recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**WinG** oli Windows 3.x:n ohjelmointirajapinta ja kirjasto, joka kehitettiin kuromaan eroa DOS- ja Windows-ohjelmien suorituskyvyssä. Aiemmin samaa laitteistoa käytettäessä DOS-peleillä oli parempi suorituskyky kuin Windows-peleillä.
WinG esiteltiin Computer Game Developers Conference-tapahtumassa vuonna 1994, jossa esiteltiin id Softwaren *Doomin* versiota, joka oli siirretty käyttämään rajapintaa.
WinG:n on myöhemmin korvannut DirectX.

WinG:tä pystyi käyttämään yhdessä GDI:n kanssa. GDI:llä HBITMAP -tyyppisen objektin puskuriin ei voinut koskea suoraan vaan vain GDI:n tarjoamien piirtotoimintojen avulla, joka toimi toimistosovelluksille, mutta pelien tarvitsee renderöidä suoraan muistiin, joka ei ole GDI:llä mahdollista. Windows sisälsi Device Independent Bitmap (DIB) -tyyppisen objektin, mutta tämän käsittely oli 3–20 kertaa hitaampaa kuin DOSilla. WinG lisäsi WinGBitmap-tyyppisen objektin, joka on sekä DIB että HBITMAP. WinG:n avulla *Doom* toimi Windowsissa samalla nopeudella kuin DOS:ssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Chris Hecker: A Whirlwind Tour of WinG *gamasutra.com*.  1.6.1997. Viitattu 10.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  Mike Weksler: The Designer's Dilemma: The Eighth Computer Game Developers Conference.  *Computer Gaming World*, heinäkuu 1994, s. 26-31. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
3. ↑  HOWTO: How to Mix GDI and WinG *support.microsoft.com*.  Arkistoitu 16.3.2016. Viitattu 10.5.2022. (englanniksi)
Ranskan laivaston hukari 1800-luvulta.
**Hukari** on lyhyt jäykkä miekka. Se tuli muotiin pitkämiekan tilalle 1700-luvulla. Nykyään nimitystä käytetään leveäteräisestä ja painavasta väkipuukon ja vesurin risteymästä.

Hukari Ruotsissa
----------------

Hukaria käytettiin aseena Ruotsin valtakunnan armeijassa. Sitä voitiin käyttää paitsi sotimiseen, myös metsästykseen ja puhdetöihin.

Hukari Venäjällä
----------------

Venäjän keisarillisella armeijalla oli 1600-luvulta 1800-luvun loppuun käytössä lyhyt ratsuväen ja jalkaväen miekka, jota kutsuttiin Suomen puolella hukariksi. Nykyään vastaavanlaista asetta käytetään vain juhlaparaateissa.

Hukari Ranskassa
----------------

Ranskassa laivasto käytti hukaria 1800-luvulla.

Hukari Saksassa
---------------

Saksassa oli käytössä keskiajalla samanniminen mestauslaite, josta ei ole säilynyt juurikaan tietoa jälkipolville. Oletettavasti laite oli kuitenkin giljotiinin kaltainen. (vrt. germaaniseen sanaan *huggare* ’kaataa, hakata, lyödä’. Ammattimielessä sana tarkoitti puunkaatajaa tai pyöveliä.)*lähde?*

Sanan alkuperä
--------------

**Hukari** on laina ruotsin sanasta *huggare*, joka erään tarinan mukaan*kenen mukaan?* viittaisi hakkapeliittojen "hugga in" eli "hakkaa päälle" -huutoon.

Muuta
-----

Hukari on Keski-Suomessa sijaitsevan rautakautisen kylän kutsumanimi. Lisäksi ainakin Ruotsissa on samanniminen kylä.

Lähteet
-------

1. ↑  Erävesuri Hukari *jyrekom.fi*.  1.4.2010.  Arkistoitu 1.4.2010. Viitattu 13.10.2018.
2. ↑  Kyselypalsta *aselehti.fi*.  2.6.2006.  Arkistoitu 2.6.2006. Viitattu 13.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hukari** Wikimedia Commonsissa
**Even Yehuda** on vuonna 1932 perustettu kaupunki Israelin Keski-Israelin hallintoalueella. Sillä on oma kunnallisneuvostonsa. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 13 700.

Maantiede
---------

Sotamuistomerkki.
Even Yehuda siajitsee Israelin keskiosassa noin seitsemän kilometrin päässä Netanyan kaupungista kaakkoon.

Historia
--------

Benei Binyamin-seuran jäsenet perustivat Even Yehudan vuonna 1932. Nimensä se sai Eliezer Ben-Yehudan mukaan. Paikkakunnan kasvaessa siihen liitettiin myös viereiset Be’er Gannimin ja Tel Zurin kylät, sekä nuorisokylä Hadassim. Oman kunnallisneuvostonsa se sai vuonna 1950. Paikalliset saivat elinkeinonsa lähinnä sitrushedelmien kasvatuksella. Kylän kasvu taittui 1970-luvulla, mutta jom kippur -sotaa seurasi uusi siirtolaisaalto. Nykyisin esimerkiksi paikallisten tulotaso on Israelin keskivertoa korkeampi.

Väestö
------

Even Yehudan asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 13 700. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 8 480 ja vuonna 1968 4 000.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 06 Dr-Feu*, s. 575. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Even Yehuda** Wikimedia Commonsissa
**Hodšo** tai **Hottšo** (ven. Ходшо, Хотчо) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Novosokolnikin piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,4 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,101 neliökilometriä eli 110 hehtaaria. Se on suuriselkäinen järvi, jossa ei ole saaria. Keskisyvyys on 4,7 metriä ja syvänteessä on 8,5 metriä vettä. Muutama matalikko näkyy ilmakuvissa tiheänä vesikasvillisuutena. Järven eteläpuolella sijaitsee Balandinon kylä (ven. Баландино), jonka pellot ja niityt ulottuvat etelärantaan asti. Järven itäpuolella on vielä Sadiban (ven. Садиба) kylä, jonka pellot ulottuvat itärannoille asti. Myös järven luoteispuolella on rantaan ulottuvia viljeltyjä peltoja. Siellä ei näy ilmakuvissa asutusta. Muut ranta-alueet ovat suomaata tai metsää.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin lahna, hauki, muikku, ahven, pasuri, kiiski, karppi, ruutana, suutari, made, säyne, törö, simppu, mutakala, rantanuoliainen, seipi, turpa, allikkosalakka, salakka, nieriä ja kymmenpiikki, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kaloja ja jokirapua niukasti. Sen ympärstössä on enimmäkseen pelto- ja niittymaata sekä lisäksi hieman metsää ja suota. Rannat ovat kivisiä hiekkarantoja, jossa on paikoittain mutaisia osuuksia. Soiden yhteydessä järvelle on kasvanut hetteikköisiä turvelauttoja. Järven pohja on hiekkaa ja sen päällä on kertynyt mutaa. Järvi on kivinen.

Vesistösuhteita
---------------

Hodšo sijaitsee Velikajan valuma-alueella. Velikaja on Velikajan valuma-aluen pääuoma ja valuma-alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen eteläisimmän osan. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.

Järveen laskee etelästä metsä- ja pelto-oja. Pääasiallinen vedenlähde on Velikaja, jonka läpivirtausjärvi Hodšo on. Sen valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 55,4  tai 84,78  neliökilometriä. Pääuoman edellinen järvi on Bolšoi Vjaz ja seuraavat järvet ovat Verhneje ja suuri Bolšoje Ostrijo.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 12.5.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Hodšo (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 12.5.2020. (venäjäksi)
3. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000, viitattu 12.5.2020
4. 1 2  Pihkovan alueen kartta: sivu 36 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 12.5.2020
*Tämä artikkeli käsittelee Nižni Novgorodin alueen kaupunkia. Nimen muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*

  

  

  

  

  

  

  

  

**Pervomaisk** (ven. Первома́йск) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Mordvan tasavallan rajaa 189 kilometriä Nižni Novgorodista etelään. Kaupunki on Pervomaiskin piirin keskus. Siellä on Nižni Novgorodin ja Saranskin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 14 700 henkeä (vuonna 2010).*lähde?*

Paikkakunta on saanut alkunsa terästehtaan yhteyteen 1800-luvun puolivälissä syntyneestä Tašinon työläisasutuksesta. Vuonna 1951 siitä tuli Pervomaiskin kaupunki. Nykyään siellä on mm. kone- ja laitetehdas.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 345. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Pervomaiskin piirin sivusto (venäjäksi)

**Nižni Novgorodin alueen kaupungit**
Nižni Novgorodin alueNižni Novgorodin alue
**Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod**  

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
**Pervyi kanal** (ven. Первый канал, suom. *Ykköskanava*) on yksi Venäjän kolmesta päätelevisiokanavasta. Vuoden 2010–2011 katsojatilastojen mukaan kanava oli 17,8 %:n osuudella Venäjän katsotuin kanava 18 vuotta täyttäneiden joukossa. Kanavalla on maailmanlaajuisesti yli 200 miljoonaa katselijaa.

Venäjän valtio omistaa virallisesti 51 prosenttia Pervyi kanalista (1TV). Kanava on perustettu 1995. Sen päämaja sijaitsee Ostankino-keskuksessa, lähellä Ostankino-tornia, Ostankinossa, Moskovassa.*lähde?*

Muut kaksi Venäjän päätelevisiokanavaa ovat NTV ja Rossija 1.

Historia
--------

Televisiokanavan nimi oli ennen vuotta 2002 **ORT** (ven. Общественное Российское Телевидение, *Obštšestvennoje Rossijskoje Televidenije*). Venäjän valtio omisti 51 prosenttia kanavasta. Vielä tuolloin vähemmistöosuuden 49 prosenttia omisti Boris Berezovski. Sukellusvene Kurskin onnettomuuden aikana televisiokanava kritisoi Venäjän poliittisen johdon toimia ja presidentti Vladimir Putinia henkilökohtaisesti.*lähde?*

Vuodesta 2000 alkoi prosessi, jonka seurauksena Berezovski pakotettiin luopumaan televisiokanavan osakkeista vuonna 2001. Oligarkki Roman Abramovitš osti osakekannan Berezovskilta ja Badri Patarkatsišvililta 150 miljoonan US-dollarin hintaan ja maksoi heille lisäksi 14 miljoonaa kaupan menemiseksi läpi. Rekisteriin oli omistajaksi merkitty kaksi tuntematonta offshore-yhtiötä.

Uusi johto muutti vuonna 2002 kanavan nimeksi Pervyi kanal, suomeksi *Ykköskanava*. Samalla kanava lopetti Venäjän poliittisen johdon kritisoimisen.*lähde?*

Pervyi Kanal järjesti vuoden 2009 Eurovision laulukilpailun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Atlas rossijskih telekanalov – Pervyi kanal MediaAtlas, mediaatlas.ru.  Arkistoitu 1.8.2012. Viitattu 29.7.2012. (venäjäksi)
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pervyi kanal**.
* Pervyi kanal – kotisivut (englanniksi)
**Perä-Pohjolainen** oli Kemin alueen ensimmäinen sanomalehti, joka ilmestyi vuosina 1897–1921. Lehden perustivat Kemin nuorsuomalaiset.

Alkuvuosina Perä-Pohjolainen kannatti suomenmielisyyttä, kansanvalistusta, raittiutta, uskonnonvapautta erilahkoisille ja työväenkysymyksen ratkaisemista. Sortovuosina Perä-Pohjolainen oli perustuslaillinen, mutta varovainen. Venäläinen hallinto lakkautti sanomalehden kerran määräajaksi. Suurlakon jälkeen Perä-Pohjolainen julkaisi perustuslaillisen ohjelman.

Perä-Pohjolainen kannatti kesällä 1918 kuningaskuntaa ja siirtyi kokoomuslaiseksi. Pohjolan Sanomat oli kuitenkin kova kilpailija ja lehti lopetettiin kesällä 1921. Lopettamisen syynä olivat kilpailun lisäksi lehtiyhtiön omistajien halu muuttaa yhtiö rahaksi ja paikalliset valtakysymykset.

Päätoimittajat
--------------

* Eemil Collan 1897–1898
* Kristian Brander 1898–1899
* Eemil Siikanen 1899
* Aug. Teräksinen 1899
* Vilho Jämsén 1900–1905
* Valtteri Montin 1905—1906
* Väinö Björkman 1906
* Gustaf Adolf Andersson 1906–1920
* Viktor August Marjanen 1920–1921

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Lehdistön Historia 6, 1988, sivu 208
2. ↑  Suomen sanomalehdistö 1771-1932 : bibliografinen esitys = La presse finlandaise en 1771-1932 : exposé bibliographique / Akseli Routavaara. 1935, s. 55, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Anton Cajetan Adlgasser** (1. lokakuuta 1729 Inzell – 22. joulukuuta 1777 Salzburg) oli itävaltalainen säveltäjä ja urkuri.

Adlgasser lauloi Salzburgin hovin kuorokoulussa vuonna 1744 ja sai opetusta todennäköisesti Johann Ernst Eberliniltä. Hän opiskeli myös viulunsoittoa. Adlgasser työskenteli vuodesta 1750 hoviurkurina ja Salzburgin tuomiokirkon urkurina. Vuonna 1760 hänestä tuli myös Salzburgin Pyhän Kolminaisuuden kirkon urkuri. Vuodesta 1769 hän oli naimisissa laulaja Maria Anna Fesemayrin kanssa.

Adlgasserin musiikki edustaa siirtymäkautta barokin ja klassismin kausien välillä. Hän omaksui myös aikansa italialaiset tyylivaikutteet Italiaan suuntautuneella opintomatkallaan (1764–1765), jonka aikana tapasi Giovanni Battista Martinin. Adlgasser tunsi sekä Leopold että Wolfgang Amadeus Mozartin. Hän teki Michael Haydnin ja Wolfgang Amadeus Mozartin kanssa yhteistyötä oratoriossa *Die Schuldigkeit des ersten Gebots*. Adlgasserin tuotantoon kuuluu esimerkiksi seitsemän messua, kolme requiemia, orkesteriteoksia sekä piano- ja urkumusiikkia. Hän sävelsi myös useita Singspielejä ja muita saksankielisiä näyttämöteoksia. Italiankielinen ooppera *La Nitteti* (1766) Pietro Metastasion librettoon on kadonnut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Anton Cajetan Adlgasser AllMusic
2. 1 2 3 4  Adlgasser, Anton Cajetan Grove Music Online
3. 1 2 3  Adlgasser, Anton Cajetan Österreichisches Musiklexikon online

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC

 |

 |
Kuningas Agonglon symboli.
**Agonglo** (1766–1797) oli Dahomeyn kuningas. Edeltäjänsä, isänsä kuningas Kpenglan tavoin Agonglo kohtasi maansa taloudellisen laman ongelman. Hänen hallintoaikanaan jorubojen Oyojen kuningaskunta hallitsi valtakunnan yhtä aluetta. Abomeyn sisäinen alueellinen hajanaisuus teki tyhjäksi yritykset kumota Oyon vasallisuhde, vaikka Oyojen vahvuus heikkeni vähitellen. 

Agonglo yritti kasvattaa kauppaa Euroopan kanssa, erityisesti pyrkien lisäämään yhteyksiä Portugalin kanssa. Hän sai kuitenkin portugalilaisilta vain pyynnön kääntyä kristinuskoon, ja papit ilmoittivat auttavansa kuningaskunnan käännyttämisessä uuteen uskoon. Kun Agonglo oli lopulta kääntynyt kristityksi, hänet katsottiin hyvin epäsuosituksi Abomeyssa ja hänet salamurhattiin. Häntä seurasi kuninkaana poikansa Adandozan.

Katso myös
----------

* Dahomeyn kuningaskunta

Lähteet
-------

1. ↑  Houngnikpo, Mathurin C. ja Decalo, Samuel: *Historical Dictionary of Benin*, s. 35. The Scarecrow Press, Inc. 2013.



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Dahomeyn kuningaskunnan hallitsijat |
| --- |
|  |
| 
* Gangnihessou (n. 1600)
* Dakodonou (n. 1625 – 1645 )
* Houégbadja (1645 – 1685)
* Akaba (1685 – 1716)
* Hangbe (1716 – 1718)
* Agaja (1718 – 1740)
* Tegbesu (1740 – 1774)
* Kpengla (1774 – 1789)
* Agonglo (1789 – 1797)
* Adandozan (1797 – 1818)
* Guézo (1818 – 1858)
* Glele (1858 – 1889)
* Béhanzin (1889 – 1894)
* Agoli-Agbo (1894 – 1900)

 |

 |
**Anton Friedrich Büsching** (27. syyskuuta 1724 Stadthagen, Schaumburg-Lippe – 28. toukokuuta 1793 Berliini) oli saksalainen teologi ja maantieteilijä. Hän oli maantieteen poliittis-tilastollisten esitysten tärkeä kehittäjä.

Elämä ja ura
------------

Teologiaa Hallessa opiskellut Büsching nimitettiin vuonna 1748 kotiopettajaksi kreivi de Lynarsin perheeseen Köstritzissä. Kreivi oli tuolloin lähdössä suurlähettilääksi Pietariin, ja tällä matkalla Büsching päätti keskittyä maantieteeseen. Hän jätti kreivin perheen ja asettui Kööpenhaminaan. Vuonna 1754 hän muutti Göttingeniin, jossa hänet nimitettiin filosofian professoriksi vuonna 1757, mutta vuonna 1761 hän otti vastaan papin viran Pietarin luterilaisessa saksalaisessa seurakunnassa. Hän palasi Keski-Eurooppaan vuonna 1765. Ensin hän asui Altonassa, mutta seuraavana vuonna hänet kutsuttiin Berliiniin johtamaan kuuluisaa Gymnasium zum Grauen Kloster -koulua, jonka Fredrik Suuri oli perustanut. Büschingista tuli Saksan koulujärjestelmän uudelleenjärjestelyn auktoriteetti. Göttingenissä ollessaan hän avioitui runoilija Christiana Diltheyn kanssa.

Büschingin teoksia maantieteestä, historiasta, kasvatuksesta ja teologiasta on yli sata. Hänen pääteoksensa on seitsemässä osassa vuosina 1754–1792 julkaistu *Neue Erdebeschreibung* ("Uusi maapallon kuvaus"), uraauurtava tilastollisen ja poliittisen maantieteen esitys erittäin moniin lähteisiin ja valtavaan tutkimustyöhön perustuen. Teos käännettiin useille vieraille kielille. Büsching oli myös arvokkaiden julkaisusarjojen *Magazin für die Historie und Geographie der neueren Zeit* ja *Wöchentlichen Nachrichten von neuen Landkarten* toimittaja. Hän kirjoitti myös muun muassa perusteellisen elämäkerran Fredrik Suuresta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Büsching, Anton Friedrich *Neue Deutsche Biographie*.  1957. Viitattu 28.12.2022.
2. 1 2 3  Büsching, Anton Friedrich *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 28.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anton Friedrich Büsching** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sárti** (kreik. Σάρτη) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Sithonían kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Kylän väkiluku on 1 156 (vuonna 2011).

Sártin Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen (*Koímisi tis Theotókou*) kirkko.
Sártin kylä sijaitsee Chalkidikín niemimaalla Sithonían niemen itärannikolla eli Singitikóslahden rannalla. Kylä oli olemassa alun perin 1300–1600-luvuilla. Se on syntynyt uudestaan vuoden 1923 Kreikan ja Turkin väestönvaihdon myötä. Uuden kylän alkuperäinen nimi oli *Néa Afisiá* (Νέα Αφησιά, "Uusi Afisiá") evakkojen kotipaikan Avşan saaren, kreikaksi Afousía tai Afisiá, mukaan. Sittemmin kylä on nimetty uudelleen paikalla antiikin aikana sijainneen Sarten kaupungin mukaan. Nykyisin Sárti on kesäaikaan suosittu rantaturismin keskus.

Sárti muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Σάρτης, *Topikí Koinótita Sártis*). Vuodesta 1997 se kuului Torónin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Sithonían kunnan Torónin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Sarti *Halkidiki Greece*.  Arkistoitu 1.11.2022. Viitattu 3.10.2022.
3. ↑  Sarti *Feel Greece*. Viitattu 3.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sárti** Wikimedia Commonsissa

* Sarti Chalkidiki. Kylän turismisivusto.
**Sándor Nagy** (10. kesäkuuta 1922 Nagybaracska – 4. huhtikuuta 1990 Budapest) oli unkarilainen toimittaja ja kirjailija.

Nagy osallistui toiseen maailmansotaan ja opiskeli sen jälkeen Szegedin yliopistossa. Hän liittyi Unkarin kommunistiseen puolueeseen vuonna 1948. Nagy työskenteli toimittajana ja opettajana ja valmistui yliopistosta 1950-luvun lopussa. 1960-luvun alussa hänet tuomittiin maolaisena yli kolmeksi vuodeksi vankilaan. Sen jälkeen hän työskenteli tehdastyöläisenä ja postivirkailijana.

Kirjailija sai Kossuth-palkinnon vuonna 1949. Vuonna 1952 hän sai Stalin-palkinnon kertomuksesta *Sovinto* (*Megbékélés*).

Suomennettu teos
----------------

* *Sovinto: kertomus*. Venäjän kielestä suom. A. Bljudnik. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1954.

Lähteet
-------

1. 1 2  Magyar életrajzi lexikon *mek.oszk.hu*. Viitattu 27.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Kookos- eli suklaapalloja.
**Kookospallo** eli **suklaapallo** (ruots. *chokladboll, kokosboll, havreboll*, aiemmin myös *negerboll*, tansk. *havregrynskugle*) on Ruotsista ja Tanskasta lähtöisin oleva leivos, suklaanmakuinen kookoshiutaleissa pyöritelty pallo. 

Kookospallot valmistetaan sekoittamalla kaurahiutaleita, kaakaojauhetta, kookoshiutaleita, sokeria ja vaniljasokeria huoneenlämpöiseen voihin tai margariiniin. Nesteenä voidaan käyttää tilkka kylmää kahvia. Taikina muovaillaan palloiksi, jotka pyöritellään kookoshiutaleissa (tai raesokerissa tai nonparelleissa). Leivoksia ei paisteta vaan jäähdytetään ja säilytetään jääkaapissa tai pakastimessa.

Ruotsissa vietetään tälle leivokselle omistettua teemapäivää (ruots. *chokladbollens dag*) vuosittain 11. toukokuuta.

Katso myös
----------

* Punssirulla

Lähteet
-------

1. ↑  Isotalo, Peter: Chokladbollens historia, del 1: "negerboll" *Isotaro-blogi*.  14.8.2015.  Arkistoitu 30.11.2020. Viitattu 26.8.2021.
2. ↑  Isotalo, Peter: Chokladbollens historia, del 2: "chokladboll" *Isotaro-blogi*.  6.9.2015.  Arkistoitu 27.7.2021. Viitattu 26.8.2021.
3. ↑  Stolt, Hanna: Chokladbollar - ruotsalaiset suklaapallot *Gurmee-influensseriblogi*.  5.5.20121. Viitattu 26.8.2021.
4. ↑  Helpot kaura-kookospallot kahdella tavalla *Suklaapossu-influensseriblogi, Kotiliesi*.  5.3.2014. Viitattu 26.8.2021.
5. ↑  Chokladbollens dag *temadagar.se*. Viitattu 26.8.2021.
**Shahar Zubari** (hepr. ‏שחר צוברי‎, s. 1. syyskuuta 1986 Eilat) on israelilainen kilpapurjehtija. Hän on purjelautailun olympia- ja MM-mitalisti sekä kaksinkertainen Euroopan-mestari.

Zubari syntyi juutalaiseen perheeseen. Hän on puoliksi jemeninjuutalaista, puoliksi aškenasijuutalaista syntyperää.

Zubari saavutti purjelautailun olympiapronssia Pekingissä 2008. Hän hävisi kuusi sijalukupistettä kilpailun voittaneelle uusiseelantilaiselle Tom Ashleylle. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli 19:s ja Rio de Janeirossa 2016 17:s.

Zubari saavutti purjelautailun MM-pronssia Aucklandissa 2008. Hän on sijoittunut MM-kilpailuissa lisäksi kuudenneksi 2016, seitsemänneksi 2013, kahdeksanneksi 2007 ja yhdeksänneksi 2012. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai hopeaa mistral-luokassa 2004.

Zubari voitti purjelautailun Euroopan-mestaruuden Tel Avivissa 2009 ja Sopotissa 2010 sekä sai EM-hopeaa Brestissä 2013. Lisäksi hän on ollut EM-kilpailuissa neljäs 2011, kuudes 2007 ja kahdeksas 2008.

Zubari voitti purjelautailun maailmancup-kilpailun Qingdaossa 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Shahar Zubari *sports-reference.com*.  Arkistoitu 23.5.2009. Viitattu 17.11.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Shahar Zubari *sailing.org*. Viitattu 17.11.2016. (englanniksi)
3. ↑  המדליות נשארות במשפחה - ערב ערב באילת *www.ereverev.co.il*. Viitattu 8.4.2019. (englanniksi)
4. ↑  The historic end of aliyah from Yemen *mfa.gov.il*. Viitattu 8.4.2019.
5. ↑  Sailing at the 2008 Beijing Summer Games: Men's Windsurfer *sports-reference.com*.  Arkistoitu 17.1.2014. Viitattu 17.11.2016. (englanniksi)
Mariner 10
Mariner 10:n alkuvuodesta 1974 Venuksesta ottama kuva. Kuvaa on jälkikäsitelty muistuttamaan sitä, miten ihmissilmä näkisi Venuksen pilviverhoineen.
**Mariner 10** oli Yhdysvaltain avaruusjärjestö NASAn miehittämätön luotain, joka laukaistiin 3. marraskuuta 1973 tutkimaan pääasiassa Merkuriuksen pinnan ja ilmakehän piirteitä ja näiden planeettojen fyysisiä ominaisuuksia, mutta se suoritti ohilennon myös Venuksen kautta. Se laukaistiin suunnilleen kaksi vuotta NASAn Mariner 9 -luotaimen jälkeen ja oli viimeinen alus koko Mariner-ohjelmassa, joskin Voyager-luotainten alkuperäiset nimet olivat Mariner 11 ja 12. Mariner 10 oli ensimmäinen avaruusluotain, joka käytti toisen planeetan painovoimaa hyväkseen kiihdyttäessään vauhtiaan.

Venuksen ja Merkuriuksen ohilennot
----------------------------------

Mariner 10:n tietojen perusteella muodostettu Merkuriuksen kuva. Yläreunan tasaiselta kaistaleelta ei ole kuvatietoja.
Mariner 10 lensi Venuksen ohi 5. helmikuuta 1974 lähimmillään 5 768 kilometrin etäisyydeltä. Luotain onnistui ottamaan planeetasta yhteensä 4 165 kuvaa, minkä jälkeen luotain käytti Venuksen painovoimaa avukseen suunnatessaan kohti Merkuriusta.

Luotain saavutti Merkuriuksen 29. maaliskuuta 1974 lentäen lähimmillään 703 kilometrin etäisyydeltä planeetasta. Lentonsa aikana Mariner 10 lensi Merkuriuksen ohi yhteensä kolme kertaa, joiden aikana se onnistui kartoittamaan noin 45 % planeetan pinnasta ja selvittämään sen yö- ja päivälämpötilat. Seuraavan kerran luotain kohtasi Merkuriuksen 21. syyskuuta 1974 48 069 kilometrin etäisyydeltä ja jälleen kolmannen ja viimeisen kerran 16. maaliskuuta 1975 327 kilometrin korkeudelta. Yhteys avaruusluotaimeen katkaistiin 24. maaliskuuta 1975.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mariner 10**.
* NSSDC Master Catalog Display: Spacecraft Mariner 10 (englanniksi)
* NASA-JPL: Mariner 10 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Mariner-ohjelman avaruuslennot

|  |  |
| --- | --- |
| Lennot | Mariner 1  ·  Mariner 2  ·  Mariner 3  ·  Mariner 4  ·  Mariner 5  ·  Mariner 6  ·  Mariner 7  ·  Mariner 8  ·  Mariner 9  ·  Mariner 10 |
| ← Mariner 9  ·  *(ohjelman viimeinen lento)* → |
**Publius Licinius Egnatius Marinianus** (noin 265?–268) oli Rooman keisari Gallienuksen ja hänen vaimonsa Cornelia Saloninan kolmas ja nuorin poika. Hänen setänsä oli Gallienuksen veli Valerianus nuorempi. Marinianuksen molemmat veljet, Valerianus II ja Saloninus olivat kuolleet vuonna 257 ja 260, joten hän oli ainoa Gallienuksen perillinen. Marinianus oli konsulina vuonna 268, vaikka hän oli vasta noin kolmen vuoden ikäinen. Marinianus luultavasti murhattiin vuonna 268 yhdessä hänen isänsä ja äitinsä kanssa.

Lähteet
-------

* Jona Lendering: Gallienus Livius.org.  Arkistoitu 29.1.2013. Viitattu 25.2.2009. (englanniksi)
* Richard D. Weigel: Valerian (A.D. 253-260) and Gallienus (A.D. 253-268)  3.8.1998. De Imperatoribus Romanis: An Online Encyclopedia of Roman Emperors. Viitattu 25.2.2009. (englanniksi)
* Alaric Watson: *Aurelian and the third century*, s. 41–42. Routledge, 1999. ISBN 0-415-07248-4. (englanniksi)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Paternus ja Archesilaus** | **Rooman konsuli**Paternuksen kanssa vuonna 268 | Seuraaja:**Imp. Caesar M. Aurelius Claudius Augustus ja Paternus** |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Marinianus
**MarineTraffic** on meriliikennettä reaaliaikaisesti seuraava verkkopalvelu. Se on avoin, yhteisöperusteinen projekti, joka tarjoaa reaaliaikaista tietoa laivojen liikkeistä ja satamista. Tiedonkeruu perustuu aluksissa olevaan AIS-järjestelmään, joka kertoo alusten nopeuden, sijainnin, suunnan ja muita tietoja. Järjestelmän ansiosta alusten tiedot voidaan näyttää MarineTrafficin sivuilla Google Maps -kartalla. Sivustolla on nähtävissä myös kuvia laivoista, tietoa, kuten missä ne on rakennettu ja niiden pituus. Sieltä näkee myös mitä reittiä alukset ovat kulkeneet ja minne ne ovat menossa.

MarineTraffic on alun perin kehitetty akateemisena projektina Egean yliopistossa, Ermoúpolissa, Kreikassa. Loppuvuodesta 2007 professori Dimitris Lekkas julkaisi sen kokeellisena versiona. MarineTraffic-palvelua voi käyttää ilmaiseksi, mutta edistyneemmät toiminnot maksavat. Sivustolla vierailee kuukausittain noin viisi miljoonaa kävijää. Huhtikuussa 2015 palvelussa oli 600 000 rekisteröitynyttä käyttäjää.

Lähteet
-------

1. ↑  Itämerellä kierrellyt venäläistankkeri lähti liikkeelle kohti itää *yle.fi*. Viitattu 20.10.2015.
2. ↑  Katso kartalta missä laivat seilaavat *mbnet.fi*.  Arkistoitu 27.4.2012. Viitattu 20.10.2015.
3. ↑  Frequently Asked Questions marinetraffic.com. Viitattu 20.10.2015. (englanniksi)
4. 1 2  Marine Traffic AIS ship tracking on Google Maps *marinetraffic.com*. Viitattu 20.10.2015. (englanniksi)
5. 1 2 3  Site gives landlubbers trove of information about ships *hamptonroads.com*.  Arkistoitu 15.6.2015. Viitattu 20.10.2015. (englanniksi)
6. ↑  A continent, as drawn by ships *wired.co.uk*.  Arkistoitu 21.10.2015. Viitattu 20.10.2015. (englanniksi)
7. ↑  Cautiously Optimistic on MarineTraffic Internet AIS *sailmagazine.com*. Viitattu 20.10.2015. (englanniksi)
8. ↑  MarineTraffic.com releases new notifications *allaboutshipping.co.uk*. Viitattu 20.10.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* MarineTraffic.com
Thaimaalainen paviljonki
**Thaimaalainen paviljonki** (ruots. *Thailändska paviljongen*, myös **King Chulalongkorn Memorial**) on rakennus Ruotsissa Ragundan kunnan Utanedessä. Se on ainoa Thaimaan ulkopuolella sijaitseva vastaavanlainen paviljonki.

Thaimaan kuningas Chulalongkorn vieraili Ruotsissa vuonna 1897 kuningas Oskar II:n kutsusta ja kävi myös Utanedessä. Paviljonki pystytettiin sata vuotta myöhemmin tapahtuman muistomerkiksi. Paviljongin rakentaminen aloitettiin vuonna 1997 ja se valmistui 1999. Rakentaminen maksoi noin seitsemän miljoonaa kruunua, joista kolme miljoonaa kului koristeluihin, kuten tornin kultaamiseen. Se rahoitettiin thaimaalaisten ja ruotsalaisten sponsorien sekä keräysten avulla. Vuonna 2013 paviljongista tuli kunnalle kuluja 360 000 kruunua, mutta tarkoitus olisi, että se selviäisi ilman enempiä verorahoja.

Paviljongin seinät on rakennettu jämtlantilaisesta kalkkikivestä. Lattiapinta-ala on 75 m² ja huonekorkeus seitsemän metriä. Katto kohoaa 26 metrin korkeuteen. Paviljongin sisällä on Chulalongkornin pronssipatsas luonnollisessa koossa. Se on sisätilojen ainoa koristus, muuten sisustus on yksinkertainen.

Vuosittain Chulalongkornia juhlitaan 19. heinäkuuta, ja kesäisin on myös thaimaalaisten tanssi- ja musiikkiryhmien esityksiä. Paviljongin käyttö ja matkailutoiminta on ollut yrittäjän hoidossa.

Paviljongin ympärillä on thaimaalainen puisto. Siellä on myös kasvihuone, jossa kasvatetaan tyypillisiä thaimaalaisia kasveja, kuten chiliä, banaania, kurpitsaa, maapähkinöitä ja kukkia. Vuosittain puistossa vihitään useita pareja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fredrik Kullberg: Sveriges 100 märkligaste sevärdheter. Ponto pocket 2013, s. 43.
2. 1 2 3  Lena Samuelson: Thaipaviljongen på väg att förfalla SVT.se / Jämtlandsnytt 31.3./16.5.2014. Viitattu 27.10.2014. (ruotsiksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Anna Jonsson: Thailand i Sverige (Arkistoitu – Internet Archive) Bröllopsmagasinet 11.4.2011. Viitattu 27.10.2014. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thaimaalainen paviljonki** Wikimedia Commonsissa

* Paviljongin kotisivut (ruotsiksi, englanniksi)
* Paviljongin esittely Ragundadalenin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Thabana NtlenyanaThabana Ntlenyana.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
MokhotlongLesotho |
| Vuoristo | 
MalotiView and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
3 482 mView and modify data on Wikidata  |
| Prominenssi | 
2 390 mView and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
29° 28′ E, 29° 16′ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Thabana Ntlenyana** on Ntlenyana-vuoren huippu, joka kohoaa 3482 metrin korkeuteen. Se sijaitsee Lesothossa ja on koko Kilimanjaron eteläpuolisen Afrikan korkein kohta. Huippu sijaitsee aivan Lesothon itäosassa, lähellä Lesothon ja Etelä-Afrikan rajaa.

Thabana Ntlenyana kuuluu Lohikäärmevuorten vuoristoon ja huipun lähellä sijaitsevat Oranje-joen alkulähteet.

Thabana Ntlenyana on myös suosittu vaelluskohde, jonne voi matkata kävellen tai ratsastaen. Matkaan lähdetään tavallisesti etelästä Sani Passin solan majalta, joka sijaitsee Etelä-Afrikan puolella aivan Etelä-Afrikan ja Lesothon rajalla, Sani Passin raja-aseman lähellä. Matkaa Sani Passin majalta Thabana Ntlenyanalle kertyy noin 13 kilometriä ja vaellus vie noin kahdeksasta yhdeksään tuntia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thabana Ntlenyana *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 16.3.2021. (englanniksi)
2. ↑  Lesotho Activities: Thabana-Ntlenyana *Lonely Planet*. Viitattu 16.3.2021. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  SummitPost: Thabana-Ntlenyana *www.summitpost.org*. Viitattu 16.3.2021. (englanniksi)
Subandrio vuonna 1963.
**Subandrio** (15. syyskuuta 1914 Malang, Itä-Jaava – 3. heinäkuuta 2004) oli indonesialainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Indonesian ulkoministerinä presidentti Sukarnon aikana vuodesta 1957 vuoteen 1966, jolloin hän joutui 29 vuodeksi vankilaan epäonnistuneen vallankaappausyrityksen jälkeen.

Subandrio oli koulutukseltaan kirurgi. Opiskeluaikanaan Jakartan lääketieteellisessä yliopistossa hän otti osaa Indonesian itsenäistymiseen tähtäävään toimintaan. Hän otti toisen maailmansodan aikana osaa Japanin vastaiseen liikkeeseen, kun taas Sukarno ja puolustusministeri Abdul Haris Nasution olivat yhteistoiminnassa japanilaisten kanssa. Sodan jälkeen Subandrio toimi suurlähettiläänä Lontoossa 1950–1954 ja Moskovassa vuoteen 1957, jolloin hänet nimitettiin ulkoministeriksi, toiseksi varapääministeriksi ja tiedustelupalvelun johtajaksi.

Vuoden 1965 vallankaappausyrityksen jälkeen Subandrio tuomittiin kuolemaan, mutta Britannian avulla tuomio muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Hänet vapautettiin 81 vuoden iässä heikentyneen terveydentilan vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Roth, Andrew: Dr Subandrio, Indonesian minister caught in a cold-war clash, muistokirjoitus, The Guardian 10.9.2004. Viitattu 6.11.2014.
2. ↑  Ilvessalo, Jaakko: "Subandrio, R. (1914)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 181. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Subandrio** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Matti Bergendahl** (s. 3. lokakuuta 1966 Harjavalta) on suomalainen erikoislääkäri, joka on työskennellyt Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin toimitusjohtajana helmikuusta 2022 alkaen.

Bergendahl on kirjoittanut ylioppilaaksi Harjavallan lukiosta. Hän valmistui Turun yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1991 ja lastentautien erikoislääkäriksi 2000. Vuonna 1993 Bergendahl väitteli lääketieteen tohtoriksi. Lisäksi hän on suorittanut MBA-tutkinnon Lausannen International Institute for Management Developmentissa vuonna 2001.

Bergendahl on työskennellyt 1990-luvulla erikoislääkärinä TYKS:n lastentautien klinikalla, 2002–2005 Mehiläisen kehitysjohtajana ja 2005–2014 toimitusjohtajana sekä Realia Group -konsernin toimitusjohtajana 2015–2019. HUS:n johtoon Bergendahl siirtyi Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin johtajan paikalta, jota hän oli hoitanut toukokuusta 2020 alkaen. Hän oli myös Mehiläisen emoyhtiön Ambea-konsernin toimitusjohtaja ja varatoimitusjohtaja 2007–2014.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tiainen, Olli-Pekka: Johtajan näköinen lääkäri  18.11.2005. Mediuutiset. Viitattu 20.9.2021.
2. 1 2  HUSin hallituksen päätökset 29.11.2021 *HUS*. Viitattu 18.2.2022.
3. ↑  Dosentti Matti Bergendahl Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin johtajaksi  14.1.2020. Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri.  Arkistoitu 20.9.2021. Viitattu 20.9.2021.
4. ↑  Ylönen, Jorma: Matti Bergendahl ehdolla Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin johtajaksi  6.11.2019. Kuntalehti. Viitattu 20.9.2021.
| Sarja | Vaihe | Kronozooni | Kalenterivuotta sitten |
| --- | --- | --- | --- |
| *Holoseeni* | *Subatlanttinen* | 0–2 400 |
| *Subboreaali* | 2 400–5 660 |
| *Atlanttinen* | 5 660–9 220 |
| *Boreaali* | 9 220–10 640 |
| *Preboreaali* | 10 640–11 560 |
| *Pleistoseeni* | *Veiksel-jääkausi* | *Nuorempi Dryas* | 11 560–12 700 |

**Subboreaalinen** kasvillisuus- ja ilmastokausi Suomessa 
noin 5 900–2 760 vuotta sitten. Tällöin ilmasto alkoi hitaasti viiletä edeltävästä lämpimästä Atlanttisesta lämpökaudesta kohti nykyistä ehkä noin 1–2 astetta. Kuusi levisi vuoteen 2000 eaa. mennessä idästä koko Järvi-Suomeen, ja 1200 eaa. koko Manner-Suomeen.

Kauden alussa noin 3800 eaa. jalot lehtipuut alkoivat vähetä.
Kauden lopulla hävisivät lauhkean vyöhykkeen puulajit tammi, jalava, pähkinäpensas ja lehmus Suomesta suureksi osaksi. Kaudella Itämeri oli vielä Litorinameri-vaiheessaan. Leppä harvinaistui tällä kaudella hieman. Kauden lopulla koivu harvinaistui ja mänty yleistyi siitepölyistä päätellen.

Katso myös
----------

* Holoseeni
* Atlanttinen
* Subatlanttinen

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen esihistorian kronologiataulukko Mikroliitti Oy. Viitattu 5.1.2008.
Väritettyinä Köppenin ilmastoluokituksessa subarktiseksi ilmastoksi määritellyt alueet.
**Subarktinen ilmasto** on Köppenin luokituksessa ilmasto, jossa neljän lämpimimmän kuukauden keskilämpötilat ovat kaikki 10 °C tai alle ja kylmimmän kuukauden keskilämpötila alle 0 °C[1]. Tällöin subarktisella alueella on metsää, viileät kesät ja kylmät talvet. 

Ilmastotyyppi vallitsee pohjoisen havumetsävyöhykkeen kylmimmillä alueilla ja sen pohjoispuolella koivuvyöhykkeellä. Subarktisia alueita on muun muassa Grönlannin eteläosassa[2], Siperiassa, Alaskassa ja Kanadassa sekä Pohjois-Suomessa. Subarktinen ilmasto on talvella kylmä tai hyvin kylmä, kuiva ja kesä on lyhyt ja viileä. Yleisemmin voimakkaiden lämpötilanvaihtelujen takia subarktinen ilmasto on mannerilmastojen alalaji. 

Subarktisella alueella on laajaa ikiroutaa. Tyypillinen subarktinen puulaji on esimerkiksi Siperiassa kasvava lehtikuusi. Ilmastonmuutoksen vuoksi monilla subarktisen ja arktisen alueen eläimillä elinalueet kaventuvat nyt ja tulevaisuudessa eteläisten kilpailijoiden syrjäyttäessä pohjoiset lajit. Tästä ketun syrjäyttämä naali on tyypillinen esimerkki[3].

Katso myös
----------

* Metsätundra
* Tundra

Lähteet
-------

1. ↑  Arktisia eläimiä, Bernard Stonehouse, Kirjayhtymä 1980, ISBN 951-26-1779-X, s. 16
2. ↑  Science Nordic: Climate Change draws invasive species to the Arctic (englanniksi) Viitattu 18.7.2018
3. ↑  Polar Biology April 1997, Volume 17, Issue 4, pp 330–336 (englanniksi) Viitattu 28.1.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Climate change causes shrubs and trees to expand northward in the subarctic (englanniksi)
Matti Autio vuonna 1978.
*Tämä artikkeli kertoo 1920 syntyneestä toimittajasta. Muista saman nimisistä katso Matti Autio.*
**Matti Autio** (3. marraskuuta 1920 Sääminki – 8. helmikuuta 1999) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli Helsingin Sanomissa 1946–1954, turkulaisen Uuden Auran päätoimittajana 1954–1956 ja sitten Uuden Suomen poliittisen toimituksen päällikkönä. Vuonna 1964 hän siirtyi hoitamaan lehdistösuhteita Suomen Paperitehtaitten Keskusliittoon.

Autio pääsi ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1939, suoritti asepalveluksen ilmavoimissa ja toimi talvisodassa lentoupseerina. Vuosina 1941–1942 hän oli SS-koulutuksessa Saksassa ja palasi taas ilmavoimiin.

Autio loukkaantui liikenneonnettomuudessa vuonna 1970 ja jäi eläkkeelle 1975. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli päätoimittaja Toini Aaltonen-Autio. Aution testamentin mukaan perustettu Matti ja Toini Aution rahasto tukee journalistien ammattitaidon kehittämistä ja myöntää etenkin matka-apurahoja Yhdysvaltoihin.

Teoksia
-------

* Autio, Matti – Lodenius, Erik: *Suomen Paperitehtaiden Yhdistyksen historia 1918–1968*. 1968.
* *Vuosisata paperiteollisuutta I*. 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matti ja Toini Aution rahasto. Menestyneiden toimittajien tuki nuorille journalisteille. Suomen Kulttuurirahasto. Viitattu 23.3.2014.
2. ↑  Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965: Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*, s. 126. Helsinki: Tammi, 1965.
**N’Dodjigu** (myös *N’Dodjiga*) on maalaiskunta Moptin alueen Youwaroun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Sah sijaitsee Nigerjoen sivuhaaran Bara Issan varrella 35 kilometriä Youwarousta koilliseen. Kunnassa on 22 300 asukasta (vuonna 2009).

N’Dodjigun kunnan pinta-ala on 823 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Youwaroun piirin Dirman ja Dongon ja kaakossa Moptin piirin Korombanan kuntiin sekä pohjoisessa Timbuktun alueen Niafunkén piiriin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnan alueella virtaavat Nigerin haarajoet Bara Issa ja Koli-Koli, jotka muodostavat lukuisia järviä.

Kuntaan kuuluu 50 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja, bambaroita, bozoja ja songhaita.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, metsien hyödyntäminen, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, durra, maapähkinä, maniokki ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset, kamelit ja siipikarja. Kalaa viedään myytäväksi Moptiin. Sahissa pidetään viikoittaiset markkinat.

Liikennöinti tapahtuu sadekaudella vesiteitse ja kuivana aikana maitse. Palveluihin kuuluvat kolme alakoulua, yläkoulu ja kaksi terveysasemaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 4.10.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4 5  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de N’Dodjiga 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 4.10.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 4.10.2014. (ranskaksi)
4. ↑  Mali - Cercle de Youwarou - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 4.10.2014. (ranskaksi)
**N’Goa** (myös *Goan*) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen eteläpuolella 30 kilometriä Sanista länteen. Kunnassa on 9 200 ja kylässä 1 100 asukasta (vuonna 2009).

N’Goan kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Siadougoun, idässä Niasson, etelässä Djéguenan, lännessä Blan piirin Fanin ja luoteessa Ségoun piirin Fatinén kuntiin. Alue on tasankoa pohjoisessa Banijoen rannalla olevia harjanteita lukuun ottamatta. Seudulla on useita tulvajärviä. Se kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen. Kasvillisuus on pensassavannia.

Kuntaan kuuluu 15 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, markoja, boboja ja fulbeja. Vallitseva uskonto on islam. Sen ohella harjoitetaan perinteistä uskontoa.

Liikenneyhteydet ovat heikot varsinkin sadekautena. Pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Kunnassa toimii seitsemän alakoulua, yläkoulu ja koraanikoulu. N’Goassa on terveyskeskus. Vesihuollon taso on riittämätön.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 23.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.2.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de N’Goa 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 23.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Seututie 181** on Kemiönsaaren Kemiöstä Liedon Tarvasjoelle johtava seututie. Tie on noin 52 kilometriä pitkä. Tie kunto on varsin vaihtelevaa. Se on koko matkalta päällystetty ja kaksikaistainen.

Historia
--------

Aluksi tie kulki vain osuudella Kemiö–Sauvo–Paimio. Tietä on vuoden 1996 jälkeen jatkettu Tarvasjoelle.*lähde?*

Reitti
------

Tie alkaa Kemiönsaaren kuntakeskuksena toimivan Kemiön kaakkoispuolelta, seututien 183 risteyksestä. Jo 450 metrin jälkeen tie risteää Halikosta tulevan yhdystien 1835 kanssa. Tie on alkuosuudelta hyvää ja pääosin suoraa, lukuun ottamatta säännöllisiä koottuja mutkia. Tie ylittää Halslahdenselkään kuuluvan Rungonsalmen siltaa pitkin. Sillalla on myös Kemiönsaaren ja Sauvon kuntaraja. Sauvon eteläpuolella tie risteää yhdystien 1812 kanssa. Sauvon ympäristössä tie on huomattavasti mutkaisempaa. Tie ohittaa Sauvon keskustan länsipuolelta. 

Sauvon ja Paimion kuntaraja tulee pian Sauvon keskustan jälkeen. Seututie risteää Paimion eteläosassa ensin seututien 110 kanssa ja sen jälkkeen valtatien 1 (E18). Paimiossa tie kääntyy kaksi kertaa; ensin yhdystien 2340 risteyksessä ja sitten yhdystien 2352 risteyksessä. Paimion keskustassa tie on varsin kapea. 

Paimion ja Tarvasjoen välillä on tien huonokuntoisin osuus. Juuri ennen tien päättymistä tulee Paimion ja Liedon kuntaraja. Tie päättyy valtatien 10 risteykseen Lietoon kuuluvan Tarvasjoen Alikulman kylässä.

Lähteet
-------

1. ↑  Google Maps *Google Maps*. Viitattu 30.8.2018. fi-US
2. ↑  Liikennevirasto *julkinen.liikennevirasto.fi*.  Arkistoitu 25.8.2018. Viitattu 30.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Seututie 181** Wikimedia Commonsissa
**George Edwards** (3. huhtikuuta 1694 Stratford, Essex – 23. heinäkuuta 1773 Plaistow, Essex) oli englantilainen luonnontieteilijä ja lintutieteilijä, jota kutsutaan brittiläisen ornitologian isäksi.

George Edwards
Nuorena Edwards työskenteli kaupallisella alalla Lontoossa 1709–1716, mutta havaitsi olevansa väärällä alalla. Hän matkusteli laajalti Euroopan mantereella opiskellen luonnonhistoriaa ja saavutti jonkin verran mainetta eläinaiheisilla, eritoten lintuaiheisilla maalauksillaan. Ranskassa hän vaelsi irtolaiseksi tekeytyneenä ja Norjassa hänet pidätettiin epäiltynä vakoilusta. Vuonna 1733 hänet nimitettiin Lontoon Kuninkaallisen lääketieteellisen oppilaitoksen (Royal College of Physicians) kirjastonhoitajaksi Sir Hans Sloanen suosittelemana. Hän työskenteli laitoksessa 27 vuotta ja toimi myös rakennuksen hoitajana ja selvitysmiehenä. 1760 hän erosi virasta mutta palveli laitosta edelleen ajoittain vapaaehtoisena.

1743 hän julkaisi ensimmäisen osan teoksestaan *History of Birds*, jonka neljäs osa ilmestyi 1751. Kolme täydennysosaa, nimeltään *Gleanings of Natural History*, ilmestyivät 1758, 1760 ja 1764. Kahdessa osassa esitellään yli 600 luonnonhistoriallista ennen kuvailematonta kohdetta. Samoin hän lisäsi hakemiston sekä englanniksi että ranskaksi, jota Carl von Linné myöhemmin täydensi kaksiosaisilla tieteellisillä nimillä. Linné ja Edwards olivat kirjeenvaihdossa keskenään.

Noin vuonna 1764 Edwards vetäytyi Plaistowiin, jossa hän sittemmin kuoli. Hän kirjoitti myös teokset *Essays of Natural History* (1770) ja *Elements of Fossilogy* (1776).

Lähteet
-------

* RCP Heritage (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **George Edwards** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |