recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee tieteiselokuvaa. Otsikon muita merkityksiä esitellään täsmennyssivulla.*

**Apollo 18** on ensi-iltansa syyskuussa 2011 saanut tieteiskauhuelokuva, jonka on ohjannut Gonzalo López-Gallego ja tuottanut Timur Bekmambetov. Elokuva käsittelee todellisuudessa peruttua Apollo 18 -kuulentoa, joka elokuvassa toteutuu, mutta ei koskaan palaa Maahan, mikä saa Yhdysvallat lopettamaan kuulentonsa. Elokuva on kuvattu ikään kuin Kuussa kuvattu filmimateriaali olisi löydetty. Elokuva on ohjaajansa López-Gallegon ensimmäinen englanninkielinen elokuva.

Juoni
-----

Apollo 17, joka lähetettiin matkaan 17. joulukuuta 1972, oli viimeinen miehitetty kuulento. Elokuvassa kuitenkin Yhdysvaltain puolustusministeriö lähettää joulukuussa 1974 kolme amerikkalaista astronauttia Apollo-aluksella salaiselle tehtävälle Kuuhun siten, että Saturn V -raketin laukaisu lavastetaan puolustusministeriön painavan satelliitin laukaisuksi. Elokuva koostuu vastikään löydettynä esitetystä filmimateriaalista, jonka astronautit kuvaavat tehtävänsä aikana. Yllätyksekseen he löytävät Kuusta neuvostoliittolaisten kosmonauttien jalanjälkiä, avaruuskypärän, kuolleen kosmonautin ja venäläisen kuuhunlaskeutumisaluksen. Lopulta he löytävät vaarallisen parasiittisen elämänmuodon, joka hyökkää heidän kimppuunsa ja surmaa heidät.

Astronauttien kuolemat salataan väittämällä heidän kuolleen onnettomuuksissa ja ruumiiden jääneen löytymättä. Epilogissa kerrotaan Kuusta tuodun satoja kiloja kuukiviä, joista osa on kadonnut mystisesti.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Warren Christie  | … |  kuumodulin ohjaaja kapteeni Benjamin "Ben" Anderson
  |
|  Lloyd Owen  | … |  komentaja Nathan "Nate" Walker
  |
|  Ryan Robbins  | … |  komentomoduulin ohjaaja everstiluutnantti John Grey
  |
|  Andrew Airlie  | … |  lennonjohto
  |
|  Michael Kopsa  | … |  apulaispuolustusministeri
  |
|  Ali Liebert  | … |  Naten tyttöystävä
  |
**New Sensations** on Lou Reedin vuonna 1984 julkaistu albumi. Albumin kappaleet kertovat Lou Reedin mustasukkaisuudesta, rakkaudesta, moottoripyöräilystä ja vanhoista ystävistä. Kappaleessa "My Friend George" Reed laulaa ystävästään, jonka kanssa nyrkkeili salilla ja jolle kävi myöhemmin huonosti elämässä. Avausraita on iloisesti etenevä "I Love You Suzanne". Toinen kappale "Endlessly Jealous" kertoo mustasukkaisuudesta, ja kolmas on "My Red Joystick" raamatullisine vertauskuvineen. Videossa Reed ajaa vanhalla Porcshella. Balladi "What Becomes a Legend Most" kertoo miten yksinäistä on olla kuuluisa ja kiertää 50 kaupunkia 50 päivässä. Reed vitsailee lopetuskappaleessa "Down at the Arcade", että hänelle on myönnetty Nobelin palkinto rhytm and bluesissa ja Stevie Wonder haluaa levyttää yhden hänen kappaleistaan.

Kappaleet
---------

1. "I Love You, Suzanne" – 3:19
2. "Endlessly Jealous" – 3:57
3. "My Red Joystick" – 3:36
4. "Turn to Me" – 4:22
5. "New Sensations" – 5:42
6. "Doin' the Things that We Want To" – 3:55
7. "What Becomes a Legend Most" – 3:37
8. "Fly Into the Sun" – 3:04
9. "My Friend George" – 3:51
10. "High in the City" – 3:27
11. "Down at the Arcade" – 3:40
**JSS** oli 1980-luvun alussa toiminut vantaalainen rock-yhtye, joka julkaisi tällä nimellä yhden albumin ja singlen Polarvox-levymerkille. Yhtye tuli toiseksi vuoden 1982 Rock SM -kilpailuissa. 

Aikaisemmin J. Salminen Systems -nimellä yhden albumin Heliander-levymerkille levyttänyt yhtye osallistui Rockin SM -kilpailuihin vuonna 1982 ja pääsi loppukilpailuun asti. Finaalissa osa tuomaristosta halusi voittajaksi Yön ja osa JSS:n. Lopulta kilpailun voitti kuitenkin komprossiratkaisuna 22-Pistepirkko. JSS sai kuitenkin levytyssopimuksen Polarvox-levymerkille. Yhteeltä julkaistiin aluksi singlenä kappale "Kirjeitä Kaarinalle", joka kuului myös JSS:n Rockin SM -kilpailuohjemistoon. Kappale sisältyi myös *Rautasydän*-pitkäsoitolle, jonka tyyliä yhtye kuvaili "suomenkieliseksi, melodiseksi rockiksi", jossa on kuitenkin vaikutteita myös heavy rockista ja futumusiikista. Albumi ja single jäivät JSS:n ainoiksi julkaisuiksi.

Kokoonpano Rautasydän-albumilla
-------------------------------

* Jyrki Salminen – laulu
* Kimmo Salminen – kitara, koskettimet
* Jarmo Salminen – basso, syntetisoija, laulu
* Juha Lemberg – kitara, syntetisoija
* Jari Forsman – rummut, lyömäsoittimet

Julkaisut
---------

### Albumit

* *Rokki on taidetta* (nimellä J. Salminen Systems, 1981, Heliander)
* *Rautasydän* (1983, Polarvox)

### Singlet

* "Kirjeitä Kaarinalle" / "Me" (1983, Polarvox)

Lähteet
-------

1. ↑  Koivunen, Minna: *Tarjolla tänään rockin suomenmestari : Rockin SM-kilpailujen merkitys 1970- ja 1980-lukujen suomalaisessa rock-kulttuurissa*, s. 44. Historian pro gradu -tutkielma. Tampereen yliopisto, 2012.
2. ↑  Fagerlund, Markku: Itsepäisyydestä voimaa: JSS pikku hiljaa pinnalle.  *Helsingin Sanomat*, 23.7.1983.
3. ↑  Rautasydän-albumin kansitekstit

Aiheesta muualla
----------------

* JSS Discogs-tietokannassa
**Trials HD** on suomalaisen RedLynxin kehittämä ja Microsoftin julkaisema ajopeli, joka on julkaistu vuonna 2009 Xbox 360:lle.

Peli kuuluu *Trials*-pelisarjaan.

Pelaaminen
----------

Peli on sivultapäin kuvattu moottoripyöräpeli, jossa on tarkoituksena päästä rata läpi mahdollisimman pienellä määrällä kaatumisia ja mahdollisimman lyhyessä ajassa. Ratojen läpäisemisestä palkitaan mitalilla. Vaikeustasoja on aloittelijasta ammattilaiseen. 

Peliä pelataan kelloa vastaan mutta pelissä on pieni viisari, joka näyttää ystävien parhaat ajat verrattuna pelaajan omaan aikaan. Peliä on sanottu osin ajopeliksi ja osin pulmapeliksi.

Vastaanotto
-----------

Microsoftin mukaan Xbox-yhteisö äänesti pelin vuoden 2009 parhaimmaksi Xbox Live Arcade-peliksi.

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.3/10.

Peli on IGN:n parhaimpien ajopelien listalla 19. sijalla.

Myynti
------

Peli oli kaupallinen menestys ja on myynyt yli 2 miljoonaa kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Luke Reilly, Cam Shea: The Best Racing Games of All Time *ign.com*.  31.7.2020. Viitattu 14.9.2021. (englanniksi)
2. ↑  Daemon Hatfield: Xbox Gamers Pick XBLA Favorites *ign.com*.  6.4.2010. Viitattu 14.9.2021. (englanniksi)
3. ↑  Daemon Hatfield: Trials HD Review *ign.com*.  11.8.2009. Viitattu 14.9.2021. (englanniksi)
4. ↑  Trials HD Reaches Two Million Unit Sales RedLynx.  Arkistoitu 2.3.2017. Viitattu 29.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* *Trials HD* MobyGamesissa (englanniksi)
**Fredrik Alfred Saxbäck** (1. heinäkuuta 1836 Hattula – 7. helmikuuta 1863 Hyrynsalmi) oli suomalainen runoilija.

Saxbäckin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Gustaf Adolf Saxbäck ja Eva Sofia Leván. Hän pääsi ylioppilaaksi 1855 Kuopion lukiosta.

Saxbäck saapui opiskelemaan Helsingin yliopistoon 1856. Hän teki Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran apurahan turvin runojen ja kansanperinteen keruumatkan Inkerinmaalle. Kesällä 1861 Saxbäck kävi yhdessä J. W. Calamniuksen kanssa tutkimassa Saloisten seudun muinaisjäännöksiä muun muassa Kastellin jätinkirkkoa. Paheneva silmäsairaus ja rintatauti pakotti Saxbäckin lopettamaan opintonsa 1861 ja hän oli sitten jonkin aikaa opettajana Kajaanissa.

Saxbäck kirjoitti nimimerkillä *-k-k* Oulun Wiikko-Sanomiin, Suomettareen ja Joukahainen-lehteen.

Teoksia
-------

* *Lehtilöitä matkaltani Inkerissä*, teoksessa Niemi, A. R. (toim.): *Runonkerääjiemme matkakertomuksia 1830-luvulta 1880-luvulle*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1904. (Saxbäckin matkakertomus runonkeruumatkastaan Inkeriin)

Lähteet
-------

* Fredrik Alfred Saxbäck SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* SAXBÄCK Fredrik Alfred. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Fredrik Alfred Saxbäckin muistokirjoitus Helsingfors Dagbladissa 2.3.1863 s.1–2 (Historiallinen sanomalehtiarkisto)
* J. W. Calamnius : Muinais-tiedustuksia Pohjanperiltä, Saxbäckistä alaviitteessä 62 (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Triarii** (lat.; yks. triarius) olivat Rooman tasavallanaikaisen armeijan kolmas standardirivistö. Tiukan paikan tullen nuoremmat hastati- ja principes-rivistöt vetäytyivät triarii-rivistön luo, jolloin oli mahdollista yrittää vastahyökkäystä tai turvata Rooman joukkojen turvallinen vetäytyminen. Triarii-yksikön upseerius oli kunnia-asia; rivistö muodostui legioonan parhaista ja yleensä vanhimmista joukoista. Triarii-sotilailla oli parempi palkka ja he saivat pitkille marsseille hevosen.

Triariukset jaoteltiin kymmeneen 160-miehen vahvuiseen manipuliin, jotka taas koostuivat kahdesta centurion komentamasta, 80 miehen vahvuisesta centuriasta. Joissain tapauksissa triariukset jaettiin vain kymmeneen 120 miehen vahvuiseen manipuliin, joka vastasi yhtä hastati- tai principes-centuriaa. Triariukset olivat Rooman armeijoiden veteraaneja ja tämä kokemus teki heistä täydellisiä joukkoja tukemaan nuorempia rivistöjä. Triariusten varustus koostui yleisesti joko lorica hamata-tyyppisestä rengaspanssarista tai kreikkalaistyylisestä pronssisesta rintapanssarista, scutum-tyypin kilvestä, työntökeihäästä ja gladius-miekasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Goldsworthy, Adrian: *Rooman sotilasmahti. Armeija joka loi historian mahtavimman imperiumin*, s. 26–31. Karisto, 2005.
**Sanna Vesikansa** (s. 29. kesäkuuta 1972 Bonn, Länsi-Saksa) on suomalainen Vihreää liittoa edustava poliitikko. Hän on koulutukseltaan sosiologi ja on toiminut valtuustokauden alusta Helsingin sosiaali- ja terveystoimen apulaispormestarina.

Henkilöhistoria
---------------

Vesikansa valmistui ylioppilaaksi Helsingin II normaalikoulusta 1992. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa sosiaalitieteitä, ja valmistui valtiotieteen maisteriksi (sosiologia) 1999.

Ennen Helsingin sosiaali- ja terveystoimesta vastaavan apulaispormestarin tehtävää Vesikansa toimi Pelastakaa Lapset ry:ssä kansainvälisissä ohjelmissa asiantuntijana. Tämän lisäksi Vesikansa on toiminut projektijohtajana Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksella, tiedottajana YK:n väestörahastossa Etiopiassa ja toimittajana Helsingin Sanomissa.

Helsingin kaupunginvaltuustossa Vesikansa on toiminut vuosina 2009–2012 valtuutettuna ja kaudella 2013–2017 varavaltuutettuna 25.5.2016 asti, jolloin hän nousi varsinaiseksi valtuutetuksi Johanna Sumuvuoren tilalle. Vuoden 2017 kuntavaaleissa hänet valittiin valtuutetuksi ja vaalien jälkeen apulaispormestariksi.

Vesikansa on julkaissut tutkimuksia esimerkiksi opintotuesta.

Poliittinen toiminta
--------------------

Vesikansa on vastustanut Sipilän hallituksen maakunta- ja soteuudistusta.

Vesikansan apulaispormestariuden aikana Helsingin kaupunki on aloittanut maksuttoman ehkäisyn alle 25-vuotiaille. *selvennä*

Helsingin kaupunki on myös päättänyt laajentaa paperittomien sosiaali- ja terveyspalveluita välttämättömiin.*selvennä*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sanna Vesikansan CV (pdf) *hel.fi*.  26.1.2019. Viitattu 26.1.2019.
2. 1 2  Vihreiltä todellinen jättiyllätys: Sanna Vesikansa valittiin Helsingin sosiaali- ja terveystoimesta vastaavaksi apulaispormestariksi *Helsingin Sanomat*.  26.4.2017. Viitattu 26.1.2019.
3. ↑  Sanna Vesikansan verkkosivut *sannavesikansa.fi*.  26.1.2019. Viitattu 26.1.2019.
4. ↑  Helsingin Vihreiden tiedote: Johanna Sumuvuori jättää Helsingin valtuuston, Sanna Vesikansasta kaupunginvaltuutettu *helsinginvihreat.fi*.  25.5.2016. Viitattu 4.2.2018.
5. ↑  YLE: "Helsinki ei haraa vastaan", väittää Sanna Vesikansa – 5 kysymystä apulaispormestarille siitä, mikä pääkaupunkia närästää sotessa *yle.fi*.  4.4.2018. Viitattu 26.1.2019.
6. ↑  Helsingin valtuuston kokouksen pöytäkirja 29.11.2017: Valtuutettu Reetta Vanhasen aloite alle 25-vuotiaiden nuorten maksuttoman ehkäisyn edistämisestä *hel.fi*.  29.11.2017. Viitattu 26.1.2019.
7. ↑  Helsinki laajentaa paperittomien sosiaali- ja terveyspalveluja *iltalehti.fi*.  30.11.2017. Viitattu 26.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Sanna Vesikansan kotisivut
**Fredrik Anders Jägerhorn af Spurila** (11. heinäkuuta 1723 Kopilan kartano, Somerniemi – 25. marraskuuta 1801 Näsen kartano, Pernaja) oli suomalainen upseeri.

Jägerhornin vanhemmat olivat kapteeni Johan Anders Jägerhorn (vanhempi) ja vapaaherratar Barbro Juliana von der Pahlen. Fredrik Anders oli Reinhold Johan Jägerhornin nuorempi veli.

Jägerhorn oli Uudenmaan ja Hämeen läänin rakuunarykmentin vapaaehtoinen 1741, korpraali samana vuonna, kersantti 1743, furiiri 1747. Turun läänin jalkaväenrykmentin vänrikki 1749, luutnantti 1750. Uudenmaan ja Hämeen läänin rakuunarykmentin luutnantti 1750, staabin kapteeni 1752, rykmentin neljännesmestari 1762, kapteeni 1762, majuri 1765, Karjalan rakuunarykmentin komentaja 1767–1771 (skvadroonan ensimmäinen majuri). Jägerhorn sai lopuksi everstiluutnantin arvon erotessaan palvelusta 1771.

Jägerhorn osallistui hattujen sotaan: Suomen taisteluihin 1741 ja Länsipohjan taisteluihin 1743.

Hän omisti Tuomarinkylän kartanon Helsingissä ja Näsen kartanon Pernajassa.

Jägerhorn meni naimisiin Näsen kartanossa 27. syyskuuta 1752 Ulrika Sofia Brunowin kanssa (Ruots. aatelissuku nro 56), joka oli kapteeni Adam Reinhold Brunowin ja Eva Sofia Glansenstiernan tytär. Fredrik Andersin ja Ulrika Sofian lapsia ovat Anjalan liittoon osallistunut Johan Anders Jägerhorn sekä Suomenlinnan varakomendantti Fredrik Adolf Jägerhorn.

Katso myös
----------

* Jägerhorn af Spurila

Lähteet
-------

* Carpelan, Ättartavlor
* Suomen Ritarihuone, Jägerhorniana
**JS Hyūga** (runkonumero DDH-181) on Japanin meri-itsepuolustusvoimien Hyūga-luokan helikopterihävittäjä, vaikka se kansainväliseltä luokitukseltaan on helikopteritukialus.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Hyūga-luokka*
Aluksen tilaus vahvistettiin Heisein 16 vuoden budjetissa (2004), minkä vuoksi se tunnetaan Japanin meri-ilmapuolustusvoimissa myös nimellä 16DDH. Alus tilattiin IHI Marine Unitedilta, jonka Yokohaman telakalla köli laskettiin 11. toukokuuta 2006. Se laskettiin vesille 23. elokuuta 2007 ja otettiin palvelukseen 18. maaliskuuta 2009.

Palvelus
--------

Aluksen ensisijaisena tehtävänä on olla Yokosukaan sijoitetulle saattajaosasto 1:n komentoaluksena sekä tarjota sille helikopteritukea. Se osallistui Tohokun alueelle 11. maaliskuuta 2011 iskeneen maanjäristyksen uhrien pelastustöihin. Alus lähti 16. maaliskuuta Yokosukasta kuljettaen avustustarvikkeita alueelle.

Lähteet
-------

* Tada, Tomohiko: Significant Ships - Hyuga Class DDH-type Destroyers: Japan's New Through-Deck Surface Ships.  *World Naval Review 2014*, 2013, s. 88-103. Barnsley, UK:  Seaforth Publishing. 978-1-84832-182-3.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Tada 2013 s. 89-90
2. ↑  Tada 2013 s. 102-103

*Hyūga*-luokan helikopterihävittäjät

|  |
| --- |
| *JS Hyūga* - *JS Ise* |
| Edeltäjä: Shirane-luokka – Seuraaja: Izumo-luokka |
Lauhkeat vyöhykkeet vihreällä ja violetilla värillä korostettuna.
**Lauhkea vyöhyke** on maapallon ilmastovyöhyke subtrooppisen ja kylmän vyöhykkeen välillä, suunnilleen 40. leveysasteen ja napapiirin välissä molemmilla pallonpuoliskoilla. Eurooppa kuuluu suurimmaksi osaksi lauhkeaan vyöhykkeeseen, lukuun ottamatta subtrooppista Välimeren aluetta ja kylmään vyöhykkeeseen kuuluvia alueita Jäämeren rannikolla. Molemmilla pallonpuoliskoilla lauhkea vyöhyke ulottuu nauhamaisena maapallon ympäri.

Ilmasto
-------

Lauhkealla vyöhykkeellä yleisin tuulensuunta on länsi. Tämän vuoksi saderintamatkin tulevat melkeinpä aina lännestä. Tämän vuoksi mantereiden länsiosissa, esimerkiksi Euroopassa ja Pohjois-Amerikan länsirannikolla, on lauhkeaa ja kosteaa, kun taas mannerten itäosissa kuten Siperiassa, Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan itärannikolla on kuivempaa ja lämpötilan vaihtelut suurempia. Lauhkeaa vyöhykettä sanotaankin myös länsituulten vyöhykkeeksi. Länsituulten vyöhykkeen sijainti kuitenkin vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Se siirtyy talvella etelämmäksi, jolloin länsituulten tuomat matalapaineet kastelevat Euroopassa runsaammin myös Välimeren seutuja, samalla kun kuivat ja kylmät arktiset ilmamassat pääsevät vapaammin pohjoisille havumetsäseuduille aiheuttaen sinne kylmiä korkeapaine-alueita talvella, mutta etenkin kevättalvella. Kesällä länsituulten reitti siirtyy pohjoisemmaksi, jolloin Euroopassa Välimeren maissa on lähes sateetonta, kun taas pohjoisilla seuduilla sateisuus vuorostaan lisääntyy.

Keskilämpötilat
---------------

Lauhkean vyöhykkeen napa-aluetta lähemmässä osassa, viileässä vyöhykkeessä vuoden keskilämpötila on -3 ja +5 asteen välillä. Lauhkean vyöhykkeen lämpimämmässä osassa +5 ja +13 asteen välillä. Viileässä vyöhykkeessä kesän pituus on 2–4 ja lämpimämmässä osassa 4–7 kuukautta. Talven pituus on viileässä vyöhykkeessä 4–7 ja lämpimässä, päiväntasaajaa lähemmässä osassa alle 4 kuukautta. Esimerkiksi Suomi sijaitsee lähes kokonaan viileällä vyöhykkeellä: Pohjoisimmassa Lapissa vuoden keskilämpötila on alle -2 °C ja etelärannikolla noin +5 °C ja lounaassa jopa hieman yli, jolloin aivan lounaisimmat osat rannikkoa ja lounaissaaristo kuuluvat jo enemmänkin lauhkeaan vyöhykkeeseen. Suomen lähiseuduilla, Ruotsissa sen sijaan Tukholman pohjoispuoliset alueet ovat viileää vyöhykettä ja eteläisemmät osat varsinaista lauhkeaa vyöhykettä. Virosta vain koillisosat lähellä Narvaa ovat viileää vyöhykettä, muu Viro on lauhkeaa vyöhykettä. Norjassa lauhkea vyöhyke sen sijaan tulee pitkälle pohjoiseen länsirannikkoa pitkin meren ja Golfvirran lämmittävän voiman ansiosta.
Köppenin ilmastoluokituksessa lauhkeiksi ilmastoiksi nimitetään luokkia C ja D. Luokkaan C kuuluu myös subtrooppisia alueita.

Kasvillisuus
------------

Lauhkea vyöhyke sisältää kasvillisuusvyöhykkeistä lämpimämmän lehtimetsävyöhykkeen ja kylmemmän havumetsävyöhykkeen, jota voidaan kutsua myös viileäksi vyöhykkeeksi. Lauhkealla vyöhykkeellä on myös laajoja aroja ja aavikoitakin.

Katso myös
----------

* Kylmä vyöhyke
* Trooppinen vyöhyke
Clichy-sous-Bois on matalatulotason banlieue Pariisin alueella.
 Neuilly-sur-Seine on on korkeantulotason banlieue Pariisin alueella
Pariisin ja sen esikaupunkien länsipuolella hallitsevat keski- ja ylemmän luokan asuinalueet, kun taas koillisosassa asuu suuri määrä köyhiä asuinalueita
**Banlieue** [bɑ̃ljø] on esikaupunkia tai kaupungin reuna-aluetta merkitsevä ranskankielinen sana, jolla voidaan viitata keskiluokkaisiin alueisiin tai tuetun asumisen kerrostalovaltaisiin keskittymiin. Jälkimmäisissä asuu paljon maahanmuuttajataustaisia ihmisiä. Joissakin tapauksissa sanan merkitys lähentelee Suomen kielen lähiötä.

Versailles, Le Vésinet, Orsay and Neuilly-sur-Seine ovat vauraita banlieue-asuinalueita. Clichy-sous-Bois on esimerkki vähävaraisten banlieuesta.

Katso myös
----------

* Kaupungistuminen

Lähteet
-------

1. ↑  Ilmonen, Mervi: "Tulevat lähiöt: segregaatiota vai gentrifikaatiota?" Teoksessa Norvasuo, Markku (toim.): *Lähiö ja kaupunki − asuinalueen rajat muutoksessa*. Aalto-yliopisto, 2016. s. 105
Poliisitutkinta on yleisnimitys useille poliisin tehtäviin kuuluviksi säädetyille tutkintamuodoille, jotka *eivät ole* rikoksen johdosta toimitettavaa tutkintaa. Poliisitutkinta on eri asia kuin esitutkinta, joka suoritetaan aina rikoksen johdosta. Poliisitutkinnasta säädetään poliisilain 6 luvun 1 §:ssä.

Pakkokeinot poliisitutkinnassa
------------------------------

*Pääartikkeli: Pakkokeinot Suomessa*
Koska tutkittavana ei ole rikosta, ei poliisi voi käyttää rikosprosessuaalisia pakkokeinojaan. Joitakin pakkokeinoja on kuitenkin poliisin käytettävissä myös näissä tapauksissa. Lisäksi poliisilla on normaalit poliisin toimivaltuudet, jotka eivät ole pakkokeinoiksi luokiteltavia.

Poliisitutkinnan pakkokeinoja ovat "*nouto ja poistumisen estäminen*" sekä muut, kuten oikeus päästä paikkaan tai alueelle, ottaa näytteitä ja tarkastaa esineitä. Asuntoon pääseminen vaatii poliisin päällystötasoista määräystä. Myös tavaroiden siirtäminen voidaan kieltää ja alueella liikkumista rajoittaa tai kieltää.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolvanen & Kukkonen: *Esitutkinta- ja pakkokeino-oikeuden perusteet*, s. 6-12, 197-202. Talentum. ISBN 978-952-14-1630-9.
Banksinsaari  
Banks IslandView and modify data on Wikidata 

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Banks Island |
| Sijainti | 
73°00′N, 121°30′WLuoteisterritoriotKanada |
| Saariryhmä | 
Kanadan arktiset saaret |
| Vesialue | 
Pohjoinen jäämeriView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
70 028 km² |

Väestö| Asukasluku | 
122 (2006) |
| Asutuskeskukset | 
Sachs Harbour |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Sachs Harbourin sijainti saarella
**Banksinsaari** (engl. *Banks Island*) on yksi suurimmista Kanadan arktisista saarista ja se sijaitsee Luoteisterritoriossa Inuvikin alueella. Saaresta itään sijaitsee Walesin prinssin salmi ja Victoriansaari, etelässä Amundseninlahti erottaa saaren Kanadan mantereesta, länsipuolella avautuu Beaufortinmeri ja koillispuolella sijaitsevat McClurensalmi, Prinssi Patrickin saari ja Melvillensaari.

Tutkimusmatkailija William Edward Parry nimesi saaren Joseph Banksin mukaan vuonna 1820. Siitä huolimatta Robert McCluren tehdessä tutkimusmatkoja vuosina 1850–1854 hänen kartoissaan saarelle oli annettu nimi "Baring Island".

Ainoa saaren asutus on lounaisrannikolla sijaitseva inuvialuit-kylä Sachs Harbour (inuktitutiksi Ikuhuak). Kylän asukasluku on noin 122 henkilöä (2006). Saaren pituus on 380 km ja leveys 290 km, pinta ala on 70 028 km². Banksinsaari 24. suurin maailmassa ja 5. suurin Kanadassa. Saaren korkein huippu on Durham Heights, joka nousee 730 m merenpinnasta.

Banksinsaarella asuu noin kaksi kolmasosaa maailman lumihanhista, jotka muuttavat mantereelta Amundseninlahden yli. Paikalliset järjestävät vuosittaisen hanhenmetsästyksen muuton alkaessa. Saarella sijaitsee myös kaksi vuonna 1961 perustettua kansallista muuttolintujen suojelualuetta. Saaren maasto on tundraa, korkeimmaksi kasvava kasvi saarella on tundrapaju *Salix arctica*, joka saattaa joskus kasvaa jopa polvenkorkuiseksi, mutta useimmiten jää vain 10 cm:n pituiseksi. Saarella elää myös tundrakaribuja, jääkarhuja, myskihärkiä ja useita lintulajeja, kuten punarintarastaita ja pääskyjä. Banksin saaren myskihärkäpopulaatio on arktisen alueen suurin.

Lähteet
-------

1. ↑  Chart of the North West Passage (Arkistoitu – Internet Archive) Toronto Public Library - Virtual Exhibits (englanniksi)
2. ↑  2006 Community Profiles (Arkistoitu – Internet Archive) Statistics Canada (englanniksi),(ranskaksi)
3. ↑  Sea Islands (Arkistoitu – Internet Archive) Natural Resources Canada (englanniksi), (ranskaksi)
4. ↑  Banks Island (Arkistoitu – Internet Archive) The Canadian Encyclopedia (englanniksi)
**2C** on ryhmä psykedeelisiä fenetyyliamiineita. Yhteistä näille yhdisteille on 2,5-dimetoksi ryhmä ja yleensä lipofiilinen 4-substituutio. Alexander Shulgin on nimennyt ryhmän bentseenirenkaan ja amiiniryhmän yhdistävän hiilisillan mukaan kirjassaan PiHKAL (Phenethylamines i Have Known And Loved). Hän on myös syntetisoinut suurimman osan tähän kategoriaan kuuluvista yhdisteistä 1970- ja 1980-luvulla. Esimerkiksi 2C-B:n jatkokehiteltyjä muotoja ovat 25B-NBOMe ja sitä edelleen DMBMPP.

Useimmat näistä kemikaaleista luokitellaan Suomen lain mukaan huumaus- tai lääkeaineiksi.

2C–yhdisteiden yhteinen rakenne.

| Yhdiste | Rakenne (2D) | Rakenne (3D) | Rakenne (Animoitu) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2C-B |  |  |  |
| 2C-C |  |  |  |
| 2C-D |  |  |  |
| 2C-E |  |  |  |
| 2C-F |  |  |  |
| 2C-G |  |  |  |
| 2C-G-3 |  |  |  |
| 2C-G-4 |  |  |  |
| 2C-G-5 |  |  |  |
| 2C-G-N |  |  |  |
| 2C-H |  |  |  |
| 2C-I |  |  |  |
| 2C-N |  |  |  |
| 2C-O |  |  |  |
| 2C-O-4 |  |  |  |
| 2C-P |  |  |  |
| 2C-SE |  |  |  |
| 2C-T |  |  |  |
| 2C-T-2 |  |  |  |
| 2C-T-4 |  |  |  |
| 2C-T-7 |  |  |  |
| 2C-T-8 |  |  |  |
| 2C-T-9 |  |  |  |
| 2C-T-13 |  |  |  |
| 2C-T-15 |  |  |  |
| 2C-T-17 |  |  |  |
| 2C-T-21 |  |  |  |
| 2C-TFM |  |  |  |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Valsler, Ben: 2C psychedelics *News*.  28.6.2019. Chemistry World. Viitattu 6.7.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **2C**.
* Erowid: PIHKAL
**2V-varaverkko** oli Suomen valtakunnallinen, yhteiskunnan poikkeusoloja ja häiriötilanteita varten rakennettu viranomaisten tiedonsiirtoverkko. Verkon lyhenne tuli sanoista ***V**altakunnallinen **V**ara-verkko*.

Verkko rakennettiin vuosina 1993–1996, ja sen tarkoituksena oli turvata viranomaisten ja muun julkishallinnon keskinäinen viestiliikenne poikkeusoloissa ja erilaisissa kriisitilanteissa, joissa normaalit tietoverkot eivät ole käytettävissä.

2V-varaverkon kehittämisestä ja toiminnan ylläpidosta vastasivat Liikenne- ja viestintäministeriön asettama ohjausryhmä ja tekninen ryhmä. Verkkoa hallinnoi Suomen Erillisverkot Oy ja sen ylläpitoa rahoitti Huoltovarmuuskeskus.

Verkko purettiin lokakuun 2012 loppuun mennessä. Verkon korvasi langaton VIRVE-viranomaisverkko ja KRIVAT-palvelu. Verkon nimitys käyttäjien keskuudessa oli *Kuuma linja*.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Liikenne- ja viestintäministeriö, Valtakunnallisen 2V-varaverkon ohjausryhmä ja tekninen ryhmä[vanhentunut linkki]
* Valtio varautuu tietoverkkohyökkäyksiin uudistamalla järjestelmiään - HS.fi 5.8.2008[vanhentunut linkki]
* Suomen erillisverkot Oy.
* Huoltovarmuuskeskuksen toimintakertomus 2000. (pdf)[vanhentunut linkki]
Hökkelikylää Etelä-Afrikan Sowetossa. Kuva vuodelta 2005.
**Hökkelikylä** on epävirallinen asuinalue, joka koostuu väliaikaisista rakennuksista. Hökkelikylä sijaitsee usein kaupungin laidalla ja sen asukkaat ovat yleensä rakentaneet kotinsa itse. Hökkelikylissä ei yleensä ole juurikaan julkisia palveluita. Hökkelikylät ovat enimmäkseen kehitysmaiden ilmiö.

Myös Suomessa on aiemmin, paikoin 1900-luvulle asti, ollut pienimuotoista hökkeliasutusta; maaseudulla muodostui tilattoman väestön kuten itsellisten asuttamia mökkien ja hökkelien ryhmiä yhteismaalla kylien reunamilla.

Hökkelikylien asumisolosuhteet, kulkuyhteydet ja mukavuudet vaihtelevat suuresti. Enimmäkseen asunnot ovat erittäin puutteellisia ja terveysriskit ovat suuria. 1970-luvulle asti hökkelikyliä pidettiin haitallisina ilmiöinä, joiden leviäminen tuli estää. Nyttemmin niihin on alettu suhtautua sallivammin ja niiden merkitys kaupungistumiskehityksen osana on tunnustettu. Joillekin maalta muuttaneille hökkelikylät ovat ainoa tapa muuttaa kaupunkiin ja ennen pitkää ehkä pois hökkelikylästä. Hökkelikylien purkaminen on yleensä vain siirtänyt sen asukkaat entistä kauemmaksi kaupungin keskustasta. Hökkelikylillä on kuusi pääasiallista tehtävää: ne vastaanottavat muuttajia kaupunkiin, tarjoavat asumismahdollisuuden köyhimmille, työpaikkoja pienessä mittakaavassa, sosiaalisen turvaverkon, kannustavat ihmisiä auttamaan itseään ja tarjoavat mahdollisuuden asua kaupungin työpaikkojen läheisyydessä.

Aasiassa hökkelikylistä käytetään nimityksiä *bustee* ja *kampong*, Afrikassa *bidonville* ja *shantytown*, Latinalaisessa Amerikassa taas *favela* ja *rancho*.

Katso myös
----------

* Getto
* Slummi
* Segregaatio
* Tilaton väestö
* Township

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hagget, Peter: *Geography – A Global Synthesis*, s. 258–259. Harlow: Pearson Education, 2001. ISBN 0-582-32030-5. (englanniksi)
2. ↑  Yrjö Blomstedt ym.: *Suomen historia: osa 4: Vapauden aika, kustavilainen aika*, s. 406. Weilin & Göös, 1987.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hökkelikylä** Wikimedia Commonsissa
**Daniele Scarpa** (s. 3. tammikuuta 1964 Venetsia) on italialainen ratameloja, olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari.

Scarpa edusti Italiaa neljissä kesäolympialaisissa. Los Angelesissa 1984 hän sijoittui 500 metrin kajakkiyksikössä kuudenneksi ja kilpaili kajakkikaksikon 500 metrin sekä 1 000 metrin kilpailuissa yhdessä Francesco Ubertin kanssa. 500 metrillä pari oli lähellä saada pronssia, mutta Kanadan kaksikko jätti heidät neljännelle sijalle 0,09 sekunnin erolla. Soulin olympialaisissa 1988 Scarpa oli kajakkikaksikon 500 metrillä yhdeksäs parinaan Beniamino Bonomi. Samoissa olympialaisissa hän kuului Italian seitsemänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen 1 000 metrin kajakkinelosessa. Barcelonan olympialaisissa 1992 Scarpa meloi 500 metrin kajakkiyksikössä seitsemänneksi ja 1 000 metrin kajakkikaksikossa viidenneksi parinaan Paolo Luschi. Neljä vuotta myöhemmin Scarpa saavutti Atlantassa 1996 olympiakultaa yhdessä Antonio Rossin kanssa kajakkikaksikon 1 000 metrillä. Hän voitti samoissa olympialaisissa myös hopeaa kajakkikaksikon 500 metrillä Beniamino Bonomin kanssa.

Scarpa saavutti kaksi maailmanmestaruutta kajakkikaksikon 500 metrin ja 1 000 metrin kilpailuissa Duisburgissa 1995. Hänellä on lisäksi kaksi MM-hopeaa Kööpenhaminasta 1993 ja Méxicosta 1994 sekä yksi MM-pronssi Mechelenistä 1985. Välimeren kilpailuissa Scarpa saavutti kaksi kultamitalia Languedoc-Roussillonissa 1993.

Scarpa edusti Gruppo Sportivo Fiamme Oro -seuraa. Hän on pituudeltaan 191-senttimetrinen ja painaa 94 kilogrammaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Daniele Scarpa *Olympedia*. Viitattu 30.5.2021. (englanniksi)
2. ↑  Kayak Doubles, 500 metres, Men *Olympedia*. Viitattu 30.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  Medal Winners Olympic Games and World Championships Since 1936 ICF.  Arkistoitu 6.4.2012. Viitattu 30.5.2021.
**Oświęcim** (puol. *powiat oświęcimski*) on yksi Vähä-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 153 486. Kunnat Oświęcimin piirikunnassa ovat Brzeszcze, Chełmek, Kęty, Osiek, Oświęcim, Polanka Wielka, Przeciszów ja Zator.

Oświęcimin väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 51,4 prosenttia oli naispuolisia ja 48,6 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 17,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,9 prosenttia ja eläkeläiset 22,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,4 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 504 lasta. Oświęcimin piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 135 099 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat oświęcimski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 22.8.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vähä-Puolan piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Kraków (hallintokeskus)
* Nowy Sącz
* Tarnów

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Bochnia
* Brzesko
* Chrzanów
* Dąbrowa
* Gorlice
* Kraków
* Limanowa
* Miechów
* Myślenice
* Nowy Sącz
* Nowy Targ
* Olkusz
* Oświęcim
* Proszowice
* Sucha
* Tarnów
* Tatrzański
* Wadowice
* Wieliczka

 |

 |
**Danielle Rose Collins** (s. 13. joulukuuta 1993 St. Petersburg, Florida) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut WTA-listalla kaksinpelissä parhaimmillaan sijalle 23 tammikuussa 2019. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta kaksinpelissä.

Collins voitti NCAA-mestaruuden vuonna 2014 ja saavutti näin villin kortin Yhdysvaltain avoimiin 2014, jossa hän teki WTA-pääsarjadebyyttinsä. Hän hävisi avauskierroksella toiseksi sijoitetulle Simona Halepille, vaikka voittikin ensimmäisen erän. Vuonna 2015 hän ei pelannut ollenkaan. Vuosina 2016−2017 hän pelasi lähinnä ITF-kiertueella. Yhdysvaltain avoimissa 2016 hän hävisi avauskierroksella Jevgenija Rodinalle.

Tammikuussa 2018 Collins voitti Newport Beachillä pelatun WTA 125k -luokan turnauksen. Maaliskuussa hän eteni Indian Wellsissä neljännelle kierrokselle voitettuaan muun muassa maailmanlistan sijalla 14 olleen Madison Keysin. Hän jatkoi hyviä otteitaan Miamissa, missä hän eteni välieriin voitettuaan puolivälierissä maailmanlistan kahdeksantena olleen Venus Williamsin. Välierissä maailmanlistan vitonen Jeļena Ostapenko oli vahvempi.

Vuoden 2019 Australian avoimissa Collins eteni välieriin, missä hävisi Petra Kvitoválle. Vuoden 2020 Ranskan avoimissa hän hävisi puolivälierissä Sofia Keninille. Ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa Collins saavutti Palermon turnauksessa 2021. Toinen turnausvoitto tuli WTA 500 -turnauksessa San Joséssa samana vuonna.

Vuoden 2022 Australian avoimissa Collins eteni ensimmäistä kertaa grand slam -turnauksen loppuotteluun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Danielle Collins ITF:n sivuilla (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Danielle Collins WTA:n sivuilla (englanniksi)
3. ↑  Halep Passes College Test wtatennis.com. Viitattu 28.8.2014. (englanniksi)
4. ↑  Maailmanlistan ykkönen Barty ensimmäisenä australialaisnaisena 42 vuoteen kotiturnauksen loppuotteluun – vastaan asettuu ensikertalainen Yhdysvalloista *Yle Urheilu*.  27.1.2022. Viitattu 27.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Danielle Collins WTA:n sivuilla (englanniksi)
* Danielle Collins ITF:n sivuilla (englanniksi)
Ožujsko
**Ožujsko** (5,2 t-%) on kroatialainen lagertyyppinen olut. Sitä on tehty 1890-luvulta, ja se on Zagrebačka pivovaran tärkein merkki. Zagrebačka pivovara on osa StarBeviä, jonka ennen omisti Anheuser-Busch InBev ja joka vuonna 2009 myytiin CVC Capital Partnersille. StarBev omistaa myös esimerkiksi Staropramen-merkin.

Myyntilukujensa perusteella Ožujsko on johtava olutmerkki Kroatiassa. Se sponsoroi virallisesti Kroatian jalkapallomaajoukkuetta, ja vuosina 2003–2007 Kroatian ykkösliiga kantoi virallisesti nimeä "Prva HNL Ožujsko".

Tyypillisen Ožujskon lisäksi on olemassa esimerkiksi miedompi Ožujsko Limun (2 t-%), oluen ja tuoreen sitruunamehun sekoitus.

Lähteet
-------

1. ↑  Kroatia.fi: Olut ja panimot[vanhentunut linkki]
2. ↑  Ozujsko.com: Ožujsko pivo
3. ↑  Ozujsko.com: Ožujsko pivo s limunom (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (kroatiaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ožujsko
**Pernasaaren koulukoti** (1931–1946 **Pernasaaren kasvatuslaitos**) oli vuosina 1931–1994 Laukaan Vuonteella toiminut koulukoti. Koulukoti toimi Pernasaaren valtionvirkatalossa Laukaan Vuonteen kylässä. 1680-luvulta 1910-luvulle virkatalo oli virkatalon haltijoiden ja vuokraajien hallinnassa mutta tuli vuonna 1920 Kouluhallituksen alaisuuteen. Aluksi sitä viljeltiin Laukaassa sijainneen läheisen Järvilinnan vastaanottokodin poikien avulla kunnes koulukotitoiminta Pernasaaressa käynnistyi 1931. Enimmän osan toiminta-ajastaan laitos oli poikakotina, johon otettiin vain poikia, viimeisinä vuosina 1990-luvulla kuitenkin myös tyttöjä. Koulukotitoiminta päättyi 1994, jolloin samoissa tiloissa aloitti toimintansa Laukaan avovankila, nykyiseltä nimeltään Laukaan vankila.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkistonmuodostaja: Pernasaaren koulukoti *Vakka arkistotietokanta*. Arkistolaitos.  Arkistoitu 25.9.2015. Viitattu 15.8.2015.
2. ↑  Laukaan vankila Rikosseuraamuslaitos.  Arkistoitu 25.9.2015. Viitattu 15.8.2015.
**Viaurin viadukti** (ransk. *le Viaduc du Viaur*) on rautatiesilta, joka ylittää Viaur-joen laakson eteläisessä Ranskassa Aveyronin ja Tarnin departementtien rajalla. Vuonna 1887 käydyn suunnittelukilpailun voitti insinööri Paul Bodin Société de construction des Batignolles -yhtymästä. Silta rakennettiin vuosina 1895–1902, ja se vihittiin käyttöön 5. lokakuuta 1903. Silta on 460 metriä pitkä ja se koostuu kahdesta symmetrisestä puolikkaasta, jotka muodostavat sillan keskelle 200 metriä leveän kaaren. Silta on historiallinen monumentti ja yksi merkittävimmistä 1800-luvun ranskalaisista teräsrakennelmista Eiffel-tornin ja Garabitin viaduktin lisäksi.

* Yleisnäkymä sillasta.Yleisnäkymä sillasta.
* Sillanpuolikkaiden liitoskappale.Sillanpuolikkaiden liitoskappale.
* Silta lännestä päin katsottuna.Silta lännestä päin katsottuna.

Lähteet
-------

1. ↑  Tour de France 2017

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viaurin viadukti** Wikimedia Commonsissa
**Pernajan linja-autoturma** tapahtui 4. maaliskuuta 1968 Hartolan kylässä Pernajassa. Kaksi linja-autoa törmäsi mäen päällä yhteen, jolloin neljä ihmistä kuoli ja 14 loukkaantui.

Onnettomuus
-----------

Loviisasta Lapinjärvelle matkanneessa Etelä-Suomen Linjaliikenne Lotilan linja-autossa oli 40 matkustajaa, heistä suurin osa kotiin palaavia koululaisia. Loviisan yhteislyseon ja Lovisa Svenska Samlyceumin oppilaita kuljettanut linja-auto lähti Loviisasta kello 15.40.

Holmströmin liikenteen vuoroauto oli matkalla Lahdesta Lapinjärven kautta Loviisaan. Autossa oli vain kolme matkustajaa. Kello 16.10 linja-autot ajoivat yhteen mäen harjalla seitsemän kilometrin päässä Loviisasta. Autot osuivat kyljittäin yhteen ja molemmat kääntyivät tielle poikittain. Tie oli lumisateen vuoksi liukas, ja kumpareesta johtuen näkyvyys tiellä oli huono.

Loviisaan matkanneen linja-auton kolme matkustajaa sinkoutuivat istuimiltaan käytävän yli päin seinää, mutta he selviytyivät kolhuilla. Auton etuosa romuttui täysin. Koululaisia kuljettaneessa linja-autossa sen sijaan syntyi täydellinen sekasorto. Loviisaan matkanneesta linja-autosta vääntynyt peltiliuska leikkasi kouluauton kyljen auki ja tunkeutui auton sisään matkustajien joukkoon. Kolme koululaista ja nuori nainen kuolivat.

Loukkaantuneet kuljetettiin ambulansseilla ja muilla autoilla Loviisaan Itä-Uudenmaan sairaalaan, jonne viisi loukkaantunutta joutuivat jäämään pidemmäksi aikaa. Sairaalalakko ei haitannut loukkaantuneiden hoitoa, sillä sairaanhoitajia saapui työpaikalleen vapaaehtoisesti heti, kun he kuulivat onnettomuudesta.

Lähteet
-------

* Helsingin Sanomat 5.3.1968 s. 5 ja 11
* Hufvudstadsbladet 5.3.1968 s. 1 ja 6
* Uusi Suomi 5.3.1968 s. 1 ja 7
**Elefantin matka** (*A viagem do elefante*) on José Saramagon kirjoittama teos, joka ilmestyi alkujaan portugalin kielellä 2008. Teoksen on suomentanut Sanna Pernu, ja suomennoksen on vuonna 2011 julkaissut Tammi.

*Elefantin matka* on vuonna 2010 kuolleen portugalilaisen Nobel-kirjailijan José Saramangon toiseksi viimeinen romaani. Sen jälkeen ilmestyi vielä *Caim*, jota ei ole toistaiseksi suomennettu. 

*Elefantin matka* perustuu tositapahtumiin 1500-luvulta. Portugalin kuningas Juhana III haluaa antaa Intiasta tuottamansa norsun kihlajaislahjaksi vaimonsa serkulle, Itävallan arkkiherttua Maksimilianille. Lian peittämät norsu Salomo suitaan ensin kuntoon, sen intialainen hoitaja Subhro puetaan edustaviin asuihin, ja heidät lähetetään seurueen saattelemana matkaan kohti Wieniä. Tästä matkasta kirja kertoo. Matkan varrella norsu saa osakseen huomiota, pääasiassa ihmetystä, ihastusta ja auttamisen halua, mutta ihmiset myös pelkäävät sitä taikauskoisesti. Norsun intialaisen hoitajan Subhron kautta Saramago kuvaa matkan vaiheita, ja tämän välityksellä kirjailija saa irvailla katolista kirkkoa, kuninkaallisten oikkuja ja politiikan kiemuroita.

Hauska tarina kuljettaa matkalaisia monen mutkan kautta. Tositarinan päälle Saramago lisää omiaan, on kertojana aktiivisesti läsnä hauskuttamassa lukijaa karnevalistisin keinoin. Myös Saramagon kieli on tuttuun tyyliin omintakeista, lauseet ovat pitkiä, näennäisen koukeroisia mutta silti helppolukuisia, erisnimet kirjoitettu pienellä, ja virtuoosimainen kirjoitussääntöjä rikkova tarina etenee yhtä hitaasti kuin matkanteko. Joskin joku kriitikko pienikirjaimisesta tyylistä hiukan ärtyykin.

Kirjaa on kritiikeissä luonnehdittu niin veijariromaaniksi, road movieksi kuin viihdyttäväksi lukuromaaniksikin. 

Saramagoa ensimmäisen kerran suomentava Sanna Pernu saa kriitikoilta kiitokset taidosta pysyä mukana alkuteoksen kielen ja tyylin ilmeisen vanhastavien koukeroiden synnyttämässä pyörityksessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Saramago, s. 18–21
2. ↑  Elefantin matka, Tammi.fi (Archive.org)
3. 1 2  Jukka Koskelainen, Koko inhimillisen hölmöilyn vastapaino, Helsingin Sanomat 27.2.2011, viitattu 22.5.2011 (Archive.org)
4. 1 2  Raija Hakala, Road movie 1500-luvulta, Pohjolan Sanomat 17.2.2011, viitattu 22.5.2011 (Archive.org)
5. 1 2  Erkki Kanerva, Norsu marssii sydämiin[vanhentunut linkki], Turun Sanomat 8.3.2011, viitattu 22.5.2011. (Arkistoitu artikkeli)
6. 1 2  Paula Koskimäki, José Saramago - Elefantin matka,[vanhentunut linkki] Keskisuomalainen 20.2.2011 Arkistoitu artikkeli
7. 1 2  Otto Lappalainen, Matkalla maailman laidalle, [vanhentunut linkki] Parnasso 20.4.2011 (Arkistoitu artikkeli)

Aiheesta muualla
----------------

* Aimo Ruusunen: Norsukin todistaa uskonnon puolesta. Kansan uutiset 2.1.2012.
*Tämä artikkeli kertoo muusikosta. Kalataloustieteen professorista kerrotaan artikkelissa Hannu Lehtonen (professori).*
**Hannu Lehtonen** (s. 19. helmikuuta 1963 Kalvola) on suomalainen laulaja ja saksofonisti, joka on esiintynyt useiden suomalaisten  sinfoniaorkestereiden solistina sekä saavuttanut palkintoja laulukilpailuissa niin  kevyen kuin  klassisenkin musiikin alalla.

Lehtonen on suorittanut saksofoninsoiton diplomityön Sibelius-Akatemiassa täydentänyt opintojaan useilla mestarikursseilla sekä kotimaassa että ulkomailla.

Lehtonen on myös vuoden 1992  Seinäjoen Tangomarkkinoiden tangoprinssi.

Lähteet
-------

1. ↑  hannulehtonen.info: Hannu Lehtonen *hannulehtonen.info*. Viitattu 6.1.2018.
2. 1 2  Lahden Konservatorio: Hannu Lehtonen *concis.fi*. Viitattu 6.1.2018.
3. ↑  Tangomarkkinat: Seinäjoen Tangomarkkinoiden historia *tangomarkkinat.fi*. Viitattu 6.1.2018.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Alfeiós** (kreik. Αλφειός) on joki Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on 110 kilometriä. Joki saa alkunsa Taÿ́getos-vuorelta 1 800 metrin korkeudesta ja se laskee Joonianmereen niemimaan länsirannikolla Kyparissiakóslahden pohjoisosassa.

Pato Alfeiós-joessa Eliksessä.
Alfeiós on Peloponnesoksen pisin joki ja Kreikan kaikista joista kahdeksanneksi pisin. Se virtaa Arkadian ja Eliksen alueyksiköiden alueella. Alfeióksen sivujokiin kuuluu Kládeos, joka yhtyy siihen Olympian lehdon arkeologisen alueen kohdalla. Laskiessaan mereen Pýrgoksen kaupungin eteläpuolella Alfeiós muodostaa 113 neliökilometrin laajuisen suistoalueen eli deltan. Joen sedimentit ovat tuottaneet Eliksen rannikolle Kreikan laajimmat hiekkadyynit.

Kreikkalaisessa mytologiassa joki yhdistettiin joenjumala Alfeiokseen, joka rakastui nymfi Arethusaan tämän kylvettyä joessa. Myytissä Herakles puhdisti Augeiaan tallit kääntämällä Alfeioksen ja Peneioksen virtaukset.

Lähteet
-------

1. ↑  Dill, William A.: *Inland Fisheries of Europe*, s. 83. EIFAC technical paper: Supplement. Numero 52. Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1993. ISBN 9251033587. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Tockner, Klement & Uehlinger, Urs & Robinson, Christopher T.: *Rivers of Europe*, s. 448. Academic Press, 2009. ISBN 0080919081. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Alpheios *Theoi Greek Mythology*. Viitattu 15.8.2016.
4. ↑  Alfeios River *Water Database*. Viitattu 15.8.2016.
5. ↑  Dixon-Kennedy, Mike: *Encyclopedia of Greco-Roman Mythology*, s. 60. ABC-CLIO, 1998. ISBN 1576070948. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alfeiós** Wikimedia Commonsissa
**Viaporin kapina** (ven. Свеаборг, *Sveaborg*) on vuonna 1972 valmistunut neuvostoliittolais-suomalainen historiallinen draamaelokuva, joka kertoo vuoden 1906 Viaporin kapinasta. Elokuvan on ohjannut Sergei Kolosov. Elokuva oli neuvostoliittolaisen Mosfilmin ja Suomen Yleisradion yhteistuotanto. Sen käsikirjoittivat Kolosov ja suomalainen kirjailija Paavo Rintala. Apulaisohjaajina olivat Mihail Tumanišvili ja Antero Ruuhonen.

Rintalan mukaan aloite elokuvan tekemiseen tuli Mosfilmiltä, ja Yleisradio pyysi kesäkuussa 1970 hänet mukaan. Hankkeen panivat alulle Kolosov sekä kuvaaja Valentin Želesnjakov, taiteilija Mihail Kartašov ja historiantutkija Ivan Vinogradov. Kolosov laati käsikirjoitusluonnoksen, jonka pohjalta hän ja Rintala muokkasivat lopullisen käsikirjoituksen. Rintala kirjoitti aiheesta myös vuonna 1971 julkaistun historiallisen romaanin *Viapori 1906 – Romaani kapinasta*, jossa esiintyvät samat hahmot kuin elokuvassa, mutta näkökulma on erilainen.

*Viaporin kapinaa* kuvattiin autenttisilla tapahtumapaikoilla Helsingin Suomenlinnassa ja lisäksi Viipurissa, Leningradissa sekä Moskovassa. Siinä myös ammutaan Viaporin linnoituksen alkuperäisillä tykeillä, jotka kunnostettiin kuvauksia varten. Elokuva on esitetty Suomessa vain televisiossa.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Boris Galkin  | … |  Arkadi Jemeljanov
  |
|  Armen Džirgarhanjan  | … |  Sergei Tsion
  |
|  Aleksandr Vojevodin  | … |  Jevgeni Kohanski
  |
|  Åke Lindman  | … |  Pohjantähti, suomalainen sosialisti
  |
|  Pertti Melasniemi  | … |  suomalainen sosialisti
  |
|  Uldis Lieldidžs​  | … |  Vladimir Laiming, linnoituksen komentaja
  |
|  Ljudmila Kasatkina  | … |  Valentina Jemeljanova, Arkadin äiti
  |
|  Nikolai Zasuhin  | … |  Sergei Vlasin
  |
|  Igor Gorbatšov  | … |  Aleksei Agejev, kenraali
  |
|  Jefim Kopeljan  | … |  Aleksandr Notara, eversti
  |
|  Nikolai Trofimov  | … |  Morozov, vääpeli
  |
|  Sirpa Rydman  | … |  Aino Mannerheim
  |

Suomalaisista näyttelijöistä mukana olivat Lindmanin, Melasniemen ja Rydmanin ohella myös Erkki Pajala, Lauri Leino, Mikko Niskanen, Juhani Kumpulainen ja Antero Ruuhonen. Suomalaisten näyttelijöiden repliikit jälkiäänitettiin Neuvostoliitossa eri näyttelijöillä, joiden arveltiin olleen suomea taitamattomia.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Sveaborg* Elonetissä.
2. 1 2  Elokuva Viaporin kapinasta (vain tilaajille) Helsingin Sanomat 2.11.1972, s. 47, HS Aikakone. Viitattu 16.9.2020.
3. ↑  Paavo Rintala: jälkisanat teoksessa *Viapori 1906 – Romaani kapinasta*, s. 339–345. Weilin+Göös, Helsinki 1971.

Aiheesta muualla
----------------

* *Sveaborg* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Siperianjokilohi** (*Hucho taimen*) on suurin lohien heimon (*Salmonidae*) kaloista. Useimmissa kielissä, mm. venäjässä, ruotsissa, saksassa, ranskassa ja englannissa se tunnetaan nimellä *taimen.* Nimi on peräisin suomen kielen sanasta taimen (*Salmo trutta*), mutta näillä lajeilla ei ole mitään tekemistä toistensa kanssa. Siperianjokilohi voi kasvaa yli 1,5-metriseksi ja satakiloiseksi.

Levinneisyys ja systematiikka
-----------------------------

Siperianjokilohi on Euraasian itäosien sisävesien kala, jonka levinneisyys ulottuu Euroopan-puoleisen Venäjän itäosista Tyynenmeren rannikolle. Se elää Jäämereen laskevissa vesistöissä Petšorasta Janajoelle sekä Volgassa ja muissa Kaspianmeren joissa. Itä-Aasiassa se elää myös Tyyneenmereen laskevissa joissa, erityisesti Amurissa ja Ussurissa, myös Mongolian ja Kiinan alueella.

Keski-Euroopassa siperianjokilohen korvaa lähisukuinen tonavanjokilohi (*Hucho hucho*), ja jotkut pitävät sitä tämän alalajina (*Hucho hucho taimen*).

Elintavat
---------

Siperianjokilohi elää etenkin suurissa, vahvasti virtaavissa joissa, mutta myös kylmissä järvissä. Se tekee jokseenkin lyhyitä kutuvaelluksia, muttei koskaan laskeudu mereen. Kutu tapahtuu pienissä matalissa sivujoissa toukokuulla.

Siperianjokilohi on kalaa syövä petokala, mutta voi saalistaa myös nisäkkäitä ja lintuja. Se on urheilu- ja salakalastuksen haluttu kohde, muttei taloudellisesti kovin tärkeä ruokakala. Sen ympärille pyritään kehittämään pyydä- ja päästä –kalastukseen perustuvaa ekoturismia.

Lähteet
-------

* *Hucho taimen* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
* Taimen (*Hucho taimen*) (Arkistoitu – Internet Archive). Mongolia taimen project. University of Wisconsin.

### Viitteet

1. ↑  Hogan, Z. & Jensen, O.: *Hucho taimen* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 22.8.2013. (englanniksi)
2. ↑  Definition of TAIMEN *www.merriam-webster.com*. Viitattu 18.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Levinneisyyskartta. nationalgeographic.com

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q597930
* Wikispecies: Hucho taimen
* ARKive: hucho-taimen
* BOLD: 71164
* CoL: 3MSJQ
* EoL: 212945
* Fauna Europaea: 304717
* Fauna Europaea (new): 4ec206fc-c6bc-40bf-85f4-36282d4ec78e
* FishBase: 8681
* GBIF: 2351408
* iNaturalist: 187548
* IRMNG: 10153851
* ITIS: 623484
* IUCN: 188631
* NCBI: 201498
* WoRMS: 1026969

 |

 |