recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Yksin kotona 3** (engl. *Home Alone 3*) on Raja Gosnellin ohjaama ja John Hughesin käsikirjoittama *Yksin kotona* -elokuvasarjan kolmas elokuva. Elokuvan ensi-ilta oli 12. joulukuuta 1997.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Nuori poika Alex Pruitt saa naapurintädiltä lahjaksi leikkiauton, kun täti oli erehdyksissään ottanut oman muovikassin sijaan toisen samanlaisen lentokentän turvatarkastuksessa. Samaan aikaan tuon kyseisen muovikassin omistajat, neljä Pohjois-Korean terroristijärjestön jäsentä yrittävät löytää Alexin leluautoa, jonka sisällä on arvokas siru. Alex sairastuu vesirokkoon ja hänen äitinsä joutuu lähtemään töihin. Alex jää kotiin ja alkaa saada selville, ettei naapurustossa ole kaikki kohdallaan terroristien käydessä naapuruston talot läpi leikkiautoa metsästäessään. Hän soittaa poliisille ja kertoo, mitä on nähnyt. Poliisit saapuvat pian paikalle, mutta rikolliset ovat kerenneet jo karata. Kukaan ei usko Alexia.

Muutaman päivän päästä Alex alkaa tarkkailla rikollisia, jotka ovat palanneet. Tällä kertaa hän on aivan varma, että saa rikolliset kiinni. Hän soittaa taas poliisille, jotka tulevat, mutta puhelu osoittautuu pilapuheluksi. Alexin koti on seuraava kohde, jonne rikolliset aikovat tunkeutua. Alex päättää tehdä suunnitelman, jonka avulla hän voittaa rikolliset. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Alex D. Linz   | … |  Alex Pruitt
  |
|  Olek Krupa   | … |  Peter Beaupre
  |
|  Rya Kihlstedt   | … |  Alice Rivens
  |
|  Lenny von Dohlen   | … |  Burton Jernigan
  |
|  David Thornton   | … |  Earl Unger
  |
|  Haviland Morris   | … |  Karen Pruitt
  |
|  Kevin Kilner   | … |  Jack Pruitt
  |
|  Marian Seldes   | … |  Mrs. Hess
  |
|  Seth Smith   | … |  Stan Pruitt
  |
|  Scarlett Johansson   | … |  Molly Pruitt
  |

Aiheesta muualla
----------------

* *Yksin kotona 3* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

*Yksin kotona* -elokuvat
*Yksin kotona* (1990) | *Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa* (1992) | *Yksin kotona 3* (1997) | *Yksin kotona 4* (2002)
**Cavendish-banaani** on kääpiöbanaanin triploidinen muoto. Se on ollut eniten viljelty banaanilajike 1950-luvulta alkaen. Silloin aikaisemmin suositun Gros Michel -lajikkeen banaaneihin levisi panamantaudiksi kutsuttu sienitauti. Cavendish-banaani on tälle taudille vastustuskykyisempi, mutta taudista leviävä uusi muunnelma uhkaa myös sitä.

Joseph Paxton kasvatti ensimmäisen Cavendish-banaanin, joka sai nimensä hänen työnantajansa, Devonshiren 6. herttuan, William Cavendishin mukaan. Paxton kasvatti Chatsworthin kartanon kasvihuoneissa banaaneita vuodesta 1830, jolloin hän hankki ensimmäiset kasvit Mauritiukselta. Vuonna 1835 Paxtonin kasvit tuottivat ensimmäistä kertaa hedelmiä. Hän lähetti kasveistaan pistokkaita lähetyssaarnaajien mukana eri puolille maailmaa.

Cavendish-banaani ei ole yksi klooni vaan kloonien ryhmä, ja siksi sen luokittelusta on erilaisia käsityksiä, samoin kuin siitä, kuka pitäisi nimetä sen kasvitieteelliseksi auktoriksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Cavendish subgroup *Pro Musa*. Viitattu 31.1.2019.
2. ↑  Banaanit kuolivat jo kerran sukupuuttoon – Nyt se uhkaa tapahtua uudestaan, ja "tällä kertaa banaanille ei ole seuraajaa" *Tekniikan Maailma*.  2018. Viitattu 30.1.2019.
3. ↑  The imminent death of the Cavendish banana and why it affects us all *BBC*.  2016. Viitattu 30.1.2019.
4. ↑  Musa cavendishii *users.globalnet.co.uk*. Viitattu 30.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cavendish-banaani** Wikimedia Commonsissa
Yleinen esimerkki Oppeanauer-hapetuksesta
**Oppenauer-hapetus** on kemiallinen reaktio, missä karbonyyliyhdiste, tyypillisimmin ketoni hapettaa alkoholin karbonyyliyhdisteeksi alumiinialkoksidin toimiessa katalyyttinä. Reaktio on nimetty saksalaisen kemistin Rupert Oppenauerin mukaan, joka julkaisi reaktion käytön steroidien synteesissä vuonna 1937. Oppenauer-hapetuksen käänteisreaktio on nimeltään Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistys.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Oppenauer-hapetusta käytetään yleensä vain sekundääristen alkoholien hapettamiseen ketoneiksi. Reaktion olosuhteissa primääriset alkoholit kyllä hapettuvat aldehydeiksi, mutta ne usein reagoivat edelleen esimerkiksi aldoliadditiolla tai Tishchenko-reaktiolla. Ketoneille nämä sivureaktiot eivät tapahdu yhtä helposti. Oppenauer-hapetuksessa hapettimena käytetään tyypillisimmin asetonia tai metyylietyyliketonia, mutta myös esimerkiksi sykloheksanonia tai 1,4-bentsokinonia voidaan käyttää. Katalyyttinä reaktiossa käytetään yleisimmin alumiini-isopropoksidia tai alumiini-isobutoksidia. Oppenauer-reaktio on selektiivinen ja hapettaa ainoastaan hydroksyyliryhmät ja muut helposti hapettuvat ryhmät eivät reagoi. Reaktio soveltuu myös käytettäväksi happoherkkien lähtöaineiden, esimerkiksi steroidien, hapettamiseen.

Oppenauer-hapetuksen reaktiomekanismi on samankaltainen Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistyksen kanssa. Ensimmäisessä vaiheessa alkoholista muodostuu alkoksidi, joka koordinoituu alumiinin kanssa. Hapettimena toimiva ketoni koordinoituu myös alumiiniin ja muodostuu rengasrakenteinen siirtymätila. Siirtymätilan purkautuessa alkoksidi luovuttaa protonin ketonin karbonyyliryhmälle. Tällöin alkoksidi hapettuu karbonyyliyhdisteeksi ja ketoni pelkistyy sekundääriseksi alkoholiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-65. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
2. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 749. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. 1 2 3  Jie Jack Li, E. J. Corey: *Name reactions for functional group transformations*, s. 265–271. Wiley-Interscience, 2007. ISBN 978-0-471-74868-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.10.2017). (englanniksi)
4. 1 2 3  László Kürti, Barbara Czakó: *Strategic applications of named reactions in organic synthesis*, s. 320–321. Elsevier, 2005. ISBN 978-0124297852. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.10.2017). (englanniksi)
5. 1 2 3  Gabriel Tojo, Marcos I. Fernandez: *Oxidation of Alcohols to Aldehydes and Ketones*, s. 256–261. Springer, 2006. ISBN 978-0-387-23607-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.10.2017). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oppenauer-hapetus** Wikimedia Commonsissa
**Cavalcade of America** oli yhdysvaltalainen radiokuunnelmasarja, jota esitettiin 1935–1953. Sarjassa esitettiin dramatisointeja Yhdysvaltain historian tapahtumista. Alkuvaiheessa radioverkkona toimi CBS, jolta ohjelma siirtyi vuoden 1940 alussa NBC:lle. Ohjelmasta tehtiin myös televisioversiota 1952–1957. NBC esitti sitä heinäkuuhun 1953 saakka, minkä jälkeen lähetykset siirtyivät ABC:lle.

Sarjan sponsorina toimi koko sen keston ajan kemikaaliyhtiö DuPont. John Dunning kertoo kirjassaan *On the Air: The Encyclopedia of Old-Time Radio*, että sarjan ensisijaisena tarkoituksena oli DuPontin maineen puhdistaminen, sillä yritystä kohtaan oli esitetty voimakasta kritiikkiä sen ensimmäisen maailmansodan aikana ruutikaupalla keräämistä suurista voitoista, minkä seurauksena DuPont oli saanut maineen "kuoleman kauppamiehenä". Sarjan ideoi mainostoimisto Batten, Barton, Durstine and Osborn, ja varsinkin alkuvuosina jaksoissa vältettiin laukausten ja räjähdysten ääniä, samoin kuin kaikkea muuta, mikä voitaisiin yhdistää DuPontin sodanaikaisiin liiketoimiin. Sarjan alkuaikojen jaksojen aiheina olivat muun muassa Mayflowerin paluu, höyrylaivojen nopeuskilpailut Mississippijoella, yhtyemusiikin kehittyminen Yhdysvalloissa ja Yhdysvaltain historian merkkihenkilöt.

*Cavalcade of America* pyrki todenmukaisuuteen, ja vuonna 1940 tuotantoa valvomaan palkattiin Yalen yliopiston historian professori Frank Monaghan. Sarjan budjetti oli kasvanut, ja näyttelijöinä esiintyi usein Broadwayn ja Hollywoodin huippunimiä. Alkuaikojen näyttelijöitä olivat muun muassa Agnes Moorehead, Ray Collins, Orson Welles, Raymond Edward Johnson, Frank Readick, Paul Stewart ja Luis Van Rooten. Myöhemmin he esiintyivät lähinnä sivurooleissa ja pääosissa näyttelivät muun muassa Mickey Rooney, Cary Grant, Tyrone Power ja Ronald Reagan. Myös käsikirjoittajat olivat alansa parhaimmistoa, joukossa muun muassa Arthur Miller.

Sarjan luonne muuttui Yhdysvaltain liityttyä toiseen maailmansotaan Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen, ja kuunnelmien aiheista tuli entistä ajankohtaisempia. Aiheina olivat muun muassa elämä kotirintamalla, Martin Niemöller, Guadalcanalin taistelu ja sukellusvenemiehistön elämä. Sodan päätyttyä aiheet palautuivat ennalleen.

Kaikkiaan *Cavalcade of Americaa* tehtiin 18 vuoden aikana 782 jaksoa, joista runsaat 700 on säilynyt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  John Dunning: *On the Air*, s. 141. Cavalcade of America. Oxford University Press US, 1998. ISBN 0195076788. Google kirjat (viitattu 18.12.2009). (englanniksi)
2. ↑  William L. Bird: Cavalcade of America The Museum of Broadcast Communications.  Arkistoitu 4.12.2010. Viitattu 18.12.2009. (englanniksi)
3. ↑  Jerry Haendige: Cavalcade of America otrsite.com.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 18.12.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Cavalcade of American* jaksoja MP3-muodossa archive.orgissa (englanniksi)
* Grams, Martin: *The History of the Cavalcade of America*. M. Grams, 1998. ISBN 0-7392-0138-7.
**Peter Joe "Doctor" Clayton** (19. huhtikuuta 1898 Georgia – 7. tammikuuta 1947 Chicago) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja ja laulunkirjoittaja. 

Clayton syntyi useimpien lähteiden mukaan Georgiassa, vaikka hän myöhemmin väitti syntyneensä Afrikassa ja muuttaneensa St. Louisiin lapsena perheensä kanssa. Hänellä oli neljä lasta, ja hän työskenteli tehtaassa St. Louisissa, jossa aloitti laulajana (hänen sanotaan osanneen myös soittaa pianoa ja ukulelea). Clayton äänitti kuusi kappaletta Bluebird Recordsille vuonna 1935, mutta vain kaksi niistä on koskaan julkaistu. Vuonna 1937 hän ilmeisesti menetti perheensä tulipalossa ja alkoholisoitui. Hän oli outo näky pukeutuessaan liian isoon hattuun ja silmälaseihin. 

Clayton muutti Chicagoon yhdessä Robert Lockwood Jr:n kanssa. Siellä hän levytti vuosina 1941–1942 neljä sessiota Bluebird ja Okeh Recordsille taustallaan pianisti Blind John Davis, kitaristi Robert Lockwood ja basisti Ransom Knowling osassa kappaleista. Kappaleiden joukossa olivat muun muassa useasti versioitu "Cheating and Lying Blues", "Pearl Harbor Blues", joka levytettiin kolme kuukautta Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen, sekä "Moonshine Woman Blues", josta tuli listahitti vuonna 1968 B.B. Kingin esittämänä nimellä "The Woman I Love".

Claytonin viimeiset levytyssessiot olivat helmikuussa ja elokuussa 1946 pienen "Baby Doo" Castonin johtaman ryhmän kanssa. Kappaleista "Hold That Train Conductor" ja "I Need My Baby" King teki myös omat versionsa. Clayton kuoli tammikuussa 1947 tuberkuloosiin. Big Bill Broonzyn mukaan hautajaisiin osallistui vain kymmenen henkeä mukaan lukien hän ja Tampa Red. Samana vuonna Sunnyland Slim levytti nimellä "Doctor Clayton's Buddy". 

> »Well, Doctor Clayton was the man that I used to idolize; just about everything he did I used to sing along with it for hours.»   
> (B.B. King)
> 
>

Diskografiaa
------------

* *Complete Recorded Works (1935-1942)* (1994, Document Records) – sisältää 24 vuosina 1935–1942 tehdyt levytykset
* *Doctor Clayton & His Buddies: Complete Recordings 1946 & 1947* (1994, Old Tramp) – kuusi kappaletta vuosilta 1946 ja 1947 sekä Doctor Clayton's Buddyn (Sunnyland Slim) kahdeksan kappaletta ja Willie "Longtime" Smithin kahdeksan kappaletta mukaan lukien tribuutti "My Buddy Doctor Clayton".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Doctor Clayton -diskografia
* Bad Dog Blues: Forgotten Blues Heroes: Doctor Clayton (Arkistoitu – Internet Archive)
* Musiikkinäytteitä Amazon.com:ssa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Tšudin Miikkula** oli 1000-luvun ensimmäisellä vuosisadalla elänyt suomensukuinen mies, joka osallistui kuuluisan lakitekstin *Russkaja pravdan* kokoamiseen vuoden 1072 tienoilla. Hänen tärkeää asemaansa Kiovan Rusissa on pidetty esimerkkitapauksena siitä, että suomensukuisia miehiä kohosi viimeistään 1000-luvulla korkeisiin asemiin kristillistyneellä Venäjällä. Tämän lisäksi esimerkiksi 1400-luvun lopulta peräisin olevassa *Radzivillin kronikassa* kuvataan, miten suomensukuinen tietäjä ennustaa transsitilassa maaten.

Tšudin Miikkulan veli Tuky mainitaan useita kertoja Venäjän arvohenkilöiden joukossa. Kiovassa oli Tsudinin palatsi, ja Novgorodissa mainitaan olleen 1100-luvulla Tsudintsevinkatu. Kaikki tärkeisiin arvoihin kohonneet henkilöt olivat ajan vaatimuksen mukaan kristittyjä.

Näyttää ilmeiseltä, että Novgorodin pohjois- ja koillispuolen suomensukuisilla alueilla tehtiin lähetystyötä viimeistään 1000-luvulla. Tärkeimpiin asutuskeskuksiin rakennettiin kirkot, joihin varmaan tuli papistoa. Kansaa kastettiin, ja sille opetettiin kristinuskoa, mutta paikallinen väestö sai melko vapaasti säilyttää entisen kulttuuriperinteensä. Veronkantomatkoilla pappeja kulki myös syrjäseuduilla, joiden väestö oli suurimmaksi osaksi pakanoita. Kauppiaiksi, virkamiehiksi ja pajareiksi kohonnut kansa tai kansat, joita kutsuttiin tsuudeiksi lienevät olleet ainakin muodollisesti kristittyjä. Suomensukuisten heimojen yhteys Novgorodiin oli kuitenkin löyhä, ja uuden uskon vaikutus oli aluksi pinnallista. Vielä 1100-luvulla kristinusko ulottui vain heikosti Vatjaan ja Inkeriin.

Lähteet
-------

* Kirkinen, Heikki: *Karjala idän kulttuuripiirissä – Bysantin ja Venäjän yhteyksistä keskiajan Karjalaan*. Kirjayhtymä, 1963.

### Viitteet

1. 1 2 3  Kirkinen 1963, s. 49
2. 1 2 3 4 5  Kirkinen 1963, s. 50
Mutulukset doorilaisessa korniisissa.
**Mutulus** (lat. mon. *mutula*) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa doorilaistyyliseen korniisiin kuuluvan geisonin alapinnassa oleva koristeellinen riippulaatta. Sellainen oli sijoitettu geisonin alapintaan aina kunkin metoopin ja triglyfin kohdalle. Kukin mutulus oli koristeltu kolmella kuuden gutta-pisaran rivillä.

Mutulukset jäljittelivät kiviarkkitehtuurissa alkuperäisten puisten kreikkalaisten temppeleiden ylempien rakenteiden parrujen ulkonevia päitä. Niissä olevat gutat puolestaan jäljittelivät puisia vaarnoja eli tappeja, joilla puuosat oli liitetty toisiinsa. Doorilaisen taenian alapinnassa kunkin triglyfin kohdalla mutuluksia vastasivat regulat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Mutulus, regula", *Antiikin käsikirja*, s. 356, 483. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. ↑  Dinsmoor, William Bell: *The Architecture of Ancient Greece*, s. 393. W. W. Norton & Company, Inc. 1975. ISBN 0-393-04412-2.
3. ↑  Grout, James: Doric Order *Encyclopaedia Romana*. Viitattu 10.6.2019.
**Causa sui** (lat. 'itsensä syy') on filosofinen käsite. *Causa sui* tarkoittaa jotakin, mikä on saanut itse itsensä aikaan.

Perinteisessä länsimaisessa teismissä Jumala ei ole voinut olla minkään muun voiman tai olennon luoma, ja siksi Jumala on joko itse itsensä syy (*causa sui*) tai vailla syytä. Esimerkiksi Tuomas Akvinolainen katsoi, ettei mikään voi olla itsensä syy, koska tällöin se olisi ajallisesti itseään aikaisempi, mikä on mahdotonta. Näin hän päätyi jälkimmäiseen vaihtoehtoon: Jumala on vailla syytä eli itse ensimmäinen aikaansaava syy (kosmologinen todistus).

*Causa sui* oli keskeinen käsite muun muassa Baruch Spinozalla, Sigmund Freudilla ja Ernest Beckerillä. Spinozan ajattelussa oli olemassa vain yksi substanssi, ja se oli itsensä syy. Freudilla ja Beckerillä käsite liittyi tarkoitukseen, jonka asia kykeni antamaan itselleen, ja kuolemattomuuteen: jokin kykeni luomaan merkitystä tai jatkamaan merkityksen luomista myös oman elämänsä jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Quinn, Philip L.: "Causa sui", teoksessa Honderich, Ted (toim.): *The Oxford Companion to Philosophy. New edition*. New York: Oxford University Press, 2005. ISBN 0-19-926479-1. (englanniksi)
2. ↑  Tuomas Akvinolainen: *Summa theologiae*, Ia, kysymys 2, 3. artikla
3. ↑  Huttunen, Rauno: Spinoza: Jumala eli luonto *joyx.joensuu.fi*.  Arkistoitu 20.12.2008. Viitattu 13. marraskuuta 2007.
**Uppsalan koodeksi** on 1500-luvulta oleva käsikirjoitus, joka sisältää ruotsinkielisen kirkkokaaren ja lakitekstejä, mutta sen loppupuolella on suomenkielinen messu ja käsikirja, jotka tunnetaan nimellä **Uppsalan käsikirjan messu**. Ne ovat säilyneet puutteellisesti. Käsikirjoituksen suomenkielinen osuus kuuluu varhaisimpien suomenkielisten tekstien joukkoon.

Koodeksin kirjoittaja on tuntematon, samoin sen täsmällinen ajoitus, mutta käsikirjoituksessa viitataan Mikael Agricolan teoksiin, *Abckiria* ja *Rucouskiria*. Tästä on voitu päätellä, että koodeksin suomenkieliset osat on siis kirjoitettu vuoden 1544 jälkeen. On arvioitu, että suomenkieliset osat on kirjoitettu vuosina 1544–1548. Kirjoitusajankohta viittaa siihen, että Agricolan teokset eivät olleet kovin nopeasti kaikkien halukkaiden saatavilla. Myös muut kääntäjät kuin Agricola joutuivat tekemään omia käsikirjoituksiaan, jotka mahdollistivat suomenkielisten messujen ja muiden hengellisten tilaisuuksien järjestämisen. Suomenkielinen *Isä meidän* -rukous on ainoastaan koodeksin messuosiossa, sillä käsikirjaan rukouksen kohdalle on kirjoitettu vain alkusanat *Jsæ meiden etc*.

Ortografialtaan ja kielellisiltä piirteiltään Uppsalan käsikirjan suomenkielinen messu muistuttaa eniten Agricolan varhaisia teoksia ja sisältää runsaasti vanhalle kirjasuomelle ominaisia lounaismurteisina pidettyjä äänne- ja muotopiirteitä. Myös ruotsin kielen lauseopillisten rakenteiden vaikutus näkyy selvästi Uppsalan käsikirjan messussa. Uppsalan käsikirjan messu perustuu pääasiassa vuoden 1541 ruotsalaiseen *Messuun*. Tutkimuksissa on todettu, että käännöksen tekijä on halunnut noudattaa Turun hiippakunnan omia perinteitä ja on siksi hyödyntänyt Agricolan *Abckirian* ja *Rucouskirian* tekstejä.

Uppsalan koodeksi on julkaistu myös Kotimaisten kielten keskuksen Kaino-aineistopalvelussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Uusitalo, Harri: *Reformaatioajan suomenkielisten Isä meidän -rukousten erot*. Turun yliopisto, 2015.
2. 1 2 3 4 5  Uppsalan käsikirjan messun piirteitä ja suhde muihin reformaatioajan messuteksteihin *utupub.fi*. Viitattu 3.10.2019.
Mainos (1916)
**Mutual Film Corporation** oli varhainen yhdysvaltalainen elokuvayhtiö, joka tunnetaan nykyään parhaiten Charlie Chaplinin lyhytelokuvista.

John Freuler ja John Aitken perustivat maaliskuussa 1912 Mutual Filmin, joka oli yksi ensimmäisiä Wall Streetiltä rahoitusta saaneista elokuvayhtiöistä. Yhtiö sai 2,5 miljoonan dollarin pääoman ja pystyi sen turvin hankkimaan nopeasti menestystä. Yhtiö hankki tunnettuja tuottajia muilta yhtiöiltä ja nousi pian Yhdysvaltain suurimpien elokuvalevittäjien joukkoon. Vaikka Mutualin jakamat viikoittaiset yksikelaiset elokuvat olivat suosittuja, se tuotti myös muutamia pidempiä elokuvia, kuten Thomas H. Incen *The Battle of Gettysburg* ja D. W. Griffithin *The Avenging Conscience*.

Aitken jätti Mutualin 1915 ja vei Incen ja Griffithin mukanaan. Aitken ja Griffith jätti yhtiön, koska se ei suostunut rahoittamaan Griffithin *Kansakunnan syntyä*. Mutual palasi tämän jälkeen lyhytelokuvien jakelijaksi ja teki 1916 sopimuksen Charlie Chaplinin kanssa. Chaplinin Mutual-elokuvia olivat muun muassa *Panttilainaaja* ja *Pikkutunneilla*. Chaplin siirtyi 1917 First Nationalille, vaikka Mutual tarjosi miljoonan dollarin sopimusta. Mutualin tilanne heikentyi nopeasti, ja sen johtaja Fruler jätti yhtiön 1918. Se liitettiin pian tämän jälkeen Affiliated Distributors Companyyn.

Lähteet
-------

1. 1 2  Quinn, Michael: *Mutual Film Corporation*, s. 666–667.. Abel, Richard: *Encyclopedia of Early Cinema*. Abingdon, Oxfordshire: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9. Google-kirjat (viitattu 14.7.2012). (englanniksi)
*Kingia australis*
**Dasypogonaceae** on yksisirkkaisiin kuuluva kasviheimo, joka sisältyy Commelinidae-ryhmään, mutta on kuitenkin systemaattiselta asemaltaan epävarma. Mahdollisesti se on sukua Poales-lahkolle.

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat juurakollisia ruohoja tai puumaisia kasveja, joilla esiintyy joskus huomattavaa primaarista paksuuskasvua palmukasvien tapaan. Yksisirkkaisille ominaisesti putkiloita esiintyy vain juurissa. Lehdet ovat kierteisasentoisia, joskus hienosahaisia ja niiden tupet ovat hyvin kehittyneet. Lehtikannat jäävät varteen pysyvästi. Kukkien kehälehdet ovat kuivia. Sikiäimessä on mesiäisiä eli nektarioita ja yksi kohoava siemenaihe kutakin emilehteä kohden. Siemenet ovat pyöreitä ja niissä on lyhyt ja leveä alkio.

Levinneisyys
------------

Heimoon kuuluu 16 lajia, jotka kasvavat Länsi-Australiassa ja Victorian osavaltiossa.

Suvut
-----

Heimossa on kaikkiaan neljä sukua, jotka sukulaisuutensa perusteella jakautuvat kahteen ryhmään. Toisen muodostavat suvut *Kingia* ja *Baxteria*, toisen *Dasypogon* ja *Calectasia*. Kullekin suvulle on jossain vaiheessa annettu myös itsenäisen heimon asema, mistä johtuu heimon kolme synonyymia: Baxteriaceae, Calectasiaceae ja Kingiaceae.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since] *mobot.org*. Viitattu 21.11.2017.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q133221
* Wikispecies: Dasypogonaceae
* APNI: 122884
* CoL: 8ZR
* EoL: 8213
* EPPO: 1DASF
* FloraBase: 22768
* Fossilworks: 182985
* GBIF: 3732
* GRIN: 344
* iNaturalist: 71493
* IRMNG: 119325
* ITIS: 955079
* NCBI: 77335
* Open Tree of Life: 736861
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126738-1
* Tropicos: 100352388
* VicFlora: 17ddb5df-0091-40c9-b0ef-b024fc201e7c
* Watson & Dallwitz: dasypogo
* WFO: wfo-7000000178

 |

 |
**Olli Veijola** (24. helmikuuta 1906 Ii – 27. helmikuuta 1957) oli Suomen suunnistusurheilun uranuurtaja ja pesäpalloilija.

Veijola tutustui suunnistukseen 1930 ja järjesti Keravalla ensimmäiset, silloin tiedustelujuoksun nimellä kulkeneet suunnistuskilpailut. Vuonna 1935 Suomen Urheiluliittoon perustettiin Suunnistamisvaliokunta, jonka puheenjohtajaksi Veijola valittiin. Vuonna 1945 perustettiin Suomen Suunnistamisliitto, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi Veijola itseoikeutetusti valittiin. Tässä toimessa hän oli vain vuoden, mutta jatkoi työvaliokunnassa aina vuoteen 1951 saakka.

Ennen suunnistusuransa alkua Veijola pelasi pesäpalloa, ollen mukana muun muassa Itä–Länsi-otteluissa seitsemän kertaa 1932–1938.

Veijola kuului 1945 SVUL:n liittohallitukseen, hoiti SAUL:n puheenjohtajan tehtäviä muutaman vuoden, oli PPL:n liittotoimikunnassa kymmenisen vuotta ja Suomi-Ruotsi-maaottelumarssin marssipäällikkönä 1941.

Veijola oli koulutukseltaan filsofian kandidaatti (1931) ja sotilasarvoltaan kapteeni (1940). Hän työskenteli opettajana Keravan yhteiskoulussa ja vuosina 1939–1951 huoltopäällikkönä Suomen Gummitehtaan Savion tehtaalla. Hän oli Keravan suojeluskunnan päällikkö 1939–1944.

Veijola on kirjoittanut kirjan *Suunnistamisen alkeet* vuonna 1941.

Saavutukset
-----------

### Suunnistus

* Suomen mestaruus viestissä 1940 ja 1943
* henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa 1937 ja pronssia 1936
* M43 sarjassa hopeaa 1951 ja pronssia 1949 ja 1950
* Joukkuehopeaa 1937, 1942, 1944 ja M35 -sarjassa 1946
* Reserviläisten urheiluliiton mestaruus 1937, 1938 ja 1940

### Pesäpallo

* 5 SM-kultaa: 1925, 1929, 1930, 1931, 1932
* 3 SM-hopeaa: 1927, 1933, 1937
* 2 SM-pronssia: 1934, 1935
* 7 Itä-Länsi-ottelua: 1932-1938

### Ansiomerkit

* Suomen Urheilun hopeinen ansioristi 1954
* SSL:n hopeinen ansioristi nro 1
* Pesäpalloliiton kultainen ansiomerkki
* SVUL:n hopeinen ansiomerkki
* SAUL:n ja RUL:n ansiomerkit.

Lähteet
-------

* Urheilumme Kasvot, osa 2 - Suunnistus, sivu 326

### Viitteet

1. 1 2  Olli Veijola kuollut (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 28.2.1957, HS Aikakone. Viitattu 24.3.2018.
2. 1 2 3  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.
3. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 24.4.2018.
**Datame Oy** oli suomalainen Finnet-ryhmän @450-verkon laajakaistaoperaattori. Yhtiö meni konkurssiin 2013, jolloin myös @450-verkko suljettiin Suomessa.

Datame Oy:n päätuote oli @450-laajakaista, langaton tietoliikenneyhteys, jonka toiminta-alue kattoi koko Suomen. Datame hankki @450-verkon Digita Oy:ltä 2011. Viime vaiheessa yhteys käytti CDMA-tekniikkaa, jolla yhtiön mukaan pystyttiin saavuttamaan 0,3 – 10M nopeus. Laajakaistayhteyden päätelaitteiksi sopivat nettitikku ja langaton reititin.

Puhelinpalveluita Datame Oy tarjosi tytäryhtiönsä Dicame Oy:n kautta.

Datame Oy:n omisti 11 Finnet-yhtiötä, jotka olivat PPO-Yhtiöt Oy, Kymen Puhelin Oy, Telekarelia Oy, Pohjois-Hämeen Puhelin Oy, Ikaalisten-Parkanon Puhelin Oy, JAPO (Alajärven Puhelinosuuskunta), Laitilan Puhelin Osk, Härkätien Puhelin Oy, Vakka-Suomen Puhelin Oy, Eurajoen Puhelin Osk ja Keikyän Puhelin Osk. Datame Oy asetettiin konkurssiin 28.11.2013 omistajien hakemuksesta samaan aikaan tytäryhtiö Dicame Oy:n kanssa. Konkurssin syyksi ilmoitettiin muuttunut markkinatilanne ja toimintaympäristö sekä se, etteivät omistajat halunneet antaa lisää pääomaa eikä liiketoimintojen myynti onnistunut. Konkurssin jälkeen @450-laajakaista suljettiin.

Vuodesta 2014 lähtien Ukkoverkot Oy on tarjonnut entisen @450-verkon taajuudella omia LTE-tekniikalla toteutettuja laajakaistapalvelujaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Datame Oy:stä @450-laajakaistaverkon uusi verkko-operaattori *digita.fi*.  9.3.2011.  [vanhentunut linkki]
2. ↑  Datame Oy: @450-laajakaista *datame.fi*.  Arkistoitu 5.1.2014. Viitattu 19.6.2020.
3. ↑  Datame Oy: Tietoa yrityksestä *datame.fi*.  Arkistoitu 20.2.2014. Viitattu 19.6.2020.
4. ↑  Telekarelia: Datame Oy konkurssiin Julkaistu 28.11.2013
5. ↑  Viestintävirasto: Datame Oy:n konkurssin myötä 450-verkon laajakaistapalvelut suljetaan Tiedote 11.12.2013
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Andrew Pozzi** (s. 15. toukokuuta 1992) on brittiläinen yleisurheilija, joka on voittanut pika-aidoissa sisäradoilla maailman- ja Euroopan-mestaruuden.

Pozzi saavutti hopeaa 110 metrin aitajuoksussa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Vuonna 2018 hän sijoittui kuudenneksi Kansainyhteisön kisoissa ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli seitsemäs. Hän saavutti pronssia Kansainyhteisön kisoissa 2022 ja oli kuudes Münchenin EM-kilpailuissa. Parhaiten hän on menestynyt sisäratojen arvokilpailuissa 60 metrin aitajuoksussa: MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuosina 2012 ja 2014 sekä voitti kultaa vuonna 2018, ja EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2017, saavutti hopeaa 2021 sekä sijoittui kuudenneksi vuonna 2019. Hän on voittanut Britannian-mestaruuden ulkoradoilla 110 metrin aitajuoksussa vuosina 2012, 2016 ja 2018 sekä sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa vuosina 2014, 2016, 2017, 2018 ja 2022.

Pozzin ennätys 110 metrin aitajuoksussa on Pariisissa juostu 13,14 ja 60 metrin aitajuoksussa Birminghamissa juostu 7,43, molemmat vuodelta 2017.

Parhaat tulokset kausittain
---------------------------

Päivitetty 11.8.2020 

| Vuosi | 110 metrin aidat | 60 metrin aidat |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 13,73 | 7,87 |
| 2012 | 13,34 | 7,56 |
| 2013 | – | 7,58 |
| 2014 | – | 7,53 |
| 2015 | 13,62 | – |
| 2016 | 13,19 | 7,61 |
| 2017 | 13,14 | 7,43 |
| 2018 | 13,28 | 7,46 |
| 2019 | 13,28 | 7,61 |
| 2020 | 13,14 | 7,48 |
| 2021 | 13,25 | 7,43 |
| 2022 | 13,28 | 7,59 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Andrew Pozzi Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Dobšinská** on jääluola, joka sijaitsee Slovakiassa Slovenský raj’n kansallispuistossa. Luolaan pääsee Dobšinán kylästä Ducán vuoren pohjoisrinteeltä. Se syntyi samoihin aikoihin kuin sen lähellä oleva Stratenská jaskyňan luola. Dobšinskán ja Stratenskán luolan välissä on käytävä.

Dobšiná kuuluu Stratenán luolastoon. Tämä luolasto muodostui Triaskaudella. Dobšinán luola on 1 491 metriä pitkä ja korkeimmillaan 75 metriä korkea. Luolan osia ovat Suuri halli ja Pieni halli sekä Ruffinyn käytävä. Luolan niissä osissa, missä ei ole jäätä, on kalkkikivimuodostumia, kuten tippukivimuodostumia. Kvartäärikauden keskivaiheilla aukesi käytävä Stratenskan luolaan, ja tämän jälkeen olosuhteet olivat otolliset jäätikön syntymiselle. Jäätikkö liikkuu muutaman senttimetrin vuodessa. Suurin jäämuodostuma on Suuressa hallissa, joka on 26,5 metriä pitkä. Luolan yleinen lämpötila on hieman alle nollan.

Lähteet
-------

1. ↑  Dobšinská l'adova jaskyňa cave *Travel to Slovakia*. Viitattu 11.4.2023.
2. ↑  Dobšinská Ice Cave *Slovak Caves Administration*. SSJ.  Arkistoitu 11.4.2023. Viitattu 11.4.2023.
**Andrew Newberg** on yksi neuroteologian uranuurtajista. Andrew Newberg toimii avustavana professorina radiologian osastolla Pennsylvanian yliopiston sairaalassa ja lisäksi hän työskentelee psykiatrian ja uskontotieteen laitoksella. Hän valmistui Pennsylvanian yliopiston lääketieteen laitokselta lääketieteen tohtoriksi vuonna 1993.

Neuroteologia
-------------

Newberg tutki fransiskaaninunnien ja buddhalaisten aivojen toimintaa syvän rukouksen tai meditaation aikana PET-laitteella. Tutkimuksissa kävi ilmi, että fransiskaaninunnien otsalohkot aktivoituivat rukouksen aikana, mutta päälakilohkon toiminta vaimeni, mikä Newbergin mukaan liittyy uskonnolliseen ajasta ja paikasta irrottautumisen tunteeseen ja Jumalan läsnäolon kokemuksiin. Samanlaisia aivotoiminnan muutoksia oli havaittavissa myös buddhalaisilla meditoijilla. Erona oli kuitenkin se, että nunnilla aktivoitui kielellinen alue aivoista, kun taas buddhalaisilla aktivoitui visuaalinen alue, mikä liittyy erilaisiin meditaatio- ja rukoilutapoihin.

Newbergin mukaan hänen tutkimuksensa perusteella ei voi kuitenkaan arvioida uskonnollisten kokemusten "objektiivista totuudenmukaisuutta". Tutkimus ei hänen mukaansa pysty myöskään antamaan vastausta kysymykseen, onko ihmisellä kuolematon sielu tai onko Jumala olemassa. Se voidaan kuitenkin hänen mukaansa sanoa, että mikäli Jumala on olemassa, se pitää kokea aivojen välityksellä. Selvää on myös, että hengellinen elämä saa aivoissa aikaan biologisia muutoksia .

Julkaisut
---------

### Kirjat

* Newberg Andrew (with Mark Waldman), Why We Believe What We Believe: Uncovering Our Biological Need for Meaning, Spirituality, and Truth,, Free Press, 2006, ISBN 0-7432-7497-0
* Newberg Andrew (with Eugene d’Aquili, and Rause, Vince), Why God Won’t Go Away: Brain Science and the Biology of Belief, New York: Ballantine Books, 2001, ISBN 0-345-44033-1
* Newberg Andrew(with Eugene d’Aquili), The Mystical Mind: Probing the Biology of Religious Experience, Fortress, 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2  Divining the brain.

Aiheesta muualla
----------------

* Andrew Newbergin kotisivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**MuuMediaFestivaali** oli vuosina 1991–1998 Helsingissä järjestetty mediataidetapahtuma, jota tuotti suomalaisen mediataiteen keskus AV-arkki. MuuMediaFestivaalin edeltäjä oli Kuopion videofestivaali, joka järjestettiin vuosina 1989–1990 Kuopiossa. Festivaali oli ensimmäinen laajempi mediataiteen festivaali Suomessa.

Historia
--------

### 1989

Ensimmäiset kansainväliset videotaidefestivaalit järjestettiin Kuopiossa 15.-17.4.1989. Festivaalin järjestäjinä toimivat Muu ry ja AV-arkki sekä Kuopion kaupungin ylläpitämä Kuopion videotyöpaja. Festivaalien kansainväliset vieraat olivat Jeremy Welsh ja Carol Jacobs Lontoosta ja pohjoismaiset vierailijat Pål Wrange, Frederik Cesson Ruotsista ja tanskalaisen videotaiteen veteraani Torben Soborg. Festivaalin kotimaiseen sarjaan lähettiin yli 200 videoteosta. Festivaalin ensimmäisen 10.000 mk kotimaisen palkinnon sai videotaiteilija Marikki Hakola.

### 1998

Vuoden 1998 MuuMediaFestivaalin juliste
MuuMediaFestivaali 98 oli kansainvälinen mediataidefestivaali, jonka tapahtumia järjestettiin Helsingissä, Espoossa ja verkossa. Vuonna 1998 MuuMediaFestivaali järjestettiin vastavalmistuneen Kiasman tiloissa, esimerkiksi Kiasma-teatterissa. Festivaaliin kuului näytöksiä, seminaareja, live-esityksiä, mediateekki ja Mobile Zones -projektitila. Vuonna 1998 festivaalin ohjelma kiersi tapahtuman jälkeen Suomessa ja ulkomailla. Festivaaliin kuului myös taiteilijaresidenssi, jonka avulla tekijät pystyivät toteuttamaan paikkasidonnaisia teoksia. Festivaalin teemoihin kuuluivat globaalius ja alkuperäiskansat. Meksikon ja Intian mediataide sekä verkkoaktivismi toivat alkuperäiskansojen näkökulman esiin festivaalilla. Vuonna 1998 juhlittiin festivaalin 10-vuotista taivalta, ja ohjelmaan kuului myös retrospektiivinen osuus. Siinä esitettiin videoita, jotka olivat inspiroineet mediataiteen tekijöitä sekä retrospektiivi suomalaiseen mediataiteeseen. Retrospektiivissä esitettiin sarja teoksia, joka näytti mediataiteen matkan suomalaisesta metsästä globaaliin virtuaalimaailmaan. Myös tilan kokeminen tietotekniikan aikana oli festivaaliohjelmassa keskeinen kysymys.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heidi Tikka & Pekka Kantonen: *Muumediafestival 98 : 9.10.-18.10.1998, festivaalin katalogi*. Helsinki: AV-arkki ry, 1998.
2. ↑  Perttu Rastas AV-arkin hallituksen asiantuntijajäseneksi, 7.6.2017
3. ↑  Marja-Terttu Kivirinta: MuuMediaFestivaali viettää 10-vuotisjuhlaa Kiasmassa ja kaupungilla. Helsingin Sanomat 5.9.1998

Aiheesta muualla
----------------

* MuuMediaFestivaali Finnassa
***Pickeringia montana*** on hernekasvien heimoon ja monotyyppiseen *Pickeringia*-sukuun kuuluva kasvilaji, jonka on äskettäin osoitettu kuuluvan luokittelemattomaan, monofyleettiseen Cladrastis-kladiin. Laji on nimetty amerikkalaisen antropologin ja luonnontieteilijän Charles Pickeringin mukaan.

Ulkonäkö ja koko
----------------

*Pickeringia montana* muodostaa matalia, tiheitä, piikkisiä pensaikkoja. Sillä on kiiltävät, tummanvihreät lehdet. Keväällä ja kesällä kasvi kukkii kirkkaan magentanvärisillä kukilla, joista kypsyy hernemäisiä siemeniä sisältäviä palkoja. Kasvi lisääntyy siemenistä harvoin; useimmiten se kasvattaa uusia versoja emokasvin ulkopuolelle ulottuvista juurista.

Levinneisyys
------------

*Pickeringia montana* kasvaa kotoperäisenä Yhdysvaltain Kalifornian osavaltiossa, jossa sen levinneisyysalue ulottuu Kalifornian rannikkovuorilta Kalifornian niemimaan vuorille sekä Sierra Nevadaan. Lajia tavataan myös Santa Cruzin saarella.

Elinympäristö
-------------

*Pickeringia montana* on yksi harvoista chaparralissa kasvavista hernekasveista. Kasvin typensidontakyky auttaa sitä selviytymään kivisessä, hiekkaisessa maaperässä, jossa ei ole juurikaan ravinteita. Kasvi sopeutuu hyvin myös vuorille, kukkuloille ja äskettäin palaneille alueille; sen juuret leviävät nopeasti ja auttavat kiinnittämään irrallisen maaperän hidastaen eroosiota.

Luokittelu
----------

*Pickeringia montana* -lajilla on kaksi alalajia:

* *Pickeringia montana* subsp. *montana*: Levinnyt laajalle alueelle Yhdysvaltain Kalifornian osavaltiossa.
* *Pickeringia montana* subsp. *tomentosa*: Kasvaa ainoastaan Etelä-Kalifornian kukkuloilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Pickeringia montana* Nutt. *Plants of the World Online*. Viitattu 21.7.2022.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Pickeringia 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q9059394
* Wikispecies: Pickeringia
* CoL: 6Q7W
* EPPO: 1QKRG
* GBIF: 2966632
* GRIN: 9368
* iNaturalist: 57072
* IPNI: 27349-1
* ITIS: 26859
* NCBI: 191727
* Open Tree of Life: 876621
* PLANTS: PICKE
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331851-2
* Tropicos: 40008475
* WFO: wfo-4000029607

 |

 |
**Datapoint 2200** oli Computer Terminal Corporationin (CTC) valmistama pääte, joka perustui TTL-logiikkapiireihin. Laite esiteltiin vuonna 1970. CTC vaihtoi nimensä myöhemmin Datapoint Corporationiksi.

CTC valmisti eri tietokonevalmistajien laitteiden kanssa yhteensopivia päätteitä ja havaitsi hyödyt ohjelmoitavassa laitteessa, joka yhdellä laitteella kykenisi käsittelemään eri valmistajien protokollat. CTC sopi kahden mikropiirivalmistajan (Intelin ja Texas Instrumentsin) kanssa ohjelmoitavan PMOS-piirin kehittämisestä. Valmistajat eivät kyenneet CTC:n vaatimaan aikatauluun, jonka seurauksena päätteen toteutukseen käytettiin vielä diskreettejä TTL-piirejä. Intel sai pitää suunnittelemansa piirin, jota markkinoitiin Intel 8008 -mallina.

Tekniset tiedot
---------------

Laitteessa oli sisäänrakennettuna 7 × 3,5 tuuman kuvaputkinäyttö ja näppäimistö. Massamuisti koostui kahdesta kasetista, joilla oli yhteensä 130 kilotavua tallennuskapasiteettia. Laitteessa oli 2–16 KB muistia.

Laite oli myös laajennettavissa muun muassa 8 tuuman levykeasemalla, joita laite tuki ensimmäisenä kaupallisena tietokoneena.

Käyttöjärjestelmä oli Datapoint O/S.

Vaikutus
--------

Eräiden mielestä laitetta pidetään ensimmäisenä henkilökohtaisena tietokoneena, kun taas kriitikoiden mielestä se on vain "älykäs pääte".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Datapoint 2200 *history-computer.com*. Viitattu 9.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Forgotten PC history: The true origins of the personal computer Computerworld. Viitattu 9.5.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3  Lamont Wood: Was the First PC Created in San Antonio?  11.1.2015. Rivard Report. Viitattu 9.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  The Texas Instruments TMX 1795: the (almost) first, forgotten microprocessor *righto.com*. Viitattu 19.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Dokumentaatiota bitsavers.org-palvelussa (englanniksi)
Abstraktissa algebrassa kuntalaajennusta *L*/*K* sanotaan **algebralliseksi** jos jokainen *L*:n alkio on algebrallinen *K*:n suhteen, eli jokainen *L*:n alkio on jonkun nollasta poikkeavan *K*-kertoimisen polynomin juuri. Jos annetussa kuntalaajennuksessa on alkio, joka ei ole algebrallinen, sanotaan kyseistä alkioita transkendenttiseksi. Transkendenttisen alkion sisältävää kuntalaajennusta kutsutaan **transkendenttiseksi laajennukseksi**.

Esimerkiksi kuntalaajennus **R**/**Q** on transkendenttinen, mutta laajennukset **C**/**R** ja **Q**(√2)/**Q** ovat algebrallisia.

Kaikki annetun kunnan ääretönasteiset laajennukset ovat transkendenttisia, jolloin äärellisasteinen laajennus on aina algebrallinen. Toisaalta on myös olemassa algebrallisia laajennuksia, joiden aste on ääretön. Esimerkiksi algebrallisten lukujen kunta on rationaalilukujen ääretön algebrallinen laajennus.

Jos *a* on algebrallinen *K*:n suhteen, on *K*[*a*], joukko kaikista *a*:n virittämistä polynomeista, jonka kertoimet kuuluvat *K*:hon, kunta. Se on *K*:n algebrallinen kuntalaajennus, jonka aste *K*:n suhteen on äärellinen. Esimerkiksi kun *K*=**Q**, saadaan rationaalilukujen kunta. **Q**[*a*] on tällöin esimerkki algebrallisesta lukukunnasta.

Kuntaa, jolla ei ole aitoa algebrallista laajennusta, sanotaan algebrallisesti suljetuksi. Esimerkkinä tästä on kompleksilukujen kunta. Jokaisella kunnalla on olemassa algebrallinen laajennus, joka on algebrallisesti suljettu ja jota kutsutaan algebralliseksi sulkeumaksi. Tämän todistaminen kaikille kunnille vaatii valinta-aksiomin käyttöä.

Laajennus *L*/*K* on algebrallinen jos ja vain jos jokainen *L*:n ali-*K*-algebra on kunta.

Yleistyksiä
-----------

Malliteoria yleistää algebrallisen laajennuksen käsitteen mielivaltaisille teorioille: M:n upotus N:ään on **algebrallinen laajennus** jos kaikilla *N*:n alkioilla *x* on olemassa kaava *p*, jonka parametrit kuuluvat *M*:ään siten, että *p*(*x*) on voimassa ja joukko 

{*y* *N*:n alkio | *p*(*y*)}
on äärellinen. Osoittautuu, että soveltamalla kyseistä määritelmää kuntateoriaan nähdään, että algebrallisen laajennuksen kuntateoreettinen ja malliteoreettinen määritelmä yhtyvät. *N*:n Galois'n ryhmä *M*:n suhteen voidaan määritellä automorfismien ryhmänä ja osoittautuu, että suuri osa Galois'n ryhmien teoriasta voidaan ylestää malliteoreettisiksi tuloksiksi.

Katso myös
----------

* Algebrallinen luku
* Algebrallisesti suljettu kunta
* Algebrallinen sulkeuma
Datariinan sisäänkäynti.
**Datariina** on Kotkan keskustassa Kotkansaarella sijaitseva kokous- ja toimitiloja tarjoava yritystalo. Datariina tarjoaa toimivat ja modernit toimitilat erikokoisille yrityksille, yhden hengen yrityksistä kymmeniä työpisteitä tarvitseville. Datariinassa yrityksiä ja vierailijoita palvelevat aulapalvelu, lounasravintola Data ja erinomaiset mahdollisuudet neuvottelujen ja tilaisuuksien järjestämiseen miellyttävässä ympäristössä.*lähde?*

Kokoustilat voi varata suoraan verkosta. Kokoustiloihin mahtuu tilasta riippuen 8–100 henkilöä. Tilat mahdollistavat myös rinnakkaisten tapahtumien järjestämiseen yhtä aikaa. Myös Datariinan modernia sisääntuloaulaa voi erikseen sovittaessa hyödyntää tapahtumiin mahdollisuuksien mukaan. Ravintola Datan kokoustarjoilut on mahdollista tilata Datariinan kokoustiloihin ja saunatiloihin tai nautittavaksi ravintolan omissa tiloissa.*lähde?*

Keskus toimii entisessä koulurakennuksessa, jota on laajennettu moderneilla lisäosilla.*lähde?*

Historia
--------

Datariinan vanhin, Kymenlaaksonkadun suuntainen osa, on rakennettu alun perin Kotkan tyttölyseoksi. Sen suunnitteli Georg Wikström vuosina 1931–1932 ja rakennus valmistui vuonna 1937. Heikinkadun suuntaisen laajennusosan suunnitteli V. J. Myyrinmaa ja se valmistui 1956. Tyttölyseo toimi rakennuksessa vuosina 1937–1975, jonka jälkeen koulu muuttui Katariinan yläasteeksi ja lukioksi. 1990-luvun puolenvälin jälkeen rakennus toimi muun muassa väliaikaisina koulutiloina muita kouluja remontoitaessa.

Cursor Oy (silloinen Kotkan–Haminan seudun Portti Oy) osti rakennuksen Kotkan kaupungilta vuonna 2003, jonka jälkeen sitä alettiin remontoida nykyiseen käyttötarkoitukseensa. Mirja Tommilan suunnittelemat laajennusosat valmistuivat vuosina 2004 ja 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Ruokapaikka *Ruokapaikka*. Viitattu 24.10.2022.
2. ↑  Kokoustilat Kotkassa keskustan läheisyydessä *Datariina*. Viitattu 24.10.2022.
3. 1 2  Tipulasta tuli Datariina *datariina.fi*.  Arkistoitu 10.8.2009. Viitattu 18.8.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Datariinan verkkosivut
**Valter Bernhard (Walter) Tuomi** (vuoteen 1906 Bergström, 9. joulukuuta 1896 Helsinki – 21. huhtikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.

Tuomi oli mukana miluusina kansalaissodassa punaisten puolella. Toimiessaan näyttelijänä Tuomi näytteli Kotkassa, Tampereen Teatterissa sekä Viipurin teattereissa ennen siirtymistään Kansan Näyttämölle ja sittemmin Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin. Siellä Tuomesta kehittyi taitava luonnenäyttelijä.

Tuomi toimi myös teatterinjohtajana, ainakin Helsingin Työväen Teatterissa (ent. Sörnäisten Työväen Näyttämö) ja myöhemmin maaseutu- ja maakuntateattereissa. Nykypolvi muistaa Tuomen hänen pisteliäistä komediarooleistaan muutamissa kotimaisissa elokuvissa 1930- ja 1940-luvulla. Hänen suurimpia elokuvatehtäviä olivat ainakin *Juurakon Hulda* -elokuvan (1937) pankinjohtaja sekä elokuvan *Aatamin puvussa ja vähän Eevankin* (1940) nimismies. Tärkeitä elokuvia olivat myös *Elinan surma* (1938) ja *Niskavuoren naiset* (1938). Hänen tunnetuin roolinsa oli valtiosihteeri Vjatšeslav von Plehwen rooli elokuvassa *Helmikuun manifesti* (1939). 

Tuomi oli näyttelijäsukua, sillä hänen veljensä Arvi sekä siskonsa Emmi olivat näyttelijöitä (myös nuorempi veli Lauri aloitti näyttelijänä, mutta kuoli vain 23-vuotiaana); lisäksi Emmin ja Eino Jurkan edesmenneet lapset Vappu, Sakari sekä Jussi ovat näyttelijöitä, kuten myös Arvi ja Santa Tuomen lapset Rauli ja Liisa Tuomi. Myös Valter Tuomen vaimo Eva Järnefelt ja tytär Marja Tuomi myöhemmin Sajari olivat näyttelijöitä.

Filmografia
-----------

* *VMV 6* (1936)
* *Taistelu Heikkilän talosta* (1936)
* *Tee työ ja opi pelaamaan* (1936)
* *Juurakon Hulda* (1937)
* *Nuorena nukkunut* (1937)
* *Niskavuoren naiset* (1938)
* *Elinan surma* (1938)
* *Eteenpäin – elämään (1939)*
* *Halveksittu* (1939)
* *Helmikuun manifesti* (1939)
* *Pikku pelimanni* (1939)
* *SF-paraati* (1940)
* *Poikani pääkonsuli* (1940)
* *Aatamin puvussa ja vähän Eevankin* (1940)
* *Viimeinen vieras* (1941)
* *Suomisen perhe* (1941)
* *Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi* (1949)

Lähteet
-------

* Outi Pakkanen: *Rakas Emmi* (1984)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Algecirasin konferenssi** oli Espanjan Algecirasissa 16. tammikuuta – 7. huhtikuuta 1906 järjestetty suurvaltojen välinen kansainvälinen konferenssi, jonka tarkoituksena oli ratkaista Ranskan asemaa Marokossa koskenut ensimmäinen Marokon kriisi.[1]

Taustalla olivat Ranskan pyrkimykset alistaa Marokon sulttaanikunta suojelukseensa, mille Iso-Britannia oli antanut hyväksyntänsä vuoden 1904 entente cordiale -sopimuksella. Saksa oli kuitenkin yrittänyt puuttua tähän. Kun Ranskan hallitus oli esittänyt Marokon sulttaani Abdelazizille listan uudistuksista, joita tämän pitäisi toteuttaa, oli Saksan keisari Vilhelm II vieraillut maaliskuussa 1905 Tangerissa ja ilmoittanut tukevansa Marokon suvereeniutta sekä vaatinut "avoimen oven politiikan" säilyttämistä Marokon ulkomaankaupan osalta. Vilhelm sai suostuteltua Yhdysvaltain presidentti Theodore Rooseveltin kutsumaan koolle kansainvälisen konferenssin päättämään Marokon asiasta.[1] Myös Marokon sulttaani Abdelaziz toivoi kansainvälistä konferenssia.[2]

Algecirasin konferenssiin osallistuivat Marokko, Euroopan johtavat suurvallat sekä Yhdysvallat.[2] Vilhelm II oli kuvitellut saavansa muut suurvallat puolelleen Ranskaa vastaan. Iso-Britannia, Yhdysvallat, Espanja, Italia ja Venäjä asettuivat kuitenkin kaikki Ranskan tueksi. Saksan näkemyksiä tuki vain sen liittolainen Itävalta-Unkari sekä Marokon sulttaani itse. Konferenssin päätteeksi 7. huhtikuuta 1906 allekirjoitettu sopimus tosin rajoitti Ranskan mahdollisuuksia kontrolloida Marokkoa, sillä se vahvisti sulttaanin itsenäisyyden ja ulkovaltojen tasavertaisen aseman Marokon kauppasuhteissa. Ranskalaiset ja espanjalaiset valtuutettiin hoitamaan kansainvälisiä poliisitoimia Marokon satamakaupungeissa, mutta heidät asetettiin sveitsiläisen ylitarkastajan alaisuuteen.[1][2] Lisäksi Marokon valtionpankki asetettiin Ranskan valvontaan. Vaikka Ranska ei saanut toivomaansa täyttä suojeluherruutta Marokossa, se sai mahdollisuuden ottaa kaikessa hiljaisuudessa Marokon asiat kontrolliinsa.[2]

Algecirasin konferenssin suurimpana merkityksenä on pidetty Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen asettumista Ranskan tueksi, mikä heijasteli myöhemmin ensimmäisen maailmansodan aikana syntyneitä liittoumia.[1]

Toinen Marokon kriisi puhkesi toukokuussa 1911, jolloin Saksa ilmoitti Ranskan Marokkoon suorittaman intervention rikkoneen Algecirasin sopimuksen ehtoja.[2]

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Algeciras Conference (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 26.3.2014.
2. 1 2 3 4 5  Kalervo Hovi: *Wienin kongressista ensimmäiseen maailmansotaan*, s. 700. Teoksessa *Maailmanhistorian pikkujättiläinen*. WSOY 1988.