recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Song-dynastia** (宋 [Sòng]) hallitsi osaa Etelä-Kiinasta 420–479. Song-dynastia oli yksi Eteläisistä dynastioista. Myös 960–1279 Kiinassa vallitsi Song-dynastia, jota ei pidä sekoittaa tähän.

Muut Eteläiset dynastiat olivat:

1. Qi-dynastia 479–502
2. Liang-dynastia 502–557
3. Chen-dynastia 557–589

Liu Yu (劉裕) aloitti Song-dynastian syrjäyttämällä Itäisen Jin-dynastian keisari Gongin 420. Dynastiasta käytetäänkin joskus nimitystä Liu-Song-dynastia (劉宋 [Liú Sòng]) hänen nimensä mukaan ja erotteena myöhemmästä Song-dynastiasta.

Tämä lyhytikäinen dynastia merkitsi rauhan aikaa Etelä-Kiinassa. Silloin myös tasa-arvoistettiin verotusjärjestelmä, joka aiemmin oli kohdellut syntyperäisiä ihmisiä ja maahanmuuttajia eri tavalla.

Katso myös
----------

* Kiinan dynastiat
* edellinen kausi: Itäinen Jin-dynastia
* vallitseva aikakausi Pohjois-Kiinassa: Pohjoiset dynastiat
* vallitseva aikakausi Etelä-Kiinassa: Eteläiset dynastiat
	+ seuraavaksi: Qi-dynastia
* vallitseva aikakausi Kiinassa: Pohjoiset ja eteläiset dynastiat
* seuraava kausi: Sui-dynastia
* 400-luku

Aiheesta muualla
----------------

* Radio86.fi: Liu-Song -dynastia
**Lars Reinhold Glansenstierna** (20. helmikuuta 1744 – 1800-luvun alussa) oli suomalainen sotilas ja itsenäisyyden kannattaja.

Glansenstiernan vanhemmat olivat upseeri Lorenz Glansenstierna ja Anna Maria Sprengporten ja puoliso Helena Kristina Sofia Creutz (k. 1824). Hän ryhtyi sotilasuralle 16-vuotiaana ja toimi luutnanttina Uudenmaan rakuunoissa. Erottuaan armeijasta kapteenina 1778 Glansenstierna asui Nastolassa lankonsa G. M. Sprengtportenin naapurissa. Hän oli tämän kanssa ensimmäisiä, jotka ryhtyivät suunnittelemaan Suomen itsenäisyyttä. Hän toimi vuonna 1788 Anjalan liiton hyväksi Savossa ja oli niitä, jotka ottivat yhteyttä keisarinna Katariinaan itsenäisyyssuunnitelman toteuttamiseksi. Kun Anjalan liitto luhistui, hän pakeni Venäjälle helmikuussa 1789. Glansenstiernan arvellaan kuolleen Hampurissa 1800-luvun alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta ss. 248–249. Viitattu 1.12.2019.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 26


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Liu Chunhong** (s. 29. tammikuuta 1985 Zhaoyuan, Shandong) on kiinalainen painonnostaja 69 kilogramman painoluokassa.

Liu voitti olympiakultaa niin 2004 Ateenassa (yhteistulos 275) kuin myös neljä vuotta myöhemmin Pekingin kisoissa (128+158, yht. 286). 2003 Vancouverin MM-kisoissa Liu oli ykkönen sekä tempauksessa (120), työnnössä (150) että yhteistuloksessa (270). 2005 Dohan MM-kisoissa hän voitti kultaa yhteistuloksella 285 ja työnnössä tuloksella 159 ja oli toinen tempauksessa tuloksella 126. 2007 MM-kisoissa hän sijoittui yhteistuloksessa hopealle, mutta sai tempauksesta parhaan tuloksen (121). Aasian kisoissa Busanissa vuonna 2002 Liu sai tempauksesta tulokseksi 115,5 (2. sija), työnnöstä 148 (1. sija) ja oli voittaja yhteistuloksella 262,5. Aasian mestaruuden hän on voittanut molemmissa nostomuodoissa ja yhteistuloksella vuosina 2003, 2004 ja 2008. 

Liu on 160 senttimetriä pitkä ja painaa 69 kilogrammaa. Hän harrastaa musiikkia, lukemista ja maalaamista. Hänen valmentajanaan toimii 
Ma Wenhui.

Lähteet
-------

* Liu Chunhong Leipzigin yliopiston painonnostotietokannassa (saksaksi)
* Henkilökuva Kiinan olympiajoukkueen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Toba** (jap. 鳥羽市, *Toba-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Mien prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin itäosassa Tyynenmeren Isenlahden rannikolla Shiman niemimaan pohjoisosassa. Kaupungilla on monimuotoinen, rikkonainen riasrannikko lukuisine suppilomaisine lahtineen ja erikokoisine saarineen. Saarista merkittävimpiä ovat Tōshijima, Sugashima ja Kamishima. Sisämaassa on pääosin vuoristoa. Tobassa on 18 387 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 107,34 neliökilometriä.

Toba oli vanhastaan tärkeä suojasatama Japanin rannikkoa pitkin kulkeneella laivareitillä. 1500-luvun lopulla se toimi myös Kuki-klaanin laivaston tukikohtana. Kuki Yoshitaka rakennutti Tobaan linnan, ja sittemmin Edo-kaudella se kehittyikin linnanaluskaupunkina ja Toban daimiokunnan hallintokeskuksena. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Toba sai vuonna 1954, kun Toban maaseutukaupunkiin liitettiin seitsemän muuta kuntaa. Tärkeimpiä elinkeinoja ovat matkailu, kalastus ja vesiviljely, mutta kaupunkiin on sijoittunut myös elektroniikkateollisuutta ja laivanrakennusta. Erityisen tunnettu Toba on naispuolisista *ama*-sukeltajistaan, jotka kalastavat merestä esimerkiksi merikorvia ja *sazae*-kotiloita (*Turbo sazae*). Rannikolle on rakennettu hotelleja ja muita lomakohteita.

Toban nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Toban akvaario, Mikimoton helmisaari ja Toban merimuseo. Kaupungin rakennettua kulttuuriperintöä edustavat Toban linnan raunioiden lisäksi Shōfuku-jin ja Kozō-jin buddhalaiset temppelit. Kaupungin alue kuuluu kokonaisuudessaan Ise-Shiman kansallispuistoon. Tobaa palvelevat JR Tōkain Sangū-linja sekä Kintetsu-rautateiden Shima-linja ja Toba-linja. Lauttayhteys liittää kaupungin Iragon niemimaalle Isenlahden toisella puolella.

Kuvia
-----

* Kamishiman saaren kallioitaKamishiman saaren kallioita
* Tōshin satama TōshijimallaTōshin satama Tōshijimalla
* Toban akvaarioToban akvaario
* Kintetsun juna TobassaKintetsun juna Tobassa
* Sightseeing-vene TobassaSightseeing-vene Tobassa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  鳥羽市の概要 Toba City.  Arkistoitu 11.4.2020. Viitattu 11.04.2020.
2. 1 2  鳥羽市地区別人口･高齢者数 (令和2年2月末日現在) Toba City.  Arkistoitu 11.4.2020. Viitattu 11.04.2020.
3. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 鳥羽市 Kotobank. Viitattu 11.04.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 鳥羽（市） Kotobank. Viitattu 11.04.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toba** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Mien prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Iga
* Inabe
* Ise
* Kameyama
* Kumano
* Kuwana
* Matsusaka
* Nabari
* Owase
* Shima
* Suzuka
* Toba
* Tsu (pääkaupunki)
* Yokkaichi

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Inaben piirikunta** (Tōin) · **Kita-Muron piirikunta** (Kihoku) · **Kuwanan piirikunta** (Kisosaki) · **Mien piirikunta** (Asahi · Kawagoe · Komono) · **Minami-Muron piirikunta** (Kihō · Mihama) · **Takin piirikunta** (Meiwa · Ōdai · Taki) · **Watarain piirikunta** (Minami-Ise · Taiki · Tamaki · Watarai) |

 |
**Mirandola** on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Modenan maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Kunnan nähtävyyksiä on Mirandolan linna (*Castello dei Pico*), joka on saanut nimensä kaupunkia hallinneesta Picon suvusta. Linna koostuu useasta eri aikakautena valmistuneesta rakennuksesta. Kaupunki kunnosti linnan, ja siellä on ollut vuodesta 2008 museo, *Museo Civico mirandolese*, jossa esitellään alueen historiaa. 

Mirandolan seudulla oli 5,8 magnitudin maanjäristys 29. toukokuuta 2012. Järistyksessä kuoli 16 henkilöä, satoja loukkaantui ja kodittomaksi jäi 14 000 ihmistä. Lisäksi useita historiallisesti arvokkaita rakennuksia tuhoutui tai kärsi vaurioita ympäri Emilia-Romagnan aluetta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   www.tuttitalia.it
2. ↑   Kunnan kotisivut
3. ↑   YLE

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mirandola**.
Modenan maakunta
Bastiglia | Bomporto | Campogalliano | Camposanto | Carpi | Castelfranco Emilia | Castelnuovo Rangone | Castelvetro di Modena | Cavezzo | Concordia sulla Secchia | Fanano | Finale Emilia | Fiorano Modenese | Fiumalbo | Formigine | Frassinoro | Guiglia | Lama Mocogno | Maranello | Marano sul Panaro | Medolla | Mirandola | Modena | Montecreto | Montefiorino | Montese | Nonantola | Novi di Modena | Palagano | Pavullo nel Frignano | Pievepelago | Polinago | Prignano sulla Secchia | Ravarino | Riolunato | San Cesario sul Panaro | San Felice sul Panaro | San Possidonio | San Prospero | Sassuolo | Savignano sul Panaro | Serramazzoni | Sestola | Soliera | Spilamberto | Vignola | Zocca
**Miyako** (jap. 宮古市, *Miyako-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Iwaten prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla prefektuurin keskiosassa. Kaupunki kuuluu Sanrikun rannikkoalueeseen. Sen keskusta on rakentunut Miyakonlahdelle Heijoen suulle. Sisämaassa kaupunkiin kuuluu laajoja alueita Kitakamivuorilta, huomattavimpana Hayachinevuori. Miyakossa on 50 676 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 1 259,15 neliökilometriä.

Miyako on vanha satamakaupunki, jossa kaupattiin etenkin meren antimia. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla siellä sijaitsi Moriokan daimiokunnan paikallinen hallintokeskus. 1930-luvulla kaupungin satama-alueelle alkoi rakentua teollisuutta, ja kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Miyakolle myönnettiin vuonna 1941. Nykyisin kaupungissa on kalastukseen ja vesiviljelyyn liittyvän elintarviketeollisuuden lisäksi puu-, lannoite-, metalli- ja elektroniikkateollisuutta. Sisämaassa viljellään kasviksia ja hedelmiä. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Tarōn maaseutukaupunki ja Niisaton kyläkunta, ja vuonna 2010, kun siihen yhdistyi Kawain kyläkunta. Vuonna 2011 Tōhokun maanjäristys ja tsunami aiheuttivat Miyakossa pahoja vahinkoja, kun 475 ihmistä sai surmansa ja 2 677 asuinrakennusta tuhoutui kokonaan.

Miyakon nähtävyyksiä ovat Sanrikun rannikon kauniit maisemat ja luonnonmuodostelmat, kuten Jōdogahaman hiekkaranta, Todogasakin niemi – koko Honshūn itäisin piste – ja Hidejiman saari. Osa kaupungin rannikkoalueesta kuuluu Sanriku-fukkyōn kansallispuistoon, Hayachinevuoren ympäristö Hayachinen puolikansallispuistoon. Miyakoa palvelevat JR Higashi-Nihonin Yamada-linja ja Sanriku-rautateiden Rias-linja.

Kuvia
-----

* Miyakon rannikkoa, Sannō-iwaMiyakon rannikkoa, Sannō-iwa
* Jōdogahaman hiekkarantaaJōdogahaman hiekkarantaa
* Miyakon rautatieasemaMiyakon rautatieasema
* Miyakon kantakaupunki vuoden 1977 ilmakuvassaMiyakon kantakaupunki vuoden 1977 ilmakuvassa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 宮古市 Kotobank. Viitattu 21.11.2020.
2. 1 2  世帯数及び人口動態 令和2年11月1日現在 宮古市役所. Viitattu 21.11.2020.
3. 1 2 3 4  宮古市の花、木、鳥、魚 宮古市役所. Viitattu 21.11.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 宮古（市） Kotobank. Viitattu 21.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Miyako** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Iwaten prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Hachimantai
* Hanamaki
* Ichinoseki
* Kamaishi
* Kitakami
* Kuji
* Miyako
* Morioka (pääkaupunki)
* Ninohe
* Ōfunato
* Ōshū
* Rikuzen-Takata
* Takizawa
* Tōno

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Isawan piirikunta** (Kanegasaki) · **Iwaten piirikunta** (Iwate · Kuzumaki · Shizukuishi) · **Kamihein piirikunta** (Ōtsuchi) · **Kesenin piirikunta** (Sumita) · **Kunohen piirikunta** (Hirono · Karumai · Kunohe · Noda) · **Ninohen piirikunta** (Ichinohe) · **Nishi-Iwain piirikunta** (Hiraizumi) · **Shimohein piirikunta** (Fudai · Iwaizumi · Tanohata · Yamada) · **Shiwan piirikunta** (Shiwa · Yahaba) · **Wagan piirikunta** (Nishi-Waga) |

 |
**Uryū Sotokichi** (jap. 瓜生 外吉; 1857 – 1937) oli japanilainen amiraali. Hän komensi aluksia esimerkiksi Venäjän–Japanin sodan Chemulpon ja Tsushiman meritaisteluissa.

Elämäkerta
----------

Uryū Yhdysvaltain laivastoakatemian asussa.
Uryū Sotokichi syntyi Japanin Ishikawassa vuonna 1857. Vuonna 1872 Uryū liittyi Japanin laivastoakatemiaan ja vuonna 1875 hän matkusti opiskelemaan Yhdysvaltain laivastoakatemialle valmistuen vuonna 1881. Vuonna 1882 Uryū meni naimisiin Nagai Shigekon (sittemmin Uryū Shigeko) kanssa.

Uryū toimi valmistumisensa jälkeen useissa eri tehtävissä Japanin laivastossa. Vuonna 1887 hän sai ylennyksen komentajakapteeniksi ja hänet asetettiin tykkivene *Akagin* komentajaksi. Vuonna 1891 Uryū yleni edelleen kapteeniksi ja vuosina 1892–1896 hän oli Japanin laivastoattasea Ranskassa. Uryūn palatessa Ranskasta kotimaahansa hänestä tehtiin risteilijä *Matsushiman* ja taistelulaiva *Yashiman* komentaja. Vuonna 1900 Uryū ylennettiin kontra-amiraaliksi.

Venäjän–Japanin sota syttyi vuonna 1904. Uryū komensi Japanin yhdistyneen laivaston osastoa, jonka tehtävänä oli tehdä maihinnousu Korean niemimaalla Chemulpossa eli nykyisessä Incheonissa. Seuranneessa Chemulpon taistelussa venäläisten oli lopulta upotettava oma risteilijänsä *Varjag*. Koreansalmen taistelussa Uryū komensi Japanin 2. laivaston 4. divisioonaa risteilijä *Naniwalta*. Hän jatkoi saman divisioonan komentajana Tsushiman meritaistelussa.

Kesäkuussa 1904 Uryū sai ylennyksen vara-amiraaliksi ja vuonna 1912 edelleen amiraaliksi. Hän jäi laivaston reserviin seuraavana vuonna. Vuonna 1907 Uryū oli saanut paronin aatelisarvon. Uryū kuoli vuonna 1937.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rotem Kowner: *Historical Dictionary of the Russo–Japanese War*, s. 406. The Scarecrow Press, 2006. ISBN 978-0-8108-4927-3. (englanniksi)
2. ↑  Baroness Uriu *Vassar Encyclopedia*.  Arkistoitu 29.7.2021. Viitattu 29.7.2021. (englanniksi)
**Jaakko Hyvönen** (s. 1999 ) on suomalainen jääpalloilija, pelipaikaltaan keskikenttä/hyökkääjä. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Broberg/Söderhamn Bandyä kasvattajaseuran ollessa Porin Narukerä.

Ura
---

Jaakko Hyvönen on aloittanut jääpallon Porin Narukerän juniorijoukkueissa. Hän nousi miesten Bandyliigaa pelaavaan Narukerän joukkueeseen kaudella 2014-2015. Neljän Narukerä-kauden jälkeen hän siirtyi toiseen Bandyliigaseuraan eli Jyväskylän JPS:ään, jossa hän oli voittamassa keväällä 2019 Suomen mestaruutta. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Narukerään. Kauden päätteeksi hänet valittiin SM-kultaa P21-ikäluokan voittaneessa Narukerässä ikäluokan parhaana pelaajana.

Kesän 2020 aikana oli aluksi suunnitelmat pelata jälleen JPS:n riveissä, mutta sopimus ruotsalaisen Söderhamnin Brobergin kanssa muuttivat suunnan Ruotsin Elitserieniin, jonne hän teki 2-vuotisen sopimuksen. Kahtena Broberg-kautenaan Hyvönen on pelannut 49 runkosarjan ja 5 pudotuspelien ottelua eli yhteensä 54 Ruotsin pääsarjaottelua. Maaleja hän on tehnyt Runkosarjassa 41 ja pudotuspeleissä yhden.

Maajoukkueura
-------------

Miesten maajoukkueuransa Hyvönen avasi tammikuussa 2020 maaotteluissa Venäjää ja Ruotsia vastaan.

Perhe
-----

Jaakon isä Heikki Hyvönen oli myös pääsarjatason jääpalloilija.

Saavutukset
-----------

**Seurajoukkueissa**

* SM-kulta: 2019 JPS:n riveissä

**Maajoukkueessa**

* MM-hopeaa: 2023

### Viitteet

1. ↑  Narukerälle palkintoja  7.10.2020. porinnarukera.fi. Viitattu 8.4.2022.
2. ↑  Spelarnytt: Jaakko Hyvönen klar för Broberg  25.8.2020. Bandy World.  Arkistoitu 4.10.2022. Viitattu 8.4.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  Akilleen Rasmus Kettusella Suomen A-maajoukkueen tulikaste Porvoossa  22.1.2020. uusimaa.fi. Viitattu 8.4.2022.
4. ↑  Brobergs genombrottsman: "Det här är min dröm"  24.11.2020. Sportbladet. Viitattu 8.4.2022. (ruotsiksi)
**Itägootit** eli **ostrogootit** olivat gootteihin kuulunut kansa, joka vaikutti Euroopassa kansainvaellusten aikaan ja hallitsi Italiaa vuosina 493–553. Toinen samaan aikaan vaikuttanut merkittävä goottikansa olivat länsigootit eli visigootit.

Itägootit samastetaan usein greuthungeihin eli gootteihin, jotka elivät 300-luvulla nykyisen Ukrainan alueella. Länsigootit on vastaavasti tapana samastaa lännempänä eläneisiin tervingeihin. Tämä on kuitenkin harhaanjohtavaa, sillä itägootit eivät varsinaisesti esiintyneet omana ryhmänään ennen 400-lukua. Greuthungien kuningaskunta ulottui Dnestriltä lännessä Donille idässä sekä Mustaltamereltä etelässä aina Pripetin soille pohjoisessa. Idästä tulleet hunnit hyökkäsivät 370-luvulla greuthungien asuinalueelle, jolloin sekä greuthungeja että tervingejä alkoi paeta länteen Rooman valtakunnan alueelle. Vaelluksen syinä saattoivat olla myös väestönkasvu, heikentyneet elinolot ja goottien keskinäiset valtataistelut. Greuthungien kuningas Ermanarik teki tiettävästi itsemurhan, minkä jälkeen hunnit alistivat aloilleen jääneet gootit vasalleikseen ja liittolaisikseen.

Itägootit ilmaantuivat 400-luvun puolivälissä Rooman liittolaisiksi Pannoniaan. Hunnivaltakunnan romahdettua 450-luvun puolivälissä itägootit ja eräät muut heimot täyttivät Illyricumin alueelle syntyneen valtatyhjiön. Itägoottien johtoon nousi Amal-suku ja siihen kuuluneet veljekset Theodemir, Valamir ja Vidimir. Heidän jälkeensä itägoottien kuninkaaksi tullut Theodemirin poika Teoderik Suuri johdatti kansansa ensin vuosiksi 475–488 Moesiaan ja sen jälkeen Italiaan, jossa Länsi-Rooman valtakunta oli lakannut olemasta. Teoderik julistautui vuonna 493 Italian kuninkaaksi ja perusti Itägoottien valtakunnan. Itägootit muodostivat tämän jälkeen Italiassa hallitsevan sotilasluokan, jonka valta nojasi vanhan roomalaisen yläluokan tukeen. Teoderik omaksui myös roomalaisen oikeuden ja monia roomalaisten tapoja. Itägootit olivat areiolaisia kristittyjä, kun taas pääosa heidän alamaisistaan Italiassa oli nikealaisia.

Teoderikin kuoltua vuonna 526 hänen kuningaskuntansa muuttui epävakaammaksi. Itä-Rooman valtakunta kukisti lopulta Itägoottien valtakunnan vuosina 535–554 käydyssä goottisodassa. Sodan päätyttyä tappioon goottien sallittiin vapaasti poistua Italiasta. Itägootit katosivat tämän jälkeen kansakuntana, eikä Italiasta tunneta gootinkielisiä tekstejä vuoden 554 jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maijastiina Kahlos: *Roomalaiset ja barbaarit*, s. 124–125, 128, 130, 163. Otava, Helsinki 2020.
2. 1 2 3 4 5 6  Ostrogoth (englanniksi) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 13.12.2021.
3. 1 2 3 4 5  Kahlos 2020, s. 192–203.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Itägootit** Wikimedia Commonsissa
**Altare** on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Savonan maakunnassa Ligurian alueella. Altare on ollut tunnettu lasin valmistuksesta. 1900-luvun alussa rakennetussa *Villa Rosa*ssa on lasin valmistukselle omistettu museo, *Museo dell’Arte Vetraria Altarese*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   www.tuttitalia.it
2. ↑  [ ] Kunnan kotisivut

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Altare**.
Savonan maakunta
Alassio | Albenga | Albisola Superiore | Albissola Marina | Altare | Andora | Arnasco | Balestrino | Bardineto | Bergeggi | Boissano | Borghetto Santo Spirito | Borgio Verezzi | Bormida | Cairo Montenotte | Calice Ligure | Calizzano | Carcare | Casanova Lerrone | Castelbianco | Castelvecchio di Rocca Barbena | Celle Ligure | Cengio | Ceriale | Cisano sul Neva | Cosseria | Dego | Erli | Finale Ligure | Garlenda | Giustenice | Giusvalla | Laigueglia | Loano | Magliolo | Mallare | Massimino | Millesimo | Mioglia | Murialdo | Nasino | Noli | Onzo | Orco Feglino | Ortovero | Osiglia | Pallare | Piana Crixia | Pietra Ligure | Plodio | Pontinvrea | Quiliano | Rialto | Roccavignale | Sassello | Savona | Spotorno | Stella | Stellanello | Testico | Toirano | Tovo San Giacomo | Urbe | Vado Ligure | Varazze | Vendone | Vezzi Portio | Villanova d’Albenga | Zuccarello
**Predazzo** on kunta Trenton maakunnassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella Pohjois-Italiassa. Kunta on tullut tunnetuksi mäkihyppykisoista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   www.tuttitalia.it
2. ↑    Kunnan kotisivut

Trenton maakunta
Ala | Albiano | Aldeno | Altavalle | Altopiano della Vigolana | Amblar-Don | Andalo | Arco | Avio | Baselga di Pinè | Bedollo | Besenello | Bieno | Bleggio Superiore | Bocenago | Bondone | Borgo Chiese | Borgo Lares | Borgo Valsugana | Brentonico | Bresimo | Brez | Caderzone | Cagnò | Calceranica al Lago | Caldes | Caldonazzo | Calliano | Campitello di Fassa | Campodenno | Canal San Bovo | Canazei | Capriana | Carano | Carisolo | Carzano | Castel Condino | Castelfondo | Castel Ivano | Castello Tesino | Castello-Molina di Fiemme | Castelnuovo | Cavalese | Cavareno | Cavedago | Cavedine | Cavizzana | Cembra Lisignago | Cimone | Cinte Tesino | Cis | Civezzano | Cles | Cloz | Comano Terme | Commezzadura | Contà | Croviana | Daiano | Dambel | Denno | Dimaro Folgarida | Drena | Dro | Faedo | Fai della Paganella | Fiavè | Fierozzo | Folgaria | Fondo | Fornace | Frassilongo | Garniga Terme | Giovo | Giustino | Grigno | Imer | Isera | Lavarone | Lavis | Ledro | Levico Terme | Livo | Lona-Lases | Luserna | Madruzzo | Malosco | Malè | Massimeno | Mazzin | Mezzana | Mezzano | Mezzocorona | Mezzolombardo | Moena | Molveno | Mori | Nago-Torbole | Nave San Rocco | Nogaredo | Nomi | Novaledo | Ospedaletto | Ossana | Palù del Fersina | Panchià | Peio | Pellizzano | Pelugo | Pergine Valsugana | Pieve Tesino | Pieve di Bono-Prezzo | Pinzolo | Pomarolo | Porte di Rendena | Pozza di Fassa | Predaia | Predazzo | Primiero San Martino di Castrozza | Rabbi | Revò | Riva del Garda | Romallo | Romeno | Roncegno Terme | Ronchi Valsugana | Ronzo-Chienis | Ronzone | Rovereto | Roverè della Luna | Ruffrè-Mendola | Rumo | Sagron Mis | Samone | San Lorenzo Dorsino | San Michele all’Adige | Sant’Orsola Terme | Sanzeno | Sarnonico | Scurelle | Segonzano | Sella Giudicarie | Sfruz | Soraga | Sover | Spiazzo | Spormaggiore | Sporminore | Stenico | Storo | Strembo | Telve | Telve di Sopra | Tenna | Tenno | Terragnolo | Terzolas | Tesero | Tione di Trento | Ton | Torcegno | Trambileno | Trento | Tre Ville | Valdaone | Valfloriana | Vallarsa | Vallelaghi | Varena | Vermiglio | Vignola-Falesina | Vigo di Fassa | Villa Lagarina | Ville d’Anaunia | Volano | Zambana | Ziano di Fiemme
**Ivar Konstantin Kaskas** (29. huhtikuuta 1841 Vanaja – 1. syyskuuta 1898 Hämeenlinna) oli suomalainen taidemaalari.

Kaskaksen vanhemmat olivat nimismies John Kaskas ja Maria Elisabeth Mikontytär. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1859 sekä yksityisesti taidemaalari R. W. Ekmanin johdolla. Hän opiskeli myös Tukholmassa kuninkaallisessa taideakatemiassa 1865–1867. Kaskas asui Suomeen palattuaan Hämeenlinnassa Pikkutorin varrella. Opiskeluaikanaan hän maalasi tarkkoja esineasetelmia sekä henkilötutkielmia ja maisemia usein yhdessä opiskelutoverinsa ja ystävänsä ahvenanmaalaisen taidemaalari K. E. Janssonin kanssa. Hämeenlinnaan asetuttuaan Kaskas teki maisemamaalauksia, joiden aiheet löytyivät Hämeenlinnasta ja sen lähiympäristöstä muun muassa Hattelmalan harjulta, Myllymäeltä, Aulangon torpalta ja Hämeen härkätien varrelta.

Teoksia
-------

* *Asetelma, malja, metsätorvi, plyymejä sekä vyö*: öljymaalaus. 1864
* *Asetelma, lamppu, ruukkuja ja kirja pöydällä*: öljymaalaus.

Palkinnot
---------

* II palkinto dukaattikilpailussa 1867

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Ivar Kaskas
2. ↑  Häme-Wiki : Ivar Kaskas (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Ivar Kaskas
**(Uudempi) Dionen temppeli** oli antiikin aikainen Dione Naialle omistettu kreikkalainen temppeli Dodonan kaupungissa Kreikassa. Se sijaitsi heti Zeuksen temppelin vieressä sen koillispuolella.

Uudemman Dionen temppelin raunioita.
Uusi Dionen temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella vuoden 218 eaa. jälkeen, kun koko Dodonan pyhäkköalue rakennettiin uudelleen. Se korvasi aitolialaisten hyökkäyksessä tuhoutuneen vanhemman Dionen temppelin. Dionea ja Themistä kutsuttiin Dodonassa yhdessä naia-jumalattariksi, jotka asuivat samassa talossa (*synoikoi*) ja temppelissä (*synnaioi*) Zeuksen kanssa. Dionea pidettiin paikallisissa myyteissä Afroditen äitinä.

Uusi temppeli sijoitettiin vanhaa temppeliä lähemmäksi Zeuksen temppeliä, niin että se sijaitsi vanhan temppelin paikan ja Zeuksen temppelin välissä. Temppeli edusti joonialaista tyyliä. Sen koko oli noin 9,6 × 6,35 metriä, ja siinä oli vanhan temppelin tavoin pronaos, jossa oli neljä joonialaista pylvästä, sekä cella. Pylväät oli päällystetty kalkkikivirappauksella niin, että ne muistuttaisivat marmoria. Pronaoksen ja cellan välillä oli noin 1,3 metrin levyinen ovi. Temppelin cellassa oli sisällä Dionen kulttikuva.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dodoni: History Ministry of Culture and Sports. Viitattu 1.11.2022. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Ναός της Διώνης στη Δωδώνη Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 1.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dionen temppelit** Wikimedia Commonsissa
**Sestri Levante** on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Genovan metropolikaupungissa Ligurian alueella. Se sijaitsee Rivieran rannikolla. Sestri Levanten keskustan edustalla oleva pieni niemi jakaa kaupungin rannan kahdeksi erilliseksi rannaksi, joista läntinen on *Baia delle Favole* ja itäinen *Baia del Silenzio*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  Giro d'Italia 2015

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sestri Levante**.
Genovan metropolikaupunki
Arenzano | Avegno | Bargagli | Bogliasco | Borzonasca | Busalla | Camogli | Campo Ligure | Campomorone | Carasco | Casarza Ligure | Casella | Castiglione Chiavarese | Ceranesi | Chiavari | Cicagna | Cogoleto | Cogorno | Coreglia Ligure | Crocefieschi | Davagna | Fascia | Favale di Malvaro | Fontanigorda | Genova | Gorreto | Isola del Cantone | Lavagna | Leivi | Lorsica | Lumarzo | Masone | Mele | Mezzanego | Mignanego | Moconesi | Moneglia | Montebruno | Montoggio | Ne | Neirone | Orero | Pieve Ligure | Portofino | Propata | Rapallo | Recco | Rezzoaglio | Ronco Scrivia | Rondanina | Rossiglione | Rovegno | San Colombano Certenoli | Sant’Olcese | Santa Margherita Ligure | Santo Stefano d’Aveto | Savignone | Serra Riccò | Sestri Levante | Sori | Tiglieto | Torriglia | Tribogna | Uscio | Valbrevenna | Vobbia | Zoagli
**Ono** (jap. 小野市, *Ono-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Kakojoen varrella. Kaupunkiin kuuluu Hariman tasangon koillisosia ja Kakojoen molemmilla puolilla kohoavia kukkulaisia alueita. Onossa on 48 466 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 92,94 neliökilometriä.

Ono kehittyi Edo-kaudella vuodesta 1653 lähtien daimiokuntansa paikallisena hallinnollisena keskuksena (*jin’ya*) Hitotsuyanagi-klaanin hallinnassa. Kaupunkioikeudet Onolle myönnettiin vuonna 1954, kun silloiseen Onon maaseutukaupunkiin liitettiin viisi ympäristön kyläkuntaa. Kaupungin keskustan kautta Kōbeen johtavan rautatien valmistuttua 1950-luvun alussa sen varrelle on rakennettu asuinlähiöitä. Tärkeä perinteinen elinkeino on *soroban*-helmitaulujen valmistus, ja siihen liittyen kautta myös puukorujen, saksien ja muiden kotitalouskäyttöön tarkoitettujen metalliterien tuotanto. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin on sijoittunut myös laajemmin metalli-, elektroniikka- ja kemianteollisuutta. Maaseutualueilla viljellään riisiä sakentuotannon tarpeisiin.

Onon rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu vanha Jōdo-jin temppeli, jonka Jōdo-dō-halli ja siellä säilytettävä Amida-nyorain puuveistos on valittu Japanin kansallisaarteiksi. Kaupungin länsiosat kuuluvat prefektuurin luonnonpuistoon, jossa sijaitseva Kamon lampi tunnetaan kymmenientuhansien Siperiasta muuttavien sorsalintujen levähdyspaikkana. Onoa palvelevat JR Nishi-Nihonin Kakogawa-linja, Kōbe-rautateiden Ao-linja ja Hōjō-rautatien Hōjō-linja.

Kuvia
-----

* Onon auringonkukkapuistoaOnon auringonkukkapuistoa
* Kaupungin perinteisen teollisuuden keskusKaupungin perinteisen teollisuuden keskus
* Onon maaseutuaOnon maaseutua
* Onon kaupunginmuseoOnon kaupunginmuseo
* Onon rautatieasemaOnon rautatieasema

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 小野市 Kotobank. Viitattu 15.02.2020.
2. 1 2  人口・世帯数 兵庫県小野市.  Arkistoitu 15.2.2020. Viitattu 15.02.2020.
3. 1 2  小野市紹介 兵庫県小野市.  Arkistoitu 24.9.2020. Viitattu 15.02.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 小野（市） Kotobank. Viitattu 15.02.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ono** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hyōgon prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Aioi
* Akashi
* Akō
* Amagasaki
* Asago
* Ashiya
* Awaji
* Himeji
* Itami
* Kakogawa
* Kasai
* Katō
* Kawanishi
* Kōbe (pääkaupunki)
* Miki
* Minami-Awaji
* Nishinomiya
* Nishiwaki
* Ono
* Sanda
* Shisō
* Sumoto
* Takarazuka
* Takasago
* Tanba
* Tanba-Sasayama
* Tatsuno
* Toyooka
* Yabu

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Akōn piirikunta** (Kamigōri) · **Ibon piirikunta** (Taishi) · **Kakon piirikunta** (Harima · Inami) · **Kanzakin piirikunta** (Fukusaki · Ichikawa · Kamikawa) · **Kawaben piirikunta** (Inagawa) · **Mikatan piirikunta** (Kami · Shin’onsen) · **Sayōn piirikunta** (Sayō) · **Takan piirikunta** (Taka) |

 |
Einar Winqvist (1957)
**Karl Einar Winqvist** (30. elokuuta 1917 Helsinki – 9. marraskuuta 1968 Tuusula) oli suomalainen maanviljelijä, kunnanjohtaja ja järjestövaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Winqvistin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Paulus Winqvist ja Augusta Rosina Helenius ja puoliso vuodesta 1940 Anna Peuramo. Vanhemmistaan täysin orvoksi ja kotitilan isännäksi 18-vuotiaana jäänyt Winqvist tuli ylioppilaaksi vuonna 1937 ja valmistui agronomiksi vuonna 1950. Winqvist osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan. Tuusulan kunnanvaltuuston jäseneksi hän tuli vuonna 1946 ja kunnanhallituksen puheenjohtajaksi vuonna 1951. Vuonna 1963 hänestä tuli Tuusulan kunnanjohtaja. Winqvistillä oli koti- ja ulkomaisia luottamustehtäviä osuustoiminnallisten, maatalous- ja kunnallisten järjestöjen piirissä. Maalaiskuntien Liitossa hän oli liittovaltuuston jäsen ja vuodesta 1961 liittovaltuuston puheenjohtaja. Wickström oli myös Kunnallissäätiön valtuuskunnan puheenjohtaja. Hän oli perustamassa Suomen Kulttuurirahaston Uudenmaan rahastoa, jonne perustettiin hänen ja sittemmin hänen puolisonsakin nimeä kantava nimikkorahasto. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Wickström sai vuonna 1967.

Lähteet
-------

1. 1 2  Einar Winqvist *Biografiasampo*. Viitattu 13.5.2022.
2. ↑  Maanviljelysneuvos Einar Winqvist kuollut.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 16.11.1968, nro 133, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Anna ja Einar Winqvistin rahasto
**Volterra** on kunta ja kaupunki Italian Toscanan alueella Pisan maakunnassa. Kunnassa on arviolta 10 519 asukasta (vuonna 2015), ja sen pinta-ala on 251,99 neliökilometriä.

Kunnan keskuspaikka, Volterran historiallinen kaupunki, on rakennettu korkealle kukkulalle. Kaupungin alueella oli asutusta jo neoliittisella kaudella. Myöhemmin siitä tuli etruskikulttuurin tärkeä keskus, mutta 200-luvulla eaa. se joutui roomalaisvallan alle. 1530-luvulla kaupunki oli Medicin perheen vallan alaisena.

Volterran kuuluisimpia nähtävyyksiä ovat muun muassa 1950-luvulla löydetty roomalaisajan teatteri, Piazza dei Priorin aukio ja Santa Maria Assuntan katedraali, jossa on useita maalauksia ja freskoja. Volterra on esiintynyt myös populaarikulttuurissa. Esimerkiksi Stephenie Meyerin *Houkutus*-kirjasarjassa se on tärkeä tapahtumapaikka ja voimakkaiden vampyyrien Volturien kotikylä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Italy: Toscana Citypopulation.de. Viitattu 2.10.2016.
2. 1 2  The Etruscan and Roman Period comune.volterra.pi.it. Viitattu 29.3.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volterra** Wikimedia Commonsissa

* Kunnan internetsivut (italiaksi)

  

Pisan maakunta
Bientina | Buti | Calci | Calcinaia | Capannoli | Casale Marittimo | Casciana Terme Lari | Cascina | Castelfranco di Sotto | Castellina Marittima | Castelnuovo di Val di Cecina | Chianni | Crespina Lorenzana | Fauglia | Guardistallo | Lajatico | Montecatini Val di Cecina | Montescudaio | Monteverdi Marittimo | Montopoli in Val d’Arno | Orciano Pisano | Palaia | Peccioli | Pisa | Pomarance | Ponsacco | Pontedera | Riparbella | San Giuliano Terme | San Miniato | Santa Croce sull’Arno | Santa Luce | Santa Maria a Monte | Terricciola | Vecchiano | Vicopisano | Volterra
**Pia Skaar** (3. huhtikuuta 1938 Svolvær, Norja – 3. helmikuuta 1996 Kirkkonummi) oli norjalaissyntyinen, Suomessa asunut jazz- ja iskelmälaulaja.

Pohjois-Norjan Lofooteilla syntynyt Skaar oli levyttänyt kotimaassaan kolme iskelmäsingleä, kun hän vuonna 1964 avioitui muusikko Asa Savolaisen kanssa ja muutti Suomeen. Hän toimi Savolaisen yhtyeen laulusolistina ja esiintyi ensimmäisillä Pori Jazz -festivaaleilla 1966. Tämän esiintymisen myötä hän pääsi tekemään televisio-ohjelmaa Ossi Runnen kanssa ja kiinnitettiin esiintymään Mario Weberin orkesterin kanssa Helsingin Kaivohuoneelle. Vuonna 1967 Skaar esiintyi jälleen Porissa Pekka Pöyryn yhtyeen laulusolistina, minkä jälkeen hänellä oli yhä enemmän kysyntää jazzlaulajana. 1990-luvulla hän teki yhteistyötä Frank Robsonin kanssa. Vuonna 1993 Skaarilta ilmestyi levyalbumi *Loving Feelings*. Hän esittää kolme kappaletta myös vuoden 1991 konserttialbumilla *Live at Baltic Jazz*.

Lähteet
-------

1. ↑  Pia Skaar *discogs.com*. Viitattu 14.7.2019.
2. ↑  Karvonen, Lauri: Kuolleita: Jazzlaulaja Pia Skaar *Helsingin Sanomat*.  8.2.1996. Viitattu 14.7.2019.  (Tilaajille.)
3. ↑  Live at Baltic Jazz *aanitearkisto.fi*. Viitattu 14.7.2019. [vanhentunut linkki]
Kuninkaankatu on vilkas kauppakatu.
**Kuninkaankatu** (ent. Rautilankatu) on Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvassa Vanhassa Raumassa sijaitseva katu, joka kulkee alueen pohjoisosan halki itä-länsi-suunnassa. Hieman yli 800 metrin pituinen katu ohittaa muun muassa Kauppatorin päättyen Nortamonkadulle Rauman Kanalin tuntumaan. Kuninkaankatu on Kauppakadun ohella toinen Vanhan Rauman pääkaduista. Se on varsinkin kesäaikaan suosittu ostoskatu, jolla sijaitsee lukuisia pieniä liikkeitä sekä ravintoloita ja kahviloita.

Historia
--------

Kuninkaankatu periytyy samalta ajalta kuin Vanhan Rauman nykyinen asemakaava. Vuonna 1661 annettiin kehotus uuden torilta Porintullille johtavan kadun rakentamisesta. Kadun nimeksi on mainittu Kuninkaankatu, mutta eräät tutkijat, kuten Aina Lähteenoja ja myöhemmin Markus Hiekkanen, ovat tulkinneet sen tarkoittavan nykyistä Kauppakatua. Joka tapauksessa Kuninkaankatu on syntynyt viimeistään vuoden 1682 kaupunkipalon jälkeen ja se on merkitty 1700-luvun alussa piirrettyyn karttaan, jota nykyään säilytetään Ruotsin sota-arkistossa.

Kadun reitti
------------

Kadun alkupäässä sijaitsee Hauenguanon aukio
Kuninkaankatu lähtee Vanhan-Rauman koilliskulmasta, jossa se kulkee vajaan sadan metrin matkan Raumanjoen ylittäen vain kevyelle liikenteelle tarkoitettuna. Tämä nykyisen Kaunisjärvenpuiston vierestä kulkeva osuus on alun perin sijainnut kaupungin tulliaidan ulkopuolella. Se oli osa Poriin johtavaa maantietä, joka tunnettiin myös Turun ja Korsholman linnat yhdistävänä Pohjanlahden rantatienä. Varsinainen Kuninkaankatu alkaa paikasta, jossa aikaisemmin sijaitsi kaupungin itäinen tulliportti eli niin sanottu Porintulli.

Korttelia myöhemmin Kuninkaankatu levenee pieneksi Hauenguano-nimiseksi aukioksi, jonka etelälaidalla sijaitsee vuonna 1795 rakennetussa Pinnalan talossa toimiva Rauman taidemuseo. Vanhan Rauman toinen pääkatu Kauppakatu yhtyy aivan Hauenguanon tuntumassa Itäkatuun, joka on yksi Kuninkaankadun kanssa risteävistä poikkikaduista. Korttelin verran Itäkadusta eteenpäin puolestaan tulee vastaan toinen Kuninkaankadun ja Kauppakadun yhdistävä katu, Kitukränn. Se on Suomen kapein katu, joka on vain noin 2,5 metrin levyinen. Ennen Rauman kauppatoria Kuninkaankadun kanssa risteää vielä pohjois-etelä-suuntainen Isopoikkikatu. Kauppatorin kohdalla sijaitsi Kuninkaankadun varrella alun perin asuinrakennuksia ja toriksi se muutettiin vasta 1900-luvun alussa. Asuinrakennusten purkamisen jälkeen muodosti nykyisenkokoinen tori, joka ulottuu Kauppakadulta Rauman raatihuoneen edustalta aina Kuninkaankadulle saakka. 

Kauppatorin jälkeen Kuninkaankatu jatkuu vielä neljän korttelin verran länteen ennen yhtymistään Nortamonkatuun. Viimeinen etelänpuoleinen kortteli sijaitsee Vanhan Rauman puutaloalueen ulkopuolella ja sen varrella on kadun muusta rakennuskannasta poiketen 1960–1970-luvuilla valmistuneita liike- ja asuinrakennuksia.

Lähteet
-------

* Hakanpää, Päivi: "Rauma – Raumo: Kaupunkiarkeologinen inventointi", Museovirasto 2009.
**Tsuruga** (jap. 敦賀市, *Tsuruga-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Fukuin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Japaninmeren Tsuruganlahden rannikolla. Kaupunki on rakentunut Nosakavuorten ympäröimälle tasangolle Tsuruganlahden pohjukkaan. Siihen kuuluu myös puolet Tsurugan niemimaasta. Etelässä kaupunki rajautuu Shigan prefektuuriin. Tsurugassa on 65 175 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 251,41 neliökilometriä.

Tsurugalla on yksi Japaninmeren rannikon parhaista luonnonsatamista, jonka ansiosta se kehittyi jo muinoin tärkeänä satamapaikkakuntana Hokurikun alueen ja Kioton ja Naran välisellä, Biwajärven kautta kulkevalla kauppareitillä. Edo-kaudella Tsurugan kautta liikkui muun muassa riisiä, teetä, soijaa ja Ezon eli Hokkaidōn merilevää (*konbu*). 1900-luvun alussa sieltä avattiin suora laivayhteys Vladivostokiin. Toisen maailmansodan jälkeen kaupankäynti hiljeni, mutta on vilkastunut jälleen 1980-luvun lopulta lähtien. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Tsurugalle myönnettiin vuonna 1937, toisena Fukuin prefektuurissa. Nykyisen alueensa kaupunki saavutti vuoden 1955 kuntaliitoksessa. Kaupunkiin on sijoittunut muun muassa elintarvike-, tekstiili-, kemian-, sementti- ja puuteollisuutta. Siellä toimii myös Tsurugan ydinvoimala.

Tsurugan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Kehi-jingūn ja Jōgū-jinjan šintolaiset pyhäköt. Kehi-jingū on hyvin vanha pyhäkkö, joka toimi aiemmin Echizenin provinssin pääpyhäkkönä. Tsuguranlahden rannikolla levittäytyy Kehi no matsubaran mäntymetsä, yksi Japanin suurimmista. Historiallisia puutarhoja ovat Shibata-klaanin puutarha ja Seifuku-jin buddhalaisen temppelin puutarha. Osia kaupungin alueesta kuuluu Wakasanlahden puolikansallispuistoon ja Echizenin–Kaga-kaiganin puolikansallispuistoon. Tsurugaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Hokuriku-päälinja ja Obama-linja.

Kuvia
-----

* Kehi-jingūn pyhäkköKehi-jingūn pyhäkkö
* Tsurugan satamaTsurugan satama
* Kehi no matsubaran rannikkoaKehi no matsubaran rannikkoa
* Mongasakin rannikkoaMongasakin rannikkoa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  敦賀の概要 Tsuruga City. Viitattu 16.07.2020.
2. 1 2  人口と世帯数 Tsuruga City. Viitattu 16.07.2020.
3. 1 2 3  敦賀の花・木・鳥 Tsuruga City. Viitattu 16.07.2020.
4. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 敦賀市 Kotobank. Viitattu 16.07.2020.
5. 1 2 3  日本大百科全書: 敦賀（市） Kotobank. Viitattu 16.07.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tsuruga** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Fukuin prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Awara
* Echizen
* Fukui (pääkaupunki)
* Katsuyama
* Obama
* Ōno
* Sabae
* Sakai
* Tsuruga

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Imadaten piirikunta** (Ikeda) · **Mikatan piirikunta** (Mihama) · **Mikata-Kaminakan piirikunta** (Wakasa) · **Nanjōn piirikunta** (Minami-Echizen) · **Nyūn piirikunta** (Echizen) · **Ōin piirikunta** (Ōi · Takahama) · **Yoshidan piirikunta** (Eiheiji) |

 |
**Cepagatti** on kunta Keski-Italiassa Abruzzon hallintoalueella olevassa Pescaran maakunnassa. Langobardit perustivat kaupungin keskiajalla. Kaupungin keskustassa on yhä keskiaikaisia katuja, joita reunustavien talojen seinille ovat paikalliset taiteilijat maalanneet kaupungin historiallisia tapahtumia.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cepagatti** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  www.tuttitalia.it
2. ↑  Tirreno-Adriatico 2016

Pescaran maakunta
Abbateggio | Alanno | Bolognano | Brittoli | Bussi sul Tirino | Cappelle sul Tavo | Caramanico Terme | Carpineto della Nora | Castiglione a Casauria | Catignano | Cepagatti | Città Sant’Angelo | Civitaquana | Civitella Casanova | Collecorvino | Corvara | Cugnoli | Elice | Farindola | Lettomanoppello | Loreto Aprutino | Manoppello | Montebello di Bertona | Montesilvano | Moscufo | Nocciano | Penne | Pescara | Pescosansonesco | Pianella | Picciano | Pietranico | Popoli | Roccamorice | Rosciano | Salle | San Valentino in Abruzzo Citeriore | Sant’Eufemia a Maiella | Scafa | Serramonacesca | Spoltore | Tocco da Casauria | Torre de’ Passeri | Turrivalignani | Vicoli | Villa Celiera
Karitevoi
**Karitevoi** eli **sheavoi** on kasvirasva, jota saadaan voipuun (karitepuun, *Vitellaria paradoxa*) pähkinästä. Sitä käytetään laajasti kosmetiikan raaka-aineena.

Sanan etymologia
----------------

Suomeksi käytetään sekä ranskankielistä käsitettä "karitevoi" että sen englanninkielistä vastinetta "sheavoi". Sana "karite" (ransk. *karité*) tulee wolofin kielisestä sanasta *ghariti*. Englanninkielinen nimi *shea* taas tulee bambarankielisestä sanasta *s'í*. Molemmat sanat merkitsevät alkuperäiskielessä juuri karitepuuta.

Kartta karitepähkinän viljelyalueiden sijoittumisesta

Käyttö
------

Karitevoita käytetään eniten kosmetiikassa, esimerkiksi kosteusvoiteiden tai hiustenhoitoaineiden ainesosana. Siitä tehdään myös saippuaa.

Karitevoita käytetään ruoanlaitossa, hiustenhoidossa, kynttilöidenvalmistuksessa sekä luonnonlääkkeiden ainesosana. Sitä käytetään myös useiden perinteisten musiikki-instrumenttien puu- ja nahkaosien huoltamisessa.

Karitevoi on vaihtoehto eläinperäiselle voille.

Valmistaminen
-------------

Perinteisillä työvoimaintensiivisillä menetelmillä valmistetaan edelleen huomattava osa maailman karitevoista.

Tuoreet karitepähkinät on kuorittava esiin hedelmälihan sisältä. Kuoritut pähkinät murskataan, paahdetaan ja jauhetaan. Rasva erotetaan lisäämällä paahdettuun pähkinäjauhoon kuumaa vettä, jolloin rasva- ja vesifaasit erottuvat toisistaan. Kuidut ja vesiliukoiset aineet poistetaan ja voita kuumennetaan edelleen, kunnes kaikki vesi on haihtunut ja saavutetaan haluttu puhtaus.

Koostumus
---------

Noin 46 prosenttia karitevoin rasvahapoista on tyydyttynyttä rasvaa, noin 46 prosenttia kertatyyydyttymätöntä ja noin 8 prosenttia monityydyttymätöntä.
Karitevoin CAS-numero on 194043-92-0.

| rasvahappo | konsentraatio |
| --- | --- |
| Oleiinihappo | 40–60 % |
| Steariinihappo | 20–50 % |
| Linolihappo | 3–11 % |
| Palmitiinihappo | 2–9 % |
| Alfalinoleenihappo | < 1 % |
| Maapähkinäöljyhappo | < 1 % |

Lähteet
-------

1. ↑  The Nutritional and Beauty Benefits of Shea Butter *Verywell Fit*. Viitattu 5.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6   Davrieux, F. Allal, F. Piombo, G. Kelly, B. Okulo, J.B. Thiam, M. Diallo, O.B. & Bouvet, J.-M.: Near Infrared Spectroscopy for High-Throughput Characterization of Shea Tree (Vitellaria paradoxa) Nut Fat Profiles.  *Journal of Agricultural and Food Chemistry*, 2010, nro 58, s. 7811–7819. Near Infrared Spectroscopy for High-Throughput Characterization of Shea Tree (Vitellaria paradoxa) Nut Fat Profiles. Viitattu 16.12.2011.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karitevoi** Wikimedia Commonsissa

* PubChem: Shea Butter (englanniksi)
* DrugBank: Shea butter (englanniksi)
**Alvar Aallon puisto** (ruots. *Alvar Aaltos park*) sijaitsee Otaniemen kampusalueen keskiosassa kaakkoisessa Espoossa. Se on osa laajempaa Alvar Aallon suunnittelemaa asemakaavaa, jota alettiin toteuttaa 1950-luvulta alkaen.

Alvar Aallon puisto rajoittuu etelässä Harald Herlin -oppimiskeskukseen, lännessä Aalto-yliopiston Kandidaattikeskukseen ja idässä Otakaareen. Puistoaukean ja Otakaaren välissä on jonkin verran metsikköä. Pohjoisessa puistoalue jatkuu Martti Levónin puistona. Alvar Aallon puisto putosi aikoinaan pois kampusalueen kartalta ja puistoa alettiin kutsua nimellä Alvarinaukio. Alvarinaukio on puiston eteläpuolisen pienen ostoskeskuksen edustalla sijaitsevan aukion virallinen nimi.

Alvar Aallon puisto on lounais–koillissuuntainen. Puiston eteläreunan kirjaston laajennusta ei toteutettu maan päälle, sillä uudisrakennus olisi sulkenut kokonaisuuden kannalta merkittävän näkymälinjan etelästä Vuorimiehentieltä kohti puistoa.

Alvar Aallon puiston lounaispuolella sijaitsee Hagalundin puisto.

Kuvia
-----

* Puisto heinäkuussa 2023.Puisto heinäkuussa 2023.
* Puistokuja.Puistokuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Espoo ja Otaniemen yliopistokampus *visit.alvaraalto.fi*. Viitattu 26.7.2023.
2. 1 2  Otaniemi, nimen taustalla mystinen menneisyys *aalto.fi*. Viitattu 26.7.2023.
3. 1 2 3  Espoon karttapalvelu : Alvar Aallon puisto *kartat.espoo.fi*. Viitattu 26.7.2023.
4. ↑  OTANIEMEN KESKEINEN KAMPUSALUE : Kulttuuriympäristöselvitys (s. 56 ja 57) *senaatti.fi*. Viitattu 26.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Helins.fi: Kaupunkikävely avartaa tuttujakin näkymiä
Iroquois Theatre palon jälkeen.
**Iroquois Theatren palo** oli 602 kuolonuhria vaatinut tulipalo 30. joulukuuta 1903 Chicagossa. Se oli kuolleitten määrällä mitaten tuhoisin rakennuspalo Yhdysvaltain historiassa. Kaksi kolmasosaa menehtyneistä oli naisia ja lapsia.

Iroquois Theatre -teatteri, jota pidettiin "täysin palovarmana", sijaitsi West Randolph Streetillä Chicagon North Sidellä. Onnettomuusiltana kaikki 1 724 paikkaa olivat täynnä ja seisomapaikoilla oli 200 lisää. Kipinästä syttyneet verhot paloivat nopeasti, minkä jälkeen satoja tukehtui palokaasuihin. Toiset tallautuivat paniikissa pakoa yrittäneiden jalkoihin. Huolimatta uloskäyntien sulkemisesta ja selkeistä laiminlyönneistä ketään ei asetettu vastuuseen palon jälkeen.

Teatterissa oli paloesirippu, mutta sitä ei saatu toimimaan kunnolla ja se juuttui puoliväliin näyttämöaukkoa. Teatterissa oli myös muita turvallisuuspuutteita, jotka huomattiin jo muutaman viikon päästä teatterin valmistuttua, kuten lavan vetokuilun puuttuminen, puinen proskenionin kaari ja riittämätön määrä uloskäyntejä. Teatterissa oli suuret rautaportit, jotka estivät parvekkeella olevia katsojia siirtymästä kalliimmille paikoille. Kapeat paloportaat, sekavat reitit katsomosta uloskäynneille, verhojen taakse piilotetut hätäuloskäynnit ja monimutkaiset lukot uloskäyntien ulkopuolella tekivät teatterista katastrofialttiin.

"Siniparran" loppuunmyydyn matinea-esityksen aikana 30. joulukuuta 1903 kaarilamppu meni oikosulkuun ja sytytti musliiniverhon. Tuli levisi köysiullakolle ja sytytti sen yllä olevat maalatut kulissit, josta tuli levisi katon rakenteisiin. Asbestinen paloesirippu oli jumiutunut, eikä sitä voitu laskea alas. Takanäyttämön kaksiosaisten lastausovien avaaminen loi vastavedon ja muutti palon tulimereksi, joka vyöryi talon yläosan läpi. Lukitut rautaportit estivät yleisöä pakenemasta. Arvioiden mukaan tulipalossa kuoli 575 ihmistä ja 30 kuoli seuraavana päivänä palovammoihin ja muihin vammoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nat Brandt: Chicago death trap: the Iroquois Theatre fire of 1903 Southern Illinois University Press. Viitattu 30.5.2010.
2. ↑  NINETEEN CHICAGO THEATRES CLOSED; Mayor Harrison Takes Steps to Avert Other Disasters CHIEF ELECTRICIAN ARRESTED Iroquois Theatre Employe Charged With Manslaughter -- Manager Davis and Chorus Girls Before the Police. (Published 1904) *nytimes.com*.  2.1.1904. Viitattu 11.8.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3  Your Performance Partners: Innovation on Fire: Reviewing Fire Curtain History *Wenger | J.R. Clancy*.  17.6.2014. Viitattu 11.8.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Iroquois Theatren palo** Wikimedia Commonsissa