recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hilläkeste järv** (myös *Meremäe järv, Meremäe paisjärv, Tsirgu paisjärv*) on Virossa Meremäen maalaiskunnassa Võrumaalla sijaitseva padottu järviallas.

Maantietoa
----------

Järvi on 360 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria. Se on muodostettu patoamalla Hilläkeste oja maapadolla, joka sijaitsee järven pohjoispäässä. Järvi sijaitsee Unkiban laaksossa (vir. *Unkiba org*). Sen itärannat ovat peltomaata, jonka rinteet viettävät järveen päin ja sen länsirannat ovat itärantoja jyrkempiä metsämaita. Itäpuolisen Viron ja Hillakesten kylien väliseltä maantieltä haarautuu pikkutie, joka ylittää Hilläkesten ojan padon kohdalta. Järven rannat ovat autiot ja maapadon tie on ainoa järvelle tuleva tie. Järvellä on pieni hiekkapohjainen hiekkaranta .

Vesistösuhteita
---------------

Hilläkeste järv kuuluu Piusa jõen valuma-alueeseen, jossa ensin lasku-uoma Hilläkeste oja ja sitten seuraavat Palandõ oja ja Tsirgu oja (Savi oja) ovat Tuhkvitsa ojan sivuhaaroja. Järven valuma-alueen pinta-ala on 1,0 neliökilometriä. Järveen tulee lounaasta pelto-oja ja etelästä Külmlätestä (suom. *Kylmälähde*) alkava oja. Piusa jõgi laskee Pihkovanjärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. ↑  Tieto on luettu vironkielisestä artikkelistä et:Hilläkeste järv, mutta tietoja ei ole tarkistettu muista lähteistä.
2. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Keskkonnaregister: Hilläkeste järv (VEE2046020) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 28.6.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 28.6.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: et:Hilläkeste järv
Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 25.-26. tammikuuta 1908. Vain miehet kilpailivat. Paikalla olivat Suomen parhaat luistelijat pois lukien Arne Schrey ja Johan Wikander, jotka olivat jo lähteneet Davosiin harjoittelemaan maailmanmestaruuskilpailuja varten. Suomen mestaruuden voitti viipurilainen Antti Wiklund, jolla oli paremmat yhteispisteet hänen ja Wathénin saatua saman sijalukupistemäärän.

Miesten yleiskilpailu
---------------------


| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 1 500 m | # | 5 000 m | # | Sijapisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Antti Wiklund | 49,0 | 4 | 2.39,2 | 1 | 9.26,8 | 1 | **6** |
| 2 | Franz Fredrik Wathén | 48,2 | 1 | 2.40,2 | 2 | 9.36,6 | 3 | **6** |
| 3 | Gunnar Strömstén | 48,8 | 2 | 2.40,2 | 3 | 9.31,4 | 2 | **7** |
| 4 | Eino Vanhala | 48,8 | 3 | 2.42,4 | 4 | 9.38,6 | 4 | **11** |
| 5 | Borenius | 50,4 | 9 | 2.47,2 | 6 | 9.49,4 | 5 | **20** |
| 6 | Otto Vauhkonen | 50,4 | 8 | 2.46,2 | 5 | 9.54,4 | 8 | **21** |
|

Lähteet
-------

* 01.03.1908 Suomen Urheilulehti no 2
Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Viipurissa 7.-8. maaliskuuta 1914. Vain kolme Helsingfors Skridskoklubbin miesluistelijaa otti osaa kilpailuun. Julius Skutnabb voitti mestaruuden ja luisteli 10 000 metrillä uuden Suomen ennätyksen.

### Miesten yleismestaruus


| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 1 500 m | # | 5 000 m | # | 10 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Julius Skutnabb | 49,0 | 2 | 2.30,4 | 1 | 8.59,2 | 1 | 18.25,2 | 1 | **5** |
| 2 | Gunnar Strömstén | 48,9 | 1 | 2.35,4 | 2 | 9.23,2 | 3 | 18.59,8 | 3 | **9** |
| 3 | Waldemar Bergström | 52,6 | 3 | 2.38,1 | 3 | 9.08,4 | 2 | 18.37,2 | 2 | **10** |
|

### SVUL:n mestaruus

Luisteluliiton lisäksi myös SVUL:lla oli luistelujaosto ja se järjesti omat mestaruuskilpailunsa. Myös nämä kilpailut käytiin Viipurissa Viipurin Pontevan järjestämänä 21. - 22. helmikuuta. Osanottajia kilpailussa oli seitsemän. Tampereen Pyrinnön Arvo Tuomainen oli nopein kaikilla matkoilla.


| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 1 500 m | # | 5 000 m | # | 10 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Arvo Tuomainen | 49,2 | 1 | 2.32,7 | 1 | 9.09,5 | 1 | 18.55,8 | 1 | **4** |
| 2 | Arvo Jalovaara | 52,7 | 6 | 2.35,2 | 3 | 9.12,2 | 2 | 18.59,2 | 2 | **13** |
| 3 | Aksel Lihr | 50,0 | 2 | 2.34,7 | 2 | 9.21,6 | 4 | 20.04,4 | 5 | **13** |
|

Lähteet
-------

* Suomen Urheilulehti 12. maaliskuuta 1914
* Suomen Urheilulehti 26. helmikuuta 1914, sivu 419
**Seychellien lyhytkarva** on uusi itämainen kissarotu. Siitä on olemassa myös puolipitkäkarvainen versio, Seychellien pitkäkarva. Yhdessä näistä roduista käytetään nimeä *Seychellois*.

Alkuperä
--------

Seychellois-rodun alkuperä on Englannissa. Ensimmäiset rodun edustajat kasvatettiin 1980-luvulla Pat Turnerin Scintilla-kissalassa. Turner yritti yhdistää naamion, valkolaikun ja itämaisen tyypin, ja käytti kantakissoina kahta valkolaikkupersialaista ja kahta siamilaista. Jotkut ovat väittäneet, että kyseessä olisi ollut vahinkoastuminen.

Yhdysvalloissa taas yhdistettiin samoihin aikoihin siamilaisia ja amerikkalaisia lyhytkarvoja, ja tuloksena saatiin ensimmäiset bicolor-itämaiset. Myöhemmin valkolaikkujen kasvatuksessa on Euroopassa käytetty myös cornish rex-kissoja.

Peittyvä naamiotekijä on säilynyt mukana siamilaiskissojen käytöstä johtuen, ja niinpä valkolaikkuitämaisten pentueisiin on syntynyt myös naamiollisia pentuja. Nykyinen seycellois on sekoitus tätä kaikkea, mutta eniten niitä saadaan valkolaikkuitämaisten pentuissa.

Ulkonäkö
--------

Seychellois on naamiollinen, valkolaikkuinen itämainen kissa, jonka silmät ovat siniset. Naamiollisuus tarkoittaa sitä, että kissan pointit (sukat, häntä, naamio ja korvat) ovat tummemmat kuin vartalo. Tyyppi ja hyväksytyt värit ovat samat kuin siamilaisella ja balineesilla.

Luonne
------

Seychellien kissat ovat luonteeltaan vilkkaita, sosiaalisia ja hellyydenkipeitä; niinpä ne nauttivatkin sylissä kehräämisestä ja kodin askareisiin osallistumisesta.

Aiheesta muualla
----------------

* Siam-Orient Kissayhdistys Ry
* Seychellien lyhytkarva Suomen Kissaliiton sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* FIFen rotumääritelmä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Zeus Soterin ja Athene Soteiran temppeli** eli **Diisoterion** (m.kreik. Διισωτήριον, *Diisōtērion*) oli antiikin aikainen Zeukselle ja Athenelle omistettu kreikkalainen temppeli Pireuksen kaupungissa Attikassa Kreikassa. Temppeli oli Pireuksen merkittävimpiä.

Zeuksen ja Athenen kultti perustettiin Pireukseen aikaisintaan vuonna 493/492 eaa. Kultti oli omistettu "Zeus Pelastajalle" ja "Athene Pelastajalle". Paikan Zeuksen kultti kytkeytyi todennäköisesti Ateenan Agoralla Zeuksen stoassa harjoitettuun Zeus Eleutherioksen kulttiin. Kyseiselle Zeukselle uhrattiin silloin, kun oli saatu vapauttava päätös oikeudessa. Pireuksessa kultti oli suosiossa erityisesti 300-luvulla eaa.

Temppeliin liittyi vuosittainen Diisoteria-juhla, jota vietettiin aina Skiroforion-kuussa vuodenvaihteen tienoilla. Temppeli oli Pireuksen harvoja rakennuksia, jotka selvisivät roomalaisten hyökkäyksestä Sullan johdolla vuonna 86 eaa. Pausanias piti 100-luvulla jaa. temppeliä Pireuksen tärkeimpänä nähtävyytenä.

Temppeli sijaitsi jossakin Kantharoksen sataman eli Pireuksen kauppasataman lähellä, todennäköisesti suhteellisen lähellä nykyistä Pyhän Kolminaisuuden katedraalia sekä Plateía Koraís -aukiota. Temppelistä ei ole säilynyt nykyaikaan mitään, ja se tunnetaan pääasiassa antiikin aikaisten kirjallisten kuvausten perusteella.

Pireuksen arkeologisessa museossa olevan niin kutsutun Pireuksen Athene -pronssiveistoksen on joskus ehdotettu olevan peräisin Pireuksen Zeuksen ja Athenen temppelistä, mutta tästä ei ole varmuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Τα ιερά του Πειραιά *Αρχαιολογία Online*. Viitattu 20.3.2017.
2. ↑  Garland, Robert: *Introducing New Gods: The Politics of Athenian Religion*, s. 176. Cornell University Press, 1992. ISBN 0801427665. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Meyer, Elizabeth A.: *Metics and the Athenian Phialai-inscriptions: A Study in Athenian Epigraphy and Law*, s. 54. Historia : Zeitschrift für alte Geschichte. Einzelschriften, 208. Steiner, 2010. ISBN 3515093311. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Wilson, Nigel: *Encyclopedia of Ancient Greece*, s. 574. Routledge, 2013. ISBN 1136787992. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Valavanēs, Panos: *Great Moments in Greek Archaeology*, s. 330. Getty Publications, 2007. ISBN 0892369108. Teoksen verkkoversio.
**Seychellientuulihaukka** (*Falco araeus*, myös *Falco araea*) on Seychelleillä esiintyvä pienikokoinen, uhanalainen jalohaukka.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 15–23 senttimetriä ja paino 73–87 grammaa. Naaras on koirasta kookkaampi. Se on pienin tuulihaukoista, vain kottaraisen kokoinen. Selkäpuoli on tiilenpunainen mustin viiruin ja mahapuoli vaalean punertava. Pää on harmaa, koivet ja nokka keltaiset. Naaras on hieman hailakamman värinen kuin koiras.

Esiintyminen
------------

Seychellientuulihaukka on kotoperäinen Seychellien saariryhmässä Intian valtamerellä. Pääkaupunki Mahén tienoilla asuu noin 370 paria ja sen lähisaarilla 10–15 paria. Praslinin saarella elää neljä paria. Laji oli aikaisemmin yleinen, mutta erinäisten ihmistoimien takia sen kanta on nykyään vaarantunut.

Elinympäristö
-------------

Lajin alkuperäinen elinympäristö oli luonnontilainen ikivihreä ylänkömetsä. Nykyisin se pesii myös kookospalmuviljelmillä, hoitometsissä ja urbaaneilla avomailla.

Lisääntyminen
-------------

Lajin pesintä ajoittuu elo-lokakuulle. Pesä on kallionjyrkänteellä, puunkolossa tai rakennuksessa. Naaras munii kaksi tai kolme munaa, joita haudotaan noin 30 päivää. Poikaset jättävät pesän lentokykyisinä noin 38 päivän ikäisinä.

Ravinto
-------

Seychellientuulihaukan pääravintoa ovat liskot mutta myös hyönteiset, pikkulinnut ja pikkujyrsijät.

Lähteet
-------

* Arkive (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Falco araea* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 14.5.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q633317
* Wikispecies: Falco araeus
* ADW: Falco\_araea
* ARKive: falco-araea
* Avibase: 36C7BFDEADB31665
* BirdLife: 22696380
* CoL: 3DTFN
* BOW: seykes1
* eBird: seykes1
* ECOS: 1120
* GBIF: 2481028
* iNaturalist: 367552
* IRMNG: 10229975
* ITIS: 668603
* IUCN: 22696380
* NCBI: 495913
* Species+: 7466
* Xeno-canto: Falco-araeus

 |

 |
**Zeus Hypsistoksen pyhäkkö** oli antiikin aikainen Zeukselle omistettu pyhäkkö Dionin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Dionin arkeologisella alueella nykyisen Díon kylän lähellä Dío-Ólympoksen kunnassa.

Zeus Hypsistoksen temppelin rauniot.
Pyhäkkö sijaitsi Dionin kaupunginmuurin kaakkoispuolella kaupunginmuurin ulkopuolella. Se koostui pihasta, jonka ympärillä oli pylväikkökäytävät ja useita huoneita. Pihan pohjoisosassa oli pieni Zeus Hypsistoksen eli "Korkeimman Zeuksen" temppeli, josta on löydetty Zeuksen patsas sekä suuri marmorinen kotka. Ympärillä olleista huoneista on löydetty votiivilahjoiksi jätettyjä pylväitä, joiden päässä oli myös kotkat.

Pyhäkön raunioista on löydetty myös muun muassa Heran patsas. Rakennuksen lattiat oli koristeltu mosaiikeilla, joissa esiintyy muun muassa valkoinen härkä, kaksoiskirveitä sekä lintuja. Raunioista tehdyt veistoslöydöt ovat Díon arkeologisessa museossa.

Pyhäkön länsipuolella oli Demeterin pyhäkkö ja itäpuolella Isiksen pyhäkkö.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dionin esittely (Flash) (Dionin arkeologisen puiston verkkosivut) *Δίον Αρχαιολογικό Πάρκο*. Viitattu 13.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zeus Hypsistoksen pyhäkkö** Wikimedia Commonsissa
**Zeus Sosipoliin temppeli** oli antiikin aikainen Zeus Sosipoliille omistettu kreikkalainen temppeli Magnesian kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se sijaitsi kaupungin agoran eteläosan keskellä.

Zeus Sosipoliin temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 221–180 eaa. Sen arkkitehtina pidetään Hermogenes Prieneläistä, joka suunnitteli myös Magnesian Artemis Leukofryenen temppelin.

Temppeli oli rakennettu viisiportaiselle krepidomalle, jonka koko oli noin 7,4 × 15,8 metriä. Temppelirakennus edusti joonialaista tyyliä. Sen pääsisäänkäynti oli poikkeuksellisesti länsipäässä samalla tavalla kuin Artemis Leukofryenen temppelissä sekä muun muassa Efesoksen Artemiin temppelissä. Temppeli oli länsipäässä tetrastyyli-prostyyli ja itäpäässä *distylos in antis*. Sisällä temppelissä oli tavanomaiset pronaos, naos eli cella ja opisthodomos. Pronaos oli kuitenkin poikkeuksellisen syvä, lähes yhtä suuri kuin cellakin. Cellassa oli sen kokoon nähden suurikokoinen Zeuksen kulttipatsas.

Temppelin länsipääty on ennallistettu Pergamon-museoon Berliinissä. Muutoin temppelin jäänteet ovat nykyisin jälleen maan alla. Rauniot olivat alun perin kaivettaessa 1800-luvun lopulla vielä suhteellisen hyvässä kunnossa, mutta paikalliset polttivat niiden marmoreita kalkiksi kaivausten jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Webb, Pamela A.: *Hellenistic Architectural Sculpture: Figural Motifs in Western Anatolia and the Aegean Islands*, s. 88–89. Hellenistic architectural sculpture, nide 1. Wisconsin studies in classics, ISSN 2472-7474. University of Wisconsin Press, 1996. ISBN 0299149803. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Temple of Zeus Sosipolis from Magnesia on the Maeander *Google Arts & Culture*. Viitattu 4.11.2019.
3. ↑  Magnesia on the Meander *Turkish Archaeological News*. Viitattu 4.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zeus Sosipoliin temppeli** Wikimedia Commonsissa
**ZFS** on Sun Microsystemsin kehittämä tiedostojärjestelmä, joka toteutettiin Solaris 10-käyttöjärjestelmään vuonna 2006. Tiedostojärjestelmä julkaistiin Solaris 10 update 2 -päivityksessä. Tiedostojärjestelmän kehittivät Jeff Bonwick ja Bill Moore.

ZFS on Linux -projekti on OpenZFS:n toteutus Linuxille. ZFS on julkaistu CDDL-lisenssillä ja Linuxin ydin GPLv2-lisenssillä, jotka molemmat ovat avoimen lähdekoodin lisenssejä mutta ne ovat myös epäyhteensopivia. OpenZFS-projekti aloitettiin 17. syyskuuta 2013. Tiedostojärjestelmää voi kuitenkin käyttää jos lataa lähdekoodit ja kääntää niistä kernelin moduulin itse.

Tiedostojärjestelmästä on kehityksen alla versiot myös FreeBSD:lle ja Mac OS X:lle.

Ominaisuudet
------------

Tiedostojärjestelmä sisältää itsessään tuen loogiselle taltiohallinnalle (*storage pool*) ja tilannekuvan (*snapshot*) käsittelylle. Tiedostojärjestelmä tukee copy-on-write -menetelmää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  ZFS Overview and Design Guide  joulukuu 2016. Fujitsu.  Arkistoitu 21.8.2020. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Adam Leventhal: OpenZFS: the next phase of ZFS development *dtrace.org*.  17.9.2013. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)
3. ↑  A Conversation with Jeff Bonwick and Bill Moore  15.11.2007. acm queue. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)
4. 1 2  FAQ *github.com*. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)
5. ↑  The OpenZFS project launches LWN.net. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)
6. 1 2  Ryan Paul: Uptake of native Linux ZFS port hampered by license conflict  9.6.2010. Ars Technica. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)
7. ↑  FAQ *open-zfs.org*. Viitattu 26.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Oracle Solaris ZFS File System (englanniksi)
**Eila Orvokki Ronkonen** (s. 23. toukokuuta 1937 Ruokolahti) on suomalainen yleisurheilija, joka 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa saavutti SM-mitaleja ja paransi moneen kertaan Suomen-ennätystä kuulantyönnössä. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Ruokolahden Rajua.

Ronkonen voitti kuulantyönnössä Suomen-mestaruuden vuonna 1958 ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1957 sekä SM-pronssia vuosina 1959 ja 1960. Vuoden 1956 SM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi. Kiekonheitossa hän sijoittui SM-kilpailuissa neljänneksi vuosina 1958 ja 1960. Hän edusti Suomea kuulantyöntäjänä kuudessa maaottelussa vuosina 1958–1963 ja vuoden 1963 Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa. Hän voitti kuulantyönnön Linköpingissä käydyssä Ruotsi-maaottelussa 1960.

Ronkonen paransi neljä kertaa kuulantyönnön Suomen-ennätystä: hän työnsi 13,10 m 29.6.1958 Joensuussa, 13,28 m 14.9.1958 Simpeleellä, 13,33 m 27.6.1962 Viro-maaottelussa Tampereella ja 13,51 m 26.6.1963 Viro-maaottelussa Tartossa. Viimeksi mainittu jäi hänen omaksi ennätyksekseen. Kiekonheitossa hänen ennätyksensä oli vuonna 1958 heitetty 38,95 m. Keihäänheitossa hänen virallinen ennätyksensä oli vuonna 1958 heitetty 40,77 m ja edellisenä vuonna hän heitti kilpailun ylimääräisellä heitolla 40,80 m.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Eila Ronkonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 501. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 281. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
4. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 283. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
5. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 71–72. , 1987.
6. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 231. , 1987.
7. ↑  Hannus, Matti & Laitinen, Esa: *Maailman paras maaottelu*, s. 226. Suomen Urheiluliitto, 2000. ISBN 951-96491-3-1.
8. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 232–233. , 1987.
**Zeuksen stoa** eli *Zeus Eleutherioksen stoa* (kreik. Στοά Ελευθερίου Διός, *Stoá Eleftheríou Diós*) oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran luoteisosassa. Se oli omistettu Zeus Eleutherioksen kultille.

Historia
--------

Zeuksen stoa rakennettiin noin vuosina 450–400 eaa. Sen arkkitehti oli mahdollisesti Mnesikles. Zeus Eleutherioksen eli Zeus Vapauttajan kultti, jolle rakennus oli omistettu, perustettiin vuonna 479 eaa. sen jälkeen, kun ateenalaiset olivat voittaneet persialaiset Plataiain taistelussa. Uskonnolliset rakennukset olivat yleensä temppeleitä, joten stoan käyttäminen uskonnollisiin tarkoituksiin oli poikkeuksellista. Rakennuksella oli kuitenkin todennäköisesti myös maalliseen hallintoon liittyneitä käyttötarkoituksia.

Stoan edessä sijainneen Zeus Eleutherioksen alttarin jäänteet.
Rakennuksen takaosaan lisättiin roomalaisena aikana huoneita, joita käytettiin mahdollisesti Rooman keisareihin liittyneessä kultissa.

Rakennus
--------

Stoa yhdisteli doorilaista ja joonialaista tyyliä. Se oli rakennettu Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista ja kalkkikivestä. Stoa oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa. Sen itään päin olleen julkisivun puolella oli siipirakennukset sekä oikeassa että vasemmassa laidassa. Stoan pituus oli noin 43,6 metriä ja leveys noin 10,7 metriä. Siipirakennusten leveys oli noin 10,6 metriä ja pituus noin 5,9 metriä.

Rakennus oli sisältä kaksilaivainen eli jaettu kahteen osaan pylväsrivillä. Rakennuksen julkisivun puoleiset pylväät olivat doorilaiset ja sisäpuolen pylväät joonialaiset. Pausaniaan mukaan rakennus oli koristeltu Eufranorin tekemin maalauksin ja siellä säilytettiin taisteluissa kaatuneiden ateenalaisten kilpiä.

Stoasta on säilynyt joitakin sen perustusten osia Agoran arkeologisen alueen pohjoisosan halkaisevan Ateenan metroradan eteläpuolella. Stoan edessä sijaitsi Zeus Eleutherioksen alttari, josta on myös säilynyt jäänteitä. Rakennuksen pohjoispuolella sijaitsi Kuninkaallinen stoa ja eteläpuolella Apollon Patrooksen temppeli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Agora Monument: Stoa of Zeus *Agora Excavations*. American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 10.3.2015.
2. 1 2 3 4  Stoa of Zeus *Perseus*. Viitattu 10.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zeuksen stoa** Wikimedia Commonsissa
**Skræling** oli viikinkien Grönlannin thulelaisista eskimoista ja Vinlandin alkuasukkaista eli luultavasti Newfoundlandin beothukien esi-isistä käyttämä nimitys. *Skraelingi* tarkoittaa nykyislannin kielessä barbaaria ja nykynorjassa heikkoa ihmistä. Alkujaan nimitys *skraeling* on saattanut viitata alkuasukkaiden käyttämiin nahkavaatteisiin, *skrá* tarkoitti keskiajan islannissa nahkaa ja (nahalle) kirjoittamista. Toisaalta skandinaavinen *skral*, islannin *skrælna* vihjaa nimitykseen ohut, laiha, mutta tämä tulkinta ei välttämättä sovi tähän yhteyteen. *Skrælna* tarkoittaa kasvien tms. kutistamista tai kuivattamista. Grönlannin kansan nimi *Kalaalleq* saattaa pohjautua Norjan sanaan *skræling* tai vaatetta tarkoittavaan *klæði*-sanaan. Eskimoiden kielessä ei esiinny *skr*-yhdistelmää, ja *skraeling* ääntyisi *kaeling*.

Katso myös
----------

* Dorsetin kulttuuri
* Beothukit
* Viikingit Grönlannissa

Aiheesta muualla
----------------

* Online etymology dictionary
* Native Languages of the Americas
* Skræling norjan kielten sanakirjassa[vanhentunut linkki] (norjaksi)
* Den Store Danske: skrællinger (tanskaksi)
* Diamond, Jared: *Romahdus: Miten yhteiskunnat päättävät tuhoutua tai menestyä*. (Collapse: How societies choose to fail or succeed, 2005) Suomentanut Kimmo Pietiläinen. 2. painos 2007. Helsinki: Terra cognita, 2005. ISBN 952-5202-84-4.
**Ville Robert Kiljunen** (s. 1981 Varkaus) on suomalainen näyttelijä, juontaja, ohjaaja ja opettaja. Kiljunen opiskeli opettajaksi Lapin yliopistossa ja teatteria Lahden kansanopistossa. Sotilasarvoltaan hän on reservin vänrikki. Kiljunen on juontanut television lastenohjelmaa Pikku Kakkonen. Kiljunen on näytellyt useissa suomalaisissa teattereissa, muun muassa Konttisen kesäteatterissa, Teatteri Eurooppa Neljässä, Hämeenlinnan teatterissa, Tahtiteatterin Kuopion Uusi Kesäteatteri -näyttämöllä, Rauman Kaupunginteatterissa, Ränssin kievarin kesäteatterissa, Syvälahden lavan teatterissa sekä Jyväskylän kaupunginteatterissa. Kiljunen on ohjannut näytelmiä muun muassa Lapin ylioppilasteatterissa, Haminan teatterissa ja Varkauden teatterissa. Kiljunen on käsikirjoittanut Pikku Kakkosen Ville ja Pono -sarjat Apina opena, Ihan satua, Ilmojen kunkut ja Villen ja Ponon Aikamatkat. Kiljunen on Jyväskylän kristillisen opiston Teatterikoulutuksen vastuuopettaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Ville Kiljunen *Elonet*. Viitattu 30.7.2017.
2. ↑  Villen valo leimahtaa lavalla *Yle Uutiset*. Viitattu 30.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Ville Kiljusen kotisivut
Rudolf Granbergin Skvader.
**Skvader** on ruotsalainen taruolento, jolla on rusakon etu- ja takajalat sekä naaraspuolisen metson selkä, siivet ja pyrstö.

Historia
--------

Skvader sai alkunsa Medelpadin maakunnan tarkastajan Håkan Dahlmarkin metsästystarinasta, kun hän kertoi ampuneensa sen kaltaisen eläimen Sundsvallin pohjoispuolella vuonna 1847. Dahlmark sai myöhemmin vuonna 1907 kodinhoitajaltaan Lova Lindahlilta syntymäpäivälahjaksi taulun, joka esitti Dahlmarkin ampumaa eläintä. Dahlmark lahjoitti taulun Medelpadin muinaismuistoyhdistykselle vähän ennen kuolemaansa vuonna 1912.

Medelpadin muinaismuistoyhdistyksen intendentti Carl Erik Hammarberg halusi luoda "oikean" Skvaderin. Vuonna 1918 eläintentäyttäjä Rudolf Granberg loi täytetyn Skvaderin, joka on pysyvästi näytillä Hantverks- & Sjöfartsmuseet -museossa Norra Bergetin kaupunginosassa Sundsvallissa.

Vaikutus
--------

Skvaderista on tullut Sundsvallin epävirallinen symboli, ja monet äänestivät sitä Medelpadin maakuntaeläimeksi vuoden 1987 kansanäänestyksessä.

Ruotsinkielessä sana *skvader* tarkoittaa nykyisin taruolennon nimen lisäksi laajemmin kahden vastakohdan yhdistämistä toisiinsa. Esimerkiksi seka-autoja on kutsuttu Ruotsissa nimellä "skvader".

Taruolento on myös antanut nimensä yrttiliköörille "Skvaderns Örtlikör", jonka valmistuksessa käytetyt yrtit kerätään alkuperäisen metsästystarinan tapahtumapaikalta Lunden metsästä Timråsta.

Samankaltaiset olennot
----------------------

Skvaderia muistuttavat olennotWolpertingerJackalope
Plinius vanhempi kuvaa teoksessaan *Naturalis historia* niin sanottua "jänis-lintua", joka muistuttaa hyvin paljon Skvaderia. 

Skvaderia muistuttaa myös baijerilainen taruolento Wolpertinger, joka usein kuvataan jänismäiseksi olennoksi jolla on siivet ja sarvet, sekä pohjoisamerikkalainen Jackalope joka on kuvitteellinen sarvipäinen jänislaji.

Katso myös
----------

* 
* Luettelo taruolennoista

Lähteet
-------

1. 1 2  Biologiska Museet. Early habitat dioramas and home of the elusive gaff, the skvader  2016. Atlas Obscura. Viitattu 5.9.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Skvadern  2013. Medelpads Fornminnesförening. Viitattu 5.9.2016. (ruotsiksi)
3. ↑  Olsson, Mats: Skvadern på Norra berget ska rivas – ikoniska landmärket har ätits upp inifrån av myror *Sundsvall Tidning*.  19.6.2016.  Arkistoitu 26.8.2016. Viitattu 5.9.2016. (ruotsiksi)
4. ↑  Svenska Akademiens ordlista över svenska språket (s. 846)  2006. Svenska Akademie. Viitattu 5.9.2016. (ruotsiksi)
5. ↑  Den flygande haren *get2press.ie*.  27.8.2013.  Arkistoitu 15.9.2016. Viitattu 5.9.2016. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Skvaderin kotimuseon Hantverks- & Sjöfartsmuseetin sivut
* Skvader Museum of Hoaxes -museon sivuilla
**Taboran alue** on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Se sijaitsee maan keskisessä länsiosassa.

Tabora on pinta-alaltaan Tansanian suurin alue. Sen pinta-ala on 76 150 neliökilometriä. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 2 291 623 asukasta. Alueen pääkaupunki on Tabora.

Taboran alueella on kaksi suurta jokivesistöä: Malagarasi etelä- ja länsiosassa sekä Manonga-Wembere. Sadekaudella joet tulvivat, sillä miambo-pensassavannilla ei ole juuri aluskasvillisuutta, joten sadevesi valuu suoraan jokiin, eikä juuri lainkaan imeydy maaperään. Pääelinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, metsätyöt ja hunajan kerääminen. Tärkein ruokakasvi on maissi. Myyntiin kasvatetaan tupakkaa ja puuvillaa. Tsetsekärpäset rajoittavat tiettyjen osien asutusta, varsinkin Urambon eteläosassa. Siellä on Ugallan riistansuojelualue, jossa tavataan norsuja, kirahveja, puhveleita ja monenlaisia antilooppeja.

Lähteet
-------

1. ↑  Tanzania in Figures 2019 (pdf) (s. 3, 19) Tanzania National Bureau of Statistics. Viitattu 30.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Tabora *citypopulation.de*. Viitattu 30.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  Tabora Region socio-economic profile (s. 3, 28, 61) Planning commission Tanzania 1998
**Ville Kupari** (6. tammikuuta 1900 Rautalampi − 2. toukokuuta 1986 Tampere) oli suomalainen kirvesmies ja kirjanpitäjä, joka toimi sosialidemokraattien kansanedustajana 1930- ja 1940-luvuilla. Hänen äitinsä oli torpparin tytär Anna Lydia Kupari.

Kupari kävi kansakoulun ja työskenteli sitten renkinä sekä metsä- ja uittotöissä Konnevedellä aina vuoteen 1924 saakka. Kupari oli kirvesmiehenä Karhulassa 1924–1925 ja sodan jälkeen rakennusyhtiön osakkaana Lahdessa 1945–1947 ja Helsingissä 1947–1958. Viimeksi hän oli rakennusliikkeen varastonhoitajana, asunto-osakemyyjänä ja kirjanpitäjänä Tampereella 1958–1968.

Kupari oli kansanedustajana 1936–1945 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän kuului myös Kymin kunnanvaltuustoon ja Kymenlaakson osuusliikkeen edustajistoon.

Ville Kupari oli naimisissa vuodesta 1922 Hilma Maria Hämäläisen kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Ville Kupari *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Nanumban kuningas Zeberin vanhassa postikortissa.
**Nanumbat** ovat gurilaista kieltä puhuva kansa Ghanan itäosassa Daka- ja Otijokien välillä. Heitä on noin 50 000 henkeä.

Legendojen mukaan nanumbat saapuivat nykyiselle asuinalueelleen koillisesta, mahdollisesti Hausamaasta. Varsinkin ennen siirtomaa-aikaa heidän kehitykseensä vaikuttivat voimakkaasti dagombat. 1400–1800-luvuilla nanumboilla oli oma valtio, jonka keskuksena toimi Bimbilla. Nykyään alueella ovat enemmistönä konkombat, joiden kanssa tapahtui verisiä yhteenottoja vuonna 1981.

Kansan pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssi, maissi, hirssi, fonio, durra, riisi, maapähkinä, pavut ja vihannekset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja, metsästystä, kalastusta ja keräilyä. Ruokavalio käsittää kasvis- ja maitoruokia. Tiiviisti rakennetut kylät koostuvat pyöreistä olkikattoisista savitiilitaloista. Miehet pitävät pitkiä lyhythihaisia paitoja ja naiset lannehameita.

Perinteinen yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin kyläyhteisöihin, patrilineaarisiin sukuihin ja soturijärjestelmään. Avioliitto on virilokaalinen, polygynia ja ostoavioliitto ovat yleisiä. Suurin osa nanumboista harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien ja luonnonvoimien palvontaa, noituutta ja taikaesineitä. Osa on sunnimuslimeja, osa katolisia tai protestantteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 367. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
**Supersport** tarkoittaa urheilullista moottoripyörää, joka on pienempi kuin superbike.

Supersportin moottori on tilavuudeltaan välillä 600 cc ja 1000 cc. Supersport pyörä on tarkoitettu kilpailuun, mutta rajoitettu sen verran että ovat katulaillisia. Nimessä on usein "RR" (Race Replica). Eroja on muun muassa istuma-asennossa ja painossa: supersportissa jalkatappien sijainti on kilpailuun suunniteltu kun taas urheilupyörässä istuma-asento on enemmän pystyssä.

Supersport-luokassa kilpaillaan Supersportin maailmanmestaruussarjassa, sekä muissa kansallisen tason sarjoissa:

* AMA Supersport Championship
* British Supersport Championship

Myös International Road Racing Championship -sarjassa ajetaan supersport-pyörillä.

Supersport voi viitata myös tiettyihin moottoripyörämalleihin kuten Ducati Supersport.

Lähteet
-------

1. ↑  What is the Difference Between a Sportbike and Supersport bike? *superbikenewbie.com*. Viitattu 24.12.2022. (englanniksi)
2. ↑  Sportbike Vs Supersport *sportbikeplanet.com*. Viitattu 24.12.2022. (englanniksi)
**Taboriitit** olivat hussilaisuuden jyrkimmän suunnan kannattajia: he kuuluivat pääasiassa alempaan papistoon, pikkuporvareihin ja talonpoikiin, korostivat apostolisen köyhyyden ihannetta sekä maallikoiden ehtoollista (tasoittaen näin pappien ja maallikoiden eroa) ja pitivät rikasta kirkkoa ja paavia antikristuksena.

Liikkeen historiaa
------------------

Taboriitit perustivat 1420 noin neljäntuhannen kannattajan voimin Táborin kaupungin Etelä-Böömiin. Siellä he halusivat elää alkuseurakunnan ihanteiden mukaisesti. Taboriitit hylkäsivät valtiokirkon ja vanhan kirkon tradition, pyhäinjäännökset, kiirastuliopin, ehtoollisleivän, sielumessut ja kuvien ja messuvaatteiden käytön. Ennen tappiotaan vuonna 1434 he muodostivat sotilaallisen kaupunkiliiton, joka odotti tuhatvuotista valtakuntaa antikristuksen kanssa käydyn ratkaisutaistelun jälkeen: kirkko eläisi vailla omaisuutta tasa-arvoisuudessa ja veljeydessä, sillä olisi uusitestamentillinen muoto, ja Raamattu olisi sen ainoa ohje.

Vaikutus reformaation liikkeisiin
---------------------------------

Myöhemmin taboriitit liittyivät *Unitas Fratrum* -liikkeeseen. Taboriittien tappion jälkeen sen yhteiskunnallisesti vallankumouksellista, apokalyptistä julistusta levittivät Saksaan vaeltavat saarnaajat ja lentolehtiset, ja näin se vaikutti voimakkaasti reformaation radikaaliliikeisiin.
**Eila Pajastie-Havia** (vuoteen 1942 **Paischeff**; 16. tammikuuta 1918 – 9. toukokuuta 1994) oli suomalainen kuvataidekriitikko.

Pajastie opiskeli Helsingin yliopistossa vuodesta 1936 taidehistoriaa, yleistä valtio-oppia, kansantaloustiedettä ja englantilaista filologiaa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1942 ja harjoitti vuosina 1946–1948 jatko-opintoja Lontoossa, missä hän suoritti taidehistorian Bachelor of Arts -tutkinnon. Hän aloitti *Ilta-Sanomien* taidekriitikkona 1940-luvun taitteessa. Hän oli *Nya Pressen* -lehden kuvataidekriitikko vuosina 1953–1967 ja kirjoitti myös muihin lehtiin, kuten *Taide*- ja *Arkkitehti*-lehtiin sekä suomenkielisiin päivälehtiin. Pajastie kirjoitti kuvataiteen ohella kritiikkejä myös taideteollisuudesta, arkkitehtuurista ja viimeksi baletista. Taideteollisuudesta hän kirjoitti *Kaunis Koti* -lehteen vuosina 1949–1964.

Pajastien vanhemmat olivat taidemaalari Alexander Paischeff ja tekstiilitaiteilija Eva Anttila. Hänen tätinsä oli balettitanssija Mary Paischeff ja hän tanssi nuorena itsekin. Pajastie oli 1950-luvun alussa muutaman vuoden naimisissa toimittaja Ilmari Havian kanssa.

Pajastie luopui kriitikon urasta 1970-luvun alussa, minkä jälkeen hän työskenteli kääntäjänä muun muassa Suomen Kansallismuseossa. Hän ruotsinsi näyttelyluettelojen artikkeleita ja suomensi salapoliisiromaaneja. Hän suomensi Agatha Christien teoksen *Kuolema ilmoittaa lehdessä*.

Teokset
-------

* *Vuosi Lontoossa : pakinoita ja esseitä*. WSOY, 1948.

Lähteet
-------

* Liisa Lindgren: "Eila Pajastie. Journalisti modernismin ’kenttätyöläisenä’", s. 147–173 teoksessa *Kirjoituksia taiteesta. Suomalaista kuvataidekritiikkiä*. Toim. Ulla Vihanta ja Hanna-Leena Paloposki. Valtion taidemuseo / Kuvataiteen keskusarkisto 1997

### Viitteet

1. ↑  Suomen kuvataiteen bibliografia viitattu 5.1.2017
2. 1 2 3  Lindgren 1997, s. 148–152.
3. ↑  Hietaniemen hautausmaa, kortteli U25B, rivi 4, hauta 40
4. ↑  Satu Kähkönen: Kunnia sille kelle se kuuluu : Annikki Toikka-Karvonen taideteollisuuskriitikkona. Tahiti: Taidehistoria tieteenä, 2014 (3) viitattu 5.1.2017
5. ↑  Lindgren 1997, s. 172.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Roomalainen vahataulu ja kirjoituspuikko *stylus*
Ilmaisu *"tabula rasa"* yhdistetään nykyisin yleisimmin John Locken (1632-1704) empiristiseen filosofiaan.
*Tämä artikkeli käsittelee filosofian ja psykologian käsitettä. Muut merkitykset täsmennyssivulla.*

**Tabula rasa** (latinaa), suom. **tyhjä taulu** on latinankielinen metafora, jota nykyisin käytetään yleisimmin kuvaamaan empiristi John Locken esittämää käsitystä, että ihminen tulee maailmaan ilman synnynnäisiä prosessointisääntöjä havaintomaailmasta. Ymmärrys muodoista, väreistä, kausaliteetista tai moraalista syntyy puhtaasti kokemusten ja havaintojen perusteella. Näin ollen ihmisellä ei ole synnynäistä apriorista tietoa. Myöhemmin yhteiskuntatieteissä tyhjän taulun idea on myös ymmärretty niin, että ympäristö määrää henkilön identiteetin rakentumisen.

Ihmismieltä verrattiin tyhjään tauluun jo antiikissa. Tällöin ajateltiin uudelleen käytettävää vahataulua, johon kirjoitettiin puikolla. Vertausta käyttivät mm. Aiskhylos, Platon ja Aristoteles. Latinankielisen ilmaisun käyttö yleistyi 1200-luvulla.

Katso myös
----------

* Luonto vastaan kasvatus

Lähteet
-------

1. ↑  Kivimäki, Arto: *Carpe Diem! Hauskaa ja hyödyllistä latinaa*, s. 272–273. Karisto, 2008.
**Stockholms Rederi AB Svea** oli ruotsalainen laivavarustamokonserni, jonka Johnson Line AB osti 1987. Svea oli yksi Silja Linen osakasvarustamoista.

Rederi AB Svea perustettiin 1871 Tukholmassa. Ennen vuosisadan vaihdetta yritykseen liitettiin ostojen kautta pieniä höyrylaivayhtiöitä, jotka liikennöivät Ruotsin rannikolla ja Itämerellä. 1907 yritys osti Stockholms Ångfartygs AB:n. Kun myyjä toivoi, että nimi "Stockholm" säilyisi, päätettiin Rederi AB Svea perustaa uudelleen, ja nimeksi tuli nyt Stockholms Rederi AB Svea. 

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, kun Suomi oli itsenäistynyt, aloitti yhtiö kahden suomalaisen varustamon, Finska Ångfartygs AB:n (FÅA) ja Ångfartygs AB Boren, kanssa Tukholman ja Turun välisen liikenteen. Tästä yhteistyöstä syntyi sitten aikanaan Silja Line.

Useimmat Ruotsin sisäistä liikennettä hoitavat linjat lopetettiin toisen maailmansodan jälkeen, jolloin rautatie- ja maantieliikenteen kilpailu muuttui ankaraksi. Svea sen sijaan jatkoi rahtiliikennettä hoitavana varustamona painopisteenä manner-Euroopan linjat, mutta sillä oli myös liikennettä Välimerelle ja Etelä-Amerikkaan.

Svean vanha matkustajalinjaverkosta oli hyvin vahva myös Etelä-Ruotsissa, jossa oli liikennettä Skånen rannikkokaupungeista Tanskaan ja Saksaan. Kun rannikkoliikenne lopetettiin, Svea ryhtyi rakentamaan nykyaikaista lauttaliikennettä niillekin seuduille tytäryhtiönsä Linjebussin nimissä, joka hoiti Juutinrauman lauttaliikennettä Tanskaan sekä myöhemmin myös lauttaliikennettä Saksaan yhtiönsä Trave Linen nimellä. Osa tästä toiminnasta on siirtynyt Scandlines-nimelle. 

Axel Johnson Gruppeniin kuulunut Rederiaktiebolaget Nordstjernan (myöhemmin Nordstjernan Ab) osti vuonna 1975 Stockholms Rederi AB Svean sen jouduttua taloudellisiin vaikeuksiin. Varustamon laivastoon kuului siirtymävaiheessa matkustajalauttojen lisäksi kaksi suurta tankkialusta, pieniä tankki- ja rahtilaivoja. Svea lakkautettiin 1981 kokonaan varustamona, ja siitä tuli kiinteistöyhtiö. 

Sen lisäksi, että Stockholms Rederi AB Svea harjoitti varustamotoimintaa, se omisti vuosina 1916–1970 Finnbodan telakan.

Lähteet
-------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stockholms Rederi Svea**.
* Kommandobryggan – Stockholms Rederi AB Svea luettu 22.11.2007
**Petro Kindratovytš Korol** (ukr. Петро Кіндратович Король; ven. Пётр Кондратьевич Король, *Pjotr Kondratjevitš Korol*; 2. tammikuuta 1941 Bredy, Tšeljabinsk, Venäjän SFNT – 2. heinäkuuta 2015) oli neuvostoliittolainen painonnostaja ja olympiavoittaja.

Korol voitti Montréalin 1976 olympialaisissa kultaa alle 67,5-kiloisten sarjassa yhteistuloksella 305 kg. Hän nosti tempauksessa 135 kg ja työnnössä 170 kg.

Korol voitti maailmanmestaruuden alle 67,5 kilon sarjassa vuosina 1974 ja 1975. Hän voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 1975.

Korol teki urallaan viisi maailmanennätystä: neljä työnnössä ja yhden yhteistuloksessa.

Lähteet
-------

* Petro Korol Bio, Stats and Results Sports-Reference.com.  Arkistoitu 16.12.2012. Viitattu 3.7.2015. (englanniksi)
* Painonnoston arvokisamitalistit Sports123.com. Viitattu 3.1.2010. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Пішов із життя славетний львівський важкоатлет Петро Король *TRK Lviv*.  2.7.2015.  Arkistoitu 2.7.2015. Viitattu 3.7.2015. (ukrainaksi)
**Superscar** on helsinkiläinen power pop -yhtye. Yhtyeen perustivat 2000 laulaja Otto sekä rumpali Petteri. Yhtyeen musiikki on "hyväntuulista ja makeaa jenkkipoppia", jossa on myös rockin elektron elementtejä. Yhtyeen kierrettyä Suomea lähes vuosikymmenen se solmi levytyssopimuksen Jiffel Entertainmentin kanssa vuonna 2011.

Superscarin menestynein single on *Modern Word for Love*, joka pääsi kesällä 2011 NRJ:n sekä Ylex:n soittolistoille. Myös *Neon Lights* on saanut soittoaikaa mm. The Voicella.

Maaliskuun alussa yhtye aloittaa 14 konsertin Keski-Euroopan kiertueen yhdessä Sunrise Avenuen kanssa. Helmikuussa yhtye esiintyy kolmella keikalla myös Suomessa.

Jäsenet
-------

* Otto – laulu,kitara
* Daniel – kitara
* Petri – bassokitara
* Petteri – rummut

Diskografia
-----------

Studioalbumit
* *Superscar*  (2013, Jiffel Entertainment)

Singlet
* *Modern Word for Love*  (2011)
* *Special*  (2011)
* *Neon Lights*  (2012)
* *Fiction*  (2013)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuntematon henkilö soittaa pandeiroa.
**Pandeiro** on pienehkö tamburiinin näköinen käsirumpu.

Kaksi seikkaa kuitenkin erottaa tamburiinia ja pandeiroa toisistaan. Pandeiron kalvoa voidaan virittää, jolloin soittaja voi muuttaa ääntä korkeaksi tai matalaksi mielensä mukaan. Toinen ero on metallisten helistimien ääni. Pandeiron helistimien ääni on kuivempaa vähemmän soivaa kuin tamburiinissa. Tämä antaa tarkkuutta soittoon monimutkaisissa rytmeissä. 

Pandeiroa soitetaan pitämällä soitinta toisessa kädessä ja lyömällä vapaalla kädellä kalvoa. Soittamisessa varioidaan usein lyömällä kalvoa käden eri osilla, kuten peukalolla, sormenpäillä, koko kämmenellä tai kämmensyrjällä. 

Pandeirolla voidaan tehdä ääntä myös heiluttamalla soitinta (jolloin helistimet soivat) tai juoksuttamalla sormea pitkin kalvon pintaa, jolloin saadaan nopea tärinämäinen ääni aikaiseksi. Pandeiroa käytetään useissa brasilialaisissa musiikeissa, kuten sambassa, chorossa tai capoeirassa.

Tunnettuja pandeiron soittajia ovat esimerkiksi Airto Moreira, Marcos Suzano ja Carlinhos Pandeiro de Ouro.
**George Montgomery** (29. elokuuta 1916 Brady, Montana – 12. joulukuuta 2000 Rancho Mirage, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli elokuvissa vuodesta 1935 alkaen ja alkoi saada suurempia rooleja vuosikymmenen vaihteessa, jolloin hän myös alkoi käyttää syntymänimensä George Letzin sijaan nimeä George Montgomery. Montgomeryn elokuviin kuuluu muun muassa vuonna 1965 valmistunut *Taistelu Ardenneilla* (*Battle of the Bulge*). Kaikkiaan hän näytteli 87 elokuvassa. Televisiossa Montgomery näytteli pääroolin lännensarjassa *Cimarron City* (1958–1960) ja vieraili muun muassa *Bonanzassa* ja *Smith ja Jonesissa*. Montgomery oli naimisissa Dinah Shoren kanssa 1943–1962. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  George Montgomery Rovi. Viitattu 21.8.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Oliver, Myrna: George Montgomery  14.12.2000. Los Angeles Times. Viitattu 21.8.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Petri Ylönen** (s. 2. lokakuuta 1962 Helsinki, Suomi) on suomalaissyntyinen ranskalaistunut jääkiekkomaalivahti, joka pelasi huippuvuotensa Ranskan pääsarjassa Ligue Magnusissa. Yhdeksänä Ranskassa pelaamanaan kautena Ylönen voitti kahdeksan mitalia, joista viisi kultaista ja kolme hopeaa.

Ura
---

Ylönen oli alun perin Karhu-Kissojen juniori, joka aloitti ammattilaisuransa edustamalla TuTon ykkösdivisioonajoukkuetta kaudella 1986–1987. Tämän jälkeen Ylönen siirtyi kahdeksi kaudeksi Ranskaan, Briançonin joukkueeseen, jossa hänet valittiin kumpanakin vuonna Ranskan parhaaksi maalivahdiksi. Seuraavaksi kaudeksi Ylönen siirtyi Rouenin joukkueeseen, jossa hän pelasi sekä Ligue Magnusta että Euroopan Cup -otteluita vuosina 1989–1996. Rouenin vuodet olivat erittäin menestyksellisiä: joukkue voitti viisi kertaa Ranskan mestaruuden.

Kaksi seuraavaa vuotta Ylönen pelasi Saksan jääkiekon pääsarjaa Augsburgin joukkueessa, ennen kuin lopetti ammattilaistasolla ja muutti Toulousen lähistölle Blagnacin kylään ja perusti jääkiekkoon keskittyvän liikkeen. Ylönen palasi parin vuoden tauon jälkeen vielä kaukaloihin kotikylänsä joukkueeseen Toulouse Blagnac Hockey Clubiin, jossa Ylönen pelasi Ranskan kakkosdivisioonan otteluita kausina 2000–2002.

Ranskan kansalaisuuden saatuaan Ylönen pelasi 150 ottelua Ranskan maajoukkueessa. Ylönen pelasi maalivahtina Ranskan noustessa vuoden 1991 jälkeen MM-kisojen B-sarjasta A-sarjaan. Pitkälti Ylösen torjuntojen ansiosta Ranska myös pysyi MM-tasolla useita vuosia. Ylönen edusti Ranskaa viisissä MM-kisoissa (1992–1996) sekä kaksissa olympialaisissa, 1992 Albertvillessa ja 1994 Lillehammerissa.

Ylösellä on sekä Suomen että Ranskan kansalaisuus.

### Seuraura

* 1986–1987: TuTo, I-div.
* 1987–1989: Diables Rouges de Briançon, Ligue Magnus
* 1989–1996: Dragons de Rouen, Ligue Magnus
* 1996–1998: Augsburger Panther, DEL
* 2000–2002: *Toulouse Blagnac Hockey Club*, Ranskan kakkosdivisioona

### Maajoukkueura

* 1991: Jääkiekon MM-kisojen B-sarjan voitto(nousu MM-kisojen A-sarjaan)
* 1992: Talviolympialaiset, Albertville (sijoitus: 8.)
* 1992 MM-kisat, Tšekkoslovakia. Sijoitus: 12.
* 1993 MM-kisat, Saksa. Sijoitus: 10.
* 1994: Talviolympialaiset, Lillehammer (sijoitus: 10.)
* 1994 MM-kisat, Italia. Sijoitus: 10.
* 1995 MM-kisat, Ruotsi. Sijoitus: 8.
* 1996 MM-kisat, Itävalta. Sijoitus: 11.
* Yhteensä 150 maaottelua

### Palkinnot

* Ranskan pääsarjan paras maalivahti vuosina 1988, 1989, 1992, 1993 ja 1994.
* Viisinkertainen Ranskan mestari (kaikki mestaruudet Rouenissa)
* Kolminkertainen Ranskan hopeamitalisti

Perhe
-----

Petri Ylösen poika Sebastian Ylönen on myös jääkiekkomaalivahti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Petri Ylönen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi) Viitattu 18.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylösen tiedot Eurohockey.netissä (englanniksi)
* Ylösen biografia Prohockey-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Fritz Pauer
**Fritz Pauer** (14. lokakuuta 1943 Wien – 1. heinäkuuta 2012) oli itävaltalainen jazzpianisti.

Pauer aloitti jazzin soittamisen teini-ikäisenä Hans Kollerin ja Friedrich Guldan kanssa. Hän pääsi sittemmin johtamaan omia yhtyeitään Berliiniin. Vuonna 1966 Pauer voitti ensimmäisen palkinnon Modernin jazzin kilpailussa Wienissä. Tässä yhteydessä hän myös tapasi Art Farmerin, jonka kokoonpanon jäsenenä hän tuli tunnetuksi. Hänen uransa eteni muiden muassa Dexter Gordonin, Don Byasin, Klaus Weissin ja Booker Ervinin kanssa tehdyn yhteistyön muodossa. Vuonna 1967 Pauer esiintyi Annie Rossin ja Pony Poindexterin konserttialbumilla *Annie Ross & Pony Poindexter*, joka äänitettiin Deutsches Jazzfestivalilla Frankfurtissa. Vuonna 1969 hän soitti Carmell Jonesin festivaalikonserttialbumilla *Carmell Jones in Europe*.

Pauer aloitti opettamisen Wienin kunnallisessa konservatoriossa vuonna 1968 ja jatkoi opetustyötä esiintymisten ohella 1970-luvulla. Hän alkoi tehdä myös omia albumeitaan, joihin kuuluivat *Water Plants* (1977) ja *Blues Inside Out* (1978). 1980-luvulla Pauer asui jonkin aikaa Perussa ennen asettumistaan Sveitsiin vuonna 1986. Seuraavana vuonna hän aloitti uudelleen yhteistyönsä Art Farmerin kanssa albumia *Azure* varten. Hän jatkoi tätä yhteistyötä pitkin myöhempää uraansa. Lopulta Pauer palasi Itävaltaan, jossa hän opetti vuosien ajan Universität für Musik und darstellende Kunst Grazissa. Hän pysyi myös aktiivisena muusikkona ja julkaisi albumeita, kuten *City Blues* (1996), *New York Meeting* (2000) ja *Moods from Wonderland* (2008). Pauer kuoli 69-vuotiaana vuonna 2012. Vuonna 2020 ilmestyi albumi *3 for the Road*, joka sisältää Pauerin, Jay Claytonin ja Ed Neumeisterin triosession vuodelta 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fritz Pauer AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |