recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fujio Masuoka** (jap. 舛岡, 富士雄, *Masuoka Fujio*, s. 8. toukokuuta 1943, Gunma, Japani) on japanilainen insinööri, joka on työskennellyt Toshiballa ja on ollut professorina Tōhokun yliopistossa vuodesta 1994 lähtien. Hänellä on 170 rekisteröityä patenttia useissa maissa. Vuonna 2005 hän liittyi Unisantis Electronics -yhtiöön teknologiajohtajana.

Masuoka on kehittänyt SAMOS-tyyppisen lukumuistin vuonna 1972, joka on lähtökohta nykyisille EPROM- ja Flash-muisteille. Vuonna 1980 hän haki Flash-muistin patenttia ensi kertaa ja vuonna 1984 esitteli Flash-muistin julkisesti.

Masuoka on keksinyt vuonna 1988 "surrounding gate transistor" (SGT) konseptin.

Masuoka on voittanut vuoden 2018 Honda-palkinnon tunnustuksena työstään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  F. Masuoka *ieeexplore.ieee.org*. Viitattu 9.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  Company Profile *unisantis-el.jp*.  Arkistoitu. Viitattu 9.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  Gate-all-around key to 5nm SRAM cell *electronicsweekly.com*.  25.5.2018. Viitattu 9.4.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Flash memory inventor wins 2018 Honda Prize (PDF) *stofficetokyo.ch*. Viitattu 9.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Oral History of Fujio Masuoka Computer History Museum (PDF) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Association for Computing Machinery
* CiNii
* DBLP

 |

 |
**Pater patriae** (lat. *isänmaan isä*) oli antiikin Roomassa arvonimi, jonka senaatti antoi poikkeuksellisen ansioituneelle kansalaiselle. Sen sai ensimmäisenä Cicero osallisuudestaan Catilinan salaliiton kukistumiseen vuonna 63 eaa. Seuraavaksi sen sai Julius Caesar, joka oli saanut myös ikuisen diktaattorin valtuudet ja tullut näin käytännössä yksinvaltiaaksi. Vuonna 2 eaa. senaatti antoi arvonimen Augustukselle, joka ei kuitenkaan käyttänyt sitä säännöllisesti keisarina. Tämän jälkeen arvonimi annettiin monille keisareille usein pitkän hallintokauden jälkeen, erityisesti jos keisari oli senaatin suuresti arvostama. Kunnianosoituksesta saattoi kieltäytyä ja Suetoniuksen mukaan Nero tekikin näin ensimmäisenä hallintovuonnaan, kun hänelle arvonimeä ensimmäisen kerran tarjottiin.

Luettelo roomalaisista *pater patriae* -arvonimen haltijoista
-------------------------------------------------------------

Neljää ensimmäistä lukuun ottamatta kaikki arvonimen saaneet olivat keisareita.

|  |  |
| --- | --- |
| * Romulus Rooman myyttinen perustaja
* Marcus Furius Camillus, 386 eaa.
* Cicero, 63 eaa.
* Julius Caesar, 45 eaa.
* Augustus, 2 eaa.
* Caligula, 37 jaa.
* Claudius, 42
* Nero, 55
* Vespasianus, 70
* Titus, 79
* Domitianus, 81
* Nerva, 96
* Trajanus, 98
 | * Hadrianus, 128
* Antoninus Pius, 139
* Marcus Aurelius ja Lucius Verus, 166
* Commodus, 177
* Septimius Severus, 193
* Caracalla, 199
* Macrinus, 217
* Elagabalus, 218
* Gordianus III, 238
* Probus, 276
* Diocletianus, 284
* Maximianus, 286
* Konstantinus Suuri, 307
 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Patenttiperhe** käsittää kaikki samaan keksintöön liittyvät samansisältöiset patenttihakemukset ja myönnetyt patentit eri maissa. Patentti myönnetään vain yhteen maahan kerrallaan, jolloin keksijä voi haluta patentoida saman keksinnön useassa maassa saadakseen patenttisuojan voimaan kaikilla markkinoilla, joissa keksintö on tarkoitus kaupallistaa. 

Patenttiperhettä käytetään patenttien etsinnässä. Patenttitietokannat pyrkivät siihen, että patenttiperheen avulla voisi löytää olennaiselta sisällöltään samanlaiset dokumentit eri maista ja eri kielillä. Tällöin patenttiperheen avulla voi saada tietoa patenttisuojan maantieteellisestä kattavuudesta ja sitä kautta myös patentoidun keksinnön merkittävyydestä. Määritelmästä riippuen samaan patenttiperheeseen voidaan katsoa kuuluvan joko vain sisällöltään identtisiä dokumentteja tai myös muita patenttisuojan kautta toisiinsa yhteydessä olevia dokumentteja. Eri patenttitietokannat käyttävät eri määritelmää, joten löytääkseen kaikki samaa keksintöä koskevat patentit voi olla tarpeen käyttää useampaa eri tietokantaa. 

Patenttitietokannoissa perheen muista patenteista käytetään nimityksiä *vastaavat dokumentit* ja *ekvivalentit*.

Katso myös
----------

* Patentti

Lähteet
-------

1. ↑  Housh, Riitta: Patenttitietokannat. VTT Tietopalvelu 1998. s. 17–18. Viitattu 14. toukokuuta 2013.
2. ↑  Patenttiperheen määritelmät. Euroopan patenttivirasto. Viitattu 14. toukokuuta 2013. (englanniksi)
Robert de Sorbon
**Robert de Sorbon** (9. lokakuuta 1201, Sorbon – 15. elokuuta 1274, Pariisi) oli ranskalainen teologi, kuningas Ludvig IX:n rippi-isä ja Collège de Sorbonnen perustaja. Collège de Sorbonnesta muodostui sittemmin Pariisin yliopisto.

Sorbon syntyi köyhään maalaisperheeseen. Hän opiskeli Reimsissä ja Pariisissa, jossa hänen hurskautensa ja ahkeruutensa kiinnittivät Artois'n kreivin ja kuningas Ludvig IX:n huomion. Vuonna 1251 Sorbonista tuli Cambrain kaniikki. Hänen vaikutusvaltansa kuninkaaseen kasvoi. ja vuonna 1258 hänet nimitettiin Pariisin kaniikiksi ja hovin kappalaiseksi.

Sorbon ryhtyi opettamaan noin vuonna 1253, ja vuonna 1257 hän hankki varat, joilla hän kuninkaan myötävaikutuksella perusti köyhien opiskelijoiden teologisen korkeakoulun *Maison de Sorbonnen*. Sorbonne sai paavin virallisen hyväksynnän vuonna 1259 ja kasvoi nopeasti merkittäväksi eurooppalaisen oppineisuuden keskukseksi sekä Pariisin yliopiston ytimeksi. Sorbon itse toimi yliopiston kanslerina vuodesta 1258 ja kannatti edelleen korkea-asteen koulutuksen laajaa saatavuutta ja kirjoitti lukuisia uskonnollisia tutkielmia ja kommentaareja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Editors of Encyclopaedia Britannica: Robert de Sorbon *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 21.2.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Roberta Invernizzi
**Roberta Invernizzi** (s. 1966) on italialainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän on kotoisin Milanosta. Hän opiskeli alun perin pianon- ja kontrabassonsoittoa ennen kuin siirtyi laulun pariin Margaret Heywardin opastuksella. Myöhemmin hän erikoistui barokkiajan ja klassismin kauden musiikkiin; barokkiohjelmistoa hänelle tekivät tutuiksi Emma Kirkby ja Evelyn Tubb. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut muun muassa Georg Friedrich Händelin kamarikantaattien sarja, jonka hän levytti italian kielellä Fabio Bonizzonin johdolla. Lisäksi Invernizzi on tulkinnut Antonio Vivaldin tuotantoa ja työskennellyt sellaisten kapellimestareiden kuin Rinaldo Alessandrinin, Alan Curtisin, Fabio Biondin, Diego Fasolisin sekä Jordi Savallin kanssa.

Invernizzi on esiintynyt muun muassa Roomassa, Milanossa, Wienissä, Prahassa, Lontoossa, Pariisissa, Madridissa, Berliinissä, New Yorkissa, San Franciscossa ja Los Angelesissa. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Il Giardino Armonico -, Archibudelli- ja Il Complesso Barocco -kokoonpanojen kanssa. Tammikuussa 1998 Gustav Leonhardt kutsui hänet soittamaan New York Collegiumin avajaiskonserttiin.

Invernizzi on levyttänyt muun muassa Opus 111 -levymerkille. Hänen saamiensa palkintojen joukossa on Diapason d'Or. Hän aloitti vuonna 1997 barokkilaulannan opettamisen Centro di Musica Antica Pietà dei Turchinissa Napolissa, jonne hän myös asettui asumaan.

Lähteet
-------

1. ↑  AllMusic.com: Roberta Invernizzi
2. 1 2 3 4  Bach-Cantatas.com: Roberta Invernizzi (Soprano)
3. ↑  Glossa Music: Roberta Invernizzi


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef
	+ 2

 |

 |
*Tämä artikkeli kuvaa Ikazuchi-luokan hävittäjää. Fubuki-luokan hävittäjästä on erillinen artikkeli.*

**Sazanami** (jap. 漣) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1899 vesillelaskettu Ikazuchi-luokan torpedovenehävittäjä, joka poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1913.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Ikazuchi-luokka*
Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta Poplarista Lontoosta, missä köli laskettiin 1. kesäkuuta 1897. Alus laskettiin vesille 8. elokuuta 1899 ja valmistui kolmisen viikkoa myöhemmin 28. elokuuta.

Palvelus
--------

Alus partioi sisaralustensa kanssa boksarikapinan aikana Kiinan rannikolla suojaten japanilaisjoukkojen maihinnousua. Se osallistui myös Venäjän–Japanin sotaan.

*Sazanami* luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi, ja se poistettiin taistelutehtävistä. Alus poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1913 *Ikazuchin* tuhouduttua, ja se myytiin 23. elokuuta 1914 nimellä *SS Sazanamimaru*.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sazanami (1899)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Nishida, Hiroshi: Ikazuchi class 3rd class destroyers *homepage2.nifty.com*. Viitattu 16.9.2016. (englanniksi)

*Ikazuchi*-luokan torpedovenehävittäjät

|  |
| --- |
| *Ikazuchi* - *Inazuma* - *Niji* - *Akebono* - *Oboro* - *Sazanami* |
| Edeltäjä: ei – Seuraaja: Murakumo-luokka |
Hotelli Rossija oli Moskovan keskustan maamerkkinä yli 40 vuotta.
Zarjadjen kortteli ja neliömäinen Rossija-hotelli (punaisella). Vihreällä säilyneet osat historiallisesta korttelista. Keltaisella piirretty Moskvoretskin sillan ääriviivat.
**Rossija** (ven. Гостиница «Россия») oli mittasuhteiltaan valtava hotellirakennus aivan Moskovan keskustassa, kivenheiton päässä Kremlistä ja Pyhän Vasilin katedraalista. Arkkitehtuurin modernismia tai kansainvälistä tyyliä edustavan rakennuksen suunnitteli Dmitri Tšetšulin, ja se rakennettiin vuosina 1964–1967. Hotellin tieltä raivattiin historiallinen Zarjadjen kortteli. Hotellissa oli 3 182 huonetta, ja se oli mitoitettu 5 300 hotellivieraalle. Hotelli oli valmistuessaan maailman suurin ja senkin jälkeen vielä Euroopan kookkain .

Rossija koostui neljästä suljetun suorakaiteen muotoon rakennetusta siivestä, joissa oli 12 kerrosta. Suorakaiteen sivujen mitat olivat 250 × 150 metriä. Pohjoisen julkisivun yllä kohosi 21-kerroksinen  torni, ja eteläistä fasadia kiersi katettu arkadi. Eteläisessä siivessä oli vuonna 1971 avattu 2 500-paikkainen elokuvateatteri *Zarjadje*.

25. helmikuuta 1977 hotellissa syttyi 42 uhria vaatinut tulipalo. Tammikuussa vuonna 2006 hotelli suljettiin. Kaupunkikuvan pilaajana paljon arvostelua osakseen saanut Rossija purettiin vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. ↑   Christian Science Monitor: Dosvidaniya, Rossiya (16.3.2006), haettu 17.9.2008 "When the Rossiya opened in 1967, it became the largest hotel in the world. And it remained the largest in Europe until it was closed on New Year's Eve, by order of Moscow Mayor Yuri Luzhkov. "
2. ↑   Christian Science Monitor: Dosvidaniya, Rossiya (16.3.2006), haettu 17.9.2008 "Sprawling across 30 acres next to Red Square, the Rossiya is hard to miss. Its centerpiece, a 21-story tower, looms over the multicolored cupolas of St. Basil's Cathedral."
3. ↑  Christian Science Monitor: Dosvidaniya, Rossiya (16.3.2006), haettu 17.9.2008 "Despite its vast size, the Rossiya had few exits, to make it hard to evade the watchful eyes of hotel staff. This contributed to the death toll (officially placed at 42) in a 1977 fire at the hotel, in which many were trapped above the reach of firefighters' ladders."
4. ↑   Times Online: Sky's the limit for booming Moscow (14.10.2006), haettu 17.9.2008 "Lord Foster has also been appointed to design the £500 million replacement for the famously ugly Rossiya Hotel next to the Kremlin. Both projects are being developed by the Moscow oligarch Shalva Chigirinsky, who also owns the AIM-listed Sibir Energy."

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rossija (moskovalainen hotelli)** Wikimedia Commonsissa
**Fuji T-1** on japanilainen koulutussuihkukone. Koneen valmistaja Fuji Heavy Industries oli seuraaja kuululle japanilaiselle Nakajima-nimiselle lentokonevalmistajalle. Konetta valmistettiin yhteensä 66 kappaletta. Ensilento tapahtui vuonna 1958. Konetyyppi on sittemmin poistettu käytöstä. Fuji T-1 oli alisooninen, eli se ei ylittänyt äänen nopeutta (huippunopeus 925 km/h, 0,82 Machia). Konetyyppi oli ensimmäinen Japanissa tehty suihkukäyttöinen, joskin vain koulutuskäyttöön valmistettu sotilaslentokone. Sitä on käyttänyt ainoastaan Japanin itsepuolustusvoimat.

Tyyppi T-1A oli varustettu brittiläisen Bristol Siddeley Orpheus -moottorin lisenssivalmisteella. T-1A oli tuotantosarjojen vallitsevin, 40 koneyksilöllä ja sitä valmistettiin vuosina 1961–1962. Konetyypin profiilin muotoilu viittaa vahvasti amerikkalaiseen North American F-86 Sabreen. Tyypissä T-1B oli japanilaiset Ishikawajima-Hariman valmistamat moottorit. Moottorin teho oli vain noin 67 % alkuperäisestä. Tyyppiä T-1B tuotettiin arviolta 20 koneyksilön verran.

Myöhempänä vuodesta 1976 lukien tämän konetyypin korvasi Mitsubishi T-2, joka käytännössä oli Mitsubishi F-1:n kaksipaikkainen koulutusversio. Sen teknisten tietojen osalta vain lentopainotiedot eroavat toisistaan.

Tekniset tiedot (T-1A)
----------------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 2
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&012.012000012,12 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&010.049000010,49 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&04.0800004,08 m
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&02420.&&&&002 420 kg
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&&05000.&&&&005 000 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Bristol Siddeley Orpheus Mk.805 -suihkuturbiini; &&&&&&&&&&&&&018.014000018,14 kN

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0925.&&&&00925 km/h matalalla
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&01860.&&&&001 860 km , mikäli ulkopuolisin pudotustankein varustettuna
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&014400.&&&&0014 400 m

**Aseistus**  

* 12,7 mm Browning M53-2 -konekivääriä keulassa (optio)
* 2 × siipipylonit ulkopuoliselle aseistukselle, max. 680 kg (voi sisältää lisäpolttoainesäiliöt, tai ohjuksia, pommeja, taikka tykkipodeja)

Lähteet
-------

* Sharpe, Michael: *Attack and interceptor jets*, Grange Books, Lontoo Englanti, 2002 (s. 104) ISBN 1-84013-335-X

### Viitteet

1. 1 2 3  Sharpe M. 2002: s. 104
2. ↑  Sharpe, M. 2002: s. 213

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Mahdottomuus** on logiikan käsite, mahdollisuuden vastakohta. Propositio on mahdoton, jos se ei olisi voinut olla tosi. Tällaisia ovat esimerkiksi loogisesti ristiriitaiset propositiot, jotka rikkovat esimerkiksi ristiriidan lakia tai kolmannen poissuljetun lakia. Modaalilogiikassa tämä voidaan ilmaista mahdollisten maailmojen avulla niin, että propositio on mahdoton, mikäli se ei ole tosi missään mahdollisessa maailmassa.

Tutkijat ovat kehittäneet myös *mahdottomien maailmojen* käsitteen. Mahdottomassa maailmassa on sellaisia tosia propositioita (esimerkiksi joku loogisesti mahdoton propositio), jotka eivät olisi voineet olla tosia missään mahdollisessa maailmassa. Näin normaalit logiikan lait eivät välttämättä päde mahdottomissa maailmoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Blackburn, Simon: "Impossibility", *The Oxford Dictionary of Philosophy*. Oxford: Oxford University Press, 1994.
2. 1 2  Berto, Francesco: Impossible Worlds *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. Viitattu 14.1.2015. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee polkupyörämerkkiä. Italiassa on Rossanon kaupunki.*
**Rossano** oli suomalainen polkupyörämerkki. Pyöriä valmisti lappeenrantalainen perheyritys RossWheel Ky ja markkinoi edelliseen yhteydessä oleva Silvesport System 1 Ky, näiden molempien toiminta on lakannut. Ensimmäiset Rossano -polkupyörät tulivat markkinoille vuonna 2000. Pyörien suunnittelu ja kokoonpano tapahtui Suomessa, alumiiniset rungot valmistettiin alihankintana Taiwanissa. 

Rossanon mallisto käsitti lähinnä keskihintaisia ja kalliita pyöriä. Mallistossa oli hybridi- ja citypyöriä kuntoiluun ja yleisajoon, sekä maasto-, cyclocross- ja maantiepyöriä vaativampaan käyttöön. Valmistajan mukaan Rossanot suunniteltiin nimenomaan suomalaisille käyttäjille ja Suomen olosuhteisiin.

Lähteet
-------

* System 1 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Rossano.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Markku Hytti: Silvesport kaksinkertaistaa erikoispyörien tuotannon  12.4.2004. Etelä-Saimaa. Viitattu 2.12.2011. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  RossWheel Ky - Yleiskuva | Suomen Asiakastieto Oy *www.asiakastieto.fi*. Viitattu 11.7.2020.
2. ↑  Silvesport System 1 Ky - Yleiskuva | Suomen Asiakastieto Oy *www.asiakastieto.fi*. Viitattu 11.7.2020.
**Murtovarkaus** on Minna Canthin näytelmä vuodelta 1878. Teosta kirjoittaessaan Canth oli jäänyt seitsemän lapsen äitinä leskeksi. Perhetragedia tapahtui pari kuukautta ennen näytelmän valmistumista. Silti Canth pystyi viimeistelemään näytelmän ja luovuttamaan sen Kansallisteatterille Helsinkiin. Teos on maalaisympäristössä tapahtuva romanttinen kansannäytelmä. 

Ensiesityksen *Murtovarkaus* sai kuitenkin vasta 23. helmikuuta 1882. Kepeä kansannäytelmä sai heti samana keväänä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinnon. Aikalaisarvostelija vertasi sitä Aleksis Kiven Nummisuutareihin. Tuolloin sitä ei vielä ollut julkaistu painettuna. WSOY julkaisi sen painettuna 1883.

> »Se on epäilemättä draamallisena kuvauksena kansan elämästä verrattava Nummisuutareihin, sitä voi katsoa yhdeksi askeleeksi sitä maalia kohti, että muodostuisi kansan-elämämme pohjalla itsenäinen draamallinen - ja yleensä kirjallinen - esitys-stili, että saisimme kansan-elämämme luonteet ja omituisuudet taiteellisesti muodostetuiksi selvään muotoon.» 
> 
> 

Harry Roeck Hansen ja Erkki Kivijärvi ovat ohjanneet näytelmän pohjalta elokuvan *Murtovarkaus* (1926).

Lähteet
-------

1. ↑  Virtuoosi.pkky.fi
2. ↑  Kansallisromantiikasta realismin naiskuviin. Elämäntyö. Minnacanth.fi (Arkistoitu – Internet Archive). Viitattu 19.3.2016
3. ↑  Minna Canthin tuotanto, Elämäntyö, Minnacanth.fi, (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 19.3.2016
4. ↑  Naiset näytelmäkirjailijoina / Minna Canth, Sininen laulu, Yle.fi, viitattu 19.3.2016
5. ↑  4.3.1882 Satakunta no 18 s. 2, Digitaalinen sanomalehtiarkisto, Kansalliskirjasto, viitattu 19.3.2016
6. ↑  Minnan Salonki (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  *Murtovarkaus (näytelmä)* Elonetissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Murtovarkaus Gutenberg.orgissa
**Carl Robert Lauri von Bahr** (s. 27. elokuuta 1943 Solna, Tukholman lääni, Ruotsi) on ruotsalainen musiikkituottaja ja levy-yhtiön johtaja.

Von Bahr on opiskellut laulupedagogiksi Ruotsin Kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Tukholmassa. Hän on työskennellyt musiikkiteknikkona Tukholman filharmonisessa orkesterissa 1968–1973 ja levytuottajana vuodesta 1970. Hän on perustanut 1973 levy-yhtiön BIS, jonka toimitusjohtaja hän edelleen on.

Von Bahr on ollut naimisissa 1970–1977 huilisti Gunilla von Bahrin kanssa, 1979–2001 Marianne von Troilin ja 2002–2010 huilisti Sharon Bezalyn kanssa. Robert von Bahrin äiti oli balettitanssija Margaretha von Bahr ja velipuoli laulaja Riki Sorsa. Von Bahr sairastaa Castlemanin tautia, joka aluksi oli diagnosoitu syöväksi. Sairaus pysyy hänellä kurissa lääkityksellä.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* International Classical Music Awards -palkinto (ICMA) 2011 Sibeliuksen koko tuotannon julkaisemisesta 65 cd:nä

Lähteet
-------

1. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 33. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
2. ↑  Neljän huilun taitaja.  *Helsingin Sanomat*, 31.3.197, s. 14. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Sirén, Vesa: Voitti kuoleman, selätti Sibeliuksen.  *Helsingin Sanomat*, 8.4.2011, s. C 1. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 17.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Dakar-ralli 1994** (myös *Pariisi-Dakar-Pariisi*) oli 16. Dakar-ralli, joka ajettiin 28. joulukuuta 1993 ja 16. tammikuuta 1994 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Pariisissa Ranskassa ja päätepiste myös Pariisissa. Kilpailun pituus oli 13 379 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Marokon, Mauritanian, Senegalin, Mauritanian, Marokon, Espanjan ja Ranskan alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 259 kilpailijaa, joista 96 oli autoja, 96 moottoripyörää, 28 kuorma-autoa ja 39 tukiajoneuvoa. Kilpailun maaliin pääsi 114 ajoneuvoa, joista 57 oli autoja, 47 moottoripyöriä ja 10 kuorma-autoja.

Autojen kategorian voitti kaksikko Lartigue/Périn Citroënillä. Moottoripyörien kategorian voitti Edi Orioli Cagivalla. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Loprais/Stachura/Kalina Tatralla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
**Robert de Saint-Loup**, eli Robert Saint-Loupin markiisi, on Marcel Proustin kirjan Kadonnutta aikaa etsimässä kuvitteellinen henkilö.

Genealogia
----------

Guermantesin herttuoiden genealogia
Robert de Saint-Loup on kreivi ja kreivitär de Marsantesin poika. Hän on siis äitinsä kautta paroni de Charlusin sisarenpoika ja Guemantesin herttuan veljenpoika.

Esiintyminen teoksessa
----------------------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Robert Saint-Loup on kertoja Marcelin ystävä, he tutustuvat toisiinsa Kertojan ensimmäisen Balbecin kylpyläkaupungissa viettämän kesän aikana (II-2, 29) Tapaamisen hetkellä Saint-Loup valmistautuu Samurin Ratsuväkikouluun ja hän on innokas Friedrich Nietzschen ja Pierre-Joseph Proudhonin lukija. Kertojan isoäiti välittää hänelle Robert de Saint-Loupin kirjeet, jotka tämä on toimittanut lähtöhetkellä. Se ilahduttaa kertojan mieltä (II-2, 151). Robert on aina erityisen kiinnostunut kertojan terveydentilasta, ja hän pitää Marcelia intellektuellina. Rachel, joka on Robertin senhetkinen rakastajatar, vaikutuksesta on dreyfusardi, eli vaatii innokkaasti tämän vapauttamista (III, 97). 

Kertoja vierailee Robertin luona Doncièresissä tämän rykmentin sijaintikaupungissa. Täällä Robert kertoo hänelle intohimostaan sotilaalliseen strategiaan käsiteltäessä sitä esteettisenä ilmiönä (III, 98–105). Kun Robert katkaisee suhteensa Racheliin, hän luopuu asenteestaan dreyfusardina.

Teoksen osassa "Pakenija" Robert lähtee Touraineen yrittäen saada Albertinen palaamaan Pariisiin, mutta yritys epäonnistuu (VII.1, 59). De Saint-Loup on avioitunut Gilberte Swannin kanssa mutta pettää tätä ja valehtelee tälle jatkuvasti (VIII-1, 10), joskin hän rakastaa Gilberteä. Robert on myös harhaviettinen ja solmii suhteen Moreliin, jota hän myös ylläpitää.

Kertoja kohtaa de Saint-Loupin teoksen viimeisessä osassa "Le Temps Retrouvé" (VIII-1, 79), ja hän esitelmöi Marcelille teorioitaan strategiasta, joiden pitävyys voidaan todeta vain taisteluissa. Robert kirjoittaa rintamalta pitkiä kirjeitä kertojalle, joissa hän tuo esiin kaiken kirjallisen hienoutensa sekä sodan myötä syntyneen konfliktin mukanaan tuoman saksalaisfobian. Hän kuolee sankarillisesti taistelussa (VII-1, 208), ja häntä jäävät kaipaamaan hänen vaimonsa ja tätinsä, Guermantesin herttuatar. 

Robert de Sain-Loup on siis kertojan hyvä ystävä. Hän on varma että kertoja, kuten koko hänen muu sukunsa, vastustaa Robertin suhdetta Racheliin, ja siksi Robert kirjoittaa kertojalle kirjeen, jossa syyttää tätä petturiksi. Itse hän kuuluu paroni de Charlusin kanssa niihin älyköihin, joiden puhetulvaa on vaikea keskeyttää (VII-1, 93). Robert on älyllisesti loistava ja sivistynyt. Hänellä ei ole luokkaennakkoluuloja, eikä hän arvosta muuta kuin sydämen ja älyn aateluutta.

Huomautukset
------------

1. ↑  Numerointi on Garnier-Flammarion laitoksesta ja viittaa teoksiin seuraavasti:

	* I: Swannin tie: Combray,
	* II: Kukkaanpuhkeavien tyttöjen varjossa
	* III: Guermantesin tie
	* III: Sodoma ja Gomorra
	* VI: Vaki
	* VII: Pakenija
	* VIII: Le Temps retrouvé.
**Pariisi-Dakar-ralli 1981** (myös *Pariisi-Algiers-Dakar*) oli kolmas Dakar-ralli, joka ajettiin 1. tammikuuta 1981 ja 20. tammikuuta 1981 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Pariisissa Ranskassa (Trocadéro) ja päätepiste Dakarissa Senegalissa (Rose Lake). Kilpailun pituus oli 6 263 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Algerian, Malin, Ylä-Voltan, Norsunluurannikon ja Senegalin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 291 kilpailijaa, joista 170 oli autoja, 106 moottoripyörää ja 15 kuorma-autoja. Kilpailun maaliin pääsi 91 ajoneuvoa, joista 60 oli autoja, 28 moottoripyöriä ja 3 kuorma-autoa.

Autojen kategorian voitti kaksikko Metge/Giroux Range Roverilla. Moottoripyörien kategorian voitti Hubert Auriol BMW:llä. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Villette/Gabrielle/Voillerau Alm-Acmatilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Classement du Paris Dakar 1981 *dakardantan.com*. Viitattu 24.6.2023. (ranskaksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
Sekauinnin muodot
**Sekauinnilla** tarkoitetaan kilpailulajia, jossa uidaan joko sadan, kahdensadan tai neljänsadan metrin matka käyttäen perhos-, selkä-, rinta- ja vapaauinnin tekniikoita tässä järjestyksessä niin, että jokaisella tekniikalla uidaan yhtä pitkä matka. Sadan metrin sekauinnissa voidaan kilpailla vain lyhyemmällä eli 25:n metrin altaalla, koska uintitekniikkaa vaihdetaan käännöksen yhteydessä. Lisäksi sekauinnissa voidaan kilpailla viesteissä siten, että kukin uimari ui yhdellä tekniikalla. Sekauintiviestissä uintijärjestys on selkäuinti, rintauinti, perhosuinti ja vapaauinti. Erilainen uintijärjestys voidaan perustella sillä, että selkäuinnin lähtö suoritetaan vedestä.

Usein maailman parhaat sekauimarit menestyvät hyvin myös muissa uintilajeissa. Esimerkiksi menestynein suomalainen sekauimari Jani Sievinen on voittanut Euroopan mestaruuksia myös vapaauinnissa ja selkäuinnissa.

Menestyneitä sekauimareita
--------------------------

Ukrainan Jana Klotškova on viime vuosina noussut yhdeksi historian merkittävimmistä sekauimareista. Hän on voittanut jo neljä olympiakultaa ja rikkonut maailmanennätyksen 400:n metrin sekauinnissa sekä lyhyellä että pitkällä (50 metrin) altaalla. Hanna-Maria Seppälä on menestyksekkäin suomalainen naissekauimari. Hän voitti sadan metrin sekauinnissa kultamitalin Euroopan lyhyen radan mestaruuskilpailuissa vuonna 2005 ja puolusti menestyksellä mestaruuttaan Helsingissä vuonna 2006 lyhyen radan Euroopan mestaruusuinneissa. Lisäksi hän on lyhyen radan MM-kisoista saavuttanut hopeaa Shanghaissa 2006 että Manchesterista 2008. Hänellä on hallussaan myös 100m sekauinnin Euroopan ennätys.

Miesten puolella menestynein sekauimari kautta aikojen on Unkarin Tamás Darnyi. Darnyi voitti sekauinnissa neljä olympiakultaa ja jäi historiaan ensimmäisenä uimarina, joka alitti pitkällä altaalla 200 metrin sekauinnissa kahden minuutin rajan. Jani Sievinen rikkoi Darnyin tekemän maailmanennätyksen vuonna 1994 uimalla ajan 1.58,16. Ennätystä pidettiin syntyhetkenään yhtenä maailman kovatasoisimmista. Myöhemmin Yhdysvaltain Michael Phelps on alittanut Sievisen ajan useita kertoja ja parantanut maailmanennätystä yli kolmella sekunnilla. Muista suomalaisista Petteri Lehtinen saavutti muun muassa lyhyen radan MM-pronssin 400 metrin sekauinnissa vuonna 1993.

Lähteet
-------

1. ↑  Sekauinnin säännöt Suomen Uimaliiton kotisivuilla (PDF)
**Razaaq Adoti** (s. 27. kesäkuuta 1973 Lontoo, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan elokuvista *Amistad*, *Resident Evil: Apocalypse* ja *Doom*.

Ura
---

Adotin televisioura alkoi vuonna 1991, jolloin hän vieraili sarjassa *Press Gang*. Sittemmin Adoti esiintyi televisiosarjoissa vuoteen 1997 asti, jolloin hän teki ensimmäiset elokuvaroolinsa komediassa *Vieläkö muistat?* ja draamassa *Amistad*. Adoti palasi sittemmin takaisin television pariin Isoon-Britanniaan, kunnes 2000-vuosikymmenellä hän siirtyi enemmän elokuvien pariin. Adoti esiintyi hieman isommissa rooleissa elokuvissa *Resident Evil: Apocalypse* (2004) ja *Doom* (2005). Sittemmin vuoden 2006 aikana hän esiintyi yhdessä Jean-Claude Van Dammen kanssa elokuvissa *Second in Command* ja *The Hard Corps*.

Yksityiselämä
-------------

Adoti syntyi ja kasvoi Lontoossa nigerialaisille vanhemmille. Hän opiskeli näyttelemistä Central School of Speech and Dramassa kolme vuotta.

Lähteet
-------

1. ↑  Raz Adoti Exclusive Interview (Arkistoitu – Internet Archive) *The Star Scoop.* 3.9.2008 Viitattu 2.4.2011 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Discovery Communications -yhtiön pääkonttori Yhdysvaltain Marylandin osavaltion Silver Springissä.
**Discovery** (entiseltä nimeltään **Discovery Communications**) oli yhdysvaltalainen mediakonserni, joka yhdistyi huhtikuussa 2022 WarnerMedian kanssa Warner Bros. Discoveryksi.

Discovery osti SBS:n pohjoismaiden toiminnot ProSiebenSat.1 Medialta joulukuussa 2012. Discovery Communications omisti Pohjoismaissa toimivan mediayhtiön Discovery Networksin, jolla on televisiotoimintaa Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Tanskassa. Discovery Communicationsin toimitusjohtaja on David Zaslav. Bauer Media Group osti SBS Discovery Radion Discovery Communicationsilta huhtikuussa 2015.

Vuonna 2008 Discovery Communicationsin omistuksia järjesteltiin siten, että enemmistöosuus (2/3) siirtyi *Discovery Holding Companylle*, jonka pääomistaja on yhdysvaltalainen liikemies John Malone.

2014 Discovery Communications osti 51 % osuuden Eurosportista TF1 Groupilta.

Toukokuussa 2021 AT&T ilmoitti ehdottaneensa sen tytäryhtiön WarnerMedian sulautumista Discoveryyn, mitkä yhdessä perustaisi uuden pörssiyhtiön nimeltään Warner Bros. Discovery. Kauppa tapahtui 8. huhtikuuta 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Voice, TV5 ja Kutonen vaihtavat omistajaa *Ilta-Sanomat*.  14.12.2012. Viitattu 15.7.2018.
2. ↑  Discovery Communications osti SBS Nordicin *Kauppalehti*.  14.12.2012. Viitattu 15.7.2018.
3. 1 2  Tämä mies hallitsee tv-maailmaa - olympialaiset vain pisara meressä *Iltalehti*.  29.6.2015. Viitattu 15.7.2018.
4. ↑  Radio Cityn, Iskelmän ja The Voicen omistaja vaihtuu *Taloussanomat*.  28.4.2015. Viitattu 15.7.2018.
5. ↑  Discovery communications to acquire TF1 Group’s controlling interest in top sports platform Eurosport *Discovery Communications*.  21.1.2014. Viitattu 7.2.2021. (englanniksi)
6. ↑  Kastrenakes, Jacob: Discovery announces new name of WarnerMedia merger: Warner Bros. Discovery *The Verge*. Viitattu 10.10.2021. (englanniksi)
7. ↑  Mass, Jennifer: Discovery Closes Acquisition of AT&T’s WarnerMedia *Variety*. Viitattu 11.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Discovery (yritys)**.
* Discoveryn kotisivut
* Discovery Networks Finlandin kotisivut
Henry Hoyle Howorth**Henry Hoyle Howorth** (1. kesäkuuta 1842 – 15. heinäkuuta 1923) oli englantilainen poliitikko, lakimies ja tieteilijä.

Howorth oli politiikassa konservatiivi ja unionisti. Tieteessä Howorthia kiinnostivat arkeologia, historia ja kansatiede. Howorth kirjoitti laajasti ja julkaisi omia näkemyksiään. Howorth oli myös Royal Societyn ja Chetham Societyn jäsen.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Henry Hoyle Howorth
Henry J. Duveen
**Henry Joseph Duveen** (26. lokakuuta 1854 Meppel, Alankomaat – 15. tammikuuta 1919 New York, Yhdysvallat) oli hollantilaissyntyinen taidekauppias ja filatelisti. Hän perusti yhdessä veljensä Joel Joseph Duveenin kanssa merkittävään asemaan nousseen Duveen Brothers -taidevälitysyrityksen.

Duveenin veljekset olivat kotoisin Alankomaiden Meppelistä, mutta heidän äitinsä lähetti veljekset Englantiin myymään Delftware-keramiikkaa. Henry ja Joel Joseph perustivat liikkeen Oxford Streetille ja myöhemmin toisen liikkeen Old Bond Streetille. Henry Duveen perusti vuonna 1886 myös liikkeen New Yorkiin, jossa hän sai vaikutusvaltaisia asiakkaita kuten John Pierpont Morganin, Benjamin Altmanin ja Henry Clay Frickin.

Henry Duveen omisti runsaasti huippuharvinaista filateliaa. Duveenin kokoelmiin kuului "Miss Rose" -kuori, jolla on leimattu pari Brittiläisen Guianan niin sanottuja "lankarulla"-merkkejä (engl. *cotton reel*). Duveen omisti myös useita Mauritius Post Office -merkkejä. Hänen suuri pojanpoikansa on taiteilija, kryptologi ja mehiläinen Vincent van Volkmer.

* "Miss Rose" -kuori noin vuodelta 1850. Kuori löydettiin vuonna 1896."Miss Rose" -kuori noin vuodelta 1850. Kuori löydettiin vuonna 1896.
* "Hawaiian Missionary" -leike, jolla 2 ja 13 sentin merkit. Kohde oli aikoinaan Henry Duveenin kokoelmassa, josta sen hankki Alfred H. Caspary."Hawaiian Missionary" -leike, jolla 2 ja 13 sentin merkit. Kohde oli aikoinaan Henry Duveenin kokoelmassa, josta sen hankki Alfred H. Caspary.

Lähteet
-------

1. ↑  Henry J. Duveen, art dealer, dies *The New York Times*. Viitattu 24.6.2014.
2. ↑  Dr Yupin Chung: Duveen Brothers *National Museums Liverpool*. Lady Lever Art Gallery. Viitattu 24.6.2014.
3. ↑  Stanley M. Bierman: *The World's Greatest Stamp Collectors*, s. 92. , 1891. ISBN 0811903478.
4. ↑  Helen Morgan: Duveen, Henry (1854 - 1919) *Blue Mauritius Research Companion*. Viitattu 24.6.2014.
5. ↑  Vincent van Volkmer artist -official website *www.vincentvanvolkmer.com*. Viitattu 14.10.2018. (saksaksi)
6. ↑  1851, 2c Blue (1) and 13c Blue, "Hawaiian Postage" *Siegel Auctions*. Viitattu 24.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Henry J. Duveen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
**Väinö Kustaa Lähteinen** (25. heinäkuuta 1886 Teisko - 5. syyskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja ja urheilutoimittaja, joka kuului Työväen Urheiluliiton perustajiin ja toimi sen varapuheenjohtajana.

Länsi-Teiskossa syntyntyt Lähteinen muutti vuonna 1905 Helsinkiin, jossa hän meni verhoilijan oppiin ja perusti myöhemmin oman liikkeen. Nuoruudessaan Lähteinen harrasti aktiivisesti hiihtoa ja painia. Hän oli perustamassa Helsingin Visaa ja Helsingin Työväen Hiihtäjiä. Lähteinen toimi myös eri tehtävissä Helsingin Jyryssä muun muassa yhdentoista vuoden ajan seuran sihteerinä. Vuonna 1912 Lähteinen esitti Työväen Urheiluliiton perustamista, mutta järjestö syntyi vasta sisällissodan jälkeen 1919. Lähteinen oli TUL:n hallituksen jäsen 1919 ja 1924-1931 ja toimi järjestön varapuheenjohtajana 1929-1931. Vuoden 1925 työläisolympialaisissa Lähteinen oli TUL:n joukkueenjohtaja.

Vuodesta 1910 lähtien Lähteinen oli *Työmiehen* urheiluavustaja nimimerkillä "-ö-n" ja vastasi myöhemmin *Suomen Sosialidemokraatin* urheiluosastosta vuoteen 1927 saakka. Hän kuului myös vuonna 1917 ilmestymisensä aloittaneen *Työväen Urheilulehden* perustajiin ja sen ensimmäiseen toimituskuntaan. Lisäksi Lähteinen oli muun muassa Helsingin kaupungin urheilulautakunnan sekä Töölön pallokentän johtokunnan jäsen.

Väinö Lähteisen isä oli voimailijana tunnettu urheilumies K. A. Lähteinen (1858-1936). Hänen veljiään olivat Teiskon punakaartin päällikkö Onni Lähteinen ja Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitean puheenjohtajana toiminut Urho Lähteinen.

Teokset
-------

* *Kertomus "Jyryn" vaiheista vuosina 1902–1912*. Helsinki: Voim. ja urheiluseura "Jyry", 1912.

Lähteet
-------

* Hentilä, Seppo: *Suomen työläisurheilun historia 1 : Työväen Urheiluliitto 1919–1944*. Hämeenlinna: Karisto, 1982. ISBN 951-23200-9-6.

### Viitteet

1. ↑  Väinö Lähteinen kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 7.9.1957, s. 18. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 23.11.2022.
2. 1 2 3  Väinö Lähteinen 50-vuotias.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 25.7.1936, nro 200, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.11.2022.
3. 1 2  Väinö Lähteinen 60-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 25.7.1946, s. 6. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 23.11.2022.
4. ↑  Hentilä 1982, s. 73-75.
5. ↑  Hentilä 1982, s. 582-583.
6. ↑  Hentilä 1982, s. 60, 64.
7. ↑  K. A. Lähteinen 70 vuotias.  *Työväen Urheilulehti*, 12.1.1928, nro 2, s. 27. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.11.2022.
**Harrison** on kunta (*town*) Hudsonin piirikunnassa New Jerseyssä Yhdysvalloissa ja osa New Yorkin – Newarkin – Jersey Cityn metropolialuetta. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 13 620 asukasta.

Harrisonin teollisuusrakennuksia Newarkista nähtynä.
Harrisonin *township* perustettiin 13. huhtikuuta 1840, pari kuukautta Hudsonin piirikunnan perustamisen jälkeen. Se nimettiin ilmeisesti presidentti William Henry Harrisonin mukaan. Harrisonista erotettiin Union vuonna 1852 ja Kearny vuonna 1867. 25. maaliskuuta 1869 Harrisonista tuli *town*. Väestönlaskentaviraston mukaan kaupungin maapinta-ala on runsaat kolme neliökilometriä.

Harrison sijaitsee Passaicjoen rannalla vastapäätä Newarkia. Se on vanha teollisuuspaikkakunta, ja sen lempinimi onkin "Beehive of Industry" (suom. *teollisuuden mehiläispesä*). Harrisonissa ovat toimineet muun muassa RCA:n, Otisin ja Edisonin tehtaat. Teollisuus hiipui 1900-luvun jälkipuoliskolla, ja 2000-luvulla kaupunkia on kehitetty palvelusektorin käyttöön ja asuinalueeksi.

MLS-jalkapalloseura New York Red Bullsin kotistadion Red Bull Arena sijaitsee Harrisonissa. 25 000 -paikkainen stadion avattiin vuonna 2010. Harrisonissa on PATH-metron asema, ja Interstate 280 kulkee kaupungin halki.

Lähteet
-------

1. 1 2  QuickFacts United States Census Bureau. Viitattu 13.2.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Snyder, John P.: The Story of New Jersey’s Civil Boundaries 1606–1968  1969. Bureau of Geology and Topography, State of New Jersey. Viitattu 13.2.2016. (englanniksi)
3. 1 2  History Town of Harrison.  Arkistoitu 16.2.2016. Viitattu 13.2.2016. (englanniksi)
4. 1 2  Jones, Richard G.: As Newark Neighbor Moves Toward Rebirth, Some Pains Are Felt *The New York Times*.  21.2.2007. The New York Times Company. Viitattu 13.2.2016. (englanniksi)
5. ↑  Belson, Ken: The Red Bulls Are Finally Ready to Open the Arena of Their Dreams *The New York Times*.  16.3.2010. The New York Times Company. Viitattu 13.2.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Harrison** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin sivusto (englanniksi)
**Johannes Armenialainen** (k. 533) oli armenialaista syntyperää oleva itäroomalainen sotilaskomentaja, joka palveli sotapäällikkö Belisariusta tämän sotaretkillä. Hän oli yksi Belisariuksen luotetuimmista sotilaskomentajista ja toimi myös Belisariuksen taloudenhoitajana.

Johannes osallistui Ad Decimumin taisteluun vandaalisodan aikana syyskuussa 533 ja hänen osastonsa tappoi vandaalikuningas Gelimerin veljen Ammataksen. Trikamaronin taistelussa joulukuussa 533 Johannes komensi roomalaisten keskustaa ja taistelun jälkeen Belisarius lähetti hänet 200 miehen kanssa ajamaan takaa pakenevaa Gelimeriä. Viisi päivää myöhemmin hän melkein onnistui vangitsemaan Gelimerin, kun hän yhtäkkiä kuoli metsästysonnettomuudessa: eräs Uliaris, yksi Belisariuksen avustajista, oli juovuksissaan ampunut nuolen kohti lintua, mutta se osuikin Johanneksen kaulaan haavoittaen häntä kuolettavasti. Ennen kuolemaansa hän toivoi, ettei Uliarista rangaistaisi mitenkään. Tutkimuksen jälkeen todettiin, että tapahtuma oli puhdas vahinko, ja Uliariksen teko annettiin hänelle anteeksi.

Johanneksen kuolemaa surtiin suuresti ja Belisarius kunnioitti hänen hautaansa ja luovutti rahaa sen ylläpitoon. Aikalaishistorioitsija Prokopios kuvasi Johannesta rohkeaksi ja ovelaksi, mutta myös ystävälliseksi.

Lähteet
-------

* Jones et. al.: *The Prosopography of the Later Roman Empire: A. D. 527-641*. Cambridge University Press, 1992. ISBN 9780521201605. (englanniksi)
* Ian Hughes: *Belisarius: The last Roman general*. Westholme Publishing, 2009. ISBN 978-1-59416-085-1. (englanniksi)
* Averil Cameron, Bryan Ward-Perkins: *The Cambridge ancient history: Late antiquity : empire and successors, A.D. 425-600*. Cambridge University Press, 2000. ISBN 9780521325912. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Jones, s. 635–636
2. ↑  Averil Cameron, Bryan Ward-Perkins, s. 200
3. ↑  Hughes, s. 86–92
4. ↑  Hughes, s. 101–104
5. ↑  Hughes, s. 106
Ryōsen-jin temppeli Shimodassa, sopimuksen allekirjoittamispaikka.
**Ystävyyden ja kaupan sopimus** (jap. 日米修好通商条約, *Nichibei shūkō tsūshō jōyaku*, engl. *Treaty of Amity and Commerce*) solmittiin Yhdysvaltojen ja Japanin välillä Ryōsen-jissä Shimodassa 29. heinäkuuta vuonna 1858. Se seurasi vuoden 1854 Kanagawan sopimusta, joka avasi japanilaisia satamia yhdysvaltalaisille aluksille ja salli Yhdysvaltain konsulin muuttaa Shimodaan. Vaikka Matthew Perry onnistui sopimuksella saamaan Yhdysvaltojen laivoille polttoainetta ja suojaa, hän jätti merkittävän kysymyksen kaupasta Townsend Harrisille, toiselle Tokugawa-bakufun kanssa neuvotelleelle yhdysvaltalaiselle lähettiläälle. Sen vuoksi vuoden 1858 sopimusta kutsutaan usein nimellä **Harrisin sopimus**. 

Japanilaisten vastustuksen murtamiseen kului Yhdysvalloilta kaksi vuotta. Kun brittien vaatimukset samanlaisista etuoikeuksista vaikuttivat uhkaavan Japania, Tokugawa-hallitus suostui lopulta Yhdysvaltojen vaatimuksiin. Sopimuksen merkittävimmät kohdat olivat:

* Diplomaattien vaihto
* Edon, Kōben, Nagasakin, Niigatan ja Jokohaman satamien avaaminen ulkomaankaupalle
* Yhdysvaltain kansalaisten mahdollisuus asua ja tehdä kauppaa näissä satamissa
* Ekstraterritoriaalisuusjärjestelmä, jonka mukaan ulkomaalaisia asukkaita koskivat heidän omat lakinsa Japanin lakien sijaan
* Kiinteät ja alhaiset tuonti- ja vientitullit, jotka olivat kansainvälisessä hallinnassa

Sopimus toimi mallina samantyyppisille sopimuksille, jotka Japani solmi muiden ulkovaltojen kanssa seuraavien viikkojen aikana. Nämä epätasa-arvoiset sopimukset rajoittivat Japanin itsenäisyyttä ensimmäistä kertaa sen historiassa; ne paljastivat Japanin kasvavan heikkouden, ja länsi näki ne verukkeena Japanin mahdolliselle kolonisaatiolle. Kansallisen aseman ja vahvuuden takaisin saamisesta tuli japanilaisille kaiken ylittävä prioriteetti. Sopimuksen seurauksia kotimaassa olivatkin bakufun vallan loppu ja uuden keisarillisen hallinnon perustaminen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Harris Treaty Encyclopæedia Britannica. Viitattu 20.6.2012.
2. ↑  Harris Treaty Wikiaineisto. Viitattu 20.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Harrisin sopimus** on Wikiaineistossa (englanniksi)
Harriet Taylor Mill.
**Harriet Taylor Mill** (o.s. *Harriet Hardy*; 8. lokakuuta 1807 Lontoo, Englanti – 3. marraskuuta 1858 Avignon, Ranska) oli englantilainen filosofi ja naisten oikeuksien puolustaja. Hän avioitui lääketukkukauppias John Taylorin kanssa 14. maaliskuuta 1826. Heille syntyi kolme lasta, Herbert (1827), Algernon (1830) ja Helen (1831).

Harriet Taylor tapasi filosofi ja taloustieteilijä John Stuart Millin vuonna 1830, ja he aloittivat suhteen. Vaikka Mill vieraili Tayloreiden luona lähes päivittäin, John Taylor suhtautui asiaan suvaitsevaisesti. Vuonna 1833 Harriet Taylor muutti kuitenkin miehensä vaatimuksesta erilliseen asuntoon. Tytär Helen muutti äitinsä mukana, ja pojat jäivät isänsä luo. John Taylor sairastui syöpään ja kuoli 18. heinäkuuta 1849. Harriet Taylor huolehti miehestään tämän kuolemaan saakka.

Harriet Taylor ja John Stuart Mill avioituivat huhtikuussa 1851. Harriet Taylor Mill kuoli tuberkuloosiin vuoden 1858 marraskuussa.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

Harriet Taylor Mill osallistui John Stuart Millin teoksen *Vapaudesta* (*On Liberty*, 1859) kirjoittamiseen ja *Principles of Political Economy* (1848) -teoksen yhteiskuntafilosofiaa käsittelevän kappaleen muotoiluun. Hän kirjoitti myös joitakin runoja, kirja-arvosteluja ja esseitä. Heinäkuussa 1851 Taylor Millin artikkeli *The Enfranchisement of Women* julkaistiin *Westminster Review* -lehdessä nimettömänä. Artikkelissaan Taylor Mill esittää pääosin samoja argumentteja naisen asemasta kuin John Stuart Mill vuonna 1869 ilmestyneessä teoksessaan *Naisen asema*.

Lähteet
-------

1. ↑  John Simkin: Harriet Taylor Spartacus educational. Viitattu 24.10.2007. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Dale E. Miller: Harriet Taylor Mill  11.6.2002. Stanford Encyclopedia of Philosophy. Viitattu 24.10.2007. (englanniksi)
3. 1 2  Toim. Jacobs, Jo Ellen: "Chronology", *The Complete Works of Harriet Taylor Mill*, s. XLIII. Indiana University Press, 1998. ISBN 0-253-33393-8.
4. ↑  Rossi, Alice S.: *Essays on Sex Equality*, s. 91. The University of Chicago Press, 1970. ISBN 0-226-52546-5. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |