recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rasitusvamma** on toistuvasta ja yksipuolisesta liikkeestä aiheutunut hermojen, jänteiden tai muiden rakenteiden vaiva, kudosvaurio.

Työelämässä tavallisimpia ovat yläraajoihin kohdistuvat rasitusvammat, vapaa-ajan liikunnassa alaraajoihin kohdistuvat.

Työelämässä rasitusvammat ovat yleisiä etenkin elintarvikealalla sen tuotannollisten tehtävien yksipuolisuuden ja toisteisuuden vuoksi.

Urheilussa yleisimpiä rasitusvammoja ovat jännetulehdukset, limapussin tulehdukset ja rasitusmurtumat. Rasitusvammoja tulee etenkin kestävyyslajeissa, kuten kestävyysjuoksussa, ja lajeissa, jotka sisältävät toistuvia liikkeitä, kuten tennis, voimistelu ja painonnosto.

*Rasitussairaus* on liikuntaelimen pehmytkudossairaus, joiden synnyssä fyysisellä kuormituksella on merkittävä osuus. Yläraajan rasitussairauksia ovat sivunastan tulehdus eli epikondyliitti, tenniskyynärpää eli ulkonastan epikondyliitti, jännetuppitulehdus ja rannekanavaoireyhtymä.

Rasitussairauksia aiheuttavat työssä etenkin toistuvat työliikkeet, runsaasti käsivoimia vaativat tehtävät, työasennot, joissa ranteen pitää olla taivutettuna, kylmä sekä tärinä. Yhdessä esiintyessään nämä tekijät voimistavat toistensa vaikutusta.

Joitain rasitusvammoja ja rasitussairauksia
-------------------------------------------

* Golffarin kyynärpää
* Hiirikäsi
* Hyppääjän polvi
* Jännetuppitulehdus
* Rannekanavaoireyhtymä
* Rasitusmurtuma
* Tenniskyynärpää
* Uimarin olkapää

Katso myös
----------

* Urheiluvamma

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rasitusvammat Työterveyslaitos.  Arkistoitu 19.12.2019. Viitattu 19.12.2019.
2. ↑  Lääketieteen sanasto: rasitusvamma *Terveyskirjasto*. Duodecim. Viitattu 19.12.2019.
3. ↑  *Urheiluvammat*, s. 6. Docendo, 2011. ISBN 978-951-0-37461-0.
4. ↑  Lääketieteen sanasto: rasitussairaus *Terveyskirjasto*. Duodecim. Viitattu 19.12.2019.
5. 1 2  Kirsi Tarnanen, Helena Varonen ja Antti Malmivaara: Käden ja kyynärvarren rasitussairaudet *Terveyskirjasto*.  28.8.2013. Duodecim. Viitattu 19.12.2019.
**Karl Vilhelm Spåre** (7. tammikuuta 1815 Pirkkala – 17. huhtikuuta 1893 Hämeenlinna) oli suomalainen juristi, maanviljelijä ja moninkertainen valtiopäivämies.

Spåren vanhemmat olivat tilanomistaja, kapteeni Karl Gustaf Spåre ja Johanna Sofia Widbom ja puoliso vuodesta 1843 Augusta Elisabet Rosalie von Knorring (k. 1889). Hovioikeuden varapresidentti, valtiopäivämies Axel Johan Alfons Spåre, hovioikeudenneuvos, valtiopäivämies Alexander Eugen Spåre sekä juristi, virka- ja valtiopäivämies Karl Gustaf Spåre olivat heidän poikiaan. Karl Vilhelm Spåre tuli ylioppilaaksi 1830 ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1836 ja tuomarintutkinnon 1839. Varatuomarin arvon hän sai 1842. Spåre oli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1840 ja senaatin oikeusosaston ylimääräinen kopisti 1841, Hämeen läänin vt. varalääninsihteeri 1845–1847, Ylä-Satakunnan yläosan tuomiokunnan vt. tuomari 1857 ja Janakkalan tuomiokunnan tuomari 1862–1891. Hän oli myös tilanomistaja ja maanviljelijä Pirkkalan Haikassa. Valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä Spåre oli 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878 ja 1882.

Karl Vilhem Spåren veli oli kruununvouti, valtiopäivämies Gustaf Adolf Spåre.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Vilhelm Spåre. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 16.12.2020.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Adolf Spåre. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 16.12.2020.
Puujaloilla liikkuva postinjakaja 1900-luvun alun Gascognessa, Ranskassa.
**Puujalat** ovat puusta (tai kevyestä metallista) valmistetut jalkalisäkkeet, joiden avulla ihminen voi kävellä normaalia korkeammalla ja ottaa pidempiä askeleita. Puujaloilla kävelyä voi harrastaa huvin vuoksi tai niitä voidaan käyttää hyödyllisesti esimerkiksi kävelyyn soisilla tai mutaisilla alueilla tai jokien ylittämiseen. Sirkusesityksissä tai paraateissa puujalkoja käyttävät yleensä jonglöörit.

Namurin kaupungissa Belgiassa on järjestetty puujalkaturnajaisia 1500-luvulta lähtien. Ranskassa Landesin alueella paimenet ovat käyttäneet puujalkoja lauman tarkkailemiseen tavallista korkeammalta. 

Alumiinista valmistettuja, säädeltäviä jalkalisäkkeitä käyttävät nykyisin esimerkiksi maalarit, ikkunanpesijät ja puutarhurit yltääkseen korkeammalle.

Lähteet
-------

* Karilas, Yrjö: *Mieleni minun tekevi – askartelun ja kokeilun, keräilyn ja retkeilyn sekä eri harrastusalojen pikku jättiläinen*, s. 466. WSOY.

Kirjallisuutta
--------------

* Markku Aulanko & Kari Nieminen: *Sirkustaitojen käsikirja*. Otava, 1989.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **puujalat** Wikimedia Commonsissa

* Stiltwalker.com. (englanniksi)
* Oddballs Stilts (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
* Juggling Store: Dura-Stilts III. (englanniksi)
**Carl Johan Boy** (16. joulukuuta 1794 Tjureda – 10. elokuuta 1868 Tukholma) oli suomalainen tuomari ja sanomalehden toimittaja.

Ruotsissa syntyneen Boyn vanhemmat olivat Luvialla asunut Itä-Intian komppanian kauppalaivuri Vilhelm Boy ja Anna Magdalena Grönhagen. Hän kävi Vadstenan koulua ja Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa vuonna 1812. Boy opiskeli Turun akatemiassa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1819. Hän suoritti tuomarintutkinnon vuonna 1821.

Boy työskenteli Vaasan hovioikeudessa vuosina 1822–1860. Hän sai hovioikeudenneuvoksen arvon vuonna 1855. Vuosina 1830–1866 Boy toimi myös Vaasassa sensorina.

Boy kuului Vaasan ensimmäisen sanomalehden *Wasa Tidningin* perustajiin ja työskenteli sen toimittajana vuosina 1839–1846. Perimätiedon mukaan hän oli myös Carl Gustaf Wolffin kirjapainon todellinen omistaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Karl Johan Boy *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Viitattu 15.2.2020.
2. ↑  Kuolinilmoitus ja muistokirjoitus.  *Vasabladet*, 15.8.1858, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 251–252. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
4. ↑  Gardberg, Carl-Rudolf: *Kirjapainotaito Suomessa Turun palosta vuoteen 1918*, s. 100–101. Suomentanut Eino Nivanka. Helsinki: Helsingin graafinen klubi, 1973.
**Teodosi Osmatška** (3. toukokuuta 1895 Kutsivka, Kiovan kuvernementti – 7. syyskuuta 1962 Long Island, New York, Yhdysvallat) oli ukrainalaissyntyinen runoilija, prosaisti ja kääntäjä.

Osmatška kirjoitti ensimmäiset runonsa 1916, mutta hän aloitti kirjallisen uransa varsinaisesti ollessaan opiskelemassa Kiovan aikuiskoulutusinstituutissa 1920–1923. Hän oli kirjallisuusjärjestöjen Aspysin ja Lankan (myöhemmin nimellä MARS) jäsen. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa *Krutša* (suom. *Jyrkänne*) ilmestyi 1922, ja kaksi kokoelmaa ilmestyi vielä 1920-luvulla. Hän, kuten muutkin MARSin jäsenet, joutui hyökkäysten kohteeksi, ja hänet pidätettiin "epäpoliittisten" runojen vuoksi. Hän säästyi teloitukselta heittäydyttyään psyykkisesti sairaaksi. 1930-luvulla hän ei siksi voinut julkaista mitään.

Lankan (MARS) jäseniä (vasemmalta): Borys Antonenko-Davydovytš, Hryhori Kosynka, Marija Halytš, Jevhen Plužnyk, Valerijan Pidmohylnyi, Teodosi Osmatška.
Osmatška pakeni toisen maailmansodan aikana Länsi-Ukrainaan, sieltä Saksaan pakolaisleirille ja viimein Yhdysvaltoihin. Osmatška kärsi kuolemaansa asti vainon seurauksista, mutta hän aloitti kuitenkin kirjallisen uransa uudestaan 1943 Lvivissä, jossa hän julkaisi neljännen runokokoelman *Sutšasnykam* (suom. *Aikalaisilleni*). Ollessaan pakolaisleirillä Saksassa hän oli kirjallisen järjestön MURin jäsen ja julkaisi eeppisen runon "Poet" (1946, suom. *Runoilija*) sekä ensimmäisen proosateoksensa *Staršyi bojaryn* (1946, suom. *Paras mies*). Hänen runotuotantonsa päättyi 1950-luvulla julkaistuihin kahteen runokokoelmaan.

Myöhemmässä proosassa Osmatška keskittyi kuvaamaan neuvostohallinnon harjoittamaa Ukrainan tuhoa. Osmatškan maineikkain ja vahvin teos on omaelämäkerrallinen *Rotonda dušohubtsiv* (1956, suom. *Salamurhaajien rotunda*), jossa hän kuvaa tuhoavaa valtiota ja osoittaa, että yksilön ainoa pakotie on usein kuolema tai mielensairaus. Osmatška käänsi muutamia Byronin runoja ja Oscar Wilden *The Ballad of Reading Gaol* (1958) sekä William Shakespearea. Hänen runojaan ja proosaansa on julkaistu Ukrainassa neuvostoajan jälkeen, muun muassa valikoidut runot 1991.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Struk, Danylo Husar: Osmachka, Teodosii *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2007.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
**L’Abidjanaise** ("Abidjanilainen") on Norsunluurannikon tasavallan kansallislaulu. Laulu on saanut nimensä maan entisestä pääkaupungista, Abidjanista. Laulu on otettu käyttöön vuonna 1960, ja se säilytti asemansa, vaikka pääkaupunkina nykyään onkin Yamoussoukro.

*L’Abidjanaisen* sävelsivät Pierre Pango ja Pierre-Marie Coty. Laulua pidettiin pitkään Mathieu Ekran sanoittamana, mutta vuonna 2010 emerituspiispa Pierre-Marie Coty ilmoittautui oikeaksi sanoittajaksi.

Ranskankieliset sanat
---------------------

Salut ô terre d’espérance;
Pays de l’hospitalité.
Tes légions remplies de vaillance
Ont relevé ta dignité.
Tes fils, chère Côte d’Ivoire,
Fiers artisans de ta grandeur,
Tous rassemblés pour ta gloire
Te bâtiront dans le bonheur.
Fiers Ivoiriens, le pays nous appelle.
Si nous avons dans la paix ramené la liberté,
Notre devoir sera d’être un modèle
De l’espérance promise à l’humanité,
En forgeant, unie dans la foi nouvelle,
La patrie de la vraie fraternité.
### Käännös

Terve sinulle, toivon maa,
vieraanvaraisuuden maa.
Sinun urheat legioonasi
ovat palauttaneet arvokkuutesi.
Rakas Côte d’Ivoire, sinun poikasi,
sinun suuruutesi ylpeät rakentajat,
kaikki yhteen tulleina kunniasi tähden,
rakentavat sinut onnellisina.
Ylpeät ivoiriaanit, maa kutsuu meitä.
Jos olemme ennallistaneet vapauden rauhassa,
on meidän oltava esimerkki
ihmiskunnalle luvatusta toivosta,
ja luoda, uuden uskon yhdistäminä,
todellisen veljeyden isänmaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  CÔTE D'IVOIRE / Société : Monseigneur Coty auteur de l'Abidjanaise ?[vanhentunut linkki]
2. ↑  Naxos.com: Pierre Marie Coty
**Anders Henrik Winter** (10. toukokuuta 1812 Juva – 26. elokuuta 1888 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Winterin vanhemmat olivat samanniminen kirkkoherra, nimipastori Anders Henrik Winter ja Anna Ottiliana Hultin ja puoliso vuodesta 1853 Anna Vasiljevna Kuzminskaja. Winter suoritti ylioppilastutkinnon Porvoon lukiossa 1833 ja tuli 1839 aliupseerina palvelukseen 4. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan. Vuonna 1840 hänet ylennettiin vänrikiksi ja siirrettiin 8. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan. Winter ylennettiin aliluutnantiksi 1843 ja luutnantiksi 1845 ja määrättiin 1848 Helsingin kaupungin paikallisadjutantiksi. Alikapteeniksi hän yleni 1848 ja kapteeniksi 1853. Winter ylennettiin Krimin sodan aikana 1855 majuriksi ja nimitettiin Helsingin kaupungin paikallismajuriksi. Everstiluutnantiksi hän yleni 1861. Vuonna 1870 hänet määrättiin everstiksi ylennettynä Helsingin kaupungin komendantiksi, mitä tehtävää hän hoiti kesäkuuhun 1888 saakka, jolloin hän sai eron sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina. Kenraalimajuriksi hänet oli ylennetty vuonna 1876.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anders Henrik Winter *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 4.5.2020)
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Anders Henrik Winter. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 4.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Rai** tai **raï** (suom. *mielipide*) on Algerian Oranissa ja itä-Marokossa Oujdan alueella 1900-luvun alkupuolella kehittynyttä kansanmusiikkia. Se kehittyi alun perin arabialaisesta perinnemusiikista, mutta nykyaikaisessa raissa on usein vaikutteita myös erilaisista länsimaisen populaarimusiikin tyylilajeista. Tällaista musiikkia kutsutaan myös nimellä pop rai. Rai saavutti kansainvälisen suosion 1980-luvulla.

Rain laulajia kutsutaan nimellä *cheb* (’nuori’) erotukseksi chaabi-musiikin laulajista, joita kutsutaan nimellä *cheikh* (’vanha’). Rai on perinteisesti miesten laulamaa, mutta nykyään on myös naispuolisia rai-artisteja. Chaba Fadelan vuonna 1979 levyttämää *Ana ma h'lali ennoumia* pidetään usein pop rai -musiikin alkuna. Nykyään monet rai-artistit, kuten Khaled ja Rachid Taha, lisäävät musiikkiinsa vaikutteita erilaisista populaarimusiikin tyylilajeista, kuten funkista, rockista tai hip hopista. Yleisimpiä laulukieliä ovat arabia ja ranska.

Tunnettuja rai-artisteja
------------------------

* Khaled
* Cheb Mami
* Cheb Hasni
* Faudel
* Rachid Taha

Lähteet
-------

1. 1 2  Tingen, Paul: KHALED: Algerian Rai Music *soundonsound.com*.  10/1997. Sound on Sound. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Romer, Megan: An Introduction to Rai Music *liveabout.com*.  5.3.2019. LiveAbout. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  Raï *britannica.com*. Britannica. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Rai Artists *last.fm*. Last.fm. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Raï

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rai (musiikki)**.
* Raï - Musique.arabe (ranskaksi)
**Frans Edvard Edelheim** (23. toukokuuta 1848 Helsinki – 27. tammikuuta 1909) oli suomalainen insinööri, kartanonomistaja ja moninkertainen valtiopäivämies. 

Edelheim valmistui insinööriksi 1868 Helsingin teknillisen reaalikoulun kurssilta ja toimi rautatieinsinöörinä Venäjällä 1868–1875, sillanrakennusinsinöörinä Pietarissa 1875–1876 ja kanavanrakennusinsinöörinä 1876–1886. Hän oli Mariupolin sotasataman rakentamisen pääinsinööri 1886–1889 ja Libaun sotasataman rakentaja 1889–1893. Hän omisti Koiskalan kartanon Nastolassa 1894–1909. Edelheim oli ritariston ja aatelin jäsen valtiopäivillä 1882, 1885, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Edelheimin isä oli senaattori Paul Henrik Edelheim ja äiti Emilia Christina af Brunér. Hänen sisarensa oli toimittaja, kirjailija Anna Edelheim. Varatuomari, valtiopäivämies Paul Wilhelm Jonas Edelheim oli puolestaan Frans Edvard Edelheimin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin oli
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2, palsta 648
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Edelheim Paul Wilhelm Jonas Viitattu 9.8.2021.
**Nakurampa** (engl. *Crip Sex Worker*) on muunsukupuolisen mediataiteilija ja tohtoriopiskelija Aku Meriläisen projekti, jossa hän tekee yhdessä valokuvaaja Tuisku Lehdon kanssa eettistä pornografiaa. Meriläisen sooloseksiä sisältäviä kuvia ja videoita julkaistaan Onlyfansissa ja Fanslyssä, ja projektiin kuuluu myös Instagram-tili.

Projektin tavoitteena on poistaa seksityön stigmaa, haastaa miehisen katseen*selvennä* valtaa pornografiassa ja tuoda monimuotoisuutta siihen, vammaisuus ja heidän seksuaalisuutensa nähdään. Meriläinen itse sairastaa MS-tautia ja kokee itsensä rammaksi. Pornografia on osa hänen rampa-aktivismiaan.

Nakurampa-projekti on osa Meriläisen taiteellisen tutkimuksen tutkimussuunnitelmaa, jonka vapaamuotoinen tutkimusprojektiesittely julkaistiin osana Teatterintutkimuksen seuran julkaisun Näyttämö ja tutkimus yhdeksättä vuosikirjaa.

Nakurampa-projekti alkoi vuonna 2022 ja sille on myönnetty Koneen Säätiön apuraha. Vuonna 2023 Thalia-juhlassa Meriläinen oli mukana vastaanottamassa Vuoden teatteriteko -palkintoa: se myönnettiin rampa associations -työryhmälle Baltic Circle -festivaalille tehdystä teoksesta, jossa Meriläinen ja valokuvaaja Lehto olivat Nakurampa-projektinsa kanssa osa taiteilija Isa Hukan koolle kutsumaa työryhmää*.*

Lähteet
-------

1. ↑  Aku Meriläinen *Aalto-yliopiston tutkimusportaaliin*. Viitattu 21.8.2023.
2. 1 2  Kun MS-tauti paheni, Aku Meriläinen päätti tehdä elämässään sitä, mitä todella haluaa *ts.fi*.  28.3.2023. Viitattu 1.5.2023.
3. ↑  Pitkäaikaissairas Aku Meriläinen alkoi tehdä pornoa OnlyFansissa *Yle Uutiset*.  17.4.2022. Viitattu 1.5.2023.
4. ↑  Vol 9 (2022): Esitys, katsoja ja läsnäolo *journal.fi*. Viitattu 19.5.2023.
5. ↑  Koneen Säätiöltä 42,5 miljoonaa tieteelle ja taiteelle *Koneen Säätiö*.  9.12.2022. Viitattu 1.5.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Verkkosivusto
* Nakurampa Instagramissa
* Nakurampa-projektin esittely Aku Meriläisen verkkosivuilla
**Pori WLAN** on Porin kaupungin Satakunnan Puhelimen avulla toteuttama avoin langaton lähiverkko, joka avattiin käyttäjille kesällä 2006. Hanke on toteutettu Prizztechin avulla osana etäteknologian osaamiskeskusohjelmaa osittaisella EAKR-rahoituksella Satakunnan kuntien maakuntaliiton kautta. Verkko kattaa kävelykatuna toimivan Yrjönkadun sekä Etelärannan, Kirjurinluodon, Raatihuoneen puiston ja kauppatorin.

Verkko tukee Porin kaupungin matkailua, koska Pori Jazzin vieraat voivat hyödyntää sitä.

Verkon tunnus, SSID, on "Pori\_Wlan".

Aiheesta muualla
----------------

* POSEK:  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Satakunnan Puhelin:  tekniset ohjeet
* Digitoday: Porissa avattiin julkinen wlan-verkko, Matias Mäki, 18.7.2006

Muut Porin verkot
-----------------

* Titanix Verkot WLAN  (Arkistoitu – Internet Archive) Porilainen WLAN-Verkko kattaa lähes koko Porin, mahdollisuus käyttää myös vieraana.

* Inforverstas: luettelo Suomen avoimista langattomista verkoista  (Arkistoitu – Internet Archive)

Suomen avoimet langattomat verkot
OpenEspa (Helsinki) ●
Hollola WLAN (Hollola) ●
HSverkko (Helsinki) ●
Kuitumaa (Kouvola) ●
Langaton Tampere (Tampere) ●
Mastonet (Lahti) ●
panOULU (Kokkola, Oulu) ●
Pori Wlan (Pori) ●
Sainet (Lappeenranta) ●
SparkNet (Turku ja lähikunnat)
Ejbyn kalkki ja Pateeni. Kalkin jalka on tehty Turussa 1480-luvulla ja malja on uusittu Tanskassa vuonna 1851.
**Ejbyn kalkki** (tai Särkilahden kalkki) on keskiaikainen kalkki, joka kuuluu Turun tuomiokirkon kalustoon. Se on saanut nimensä tanskalaisen Ejbyn seurakunnan mukaan. Sen jalka on valmistettu Turussa vuonna 1480 ja malja on uusittu Tanskassa vuonna 1851.

Tanskalainen merirosvo, myöhempi amiraali Otto Rud ryösti kalkin muun ryöstösaaliin ohella vuonna 1509 Turkuun tekemällään ryöstöretkellä. Myöhemmin kalkki joutui Otto Rudin sisaren miehen omistaman Turebyn kartanon alaiseen Ejbyn kirkkoon. Kalkki palautettiin Turun tuomiokirkolle vuonna 1925.

Lähteet
-------

* Juhani Rinne: Turun tuomiokirkon "Ejbyn kalkki" ja sen henkilöhistoriallinen probleema.  *Turun Historiallinen Arkisto*, 1945, nro IX, s. 229–262.  Turun Historiallinen Yhdistys. Artikkelin verkkoversio. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Ejbyn (Särkilahden) kalkki ja pateeni; kalkin jalka on tehty Turussa 1480-luvulla, malja on uusittu Tanskassa 1851 *www.finna.fi*. Viitattu 19.7.2017.
2. ↑  Rinne, 1945
3. ↑  Ryöstetyt Ejbyn kalkki ja pateeni Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä. Viitattu 14.11.2009.
**Timo Pekka Nuoranne** (s. 8. kesäkuuta 1963 Rauman maalaiskunta) on suomalainen kuoronjohtaja ja kuoronjohdon professori. Hän opiskeli kuoronjohtoa Sibelius-Akatemiassa ja Tukholman musiikkikorkeakoulussa. Timo Nuoranne toimi Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosaston kuoronjohdon lehtorina vuosina 1996–2014. Hän johti Radion kamarikuoroa 1997–2004, ja kuoro levytti tuona aikana varsinkin Einojuhani Rautavaaran kuoroteoksia. Nuoranne toimi Tampereen Filharmonisen Kuoron johtajana 2005–2013. Lisäksi hän on johtanut muun muassa Suomen Laulua, Kampin Laulua sekä Rauman Poikakuoroa. Vierailevana kuoronjohtajana Nuoranne on työskennellyt muun muassa Viron filharmonisen kamarikuoron ja saksalaisen RIAS-Kammerchorin kanssa.

Vuonna 1999 Suomen kuoronjohtajayhdistys myönsi Nuoranteelle Vuoden kuoronjohtaja -palkinnon.

Huhtikuussa 2014 Timo Nuoranne valittiin kuoronjohdon professoriksi Robert Schumann -korkeakouluun Saksan Düsseldorfissa.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kotimaa24 Timo Nuoranne kuoronjohdon professoriksi Saksaan


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Gustaf Svanljung** (16. lokakuuta 1864 Vaasa – 1934) oli suomalainen Vaasassa asunut kauppias, laivanvarustaja ja teollisuuden harjoittaja.

Svanljungin vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Johan Kristian Svanljung ja Sofia Lundman. Hän kävi neljä vuotta Vaasan reaalilyseota mutta siirtyi sitten kaupan alalle. Svanljung avasi 1889 tupakkakaupan Turussa ja siirsi sen 1890 Vaasaan. Vuonna 1920 hän osti liiketoimintaa varten talon Vaasasta Raastuvankatu 18:sta ja liike toimi täällä vuoteen 1970 saakka.

Svanljung laajensi liiketoimiaan muillekin aloille. Hän vei ulkomaille puutavaraa, puolukoita ja jäkälää, toi maahan muun muassa lannoitteita ja toimi maatalouskoneiden, polkupyörien, meijerikoneiden ja kivihiili- ja koksikaupan edustajana. Svanljung harjoitti laivanselvitys- ja huolintatoimintaa ja oli suurin omistaja 1917–1929 toimineessa Vasa Fartygs Ab:ssa (Vaasan Laiva Oy) jolla oli telakka Vaasan Palosaaressa ja kolme omaa purjealusta *Bergö*, *Sandö* ja *Nordö*. Tällä telakalla Svanljung rakennutti viisi purjelaivaa. Hän oli mukana perustamassa useita teollisuusyrityksiä muun muassa Vaasan Pitsitehtaan ja Alavudella sahaustoimintaa harjoittaneen Oy Svanljungin Tehtaat-yhtiön.

Svanljung oli kuusi vuotta Vaasan kaupunginhallituksen jäsenenä ja oli 1917 perustamassa Vaasan Kauppakamariyhdistystä. Hän toimi Vaasan kauppakamarin varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana vuoteen 1934 saakka. Svanljung lahjoitti testamentissaan 8 miljoonaa markkaa Gustaf Svanljungin säätiölle jonka tarkoituksena oli tukea kaupankäyntiä, teollisuutta ja maataloutta Vaasan läänissä osuustoimintaa lukuun ottamatta. Säätiön säännöt vahvistettiin 1938. Vuonna 1959 säätiöön liitettiin Gustaf Svanljungin nuoremman sisaren leskirouva Jenny Helanderin testamenttaama omaisuus erillisenä rahastona.

Gustaf Svanljungin veljiä olivat asianajaja John Svanljung (1861–1932) ja rehtori, professori ja valtiopäivämies Knut Svanljung (1867–1936).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gustaf Svanljungin säätiö historiikkia
2. ↑  Äänimeri-sivusto : Vaasan laiva
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Kristian Svanljung. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 2.8.2018.
**Ranskan monarkia  
Kapetingi-dynastia  
(Valois-haara)** 

Filip VI 

Lapset: 
* Juhana II Hyvä


Juhana II 

Lapset: 
* Kaarle V
* Ludvig I Anjoun kreivi
* Jean Berryn herttua
* Filip Burgundin herttua


Kaarle V 

Lapset: 
* Kaarle VI
* Louis, Orléans’n herttua


Kaarle VI 

Lapset: 
* Isabella de Valois
* Valois'n Katariina
* Kaarle VII


Kaarle VII 

Lapset: 
* Ludvig XI


Ludvig XI 

Lapset: 
* Kaarle VIII


Kaarle VIII 

**Kaarle VIII** (ransk. *Charles VIII l'Affable*, 30. kesäkuuta 1470 – 7. huhtikuuta 1498) oli Ranskan kuningas vuosina 1483–1498. Hän oli edellisen kuninkaan Ludvig XI:n poika. Kaarle VIII astui valtaistuimelle 13-vuotiaana isänsä kuoltua, mutta valtaa piti alussa sijaishallitus. Kaarle VIII:n lapset kuolivat jo ennen häntä itseään, joten hänen jälkeensä valtaistuimelle nousi hänen kaukainen serkkunsa Ludvig XII.

Kaarle VIII
Kaarle VIII aloitti pitkäkestoiset ranskalais-italialaiset sodat hankkiakseen Napolin kuningaskunnan kruunun, johon hän katsoi olevansa oikeutettu isänäitinsä *Anjoun Marian* kautta. Valmistautuakseen Italian sotaretkelle hän teki epäedullisina pidetyt rauhat Itävallan ja Englannin kanssa. Vuonna 1494 hän saapui massiivisen sotajoukon kanssa Italiaan ja marssi läpi niemimaan Napoliin saakka. Siellä hän kohtasi Venetsian liigan joukot, joihin oli liittynyt niin Napolin kuningas, Itävalta kuin Milanon hallitsijakin. Kaarle VIII voitettiin 1495 ja suuri osa ranskalaisjoukoista tuhottiin. Perääntyvä Ranskan armeija voitti kuitenkin Venetsian liigan armeijan Fornovon taistelussa samana vuonna; liigan ylipäällikkö kondottieeri Carmagnola kaatui ja Ranskan armeijan rippeet pääsivät vetäytymään turvallisesti Alppien yli kotimaahansa. Loppukautensa Kaarle VIII yritti huonolla menestyksellä uudelleenrakentaa armeijaansa. Hän kuoli 27-vuotiaana kallovammoihin, jotka sai pään osuessa kivestä valmistettuun hevosrampin ovenkamanaan.

Kaarle VIII:n sotamenestys perustui ranskalaisten käsityöläisten kehittämään uuteen tykkiin, joka oli aiempia ratkaisevasti nopeampi liikuttaa ja käyttää. Uusia tykkejä saattoi kuljettaa muun sotajoukon mukana, eikä niitä näin ollen tarvinnut perääntyessäkään hylätä. Tykkien maineen nopeasti levitessä sotareitille osuneet kaupunkivaltiot sekä Kirkkovaltio luopuivat vastarinnasta. Napolilainen San Giovannin linnoitus kukistui vain kahdeksassa tunnissa. Liitto kuningasta vastaan solmittiin näiden uutisten aiheuttamasta järkytyksestä.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Ludvig XI Harkitseva** | **Ranskan kuningas**  | Seuraaja:**Ludvig XII** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Historical Dictionary of Switzerland
* IdRef

 |

 |
Albin Viggen
Sail emblem
**Albin Viggen** on Per Brohällin retkikäyttöön suunnittelema perhepursi. Retkikäytössä paras henkilömäärä on 2-3 henkilöä, mutta veneessä voi yöpyä jopa 4 henkilöä. Venettä pystyy purjehtimaan yksin tai jopa 4 hengen miehistöllä. Vene esiteltiin 1960-luvun puolivälissä ja niitä valmistettiin noin 1 350 kappaletta. Aluksi Viggeniä tehtiin Karlskrona-veistämöllä (Karlskrona-Viggen), mutta 1971 tuotanto siirtyi Albin Marinelle, valmistettiin vuoteen 1978 asti.

Tekniset tiedot
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Pituus: | 7,1 m |
| Vesilinja: | 6,0 m |
| Leveys: | 2,25 m |
| Syväys: | 1,11 m |
| Paino: | 1450 kg |
| Kölipaino: | 600 kg |
| Riki: | Mastonhuippu. 8,3 m kannella seisova masto. |
| Rakenne: | Umpilaminaatti |
| Seisomakorkeus: | Noin 1,3 m |
| LYS: | 0.97 |
|
| Isopurje: | 10,2 neliömetriä |
| Genua I: | 17,2 neliömetriä |
| Genua II: | 9 neliömetriä |

Sisustus
--------

Veneessä vasemmalla puolella, heti kulkuaukon vieressä sijaitsee keitin ja tiskiallas. Salongissa on kaksi pitkittäistä istuinta, jotka toimivat myös pistopunkkina. Keulassa on V-vuode.

Lähteet
-------

 [linkki rikki]
**Hjalmar Vladimir Basilier** (24. joulukuuta 1857 Kalajoki – 1. elokuuta 1927 Iitti) oli Karjalan kansanopetuksen kehittäjä. 

Basilier oli koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Hän oli Pietarin suomalaisten kirkkokoulujen tarkastaja 1885–1893, kansakoulujen tarkastaja 1893–1904, kouluhallituksen ylitarkastaja ja kouluneuvos 1904–1924. Hän teki runonkeruumatkan Suomen puoleiseen Karjalaan sekä Aunukseen 1884. Hän oli Sortavalan-aikanaan heimoaatteen herättäjä ja hänen ansiokseen lasketaan muun muassa Shemeikkojen runonlaulaja suvun "löytyminen". Basilier tutustutti Juhani Ahon kalevalaiseen mytologiaan ja sitä kautta vaikutti tämän aatemaailmaan.

Basilierin sisar oli laulaja Ida Basilier-Magelssen. Hänen vanhempansa olivat lääninmaanmittari Carl Fredrik Basilier ja Gustava Ma(Tilda) Garvoli ja puoliso vuodesta 1891 laulunopettaja Sally Anna Karolina Piispanen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 11.10.2020)
2. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 1067
3. ↑  Karjalan liitto, vieritä alemmaksi: "Vuoden 2005 karjalainen kirja" (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Kanervo, Erkki: *Hjalmar Basilier: Karjalan heimon suuren ystävän ja kansansivistystyön edistäjän syntymän satavuotismuisto*. Eripainos aikakauslehdestä Nuori Karjala ; no. 1–2. 1958. Mikkeli, 1958.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Maaseututarina** on kaupunkitarinan kaltainen kertomus, jossa näennäisen uskottavaa tarinaa levitetään totena, vaikka sitä ei mitenkään ole todennettu tai todistettu. Samankaltaiset aiheet liikkuvat ympäri maailmaa ja niissä yleensä korostuu "vanha hyvä" aika. 

Tyypillistä kertomuksille on passiivin käyttö, mikä ilmenee seuraavasta, lehdistössäkin lainatussa tarinassa:

> »Pohjanmaan suurten lohijokien kylissä kerrotaan, että aikaisemmin, ennen voimalaitosten patojen rakentamista, palvelusväen eli piikojen ja renkien sopimuksiin kirjattiin pykälä, että lohta ei tarvitse syödä useampana kuin kolmena päivänä viikossa.» 
> 
> 

Arkistojen vanhoja asiakirjoja tutkittaessa mitään tuollaista pykälää ei löydy, ja tarinan tarkoituksena on korostaa sitä, miten arvokas kala lohi nykyään on.

Samaa tarinaa hieman eri muodoissa kerrotaan muun muassa Ruotsissa, Skotlannissa ja muissa niin sanotuissa lohijokien maissa. Suomessa samaa tarinaa on kerrottu myös Perämeren kalastusalusten merimiesten työehtosopimuksista.

Maalaistarinan kaltaisia ovat kaupunkitarina ("urbaani legenda") ja Puolustusvoimien tornihuhut.

Tunnettuja maaseututarinoita
----------------------------

* Juovuksissa oleva mies putoaa kirkkomaalla olevaan avonaiseen hautakuoppaan. Ihmiset hämmästyvät kuullessaan hautausmaalta huutoa: "Tulkaa nostamaan ylös!"

Lähteet
-------

1. ↑  Is Cow Tipping Real? Slate. Viitattu 16.11.2014.
**Valerijan Pidmohylnyi**, ukr. Валеріян Підмогильний, (2. helmikuuta 1901 Tšapli, Jekaterynoslav, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 3. marraskuuta 1937 Sandarmoh, Karjalan ASNT, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen kirjailija ja kääntäjä.

Pidmohylnyi valmistui Jekaterynoslavin lukiosta 1918 ja opiskeli Kiovan yliopistossa. Hän aloitti 1921 työskentelyn kustannusyhtiöissä ja kuului *Žyttia i revoljutsijan* toimituskuntaan. Hän julkaisi ensimmäiset novellinsa "Vanja" ja "Haidamaky" 1919 *Sitšissä*, joka ilmestyi Jekaterynoslavissa, ja kirjoitti myös kirjalliseen *Vyr revoljutsi* -kalenteriin (1921). Hän oli kirjailijajärjestö Lankan (myöhemmin MARS) jäsen.

Lankan (MARS) jäseniä: Borys Antonenko-Davydovytš, Hryhory Kosynka, Marija Halytš, Jevhen Plužnyk, Valerijan Pidmohylnyi, Teodosi Osmatška.
Pidmohylnyi käsitteli nuoruudentöissään vallankumousta edeltänyttä ja sen jälkeistä aikaa, kuten Ukrainan nälänhätää 1921–1923. Hänen merkittävin teoksensa on romaani *Misto* (1928. "Kaupunki"), jonka yhtenä teemana on kaupungin ja maaseudun suhde uuden talouspolitiikan taustaa vasten. Viimeinen teos on *Nevelytška drama* ("Pieni näytelmä"), joka on romaani "sosialistisen jälleenrakentamisen" ajan ihmisistä. Se ilmestyi 1930 sarjana *Žyttia i revoljutsijassa*, mutta se julkaistiin itsenäisenä teoksena Pariisissa 1956.

Pidmohylnyi oli myös kääntäjä. Hän käänsi useita ranskalaisia kirjailijoita, joilla oli suuri merkitys 1920-luvun ukrainalaiselle kirjallisuudelle. Pidmohylnyin ensimmäiset teokset joutuivat ankaran virallisen arvostelun kohteeksi ja saivat jopa leiman "mahnovismin romantisointia" anarkokommunisti Nestor Mahnon mukaan. Myös romaani *Misto* sai tuomion. Pidmohylnyi erotettiin toimittajan tehtävästään, ja hänet pidätettiin 1934. Hän oli useissa vankiloissa ja pakkotyöleireillä ennen kuin hänet ammuttiin samaan aikaan kuin paljon muitakin ukrainalaisia kirjailijoita. Hänen maineensa palautettiin suojasään aikana 1956. Hänen tuotantoaan, muun muassa *Misto*, julkaistiin Ukrainassa uudelleen 1989. Kertomuksia, joukossa aiemmin julkaisemattomia, julkaistiin 1991 nimellä *Istorija pani Ivhy* ("Rouva Ivhan tarina").

Pidmohylnyi kuului niihin ukrainalaisen intelligentsian jäseniin, jotka ensin vietiin leirille Solovetskin saarille ja sitten ammuttiin Sandarmohissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kravtsiv, Bohdan: Pidmohylny, Valeriian *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 26.5.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Khriienko, Mykola: A night at the Sandarmokh burial site *Day.kyiv.ua*.  18.10.2011. Viitattu 26.5.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valerijan Pidmohylnyi** Wikimedia Commonsissa

* Maxim Tarnawsky, Valerian Pidmohyl'nyi, A Biographical Sketch University of Toronto (Archive.org) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Yhdysvaltain Barack Obaman julkaisemaa muistelmateosta. Raamatun luvattu maa löytyy artikkelista Kanaaninmaa*

**Luvattu maa** (eng. *A Promised Land*) on Yhdysvaltain 44. presidentin Barack Obaman kirjoittama muistelmateos. Kirja julkaistiin marraskuussa 2020. Kirjan on suomentanut Seppo Raudaskoski, Kyösti Karvonen ja Ilkka Rekiaro. Kirjan suomenkielisen painoksen kustansi Otava. Kirjan alkuperäisen version on kustantanut Penguin Random Housen tytäryhtiö Crown Publishing. Kirja on ensimmäinen kaksiosaisesta sarjasta, josta toisen osan arvioidaan ilmestyvän vuonna 2023. Kirjan julkaisupäivänä se oli käännetty jo 26 kielelle, ja sitä myydään yli 50 maassa.

Kirjaa myytiin yli 1,7 miljoonaa kappaletta sen julkaisuviikolla pelkästään Pohjois-Amerikassa. Kirja käy pääosin läpi Obaman lapsuutta, nuoren juristin uraa sekä Obaman uraa poliitikkona ja lopulta ensimmäistä presidenttikautta vuoteen 2011. Kirja päättyy suunnilleen Osama Bin Ladenin kuolemaan. Kirja on Obaman kolmas.

Lähteet
-------

1. ↑  Luvattu maa *Otava*.  Arkistoitu 24.8.2021. Viitattu 24.8.2021.
2. ↑  Barack Obama: Barack Obama: A Promised Land. The Presidential Memoirs, Volume 1 *obamabook.som*. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Leigh Haber: Barack Obama Admits in New Memoir That He Didn't Always Want to Be President *Oprah Daily*.  17.11.2020. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  Hillel Italie: Obama memoir sells a record 1.7 million copies in first week (archive.org) *ABC News*.  Arkistoitu 19.10.2022. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
5. ↑  Former President Barack Obama’s third book starts shipping today *NBC News*. Viitattu 25.8.2021. (englanniksi)
**Uno Alexander Kurtén** (21. helmikuuta 1845 Koivulahti – 6. lokakuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen vakuutusjohtaja, joka sai kollegiasessorin arvonimen 1880.

Uno Kurténin vanhemmat olivat rovasti Nils Ferdinand Kurtén ja Aurora Erika Tihlman ja puoliso vuodesta 1870 Ella Sofia Matilda Avellan (k. 1927). Kurtén tuli ylioppilaaksi 1863 ja valmistui filosofian maisteriksi 1869 ja opettajankandidaatiksi 1872. Hän oli Haminan kadettikoulun matematiikan opettaja 1870–1881 ja vakuutusyhtiö Kalevan toimitusjohtaja 1881–1925. Lisäksi hän oli perustamassa Suomen Merivakuutusosakeyhtiötä, Vakuutusosakeyhtiö Fenniaa ja Suomen Jälleenvakuutusosakeyhtiötä. Hän oli porvarissäädyssä Raahen edustaja valtiopäivillä valtiopäivillä 1894 ja 1899, Ruotsalaisessa puolueessa. Kurtén kuului myös jäsenenä Haminan ja Helsingin kaupunginvaltuustoihin ja oli Konkordia-liiton hallituksen ensimmäinen puheenjohtaja 1891–1900.

Kurténin tytär oli Helsingin seurapiireissä vaikuttanut markiisitar Elna de Prado (1873–1961).

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 7.11.2020.
2. 1 2 3  Kuka kuka oli Viitattu 19.1.2018.
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 4, s. 1681.
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 179–180. Helsinki: Otava, 1921.
5. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 247. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
6. ↑  Ylhäisökoteja satama-alueelle.  *Helsingin Sanomat*, 19.3.1968, s. 8. Näköislehti (maksullinen).
7. ↑  Elna Kurtén Messia de Prado *findagrave.com*. Viitattu 26.3.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Pia Puolakka** (s. 1980) on suomalainen oikeuspsykologi ja psykoterapeutti sekä kirjailija. Hän on erikoistunut persoonallisuushäiriöihin, narsismiin, psykopatologisten yhteisöjen problematiikkaan ja hypnoosiin. Puolakka on työskennellyt psykologina vankilassa ja oikeuspsykiatrisilla osastoilla sekä erityisasiantuntijana Rikosseuraamuslaitoksella. Nykyään hän vastaa Rikosseuraamuslaitoksen digitaalisten palvelujen kehittämisestä. Lisäksi Puolakka toimii yksityisenä psykoterapeuttina ja hypnoterapeuttina. Hän on myös aktiivinen Uskontojen uhrien tuki ry:ssä 

Pia Puolakan tietokirja *Narsistit vankilassa* julkaistiin vuonna 2020. Kirjassa Puolakka kertoo vankilapsykologina kohtaamistaan vangeista sekä heidän persoonallisuushäiriöistään.

Lähteet
-------

1. ↑  Pia Puolakka Kanto - Kansalliset toimijatiedot.
2. ↑  PsyJuridica: Pia Puolakka *psyjuridica.com*.
3. ↑  Deadline Kustannus: Kirjailijat *deadlinekustannus.fi*.  Arkistoitu 17.3.2023.
4. ↑  Pia Puolakka: Narsistit vankilassa *deadlinekustannus.fi*.  Arkistoitu 27.3.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Gustaf William Homén** (19. helmikuuta 1849 Pieksämäki – 12. marraskuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen Viipurin hovioikeuden varapresidentti ja valtiopäivämies.

Henkilöhistoria
---------------

Homénin vanhemmat olivat Kuopion triviaalikoulun rehtori, Pieksämäen kirkkoherra Johan Fredrik Homén (1797-1862) ja Gustava Elisabet Perander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1867 Helsingin yksityislyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1871, filosofian maisteriksi 1873 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1876. Homén sai varatuomarin arvon 1878. Hänet vihittiin riemumaisteriksi 1923. 

Homén oli Viipurin hovioikeudessa asessorina vuodesta 1888, hovioikeudeneuvoksena vuodesta 1894 ja varapresidenttinä 1917–1926. Hän oli poliittisista syistä erotettuna virastaan 1903-1906 ja vuosina 1913–1914 hän oli 8 kuukautta vangittuna Krestyn vankilassa Pietarissa muiden Viipurin hovioikeuden jäsenten kanssa niin sanotun yhdenvertaisuuslain rikkomisen vuoksi.

Homén oli Viipurin kaupunginvaltuuston sihteerinä 1879–1889 ja valtuuston jäsenenä 1889–1913 sekä puheenjohtajana 1910–1913. Hän oli Viipurin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905. Homén oli valtion asiamies Pohjoismaiden Osakepankissa 1897–1908.

Gustaf William Homén oli naimisissa 1883–1907 Fanny Alexandrine von Weissenbergin (k. 1907) kanssa ja vuodesta 1914 Wally Helena Backmanin kanssa. Homenin veljiä olivat neurologi Ernst Alexander Homén ja sovelletun fysiikan professori, kansanedustaja Theodor Homén.

Suomennoksia
------------

* *Wiipurin kaupungin historia. Ensimmäinen nidos* ; kirjoittanut J. W. Ruuth ; suomentanut G. W. H. Wiipurin kaupunki, Wiipuri 1908 (alkuteos *Viborgs stads historia*)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Gustaf William Homén
2. 1 2 3 4  G. W. Homén, Karjala 13.11.1929, nro 308, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Fredrik Homén. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 24.2.2019.
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 130–131. Helsinki: Otava, 1921.
**Suometsät** ovat soita, joilla kasvaa metsän tapaan myös puita. Suomessa suometsiin kuuluvia suotyyppejä ovat räme, luhta ja korpi.

Suomalaisen suometsien tutkimuksen uranuurtaja oli professori Oskari Lukkala.

Suometsien ollessa talousmetsiä suo yleensä ojitetaan, koska muuten suometsän talouskäyttö olisi tuskin mahdollista muualla kuin korvissa. Suometsissä puuston laatu on jo luonnostaan vaihteleva ja ojitus lisää tätä epätasaisuutta. Puiden pittuus- ja paksuuskasvu vaihtelee suuresti. Vasta ojitetulla suometsäalueella puuston tiheys on vaihteleva, mutta tiheys tasaantuu myöhemmin. Suometsän uudistumiskyky riippuu puuston koosta ja kasvukunnosta. Ensimmäisen harvennushakkuun jälkeen taimikolle tehdään ensimmäinen varhaishoito. Tällöin tehdään varhaisperkaus 1-2 m pituuteen.

Metsän kasvussa sitoutuu hiiltä, mutta turvekerroksen hajoaminen saattaa olla hiilen päästölähde. Päästöjen määrä on riippuvainen pohjaveden korkeudesta, sillä pohjaveden yläpuolella turve hajoaa nopeammin kuin sen alapuolella. Suometsä on hiilinielu niin kauan kuin puuston ja maaperän sisältämän hiilen kokonaismäärä kasvaa, mutta jos suometsän kyky varastoida hiiltä pienenee, metsä muuttuu hiilinielusta hiilen lähteeksi. Suometsän ilmastoystävällisyyden kannalta on olennaista vesitalouden kestävän kehityksen mukainen hoito, jolloin ojista uudistetaan vain ne, jotka on välttämätöntä uudistaa. Myös suometsien raivaaminen pelloiksi tai turpeentuotantoalueiksi on pienentänyt metsien hiilinielua.

Lähteet
-------

1. ↑  Facta 2001 WSOY 1984 10. osa, palsta 394–395
2. ↑  Satu Rantala: *Tapion taskukirja*, s. 207-209. 25. uudistettu painos. Metsäkustannus, 2008. ISBN 978-952-5694-26-0.
3. ↑  Karoliina Rimhanen, Sari Himanen, Elina Nurmi, Sakari Raiskio, Riitta Savikko: Suometsien ilmastoviisas metsänhoito *Muru*. Luonnonvarakeskus. Viitattu 7.9.2023.

Metsätyyppiopin mukaiset Suomen metsien kasvupaikkatyypit, suotyypit ja suoyhdistymätyypit

|  |  |
| --- | --- |
| Lehtometsätyypit |   lehto |
| Kangasmetsätyypit |   lehtomainen kangas | tuore kangas | kuivahko kangas | kuiva kangas | karukkokangas |
| Suotyypit |   suometsät (korpi | luhta | räme) ja avosuot (neva | letto) |
| Suoyhdistymätyypit |   keidassuo | aapasuo | palsasuo |
**Tasha Taylor** on yhdysvaltalainen blues- ja soullaulaja, lauluntekijä ja näyttelijä. Hän on julkaissut kolme soololevyä ja esiintynyt Dan Aykroydin ja Jim Belushin vetämillä The Blues Brothers -kiertueilla. Taylorin isä oli laulaja Johnnie Taylor, jonka kappale "Disco Lady" oli neljä viikkoa Billboard Hot 100 -listan ykkösenä vuonna 1976. Näyttelijänä Tasha Taylor on esiintynyt muun muassa televisiosarjojen *House* ja *Ruma Betty* jaksoissa.

Suomalainen blueslaulaja Ina Forsman on esiintynyt Tasha Taylorin kanssa Ruf-levymerkin järjestämällä Blues Caravan -kiertueella Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Suomessa Blues Caravan kiersi Helsingissä, Tampereella, Lahdessa ja Turussa. Huhtikuussa 2017 Taylor konsertoi Malmitalolla Helsingissä.

Diskografia
-----------

### Sooloalbumit

* *Revival* (2008)
* *Taylormade* (2011)
* *Honey for the Biscuit* (2016)

Lähteet
-------

* An interview with Soul Express (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Tasha Taylor IMDb.com.
2. ↑  Disco Lady by Johnnie Taylor Songfacts.com.
3. ↑  Blues Caravan 2016 at the Boom Boom Club (Arkistoitu – Internet Archive) Ukblues.org.
4. ↑  Muistatko vielä Idolsissa laulaneen Ina Forsmanin? Keikkailee nyt tauotta Keski-Euroopassa *Helsingin Sanomat*.  20.4.2016. Viitattu 6.2.2017.
5. ↑  Malmitalo – Tapahtumat Malmitalo.fi.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Karl Johan von Fieandt** (26. tammikuuta 1849 Mikkeli – 5. helmikuuta 1925 Hämeenlinna) oli suomalainen piirilääkäri ja professori.

Karl Johan von Fieandtin vanhemmat olivat lääninkamreeri, kamarineuvos Karl Fredrik von Fieandt (1817–1895) ja Sofia Fredrika Poppius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1865 Porvoon kymnaasista ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1869, lääketieteen kandidaatiksi 1872 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1875.

Von Fieandt oli piirilääkärinä Pielisjärvellä 1876–1879, linna- ja lasareettilääkärinä Oulussa 1879–1897 ja piirilääkärinä Hämeenlinnassa 1897–1913. Hän sai professorin arvon 1913. Karl Johan von Fieandt oli Hämeenlinnan Suomalaisen seuran puheenjohtajana ja Suomalaisen puolueen piirivaltuuskunnan rahastonhoitajana sekä oli mukana Hämeenlinnan Suomalaisen Säästöpankin toiminnassa. Hän oli myös Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsenenä.

Karl Johan von Fieandt oli naimisissa 1875–1916 Eva Maria von Essenin (k. 1916) kanssa. Heidän poikansa oli korva-, nenä- ja kurkkutautien erikoislääkäri Halvar von Fieandt.

Karl Johan von Fieandtin veli oli virka- ja valtiopäivämies Bror Albert von Fieandt. Hänen velipuolensa oli hammaslääkäri, valtiopäivämies Arvid Harald von Fieandt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Karl Johan von Fieandt
2. 1 2 3 4  Prof. Karl-von Fieandt, Uusi Suomi, 06.02.1925, nro 30, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Fredrik von Fieandt. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 13.5.2021
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Halvar von Fieandt
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Von Fieandt Bror Albert Viitattu 5.7.2021.
6. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Von Fieandt Arvid Harald Viitattu 31.5.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Eugen Isak Pylvänäinen** (3. toukokuuta 1915 Mikkelin maalaiskunta – 4. kesäkuuta 1976 Mikkeli) oli suomalainen autoalan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Pylvänäisen äiti oli Ida Pylvänäinen ja puoliso vuodesta 1939 Elsa Tuomisto. Pylvänäinen kävi kansakoulun ja kansalaisopiston. Opintomatkoja hän teki lukuisiin eri maihin. Pylvänäinen oli Mikkelin Vesi- ja Lämpöjohto Oy:n asiapoika ja liikkeenhoitaja 1928–1939, Mehtälä & Seppälä Oy:n sementtivalimon työnjohtaja 1940–1941, Auto- ja konekorjaamo E. Pylvänäisen omistaja ja johtaja 1944–1945, Mikkelin Auto Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1945, Mikkelin Autokunnostamo Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1945–1975 ja Mikkelin Autovalinta Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1967–1975. Hän oli myös Suomen Kiinteistökauppa Oy:n toimitusjohtaja 1953–1961. Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen Pylvänäinen oli 1965–1969 ja hänellä oli lisäksi useita muita luottamustehtäviä, kuten Autokauppiaiden Liiton eli vuodesta 1956 Autokauppiaat ry:n hallituksen ja työvaliokunnan jäsenyys, Autotarvikekauppiaat ry:n hallituksen ja työvaliokunnan jäsenyys 1955–1964 sekä Autokorjaamoiden Liiton hallituksen ja työvaliokunnan jäsenyys 1955–1964 ja 1968–1969. Autoalan Keskusliiton johtokuntaan Pylväinen kuului vuodesta 1968. Molempiin sotiin osallistunut Pylvänäinen oli sotilasarvoltaan reservin kersantti. Ratamelontaa harrastanut Pylvänäinen sai hopeamitalin kaksikkojen 1 000 metrillä ja pronssimitalin kaksikkojen 10 000 metrillä Suomen mestaruuskilpailuissa 1937. Myöskin aktiivisena raviurheilun harrastajana tunnetun Pylvänäisen muistoksi nimettiin Mikkelissä Eugen Pylvänäisen muistoajo. Kauppaneuvoksen arvonimen 1970 saanut Pylvänäinen oli myös merkittävä lahjoittaja hyväntekeväisyystarkoituksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eugen Pylvänäinen *Biografiasampo*. Viitattu 30.10.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 8.6.1976, nro 152, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 30.10.2022.