit ovat tulleet markkinoille (esimerkiksi Stannol FLOWTIN). Mikroseostuksella pyritään parantamaan lyijyttömien tinaseosten käsiteltävyyttä ja juotettavuutta.

Juotostina myydään yleensä 0,2–1,5 millimetrin paksuisena lankana. Sopiva paksuus riippuu käyttötarkoituksesta. Juotoslangan sisällä on 1–5 % hartsia (juoksutetta, fluksia) sisältävää kanavaa. Hartsi puhdistaa liitoskohdan juottamista haittaavasta oksidi- ja sulfidikerroksesta sekä helpottaa tinan leviämistä juotettavaan kohteeseen.

Katso myös
----------

* Luettelo metalliseoksista

Lähteet
-------

1. ↑  H.J. Fecht, M.-X. Zhang, Y.A. Chang ja J.H. Perepezko: Pb-Sn System *The National Institute of Standards and Technology (NIST)*.  1989. Viitattu 26.11.2011. Englanti

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juotostina** Wikimedia Commonsissa
Elisabeth Lupka vuonna 1945.
**Elisabeth Lupka** (27. lokakuuta 1902 – 8. tammikuuta 1949) oli saksalainen keskitysleirivartija ja SS-nainen toisen maailmansodan aikana.

Lupka syntyi Damnerissa Saksassa. Hän meni naimisiin 1934, mutta ei saanut lapsia ja liitto päättyi avioeroon. 1937 hän meni Berliiniin töihin lentokonetehtaaseen. 1942 hän jätti työpaikkansa ja meni Ravensbrückiin opiskelemaan leirinvartijaksi. Lupka valmistui ja hänestä tuli Aufseherin useisiin työkohteisiin. Maaliskuussa 1943 hänet siirrettiin Auschwitz-Birkenaun leiriin Puolassa. Ensin hän oli Aufseherin ja sitten Blockfǖhrerin (lohkonvalvoja). Hän hakkasi siellä vankeja piiskalla ja valitsi monia kaasukammioihin. Lupka jäi leiriin sen viimeisiin evakuointeihin asti ja tammikuussa 1945 hän oli mukana kuolemanmarssilla Loslauhun. Hän palasi tammikuussa 1945 Ravensbrückiin, jossa jatkoi kauhua herättävää työtään. 

6. kesäkuuta 1945 Lupka pidätettiin ja lähetettiin liittoutuneiden internointileirille. 6. kesäkuuta 1948 pitkän kuulustelun jälkeen hän joutui Krakovassa oikeuteen sotarikoksista, lähinnä vankien pahoinpitelyistä ja valitsemisista kaasukammioihin. Lupka todettiin syylliseksi ja tuomittiin kuolemaan. Hänet hirtettiin 8. tammikuuta 1949 vankilassa Krakovassa. Hän oli 46-vuotias. Hänen ruumiinsa luovutettiin Jagellonian yliopiston lääketieteen opiskelijoille tutkimuksiin.
*Tämä artikkeli kertoo Ruonanojasta Taivassalossa. Sauvossa on Ruonanjoki.*
**Ruonanoja** on pienen rannikkovesistön muodostava oja tai joki Taivassalon kunnan alueella Varsinais-Suomessa. Pieni osa valuma-alueesta kuuluu myös Uudenkaupungin kaupunkiin.

Ruonanoja laskee Saaristomereen Kolkanaukkoon. Ruonanojan pohjoispuolella on Raumanojan valuma-alue, muut ovat välialueita. Ruonanojan valuma-alueella ei ole järviä. Ruonanojan valuma-alue on 10,42 km² ja se muodostaa Suomen ympäristöhallinnon vesistöalueluokituksessa Ruonanojan vesistöalueen, joka on 3. jakovaiheen vesistöalue ja tunnukseltaan 82.062.

Lähteet
-------

1. 1 2  Valuma-aluejako-tietoaineisto (valuma-aluejaon julkaisija Suomen ympäristökeskus) *paikkatietoikkuna.fi*.  valuma-aluejaon tietojen päivitys 11.5.2010. Maanmittauslaitos. Viitattu 29.1.2014.
2. ↑  Ruonanojan valuma-alue (82.062) (Viranomaistiedot) *jarviwiki.fi*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 29.1.2014.
3. ↑  Ekholm, Matti: *Suomen vesistöalueet*. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja – Sarja A 126. Helsinki: Vesi ja Ympäristöhallitus, 1993. ISBN 951-47-6860-4.
**Chillagoe**, suomalaislähteissä **Chillagoa**, oli Matti Kurikan vuonna 1900 Australian Queenslandiin perustama suomalaisten siirtolaisten ihanneyhteisö, oikeastaan vain Chillagoen kaivoskaupungin liepeillä sijainnut tilapäinen telttaleiri, joka jäi muutaman kuukauden mittaiseksi.

Chillagoen taustalla oli Kurikan idea teosofis-sosialistisesta ihanneyhteisöstä jossakin Suomen ulkopuolella, ja Chillagoe oli hänen ensimmäinen edes jotenkin toteutunut hankkeensa ennen Sointulaa ja Sammon Takojia. Kurikka sai ajatuksen perustaa ihanneyhteisönsä Queenslandin osavaltioon, joka tuohon aikaan värväsi aktiivisesti siirtolaisia maksamalla heidän laivamatkansa Lontoosta Australiaan. Kurikka sai houkutelluksi Suomesta mukaansa viisi poikamiestä ja yhden perheellisen miehen, tämän vaimon ja heidän kolme lastaan. Lokakuussa 1899 he saapuivat perille, ja Matti Kurikka otettiin vastaan tärkeänä henkilönä, jota haastateltiin sikäläisiin lehtiin. Queenslandiin saapui nopeasti yhteensä 175 suomalaista, joista 78 luetaan Kurikan kannattajiksi. Tulijat kuitenkin pettyivät pian paikallisiin olosuhteisiin, ja australialaiset puolestaan pitivät suomalaisia laiskoina, kielitaidottomina ja liian työväenhenkisinä niin, että lopettivat heidän värväyksensä.

Vuoden 1900 alussa Matti Kurikka ja 15 muuta miestä lähtivät Queenslandin pohjoisosan sisämaassa sijaitsevaan Chillagoeen raivaamaan metsää tulevan junaradan tieltä. Mukaan tuli myöhemmin muitakin suomalaisia, ja enimmillään heitä oli eri lähteiden mukaan noin 30 tai jopa 80. Tarkoitus oli metsänraivauksella ja ratapölkkyjen teolla rahoittaa tuleva ihanneyhteisö, joka perustettaisiin meren rannalle. Raskaaseen työhön tottumattomat suomalaiset joutuivat kuitenkin pettymään urakan huonouteen, työnantajan mielivaltaan, hyttysiin, kaatosateisiin ja kuumuuteen. Pian myös keskinäiset riidat aiheuttivat sen, että ryhmä hajosi eri puolille Australiaa. Moni heistä alkoi viljellä sokeriruokoa Nambourin lähellä Brisbanesta pohjoiseen, jonne syntyi Finbury-nimen saanut pieni suomalaisyhteisö. Matti Kurikka lähti vain 10 kuukauden Australiassa olon jälkeen Kanadaan perustamaan Sointulaa, ja Pohjois-Amerikkaan suuntasi moni muukin Chillagoen telttaleirissä työskennellyt.

Lähteet
-------

1. 1 2  Brian Williams:*Utopia Dreaming*, The Courier-Mail 23.12.2000. Viitattu 6.5.2014.
2. 1 2 3 4 5  Jouni Korkiasaari: *Suomalaiset maailmalla*, s. 56–57. Turku: Siirtolaisinstituutti, 1989. ISBN 951-9266-37-2.
3. 1 2  Teuvo Peltoniemi: *Kohti parempaa maailmaa – suomalaisten ihannesiirtokunnat 1700-luvulta nykypäivään.* Otava 1985, ks. Jaakko Lyytinen: *Satumaata etsimässä, Suomalaiset utopiayhteisöt*, Helsingin yliopisto. Viitattu 2.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chillagoe**.
* Craig Cormick: *Kurikka’s Dream, The True Story of Matti Kurikka, Socialist, Utopian and Dreamer*, Simon & Schuster 2000. ISBN 9780731810246.
**Kalevi Johannes Saukkonen** (s. 4. kesäkuuta 1943 Turku) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän pitää hallussaan maratonien lukumäärän Suomen ennätystä. 

Saukkonen aloitti maratonien juoksemisen 30-vuotiaana, vuonna 1973. Tuona vuonna hän juoksi vain yhden maratonin ja aikaa kului 4.15.03. Sen jälkeen kokonaan väliin on jäänyt vain yksi vuosi ja 2000-luvulla maratoneja on tullut joka vuosi useita kymmeniä. Saukkonen juoksi 1 000. maratoninsa 26.2.2005 Kaskisissa. 2 000 maratonia Saukkoselle tuli täyteen Helsingin Paloheinässä 11.6.2016.

Saukkosen jälkeen toiseksi eniten maratoneja on suomalaisista elämänsä aikana juossut Hans Mannsten, jolla maratoneja on (8.9.2019 mennessä) 1582.

Saukkonen edustaa Varsinais-Suomen Veteraaniurheilijoita.

Lähteet
-------

* Kalevi Saukkonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* Kalevi Saukkosen maratontilastot ikävuosittain (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lista yli 100 maratonia juosseista suomalaisista (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ylen uutinen Saukkosen 2000. maratonista 11.6.2016

### Viitteet

1. ↑  100+ lista *docs.google.com*. Viitattu 9.9.2019. [vanhentunut linkki]
**Ruonalan kirkko** on Kotkassa Ruonalan kaupunginosassa sijaitseva entinen kirkkorakennus. Rakennuksesta käytetään nimitystä kirkko, mutta sitä ei ole virallisesti vihitty kirkoksi, vaan rakennus on oikeasti ollut seurakuntakeskus. Rakennus on kaavan vuoksi mahdollista muuttaa asuintaloksi.

Ruonalan kirkko kuului Kotka–Kymin seurakunnan tiloihin, mutta se on sittemmin myyty yksityiselle taholle. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Lauri Heinänen ja se valmistui vuonna 1963. Seinäverhous on kellertävänruskeaa tiiltä. Julkisivun puolta hallitsevat suuret ikkunat.

Rakennus on joulukuussa 2019 siirtynyt tämän rakennuksen hallinnointia varten perustetun asunto-osakeyhtiön omistukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Pekka Kimpanpää: Seurakuntien maallinen omaisuus kuihtuu.  *Kymen Sanomat*, 3.6.2013, s. 2–3.
2. 1 2  Ruonalan seurakuntatalon ostanut Jaana Lehtilä: Teemme kirkkonakin toimineeseen kiinteistöön asuntoja Kymen Sanomat. Viitattu 4.1.2020.
3. ↑  Kotka-Kymin seurakuntayhtymä - Ruonalan kirkko Kotka-Kymin seurakuntayhtymä.  Arkistoitu 8.1.2014. Viitattu 3.6.2013.
**Pikkuaavikkokiuru** (*Ammomanes cinctura*) on aukeiden tasamaiden eteläinen kiurulaji. Lajinimenä esiintyy myös *cincturus*.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pikkuaavikkokiurun pituus on noin 15 cm, siipien kärkiväli 25–29 cm ja paino 14–23g. Lintu on varpusen kokoinen hiekanruskea pikkulintu, joka on vatsapuolelta valkoinen. Lennossa erottuu musta pyrstönkärki ja tummat käsisulkien kärjet. Nokka on pienehkö ja väriltään punertava, ja koivet ovat pitkähköt. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Linnun olemus on pikemmin sirkkumainen kuin kiurumainen. Käytökseltään se on arka.

Esiintyminen
------------

Pikkuaavikkokiurun nimialalaji *cinctura* elää Kap Verden saarilla, alalaji *arenicolor* yleisenä Luoteis-Afrikassa ja paikoitellen muuallakin Pohjois-Afrikassa sekä Arabian niemimaalla ja Lähi-idässä, ja alalaji *zarudnyi* Iranissa ja Pakistanissa. Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 10 miljoonaa neliökilometriä, ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on paikkalintu, joka voi vaellella siemenravinnon perässä. Sitä ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Pikkuaavikkokiuru elää tasaisilla tai lievästi kumpuilevilla avomailla, joilla kasvaa korkeintaan vähäistä kasvillisuutta. Se on palearktisen alueen kiuruista karaistunein ja elää hyvin kuivissa hiekkaerämaissa, kuten Saharassa ja Arabian aavikoilla. Pakistanissa ja Kap Verdellä laji elää myös vuorenrinteillä. Harva lintulaji elää niin ihmiselle vieraassa ympäristössä kuin pikkuaavikkokiuru. Paikoin se kuitenkin on yleinen tienvarsilintu. Pesimäajan ulkopuolella se liikkuu pienissä, tavallisesti alle 50 yksilön parvissa, usein muiden kiurulajien seurassa.

Lisääntyminen
-------------

*Ammomanes cincturus arenicolor*
Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on maassa mättään, ruohotupsun tai kiven suojassa. Munamäärä on 2–5, tavallisesti 3. Se pesii usein aavikkokiurun tuntumassa.

Ravinto
-------

Pikkuaavikkokiuru syö etupäässä siemeniä, joita se voi kaivella maastakin. Syö myös hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Ammomanes cinctura* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.1.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hongkong."

Aiheesta muualla
----------------

* Jukka J. Nurmi (kuvia)[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Ammomanes cinctura | 
* Wikidata: Q1584207
* Wikispecies: Ammomanes cinctura
* ADW: Ammomanes cinctura
* ARKive: ammomanes-cinctura
* Avibase: 20A0844D8FB86C1F
* BirdLife: 22717236
* CoL: CTQ4
* BOW: batlar1
* eBird: batlar1
* Fauna Europaea: 97382
* GBIF: 7340809
* iNaturalist: 72494
* ITIS: 916560
* IUCN: 22717236
* NCBI: 215304
* Xeno-canto: Ammomanes-cinctura

 |
|  |
| Melanocorypha cinctura | 
* Wikidata: Q41005092
* GBIF: 4408996

 |

 |
**Marijana Mišković-Hasanbegović** (s. 8. heinäkuuta 1982 Split) on kroatialainen judon EM-mitalisti. Hän edustaa splitläistä AJK Student -seuraa, ja on pituudeltaan 166 cm. Hän kilpailee 63 kg:n painoluokassa.

Mišković sijoittui 63-kiloisissa seitsemänneksi Lissabonin EM-kilpailuissa 2008. Seuraavana vuonna hän saavutti EM-pronssia Tbilisissä. Hän sijoittui jaetulle yhdeksännelle sijalle Lontoon olympialaisissa 2012 ja voitti kultaa Mersinin Välimeren kilpailuissa 2013. Astanan MM-kilpailuissa 2015 hän oli seitsemäs. Hän saavutti Varsovan EM-kilpailuissa 2017 pronssia joukkuekilpailussa.

Mišković on saavuttanut IJF World Tour -kilpailuissa kaksi kakkossijaa ja neljä kolmossijaa. Maailmancupeista / Continental open -kilpailuista hänellä on viisi voittoa, kaksi kakkossijaa ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa seitsemän Kroatian-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Marijana Mišković *olympedia.org*. Viitattu 31.10.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Marijana Miskovic judoka *judoinside.com*. Viitattu 31.10.2020. (englanniksi)
**Kalevi Ensio Suoniemi** (14. heinäkuuta 1931 Tampere – 17. kesäkuuta 2010 Tampere) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti sekä nostolava-autoja valmistavan Bronto Skyliftin perustaja.

Urheilu-ura
-----------

Suoniemi voitti olympiapronssia Melbournen kesäkisoissa 1956 telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Vuonna 1953 Suoniemi voitti pohjoismaiden mestaruuden joukkuekilpailussa ja vuonna 1957 Pariisissa henkilökohtaisen EM-pronssin renkailla. Suoniemi oli ennen kaikkea tasaisen varma moniottelija. Hän voitti moniottelun Suomen mestaruuden viidesti vuosina 1953, 1954, 1956, 1957 ja 1959 saaden näin omakseen vuodesta 1929 kiertäneen kiertopalkinnon, Jussi Mäntysen veistoksen Kihlaus.

Urheilu-uran jälkeen
--------------------

Suoniemi siirtyi urheilu- ja valmentajauransa jälkeen sähköasentajan töistä yrittäjäksi. Hän perusti vuonna 1968 yhdessä Aaro Laitisen kanssa Erikois-Teline Oy:n ja ryhtyi tekemään urakointia henkilönostinten avulla. Vuonna 1972 Suoniemi perusti yhdessä Laitisen kanssa Telinekeskus Oy:n, joka alkoi valmistaa Bronto-nimisiä henkilönostimia. Yhtiö on nykyään Bronto Skylift Oy Ab -nimisenä yksi maailman suurimmista isojen nostolava-ajoneuvojen ja palo- ja pelastusnostimien valmistajista.

Tampereen kaupunginvaltuutettuna Suoniemi oli vuodet 1960–1972 ja 2000–2004. Syksyn 2008 kuntavaaleissa Suoniemi oli perussuomalaisten ehdokkaana ja nousi 1. varavaltuutetuksi. Kansanedustajaehdokkaana hän oli vuosien 1962 ja 1966 vaaleissa SKDL:n listoilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Siukonen, Markku: "Urheilukunniamme puolustajat - Suomen olympiaedustajat 1906–2000", sivu 321. 2001
2. ↑  Koskinen, Anu Leena: Suoniemi taisteli valtuustossa ja olympialaisissa.  *Aamulehti*, 19.6.2010, 129. vsk, nro 166, s. B19. Tampere:  Kustannus Oy Aamulehti. ISSN 0355-6913.
3. ↑  Suoniemi, Kalevi ja Vesterbacka, Marko: "Nikru - Telinetaiturin muistelmat", 2007 (otteita teoksesta osoitteessa )
4. ↑  Suoniemi, Kalevi ja Vesterbacka, Marko: "Nikru - Telinetaiturin muistelmat", 2007
5. ↑  Tampere.fi pdf-tiedosto

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalevi Suoniemi**.
* Suoniemen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Tilaajille)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Sydänlääkärin syöksykierre** (engl. *Doctor Doctor*, Britanniassa ja Yhdysvalloissa *The Heart Guy*) on australialainen televisiosarja, jonka kolme tuotantokautta esitettiin Suomessa Yle TV1:llä päivittäissarjana syyskaudella 2018. Alun perin draamaa alettiin esittää Nine Networkilla alkaen 2016.

Kyseessä on sarja, joka pohdiskelee kevyehkösti moraalin rajapintoja. Päähenkilönä on "kukkona tunkiolla" taitava sydänkirurgi Hugh Knight, jota esittää Rodger Corser. Hänen uransa on katketa virheeseen Sydneyssä, ja hän joutuu vuodeksi synnyinpaikkakunnalleen kuvitteelliseen Whyhopen pikkukaupunkiin yleislääkäriksi valvottuna vuoden koeajaksi. Sairaalamiljöön lisäksi esitetään vahvasti Knightin sekava ja rikas sukutausta sekä Hughin entisiä ja potentiaalisia naisystäviä. Erityinen jännite syntyy Hughin ja valvojaylilääkäri Penny Cartwrightin välille, jota tulkitsee Hayley McElhinney.

Lähteet
-------

1. ↑  David Knox: Airdate: Doctor Doctor – TV tonight *TV Tonight*.  29.8.2016. Viitattu 3.1.2019 (englanniksi).
2. ↑  Sydänlääkärin syöksykierre – australialainen draamasarja uraohjuksen elämänmuutoksesta *Yle TV1*.  14.11.2018. Viitattu 3.1.2019.
**Seppo Sanaksenaho** (5. toukokuuta 1938 Oulu – 1. marraskuuta 2011 Vaasa) oli Vaasan kaupunginjohtaja ja kaupunkineuvos.

Sanaksenaho kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta ja opiskeli muun muassa Yhdysvalloissa. Hän työskenteli aluksi TVH:lla ja Helsingin kaupungilla. Sen jälkeen hän oli Porvoon apulaiskaupunginjohtaja, mutta siirtyi Vaasaan 1979, jossa hänestä tuli 1997 kaupunginjohtaja. Hän jäi eläkkeelle 2001.

Sanaksenaho toimi luottamustehtävissä, muun muassa Vaasa Oy:n hallituksessa, ja hyödynsi niissä monipuolista asiantuntemustaan. Hän toimi Tansaniassa Vaasan ystävyyskaupungin Morogoron kehittämisessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikki Koskinen, Jalankulun ja pyöräilyn edistäjä, Kuolleet, Helsingin Sanomat 7.11.2011 sivu C 5

Aiheesta muualla
----------------

* Seppo Sanaksenaho on kuollut Yle.fi/Pohjanmaa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Vaasan vaakuna | Edeltäjä:**Juhani Turunen** | **Vaasan kaupunginjohtaja**1997–2001 | Seuraaja:**Markku Lumio** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ruonankartanon lääni** oli keskiajalla Sauvoon perustettu hallintoalue. Ruonankartano toimi kruununkartanona, joka toimi hallintokeskuksena ja mahdollisesti myös Halikonlahden turvaajana. Kartanoa ympäröivä alue muodostettiin kartanolääniksi, jonne asutettiin ruotsalaisia uudisasukkaita raivaamaan maatiloja ja tekemään päivätöitä ja tuottamaan elintarvikkeita kartanon ylläpitämiseksi.

Varhaisin maininta Ruonankartanosta on vuodelta 1350, jolloin kuningas Maunu Eerikinpoika myi kartanon siirtokuntineen Turun linnanhaltijalle Gerhard Skyttelle. Todennäköisesti kartano ja lääni on muodostettu kuitenkin jo 1200-luvun alkupuolella. Kartanoläänin merkitys lienee liittynyt alueen hallintaan ja hallintoon ja sillä lienee ollut sotilaallista merkitystä ennen Turun linnan valmistumista. Vallan vakiintuessa kruunu pystyi myymään kartanon pois, mutta sen läänitys säilyi. Siitä ei ole tietoa, kuinka paljon uudisasukkaita Sauvoon muutti, mutta kartanoläänin perustus lienee Sauvon merkittävin asuttamistoimenpide Ruotsin vallan ajalta.

Paikallishallinnon kehittyessä Ruonankartanon läänistä tuli muusta Sauvosta irrallinen hallintoalue, jolla oli muodosti oman käräjäpiirinsä ja veronkantoalueensa. Viimeistään vuonna 1405 perustettu Sauvon hallintopitäjä oli oma yksikkönsä, mutta molemmat kuuluivat samaan seurakuntaan. Ruonankartanon erikoisuus oli, että läänin kaikki tilat olivat kruununtiloja, jotka kantoivat veronsa kartanolle. 1540-luvulla veroasiakirjat kertovat Ruonankartanon alaisuuteen kuuluvan 56 lampuotia,joiden asukkaat olivat ilmeisesti pääosin ruotsinkielisiä.*lähde?*

Lääni jakautui neljään niin sanottuun verokuntaan, joihin kuuluivat seuraavat kylät: Träskbyn verokunnassa Träskby, Kosundböle, Dikarböle, Brittsböle, Rikaniemi, Österkulla ja Västerkulla. Ambölen verokunnassa Korsniemi, Sunnanberg, Amböle, Sarapisto, Brännkärr, Stångberg, Rajalahti, Mattböle ja Haddböle. Lattmarkin verokunnassa Palike, Lattmark, Slätsböle, Kuggböle, Siuri, Alsböle, Martböle, Holvastböle ja Birkkärr. Skörsbölen verokunnassa Svartsböle, Lurböle, Skörsböle, Finkulla ja Dalen.

Hetkellisesti Ruonankartanon läänistä tuli laajemman voutikunnan keskus, kun uusia vuotikunta perustettiin 1500-luvun puolivälissä. Uudistus peruttiin kuitenkin pian ja Ruonankartano menetti erityisasemansa. 1500-luvun lopulla Ruonankartanon läänin asema alkoi muuttua epäselvemmäksi ja alueen asioita käsiteltiin jo Sauvon käräjillä. Viimeisen kerran läänin omat käräjät mainitaan vuonna 1616. Lopullisesti kartanolääni häviää asiakirjoista kokonaan 1600-luvun aikana, sen kruununtilat ovat sulautuneet alueen kartanoihin ja alueesta on tullut osa Sauvon hallintopitäjää.

Lähteet
-------

* Alifrosti, Kari ; Luoto, Jukka: *Sauvon historia I*. Sauvon kunta, 1990. ISBN 9529025688.

### Viitteet

1. 1 2  Alifrosti; Luoto 1990, s. 83–84
2. ↑  Alifrosti; Luoto 1990, s. 99
3. 1 2 3  Alifrosti; Luoto 1990, s. 265–266
4. ↑  Alifrosti; Luoto 1990, s. 276
5. ↑  Alifrosti; Luoto 1990, s. 269
**Aleksejs Froļikovs** (ven. Алексей Викторович Фроликов; 15. helmikuuta 1957 Moskova, Neuvostoliitto – maaliskuu 2020) oli jääkiekkoilija, joka pelasi suurimman osan urastaan Neuvostoliiton kansalaisena, mutta edusti Neuvostoliiton hajottua Latviaa.

Ura
---

Froļikovs aloitti uransa kaudella 1978–79 Moskovan Dynamossa. Kaudeksi 1981–82 hän siirtyi Riian Dynamoon, jossa hän pelasi kevääseen 1989 asti.

Kaudeksi 1989–90 Froļikovs siirtyi Suomen I-divisioonassa pelanneisiin Ässiin yhdessä joukkuetoverinsa Vladimir Durdinin kanssa. Hän osoittautui Ässissä kovaksi hankinnaksi ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen, jossa kaikki muutkin kenttäpelaajat olivat Ässien pelaajia. Froļikovs oli koko I-divisioonassa kuudenneksi paras pistemies (28+53=81) sekä toiseksi eniten syöttöjä antanut pelaaja. Hän oli nostamassa Ässiä takaisin jääkiekon SM-liigaan ja hän pelasi siellä vielä kaksi seuraavaa kautta. Kaudella 1990–91 Froļikovs oli Ässien toiseksi paras pistemies tehoilla 20+26=46. Yhteensä SM-liigassa tuli kahden kauden aikana tehot 30+38=68 87 ottelussa.

Froļikovs aloitti kauden 1992–93 Riian Dynamossa, Venäjän pääsarjassa, mutta palasi kesken kauden takaisin Suomeen ja siirtyi pelaamaan I-divisioonaan Pietarsaaren Centersin riveihin. Hän oli parhaimpia hankintoja heikosti menestyneessä seurassa. Kaudeksi 1994–95 Froļikovs palasi jälleen Riian Dynamoon, jossa hän lopetti uransa. Froļikovs pelasi Neuvostoliiton ja Venäjän pääsarjassa yhteensä 511 ottelua tehden niissä tehot 192+159=351.

Maajoukkue
----------

Froļikovs edusti Neuvostoliittoa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1977. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden. Froļikovs oli kisojen neljänneksi paras pistemies (6+5=11) Suomen Juha Jyrkkiön (7+4=11) kanssa sekä kolmanneksi paras maalintekijä yhdessä joukkuetoverinsa Igor Romashinin (6+6=12) kanssa. 

Kansainvälisellä tasolla Froļikovs edusti myöhemmin myös Latviaa Neuvostoliiton hajottua. Hän pelasi II-divisioonan MM-kilpailuissa 1993 ja I-divisioonan MM-kilpailuissa 1994 Latvian noustua edellisenä vuonna. II-divisioonan MM-kilpailuissa 1993 hän oli Latvian kolmanneksi paras pistemies tehoin 10+9=19 ja sai tehomerkinnän +30.

Lähteet
-------

1. ↑  Seppä, Petri: Porin Ässien 1990-luvun alun tehohyökkääjä on kuollut 63-vuotiaana *Iltalehti*.  31.3.2020. Viitattu 1.4.2020.
2. ↑  Miikka Mikkola: 89-90 – Porilaisten marssi  29.5.2004. Jatkoaika.com. Viitattu 30.4.2010.
3. 1 2  Miikka Mikkola: 92-93 – Klassikko  1.7.2004. Jatkoaika.com. Viitattu 30.4.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksejs Froļikovs Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Aleksejs Froļikovs The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Aleksejs Froļikovs *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)