recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Julia Murney esiintymässä hyväntekeväisyyskonsertissa hurrikaani Katrinan jälkeen vuonna 2005.
**Julia Kathleen Murney** (s. 14. tammikuuta 1969) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan parhaiten teatterista ja mainoksista.

Murneyn vanhemmat nimesivät hänet The Beatlesin kappaleen "Julia" mukaan.

Ura
---

Murney esiintyi off-Broadwayllä Andrew Lippan musikaalissa *The Wild Party*. Hän oli ehdolla Drama Desk Awardin saajaksi roolisuorituksestaan. Hänet on myös nähty teatterissa *The Vagina Monologuesissa*, *Crimes of the Heartissa*, *A Class Actissa*, *Time and Againissa* ja *First Lady Suitessa*.

Murney teki Broadway-debyyttinsä vuonna 2005 musikaalissa *Lennon*, joka kertoo John Lennonin elämästä.

Murney on myös nähty televisiossa sarjoissa *Sinkkuelämää*, *Ed*, *NYPD Blue* ja *Kova laki*.

Murneyn debyyttialbumi *I’m Not Waiting* julkaistiin toukokuussa 2006.

Murney esiintyi Elphaban roolissa *Wicked*-musikaalin Yhdysvaltain-kiertueella ajalla 8. maaliskuuta 2006 – 3. syyskuuta 2006. Hän esitti samaa roolia Broadwayllä 9. tammikuuta – 7. lokakuuta 2007. Hänet korvasi Stephanie J. Block.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
* Julia Murney Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Julia Murney
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Tapio** oli Kuopiossa vuosina 1861–1888 ilmestynyt sanomalehti.

Kuopion sivistyneistö ja kauppiaskunta perusti *Tapion* ajamaan maltillisen fennomaanista kansansivistyspolitiikkaa. Sen mielenkiinnon kohteita olivat erityisesti koulut ja kansan lukuhalun virittäminen. Lehti onnistui tavoitteessaan niin hyvin, että monin paikoin kaikkia sanomalehtiä kutsuttiin tapioiksi ja seinien päällystämistä sanomalehdillä nimitettiin tapioimiseksi. Pieni ja sivutoimisesti koottu lehti oli kuitenkin jatkuvasti taloudellisissa vaikeuksissa ja 1870-luvulla sen kilpailijaksi tuli voimakkaammin suomenmielinen *Savo*. *Tapio* menetti vähitellen asemansa kilpailijalleen ja lopulta se yhdistettiin *Savoon*.

Tapio ilmestyi aluksi kerran ja vuodesta 1877 lähtien kahdesti viikossa. Sen levikki oli parhaimmillaan 1860-luvun alussa yli 600 kappaletta. Toimittajina työskentelivät Karl Mårten Kiljander, Anders Edvin Nylander, Erik Rudbeck ja Anders Gustaf Westerlund (1861–1862), Antti Manninen (1861–1866), Fredrik Ahlqvist (1866), Petter Adolf Aschan (1867–1868), Johan Rännäri (1869–1871), Adolf Wilhem Lindholm (1871–1874), Wilhelm Kukkonen (1875–1879), Matti Hinkula (1880), Kustaa Killinen (1881–1883), August Harald (1883–1884), Otto Wilhelm Heinänen (1885), Antero Pelkonen (1886–1887) sekä August Bernhard Mäkelä ja Otto Tuomi (1888).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 111–112. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Tapio digitoituna kansalliskirjastossa
**Jorma Tapio Jouhki** (s. 15. heinäkuuta 1945 Inkoo) on suomalainen insinööri ja eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Jouhki syntyi Jorma Väinö Jouhkin ja Saara Vilhelmiina Sipilän perheeseen ja avioitui 1969 Marja Heleena Reinikaisen kanssa. Hän kävi keskikoulun Viherlaakson yhteiskoulussa 1960 ja valmistui insinööriksi Helsingin teknillisestä oppilaitoksesta 1970. Jouhki oli tie- ja vesirakennushallituksen mittausassistentti 1964, Oy Strömberg Ab:n asentajanapulainen 1964–1965, Riihelän Sähköliike Oy:n sähköasentaja 1966, Kirkkonummen Sähkö Oy:n sähkölaitosasentaja 1967–1968, Helsingin kaupungin sähkölaitoksen sähkölaitossuunnittelija 1969 ja Oy Strömberg Ab:n kytkinlaitososaston myynti-insinööri 1970–1972.

Sähköliikkeiden Oy:n, vuodesta 1990 SLO-osakeyhtiö, sähkölaitosprojektien myynti-insinööri Jouhki oli 1972–1978, kytkinlaitosten osastopäällikkö 1978–1981, sähkö- ja teleosastoryhmän johtaja 1981–1997, kaupallinen johtaja 1998–2001, varatoimitusjohtaja 2001 ja toimitusjohtaja 2002–2011. Sonepar Finland Oy:n toimitusjohtaja Jouhki oli 2002–2011 ja Maantekno Oy:n, vuodesta 1984 SLO-Linjatarvike Oy, toimitusjohtaja 1984–1986. Hänellä on ollut myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Nuorempana Esbo IF:n edustajana aktiivisesti kilpaillut suunnistaja Jouhki oli sittemmin autosuunnistuksen Suomen mestari 1982 ja Pohjoismaiden mestari 1987, 1988 ja 1989 ja on saanut lukuisia muita mitaleita autosuunnistuskilpailuissa. Kauppaneuvoksen arvonimi Jouhkille myönnettiin 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Tapio Jouhki (1945–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 29.11.2018. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 30.6.2023.
Leon Bailey elokuussa 2018.
**Leon Bailey** (s. 9. elokuuta 1997 Kingston) on jamaikalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Aston Villaa, jonne hän siirtyi elokuussa 2021 pelattuaan 4,5 kautta Saksassa ja sitä ennen 1,5 kautta Belgiassa.

Bailey pelasi Itävallan ja Slovakian juniorisarjoissa vuosina 2011–2015. Kesällä 2015 hän siirtyi belgialaisseura Genkiin. Hän pelasi Belgian pääsarjassa 1,5 vuoden aikana pudotuspelit mukaan lukien 56 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia.

Bailey siirtyi tammikuussa 2017 Saksaan Bayer Leverkuseniin. Kevätkaudella 2017 hän pelasi Bundesliigassa kahdeksan ottelua. Kaudella 2017–2018 hän pelasi 30 liigaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Kaudella 2018–2019 tilastoihin kertyi 29 liigaottelua ja viisi maalia. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Bundesliigassa 22 liigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 30 bundesliigaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Yhdessä ottelussa hän on tehnyt kaksi maalia joulukuussa 2017 vieraskentällä Hannoveria vastaan, marraskuun 2019 lopussa 1–2-voittoon päättyneessä vierasottelussa Bayern Müncheniä vastaan, joulukuussa 2020 kotiottelussa Hoffenheimia vastaan ja huhtikuussa 2021 kotiottelussa Kölniä vastaan. Saksan cupissa hän teki neljänä kautena 11 ottelussa yhteensä viisi maalia.

Bailey siirtyi elokuussa 2021 Englannin Valioliigan Aston Villaan. Hän teki ensimmäisen (ja kauden ainoan) valioliigamaalinsa syyskuussa kolmannessa ottelussaan Evertonia vastaan. Hän pelasi kauden aikana 18 valioliigaottelussa, mutta oli vain seitsemän kertaa avauskokoonpanossa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 33 liigaottelua, joista 26:ssa hän oli avauskokoonpanossa. Hän sekä teki että syötti neljä maalia.

Bailey on pelannut Mestarien liigassa kaksi ottelua kaudella 2016–2017 ja kolme ottelua kaudella 2019–2020. Eurooppa-liigassa hän on pelannut kaudella 2016–2017 Genkin joukkueessa kuusi ottelua, joissa hän teki neljä maalia, kaudella 2018–2019 Leverkusenissa kahdeksan ottelua, kaudella 2019–2020 viisi ottelua, joissa hän teki yhden maalin, sekä kaudella 2020–2021 kahdeksan ottelua, joissa hän teki viisi maalia.

Bailey on pelannut Jamaikan maajoukkueessa 22 ottelua, joista ensimmäisen kesäkuussa 2019 CONCACAF Gold Cupissa Hondurasia vastaan. Syyskuussa 2019 hän teki maalin Antigua ja Barbudaa vastaan. Hän kuului joukkueeseen myös vuosien 2021 ja 2023 CONCACAF Gold Cupissa. Hän on 6. heinäkuuta 2023 mennessä tehnyt maaotteluissa neljä ja syöttänyt kuusi maalia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Leon Bailey Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Aston Villa – Englannin Valioliiga

* 1 Martínez
* 2 Cash
* 3 Carlos
* 4 Konsa
* 5 Mings
* 6 Luiz
* 7 McGinn
* 8 Sanson
* 9 Ings
* 10 Buendía
* 11 Watkins
* 12 Steer
* 16 Chambers
* 17 Augustinsson
* 18 Young
* 19 Nakamba
* 20 Bednarek
* 23 Coutinho
* 24 Guilbert
* 25 Olsen
* 27 Digne
* 31 Bailey
* 32 Dendoncker
* 35 Archer
* 41 Ramsey
* 44 Kamara
* Manageri Emery
**Frans Ludvig Tarmo**, sukunimi vuoteen 1903 *Kaiho* (1. lokakuuta 1880 Rauma – 11. helmikuuta 1930 Sortavala) oli suomalainen pastori ja Sortavalan diakonissalaitoksen johtaja.[1][2]

Tarmon vanhemmat olivat työnjohtaja Isak Abelsson ja Johanna Nordman. Hän pääsi ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta 1901 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1906. Tarmo vihittiin papiksi 1906.[1]

Tarmo oli kirkkoherran apulaisena Ruskealassa 1906–1908 ja Kerimäellä 1908–1910. Hän tuli vuonna 1910 Suomen Kirkon Sisälähetysseuran palvelukseen ja oli Liikolan diakonilaitoksen johtajana 1912–1922 ja sen jälkeen Sortavalan diakonissalaitoksen johtajana 1922–1930. Hän oli samalla vuodesta 1920 alkaen Suomen Kirkon Sisälähetysseuran varatoimitusjohtajana. Hän oli toimittamassa sisälähetysseuran julkaisemaa Koti ja Kirkko-lehteä ja sen *Perheen Kirjasto*-liitettä 1910–1916 ja vuodesta 1922 hän toimitti *Tervehdys Sortavalan Diakonissalaitoksesta*-lehteä. Tarmo oli myös Sortavalan maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsenenä ja valtuuston puheenjohtajana.[1][2]

Tarmo oli naimisissa vuodesta 1907 Lyydia Maria Karvosen kanssa.[1] Hänet on haudattu Sortavalan kaupunkiseurakunnan uudelle hautausmaalle. Tarmon muistoksi perustettiin hänen nimeään kantanut rahasto, jonka koroilla avustettiin sisälähetysseuran diakonien ja diakonissojen lisäopintoja. [3]

Teoksia
-------

* *Lyhyt esitys kristillisestä sielunhoidosta* ; J. T. Beckin, Carl Norrbyn ja Bernhard Riggenbachin mukaan. Suomen kirkon sisälähetysseura, Sortavala 1914

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1901, matrikkelinumero 27439
2. 1 2  F. L. Tarmo, Laatokka, 13.02.1930, nro 17, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  manport : Kaupunkiseurakunnan uusi hautausmaa
*Tämä artikkeli käsittelee Nilsiän kylää. Nimen muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*
**Pajulahti** on kylä Kuopiossa entisen Nilsiän kaupungin alueella Pohjois-Savossa. Se sijaitsee samannimisen lahden rannalla kantatien 75 varrella 15 kilometriä Siilinjärveltä ja noin 20 kilometriä Nilsiän keskustaajamasta.

Pajulahden kylä on yksi Nilsiän suurimmista kylistä. Kylässä asuu noin 200 ihmistä. Pajulahden postinumero on 73360.

Kylässä toimii Pajulahden koulu, jossa oli 63 oppilasta lukuvuonna 2022–2023. Samassa rakennuksessa toimii myös Pajulahden päiväkoti.

Pajulahdessa on myös Man Oil -huoltoasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Pajulahden kylä / Palvelut  2009. Pajulahden kyläyhdistys.  Arkistoitu 5.4.2015. Viitattu 2.9.2014.
2. ↑  Pajulahden koulu *Peda.net*. Viitattu 9.6.2023.
3. ↑  Pajulahden kylä / Kiinteistöt ja tontit  2009. Pajulahden kyläyhdistys.  Arkistoitu 3.9.2014. Viitattu 2.9.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Pajulahden kelikamera (Arkistoitu – Internet Archive)
Köpenickin linna Dahmejoen yli nähtynä.
**Köpenickin linna** on aiemmin Hohenzollernien käytössä ollut linna Berliinin Köpenickin kaupunginosassa, Dahmejoen rannalla.

Linnan rakennutti silloinen Brandenburgin kruununprinssi ja tuleva Preussin kuningas Fredrik I vanhan metsästysmajansa paikalle vuosina 1677–1681. Hollantilaistyylistä barokkia edustaneen rakennuksen suunnitteli Rutger van Langervelt. Sitä laajennettiin 1682–1688 Johann Arnold Neringin suunnitelmien mukaan kahdella siipirakennuksella. Linnan sisätilat ovat ylelliset ja täynnä upeita kattomaalauksia sekä koristeellisia stukkotöitä. Linnan vaakunsalissa pidettiin vuonna 1730 kruununprinssi Fredrikin (tuleva kuningas Fredrik II Suuri) ja hänen ystävänsä Hans Hermann von Katten sotaoikeudenkäynti, kun heitä syytettiin maanpakoyrityksen valmistelusta.

Köpenickin linna on nykyisin Berliinin taideteollisuusmuseo Kunstgewerbemuseumin sivutoimipiste, jossa esitellään renessanssin, barokin ja rokokooajan koriste-esineitä ja huonekaluja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 384. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Köpenickin linna** Wikimedia Commonsissa
**Königsbergin sopimus** laadittiin Königsbergissä 30. tammikuuta 1384 Liettuan sisällissodan aikana Vytautas Suuren ja Saksalaisen ritarikunnan kesken. Vytautas kävi henkilökohtaista sotaa serkkuaan Jogailaa, Liettuan suuriruhtinasta ja tulevaa Puolan kuningasta vastaan, minkä takia hän liittoutui ritarikunnan kanssa. Varmistaakseen ritarikunnan tuen sisällissodassa Vytautas allekirjoitti sopimuksen ja lupasi ritareille Žemaitijan alueen Nevėžisjokeen ja Kaunasiin saakka. Vuonna 1382 Jogaila oli luvannut ritareille Žemaitijan ainoastaan Dubysajokeen asti, muttei koskaan allekirjoittanut Dubysan sopimusta. Žemaitija oli tärkeä alue ritarikunnalle, sillä se erotti sen Liiviläisen ritarikunnan alueista pohjoisessa. Vytautas myös lupasi tulevansa ritarikunnan vasalliksi. Helmikuussa useat Žemaitijan alueista antoivat tukensa Vytautasille ja ritarikunnalle.

16. heinäkuuta 1384 Vytautas vahvisti uudelleen Königsbergin sopimuksen Uudessa Marienverderissa, Niemenjoen läheisyyteen rakennetussa uudessa linnassa. Sopimus kuitenkin rikkoutui heinäkuussa, kun Vytautas ja Jogaila tekivät sovinnon. Vytautas poltti saksalaisten linnat ja palasi Liettuaan. Vuosien 1389–1392 Liettuan sisällissodassa Vytautas pyysi uudelleen liittoutumista Saksalaiselta ritarikunnalta. 19. tammikuuta 1390 hän allekirjoitti Lyckin sopimuksen vahvistaakseen Königsbergin sopimuksen mutta rikkoi sen uudelleen vuonna 1392.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ivinskis, Zenonas: *Vytauto jaunystė ir jo veikimas iki 1392 m*, s. 24. Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. OCLC 25726071.
2. ↑  Urban, William: *Samogitian Crusade*, s. 172–174. Lithuanian Research and Studies Center, 2006. ISBN 0-929700-56-2.
3. ↑  Ivinskis, Zenonas: *Vytauto jaunystė ir jo veikimas iki 1392 m*, s. 25. Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. OCLC 25726071.
4. ↑  Urban, William: *Samogitian Crusade*, s. 197. Lithuanian Research and Studies Center, 2006. ISBN 0-929700-56-2.
**Könsikkäät** on helsinkiläinen vuodesta 1991 alkaen toiminut mieskuoro. Kuoro perustettiin Laajasalon lukiossa, ja se on siitä lähtien toiminut pitkälti alkuperäisellä kokoonpanollaan perustajansa Petri Laaksosen johtamana. Kuoron toisena johtajana toimii Ilppo Lukkarinen.

Könsikkäiden ohjelmisto sisältää sekä perinteistä mieskuoromusiikia, että mieskuorolle sovitettuja eri musiikkilajien kappaleita. Kappaleista valtaosan ovat sovittaneet Petri Laaksonen ja Ilppo Lukkarinen. Kuoro on historiansa aikana esiintynyt erilaisissa tilaisuuksissa ympäri maata, ja esimerkiksi usempaan kertaan Seinäjoen tangomarkkinoilla. 

Televisiossa Könsikkäät on nähty muun muassa Suomen Paras Kuoro -kilpailussa vuonna 2009 ja Suomalainen tango -juhlakonsertissa vuonna 2010. Könsikkäät oli aiheena Markku Heikkisen vuonna 1998 valmistuneessa dokumentissa *Mamman helmoista veks.*

Könsikkäät on esiintynyt monien suomalaisten artistien kanssa. Kuoro esiintyy nykyisin pääosin pääkaupunkiseudulla.

Vuonna 2018 Könsikkäiltä ilmestyi joululevy Joulusaarella.

Historia
--------

Könsikkäät-kuoro syntyi vuonna 1991, kun Laajasalon yläasteella ja lukiossa tuolloin musiikinopettajana toiminut Petri Laaksonen kokosi koulun kuoron pojista itsenäisyyspäivän juhlaan tuplakvartetin, joka esitti neljä suomalaista kansanlaulua. Kuoroa pyydettiin esiintymään pian muuallekin, sen kokoonpano kasvatettiin kuuteentoista laulajaan ja se otti nimekseen alun perin vitsiksi tarkoitetun Könsikkäät.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Paras Kuoro
2. ↑  Suomalainen tango (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Joulusaarella

Aiheesta muualla
----------------

* Mieskuoro Könsikkäät
* Könsikkäät (Facebook)
* Könsikkäät Youtubessa
Gamal Abdel-Rahim
**Gamal Abdel-Rahim** (arab. جمال عبد الرحيم‎, *Jamāl ‘Abd ar-Raḥīm*; 1924–1988) oli egyptiläinen säveltäjä.

Abdel-Rahim syntyi musikaaliseen perheeseen. Hänen äitinsä lauloi ja soitti pianoa, hänen isänsä instrumentteja olivat ney, ud ja viulu. Abdel-Rahim aloitti nuorella iällä itse pianonsoiton. Hän opiskeli historiaa nykyisessä Kairon yliopistossa. Vuonna 1950 Abdel-Rahim pääsi Egyptin hallituksen myöntämällä stipendillä opiskelemaan musiikkitiedettä Saksaan Heidelbergiin. Vuosina 1952–1957 hän opiskeli säveltämistä Harald Genzmerin johdolla Freiburgin musiikkiyliopistossa (Freiburg im Breisgau). Abdel-Rahim palasi Egyptiin vuoden 1952 vallankumouksen jälkeen. Kun Kairon konservatorio avattiin vuonna 1959, hänet nimitettiin sinne musiikin teorian ja harmonian opettajaksi. Vuonna 1971 hän perusti Kairon konservatorioon sävellyksen laitoksen, jonka johtajana hän toimi. Tämä sävellyksen laitos oli ensimmäinen laatuaan arabimaissa.

Abdel-Rahim oli klassisen sävellyksen edelläkävijä arabimaailmassa. Hän yhdisteli teoksissaan Lähi-idän musiikin perinteisiä aineksia länsimaisiin sävellystekniikoihin. Häntä kutsuttiinkin "Egyptin Bartókiksi". Abdel-Rahim jäi emeritusprofessoriksi Kairon konservatoriosta vuonna 1984. Hän kuitenkin matkusti vielä vuonna 1987 Yhdysvaltoihin opettamaan Tampan Etelä-Floridan yliopistoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gamal Abdel-Rahim International Opus
2. ↑  Gamal Abdel-Rahim Crossing Borders Music


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Maija Helin-Åvall** (s. 1949 Turku) on suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli maalaustaidetta ja keramiikkaa useiden opettajien johdolla eri maissa vuosina 1984–1998. 1970-luvulla hän oli opiskellut Mainosgraafikkojen koulussa; vuosina 1997–98 hän suoritti opintoja Akateemisessa piirustus- ja maalauskoulussa sekä vuosina 1998–99 Vapaassa taidekoulussa.

Helin-Åvall on järjestänyt Suomessa lukuisia näyttelyitä 1990-luvun alusta lähtien. Taidemessuille hän on osallistunut Messukeskuksessa (2011, 2012) ja Pariisin Carrousel du Louvressa (2012). Hän on myös ollut töillään edustettuna monissa kansainvälisissä näyttelyissä Ruotsissa, Japanissa, Espanjassa, Portugalissa, Japanissa, Italiassa ja Liettuassa. Helin-Åvallin töitä kuuluu muun muassa Suomen Punaisen Ristin ja Jorvin sairaalan kokoelmiin. Yksityiskokoelmiin hänen töitään on ostettu Suomeen, Ruotsiin, Norjaan, Saksaan, Englantiin, Belgiaan ja Yhdysvaltoihin.

Helin-Åvall on Suomen Taidemaalariliiton jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen Taiteilijaseura: Kuvataiteilijamatrikkeli: Maija Helin-Åvall

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut
**Könkäsenjärvi** on kirkasvetinen ja matala ylänköjärvi Muonion kuntakeskuksen pohjoispuolella Lapin maakunnan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 200 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Könkäsenjärven osat ovat Isoselkä luoteessa, Mustinlahti koillisessa, Alaisenpäänlahti kaakossa ja edellisistä selkeästi erillään sijaitseva Könkäsenlompolo lounaassa. Isoselkää ja Mustinlahtea erottaa lounaaseen työntyvä Koivuniemi. Noin 12 hehtaaria Könkäsenjärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Syvin kohta sijaitsee Isoselän keskellä. Könkäsenjärven ainoan saaren pinta-ala on noin viisi aaria.

Könkäsenjärveen laskee Siosjoki pohjoisesta. Järven luusua sijaitsee Könkäsenlompolon lounaisosassa, josta laskee Pitkäkoski etelään Järämä-Tervoon (241,3 metriä mpy).

Könkäsenjärven eteläisillä rannoilla on pientaloja. Järven länsipuolinen Vanhankentänrova kohoaa noin 300 metriä merenpinnan yläpuolelle. Pohjoisessa levittäytyy suomaata.

Könkäsenjärvi on kalaisa (ahven, hauki, made, siika, särki).

Könkäsenjärven vesitilavuus on 6 085 000 kuutiometriä.

Könkäsenjärvi (67.451.1.002) kuuluu Könkäsenjärven lähialueeseen (67.451), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Tornionjoen vesistössä (67). Toinen jakovaihe on Könkäsenjärven valuma-alue (67.45) ja ensimmäinen jakovaihe Kangosjärven–Muonion alue (67.4). Könkäsenjärvi on laajin Könkäsenjärven lähialueen kahdeksasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.

Könkäsenjärvi on yhdeksänneksi laajin Muonion 226:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Olosjärvi ja Kaarantojärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Könkäsenjärvi, vakavesi, Muonio
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 16.1.2022.
3. ↑  Könkäsenjärvi. Järviwiki. Viitattu 16.1.2022.
4. 1 2  Muonion kalavedet, kalastusluvat ja palvelut kalastajalle *Discovermuonio.fi*. Muonion Matkailu ry. Viitattu 16.1.2022.
5. ↑  Könkäsenjärven lähialue (67.451). Järviwiki. Viitattu 16.1.2022.
6. ↑  Muonio. Järviwiki. Viitattu 16.1.2022.
**Gamalielin evankeliumi** on nimitys apokryfiselle kirjoitukselle, joka kertoo Pontius Pilatuksen vaiheista Jeesuksen noustua kuolleista. Evankeliumi on laitettu farisealaisen Gamalielin nimiin. Hänet mainitaan *Apostolien teoissa* kahdesti.

Teksti tunnetaan kreikankielisenä. Se on alun perin ollut kirjoitettu koptiksi, joskin se on hyödyntänyt kreikkalaista lähdeaineistoa. Nimityksen "Gamalielin evankeliumi" on antanut A. Baumstark, joka havaitsi tiettyjä yhtäläisyyksiä joukossa koptilaisia tekstikatkelmia. Myös Lacau piti osia omana evankeliuminaan. Reveillout oli otaksunut näiden olevan osa *Kahdentoista apostolin evankeliumia*. Baumstarkin mukaan evankeliumi on kirjoitettu 400-luvulla.

Evankeliumi on riippuvainen *Johanneksen evankeliumista* ja lainaa siitä usein. Tämän lisäksi evankeliumiin on todennäköisesti vaikuttanut kirjoitus *Pilatuksen teot*, joka on osa *Nikodemuksen evankeliumia*.

Lähteet
-------

1. ↑  Ap.t. 5:33–35, Ap.t. 22:3
2. 1 2  Reid, George: Apocrypha *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Gamalielin evankeliumi*. Apokryfikirjat.com.
* *Gospel of Gamaliel*. Scribd. (englanniksi)
**Samsung Galaxy M40** on Samsungin 18. kesäkuuta 2019 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 9.0 (Pie) Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Samsung Galaxy M40 -älypuhelimessa on 6,3-tuumainen näyttö FullHD 19,5:9 -resoluutiolla.

### Fyysiset osat

Laitteesta löytyy 2 gigahertsin kahdeksanydinprosessori. Laitteessa on 6 gigatavua keskusmuistia ja 128 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla.

#### Kamerat ja multimedia

Laitteessa on kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 32 megapikseliä, toisen kameran 8 megapikseliä (ultralaajakulmakamera) ja kolmannen kameran 5 megapikseliä (syvyystietokamera). Etukameran tarkkuus on 16 megapikseliä.

Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) -resoluutiolla 30fps, 1080p (Full HD) -resoluutiolla 30fps ja 720p (HD) -resoluutiolla 240fps (hidastettu videokuva).

### Ohjelmisto

Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 9.0 (Pie) Samsungin One UI-käyttöliittymällä.

Lähteet
-------

* PhoneArena: Samsung Galaxy M40
**Königsbergin Albertus-yliopisto**, saks. *Albertus-Universität Königsberg* oli maineikas Itä-Preussin alueella toiminut saksalainen yliopisto. Se perustettiin vuonna 1544, jolloin se oli Marburgin jälkeen toinen protestanttinen yliopisto. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa 1945 Itä-Preussi siirtyi Neuvostoliiton haltuun, ja saksalaisen yliopiston historia päättyi. Kaupungin nimeksi tuli Kaliningrad.

Preussin herttuakunta vuonna 1525.
Collegium Albertinum -rakennus 1850.
Yliopiston perustaja, herttua Albert.
Yliopiston perusti Preussin (Brandenburg-Ansbachin) ruhtinas Albrekt Brandenburgilainen saks. *Albrecht*, lat. *Albert*). Tarkoituksena oli harjoittaa tiedettä protestanttisessa hengessä ja kilpailla lähialueen katolisten oppilaitoksia, esimerkiksi Vilnan yliopistoa vastaan. Yliopiston kutsumanimi oli *Albertina*, ja sen virallisessakin nimessä oli perustajansa mukaan sana Albert.

Yliopistossa toimi 1800-luvulla lukuisia maineikkaita tutkijoita. Varsinkin filosofia ja matematiikka olivat vahvoja aloja Albertinassa. Filosofeista erityisesti Johann Gottlieb Fichte, Immanuel Kant ja Johann Gottfried Herder ovat kuuluisia Albertinan kasvatteja. Matematiikassa muodostui suorastaan königsbergiläinen koulukunta, johon kuuluivat Carl Gustav Jacob Jacobi ja hänen oppilaansa Karl Wilhelm Borchardt, Eduard Heine, Otto Hesse ja Friedrich Julius Richelot.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan suuri ensyklopedia. Osa 10. Helsinki: Otava 1981. ISBN 951-1-06271-9 s. 8107

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Königsbergin Albertus-yliopisto** Wikimedia Commonsissa
Raision vesitorni nähtynä Venkavuorelta toukokuussa vuonna 2012. Takana näkyy Pansion lentomajakka.
**Venkavuori** on Naantalin koillisosassa sijaitseva 57,8 metriä korkea kallioalue, joka on maisemallisesti merkittävä. Venkavuori on vanhan Naantalin (ennen vuoden 2009 kuntaliitoksia) korkein kohta, kun taas toiseksi korkein on 54,3-metrinen Luikkionvuori.

Pyöreänmuotoiselta ja paisteiselta Venkavuorelta on näkymä itään ja kaakkoon. Kallion etelänpuoleinen rinne nousee loivasti, kun taas koillisreunassa on portaittainen jyrkänne. Kallion laella on kolmiomittaustornin jäänteet. Venkavuori luokiteltiin vuoden 1995 Turun ja Porin läänin inventointiaineiston paikallisesti arvokkaaksi ja vähemmän merkittäväksi kallioalueeksi. Valtakunnallisesti merkittävien kallioalueiden suojelurajauksista Venkavuori jäi pois, mutta se kuuluu silti arvoluokkaan 5, eli siinä on sen verran merkittäviä maisema- ja luonnonarvoja, ettei sille tulisi myöntää maa-aineslain mukaisia ottolupia. Venkavuoren ympärillä on golfkenttä Aurinko Golf.

Kasvillisuus
------------

Venkavuori sijaitsee havupuuvaltaisen metsäalueen keskellä, ja se on harvan kalliomännikön peittämä. Kasvillisuus on kasvupaikkatyypiltään karua ja karukkokangasta. Avainbiotoopiltaan Venkavuori on vähätuottoinen kallio. Vuoden 1997 selvityksessä Venkavuoren puusto oli luonnontilaista ja jäkälikkö koskematonta. Kallion painanteessa on pieni puustoinen kosteikko.

Lakialuetta lukuun ottamatta Venkavuorella kasvaa harvaa ja pientä männikköä, jonka seassa on pihlajia ja katajia. Tammen taimia on muutamia. Hieskoivua ja virpapajuja kasvaa kosteikossa. Paisteisilla kalliopinnoilla kasvaa napajäkäliä. Runsaissa poronjäkäläkasvustoissa on palleroporonjäkälää. Kalliolla kasvaa ahosuolaheinä, metsälauha ja kalliokohokki, joka on paikan tunnuslaji. Solakohdissa tavataan kanervaa ja kosteikoissa puolukkaa, mustikkaa ja jokapaikansaraa.

Lähteet
-------

1. ↑  Eitsi, Eeva et al.: Manner-Naantalin osayleiskaava – Maisemaselvitys (pdf) (selvityksen laatinut FCG Suunnittelu ja tekniikka Oy) *naantali.fi*.  13.4.2015. Naantalin kaupunki.  Arkistoitu 22.7.2015. Viitattu 26.9.2015.
2. 1 2 3  Rantala, Sari; Lehtomaa, Leena & Rantala, Lasse: Luonnonsuojelu-, metsä- ja vesilakien mukaiset arvokkaat elinympäristöt Naantalissa (pdf) (selvityksen laatinut Luonto- ja maisematutkimus Lehtomaa)  1997. Naantalin kaupunki.  Arkistoitu 22.7.2015. Viitattu 26.9.2015.
3. ↑  Heikkinen, Risto & Husa, Jukka: "LIITE 3. Turun ja Porin läänin inventointiaineiston paikallisesti arvokkaat ja vähemmän merkittävät kallioalueet.", *Luonnon- ja maisemansuojelun kannalta arvokkaat kallioalueet Turun ja Porin läänissä*, s. 287. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja: sarja A 210. Helsinki: Vesi- ja ympäristöhallitus, 1995. ISBN 951-53-0089-4. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 24.1.2016).
4. ↑  Luikkionvuori Karttapaikassa *kansalaisen.karttapaikka.fi*. Maanmittauslaitos. Viitattu 26.9.2015.
**Veniamin Veniaminovitš Aleksandrov** (ven. Вениамин Вениаминович Александров, 18. huhtikuuta 1937 Moskova – 6. marraskuuta 1991 Moskova) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli oikea laitahyökkääjä.

Aleksandrov pelasi kaudet 1955–1969 TsSKA Moskovassa, jossa voitti Neuvostoliiton mestaruuden kymmenen kertaa (1956, 1958–1961, 1963–1966 ja 1968). Vuonna 1963 Aleksandrov voitti liigan maalikuninkuuden tehtyään kauden aikana ennätykselliset 53 maalia. Koko uransa aikana hän teki sarjassa 345 maalia 400 ottelussa.

Aleksandrov pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1956–1968. Sinä aikana hän voitti kaksi olympiakultaa (1964 ja 1968, olympiapronssin (1960) sekä lisäksi neljä maailmanmestaruutta (1963, 1965, 1966 ja 1967). Hänet valittiin MM-kisojen tähdistökentälliseen vuosina 1966 ja 1967. Uransa aikana Aleksandrov teki 161 maaottelussa 119 maalia. Hän muodosti aluksi vaarallisen hyökkäysketjun Aleksandr Almetovin ja Konstantin Loktevin kanssa. Myöhemmin hän pelasi Boris Mihailovin ja Vladimir Petrovin kanssa, kunnes Valeri Harlamov otti hänen paikkansa.

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O.; Hannus, Matti; Honkavaara, Aarne; Leinonen, Kimmo; Mäki-Kuutti, Tarmo; Raatikainen, Voitto; & Raevuori, Antero: *Talviurheilun tähdet*, s. 718. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.
* Veniamin Aleksandrovin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 1.10.2009. Viitattu 20.7.2011. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Sports Reference LLC
2. 1 2 3 4  Arponen, ym. s. 718
**Gambas** on avoimen lähdekoodin BASIC-sukuinen olio-ohjelmointiominaisuuksilla laajennettu ohjelmointikieli. Gambas sisältää integroidun ohjeimointiympäristön, joka on ohjelmoitu Gambasilla itsellään. Gambas muistuttaa erittäin paljon Visual Basic -ohjelmointikieltä ja osa Visual Basicillä tehdyistä ohjelmista toimiikin lähdekoodia muuttamatta Gambasissa. Gambas ei ole kuitenkaan Visual Basic -klooni, ja kielten välisiä eroja onkin syntynyt parantaessa syntaksia
ja sisäistä logiikkaa. Nimi Gambas tulee sanoista "**G**ambas **A**lmost **M**eans **BAS**IC".

Gambas on julkaistu avoimella GPLv2-lisenssillä (tai omavalinnaisesti myöhempi).

Ominaisuuksia
-------------

Kehitysversion (v3) Gambas IDE avattu saman version Gambas IDEen
Yksi monista esimerkkiohjelmista käynnissä Gambas 3 IDEssä. Esimerkki demonstroi SDL ominaisuuksien käyttöä.
Yksi monista esimerkkiohjelmista käynnissä Gambas 3 IDEssä.
* Gambasilla voi tehdä sovelluksia GTK+ ja Qt -ympäristöön.
* Gambasissa on ohjelmointirajapinta MySQL- ja PostgreSQL-tietokantoihin.
* Gambasissa on ohjelmointirajapinta verkko-ohjelmointiin.
* Gambasilla voi tehdä CGI-sovelluksia.
* Gambasissa on ohjelmointirajapinta ulkopuolisia kirjastoja varten, minkä avulla osa ohjelmoinnista voidaan halutessa tehdä esimerkiksi C-ohjelmointikielellä.
* Toimii usealla eri alustalla, esimerkiksi Raspberry Pi:ssä.
* IDE:n on integroitu profilointi-ominaisuus.
* Hyödyntää valinnaisesti ajonaikaista kääntämistä (JIT).

Gambas 3.0:lla tehdyt suorituskykymittaukset osoittavat Gambasin olevan merkittävästi nopeampi kuin
esimerkiksi Perl ja Python.

Kehitys
-------

Gambas on aktiivisen kehityksen alla. Suunnitelmissa on muun muassa laajentaa käyttöjärjestelmätukea muun muassa OS X:iin.

Hello World -esimerkki
----------------------

Tässä esimerkissä teksti tulostuu terminaaliin:

```
Public Sub Main()
 Print "Hello World!" 
End

```

Tässä GUI versio, jossa teksti tulostuu omaan ikkunaan:

```
Public Sub Main()
 
 Message("Hello World!")
 
End

```

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Gambas SourceForge.net:ssä

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gambas**.
* Gambas SourceForge.net:ssä
* Gambas Magazine - Linux Software Development with Gambas
* Gambas Facebookissa
**Raimo Johannes Taivalkoski** (30. maaliskuuta 1940 Oulu – 26. tammikuuta 2017 Espoo) oli suomalainen insinööri ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Taivalkosken vanhemmat olivat pitäjäneuvos Arvo Taivalkoski ja pankinjohtaja Betty Härmä ja puoliso vuodesta 1964 Marja Liisa Penttilä. Taivalkoski tuli ylioppilaaksi Iin yhteiskoulusta 1959 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun tie- ja vesirakentamisen opintosuunalta 1964. Hän oli Viatek Oy:n suunnitteluinsinööri 1964–1965, Suomen Betoniteollisuuden Keskusjärjestön tekninen johtaja 1966–1967, Ab Armerad Betongin ja Oy Finn-Betoni Ab:n projektipäällikkö 1967–1968, Oy Finn-Betoni Ab:n toimitusjohtaja 1969–1974 ja Rakennus- ja insinööritoimisto Teräsbetoni Oy:n varatoimitusjohtaja 1974–1981. Oy Partek Ab:n, vuodesta 1994 Partek Oy, johtaja Taivalkoski oli 1981–1987 ja varatoimitusjohtaja 1987–1995 sekä 1996–1997, Amer-Yhtymä Oy:n väliaikainen toimitusjohtaja 1995–1996 ja Rakennustuoteteollisuus RTT ry:n toimitusjohtaja 1997–2001. Hänellä oli myös lukuisia rakennusalan ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Taivalkoski sai 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2  Skippari, Mika: Teollisuusneuvos Raimo Taivalkoski (1940–2017). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 7.1.2021. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 16.1.2023.
2. 1 2  Risto Kangas-Ikkala, Eero Kivi, Jaakko Taivalkoski: Muistot. Raimo Taivalkoski 1940–2017. Diplomi-insinööri. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  6.3.2017. Viitattu 16.1.2023.
Lintumies kuvattuna luolamaalauksessa.
**Tangata manu** eli **lintumies** oli nimitys, jota käytettiin Pääsiäissaarella vuosittain järjestetyn kilpailun voittajasta. Kilpailun voitti se, joka pääsi Motu Nuin saarelle ja toi sieltä linnunmunan Orongoon. Voittaja sai hallita Pääsiäissaarta seuraavaan kilpailuun saakka. Kokonaisuudessaan tavasta käytetään nimitystä lintumieskultti. Lintumiehet katosivat kristinuskon myötä 1860-luvulla.

Kilpailu ja rituaalit
---------------------

Motu Nuin saari kuvattuna Pääsiäissaarelta.
Lintumieskultti syntyi todennäköisesti Pääsiäissaaren katoavien luonnonvarojen myötä, jolloin linnuista ja niiden munista oli tullut hedelmällisyyden symboli. Linnut – erityisesti fregattilinnut ja albatrossit – olivat tosin olleet jo aiemmin tärkeässä osassa Pääsiäissaarten mytologiassa. Lintuihin oli myös liittynyt vanhempia aikuistumisrituaaleja, joihin lintumieskultti ainakin osittain pohjautui. Nokitiiran merkitys nousi 1700- tai 1800-luvuilla. Nokitiiroja muutti Pääsiäissaarelle syyskuisin pesimään Orongon kallioille ja sen läheisyyden särkille, kuten Motu Nuille. Kilpailijat tulivat venein noin kahden kilometrin päähän Motu Nuista jo ennen nokitiirojen pesimistä. Pesimisen alettua kilpailijat meloivat saarelle, josta he yrittivät ensimmäisenä löytää nokitiiran munan sen jyrkiltä kallioilta. Kun muna löytyi, kilpailija meloi takaisin Pääsiäissaarelle ja Orongolle. Ensimmäisenä paikalle saapunut tunnustettiin voittajaksi eli lintumieheksi, jota pidettiin lintujumaluus Makemaken uudelleensyntymänä. Uusi lintumies ajeli päänsä, kulmakarvansa ja silmäripsensä. Tämän jälkeen hän siirtyi hallitsemaan saarta seuraavaan syyskuuhun saakka Rano Rarakuun.

Lintumiesten valta
------------------

Makemake kuvattuna kivikaiverruksessa. Lintumiehen uskottiin olevan uudelleensyntynyt Makemake.
Lintumieskultin kehittymisen myötä Pääsiäissaarta pitkään vaivanneet yhteisöjen väliset yhteenotot lieventyivät. Lintumiehet hallitsivat kuitenkin usein tyrannien tavoin. Lintumiehen *paoa*-joukot saattoivat hyökätä kaikkia niitä vastaan, joiden he eivät katsoneet tunnustaneen lintumiehen pyhyyttä. 1800-luvulla osa pääsiäissaarelaisista muisti myös tarinoita, joiden mukaan paoat hyökkäsivät jopa kaikkia niitä vastaan, jotka eivät olleet tarpeeksi voimakkaita vastustamaan heitä. Lintumieskultti ei myöskään kyennyt kokonaan korvaamaan Pääsiäissaaren perinteisen hallitsijan eli ‘ariki maun arvovaltaa. Lintumieskultti katosi lopulta kristinuskon saavuttua saarelle lähetyssaarnaajien mukana. Viimeinen lintumies valittiin vuonna 1866.

Lähteet
-------

* Island at the End of the World – The Turbulent History of Easter Island: *Fischer, Steven R.*. Reaktion Books, 2005. ISBN 1 86189 245 4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Fischer 2005, s. 58.
2. ↑  Fischer 2005, s. 59.
3. ↑  Fischer 2005, s. 60.
4. ↑  Fischer 2005, s. 99.
**Raimo Tapani Tikka** (9. joulukuuta 1937 Ristiina – (haudattu 16. helmikuuta) 2002) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti aktiiviurallaan Helsingin Kisa-Veikkoja, Kenttäurheilijat-58-seuraa ja Viipurin Urheilijoita. Aikaisemmat seurat olivat Mikkelin Kilpa-Veikot ja Ristiinan Urheilijat. Hän oli pituudeltaan 174 cm.

Tikka voitti 10 000 metrin juoksun Suomen-mestaruuden Jyväskylässä 1965 ajalla 30.18,2. Hän sai samalla matkalla SM-hopeaa 1964. Maratonilla hän saavutti SM-hopeaa 1966 ja 1968. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai 3 000 metrin juoksussa pronssia 1967. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän oli pitkällä matkalla toinen 1966. Joukkuekilpailussa hän saavutti pitkällä matkalla kultaa 1967, hopeaa 1966 ja pronssia 1969 sekä lyhyellä matkalla pronssia 1959 ja 1960.

Tikka sijoittui 10 000 metrillä neljänneksi Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1965. Maratonin Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa Reykjavikissa 1968 ennätysajallaan 2.18.49,2 ja sijoittui neljänneksi Kongsvingerissä 1969. Hän kilpaili lisäksi kolmessa 10 000 metrin maaottelujuoksussa vuosina 1964–1965 sijoittuen parhaimmillaan kahdesti kolmanneksi.

Tikka juoksi 5 000 metrin ennätyksensä 14.32,0 Helsingissä 28. toukokuuta 1968 ja 10 000 metrin ennätyksensä 29.53,8 Kouvolassa 2. elokuuta 1964.

Raimo Tikka oli ensimmäinen suomalainen, joka kilpaili Uruguayssa, kun hän vuonna 1964 osallistui siellä 10 000 metrin katujuoksuun, jossa sijoittui neljänneksi. Tikka oli ammatiltaan liikkeenharjoittaja. Hän muutti Ristiinasta Helsinkiin vuonna 1957. Tikan kotikunta oli Helsinki.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirkko Helsingissä: Tikka Raimo Tapani, Helsingin seurakuntayhtymä, Kallion uurnaholvi, Helsinki *hautahaku.fi*. Viitattu 24.12.2022.
2. 1 2  Pentti Heikkinen, Ristiinan ja sen ympäristökuntien Matilaiset, Matilainen suku (yhdistys), 2010, sivu 387
3. 1 2  Urheilumme Kasvot Osa 2, Tikka, Raimo Tapani, sivu 939–940, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1974
4. 1 2 3 4  Raimo Tikka Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Veniamin Iosifovitš Fleišman** (ven. Вениами́н Ио́сифович Фле́йшман; 20. heinäkuuta 1913 Bežetsk – 14. syyskuuta 1941 Kraassela, Leningrad) oli neuvostoliittolainen säveltäjä.

Fleišman opiskeli lapsena viulunsoittoa ja työskenteli myöhemmin opettajana koulussa. Vuonna 1935 hän muutti Leningradiin, jossa aloitti sävellysopinnot Mihail Judinin johdolla. Vuonna 1937 hän siirtyi Dmitri Šostakovitšin ensimmäiselle sävellysluokalle Leningradin konservatorioon, jossa hänen opiskelutovereihinsa kuuluivat Orest Jevlahov, Georgi Sviridov, Juri Levitin ja Galina Ustvolskaja. Fleišmanista tuli myöhemmin Šostakovitšin ystävä, joka tämän mukaan tutustutti hänet juutalaisten kansanmusiikkiperinteisiin. Šostakovitš käytti pmaksumiaan juutalaisvaikutteita myöhemmissä sävellyksissään.

Fleišman liittyi Leningradin piirityksen aikana kaupunkilaisten vapaaehtoisprikaatiin ja sai surmansa taistellessaan. Myös hänen veljensä Isai ja Ilja kuolivat toisessa maailmansodassa vuosina 1941 ja 1942. Veniaminin kuollessa leskeksi jäi vaimo Ljudmila. Fleišman nimesi poikansa sävellysopettajansa mukaan Dmitriksi, ja hänellä oli vaimonsa kanssa myös tytär Olga.

Ainoa Fleišmanilta säilynyt teos on Anton Tšehovin novelliin pohjautuva ooppera *Skripka Rotšilda* (*Rothschildin viulu*). Säveltäjä ehti laatia valmiiksi ja osin orkestroida teoksesta version lauluäänille sekä pianolle. Oopperan aihetta Fleišmanille oli ehdottanut Šostakovitš. Vuonna 1943 Šostakovitš sai haltuunsa sen nuotit toiselta entiseltä opiskelijalta, armeijan kapteeni Boris Kljuznerilta. Hän saattoi orkestraation loppuun, ja hänen aloitteestaan ooppera kantaesitettiin Moskovassa vuonna 1960. Vuonna 1968 teos esitettiin Leningradissa, mutta viranomaiset julistivat sen "sionistiseksi" ja kielsivät sen myöhemmät esitykset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Veniamin Fleishman The OREL Foundation
2. 1 2 3 4  Veniamin Fleishman Yad Vashem


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Heimo Juhani "Holle" Holopainen** (s. 27. syyskuuta 1948 Helsinki) on suomalainen televisiokasvo, radioääni ja muusikko. Hän on ollut myös käsikirjoittajana sketsisarjoissa *Velipuolikuu* ja *Mutapainin ystävät* sekä ajankohtaisviihdeohjelmissa *Frank Pappa Show*, *Iltalypsy* ja *Hohtohetki*. 

Laulaja ja meikkitaiteilija Helena Lindgren on Heimo Holopaisen sisar.

Muusikko
--------

1960–1970-luvuilla Holle Holopainen toimi basistina muun muassa yhtyeissä Islanders, Topmost, Apollo ja H.E.C.. Hän toimi myös Hullujussi-yhtyeen basistina ja laulajana, yhtenä roolihahmonaan "Heimo Hohto".

Radioääni
---------

Radiouransa Holopainen aloitti Yleisradion rockohjelmissa 1970-luvun lopussa. Rockradiossa Holopainen paitsi juonsi, myös esitti ääniroolihahmoja Kapteeni Sika, Leo Eläin, Susi-Kalle Andersson ja DJ Börje. 1980-luvun loppupuolella Holopainen toimi lyhyen aikaa helsinkiläisen kaupallisen paikallisradion Radio Sykkeen päätoimittajana. Sen jälkeen hän on ollut musiikkitoimittajana Yleisradion Radio Suomessa ja YleQ:ssa ja vuodesta 2008 lähtien iltapäiväjuontajana puheradio Yle Puheessa. Hän on myös kommentoinut ajankohtaisia asioita "Leo Eläimenä". Tunnettuja Holopaisen radio-ohjelmia ovat esimerkiksi: *Pop eilen - tänään*, *Kovan päivän ilta*, *Rockradio*, *Kersantti Pippuri*, *Hollen dollarihymy* ja Poppikoulu.

Televisiokasvo
--------------

1980-luvulla Holopainen nähtiin televisiossa juontamassa lasten ja nuorten visailu- ja taito-ohjelmaa *Erkki!*, jossa pisteytys toteutettiin liimaamalla tarramerkkejä ("Erkki-merkkejä") lasten paitoihin. 1990-luvun alussa hän tuli tunnetuksi *Frank Pappa Show'n* nimikkohenkilönä. Hän myös juonsi *Kodin kääntöpiiri* -ohjelmaa. Holopainen on ollut esiintyjänä YLE:n *Jälkiviisaissa*.

Muistelmat
----------

* *Sähköbasso: Hollen story vol. 1*. Edita: Helsinki, 2000. ISBN 951-37-3185-5.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 2007, Otava 2006
2. ↑  Viikkosavo 24.5.2006 *viikkosavo.fi*.  [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Hullujussi Ylen Elävässä arkistossa
* Kodin kääntöpiiri Yle Elävässä arkistossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Jorge Molina Vidal** (s. 22. huhtikuuta 1982 Alcoy, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Granadaa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Molina edusti lähes koko alku-uransa ajan alemman sarjatason joukkueita Alcoyanoa, Benidormia ja Gandía. Ensimmäistä kertaa Segunda División B:ssä hän pelasi vuonna 2005 Benidormin riveissä.

Kesällä 2009 hän siirtyi Elcheen, joka pelasi Segunda Divisiónissa. 19. kesäkuuta 2010 hän teki joukkueensa kaikki maalit, kun Elche vei voiton Real Sociedadista numeroin 4–1. Hän pelasi joukkueessa kaiken kaikkiaan erinomaisen kauden tehden 38 ottelussa 26 maalia, jolla hän voitti myös sarjan maalikuninkuuden.

29. kesäkuuta 2010 Molina teki nelivuotisen sopimuksen Real Betisin kanssa ja hänestä maksettiin 1,6 miljoonan euron siirtokorvaus. Siirtosumma voi vielä nousta 500 000 eurolla, mikäli joukkue nousee sarjakauden päätteeksi Primera Divisióniin.

Lähteet
-------

1. ↑  Real Betis: oficial el fichaje de Molina EsFutbol. Viitattu 21.1.2011. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jorge Molinan tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

Granada – Primera División
1 Maximiano |
3 A. Marín |
4 Gonalons |
5 Milla |
6 Germán |
7 Soro |
8 Eteki |
9 Suárez |
10 Puertas |
11 Machís |
12 Azeez |
13 Aarón |
14 Monchu |
15 Neva |
16 V. Díaz |
17 Quini |
18 Abram |
19 Montoro |
20 Bacca |
21 Rochina |
22 D. Duarte |
23 Molina |
Valmentaja Moreno
**Markku Tapio Kivinen** (s. 9. kesäkuuta 1961 Kauhava) on suomalainen kuvanveistäjä.

Kivinen käyttää veistoksissaan eri materiaaleja kuten terästä, lyijyä, betonia, puuta ja pahvia. Monet teoksista ovat esineiden ja readymadejen yhdistelmiä, alkuun mukana oli usein liikettä kuten väännettäviä kampia. Kivinen on 1990-luvulta lähtien tehnyt veistoksia muun muassa puusta.
Kivinen oli Vuoden nuori taiteilija -stipendin saaja vuonna 1985 ja Rodtsenko-seuran jäsen. Hän sai Suomi-palkinnon vuonna 1995. Hän opiskeli Kankaanpään taidekoulussa vuosina 1977–1980.

Kivinen on tehnyt Forest Camp -taiteilijaryhmässä (mm. Juha van Ingen ja Pasi Karjula) ympäristöteoksia kuten *Kakutus* Hietalahden uimarannalla ja Vuosaaren Aurinkolahden uimarannalla 2019.

Lähteet
-------

* *Uppslagsverket Finland*

1. ↑  Kivirinta, Marja-Terttu: Markku Kivisellä on tarve veistää käsillään Koira temppelin lihassa. Helsingin Sanomat 5.4.1990 3:00
2. ↑  Sara Hildenin taidemuseo: 54. kontti
3. ↑  Sculpture expanded: Forest Camp, kakutus.
4. ↑  Rudus.fi: Taiteilijaryhmä Forest Camp Kakuttaa Hietsun ja Aurinkolahden 14.06.2019.
5. ↑  Forest Camp -ryhmän verkkosivusto

Aiheesta muulla
---------------

* Markku Kivinen (kuvanveistäjä) Kansallisgallerian kokoelmissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Venjovin vaakuna.
**Venjov** (ven. Венёв) on kaupunki Tulan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okaan laskevan Osjotrin sivujoen Venjovkan rannalla 52 kilometriä Tulasta itään. Kaupunki on Venjovin piirin keskus. Asukkaita on 15 700 henkeä (vuonna 2007).

Paikkakunta mainitaan nimellä *Venjova* ensimmäisen kerran 1300-luvun lopussa. Aluksi se sijaitsi Osjotr-joen rannalla ja kuului Rjazanin ruhtinaskuntaan. 1500-luvulla kaupunki ilmeisesti tuhoutui ja se siirrettiin nykyiselle paikalle, jonne rakennettiin Gorodenskin linnoitus. 1500-luvun lopulla siitä käytettiin jo nimeä Venjov. 1500–1600-luvun vaihteessa rakennettiin uusi linnoitus, jolla oli huomattava merkitys Ivan Bolotnikovin talonpoikaissodassa. Vuonna 1633 Krimin tataarit polttivat Venjovin. Uudelleen rakennettu linnoitus vaurioitui pahasti tulipalossa vuonna 1730. Vuodesta 1777 lähtien Venjov oli samannimisen Tulan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Sen taloudellinen merkitys jäi erittäin vähäiseksi. Toisen maailmansodan aikana marras-joulukuussa 1941 kaupunki oli saksalaisten miehittämä.

Nähtävyyksiä ovat kaupungin keskustassa Krasnaja-aukiolla sijaitseva Pokrovan kirkko (1737), 1700-luvun alussa pystytetty kotiseutumuseon rakennus, Jumalan ilmestyksen kirkko 1600–1700-luvun vaihteesta, Kazanin kirkko ja Ylösnousemuksen katedraali. Kaupungin hautausmaalla on vuonna 1771 rakennettu barokkityylinen Johannes Kastajan kirkko.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 65–66. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Venjovin piirin sivusto (venäjäksi)
* Venjovin historialle omistettu sivusto (venäjäksi)