*Tämä artikkeli käsittelee vuosina 1918–1919 olemassa ollutta neuvostotasavaltaa. Vuosina 1940–1990 toimineesta Liettuan neuvostotasavallasta on erillinen artikkeli: Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta.*

**Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta** (liett. *Lietuvos Tarybų Socialistinė Respublika*, ven. Литовская Советская Социалистическая Республика, LSSR) oli lyhyen aikaa toiminut neuvostotasavalta. Sen perusti 16. joulukuuta 1918 Vincas Mickevičius-Kapsukasin johtama vallankumoushallitus. Liettuan neuvostotasavalta lakkasi 27. helmikuuta 1919 olemasta sen yhdistyttyä Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan kanssa Liettualais-valkovenäläiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Vaikka Liettuan neuvostotasavallan johto esitti valtion olleen liettualaisten työläisten perustama, oli se pääosin Neuvosto-Venäjän nukkevaltio ja syy Liettuan–Neuvosto-Venäjän sodalle. Liettualaiset eivät yleisesti kannattaneet neuvostomielisyyttä ja ajoivat omaa kansallista Liettuan tasavaltaa, jonka itsenäisyyden Liettuan neuvosto julisti 16. helmikuuta 1918.

Tausta
------

Saksan keisarikunta hävisi ensimmäisen maailmansodan ja allekirjoitti Compiègnen aselevon 11. marraskuuta 1918. Saksan armeija alkoi vetäytyä entisen Ober Ostin alueilta. Kaksi päivää myöhemmin Neuvosto-Venäjän johto luopui Brest-Litovskin rauhasta, jossa oli vahvistettu Liettuan itsenäisyys. Neuvosto-Venäjä aloitti offensiivin länteen Viroa, Latviaa, Liettuaa, Puolaa ja Ukrainaa vastaan tarkoituksena aloittaa maailmanvallankumous ja korvata itsenäiset kansalliset liikkeet neuvostotasavalloilla. Puna-armeija seurasi Saksan armeijan vetäytyviä sotilaita ja saapui Liettuaan joulukuun lopulla 1918.

Neuvostotasavallan muodostuminen
--------------------------------

Liettuassa kommunistit eivät olleet aktiivisia ennen kesää 1918. Liettuan kommunistinen puolue (LKP) järjestäytyi lokakuussa 1918 puolueen ensimmäisessä kongressissa Vilnassa, johon otti osaa 34 kommunistia. Pranas Eidukevičiksesta tuli puolueen ensimmäinen puheenjohtaja. Puolue päätti seurata Venäjän kommunistisen puolueen esimerkkiä ja järjestää Liettuassa sosialistisen vallankumouksen. 8. joulukuuta LKP muodosti kahdeksasta jäsenestä koostuneen vallankumoushallituksen, jota johti Vincas Mickevičius-Kapsukas. 16. joulukuuta vallankumoushallitus julkaisi manifestin, jossa Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta julistettiin perustetuksi. Neuvostotasavallan perustaminen johti Liettuan–Neuvosto-Venäjän sotaan kansallisen Liettuan ja Neuvosto-Venäjän välillä.

Kapsukasin laatimassa manifestin luonnoksessa korostettiin läheisiä suhteita Neuvosto-Venäjään ja manifesti loppui iskulauseeseen: *Eläköön Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta ja siihen sisältyvä Liettuan neuvostotasavalta!* Manifestin lopullisen version laati Venäjän kommunistinen puolue, joka poisti viittaukset Neuvosto-Venäjään. Kapsukas ei halunnut perustaa itsenäistä sosialistista tasavaltaa, koska hän oli kampanjoinut monta vuotta sosialistista patriotismia, separatismia ja Liettuan itsenäistymistä vastaan.

Julistauduttuaan itsenäiseksi neuvostotasavallaksi Liettuan SNT pyysi tukea Neuvosto-Venäjältä. Venäjä tunnusti Liettuan neuvostotasavallan itsenäisyyden 22. joulukuuta. Samana päivänä Puna-armeija miehitti Zarasain ja Švenčionysin. 24. joulukuuta julkistettiin vallankumoushallituksen manifesti Vilnassa. Ilmeisesti väliaikainen hallitus hajosi eikä saanut laajempaa tunnustusta. Liettuan kansallinen armeija ei ollut vielä kunnolla järjestäytynyt, eikä se pystynyt vastustamaan Puna-armeijan etenemistä. 5. tammikuuta 1919 Puna-armeija miehitti Vilnan. Tammikuun loppuun mennessä neuvostotasavallat hallitsivat 2/3 Liettuan pinta-alasta.

Politiikka
----------

Neuvosto-Venäjän tarkoitus oli seurata vetäytyviä saksalaisjoukkoja ja perustaa alueille neuvostotasavaltoja. Punainen viiva kuvaa neuvostorintamaa tammikuussa 1919.
Liettuan neuvostotasavallalla ei ollut todellista valtaa ja se joutui luottamaan Venäjän tukeen. 21. tammikuuta Neuvosto-Venäjä antoi 100 miljoonan ruplan lainan Liettuan vallankumoushallitukselle. Liettuan SNT ei muodostanut missään vaiheessa omaa armeijaa. Helmikuussa 1919 Kapsukas lähetti sähkeen Moskovaan, jossa hän väitti liettualaisia koskeneen Puna-armeijan pakollisen asevelvollisuuden vain lisäävän vapaaehtoisten määrää Liettuan kansallisessa armeijassa. Miehitetyllä alueella neuvostotasavalta perusti vallankumouksellisia komiteoita ja neuvostoja, jotka perustuivat Venäjällä kehitettyihin rakenteisiin. Kaupalliset laitokset ja maat kansallistettiin. Maat oli tarkoitus kollektivisoida sen sijaan, että ne olisi jaettu pienviljelijöille. Taloudellisia vaikeuksia ja käteisen puutetta yritettiin korjata kieltämällä tammikuussa 1919 rahoituslaitoksia antamasta 250 ruplaa ylittävää summaa viikossa yhdelle asukkaalle. Liettuan SNT julisti kansainvälisyyttä ja ateismia, vaikka se olikin erittäin vaikeaa vahvasti katolisessa ja nationalistisessa Liettuassa. Työväenluokka kannatti yleisesti neuvostotasavaltaa, mutta Liettuassa se oli liian pieni laajan tuen saamiseksi. Suurin osa liettualaisista vieroksui neuvostopolitiikkaa, mikä vaikutti Liettuan neuvostotasavallan loppulliseen tappioon.

Hajoaminen ja jälkiseuraukset
-----------------------------

Liettualaiset ja saksalaiset vapaaehtoisjoukot pysäyttivät Puna-armeijan etenemisen 8.–15. helmikuuta 1919 ja estivät kansallisen Liettuan tilapäisenä pääkaupunkina toimineen Kaunasin miehittämisen. Helmikuun lopulla saksalaiset aloittivat hyökkäyksen Latviassa ja Liettuan pohjoisosassa. Sotilaallisten vaikeuksien ja liettualaisten vaikean yhteistyön edessä kommunistit päättivät yhdistää Liettuan neuvostotasavallan ja Valko-Venäjän neuvostotasavallan Liettualais-valkovenäläiseksi neuvostotasavallaksi, jota Kapsukas johti. Kommunistiset puolueet yhdistettiin myös Liettuan ja Valko-Venäjän kommunistiseksi puolueeksi, vaikkakin vain vuotta myöhemmin puolueet jatkoivat toimintaansa erillään.

Neuvostotasavaltojen yhdistämisellä oli kuitenkin pieni vaikutus. Puolan armeija valtasi Vilnan huhtikuussa 1919 Vilnan offensiivissa ja Minskin Operaatio Minskissä Puolan-Neuvosto-Venäjän sodan aikana. Liettualais-valkovenäläinen SNT hajosi.

Asetelman muututtua Puolan-Neuvosto-Venäjän sodassa Neuvosto-Venäjä miehitti Vilnan 14. heinäkuuta 1920. Venäjä ei siirtänyt kaupunkia liettualaiseen hallintoon, kuten oli sovittu Liettuan-Neuvosto-Venäjän rauhassa, joka oli allekirjoitettu vain kaksi päivää aiemmin. Sen sijaan Venäjä suunnitteli vallankaappausta, jossa Liettuan hallitus olisi kaadettu ja neuvostotasavalta palautettu samalla tavoin kuin kävi Valko-Venäjän neuvostotasavallan kohdalla. Neuvosto-Venäjä hävisi kuitenkin Varsovan taistelun ja joutui perääntymään puolalaisten voitettua. Eräiden historioitsijoiden mukaan Liettuan itsenäisyys pelastui sen ansiosta kommunistiselta vallankaappaukselta.

Sotien välisenä aikana Liettuan ja Neuvosto-Venäjän seuraajan Neuvostoliiton ulkosuhteet olivat yleisesti ystävälliset, mutta toisen maailmansodan syttymisen aikana heinäkuussa 1940 Neuvostoliitto miehitti Liettuan. Virallinen neuvostopropaganda kuvasi miehitystä *vallankumouksellisten massojen tahdon mukaisena neuvostovallan palauttamisena*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Jurgėla, Constantine R: "Lithuania: The Outpost of Freedom", sivut 161-165. Valkyrie Press, 1976, ISBN 0-912760-17-6
2. ↑  Lithuania in European Politics: The Years of the First Republic, 1918–1940 Eidintas, Alfonsas; Vytautas Žalys, Alfred Erich Senn (1999), New York: St. Martin's Press ISBN 0-312-22458-3. Viitattu 18.1.2011.
3. ↑  Langstrom, Tarja: "Transformation in Russia and International Law", sivu 52. Martinus Nijhoff Publishers, 2003, ISBN 9004137548
4. ↑  Davies, Norman: "Europe: A History", sivu 934. HarperPerennial, 1998, ISBN 0-06-097468-0
5. 1 2 3  Ališauskas, Kazys: "Lietuvos kariuomenė (1918–1944), Lietuvių enciklopedija", sivut 94-99. Boston, Massachusetts: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1953-1966, LCC 55020366
6. ↑  White, J. D: *The Revolution in Lithuania 1918–19. Soviet Studies 2*, sivut 192-193. Soviet Studies 2, 1971, ISSN 0038-5859
7. 1 2 3 4 5 6  Eidintas, Alfonsas: "Lietuvos Respublikos prezidentai", sivu 36. Vilnius: Šviesa, 1991, ISBN 5-430-01059-6
8. ↑  White, J. D:*National Communism and World Revolution: The Political Consequences of German Military Withdrawal from the Baltic Area in 1918–19*, sivu 1363. Europe–Asia Studies, 1994, ISSN 0966-8136
9. ↑  Antanas Drilinga:*Lietuvos Respublikos prezidentai*, sivu 51. Vilnius: Valstybės leidybos centras, 1995, ISBN 9986-09-055-5
10. ↑  Lesčius, Vytautas:*Lietuvos kariuomenė nepriklausomybės kovose 1918–1920*, sivu 29. Lietuvos kariuomenės istorija, 2004, ISBN 9955-423-23-4
11. 1 2 3 4  Lithuania: Stepping Westward, sivut 7-8 Lane, Thomas (2001), Routledge ISBN 0415267315. Viitattu 18.1.2011.
12. ↑  Kvizikevičius, Linas; Saulius Sarcevičius: "Pinigų cirkuliacijos Lietuvoje bruožai 1915−1919 m. Istorija. Lietuvos aukštųjų mokyklų mokslo darbai", sivu 35. 2007, ISSN 1392-0456
13. ↑  Rauch, Georg von: "The Baltic States: The Years of Independence", sivu 60. University of California Press, 1970. ISBN 0-520-02600-4
14. ↑  Mawdsley, Evan (2007): The Russain Civil War, sivu 118[vanhentunut linkki] Pegasus Books ISBN 1933648155
15. 1 2  The Reconstruction of Nations: Poland, Ukraine, Lithuania, Belarus, 1569–1999, sivut 62-63 Snyder, Timothy (2004), Yale University Press ISBN 030010586X. Viitattu 18.1.2011.
16. ↑  Lithuania in European Politics: The Years of the First Republic, 1918-1940 (sivu 70) Eidintas, Alfonsas; Vytautas Žalys, Alfred Erich Senn (1999), New York: St. Martin's Press. ISBN 0-312-22458-3. Viitattu 18.1.2011.
17. ↑  Senn, Alfred Erich: "The Formation of the Lithuanian Foreign Office, 1918–1921", sivu5 500-507. Slavic Rewiev, 1962. ISSN 0037-6779