recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tatra T15** oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama moottoriresiina. Sen pääasiallisia käyttäjiä olivat viranomaiset ja Tšekkoslovakian valtion rautateiden (ČSD) henkilökunta. Resiinassa oli käytetty paljon samoja osia kuin Tatran henkilöautoissa.

Teknisiä tietoja
----------------

### Moottori

Vanhemmissa malleissa käytettiin Tatra T30:n 1 680-kuutioista, ilmajäähdytteistä bokserimoottoria, mutta myöhemmissä oli automallista T52 peräisin oleva, hieman isompi 1 910-kuutioinen. Moottori oli asetettu auton keulalle pitkittäin. Ensimmäisissä versioissa oli Solex 30 AVR -kaasutin, mutta loppupään malleissa se korvattiin tšekkoslovakialaisella Jikovilla.

### Voimansiirto ja alusta

Voima välittyi viisilevyisen kuivan kytkimen kautta vaihteistoon, jossa oli kaksi nopeutta. Kulkusuuntaa sai vaihdettua sisällä olleen vivun avulla. Resiinan sai käännettyä toiseen suuntaan sen alla, keskellä lattiaa olleen tunkin avulla; resiina tunkattiin ilmaan ja pyöräytettiin 180° ympäri.

Seisontajarru vaikutti taka-akselilla olleeseen rumpujarruun, josta voima välittyi kummallekin takapyörälle. Käyttöjarru oli vain etuakselilla, jossa oli junista tutut, etupyöriä vasten hankaavat jarrupalat.

### Varusteet

Kiskojen jäätymisen, märkien lehtien ja vastaavien varalta takapyörien etupuolille oli asennettu hiekoituslaitteet. Kylmien ilmojen varalta sisätilat oli varustettu pakokaasun lämmöllä toimivalla lämmönvaihtimella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  KHT Zvolen: Dm 4 – Tatra 15/52 Všeobecný popis Klub historickej techniky pri RD Zvolen. Viitattu 3.4.2010. (slovakiksi)
2. ↑  Tatra portal - Web site about Tatra cars and trucks - Tatra 30 Tatra portal. Viitattu 3.4.2010. (slovakiksi)
3. ↑  Tatra portal - Web site about Tatra cars and trucks - Tatra 52 Tatra portal. Viitattu 3.4.2010. (slovakiksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tatra T15**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tatra-mallit |
| --- |
|  |
| Henkilöautot | 
* 10
* 11
* 12
* 17
* 20
* 26
* 30
* 31
* 52
* 54
* 57
* 70
* 75
* 77
* 80
* 87
* 87-603
* 97
* 600 Tatraplan
* 603
* 613
* 623
* 700

 |
|  |
| Kuorma-autot ja hyötyajoneuvot | 
* 13
* 22
* 23
* 24
* 25
* 26
* 27
* 28
* 43
* 49
* 50
* 51
* 72
* 74
* 81
* 84
* 86
* 92
* 111
* 114
* 115
* 116
* 128
* 130
* 138
* 141
* 147
* 148
* 157
* 163 JAMAL
* 400
* 401
* 500
* 700
* 805
* 813
* 815
* Beta

 |
|  |
| Sotilasajoneuvot | 
* 57K
* 72
* 76
* 79
* 82
* 85
* 9393
* 111
* 805
* 809
* 810
* 813
* 815
* 816
* DANA
* OT-62
* OT-64
* OT-810
* RM-70
* V 750
* V 799
* V 809

 |
|  |
| Kilpa-autot ja prototyypit | 
* 11 Targa Florio
* 15
* 18
* 90
* 137
* 107
* 201
* 602 Tatraplan Sport
* 603 A
* 603-2 B5
* 603-2 B6
* 603 MB
* 603 NP
* 603 X
* 604
* 605
* 607
* 625
* Baghira
* Delfin
* JK 2500
* Mikrobus
* MTX V8
* Prezident
* V 570
* V 855

 |

 |
**Timothy (Tim) John Winton** (s. 4. elokuuta 1960  Karrinyup, Länsi-Australia, Australia) on australialainen kirjailija, lastenkirjailija ja käsikirjoittaja.

Winton suunnitteli jo nuoresta pitäen ryhtyvänsä kirjailijaksi, ja hän opiskeli siinä tarkoituksessa West Australian Institute of Technologyssa (myöhemmin Curtin University) luovaa kirjoittamista. Hän sai vuonna 1981 Australian/Vogel National Literary Award käsikirjoituksesta, josta tuli romaani *An Open Swimmer* (1982), ja sen ansiosta hänestä tuli tunnettu nimi.

Winton muutti 1980-luvun lopulla perheineen ulkomaille, mutta Länsi-Australian rannikkoseudut pysyivät hänen teostensa maisemina. 1990-luvun alkupuolella hän palasi ostamaan talon kotiseudultaan. Tuolloin hän sai toisen palkinnon, vuonna 1992 Miles Franklin Literary Awardin teoksesta *Cloudstreet*, josta myöhemmin syntyi yhteistyössä yhdysvaltalaisen kirjailijan Ellen Fontanan kanssa televisiosarjan käsikirjoitus. Hän sai kolmannen kerran Miles Franklin Literary Awardin 2002, jolloin hänet palkittiin teoksesta *Dirt Music* (*Maantiemusiikkia*). Hän on kirjoittanut myös omaelämäkerrallisia teoksia, kuten *Island Home: A Landscape Memoir* ja *The Boy Behind the Curtain*.

Winton toimii aktiivisesti yhteiskunnallisten ja ympäristökysymysten parissa ja on ollut Australian Marine Conservation Societyn varapuheenjohtaja. Hän on kirjoittanut tekstit useisiin luontokuvakirjoihin, ja hänen mukaansa on nimetty kalalaji, joka elää Kimberleyn seudulla.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* 1981 Australian/Vogel National Literary Award
* 1992 Miles Franklin Literary Award
* 2002 Miles Franklin Literary Award

Suomennetut teokset
-------------------

* *Maantiemusiikkia/ Dirt music* (*Dirt Music*), suomentanut Markku Päkkilä. Otava, 2004. ISBN 951-1-18503-9 Sarja: Otavan kirjasto

Lähteet
-------

1. 1 2  Griffiths, A. R. G.: Encyclopaedia Britannica (Hakusana *Tim Winton*) *britannica.com*. Viitattu 20.4.2018.
2. 1 2 3 4  Tim Winton *Austlit*.  1.2.2018. St Lucia:  The University of Queensland. Viitattu 2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tatlustan Zakerijevitš Tabulov** (ven. Татлустан Закериевич Табулов, 1879 nykyisen Karatšai-Tšerkessian Abazan piirin Elburganin kylä – 16. helmikuuta 1956 Tšerkessk) oli tšerkessin- ja abazankielinen kirjailija, kansanperinteen tutkija ja yksi abazan kirjakielen alullepanijoista.

Tatlustan Tabulov kävi koraanikoulun ja opiskeli Ardonin hengellisessä seminaarissa, jonka hän jätti kesken. Vuonna 1914 hänet nimitettiin Elburganin alkeiskoulun opettajaksi, mutta jo seuraavana vuonna hän joutui eroamaan virastaan. Vuodesta 1920 lähtien hän työskenteli jälleen Elburganin koulun opettajana.

1920-luvulla Tabulov laati tšerkessinkielisiä aapisia ja oppikirjoja ja toimi tšerkessiläisen sanomalehden avustajana. Vuonna 1926 hän julkaisi kertomuksen "Džalduz" ja vuonna 1929 tšerkessinkielisen näytelmä-, runo- ja laulukokoelman "Zuli". Vuosina 1933–1936 Tabulov laati yksinään ja muiden tekijöiden kanssa yhdeksän abazankielistä aapista ja oppikirjaa, jotka sisälsivät myös hänen omia kaunokirjallisia teoksiaan. Samaan aikaan hän työskenteli Tšerkessian opettajaopiston opettajana.

Vuonna 1937 Tabulov pidätettiin syytettynä abazan kielen "vulgarisoimisesta". Hänet vapautettiin vuonna 1939.

Toisen maailmansodan jälkeen Tabulov osallistui jälleen abazankielisten oppikirjojen laatimiseen. Vuodesta 1951 lähtien hän työskenteli Tšerkessian tieteellisessä tutkimusinstituutissa keräten ja julkaisten abazojen suullisen kansanperinteen kokoelmia. Kokoelma "Zuli" julkaistiin abazan kielelle käännettynä vuonna 1958. Kirjailijan abazan- ja tšerkessinkieliset valitut teokset ilmestyivät vuonna 1982.

Lähteet
-------

1. ↑  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 18.12.2010. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4 5  Tšekalov, P.K.: Biobibliografitšeski spravotšnik "Abazinskije pisateli" *sharpni.ru*. Viitattu 18.12.2010. (venäjäksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Markantalon edellinen logo
**Markantalo** oli suomalainen kodintekniikkaan erikoistunut kauppaketju. Vuonna 1978 perustetun yrityksen ensimmäinen toimipaikka oli Vantaan Ylästössä. Ketjun myymälät suljettiin vuonna 2009 ja verkkokauppa helmikuussa 2016. Yrityksen toimitusjohtana toimi Ritva Irmeli Rytkönen.

Markantalon omisti sama pörssiyhtiö DSG international plc, joka omistaa myös samalla toimialalla toimivan Gigantin.

Helmikuun 2016 alussa Markantalon liiketoiminnot yhdistyivät osaksi Giganttia.

Historia
--------

Mikko Liettilä perusti vuonna 1976 Vantaalle Tarkantalon, jonka nimi muutettiin myöhemmin Markantaloksi. Vuonna 1986 Markantalo myytiin Eino ja Martti Kaartiselle sekä Erkki Tuoviselle. Toimipaikkojen määrä nousi, ja syksyllä 2000 suurimmaksi omistajaksi tuli pääomasijoittaja Helmet Capital.

Markantalo alkoi Helmetin omistuksessa laajeta ostamalla kuihtuvia mutta yhä paikkakunnallaan tunnettuja kodinkoneliikkeitä, joiden kauppiaista tuli ketjun myymäläpäälliköitä. Ketju keskittyi isoihin kodinkoneisiin eikä myynyt tietotekniikkaa lainkaan, aluksi ei matkapuhelimiakaan. Sillä oli vuonna 2000 kuusi, vuonna 2003 seitsemäntoista ja vuonna 2006 jo 21 myymälää, 170 työntekijää ja 76 miljoonan euron liikevaihto. Tuona vuonna Gigantin omistava DSGI osti Markantalon osaksi Elkjøp-konsernia 49 miljoonalla eurolla. Markantalon vanha johto jatkoi, mutta hallituksen puheenjohtajaksi nousi DSG Finlandin maajohtaja Irmeli Rytkönen. Rytkösestä tuli Markantalon uusi toimitusjohtaja. Vuonna 2009 Markantalossa aloitettiin 256 työntekijää koskevat yt-neuvottelut ja 19 myymälää lopetti. Syynä lopettamiseen oli kannattamaton toiminta.

Lähteet
-------

1. ↑  Heidi Vaalisto: Hintasota iski kodinkonekauppaan *Taloussanomat*.  18.11.2008. Viitattu 6.2.2009.
2. ↑  Tiedote Markantalon liiketoimintojen yhdistymisestä Giganttiin Gigantti. Viitattu 2.11.2018.
3. 1 2  Niilola, Kari ym.: "Markantalo", *Vähittäiskaupan kansainvälistyminen ja sen vaikutukset Suomessa*, s. 82–83. LTT-Tutkimus Oy, 2003. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Toim. Sini Saaritsa, Josetta Nousjoki: Mitä Markantalolle tapahtui?.  *Pam-lehti*, 26.6.2009. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 9.10.2010.  – arkistoitu verkkoversio

Aiheesta muualla
----------------

WikiuutisetWikiuutiset
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: 
***Markantalo suljetaan?***
**Toivo Lankinen** (ven. Тойво Иванович Ла́нкинен, 12. heinäkuuta 1907 Siestarjoki – 8. joulukuuta 1970 Petroskoi) oli venäjänsuomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja, joka teki elämäntyönsä Petroskoin Kansallisessa teatterissa.

Elämä
-----

Lankinen syntyi Pietarin lähistöllä sijaitsevalla Siestarjoella ja muutti Neuvosto-Karjalaan vuonna 1928. Hän työskenteli metsätyömiehenä, kunnes 1930-luvun alussa palasi Pietariin ja aloitti opinnot Leningradin teatteri-instituutissa. Valmistumisensa jälkeen vuonna 1932 Lankinen kiinnitettiin Petroskoissa juuri aloittaneeseen suomenkieliseen Kansalliseen teatteriin sen ensimmäisten näyttelijöiden joukossa. Toisen maailmansodan aikana Lankinen oli mukana viihdytysjoukoissa. Rauhan tultua hän jatkoi Kansallisessa teatterissa, joka aluksi toimi Aunuksessa ja siirtyi vuonna 1950 takaisin Petroskoihin. Vuonna 1959 Lankinen teki ääniroolin suomalais-neuvostoliittolaisessa yhteistyöelokuvassa *Sampo*.

Toivo Lankinen on haudattu Petroskoihin Peskin hautausmaalle.

Perhe
-----

Lankisen puoliso oli Kansallisen teatterin näyttelijä Daria Karpova (1914–2003). Perheeseen syntyi kolme lasta. Aunuksessa Lankisten lastenhoitajana työskenteli vuonna 1948 vankileiriltä vapautunut entinen suomalainen kansanedustaja Siina Urpilainen, joka ei kuitenkaan saanut lupaa muuttaa perheen mukana Petroskoihin.

Kunnianosoituksia
-----------------

* Stalin-palkinto 1950
* Karjalan tasavallan kansantaiteilija 1959
* Neuvostoliiton ansioitunut taiteilija

Lähteet
-------

1. ↑  Тойво Иванович Ланкинен  12.7.2007. Karjalan tasavallan kansalliskirjasto. Viitattu 5.8.2016. (venäjäksi)
2. ↑  Toivo Lankinen Elonet. Viitattu 5.8.2016.
3. ↑  Тойво Ланкинен Kino-Teatr. Viitattu 5.8.2016. (venäjäksi)
4. ↑  Teatteri kehittää sydäntä  26.3.2014. Karjalan Sanomat.  Arkistoitu 19.9.2016. Viitattu 5.8.2016.
5. ↑  Amberg, Toivo: Tuntematon Siina. Kertomus Siina Urpilaisesta ja hänen perheestään  2004. Työväenliikkeen kirjasto. Viitattu 5.8.2016.
**Toivo Hjalmar Mansner** (12. marraskuuta 1909 Helsinki – 10. marraskuuta 1986 Tampere) oli suomalainen kaupunginjohtaja ja kaupunkineuvos. Mansner toimi Imatran kauppalan- ja kaupunginjohtajana 16 vuotta ja hän oli myös sosialidemokraattien kansanedustajana 1940-luvulla.

Mansnerin vanhemmat olivat seppä Gustaf Hjalmar Mansner ja Helmi Lehtonen. Mansner kävi kansakoulun jälkeen kauppa-apulaiskoulun 1928 ja opiskeli Työväen akatemiassa 1931. Hän aloitti pankkialalla juoksupoikana, vahtimestarina ja virkailijana 1924–1932, oli Pohjois-Hämeen sos.dem. piirisihteerinä 1932–1934 ja Kansan Lehden toimittajana Tampereella 1934–1947 sekä Tampereen teknillisen lautakunnan sihteerinä 1937–1947. Mansner oli sitten Lauritsalan kauppalanjohtajana 1947–1955 ja Imatralla ensin kauppalanjohtajana, sitten kaupunginjohtajana 1956–1972. Mansner sai kaupunkineuvoksen arvon 1972.

Mansner oli kansanedustajana 1942–1945 ja 1947–1948 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 15. kesäkuuta 1942 Lahden kaupunginjohtajaksi siirtyneen SDP:n kansanedustajan Olavi Kajalan tilalle. Toisen kerran Mansner tuli eduskuntaan 3. kesäkuuta 1947 edesmenneen SDP:n kansanedustajan Väinö Voionmaan tilalle. Mansner oli Tampereen kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä ja hän kuului Sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvostoon. Mansnerilla oli myös lukuisia muita luottamustehtäviä.

Toivo Mansner oli naimisissa Ida Annikki Holmin kanssa 1933–1942. Vuodesta 1942 hän oli naimisissa Maire Judit Haution (entinen Nordman) kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Toivo Mansner *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Warminsterin ufohuijaus** oli kriittisen ufotutkija David Simpsonin järjestämä huijaus, jonka uhriksi joutui monia muita ufotutkijoita. Huijaus tapahtui 28. maaliskuuta 1970 Englannin Warminsterissa. Simpson halusi huijauksellaan osoittaa, että ufotutkijoiden tutkimusmenetelmät ovat aivan liian hataralla pohjalla.

Warminsterin Cradle Hill oli paikka, jossa oli väittämien mukaan nähty monia ufoja. Ufotutkijat olivat kokoontuneet paikalle viikonloppuiselle "pyhiinvaellukselle". Havaitsijoiden vieressä olevalta kukkulalta suunnattiin valonheitin hetkeksi kohti ufologeja, joiden joukossa oli Simpsonin avustajia. Yksi oli ottavinaan ufokuvia esivalotetulla filmillä, ja toinen manipuloi magneettikentän ilmaisimen hälyttämään erässä "ufohavainnon" vaiheessa. Ufologien kansainvälisesti tunnetun ja arvovaltaisen lehden FSR:n avustaja julisti ufokuvat aidoiksi, vaikka niissä oli monia tarkoituksella jätettyjä epäjohdonmukaisuuksia: muun muassa filmillä näkynyt ufo oli erilainen ja eri paikassa kuin havaittu. Tämä selitettiin sillä, että ufo tallentui filmille suureksi osaksi silmin näkymättömässä ultraviolettivalossa. Myös Ranskan astrofysiikan instituutin johtajan Pierre Guerinin mielestä kuvat olivat aitoja.

Lopulta kahden ja puolen vuoden kuluttua Simpson paljasti huijauksensa, joka osoitti selvästi, että fyysisillä todisteilla ja ufoja esittävillä valokuvilla ei ole välttämättä mitään todistusvoimaa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Kari A. Kuure, Juhani Kyröläinen, Göte Nyman, Jukka Piironen: *Katoavatko ufot*, sivu 92-
**Toivo Olavi Salmi** (1. helmikuuta 1914 Vähäkyrö – 9. huhtikuuta 1944 Vaskisavotta) oli suomalainen komppanianpäällikkö ja kaivatuimpia suomalaisia reservin upseereita. 

Salmi toimi panssarintorjuntatykkikomppanian päällikkönä jatkosodassa. Hän perusti komppaniansa Jalasjärvellä. Komppania kuljetettiin rautateitse Kurikan asemalta Putikkoon. Taistelupaikat: Laatokan karjalassa 1941 olivat: Kitee 10.7, Vannisenmäki, Okanmäki, Sortavala 10.8, Rautalahden motti (Toivo Salmi kunnostautui Rautalahden motissa henkilökohtaisesti johtamalla monen tankin tuhoamista), Laatokan rannalla. 

Sen jälkeen 19.D siirtyi Karjalan kannakselle ja oli 31.8 Räisälässä. Eteneminen jatkui Kivennavalle. JR 58 siirtyi Inkerin puolelle Kaljalaan, ylittämällä Tarton rauhan rajan, Tonterissa ja vihollisen perääntyessä saavutettiin vaskisavotta 6.9.1941. Siihen muodostui rintamalinja missä pysyttiin koko asemasodan ajan.

Kapteeni Toivo Olavi Salmi kaatui Vaskisavotassa (Vaskilohkolla) Inkerissä 9. huhtikuuta 1944 klo 15.00 aikoihin, se oli ensimmäinen Pääsiäispäivä. Hänet haudattiin Vähäkyrön sankarihautaan. Hän oli tunnustettu pst.upseeri Karjalan Kannaksella, tunnettu monessa osastossa, ja on eniten kaivattuja reservin upseereja. Komppanian miehet surivat Toivon kuolemista, Toivo Salmi oli reipas, neuvokas ja miehiään innostava päällikkö, jolla oli komppania käsissään. Komppania teki 3lk vapaudenristin ehdotuksen ennen Toivon kuolemaa, mutta kenraalimajuri Aarne Sihvo ei katsonut enää voivansa lähettää esitystä edelleenpäin. Kun km. ei alkanut kuulua niin joukko-osasto teki kaikkensa uuden esityksen takia, jonka Kenraali Sihvo varauksin lähetti eteenpäin. 

Ylennykset ja kunniamerkit Res.vänrikki 29.9.1939 Res.luutnantti 20.3.1941 Kapteeni 19.10.1943 Kunniamerkit: VR 4 24.6.1940 VR 4 TLK 29.8.1941 VR 3 18.5.1944 Keskikannaksen risti 1940
Harry Carroll 
**Harry Carroll** (28. marraskuuta 1892 – 26. joulukuuta 1962) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja vaudeville-esiintyjä.

Atlantic Cityssä syntynyt Carroll aloitti muusikon uran jo nuorena soittamalla pianoa New Yorkin elokuvateattereissa. Vuonna 1912 hänet palkattiin kirjoittamaan lauluja Lee ja Jacob Shubertin tuottamiin Broadway-näytelmiin, joista ensimmäinen oli *On the Mississippi*. Carroll teki musikaalissa yhteistyötä Arthur Fieldsin ja Ballard MacDonaldin kanssa.

Vuonna 1914 ilmestyi yksi Carrollin menestyneimmistä kappaleista, Harold Atteridgen kanssa kirjoitettu "By the Beautiful Sea". Vuonna 1918 Joseph McCarthy sanoitti Carrollin Frédéric Chopinin melodian pohjalta tekemän kappaleen "I’m Always Chasing Rainbows". Laulua myytiin yli miljoona kopiota. Perry Como teki siitä menestyksekkään uusintaversion vuonna 1946.

Carroll teki yhteistyössä Sigmund Rombergin kanssa musiikin näytelmiin *The Passing Show of 1914*, *Dancing Around* (1914) ja *Maid in America* (1915). Hänen musiikkiaan käytettiin vuosittaisen *Ziegfeld Follies* -musikaalisarjan vuosien 1920 ja 1921 esityksissä. Muita Broadway-näytelmiä, joiden kirjoittamiseen hän osallistui, olivat *The Little Blue Devil* ja *Greenwich Village Follies*.

Carroll esiintyi useita vuosia vaudevillessä vaimonsa Anna Wheatonin kanssa.

Harry Carroll kuoli vuonna 1962 Mount Carmelissa, Pennsylvaniassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Harry Carroll *Songwriters Hall of Fame*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 9.4.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Harry Carroll** on Wikiaineistossa (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Toivo Sakari Lindvall** (23. huhtikuuta 1911 Loppi – 8. syyskuuta 1984 Forssa) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Lindvallin vanhemmat olivat Johan Kustaa Lindvall ja Amanda Broman ja puoliso vuodesta 1936 Aili Lemmikki Vesanen. Lindvall kävi kansakoulun ja perehtyi sitten omakohtaisesti rakennusalan töihin. Taloudenpitoa hän oppi sotavuosien aikana asepalveluksessa. Vuonna 1952 Lindvall perusti Toivo Johanssonin kanssa rakennustoimiston, ensin Ypäjälle, josta yritys siirtyi 1957 Forssaan. Lindvallin johtamana yrityksestä kasvoi nopeasti huomattava rakennusyhtiö, joka toteutti asuin-, liike- ja teollisuuskiinteistöjä sekä julkisia toimitiloja varsinkin Forssan alueelle. Yksi yrityksen erityskohteista olivat pankkirakennukset, mutta se toteutti myös lukuisia kouluja ja yhteensä neljäkymmentä kerrostaloa. Lindvall osallistui useiden muidenkin yhtiöiden toimintaan, hän oli muun muassa Forssan Metallityöt -yhtiön toimitusjohtaja, samoin kuin yritysten väliseen ja alueelliseen yhteistyöhön. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2  Toivo Lindvall *Biografiasampo*. Viitattu 8.2.2022.
**Voore ökopaisjärv** (myös *Leedimäe järv* ) on Virossa Jõgevamaalla Mustveen kunnan Vooren ja Vassevere kylissä sijaitseva patojärvi. Se on muodostettu patoamalla Kullavere jõgeen kaksi peräkkäistä patojärveä, joista ylempi on nimeltään Voore paisjärv. Virolaisessa vesistönimistössä *paisjärv* tarkoittaa patojärveä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1 200 metriä pitkä, 180 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 11,2 hehtaaria, johon sisältyy saaren ala. Saari on 190 metriä pitkä, 60 metriä leveä ja se on pinta-alaltaan 0,7 hehtaaria. Vesialueen pohjoisosassa on pitkä niemi, joka jää vanhan joenuoman ja lahdenpoukaman väliin. Järvi on muodostettu rakentamalla uoman saareen maapato, jonka yli vesi valuu kivikkoista koskea myöten alas. Patojärven länsipuolella sijaitsee Vooren kylän taajama-alue ja muualla järvi on peltomaiden ympäröimänä. Sen rannat ovat nurmikkopuistoa ja sen rantaan ulottuu vain parin asunnon pihamaat. Itärantaan tulee kylätieltä tie, jossa on parkkialue. Järven uimaranta ja sen laituri sijaitsee vanhan uoman haarassa järven pohjoispäässä.

Vesistösuhteita
---------------

Voore ökopaisjärv kuuluu Kullavere jõen valuma-alueeseen, sillä se on joen läpivirtausjärvi. Järvi alkaa heti siitä, mihin edellinen patoallas loppuu. Järvillä on selvästi eri vedenpinnan korkeudet ja tälle järvelle vedenpinnan korkeus sijaitsee säännöstelyrajojen 50,70–51,45 metriä mpy. välissä. Siihen tulee yksi lyhyt kuivatusoja pohjoisesta, jonka vuoksi tämänkin kohdan valuma-alue on yli 120 neliökilometriä. Kullavere jõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. ↑  Kohteen rantaviivan pituus on mitattu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Keskkonnaregister: Voore ökopaisjärv (VEE2055720) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 9.10.2020. (viroksi)
2. 1 2  Keskkonnaregister: Voore paisjärv (VEE2071330) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 9.10.2020. (viroksi)
3. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 9.10.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Yūhei Tokunaga** (jap. 徳永 悠平; s. 25. syyskuuta 1983 Nagasaki, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Yūhei Tokunaga edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2009-2013. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 2004 ja 2012.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 2009 | 5 | 0 |
| 2010 | 2 | 0 |
| 2011 | 0 | 0 |
| 2012 | 0 | 0 |
| 2013 | 2 | 0 |
| Yhteensä | 9 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2004
1 Sogahata |
2 Tulio |
3 Moniwa |
4 Nasu |
5 Abe |
6 Konno |
7 Morisaki |
8 Ono |
9 Takamatsu |
10 Matsui |
11 Tanaka |
12 Kikuchi |
13 Komano |
14 Ishikawa |
15 Tokunaga |
16 Ōkubo |
17 Hirayama |
18 Kurokawa |
Valmentaja Yamamoto

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2012
1 Gonda |
2 Tokunaga |
3 Ogihara |
4 H. Sakai |
5 Yoshida |
6 Muramatsu |
7 Ōtsu |
8 Yamamura |
9 Sugimoto |
10 Higashi |
11 Nagai |
12 G. Sakai |
13 Suzuki |
14 Usami |
15 Saitō |
16 Yamaguchi |
17 Kiyotake |
18 Andō |
Valmentaja Sekizuka
**Warmia-Masurian voivodikunta** (puol. *województwo warmińsko-mazurskie*) on yksi Puolan 16 voivodikunnasta eli läänistä. Voivodikunnassa on arviolta 1 422 737 asukasta (vuonna 2019) ja sen pinta-ala on 24 173 neliökilometriä. Sen pääkaupunki on Olsztyn.

Warmia-Masurian voivodikunta syntyi 1. tammikuuta 1999 voimaan astuneen hallintouudistuksen jälkeen, kun entinen Olsztynin voivodikunta sekä osia Suwałkin ja Elblągin voivodikunnista yhdistettiin nykyiseksi Warmia-Masurian voivodikunnaksi. Sen nimi tulee Warmian ja Masurian historiallisista alueista.

Voivodikunta käsittää aiemman Itä-Preussin eteläosan. Se sijaitsee Puolan koillisosassa ja rajautuu pohjoisessa Venäjän Kaliningradin alueeseen sekä Itämeren Veikselinhaffiin, idässä Podlasian voivodikuntaan, etelässä Masovian voivodikuntaan, lounaassa Kujavia-Pommerin voivodikuntaan ja lännessä Pommerin voivodikuntaan.

Warmia-Masurian voivodikunnan pinta-alasta arviolta 31,7 prosenttia on metsän peitossa (yht. 785,9 tuhatta ha). Yksittäisten piirikuntien pinta-alasta suurimman osuuden metsät muodostavat Szczytnon piirikunnassa (50,6 %) ja kunnista Ruciane-Nidassa (71,7 %).

Väestö
------

Voivodikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa voivodikunnan asukkaista 50,7 prosenttia arvioitiin olevan naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Väkiluvun ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 1 207 933 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 18,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,2 prosenttia ja eläkeikäisten 20,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,3 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 12 911 lasta.

Hallinnollinen jako
-------------------

Warmia-Masurian voivodikunta on jaettu 21 piirikuntaan (puol. *powiat*), joista kaksi on kaupunkikuntia ja 19 piirikuntia. Läänissä on yhteensä 116 kuntaa (puol. *gmina*). Voivodikunnassa on yhteensä 49 kaupunkia, joista 10 suurinta on oheisessa taulukossa järjestyksessä asukasluvun perusteella.

| Sija | Kaupunki | Väkiluku | Pinta-ala |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Olsztyn | 176 387 | 88.328 km² |
| 2. | Elbląg | 127 055 | 80 km² |
| 3. | Ełk | 55 156 | 21.07 km² |
| 4. | Ostróda | 33 419 | 14.15 km² |
| 5. | Iława | 32 326 | 21.88 km² |
| 6. | Giżycko | 29 667 | 13.87 km² |
| 7. | Kętrzyn | 28 000 | 10.34 km² |
| 8. | Szczytno | 27 013 | 9.96 km² |
| 9. | Bartoszyce | 25 423 | 11 km² |
| 10. | Mrągowo | 21 772 | 14.8 km² |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Artur Henryk Chojecki *Gov.pl*. Viitattu 14.10.2020. (puolaksi)
2. 1 2 3 4 5  Województwo warmińsko-mazurskie w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 14.10.2020. (puolaksi)
3. ↑  Leśnictwo w województwie warmińsko-mazurskim w 2019 r. (PDF)  31.8.2020. Olsztynin tilastokeskus.  Arkistoitu 17.10.2020. Viitattu 14.10.2020. (puolaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Warmia-Masurian voivodikunta** Wikimedia Commonsissa

* Voivodikunnan internetsivut

Puolan lippuPuolan voivodikunnat

* Ala-Karpatia
* Ala-Sleesia
* Kujavia-Pommeri
* Łódź
* Lublin
* Lubusz
* Länsi-Pommeri
* Masovia
* Opole
* Podlasia
* Pommeri
* Sleesia
* Iso-Puola
* Świętokrzyskie
* Vähä-Puola
* Warmia-Masuria
**Mark Visentin** (s. 7. elokuuta 1992 Waterdown, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka torjuu AHL-seura Rockford IceHogsissa. Hänellä on tulokassopimus NHL-seura Phoenix Coyotesin kanssa, joka varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 27. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010.

Ura
---

Visentinin kasvattajaseura on Halton Hurricanes. Hän voitti joukkueessa paikallisen juniorisarjan mestaruuden keväällä 2003. Kesällä 2008 Niagara IceDogs varasi Visentinin 54. pelaajana OHL:ään. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2008–2009. Seuraavalla kaudella 2009–2010 Visentinistä tuli IceDogsin ykkösmaalivahti. 

Phoenix Coyotes varasi Visentinin NHL:n varaustilaisuuden 27. pelaajana ja toisena maalivahtina kesällä 2010. Hän vietti IceDogsissa vielä kauden 2010–2011. Visentin teki huhtikuussa 2011 tulokassopimuksen Coyotesin kanssa. Hän pelasi kuitenkin IceDogsissa vielä yhden kauden ja siirtyi vasta kaudeksi 2012–2013 Coyotesin organisaatioon.

Wells teki maalin OHL:ssä huhtikuussa 2012.

### Maajoukkue

Visentin torjui Kanadalle alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2011. Hän toimi lähtökohtaisesti kakkosmaalivahtina Olivier Roylle, mutta nousi lopputurnauksen ajaksi ykkösmaalivahdiksi Kanadan hävittyä Ruotsille alkulohkon viimeisessä ottelussa. Visentin valittiin Kanadan ottelun parhaaksi pelaajaksi Yhdysvaltoja vastaan pelatun välierän jälkeen.

Visentin voitti myös alle 17-vuotiaiden World Hockey Challengen kultaa edustaessaan Canada Ontarion joukkuetta.

Lähteet
-------

* Mark Visentin The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Mark Visentin *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Coyotes Sign Visentin to Entry-Level Contract  6.4.2011. Phoenix Coyotes. Viitattu 7.4.2011. (englanniksi)
2. ↑  Petes’ Wells makes franchise history with goal *ontariohockeyleague.com*.  14.4.2017. Viitattu 7.1.2019. (englanniksi)
3. ↑  Ryan Pyette: Net gains for junior finalists  4.1.2011. Toronto Sun. Viitattu 7.4.2011. (englanniksi)
**Carl Leonard Johansson Bäcksbacka** (6. maaliskuuta 1892 Helsinki – 8. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen taidekauppias. Hän aloitti opinnot eläintieteessä mutta siirtyi myöhemmin taidehistoriaan. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1925. Oman gallerian hän avasi 1915. Hän laati useita taiteilijaelämäkertoja, ja antoi siten merkittävän panoksen Suomen taidehistorian tutkimukseen. Hän oli myös kultaseppäalan asiantuntija.

Vuonna 1976 valmistunut Helsingin taidemuseon Meilahden rakennus tehtiin alun perin Leonard Bäcksbackan kokoelmaa varten. Bäcksbackan lahjoituskokoelmassa on useita Suomen taidehistorian helmiä, kuten Ellen Thesleffin *Thyra Elisabeth* (1892) ja Tyko Sallisen *Mirri* (1910).

Julkaisut
---------

* J. Ruokokoski I–II, Taidesalonki, 1943, 1944
* Narvas och Nyens guldsmeder, Konstsalongens förlag, 1946
* St. Petersburds Juvelerafe, Guld- och Silversmeder 1714–1870 (1951)
* Ellen Thesleff Konstsalongens förlag, 1955
* Mauno Markkula, Konstsalongens förlag, 1959.
* T. K. Sallinen, Konstsalongens förlag, 1960 (Teoksessa myös suomenkielinen teksti)
* Ragnar Ekelund, 1961 (Teoksessa myös suomenkielinen teksti)

Lähteet
-------

1. 1 2  Uppslagsverket Finland[vanhentunut linkki]
2. ↑  Helsingin kaupungin taidemuseo - Meilahti *Helsinkiopas.com*. Opasmedia.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Vorarlberg** on osavaltio aivan läntisimmässä Itävallassa Bodenjärven rannalla. Sekä asukasluvultaan (378 592 asukasta vuonna 2015) että pinta-alaltaan (2 601 km²) se on Itävallan toiseksi pienin osavaltio. Osavaltion pääkaupunki on Bregenz.

Vorarlberg rajoittuu idässä Tiroliin, pohjoisessa Saksan Baijerin osavaltioon, lännessä Liechtensteiniin ja Sveitsin Sankt Gallenin kantoniin sekä etelässä Sveitsin Graubündenin kantoniin.

Osavaltio on jaettu neljään piiriin: Bregenz, Dornbirn, Feldkirch ja Bludenz. Siellä on viisi kaupunkia: Bregenzin lisäksi Dornbirn, Hohenems, Feldkirch ja Bludenz.

Suurimmat joet ovat Ill ja Rein, joka muodostaa rajan Sveitsin kanssa. Bodenseen lisäksi Vorarlbergissa on useita tekojärviä, joita käytetään vesivoiman tuottoon. Sähköstä suuri osa viedään Saksaan. Vorarlbergissa on useita vuorijonoja, joista merkittävimmät ovat Silvretta, Rätikon, Verwall ja Arlberg. Korkein huippu on 3312 metrin Piz Buin.

Vorarlbergissa puhuttava saksan kielen alemannimurre poikkeaa muun Itävallan murteista, ja muistuttaa enemmän Sveitsin ja Ranskan Alsacen alueen saksaa.

Vorarlbergin osavaltiolaulu on ’s Ländle, meine Heimat.

Historia
--------

Vorarlberg yhdistettiin vuonna 1782 Tiroliin, jonka mukana se kuului vuosina 1801–1814 Baijeriin. Vuonna 1851 alue julistettiin Itävalta-Unkarin kruununmaaksi, ja vuonna 1918 siitä tuli Itävallan osavaltio.

Piirit
------

Osavaltio on jaettu neljään piiriin: Bregenz, Dornbirn, Feldkirch ja Bludenz. Siellä on viisi kaupunkia: Bregenzin lisäksi Dornbirn, Hohenems, Feldkirch ja Bludenz.

Talous
------

Vorarlberg on suosittu matkailukohde. Etenkin Reinin laaksossa on kello-, lääke- ja tekstiiliteollisuutta. Bregenzerwaldissa harjoitetaan maanviljelyä ja karjanhoitoa.

Politiikka
----------

Hallituspuolueena on ÖVP ja kuvernöörinä Markus Wallner.

Väestö
------

Vuoden 2001 tietojen mukaan Vorarlbergissa asui 351 095 asukasta. Heistä alle 15-vuotiaita oli 19,4 %, 15–59-vuotiaita 63,1 % ja yli 60-vuotiaita 17,5 %. Suurin osa asukkaista oli Itävallan kansalaisia, mutta osavaltiossa asui myös 46 700 ulkomaan kansalaista. Heistä suurimmat ryhmät olivat turkkilaiset (18 838), jugoslaavit (6 462), saksalaiset (5 880) ja bosniakit (5 662). Uskontoryhmistä suurin ovat katolilaiset (78 %), muslimit (8,4 %) ja protestantit (2,2 %). Muhin ryhmiin kuului 3,9 %, uskonnottomia oli 6 % ja 1,6 % uskontoa ei saatu selville.

Lähteet
-------

1. ↑  Austria Citypopulation.de. Viitattu 12.9.2015.
2. ↑  Population Austrian Embassy in Washington
3. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 10, palsta 97. Helsinki: Otava, 1965.
4. ↑  Vorarlberg - its population *vorarlberg.at*.  Arkistoitu 14.11.2014. Viitattu 2.6.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vorarlberg** Wikimedia Commonsissa

ItävaltaItävallan osavaltiot

* Ala-Itävalta
* Burgenland
* Kärnten
* Salzburg
* Steiermark
* Tiroli
* Wien
* Vorarlberg
* Ylä-Itävalta
**Harry Kaarlo Adolf Castrén** (12. maaliskuuta 1891 Helsinki – 4. elokuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.

Henkilöhistoria
---------------

Castrénin vanhemmat olivat Suomen pääministerinä toiminut poliitikko, talousmies Kaarlo Castrén ja Elin Rosina Tamelander ja puoliso vuodesta 1921 Aili Margareta Könönen. Castrén tuli ylioppilaaksi 1909 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1917, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1923. Castrén oli Helsingin yliopiston patologisanatomisen laitoksen amanuenssi 1917, assistentti 1918–1925, patologisen anatomian dosentti ja vt. professori 1925 ja vakinainen professori vuodesta 1926. Hän oli myös Helsingin yleisen sairaalan neuropatologisen osaston ylilääkäri vuodesta 1937 ja yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan varadekaani 1930–1936 ja dekaani 1936–1939. Castrén oli Suomen Syöpäyhdistyksen perustajia 1936 ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana. Vuonna 1942 hänestä tuli puolustusvoimien patologi, mutta hän ei virkaa ehtinyt juurikaan hoitaa ennen kuolemaansa saman vuoden kesällä. Sotilasarvoltaan Castrén oli lääkintämajuri.

Julkaisuja
----------

* *Studien über die Struktur der Fibroblasten, Epithelioidzellen und Riesenzellen des tuberkulösen Gewebes beim Menschen*, 1923 (väitöskirja)
* *Ueber die Struktur der Zellen der Bindegewebsgeschwülste beim Menschen*, 1926

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Harry Castrén Viitattu 30.8.2021.
2. 1 2  Kuka kukin oli Viitattu 30.8.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Dmitri Bogrov.
**Dmitri Grigorjevitš Bogrov** (ven. Дми́трий Григо́рьевич Богро́в), syntyjään **Mordehai Gerškovitš Bogrov** (ven. Мордехай Гершкович Богров) (11. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1887 Kiova - 24. syyskuuta (J: 12. syyskuuta) 1911 Kiova) oli ukrainalainen vallankumouksellinen, joka murhasi Venäjän pääministerin Pjotr Stolypinin.

Elämä
-----

Bogrov syntyi kiovanjuutalaiseen kauppiassukuun. Hän opiskeli oikeustiedettä Kiovan ja Münchenin yliopistoissa. Palattuaan Venäjälle hän liittyi vuonna 1906 Sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen, joka käytti henkilöterroria politiikan välineenä. Bogrov piti itseään myös anarkistina.

Valtion turvallisuuspoliisi ohrana värväsi Bogrovin ilmiantajakseen vuonna 1906. Hänelle maksettiin 100 ruplaa kuukaudessa tietojen antamisesta vallankumouksellisesta toiminnasta. Vuonna 1910 Bogrov siirtyi Pietariin ja sai 150 ruplaa kuukaudessa.

14. syyskuuta 1911 Bogrov ampui kahdesti Venäjän pääministeriä Pjotr Stolypinia Kiovan oopperatalossa Nikolai Rimski-Korsakovin oopperan *Tsaari Saltanin tarina* väliajalla. Stolypin kuoli haavoihinsa neljä päivää myöhemmin. Bogrov sai kuolemantuomion ja hänet hirtettiin syyskuussa 1911. Stolypinin kuoleman tutkinta keskeytettiin keisari Nikolai II:n määräyksestä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Leonard Bloomfield** (1. huhtikuuta 1887 – 18. huhtikuuta 1949) oli yhdysvaltalainen kielitieteilijä, joka vaikutti ennen kaikkea strukturalismin saralla 1930- ja 1940-lukujen Yhdysvalloissa.

Bloomfield syntyi Chicagossa juutalaiseen perheeseen. Hän opiskeli Harvardissa ja myöhemmin Chicagon ja Wisconsinin yliopistoissa. Tämän jälkeen hän opetti useissa yliopistoissa lähinnä germaanisiin kieliin liittyvillä aloilla kunnes sai germaanisen filologian professuurin Chicagon yliopistosta (1927–1940) ja myöhemmin yleisen kielitieteen professuurin Yalesta, missä hän opetti kuolemaansa saakka..

Bloomfield oli mukana perustamassa Linguistic Society of America -yhdistystä vuonna 1924. Bloomfieldin vaikutusvaltaisin teos on kurssikirjaksi tarkoitettu Language (1933), jota pidetään 1900-luvun alkupään tärkeimpänä kielitieteellisenä teoksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leonard Bloomfield *Encyclopædia Britannica*.  2019. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Leonard Bloomfield  2020. Yale University. Viitattu 17.2.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Étienne Clémentel** (29. maaliskuuta 1864 Clermont-Ferrand – 25. joulukuuta 1936 Prompsat, Puy-de-Dôme) oli ranskalainen poliitikko ja maan valtiovarainministeri vuosina 1915–1919.

Clémentel valittiin Ranskan kansalliskokouksen jäseneksi vuonna 1900. Hänestä tuli siirtomaaministeri Maurice Rouvierin hallitukseen vuonna 1905, minkä jälkeen hän toimi useiden ministeriöiden johdossa, joissa hänen taloustietonsa tulivat käyttöön. Hän oli useita kausia maatalousministeriön, siirtomaaministeriön, valtiovarainministeriön, julkisten töiden ministeriön ja merivoimien osaston ministerinä. Hän oli parlamentin alahuoneen jäsen, kunnes hän vuonna 1920 sai paikan ylähuoneesta. 

Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli mukana järjestämässä raaka-aineiden jakelua liittoutuneiden armeijoille. Liittoutuneiden meriliikenneneuvoston perustaminen oli suurelta osin hänen työtään, ja elokuusta 1917 lähtien hän laati yleisiä luetteloita armeijan tarpeista. Clémentel nimitettiin äskettäin perustetun Kansainvälisen kauppakamarin ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Vuonna 1924 hänestä tuli Édouard Herriotin hallituksen valtiovarainministeri. Hallitus joutui huhtikuussa 1925 vaikeuksiin, kun frangin kurssi laski jyrkästi ja valuuttavaranto hupeni. Tällöin Clémentel erosi tehtävästään, mikä johti hallituksen kaatumiseen. Hän oli Vasemmistokartelli-puolueryhmittymän jäsen.

Clémentelin teoksia ovat muun muassa *L'âme celtique* (1899) ja *Un drame économique* (1914). Hän oli myös taidemaalari ja valokuvaaja, jonka töitä on useissa museoissa.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  (de) Catalog of the German National LibraryView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  Anciens sénateurs IIIème République : Clementel Etienne. www.senat.fr (Web Archive 2015). Viitattu 23.7.2023.
4. ↑  Carlquist, Gunnar (toim.) Svensk uppslagsbok. Malmö, osa 12 s. 1165–1167.



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* Photographers' Identities
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Muurilan kunta Seuloskoin piirin kartalla.
Pyhän Katariinan kirkko Muurilassa.
**Muurila** eli **Muurola** (ven. Му́рино, *Murino*) on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ohtajoen rannalla Pietarin koillispuolella heti kaupungin rajan ulkopuolella. Taajamassa on asukkaita 5 000 ja kunnassa 5 700 henkeä (vuonna 2007).

Historia
--------

Tarinan mukaan Muurilan ovat perustaneet 1700-luvun alussa Muromin kihlakunnasta muuttaneet uudisasukkaat. Kylä mainitaan kuitenkin nimellä Murila jo 1600-luvun lopun ruotsalaisessa kartassa. 1900-luvulle saakka Muurilassa asui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Pietarin Pyhän Marian seurakuntaan.*lähde?*

Vuonna 1712 Pietari I lahjoitti Muurilan paroni Šafiroville. Hänen karkotuksensa jälkeen kylä palasi valtion haltuun ja siirtyi sitten kenraalimajuri Dmitrijev-Mamonoville. Vuodesta 1749 aina Venäjän vallankumoukseen saakka kylän ja sen lähiseudut omisti Vorontsovin kreivisuku, jonka jäseniä myös asui Muurilan kartanossa. Vuonna 1790 kylään rakennettiin pyhälle Katariinalle omistettu ortodoksinen kirkko, joka on edelleen toiminnassa. Ortodoksiseurakuntaan kuuluivat myös Rutšji, Pukra sekä inkerinsuomalaisten ja inkerikkojen asuttamat Ripatsu (ven. Рыбацкое, *Rybatskoje*) ja Uusikylä (ven. Новая, *Novaja*). 1800-luvulla Muurilaan syntyi huvila-asutusta.*lähde?*

Nykyaika
--------

Muurilassa sijaitsee Pietarin metron asema Devjatkino eli Miina, jonka yhteydessä on samanniminen Käkisalmen radan rautatieasema. Murino-niminen rautatieasema taas sijaitsee Pietarin kaupungin alueella.*lähde?*

Muurilan kuntaan kuuluu taajaman lisäksi Ohtajoen varrella sijaitseva Laurikkalan (ven. Лаврики, *Lavriki*) kylä, joka 1800-luvun puolivälissä oli inkerikkojen asuttama. Kunnan johtaja on Vladimir Brezgun, kunnanhallinnon johtaja Valeri Garkavyi.

Lähteet
-------

1. 1 2  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 16.10.2015. (viroksi)
2. ↑  Seuloskoin piirin väestö *vsevinfo.ru*. Viitattu 4.9.2008. (venäjäksi)
3. ↑  Pähkinälinnan läänin kartta vuodelta 1699 *aroundspb.ru*.  Arkistoitu 7.10.2008. Viitattu 4.9.2008. (venäjäksi)
4. ↑  Pyhän Katariinan kirkko Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa ([vanhentunut linkki]) *enclo.lenobl.ru*.  Arkistoitu. Viitattu 4.9.2008. (venäjäksi)
5. ↑  von Köppen, Peter: *Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements*, s. 37. St.-Petersburg: {{{Julkaisija}}}, 1867. (saksaksi)
6. ↑  Leningradin alueen paikallishallinto 1.1.2008 (doc) *lenobl.ru*. Viitattu 4.9.2008. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Muurila** Wikimedia Commonsissa

* Muurilan kunnan sivusto (venäjäksi)
* Muurilan kunta Seuloskoin piirin sivustolla (venäjäksi)
* Muurila Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Étienne Geoffroy Saint-HilaireÉtienne Geoffroy Saint-Hilaire
**Étienne Geoffroy Saint-Hilaire** (15. huhtikuuta 1772 Étampes, Seine-et-Oise – 19. kesäkuuta 1844 Pariisi) oli ranskalainen luonnontieteilijä.

Geoffroy Saint-Hilaire oli Jean-Baptiste Lamarckin kollega, joka kehitteli ja puolusti Lamarckin evoluutioteoriaa.

Geoffroy Saint-Hilaire opiskeli Collège de Navarressa Pariisissa, jossa hänen luonnonhistorian opettajanaan toimi Mathurin Jacques Brisson. Hän jatkoi opintojaan College de Francessa ja Jardin des Plantesissa. Maaliskuussa 1793 Louis-Jean-Marie Daubenton perusti hänelle museoapulaisen viran, mutta jo kesäkuussa 1793 hänet valittiin vastaperustetun Muséum National d'Histoire Naturellen eläintieteen professoriksi. 1794 hän oli kirjeenvaihdossa Georges Cuvierin kanssa, mikä johti siihen, että he julkaisivat yhdessä viisi kirjoitusta, joista yhdessä, nisäkkäitä koskevassa, Cuvier esitti eläintieteellisen systematiikkansa. *Histoire des Makis, ou singes de Madagascar* (1795) oli Geoffroy Saint-Hilairen perustavanlaatuinen kirjoitus omasta teoriastaan.

1798 hänet valittiin Napoleonin suurelle tutkimusretkelle Egyptiin. Retkelle osallistui 167 tiedemiestä ja taiteilijaa. Tammikuussa 1802 hän palasi Pariisiin. 1807 hänet äänestettiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi. Maaliskuussa 1808 Napoleon valitsi hänet tutustumaan Portugalin museoihin. 1809 hän sai professorin viran Pariisissa ja siitä alkaen hän keskittyi tieteelliseen tutkimukseen ja julkaisi useita teoksia, muun muassa *Philosophie anatomique* (1818, 1822).

Heinäkuussa 1840 Sait-Hilaire sokeutui ja muutamaa kuukautta myöhemmin hänellä oli halvauskohtaus. Hän luopui virastaan museossa 1841. Hänen seuraajakseen valittiin hänen poikansa Isidore Geoffroy Saint-Hilaire.

Geoffroy Saint-Hilarie nimesi lukuisia eliöitä, muun muassa röyhelökotingan.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Pyhän Ristin hautausmaa.
**Pyhän Ristin hautausmaa** on Lohjan Karjalohjalla sijaitseva vanha hautausmaa, jossa on jäljellä kymmenen hautaa tai niihin liittyvä kiveä.

Pyhän Ristin hautausmaan kappeli.
Hautausmaan alueella on sijainneet kirkot rakennettiin vuosina 1647 ja 1745. Nykyisin niiden paikalla on muistomerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Toivo Haatio, Pyhän Ristin hautausmaa (Arkistoitu – Internet Archive) pdf
2. ↑  Heikki Linnavirta (toim.): *Punaista limonadia ja papinleukoja*, s. 9. Karjalohjan seurakunta: muistoja Karjalohjan hyvämaineisesta seurakunnasta, 1995. ISBN 952-90-6537-X.

Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti