recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nicole Aunapu Mann** (27. kesäkuuta 1977 Petaluma, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Nasan avaruuslentäjä.
Mannin ensimmäisen avaruuslennon oli tarkoitus olla Boeing Crewed Flight Test CST-100 Starlinerilla ISS:lle aikaisintaan vuonna 2020.

Mann valittiin Astronautiksi kesäkuussa 2013. Hän on valmistunut konetekniikan alalta kandidaatiksi ja maisteriksi erikoisalana virtausmekaniikka. Hän on toiminut koelentäjänä F/A-18 Hornetille ja Super Hornetille.

Yksityiselämä
-------------

Mann on sukutaustaltaan osin amerikanvirolainen ja siten ensimmäinen virolaistaustainen astronautti avaruudessa. Hänen isänsä isä, Helmuth Aunapu, muutti 1920-luvulla Virosta Yhdysvaltoihin. Mann identifioituu itse virolaiseksi.

Katso myös
----------

* Julija Peresild

Lähteet
-------

1. ↑  Nicole A. Mann (LtCol, U.S. Marine Corps) NASA Astronaut *nasa.gov*. Viitattu 15.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Silver Tambur: Estonian descendant Nicole Aunapu Mann to command a space flight *Estonian World*.  27.8.2022. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)
3. ↑  Piret Eesmaa: VIDEO JA FOTOD | Astronaut kosmoselaevast Hiiumaad ei näinud – tuli ise kohale tulla - Hiiu Leht *hiiuleht.ee*.  26.9.2023. Viitattu 28.9.2023. (viroksi)
**Mehdi Meriah** (arab. مهدي مرياح‎, s. 5. heinäkuuta 1979 Ariana, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edusti Tunisian pääsarjassa muun muassa Club Africainia, US Monastiria ja ES Sahelia.

Seuraura
--------

Meriah aloitteli uraansa Club Africainin riveissä kaudella 1998–1999, josta hän siirtyi vuonna 2000 yhdeksi kaudeksi AS Arianaan. Vuonna 2001 Meriah AS Djerbaan, jossa hän pelasi aina vuoteen 2004 asti, käyden pelaamassa yhden kauden lainalla EGS Gafsassa. Matka jatkui US Monastiriin, jossa Meriah teki läpimurtonsa kuuluen Tunisian liigan parhaimpiin puolustajiin. Vakuuttavan kauden päätteeksi hän siirtyi tammikuussa 2006 kesken kauden 2005–2006 ES Saheliin, jossa Meriah on saavuttanut eniten menestystä voittaen muun muassa Tunisian liigamestaruuden kaudella 2006–2007, Afrikan Mestarien liigan ja Afrikan Super Cupin. Huhtikuussa 2009 Club Africain ilmoitti tehneensä alustavan sopimuksen Meriahin kanssa, jonka olisi tarkoitus pelata kaudesta 2009–2010 lähtien vanhassa seurassaan. Myöhemmin sopimuksen ilmoitettiin olevan kolmivuotinen.

Maajoukkueura
-------------

Meriahin maajoukkueura alkoi 2. kesäkuuta 2006 Uruguayta vastaan pelatussa ystävyysottelussa. Hänet oli nimetty myös vuoden 2006 MM-kisamiehistöön, mutta viikko ennen kisoja Meriah loukkaantui vakavasti joutuen jättämään kisat väliin. Hänen tilalleen valittiin hyökkääjä Haykel Guemamdia. Meriah kuitenkin pääsi seuraaviin arvokisoihin, kun hänet valittiin Tunisian joukkueeseen Ghanassa pidettyihin vuoden 2008 Afrikan-mestaruuskisoihin.

Meriah palasi takaisin maajoukkueeseen lähes kahden vuoden tauon jälkeen, tultuaan vaihdosta kentälle ottelussa Ranskaa vastaan 30. toukokuuta 2010.

Saavutukset
-----------

* Afrikan Super Cup: 2008
* Afrikan Mestarien liiga: 2007
* Tunisian mestaruus: 2007
* Afrikan Confederation Cup: 2006
* Tunisian cup: 2000

Lähteet
-------

1. ↑  Club Africain Signs Pre-Contract Agreement With Etoile’s Mehdi Meriah *Goal.com*.  22.4.2009. Viitattu 22.4.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Transfermarkt[vanhentunut linkki] (saksaksi)
* Kawarji.com (ranskaksi)
* Mehdi Meriah ES Sahelin sivustolla (ranskaksi)

Tunisian joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2008
1 Kasraoui |
2 Ghezal |
3 Haggui |
4 al-Abdi |
5 El Bekri |
6 Felhi |
7 Ben Saada |
8 Nafti |
9 Chikhaoui |
10 Zaïem |
11 Santos |
12 Mnari |
13 Ben Frej |
14 Zouaghi |
15 Jaïdi |
16 Mathlouthi |
17 Jemâa |
18 Mikari |
19 Meriah |
20 Ben Dhifallah |
21 Traoui |
22 Nefzi |
23 Chermiti |
Valmentaja Lemerre
**D’Arcy Niland**, oik. *Darcy Francis Niland*, kirjailijanimet myös: *Darcy Niland*, *Tom Niland* (20. lokakuuta 1917 Glen Innes, Uusi Etelä-Wales, Australia – 29. maaliskuuta 1967 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) oli australialainen kirjailija

Nilandin sukutausta on irlantilais-katolinen, mikä on vaikuttanut myös hänen kirjalliseen tuotantoonsa. Nilandin puoliso oli kirjailija Ruth Park, ja heidän tyttäriään ovat kaksoissiskokset Deborah Niland ja Kilmeny Niland (k. 2009), joista myös tuli kirjailijoita. Kilmeny Nilandin puoliso oli kirjailija Rafe Champion ja poika Tom Champion.

Niland lopetti koulunkäynnin 14-vuotiaana aikomuksenaan ryhtyä kirjoittajan uralle. 16-vuotiaana hän pääsi apupojaksi ("copy boy") sydneyläisen *The Sun* -lehden toimitukseen, mistä oli toiveita päästä eteenpäin toimittajaksi. Hän joutui kuitenkin säästötoimien vuoksi pois. Sen jälkeen hän teki sekalaisia töitä eikä päässyt terveydellisistä syistä edes armeijaan. Hän avioitui 1942 toimittaja Ruth Parkin kanssa, ja he päättivät ryhtyä kirjoittamaan ammatikseen. Elämäkerrassaan *The Drums Go Bang* (1956) he kertovat, kuinka ura lähti käyntiin. D’Arcysta tuli tuottelias tarinoiden kirjoittaja. Kun Ruth Park sai merkittävän palkinnon romaanistaan *The Harp in the South* (1948), myös Niland päätti ryhtyä kirjoittamaan romaaneja. Hänkin sai kilpailumenestystä vuosikymmenen vaihteen molemmin puolin.

Romaani *The Shiralee* (1955, suom. *Kulkuri ja olkihattuinen tyttö*) osoittautui menestykseksi, ja sen pohjalta tehtiin elokuvakin, *Mies ja olkihattuinen tyttö* (1957, ohjaus Leslie Norman) ja minisarja *Isän kanssa maailmalla* (1987). Hän ehti ennen kuolemaansa koota laajan aineiston nyrkkeilijä Les Darcysta suunnittelemaansa kirjaa *Home Before Dark* varten. Työn vei loppuun hänen vaimonsa Ruth Park yhdessä Rafe Championin kanssa.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Kulkuri ja olkihattuinen tyttö*, (*The Shiralee*, 1955), suom. Maija-Liisa Virtanen. WSOY, 1956
* Lyhennelmä teoksesta *Kulkuri ja olkihattuinen tyttö* sisältyy kokoomateokseen: *Kirjavaliot* Valitut palat, 1977 ISBN 951-9078-39-8

Lähteet
-------

1. 1 2 3  D’Arcy Niland *Austlit*.  23.12.2016. St Lucia:  The University of Queensland. Viitattu 7.3.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Moore, Bruce: Niland, D’Arcy Francis (1917–1967) *Australian Dictionary of Biography*. Australian National University. Viitattu 7.3.2018. (englanniksi)
3. ↑  Artist’s passions ran deep, muistokirjoitus, *The Sydney Morning Herald*, viitattu 7.3.2018
4. ↑  Tom Champion, Austlit, viitattu 7.3.2018


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pahan kasvot** (*The Naked Face*) on Bryan Forbesin käsikirjoittajama ja ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1984. Viihdekirjailija Sidney Sheldonin vuoden 1970 esikoisromaaniin *Kuin rotta loukossaan* perustuvassa tarinassa Roger Moore näyttelee chicagolaista psykiatria, joka joutuu poliisien (Elliott Gould ja Rod Steiger) epäillyksi, kun hänen biseksuaalinen potilaansa ja vastaanottoapulaisensa murhataan. Pian hänen omakin henkensä on vaarassa.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Anne Archer  | … |  Ann Blake 
  |
|  Roger Moore  | … |  tohtori Judd Stevens 
  |
|  Elliott Gould  | … |  Angeli, rikosetsivä 
  |
|  Rod Steiger  | … |  McGreary, rikosetsivä
  |
|  Art Carney  | … |  yksityisetsivä Morgens
  |
|  Ron Parady  | … |  Cortini
  |

Vastaanotto
-----------

*Chicago Tribunen* aikalaisarvostelija piti ensi-iltaan tullutta elokuvaa miltei häpeällisenä niin nimekkäiden tekijöidensä kuin kuvauspaikkana toimineen Chicagon maineen kannalta. Hänestä tarina ja dialogi ovat kammottavan huonoja ja useimpien tekijöiden mukanaolo tuntuu olevan lähinnä rahan motivoimaa. Valopilkkuna hän mainitsee Art Carneyn sivuosan yksityisetsivänä filmin puolivälissä. Elokuvan televisioesityksen 1991 alla *Helsingin Sanomien* Mikael Fränti luonnehti elokuvaa välttäväksi tusinatrilleriksi, jonka perustelemattomien käänteiden hän arveli juontuvan sekä Sidney Sheldonin "roskaromaanista" että käsikirjoittaja-ohjaaja Forbesin vähäisestä paneutumisesta. Vain Anne Archer sai Fräntiltä kehuja, kun taas Roger Mooren roolityötä hän piti ulkokohtaisena, Elliott Gouldin virnuiluna ja Rod Steigerin ylinäyteltynä. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 *Pahan kasvot* on virheellisesti nimetty "Pelon kasvoiksi". Roope Lehtinen kuvailee sitä hitaaksi ja ylipitkäksi trilleriksi, jonka juonenkehittely kadottaa otteensa loppua kohti. Hän kehuu näyttelijöiden suorituksia ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "keskinkertainen".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Christiansen, Richard: Moore, Steiger Can`t Save Profile of `Naked Face` *Chicago Tribune*.  29.1.1985. Viitattu 27.4.2023.
2. 1 2  Fränti, Mikael: Pahan kasvot ja psykiatrin painajaiset välttävässä tusinatrillerissä.  *Helsingin Sanomat*, 20.5.1991, s. 55. Näköislehti (maksullinen).
3. 1 2  "Pelon kasvot" (sic), *Video-opas 95*, WSOY 1994.
4. ↑  *Pahan kasvot* Elonetissä.
**Roger Moens** (s. 26. huhtikuuta 1930 Erembodegem, Belgia) on entinen belgialainen juoksija, 800 metrin olympiamitalisti ja maailmanennätysmies.

Moens edusti Belgiaa Helsingin olympialaisissa 1952 400 metrin ja 4 × 400 metrin juoksuissa pudoten kummassakin lajissa alkuerissä jatkosta. Seuraavana vuonna hän juoksi 800 metrillä ennätyksensä 1.48,8, jota kohensi vuoden 1954 Belgian mestaruuskilpailuissa lukemiin 1.47,5. Tulos nosti hänet Bernin EM-kilpailujen ennakkosuosikiksi, mutta hän joutui tyytymään hyvätasoisessa kilpailussa viidenteen sijaan ajalla 1.47,8.

Moens rikkoi 3. elokuuta 1955 Oslon Bislettillä 16 vuotta voimassa olleen Rudolf Harbigin 800 metrin maailmanennätyksen juostuaan ajan 1.45,7. Seuraavana vuonna hän oli alkukaudesta hyvässä kunnossa, mutta kärsi pahasta jalkavammasta ennen Melbournen olympialaisia, eikä voinut osallistua loppukilpailuun. Vuoden 1957 Bislettin kisoissa hän kukisti kaikki Melbournen mitalistit ajallaan 1.46,0. 

Moens ei osallistunut Tukholman EM-kilpailuihin 1958 riitauduttuaan seuransa kanssa. Viimeisissä suurkisoissaan, Rooman olympialaisissa 1960, hän saavutti ainoan arvokisamitalinsa, hopean. Moens oli puolimatkassa toisena Christian Wäglin jälkeen. Loppusuoralla Moens johti kilpailua ja hellitti hieman huomattuaan toisena olleen George Kerrin putoavan vauhdistaan. Muutama metri ennen maalia Peter Snell, joka oli tuolloin vielä melko tuntematon, yllätti kuitenkin Moensin sisäkautta. Snell voitti kultaa uudella olympiaennätyksellä 1.46,3, Moens jäi kaksi kymmenystä.  Samoissa kilpailuissa hän kuului myös Belgian pitkän viestin joukkueeseen, joka putosi alkuerissä jatkosta.

Lähteet
-------

* Esittely sporting-heroes.net -sivustolla (englanniksi)
* Esittely sports-reference.com -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1956*, s. 356. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1955.
2. ↑  Athletics at the 1960 Roma Summer Games: Men's 800 metres (Arkistoitu – Internet Archive) www.sports-reference.com


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Rudolf Harbig Saksa** | **Miesten 800 metrin maailmanennätyksen haltija**3. elokuuta 1955-3. helmikuuta 1962 | Seuraaja:**Peter Snell, Uusi-Seelanti** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Öljymäki

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Israel Jerusalem, Israel |
| Vuoristo | 
Juudean vuorimaa (d)View and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
815 m |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
31° 46′ 41″ P, 35° 14′ 44″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Öljymäki** (arab. جبل الزيتون الطور‎‎, *Jebel az-Zeitun*, hepr. ‏הר הזיתים‎‎, *Har hazetim*  tai *Ma'aleh hazetim*) on Jerusalemin itäpuolella temppelialuetta vastapäätä kohoava pitkä vuori, jonka Kidronin laakso erottaa kaupungista. Mäen läntinen rinne oli entisaikoina öljypuiden peitossa, ja siellä sijaitsee Getsemanen puutarha. Itäisellä rinteellä on Beetfagen ja Betanian kylät. Pohjoinen kukkula on korkein (830 metriä merenpinnasta). Apostolien tekojen mukaan vuoren laki on Jeesuksen taivaaseenastumisen paikka. Öljymäen länsirinteellä ja Kidronin laaksossa on runsaasti eri kansallisuuksiin kuuluneiden ihmisten hautoja, koska Vanhassa testamentissa ennustetaan Herran tulemisen, kristityille Jeesuksen toisen tulemisen, tapahtuvan Öljymäellä. Öljymäelle on rakennettu useita kirkkoja, muun muassa Taivaaseenastumisen kappeli. Öljymäelle on haudattu tunnettuja israelilaisia kirjailijoita, poliitikkoja ja muita kuuluisuuksia.

  

* Öljymäen juutalainen hautausmaaÖljymäen juutalainen hautausmaa
* 
* 
* 
* 
* 
* Augusta Victoria -sairaalaAugusta Victoria -sairaala
* Brigham Youngin yliopistoBrigham Youngin yliopisto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sak. 14:4
2. ↑  2. Sam. 15:30
3. ↑  Mark. 14:26
4. ↑  Mark. 11:1
5. ↑  Ap. t. 1:9–12
6. ↑  Hes. 11:23

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Öljymäki**.
**Raimo Sulo Heino** (24. huhtikuuta 1935 Helsinki – 4. syyskuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Raimo Heinon vanhemmat olivat toimitusjohtaja Sulo Fritjof Heino ja Bertta Wilhelmina Suomi. Hän avioitui 1959 Raini Kokon kanssa. Ylioppilaaksi Heino tuli Kulmakoulusta 1956 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1960. Hän oli Toiminimen F. Heinon Perilliset, vuodesta Heinon Tukku -osakeyhtiö, hallinto- ja ostopäällikkö 1959–1974 ja toimitusjohtaja 1974–1995. Hän on toiminut myös yhtiön hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana. Heinolla on ollut lisäksi useita luottamustehtäviä, kuten Tukkukauppojen Oy:n, vuodesta 1993 Tuko Oy, hallintoneuvoston jäsenyys 1976–1991, luottamusjaoston jäsenyys 1987–1993 ja hallituksen jäsenyys 1991–1995. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1995. Heino tunnetaan puolisoineen ja taidegalleristina toimivan poikansa Raulin kanssa myös taiteen keräilijänä ja taidesäätiön perustajana.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Hoffman, Kai: Kauppaneuvos Raimo Heino (1935–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.9.2023.
3. ↑  Keräilijäperheen tarina. Heinon taidesäätiön näyttelyssä teemaksi on valittu luonto.  *Iitinseutu*, 10.8.2020, nro 59, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.9.2023.  (ei-vapaa)
**Tido Nguyen**, artistinimeltään **Tido** (s. 1992 Turku*lähde?*), on helsinkiläinen musiikkituottaja, jonka muita titteleitä ovat muun muassa kitaristi, rumpali, biisintekijä, äänittäjä, sovittaja ja kirjoittaja.

Ura
---

Tido löysi biisintekijyyden ja tuottajuuden ammattina vuonna 2013 aloittaessaan työharjoittelun Kaiku Entertainmentilla. 

Myöhemmin Kaiku Songsille signattu Tido on tuottanut ja tehnyt kappaleita Mikael Gabrielille, Nelli Matulalle, Reino Nordinille, Anna Abreulle, Tuure Boeliukselle, Robinille, Tippa-T:lle ja lisäksi muutamiin tv-tuotantoihin. Tidon tyyliin kuuluvat urbaani pop-musiikki ja räp. 

Toistakymmentä kulta- ja platinalevyllä palkittua biisiä säveltänyt ja tuottanut Tido viettää noin kolmasosan vuodestaan Los Angelesissa, jossa häntä edustaa Pulse Music Publishing. Tämän myötä Tido on kirjoittanut biisejä myös maailman menestyneimpien kirjoittajien kanssa mm. Marty James (Justin Bieber), Matt Rad (Demi Lovato, Martin Garrix), Raja Kumari (Fifth Harmony).

Tidolla on oma KOI-yhtye Minna Koiviston kanssa.

Diskografia
-----------

### Tuottajana

* Antti Tuisku feat. Erin – Aamukuuteen
* Kesäkumi 2017 (Vilma Alina, Nelli Matula, Ida Paul, Sini Yasemin) – Tyynysotaa
* Aleksanteri Hakaniemi – Tekosyy
* Sini Sabotage – Kiitti
* Artem x Yonas – Soittakaa Paranoid
* Tuure Boelius – Eikö sua hävetä
* Tuure Boelius – Oh Boe
* Abreu – Soo Soo
* Abreu – Yhen elämän juttu
* Reino Nordin – Mä en maindaa
* Nelli Matula – Tää ei oo ohi
* Nelli Matula – Mun kaa kahden
* Tippa-T – Lujaa
* Tippa – Roska Silmäs
* Mikael Gabriel – Loistat Pimeäs
* Mikael Gabriel – Sahara
* Whiskey Water – Southern Ball
* Riri – Heart can’t lie

### Artistina

* KOI – Fabulous
* KOI – Jummi Jammi (f. Tippa-T)

Lähteet
-------

1. ↑  "Jos ensimmäinen yritys epäonnistuu, yritä uudelleen" *Teosto*.  21.12.2017.  Arkistoitu 6.8.2018. Viitattu 6.8.2018.
2. ↑  Tuottajalupaus Tido kasvoi Jurekin opissa – onnistuminen Mikael Gabrielin kanssa avasi ovet Suomessa, nyt lahjakkuus haluaa valloittaa Yhdysvallat *yle.fi*. Viitattu 6.8.2018.
**Ulla Kristiina Aspelund-Ingman** (s. 9. heinäkuuta 1944 Vaasa) on suomalainen muotoilija ja huonekalusuunnittelija.

Aspelund-Ingman pääsi ylioppilaaksi Salpausselän yhteiskoulusta Lahdessa 1965, valmistui Kankaanpään taidekoulusta 1966 ja teolliseksi muotoilijaksi Taideteollisesta korkeakoulusta 1970. 

Aspelund-Ingman toimi muun muassa lastenvaunujen ja laivakalusteiden suunnittelijana Jovi Oy:ssä 1970–1975 ja teräsastioiden muotoilijana Opa Oy:ssä 1978–1981, minkä jälkeen hän perusti miehensä Mattias Ingmanin kanssa ID-Shop Ky -sisustusliikkeen ja Ingman Design Oy -sisustus- ja tuotesuunnittelutoimiston Tampereelle. Hän on suunnitellut myös teräsputkikalusteita Finnbrass-yhtiölle.

Aspelund-Ingman sai toisen palkinnon Iittalan lasisuunnittelukilpailussa 1986 ja seuraavana vuonna toisen palkinnon Kalevala Korun korusuunnittelukilpailussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taskinen, Rita: *Suomalainen design : kuka kukin on : Design in Finland : who's who in Finnish design*. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
2. ↑  Suomalaisen teollisen muotoilun historiaa  9/2003. Juha Sarviaho.  Arkistoitu 4.11.2013. Viitattu 1.11.2013.
3. ↑  Ulla Ingman, koruista keittiöön Nixi-Kaluste Oy.  Arkistoitu 2.11.2013. Viitattu 31.10.2013.
4. ↑  Ingman Design: Suunnittelijat
5. ↑  Tikkanen, Birgitta: Habitare 81.  *Helsingin Sanomat*, 13.9.1981, s. 32. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* Ingmandesign.fi
Hengityssuojain rakennustyöntekijällä.
**Työturvallisuus** on työpaikan oma-aloitteista turvallisuuden hallintaa. Työturvallisuus on osa yritysturvallisuutta. Yritysturvallisuuden muita osa-alueita ovat esimerkiksi ympäristöturvallisuus, tietoturvallisuus, henkilöturvallisuus, toimitilaturvallisuus ja rikosturvallisuudesta. Työturvallisuutta toteutetaan työsuojelun avulla ja toimintaa ohjaavat muun muassa työturvallisuuslaki ja työterveyshuoltolaki. 

Kaikki työntekijät ovat toteuttamassa työsuojelua. Jokaisen on toimittava sääntöjen mukaisesti, jotta työturvallisuus toteutuisi. Työsuojelutoimintaa työpaikalla edistetään työsuojeluyhteistyön avulla. Laki työsuojelun valvonnasta ja työpaikan työsuojeluyhteistoiminnasta (20.1.2006/44) ohjaa eri tahojen osallistumista tähän toimintaan. 

Turvallinen työskentely on suunnitelmallista ja perustuu ennakolta hyviksi todettuihin käytäntöihin. Keskeistä työturvallisuudessa on riskienhallinta. Jokaisen työntekijän ammattitaitoon kuuluu, että tuntee työnsä vaarat ja haitat ja osaa edistää työturvallisuutta. 

Suomessa on kehitetty työturvallisuuden parantamiseksi työpaikoille ns. Työturvallisuuskortti-koulutus, joka saatiin laajasti käyttöön 2003. Työturvallisuuskortti on jo 618 700 henkilöllä (13.8.2010).

Työturvallisuuslaki edellyttää työpaikkoja perehdyttämään työntekijät työpaikan haitta- ja vaaratekijöihin sekä käyttämään turvallisia työtapoja. Erityisesti esimiehille on koulutettava myös heidän vastuunsa ja tehtävänsä, jotta he voivat käytännössä johtaa alaistensa työturvallisuutta. Suomessa työturvallisuuskoulutusta järjestävät Työterveyslaitos, Työturvallisuuskeskus, ammattijärjestöjen koulutuskeskukset, aikuisoppilaitokset sekä asiantuntijayritykset. Perehdytys ja koulutus voidaan toteuttaa myös tietokoneavusteisesti. Suomessa on kehitetty Euroopan laajin työturvallisuuden ja -terveyden opetusmultimedioiden valikoima.

Lainsäädäntö Suomessa
---------------------

Lainsäädäntö on jaettu Suomessa noin 60 erilliseen säädökseen. Jokaisen yrityksen pidettävä yllä omaan toimintaansa liittyvää säädöstietokantaa. Keskeinen lainsäädäntö Suomessa käsittää:

* Työturvallisuuslaki
* Laki työsuojelun valvonnasta ja työpaikan työsuojeluyhteistoiminnasta
* Työsopimuslaki
* Työaikalaki
* Vuosilomalaki
* Laki nuorista työntekijöistä
* Työterveyshuoltolaki

Katso myös
----------

* Turvatekniikka
* Työtapaturma
* Työsuojelu
* Yritysturvallisuus
* Työturvallisuuskortti
* Koneturvallisuus

Lähteet
-------

1. ↑  TEPA-termipankki
2. ↑  Työturvallisuuskortti (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  3T Multimediakirjasto (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Riskien arviointi Työsuojelutietopankki
* Nolla tapaturmaa -foorumi Työterveyslaitos
* Työturvallisuus (Arkistoitu – Internet Archive) Työterveyslaitos
* Henkilönsuojaimet (Arkistoitu – Internet Archive), Työterveyslaitos
* Työsuojelu (Arkistoitu – Internet Archive) Työterveyslaitos
* Työsuojelupiirit
* Työturvallisuuskeskus
* Työterveyslaitos
**Kunnian kukkula** (valkoven.  Курган Славы, *Kurgan Slavy*, ven. Курган Славы, *Kurgan Slavy*) on 35 metriä korkeaalla keinotekoisella mäellä sijaitseva, 70,6 metriä ympäristöään korkeammalle kohoava muistomerkki neuvostosotilaille, jotka olivat mukana toisessa maailmansodassa. Muistomerkki sijaitsee 21 kilometrin päässä Valko-Venäjän pääkaupungista Minskistä itään, Smaljavitšyn piirissä
Minskin kansainväliselle lentoasemalle (Minsk-2) johtavan valtatien M2 varrella. 

Muistomerkin suunnitelivat kuvanveistäjät A. Bembel ja A. Artimovitš, arkkitehdit O. Stahovitš ja L. Mitsevitš sekä insinööri V. Laptsevitš. Muistomerkin rakentaminen aloitettiin vuonna 1967 ja muistomerkki valmistui vuonna 1969, jolloin oli kulunut 25 vuotta siitä, kun puna-armeija oli vapauttanut Valko-Venäjän saksalaisilta. Maata mäelle tuotiin eri puolilta Valko-Venäjää ja symbolisesti myös Sevastopolin, Odessan, Moskovan ja Kiovan sankarikaupungeista ja Brestin sankarilinnoituksesta, Volgogradin Äiti synnyinmaa-patsaan alustana toimivana Mamajevin kurgaanilta sekä Pietarin Piskarevskojen hautausmaalta.

Katso myös
----------

* Štyki-muistomerkki

Lähteet
-------

1. 1 2  S.N. Maštšenko: "The Small Ring", *Minsk i okrestnosti (Minsk and Surroundings)*, s. 256-257. The Mound of Glory (Kunnian kukkula). Minsk, Valko-Venäjä: Vyšeišaja škola, 2008. ISBN 978-985-06-1420-0. (venäjäksi) & (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kunnian kukkula** Wikimedia Commonsissa

 (Huom: Kohde on uudehko taideteos, ja maassaan ei-vapaalle panoraamalle kuuluvien rajoitusten piirissä.)
**Juhani Henrik Risku** (s. 1956 Vaasa) on suomalainen arkkitehti, akustikko ja teollinen muotoilija. Vuosina 2001–2009 hän toimi omien sanojensa mukaan Nokian käyttöliittymämuotoilijana sekä muotoilu- ja innovaatiojohtajana. Sittemmin hän on tullut tunnetuksi Nokian strategian ankarana kriitikkona ja kärkevänä kirjoittajana monista muistakin aiheista.

Risku opiskeli arkkitehtiopintojensa ohella Alpo Halmeen toimistossa akustista suunnittelua 1981–1982 ja valmistui arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta 1986. Hän työskenteli 1980-luvun lopulla skenografian opettajana Tampereen yliopiston draamastudiolla ja on sittemmin suunnitellut lavastuksia ja puvustuksia moniin ammatti- ja harrastajateattereiden tuotantoihin. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Risku työskenteli Pariisissa toimistossaan Atelier Risku Architectes.

Vuonna 2010 Risku julkaisi Nokiaa kriittisesti käsittelevän kirjan *Uusi Nokia – käsikirjoitus* (Differ Books 2010, ISBN 9789526736914).

Lähteet
-------

1. 1 2  Taskinen, Rita (toim.): *Suomalainen design : kuka kukin on : Design in Finland : who's who in Finnish design*. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
2. 1 2  Sami Rainisto: Nokian korjaussarja  30.4.2010. Talouselämä.  Arkistoitu 10.6.2015. Viitattu 29.12.2013.
3. ↑  Annemari Anttila: Nokian ex-pomo lyttää suomalaisen koulutuksen  15.6.2012. Yle Uutiset. Viitattu 29.12.2013.
4. ↑  Risku: 13 Executives The New Nokia CEO Should Sack Today  14.9.2010. Mobile Industry Review. Viitattu 29.12.2013.
5. ↑  Tyly arvio Marimekosta: "Itsemurha ja murha"  28.9.2013. Uusi Suomi. Viitattu 18.11.2013.
6. 1 2  About Juhani Risku (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Juhani Riskun *Kritiikkiblogi*
**Pour l'Afrique et pour toi, Mali** ("Afrikan ja sinun puolestasi, Mali") on Malin kansallislaulu. Laulu hyväksyttiin käyttöön 9. elokuuta 1962. Sen sanat on laatinut maan tuolloinen maatalousministeri Seydou Badian Kouyaté. Laulun on säveltänyt Banzoumana Sissoko. Ranskankielisen version lisäksi laulusta on olemassa myös bambarankielinen versio.

Ranskankielinen teksti
----------------------

À ton appel, Mali,
Pour ta prospérité
Fidèle à ton destin
Nous serons tous unis,
A Un peuple, un but, une foi.
Pour une Afrique unie
Si l'ennemi découvre son front
Au dedans ou au dehors
Debout sur les remparts
Nous sommes résolus de mourir.
**Kertosäe:**
Pour l'Afrique et pour toi, Mali,
Notre drapeau sera liberté.
Pour l'Afrique et pour toi Mali
Notre combat sera unité.
Ô Mali d'aujourd'hui
Ô Mali de demain
Les champs fleurissent d'espérance
Les cœurs vibrent de confiance
Debout villes et campagnes
Debout femmes, jeunes et vieux
Pour la patrie en marche
Vers l'avenir radieux
Pour notre dignité
Renforçons bien nos rangs
Pour le salut public
Forgeons le bien commun
Ensemble au coude à coude
Faisons le sentier du bonheur.
*Kertosäe*
La voie est dure très dure
Qui mène au bonheur commun
Courage et devouement
Vigilence à tout moment
Vérité des temps anciens
Vérité de tous les jours
Le bonheur par le labeur
Fera le Mali de demain.
*Kertosäe*
L'Afrique se lève enfin
Saluons ce jour nouveau
Saluons la liberté
Marchons vers l'unité
Dignité retrouvé
Soutient notre combat
Fidèle à notre serment
De faire l'Afrique unie
Ensemble debout mes frères
Tous au rendez-vous de l'honneur.

Lähteet
-------

1. 1 2  MALI : Mali National Anthem Pour L'Afrique et pour toi, Mali *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 9.10.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Mali National Anthems.info. Viitattu 9.10.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Mali *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 9.10.2022. (englanniksi)
**Bernard Cornfeld** (1927 Turkki – 1995 Lontoo) oli yhdysvaltalainen liikemies, sijoitusrahastojen perustaja ja sijoitushuijari. Cornfeld perusti jo 1960-luvun alussa rahastoihin sijoittavan rahaston (fund of funds, rahastojen rahasto) ja yhteensä lähes 20 sijoitusrahastoa, monet niistä veroparatiiseihin.

Bernard Cornfeld syntyi Turkissa, mutta varttui New Yorkin Brooklynissa. Hänen isänsä oli näyttelijä. Toisen maailmansodan aikana Cornfeld toimi kauppalaivaston miehistö- ja upseerikouluttajana. Sodan jälkeen hän suoritti tutkinnot psykologiasta ja sosiaalialalta ja työskenteli jonkin aikaa sosiaalityöntekijänä. Jo poikavuosinaan taitavaksi myyjäksi osoittautunut Cornfeld siirtyi sosiaalialalta sijoitusbisnekseen, muutti Ranskaan ja ryhtyi sijoitusrahasto-osuuksien myyjäksi.

Cornfeld kaupitteli osuuksia Jack Dreyfusin perustamasta Dreyfus Fund -rahastosta vuodesta 1955 lähtien. Perustamansa Overseas Investors Servicesin kautta Cornfeld aluksi markkinoi Dreyfus Fundia.

Myöhemmin International Overseas Services (IOS) oli suuryritys ja Cornfeldin rahastorakennelman ydin, jolle veronkierto ja lakien luova tulkinta eivät olleet vieraita. IOS rahasti asiakkaitaan tehokkaasti erilaisilla palkkioilla, jotka saattoivat nousta 20:een prosenttiin sijoituksen arvosta. Asiakkaiden varoja sijoitettiin ulkopuolisten kohteiden ohella myös IOS:n omiin tuotteisiin, mikä lisäsi sen tuottavuutta omistajille entisestään. Rahasto keräsi 1960-luvun lopulle mentäessä (silloisessa rahassa) 2,5 miljardin dollarin pääoman ja Cornfeld itse yli 100:n miljoonan dollarin (v. 2009 noin 600 miljoonaa dollaria) omaisuuden.

IOS ajautui vaikeuksiin 1960-luvun lopulla ja perustaja Bernard Cornfeld sai potkut yhtiöstä vuonna 1970. Kirjassa *Miljoonahuijarit – suurpetkuttajien värikäs historia* Kari Nars kertoo, ettei Cornfeldia saatu huijauksista oikeuden eteen lukuun ottamatta hänen entisen yhtiönsä henkilökunnan ajamaa kannetta, jonka seurauksena hän sai 11 kuukauden vankilatuomion. Elämänsä lopulla hän asui Los Angelesin Beverly Hillsissä.

Lähteet
-------

* Nars, Kari: *Miljoonahuijarit: suurpetkuttajien värikäs historia*, s. 155–165. Helsinki: Tammi, 2009. ISBN 978-951-31-6414-0.

### Viitteet

1. ↑  Nars 2009, 159
2. ↑  Nars 2009, 156
3. ↑  Nars 2009, 157–158
4. ↑  Nars 2009, 157
5. ↑  Nars 2009, 160
6. ↑  Nars 2009, 164–165
7. ↑  Nars 2009, 165


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Maputon keskusrautatieasema** (port. *Estação Central dos Caminhos de Ferro*) on rautatieasema Mosambikin pääkaupunki Maputossa. Vuonna 1910 valmistuneen aseman suunnitteli Gustave Eiffel.

Rakennus
--------

Sisätiloja.
Näytteillä oleva höyryveturi.
Maputon keskusrautatieasema sijaitsee Mosambikin pääkaupungin Maputon (entinen *Lourenço Marques*) keskustassa. Rakennukseen on viitattu arkkitehtuuriltaan mielenkiintoisena kohteena ja se on esiintynyt esimerkiksi eri medioissa "parhaiden" tai "kauniimpien" rautatieasemien luetteloissa. Rautatieaseman tiloissa toimii myös pieni Kulungwana Espaço Artísticon taidegalleria.

Rautatieasema on Etelä-Afrikkaan, Swazimaahan ja Zimbabween suuntaavien ulkomaanjunien lähtöpaikka.

Historia
--------

Maputon keskusrautatieaseman rakennuksen suunnitteli Gustave Eiffel ja sen oli tarkoitus muistuttaa palatsia. Paremmin Eiffelin tornin suunnittelijana tunnettu Eiffel ei kuitenkaan koskaan itse vieraillut Mosambikissa. Rakennus avattiin vuonna 1910.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Colin Darch: *Historical dictionary of Mozambique*, s. 85-86. New edition. Rowman & Littlefield, 2019. ISBN 9781538111352. (englanniksi)
2. 1 2  Train Station Lonely Planet. Viitattu 23.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  Jaimie Cunningham: Train Stations as Grand as the Journeys *Newsweek*. Viitattu 23.12.2021. (englanniksi)
**Matti Jääski** (14. heinäkuuta 1888 Pudasjärvi – 26. kesäkuuta 1956) oli suomalainen jääkärivääpeli ja heimosoturi. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Jääski ja Anna Maria Degerström.

Jääkärikausi
------------

Jääski työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 8. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Havainnekuva M.G.K:n miehistä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) Riianlahdelta vuoden 1916 rintamaoloista.
Jääski saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin rehumestariksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 23. maaliskuuta 1918 alkaen pataljoonan esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärällä sekä Viipurissa.

Heimosoturi
-----------

Jääski palveli sisällissodan jälkeen kuormastoaliupseerina Kaartin jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniassa, josta hänet vapautettiin 23. elokuuta 1918 hänen yli-ikäisyytensä takia vakinaisesta palveluksesta ja hän siirtyi varastonhoitajaksi Hennalan leirille. Jääskin sotaintoa ei suinkaan laskenut se, että hänet vapautettiin asepalveluksesta yli-ikäisenä, vaan päinvastoin hän tiesi kelpaavansa rintamalle ja näin ollen hän liittyikin kesällä 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän palveli kuormastonjohtajana 1. rykmentin 2. pataljoonan esikunnassa. Sotaretkeltä palattuaan hän sai valtion viran Riihimäen varavankilan vartioiden tarkastajana, missä tehtävässä hän toimi noin vuoden päivät.

Mutta kauan eivät Jääskiä siviilielämän riennot viehättäneet, vaan hänen verensä veti sotatoimiin ja näin ollen hän katsoi parhaaksi auttaa Vienan-Karjalassa aseisiin nousseita heimoveljiä. Näin hän liittyi Vienan-Karjalan sotaan (itäkarjalaisten kansannousu) loppuvuodesta 1921. Tällä sotaretkellä hän toimi konekiväärikomppanian päällikkönä ja otti osaa muun muassa Kostamuksen taisteluun. Sodasta hän palasi vuoden 1922 alkupuolessa ja sai tämän kaiken vaivansa palkkana armeijalta viran armeijan sikalasta Pasilasta 5. helmikuuta 1926. Myöhemmissä elämänsä vaiheissa hän oli hoidettavana rintamilta saamiaan vaivoja Helsingin maalaiskunnassa sijainneessa kunnalliskodissa.

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Aliupseeri 11. helmikuuta 1918
* Varavääpeli 20. huhtikuuta 1918
* Vääpeli 7. toukokuuta 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
**Veikko Palotie** (21. marraskuuta 1915 – 16. heinäkuuta 1988) oli suomalainen varatuomari, asianajaja ja pääkonsuli.

Palotie valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1943 ja sai varatuomarin arvon 1946. Pääkonsulin arvonimen hän sai 1975.

Sotapalveluksesta palattuaan Palotie oli aluksi Asianajotoimisto Rainer Wuorion palveluksessa kunnes hän perusti vuonna 1951 oman asianajotoimiston joka erikoistui yritysjuridiikkaan sekä perintö-, testamentti- ja säätiökysymyksiin. Asianajotoimisto Veikko Palotie & Co Oy toimii nykyisin nimellä Merilampi Oy. Palotie oli hallituksen jäsenenä useissa yrityksissä ja toimi lainopillisena asiantuntijana niissä.

Vuodesta 1982 alkaen Palotie keskittyi Paulon Säätiön hoitamiseen ja toiminnan kehittämiseen. Säätiön olivat perustaneet helsinkiläisen ravintola Bellevuen omistanut ravintoloitsija Reko Paulo (ent. Grigori Pawlow, 1891–1957) ja hänen vaimonsa Hulda Helén (1884–1963). Palotie toimi vuonna 1966 toimintansa aloittaneen säätiön hallituksen puheenjohtajana. Paulon Säätiö jakaa apurahoja lääketieteellisen tutkimustyön, liikesivistyksellisen tutkimus- ja koulutustyön sekä kuvataiteen ja säveltaiteen edistämiseen. Säätiön yhteyteen perustettiin vuonna 1977 Veikko Palotien rahasto joka jakaa apurahoja liikesivistystä edistäviin tarkoituksiin ja liike-elämän juridiikan tutkimiseen.

Vuonna 2009 asianajotoimisto Veikko Palotie & Co Oy ja Paulon Säätiö perustivat Veikko Palotie–palkintostipendin joka jaetaan vuosittain elinkeinoelämän kannalta mielenkiintoisten Helsingin yliopiston oikeustieteen maisterin pro gradu -tutkielmien tekijöille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Paulon säätiö : Veikko Palotie (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Paulon säätiön taustaa
3. ↑  Merilampi : Veikko Palotie -palkinto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Basij** (pers. ‏بسيج‎, virallisesti **Basij-e Mostaz'afin**, kirjaimellisesti "Riistettyjen liikekannallepano") on iranilainen puolisotilaallinen miliisi, joka perustettiin Ajatollah Khomeinin Iranin islamilaisen vallankumouksen jälkeen vuonna 1979.

Tämän kansanjärjestön tehtävänä on mm. auttaa kansallisen turvallisuuden varmistamisessa ja lain valvonnassa. Basijin tehtävänä on myös sosiaalinen palvelu, uskonnollisten julkisten juhlien järjestäminen. Kuuluisaksi basij on tullut moraalipoliisina toimimisesta ja toisinajattelijoiden kiinniotoista. Basij on järjestön nimi, basiji järjestön jäsenen nimi.

Irakin-Iranin sodassa Basij toimi vapaaehtoisena joukkona, jonka jäsenet saivat mainetta ja kunniaa Iranissa uhrautuvalla toiminnallaan taistelukentällä. Basij toimi Iranin vuoden 2009 mielenosituksia vastaan. Joka kaupungissa on oma Basij, jota paikalliset uskonoppineet johtaa.

Basijin jäsenmäärästä on hyvin erilaisia arvioita. Iranilaiset puhuvat mielellään 20 miljoonasta jäsenestä, mikä oli Khomeinin tavoite. Ulkopuoliset ovat arvioineet basijien määräksi 400 000. Vuonna 2005 yhdysvaltalainen tutkimuslaitos arvioi Iranissa olevan 90 000 aktiivista basijia ja 300 000 reservissä.

Basijin synty
-------------

Ajatollah Khomeini määräsi marraskuussa 1979 luomaan ei-asevelvollisuusikäisitä miehistä ja naisista laajan kansanarmeijan. Khomeini ajatteli luovansa näin voittamattoman jopa 20 miljoonan sotilaan armeijan.

Basij Irakin-Iranin sodassa
---------------------------

Irakin-Iranin sodassa Basijin alla rintamalle meni 12-vuotiaita poikia ja yli 80-vuotiaita vanhuksia šiioille ominaisen uskonnollisen marttyyri-aatteen ja isänmaallisuuden innoittamana. Basijiin värvättiin tiedotusvälinekampanjoin ja kouluvierailuin. Sodassa basijit olivat urheita ja uhrautuvia. Basijit kävelivät kuuluisissa ihmisaaltohyökkäyksissä räjäyttämään ruumiinpainollaan miinakentät tai suoraan päin vihollisen tulta.

Basijien on sanottu pitäneen kaulassaan muovisia paratiisin avaimia. Sodassa on arvioitu kuolleen jopa satatuhatta basijia.

Lähteet
-------

1. ↑  GlobalSecurity.org Intelligence: Mobilisation Resistance Force
2. ↑  AEI Outlook Series: What Do Structural Changes in the Revolutionary Guards Mean? (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Profile: Basij militia force BBC. Viitattu 9.3.2013.
4. 1 2  Feared Basij militia has deep history in Iranian conflict  2009. CNN.  Arkistoitu 3.4.2012. Viitattu 4.11.2012.
5. ↑  iraq&f=false Khomeini: life of the Ayatollah Baqer Moin s. 140, 250
6. ↑  Michael Burleigh: The Iranian who wants an apocalypse (Personal view (vastaa yliökirjoitusta))  2007. Telegraph. Viitattu 4.11.2012.
7. ↑  In Search of the Assassins' Paradise  2005. TIME.  Arkistoitu 14.11.2012. Viitattu 4.11.2012.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Basij**.
* Global Security (englanniksi)
Hiekkamäen kaivoksen sijanti  
Hiekkamäen kaivoksen sijantiHiekkamäen kaivos
**Hiekkamäen kvartsikaivos** sijaitsee viiden kilometrin päässä Nilsiään keskustasta ja toimi vuosina 1914–1988. Kaivoksesta louhittiin kvartsimalmia yhteensä 1,35 miljoonaa tonnia. Kaivos oli tyypiltään avolouhos, ja toiminnan päätyttyä louhos on osittain täyttynyt vedellä.

Kaivostoiminnan päättymisen jälkeen sinne rakennettiin Louhosareena jossa on järjestetty oopperanäytöksiä vuosina 2004–2007, jonka jälkeen niitä järjestänyt yritys Opera Cava hakeutui konkurssiin vuonna 2008. Sen jälkeen siellä järjestettiin tapahtumia satunnaisesti.

Vuoden 2015 lopussa uusi yritys osti louhoksen rakenteet ja sai vuokraoikeuden Kuopion kaupungilta. Siellä järjestettiin vuoden 2017 kesäkuussa ensimmäisen kerran lavatanssit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nevasalmi, Kaisu: Ruusunen herää unestaan: Nilsiän Louhosareenalla ensimmäinen yleisötapahtuma kolmeen vuoteen *Yle - Uutiset*.  13.6.2017. Viitattu 20.03.2018.
2. ↑  GTK Tietoaineistot / Suomen kaivosteollisuus / Kvartsikaivokset *Geologian tutkimuskeskus*.  Arkistoitu 1.2.2018. Viitattu 20.03.2018.
3. ↑  Huttunen, Antti: Hiekkavuoren paratiisi eli Nilsiän Louhosareena, Kuopio *Retkipaikka*.  6.4.2013. Viitattu 20.03.2018.
4. 1 2  Kilpeläinen, Kia: Nilsiän Louhosareenalle historian ensimmäiset lavatanssit *Savon Sanomat*.  12.06.2017. Viitattu 20.03.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Pohjois-Savon maakuntakaava 2030 – Luonnon- ja maisemansuojelun kannalta arvokkaat kallioalueet Pohjois-Savossa 2001 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Aarne Johannes Karvo** (5. tammikuuta 1896 Tervola – 22. joulukuuta 1927) oli suomalainen reservinvänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Aukusti Ollitervo 1. Karvo ja Kaisa Matilda Karvo. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Eveliina Toivosen kanssa.

Opinnot
-------

Karvo kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1922. Hän kävi Reserviupseerikoulu vuosina 1925–1926.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Karvo työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 12. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Karvo saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianvääpeliksi ja joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui pahasti 28. maaliskuuta 1918.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Karvo määrättiin sisällissodan jälkeen 20. kesäkuuta 1918 alkaen koulutusaliupseeriksi Kaartin jääkäripataljoonan l. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan, missä hän toimi koulutusaliupseerina ja 3. komppanian vääpelinä. Radiokoulun vääpeliksi hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1921, mistä hänet siirrettiin edelleen 1. huhtikuuta 1925 Uudenmaan rykmenttiin, missä hän toimi 1. pataljoonan adjutanttina ja nuorempana upseerina. Karvo kuoli työtapaturmassa Suomenlinnassa 22. joulukuuta 1927. Karvo oli illalla kello 9 aikaan päivystävänä upseerina Suomenlinnan paikalliskomppaniaan kuuluvassa työkomppaniassa. Humalaisten sotilaiden aikaansaama mellakka pakotti hänet poistumaan päivystyshuoneesta ikkunan kautta ja tässä vaiheessa hänen epäkuntoon joutuneessa pistoolissaan ollut viimeinen panos laukesi vahingossa ja luoti meni läpi Karvon pään. Hänet haudattiin Tervolaan.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑  Vakava sotilasmellakka Suomenlinnassa. Työkomppanian miehistö rettelöinyt humalassa, jolloin päivystysupseeri sai surmansa, Helsingin Sanomat, 24.12.1927, nro 349, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Aliupseeri 11. helmikuuta 1918
* Vääpeli 29. huhtikuuta 1918
* Reservin vänrikki 30. huhtikuuta 1926
 | Vapaudenmitali 1. lk. kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenmitali 1. lk.
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
Kullajoki vuonna 2008. Joen takana on Kullankylän itäpuolen paikka.
**Kullankylä** myös *Kulla*, *Kullaankylä*, ven. Мертвицы, *Мertvitsy*, ruots. *Kullaby*) oli kylä läntisellä Inkerinmaalla Kullanjoen varressa. Se sijaitsi 20 kilometriä Narvasta pohjoiseen. Kylän asukkaina oli inkerinsuomalaisia 1940-luvulle asti.

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvulla Laukaan- ja Lovatjokien välissä sijainneessa Novgorodin Šelonin viidenneksessä. Kylä ei siis kuulunut Vatjan viidennekseen, johon muu Inkerinmaa kuului. Asukkaina oli tuolloin vatjalaisia ja inkeroisia. Kylä sai luultavasti nykyisen nimensä Stolbovan rauhan jälkeen vuonna 1617, jolloin alueelle muutti luterilaista väestöä Suomesta. Suureen-Narvusiin eli Kosemkinaan rakennettiin kirkko vuonna 1640 ja Kullankylä kuului siten Narvusi-Kosemkinan pitäjään, joka oli osa Narvan seurakuntaa vuoteen 1917 asti. 

Perimätiedon mukaan kylän nimi juontuu siitä, että aikoinaan kaksi äveriästä asukasta väitteli, kumpi heistä on rikkaampi ja päättivät kylvää kultarahoja, toinen joen oikealle, toinen sen vasemmalle puolelle.

Kylä jakaantuu kahtia ja tuhoutuu
---------------------------------

Vuonna 1920 solmitun Tarton rauhan seurauksena kylä jakaantui kahtia, koska Kullajoesta tuli Viron ja Neuvosto-Venäjän rajajoki. Vuonna 1926 kylässä oli 29 taloa ja 94 asukasta, joista 82 oli inkeriläisiä. Venäjän puoleinen osa kylästä kuihtui, koska asukkaita siirrettiin kauemmaksi rajasta. Näin syntyivät 1920-luvulla kaksi kylää Risukylä ja Muntinruhka Rosonajoen varteen. Vähitellen itäinen osa katosi kokonaan 1930-luvulla, kun kuusi perhettä lähetettiin Siperiaan. Loput asukkaista siirrettiin Suureen Narvusiin, jonne myös paremmat asuinrakennukset purkamalla siirrettiin.

Viron puoleinen osa kylästä kuului Viron Inkeriin. Läheiseen Kallivieriin rakennettiin kirkko vuonna 1920, ja Kullankylä kuului tähän seurakuntaan. Vuonna 1930 kylässä sijaitsi koulu ja 32 asuinrakennusta. Kylästä tuli eräänlainen Neuvostoliiton inkeriläisvainojen muistomerkki, ja piikkilangalla kahtia jaettu kylä tuli tunnetuksi muun muassa Saima Harmajan runoteoksessa *Inkerinmaan rajalla*. Toisen maailmansodan aikana väestö evakuoitui Suomeen ja osa Ruotsiin. Viron puoleinen osa Kullankylää poltettiin saksalaisten joukkojen vetäytymisen yhteydessä, eivätkä asukkaat palanneet sinne takaisin sodan päätyttyä. Paikka on nykyisin autio.

Kuuluisia kullankyläläisiä
--------------------------

* Leander Reijo, Inkerin kuningas
* Johannes Angere, dosentti ja Ruotsin inkeriläissuomalainen kirjailija
* Johannes Valtonen, talvisodan vapaaehtoinen, kaatui Kuhmossa 19. helmikuuta 1940

Katso myös
----------

* Vaitolahti, Petsamon kahtiajaettu kylä 1920- ja 1930-luvuilla

Lähteet
-------

1. 1 2  Angere, Johannes: *Sotaa ja rauhaa rautaesiripun molemmin puolin*. Kustannusliike Nide, 1957.
2. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
3. ↑  Iwan Patanen: About political crimes in the rural district of Kuzemkino *geocities.com*.  Arkistoitu 26.10.2009. Viitattu 6.10.2018.
4. ↑  Viktor Pajunen: Kullankylän Johannes.  *Inkeriläisten Viesti*, 1985, nro 7-8, s. 13.