recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lavsböle träsk** on järvi Saltvikissa Ahvenanmaan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 27,4 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 22 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Lavsböle träskin ulottuvuus lounaasta koilliseen on 1,4 kilometriä, leveys on 250 metriä. Pääaltaasta työntyy etelään kaksihaarainen lahti. Saaria ei ole. Järveä ympäröi suurimmaksi osaksi metsämaa, koillisessa on myös kulttuurimaisemaa. Lavsböle träskiin virtaa laskuoja Åsgårda träskistä, joka sijaitsee puoli kilometriä pohjoiseen, ja Södra Långsjönistä, joka sijaitsee puoli kilometriä koilliseen. Lavsböle träskin pohjoispuolisesta Basttjärnan-lammesta virtaa laskuoja sekä Lavsböle träskiin että Åsgårda träskiin. Lavsböle träskin lounaiskolkasta lähtee laskuoja länteen Kvarnbo träskiin, josta virta vie Kvarnboströmmeniä Kvarnbovikeniin, joka on Saltviksfjärdenistä kaakkoon työntyvä merenlahti.

Lavsböle träsk (82.A45.1.002) kuuluu vesistöalueeseen 82.045A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Alueen 82.045A järvet ovat Södra Långsjön, Långsjö, Åsgårda träsk, Lavsböle träsk ja Kvarnbo träsk.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lavsböle träsk, vakavesi, Saltvik
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 11.6.2021.
3. ↑  Lavsböle träsk. Järviwiki. Viitattu 11.6.2021.
4. ↑  Ahvenanmaalla (82.045A). Järviwiki. Viitattu 11.6.2021.
**Prayagrajin piirikunta** on Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa sijaitseva piirikunta, jonka hallinnollisena keskuksena toimii Prayagrajin kaupunki. Sen entinen nimi oli Allahabadin piirikunta vuoteen 2018 asti, jolloin se sai hindulaisemman nimen.

Intian vuoden 2011 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 5 954 391 henkeä. Piirikunnan yleisin uskonto on hindulaisuus, jota tunnustaa noin 85 prosenttia väestöstä. Islaminuskoiset ovat suurin uskonnollinen vähemmistö 13 prosentilla, muiden uskonnollisten ryhmien jäsenosuuden jäädessä alle prosenttiin. Piirikunnan pääkaupunki Prayagraj on yksi hindujen pyhimmistä paikoista. Siellä järjestetään ajoittain suuri pyhiinvaellusjuhla Kumbh Mela.

Lähteet
-------

1. ↑  Allahabad District : Census 2011-2020 data *census2011.co.in*. Viitattu 19.6.2020.
2. ↑  About District *prayagraj.nic.in*. Viitattu 19.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Prayagrajin piirikunta** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Saamelaisten maailmankuvaa** voidaan luonnehtia luonnosta elävän kansan maailmankuvaksi. Maailmankuva-termillä tarkoitetaan kokonaisnäkemystä maailmasta, joka syntyy kyseisen kulttuurin pohjalta. Maailmankuva käsittää luonnon, ihmisen ja yhteiskunnan ja ohjaa siten yksilöllistä ja kollektiivista tiedonhankintaa ja luovaa toimintaa. Saamelaisten maailmankuva rakentuu niiden käsitysten varaan, jotka heijastavat ihmisen, luonnon ja jumalien/muiden voimien (haltioiden) jne. välistä suhdetta (luonnonusko). Tässä ei voida puhua ihmisen ja luonnon konfrontaatiosta, vaan ihminen ymmärretään luonnon erottamattomaksi osaksi. Toisaalta ympäröivä luonto on osa ihmisen luontoa, jonka voi kokea ihmisen voimaksi. Täten ihmisen luontosuhteen heikentämistä, tasapainon rikkomista, seuraa perinteisen näkemyksen mukaan ihmisen voiman väheneminen. Saamelaisten maailmankuvassa kosmos katsotaan sekä fyysisen että henkisen maailman kattavaksi systeemiksi. Yksilöllisellä ja kollektiivisella tasolla suhdetta ihmisen sisäiseen ja ihmistä ympäröivään maailmaan ylläpidetään rituaalien avulla (uhraaminen). Samalla ylläpidetään elämänjärjestyksen tasapainoa, joka on tärkeä yhteisön hengissä pysymisen kannalta. Ihminen toimii, ajattelee tai tuntee voivansa tehdä jotakin noudattamalla sääntöjä ja säädetyn käyttäytymisen malleja. Näkemyksessä heijastuu ympäröivän maailman kunnioittaminen ja maailman eheyden varjeleminen. Ihmisen, luonnon ja jumalien suhde ei ole vain persoonallinen, vaan sillä on myös moraalinen merkitys: ympäröivä maailma on eettinen ja oikeudenmukainen.

Lähteet
-------

1. ↑  Porsanger, Jelena: Saamelainen maailmankuva *saamelaisensyklopedia.fi*. Viitattu 27.3.2021.

Katso myös
----------

* Saamelainen kosmologia
**FK Austria Wien** on itävaltalainen jalkapalloseura maan pääkaupungissa Wienistä. Seura on perustettu vuonna 1911 ja sen värit ovat violetti ja valkoinen. Austriaa on yleisesti pidetty ylempien yhteiskuntaluokkien seurana, kun paikallisvastustaja Rapid Wien on ollut työväenseura. Joukkue tunnetaan lempinimellä *Die Veilchen* ’violetit’.

Austria on paikallisvastustajansa jälkeen Itävallan menestynein seura. Ensimmäisen mestaruutensa se voitti vuonna 1924 ja yhteensä sillä on 24 Itävallan mestaruutta. Seuran viimeisimmät Itävallan mestaruudet ovat kausilta 2005–2006 ja 2012–2013. Austria ei ole koskaan pudonnut alemmille sarjatasoille vaan se on pelannut koko historiansa ajan liigatasolla. Se on lisäksi 27-kertainen cupmestari ja kaksinkertainen Mitropa Cupin voittaja. Mestarien liigassa seura on ensimmäisen kerran mukana kaudella 2013–2014.

Austria pelaa ottelunsa Generali Arenalla, jonne mahtuu 17 500 katsojaa.

Austrialla on reservijoukkue Austria Amateure, joka on pelannut Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Red Zac Erste Ligassa.

Saavutukset
-----------

* Itävallan mestaruus (24): 1924, 1926, 1949, 1950, 1953, 1961, 1962, 1963, 1969, 1970, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1984, 1985, 1986, 1991, 1992, 1993, 2003, 2006, 2013
* Itävallan cup (27): 1921, 1924, 1925, 1926, 1933, 1935, 1936, 1948, 1949, 1960, 1962, 1963, 1967, 1971, 1974, 1977, 1980, 1982, 1986, 1990, 1992, 1994, 2003, 2005, 2006, 2007, 2009
* Mitropa Cup (2): 1933, 1936
* Cup-voittajien Cupin hopeaa: 1978

Entisiä valmentajia
-------------------

* Itävalta Dietmar Constantini
* Saksa Christoph Daum
* Itävalta Karl Daxbacher
* Saksa Thorsten Fink
* Alankomaat Arie Haan
* Itävalta Josef Hickersberger
* Saksa Horst Hrubesch
* Saksa Joachim Löw
* Itävalta Peter Stöger
* Tanska Lars Søndergaard
* Itävalta Georg Zellhofer
* Itävalta Ivica Vastić

Lähteet
-------

1. ↑  Generali Arena The Stadium Guide. Viitattu 22.10.2019. (englanniksi)
**Fédération Internationale des Mouvements Catholiques d'Action Paroissale** (FIMCAP) on katolisten nuorisojärjestöjen kansainvälinen kattojärjestö. Fimcap kokoaa yhteen 35 jäsenyhdistystä 33 maassa Euroopassa, Afrikassa, Aasiassa ja Etelä-Amerikassa maailmanlaajuisesti. Se perustettiin vuonna 1962, ja maallikkojen paavillinen neuvosto tunnustaa sen kansainvälisenä katolisena järjestönä.*lähde tarkemmin?*

Tarina
------

Ranskalaiset, belgialaiset ja hollantilaiset katoliset nuorisojärjestöt työskentelivät vuonna 1959 ensimmäistä kertaa Luzernissa kansainvälisen liiton hankkeessa. Ensimmäinen edustajakokous pidettiin Saksassa vuonna 1960 Münchenissä järjestetyn maailman eukaristisen kongressin yhteydessä. FIMCAPin perusti lokakuussa 1961 yksitoista yhdistystä, ja virallisesti se perustettiin pääsiäisenä 1962. Sen jälkeen, kun Foncap on tunnustanut maallisten*selvennä* paavillisen neuvoston vuonna 1976, se on "kansainvälinen katolinen järjestö" ja siten neuvoston konferenssin jäsen.

Toimintaa
---------

FIMCAP järjestää kolmen vuoden välein kansainvälisen nuorisoleirin "World Camp". Euroopan tasolla järjestetään vaihtotapahtumia jäsenjärjestöjen yksittäisten ryhmien ("Roundabouts"), eurooppalaisten ryhmäjohtajien koulutuskurssien (EuroCourse) ja kymmenen kuukauden kansainvälisen nuorisojohtajakoulutuksen Euroclass välillä.

Yksittäisten yhdistysten välillä on kumppanuuksia. "FIMCAP Day" pidetään kaikissa jäsenyhdistyksissä 20. marraskuuta.

Lähteet
-------

1. ↑  Päpstlicher Rat für die Laien: Liste der internationalen Vereine und Vereinigungen von Gläubigen
Osa artikkelisarjaa
 **Buddhalaisuus** 

Historia 

* Gautama Buddha
* Buddhalaiset neuvostot


Perusteet 

* Neljä jaloa totuutta
* Jalo kahdeksanosainen polku
* etiikka
* Nirvana · valaistuminen
* Kolme jalokiveä
* (dharma · sangha · Buddha)


Tärkeitä käsitteitä 

* Kolme olemassaolon merkkiä
* (dukkha · anicca · anatta)
* Skandha
* Samsara
* Jälleensyntymä
* Pratītyasamutpāda · Karma


Harjoittaminen 

* Bodhisattva
* Pāramitā
* Buddhalainen meditaatio


Koulukunnat 

* Theravāda
* Mahāyāna
* Vajrayāna


 

 malline: näytä • keskustele • muokkaa 

**Pratītyasamutpāda** eli ehdollistettu seuraamus tai ehdonvarainen seurausketju on yksi keskeisimpiä käsitteitä buddhalaisuudessa. Se viittaa siihen, kuinka kaikki dharmat eli havainnot ilmestyvät suhteessa muihin dharmoihin. Kaikella on siis syy-seuraus suhteensa, eikä mikään ilmesty irrallisena muusta olemassaolosta. 

Termillä voidaan myös tarkoittaa 12 ehdollistetun seuraamuksen linkkiä, jotka määrittelevät uudelleensyntymisen ketjun. Tämän ketjun kääntäminen johtaa vapautumiseen uudelleensyntymisestä.
**Saalistushinnoittelu** on yrityksen harjoittamaa alihinnoittelua markkinoille tulleen kilpailijan eliminoimiseksi ja kustannusten kattamista korkeammilla hinnoilla kilpailijan poistuttua. Sitä käytetään määräävän markkina-aseman puolustamiseen. Saalistamisen tunnusmerkkejä ovat hinnoittelu alle muuttuvien kustannusten ja tuotannon vähentäminen ankaran hintakilpailun jälkeen. 

Saalistushinnoittelu on kallis ja epävarma tapa kilpailijan poissulkemiseen markkinoilta. Jotta se onnistuisi, saalistavalla yrityksellä pitää olla selvä etu, kuten esimerkiksi julkisen vallan suorittaman sääntelyn aikaansaama suoja. Kilpailijoiden eliminointi saalistushinnoittelulla epäonnistuu myös helposti, sillä hintojen kohoaminen houkuttelee toimialalle uusia kilpailijoita, jolloin alihinnoittelun kustannuksia ei saada katetuksi.

Suomessa merkittävä saalistushinnoittelua koskenut tapaus koski Valio-meijeriyhtiön maidon hinnoittelua, josta markkinaoikeus tuomitsi Valiolle 70 miljoonan euron seuraamusmaksun vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palsta 703.
2. ↑  Markkinaoikeus: Markkinaoikeus tuomitsi Valion maksamaan määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä 70 miljoonan euron seuraamusmaksun (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pre-Dorsetin kulttuuri** (*Esi-Dorsetin kulttuuri*, *esidorsetilaiset*) oli Kanadan pohjoisosissa ja Arktisilla saarilla syntynyt paleoeskimojen kulttuuri, josta kehittyi myöhemmin Dorsetin kulttuuri. Esidorsetilaiset käyttivät poraa toisin kuin dorsetilaiset, ja moni muukin esidorsetin kulttuurin piirre jäi myöhemmästä Dorsetin kulttuurista pois.

Esidorsetilaiseen kulttuuriin kuului muun muassa vuolukivisiä lamppuja, liuskeesta hiottuja veitsiä, poria, mikroteriä, uurtimia ja kaapimia. Käytössä oli erilaisia kalastuskeihäitä, harppunoita, luusta tehtyjä nuolenkärkiä. Asunnossa poltettiin litteän kiven päällä rasvaa. Talot muistuttivat Independence I:n taloja kivilaattaväliseinineen.

Esi-Dorsetin kulttuuri vallitsi ehkä 2500/2000–800/500 eaa. Esidorsetilainen aika alkoi 4 000, varmemmin 3 800 vuotta sitten. Esi-Dorsetin kulttuuri esiintyi Pohjois-Kanadassa ja Arktisilla saarilla ulottuen Ellesmerensaarilta Banksin ja Victoriansaarille ja Keski-Labradoriin.

Varhaiset paleoeskimot jakautuivat moniin ryhmiin, eikä osata varmasti sanoa missä asuvat paleoeskimot synnyttivät Dorsetin kulttuuria edeltäneen Pre-Dorsetin kulttuurin. Pre-Dorsetin kulttuuri oli varhainen arktinen pientyökalukulttuuri, jollaisia olivat myös Alaskan Denbighin kulttuuri ja Pohjois-Grönlannin Independencen vuonosta löydetty kulttuuri. Dorsetin edeltäjäkulttuurin alkukulttuuriksi on myös väitetty Etelä-Grönlannin Saqqaqia ja joskus myös Independence I:täkin, vaikka ne ovat todennäköisemmin Pre-Dorsetille rinnakkaisia. Näillä varhaisemmilla kulttuureilla oli jousi ja nuoli, mutta niiden käyttö unohtui luultavasti sen takia, ettei niitä ei tarvittu vesipyynnissä.

Esidorsetilaiset levisivät 3 000 vuotta sitten Kanadan rannikolta etelään tundralla aina havumetsien rajalle asti. Niinpä alkujaan Siperiasta Alaskan kautta saapunut Dorsetin edeltäjäkulttuuri lienee ollut Dorsetin kulttuurin välitön edeltäjä. Siirtyminen esidorsetin ja Sarqaqin kulttuurista myöhempään Dorsetin kulttuuriin saattoi olla asteittainen, ja tapahtua 2900–2500 eaa. Toisten mielestä kulttuuri muuttui äkisti. Lisäksi Etelä-Labradorissa ja Newfoundlandissa esiintyi Esi-Dorsetin ja Dorsetin kulttuurinen vaihtumisaikoihin "*Groswaterin Dorsetin kulttuuri*". Varsinainen Dorsetin kulttuuri ilmestyi Baffinin saarille ja Labradoriin noin 2 700–2 600 vuotta sitten.

Pre-Dorsetin kulttuuri ja alueelle Alaskasta noin 1000 jaa. alkaen levinnyt eskimojen Thulen kulttuuri tunsivat vastoin Dorsetin kulttuuria poran.

Lähteet
-------

* Maxwell, Moreau & Burenhult, Göran (päättoimittaja): "Arktiksen asuttajat", *Ihmisen suku : 1, Ensimmäiset ihmiset*. Porvoo: WSOY, 1993. ISBN 951-0-18779-8.

### Viitteet

1. ↑  Maxwell, Moreau, Arktiksen asuttajat, s. 219.
2. ↑  Hirst, K. Kris: Arctic Architecture – Paleo-Eskimo and Neo-Eskimo Houses *ThoughtCo*.  12.1.2018. Viitattu 27.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  McGhee, Robert: Pre-Dorset Culture *The Canadian Encyclopedia*.  15.12.2013. Viitattu 27.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  Maxwell, Moreau, Arktiksen asuttajat, s. 222.
**Matias Henrik Heikel** (1835–1905) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraaliluutnantti.[1]

Heikelin vanhemmat olivat kirkkoherra Carl Heickell ja Apollonia Christina Achander. Heikel osallistui vapaaehtoisena Krimin sotaan Varsinais-Suomen rannikkopuolustuksessa. Sotilasopinnot hän aloitti tämän jälkeen Pietarissa, valmistui upseeriksi 1859 ja määrättiin vänrikkinä palvelukseen jalkaväen linjajoukkoihin. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1862. Heikel otti osaa Puolan kapinan kukistamisen jälkiselvittelyihin 1863–1864. Hänet siirrettiin 1864 Henkivartioväen suomenmaalaiseen rykmenttiin, ylennettiin luutnantiksi 1867, alikapteeniksi 1870 ja kapteeniksi 1876. Turkin sotaan 1877–1878 hän osallistui rykmenttinsä komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajana. Everstiksi Heikel ylennettiin sodan jälkeen 1878 ja määrättiin rykmenttinsä 2. pataljoonan komentajaksi. Vuonna 1888 hänestä tuli 110. Kaman jalkaväkirykmentin komentaja Itä-Venäjälle. Vuonna 1894 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja siirrettiin seuraavana vuonna 10. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi. Eron tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta Heikel sai marraskuussa 1900 kenraaliluutnanttina.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Matias Henrik Heikel *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 9.2.2020)
PT6-moottori näyttelytelineessä.
**PT6** on kanadalaisen Pratt & Whitney Canada -yhtiön valmistama kaasuturbiinimoottori. **PT6A** on lentokoneissa käytettävä potkuriturbiiniversio, kun taas **PT6B** ja **PT6C** -versiot on tarkoitettu helikopterikäyttöön. PT6A-moottorin eri versioiden teho vaihtelee 580 akselihevosvoimasta aina 1940 akselihevosvoimaan. PT6A-moottoreita käytetään runsaasti liike- ja kevyissä liikennekoneissa, esimerkkeinä Beechcraft King Air, DHC-6 Twin Otter ja Embraer EMB 110 Bandeirante. Moottori on ollut valmistuksessa 1960-luvun alkupuolelta lähtien.

PT6 on rakenteeltaan ns. vapaaturbiinimoottori (engl. *free turbine* tai *split shaft engine*). Se tarkoittaa, että potkuri on yhdistetty alennusvaihteiston välityksellä ns. tehoturbiiniin, joka puolestaan ei ole mekaanisesti kytketty ns. kaasugeneraattoriin, jossa sijaitsevat ahdin, polttokammio-osa ja ahdinta käyttävä turbiini. Näin ollen potkurin ja kaasugeneraattorin kierrosluvut voivat vaihdella toisistaan riippumatta.
USS *Finland* vuonna 1919
**SS Finland** oli yhdysvaltalainen valtamerihöyrylaiva, joka palveli Yhdysvaltain laivaston kuljetusaluksena ensimmäisessä maailmansodassa nimellä *USS Finland*.

Valmistus
---------

International Mercantile Marine tilasi aluksen W. Cramp and Sonsilta Philadelphiasta Pennsylvaniasta. Alus laskettiin vesille 1902.

Palvelus
--------

Aluksen kotisatamana oli New York. Se liikennöi pääasiassa Yhdistyneen kuningaskunnan, Belgian ja Italian satamiin.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Armeijan kuljetusosasto (engl. *Army Transport Service*) lunasti 3. kesäkuuta 1917 aluksen kuljettamaan rahtia ja joukkoja Eurooppaan. Se luovutettiin 24. huhtikuuta 1918 Yhdysvaltain laivastolle, joka luokitteli sen joukkojenkuljetusalukseksi ottaen sen palvelukseen 26. huhtikuuta ensimmäisenä päällikkönään komentaja W. J. Giles.

Alus teki 13 matkaa Yhdysvalloista Eurooppaan kuljettaen 12 864 sotilasta Ranskaan ja tuoden 28 000 henkeä Yhdysvaltoihin. Alus luovutettiin 4. syyskuuta 1919 3. laivastoalueelle (engl. *3d Naval District*) ja se poistettiin palveluksesta 15. marraskuuta sekä luovutettiin sotaministeriölle.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Finland (ID-4543)**.
1. 1 2 3  DANFS - Finland (Arkistoitu – Internet Archive)
**USS Gunston Hall** (runkonumero LSD-44) on Yhdysvaltain laivaston vuonna 1989 valmistunut Whidbey Island -luokan maihinnousualus, jonka kotisatamana on Joint Expeditionary Base Little Creek-Fort Story Virginiassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Whidbey Island -luokka*
Alus tilattiin New Orleansista Lousianasta Avondale Industriesilta, missä köli laskettiin 26. toukokuuta 1986. Se laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1987 kumminaan Yhdysvaltain merijalkaväen apukomentaja kenraali Thomas R. Morganin puoliso Barbara Morgan ja otettiin palvelukseen 22. huhtikuuta 1989 ensimmäisenä päällikkönään John P. Jeffcoat.

Palvelus
--------

Alus saapui 17. heinäkuuta ensi kerran kotisatamaansa Joint Expeditionary Base Little Creek-Fort Storyyn Virginiassa.

Aluksen päälliköksi saapui 15. kesäkuuta 2021 Elizabeth Nelson, joka vapautti tehtävästä Jeffery D. Betzin.

Alus lähti 28. maaliskuuta 2022 Little Creekistä *USS Kearsargen* ympärille kootun taisteluosaston mukana suunnitellulle partiomatkalle. Seuraavana päivänä se kiinnittyi Morehead Cityssä laituriin kuormaukseen. Alus läpäisi Englannin kanaalin 11.-12. huhtikuuta ja saapui Norjanmerelle 16. huhtikuuta. Alus kiinnittyi 19. huhtikuuta laituriin Narvikissa, missä alukselta siirrettiin maihin joukkoja ja materiaalia Naton Northern Viking harjoitukseen. Aluksen varastot täydennettiin huhtikuuta 25. Norjanmerellä *USNS Robert E. Pearyltä*, minkä jälkeen alus palasi 4.-8. toukokuuta Narvikiin kuormaamaan harjoituksesta palaavat joukot.

Alus läpäisi 13. toukokuuta Skagerrakin ja Ison-Beltin seuraavana päivänä. Se osallistui 17. toukokuuta Tukholman itäpuolella PHOTOEX-harjoitukseen, jonka muina aluksina olivat *USS Kearsarge*, *USS Gravely*, *Louhi*, *Hämeenmaa*, *Purunpää*, *HMS Carlskrona*. Aluksesta purettiin 20. toukokuuta Saarenmaalla ajoneuvoja tuettaessa Hedgehog-harjoitusta. Alus oli 27.-30. toukokuuta Helsingissä Hernesaaren laiturissa, mistä lähdettyään aluksen varastot täydennettiin merellä Saarenmaan luoteispuolella *USNS Patuxentilta*. Alus kiinnittyi 2. kesäkuuta Tukholman vapaasatamaan osallistuakseen BALTOPS-harjoitukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  uscarriers.net
**Ylä-Vuoksi** oli Imatralla vuosina 1927–1993 ilmestynyt sanomalehti. Vuonna 1993 se yhdistyi *Etelä-Saimaaseen*.

Imatralaiset Salomon ja Antti Immonen perustivat *Ylä-Vuoksen* kuopiolaisen liikemiehen Otto Piisisen aloitteesta. Lupaavan alun jälkeen alkaneen alamäen käänsi nousuun päätoimittaja F. O. Virtanen, jonka aikana perustettiin oma kirjapaino. Ilmestymiskertojen lisääntyessä *Ylä-Vuoksesta* pyrittiin kehittämään täyden palvelun sanomalehteä.

Toisen maailmansodan jälkeen muotoutuneeseen lehden levikkialueeseen kuuluivat Imatran lisäksi Joutseno, Rautjärvi ja Ruokolahti. Vuonna 1947 *Ylä-Vuoksi* ja sen kirjapainoyhtiö siirtyivät lappeenrantalaisen *Etelä-Saimaan* lehtiyhtiön omistukseen. Imatralaislehti keskittyi vähitellen paikalliseen tiedonvälitykseen ja jätti kotimaan- ja ulkomaanuutiset muille tiedotusvälineille.

Ahdas markkina-alue asetti *Ylä-Vuokselle* omat rajoituksensa, mutta sen lakkauttaminen vuonna 1993 johtui ensi sijassa yhtiön päälehden *Etelä-Saimaan* vaikeasta taloudellisesta tilanteesta. *Ylä-Vuoksen* tilalle perustettiin *Etelä-Saimaan* Imatran toimitus, mutta tavoitellut synergiaedut jäivät saavuttamatta. Lakkauttamisesta hyötyi ilmaisjakelulehti *Uutisvuoksi*, joka lisäsi ilmestymiskertojaan ja muuttui *Ylä-Vuoksen* kaltaiseksi Imatran paikallislehdeksi.

*Ylä-Vuoksi* ilmestyi aluksi kerran, vuosina 1935–1936 kahdesti, vuosina 1937–1940 kolmesti, vuosina 1940–1955 neljästi ja vuodesta 1956 lähtien kuudesti viikossa. Lehden levikki nousi 1980-luvulla yli 15 000 kappaleen. Päätoimittajana työskentelivät Milka Miettinen (1927), Heikki Halonen (1928), Kalle Ikonen (1928–1930), F. O. Virtanen (1930–1947), Tauno Lautamatti (1947–1950), T. K. Hyyppä (1950), Eero Soini (1950–1952), Marjaana Soini (1952), Uljas Apila (1952–1961), Jori Ilanko (1961–1968), Erkki Vaalama (1968–1983) ja Markku Soikkeli (1983–).

Lähteet
-------

1. ↑  WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 384, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4
2. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 298–299. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
3. ↑  Hämäläinen, Jarmo: Vipusen tyly alasajo.  *ISSY 100 vuotta -juhlalehti*, 2013, s. 62–63. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22.12.2016.
**USS H-5** (runkonumero SS-148) oli Yhdysvaltain laivaston H-luokan sukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: H-luokka (sukellusvene, Yhdysvallat)*
Alus tilattiin Puget Soundin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 30. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään luutnantti Gordon Hutchins.

Palvelus
--------

Alus osallistui 6. j 7. sukellusvenedivisioonien mukana San Pedron edustalla erilaisiin taisteluharjoituksiin ja koulutuspurjehduksiin ollen toistuvasti huollettavana Mare Islandilla.

Alus lähti 25. heinäkuuta 1922 San Franciscosta sukellusvenedivisioonien kanssa San Pedrosta ja saapui 14. syyskuuta Norfolkiin, missä se poistettiin 20. lokakuuta palveluksesta. Alus poistettiin alusluettelosta 26. helmikuuta 1931. Se myytiin romutettavaksi 28. marraskuuta 1933.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  DANFS - USS H-5

AG-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *AG 11* - *AG 12* - *AG 13/AG 16* - *AG 14* - *AG 15* |
| 2. ja 3. tilaus | *AG 21* - *AG 22* - *AG 23* - *AG 24* - *AG 25* - *AG 26* |
| 4. tilaus | *AG 17* - *AG 18* - *AG 19* - *AG 20* - *AG 27* - *AG 28* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Svyatoi Georgi (1915)* – Seuraaja: *Svyatoi Georgi (1917)* |
**Ehto** on oikeustieteessä oikeustoimeen liittyvä määräys, jonka mukaan ratkaistaan oikeustoimen toteuttamistapa ja toteuttaminen tulevaisuudessa tapahtuvan seikan perusteella. Kaikkiin oikeustoimiin ehtoja ei voida asettaa. Tällaisia ovat esimerkiksi avioliitto, adoptio ja vekseli.[1]

Lykkäävä eli suspensiivinen ehto tarkoittaa, että oikeusvaikutus alkaa ehdon täyttymishetkestä. Purkava eli resolutiivinen ehto merkitsee oikeusvaikutuksen lakkaamista ehdon täyttyessä. Teonvarainen eli potestatiivinen ehto on sellainen, että sen täyttyminen riippuu henkilön toimista tai niiden tekemättä jättämisestä. Tapahtumanvarainen eli kasuaalinen ehto täyttyy tai on täyttymättä asianosaisten tahdosta riippumatta.[1] Epävarsinainen ehto ei perustu asianosaisten tahtoon, vaan lain säännökseen, mutta se on yhtä lailla oikeustoimen oikeusvaikutuksen edellytyksenä.[2]

Ehdon täyttymistä odotellessa vallitsee väliaika, jolloin ei tiedetä täyttyykö ehto vai raukeaako se. Väliaikanakin ehdollinen oikeustoimi merkitsee sitä, että ehdon täyttyessä etua saavalla henkilöllä on odotusoikeus, jota muut eivät saa loukata.[1] Joskus tietyt ehdot ovat kiellettyjä.

Katso myös
----------

WikisanakirjaWikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: **ehto**.
* Totuusehto
* Välttämätön ja riittävä ehto
* Premissi

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Otavan iso tietosanakirja*, Otava 1960–1965
2. ↑  *Encyclopædia iuridica Fennica*, Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palsta 90
**USS H-8** (runkonumero SS-151) oli Yhdysvaltain laivaston H-luokan sukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: H-luokka (sukellusvene, Yhdysvallat)*
Alus tilattiin Puget Soundin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 18. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään Ralph W. Holt.

Palvelus
--------

Aluksen tukikohtana oli San Pedro Kaliforniassa, jossa se kuului ensin 6. sukellusvenedivisioonaan ja siten 7. sukellusvenedivisioonaan. Alus osallistui Yhdysvaltain länsirannikolla sisaralustensa kanssa erilaisiin taisteluharjoituksiin ja koulutuspurjehduksiin, joiden välillä se teki partiomatkat Santa Catalinan edustalla.

Alus lähti 25. heinäkuuta 1922 San Pedrosta sukellusvenedivisioonien ja emälaiva *USS Beaverin* kanssa. Osasto saapui 14. syyskuuta Norfolkiin, missä alus poistettiin 17. marraskuuta 1922 palveluksesta. Se poistettiin alusluettelosta 26. helmikuuta 1931 ja myytiin romutettavaksi 28. marraskuuta 1933.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  DANFS - USS H-8

AG-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *AG 11* - *AG 12* - *AG 13/AG 16* - *AG 14* - *AG 15* |
| 2. ja 3. tilaus | *AG 21* - *AG 22* - *AG 23* - *AG 24* - *AG 25* - *AG 26* |
| 4. tilaus | *AG 17* - *AG 18* - *AG 19* - *AG 20* - *AG 27* - *AG 28* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Svyatoi Georgi (1915)* – Seuraaja: *Svyatoi Georgi (1917)* |
**USS Francis Marion** (runkonumero APA/LPA-249) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1961 palvelukseenotettu Paul Revere -luokan maihinnousualus.

Valmistus
---------

Alus tilattiin New York Shipbuilding Corporationilta Camdenista New Jerseystä. Alus laskettiin vesille 13. helmikuuta 1954 nimellä *SS Prairie Mariner* kumminaan rouva C. A. Wolverton. Alus luovutettiin 25. toukokuuta Maritime Admintratorille (MARAD), joka operoi aluksella. Alus siirrettiin reserviin 16. tammikuuta 1955.

Yhdysvaltain laivasto lunasti 16. maaliskuuta 1959 aluksen luokitellen sen APA-249:ksi nimellä *Francis Marion*. Aluksen muutostyöt toteutti Bethlehem Steel Company Baltimoresta Marylandista. Alus otettiin palvelukseen 6. heinäkuuta 1961 nimellä *USS Francis Marion* (APA-249) ensimmäisenä päällikkönään David S. Bill Jr.

Palvelus
--------

Alus luokiteltiin 1. tammikuuta 1969 LPA-249:ksi.
Alus poistettiin palveluksesta 14. syyskuuta 1979 ja se poistettiin alusluettelosta 1. tammikuuta 1980.

Espanjan laivasto
-----------------

Alus myytiin osana Security Assistance Programin mukaisesti Espanjalle 11. heinäkuuta. Alus liitettiin Espanjan laivastoon nimellä *Aragón* (L22).

Alus poistettiin palveluksesta 6. kesäkuuta 1998. Alus siirrettiin erikoistoimintayksikköön La Carracaan Cadiziin, missä se on koululaivana.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  history.navy.mil
**Ylä-Vuoksen Palloseura** (**YVPS**) oli Jääsken Ensossa ja Imatralla vuosina 1936–1963 toiminut suomalainen palloiluseura. Seuran perusti Enso-Gutzeitin sosiaalipäällikkönä työskennellyt, paremmin urheilukirjailijana, -selostajana ja -toimittajana tunnettu Martti Jukola. YVPS:n lajeja olivat jääpallo ja jalkapallo.

Jääpallon loppuottelu Helsingin IFK (oikealla) ja Ylä-Vuoksen Palloseura Ensosta (vasemmalla) ryhmittyneinä ennen loppuottelun alkua 12. helmikuuta 1939 Helsingin Pallokentän jäällä.
YVPS:n joukkue pelasi jääpalloa SM-sarjassa kymmenen kauden ajan ja saavutti SM-hopeaa kaudella 1939. Tuolloin se hävisi loppuottelussa HIFK:lle maalein 4–1. Seuran pelaajista Erik Kariluoma, Reino Lindroos, Kullervo Muurinen, Ensio Purovaara ja Sakari Salo esiintyivät myös Suomen jääpallomaajoukkuessa.

Jalkapalloa YVPS pelasi parhaimmillaan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa neljä kautta vuosina 1938, 1939, 1940–1941 ja 1946–1947.

YVPS ja Imatran Pallo (ImPa) yhdistyivät ja muodostivat edelleen toimivan Imatran Pallo-Salamat marraskuussa 1963.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hämäläinen, Jarmo: Palloille annettiin kyytiä Pasan juhlassa *Etelä-Saimaa-artikkelitietokanta*.  14.9.2003. Lappeenrannan maakuntakirjasto.  Arkistoitu 23.9.2016. Viitattu 17.2.2011.
2. ↑  Maratontaulukko  9.7.2010. Suomen jääpalloliitto.  Arkistoitu 4.2.2015. Viitattu 17.2.2011.
3. ↑  Maajoukkuepelaajat  17.9.2009. Suomen jääpalloliitto. Viitattu 17.2.2011.
4. ↑  Pietarinen, Keijo: Finland – Divisional Movements  7.5.2010. RSSSF. Viitattu 17.2.2011. (englanniksi)
5. ↑  Pietarinen, Keijo: Finland – List of League Second Level Tables  26.11.2010. RSSSF. Viitattu 17.2.2011. (englanniksi)
**Lake Hazen** on Ellesmerensaaren luoteisosassa Hazenin tasangolla sijaitseva arktinen järvi, joka on kolmanneksi suurin napapiirin pohjoispuolisista järvistä. Sen ympärillä on luonnonsuojelualue Quttinirpaaqin kansallispuisto. Järvi sijaitsee leveyspiirillä 81° 50′ 180 km lounaaseen Alertista. Järven mitat lounais-luoteissuunnassa 70 × 11 km, syvyys keskimäärin 280 m. Järven pinta-ala 542 km², rantaviiva 185 km ja korkeus 158 metriä merenpinnasta. Järveen virtaavien jokien valuma-alue on 4 900 km². Järveen laskee pari vuoristojäätikköä, monia jokia ja järvessä on muutamia saaria. Järvi laskee Rugglesjoen kautta Pohjoisessa jäämeressä sijaitsevaan Naresinsalmeen. Lähistöillä on pienempiä järviä. Järvi rajoittuu Arktisiin kordillieereihin.

Järvi on jäätön vain kaksi kuukautta vuodessa. 

Seutu kuuluu alueeseen, jolla heinäkuun keskilämpötila on vain 3–6 °C. Alueella sataa 25 mm vuodessa, ja niinpä järvestä luoteeseen ja lounaaseen on aavikkoa. Järven lähiympäristön tundra on vaivaispensas–jäkälä–heinätundraa ja kauempi ympäristö niukkatuottoisempaa vaivaispensas–ruohotundraa ja polaariaavikkoa. 

Järven lähistö on ympäröivää aluetta lämpimämpi ja on eräänlainen keidas. Hazenin halkeamavyöhyke toimii kuin jättimäinen aurinkovaraaja. Kesällä Lake Hazenin lähellä voi olla jopa 20 °C.

Lähteet
-------

1. ↑  Circumpolar Arctic Bioclimate Subzones University of Alaska Fairbanks. Viitattu 3.2.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Biodiversity Institute of Ontario, Paul D. N. Hebert: Lake Hazen, Nunavut  21.8.2008. Encyclopedia of Earth. Viitattu 3.2.2011. (englanniksi)
3. ↑  R.L. France: The Lake Hazen Trough: A late winter oasis in a polar desert  12.4.1991. SciVerse. Viitattu 3.2.2011. (englanniksi)
4. ↑  Circumpolar Arctic Vegetation University of Alaska Fairbanks. Viitattu 3.2.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Hazen Lake International Lake Environment Committee.  Arkistoitu 15.7.2007. Viitattu 3.2.2011. (englanniksi)
6. ↑  Günter Köck, ym.: Bathymetry and Sediment Geochemistry of Lake Hazen (Quttinirpaaq National Park, Ellesmere Island, Nunavut).  *Arctic*, maaliskuu 2012, 65. vsk, nro 1, s. 57.  Artikkelin verkkoversio.
Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major (halkileikkaus)
**Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major** on kuuluisan Pratt & Whitney Wasp- sarjan viimeinen ja tehokkain tähtimoottori. Se oli tarkoitettu alun perin Boeing B-29 Superfortressin suorituskykyisempien versioiden voimanlähteeksi, mutta toinen maailmansota ehti loppua ennen Majoreiden pääsyä palvelukseen. Nämä tehokkaammat versiot tuotettiin kuitenkin sodan jälkeen nimellä B-50 Superfortress. Wasp Majorista kehkeytyi viimeisten ja loisteliaimpien mäntämoottoristen matkustajakoneiden ja Yhdysvaltain ydinasearsenaalin toisen sukupolven kantojuhta. Sillä varustettiin myös ensimmäisen sukupolven ilmatankkauskoneita sekä lukuisia erikoiskoneita. Esimerkiksi Convair B-36 Peacemakerissa näitä oli 6 kpl, myöhemmissä versioissa lisäksi neljä J-47 -suihkumoottoria. Moottoreita valmistettiin kaikkine versioineen 1944–1955 18 697 kpl. Moottorilla oli lempinimi *corncob* ("maissintähkä").

Rakenne on nelirivinen, nelitahtinen 28-sylinterinen tähtimoottori, jossa rivit on sijoitettu siten että sylinterit muodostavat pituussuunnassa spiraalin ilmajäähdytyksen tehostamiseksi. Venttiilikoneistossa on kaksi kansiventtiiliä sylinteriä kohti. Sytytysjärjestelmässä on 7 magneettoa (1 magneetto per 4 sylinteriä) ja kaksi sytytystulppaa/sylinteri, yhteensä 56. Mekaanisesti ahdetun moottorin kierroslukua laskettiin potkurille suhteella 0,375:1 jotteivät potkurinlavat karkaisi ylisoonisiin nopeuksiin. Keskipakoisahtimen kierroslukusuhde puolestaan on 6,374:1. 

Wasp Majorilla oli tyyppivikana vuotaa kampikammiosta öljyt ulos kesken lennon, mikä näkyi usein moottorikoteloiden alareunan mustina juovina. Se saatettiin myös sammuttaa täysin moitteettoman toiminnan lopuksi mutta seuraavassa startissa ilmeni ongelmia. Tämä johti sangen pitkään tarkistuslistaan ja lentoonlähtövalmistelujen venymiseen useiden tuntien mittaisiksi. Loppujen lopuksi Wasp Major oli kuitenkin aikalaisekseen kohtuullisen luotettava oikein huollettuna. Öljynvaihtoonkaan ei usein jouduttu, koska moottorin öljynkulutus oli niin suuri, että sitä täytyi lisätä joka lennon jälkeen runsaasti. Mm. B-36:ssa oli 380 litran öljysäiliö jokaista Wasp Majoria kohden.

Tekniset tiedot
---------------

* Iskutilavuus: 71,5 litraa
* Teho: 3 000 hevosvoimaa (2 240 kW) perusmallissa, tehokkaimmassa versiossa kahdella turboahtimella varustettuna 4 300 hv (3 200 kW).
* Iskunpituus: 152 mm
* Sylinterin halkaisija: 146 mm
* Puristussuhde: 6,7 : 1
* Paino: 1 579 ... 1 755 kg versiosta riippuen.
* Tehopainosuhde: 1,41 ... 1,82 kW/kg (Litrateho 31,32...44,76 kW/l), versiosta riippuen.
* Polttoaine: 108...115 -oktaaninen lentobensiini.
* Ominaiskulutus: 195 g/hv/h
* Pituus: 2 451 mm (R-4360-51VDT)
* Halkaisija: 1 397 mm (R-4360-51VDT)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major**.
* Aircraft Engine Historical Society – P&W Museum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Robert Gillespie Adamson IV** (s. 11. heinäkuuta 1985 Salt Lake City, Utah) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Ura
---

Adamson on näytellyt Noah Newmanin roolia televisiosarjassa *Tunteita ja tuoksuja* vuodesta 2012 lähtien. Tätä ennen hän näytteli vuosina 2007–2009 ilmestyneessä televisiosarjassa *Lincoln Heights*. Vuonna 2012 hän oli mukana televisiosarjassa *Hollywood Heights*, jota tehtiin vain 80 jaksoa yhden kauden verran. Tämän lisäksi hän on näytellyt muutamissa elokuvissa.

Yksityiselämä
-------------

Robert Adamson seurusteli *Kauniissa ja rohkeissa* näyttelevän Linsey Godfreyn kanssa. Pariskunta sai tyttären vuonna 2014. He erosivat vuonna 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Y&R, B&B Stars Expecting A Baby!
2. ↑  EXCLUSIVE! REAL-LIFE DUO SPLITS soapoperadigest.com Viitattu 14.3.2016

Aiheesta muualla
----------------

* Robert Adamsonin haastattelu (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ehronjärvi** on saareton ylänköjärvi Suomussalmella Kainuun koillisosassa. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 115 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Ehronjärven pituus lännestä itään on 2,2 kilometriä. Niemet ja lahdet (Viitaniemi, Reuhkaniemi, Lohilahti) tekevät järven pohjoisrannasta mutkaisen. Noin neljäsosa Ehronjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvä alue sijaitsee yhtenäisenä vyöhykkeenä järven keskiosassa. Järven kaakkoinen osa on matalaa.

Ehronjärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Myös asutusta peltoineen on melko paljon. Järven koillispuolella levittäytyy Ehronpääsuo. Ehronjärveen laskee Saavanjoki kaakosta Kivijärveltä (214,3 metriä mpy). Ehronjärven luusua sijaitsee luoteessa, josta alkaa Kiantajärven (199,5 metriä mpy) Myllylahteen virtaava noin kilometrin pituinen Myllyjoki.

Ehronjärven vesitilavuus on 8 646 000 kuutiometriä.

Ehronjärvi (59.518.1.001) kuuluu Ehronjärven valuma-alueeseen (59.518), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Kiantajärven alue (59.51) ja ensimmäinen on Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5). Ehronjärvi on laajin Ehronjärven valuma-alueen 36:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Kivijärvi ja Iso Hietajärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   Ehronjärvi, vakavesi, Suomussalmi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 13.12.2022.
3. ↑  Ehronjärvi. Järviwiki. Viitattu 13.12.2022.
4. ↑  Ehronjärven valuma-alue (59.518). Järviwiki. Viitattu 13.12.2022.
**Uno Viktor Moring** (4. helmikuuta 1884 Helsinki – 19. elokuuta 1937 Ylimarkku) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja säveltäjä.

Moring sai päästötodistuksen Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarista vuonna 1906. Hän oli pari vuotta musiikin ja voimistelun opettajana Pietarsaaren reaalikoulussa ja tuli sen jälkeen vuonna 1906 kansakoulunopettajaksi Oravaisiin. Moring oli sittemmin kansakoulunopettajana Ylimarkun Överträskin kansakoululla 1909–1925. Hän oli tämän jälkeen kahdeksan vuoden ajan siirtolaisena Yhdysvalloissa kunnes palasi terveyssyistä takaisin Suomeen. 

Moring otti osaa Suomen sisällissotaan valkoisten puolella. Sodan jälkeen hän suoritti suojeluskuntaupseerin tutkinnon ja toimi Ylimarkun suojeluskunnan päällikkönä ja III tarkka-ampujapataljoonan päällikkönä. Moring oli aloitteentekijänä Etelä-Pohjanmaan paikallisissa ruotsinkielisissä laulujuhlissa ja oli näillä juhlilla toimihenkilönä ja kuoronjohtajana. Moring sävelsi myös pääasiassa kuoromusiikkia. Hänen tunnetuimpiin sävellyksiinsä kuuluivat Emil Wichmannin *Österbotten* ja Arvid Mörnen *Hymn till Nyland*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 21.08.1937, nro 223, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Uppslagsverket Finland : Uno Moring


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Praça do Comércio.
Kuningas Joosef I:n patsas pystytettiin aukiolle jo hänen elinaikanaan 1700-luvun puolivälissä.
**Praça do Comércio** (vanhalta nimeltään *Terreiro do Paço*) on aukio Lissabonin keskustassa Tajojoen rannalla. Se on noin 35 000 neliömetrin kokoinen, valtion mahtia kuvaava aukio, vaikkakin sen nimi viittaa torikauppaan. 

Rua Augusta -kadulle johtava riemukaari.
Nykyisen muotonsa aukio sai Pombalin markiisin aikana 1700-luvun lopulla. Aukion kolmella sivulla on komeat pylväskäytävät, ja joen puolella olevat portaat laskeutuvat joen rantaan. Aukio on myös julkisen liikenteen solmukohta, ja rannasta on lauttayhteys joen toiselle puolelle. Pohjoislaidalla sijaitsee riemukaari, joka yhdistää hallintorakennukset toisiinsa ja jonka ali pääsee Rua Augusta -kadulle. Katu johtaa kaupungin toiselle keskeiselle aukiolle Rossioon.

Vuoden 1755 maanjäristykseen saakka aukiolla sijaitsi kuninkaallinen Ribeira-palatsi. Aukio oli myös kuningasmurhan näyttämönä, kun kuningas Kaarle surmattiin siellä 1908.

Lähteet
-------

1. 1 2  Neil Schlecht: *Berlitz : Lissabon matkaopas*, s. 17, 20–21, 32–34, 56. Suomentanut Irmeli Järnefelt. Helsinki: Tammi, 2002. ISBN 951-31-2705-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Praça do Comércio** Wikimedia Commonsissa
**Sirkka Tuulikki Ikäläinen** (s. 14. huhtikuuta 1950 Keuruu) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitaleja keskimatkojen juoksuissa. Hän edusti Suomea yhdessä maaottelussa. Kotimaassa hän edusti Keuruun Kisailijoita.

Ikäläinen saavutti Kalevan kisoissa pronssia 800 metrin juoksussa vuosina 1967 ja 1969 sekä 1 500 metrin juoksussa vuonna 1969, jolloin laji oli toista kertaa Kalevan kisojen ohjelmassa. Hän saavutti viestijuoksun SM-kilpailuissa 3 × 800 metrillä Keuruun Kisailijoiden joukkueessa hopeaa vuonna 1966 ja pronssia vuonna 1970. Maastojuoksun SM-kilpailuissa Ikäläinen voitti henkilökohtaisessa kilpailussa kultaa vuonna 1969 sekä saavutti joukkuekilpailussa pronssia vuosina 1969 ja 1970. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 800 metrin juoksussa hopeaa vuonna 1970.

Ikäläinen edusti Suomea 800 metrin juoksussa kolmimaaottelussa Norjaa ja Viroa vastaan Tampereella syyskuussa 1967.

Ikäläinen teki 1 500 metrin juoksussa ensimmäisen virallisen Suomen-ennätyksen 4.52,7 Laukaassa 3. kesäkuuta 1968. Hän menetti ennätyksen 20 päivää myöhemmin Helena Kiviojalle mutta otti ennätyksen takaisin itselleen ajalla 4.47,5 Hankasalmella 7. heinäkuuta 1968. Tällä kertaa ennätys pysyi hänen nimissään kaksi viikkoa kunnes Pirjo Vihonen rikkoi sen. Ikäläisen omia ennätyksiä ovat 800 metrin juoksussa 2.14,2 vuodelta 1969 ja 1 500 metrin juoksussa 4.35,4 vuodelta 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Sirkka Ikäläinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 496. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 263. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
4. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 264. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
5. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 440–441, 454–455. , 1987.
6. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 450–451, 454. , 1987.
7. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 453–454. , 1987.
8. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 238–239. , 1987.
9. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 590. , 1987.
**Uno Brynolf Roos** (19. huhtikuuta 1862 Vehmaa - 14. helmikuuta 1923 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori. Roos oli mukana 1883-1884 Suomen polaariretkikunnan havaintojen teossa Sodankylässä.

Roosin vanhemmat olivat nimismies ja henkikirjoittaja Karl Didrik Roos ja Augusta Elisabet Fredriksson. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1879 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1887 ja maisteriksi 1890.

Roos toimi Turun ruotsalaisen lyseon matematiikan ja luonnonopin kollegana, sittemmin lehtorina vuodesta 1904 alkaen.

Teoksia
-------

* *Handelssocietetens i Åbo pensionsanstalt 22/2 1833 - 22/2 1918 : historisk och statistisk studie*. Handelssocietetens i Åbo, Åbo 1919

Lähteet
-------

* ROOS Uno Brynolf. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Sirkka (Sikke) Kiviranta** (s. 1941 Kajaani) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän asuu Salon Perniössä. Kiviranta on opiskellut Turun piirustuskoulussa, Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa ja Firenzessä.

Salossa on Kivirannan julkinen veistos *Rantaradan muistomerkki*, joka on paljastettu vuonna 1995. Muistomerkki on silta-arkkujen kivistä.

Akaassa Viialan kirkon kirkkopuistossa on vuonna 1987 valmistunut suihkukaivoveistos *Elävän veden lähde*. Teoksen suihkualtaan suunnitteli Viialan kirkkoherra Arvi Kuoppala. Betonisen naishahmon kädessä olevasta maljasta vesi suihkusi altaaseen hiljalleen. Vesijohdon toimintahäiriön takia vesi ei enää virtaa maljasta, vaan altaaseen asennettiin pieni erillinen suihkulähde. Altaan pohjaan on lisätty myöhemmin myös kaksi mosaiikkikalaa.

Kiviranta, taidekäsityöläinen Rauni Elfving-Ugurin ja kankuri Kirsti Uuttu tekivät vuonna 2004 Pärnäisten lossirantaan Paraisille autolautta Estonian muistomerkin. Muistomerkki on luonnonkivi, jonka juurella on kivitaso, jossa yksinkertainen teksti "Estonia 28.9.1994". Luonnonkiveen on kiinnitetty puoshaka. Nauvon Pärnäisten kautta kuljetettiin Estonian merestä nostettuja uhreja maihin.

Valokuvia julkisista teoksista
------------------------------

* Elävän veden lähde, Akaa, 1987.*Elävän veden lähde*, Akaa, 1987.
* Rantaradan muistomerkki, Salo, 1995.*Rantaradan muistomerkki*, Salo, 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sikke Kiviranta, Rantaradan muistomerkki, 1995 *Salon taidemuseo Veturitalli*.  13.9.2020. Viitattu 4.4.2021.
2. ↑  Sikke Kiviranta Salon taiteilijaseura ry. Viitattu 4.4.2021.
3. ↑  Muistomerkki: Elävän veden lähde *Viialan hautausmaainventointi 2017*.  2017. Viitattu 4.4.2021.
4. ↑  Keski-Petäjä, Miia: Estonia sai muistokiven Nauvoon *Turun Sanomat*.  28.9.2004. Viitattu 4.4.2021.
5. ↑  Estonialle muistokivi Nauvoon *Helsingin Sanomat*.  28.9.2004. Viitattu 4.4.2021.
**Uno Dahl** (30. syyskuuta 1892 Viipuri – 26. elokuuta 1984 Helsinki) oli juristi ja kanslianeuvos, joka toimi useiden eri toimialajärjestöjen asiamiehenä, samoin kuin Suomen Miekkailuliiton ensimmäisenä puheenjohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Uno Dahlin vanhemmat olivat lehtori Gustav Adolf Dahl ja Anna Elvira Makkonen ja puoliso vuodesta 1920 Ruth Ester Stenberg. Dahl tuli ylioppilaaksi 1912 ja suoritti oikeustutkinnon 1918, varatuomarin arvon hän sai 1921. Hän oli Helsingin rahatoimikamarin sihteeri 1929–1930, asianajotoimiston lakimies 1919–1928, oman asianajotoimiston pitäjä 1931–1959 ja notariaatti vuodesta 1960. Keskuskauppakamarin välityslautakunnan jäsenenä Dahl toimi 1952–1962, autonosatukkukauppiaitten yhdistyksen asiamiehenä 1938–1945, trikoo- ja sukkateollisuuden yhdistyksen 1940–1961 ja radioalan maahantuojien ja tukkukauppiaitten yhdistyksen puheenjohtajana ja asiamiehenä 1951–1958, asiamiehenä 1959–1962 ja toiminnanjohtajana 1963–1967. Hän oli myös valtion saamelaisasioiden neuvottelukunnan jäsen. Dahlin aloitteesta perustettiin Suomen Miekkailuliitto, jonka ensimmäinen puheenjohtaja hän oli 1932–1936 ja kunniajäsen vuodesta 1956. Kanslianeuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin 1966.

Julkaisuja
----------

* *Några gamla samfund i Finland under svenska tiden*, 1954, julkaisussa *Gillebladet*, 1954:2, ss. 4–8
* *Suomen kalottialueen rajakauppaa koskevat nykyiset määräykset*, 1964, julkaisussa *Vuosikirja 5*, 1964, ss. 39–43
* *Suomen kolttasaamelaiset*, 1971, julkaisussa Veikko Karsma, *Lappi tänään*, ss. 61–71
* *Suomessa julkaistuja melko unohdettuja vapamuurareita käsitteleviä painotuotteita*, julkaisussa *Koilliskulma*, 1973:2, ss. 10–18
* *Viaporin veljeskunnat*, 1973, julkaisussa *Koilliskulma*, 1973:4, ss. 18–23

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 110. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. Kanslianeuvos Uno Dahl. *Helsingin Sanomat*, 1.9.1984, s. 18.
**Lenne and The Lee Kings** oli vuosina 1964–1967 toiminut ruotsalainen popyhtye. 

Yhtyeen perustaja Lenne Broberg aloitti 1960-luvun alussa The Falcons -nimisessä yhtyeessä, josta seurasi The Adventurers. Lennen jouduttua armeijaan Jan Rohde otti hänen paikkansa, ja näin muodostui Suomessakin suosittu Jan Rohde and The Adventurers. Lennen vapauduttua armeijasta lokakuussa 1964 syntyi The Lee Kings jonka muodostivat Lenne Broberg (laulu), Bengt Dalén (soolokitara), Bjärne Möller (komppikitara), Bo Rosendahl (basso) ja Thomas Strandberg (rummut). Rosendahlin ja Strandbergin korvasivat pian Olle Nordström ja Lasse Sandgren. Tällä kokoonpanolla tehtiin "Stop the Music" joka menestyi loistavasti Ruotsissa ja Suomessa. 

Yhtye esiintyi kesällä 1965 ahkerasti Suomessa, jossa "Stop the Music" pysyi myyntilistan kärjessä elokuusta marraskuuhun. Tämän jälkeen yhtyeen levyt eivät enää Suomessa menestyneet, mutta Ruotsin listoille nousivat "Que sera sera", "L.O.D. (Love on Delivery)" ja "I Can’t Go On Living Baby Without You". Nordström ja Sandgren jättivät yhtyeen, ja heidän tilalleen tulivat englantilaiset muusikot Mike Watson ja Tony Walter. Loppuaikoina yhtyeessä ehtivät soittaa kitaristi Johnny Lund ja rumpali Stefan Möller. 

Yhtyeen hajottua Lenne Broberg siirtyi soolouralle, ja vuonna 1968 syntyi Ruotsin listoille noussut "Mälaro kyrka" josta Eero Raittinen teki suomenkielisen version "Vanha holvikirkko".

Diskografia
-----------

* THE LEE KINGS / POP OF THE 60'S (2003)*lähde tarkemmin?*

Aiheesta muualla
----------------

* The Lee Kingsin verkkosivut