recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Admiral Senjavin** oli vuonna 1896 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Admiral Ušakov -luokan rannikkopanssarilaiva. Keisarillisen Japanin laivasto valtasi aluksen Tsushiman meritaistelussa 28. toukokuuta 1905 liittäen sen laivastoonsa nimellä *Mishima*. Alus upposi maalilaivana syyskuussa 1936.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Admiral Ušakov -luokka*
Alus tilattiin Itämeren telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 2. elokuuta 1892. Alus laskettiin vesille 22. elokuuta 1894 ja valmistui vuonna 1896.

Palvelus
--------

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Itämeren laivastoon, mistä se siirrettiin muodostettavaan Tyynenmeren laivaston 3. laivueeseen, joka lähetettiin Port Arthuriin Venäjän–Japanin sodassa. Laivasto-osasto kohtasi Korean ja Japanin välisessä Tsushimansalmessa keisarillisen Japanin laivaston. Seuranneessa taistelussa *Admiral Senjavin* vallattiin 28. toukokuuta 1905.

### Mishima

Alus liitettiin keisarillisen Japanin laivastoon toisen luokan rannikkopanssarilaivana nimellä *Mishima*. Ensimmäisessä maailmansodassa alus kuului Japanin 2. laivastoon, jonka mukana se osallistui Qingdaon taisteluun. Sodan jälkeen alus osallistui Siperian maihinnousuun ollen muun muassa jäänmurtajana pitäen meritien Vladivostokin ja Japanin välillä avoinna. Alus luokiteltiin 1. huhtikuuta 1921 sukellusveneiden emälaivaksi, missä tehtävässä se oli palveluksesta poistoonsa saakka 10. lokakuuta 1935. Alus upposi maalilaivana syyskuussa 1936 Kushiman rannikolla.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 2002, s. 181.

Admiral Ušakov -luokan rannikkopanssarilaivat

|  |
| --- |
| *Admiral Ušakov* - *Admiral Senjavin* - *General Admiral Graf Apraksin* |
| Edeltäjä: *Sisoi Veliki* – Seuraaja: Petropavlovsk-luokka |
**Nature Communications** on Springer Nature -kustantamon Nature Portfolion puitteissa ainoastaan verkossa julkaisema, luonnontieteitä käsittelevä avoimen saatavuuden tiedejulkaisu. Se on perustettu vuonna 2010. Sittemmin, vuodesta 2018 lähtien Springler Nature on käynnistänyt useita kapeampialaisia luonnontieteen ja lähialojen Communications-julkaisusarjoja, joista ensimmäisinä Communications Biology, Communications Chemistry ja Communications Physics -julkaisut vuonna 2018.

Nature Communications on yleisluonnontieteellinen julkaisusarja, mutta hyväksymisen osalta huomattavasti valikoivampi kuin julkaisumaksultaan (APC) edullisemmat megajulkaisut Scientific Reports ja Plos One. Kevättä 2020 edeltävän 12 kuukauden aikana sarjassa julkaistiin noin 6 000 artikkelia. Vuonna 2017 Nature Communications julkaisi yhteensä 4 304 artikkelia hyväksymisprosentin ollessa vain 8, kun suurimmat megajulkaisut hyväksyivät luokkaa 50 prosenttia niihin lähetetyistä artikkeleista. Nature Communications -julkaisun kahden vuoden vaikuttavuuskerroin oli korkea 17,69 (2021). Lukijat latasivat vuoden aikana yhteensä 85,2 miljoonaa kertaa julkaisun artikkeleita luettavakseen (2021). Nature Communications -sarjaan hyväksyttyjen artikkelien julkaisumaksu oli 4 890 euroa (2022). Suomalaisista yliopistoista ja tutkimuslaitoksista on mukana Springler Naturen avoimen saatavuuden jäsenohjelmassa. Siksi Helsingin, Jyväskylän, Oulun ja Tampereen yliopistossa sekä Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksella työskentelevät tutkijat voivat saada alennusta artikkelien julkaisumaksusta (tilanne 11/2022).

Lähteet
-------

1. 1 2  Journal Information *Nature Communications, nature.com/ncomms*.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Christos Petrou: Guest Post – The Megajournal Lifecycle *The Scholarly Kitchen, scholarlykitchen.sspnet.org*.  7.5.2020. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
3. ↑  Communications journals *Nature Portfolio, nature.com/nature-portfolio*. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
4. ↑  Jeffrey Brainard: Open-access megajournals lose momentum as the publishing model matures *Science, science.org*.  10.9.2019. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
5. 1 2  Kyle Siler,Vincent Larivière,Cassidy R. Sugimoto: The diverse niches of megajournals: Specialism within generalism *The Journal of the Association for Information Science and Technology (JASIST), 71 (7): 800-816*.  8.10.2019 (July 2020). wiley.com.  Arkistoitu 6.11.2022. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
6. 1 2 3  Journal Metrics *Nature Portfolio, nature.com/nature-portfolio*. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
7. ↑  Journal Information *Nature Communications, nature.com/ncomms*. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
8. ↑  Membership Springer Open, springeropen.com. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
9. ↑  Institutional open access agreements Springer Nature, springernature.com. Viitattu 6.11.2022. (englanniksi)
Evaporiitteihin kuuluvaa kipsiä Slovakiassa.
Kuolleenmeren rannan haliittimuodostumia.
Muinaisen järven kuivuttua muodostunutta haliittikerrostumaa (Death Valley, Kalifornia, Yhdysvallat.
**Evaporiitit** ovat mitä tahansa mineraaleja, joita voidaan löytää vesiliukoisista suolakerrostumista. Ne kuuluvat sedimenttikivilajeihin ja ryhmään kuuluu lähes 100 eri mineraalia. Tyypillisesti evaporiitteja esiintyy entisillä, aikoinaan sulkeutuneilla merialueilla tai aavikko-oloissa, joissa veden haihtuminen on sisäänvirtausta ja sademäärää suurempaa.  Jos jostain kerrostumasta löydetään evaporiittia, voidaan päätellä alueen olleen joskus veden vallassa. 

Merkittävimpiä evaporiitteja ovat anhydriitti (CaSO4), haliitti (NaCl), kalsiitti (CaCO3), kipsi (CaSO4•2H2O), polyhaliitti sekä kaliumin (K) ja magnesiumin suolat.  Tyypillisiä ei-merellistä alkuperää olevia, esimerkiksi kuivuneilla syvännealueilla muodostuneita evaporiitteja ovat boraatit (B(O)3, esimerkiksi booraksi Na2[B4O5(OH)4]•8H2O), nitraatit ja natriumkarbonaatti (sooda, Na2CO3).

Haliittiesiintymiä on vakautensa vuoksi pidetty hyvinä ydinjätteiden loppusijoituspaikkoina.*lähde?* Nitraatteja käytetään lannoitteiden ja räjähteiden valmistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Evaporite. Geology *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 30.7.2016. (englanniksi)
2. ↑  Keith A.W. Crook: Sedimentary rock. Evaporites *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 30.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Evaporiitti** Wikimedia Commonsissa
**Remona Burchell** (s. 15. syyskuuta 1991) on jamaikalainen pikajuoksija, 4 × 100 metrin viestin olympiavoittaja.

Burchell sijoittui 2018 Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 60 metrillä kahdeksanneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisisa hän juoksi alkuerissä Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka loppukilpailussa voitti toisella kokoonpanolla kultaa. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän juoksi niin ikään alkuerissä Jamaikan pikaviestijoukkueessa, joka tällä kertaa saavutti loppukilpailussa hopeaa. 200 metrillä hän karsiutui välierissä. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän juoksi kolmannen osuuden Jamaikan pronssijoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä.

Burchell voitti NCAA:n mestaruuden ulkoradoilla 100 metrillä 2014 sekä sisäradoilla 60 metrillä 2014 ja 2015.

Burchellin ennätys 100 metrillä on 11,03 {Jacksonville 2014), 200 metrillä 23,40 (Kingston 2021) ja sisäradoilla 60 metrillä 7,08 (Lexington 2015).

Lähteet ja huomautukset
-----------------------

1. 1 2  juoksi vain alkuerissä
2. 1 2 3 4 5  Remona Burchell Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Remona Burchell Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  Jamaikan kivikova nelikko dominoi naisten pikaviestiä – Bahaman Miller-Uibo hallitsi 400 metrin olympiafinaalia, konkari Felix teki historiaa *sss.fi*.  6.8.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Japanilaiset lähetystöt keisarillisessa Kiinassa** olivat satunnaisesti toimineita diplomaattisia lähetystöjä, jotka toimivat Kiinan hovissa. Kaikki erot Japanin hovin tai shognunaattien lähettiläiden välillä poistettiin lähettiläiden saapuessa Kiinan pääkaupunkiin.

Säilyneiden dokumenttien perusteella on olemassa tietoja vuosien 600 ja 894 välillä toimineista lähetystöistä. Lähetystöihin kuului aristokraattisten sukujen *kugejen* jäseniä ja buddhalaisia pappeja. Lähetystöt johtivat kiinalaisen kulttuurin kulkeutumiseen Japaniin ja edistivät tieteiden kehittymistä. Lähetystöt johtivat useiden buddhalaisuuden koulukuntien, mukaan lukien Zen, syntymiseen.

Kiinalaisen näkemyksen mukaan Kiina on maailman keskipiste ja tämän mukaan Chang'anissa Kiinan hovi piti japanilaisia lähetystöjä Kiinan alamaisina, mutta siitä olivatko japanilaiset samaa mieltä asiasta, ei ole näyttöä.

Kiina näyttää olleen ensimmäinen, joka halusi rakentaa yhteistyötä maiden välille. Sui-dynaistian keisari Yangdi lähetti vuonna 605 Japanin hoviin viestin, johon Shōtoku Taishi vastasi lähettämällä Ono no Imokon johdolla lähetystön Kiinaan.

Sui-dynastian aikaisiin Lähetystöihin kuului buddhalaisuuden opiskelijoita. Tang-dynastian aikaisista lähetystöistä on säilynyt ehkä parhaiten tietoja. Näitä oli yhteensä 13 ja ne päättyivät vuonna 894, jolloin keisari Uda peruutti suunnitteilla olleen lähetystömatkan saatuaan tietoja Kiinassa vallinneista levottomuuksista.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese missions to Imperial China
Kadulla esiintyvä limbotanssija Lontoossa.
**Limbo** on karibialaisesta Trinidad ja Tobagon saarivaltiosta peräisin oleva tanssi. Tanssija liikkuu karibialaisten rytmien tahdissa, taivuttaa itseään taaksepäin ja tanssii vain jalkapohjillaan lattiaan tukeutuen vaakasuoran riman alitse koskettamatta sitä tai lattiaa. Muut tanssijat alittavat vuorollaan riman, jota lasketaan asteittain alemmaksi, kunnes vain yksi on pystynyt sen alittamaan kaatumatta selälleen. Katsojat ja muut tanssijat laulavat ja kannustavat tanssijaa taputuksin ja huudoin.

Limbo, jota kutsutaan myös "rimanalitustanssiksi" (engl. *under stick dance*) oli alun perin rituaali, jota esitettiin hautajaisissa. 1960-luvulla sitä alettiin tanssia maailmalla esiintymislavoilla yleisön viihdyttämiseksi. Viime vuosina paremmuudesta kilpailua limboa tanssien on käytetty sosiaalisen alkukankeuden poistoon Karibian alueen ohella maailman muissakin trooppisissa lomakeskuksissa. Näissä kilpailuissa voittaja yleensä palkitaan.

*Tulilimbo* (*fire limbo*) on ammattitanssijoiden esittämä tanssin muunnelma, jossa tanssijan tehtävänä on alittaa palava rima. Tanssija saattaa myös sytyttää rimassa olevan palavan aineen puhaltamalla suustaan alkoholia palavan soihdun läpi.

Merriam-Websterin sanakirjan mukaan *limbo*-sana on peräisin alueella puhutusta englannin murteesta; Jamaikan englannin taivuttamista merkitsevä *limba* juontuu englannin taipuisaa ja notkeaa merkitsevästä sanasta *limber*.

Lähteet
-------

1. ↑  limbo #2 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Limbo** Wikimedia Commonsissa

* 
* 
*
**Altmaninbulldoggi** (*Altman White English Bulldog*) on yhdysvaltalainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Altmaninbulldoggi muistuttaa ulkoisesti paljon englanninbulldoggia, joskin on tätä kookkaampi. Lisäksi sen häntä yleensä typistetään, toisin kuin englanninbulldoggin. Säkäkorkeus vaihtelee 38–54 cm ja paino 23–36 kg välillä.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu soveltuu vartiointiin, farmityöskentelyyn ja kenttäkokeisiin. Lisäksi sen tiedetään tapelleen härkiä ja villikoiria vastaan suojellakseen omistajaansa.

Alkuperä
--------

Rodun esi-isä tunnettiin nimellä "valkoinen englantilainen" (*White English*), ja se edusti kookkaampaa, alkuperäistä työkoirana käytettyä tyyppiä kuin nykyinen matalammaksi jalostettu englanninbulldoggi. Desmond Morriksen mukaan termiä *White English* on käytetty ennen vanhaan amerikanbulldoggista, joten altmaninbulldoggilla on yhteinen historia sen kanssa. "Valkoinen englantilainen" saapui Yhdysvaltoihin 1800-luvulla, ja siitä polveutuu nykyinen altmaninbulldoggi, jonka Georgian Waycrossista kotoisin ollut Ray Altman kehitti.

Desmond Morriksen mukaan altmaninbulldoggi oli 2000-luvun alussa saavuttamaisillaan virallisen rodun aseman Yhdysvalloissa, vaikkakin sillä on hyvin samanlainen tausta amerikanbulldoggin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 360–361. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Nissan rauha** oli 3. lokakuuta 1739 allekirjoitettu rauhansopimus, joka päätti Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan välillä 1735–1739 käydyn Venäjän–Turkin sodan. 

Aluksi Venäjän liittolaisena taistellut Persia oli tehnyt erillisrauhan 17. lokakuuta 1736. Myös 1737 Venäjän puolelle liittynyt Itävalta solmi oman erillisrauhansa Belgradissa 21. elokuuta 1739. Tappioita kärsineen Itävallan eroaminen sodasta tarkoitti sodassa paremmin menestyneelle Venäjälle pakkotilannetta, jonka vuoksi myös Venäjä joutui solmimaan rauhan Osmanien valtakunnan kanssa. Rauhanteossa toimi välittäjänä Ranska, jolle se oli poliittinen menestys.

Sopimuksen seurauksena Venäjä joutui luovuttamaan sodassa valtaamansa alueet Moldovassa, Valakiassa ja Krimin niemimaalla. Venäjä sai kuitenkin pitää Azovin, mutta sen tuli tuhota kaupungissa oleva linnake eikä uutta saanut rakentaa. Venäjä sai rakentaa Azoviin sataman, joskin sotalaivojen rakentaminen oli kielletty. Samoin se sai kaupankäyntioikeuden sekä Asovanmerelle että Mustallemerelle, joskin kauppatavaran kuljettaminen tuli jättää turkkilaisille.

Nissan sopimusta seurasi Osmanien valtakunnassa 30 vuotta kestänyt rauhan aikakausi, jonka aikana sen rajanaapurit ja perinteiset viholliset olivat sekaantuneet muihin sotiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  L. S. Stavrianos, Traian Stoianovich: *The Balkans since 1453*, s. 183–187. C. Hurst & Co. Publishers, 2000 2.p.. ISBN 1850655510.
2. ↑  Suraiya Faroqhi, Virginia H. Aksan: *The Cambridge history of Turkey: the later Ottoman Empire, 1603-1839 (vol.3)*, s. 102. Cambridge University Press, 2006. ISBN 0521620953.
**Almaco Group Oy** on suomalainen teollisuusyritys, joka suunnittelee ja rakentaa modulaarisia tilaelementtejä laivan- ja talonrakennusteollisuuden tarpeisiin. Suomen lisäksi sillä on toimisto Brasiliassa, Kiinassa, Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Singaporessa ja Yhdysvaltain Floridassa.

Yrityksen perustivat vuonna 1998 Mikael Hedberg, Ulf Hedberg, Antti Kaskinen ja Lars Pellas. Mikael Hedberg nimitettiin toimitusjohtajaksi ja hallituksen puheenjohtajaksi. Almaco perustettiin suunnittelemaan jo liikenteessä olevien matkustajalaivojen hyttiosastojen ja ravintola-alueiden uudistamista. Myöhemmin mukaan tuli myös keittiö- ja ruokahuoltoalueiden toteuttaminen, kun Almaco osti vuonna 2005 MacGregor-yhtiöltä nuo liiketoiminnot.

Vuonna 2006 Almacolle myönnettiin tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinto.

Vuonna 2015 Almacosta eriytettiin Admares-yhtiö, joka tuottaa suuria kelluvia rakennuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ensin tekosaari Dubaihin, nyt kelluva luksushuvila – HS tutustui huippusalaiseen vientiprojektiin, *Helsingin Sanomat* 2.12.2016.
2. ↑  Almaco Group, Yrityshaku, Taloussanomat. Viitattu 2.12.2016.
3. ↑  Almaco Group on siellä missä tapahtuu (Arkistoitu – Internet Archive), *Yrittäjälehti* 10/2013. Viitattu 2.12.2016.
4. ↑  Turkulainen Admares toimittaa luksussaaren Arabiemiraatteihin, *Kauppalehti* 30.12.2015. Viitattu 2.12.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:ALMACO
**Nizar Khalfan** (s. 21. kesäkuuta 1988 Mtwara, Tansania) on tansanialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Tansanian valioliigan Young Africansia.

Seurajoukkueura
---------------

Khalfan aloitti uransa tansanialaisessa Mtibwa Sugarissa vuonna 2005. Vuosina 2007–2008 hän vietti yhden kauden Lähi-idässä, jossa hän pelasi kuwaitilaisen Tadamonin ja libanonilaisen Tadamon Sourin joukkueissa.

Kaudeksi 2008–2009 Khalfan palasi kotimaansa Moro Unitediin, minkä jälkeen hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan ja tuolloin vielä Yhdysvaltain ja Kanadan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla USL First Divisionissa pelanneeseen Vancouver Whitecapsiin. Debyyttinsä korkeimmalla sarjatasolla Major League Soccerissa hän teki Vancouverin liityttyä liigaan kaudeksi 2011. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana 22 ottelussa ja teki yhden maalin.

Khalfanin MLS-oikeudet siirtyivät Philadelphia Unionille MLS Waiver Draft -varaustilaisuudessa marraskuussa 2011, mutta seura luopui hänestä jo helmikuussa 2012 ennen uuden kauden alkua. Sittemmin hän palasi kotimaahansa Young Africansin joukkueeseen.

Maajoukkueura
-------------

Khalfan on kuulunut Tansanian maajoukkueeseen vuodesta 2006 lähtien. Hän on osallistunut joukkueen kanssa muun muassa vuosien 2010 ja 2014 MM-kilpailuiden karsintoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Union claim Khalfan in MLS Waiver Draft  23.11.2011. Philadelphia Union. Viitattu 8.12.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Union waive midfielder Khalfan  22.2.2012. Philadelphia Union.  Arkistoitu 26.12.2013. Viitattu 4.3.2013. (englanniksi)
3. ↑  Khalfan, Nizar National Football Teams. Viitattu 4.3.2013. (englanniksi)
4. ↑  FIFA Player Statistics FIFA.  Arkistoitu 26.5.2012. Viitattu 8.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Nizar Khalfanin esittely Major League Soccerin sivustolla (englanniksi)
**Nisshin** (jap. 日進) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1869 vesillelaskettu puurunkoinen parkkitakiloitu potkurikorvetti, joka valmistettiin alun perin Tokugawa-shogunaatille.

Valmistus
---------

Tokugawa-shogunaatti tilasi aluksen Gips and Sonsilta Dordrechtista Alankomaista. Alus laskettiin vesille vuonna 1869, mutta se ei kuitenkaan valmistunut ennen sisällissodan päättymistä, joten Hizenin klaani lunasti aluksen.

Palvelus
--------

Alus liitettiin keisarillisen Japanin laivastoon 28. huhtikuuta 1870, ja se nimettiin *Nisshiniksi* 22. kesäkuuta. Aluksen aseistus vaihdettiin vuonna 1885 kuuteen Kruppin valmistamaan 4,7 tuuman takaaladattavaan tykkiin. Alus poistettiin alusluettelosta 30. toukokuuta 1892, ja se romutettiin vuonna 1893.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 2002, s. 231.
2. ↑  Nishida, Hiroshi: Nisshin corvette *homepage2.nifty.com*. Viitattu 13.9.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
**Nizar Nawwaf al-Mansur al-Hindawi** (arabiaksi: نزار نواف منصور الهنداوي) (s. 1954 Baqura, Jordania) on jordanialainen terroristi, joka yritti räjäyttää israelilaista El Al -lentoyhtiön lentokonetta Heathrow'n lentokentällä 17. huhtikuuta 1986. Al-Hindawi pakkasi morsiamensa Anne Mary Murphyn laukkuun pommin. Israelin turvamies löysi pommin ennen kuin se ehti räjähtää.

Tausta
------

Al-Hindawi syntyi Baqurassa, Jordaniassa Genesaretinjärven eteläpuolella. Toimittajanuransa aikana hän muutti vuonna 1979 Ammanista Lontooseen.

Tapaus
------

Oikeudenkäynnin aikana al-Hindawi kertoi menneensä vuonna 1985 Syyriaan, jossa sai maan turvallisuuspoliisilta käskyn pommittaa El Alin lentokonetta. Kun al-Hindawi sai pommit Lontooseen, hän sujautti ne morsiamensa laukkuun tämän tietämättä. Turvatarkastuksessa El Alin turvamies löysi pommin. Poliisi alkoi heti etsiä al-Hindawia, ja hänet pidätettiin samana päivänä. Oikeudenkäynnissä hänet tuomittiin vankeuteen 45 vuodeksi. Tuomio on Englannin pisin. Al-Hindawi sai anoa huhtikuussa 2001 ehdollista vankeutta, mutta sisäministeri hylkäsi anomuksen.
**Nissan Stagea** on Nissanin vuosina 1996–2007 valmistama ylemmän keskiluokan farmariauto.

Nissan Stagea WC34 (1996–2001)
------------------------------

Ensimmäisen sukupolven Stagean valmistus alkoi vuonna 1996. Se perustui tekniikaltaan Nissan Skyline R33- ja Laurel-malleihin.

Stagean moottorivalikoimassa olivat 2,0-, 2,5- ja 2,6-litraiset kuusisylinteriset bensiinimoottorit. 2,5-litrainen oli valittavana sekä vapaasti hengittävänä että turboahdettuna versiona. Nelivetoisena oli valittavissa kaikki moottorit 2,0-litraista lukuun ottamatta, ja 2,6-litraisen yhteydessä oli aina neliveto.

Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Vuonna 1998 Stagea sai kasvojenkohotuksen, jossa sumuvalot siirtyivät etusäleikköön, etuvilkuista tuli kirkaslasiset ja listoista korinväriset. Ajovalojen peitelasit vaihtuivat muovisiin.

Nissan Stagea M35 (2001–2007)
-----------------------------

Toisen sukupolven Stageaa alettiin valmistaa vuonna 2001, ja tällä kertaa malli perustui Skyline V35:een. 

Moottoriksi oli valittavissa 2,5-, 3,0- ja 3,5-litraiset V6-moottorit. Osaan malleista oli saatavana neliveto.

Lähteet
-------

1. ↑  Nissan Stagea C34 *J-Spec Imports*. Viitattu 3.9.2016. (englanniksi)
2. ↑  Nissan Stagea History Nissan-stagea.info.  Arkistoitu 14.9.2016. Viitattu 3.9.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nissan Stagea** Wikimedia Commonsissa
**Leeni Marja Peltonen** (s. 1. elokuuta 1961 Heinola) on suomalainen viestintäalan ammattilainen ja tietokirjailija, joka on työskennellyt myös toimittajana ja päätoimittajana.

Henkilöhistoria
---------------

Leeni Peltonen syntyi opettaja Juhani Peltosen ja terveystarkastaja Leila Ahosen perheeseen. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Tampereen yliopistosta 1989. Peltonen työskenteli *TEE-lehden* toimitussihteerinä 1985–1987 ja freelancer-toimittajana 1988–1989. *Kaksplus*-lehdessä hän oli toimittaja, toimitussihteeri ja vt. päätoimittaja 1989–1994 ja *Suomen Kuvalehdessä* toimitussihteeri 1995–2001 ja toimituspäällikkö 2001–2004. Peltonen oli Yhtyneet Kuvalehdet -yhtiön Kirjat-ryhmän kustannuspäällikkö 2004, *Kotilieden* päätoimittajaksi hänet nimitettiin 2005. Hän oli vuodesta 2014 myös *Dekon*, *Maalla-lehden* ja *Kotiliesi Käsityön* päätoimittaja. Peltonen irtisanoutui tehtävistään 2015 ja perusti viestintäyrityksen.

Teoksia
-------

Peltonen on julkaissut ja toimittanut useita tietokirjoja:

* *Lapsen luonnonmukainen hoito*, (toim.), 1988, 1990 Aquarian Publications
* *Suuri vauvakirja*, (toim.), 1994 WSOY
* *Kotilieden suuri juhlakirja*, (toim.), 2005 Otava ja Yhtyneet Kuvalehdet
* *Silmänräpäys*, yhdessä Kati Lepistön kanssa, 2006 Otava
* *Valvomo. Kuinka uneton oppi nukkumaan*, 2016 Otava
* *Finland in 50 Stories*, yhdessä Juha Metson kanssa, 2016 Otava
* *Tunne aivosi*, yhdessä Minna Huotilaisen kanssa, 2017 Otava

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 746. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Kotilieden päätoimittaja irtisanoutui - perustaa viestintäfirman. M&M, 24.2.2015.
3. ↑  Leeni Peltonen. Otavan kirjailijat. Viitattu 5.2.2018


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
REM-uni. Aivosähkökäyrä ympäröity punaisella suorakaiteella, silmien liikkeet punaisella vaakaviivalla.
**REM-uni** (*vilkeuni, aktiiviuni, paradoksinen uni*, engl. *rapid eye movement* ’nopea silmien liikkuminen’) on yksi nukkumisen vaihe, jonka aikana tapahtuu suurin osa unien näkemisestä. REM-unen aikana kehon lämpötila, pulssi ja hengitys ovat epäsäännöllisiä ja autonominen hermosto aktivoituu muutenkin.

REM-unesta voidaan erottaa faasinen vaihe ja tooninen perustila, jolloin lihakset ovat rentoja, kun taas faasisen vaiheen silmänliikkeistä tulee REM-unen nimitys, jolloin voi nähdä silmien liikkuvan silmäluomien alla. REM-unesta herättäessä ihminen muistaa viimeksi näkemänsä unen, aamulla uni useimmiten unohtuu. Ensimmäinen REM-vaihe alkaa noin 90 minuuttia nukahtamisen jälkeen.

Nukahtaessaan ihminen vaipuu ensiksi *kevyeen uneen*. Yleensä vajaan puolen tunnin kuluttua seuraa *syvän unen* vaihe, josta siirrytään REM-uneen. REM-unesta siirrytään taas kevyen unen kautta syvään uneen. Tämä ketju toistuu noin puolentoista tunnin sykleissä keskimäärin viisi kertaa tavallisesti nukutun yön aikana. REM-unen ja kevyen unen määrä lisääntyy aamua kohti.

REM-unen aikana aivojen tunteisiin liittyvä mantelitumake sekä assosiaatioalueet ovat erityisen aktiivisia, kun taas työmuistin, tarkkaavaisuuden suuntaamisen ja itsehillinnän kannalta tärkeät aivoalueet ovat hyvin passiivisia. Tämä sopii yhteen unien järjettömän kulun ja tunnepohjaisen sisällön kanssa.

Unien kulku on usein vahvan assosiatiivista ja erikoista, niinpä hermoimpulssit kulkevat aivoissa harvinaisia reittejä hermosolujen välillä ja vahvistavat vähän käytettyjä synapseja. Tästä on päätelty unien tärkeys muistin ja oppimisen kannalta.

Vastasyntyneiden vauvojen unesta noin puolet, joidenkin mielestä*kenen mukaan?* jopa yli 80 % on REM-unta. Keskosia tutkimalla on päätelty, että noin 30-viikkoinen sikiö on lähes koko ajan REM-unen kaltaisessa tilassa. REM-uni onkin tärkeää yksilökehityksen kannalta, sillä se stimuloi kehittyviä aivoja.

Usein REM-unesta, kuten syvästäkin unesta, on hankala herätä tai toisen herättää.

Katso myös
----------

* NREM-uni

Lähteet
-------

* Anne Vilkko-Riihelä, Vesa Laine: Mielen maailma 3 – Ihminen ja tieto, s. 145. WSOY, 2005.
* Tohtori.fi: REM-uni

### Viitteet

1. ↑  Lyhenneluettelo  31.10.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 23.11.2013.
**Leevi-Matias Taimela** (s. 18. toukokuuta 2002) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Hän on edustanut Korisliigassa kasvattajaseuraansa Salon Vilpasta jossa voitti Suomen cup-mestaruuden vuonna 2019.

Pelaajaura
----------

Salon Vilppaan kasvatti Taimela edusti kasvattajaseuraansa B-poikien SM-sarjassa kaudella 2018–2019 ja A-poikien SM-sarjassa kaudella 2019–2020. Kaudella 2018–2019 hän pelasi ensimmäistä kertaa myös miesten valtakunnallisissa sarjoissa tehtyään Vilppaan kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Taimela pelasi kauden pääasiassa M1DB:ssä PeU Basketissa, ja lisäksi hän pelasi Korisliigaa Vilppaan edustusjoukkueessa, joka sijoittui kauden päätteeksi neljänneksi. Vilppaassa Taimela pelasi myös Suomen cupia, joka päättyi Vilppaan mestaruuteen. Koronaviruspandemian kekeyttämällä kaudella 2019–2020 pelasi A-poikien SM-sarjan ohella PeU:ssa M1DB:tä.

Lähteet
-------

* Leevi-Matias Taimela Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Leevi-Matias Taimela – Suomen Koripalloliitto

Aiheesta muualla
----------------

* Leevi-Matias Taimela Basketball Player Profile eurobasket.com (englanniksi)
**Hangon vesitorni** on Hangon kaupungin omistama vesitorni. Torni sijaitsee Vartiovuorella. Arkkitehti Bertel Liljequistin suunnittelema vesitorni valmistui jatkosodan aikana vuonna 1943 vanhan tuhoutuneen vesitornin tilalle.

Vesitorni on Hangon kaupungin ainoa. Sen vesitilavuus on 500 kuutiometriä. Kesäisin torni toimii myös näköalatornina.

Vanha vesitorni
---------------

Hangon vanha vesitorni.
Hangon vuonna 1910 valmistunut graniittiverhottu vesitorni oli Suomen ensimmäinen varsinainen vesitorni. Tornin suunnitteli arkkitehti Waldemar Aspelin. Sen vesitilavuus oli 400 m³. Talvisodan rauhanehtojen mukaan Hankoniemi jouduttiin vuokraamaan Neuvostoliitolle. Jatkosodan syttyessä vuonna 1941 neuvostoliittolaiset joukot ehtivät räjäyttää vesitornin, ja räjäytys turmeli myös Hangon kirkkoa.

Lähteet
-------

* Asola, Ismo: *Vesitorni – yhdyskunnan maamerkki*. Helsinki: Suomen Rakennusinsinöörien Liitto RIL ry, 2003. ISBN 951-758-434-2.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Asola, 2003, s.165
2. 1 2 3 4 5 6  Asola, 2003, s. 142–143
3. ↑  Hangon kirkko  21.5.2008. Hangon seurakuntayhtymä.  Arkistoitu 1.1.2014. Viitattu 20.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hangon vesitorni** Wikimedia Commonsissa
**Puutarhakoulu** oli aiemmin Suomessa oppilaitos, jossa koulutettiin puutarhaviljelijöitä.

Toiminta
--------

Puutarhakouluista vuonna 1930 annetun asetuksen mukaan puutarhakoulun tarkoituksena oli antaa puutarhaviljelijöiksi aikoville tietopuolista ja käytännöllistä opetusta.

Puutarhakoulut, jotka sijoitettiin ensisijaisesti valtion maille, olivat maataloushallituksen ja lähinnä koulun johtokunnan valvonnan alaisia. Puutarhakoulun johtokunnan muodostivat koulun johtaja, asianomaisen puutarhajärjestön taikka maanviljelysseuran valitsema jäsen sekä maataloushallituksen määräämä jäsen.

### Opetus

Puutarhakoulun oppikausi kesti kaksi vuotta, jotka jakautuivat kahteen vuosikurssiin, joiden alkamisajan määräsi maataloushallitus. Varsinaisten vuosikurssien ohella voitiin puutarhakoulussa lisäksi järjestää puutarhahoidollisia erikoiskursseja.

Puutarhakoulussa annettiin tietopuolista opetusta yleisessä puutarhaopissa ja puutarhatalousopissa, vihannesviljelyksessä, hedelmänviljelyksessä, koristekasvinviljelyksessä, suunnitteluopissa, kasvinsuojeluopissa, rakennusopissa, piirustuksessa, luonnontieteiden alkeissa, laskennossa ja mittausopissa, kirjanpidossa, äidinkielessä sekä aine- ja asioimiskirjoituksessa, yhteiskunta-aineissa ja mehiläishoidossa. Käytännöllistä opetusta annettiin puutarha-ammatin tärkeimmillä erikoisaloilla, kuten vihannes-, hedelmän-, marjan-, koristekasvin-, taimiston- ja siemenviljelyksen, kasvihuone- ja lavanhoidossa sekä puutarhasuunnittelussa, sitomisessa, veistossa, ja sikäli kuin paikalliset olot sallivat, mehiläishoidossa.

### Pääsyvaatimukset

Päästäkseen oppilaaksi puutarhakouluun hakijan tuli olla täyttänyt 18 vuotta sekä esittää todistukset siitä, että hän oli puhdasmaineinen, ettei häntä vaivannut tarttuva tauti ja että hänellä oli muutenkin hyvä terveys, että hän oli suorittanut ylemmän kansakoulun oppimäärän tai että hänellä oli siitä vastaavat tiedot, että hän oli ainakin kahden vuoden ajan työskennellyt puutarhaharjoittelupaikoiksi hyväksytyissä puutarhoissa, ja että hänellä oli holhoojan suostumus, jos hän oli vajaavaltainen.

Kouluun otettiin uusia oppilaita joko vuosittain tai joka toinen vuosi. Oppilas sai koulussa ollessaan vapaan asunnon, lämmön ja valon sekä lisäksi joko ruoan tai ruokarahan.

Katso myös
----------

* Lepaan puutarhaopisto

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hakkila, Esko (toim.): "Puutarhakoulu", *Lakiasiain käsikirja*, s. 882–883. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Asetus puutarhakouluista (28.11.1930).
**Hangonsilta** on Hyvinkään ydinkeskustassa sijaitseva kaupunginosa, joka kuuluu Viertolaan. Sen rakennustyöt alkoivat 2010-luvun lopussa Hanko–Hyvinkää-radan ratapiha-alueella. Alueen asukasluvun odotetaan nousevan noin 2 000 henkilöön. Kaupunginosa sijaitsee Hyvinkään rautatieaseman välittömässä läheisyydessä ja vastapäätä Suomen rautatiemuseota ja entistä Hyvinkään Hangon radan rautatieasemaa. Hangonsilta on entistä suomaata, joka on täytetty. Maa-aines on aiemmin ollut pilaantunutta teollisuudesta ja ratapiha-alueesta johtuen, mutta se on sittemmin saatu puhdistettua.

Kaupunginosan itäosassa sijaitsee vuonna 1928 valmistunut Rentto Oy:n Hyvinkään kenkätehtaan rakennus. Tehdas oli toiminnassa vuoteen 1990 asti. Rakennuksessa toimii nykyään Hyvinkään kaupungin tekninen virasto.

Hangonsiltaan valmistui vuonna 2020 Kipinä-talo, jossa uusi Hyvinkään lukio aloitti toimintansa. Rakennuksessa toimii myös Hyvinkään opisto. Lisäksi kaupunginosaan on suunnitteilla Red Carpet Arena -niminen monitoimiareena.. 

Hangonsillan yhdistää Hyvinkään keskustaan vuonna 2021 valmistunut, Hanko-Hyvinkää-radan ylittävä 300 metriä pitkä Vanhankirkonsilta. Tämän kävelysillan lisäksi keskustaan pääsee jo vuonna 1955 valmistuneen Siltakadun sillan kautta.

Kaupunginosassa on kaksi puistoa: Veturitallinpuisto ja Yhdysvaltoihin lähteineiden suomalaissiirtolaisten Ellis Islandilla sijainneen vastaanottokeskuksen mukaan nimetty Ellis Islandin puisto. Hangonsillassa sijaitsee myös siirtolaisuuden mukaan nimetty Ameriikanraitti.

Lähteet
-------

1. ↑  Hangonsilta  2020. Hyvinkään kaupunki. Viitattu 9.5.2021.
2. 1 2  Asemakaavan selostus - Hangonsillan alueen aloituskorttelit Hyvinkään kaupunki. Viitattu 9.5.2021.
3. ↑  Suutarinkatu Hyvinkääkuvat. Viitattu 9.5.2021.
4. ↑
Nizami.
**Nizami** (pers. ‏نظامی گنجوی‎, *Nezāmī Ganjawī*, azer. *Nizami Nizami Gəncəvi*, noin 1140 − 1205 tai 1209) oli persialainen runoilija, Persian kirjallisuuden romanttisen eepoksen merkittävin edustaja. Hän toi arkikielisen ja realistisen tyylin Persian kirjallisuuteen. Häntä pidetään arvossa Azerbaidžanissa, Afganistanissa, Iranissa ja Tadžikistanissa.

Nizamin elämästä ei tiedetä paljoakaan. Hänen äitinsä oli kurdilaista sukua ja isänsä nimi, Yusuf mainitaan yhdessä runossa. Hän jäi orvoksi ja eli setänsä Khwajah Umarin luona. Pääosan elämästään hän vietti nykyisin Azerbaidžanin alueella. Hän meni kolme kertaa naimisiin, ensimmäiseksi kipšakkiorjatyttö Afaqin kanssa, jonka kanssa sai myös ainoan poikansa Muhammadin. Afaq kuoli Muhammadin ollessa seitsenvuotias ja hänen toinen ja kolmas vaimonsa kuolivat myös varhain. Nizami oli ilmeisen koulutettu, ja tunsi matematiikkaa, astronomiaa, astrologiaa, alkemiaa, lääketiedettä, teologiaa, islamilaista lakia, historiaa, filosofiaa ja taiteita.

Hänen pääteoksensa on viisieepoksinen *Khamsa*.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nizami**.
**Riihimäen työväentalo** eli **Rity-talo** oli Riihimäen keskustassa sijainnut työväentalo. Se purettiin vuonna 2021.

Historiaa
---------

Riihimäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1903. Ensimmäinen työväentalo valmistui vuonna 1906. Suurlakon jälkeisessä innostuksessa taloa rakennettiin talkoovoimin, vaikka työ oli alun perin annettu urakalla tehtäväksi. Rakennustyöt oli aloitettu jo vuonna 1904, mutta 90 % tarvittavista varoista kerättiin vasta vuoden 1906 aikana. Mukana talkoissa oli myös Raittiusseuran väkeä.

Vuoden 1917 aikana taloa laajennettiin: sen salia suurennettiin ja taloon rakennettiin näyttämötilat ja vahtimestarin asunto.

Sisällissodan loppuvaiheessa, kun saksalaiset valtasivat Riihimäen, he ottivat punaisilta haltuunsa myös työväentalon. Valkoiset käyttivät taloa lähes vuoden sodan jälkeen ja kutsuivat sitä suojeluskuntataloksi. Työväenyhdistyskin sai käyttää taloa, mutta sen oli maksettava siitä vuokraa valtiolle. Toukokuussa 1919 talo julistettiin vapaaksi takavarikosta ja yhdistys sai sen itselleen. Tämän jälkeen työväenliikkeen jakautuminen sosialidemokraatteihin ja vasemmistososialisteihin aiheutti talosta kiistan, joka päätyi kihlakunnanoikeuteen saakka. Lopulta asia ratkaistiin sosialidemokraattien hyväksi vuonna 1922.

1920- ja 1930-lukujen vaihteessa taloa korjattiin jonkin verran ja siihen tehtiin peltikatto. Suurempiin korjauksiin, kuten keskuslämmityksen asentamiseen, eivät yhdistyksen varat riittäneet.

Vuonna 1939 alettiin suunnitella uuden talon rakentamista, mutta suunnitelma hautautui sodan syttymisen vuoksi. Siihen palattiin tosissaan vasta 1960-luvulla. Uusi talo valmistui vuonna 1963, ja nimikilpailun tuloksena se ristittiin Rity-taloksi. Uuden talon rakensi rakennusliike. Rahoitusta kerättiin talkootyöllä, etenkin bingoa ja tansseja järjestämällä.

1980-luvun alussa taloa kunnostettiin vuosittain sen verran, kuin taloustilanne salli. Vuonna 1991 valmistui rakennuksen laajempi peruskorjaus, jonka tuloksena talosta tuli pieni liikekeskus.

2010-luvulla kävi selväksi, että rakennuksen talotekniikka oli tullut tiensä päähän, ja sen säilyttäminen olisi vaatinut mittavan peruskorjauksen. Talo purettiin loppuvuonna 2021.

Rakennus
--------

Vuonna 1963 valmistuneessa talossa oli juhlasali näyttämöineen, iso eteisaula, kolme kokoushuonetta sekä eri kokoisia liiketiloja.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Sekä vanhalla että uudella talolla toimivat eri työväenjärjestöt, järjestettiin tansseja ja erilaisia tapahtumia, pelattiin bingoa ynnä muuta. Lisäksi ainakin alkuaikoina toimivat nuoriso-osasto, lasten raittiusosasto, työväennäyttämö sekä torvisoittokunta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Auvinen, Pentti: Riihimäen työväentaloja (PDF)  2008. Työväenperinteen tutkimus ry. Viitattu 18.1.2023.
2. 1 2  Perinteikäs Rity-talo poistuu katukuvasta  18.9.2021. Riihimäen sosialidemokraatit. Viitattu 18.1.2023.
3. ↑  Rity-talo  5.3.2011. Riihimäen sosialidemokraatit. Viitattu 18.1.2023.
4. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
**Roman Toi** (18. kesäkuuta 1916 Kõo – 7. toukokuuta 2018 Toronto) oli virolaissyntyinen säveltäjä, kuoronjohtaja ja urkuri. Hänellä oli Kanadan kansalaisuus vuodesta 1957.

Toi aloitti muodolliset musiikkiopintonsa Tallinnassa vuonna 1932. Vuosina 1942–1943 hän opiskeli Salzburgin Mozarteumissa Clemens Kraussin johdolla ja Sveitsin Montreux'ssa. Vuonna 1949 hän muutti Kanadaan – ensin Montrealiin, sitten vuonna 1951 Torontoon. Toi jatkoi opiskelua Kanadan korkeakouluissa. Hänestä tuli johtava hahmo virolaisemigranttien kuoroliikkeessä. Hän perusti 85-äänisen Estonia-kuoron vuonna 1976 ja matkusti sen kanssa Israeliin (1987), Australiaan (1988) ja Viroon (1989, 1990). Hän esiintyi kuoronjohtajana myös festivaaleilla Kanadassa, Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Australiassa. Vuonna 1974 Toi alkoi opettaa musiikin teoriaa, johtamista ja sävellystä The Royal Conservatory of Musicissa (Toronto), jossa hän itse oli saanut opetusta Samuel Dolinilta. Vuonna 1977 Toi sai filosofian tohtorin arvon Union Graduate Schoolista, Ohiosta.

Toin sävellystuotantoon kuuluu muun muassa kolme sinfoniaa (1969, 1972, 1974), yhdeksän kantaattia (1953–1977) ja yli 80 kuoroteosta, joista jotkin ovat vakiintuneet virolaiskuorojen standardiohjelmiston osiksi. Toi sävelsi tonaalisessa viitekehyksessä ja omaksui vaikutteita Ralph Vaughan Williamsin tyylistä. Vuonna 1990 – vuosi ennen Viron uutta itsenäistymistä – Toi oli Gustav Ernesaksin ja Richard Ritsingin kanssa Tallinnan laulujuhlien kunniajohtajana. Vuonna 1994 hän johti Tallinnan laulujuhlien avajaisesityksen. Viimeisen kerran hän vieraili Virossa vuonna 2014 juhlistaakseen 98-vuotispäiväänsä ja osallistuakseen jälleen laulujuhliin kunniavieraana. Hän kuoli 101-vuotiaana Torontossa.

Toi sai monia kunnianosoituksia ja tunnustuksia; hän oli esimerkiksi Viljandin kunniakaupunkilainen, ja hänellä oli Valtionvaakunan ritarikunnan kunniamerkki neljännessä luokassa. Ennen kuolemaansa Toi oli Viron säveltäjäliiton vanhin elossa ollut jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Roman Toi The Canadian Encyclopedia
2. 1 2 3 4 5  Canadian-Estonian conductor, composer Roman Toi dies at 101 ERR


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Puutornimuuntamot – tarinoita sähkönsiirrosta** on Maarit Verrosen kirja, joka esittelee suomalaisia puisia tornimuuntamoita. Kirjan on julkaissut Aviador vuonna 2017. 

Alkusanoissa Verronen muistelee *Keihäslintu*-kokoelmaan kirjoittamansa tarinan miestä, joka mittasi Irlannin kiviaitojen pituudet, ja vertaa omaa harrastustaan siihen: hän haluaa kertoa jäljellä olevien suomalaisten puutornimuuntamoiden tarinan. Puutornimuuntamot ovat harvinaisuus maailmassa, ja niiden merkityksen ymmärtäneet tahot ovat ponnistelleet niiden säilyttämiseksi. Verronen vertaa niitä sähkörakennelmien alalla saimaannorppiin ja katsoo, että siksi niiden tarinat ovat muistamisen arvoisia.

Verronen esittelee kirjassa 90 varsinaista puutornimuuntamoa ja muutamia muita, joita ei voi luokitella samoin mutta joista hän haluaa kertoa. Välissä on lyhyitä aiheeseen liittyviä artikkeleita, joiden perusteella Ville Hänninen päättelee Aamulehden arviossaan, että Verrosella olisi ollut aiheesta enemmänkin kerrottavaa.

Arviot
------

Ilpo Salonen kirjoittaa Tekniikan Maailmassa kirja-arviossaan, että teksti on sujuvaa ja innostunutta, mutta pahoittelee kuvien mustavalkoisuutta. Hän nostaa hattua työlle, joka taltioi jälkipolville suomalaisen sähköalan yhtä osa-aluetta, sillä hän ennustaa näiden monumenttien katoavan vuosikymmenten ja -satojen kuluessa.

Juhani Styrman toteaa arviossaan Helsingin Uutisissa, että vaikka muuntamoiden arvo on jo nähty, Verrosen kirja lisää arvostusta entisestään.

Lähteet
-------

1. ↑  Puutornimuuntamot, s. 8–9
2. ↑  Maarit Verronen: *Keihäslintu*, s. 114. Tammi, 2004. ISBN 951-31-3093-2.
3. ↑  Ville Hänninen: Sähköverkkoja muuntamoineen on rakennettu kaikkiin maailman maihin *Aamulehti*.  9.10.2017.  Arkistoitu 4.1.2018. Viitattu 4.1.2018.
4. ↑  Ilpo Salonen: Vuoden kirjakatsaus.  *Tekniikan Maailma*, 23/2017, s. 35.
5. ↑  Juhani Styrman: Sähkönjakelun Saimaan norpat saivat kirjan *Helsingin Uutiset*.  20.12.2017.  Arkistoitu 4.1.2018. Viitattu 4.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Puutornimuuntamot kustantaja Aviadorin sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Petri Sallinen: Sähkörakennelmien saimaannorpat, (Arkistoitu – Internet Archive) Energiauutiset 13.12.2017
Hanhenjuoksupeli.
**Hanhenjuoksu** on nykynäkökulmasta yksinkertainen, pitkälti noppaonneen perustuva lautapelityyppi, niin sanottu kilpajuoksupeli. Nimeä käytetään kuvaamaan lautapeliä, jossa pelaaja liikuttaa pelinappulaansa pelilaudalla nopan osoittaman määrän ruutuja. Matkalla on myös ruutuja, jotka liittyvät pelin aiheeseen. Perinteisessä hanhenjuoksupelissä pelaaja ei voi valita kulkemaansa reittiä. Nimestä huolimatta pelin aiheen ei tarvitse liityä hanhiin, vaan se voi käsitellä mitä tahansa pyöräretkistä koulumatkoihin.

Hanhenjuoksu on yksi vanhimmista tunnetuista lautapeleistä. Nimensä se on saanut italialaiselta Toscanan suurherttualta Francesco I de’ Mediciltä, joka lähetti vuosien 1574 ja 1587 välillä hanhiaiheisen pelin Espanjan kuninkaalle Filip II:lle.

Katso myös
----------

* Noppapeli
* Käärmeet ja tikapuut

Lähteet
-------

1. ↑  Petri Kokko: *Pelien parhaat*. Neljäs painos. Helsinki: WSOY, 1994. ISBN 951-0-19530-8.
2. ↑   (2008-06-16) *Scottish Life and Society: Scotland ... - Google Books*. Viitattu 2010-08-20.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hanhenjuoksu** Wikimedia Commonsissa
Herttua Christian Braunschweig (Paulus Moreelse 1619)
Herttua **Christian Braunschweig** (oikeastaan **Christian Braunschweig-Wolfenbüttel** saks. *Christian von Braunschweig-Wolfenbüttel* (20. syyskuuta 1599 Gröningen Saksa – 16. kesäkuuta 1626 Wolfenbüttel) oli saksalainen palkkasoturi kolmikymmenvuotisessa sodassa ja protestanttiseksi kääntyneen Halberstadtin hiippakunnan johtaja vuodesta 1616. Braunschweig oli Hollannin armeijan palveluksessa vuosina 1620 ja 1622. vuosina 1621–22 ja 1623–25 hän oli Pfalzin vaaliruhtinas Fredrik V:n palveluksessa. Tanskan liityttyä kolmikymmenvuotiseen sotaan Braunschweig siirtyi Tanskan kuningas Kristian IV:n palvelukseen 1625. Häntä kutsuttiin lisänimellä *Hullu halberstadtlainen* (saks. *Tolle Halberstädter*).

Braunschweig oli Braunschweig-Wolfenbüttelin herttua Henrik Juliuksen kolmas poika. Isänsä kuoleman jälkeen 1613 hänet kasvatti eno Tanskan kuningas Kristian IV. Kun Halberstadtin hiippakunnan johtaja ja Braunschweigin veli Rudolf kuoli 1616, valittiin hänet seuraavaksi hiippakunnan johtajaksi.

Braunschweig oli yksi harvoista merkittävistä protestanttisen puolen taistelijoista, jotka jatkoivat sotaa hävityn Valkeavuoren taistelun jälkeen. Hän hävisi kuitenkin 20. kesäkuuta 1622 Höchstin taistelussa Johann Tillylle kärsien raskaat tappiot. Tämän jälkeen hän siirtyi yhdessä Ernst von Mansfeldin kanssa Hollannin palvelukseen, jossa he taistelivat hyvin Fleurusin taistelussa 26. elokuuta (Braunschweig menetti taistelussa toisen kätensä) ja vapauttivat espanjalaisten piirittämän Bergen op Zoomin 4. lokakuuta. Braunschweig siirtyi armeijoineen talvimajoitukseen Itä-Friisinmaalle, josta seuraavan keväänä oli tarkoitus hyökätä Böömiin. Tilly kuitenkin johti armeijansa pohjoiseen ja katkaisi Braunschweigin hyökkäysreitin, ja Braunschweig päätti johtaa armeijansa takaisin Hollantiin, jossa oli sotinut menestyksekkäästi edellisenä syksynä. Tilly kuitenkin pakotti hänet taisteluun Stadtlohnissa 6. elokuuta 1623, jossa Braunschweigin armeija lähes tuhoutui. Alkuperäisestä 21 000:sta miehestä jäi jäljelle vain 6 000, joiden kanssa Braunschweig vetäytyi Hollantiin.

Stadtlohnin taistelu lopetti ensimmäisen vaiheen kolmikymmenvuotisessa sodassa kun Fredrik V teki rauhan keisari Ferdinand II:n kanssa. Sota jatkui vuonna 1625 kun Tanska liittyi mukaan. Braunschweig asettui Tanskan palvelukseen, mutta sairastui vaikeasti ja kuoli 16. kesäkuuta 1626.

Lähteet
-------

* Parker, Geoffrey: *The Thirthy Years' War*. Routledge: Lontoo ja New York, 1987. ISBN 0-415-02534-6.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Roman Valerjevitš Sentšin** (ven. Роман Валерьевич Сенчин, s. 1971 Kyzyl, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija. Hän kirjoittaa nykyvenäläistä elämää dokumentoivaa proosaa.

Sentšinin tuotannon tunnetuimpia teoksia on 2009 ilmestynyt *Jeltyševit, erään perheen rappio*, joka on hänen läpimurtoteoksensa. Se on ollut useita kertoja kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Hän on julkaissut myös novellikokoelmia. Hän on *Literary Russia* -nimisen kirjallisen sanomalehden toimittaja.

Sentšin on tunnetuin 2000-luvun venäläisen kirjallisuuden "uusista realisteista", ja häntä on sanottu myös "uudeksi maaseutuprosaistiksi", sillä hän on kuvannut teoksissaan elämää Siperian syrjäisissä provinssikaupungeissa. Myöhemmissä teoksissaan hän käsittelee myös kaupunkiaiheita. Teoksensa *Pato* Sentšin omistaa Valentin Rasputinille, joka on myös teoksessa henkilöhahmona. Anni Lappela arvioi *Idäntutkimus*-lehdessä, että teoksen runsas henkilöhahmojen määrä on yksi syy juonenkehittelyn ongelmiin. Sentšin sivuaa teoksessa Siperian ekologisia ongelmia, kuten jossain määrin jo aiemmissa teoksissaankin. Lappela arvioi kirjan myönteisesti: "[S]ekä venäläisessä nykyproosassa että Sentšinin omassa tuotannossa romaani erottuu edukseen."

Suomennetut teokset
-------------------

* *Jeltyševit, erään perheen rappio* (Eltyševy), suomentanut Kirsti Era. Helsinki: Into 2015 ISBN 978-952-264-470-1
* *Pato* (Zona zatoplenij), suomentanut Kirsti Era. Helsinki: Rosebud 2019 ISBN 978-952-7313-11-4
* Jääpalloa. Suomentanut Martti Anhava. Novelli teoksessa *Toisaalta, kaikkea voi sattua : venäläisiä novelleja*, Helsinki: WSOY 2015 ISBN 978-951-0-41479-8

Lähteet
-------

1. 1 2  Roman Senchin Read Russia. Viitattu 28.12.2021 (englanniksi)
2. ↑  Anni Lappela: Valentin Rasputinin hengessä 2000-luvun Siperiassa Idäntutkimus 22 (2015) : 3, s.81–83

Kirjallisuutta
--------------

* *Kenen aika? : esseitä venäläisestä nykykirjallisuudesta*, toim. Tomi Huttunen ja Tintti Klapuri. Avain 2012 ISBN 978-951-692-876-3
* Tintti Klapuri ja Anni Lappela: "2000-luvun venäläinen uusi realismi", Julkaisussa: *Avain* (2015) : 1

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |