recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hieron** (m.kreik. Ἱέρων, *Hiérōn*) eli *Tyranni* (*Tyrannikos*, lat. *Tyrannicus*) on Ksenofonin kirjoittama sokraattinen dialogi. Se kuvaa keskustelua Syrakusan tyrannin Hieronin ja lyyrisen runoilijan Simonideen välillä noin vuonna 474 eaa. Keskustelu käsittelee tyranniuden etuja ja haittoja tyrannille itselleen. Ksenofon esittää näkemyksen, ettei tyrannilla ole sen parempia mahdollisuuksia olla onnellinen kuin tavallisilla ihmisillä.

Leo Strauss käsitteli dialogia tyranniaa koskevassa analyysissään *On Tyranny: An Interpretation of Xenophon's Hiero* (1948). Straussin teoksen myöhemmät laajennetut painokset sisälsivät kriittisen keskustelun aiheesta Alexandre Kojèven kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

* Xenophon: *Hiero[vanhentunut linkki]* Perseus (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
* Xenophon: *Hiero* Gutenberg-projekti (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hiero (Xenophon)
Bulkkikemikaalien, hienokemikaalien ja erikoiskemikaalien vertailua
**Hienokemikaali** on usein rakenteeltaan monimutkainen puhdas kemiallinen aine. Hienokemikaalien tuotantomäärät ovat alhaisemmat, yleensä alle 1 000 t vuodessa kuin suuria määriä valmistettavien niin kutsuttujen bulkkikemikaalien ja vastaavasti niiden hinnat ovat yleensä huomattavasti korkeampia (yli 10 $/kg) sekä yksittäisellä kemikaalilla on vain yksi tai muutamia käyttökohteita. Hienokemikaaleihin luetaan tyypillisesti kuuluvaksi lääkkeet ja niiden valmistukseen käytettävät yhdisteet, proteiinit, peptidit, maatalouskemikaalit, hajusteet, aromiaineet sekä monet hygieniatuotteiden valmistuksessa käytettävät kemikaalit. Hienokemikaalit eroavat erikoiskemikaaleista siten, että erikoiskemikaalit ovat usein seoksia ja myös käyttötarkoitukset poikkeavat toisistaan. Hienokemikaaleja myydään ja markkinoidaan niiden spesifikaatioiden (eli sen mitä ne ovat) perusteella, kun taas erikoiskemikaalien myynti ja markkinointi perustuu niiden käyttökohteiden perusteella.

Hienokemikaalien käsite ja valmistus alkoivat kehittyä 1970-luvulla lääketeollisuuden tarvitessa uusia puhtaita raaka-aineita lääkkeiden valmistusta varten ja teollisuudenala on kasvanut erityisen voimakkaasti 1980–1990-luvuilla. Hienokemikaaleja tuotetaan tyypillisesti panosreaktoreissa niin kutsuttuina panosprosesseina, toisin kuin bulkkikemikaaleja, joiden valmistus tehdään nykyään lähes täysin jatkuvatoimisina prosesseina. Hienokemikaaleja tuotetaan tehtaissa, joissa valmistetaan useita muitakin yhdisteitä, eikä yhden yksittäisen hienokemikaalin valmistamiseen keskittyvän laitoksen rakentaminen ole kannattavaa. Hienokemikaaleja valmistetaan käyttäen joko täysin synteettisen orgaanisen menetelmiä, puolisynteettisesti eli käyttäen molekyylin rakenteen perustana jostain eliöstä eristettyä yhdistettä tai bioprosessina.

Hienokemikaalien tuotannossa pyritään erittäin korkeaan tuotteen laatuun ja puhtausasteeseen. Tämän vuoksi varsinaista tuotantoprosessia seuraa usein pitkä ja monimutkainen puhdistusvaihe. Hienokemikaalien tuotanto vaatii runsaasti resursseja kemikaalien ja tuotannon tutkimiseen ja kehittämiseen. Toisaalta hienokemikaalien tarjoama arvonlisä on huomattavasti korkeampi verrattuna suuria määriä tuotettaviin kemikaaleihin nähden. Suurin hienokemikaaleja tuottava teollisuudenala on lääketeollisuus, joka kattaa hienokemikaalien tuotannosta noin 60 %.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peter Pollak: *Fine Chemicals, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2008. Viitattu 22.6.2015
2. 1 2 3  Peter Pollak & Raymond Vouillamoz: *Fine Chemicals, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2013. Viitattu 22.6.2015
3. 1 2 3  Rick Mullin: Fine Chemicals: There are hard times at the glamour end of the chemical spectrum.  *Enterprise of the Chemical Sciences - Chronicles of Chemistry I. From Process to Product*, 2005, s. 41-49. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22.6.2015.  (englanniksi)
**Livry-Gargan** on Ranskan kunta Pariisin koillisella esikaupunkivyöhykkeellä noin 12 kilometriä Pariisin keskustasta itäkoilliseen. Se sijaitsee Île-de-Francen hallintoalueella Seine-Saint-Denis’n departementissa Le Raincyn arrondissementissa. Vuoden 2012 väestölaskennan mukaan Livry-Garganissa oli 42 699 asukasta.

Vuonna 1869 Livry-Garganin, Gagnyn ja Clichy-sous-Bois’n kuntien alueista erotettiin osat, joista muodostettiin oma Le Raincyn kunta. Se sijaitsee Livry-Garganin lounaispuolella. Livry-Garganin muut naapurikunnat ovat pohjoisessa Sevran, koillisessa Aulnay-sous-Bois, idässä Coubron ja Vaujours sekä etelässä Clichy-sous-Bois.

Livry-Garganissa ei ole Pariisin metron, RER:n eikä muiden junien asemia. Lähin asema on RER-linjan B asema Sevran-Livry naapurikunta Sevranissa pari kilometriä Livry-Garganin keskustasta pohjoiseen.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: fr:Livry-Gargan & en:Livry-Gargan
**Livádia** (kreik. Λιβάδια) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mylopótamoksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Kouloúkonaksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Mylopótamoksen kunnan Kouloúkonaksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 481 (vuonna 2011).

Livádian kylä sijaitsee Ída- eli Psiloreítis-vuoren pohjoisrinteessä Kreetan pohjoisissa keskiosissa linnuntietä noin 30 kilometriä itään Réthymnosta ja saman verran länteen Iraklionista. Se on rakennettu noin 600 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän pääkirkko on omistettu Vapahtajan kirkastumiselle (*Metamórfosi tou Sotíros*).

Livádia muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Λιβαδίων, *Topikí Koinótita Livadíon*), johon kuuluvat varsinaisen Livádian kylän lisäksi kylät Krána ja Marinianá. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 739.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Livadia *TerraBook*. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Livádia** Wikimedia Commonsissa
Hispala Faecenia Rooman senaatin edessä maalauksessa 1880-luvulta.
**Hispala Faecenia** oli roomalainen prostituoitu, jonka tarina liittyy Bacchuksen kulttiin ja sen kieltämiseen. Hispala Faecenia paljasti kulttimenot konsulille ja Rooman senaatti teki sen harjoituksesta laitonta. Hispala Faecenia palkittiin ja hänestä tuli esimerkki esikuvallisesta naisesta. Hispala Faecenia tunnetaan Titus Liviuksen kirjoituksista ja senaatin päätös myös alkuperäislähteestä *Senatus Consultum de Bacchanalibus*.

Tarina
------

Hispala Faecenian tarina tunnetaan roomalaisen historioitsija Titus Liviuksen (59 eaa. – 17 jaa.) kertomana ja se liittyy Bacchuksen kulttiin. Kultti oli levinnyt Roomaan Kreikan alueelta. Se oli alun perin naisten kultti, mutta papitar Paculla Anna alkoi houkutella myös miesjäseniä. Kultin tyypillinen piirre olivat öisin järjestettävät ekstaattiset menot. Kultin suosio kasvoi, mutta samalla öiset viininhuuruiset menot alkoivat herättää epäilyksiä.

Bacchuksen kulttimenoja roomalaisessa sarkofagissa.
Hispala Faecenia oli prostituoitu, jonka rakastaja oli nuori Publius Aebutius. Aebutiuksella oli pahana kuvailtu äiti Duronia, joka painosti häntä liittymään Bacchuksen kulttiin. Kultin yksi osa oli uskollisuuden vala eli *coniuratio*, joka sitoi sen jäsenet vaikenemaan kulttimenoista. Aebutiusta suojellakseen Hispala Faecenia kertoi kuitenkin Bacchuksen kulttimenoista konsulille. Tiedot olivat huolestuttavia. Kuten Livius toteaa, kultti teki etenkin siihen liittyvistä nuorista miehistä "naismaisia ja sopimattomia armeijaan". Hispala Faecenian tietojen perusteella Rooman senaatti määräsi kultin harjoituksen laittomaksi koko valtakunnan alueella. Sen noin 7 000 jäsentä saivat kuolemantuomiot. Senaatin päätös tunnetaan myös alkuperäislähteestä, pronssilevylle tehdystä piirtokirjoituksesta *Senatus Consultum de Bacchanalibus*.

Hispala Faecenia palkittiin kultin paljastamisesta. Hän sai 100 000 pronssirahaa ja nousi prostituoidusta matroonaksi, eli Rooman yhteiskuntajärjestelmän varakkaimpien kansalaisten luokkaan. Samalla hän sai muita etuoikeuksia ja myös hänen rakastajansa Aebutius palkittiin. Esimerkillisen toiminnan kautta Hispala Faecenia nostettiin esikuvallisten roomalaistan naishahmojen joukkoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rantala, Jussi: "Hispala Faecenia ja Bacchuksen kultin tuho", *Keisarit ja kurtisaanit : perhe, valta ja seksi antiikin Roomassa*. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2020. ISBN 978-951-858-203-1.
**Maila Heikkilä** (s. 20. syyskuuta 1938 Parainen) on suomalainen Tammelassa asuva nuortenkirjailija. Hän on kirjoittanut kolme nuortenkirjaa joiden päähenkilöinä ovat sisarukset Päivi ja Janne. Esikoiskirjan *Yö kummitussaaressa* tapahtumat sijoittuivat Turun saaristoon Seilin saarelle ja Ominaisten saarelle (kirjan "Kummitussaari"), jonne haudattiin henkilöitä joita kirkko ei suostunut hautaamaan siunattuun maahan. Näitä olivat muun muassa murhaajat, rikolliset, huorintekijät tai itsemurhan tehneet. Toisen kirjan *Takaa-ajo Härkätiellä* tapahtumat sijoittuivat Hämeen härkätien varrelle ja kolmannen kirjan *Seikkailu kalamajalla* tapahtumapaikkana oli Tammelan Saloistenjärvi ja siellä sijaitseva vanha kalamaja.

Teoksia
-------

* *Yö kummitussaaressa*. Kustannus-Mäkelä, Karkkila 1986
* *Takaa-ajo Härkätiellä*. Kustannus-Mäkelä, Karkkila 1988
* *Seikkailu kalamajalla* ; D. W. af Grubbensin runon *Salmensaaren kalamaja* suom. Aarne Astala. Kustannus-Mäkelä, Karkkila 1989

Lähteet
-------

1. ↑  Lounakirjailijat : Maila Heikkilä
**Liana Zeigo** (os. Kolodinskaja) (s. 12. marraskuuta 1985, Võru) on virolainen laulaja, joka on tunnettu yhtyeistä Paha Polly ja Maria Stuart. Lisäksi hänet tunnetaan virolaiseen musiikkiin keskittyneen radiokanava Raadio Elmarin juontajana, jossa tehtävässä hän aloitti 2013.

Koulutukseltaan Kolodinskaja on viron kielen ja kirjallisuuden opettaja. Vuosina 2007–2010 hän toimi Järvamaalla Imaveren peruskoulussa viron kielen opettajana. Opettajantoimen ohella hän on johtanut runo- ja näytelmäpiirejä sekä antanut kitaratunteja.

Koulutus
--------

Liana Kolodinskaja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2004 Lähteen yhteislukion mediapainotteiselta yleisluokalta ja aloitti saman vuoden syksyllä viron kielen ja suomalais-ugrilaisen kielitieteen opinnot Tarton yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Opintojen ohessa hän toimi Tartossa paikallistelevisio Alo TV:n uutistoimittajana ja kuuluttajana.

Valmistuttuaan yliopistosta vuonna 2007 Kolodinskaja lähti äidinkielen opettajaksi Järvamaalle. Vuonna 2009 hän lopetti Tarton yliopiston pedagogiikan erikoistumisopinnot saaden näin opettajan pätevyyden..

Yhtyeet
-------

Liana Kolodinskaja tuli tunnetuksi vuonna 2005 Paha Pollyn laulajana. Yhtye teki läpimurtonsa Statoil-yhtiön valtakunnallisissa televisiomainoksissa taustamusiikkina pyörineen "Naerame"-kappaleen myötä. 

### Paha Polly

Paha Polly perustettiin Võrussa vuonna 2005 cover-yhtyeeksi. Yhtyeen perustajat Alari Uibo ja Harry Ruotsi kutsuivat Liana Kolodinskaja laulajaksi. Varsin pian Kolodinskajasta tuli Paha Pollyn pääasiallinen kappaleiden sanoittaja ja tekijä. Yhtyeen Virossa suosiota saaneet kappaleet "Ma olen Tartu", "Külm detsember", "Naerame", "Tule ja leia", "Mu valgus", "Tulnukas" ja monet muut ovat alun perin Kolodinskajan kynästä lähteneitä runoja ja sanoituksia. 

### Maria Stuart

Pahan Pollyn lopettaessa toimintansa elokuussa 2013 syntyi uusi yhtye nimeltä Maria Stuart, jonka laulaja-lauluntekijäksi tuli Liana Kolodinskaja. Kaikki yhtyeen tähän mennessä julkaisemat kappaleet ovat Kolodinskajan sanoittamia. "Luuraja", "Emotsioonid", "Peegelpildis" ja "Ookeansinine" ovat olleet kaikki Eesti Top 7-listalla sekä muilla Viron musiikkilistoilla. Yhtyeeseen kuuluvat Kolodinskajan lisäksi Meelis Tisler, Margus Sekk, Hanna-Roosi Karro ja Martins Briedis.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  "Läägeid laule emakeeleõpetajalt ei tule"[vanhentunut linkki] Järva Teataja, 15. märts 2008
3. ↑  "Võilillepõllul naerame, naerame, naerame..." Õhtuleht, 17. tammikuuta 2009
4. ↑  "Paha Polly" kodulehekülg
**Rauanjärvi** on matalahko, niemien halkoma järvi Joensuussa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,1 neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 29 kilometriä kaakkoon.

Maantiede
---------

Rauanjärven pituus lounaasta koilliseen on 2,8 kilometriä. Järven useista lahdista monet sijaitsevat lähes erillään pääaltaasta, kuten Petralahti ja Valkealahti järven itäosassa sekä Murtolahti koillisessa ja Lampakot lännessä. Suultaan avonaisempia lahtia ovat järven eteläisimmän osan muodostava Takavasanlahti ja Lampakoiden pohjoispuolinen Mustalahti. Suurin niemimaa on itärannalta lounaaseen työntyvä Ketolanniemi. Vain viitisen prosenttia Rauanjärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Noin puolet järvestä on kolmesta neljään metriä syvä. Syvin kohta, kymmenen metriä, sijaitsee Ketolanniemen kärjen lähellä.

Rauanjärven saariluku on kuusi. Saaret ovat pieniä, laajin on Ketolanniemen länsipuolinen Arkkusaari. Rauanjärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Etelärannalla on runsaasti pientaloja. Järven luoteispuolella sijaitsee Immolankangas. Rauanjärveen virtaa Saarvanpuro idästä ja Lahnasenpuro pohjoisesta sekä useita nimettömiä suo-ojia. Rauanjärven laskuoja alkaa järven läntisimmästä kohdasta.

Rauanjärven vesitilavuus on 6 158 000 kuutiometriä.

Rauanjärvi (04.374.1.015) kuuluu Ravanjoen valuma-alueeseen (04.374), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Onkamojärven valuma-alue (04.37) ja ensimmäinen on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Rauanjärvi on Ravanjoen valuma-alueen laajin vakavesi, toiseksi laajin on Kannusjärvi ja kolmanneksi laajin on Kokkoselkä. Alueeseen kuuluu 32 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rauanjärvi, vakavesi, Joensuu
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 11.6.2022.
3. ↑  Rauanjärvi. Järviwiki. Viitattu 11.6.2022.
4. ↑  Ravanjoen valuma-alue (04.374). Järviwiki. Viitattu 11.6.2022.
**Rauba järv** on Virossa Võrun kunnassa Vastseliinan lähellä sijaitseva padottu tekojärvi.

Maantietoa
----------

Tekojärvi on 420 metriä pitkä, 150 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, johon luetaan mukaan järven ainoa pinta-alaltaan 0,19 hehtaarin kokoinen saari. Järvi on muodostettu patoamalla Raudoja (Pille oja) maapadolla. Patoamisessa hyödynnetään Rauba ojan kuluttamaa jyrkkärinteistä laaksoa. Järvi jää myös Piusa jõen jokilaakson rinteiden yläpäähän Viinamäen alle. Viinamäessä on karttaan merkittyjä ja itäpuoliselta asuinalueelta tulevia kävelypolkuja ja saareen on rakennettu kaksi siltaa länsipuolen asuinalueelta. Siellä sijaitsevat myös järven rantaan ulottuvat niityt. Muu järven ympäristö on metsämaata. Järven rantaviiva on 1,3 kilometriä pitkä. Järvessä on ilmakuvien perusteella kesäaikaan runsaasti vesikasvillisuutta, joten se on varmasti myös matala.

Vesistösuhteita
---------------

Rauba järv, jonka vedenpinta sijaitsee 152,5 metrin korkudella mpy. kuuluu Rauba ojan valuma-alueeseen, jossa Rauba oja on Piusa jõen 7,7 kilometriä pitkä sivu-uoma, ja jonka valuma-alueen pinta-ala on 12,6 neliökilometriä. Oja yhtyy kilometrin päässä Vastseliinan länsipuolella Piusa jõgeen (140 metriä mpy.) noin 89 kilometriä sen joensuusta.

Piusa jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Tieto on peräisin vironkielisesta artikkelista et:Rauba järv, mutta sitä ei ole voitu vahvistaa muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Keskkonnaregister: Rauba järv (vee2144770) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 9.7.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 9.7.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Keskkonnaregister: Rauba oja (VEE1000600) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 9.7.2020. (viroksi)
**Šeikki Lotfallahin moskeija** (pers. ‏مسجد شیخ لطف الله‎‎) on moskeija Esfahanissa Meidan Emamin aukion itälaidalla. Se valmistui vuonna 1619.

Arkkitehtuuri
-------------

Moskeijan sisätiloja.
Šeikki Lotfallahin moskeija on pienikokoinen moskeija Meidan Emamin itälaidalla. Siinä ei ole pihaa, ja siihen johtaa vain yksi iwan. Sen tekee poikkeukselliseksi se, että moskeijaan ei kuulu minareetti. Tämä todennäköisesti johtuu siitä, että sitä ei ollut tarkoitettu julkiseen käyttöön. Moskeija oli rakennettu šaahin haaremin naisia varten.

Moskeijan pääsisäänkäynti, iwan, on koristeltu värikkäillä mosaiikeilla, mikä tuo kontrastia aukion hiekanvärisiin tiileihin. Šeikki Lotfallahin moskeijan sisätilat ovat käytännössä 45 asteen kulmassa aukion reunaan ja pääsisäänkäyntiin nähden. Tämän ansiosta rukoussalin qibla ja sen mihrab on saatu suunnatua Mekkaan kohti. 

Moskeijan rukoussaliin johtaa sisäänkäynniltä kaksi käytävää. Sisäänkäynniltä käännytään noin 45 astetta vasempaan ja sen jälkeen 90 astetta oikeaan. Lähes käytävän päässä avautuu oikealla sisäänkäynti saliin.

Kapeneva ja pimenevä käytävä avautuu 19 metriä sivultaan olevaan kammioon, jonka yllä on kupoli. Kupolin keskustassa on aurinkoa esittävä kuvio, josta lähtee kukkamotiiveja alaspäin kupolin reunaa pitkin.

Historia
--------

Šeikki Lotfallahin moskeija rakennettiin 1602–1619, Abbas I:n aikakaudella. Se omistettiin Abbasin apelle Šeikki Lotfallahille, joka oli libanonilainen uskonoppinut.

Lähteet
-------

1. 1 2  Shaikh Lotfhollan mosque *ne.jp*. Viitattu 31.12.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Masjed-e Sheikh Lotfollah Lonely Planet. Viitattu 31.12.2018. (englanniksi)
3. 1 2  Sheikh Lotfollah Mosque  22.8.2010. Iran Review. Viitattu 31.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Šeikki Lotfallahin moskeija** Wikimedia Commonsissa
**Royal Opera House** on Lontoossa sijaitseva oopperatalo ja taiteiden yleinen kohtauspaikka, jota kutsutaan yleisesti myös nimellä **Covent Garden** rakennuksen sijaintikorttelin mukaisesti. Rakennuksessa toimivat Royal Opera, Royal Ballet ja Royal Opera Housen orkesteri.

Nykyinen oopperarakennus on kolmas samalle paikalle rakennettu oopperaesityksiin tarkoitettu rakennus. Rakennuksen julkisivu, oleskelutilat ja auditorio ovat peräisin vuodelta 1858, mutta lähes kaikki muut tilat on rakennettu uudelleen laajassa, monia vuosia kestäneessä peruskorjauksessa 1990-luvun loppupuoliskon aikana.

Royal Opera Housen saliin mahtuu permannolle ja neljälle parvekkeelle yhteensä 2 268 katselijaa ja kuuntelijaa. Näyttämö on leveydeltään 12,20 metriä ja korkeudeltaan 14,80 metriä.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Royal Opera House**.
* Royal Opera House. (englanniksi)
* The Royal Ballet (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
* The Royal Ballet School (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Nobelin fysiikan- ja kemianpalkinnon mitalin kääntöpuoli
**Nobelin kemianpalkinto** on yksi viidestä alkuperäisestä Nobel-palkinnosta. Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia myöntää palkinnon vuosittain ansioituneille kemisteille. Palkintoa ei jaettu vuosina 1916, 1917, 1919, 1924, 1933, 1940, 1941 eikä 1942. Ensimmäisen ja toisen maailmansodan takia Nobelin palkintoja jätettiin jakamatta. Lisäksi säännöt sanovat, että jos kyseisenä vuonna mikään ehdokkaista ei täytä ehtoja, palkintosumma tulee säästää seuraavalle vuodelle.

Nuorin palkinnon saaja oli 35-vuotias Frédéric Joliot vuonna 1935, vanhin John B. Goodenough vuonna 2019. Frederick Sanger ja Barry Sharpless ovat saaneet palkinnon kahdesti.

Palkintoon kuuluu mitali, diplomi ja huomattava rahapalkinto. Vuonna 2019 palkintosumma oli 9 miljoonaa Ruotsin kruunua. Mitalin on suunnitellut Erik Lindberg. Siinä on kaksi naishahmoa: Isistä muistuttava luonnon jumalatar nousee pilvien keskeltä, ja Tieteen henki kohottaa jumalattaren huntua paljastaen tämän kasvot. Mitaliin on kaiverrettu teksti *Inventas vitam iuvat excoluisse per artes*, palkinnon saajan nimi sekä sen myöntäjän, Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian, latinankielinen nimi muodossa REG. ACAD. SCIENT. SUEC. Mitalin toisella puolella on Alfred Nobelin kasvokuva ja hänen syntymä- ja kuolinvuotensa.

Katso myös
----------

* Luettelo Nobelin kemianpalkinnon saaneista

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Facts on the Nobel Prize in Chemistry *NobelPrize.org*.  2009 / 2019. Nobel Media AB. Viitattu 5.10.2022.
2. ↑  The Nobel Medal for Physics and Chemistry *NobelPrize.org*. Nobel Media AB. Viitattu 5.12.2019.
3. ↑  Nobel Prize facts *NobelPrize.org*. Nobel Media AB. Viitattu 5.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nobelin kemianpalkinto**.
* Nobel-säätiö – Viralliset sivut
* Kemian Nobel-palkinnon voittajien esittely

Nobel-palkinnot
Fysiikanpalkinto •
Kemianpalkinto •
Fysiologian tai lääketieteen palkinto •
Kirjallisuuspalkinto •
Rauhanpalkinto •
Taloustieteen palkinto
**Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto** on yksi viidestä alkuperäisestä Nobel-palkinnosta. Ruotsin Karoliininen instituutti myöntää palkinnon vuosittain ansioituneille lääketieteen tai fysiologian edustajille. Palkintoa ei jaettu vuosina 1915, 1916, 1917, 1918, 1921, 1925, 1940, 1941 eikä 1942. Ensimmäisen ja toisen maailmansodan takia Nobelin palkintoja jätettiin jakamatta. Lisäksi säännöt sanovat, että jos kyseisenä vuonna kukaan ehdokkaista ei täytä ehtoja, palkintosumma tulee säästää seuraavalle vuodelle.

Kaikkien aikojen nuorin palkinnon saaja oli 32-vuotias Frederick Banting vuonna 1923.

Palkintoon kuuluu mitali, diplomi ja huomattava rahapalkinto. Vuonna 2019 palkintosumma oli 9 miljoonaa Ruotsin kruunua. Mitalin on suunnitellut Erik Lindberg. Siinä on kaksi naishahmoa: lääketieteen henki kerää kalliosta pulppuavaa vettä ja tarjoaa sen sairaalle tytölle. Mitaliin on kaiverrettu teksti *Inventas vitam iuvat excoluisse per artes*, palkinnon saajan nimi sekä sen myöntäjän, Karoliinisen instituutin latinankielinen nimi muodossa REG. UNIVERSITAS MED. CHIR. CAROL. Mitalin toisella puolella on Alfred Nobelin kasvokuva ja hänen syntymä- ja kuolinvuotensa.

Katso myös
----------

* Luettelo Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saaneista

Lähteet
-------

* Nobelprize.org – All Nobel Laureates in Medicine (englanniksi)
* Nobel Prize Winners in Physiology or Medicine (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Facts on the Nobel Prize in Physiology or Medicine *NobelPrize.org*.  2009 / 2019. Nobel Media AB. Viitattu 5.12.2019.
2. ↑  The Nobel Medal for Physics and Chemistry *NobelPrize.org*. Nobel Media AB. Viitattu 5.12.2019.
3. ↑  Nobel Prize facts *NobelPrize.org*. Nobel Media AB. Viitattu 5.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto** Wikimedia Commonsissa

Nobel-palkinnot
Fysiikanpalkinto •
Kemianpalkinto •
Fysiologian tai lääketieteen palkinto •
Kirjallisuuspalkinto •
Rauhanpalkinto •
Taloustieteen palkinto
**Etain Royal** (24. huhtikuuta 1992 Ranska – 1. helmikuuta 2018 Ilmajoki) oli lämminverinen ravihevonen. Se aloitti kilpailu-uransa Ranskassa Erik Skutbabbin omistuksessa ja valmennuksessa vuonna 1995. Loppuvuodesta 1999 Skutnabb toi ruunan Suomeen ja se aloitti kilpailemisen Pirjo Vauhkosen valmennuksessa. Kesällä 2000 ruuna siirtyi seinäjokelaisen liikemiehen Reima Kuislan omistukseen.

Ura
---

Etain Royal ansaitsi uransa aikana palkintorahoina lähes 1,5 miljoonaa euroa. Suomeen tuontinsa jälkeen ruuna keskittyi kilpailemaan pitkillä matkoilla. Sen merkittävimpinä saavutuksina voidaan pitää Tukholman Elitloppet-viikonlopun voittoa Harper Hanovers lopp -lähdössä vuonna 2000 sekä Ruotsin toiseksi suurimman ravikilpailun Åby Stora Prisin voittoa Göteborgissa vuonna 2001. Lisäksi hevonen saavutti useita muita suurkilpailuvoittoja Suomessa ja Ruotsissa sekä sijoittui toiseksi muun muassa Oslo Grand Prix’ssa 2001. Elokuussa 2000 Etain Royal teki Gävlessä 2 600 metrin autolähetyksen uuden maailmanennätysajan 12,3a.

Vuonna 2006 kilpailu-uransa lopettanut Etain Royal lopetettiin 25-vuotiaana helmikuussa 2018. Sen tuhkat on haudattu oriin viimeiset kymmenen vuotta omistaneen Ritva Saranpään tallin maille. Ennen kuolemaansa Etain Royal asusti Ilmajoella paikallisessa lastensuojelulaitoksessa ja oli terapiahevosena sosiaalipedagogisessa toiminnassa. Vuodesta 1975 lähtien Seinäjoen raviradalla järjestetty suurkilpailu Seinäjoki-ajo nimettiin vuonna 2009 uudelleen Etain Royalin mukaan, ja nykyään se tunnetaan kansainvälisenä suurkilpailuna nimellä Prix d’Etain Royal.

Suurkilpailuvoittoja
--------------------

* Suomi Seinäjoki-ajo (2000)
* Ruotsi Harper Hanovers Lopp (2000)
* Ruotsi Bollnäsloppet (2000, 2002)
* Ruotsi Olympiatravet (2001)
* Ruotsi Åby Stora Pris (2001)
* Ruotsi Gävle Stora Pris (2003)
* Suomi Tammer-ajo (2003, 2004)

Lähteet
-------

* Sukuposti
* Suomen Hippoksen tilastot

### Viitteet

1. 1 2  Lähdeniemi, Miika: Etain Royal on poissa  1.2.2018. Maaseudun Tulevaisuus. Viitattu 8.5.2021.
2. ↑  Esittelyssä Etain Royal - urheilija sielultaan ja ruumiiltaan  8.4.2010. www.ravia.fi.  Arkistoitu 20.12.2013. Viitattu 19.12.2013.
3. ↑  Miljoonajuoksija Etain Royal aloittaa lastensuojelutyön Toiskassa Ilmajoella  11.4.2012. Hevosurheilu. Viitattu 13.4.2013. [vanhentunut linkki]
*Tämä artikkeli käsittelee Japanin saarta. Saaren käsittävästä kaupungista katso Etajima.*
EtajimaNäkymä Etajimalle

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
江田島 |
| Sijainti | 
Japani |
| Merialue | 
Seton sisämeri |
| Korkein kohta | 
Furutakayama (376 m) |
| Pinta-ala | 
30,09 km²  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Etajima** (jap. 江田島, *Etajima*) on Japanin saari Seton sisämeren Hiroshimanlahdella Hiroshiman kaupungin eteläpuolella. Hitonose-niminen (jap. 飛渡瀬) kannas liittää sen yhteen viereisen Nōmijiman saaren kanssa. Saari on kauttaaltaan vuoristoinen ja sen korkein kohta Furutakavuori nousee 376 metrin korkeudelle merenpinnasta. Etajiman ja Nōmijiman väliin jää Etajimanlahti. Saaren pinta-ala on 30,09 neliökilometriä.

Etajiman saari kuuluu Hiroshiman prefektuurin Etajiman kaupunkiin. Ennen vuotta 2004 se muodosti oman Etajiman maaseutukaupunkinsa. Asutus on keskitynyt rannikon pienikokoisille alaville alueille. Saarella viljellään esimerkiksi *mikan*-mandariinejä ja ostereita.

Etajima tunnetaan sinne vuonna 1888 perustetusta keisarillisen Japanin laivaston akatemiasta, joka on nykyään Japanin meri-itsepuolustusvoimien käytössä. Toisen maailmansodan loppuun saakka paikannimeä ’Etajima’ käytettiin viittaamaan suoraan akatemiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典 / 日本大百科全書: 江田島 Kotobank. Viitattu 28.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Etajiman kaupunki** Wikimedia Commonsissa
**Liitsola** on kylä Punkalaitumen kunnan Pohjoisseudulla. Muita Pohjoisseudun kyliä ovat Kivisenoja, Moisionkylä ja Oriniemi.

Historiaa
---------

Liitsolan kylän Suonion mailta on löydetty useita kivikautisia esineitä, joiden perusteella paikalla arvellaan sijainneen kivikautinen asuinpaikka. Liitsolan kylän pysyvä asutus alkoi 1400-luvulla. 1540-luvulla Liitsolassa oli 11 taloa, mikä teki siitä Punkalaitumen suurimman kylän. Vuonna 1860 Liitsolassa oli 14 taloa ja 47 torppaa.

Liitsolan koulu aloitti vuonna 1906 Vähä-Jaakkolassa, ja oma koulurakennus valmistui kolme vuotta myöhemmin. Sitä ennen Liitsolan lapset olivat käyneet Oriniemen vuonna 1889 perustettua koulua. Sotienjälkeisten suurten ikäluokkien kouluttamiseksi toimi lisäksi Kuljunmaassa supistettu kansakoulu vuosina 1949–1963. Liitsolan koulu lopetettiin vuonna 1998 ja oppilaat siirrettiin Oriniemen kouluun, jonka nimi muutettiin Pohjoisseudun kouluksi.

Pohjoisseudun ensimmäinen kauppa oli Frans Salmisen Liitsolaan vuonna 1879 perustama puoti, joka sijaitsi luultavasti nykyisen Pohjoisseudun nuorisoseuran talon tontilla. 1930-luvun lopulta alkaen kylässä toimi neljäkin kauppaa: toiminimi K. A. Hyvätti, Setälän kauppa sekä kaksi osuuskaupan myymälää. Setälän lopetettua 1990-luvun puolivälissä kylässä ei ole ollut kauppaa. Pohjoisseudun vapaapalokunta perustettiin 1934, ja Liitsolaan rakennettiin sen palokalustohuone.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pohjoisseudun kyläsuunnitelma vuosille 2002–2007 (Arkistoitu – Internet Archive), Punkalaitumen kylät -sivusto. Viitattu 18.11.2015.

Kirjallisuutta
--------------

* Suonto, Unto: *Liitsolan kyläkirja. 1, Kylän vaiheet menneinä vuosisatoina.* Omakustanne, 1993. ISBN 952-90-4768-1.
* Suonto, Unto: *Liitsolan kyläkirja. 2, Valokuvakertomus : Ilmari Suonnon valokuvia ajalta 1915-1939.* Omakustanne, 1996. ISBN
* Suonto, Unto: *Liitsolan kyläkirja. 3, Kylän talot ja torpat ajalta 1690-1950.* Omakustanne, 1998. ISBN 951-97844-0-3.
* Suonto, Unto: *Liitsolan kyläkirja. 4, Käsityöläiset, työväestö ja muut itselliset ajalta 1690-1950.* Omakustanne, 1999. ISBN 951-97844-1-1.

Punkalaitumen kylät

* Hakuni
* Halkivaha
* Hankuri
* Haviokoski
* Jalasjoki
* Kannisto
* Kanteenmaa
* Kivisenoja
* Kokkola
* Koskioinen
* Kostila
* Kouvola
* Liitsola
* Moisio
* Mäenpää
* Oriniemi
* Parrila
* Pärnänmaa
* Sarkkila
* Talala
* Teikarla
* Vanttila
**Inez Maria Borg** (31. elokuuta 1859 Pori – 1. toukokuuta 1900 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänellä oli useita pääosia Suomalaisessa Teatterissa 1880-luvulla.

Ura
---

Inez Borgin vanhemmat olivat kauppias Carl Johan Borg ja Johanna Charlotta Björkman. Hän aloitti näyttelemisen Suomalaisessa Teatterissa keväällä 1883. Aikalaiset kehuivat hänen lauluääntään ja ulkonaista olemustaan. Hänen näyttämötaiteellista tulkintaansa pidettiin älykkäänä, mutta sitä haittasi heikko suomenkielentaito. Borgin näyttämöura jäi verraten lyhyeksi, hän jätti teatterin avioiduttuaan hammaslääkäri Wilhelm Leopold Olanderin (1851–1896) kanssa 1889.

Inez Borgin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Anni (kappaleessa *Viimeinen ponnistus*), Ilmarisen emäntä (*Kullervo*), Regan (*Kuningas Lear*), Ofelia (*Hamlet*), Emilia (*Othello*) ja nimiosa kappaleessa *Ainamo*.

Lähteet
-------

* Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, Kustannusliike Opas, Viipuri 1930
* Digi.lib.helsinki.fi
* Pp.htv.fi[vanhentunut linkki]
**Memoria** on vuonna 2021 valmistunut Apichatpong Weerasethakulin ohjaama elokuva. Sen pääosaa näyttelee Tilda Swinton. Elokuva sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 15. heinäkuuta 2021, ja laajempaan levitykseen se pääsi vuoden 2022 aikana. *Memoria* oli Kolumbian ehdotus parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-ehdokkaaksi vuoden 2022 Oscar-gaalassa, mutta sitä ei lopulta valittu ehdolle.

Juoni
-----

Kolumbiassa asuva Jessica (Tilda Swinton) herää eräänä aamuna kovaan, jysähtävään ääneen, jota muut ihmiset eivät mitä ilmeisimmin kuule. Tapauksen vaivaama Jessica pyrkii nuoren äänisuunnittelija Hernánin (Juan Pablo Urrego) avulla luomaan kuulemansa äänen uudelleen, siinä lopulta onnistuen. Ääni ei jätä Jessicaa rauhaan, ja hän kuulee sen milloin missäkin, ja lopulta hän päättää lähteä yksin maaseudulle. Siellä hän kohtaa miehen, jonka nimi on myös Hernán, ja he keskustelevat miehen oudosta yhteydestä maahan ja heidän omituisesti yhdistyvistä muistoistaan.

Vastaanotto
-----------

Elokuvasivusto Rotten Tomatoes ilmoittaa 88 prosentin kriitikoista antaneen *Memorialle* positiivisen arvostelun. Sivustolla arvostetaan sitä, miten ohjaaja Weerasethakulin ensimmäinen englanninkielinen elokuva onnistuu säilyttämään ohjaajalle ominaisen lyyrisen elokuvakielen. *Helsingin Sanomien* elokuvakriitikko Juho Typpö antoi *Memorialle* täydet viisi tähteä; Typpö kirjoittaa *Memorian* olevan "Apichatpong Weerasethakulia omimmillaan. Verkkainen, rauhallinen, meditatiivinen, monitasoinen. Ja mestariteos".

Elokuvalehti *Episodin* kriitikko Maria Lättilä puolestaan antoi *Memorialle* kaksi tähteä viidestä. Hän kirjoittaa: "Weerasethakul ei tarjoa katsojalle vastauksia vaan pinoaa kysymystä toisen päälle. Se on ahdistavaa ja saa katsojan usein tuntemaan itsensä voimattomaksi. Siinä itsessään on jotain kaunista ja ihailtavaa, ja *Memoria* onkin ennen kaikkea metafyysinen kokemus".

Lähteet
-------

1. ↑  'Memoria' representará a Colombia en los Premios Oscar 2022 *El Nuevo Siglo*.  28.9.2021. Viitattu 30.5.2022. (espanjaksi)
2. ↑  Memoria *Rotten Tomatoes*.  (englanniksi)
3. ↑  Typpö, Juha: Tilda Swintonin tähdittämä Memoria on verkkainen, hypnoottinen mysteeri – Jos sen antaa viedä mukanaan, kokemus on viiden tähden mestariteos *Helsingin Sanomat*.  19.5.2022. Viitattu 30.5.2022.
4. ↑  Lättilä, Maria: Memoria – elokuvan arvostelu *Episodi.fi*.  20.5.2022. Viitattu 30.5.2022.
Plaston Volvo-kuorma-auto talvisissa olosuhteissa **Plasto** on suomalainen lelutehdas, joka sijaitsee Ahvenanmaalla ja valmistaa muovista kestäviä leluja sekä Plastopak-nimisiä pakkauksia.

Tehtaan perusti vuonna 1954 Olof Geelnard. Työntekijöitä Plastolla on noin 50 henkilöä, liikevaihto 4–5 miljoonaa euroa. Kaikki tuotteet on valmistettu Ahvenanmaalla ja merkitty Avainlippu-tunnuksella. Leluista on ehkä suosituin ja tutuin iso kuorma-auto, muita ovat kolmipyöräinen polkutraktori ja perävaunu, potkumopo, lasten lumilapio, kola, ja lehtiharava, leikkiastiat, kylpyankka sekä Delfiini-uima-apu.

Vanhemmat lelut on suunnitellut pääasiassa Ingmar Gustafsson, hänen jälkeensä suunnitelusta on vastannut Timo Heino. Lelujen raaka-aineen valinnalla ja rakenteella ne on saatu kestäviksi sukupolvelta toiselle ja kestävät rikkoutumatta myös päiväkotikäytössä.

Plaston omisti aikoinaan perunalastuista ja muista elintarvikkeista tunnettu Chips, joka myi yrityksen vuonna 1997 Briolle. Vuonna 2004 ahvenanmaalainen sijoittajaryhmä osti Plaston takaisin suomalaisomistukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Plasto Plasto. Viitattu 8.2.2012.
2. 1 2 3 4  Hannu Lindell: Suomen suurin autotehdas.  *Tekniikan Maailma*, nro 13/2011, s. 40–41. Helsinki:  Otavamedia.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Plasto** Wikimedia Commonsissa

* Plaston sivut
* Yle Areena: Arjen designia - Plaston muovilelut
Malli pinaatin plastosyaniinin rakenteesta
**Plastosyaniini** on useissa kasveissa sekä yhteyttävissä levissä ja syanobakteereissa esiintyvä kuparia sisältävä proteiini. Tämä proteiini osallistuu fotosynteesin niin kutsuttuihin valoreaktioihin ja toimii niissä elektroneja siirtävänä proteiinina.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Kuparin sitoutuminen plastosyaniiniin
Plastosyaniinin eristi ensimmäisenä japanilainen biokemisti Sakae Katoh vuonna 1962 viherleviin kuuluvasta lajista *Chlorella ellipsoidea*. Plastosyaniini on suhteellisen pienikokoinen proteiini. Se koostuu 99 aminohaposta ja sen molekyylimassa on 10,5 kDa. Kaikkien kasvilajien plastosyaniinin aminohapposekvenssissä on yhteistä noin kaksi kolmasosaa. Plastosyaniini sitoutuu kupari-ioniin neljällä aminohapolla, jotka ovat kaksi histidiiniä, kysteiini ja metioniini. Histidiinit sitoutuvat kupari-ioniin imidatsolirenkaan typpiatomien välityksessä ja kysteiini ja metioniini sitoutuvat rikkiatomien välityksellä. Plastosyaniinin kolmiulotteinen rakenne on niin kutsuttu β-tynnyrirakenne, joka koostuu β-laskoksista. Kolmiulotteisessa rakenteessa hydrofobiset aminohapot ovat suuntautuneet tynnyrin sisäpuolelle ja tämä tekee proteiinista suhteellisen hyvin veteen liukenevan. Plastosyaniini on väriltään sinistä johtuen proteiiniin sitoutuneesta kupari-ionista.

Plastosyaniinia esiintyy kasveissa ja levissä viherhiukkasten yhteyttämiskalvostojen eli tylakoidien sisällä. Plastosyaniini vastaanottaa elektroneja sytokromi-b6f-kompleksilta, jolloin proteiinin kupari-ioni pelkistyy hapetusluvulta +II hapetusluvulle +I. Tämän jälkeen plastosyaniini kulkeutuu yhteyttämiskalvoston sisällä proteiinille nimeltä P700+ ja luovuttaa tällä elektroneja. Samalla kupari-ioni hapettuu jälleen hapetusluvulle +II. Sytokromi-b6f-kompleksi on osa niin kutsuttua fotosysteemi II:ta ja P700+ on osa niin kutsuttua fotosysteemi I:tä. Plastosyaniini toimii elektroninsiirtäjänä näiden kahden yhteyttämisen fotosysteemien välillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas Scott,Eric Ian Mercer: *Concise encyclopedia biochemistry and molecular biology*, s. 525. Walter de Gruyter, 1997. ISBN 978-3110145359. (englanniksi)
2. 1 2 3  Jeremy M. Berg, John L. Tymoczko & Lubert Stryer: *Biochemistry, 6th Edition*, s. 551. W. H. Freeman and Company, 2006. ISBN 978-0-7167-8724-2. (englanniksi)
3. 1 2  Bacon Ke: *Photosynthesis*, s. 35. Springer, 2001. ISBN 978-0-7923-6334-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.4.2017). (englanniksi)
4. 1 2  Margaret E. Farago: *Plants and the Chemical Elements*, s. 128–129. John Wiley & Sons, 2008. ISBN 978-3-527-61590-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.4.2017). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Plastosyaniini**.
* InterPro Protein sequence analysis & classification: Plastocyanin (IPR002387) (englanniksi)
* UniProtKB: PETE – Plastocyanin, chloroplastic precursor (P00289) (englanniksi)
Mary Jackson vuonna 1979.
**Mary Jackson** (o.s. **Winston**, 9. huhtikuuta 1921 – 11. helmikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen matemaatikko ja ilmailutekniikan insinööri NACA:ssa josta vuonna 1958 tuli osa NASA:aa. Hän työskenteli valtaosan urastaan Langleyn tutkimuskeskuskessa Hamptonissa, Virginiassa. Hän aloitti laskijana afroamerikkalaisten naisten ryhmässä vuonna 1951, ohjaajanaan Dorothy Vaughan. 

Vuonna 1953 Jackson siirtyi Kazimierz Czarneckin ryhmään, joka teki kokeellista tutkimusta tuulitunnelissa. Czarneckin rohkaisemana Jackson haki jatkokoulutukseen insinööriksi. Rotuerottelun vuoksi hänen täytyi hakea erityislupaa voidakseen osallistua valkoisten oppitunneille. Vuonna 1958 hänestä tuli ensimmäinen afroamerikkalainen nainen, joka työskenteli NASA:ssa insinöörinä. 

Vuonna 1978, todettuaan johtotehtäviin etenemisen mahdottomaksi, Jackson hakeutui HR-tehtäviin. Näissä tehtävissä hän työskenteli auttaakseen muita naisia ja vähemmistöjen edustajia eteenpäin urallaan. 

Jackson on yksi keskushahmoista Margot Lee Shetterlyn kirjassa ja siitä tehdyssä elokuvassa Hidden Figures - varjoon jääneet.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mary Jackson | Biography & Facts *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 12.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Sarah Loff: Mary W. Jackson Biography *NASA*.  22.11.2016. Viitattu 12.4.2021.
3. ↑  Mary Jackson *Biography*. Viitattu 12.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* zbMATH

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kahdentuminen. DNA-molekyylin kaksoiskierre on purkautunut ja uudet juosteet ovat alkaneet rakentua mallijuosteiden rinnalle.
**DNA:n kahdentuminen** eli **replikaatio** on elävissä eliöissä tapahtuva biologinen prosessi, jossa DNA-molekyyli kahdentuu, jotta perinnöllinen tieto voidaan siirtää solunjakautumisessa tytärsoluihin. Kahdentuminen tapahtuu solukierron kasvuvaiheen S-vaiheen aikana hieman ennen solunjakautumista ja sen nopeuttajana toimii DNA-polymeraasientsyymi. Kehityskulku alkaa DNA-kaksoisjuosteen avautumisella ja kierteisyyden purkautumisella. Molempien juosteiden rinnalle rakentuu niiden mallin mukaan uudet juosteet. Lopputuloksena kahdentumisessa syntyy kaksi DNA-molekyylia, jotka ovat keskenään ja alkuperäisen DNA-molekyylin kanssa samanlaisia.

Kahdentumisen vaiheet
---------------------

### Kaksoiskierteen purkaminen

Kahdentuminen edellyttää DNA-molekyylin kaksoiskierteisen rakenteen purkautumista, jotta kummankin juosteen rinnalle voi rakentua uusi juoste. Aluksi helikaasientsyymi avaa kaksoiskierteen ja topoisomeraasientsyymi purkaa juosteiden väliset jännitteet.

Kahdentumishaarukka. DNA-polymeraasi lukee juosteita suunnassa 3'-5' ja kirjoittaa juosteita suunnassa 5'-3'. DNA-polymeraasi pystyy kiinnyttymään vain nukleotidin 3'-päähän eli OH-päähän.
### Valmistuminen

Kaksoiskierteen purkauduttua muodostuu kahdentumishaarukka, jossa uusia DNA-juosteita aletaan valmistaa tumassa valmiina olevista nukleotideista. Nukleotidit pariutuvat DNA-juosteiden nukleotidien kanssa emäspariperiaatteen mukaisesti. Uudet nukleotidit liittyvät toisiinsa, jolloin uusi DNA-juoste vähitellen rakentuu. Koska kahdentumista nopeuttava DNA-polymeraasi lukee DNA-juostetta suunnassa 3'-5', ja voi koodata vain 5'-3' -suunnassa, toinen juoste rakentuu Okazakin fragmenteiksi kutsutuissa pienissä pätkissä, jotka ligaasi eli liittäjäentsyymi liittää lopuksi yhteen. Valmistuksen lopputuloksena syntyy kaksi DNA-molekyylia, joissa molemmissa toinen juoste kuului alkuperäiseen DNA-molekyyliin.

### Kahdentumisvirheiden korjaus

Kun DNA-polymeraasi on kopioinut kummatkin DNA-juosteet kahdeksi sisarkromatidiksi, alkaa se vertaamaan jäljentämiään DNA-juosteita alkuperäisiin. DNA-polymeraasi korjaa havaitsemansa yhden nukleotidin jäljennysvirheet itse, mutta jos suuri pätkä DNA-juostetta on vaurioitunut, tarvitaan useampia korjaajaentsyymejä. Katkaisuentsyymi katkaisee virheellisen pätkän irti, DNA-polymeraasi jäljentää tilalle uuden juosteen ja liittäjäentsyymi liittää uuden pätkän DNA-juosteeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikrobiologia:replikaatio – Tieteen termipankki *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 14.8.2016.
2. 1 2 3  Cox, Lynne: "1", *Molecular Themes in DNA Replication*, s. 1–15. Royal Society of Chemistry, 2009. ISBN 978-0-85404-164-0. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.4.2012). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Replikaatio** Wikimedia Commonsissa
**Launeen kirkko** on Lahdessa sijaitseva evankelis-luterilainen kirkko, jonka suunnitteli helsinkiläinen arkkitehti Erik Lindroos. Rakennus otettiin käyttöön vuonna 1953 seurakuntakeskuksena. Launeen seurakunnan jäsenmäärä kuitenkin kasvoi huomattavasti, joten rakennukseen tehtiin laajennus jo vuonna 1958. Sen yhteydessä rakennettiin kellotapuli ja kirkkosalia levitettiin etelän suuntaan. Laajentamisen jälkeen seurakuntakeskus vihittiin kirkoksi. Launeen kirkko peruskorjattiin vuosien 2000 ja 2001 aikana.

Launeen kirkko on toiseksi vanhin säilynyt evankelis-luterilainen kirkkorakennus Lahdessa Nastolan kirkon jälkeen.

Arkkitehtuuri
-------------

Launeen kirkko on rakennettu vaaleaksi rapatusta tiilestä. Katto on punertavaa savitiiltä. Lahden kaupungin rakennushistoriaselvityksessä kirkon sanotaan kuvaavan 1950-luvun "hienopiirteistä intiimiä arkkitehtuuria". Launeen kirkko suojeltiin asemakaavalla vuonna 2010.

Launeen kirkkosalissa toistuva teema on tiimalasin muoto. Arkkitehti Lindroos käytti muotoa esimerkiksi alttarikaiteessa ja penkeissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Niskanen, Riitta: *Selvitys Lahden sodanjälkeisestä rakennusperinnöstä*, s. 78. Lahti: Lahden historiallinen museo, 2012. ISBN 987-952-5749-35-9. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.1.2015).  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Lahden seurakuntayhtymä: Launeen kirkko *lahdenseurakuntayhtyma.fi*. Viitattu 5.1.2015. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Nastolan kirkko *Lahden seurakuntayhtymä*. Viitattu 18.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Lahden seurakuntayhtymä, Launeen kirkko
**HMS Hogue** oli Britannian kuninkaallisen laivaston 74-tykkinen Armada-luokan kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Armada-luokka*
Alus tilattiin 1. lokakuuta 1806 Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin huhtikuussa 1808. Alus laskettiin vesille 3. lokakuuta 1811 ja valmistui sekä varustettiin Woolwichissa 7. lokakuuta 1811 – 25. tammikuuta 1812. Valmistuskustannukset olivat 76 715 puntaa ja varustamiseen kului lisäksi 1 429 puntaa.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen joulukuussa 1811 Texelin operaatioon päällikkönään Thomas Capel. Alus lähti Pohjois-Amerikkaan 14. tammikuuta 1813 kommodori William Hothamin lippulaivana.

Alus oli lokakuusta 1814 aina kesäkuuhun 1816 41 432 punnalla korjattavana Chathamin telakalla, mistä se siirrettiin Sheernessin reserviin. Alus myytiin romutettavaksi 1865.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793–1817 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 79
**Pienanjärvi** sijaitsee Puolangan ja Vaalan rajalla Puokiolta viitisen kilometriä linnuntietä lounaaseen.

Järvi on pitkänomainen kaakko-luodesuunnassa, ja sen pituus on neljä kilometriä. Leveimmillään järvi on kilometrin levyinen ja kapeimmillaan 500 metriä leveä. Järven pinta-ala on 302 hehtaaria, ja sen rantaviivan pituus on 11,6 kilometriä. Järven tilavuudeksi on laskettu 5,05 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00505 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,7 metriä ja suurin syvyys 3,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven eteläosassa. Järvellä on kaksi pientä nimetöntä saarta. Puolangan ja Vaalan välinen raja kulkee järven halki siten, että luoteispää kuuluu Vaalaan ja kaakkoispää Puolankaan.

Järven rannat ovat pääosin metsämaata tai soistunutta metsämaata. Järvellä on noin 20 taloa tai vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet järven länsipuolelta kulkevalta seututieltä 800 tai kaakosta yhdystieltä 8832. Asutus painottuu järven pohjoisrannalle.

Pienanjärvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Ylä-Oulujoen alueen (59.2) Pienanjärven valuma-alueella (59.27), jonka Pienanjärven–Mätäsjärven alueeseen (59.271) se kuuluu. Vedenpinnan korkeus on 150,7 mpy. Järven kaakkoispäähän laskee Mätäsjärvestä tuleva Kitkanjoki. Sen lisäksi järveen tulee useita suo-ojia. Pohjoispuolen Puokiojärvestä Pienanjärven erottaa vain kapea kannas, mutta järvien välinen vesiyhteys on idästä päin Puokionjoen, Mätäsjärven ja Kitkanjoen kautta. Pienanjärven laskujoki on luoteiskulmasta lähtevä Tervajoki, joka laskee Otermanjärveen Joensuunperällä Vaalassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pienanjärvi (59.271.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 17.7.2022.
2. 1 2 3 4  Pienanjärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 17.7.2022.
**Kuoleman vaellus** on taiteilija Magnus Enckellin symbolistinen lyijykynä- ja vesivärityö paperille vuodelta 1896. Kooltaan työ on 50,5 cm × 67,5 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, jonne se hankittiin vuonna 1926.

Akvarellissaan *Kuoleman vaellus* Magnus Enckell tarkastelee ohi kiiruhtavaa kuolemaa etäältä, ikään kuin ulkopuolisena. Kuolema-hahmo kulkee siinä aukealla talvimaisemassa, yksinäisenä, kohmeisena, paljain käsin ja jaloin. Luonnosmaisesti maalattu kuolema on pukeutunut synkkiin mustiin vaatteisiin ja luo realistisen, läheisen tunnun talven hiljaista maisemaa vasten. Aika on jähmettynyt koskemattomaan lumen pintaan ja hiljaisuuteen, mutta kuolema ei levähdä vaeltaessaan. Enckellin vaeltava kuolema aihe oli tuttu Suomessa, varsinkin sen itäosissa. Siellä eli voimakkaana kuva personoidusta kuolemasta, joka kulki kylästä kylään, milloin ruton milloin horkan, ruven tai tautiukon lailla. Sen Magnus Enckell kuvaa tässä työssään tutuksi, mutta kuitenkin niin ei-toivotuksi vieraaksi talvimaisemaan.

Keväällä 1896 Enckell oleskeli usean kuukauden ajan Pietarissa. Aivan varmaa ei ole, onko akvarelli maalattu tuon matkan aikana vai jo vähän sitä ennen; kuitenkin tiedetään, että se valmistui kevättalvella 1896.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vihanta, Ulla: *Tuntematon horisontti: Suomen taidetta 1870–1920*. Näyttelyluettelo. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2000. ISBN 951-53-2130-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla.