recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Magistral** tarkoittaa venäjän kielessä päärataa tai valtatietä. Esimerkiksi Neuvostoliiton tai Venäjän kannalta valtakunnallisesti merkittävät rautatie- ja maantieyhteydet on ovat nimeltään magistraleja. Tavanomaisempi maantie on avtodoroga ja rautatie yleensä železnaja doroga.

Maantiet
--------

### Moskovasta lähtevät valtatiet

Moskovasta lähtevät magistralin tasoiset valtatiet Moskovan uloimmalta kehätieltä (MKAD) liittymittäin vastapäivään lueteltuina:

* M1 Minsk, Valko-Venäjän pääkaupungin suuntaan johtava eurooppatie E30 Možaiskoje šosselta Brestin kautta länsilounaassa
* M3 Kiova (Kijev), Ukrainan pääkaupungin suuntaan johtava magistral lounaassa
* M2 Simferopol, Krimin suuntaan johtava magistral etelässä
* M4 Harkova, Ukrainan Harkovan suuntaan johtava magistral eteläkaakossa
* M6 Astrahan , Astrahanin suuntaan johtava magistral kaakossa
* M5 Rjazan , Rjazaniin Moskovasta etelään johtava magistral itäkaakossa
* M7 Nižni Novgorod, Nižni Novgorodiin johtava magistral itäkoillisessa
* M8 Jaroslavl, Jaroslavliin ja Arkangeliin johtava magistral koillisessa
* M9 Riika (Riga), Latvian pääkaupungin suuntaan johtava magistral luoteessa
* M10 Pietari (S-Peterburg), Pietariin johtava magistral, E95 pohjoisluoteessa

Venäjän päätieverkko
Numerointi ei vastaa liittymäjärjestystä ja numerointia on muutettu 1990-luvulla siitä, mikä se oli Neuvostoliiton aikana. Miltei yhtä suuria Moskovasta muualle Venäjälle vieviä teitä on nimetty maanteiksi, kuten A-104 Dubnaan.

### Muita valtateitä

* M18 Kuola, Pietari-Murmansk
* Pietarin kehätie KAD, A118
* M56 Kolyma, Jakutsk-Magadan

Rautatiet
---------

Rautateilla kuuluisia magistraleja ovat mm. Transsibirskaja magistral (Siperian rata) ja Baikalo-Amurskaja magistral (Baikalin–Amurin rautatie).

Euroopan moottoritiet maittain
Alankomaat | Albania | Andorra | Armenia | Azerbaidžan | Belgia | Bosnia ja Hertsegovina | Bulgaria | Espanja | Georgia | Irlanti | Italia | Itävalta | Kosovo | Kreikka | Kroatia | Kypros | Latvia | Liechtenstein | Liettua | Luxemburg | Malta | Moldova | Monaco | Montenegro | Norja | Pohjois-Makedonia | Portugali | Puola | Ranska | Romania | Ruotsi | Saksa | San Marino | Serbia | Slovakia | Slovenia | Suomi | Sveitsi | Tanska | Tšekki | Turkki | Ukraina | Unkari | Valko-Venäjä | Venäjä | Viro | Yhdistynyt kuningaskunta

Aasian moottoritiet maittain
Arabiemiraatit | Armenia | Azerbaidžan | Bahrain | Bangladesh | Bhutan | Egypti | Etelä-Korea | Filippiinit | Georgia | Hongkong | Indonesia | Intia | Irak | Iran | Israel | Japani | Jemen | Jordania | Kambodža | Kazakstan | Kiina | Kirgisia | Kuwait | Laos | Libanon | Macao | Malesia | Mongolia | Myanmar | Nepal | Oman | Pakistan | Palestiina | Pohjois-Korea | Qatar | Saudi-Arabia | Singapore | Sri Lanka | Syyria | Tadžikistan | Taiwan | Thaimaa | Turkki | Turkmenistan | Uzbekistan | Venäjä | Vietnam
Maltion luonnonpuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SavukoskiSuomi |
| Pinta-ala | 
147,46 km² |

Hallinto| Tyyppi | 
LuonnonpuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1956 |
| Hallinto | 
Metsähallitus |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Maltion luonnonpuisto** on luonnonpuisto Savukosken kunnassa Lapin maakunnan itäosassa. Puiston pinta-ala on 147,46 km² ja se on perustettu vuonna 1956.

Luonnonpuiston alueella liikkuminen on kiellettyä ympäri vuoden. Poikkeuksena tähän on paikallisen paliskunnan poronhoitoon liittyvä toiminta sekä Savukoskella vakituisesti asuvien oikeus poimia alueelta marjoja ja sieniä.

Maltion luonto
--------------

Maltion luonnonpuisto on erittäin merkittävä erämainen alue. Puisto on vedenjakajaseutua Kemijoen vesistössä. Alueen luontotyyppeihin kuuluu laajoja vaarojen välisiä metsäalueita sekä kivikkoisia rinnemetsiä. Lisäksi alueella on pieniä puroja ja aapasoita. Alueella eläviä Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteen lajeja ovat ainakin saukko, karhu, susi, ahma ja ilves. Puiston itäosassa sijaitsee Peura-, Koster- ja Maltiotunturien muodostama ketju. 

Luonnonpuiston lintulajisto on myös monipuolinen. Yhdessä puiston pohjois- ja itäpuolella sijaitsevan Joutsitunturin-Koukkutunturin Natura 2000 -alueen kanssa Maltion luonnonpuisto muodostaa Maltion tunturit -nimisen kohteen, joka on yksi Suomen kansainvälisesti tärkeistä lintualueista. Alueen avainlajistoon kuuluvat pikkukuovi, pohjantikka, kuukkeli, leppälintu, laulujoutsen ja mustaviklo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maltion luonnonpuisto *www.ymparisto.fi*. Viitattu 19.11.2013.
2. ↑  Maltion luonnonpuiston järjestyssääntö
3. ↑  Kansalaisen karttapaikka
4. ↑  IBA-tiedot (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  FINIBA-rajaus ja tiedot (Arkistoitu – Internet Archive)

Suomen luonnonpuistot

* Häädetkeidas
* Karkali
* Kevo
* Koivusuo
* Malla
* Maltio
* Olvassuo
* Paljakka
* Pelso
* Pisavaara
* Runkaus
* Salamanperä
* Sompio
* Sukerijärvi
* Sinivuori
* Ulvinsalo
* Vaskijärvi
* Vesijako
* Värriö
**Amanda Tapping** (s. 28. elokuuta 1965 Rochford, Iso-Britannia) on englantilaissyntyinen kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan etenkin roolistaan everstiluutnantti Samantha Carterina scifi-sarjassa *Tähtiportti*.

Tapping muutti perheineen Englannista Kanadaan ollessaan 3-vuotias. Hän opiskeli ympäristötieteitä ja draamaa, ja päätti näiden opintojensa jälkeen keskittyä näyttelemiseen. Tätä varten hän hakeutui Windsorin yliopistoon Ontarioon. Valmistuttuaan Tapping jatkoi teatteritaiteen opiskelua ja esiintyi erilaisissa teatteriproduktioissa. Hänellä oli myös pieniä rooleja televisiosarjoissa ja elokuvissa. 1990-luvun alkupuolella hän perusti ystäviensä kanssa *Random Acts* -nimisen komediaryhmän. *Tähtiportti*-sarjasta Tapping sai roolin vuonna 1997 ja oli siitä lähtien mukana sarjassa aina sen päättymiseen vuonna 2007 asti. Tämän jälkeen hän on jatkanut Tähtiportin spin-off-sarjassa *Stargate Atlantis*, jossa hän teki ensiesiintymisensä vuonna 2004, sekä fantasiasarjassa nimeltä *Sanctuary*, ja kauhusarjassa *Supernatural*.

Perhe
-----

Tapping asuu Vancouverissa Brittiläisessä Kolumbiassa miehensä Alan Kovacsin kanssa. Heillä on tytär Olivia. Tappingilla oli myös kolme veljeä, Richard, kaksoisveli Christopher sekä Steven. Steven kuitenkin kuoli sairauteen joulukuussa 2006.

Lähteet
-------

1. ↑  Amada Tapping All Movie Guide. Viitattu 17.11.2013.
2. ↑  Biography Rotten tomatoes. Viitattu 17.11.2013.
3. ↑  Amanda Tapping on coping with miscarriage  2013. WE Vancouver. Viitattu 17.11.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amanda Tapping** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Veikko Aukusti Linnakko** (7. joulukuuta 1921 Inkeroinen – 2. kesäkuuta 1997) oli suomalainen upseeri, joka toimi Savon prikaatin komentajana ja Reserviupseerikoulun johtajana.

Linnakon vanhemmat olivat Kalle Lindström ja Elsa Tökkäri. Hänen puolisonsa vuodesta 1948 oli Vappu Miettinen (er. 1981).

Linnakko tuli ylioppilaaksi Inkeroisen yhteiskoulusta 1942. Talvisodassa hän toimi Erillinen pataljoona 22:n Laatokan ilmapuolustuksessa 1940, jatkosodassa nuorempana upseerina Jalkaväkirykmentti 25:ssä ja Jalkaväkirykmentti 56:ssä. Hän haavoittui Loimolassa 1944 eli samana vuonna, jolloin hän valmistui Kadettikoulusta.

Linnakko toimi jatkosodan jälkeen ensin nuorempana upseerina Jääkäripataljoona 2:ssa 1945 ja Jalkaväkirykmentti 8:ssa vuodesta 1946, sitten vuodesta 1950 3. divisioonan esikunnan toimistoupseerina, komppanianpäällikkönä ja koulutusupseerina 5. prikaatissa–Karjalan prikaatissa 1953–1957 ja Pääesikunnan koulutusosaston toimistoupseerina vuodesta 1959. Reserviupseerikoulun toimistopäällikkönä hän työskenteli 1963, Taistelukoulun opettajana vuodesta 1964, Keski-Suomen sotilasläänin esikunnan koulutustoimiston päällikkönä vuodesta 1966 ja Hämeen jääkäripatalojoonan komentajana vuodesta 1970. Pääesikunnan jalkaväkitoimiston päällikkö Linnakko oli vuonna 1973, Savon prikaatin komentaja 1973–1975 ja Rerviupseerikoulun johtaja 1975–1981 Pentti Lehtosen jälkeen. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 1981.

Linnakko ylennettiin vänrikiksi 1942, luutnantiksi 1944, kapteeniksi 1951, majuriksi 1960, everstiluutnantiksi 1966 ja everstiksi 1973.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 416. Linnakko, Veikko Aukusti. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
**Bibliografia** (m.kreik. βιβλιογραφία = βιβλίο + γραφία = βιβλίο + γραφή= kirja + kirjoitus, *bibliographia*) on joko

1. bibliografinen luettelo,
2. taito tehdä bibliografioita tai
3. tekstuaalitieteisiin kuuluva kirjoja koskeva tutkimus, jonka alalaji on esimerkiksi analyyttinen bibliografia.

Bibliografinen luettelo
-----------------------

Luettelona bibliografia on niin sanottua sekundaari-informaatiota eli bibliografiat sisältävät tietoja varsinaisista primäärijulkaisuista. Ne ovat luetteloita, joissa luetteloidaan dokumentteja ja informaatiota. Bibliografia voi olla painettu tai sähköinen. Usein se on erilaisten periaatteiden mukaan järjestetty kirja- ja julkaisuluettelo.

Bibliografioita käytetään työvälineenä muun muassa kirjastoissa ja tutkimuksissa. Myös viestinnän ammattilaiset käyttävät työssään bibliografioita. Bibliografioita on esimerkiksi sisällön mukaan tehtyjä, kuten yleisbibliografiat, aihebibliografiat, erikoisbibliografiat ja henkilöbibliografiat, tai erikoisbibliografioita, kuten akateemisten julkaisujen bibliografiat, aikakauslehtiluettelot, aikakauslehti- tai sanomalehti-indeksit, tai henkilöbibliografioita, jotka ovat tietyn henkilön kirjoituksien ja tuotannon luetteloja.

Bibliografioita voidaan jaotella eri ryhmiin erilaisin perustein, kuten sisällön, ajan, tietojen, yleisyyden, itsenäisyyden, järjestyksen, primäärisyyden, tietojen laajuuden, tiedon tason, yhteiskunnallisen tehtävän ja fyysisen muodon mukaan.

Aakkosellinen bibliografia on järjestetty tekijäin tai teosten nimien mukaan. Systemaattinen eli aiheenmukainen bibliografia on järjestetty aloittain. Kronologinen etenee julkaisuvuoden mukaan. Jos mukana on tietoja julkaisujen sisällöstä, bibliografia on selostava tai arvioiva.

Bibliografinen tutkimus
-----------------------

Analyyttinen bibliografia on tekstuaalitieteisiin kuuluva bibliografisen tutkimuksen suuntaus, joka tarkastelee kirjaa fyysisenä esineenä. Analyyttinen bibliografia kiinnittää huomiota erityisesti kirjojen tuotantoprosessiin, kuten ladontaan ja painamiseen sekä paperiin, painomusteeseen, typografiaan ja sidosasuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Forsman, Maria: *Savitaulusta tietokoneeseen: Bibliografian perusteita ja teoriaa*. Julkaisija Suomen kirjastoseura. Helsinki: Kirjastopalvelu, 1985. ISBN 951-692-134-5.
2. 1 2  Tekstuaalitieteiden sanasto (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura). Saatavissa:
3. ↑  Kuitunen, Kalevi: *Kirjatoukan tietolipas*, s. 59. Helsinki: C. Hagelstamin antikvaarinen kirjakauppa, 1994. ISBN 952-90-5860-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Bibliografia** on Wikiaineistossa
* Bibliografiat (Arkistoitu – Internet Archive). Internetix, informaationtutkimus.
* The Bibliographical Society of the University of Virginia. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen kirjahistoriallinen seura.
* The European Society for Textual Scholarship. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Magiritsa** tai **mageiritsa** (kreik. μαγειρίτσα, *mageirítsa*) on kreikkalainen karitsanlihakeitto. Perinteisesti se tehdään karitsan sisäelimistä ja syödään pääsiäisyön jumalanpalveluksesta palattua ensimmäisenä ateriana paaston jälkeen. Siihen aikaan, kun lampaat teurastettiin kotona, magiritsaan käytettiin pääsiäispäivän aterialle teurastetun lampaan sisäelimet. Keitto suurustetaan kananmunalla.

Kreikkalaisia pääsiäisruokia, etualalla lautasellinen magiritsaa.
Keiton ajatellaan olevan sopivaa totuttamaan elimistöä lihansyöntiin neljänkymmenen päivän paaston jälkeen. Siitä on alueellisia versioita: jossain lisätään riisiä, toisin paikoin tomaattimurskaa. Kasvissyöjät tekevät magiritsansa sienistä ja kasviksista ja suurustavat sen munalla kuten perinteisessäkin ohjeessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Dora’s recipe: Magiritsa (without offal) Neokosmos. Viitattu 16.4.2014.
2. ↑  Traditional Magiritsa recipe (Greek Easter soup) – Variations My Greek Recipe. Viitattu 16.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Magiritsa** Wikimedia Commonsissa
**Jaakko Leskinen** (31. tammikuuta 1886 Rautjärvi – 13. helmikuuta 1953 Mikkeli) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Leskisen vanhemmat olivat nahkuri Wilhelm Leskinen ja Maria Tentke ja puoliso vuodesta 1912 Jenny Mathilda Väisänen. Leskinen kävi kansakoulun Jaakkimassa ja kauppakoulun Viipurissa 1907–1908 ja teki myöhemmin useita opintomatka Baltiaan, Keski-Eurooppaan ja Pohjoismaihin. Hän oli useiden vähittäisliikkeiden palveluksessa eri tehtävissä 1898–1908, tukkuliike P. J. Pesosen konttoristi ja kauppamatkustaja Viipurissa 1908–1916, Kauppa Oy J. Hallenbergin kauppamatkustaja 1916–1917 sekä osakas ja toinen johtaja 1917–1923, ja sitten Tukkuliike J. Leskisen omistaja Viipurissa 1923–1944 ja Mikkelissä vuodesta 1944. Leskinen oli myös Tienhaaran Valssimyllyn omistaja 1932–1944 ja Kymin Valssimyllyn omistaja Kouvolassa vuuodesta 1941. Hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen Kansallisen Kokoomuksen edustajana 1929–1934 ja kaupunginhallituksen jäsen 1930–1934 ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Viron varakonsuli Viipurissa Leskinen oli vuodesta 1928 ja konsuli 1929–1940. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jaakko Leskinen *Biografiasampo*. Viitattu 16.8.2022.
2. ↑  Kuollut. Kauppaneuvos Jaakko Leskinen.  *Länsi-Savo*, 14.2.1953, nro 36, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.8.2022.
Ksenija Sobtšak
**Ksenija Anatoljevna Sobtšak** (ven. Ксе́ния Анато́льевна Собча́к, s. 5. marraskuuta 1981 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen julkisuuden henkilö, toimittaja ja poliitikko. Hän toimii juontajana Dožd-televisiokanavalla.

Sobtšak on 1990-luvulla Pietarin pormestarina toimineen Anatoli Sobtšakin tytär. Putin on Yleisradion mukaan Anatoli Sobtšakin luottomies, ja Ksenija Sobtšakin huhutaan olevan Putinin kummityttö.

Sobtšak ja duuman entinen jäsen Dmitri Gudkov ovat perustamassa uutta puoluetta, jonka nimeksi tulisi "Muutosten puolue". Uusi puolue tulisi liberaalipuolue Granin tilalle, jolloin tarvittavat luvat toimia poliittisena puolueena Venäjällä olisivat valmiina mutta uusi puolue saisi kuitenkin uuden ohjelman.

Presidenttiehdokas 2018
-----------------------

Vuosina 2011–2012 Sobtšak osallistui oppositiorintamaan, joka vastusti Vladimir Putinin uudelleenvalintaa presidentiksi. Sobtšak asettui ehdolle Venäjän vuoden 2018 presidentinvaalissa itsenäisenä ehdokkaana. Oppositiojohtaja Aleksei Navalnyi piti Sobtšakin ehdokkuutta Kremlin harhautuksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ortamo, Simo: Tähtijuontaja Ksenija Sobtšak aikoo Venäjän presidentiksi: "Olen kaikkia vastaan" *Yle Uutiset*.  18.10.2013. Viitattu 28.10.2017.
2. 1 2  Venäjän presidentinvaalit saivat toisen naisehdokkaan – "En ole syntynyt kultalusikka suussa" *Yle Uutiset*. Viitattu 31.10.2017.
3. 1 2  Venäjällä presidenttiehdokas Sobtšak ja entinen duuman jäsen perustavat puolueen. Yle uutiset 15.3.2018, viitattu 17.3.2018
4. ↑  Hakala, Pekka: Tv-julkkis haastaa kummisetänsä Putinin – Ksenija Sobtšak ilmoittautui ehdokkaaksi Venäjän presidentinvaaleihin *Helsingin Sanomat*.  18.10.2013.  Arkistoitu 30.10.2017. Viitattu 28.10.2017.  (Web Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ksenija Sobtšak** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Venäjän presidentinvaali 2018 |
| --- |
|  |
| Ehdokkaat | 
* Sergei Baburin (ROS)
* Pavel Grudinin (Kommunistit)
* Vladimir Žirinovski (Liberaalidemokraatit)
* Vladimir Putin (Yhtenäinen Venäjä)
* Ksenija Sobtšak (GRANI)
* Maksim Surajkin (KPKR)
* Boris Titov (Pravoje delo)
* Grigori Javlinski (Jabloko)

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Metsäkalmiston portti
Siunauskappeli
**Metsäkalmisto** (vir. *Metsakalmistu*) on Tallinnassa sijaitseva hautausmaa. Tallinnan Piritan kaupunginosassa sijaitsevalle hautausmaalle on haudattu monia Viron historian merkkihenkilöitä. Merkittävyydessään sitä voidaan verrata esimerkiksi Helsingin Hietaniemen hautausmaahan.

Historia
--------

Metsäkalmisto on perustettu mäntykankaalle Kloostrimetsaan ('Luostarimetsä') vuonna 1933 kaupungin julkiseksi hautausmaaksi. Sen suunnittelussa on pyritty luonnonläheisyyteen ja vältetty upeita hautamuistomerkkejä lukuun ottamatta presidentti Konstantin Pätsin perhehautaa. Ensimmäinen Metsäkalmistoon haudattu henkilö on kirjailija Eduard Vilde, joka haudattin sinne 30. joulukuuta 1933.

Hautausmaan osat
----------------

Metsäkalmistossa sijaitsee muun muassa Kuulsuste küngas ('Kuuluisuuksien köngäs'). Kumpareelle on haudattu monia Viron historian merkkihenkilöitä eri aikakausilta, kuten Georg Ots, runoilija Lydia Koidula, kirjailija Anton Hansen Tammsaare, säveltäjä Raimond Valgre ja Viron presidentti Lennart Meri. Hautausmaa on jaettu eri osiin. Metsäkalmistossa on omat alueensa muun muassa kirjailijoille, kuvataiteilijoille, näyttelijöille, urheilijoille ja muille tunnetuille henkilöille. Metsäkalmistossa on myös muistomerkki Suomen-pojille eli Suomen puolella jatkosodassa taistelleille virolaisille vapaaehtoisille.

Siinä missä suomalainen hautausmaa rakentuu yleensä kirkon ympärille tasaiselle maalle, Metsäkalmisto on kirjaimellisesti metsän keskellä. Metsäkalmiston ainoa rakennus on funktionalistinen siunauskappeli, joka on valmistettu kalkkikivestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tallinnan Metsäkalmisto, Viro *Visitestonia.com*. Viitattu 2.12.2020.
2. 1 2 3 4 5  W. S. I. Online: Äitienpäivärunon kirjoittaja lepää mäntymetsässä – Metsäkalmisto Tallinnassa on hieno vierailukohde *The Baltic Guide Online*.  8.5.2020. Viitattu 2.12.2020.
3. 1 2 3 4  Tallinnan erikoinen mutta kaunis nähtävyys – oletko jo käynyt Piritan metsähautausmaalla? *Ilta-Sanomat*.  27.3.2019. Viitattu 2.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Metsäkalmisto** Wikimedia Commonsissa
**Veikko Kristian Lommi** (7. marraskuuta 1917 Vehkalahti – 20. kesäkuuta 1989 Kotka) oli suomalainen soutaja ja olympiamitalisti. Yhdessä serkkunsa Oiva Lommin ja kahden muun miehen kanssa hän oli saavuttamassa maansa ensimmäistä soudun olympiamitalia.

Veikko Lommi, kuusilapsisen perheen toiseksi nuorin, joutui isän kuoltua vuonna 1927 tekemään osansa perheen toimeentulon eteen kalastamalla ja metsätöissä. Vuonna 1936 hän meni töihin Sunilan tehtaille Kotkaan. Hiihtokilpailuissa menestys jäi nuorten SM-kisojen seitsemänteen sijaan vuonna 1938, ja Sunilan tehtaitten joukkueissa hän innostui lopullisesti soudusta.

Vuonna 1945 Kotkassa perustettiin yksinomaan soutu-urheiluun keskittynyt seura Sunilan Soutajat, johon liittyivät kaikki Karhulan ja Kotkan alueen soudusta innostuneet. Veikko Lommi muodosti serkkunsa Oiva Lommin, veljesparin Osrik ja Helge Forsberg sekä perämies Veli Aution kanssa Sunilan Soutajien perämiehellisen nelosen, joka kilpaili Lontoon 1948 olympialaisissa mutta ilman suurempaa menestystä.

Vuonna 1949 Lommin serkukset alkoivat harjoitella yhdessä Kauko Wahlsténin ja Lauri Nevalaisen kanssa. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. "Veksa" Lommi oli nelikon ehdoton päällikkö, ja kesällä 1951 Suomessa vierailleen saksalainen valmentajan, Georg Hartungin kanssa hän laati joukkueelle kovan valmennusohjelman, joka sisälsi normaalin soudun lisäksi juoksua ja hiihtoa sekä talvella allassoutua.

Helsingin 1952 olympialaisissa "Sunilan neloset" edustivat Suomea perämiehettömässä nelosessa. Alkuerässään he sijoittuivat helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei tahtonut pysyä oikeassa suunnassa ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa he epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1 500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali.

Veikko Lommi voitti 12 Suomen mestaruutta vuosina 1940–1952. Perämiehellisen nelosen mestaruutta vuonna 1940 oli soutamassa myös hänen serkkunsa Sulo Lommi.

Veikko Lommi toimi valmentajana Suomen Soutuliitossa vuosina 1950–1962 ja oli Roomassa 1960 Suomen olympiajoukkueen valmentaja.

Saavutuksia
-----------

* Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen)
* SM-kultaa kahdeksikossa 1946, 1950 ja 1951
* SM-kultaa perämiehellisessä nelosessa 1940, 1945, 1946, 1947, 1949, 1950 ja 1951
* SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952
* SM-kultaa sisähankanelosessa 1949

Lähteet
-------

* Rinne, Pekka (toim.): *Kultaa, kunniaa, kyyneleitä, III osa*, s. 478–485. Pohjanlahden Kustannus Oy, 1980. ISBN 951-95416-5-9.

### Viitteet

1. ↑  Vesa-Matti Peltola: Yhtä ja toista Urheilukunniamme puolustajista, osa 12.  *Urheilutietäjän kesä*, 2007, s. 40.
2. 1 2 3 4  Vesa-Matti Peltola: Yhtä ja toista Urheilukunniamme puolustajista, osa 5.  *Urheilutietäjän joulu*, 2003, s. 45.
**Ahvenkosken voimalaitos** on vesivoimalaitos Kymijoen läntisimmän suuhaaran suulla Merikoskessa Pyhtään ja Loviisan rajalla Ahvenkoskella. Voimalarakennuksen suunnittelija on arkkitehti Karl Lindahl.

Voimalaitos on alun perin osakkaidensa valtiollisen paperitehdasyhtymän, Enso-Gutzeitin, Helsingin kaupungin, Kotkan kaupungin ja Tampella Oy:n omistaman Oy Abborfors Ab:n omaa tarvettaan varten käyttöön ottama vuonna 1933.

Kosken putouskorkeus on 11,5 metriä ja voimalan teho 26 MW. Helsingin kaupunki osti voimalan Fortum Power and Heat Oy:ltä vuonna 2000. Vuonna 2002 Oy Abborfors Ab fuusioitiin Oy Mankala Ab:hen, joka on Helsingin Energian tytäryhtiö. Voimalaa ohjataan nykyään kaukokäytöllä Helsingin Energian keskusvalvomosta. Sen modernisointi valmistui vuoden 2012 syksyllä.

Muut Oy Mankala Ab:n omistamat vesivoimalaitokset Kymijoessa ovat Mankalan voimalaitos Iitissä, Ediskosken voimalaitos ja Klåsarön vesivoimalaitos Pyhtäällä.

* Ahvenkoski 1900-luvun alussaAhvenkoski 1900-luvun alussa

Lähteet
-------

1. ↑  Ahvenkosken historiallinen ympäristö *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
2. 1 2  Kymijoen vesivoimalaitokset Helsingin Energia. Viitattu 15.11.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Ahvenkosken voimalan rakennushistoriallinen selvitys (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF)
* Amerikkaa Ahvenkoskella, Kansan kuvalehti, 10.06.1932, nro 24, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Kymijoen vesivoimalaitokset

|  |  |
| --- | --- |
| Pääuoma | 
* Vuolenkoski
* Mankala
* Voikkaa
* Kuusankoski
* Keltti
* Myllykoski
* Anjalankoski
* Inkeroinen

 |
| Läntinen Hirvikoskenhaara | 
* Klåsarö
* Ediskoski
* Ahvenkoski

 |
| Itäinen Pernoonhaara | 
* Korkeakoski
* Koivukoski

 |
**Gramvoúsa** (kreik. Ακρωτήρι Γραμβούσα, *Akrotíri Gramvoúsa*; myös *Gramvúsa*) on niemi Kreetan saaren luoteiskärjessä Kreikassa. Sitä ympäröi Kreetanmeri ja sen itäpuolella sijaitsee Kíssamoksenlahti. Hallinnollisesti niemen alue kuuluu Kíssamoksen kuntaan Chanián alueyksikössä.

Báloksen lahti ja ranta.
Niemen kärjessä on kaksi pientä saarta, pohjoisempi Ágria Gramvoúsa sekä eteläisempi Ímeri Gramvoúsa, jota kutsutaan myös pelkästään Gramvoúsaksi. Niemenkärjen länsirannalla siitä erkanevan pienemmän Tigánin niemen kainalossa sijaitsee laguunimainen Báloksen lahti ja ranta.

Niemi on vuoristoinen ja vaikeapääsyinen. Rannalle ja saarille tehdään turistiristeilyitä Kíssamoksen kaupungista eli Kastélli Kissámousta.

Lähteet
-------

1. ↑  Η Παραλία Μπάλος & το Νησί Γραμβούσα στην Κρήτη *Chania, Crete, Greece*. Viitattu 9.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gramvoúsan niemi ja saaret** Wikimedia Commonsissa
1. arrondissementin sijainti
1. arrondissementin kaupungintalo
**Pariisin 1. arrondissementti** (ransk. *1er arrondissement de Paris*) on yksi Pariisin kahdestakymmenestä arrondissementista. Se tunnetaan myös nimellä *arrondissement du Louvre*. Se jaetaan edelleen neljään kortteliin (ransk. *quartiers*), jotka ovat *Saint-Germain-l'Auxerrois*, *Halles*, *Palais-Royal* ja *Place-Vendôme*.

Arrondissementti sijaitsee suurimmaksi osaksi Seinen pohjoispuolella eli oikealla rannalla, mutta siihen kuuluu myös läntisin osa Île de la Citén saaresta. Sitä ympäröivät 8. arrondissementti lännessä, 2. arrondissementti pohjoisessa ja idässä 3. ja 4. arrondissementti idässä sekä etelässä, Seinen toisella puolella, 7. ja 6. arrondissementti. Lännessä rajana 8. arrondissementtia vastaan on Place de la Concorde.

Arrondissementin määrinä on toiminut vuodesta 2000 lähtien UMP-puolueen Jean-François Legaret.

Arrondissementin pinta-ala on 1, 83 km² ja asukasluku 17 443 vuonna 2011.

Nähtävyyksiä
------------

* Sainte-Chapelle
* Louvre
* Conciergerie
* Palais-Royal
* Comédie-Française
* Place Vendôme

Lähteet
-------

1. ↑  Populations légales en vigueur à compter du 1er janvier 2014: Arrondissements – cantons – communes INSEE. Viitattu 11.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pariisin 1. arrondissementti** Wikimedia Commonsissa

* 1.arrondissementin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mauboussin** on ranskalainen jalokiviliike ja alansa vanhimpia.

Historia
--------

Vuonna 1827 Rocher-niminen mies perusti pienen koruliikkeen Pariisiin. Liikkeen toimintaan tuli mukaan 1869 Jean Baptiste Noury, minkä jälkeen Nouryn suku jälkeläisineen on omistanut Mauboussinin jalokiviliikkeen näihin päiviin asti. Jean Baptiste Nouryn sukulaispoika Georges Mauboussin nousi liikkeen johtoon. Alusta alkaen Mauboussin oli yläluokan ja muiden varakkaiden ihmisten suosiossa. Liikkeen nimi muuttui 1922 muotoon "Mauboussin, Succeseur de Noury", ja hieman myöhemmin se lyhentyi muotoon "Mauboussin". Vuonna 1923 liike muutti suurempiin tiloihin. Taitavana liikemiehenä Georges Mauboussin laajensi toimintaa vuosina 1924–1931 ulkomaille. Sivuliikkeitä syntyi muun muassa New Yorkiin, Rio de Janeiroon, Buenos Airesiin ja Milanoon. Yhdysvalloissa Mauboussinilla oli lukuisia kuuluisia asiakkaita, kuten filmitähdet Marlene Dietrich, Greta Garbo ja Paulette Goddard. 1928 Mauboussinin liike alkoi järjestää suuria jalokivinäyttelyitä. Ensimmäisenä esiteltiin yleisölle ja ostajille eri kokoisia smaragdeja, 1930 rubiineja ja 1931 timantteja. Liike otti osaa myös muihin ajan suuriin näyttelyihin ja messuihin ympäri Eurooppaa. Esimerkiksi Pariisin suuressa maailmannäyttelyssä 1925 liike sai grand prix -palkinnon. Jo tuolloin Mauboussin käytti koruissaan jalokivien istuttamisessa vaikeasti työstettävää platinaa.

Georges Mauboussinin poika Pierre Mauboussin (1900–1984) tuli mukaan sukuyritykseen 1924 ja samoihin aikoihin myös toinen Jean Baptiste Nouryn sukulaispoika Marcel Goulet. Vuoden 1929 maailmanlaajuinen lama koetteli pahoin Mauboussinin yritystä. New Yorkin liike suljettiin samana vuonna. 1936 Mauboussin ja newyorkilainen jalokiviliike Trabert and Hoeffer solmivat yhteistyösopimuksen Mauboussinin korujen myynnistä, ja myöhemmin 1946–1953 Trabert and Hoefferilla oli yksinoikeus Yhdysvalloissa Mauboussinin koruihin. Siellä myydyt korut on markkinoitu ja leimattu nimellä "Trabert and Hoeffer-Mauboussin".

Vaikka Mauboussinin korut ovat yhä tasokkaita, sen kulta-aikana voidaan pitää niin kutsuttua art deco -kautta (noin 1915–1935), jolloin tyyliä hallitsi yksinkertaisen selkeä geometria ja kaiverretut jalokivet, väreinä kulta, valkoinen, punainen, sininen, vihreä ja musta. Suunnitteluun saatiin ideoita muun muassa Egyptistä, Kiinasta ja erityisesti Intiasta, jonne Mauboussinin liikkeellä oli hyvät yhteydet ja suhteet.

Lähteet
-------

* De Cerval, Marquerite: Mauboussin. Editions du Regard 1992.

Aiheesta muualla
----------------

* Mauboussinin kotisivut (ranskaksi)
* The New York Times: These Jewels Look Smaller in France (englanniksi)
**Pablo Torrijos Navarro** (s. 12. toukokuuta 1992 Castellón de la Plana) on espanjalainen kolmiloikkaaja. Torrijosin ulkoratojen ennätys on Castellónissa heinäkuussa 2021 hypätty 17,09 ja sisäratojen ennätys Ourensessa maaliskuussa 2020 hypätty 17,18. Molemmat tulokset ovat myös Espanjan ennätyksiä. Torrijos edustaa Playas de Castellónia.

Torrijos saavutti hopeaa sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta maaliskuussa 2015 tuolloisella Espanjan ennätyksellä 17,04. Hän kilpaili myös vuoden 2014 EM-kilpailuissa Zürichissä, jossa hän oli finaalin kahdeksas tuloksella 16,56. Hän karsiutui loppukilpailusta Pekingin MM-kilpailuissa 2015. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi Portlandin MM-hallikilpailuissa ja kahdeksanneksi Amsterdamin EM-kilpailuissa sekä karsiutui loppukilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa. Belgradin sisäratojen EM-kilpailuissa 2017 hän oli yhdeksäs ja saman vuoden Lontoon MM-kilpailuissa kymmenes. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui viidenneksi. Hän karsiutui loppukilpailusta Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019, vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa ja Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta.

Pituushypyssä Torrijosin ennätys on 753.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pablo Torrijos Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Pablo Torrijos Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Bockscar-kone, tyyppiä Boeing B-29 sekä Fat Man -plutoniumpommi, jonka räjähdysteho 22 kT.
**1. Erillinen taisteluvälinelaivue** (eng. *1st Ordnance Squadron*) oli 393. raskaan pommituslaivueen (*393rd Bomb Wing, Heavy*) alaisuudessa toimiva erillisyksikkö. Joukkoyksikkö perustettiin Utahin Wendoverissa vuosien 1944 ja 1945 vaihteessa. Konetyyppinä toimi Boeing B-29 Superfortress. Joukkoyksikkö toimi käytännössä "atomipommin lapsenvahtina". Laivue toteutti muun teknisen toiminnan ohella tarvittavia muutostehtäviä Little Boy ja Fat Man -atomipommeihin. Jotkut laivueen palvelushenkilöistä olivat Yhdysvaltain laivastosta, vaikka laivue kuului käytännössä Yhdysvaltain ilmavoimien alaisuuteen. Taisteluvälinelaivueeseen kuului useita korkean teknisen, jopa yliopiston tasoisen koulutustaustan omaavia henkilöitä. Joskin teknikoita sekä koneistajia lienee ollut enin osa henkilöstöstä. Thomas ja Witts väittivät raskaan luokan rikoksista, kuten henkirikoksista tuomittujen ja seuraamuksia pakeilevien henkilöiden päätyneen kyseiseen joukko-osastoon.

1. Erillinen taisteluvälinelaivue omasi sekä sen jäsenet omasivat suuremman prioriteetin (tärkeysasteen) sekä tarkkailun, kuin muut 509. erillisen raskaan pommitusrykmentin muut jaokset, kuten huoltojaokset. Näin toimittiin ehkäpä eniten vakoilun varalta. Manhattan-projektin tiedemiehet eivät olleet suorassa kontaktissa tähän joukko-osastoon nähden, sillä toiminta oli salaista. Pommien kokoonpano toteutettiin Los Alamosin ydinlaboratoriossa. Eräät joukkoyksikön sotilashenkilöistä olivat pommien pienoistutkiin (mallia *APS-13 "Archie"*) toimintaan perehtyneitä. Heitä olivat ainakin aliluutnantit (*2nd Lieutenant*, ts. *Lieutenant, Junior Grade*) Morris R. Jeppson sekä Philip M. Barnes. He asensivat atomipommiin liittyviä toiminnan ja kunnon tarkkailulaitteistoja. Kummatkin olivat toimineet niin ikään, ydinpommien apuaseistajina, eli assistenttina pommin räjähdysvalmiuteen virittäneelle sotilashenkilölle.

Arviolta 15 kT tuhovoiman omaava *Little Boy* (suom. *Pikkupoika*) tuhosi lähes koko Hiroshiman kaupungin.
Laivueen toiminta lienee jatkunut, myös sodan loputtua. Operaatio Crossroads toteutettiin vuonna 1946 Bikinin atollilla, johon mennessä eivät liene ydinkokeiden toimintakaaviot eli taktiset käytännön järjestelyt suuremmin muuttuneet.

Lähteet
-------

1. 1 2   Viitattu 21.1.2022.
2. ↑  Thomas & Witts, 1977/1981: s. 125-126.
3. ↑  Thomas & Witts, 1977/1981: s. 136-137.
4. ↑  Thomas & Witts, 1977/1981: s. 123-126.
5. ↑  Thomas & Witts, 1977/1981: s. 203.
6. ↑  Thomas & Witts, 1977/1981: s. 219.
7. ↑  Thomas & Witts, 1977/1981: s. 305.

* Max Morgan Witts & Gordon Thomas: *Enola Gay – Pommikone Hiroshiman yllä*, Wsoy, 1981, alkuteos 1977.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Matvei Komarov** (ven. Матвей Комаров) (1730-luvun alku / viimeistään 1738 – 1812 / 1815 (?) Moskova) oli yksi Venäjän ensimmäisistä romaanikirjailijoista.

Tausta
------

Komarov oli Moskovassa taloudenhoitajana toiminut maaorja, joka vapautettiin hänen emäntänsä A. L. Štšerbatševa Zotova Eichlerin kuoltua vuonna 1785. Itseoppineen kirjailijan elämästä tiedetään hyvin vähän. Tarinan mukaan hän kuoli iäkkäänä Napoleonin joukkojen valloittaessa Moskovaa.

Kirjallinen ura
---------------

Komarovin teoksissa yhdistyvät venäläisten kansantarinoiden ja eurooppalaisen kaunokirjallisuuden ainekset. Niistä tunnetuimmat ovat kuuluisasta ryöväristä kertova *Vanka Kain* (*ven. Обстоятельное и верное описание добрых и злых дел российского мошенника, вора, разбойника и бывшего московского сыщика Ваньки Каина, всей его жизни и странных похождений; Seikkaperäinen ja tosi kuvaus Vanka Kainin, venäläisen roiston, varkaan, ryövärin ja entisen moskovalaisen varjostajan hyvistä ja pahoista teoista*, 1779) ja anonyymiin käsikirjoitukseen perustuva *Milord Georg* (ven. Повесть о приключении аглинского милорда Георга и о бранденбургской маркграфине Фридерике Луизе; *Kertomus englantilaisen lordi Georgen seikkailuista sekä brandenburgilaisesta markiisittaresta Friederike Luisesta*, 1782). 

Seuraava teos *Nevidimka* (*Näkymättömyysesine: Fèsin prinssi Aridesin ja hänen veljensä Polumedesin tarina sekä muita mielenkiintoisia kertomuksia*, 1789) ei ollut enää yhtä suosittu kuin Komarovin ensimmäiset romaanit. Laajalle yleisölle suunnattuja, tyyliltään kansanomaisia romaaneja julkaistiin uusintapainoksina aina 1900-luvun alkuun saakka. Niiden akateeminen laitos ilmestyi vuonna 2019.

Komarovin tuotanto kiinnosti muun muassa Vissarion Belinskiä ja Leo Tolstoita. Venäläisen kirjallisuuden historiassa hänen rinnalleen on asetettu Fjodor Emin ja Mihail Tšulkov.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Slovar russkih pisatelei XVIII veka *Institut russkoi literatury (Puškinski dom) RAN*. Viitattu 21.12.2020.
2. 1 2 3 4  *Venäläisen kirjallisuuden historia*, s. 156–159. Helsinki: Gaudeamus, 2011. ISBN 978-952-495-181-4.
3. 1 2  Literaturnaja entsiklopedija *Fundamentalnaja elektronnaja biblioteka Russkaja literatura i folklor*. Viitattu 21.12.2020.
4. ↑  Komarov, Matvei: *Vanka Kain. Milord Georg*. Moskva: Ladomir, 2019. ISBN 978-5-86218-575-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Matvei Komarovin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Gramvoúsan linnoitus** (kreik. Φρούριο Γραμβούσας, *Froúrio Gramvoúsas*), myös *Gramvoúsan linna* (kreik. Κάστρο Γραμβούσας, *Kástro Gramvoúsas*), on linnoitus Kreetan edustalla sijaitsevalla pienemmällä Ímeri Gramvoúsan saarella Kreikassa.

Historia
--------

Gramvoúsan linnoitus rakennettiin venetsialaisvallan aikana vuosina 1579–1584. Se tuhoutui jo vuonna 1588 salaman sytytettyä linnoituksen ruutivaraston. Linnoitus rakennettiin uudestaan vuonna 1630. Gramvoúsan linnoitus säilyi Soúdan ja Spinalóngan tavoin venetsialaisten hallussa vielä senkin jälkeen kun turkkilaiset olivat vallanneet muun Kreetan vuonna 1669. Gramvoúsan turkkilaiset onnistuivat valtaamaan lopulta vuonna 1692 lahjomalla sen komentajan.

Gramvoúsan linnoitusta.
15 sfakiálaista kapinallista onnistui valtaamaan linnoituksen Kreikan vapaussodan aikaan 2. elokuuta 1824, ja näin siitä tuli ensimmäinen Kreetan osa, joka vapautui turkkilaisvallasta. Tämän jälkeen se toimi kapinallisten keskuksena. Ajan kuluessa kapinalliset, joiden oli hankala saada elantoa muutoin, ryhtyivät harjoittamaan merirosvousta linnoitus tukikohtanaan. Englantilais-ranskalaiset joukot valtasivat linnoituksen 19. tammikuuta 1828 merirosvouksen lopettamiseksi. Tämän jälkeen linnoitus oli kreikkalaisten, englantilaisten ja ranskalaisten yhteisessä hallinnossa. Muhammad Alin egyptiläiset valtasivat linnoituksen vuonna 1831, jonka jälkeen se autioitui.

"Merirosvojen Neitsyt Marian" (*Panagía Kleftrína*) kirkko.

Rakennelma
----------

Linnoitus on rakennettu Ímeri Gramvoúsan saaren korkeampaan länsipäähän suhteellisen tasalakiselle kukkulalle, ja sijaitsee noin 137 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Sen itäpuolella on saaren luonnonsatamalahti. Linnoitus on pohjakaavaltaan epäsäännöllisen kolmion muotoinen. Siinä on muureja ja bastioneja itä- ja eteläsivuilla, kun taas länsisivulla sitä suojaa jyrkkä luonnonkallio. Sisäänkäynti on itäsivulta holvatun portiikin kautta. Muurien, jotka on tehty paikallisesta kalkkikivestä, yhteispituus on 272 metriä.

Linnoituksen alueella on varuskuntarakennusten raunioita. Paremmin säilyneisiin rakennelmiin lukeutuvat muun muassa kaksi suurta sadevesisäiliötä, ammusvarasto sekä Neitsyt Marian ilmestykselle (*Evangelismós*) tai "Merirosvojen Neitsyt Marialle" (*Panagía Kleftrína*, *Panagía Kléftissa*) omistettu kirkko. Vuonna 1588 linnoituksessa kerrotaan olleen 24 tykkiä ja myöhemmin turkkilaisaikana 66 tykkiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Κάστρο Γραμβούσας *Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού*.  Arkistoitu 3.10.2021. Viitattu 1.9.2022.
2. 1 2 3 4 5 6  Φρούριο Γραμβούσας *Καστρολόγος*. Viitattu 1.9.2022.
3. ↑  The Castle of Gramvousa *Grambousa Ballos – Cretan Daily Cruises*. Viitattu 1.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gramvoúsan linnoitus** Wikimedia Commonsissa
Holebas vuonna 2009.
**José Holebas** (tunnetaan myös nimellä **Iosíf Cholévas**, kreik. Ιωσήφ Χολέβας, s. 27. kesäkuuta 1984 Aschaffenburg, Länsi-Saksa) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka on pelannut Saksan, Kreikan, Italian ja Englannin sarjoissa. Hänen pelipaikkansa on tavallisesti joko vasen laitapuolustaja tai laitalinkki.

Ura
---

Saksassa syntynyt Holebas sai Kreikan kansalaisuuden marraskuussa 2011 ja on näin ollen kelvollinen edustamaan Kreikan maajoukkuetta. Hänet valittiin vuoden 2012 EM-kilpailuihin lähtevään joukkueeseen hänen esitettyään vakuuttavia otteita maaotteluissa ennen kisoja. EM-turnauksessa hän pelasi kolme alkulohko-ottelua, joista kahdessa täyden peliajan. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa hän pelasi Kreikan kaikki neljä ottelua alusta loppuun. Viimeisen maaottelunsa Holebas pelasi lokakuussa 2016. Hän on 38 maaottelussaan tehnyt yhden maalin, marraskuussa 2012 ystävyysottelussa Irlantia vastaan.

Seuratasolla Holebas on edustanut Saksassa Viktoria Kahlia 2005–2006 ja TSV 1860 Müncheniä 2006–2010, kreikkalaista Olympiakosia 2010–2014, italialaista AS Romaa 2014–2015, englantilaista Watfordia 2015–2020 ja jälleen Olympiakosia 2020–2021.

Lähteet
-------

1. ↑  José Holebas *UEFA.com*.  17.6.2012. UEFA. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  José Holebas Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Kreikan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Chalkiás |
2 Maniátis |
3 Tzavéllas |
4 Malezás |
5 K. Papadópoulos |
6 Mákos |
7 Samarás |
8 A. Papadópoulos |
9 Lymperópoulos |
10 Karagkoúnis |
11 Mítroglou |
12 Tzórvas |
13 Sifákis |
14 Salpingídis |
15 Torosídis |
16 Fotákis |
17 Gkékas |
18 Nínis |
19 Papastathópoulos |
20 Holebas |
21 Katsouránis |
22 Fortoúnis |
23 Fetfatzídis |
Valmentaja Santos

Kreikan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Karnézis
2 Maniátis
3 Tzavéllas
4 Manolás
5 Móras
6 Tziólis
7 Samarás
8 Koné
9 Mítroglou
10 Karagkoúnis
11 Výntra
12 Glýkos
13 Kapíno
14 Salpingídis
15 Torosídis
16 Christodoulópoulos
17 Gkékas
18 Fetfatzídis
19 Papastathópoulos
20 Holebas
21 Katsouránis
22 Sámaris
23 Tachtsídis
Valmentaja Santos
**Claudio Matías Kranevitter** (s. 21. toukokuuta 1993 San Miguel de Tucumán) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa venäläistä Zenit Pietaria. Hän on pelannut myös Espanjassa. Oikeajalkainen Kranevitter on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Argentiinan jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Kranevitterin kasvattajaseura on River Plate. Hän debytoi seurassa Argentiinan Primera Divisiónissa kaudella 2012–2013. Vuonna 2014 hän voitti Primera Divisiónin Torneo Finalin sekä Copa Sudamericanan ja seuraavana vuonna Copa Libertadoresin, Recopa Sudamericanan ja Copa Suruga Bankin.

Elokuussa 2015 Kranevitter siirtyi Espanjan Primera Divisiónin Atlético Madridiin, mistä hänet lähetettiin lainasopimuksella takaisin River Plateen. River Platessa hän pelasi lainajakson aikana neljässä Argentiinan liigan ottelussa sekä seurajoukkueiden MM-kilpailuissa.

### Maajoukkueura

Kranevitter pelasi vuosina 2012–2013 Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa kolme ottelua. Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa hänen debyyttinsä tapahtui syyskuussa 2015 Boliviaa vastaan.

Saavutukset
-----------

**River Plate**

* Argentiinan Primera División: Torneo Final (2014)
* Copa Sudamericana: 2014
* Recopa Sudamericana: 2015
* Copa Libertadores: 2015
* Copa Suruga Bank: 2015

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Matías Kranevitter Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Argentiinan joukkue – Copa América 2016
1 Romero |
2 Maidana |
3 Roncaglia |
4 Mercado |
5 Kranevitter |
6 Biglia |
7 Di María |
8 Fernández |
9 Higuaín |
10 Messi |
11 Agüero |
12 Guzmán |
13 Funes Mori |
14 Mascherano |
15 Cuesta |
16 Rojo |
17 Otamendi |
18 Lamela |
19 Banega |
20 Gaitán |
21 Pastore |
22 Lavezzi |
23 Andújar |
Valmentaja Martino
**José Giral y Pereira** (22. lokakuuta 1879 Santiago de Cuba, Kuuba – 23. joulukuuta 1962 México, Meksiko) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi Espanjan toisen tasavallan pääministerinä Espanjan sisällissodan alkuvaiheessa vuonna 1936.

Giral oli ennen politiikkaan siirtymistään kemian professori, vuodesta 1905 Salamancan ja vuodesta 1928 Madridin yliopistossa. Hänet vangittiin useasti kuningaskunnan aikana tasavaltalaisten mielipiteidensä vuoksi. Toisen tasavallan perustamisen jälkeen vuonna 1931 hänestä tuli Madridin yliopiston rehtori. Hän toimi myös laivastoministerinä vasemmistolaisissa hallituksissa vuosina 1931–1933 ja keväällä 1936. Kun oikeistolaiset kenraalit aloittivat kapinansa heinäkuussa 1936, suurin osa Espanjan laivastosta jäi tasavallalle uskollisten joukkojen käsiin. Diego Martínez Barrion epäonnistuttua hallituksen muodostamisessa presidentti Manuel Azaña nimitti Giralin pääministeriksi 19. heinäkuuta, päivää kapinan alkamisen jälkeen. Vaikka Giral antoikin määräyksen ryhtyä aseistamaan kansanrintamahallitusta tukeneita vasemmistolaisia järjestöjä, sosialistit pitivät häntä liian maltillisena. Hän joutui väistymään jo 4. syyskuuta, jolloin uudeksi pääministeriksi tuli Francisco Largo Caballero. Giral oli Largo Caballeron hallituksessa salkuttomana ministerinä ja vuosina 1937–1938 Juan Negrínin hallituksessa ulkoministerinä. Hän joutui lopulta pakenemaan Espanjasta tasavallan kukistuttua maaliskuussa 1939. Hän asui loppuelämänsä ajan Meksikossa. Hän oli vuosina 1945–1947 Espanjan tasavallan pakolaishallituksen pääministerinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  José Giral (espanjaksi) Biografías y Vidas. Viitattu 29.10.2015.
2. ↑  Jyrki Juusela: *Suomalaiset Espanjan sisällissodassa 1936–1939*, s. 19. Atena, Jyväskylä 2003.
3. ↑  José Giral (englanniksi) Spartacus Educational. Viitattu 29.10.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Brushfieldin täplät näkyvät kahden punaisen renkaan välillä.
**Brushfieldin täplät** ovat ihmisen iiriksen kehällä näkyviä pieniä valkoisia tai vaalean harmaita tai rusertavia täpliä. Ne syntyvät iiriksen normaaliin rakenteeseen kuuluvan tukikudoksen keräyminä. Brushfieldin täplät ovat pieniä verrattain harvasoluisten alueiden ympäröimiä solutiivistymiä värikehän keskikerroksessa.

Täplät on nimetty ne ensimmäisen kerran väitöskirjassaan vuonna 1924 kuvanneen lääkäri Thomas Brushfieldin mukaan.

Brushfieldin täplät ovat tavallisia kaikkien lasten silmissä, mutta ne ovat myös yksi Downin oireyhtymän tunnusmerkeistä: tämä perimän saaneilla niitä on 35–75 prosentilla vastasyntyneistä. Vaaleasilmäisillä valkoihoisilla lapsilla täplien todennäköisyys on suurempi kuin aasialaistä syntyperää olevilla lapsilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Wallis, Hugh R. E.: The Significance of Brushfield's Spots in the Diagnosis of Mongolism in Infancy.  *Archives of Disease in Childhood*, December 1951, 26. vsk, nro 130, s. 495–500. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
2. ↑  Sanez, R. B.: Primary care of infants and young children with Down syndrome.  *American Family Physician*, January 1999, 59. vsk, nro 2. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kim, J. H. et al.: Characteristic ocular findings in Asian children with Down syndrome.  *Nature*, November 2002, 16. vsk, nro 6. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Brushfield spots
Kappelin sisäänkäynti, pylväshalli.
Kappeli itäpuolelta.
**Metsolan siunauskappeli** on Lohjan seurakunnan siunauskappeli Lohjan Metsolan kaupungiosassa. Metsolan hautausmaa on perustettu vuonna 1951 ja siunauskappeli valmistui 1956.

Siunauskappelin suunnitteli arkkitehti Erik Bryggman. Metsolan kappelia pidetään suunnittelijansa tyypillisenä työnä ja siinä on samaa muotokieltä kuin jo Turun Ylösnousemuskappelissa. Bryggman kuoli ennen Metsolan kappelin valmistumista ja hänen tyttärensä, sisustusarkkitehti Carin Bryggman viimeisteli suunnitelmat. Carin Bryggman ja hänen miehensä sisustusarkkitehti Uolevi Nuotio suunnittelivat kappeliin kalusteita ja valaisimia.

Rinteeseen sijoitetussa harjakattoisessa Metsolan kappelissa on matala siipirakennus, jossa on muun muassa vainajien säilytystilat. Siipirakennus on ruohokattoinen. Kappeli on kalkkimaalattu vaaleaksi.

Rakennuksessa oli alun perin koksilämmitys, 1970–1980 -luvulla se liitettiin kaukolämpöön ja siihen tehtiin pieniä huonetilamuutoksia. Kappelin lähelle valmistui hautausmaan pysäköintipaikka vuonna 1995, kappeli maalattiin samoihin aikoihin. Perusteellinen korjaus tehtiin vuosina 2001–2002. Rakennuksen ulkoasuun ei puututtu, mutta sen ikkunat uusittiin, kuten myös salaojitus ja perusmuurien vesieristys. Kappelisalin kalusteet, valaisimet ja tekstiilit entisöitiin. Korjaustyön suunnitteli turkulainen arkkitehtitoimisto Laiho, Pulkkinen & Raunio.

Bryggmanin alkuperäiseen suunnitelmaan kuului myös kellotorni, joka jäi 1950-luvulla rakentamatta. Kellotorni valmistui 2002.

Lähteet
-------

1. ↑  Metsolan hautausmaa Lohjan seurakunta.  Arkistoitu 10.12.2013. Viitattu 26.2.2014.
2. 1 2 3 4  *Lohjan rakennetun ympäristön inventointiluettelo*, s. 59. Lohjan kaupunkisuunnittelukeskus, Lohjan museo, 2007. ISBN 952-9518-92-7. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 26.2.2014).  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Metsolan hautausmaan siunauskappeli Lohjan seurakunta.  Arkistoitu 5.12.2013. Viitattu 26.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Metsolan siunauskappeli** Wikimedia Commonsissa