recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mika Vaihekoski** on suomalainen taloustieteilijä, joka on vuodesta 2013 toiminut Turun yliopiston kauppakorkeakoulun rahoituksen professorina. Sitä ennen hän toimi 2004–2013 vastaavassa tehtävässä Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa.

Vaihekoski valmistui kauppatieteiden maisteriksi Turun kauppakorkeakoulusta 1993 ja aloitti vuonna 1995 jatko-opinnot rahoituksen valtakunnallisessa tutkijakoulussa (Graduate School of Finance and Financial Accounting). Hän vieraili yhdysvaltalaisen Northwestern-yliopiston Kellogg Graduate School of Managementin professorina ASLA-Fulbright-stipendillä 1997-1998. Vaihekoski suoritti lisensiaatin tutkinnon 1996 ja tohtorin tutkinnon 1999 Svenska handelshögskolanissa Helsingissä. Sen jälkeen hän toimi yliassistenttina Helsingin kauppakorkeakoulussa sekä rahoitusinstituutin johtajana LTT-Tutkimus Oy:ssä, kunnes hänet nimitettiin rahoituksen professoriksi ensin Lappeenrantaan 2004 ja vuonna Turkuun.

Teoksia
-------

* *Essays on conditional asset pricing models and predictability of Finnish stock returns*. Forskningsrapporter från Svenska handelshögskolan, 1997. ISBN 951-555-525-6.
* *Essays on international asset pricing models and Finnish stock returns*. Väitöskirja, Svenska handelshögskolan, 1999. ISBN 951-555-598-1.
* (useita tekijöitä:) *Kansallisten arvopaperimarkkinoiden merkitys Suomelle*. Suomen pörssisäätiö, 2001. ISBN 951-95606-3-7.
* *Rahoitusalan sovellukset ja Excel*. WSOY, 2004. (Aiemmin nimellä *Excel ja rahoitusalan sovellukset*.) ISBN 951-0-29067-X.
* (yhdessä Minna Martikaisen kanssa:) *Yritysrahoituksen perusteet*. Sanoma Pro, 2015. ISBN 978-952-6329-85-7.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mika Vaihekoski[vanhentunut linkki], Turun yliopisto. Viitattu 3.7.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Juan Ferrero** (alk. **Fidel Ferrero y Colino**, 5. huhtikuuta 1918 Puente Almuhey, León – 17. kesäkuuta 1958 Bordeaux) oli espanjalainen kehonrakentaja. Jo lapsena Ranskaan muuttanut Ferrero voitti Mr. Universe -kilpailun Lontoossa 1952.

Elämä ja ura
------------

Ferrero syntyi Puente Almuheyn kylässä Pohjois-Espanjassa, mistä hän muutti perheensä mukana Ranskan Bourdeaux'hon 1920-luvulla. Hän oli hyvin tummaihoinen, minkä johdosta hän sai lempinimen El Negro, Musta. Teini-ikäisenä Ferrero menestyi useissa urheilulajeissa: hänen aikansa 100 metrin juoksussa oli yksitoista sekuntia. Sittemmin Ferrero kiinnostui voimailusta, hänen ennätyksensä yhden käden maastavedossa oli 190 kilogrammaa.

Ferrero sijoittui kolmanneksi Mr. France -kilpailussa 1943. Ferreron kestävin saavutus on ensimmäisen Mr. Universe -kilpailun voitto Lontoossa 1952. Sen myötä hänestä tuli kuuluisa etenkin Ranskassa, ja hän poseerasi useiden aikakauslehtien kansikuvissa.

Ferrero ja hänen lapsuudenperheensä olivat oppositiossa Francon diktatuuriin, eikä hänen menestystään huomioitu julkisesti Espanjassa.

Juan Ferrero avioitui 1939 espanjalaisen tanssijattaren Magdalena Isabel Martínez Cuadrosin kanssa. Pariskunnalle syntyi poika Rodolfo ja tytär Anita. Ferrero kuoli auto-onnettomuudessa Bordeaux'ssa, onnettomuusautossa oli hänen lisäkseen Rodolfo ja kolme muuta henkilöä. Ferrero oli onnettomuuden ainoa kuolonuhri. Rodolfo menestyi kehonrakentajana 1960-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Juan Ferrero, de Puente Almuhey, elegido el mejor fisicoculturista de la historia de España  29.10.2019. DiarioDeValderrueda.es. Viitattu 8.6.2021. (espanjaksi)
2. 1 2 3 4  El campeón del mundo que no salía en el No-Do  11.2.2018. La Nueva Crónica S.L.. Viitattu 8.6.2021. (espanjaksi)
3. ↑  1943 Mr France *musclememory.com*. Viitattu 8.6.2021. (englanniksi)
4. ↑  Demasiado gay para Franco: La historia del primer Mr. Universo  1.7.2017. Condenet Iberica S.L.. Viitattu 8.6.2021. (espanjaksi)
**Harmaakorvamuura** (*Gymnopithys bicolor*) on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava puumuuriin kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kooltaan harmaakorvamuura on noin 14–14,5 cm. Harmaakorvamuurakoiras on selästään ja siivistään yksivärisen kastanjanruskea. Päässä on silmien takana laikku, joka on Andien itäpuolella vaaleansininen ja länsipuolella tuhkanharmaa ja vaikeammin erotettavissa. Kurkku ja vatsa ovat väriltään valkoiset. Itäisten populaatioiden naarailla on selässään myös punaruskeita höyheniä. Aikaisemmin Andien eri puolilla elävät linnut, jotka nykyään luetaan omiksi lajeiksiin kirjomuura *Gymnopithys leucaspis* ja harmaakorvamuura *Gymnopithys bicolor* katsottiin kuuluviksi samaan lajiin.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Keski-Amerikassa harmaakorvamuuraa tavataan Hondurasissa, Costa Ricassa, Nicaraguassa ja Panamassa. Etelä-Amerikassa lajia tavataan Andien länsipuolella Kolumbiasta Ecuadoriin. Harmaakorvamuuran elinympäristöä ovat kosteiden metsien pohjakerrokset.

Elintavat
---------

Harmaakorvamuurat seuraavat ravintoa etsiessään sotilasmuurahaisten parvia. Laji voi kerääntyä jopa 20 yksilön parviksi etsiessään ruokaansa. Havaitessaan sopivan hyönteisen lintu hyppää sen kimppuun puusta.

Lajin pesimäkausi kestää alueesta riippuen helmikuulta maaliskuulle tai huhtikuulta marraskuulle. Tukeva kuppimainen pesä sijaitsee ontossa palmussa tai muussa samankaltaisessa paikassa. Naaras munii kaksi valkoista ruskeapilkullista ja -raidallista munaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Gymnopithys bicolor* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-2*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 3.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Robert S. Ridgely, Guy Tudor, William L. Brown: *The Birds of South America: The suboscine passerines*, s. 347. University of Texas Press, 1994. ISBN 978-0-292-77063-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 29.12.2009). (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Steven L. Hilty, Bill Brown, William L. Brown: *A guide to the birds of Colombia*, s. 411. Princeton University Press, 1986. ISBN 978-0691083728. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 29.12.2009). (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q11843765
* Wikispecies: Gymnopithys bicolor
* Avibase: 0351F4F2FCBF8A99
* BirdLife: 22730409
* CoL: 3HTJQ
* BOW: bicant2
* eBird: bicant2
* GBIF: 2490005
* iNaturalist: 367613
* IRMNG: 10859480
* ITIS: 560333
* IUCN: 22730409
* NCBI: 468485
* Neotropical: bicant2
* Xeno-canto: Gymnopithys-bicolor

 |

 |
Amos Biwott (vuonna 1968)
**Amos Biwott** (s. 8. syyskuuta 1947 Nandin piirikunta, Kenia) on entinen kalenjin-heimon nandi-haaraan kuuluva kenialainen juoksija, vuoden 1968 Meksikon olympialaisten estejuoksun olympiavoittaja. 

Amos Biwott oli ensimmäisiä kenialaisia kansainvälisen tason huippujuoksijoita, ja hän aloittikin olympiavoitollaan vielä nykyaikanakin jatkuvan afrikkalaisten, erityisesti kalenjinien hallintokauden maailman estejuoksuradoilla. Samoissa olympialaisissa Naftali Temu oli jo aikaisemmin voittanut 10 000 metrin juoksussa Kenian kautta aikain ensimmäisen olympiakullan. Samoissa kisoissa myös Kipchoge Keino voitti kultaa 1 500 metrillä.

Ennen olympiakultaansa 21-vuotias Biwott oli juossut vain kolme estejuoksukilpailua, eikä hänen esteidenylitystekniikkansa ollut erityisen hyvä. Asiantuntijoiden mielestä se oli jopa humoristisen näköinen. Biwott ylitti vesiesteet tekemällä huikean loikan astumatta lainkaan esteen päälle. Sekä Meksikon alkuerä- että loppukilpailujuoksunsa hän juoksi historiallisesti kastelematta ollenkaan kenkiään. Finaalin viimeisen kierroksen alkaessa hän oli vasta yhdeksännellä sijalla, mutta huikean 200 metrin loppukirinsä ansiosta hän nousi voittoon, jättäen maanmiehensä Benjamin Kogon hopealle 0,6 sekunnin erolla.

Vuonna 1970 Biwott sijoittui Kansainyhteisön kisoissa estejuoksussa kolmanneksi, ja 1972 olympialaisissa kuudenneksi. Hän päätti uransa sijoituttuaan kahdeksanneksi vuoden 1974 Kansainyhteisön kisoissa.

Urheilu-uransa jälkeen Biwott työskenteli Keniassa vankeinhoitoalalla vuoteen 1978 saakka, jolloin häntä syytettiin varkaudesta ja hän joutui itse vankilaan vuodeksi. Myöhemmin oltuaan lähes 10 vuotta työttömänä, hän sai työpaikan stadionin vartijana.

Biwott on naimisissa Chereno Maiyon kanssa ja heillä on viisi lasta. Maiyo on myös entinen juoksija ja yksi Kenian ensimmäisistä olympialaisiin osallistuneita naisia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Amos Biwott Sports Reference LLC, sports-reference.com, viitattu 26.8.2015, (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* YLE Elävä arkisto - Amos Biwott voittaa 3000m estejuoksun Mexico Cityn olympialaisissa 1968 (tallenteen kohta 08:25-15:53)

  

Miesten estejuoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1900: 2 500 m estejuoksu: George Orton & 4 000 m estejuoksu: John Rimmer | 1904: 2 590 m estejuoksu: Jim Lightbody | 1908: 3 200 m estejuoksu: Arthur Russell | |
| 3 000 m estejuoksu: 1920: Percy Hodge | 1924: Ville Ritola | 1928: Toivo Loukola | 1932: 1936: Volmari Iso-Hollo (kahdesti) | 1948: Tore Sjöstrand | 1952: Horace Ashenfelter | 1956: Chris Brasher | 1960: Zdzisław Krzyszkowiak | 1964: Gaston Roelants | 1968: Amos Biwott | 1972: Kip Keino | 1976: Anders Gärderud | 1980: Bronisław Malinowski | 1984: Julius Korir | 1988: Julius Kariuki | 1992: Matthew Birir | 1996: Joseph Keter | 2000: Reuben Kosgei | 2004: Ezekiel Kemboi | 2008: Brimin Kiprop Kipruto | 2012: Ezekiel Kemboi | 2016: Conseslus Kipruto | 2020: Soufiane El Bakkali |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Paimion tasoristeysturma** tapahtui 14. helmikuuta 1938 Paimiossa Toikkalan ylikäytävällä, kun pikajuna törmäsi linja-auton takaosaan, murskasi sen ja raahasi autoa mukanaan 15 metrin matkan. Onnettomuudessa kuoli kaksi linja-auton matkustajaa.

Turusta kello 14.15 Saloon lähtenyt Turku–Salo–Kisko-linjalla ajanut Reo-merkkinen linja-auto T7143 ja Turusta kello 14.20 Helsinkiin lähtenyt pikajuna saapuivat kumpikin kello 14.45 aikoihin Toikkalan ylikäytävälle, joka sijaitsi noin 2 kilometriä Paimion rautatieasemalta Turkuun päin. Linja-autossa oli kuljettaja, rahastaja ja 15 matkustajaa. Pikajuna törmäsi ylikäytävällä linja-auton takaosaan, joka murskautui, ja raahasi sitten autoa mukanaan 15 metrin matkan. Linja-auto pyörähti törmäyksessä ympäri mutta jäi lopulta pyörilleen. Osa matkustajista sinkoutui ulos autosta. Onnettomuudessa kuoli heti yksi linja-auton matkustaja, ja toinen matkustaja kuoli matkalla Turun sairaalaan. Loukkaantuneista matkustajista vietiin pahimmin loukkaantuneet viisi Turun sairaalaaan ja muut lievemmin loukkaantuneet Salon sairaalaan. 

Kuljettajan mukaan linja-auton sivulasit olivat jäässä, joten hän ei havainnut ajoissa junaa ajaessaan ylikäytävälle. Havaitsemista vaikeutti myös se, että maantie leikkasi rautatien ylikäytävällä noin 45 asteen kulmassa ja parinkymmenen metrin päässä radasta sijainnut ratavartijan rakennusryhmä peitti myös näkyvyyttä. 28-paikkaisen onnettomuusauton omisti kiskolainen autoilija Kaarlo Haapasalo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pikajuna murskasi linja-auton eilen iltapäivällä Paimion Toikkalan ylikäytävällä, Aamulehti, 15.02.1938, nro 44, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Järkyttävä liikenneonnettomuus Paimiossa, Turun Sanomat, 15.02.1938, nro 44, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Ylikäytäväonnettomuus eilen Paimiossa vaati kaksi kuolonuhria, Uusi Aura, 15.02.1938, nro 44, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Polybios.
**Polybios** (m.kreik. Πολύβιος, lat. *Polybius*; n. 203–118 eaa.) oli antiikin kreikkalainen hellenistisellä kaudella elänyt historioitsija, jonka tuotannosta suuri osa on säilynyt. Hänet tunnetaan teoksestaan *Historia*.

Polybios oli kotoisin Arkadian Megalopoliista. Hän oli panttivankina Roomassa seitsemäntoista vuotta, minä aikana hän ehti hyvin tutustua Rooman oloihin. Hänen pääteoksensa on *Historiai*, jossa ensimmäisen kerran esitetään Rooman valtakunnan maailmanhistoriallinen merkitys. 

Polybios jäi vangiksi yhdessä tuhannen muun kreikkalaisen kanssa taistellessaan Akhaian liiton joukoissa Pydnan taistelussa. Vankeusaika kului kuitenkin miellyttävästi, kun hän joutui Pydnan voittajan Lucius Aemilius Paulluksen palvelijaksi. Isäntänsä kanssa hän pääsi liikkumaan Rooman valtakunnan eri osissa, ja näillä matkoilla hän muodosti vahvan näkemyksensä Roomasta.

Polybioksen päätyö, 40 kirjan laajuinen *Historiai*-teos on säilynyt alkuosaltaan. Teoksessa tarkasteltiin Rooman nousua Välimeren mahtitekijäksi puunilaissotien aikana vuosina 220–146 eaa. Hän oli suuri Rooman ihailija, mutta pyrki esittämään vain tosiasioita. Keskiajalla Polybios vajosi unohduksiin lännessä, mutta Bysantissa hänet tunnettiin. Renessanssi nosti hänet uudelleen maineeseen. Hänen teoksiaan ovat lukeneet esimerkiksi Machiavelli, Montesquieu ja Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf. Sanotaan, että Montesquieun kautta Polybioksen ajatukset välittyivät Yhdysvaltojen perustuslakiin ja siinä käytettyyn vallan kolmijako-oppiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paavo Castrén: *Uusi antiikin historia*, s. 254–255. Helsinki: Otava, 2012. ISBN 978-951-1-21594-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Polybios** Wikimedia Commonsissa
Collegium Maiusin sisäpihaa. 1300-luvulla rakennettu Collegium Maius on yliopiston vanhin rakennus.
1800-luvun loppupuolella rakennettu Collegium Novum.
**Jagellon yliopisto** (puol. *Uniwersytet Jagielloński*) on Krakovassa, Puolassa toimiva yliopisto. Sen perusti Puolan kuningas Kasimir III Suuri vuonna 1364 Akademia Krakowska -nimisenä, ja se on siten Puolan vanhin ja yksi niin Euroopan kuin koko maailmankin vanhimmista yliopistoista. Vuonna 2006 yliopistossa opiskeli 44 214 opiskelijaa.

Yliopisto tunnettiin pitkään Krakovan akatemiana, mutta vuonna 1881 se nimettiin uudelleen Jagellojen hallitsijasuvun mukaan.

Tunnettuja yliopistossa opiskelleita henkilöitä ovat olleet muiden muassa tähtitieteilijä Nikolaus Kopernikus, paavi Johannes Paavali II ja tieteiskirjailija Stanisław Lem.

Brittiläinen QS-yliopistoranking luokitteli yliopiston maailman yliopistolistallaan sijalle 293. Oppilaitoksen tieteellisiä saavutuksia korostava kiinalainen ARWU-yliopistoranking arvioi yliopiston maailman huippuyliopistojen listallaan 2021 sijaluokkaan 401-500. Myös Varsovan yliopisto sijottui samaan tasoluokkaan; nämä kaksi olivat Puolan korkeatasoisimmat yliopistot ARWU:n kriteerien mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Jagiellonian University *QS World University Rankings 2023*. topuniversities.com. Viitattu 30.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  Jagiellonian University *Academic Ranking of World Universities*.  2021. ShanghaiRanking Consultancy. Viitattu 31.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jagellon yliopisto** Wikimedia Commonsissa

* Yliopiston kotisivu (puolaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
	+ 2
* Australia
* Kroatia
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
	+ 2
	+ 3
	+ 4
* IdRef

 |

 |

¨
**Kutunjärvi** on runsassaarinen järvi Kuopion ja Suonenjoen rajalla Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 4,3 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 26 kilometriä lounaaseen.

Maantiede
---------

Kutunjärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,2 kilometriä. Järven eteläosa jakautuu useisiin lahtiin, keskiosan ilmettä hallitsee noin puoli neliökilometriä laaja Suurisaari ja pohjoista kohden järvi kapenee. Pohjoisimmat lahdet ovat Vuorisenlahti ja Karhulahti. Vain 15 hehtaaria Kutunjärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Laajin syvänne on Suurisaaren länsipuolella ja sen sisällä sijaitsee järven syvin kohta. Pienempiä syvänteitä on useita eri puolilla järveä.

Kutunjärvessä on 52 saarta, joista Suurisaaren jälkeen laajin on Pekkalansaari. Muita saaria ovat esimerkiksi Halkosaari, Vattusaari ja Etelämyhkyrä järven eteläosassa sekä Pohjoismyhkyrä ja Hirsisaari järven pohjoisosassa. Kutunjärven rannat ovat metsäisiä, lounaisilla rannoilla sijaitsee Kutunkylän kulttuurimaisema.

Kutunjärveen virtaa useita laskuojia. Järven lounaisrannalta lähtee Kutunjoki etelään.

Kutunjärven vesitilavuus on 15 263 000 kuutiometriä.

Kutunjärvi (04.265.1.032) kuuluu Kutunjoen valuma-alueeseen (04.265), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sorsaveden valuma-alue (04.26) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Kutunjärvi on laajin Kutunjoen valuma-alueen 51:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat, eli Saittajärvi ja Suurijärvi, ovat yli neliökilometrin laajuisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kutunjärvi, vakavesi, Kuopio
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 26.1.2021.
3. ↑  Kutunjärvi. Järviwiki. Viitattu 23.8.2021.
4. ↑  Kutunjoen valuma-alue (04.283). Järviwiki. Viitattu 26.1.2022.
Långholmen

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Miessaaren Långholmen, Karlö Långholmen |
| Sijainti | 
60°7′30.00″N, 24°46′42.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,03 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Långholmen** on kallioinen saari Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee Miessaaren eteläpuolella sekä Pyöräsaaren ja Knektenin kaakkoispuolella. Edellisiä etäämpänä Långholmenista kaakkoon on Rönnkobbenin saari. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Långholmen kuuluu Matinkylään.

Långholmenin pinta-ala on noin kolme hehtaaria, suurin etelä–pohjoissuuntainen pituus noin 360 metriä ja rantaviivan pituus noin 860 metriä. Saari on osa kiinteistöä, joka muodostuu suurimmalta osin vesialueesta. Långholmenin koillispuolella on pieniä kallioluotoja, luoteispuolella on Tratten-niminen kallioluoto, jonka pinta-ala on noin 20 aaria.

Långholmen on hyvin yleinen saaren nimi, se viittaa saaren pitkänomaiseen muotoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Långholmen Espoon opaskartalla
2. ↑  Ylikangas, Mia; Lonka, Seija: Emätilatarkastelu saariston osayleiskaavatyötä varten 16.11.2009 (html) (Långholmen) *Espoon kaupunkisuunnittelukeskuksen tutkimuksia ja selvityksiä B94:2009.*.  16.11.2009. Espoo:  Espoon kaupunki. Viitattu 23.1.2021.
3. ↑  Suviranta, Sami: Långholmen (html) *Espoo.fi*.  2004. Espoo:  Espoon kaupunki.  Arkistoitu 16.5.2021. Viitattu 23.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Långholmen (Espoo)**.
* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Järven neito ojentaa Excaliburin Arthurille
Ritari Bedivere palauttaa Excaliburin järven neidolle (Walter Cranen piirros vuodelta 1911)
**Järven neito** (engl. *Lady of the Lake*) on kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Hän on lumooja tai noita, joka pohjautuu mahdollisesti kelttiläisen papittaren arkkityyppiin. Järven neito on pikemminkin arvonimi tai asema kuin tietty henkilö. Kirjallisuudessa esiintyy useita hahmoja tällä nimellä, jotka eivät juuri poikkea toisistaan. Tarinoissa ei myöskään nimetä mitään tunnistettavaa järveä, jossa Järven neito oleskelisi.

Vulgate Lancelot -teoksessa Dame du Lac on haltija, joka vie Lancelotin mukanaan kasvattaakseen tämän kunnes poika täyttää kahdeksantoista. Silloin Lancelot esitellään kuningas Arthurin hovissa. Thomas Maloryn *Le Morte d’Arthur* -teoksessa Järven neito antaa Arthurille Excalibur–miekan. Järven neito on useiden muiden samankaltaisten hahmojen johtaja, ja yksi näistä neidoista on Nimue, Merlinin vangitsija. Taikavoimistaan huolimatta Nimue on ihminen, ja hänestä tulee seuraava Järven neito, kun Sir Balin surmaa neidon, joka ojensi Arthurille miekan. Järven neito on aina Arthurin auttaja, riippumatta siitä, kuka on viran senhetkinen haltija. Nimue on yksi niistä naisista, jotka vievät Arthurin Avaloniin viimeisen taistelun jälkeen.

Katso myös
----------

* Merenneito
* Nereidi
* Nyai Roro Kidul – jaavalainen myyttinen naishahmo, joka legendan mukaan antoi hallitsijalle taikatikarin ja otti sen takaisin tämän kuoltua

Lähteet
-------

1. 1 2  Rise, Brian Edward: Lady of the Lake *Encyclopedia Mythica*. Viitattu 6.8.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Järven neito** Wikimedia Commonsissa
**Pinton salaliitto** oli vuonna 1787 Portugalin siirtomaavaltaa vastaan Goalla suunniteltu kapinayritys, jonka tarkoituksena oli perustaa alueelle Portugalista riippumaton tasavalta. Kapinan taustalla olivat paikalliset katolilaiset papit ja tyytymättömät sotilaat. Kapinoitsijat kuitenkin ilmiannettiin portugalilaiselle kuvernöörille, joka pidätti noin 50 salaliittoon osallistunutta.

Tausta
------

Pinton salaliiton merkittävimpiä vaikuttajia olivat kaksi paikallista katolilaista pappia, José António Gonçalves ja Caetano Francisco do Couto. Heihin puolestaan vaikutti tuolloin Lissabonissa ollut, mutta samoin Goalta alun perin kotoisin ollut Caetano Vitória de Faria. Gonçalves ja Couto olivat molemmat peräisin bramiinitaustaisista suvuista. Molemmat matkustivat vuonna 1781 Roomaan ja Lissaboniin yrittäen ilmeisesti saada tukea nimityksille piispan virkoihin Goalla. Myöhemmin kävi kuitenkin selväksi että nimityksiä annettaisiin vain eurooppalaisille. Lissabonissa he tapasivat myös Farian, joka oli samoin yrittänyt saada piispan virkaa. Vuonna 1784 Goan arkkipiispaksi nimitettiin Manuel da Santa Catarina, portugalilainen joka uskoi eurooppalaisten ylivertaisuuteen paikallisiin nähden. Hän oli suuri syy kapinointiaikeisiin Goalla. Gonçalves ja Couto palasivat Goalle vuonna 1786, jossa he alkoivat suunnitella Pinton salaliittoa.

Salaliitto
----------

Pinton salaliitto sai nimensä siitä, että sitä suunniteltiin Pinton perheen talossa Bardezin kylässä. Portugalilaisten oikeusasiakirjojen mukaan salaliittolaiset yrittivät saada tukea Mysoren hallitsija Tipu Sultanilta ja Ranskalta. Todellisuudessa ei tiedetä oliko salaliitto yhtään enempää kuin muutaman uransa etenemisen hitauteen ja päällystön kyvyttömyyteen turhautuneen henkilön juoni. Valistusajattelu oli alkanut vaikuttaa myös Goalla etenkin nuorien katolilaisten keskuudessa, mutta varsinaisia todisteita laajemmasta kapinamielialasta Goalla ei ole. Salaliiton loppu tuli kun liittolaiset ilmiannettiin Goan kuvernöörille, joka määräsi nopeasti pidätettäviksi miltei 50 henkilöä. Nopeasti suoritetuissa oikeudenkäynneissä 15 salaliittolaista hirtettiin ja useat muut karkotettiin Bengaliin tai Afrikkaan. 14 pappia pidätettiin ja heidät vietiin vangeiksi Lissaboniin, jossa heitä pidettiin ilman oikeudenkäyntiä. 18 vuotta myöhemmin vielä elossa olleet saivat armahduksen.

Lähteet
-------

1. 1 2  A. R. Disney: *A History of Portugal and the Portuguese Empire - From Beginnings to 1807 Volume 2*, s. 327-329. Cambridge University Press, 2009. ISBN 978-0-521-40908-7. (englanniksi)
**Ota tai jätä** on Rauno Lehtisen säveltämä ja Sauvo Puhtilan nimimerkillä Timjami sanoittama kappale, jonka sanat alkavat "Tuijotusta absinttiin, kai äsken riideltiin...". Tamara Lund osallistui sillä Suomen euroviisukarsintaan vuonna 1965. Se ei päässyt finaaliin, mutta menestyi Nacke Johanssonin sovittamana singlejulkaisuna varsin hyvin, kääntöpuolellaan niin ikään Lehtisen säveltämä "Miller-tango". Kappaleen "Ota tai jätä" levytti vuonna 1965 myös Carola, ja tämän singlen kääntöpuolella on Lasse Mårtensonin ja Sauvo Puhtilan kappale "Mä tahdon pojan".

Lähteet
-------

1. ↑  "Ota tai jätä", *Suuri toivelaulukirja 16*, s. 176. Toim. Raimo Henriksson ja Olli Heikkilä. Fazer Musiikki, Suuri suomalainen kirjakerho, 2001.
2. ↑  Kaivanto, Petri: Rauno Lehtinen  24.7.2016. Pomus. Viitattu 21.6.2018.
3. ↑  Hakutulos kappaleelle Ota tai jätä Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 21.6.2018. Viitattu 21.6.2018.
4. ↑  Henriksson, Juha: "Viimeiset vuodet Discophonilla", *Toiset meistä. Rauno Lehtinen ja musiikki*, s. 79. Japa-musiikkiarkisto, 2010. ISBN 978-952-68364-2-3. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.6.2018).
**Nummelan työväentalo Rientola** on vuonna 1905 perustetun Työväenyhdistys Nummelan Elon rakennus Vihdin Nummelan taajamassa Pisteenkaaren ja Työväentien kulmassa. Talo on valmistunut 1908.

Talo rakennettiin Tuusan tilan omistajalta K. Sammalkarilta vuokratulle tontille, joka oli kooltaan noin 2 500 neliömetriä. Yhdistys osti 1928 tontin omaksi 10 000 markalla. Rakentajiksi oli palkattu pääasiassa yhdistyksen omaa jäsenkuntaa. Rakennuksen pinta-alaksi tuli 18 × 10 metriä, josta juhlasali vei 11 × 10 metriä. Siihen liittyi lisäksi näyttämötilat, ravintola ja sittemmin purettu parveke. Yläkertaan tuli vahtimestarille pieni asunto, jossa nyt on kokoushuone. Taloa jatkettiinkin 1916 Edvard Helteen piirustusten mukaan. 7 x 12,5 metrin suuruiseen tilaan tuli näyttämöosa ja pukuhuoneet.

1970-luvulla taloon rakennettiin aikakauden tyylinmukainen siipi, joka myöhemmässä rakennusvaiheessa 1980-luvulla korjattiin sopeutumaan vanhaan.

Talossa oli alkujaan myös kirjasto, joka kuitenkin myytiin kunnalle vuonna 1936, jolloin perustettiin piirikirjasto.

Työväentalon pihalla on Veikko Helteen muistomerkki.

* Työväentalon uusin laajennus oikealla. Työväentalon uusin laajennus oikealla.
* Juhlasali ja näyttämö. Juhlasali ja näyttämö.
* Yläkerrassa vahtimestarin asunnon tilalla on johtokunnan kokoushuone. Yläkerrassa vahtimestarin asunnon tilalla on johtokunnan kokoushuone.
* Työväenyhdistyksen perustamisen muistokivi lähellä Työväentaloa.Työväenyhdistyksen perustamisen muistokivi lähellä Työväentaloa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Olavi Hurri ja Vuokko Marttala-Hurri: Nummelan työväentalo *Kansalaismuisti*.  13.12.2001. Viitattu 13.7.2016.
2. 1 2  Työväentalo Rientola *Kansalaismuisti*.  3.2.2016. Viitattu 13.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nummelan työväentalo Rientola** Wikimedia Commonsissa

* Työväenyhdistys Nummelan Elo, (Arkistoitu – Internet Archive) kotisivut
**Lazzarella** on Domenico Modugnon ja Riccardo Pazzaglian kirjoittama italialainen iskelmä vuodelta 1957. Aurelio Fierron esittämänä se sai toisen sijan viidensillä Festival della Canzone Napoletana -juhlilla Napolissa. Suomessa kappale tunnetaan Laila Kinnusen ensilevytyksenä vuodelta 1957. Suomenkieliset sanat siihen teki Sauvo Puhtila.

"Lazzarella" oli yksi 1950-luvun lopun italoiskelmäaallon levytyksistä, jolloin Suomessakin suosioon nousi monia italialaisia lauluja. Niiden tekstien asetelma oli lähes aina sama: mies on kiinnostunut nuoresta naisesta, mutta nainen ei miehestä. Toisen samantapaisen hitin "Maruzzellan" tavoin "Lazzarella" on kotoisin Napolista. Ari Poutiaisen mukaan Jaakko Salon sovitus Laila Kinnusen levytyksessä on alkuperäistä Aurelio Fierron levytystä jazzillisempi erityisesti puhaltimien käytön osalta. Musiikki-Fazer mainosti "Lazzarellaa" silloisen muotivillityksen mukaan calypsona.

Kinnusen ohella laulua teki tuoreeltaan tunnetuksi Suomea kiertänyt italialaislaulaja Umberto Marcato. Pian laulun levytti moni muukin artisti Suomessa: Per-Erik Förars, Miliza Kiri, Kalevi Korpi, Olavi Virta ja Brita Wesander. Parikymmentä vuotta myöhemmin kappale nousi taas levylaulajien ohjelmistoon, kun oman versionsa siitä julkaisivat Eino Grön (1979), Kai Lind (1975), Vieno Kekkonen (1979), Raija Ruuska (1978) ja Reijo Taipale (1977). Sitä levytettiin Suomessa vielä 1980- ja 1990-luvuillakin.

Lähteet
-------

1. 1 2  äänitearkiston tietokanta vuosilta 1901–1999
2. 1 2  Nehrenheim, Anita: Lazzarella-Maliziusella-Maruzzella-Cerasella-Marina (musica) *Italia – Kieli ja kulttuuri -sivusto*.  10.7.2012. Anita Nehrenheim. Viitattu 5.6.2018. (suomeksi)
3. 1 2  "Lazzarella", *Suuri toivelaulukirja 8*, s. 217. Toim. Aapeli Vuoristo, 2. painos. Musiikki-Fazer, Suuri suomalainen kirjakerho, 1990.
4. ↑  Poutiainen, Ari: "Sopuisasti ja sulavasti svengaten. Jazziskelmää määrittävät elementit", *Suklaasydän, tinakuoret. Jazziskelmä Suomessa 1956–1963*, s. 45. Ari Poutiainen ja Risto Kukkonen (toim.). , 2011. ISBN 978-952-68364-6-1. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 9.6.2018).
5. ↑  Viikon levynurkka. (Musiikki-Fazerin mainos.) *Helsingin Sanomat*, 14.2.1958, s. 2. Näköislehti (maksullinen).
**Latvian jääpallomaajoukkue** edustaa Latviaa jääpallon maajoukkuekilpailuissa. Joukkue osallistui ensimmäistä kertaa MM-kisoihin Kemerovossa 2007, missä se sijoittui B-sarjassa toiseksi Yhdysvaltojen takana. Seuraavana vuonna Moskovan MM-kisoissa se sijoittui B-sarjassa kolmanneksi.

Paras sijoitus joukkueella on vuoden 2015 kisoissa, jolloin se sijoittui seitsemänneksi voitettuaan aikaisemmin samana talvena B-sarjan turnauksen.

Menestys maailmanmestaruuskilpailuissa
--------------------------------------


| # |  Joukkue  | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2007 8./B-sarjan 2.  | 7 |  4  |  0  |  3  |  28  |  19  | +9 | 8 |
| 2 | 2008 9./B-sarjan 3.  | 7 |  3  |  2  |  2  |  23  |  29  | -6 | 8 |
| 3 | 2009 10./B-sarjan 4.  | 7 |  4  |  0  |  3  |  16  |  25  | -9 | 8 |
| 4 | 2010 8./B-sarjan 2.  | 5 |  3  |  1  |  1  |  28  |  31  | -3 | 7 |
| 5 | 2011 9./B-sarjan 3.  | 5 |  2  |  0  |  3  |  10  |  51  | -41 | 4 |
| 6 | 2012 11./B-sarjan 5.  | 5 |  0  |  0  |  5  |  10  |  44  | -34 | 0 |
| 7 | 2013 9./B-sarjan 3.  | 6 |  2  |  0  |  4  |  12  |  39  | -27 | 4 |
| 8 | 2014 9./B-sarjan 1.  | 6 |  5  |  1  |  0  |  46  |  16  | +30 | 11 |
| 9 | 2015 B-sarjan 1.  | 6 |  5  |  0  |  1  |  38  |  19  | +19 | 10 |
| 10 | 2015 7.  | 5 |  1  |  0  |  4  |  18  |  41  | -23 | 2 |
| 11 | 2016 8.  | 5 |  0  |  0  |  5  |  8  |  90  | -82 | 0 |

Jääpallon aiemmat vaiheet Latviassa
-----------------------------------

Neuvostovallan aikaan 1950-luvulla Latviasta osallistui Neuvostoliiton jääpallon mestaruussarjaan SKA-Riika, joka nousi pääsarjaan vuodeksi 1952, jossa se saavutti hopeaa kaudella 1953. Pian sen jälkeen seura ja seuran jääpalloilu loppuivat.

1970-luvulla Neuvostoliiton jääpallon huippujoukkueessa SKA-Sverdlovsk pelasi latvialaissyntyinen Semen Kovalkov. Hän voitti SKA-Sverdlovskin joukkueessa Neuvostoliiton mestaruuden ja Eurooppa cupin.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. 1 2  За бортом  31.1.2016. Спецвыпуски ­Уральский рабочий.  Arkistoitu 7.2.2016. Viitattu 31.1.2016 (venäjäksi).
**Peter Adolf Serkin** (24. heinäkuuta 1947 Manhattan, New York, New York – 1. helmikuuta 2020 Red Hook, New York) oli yhdysvaltalainen pianisti.

Serkinin isä oli pianisti Rudolf Serkin. Hänen isoisänsä äidin puolelta oli kapellimestari, viulisti Adolf Busch, jonka mukaan Peter Serkin sai toisen nimensä. Serkin aloitti 11-vuotiaana opiskelun Curtis Institute of Musicissa. Hänen opettajiaan olivat hänen oman isänsä lisäksi Mieczysław Horszowski ja Lee Luvisi. Opiskelu Curtis Institute of Musicissa päättyi vuonna 1965. Hän aloitti levytysuransa 18-vuotiaana RCA-levymerkillä Johann Sebastian Bachin ja Franz Schubertin teosten levytyksillä. Vuonna 1966 Serkin sai lupaavimman uuden klassisen levyttävän taiteilijan Grammy-palkinnon, minkä lisäksi hän oli urallaan viidesti Grammy-ehdokkaana. 25-vuotiaana hän teki merkittävän levytyksen Olivier Messiaenin teoksesta *Vingt Regards sur l'enfant-Jésus*. Vuonna 1973 Serkin oli sellisti Fred Sherryn, viulisti Ida Kavafianin ja klarinetisti Richard Stoltzmanin kanssa mukana perustamassa Tashi-kamarikokoonpanoa. Sen tavaramerkiksi muodostui sen esittämänä Olivier Messiaenin *Aikojen lopun kvartetto*.

Serkin oli koko uransa ajan hyvin kiinnostunut oman aikansa musiikista. Hän tulkitsi muiden muassa Hans Werner Henzen, Luciano Berion, Peter Liebersonin, Tōru Takemitsun, Oliver Knussenin ja Bright Shengin teoksia. Hän piti kokonaisia resitaaleja, joiden ohjelmisto koostui hänen itse tilaamistaan teoksista. Serkin teki opetustyötä Juilliard Schoolissa, Mannes School of Musicissa ja Bard Collegessa. Lisäksi hän opetti monina kesinä Tanglewoodin musiikkifestivaalilla. Serkinin oppilaiden joukossa oli Simone Dinnerstein.

Serkin piti viimeisen esiintymisensä 1. maaliskuuta 2019 soittaessaan Igor Stravinskyn *Konserton pianolle ja puhallinsoittimille* Cincinnatin sinfoniaorkesterin solistina. Hän kuoli 72-vuotiaana haimasyöpään kotonaan Red Hookissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Remembering Peter Serkin, The Searching Pianist NPR
2. 1 2 3 4 5 6  Peter Serkin dies Pianist
3. ↑  Peter Serkin Britannica
4. ↑  Peter Serkin Grammy.com


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Novator** on islantilaisen Thor Björgólfssonin ‎omistama sijoitusyhtiö. Toimitusjohtaja on islantilainen Orri Haukson. Marraskuussa 2007 Novatorin hallinnassa oli 7 miljardin euron omaisuus, josta iso osa oli hankittu lainarahalla.

Saunalahti
----------

Novator tarjosi Saunalahdesta 250 miljoonaa euroa toukokuussa 2005. Saunalahti päätyi kuitenkin Elisalle. Elisa osti Saunalahden osakevaihtona toteutetussa kaupassa. Koska Novator oli jo ostanut osan Saunalahdesta, siitä tuli Elisan osaomistaja. Elisan ylimääräinen yhtiökokous 5. joulukuuta 2005 laajensi yrityksen hallitusta: uusiksi jäseniksi tulivat Kemiran pääjohtaja Lasse Kurkilahti ja asianajaja Matti Manner. Heitä pidettiin Novatorin edustajina.

Elisa
-----

Novator ilmoitti 22.11.2007 vaativansa Elisan ylimääräisen yhtiökokouksen koolle kutsumista hallitusten jäsenten vaihtamiseksi ja yhtiön jakamiseksi kahteen osaan. 22.11.2007 Elisan hallitus ilmoitti 18. joulukuuta 2007 pidettävästä ylimääräisestä yhtiökokouksesta ja sanoi vastustavansa Elisan jakamista.

Novator Finland omisti Elisasta 11,48 %. Viisi suurta suomalaista eläkeyhtiötä ilmoitti vastustavansa Novatorin esitystä. Yhteensä eläkeyhtiöt omistivat 8,3 % Elisasta. Ajanta (omisti 1,25 %) oli Björgólfssonin liikekumppani, mutta yhtiö ei marraskuussa ottanut ehdotuksiin kantaa. Marraskuussa 2007 Kurkilahti kiisti olevansa Novatorin edustaja hallituksessa. Novatorin tavoitteena yhtiökokouksessa oli neljä hallituspaikkaa kuudesta. Novator nosti omistuksensa 15 prosenttiin 15.1.2008.

Syksyllä 2008 Novator joutui pankkikriisin vuoksi myymään omistuksensa Elisassa eläkeyhtiö Varmalle, joka on sitoutunut myymään vähintään puolet ostamistaan osakkeista Suomen valtiolle.

Investointi
-----------

Syyskuussa 2005 Novator osti 34 % Elbankista Bulgariassa 60 miljoonalla eurolla. Syyskuussa 2007 Novator myi 48 % ElBankista 195 miljoonalla eurolla.

Huomioita
---------

1. ↑  Ilmarinen 4,9 %, Varma 1,8 %, valtion eläkerahasto 0,63 % ja Etera 0,57 %*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuomo Pietiläinen: Viikinki rahastaa kun taloudessa myrskyää, Elisan pilkkoja Thor Björgolfsson on luonut omaisuutensa siellä, missä säätelytaloudessa on siirrytty kapitalismiin, Helsingin Sanomat 20.1.2008 (Verkossa, maksaville lukijoille)
2. 1 2  Jyri Raivio: Uskokoon ken haluaa, Kolumni. 12.1.2008 B8 (Verkossa, maksaville lukijoille)
3. ↑  Jyri Raivio: Novatorin Thor Björgólfsson: Suomen Elisa-kohu on nationalismia, Helsingin Sanomat 5.1.2008 B4 (Verkossa, maksaville lukijoille)
4. ↑  Anni Lassila: Häkämies: Valtio tukee Elisan nykyhallitusta ja sen strategiaa, Helsingin Sanomat 4.11.2007 B4 (Verkossa, maksaville lukijoille)
5. ↑  Olavi Koistinen: Eläkeyhtiöt ja Novator aikovat taistella Elisan osakkaiden äänistä, Helsingin Sanomat 30.11.2007 Verkossa, maksaville lukijoille
6. ↑  Novator nosti omistuksensa 15 prosenttiin, Helsingin Sanomat 15.1.2008 B4 (Verkossa, maksaville lukijoille)
7. ↑  Varma osti Novatorin Elisa-osakkeet Taloussanomat 13.10.2008
8. ↑  Valtio aikoo Elisan omistajaksi Taloussanomat 13.10.2008.
**Novaja Karelija** (pidemmästi KROO "Novaja Karelija", venäjäksi КРОО "Новая Карелия") on petroskoilainen nuorisojärjestö, joka tukee Karjalan nuorten terveyttä ja sosiaalista kehitystä. Järjestö oman ilmoituksensa mukaisesti määrittelee itse kulttuurisen, esteettisen, taloudellisen, teknisen ja sosiaalisen kehittymisen strategian. Aatteellisen (ei-kaupallisen) organisaation on rekisteröinyt Venäjän federaation oikeusministeriö 8. toukokuuta 2008.*lähde?*

Toiminta
--------

Organisaation verkkosivujen mukaan*lähde tarkemmin?* sen ensimmäinen tehtävä on ehkäistä suomalaisen revanšismin kasvu ja suomalaisten yritykset palauttaa osa Karjalan alueesta. 17. kesäkuuta 2008 Suomen pääkonsulaatin edessä Petroskoissa pidettäväksi suunnitellun mielenosoituksen koordinaattori oli Artem Sergejevitš Grivnikov. Mielenosoituksesta ei ollut tehty ilmoitusta miliisille, ja lehtitietojen mukaan se jäi järjestämättä. Ensimmäisenä asiasta Suomessa tiedotti Keskisuomalainen.*lähde tarkemmin?*

Keskustelun suomalaisesta suomalaisen revanšismista Karjala-kysymykseen viitaten oli tiettävästi kaksi vuotta aikaisemmin Venäjän federaation virallisen lehden Rossijskaja gazetan artikkelissa, jossa epäiltiin Veikko Saksin Pro Karelian piirissä julkaiseman kirjan "Karjalan palautus" tukevan suomalaisen puunjalostusteollisuuden kauppapolitiikkaa Venäjällä aiheuttaen paineita Venäjän hallitusta kohtaan. *lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

* KROO Novaja Karalija:  (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Pintavaluntaa sadevesiviemäriin
**Valunta** on suure, joka kuvaa valuma-alueelta virtauksien mukana poistuvaa vesimäärää. Sen yksikkö on yleensä millimetri tai millimetriä aikayksikössä. Termi *valuma* taas tarkoittaa valuntaa alueen pinta-alaa kohden. Valuman tunnus on *q* ja yksikkö litraa sekunnissa neliökilometrillä. Englannin kielen termi *runoff* viittaa sekä valumaan että valuntaan.

Veden kiertokulussa vesi sataa ilmakehästä alas maahan kulkeutuakseen sitten valuntana takaisin meriin. Vesistön valuma-alue tarkoittaa sitä aluetta, jolle pudonnut sadevesi kulkeutuu pois kyseisen vesistön kautta. Valuma-alue on niin sanottujen vedenjakajien rajaama: vedenjakajat ovat korkeita maastonkohtia, jotka konkreettisesti jakavat sataneen veden sen mukaan, kumpaa rinnettä pitkin vesi valuu pois. Pintavesien ja pohjavesien valuma-alueet ja vedenjakajat voivat erota toisistaan. Valuma-alue määritetään topografisen kartan avulla, epäselvissä tapauksissa apuna voidaan käyttää maastossa suoritettuja korkeusmittauksia.

Valuntaan vaikuttavat tekijät
-----------------------------

Rankkasateet ja lumien sulaminen aiheuttavat tyypillisesti valuntapiikkejä. Runsas kasvillisuus pidättää vettä estäen valuntaryöppyjä ja siten tulvia. Myös maaperä, esimerkiksi soramaa, voi hidastaa valuntaa merkittävästi. Sen sijaan esimerkiksi asfaltti pidättää vettä erittäin huonosti. Valuma-alueen muoto ja korkeussuhteet vaikuttavat veden keräytymiseen: nopeimmin vesi pääsee keräytymään pyöreillä valuma-alueilla sekä vuorisilla alueilla. Valuma-alueen järvet tai suot keräävät satanutta vettä ja siten hidastavat valuntaa.

Valuntatyypit
-------------

* *Pohjavalunta* on jatkuvaa perusvaluntaa, joka siirtyy valuma-alueen suulle pohjavetenä tai pintavaluntana.
* *Pohjavesivalunta* on valuntaa, joka koostuu pohjavedestä.
* *Pintakerrosvalunta*, imeytyy maaperään ja kulkeutuu maan pintakerroksissa vesiuomiin.
* *Pintavalunta* tai pintakerrosvalunta tarkoittaa maan pinnalla kulkeutuvaa vettä.
* *Välitön valunta* tarkoittaa valunnan ryöppyä, joka johtuu esimerkiksi lumien sulamisesta keväällä.

Valunnan laskeminen
-------------------

Valunta voidaan laskea vesitaseyhtälön avulla:

R = P – E – ΔV, missä
* R = valunta (*eng. runoff*)
* P = sadanta
* E = haihdunta
* ΔV = vesivarannon muutos

Joltain alueelta poistuva vesimäärä lasketaan käytännössä usein valuma-alueen sadannan ja haihdunnan erotuksena.

Katso myös
----------

* Luettelo joista valuma-alueen mukaan
* Vesistö
* Luettelo Suomen vesistöistä
* Sisäinen valuma-alue
* Hulevesi

Lähteet
-------

* Seppo Mustonen (toim.): *Sovellettu hydrologia*. Vesiyhdistys, 1986. ISBN 951-95555-1-X.
**Gueret** eli **krahnit** ovat gueren eli wen kieltä puhuva kru-kansa Norsunluurannikolla ja Liberiassa.

Gueret asuvat Norsunluurannikolla Sassandran ja Cavallyjoen välisellä alueella Guiglon kaupungin läheisyydessä. Liberiassa heitä kutsutaan nimellä krahn. Guereja on Norsunluurannikolla noin 520 000 henkeä. Liberiassa asuu vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 139 100 krahnia. Lähin sukukansa ovat wobet.

Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maniokki, riisi, maissi, jamssi, banaani, taaro ja maapähkinä. Monet työskentelevät kahviplantaaseilla. Tiiviisti rakennetut kylät koostuvat neliskulmaisista taloista, joiden liaaniseinät on katettu savella ja harjakatto peitetty palmunlehvillä tai oljilla. Perinteinen asuste on lannevaate. Ruokavalion perustan muodostavat kasvikset.

Perinteisen yhteiskunnan perustan muodostavat kyläyhteisöt, suurperheet, patrilineaariset suvut, ikäryhmät ja salaseurat. Avioliitto on virilokaalinen. Polygynia, leviraatti, sororaatti ja ostoavioliitto ovat yleisiä. Suurin osa guereista harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluvat initiaatioriitit, luonnonvoimien ja esi-isien palvonta, taikuus ja noituus. Lisäksi on protestantteja, katolisia ja muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 134. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
2. ↑  Olson, James S.: *The Peoples of Africa: An Ethnohistorical Dictionary*, s. 207. Westport: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-27918-7.
3. ↑  2008 Population and Housing Census Final Results *Liberia Institute of Statistics and Geo-infromation Services*.  2009.  Arkistoitu 24.6.2020. Viitattu 11.9.2020.
**Valtuusmenettely** tarkoittaa valtiontaloudessa sitoutumista menoihin, jotka tulevat maksettaviksi varainhoitovuotta seuraavina vuosina. Menettely on poikkeus talousarvion vuotuisuuden periaatteesta, mutta se on kuitenkin vakiintunut talousarviojärjestelmän osaksi. Valtuusmenettelyssä eduskunta myöntää valtuudet sopia ja sitoutua menoihin, joihin tarvittavat varat myönnetään vasta tulevissa talousarvioissa. Valtuuksien avulla voidaan suuriakin hankkeita aloittaa nopeasti, eikä varoja tarvitse kerätä etukäteen. Valtuudet voidaan luokitella useaan eri tyyppiin. Yleisiä ovat tilausvaltuudet, talonrakentamisvaltuudet, rakentamisvaltuudet, lainan tai avustuksen myöntämisvaltuudet, kehitysyhteistyövaltuudet, korkotukilainavaltuudet ja kuntien valtionapuja koskevat valtuudet.

Valtuusmenettely ehti olla käytössä pitkään, mutta vuoden 1984 kertomuksessaan valtiontilintarkastajat totesivat, ettei se ollut hyvää budjettimenettelyä. He vaativat säännöksiä, joilla eduskunnan budjettivalta turvattaisiin. Valtuusmenettelystä säädettiin lailla ensi kerran 1987 (laki 691/1987), jolloin muutettiin niin sanottua tililakia (136/1931). Säännökset siirtyivät myös nykyisinkin voimassa olevaan vuoden 1988 talousarviolakiin (423/1988, 10 §) ja hallitusmuodon 70 pykälään vuonna 1992 voimaan tulleessa uudistuksessa (1077/1991).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 1102–1103.
**Valtuutus** on henkilön edustajalleen antama lupa erilaisten oikeustoimien tekemiseen valtuuttajan puolesta.

Valtuutettu voi tehdä valtuuttajan puolesta varallisuusoikeudellisia sopimuksia ja muita oikeustoimia. Hän toimii valtuutetun edustajana ja voi antaa tahdonilmaisuja toisen puolesta harkintansa mukaan. Valtuutettu toimii päämiehensä puolesta niin, että jää itse sopimussuhteen ulkopuolelle. Valtuutetun tekemän sopimuksen vaikutukset kohdistuvat välittömästi valtuuttajaan. Valtuuttajan tulee olla oikeustoimikelpoinen, joten alaikäinen tai vajaavaltainen ei voi valtuuttaa toista toimimaan puolestaan silloin, kun ei itse olisi toimeen oikeutettu. 

Yksilöidystä valtuutuksesta ilmenevät valtuutuksen rajat. Esimerkiksi valtuutettu voi olla kelpoinen tekemään valtuuttajan puolesta kiinteistökaupan, kunhan se tapahtuu määräajassa ja valtuuttajan ilmoittamalla hinnalla. Kiinteän omaisuuden panttaamiseen ja luovuttamiseen toisen puolesta tarvitaan yksilöity valtakirja. Sen vastakohta on yleisvaltakirja, joka suo valtuutetulle melko laajan kelpoisuuden. 
Oikeudenkäynnissä käy myös niin sanottu avoin asianajovaltakirja.

Henkilön asemaan toisen palveluksessa liittyy usein niin sanottu asemavaltuutus. Niinpä kaupassa myyjänä olevan henkilön kanssa voidaan tehdä kauppiasta sitovia oikeustoimia niissä puitteissa, jotka voidaan katsoa myyjällä tavanomaisesti olevan.

Jos valtuutettu ylittää valtuutensa, jotka päämies on hänelle antanut, sitoo valtuutetun tekemä sopimus kuitenkin valtuuttajaa, jos sopimuskumppani on toiminut vilpittömässä mielessä.

Katso myös
----------

* Päämies–agentti-ongelma

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Otavan suuri Ensyklopedia, 10. osa (Turgenev-öljytalous)*, s. 7666–7667, art. Valtuutus. Otava, 1981. ISBN 951-1-06271-9.
Gudrun Houlberg.
**Gudrun Houlberg** (21. helmikuuta 1889 Viborg – 14. tammikuuta 1940 Rooma) oli tanskalainen näyttelijä.

Tukkukauppiaan perheeseen syntynyt Houlberg opiskeli Kuninkaallisen teatterin näyttelijäkoulussa ja työskenteli siellä vuodesta 1906. Vuonna 1914 hän siirtyi Dagmar-teatteriin ja palasi Kuninkaalliseen teatteriin vuonna 1918. Houlberg vetäytyi näyttämöltä vuonna 1933.

Houlbergin ensimmäinen elokuva oli Nordisk Filmin *Et gensyn* vuonna 1910. Vuonna 1912 hän siirtyi Skandinavisk-Russisk Handelshusille, mutta palasi Nordiskille vuonna 1916. Houlbergin tunnetuimpia elokuvia olivat A. W. Sandbergin ohjaama *Klovnen* (1917) ja *Det døde Skib* (1920). Hän teki yli 40 mykkäelokuvaa ja näytteli 1930-luvun alussa myös kahdessa äänielokuvassa.

Elokuvia
--------

* *Kuoleman saari*, 1913
* *Jokamies*, 1915
* *Suuri onnettomuus viljavarastossa*, 1916

Lähteet
-------

1. 1 2  Dansk film database *danskefilm.dk*. Viitattu 6.10.2017.
2. ↑  Det Danske Filminstitut: Filmdatabasen *dfi.dk*. Viitattu 6.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Gudrun Houlberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)