recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Cameron Howard Winklevoss** (s. 21. elokuuta 1981 Southampton, New York) on yhdysvaltalainen uransa jo päättänyt soutaja, yrittäjä ja liikemies. 193 senttimetriä pitkä ja 96 kilogrammaa painava Winklevoss edusti urallaan Saugatuck Rowing Clubia.

Soutu-ura
---------

Winklevoss osallistui identtisen kaksoisveljensä Tyler Winklevossin kanssa kaksikkoon vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä sijoittuen kuudenneksi. Winklevossit olivat mukana voittamassa kultaa kahdeksikosta ja hopeaa perämiehettömästä nelosesta vuoden 2007 Pan-Amerikan kisoista Rio de Janeirosta. Winklevossin veljekset päättivät soutu-uransa vuonna 2012.

HarvardConnection
-----------------

Winklevossin veljekset tunnetaan todennäköisesti parhaiten heidän yhdessä Divya Narendran kanssa vuonna 2003 kehittelemästään yliopistojen välisestä viestintäpalvelusta HarvardConnectionista (myöhemmin ConnectU), joka sai nimensä kolmikon opiskelupaikasta Harvardin yliopistosta. He pyysivät projektiin mukaan erästä lahjakasta Harvardin opiskelijaa Mark Zuckerbergiä, joka otti ideaa HarvardConnectionista parantaakseen omaa työn alla olevaa hieman samankaltaista viestintäpalveluaan Facebookia. Facebookin noustua suosituksi Winklevossit ja Narendra haastoivat Zuckerbergin oikeuteen suullisen sopimuksen rikkomuksesta ja varastamisesta ja saivat 65 miljoonan dollarin korvausmaksun.

Cameron Winklevoss perusti sosiaalisen median sivuston *Guest of a Guest* yhdessä Rachelle Hruskan kanssa vuonna 2008. Nykyisin Winklevossin veljeksillä on oma yritys, vuonna 2012 perustettu yritystoiminnan aloituksen rahoittamiseen erikoistunut Winklevoss Capital Management.

Elokuva
-------

Vuonna 2010 sai ensi-iltansa elokuva *The Social Network*, joka kertoo Facebookin syntytarinan. Cameron Winklevossia esittää elokuvassa Armie Hammer.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  *Cameron Winklevoss* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Karl Runar Lillandt** (s. 24. helmikuuta 1944 Tiukka) on suomalainen maanviljelijä ja elinkeinoelämän vaikuttaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Lillandtin vanhemmat olivat maanviljelijä, kunnallisneuvos Karl Ivar Lillandt ja Hilma Irene Erlands. Hänen puolisonsa oli Berit Lillandt. Runar Lillandt kävi keskikoulun, Oriveden Opiston ja Korsholman maanviljelyskoulun. Hän on ollut vuodesta 1967 maanviljelijä Tiukassa eli vuodesta 1973 Kristiinankaupungissa. Lillandtilla on ollut lukuisia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä, mukaan lukien Osuuskunta Pohjanmaan Lihan edustajisto ja hallintoneuvosto, jonka puheenjohtajana hän toimi, Atrian hallintoneuvosto ja hallitus, A-Tuottajat Oy:n hallitus, Osuuskunta Metsäliiton hallintoneuvosto, jonka puheenjohtajana hän toimi, sekä Metsä-Serla Oyj:n, vuodesta 2001 M-real Oyj, hallitus. Lillandt on osallistunut myös Euroopan maatalousliiton (CEA) metsäkomission ja osuustoimintakomission toimintaan. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kotilainen, Sofia: Maanviljelysneuvos Runar Lillandt (1944–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 6.5.2023.
**Fitim Latifi** (s. 2. heinäkuuta 1990 Vučitrn) on kosovolaissyntyinen suomalainen ammattinyrkkeilijä. 180 senttimetriä pitkä Latifi kilpailee keskisarjassa.

Amatöörinä Latifi saavutti muun muassa nuorten SM-kultaa sekä aikuisten SM- ja PM-hopeaa. Ammattilaisdebyyttinsä hän teki kesäkuussa 2012 Porvoossa Andrej Cepuria vastaan, voittaen hänet pisteillä. Kahdeksannessa ammattilaisottelussaan, marraskuussa 2013 Timo Lainetta vastaan, Latifi otti kahdeksannen voittonsa ja saavutti keskisarjan Suomen mestarin tittelin.

Tammikuussa 2014 Latifi pahoinpiteli veljiensä kanssa noin 40-vuotiaan ulkomaalaistaustaisen miehen. Latifi sai tästä vuoden ja kahdeksan kuukautta ehdollista vankeutta sekä 35 000 euron sakot. Suomen Ammattinyrkkeilyliitto hyllytti myös Latifin lisenssin ja hän otteli ensimmäistä kertaa yhdeksän vuoden tauon jälkeen Milos Pavićevićia vastaan voittaen hänet. 

Latifi muutti perheineen nuorena Kosovosta Suomeen, Latifi on Kosovo-Albaani etnisyydeltään.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2  Wuorela, Miika: Se paha poika - nyrkkeilijä, joka hakkaa. Urheilulehti 41/2015, s. 4-15
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Sulo Eelis Seteri** (loppuvuoteen 1936 saakka **Sulo Elis Cederström**, 11. helmikuuta 1903 Valkeala – 26. kesäkuuta 1944 Karisalmi, Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen ampuja. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa 25 metrin kaksintaisteluammunnassa, lajissa, joka myöhemmin sai nimekseen olympiapistooli, ja sijoittui 26:nneksi. Seteri oli ammatiltaan sotilasohjaaja ja hänen sotilasarvonsa oli kapteeni. Hän kaatui Karjalankankaalla jatkosodassa, ja hänet haudattiin Kouvolan vanhalle hautausmaalle.

Seteri voitti Helsingin MM-kilpailuissa 1937 kultaa kaksintaisteluammunnan joukkuekilpailussa ja sijoittui seitsemänneksi henkilökohtaisessa kilpailussa. Luzernin MM-kilpailuissa 1939 hän sijoittui joukkuekilpailussa seitsemänneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa 21:nneksi. Hän voitti isopistoolin kuvioammunnan Suomen-mestaruuden vuonna 1943.

Joukko-osastot
--------------

* Talvisota: 23.10.1939 - 15.05.1940 KymSk
* Jatkosota: 11.06.1941 - 23.08.1942 PKymSkp
* Jatkosota: 24.08.1942 - 02.11.1942 3./JR 25
* Jatkosota: 03.11.1942 - 20.11.1942 9./JR 25
* Jatkosota: 21.11.1942 - 26.06.1944 12./JR 25

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Arponen, Antti O. & Kasila, Markku & Peltola, Vesa-Matti: *He antoivat kaikkensa – Viime sodissa menehtyneet suomalaiset mestariurheilijat*, s. 378. Auditorium, 2014. 978-952-7043-03-5.
2. 1 2 3 4  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 27. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
3. 1 2  Sulo Seteri *Olympedia*.  (englanniksi)
4. ↑  Santala, Lauri (toim.): *Olympialaiskisat – V osa*, s. 350. WSOY, 1936.
5. 1 2  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 44–45. Otava, 1970.
6. ↑  Sotapolku.fi - Seteri (Ent Cederström), Sulo Eelis *www.sotapolku.fi*. Viitattu 27.11.2021.
7. ↑
8. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 140. Otava, 1970.
**Ilmianto** tarkoittaa sitä, että joku henkilö antaa ilmi viranomaiselle jonkun toisen henkilön epäillyn väärinkäytöksen. Termi liittyy erityisesti rikosilmoituksen tekemiseen poliisille. Poliisilla on velvollisuus vastaanottaa kaikki ilmiannot ja tutkia ne asiaankuuluvalla vakavuudella. Ilmiannon teko poliisille tarkoittaa tutkintapyyntöä eli rikosilmoitusta, joka laaditaan ilmiantajan kertoman perusteella.

Esitutkinnan eli rikostutkinnan käynnistämistä varten poliisi tarvitsee mahdollisimman tarkan kuvauksen siitä, mitä on tapahtunut ja ketkä ovat asianosaisia. Asianosaisia ovat asianomistaja ja rikoksesta epäilty henkilö/henkilöt. Rikosilmoituksen jättämisen jälkeen käynnistetään esitutkinta, jossa tutkitaan onko rikos tapahtunut ja esitutkinnan pohjalta laaditaan tutkintapöytäkirja. Asianomistajarikoksia poliisi ei tutki ellei asianomistaja vaadi rangaistusta. Poliisitutkija voi keskeyttää esitutkinnan varhaisessa vaiheessa tai tutkintapöytäkirjan valmistuttua. Vaikka valmistunut tutkintapöytäkirja toimitettaisiin syyttäjälle, syyttäjä voi jättää syyttämättä.

Tahallinen väärien tietojen antaminen on rangaistava teko. Väärä ilmianto on rikos (15 luku 6 §). Joka antaa esitutkinta- tai muulle viranomaiselle taikka tuomioistuimelle väärän tiedon ja siten aiheuttaa vaaran, että ilmiannettu pidätetään, vangitaan tai joutuu muun pakkokeinon kohteeksi tai joutuu syytteeseen tai tuomitaan rangaistukseen tai muuhun rikosoikeudelliseen seuraamukseen virheellisin perustein, on tuomittava väärästä ilmiannosta sakkoon tai vankeuteen enintään kolmeksi vuodeksi.

Kelan etuuksien väärinkäytösepäilyt ilmoitetaan ensimmäisenä Kelan vakuutuspiiriin. Kelan vakuutuspiirissä kaikki väärinkäytösepäilyt tutkitaan, ja monet saatetaan havaita aiheettomiksi tai niistä ei löydetä tarpeeksi näyttöä.

Kartelli paljastetaan tekemällä ilmianto kilpailu- ja kuluttajavirastolle.

Aiheesta muualla
----------------

* Poliisi: Nettivinkki
**Sulo Aate Malm** (4. elokuuta 1895 Ropsu, Inkerinmaa – 4. huhtikuuta 1959) oli Suomen armeijan eversti, joka sodanaikana vastasi sotavangeista.

Malm kävi venäläistä jalkaväen upseerikoulua ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Venäjän 130. jalkaväkirykmentissä. Hän haavoittui ja joutui Itävaltaan sotavankeuteen vuosiksi 1915–1918. Malm astui Suomen armeijan palvelukseen 5. syyskuuta 1919 luutnanttina. Hän palveli Viipurin rykmentissä 1919–1921 ja osallistui myös Viron vapaussotaan sekä Aunuksen retkeen. kenttätykistörykmentti 3:ssa (KTR 3) hän oli nuorempana upseerina, patterinpäällikkönä, aliupseerikoulun johtajana sekä patteristonkomentajana 1921–1928. Sotakorkeakoulun yleisen osaston hän kävi 1927–1929. Tämän jälkeen hän toimi yleisesikuntaupseerina 1. divisioonassa 1929–1930. Puolustusministeriössä toimistopäällikkönä hän toimi 1930-1939. Vuodesta 1939 alkaen hän toimi Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkönä.

Talvisodan aikana Malm toimi Päämajan järjestelyosaston päällikkönä. Jatkosodassa Malm toimi aluksi Jalkaväkirykmentti 11 komentajana 9. lokakuuta 1941 saakka. Sen jälkeen hän toimi Päämajan järjestelyosaston päällikkönä, toukokuusta järjestelyosaston sotavankitoimiston päällikkönä, ja lokakuusta 1943 sotavankikomentajana. Näissä tehtävissä Malm vastasi käytännössä vuoden 1942 alusta ylimpänä päällikkönä suomalaisten hallussa olleiden sotavankien kohtelusta. Jatkosodan aikana suomalaisten hallussa olleista 67 000 sotavangista kuoli noin 30 prosenttia.

Malm tuomittiin sodan jälkeen sotaylioikeudessa sakkoihin asiakirjojen tuhoamisesta, sillä hän oli syys-lokakuun vaihteessa 1944 polttanut kenraaliluutnantti Lennart Oeschin käskystä sekä Yleisesikunnan että Päämajan kappaleet tutkimusasiakirjoista, jotka koskivat Oeschin ja hänen vävynsä, sotavankileirin komentajana toimineen Eero Neron vastuulla olevalla leirillä tapahtuneita surmia. Myöhempien tutkimusten perusteella Nero tuomittiin elinkautiseen 33 taposta ja Oesch sai kolme vuotta vankeutta 17 sotavangin kuolemantuottamuksesta.

Ylennykset: luutnantti 1919, kapteeni 1922, majuri 1926, everstiluutnantti 1930, eversti 1940.

Lähteet
-------

* Kujala, Antti: *Vankisurmat: Neuvostosotavankien laittomat ampumiset jatkosodassa*. Helsinki: WSOY, 2008. ISBN 978-951-0-33761-5.
* PohPr Perinnejoukot (Arkistoitu – Internet Archive) luettu 19.1.2009

### Viitteet

1. ↑  Kujala 2008, s. 221, 225–226.
2. ↑  Kujala 2008, s. 311.
3. ↑  Kujala 2008, s. 198–199, 209–210.
**Vaaksiaishämähäkki** (*Pholcus phalangioides*) on hyvin pitkäjalkainen vaaksiaishämähäkkien heimoon kuuluva hämähäkkilaji. Laji on kotoisin maapallon trooppisilta seuduilta, mutta on levinnyt voimakkaasti ihmisen toiminnan seurauksena. Vaaksiaishämähäki tavattiin Suomessa ensimmäisen kerran Espoon Kilossa vuonna 2000 ja nykyisin lajilla on vakiintunut kanta.

Ulkoisesti vaaksiaishämähäkki pitkine jalkoineen muistuttaa muiden heimon lajien tapaan silmiinpistävän paljon lukkia, jollaiseksi sitä onkin helppo erehtyä luulemaan. Täysikasvuinen hämähäkki on pituudeltaan 7–10 mm, mutta raajojen kärkiväli voi olla jopa kymmenen senttimetriä. Hämähäkki on suurelta osin läpikuultava. Eläin on väritykseltään vaalean kellanharmaa ja sukupuolet muistuttavat paljon toisiaan. Eteläisimmässä Euroopassa vaaksiaishämähäkki esiintyy luolissa, mutta pohjoisempana – kuten Suomessa – se elää yksinomaan rakennusten sisätiloissa. Vaaksiaishämähäkki kutoo vaakatasoon löysän, sotkuisennäköisen verkon, jonka alapinnalla se roikkuu. Verkon ansiosta se on helppo erottaa lukeista, jotka eivät kudo koskaan verkkoa. Mikäli hämähäkkiä häiritään, se alkaa värisyttää verkkoaan voimakkaasti, jolloin eläimen hahmo saalistajan silmissä sumenee.

Vaaksiaishämähäkki saalistaa erityisesti muita hämähäkkejä, mutta sille kelpaavat myös erilaiset hyönteiset. Ravinnon ollessa niukkaa, lajilla esiintyy myös kannibalismia.

Naaras kantaa munia leuoissaan, eikä useimmista muista hämähäkeistä poiketen tee niille kunnollista seittikoteloa.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. 1 2
5. ↑  Michael J. Roberts: "Spiders of Britain and North Europe", Collins 1996, s. 98

Aiheesta muualla
----------------

* Hyönteisfoorumi: Keskustelua Suomen vaaksiaishämähäkkihavainnoista
* Spinne des Jahres 2003 - Die große Zitterspinne (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1164137
* Wikispecies: Pholcus phalangioides
* ADW: Pholcus\_phalangioides
* AFD: Pholcus\_phalangioides
* Araneae: 1014
* BioLib: 446
* BOLD: 24703
* BugGuide: 9610
* CoL: 4GL9C
* EoL: 1183595
* EPPO: PHLUPH
* EUNIS: 227241
* Fauna Europaea: 352416
* Fauna Europaea (new): f8b03991-2d82-4c41-adb8-af57db7a99c3
* GBIF: 2149937
* iNaturalist: 67328
* IRMNG: 10523794
* ISC: 116287
* ITIS: 865102
* NatureServe: 2.119281
* NBN: NBNSYS0000008639
* NCBI: 6932
* NZOR: 08125a1b-4619-4bf0-8b3d-37886efd4dfe
* uBio: 2015662
* WoRMS: 994576
* WSC: urn:lsid:nmbe.ch:spidersp:003744

 |

 |
**Korkyralaisten härkä** oli antiikin aikainen härkää esittänyt pronssiveistos, joka sijaitsi Apollonin pyhäkköalueella Delfoissa Kreikassa. Se ei ole säilynyt nykyaikaan.

Härkäveistos oli yksi tunnetuimpia Delfoihin annettuja votiivilahjoja. Se sai nimensä siitä, että sen lahjoittivat Korkyran kaupungin asukkaat saamansa poikkeuksellisen suuren tonnikalasaaliin kunniaksi. Tapaus on ajoitettu arkaaiselle kaudelle vuosiin 580–500 eaa. Veistoksen teki kuvanveistäjä Theopropos Aiginalainen.

Pausanias kertoo, että Korkyralla oli härkä, joka jätti joka päivä laumansa ja meni merenrannalle. Lopulta paimen seurasi härkää ja huomasi, että meri oli täynnään kaloja. Hän kutsui muut kaupunkilaiset apuun, ja he kiirehtivät rannalle, mutta eivät kyenneet pyydystämään kaloja. Tämän jälkeen korkyralaiset lähettivät lähettilään kysymään neuvoa Delfoin oraakkelilta. Tämä antoi neuvon uhrata härkä Poseidonille. Korkyralaiset tekivät näin, ja saivat tämän jälkeen pyydystettyä kalat. Saaliinsa tuoton kymmenyksillä he pystyttivät pronssihärän Delfoihin kiitokseksi. Toinen lahjoitus, mahdollisesti samanlainen härkä, tehtiin Olympiaan.

Nykyisin Delfoihin lahjoitetusta veistoksesta on säilynyt vain sen jalusta, joka sijaitsee alkuperäisellä paikallaan heti Delfoin Pyhän tien alussa sen oikealla puolella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The bronze bull of the Corcyreans at Delphi *The Delphi Guide*. Viitattu 18.1.2021.
2. ↑  Delphi Department of Classics and Ancient History, University of Warwick. Viitattu 18.1.2021.
3. 1 2 3  W. S.: A Statuette of a Bull.  *The Bulletin of the Cleveland Museum of Art*, Mar. 1931, 18. vsk, nro 3, s. 52–54. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 10.9.3.
**Sulo Olavi Laakio**, vuoteen 1935 **Lindholm** (4. helmikuuta 1918 Perniö – 30. huhtikuuta 2000 Salo) oli suomalainen osuustoiminnallisten liikeyritysten johtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Laakion vanhemmat olivat seppä Karl August Lindholm ja Julia Augusta Veijo ja puoliso vuodesta 1947 Hillevi Sylvia Lehtinen. Laakio kävi keskikoulun 1935, Suomen Osuuskauppakoulun ja Hankkijan maataloustavara- ja kauppaopinkurssin 1939 ja liikkeenhoitajakurssin 1946. Hän oli Perniön Osuuskaupan harjoittelija ja liikeapulainen 1933–1939, Askolan Osuuskaupan päämyymälän hoitaja 1941–1945, Salon Seudun Osuuskaupan myymäläntarkastaja 1945–1947, Perniön Osuuskaupan myymälänhoitaja 1947–1951, Paimion Kauppaosuuskunnan apulaisjohtaja 1951–1952, Alastaron Osuuskaupan liikkeenhoitaja 1953–1954, Perniön Osuuskaupan toimitusjohtaja 1955–1958 ja Salon Seudun Osuuskaupan toimitusjohtaja 1958–1978. Laakiolla oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. SOK:n hallintoneuvoston jäsen hän oli 1971–1980. Laakio oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sulo Laakio *Biografiasampo*. Viitattu 8.11.2022.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Toimelias liikeapulainen eteni toimitusjohtajaksi. Kauppaneuvos Sulo Laakio. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  25.5.2000. Viitattu 8.11.2022.
**Fitzroy Dunkley** (s. 20. toukokuuta 1993) on jamaikalainen pikajuoksija. Hän edustaa LSU-seuraa ja on pituudeltaan 188 cm.

Dunkley kilpaili vuoteen 2014 saakka kolmiloikassa ja korkeushypyssä sekä osallistui 4 × 400 metrin viestijuoksuihin. Vuodesta 2015 hän on kilpaillut pikajuoksuissa päämatkanaan 400 metrin juoksu.

Dunkley karsiutui Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 400 metrin välierissä ja kuului neljänneksi sijoittuneeseen Jamaikan viestijoukkueeseen. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä ja juoksi toisen osuuden hopeaa saaneessa Jamaikan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m | 21,49 | Tucson | 11. huhtikuuta 2015 |
| 400 m | 45,06 | Eugene | 10. kesäkuuta 2016 |
| korkeushyppy | 210 | Columbia Falls | 12. toukokuuta 2013 |
| kolmiloikka | 15,71 | Baton Rouge | 3. toukokuuta 2014 |

 | Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m | 21,30 | Albuquerque  | 5. helmikuuta 2016 |
| 400 m | 46,04 | Fayetteville | 27. helmikuuta 2016 |
| korkeushyppy | 210 | Baton Rouge | 1. maaliskuuta 2013 |
| kolmiloikka | 15,67 | College Station | 1. maaliskuuta 2014 |

 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fitzroy Dunkley JAM *tilastopaja.net*. Viitattu 27.8.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Vaaksinjärvi** (aiemmin **Vahaksenjärvi**) on karu, vähähumuksinen ja verraten syvä latvajärvi Nurmijärven Röykässä. Sen pinta-ala on 47,5 hehtaaria ja vesitilavuus 5,6 kuutiohehtometriä. Etäisyys Helsingin keskustasta on 38 kilometriä pohjoisluoteeseen. Vaaksinjärvi on saattanut syntyä meteoriitin iskusta.

Maantiede
---------

Vaaksinjärven ulottuvuus lounaasta koilliseen on 1,2 kilometriä ja kaakosta luoteeseen puolisen kilometriä. Selkeimmin erottuvat niemet ovat etelärannan Levonnokka ja pohjoisrannan Karjasaari. Noin seitsemän hehtaaria Vaaksinjärvestä on vähintään 20 metriä syvä. Järven koillisosa on matalaa.

Vaaksinjärven koillisosassa sijaitsee noin kahden hehtaarin laajuinen Isosaari, jonka länsi- ja eteläpuolella sijaitsee kaksi pientä saarta. Järven saarilla ja rantavyöhykkeellä on runsaasti huvila-asutusta. Koillisella rannalla sijaitsee pieni luonnonsuojelualue. Järveä ympäröivän maaston korkeus merenpinnasta on enimmillään noin 110 metriä.

Vaaksinjärvi laskee järven etelärannalta alkavaa Vaaksinojaa kaakkoon.

Vaaksinjärven vesitilavuus on 5 600 000 kuutiometriä. Järven ekologinen luokka määriteltiin vuosina 2008, 2013 ja 2019 erinomaiseksi. Veden happipitoisuuden vaihtelu on suurta vuodenajan ja syvyyden mukaan. Veden pH-arvo on liki neutraalia.

Vaaksinjärvi (21.055.1.001) kuuluu Vaaksinojan valuma-alueeseen (21.055), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vantaan päävesistössä (21). Toinen jakovaihe on Luhtajoen valuma-alue (21.05). Vaaksinjärvi sijaitsee Vaaksinojan valuma-alueen luoteisosassa ja se on alueen ainoa yli hehtaarin laajuinen vakavesi. Alueen keskiosassa sijaitsee alle hehtaarin laajuinen lampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vaaksinjärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 3.1.2023.
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 3.1.2023.
3. 1 2 3 4 5  Liisa Garcia: Nurmijärven järvien veden laatu 2018 - 2019. Keski-Uudenmaan ympäristökeskuksen julkaisuja 1/2020. Keski-Uudenmaan ympäristökeskus. Pdf-tiedosto. Viitattu 3.1.2023.
4. ↑  Vaaksinjärvi (21.055.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 3.1.2023.
5. ↑  Vaaksinojan valuma-alue (21.055) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 3.1.2023.
**Korkkikuori** eli **peridermi** on kasveissa oleva korkkisoluista sekä korkkitylppysoluista koostuva tiivis ja kova solukerros. Korkkikuorta voi muodostua kasvin juureen tai varteen tai molempiin. Korkkikuoren muodostuminen on seurausta korkkijällen toiminnasta, sillä korkkijällen solut jakautuvat ja näin syntyneistä uusista soluista muodostuu korkkisoluja ja korkkitylppysoluja. Muodostuessaan korkkikuoresta tulee kyseessä olevan kasvinosan ulkopinnan uusi rajoitussolukko.

Juurissa korkkikuori alkaa muodostua lieriökettoon eli perisykliin, ja juuren kasvaessa lieriöketon ulkopuolella olevat parenkyymisolukko ja ritsodermi kuluvat hiljalleen pois. Näin korkkikuoresta tulee lopulta vanhan juuren ulkopinnan rajoitussolukko.

Varressa korkkikuori muodostuu alkuperäisen kuorikerroksen ulkopuolelle.

Korkkikuoresta voi myöhemmin kehittyä kaarna.

Taloudellisesti käytettävä korkkiaines on pääasiassa korkkitammen (*Quercus suber*) korkkikuorta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tieteen termipankki (korkkikuori) *Tieteen termipankki*. Viitattu 11.4.2017. (suomeksi)
**Irondequoit** [ᵻˈrɒndəkɔɪt] on kunta New Yorkin osavaltion luoteisosassa Yhdysvalloissa Ontariojärven etelärannalla. Se kuuluu Monroen piirikuntaan ja on New Yorkin osavaltion kolmanneksi suurimman kaupungin Rochesterin koillinen esikunta. Vuoden 2010 väestönlaskennassa Irondequoitin asukasluku oli 51 692.

Kaupungin intiaanikielinen nimi tarkoittaa paikkaa, jossa maa ja vesi kohtaavat. Kaupungin länsirajan muodostaa Ontariojärveen laskeva Genesee-joki, itärajan kapea ja syvä Irondequoitin lahti ja etelässä kaupunki rajoittuu Rochesteriin.

Lähteet
-------

1. ↑  About Irondequoit (Arkistoitu – Internet Archive), Irondequoitin kaupunki. Viitattu 12.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Irondequoit** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Irondequoit
Vitaly Janelt syyskuussa 2019.
**Vitaly Janelt** (s. 10. toukokuuta 1998 Hampuri) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia.

Janelt siirtyi kotikaupungistaan Hampurista RB Leipzigin junioreihin kesällä 2014. Ensimmäiset aikuisten sarjaottelunsa hän pelasi huhti-toukokuussa 2017 ollessaan lainalla 2. Bundesliigan Bochumissa. Kesällä 2018 hän siirtyi Bochumin omistukseen, ja hän pelasi joukkueessa lainakaudet mukaan lukien 53 liigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia, helmikuussa 2019 Ingolstadtia ja helmikuussa 2020 Dynamo Dresdenia vastaan.

Janelt siirtyi lokakuussa 2020 Englannin mestaruussarjassa tuolloin pelanneeseen Brentfordiin. Hän pelasi kaudella 2020–2021 mestaruussarjassa 41 ottelua ja teki niissä kolme maalia: marraskuussa Queens Park Rangersia, helmikuun alkupuolella Middlesbrough'ta ja kolme viikkoa myöhemmin Stoke Cityä vastaan. Hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme nousukarsintaottelua ja teki 2–1-johtomaalin jälkimmäisessä välieräottelussa Bournemouthia vastaan. Brentford nousi karsinnan voittajana Valioliigaan.

Janelt pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa 13. elokuuta 2021 Arsenalia vastaan. Hän pelasi Brentfordin maalein 2–0 voittamassa ottelussa täydet minuutit. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Valioliigassa kaikkiaan 31 ottelua, joista 27 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin syyskuussa Liverpoolia ja tammikuussa Southamptonia sekä kaksi maalia huhtikuussa vierasvoitossa Chelseaa vastaan. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 35 valioliigaottelua, joissa 24 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki maalin elokuussa Evertonia, tapaninpäivänä Tottenhamia ja helmikuussa Crystal Palacea vastaan.

Janelt on pelannut Saksan alle 15-, alle 17-, alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän saavutti alle 17-vuotiaiden EM-hopeaa 2015 ja pelasi samana vuonna saman ikäluokan MM-kilpailuissa, joissa hän teki maalin Australiaa ja Argentiinaa vastaan. Hän voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2021 mutta ei kuulunut avauskokoonpanon pelaajiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vitaly Janelt Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Brentford – Englannin Valioliiga
1 Raya |
2 Hickey |
3 Henry |
5 Pinnock |
6 Nørgaard |
8 Jensen |
9 Schade |
10 Dasilva |
11 Wissa |
13 Jørgensen |
14 Ghoddos |
15 Onyeka |
16 Mee |
17 Toney |
18 Jansson |
19 Mbeumo |
20 Ajer |
22 Strakosha |
23 Lewis-Potter |
24 Damsgaard |
26 Baptiste |
27 Janelt |
30 Roerslev |
33 Stevens |
34 Cox |
Manageri Frank
**Helga Hulda Viola Sjöstedt** (8. helmikuuta 1908 Tampere – 29. lokakuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen kuvittaja. 

Sjöstedtin vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Oskar Edvin Sjöstedt ja Hulda Sofia Thurén. Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa opiskellut Sjöstedt tunnetaan kymmenistä kuvittamistaan satu- ja lastenkirjoista sekä 1930–1970-luvuilla piirtämistään postikorteista. Sjöstedtin kuvittamista teoksista tunnetuin on vuonna 1947 ilmestynyt Laura Latvalan *Pikku-Marjan eläinkirja*. Se on Suomen kaikkien aikojen myydyin lastenkirja, jota on painettu yli 300 000 kappaletta. Hän julkaisi myös itse neljä lasten kuvakirjaa vuosina 1948–1959. 

Rudolf Koivu-palkinnon Sjöstedt sai 1951 teoksesta *Pikkusiskojen satuja*, 1957 teoksesta *Kansojen satuja* ja 1961 kaksiosaisesta teoksesta *Hölmölän kylästä*. Uransa Sjöstedt aloitti *Aamulehden* kuvittajana ja Otavassa 1936, myöhemmin hän työskenteli myös Karistolle, Gummerukselle ja WSOY:lle. Sjöstedtin tyyli oli naivistinen ja enimmäkseen mustavalkoinen, hän piti erityisesti eläinten kuvaamisesta. Maalatessaan Sjöstedt käytti ns. peiteväritekniikkaa. Hän piti 1970 Strindbergin taidesalongissa näyttelyn kollaaseistaan. Sjöstedt oli perheetön, syrjään vetäytyvä ja tunsi itsensä vanhemmiten kaltoin kohdelluksi ammattilaisena.

Omat teokset
------------

* *Hupaisia kuulumia* (1948)
* *Typykän kuvakirja* (1948)
* *Mirri Mestarikatti* (1951)
* *Ympyrätarinoita* (1959)

Lähteet
-------

* Sjöstedt, Helga Kirjasampo.

### Viitteet

1. ↑  Helga Sjöstedt Find A Grave. Viitattu 16.5.2014.
2. 1 2  Helga Sjöstedt Postikorttien tarinoita. Viitattu 16.5.2014.
3. 1 2  Maria Laukka: *Helga Sjöstedt (1908-1979). Suomen Kansallisbiografia. Osa 9*, s. 90-91. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ulkoinen valtaventtiili Ojakkalan–Olkkalan rautatien veturi n:o 3: ssa
Höyrykuvun sisälle sijoitettu valtaventtiili Hr 1 1003 -veturissa
**Valtaventtiili** on höyryveturin päätoimintaventtiili, jonka avulla veturin tehoa ja nopeutta säädetään. 

Venttiilin yhdistää kattilaan tai tulistimen laatikkoon valtaputki. 

Käyttökuntoisista höyryvetureista Kovjoella liikennöivässä Ojakkalan–Olkkalan rautatien veturi n:o 3:ssa (Orenstein & Koppel 7325/1920, 0-6-0wt) on ulkopuolinen, höyrykuvun oikealle puolelle kattilan päälle asennettu valtaventtiili, jolloin valtaputken saattoi jättää kokonaan pois tai se typistyi lyhyeksi yhdysputkeksi kuvun ja venttiilin välille.

Rakennetta käytettiin pääasiassa 600 mm märkähöyrykalustossa tilan säästämiseksi ja huollon helpottamiseksi, joskin niitä asennettiin jonkin verran myös 750 mm kalustoon. Esimerkiksi Kausalan–Leininselän rautatien molemmissa vetureissa ja niiden kanssa samanlaisissa Harvialan metsäradan ja Åminneforsin teollisuusradan ykkösvetureissa oli sellainen. 
Osaltaan tämä johtui siitä että Orenstein&Koppel –tehdas käytti pitkään samaa kattilamallia kaikkien eri kapearaideleveyksien vetureissaan. Vasta 30-luvulla valmistuneissa vetureissa (esimerkiksi Åminnefors 2, Orenstein & Koppel 12782/1936, 0-6-0wt) on sisäinen valtaventtiili. 

Ulkoinen valtaventtiili voitiin sijoittaa myös höyrykuvun eteen; silloin sen käyttötanko kulkee erillistä putkea pitkin höyrykuvun läpi. Tällainen valtaventtiilirakenne on muun muassa Suomen vanhimmassa kapearaideveturissa, Fiskarsin Krauss-veturissa. 

Suomessa rakennetuissa vetureissa valtaventtiili oli lähes aina sisäinen.
**Ironworkers Memorial Second Narrows Crossing** (ennen vuoden 1994 nimenvaihdosta **Second Narrows Highway Bridge**) on teräsrakenteinen kaari-ristikkosilta Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Se ylittää Burrard Inlet -vuonon ja yhdistää North Vancouverin ja Vancouverin kaupungit. Silta on nimetty sillan rakennusaikana tapahtuneessa onnettomuudessa menehtyneiden sillanrakentajien kunniaksi. Sillan suunnitteli Swan Wooster Engineering -yhtiö. Rakennustyöt alkoivat marraskuussa 1957 ja silta avattiin liikenteelle 25. elokuuta 1960.
Sillan pituus on 1 292 metriä ja sen pisin jänneväli on 335 metriä. Sillalla on kolme ajokaistaa molempiin suuntiin ja liikenneväylät jalankulkijoille sekä polkupyöräilijöille.

Silta rakennettiin Second Narrows Bridge -sillan viereen, joka on nykyisin ainoastaan rautatieliikenteen käytössä. Maantiesiltaa pitkin kulkee Kanadan halki johtava Trans-Canada Highway.

Sillan rakentamisen aikana sattui vakava onnettomuus, jossa menehtyi 19 henkilöä. Rakenteilla ollut sillan osa sortui 17. kesäkuuta 1958 Burrard Inletiin 53 metrin korkeudesta, ja se vei mukanaan 79 rakennusmiestä. Heistä 18 kuoli joko välittömästi tai hyvin pian onnettomuuden jälkeen. Vainajia etsinyt sukeltaja menehtyi kaksi päivää myöhemmin, mikä nosti turman uhriluvun yhdeksääntoista. Onnettomuus on pahin teollisuusonnettomuus Brittiläisen Kolumbian historiassa. Kaikkiaan rakentamisen aikana menehtyi 25 henkilöä neljässä erillisessä onnettomuudessa. Vuonna 1994 silta nimettiin virallisesti menehtyneiden rakennustyöläisten kunniaksi Ironworkers Memorial Second Narrows Crossing -sillaksi. Seuraavana vuonna siltaa perusparannettiin paremmin maanjäristyksiä kestäväksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert Harris: Bridges of Greater Vancouver *www.discovervancouver.com*.  Arkistoitu 6.8.2007. Viitattu 2.3.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Ironworkers Memorial Second Narrows Crossing Structurae. Viitattu 2.10.2018. (englanniksi), (ranskaksi), (saksaksi)
3. ↑  50th anniversary of Second Narrows Bridge collapse  17. kesäkuuta 2008. Richmond, B.C:  Work Safe BC. Viitattu 27.2.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Second Narrows Bridge Traffic Cams Liikennekamerakuvia sillalta. (englanniksi)
**Helga Julia Sofia Söderström** (25. marraskuuta 1849 Vaasa – 31. heinäkuuta 1936) oli suomalainen taidemaalari.

Helga Söderströmin vanhemmat olivat kruununvouti Olof Fredrik Söderström ja Tukholmassa hovineitinä aiemmin ollut Agnes Julia Viktoria Kullberg. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1871–1872, Hjalmar Munsterhjelmin johdolla 1875 ja Adolf von Beckerin johdolla 1875–1876 sekä ruotsalaisen Axel Nordgrenin johdolla Düsseldorfissa 1872–1873 ja 1873–1874. Söderström osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyyn vuonna 1924. Hän toimi piirustuksenopettajana oppikoulussa 1876-1918. Söderström teki maisemamaalauksia. Hänen piirroksiaan on esillä Kaskisten kotiseutumuseossa ja maalauksia puolestaan Pohjanmaan museossa.

Teoksia
-------

* *Kalaverkkoja rannassa* : öljymaalaus. 1875

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Helga Söderström
2. ↑  Kaskinen : Näe ja koe : Raatihuoneenkatu 3 - Helga Söderström  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Helga Söderström
Englanninkielinen kartta Helleenisen kaaren tärkeimmistä tektonisista osista.
**Helleeninen kaari** on itäisellä Välimerellä sijaitseva tektoninen kaari eli kohta, jossa kaksi litosfäärilaattaa kohtaavat. Se ulottuu Adrianmeren länsirannikolta Kreikkaan kuuluvien Kreetan ja Ródoksen saarten kautta Turkin etelärannikolle. Afrikan litosfäärilaatta työntyy kaarella kohti pohjoista ja Euraasian laattaa. Se työntyy eli subduktoituu pienemmän Euraasian laattaan kuuluvan mereisen Egeanmeren laatan (Helleeninen laatta) alle. Nykyisin Afrikan laatta työntyy Egeanmeren laatan alle vuodessa miltei 40 millimetriä. Anatolian laatta taas työntyy kohti Egeanmeren laattaa idästä päin.

Helleenisen kaaren länsiosassa ei ole vulkaanista toimintaa, kun taas kaaren keski- ja itäosassa sitä esiintyy.

Maanjäristykset
---------------

Litosfäärilaattojen kohtaamisesta seuraa kaarelle voimakkaita maanjäristyksiä. Helleenisen kaaren läntinen osa on läntisen Euraasian seismisesti aktiivisimpia alueita. Siellä esiintyy suuria matalia ja keskisyviä maanjäristyksiä, joista osan on katsottu aiheuttaneen tsunameja. Mahdollisesti ne ovat aiheutuneet mereen vyöryneistä maamassoista. Esimerkiksi 1900-luvun aikana kreikkalaisen Kytheran saaren ympäristössä oli viisi suurta maanjäristystä, joista suurin oli vuoden 1903 maanjäristys, voimakkuudeltaan 7,5 momenttimagnitudia. Läntisen Helleenisen kaaren pohjoisosassa, erityisesti Peloponnesoksen niemimaan ja Zákynthoksen saaren välisellä alueella, maanjäristykset ovat jääneet suhteellisen heikoiksi, sillä ne eivät ole yltäneet kuuteenkaan momenttimagnitudiin. Kreetan saaren lähellä tapahtuneet vuoden 365 ja vuoden 1303 maanjäristykset ovat arkeologisten tutkimusten ja historiallisten lähteiden perusteella olleet mahdollisesti voimakkaampia kuin esimerkiksi mikään kaarella 1900-luvulla tapahtuneista järistyksistä. Muualla maailmassa vastaavanlaisilla kaarilla on tapahtunut voimakkuudeltaan jopa yli kahdeksan momenttimagnitudin maanjäristyksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tutkijat varoittavat tsunamista VälimerelläArkistoitu kopio (vanhentunut linkki) *Helsingin Sanomat*.  2.5.2008. Helsinki:  Sanoma News Oy.  Arkistoitu 2.8.2012. Viitattu 31.3.2012.
2. 1 2 3  Tectonic Summary of Greece U.S. Department of the Interior, U.S. Geological Survey. Viitattu 31.3.2012. (englanniksi)
3. ↑  The Volcanoes of Greece and Their Tectonic Setting Department of Geosciences, Oregon State University.  Arkistoitu 1.2.2012. Viitattu 31.3.2012. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Karakostas H. et al.: *The Kythira (Greece) earthquake of January 8, 2006: Preliminary report on strong motion data, geotechnical and structural damage*, s. 1–2. ITSAK, 2006. Tutkimuksen verkkoversio (pdf) (viitattu 31.3.2012). (englanniksi)
5. 1 2 3  Papadopoulos, G. A.; Ganas, A.; Karastathis, V.: *Seismicity Properties as a Marker of the Active Plate Convergence in the western Hellenic Arc*. American Geophysical Union, Fall Meeting, 2004. abstrakti (viitattu 31.3.2012). (englanniksi)
**Kuvamuseo** (ruots. *Bildmuseet*) on Uumajan keskustassa, Ruotsissa sijaitseva nykytaiteen museo. Museon on perustanut vuonna 1981 Uumajan yliopisto. Se on nykytaiteen ja visuaalisen kulttuurin keskus, kuten myös paikka, jossa voi saada kokemuksia, pohdiskella ja keskustella. Museossa on esillä kansainvälistä nykytaidetta, valokuvia, arkkitehtuuria ja muotoilua sekä taidehistorian takaumia*selvennä*. Siellä järjestetään näyttelyitä, opastettuja kierroksia, luentoja, seminaareja, elokuvia ja esityksiä.

Historia
--------

Museo perustettiin vuonna 1981 Gammlian alueelle, Västerbottenin museon lähelle. Kesäkuussa 2012 se muutti Uumajan yliopiston taidekampuksella sijaitsevaan uuteen rakennukseen, jonka on suunnitellut tanskalainen Henning Larsen Architects yhdessä White arkitekter -toimiston kanssa. Rakennus on 36 metriä korkea, seitsemänkerroksinen, ja siinä on kolme suurta näyttelytilaa.

Museossa on esillä arkkitehtuuria, muotoilua, nykytaidetta sekä valokuvia. Kolmessa alimmassa kerroksessa on putiikkeja, kuvamyymälä ja monikäyttöinen kokoussali.

Kuva Kuvamuseon sisältä.
Kuvamuseo oli yksi kolmesta ehdokkaasta Euroopan neuvoston vuoden 2014 museopalkinnon saajaksi ja Ruotsin vuoden museo 2014 -palkinnon saajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  About Bildmuseet *bildmuseet.umu.se*. Bildmuseet. Viitattu 12.5.2014. (englanniksi)
2. 1 2  The Architecture *bildmuseet.umu.se*. Bildmuseet.  Arkistoitu 23.9.2015. Viitattu 1.5.2014. (englanniksi)
3. ↑  Bildmuseet 30 years! *bildmuseet.umu.se*. Bildmuseet.  Arkistoitu 1.5.2014. Viitattu 1.5.2014. (englanniksi)
4. ↑  Three nominees for the Council of Europe Museum Prize 2014 *assembly.coe.int*.  21.11.2013. Parliamentary Assembly. Viitattu 12.5.2014. (englanniksi)
5. ↑  De är nominerade till Årets museum 2014 *sverigesmuseer.se*. Riksförbundet Sveriges museer. Viitattu 12.5.2014. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuvamuseo** Wikimedia Commonsissa

* Kuvamuseon kotisivut
**Helge William Dahlman** (20. huhtikuuta 1924 Helsinki – 19. helmikuuta 1979) oli suomalainen taidemaalari.

Dahlmanin vanhemmat olivat taidetakoja, seppä Karl Ivar Dahlman ja Olga o.s. Stenberg. Dahlman osallistui jo 15-vuotiaana vapaaehtoisena talvisotaan ja 17-vuotiaana jatkosotaan. Jatkosodan alkuvaiheissa Dahlman haavoittui menettäen vasemman kätensä. Sodan aikana hän oli toipilaana Sveitsissä taidemesenaatti Hélène de Mandrot’n luona.

Dahlman kävi Suomen Taideakatemian koulun 1943–1945. Dahlman asui opettajavaimonsa kanssa ensin Kittilässä, sitten Uimaharjulla ja 1949–1955 Vihdissä Oravalan kartanossa. Dahlman itse piti Vihdin vuosiaan taiteellisesti kaikkein parhaimpina ja tuotteliaimpina. Lokakuun ryhmään jonkin aikaa kuulunut Dahlman aloitti 1940-luvulla ekspressionistisena maalarina mutta siirtyi sitten 1950-luvulla vähitellen pointillismin kautta lähemmäs realismia. 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa taiteilijat Helge Dahlman ja Pentti Melanen maalasivat lukuisia ikoneita valtion tuella eri puolelle Suomea rakennettuihin ortodoksisiin kirkkoihin ja rukoushuoneisiin.

Teoksia
-------

* *Sota*. 1946–1948
* *Kevät*, seinämaalaus, Pohja-yhtymä, Helsinki
* Alttari-ikoni ja ikonostaasi, Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko, Sotkamo 1961

Palkinnot
---------

* I palkinto dukaattikilpailussa 1947
* II palkinto valtion taidekilpailussa 1950
* I palkinto valtion taidekilpailussa 1957
* Pro Finlandia 1964
* Pyhän Karitsan ritarikunnan I luokan kunniamerkki 1960
* Valtion taiteilijaeläke 1971

Lähteet
-------

* Suomen kuvataiteilijat-verkkomatrikkeli
* Wenzelin Wanhat: Uteliaan etsijän maailmat. Kaupunkiuutiset 11.3.2009[vanhentunut linkki]
* Katariina Husso: Jälleenrakennuskauden ikonit

Aiheesta muualla
----------------

* Maija Tanninen-Mattila: / Dahlman, Helge (1924–1979) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Valtellina Casera-juustoa.
**Valtellina Casera** on italialainen lehmänmaidosta valmistettava juusto.

Valtellina Casera-juustoa valmistetaan Italian Sondrion maakunnan alueella maan pohjoisosassa. Valtellina on paikallinen laakso ja *casera* viittaa juuston valmistus- tai kypsytyspaikkaan. Perinteisesti juustoa valmistettiin loppukesästä, jolloin karja tuotiin alemmaksi korkeilta laitumilta vuorilla. Nykyisin juustoa tehdään kuitenkin koko vuoden ajan.

Juustoa valmistettaessa maito lämmitetään 40–45°C lämpötilaan, jolloin maitoon lisätään juoksute. Muodostuva juustomassa pilkotaan ja asetellaan muotteihin. Juusto puristetaan ja suolataan kuivana tai suolaliuoksessa. Juusto kypsyy vähintään 70 päivää.

Valmiilla juustolla on kova ja ohut vaaleankeltainen tai norsunluun valkoinen kuori. Juustoa käytetään pöytäjuustona, tai ainesosana muussa ruuanlaitossa. Juustoa sisältäviä ruokalajeja ovat esimerkiksi *pizzoccheri*, *sciatt*, *tarozz*, *chisciöi* ja *polenta taragna*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 747. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee graafista käyttöliittymää. Internet-verkkosivustosta katso Kuvake.net.*
Levykkeen kuvake symboloi useissa ohjelmissa tallennus­toimintoa.
**Kuvake** eli **ikoni** (engl. *icon*) on kuva, joka tietokoneen graafisessa käyttöliittymässä edustaa tiedostoa, hakemistoa, toimintoa tai ohjelmaa. Esimerkiksi ohjelmat ja toiminnot voidaan käynnistää osoittamalla kuvaketta ja aktivoimalla se osoitinlaitteen avulla (esimerkiksi hiirellä napsauttaen).

Kuvakkeet kehitettiin 1970-luvulla Xerox Palo Alto Research Centerissä Xerox Altolle.
Kuvakkeet kehitettiin havainnollistamaan tietokoneen käyttöä aloittelijoille. 
Kuvakkeet yleistyivät Apple Macintoshin ja Microsoft Windowsin käyttöliittymien myötä. 
Nykyään lähes jokainen tietokoneen graafinen käyttöliittymä hyödyntää kuvakkeita. 

Hyvien kuvakkeiden piirtäminen on muodostunut omaksi taiteenlajikseen. Kuvakkeen täytyy olla pieni ja selkeä ja toimia monenlaisilla näyttölaitteilla ja ‑tarkkuuksilla. Tyypillisesti kuvakkeen koko on pienimmillään 16×16 ja suurimmillaan 128×128 pikseliä, mutta uudet järjestelmät tukevat jo skaalautuvia SVG-kuvakkeita.

Historia
--------

Kuvakkeet juontavat Alan Kayn kehittämään käyttöliittymämalliin *Doing With Images makes Symbols* (suom. *Tekeminen Kuvilla tuottaa Symboleja*), jossa "tekeminen" on hiiren käyttämistä, "kuvat" ovat kuvakkeita (ikoneja) tietokonenäytöllä ja "symbolit" olivat Smalltalk-kieli.

Lähteet
-------

1. ↑  Alan Kay ACM. Viitattu 13.5.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 40 years of icons: the evolution of the modern computer interface (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuvake**.
**Fitty Wienhold** (s. 19. heinäkuuta 1956 Ratingen, Saksa) on saksalainen basisti, joka tunnetaan parhaiten saksalaisen heavy metal -yhtyeen U.D.O.n yhtenä pitkäaikaisimmista jäsenistä.

Ura
---

Wienhold innostui musiikista jo nuorena. Hänen ensimmäinen soittimensa oli muovinen kitara, jonka hän sai kuusivuotiaana joululahjaksi. Hän on soittanut kitaran ja basson lisäksi pianoa, viulua, rumpuja ja oboeta. Hän on kertonut, ettei soittimella tai genrellä ole väliä, hän yksinkertaisesti nauttii soittamisesta.

Wienholdin ensimmäinen yhtye oli Exitus, josta hän siirtyi pian soittamaan yhtyeessä Sin City. Wienhold soitti Sin Cityn kanssa kymmenen vuotta eri puolella Saksaa mutta yhtye ei julkaissut yhtään albumia. Vuonna 1981 hän siirtyi yhtyeeseen Bullet. Bulletin kanssa hän julkaisi levyn No Mercy vuonna 1983.

Wienhold liittyi U.D.O.on vuonna 1996 ja oli sen jäsenenä yli 22 vuotta. Hän julkaisi yhtyeen kanssa kaksitoista studioalbumia. Hän kertoi eroilmoituksessaan syksyllä 2018 "Oltuani 22 vuotta Udon ystävä ja U.D.O.-yhtyeen basisti, biisintekijä, motivaattori ja vaikka mitä, olen päättänyt ottaa uuden suunnan elämässäni ja lähteä bändistä. En kuitenkaan jätä U.D.O.-perhettä, joka on paljon enemmän kuin vain bisnestä. Olen käytettävissä, kun tarvitaan – säveltäjänä, ystävänä, neuvonantajana, minä vaan".

Lähteet
-------

1. ↑  Imperiumi.net *www.impe.fi*. Viitattu 25.6.2019.
2. 1 2  Fitty Wienhold - Bassiste de U.D.O. - Interview - Rock'n'Reviews - La musique avant tout *www.rocknreviews.fr*. Viitattu 25.6.2019.
3. ↑  Fitty Wienhold - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives *www.metal-archives.com*. Viitattu 25.6.2019.
4. ↑  Toimittaja: Samuel Järvinen: U.D.O.-basisti Fitty Wienhold jättää yhtyeen *KaaosZine*.  20.9.2018. Viitattu 25.6.2019.
5. ↑  Vesa Siltanen: U.D.O.-basisti lähtee yhtyeestä 22 vuoden palveluksen jälkeen *Inferno.fi*. Viitattu 25.6.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Denys Serhijovytš Jurtšenko** (ukr. Денис Сергійович Юрченко, s. 27. tammikuuta 1978 Donetsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen seiväshyppääjä.

Jurtšenko karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 tuloksella 540. Kaksi vuotta myöhemmin hän karsiutui Wienin EM-hallikilpailuissa, oli toinen Euroopan cupissa ja sijoittui Münchenin EM-kilpailuissa kuudenneksi tuloksella 570. Vuonna 2003 hän hyppäsi Pariisin MM-kilpailuissa kuudenneksi. Jurtšenko voitti MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa 2004 tuloksella 570. Myöhemmin samana vuonna hän oli Ateenan olympialaisissa yhdeksäs.

Jurtšenko voitti hopeaa 2005 Madridin sisäratojen EM-kilpailuissa tuloksella 585. Saman vuoden Helsingin MM-kilpailuissa hän karsiutui. Seuraavana vuonna hän jäi Moskovan sisäratojen MM-kilpailuissa loppukilpailussa ilman tulosta, sijoittui Euroopan cupin superliigassa viidenneksi ja karsiutui loppukilpailusta Göteborgin EM-kisoissa. Vuonna 2007 hän voitti jälleen hopeaa Birminghamin sisäratojen EM-kilpailuissa tuloksella 571. Myöhemmin samana vuonna hän hyppäsi Euroopan cupissa kolmanneksi, Osakan MM-kilpailuissa kahdenneksitoista ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa viidenneksi.

Jurtšenko karsiutui loppukilpailusta Valencian MM-hallikisoissa 2008. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta menetti mitalinsa vuonna 2016 jäätyään kiinni anabolisten steroidien käytöstä kisoissa antamansa dopingnäytteen uusintatutkimuksessa. Jurtšenko sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 4.10.2016–3.10.2018 ja kaikki hänen tuloksensa hylättiin takautuvasti aikavälillä 22.8.2008–21.8.2010.

Barcelonan EM-kisoissa 2010 Jurtšenko jäi ilman tulosta karsinnassa. Hän karsiutui myös Daegun MM-kilpailuissa 2011. Hän jäi 2012 karsinnassa ilman tulosta sekä Helsingin EM-kilpailuissa että Lontoon olympialaisissa.

Hän on voittanut uransa aikana myös useita Ukrainan mestaruuksia.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* Seiväshyppy: ulkona 583 (2008), hallissa 585 (2005)

Lähteet
-------

1. ↑  Denys Yurchenko *sports-reference.com*.  Arkistoitu 6.6.2009. Viitattu 15.12.2009. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Denys Jurtšenko Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Denys Jurtšenko Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi) viitattu 12.4.2013
4. ↑  Pole Vault - M Final *iaaf.org*. Viitattu 15.12.2009. (englanniksi)
5. ↑  IOC sanctions 16 athletes for failing anti-doping tests at Beijing 2008 *International Olympic Committee*.  17.10.2016. Viitattu 7.2.2017.
6. ↑  IAAF Newsletter 183
7. ↑  Barcelona 2010: Pole Vault Men Qualification - Qualification Group B *European Athletics*.  (englanniksi)
8. ↑  UKRAINIAN CHAMPIONSHIPS *gbrathletics.com*. Viitattu 15.12.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |