recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Norjan ja Venäjän raja
Norjan rajapylväs vasemmalla ja Venäjän rajapylväs oikealla
**Norjan ja Venäjän raja** kulkee Suomen rajalta Muotkavaaralta Jäämereen Norjan Finnmarkin läänin ja Venäjän Petsamon alueen välissä. Maarajan pituus on 196 kilometriä ja lisäksi Varanginvuonossa on 23 kilometriä merirajaa. Koska vuosina 1920–1944 Petsamo oli Suomella, tuolloin Venäjällä ja Norjalla ei ollut yhteistä rajaa ja nykyinen niiden raja oli osa Suomen ja Norjan rajaa.

Raja on auki matkailijoita varten, mutta Venäjälle tarvitaan Venäjän viisumi.

Vuonna 2011 Venäjä otti käyttöön kokovuotisen kesäajan, mikä vei siihen, että osana vuodesta raja ylitettäessä kelloja piti siirtää kolme tuntia, mutta vuonna 2014 Venäjä otti käyttöön pysyvän talviajan. Näin ollen nykyisin Norjan ja Venäjän rajaa ylitettäessä on Norjan ollessa talviajassa kelloa siirrettävä kaksi tuntia ja Norjan ollessa kesäajassa yksi tunti.

Lähteet
-------

1. ↑  Historisk sammendrag vedrørende riksgrensen Norge – Russland (PDF)  3.8.2012. Kartverket.  Arkistoitu 24.8.2012. Viitattu 31.3.2018.
2. ↑  Norja; Autoliitto
3. ↑  Kolmen tunnin aikahyppy Norjasta Venäjälle; Yle 9.2.2011
4. ↑  Jussi Nurminen: Venäjä siirtyy ikuiseen talviaikaan  1.7.2014. Yleisradio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Norjan ja Venäjän raja** Wikimedia Commonsissa
Suomalainen 122 PsH 74 -panssarihaupitsi moottoriluukku auki.
2S1 "Gvozdika" esillä Suuren isänmaallisen sodan museossa Kiovassa.
Suomalainen 122 PsH naamioituna tuliasemassa Rovajärvellä.
**2S1 "Gvozdika"** (ven. 2С1 «Гвоздика», suom. neilikka, Suomen puolustusvoimissa nimellä **122 panssarihaupitsi 74**) on MT-LB-kuljetuspanssarivaunun alustalle rakennettu panssaroidulla itsevetävällä lavetilla liikkuva panssarihaupitsi. Venäjän asevoimissa se tunnetaan myös nimellä **SAU-122**. Suomen puolustusvoimissa panssarihaupitsia käytetään mekanisoidun taisteluosaston tykistöosana kahtena patteristona, joissa niitä on yhteensä 18 kappaletta. Mekanisoitua taisteluosastoa voidaan käyttää sellaisenaan esimerkiksi valmiusyhtymän osana.

Panssarihaupitsi on panssaroitu kranaatinsirpaleita ja kiväärikaliiperisten aseiden tulta vastaan. Siinä on 360 astetta kääntyvä torni, johon tykki on sijoitettu. Kaikki tulitoimintaan tarvittavat laitteet ja viestivälineet on sijoitettu vaunun sisälle. Vaunuun mahtuu kerrallaan 40 tykin laukausta. Vaunu kykenee ylittämään vesistön hyvin pienellä valmistelulla ja siinä on NBC-varustus, joka suojaa miehistöä kemiallisilta aseilta.

Panssarihaupitsin tykki 2A31 on lähes sama kuin Suomessakin käytössä oleva neuvostoliittolainen D-30/122 H 63. Sen suurin kantama on noin 15 km. Tykki on varustettu latauslaitteella, joka työntää lataussillalle asetetun ammuksen ja kartussin panoskammioon.

2S1 tuli käyttöön Neuvostoliiton armeijassa 1970-luvulla ja se nähtiin ensi kerran julkisesti paraatissa Puolassa 1974, jolloin se sai Yhdysvalloissa koodinimen *M1974*. Asetta on valmistettu Bulgariassa, Puolassa ja Neuvostoliitossa.

Ominaisuudet
------------

* Panssaroidulle tela-alustalle sijoitettu kenttähaupitsi
* Pääase: 2A31-haupitsi
* Kaliiperi: 122 mm
* Putken pituus: 4 270 mm
* Suurin kantama: 15 km
* Putken korot: -3...+70°
* Ampumasektori: 360°
* Ampumatarvike: Sirpalekranaatti 35 kpl ja ontelokranaatti 5 kpl
* Sirpalekranaatin paino: 22 kg
* Kranaatin lähtönopeus suurimmalla panoksella: 680 m/s
* Tulinopeus: 5 laukausta minuutissa
* Laukauksia vaunussa: 40 kpl
* Paino: noin 16 t
* Suurin tienopeus: < 60 km/h (Testattu loivassa alamäessä 63 km/h)
* Toimintaetäisyys: 400 km
* Miehistö: 4 (vaununjohtaja, ajaja, lataaja, ampuja)

Lähteet
-------

* Suomen puolustusvoimat: Panssarihaupitsi 122 PSH 74 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Arto Pulkki: AMOS-FIN rullasi ulos.  *Helsingin Reservin Sanomat*, 2006, nro Nro 4, 16.5.2006, s. 12–13.
* Trewhitt, Philip: *Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot*, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5145-9 (s. 124)

### Viitteet

1. ↑  Trewhitt: s. 124

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **2S1 Gvozdika** Wikimedia Commonsissa
**Moskovan valtiollinen juutalainen teatteri** (ven. Моско́вский Госуда́рственный евре́йский теа́тр, *Moskovski Gosudarstvennyi jevreiski teatr*, lyhenne *GOSET*, ГОСЕТ) oli Moskovassa 1920–1940-luvuilla toiminut neuvostoliittolainen jiddišinkielinen ammattiteatteri.

Teatteri sai alkunsa Aleksei Granovskin Pietarissa vuonna 1918 perustamasta valistusasiain kansankomissariaatin juutalaisesta teatteristudiosta. Vuonna 1920 se siirrettiin Moskovaan, jossa se nimettiin Moskovan valtiolliseksi juutalaiseksi kamariteatteriksi. Vuonna 1925 siitä tuli Moskovan valtiollinen juutalainen teatteri. Granovskin ohjaaman näyttelijäryhmän tunnetuimpia jäseniä olivat Solomon Mihoels ja Veniamin Zuskin. Lavastajina toimivat muun muassa Marc Chagall, Natan Altman ja Robert Falk. Šolom Aleichemin, Abraham Goldfadenin, Itshok Leibuš Peretsin ja Mendele Moiher-Sforimin kansanomaisten näytelmien pääteemana oli vallankumousta edeltäneen juutalaisyhteisön elämä.

Vuonna 1928 juutalainen teatteri teki menestyksekkään vierailun Itävaltaan, Saksaan ja Ranskaan. Ohjaaja Granovskin jäätyä länteen teatterin johtajaksi tuli Mihoels. Vuonna 1930 sen yhteyteen perustettiin näyttelijäkoulu, josta myöhemmin muodostettiin Moskovan juutalainen teatteriopisto. Mihoelsin ja ohjaaja Sergei Radlovin tavoittelemaa uutta neuvostoliittolaista ohjelmistoa edustivat muun muassa Ijehezkil Dobrušinin, David Bergelsonin ja Perets Markišin näytelmät. Suurimmaksi taiteelliseksi menestykseksi muodostui kuitenkin Shakespearen *Kuningas Lear* vuonna 1935.

Lokakuussa 1941 teatteri evakuoitiin Taškentiin, josta se palasi Moskovaan vuonna 1943. Teatterin viimeiseksi menestyskappaleeksi jäi Mihoelsin ohjaama musiikkinäytelmä *Freilehs*. Mihoelsin murhan jälkeen taiteelliseksi johtajaksi nimitettiin Zuskin, joka pidätettiin joulukuussa 1948. Teatteri lakkautettiin vuonna 1949 Stalinin juutalaisvastaisen kampanjan aikana.

Moskovan lisäksi valtiollisia juutalaisteattereita toimi 1920–1940-luvuilla myös Ukrainassa ja Valko-Venäjällä.

Lähteet
-------

1. ↑  Entsiklopedija Krugosvet *krugosvet.ru*. Viitattu 16.10.2011. (venäjäksi)
2. 1 2  Elektronnaja jevreiskaja entsiklopedija *eleven.co.il*. Viitattu 16.10.2011. (venäjäksi)
3. ↑  Entsiklopedija Krugosvet *krugosvet.ru*. Viitattu 16.10.2011. (venäjäksi)
4. ↑  Entsiklopedija Krugosvet *krugosvet.ru*. Viitattu 16.10.2011. (venäjäksi)
**Doğu Perinçek** ([doːu peɾinˈtʃek], s. 17. kesäkuuta 1942, Gaziantep) on turkkilainen poliitikko, joka vuodesta 2015 on toiminut vasemmistolaisen *Vatan Partisi* -puolueen puheenjohtaja. Perinçek on myös oikeustieteiden tohtori ja nuorempana hän oli mukana kommunistisessa toiminnassa. Perinçek oli vuoden 2018 presidenttiehdokas.

Perinçek kannattaa läheisiä suhteita Kiinaan ja on voimakkaasti amerikkalaisvastainen. Perinçek on antanut tukensa Ukrainan hyökkäykselle (2022). Hän on todennut muun muassa että "Venäjä taistelee imprerialismia vastaan ja tuo rauhan Ukrainaan", liittäen sen Badrin taisteluun. Perinçekin mukaan kyseinen "Venäjän väliintulo" on sekä Turkin, Kiinan että Iranin etujen mukaista. Vuonna 2005 Perinçek sanoi Sveitsissä vieraillessaan, että armenialaisten kansanmurha on vale. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin päätti 10 vuotta myöhemmin, että Perinçekin lausunto oli sananvapauden rajoissa eikä rikollista kiihottamista kansanryhmää vastaan.

Yksityiselämä
-------------

Doğu Perinçekin isä oli oikeuslaitoksen virkamies Sadık Perinçek, kotoisin Erzincanin maakunnan kaupungista Kemaliye. Hänen äitinsä Lebibe Olcaytu syntyi Malatyan maakunnan Darenden kaupunginosassa.

Doğu ja Şule Perinçekillä on neljä lasta; tyttäret Zeynep ja Kiraz, sekä pojat Can ja Mehmet.

Lähteet
-------

1. ↑  Doğu Perinçek'in Özgeçmişi *vatanpartisi.org.tr*. Viitattu 24.6.2023.
2. 1 2  DOĞU PERİNÇEK'İN ÖZGEÇMİŞİ *doguperincek.info*.  Arkistoitu 24.4.2011. Viitattu 24.6.2023.
3. ↑  Turkish leftist-nationalist seeks presidential candidacy *Ahval News*.  2018.  Arkistoitu 7.7.2018. Viitattu 7.7.2018.
4. ↑  Alex MacDonald: Turkish elections: The fringe nationalist facing a polling day pummelling *middleeasteye.net*.  2018. Viitattu 24.6.2023.
5. ↑  Doğu Perinçek’ten Rusya değerlendirmesi: Hz. Peygamberin Uhud savaşına Bedir savaşına hayır diyebilir misiniz? *indyturk.com*. Viitattu 24.6.2023.
6. ↑  Right to deny Armenian genocide upheld by European court in blow to Amal Clooney *The Telegraph*.  2015. Viitattu 7.7.2018.
7. ↑  PERİNÇEK SOYADININ HİKAYESİ *doguperincek.info*.  Arkistoitu 21.7.2011. Viitattu 24.6.2023.
8. ↑  DOĞU PERİNÇEK'İN DÖRT KOLDAN SOYAĞACI *doguperincek.info*.  Arkistoitu 21.7.2011. Viitattu 24.6.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Andreas Gursky
**Andreas Gursky** (15. tammikuuta 1955 Leipzig) on saksalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan digitaalisesti muokatuista valokuvistaan, jotka tarkastelevat kriittisesti kulutusta sekä nykyelämän haittoja.

Historia
--------

Hän syntyi vuonna 1955 Leipzigissa Itä-Saksassa. Hänen perheensä kuitenkin muutti Länsi-Saksaan Esseniin hänen ollessaan pieni. Vuoden 1957 loppupuolella he muuttivat edelleen Düsseldorfiin, missä hän myös vietti nuoruutensa. Hänen vanhemmillaan oli valokuvausstudio, mutta nuori Gursky ei ollut kuitenkaan silloin kiinnostunut alasta. Vuosina 1977 - 1980 hän opiskeli Folkwangin taideyliopistossa (*Folkwang Universität der Künste*) Essenissä. Tämän jälkeen hän aloitti vuonna 1980 opinnot valokuvaaja Thomas Struthin kannustamana maineekkaassa Düsseldorfin taideakatemiassa, jossa hän opiskeli vuoteen 1987 saakka. Opettajina hänellä oli muun muassa Bernd ja Hilla Becher. Vuosina 2010 – 2018 hänellä oli professuuri samassa oppilaitoksessa.

Valokuvat
---------

Gurskya arvostetaan metodisesta lähestymistavastaan suurikokoisissa värivalokuvissa, joissa kuvataan usein arkkitehtuuria ja maisemaa yläperspektiivistä. Myös hänen räikeä digitaalisen manipulaation käyttö muuttaa katsojan käsitystä todellisuudesta, ja se on mullistanut modernia valokuvausta. Gurskyn teokset tunnetaan suuren koon lisäksi myös kalliista hinnasta. Vuonna 2011 hänen *Rhein II* -teoksestaan tuli kallein huutokaupassa myyty valokuva, jonka hinta oli yli 4,3 miljoonaa euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Andreas Gursky Guggenheim. Viitattu 12.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Biografy Andreas Gurksy. Viitattu 12.1.2020. (englanniksi)
3. ↑  Gursky: The world's priciest photographer Deutsche Welle. Viitattu 12.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Andreas Gursky Deutsche Welle. Viitattu 12.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Andreas Gurskyn kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* South Australia
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Nasan Ranger-ohjelman yhteydessä käytetty pysäköintirataa hyödyntänyt laukaisu.
**Pysäköintikiertorata** on väliaikainen kiertorata, jolle avaruuteen laukaistava hyötykuorma voidaan viedä ennen varsinaiselle tavoiteradalle siirtymistä. Pysäköintikiertoratoja käytetään laukaisun joustavuuden lisäämiseksi. Sen käyttö pidentää huomattavasti esimerkiksi taivaankappaleiden välisille radoille tähtäävien missioiden laukaisuikkunaa, kun huomattavaa tarkkuutta vaativa lopulliselle kappaleiden väliselle radalle siirtyminen tapahtuu vasta maata kiertävältä pysäköintiradalta.

Geostationaarista kiertorataa tavoiteltaessa pysäköintiradan käyttö mahdollistaa laukaisut kauempana päiväntasaajasta sijaitsevilta laukaisualustoilta. Geostationaarinen laukaisu vaatii siirtorataa, jonka apogeum sijaitsee suoraan päiväntasaajan yläpuolella. Tällaisen radalle laukaiseminen vaatisi ratamekaniikan vaikutuksesta epäkäytännöllisiä määriä ajoainetta, mikäli laukaisupaikka ei sijaitse hyvin lähellä päiväntasaajaa.

Korkeammilta leveysasteilta tehtävissä geostationaarisissa laukaisuissa hyötykuorma laukaistaan ensin inklinoituneelle pysäköintiradalle. Radan apogeum nostetaan toisella poltolla tavoiteltuun geostationaariseen korkeuteen hyötykuorman ylittäessä päiväntasaajan. Viimeinen apogeumissa tehtävä sirkularisointipoltto nostaa radan perigeumin apogeumin tasolle ja pudottaa radan inklinaation päiväntasaajan tasolle.

Lähteet
-------

1. ↑  Edgar M. Cortright (toim.): "Chapter 3.4: An All-up Test For The First Flight", *Apollo Expeditions to the Moon*. Washington, D.C.: Scientific and Technical Information Office National Aeronautics and Space Administration, 1975. NASA-SP-350. Teoksen verkkoversio (viitattu 6.1.2020). (englanniksi)
2. ↑  Hall, R. C.: "Chapter Six: Test Flights and Disappointments", *Lunar Impact: A History of Project Ranger*, s. 94–97. Washington, D.C.: Nasa Headquarters, 1.1.1977. NASA-SP-4210. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 6.1.2020). (englanniksi)
3. 1 2  Brown, Charles D.: *Spacecraft Mission Design, Second Edition*, s. 81–87. American Institute of Aeronautics and Astronautics, Inc, 1998. doi:10.2514/4.862434. ISBN 978-1-60086-243-4. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 6.1.2020). (englanniksi)
*Apollon surmaa Pythonin*, Virgil Solis.
**Python** (m.kreik. Πύθων, "mädäntyä") oli kreikkalaisessa mytologiassa valtava tumma käärme, jonka Gaia, maa, oli synnyttänyt - tosin vastentahtoisesti.[1] Pythonin tehtävä oli vartioida Delfoissa oraakkelia, mutta Apollon, joka oli oppinut selvännäkemisen taidon Panilta, saapui paikalle ja tappoi Pythonin nuolillaan ottaakseen pyhäkön hallintaansa.[2] Käärmeen ruumiin mädäntyessä sen mukaan nimettiin myös itse kaupunki, *Pytho*.[3]

Hyginus kertoo omassa versiossaan, että Python itse antoi ennustuksia Parnassos-vuorella. Sen kohtaloksi oli kuitenkin määrätty kuolla Leton jälkeläisen kautta, ja kun se kuuli, että Zeus oli tehnyt tämän raskaaksi, se lähti etsimään Letoa tappaakseen tämän. Boreas, pohjoistuuli, vei kuitenkin Leton turvaan, ja Python joutui palaamaan tyhjin toimin Parnassokselle. Niin Leto synnytti Apollonin ja Artemiin, ja neljän päivän kuluttua Apollon ampui Pythonin kuoliaaksi nuolillaan kostaakseen äitinsä puolesta. Pythonin luut Apollon asetti temppeliinsä, jonka papitarta, Delfoin oraakkelia, kutsuttiin Pythiaksi tämän mukaan. Apollon asetti tapahtuman johdosta myös Python kisat[4], jotka järjestettiin hänen kunniakseen joka neljäs vuosi Delfoin pyhätössä.

Katso myös
----------

* Tyfon

Lähteet
-------

1. ↑  Ovidius: *Muodonmuutoksia* i.416–451 (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.4.1 (engl. käännös).
3. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 10.6.5 (engl. käännös).
4. ↑  Hyginus: *Fabulae* cxl (engl. käännös).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Python (hirviö)** Wikimedia Commonsissa
Marie Samuelsson
**Marie Samuelsson** (s. 1956) on ruotsalainen säveltäjä. Hän pääsi Ruotsin säveltäjäliiton jäseneksi vuonna 1995.

Samuelsson opiskeli vuosina 1987–95 Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Sven-David Sandströmin, Daniel Börtzin ja Pär Lindgrenin johdolla. Myöhemmin häntä opetti myös George Benjamin. Vuonna 2001 Samuelsson täydensi opintojaan Pariisin Ircamissa. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 2005, ja hän toimi toisena sen kahdesta varapuheenjohtajasta vuosina 2013–14.

Samuelsson on saanut Bo Wallnerin muistoksi myönnettävän säveltäjäpalkinnon (2011) ja STIM:n Atterberg-palkinnon.

Samuelssonin nimi oli kymmenentenä Opus-lehden vuoden 2013 listauksessa kahdestakymmenestä avainhenkilöstä ja -organisaatiosta Ruotsin taidemusiikkipiireissä.

Teoksia
-------

* *Sorgestråk* (kamarimusiikkia, 2006)
* *Airborne Lines and Rumbles* (2009)
* *The Horn in the Wind* (konsertto käyrätorvelle ja orkesterille, 2010)
* *Fantasia in a Circle* (kamarimusiikkia, 2011)
* *Jorun orm i öga* (ooppera, 2013; libretistinä Kerstin Ekman)
* *Singla* (orkesterille, 2014)
* *Two Lives* (kamarimusiikkia, 2014)
* *Why would I not believe in love?* (mikro-ooppera, 2014)
* *Love Trilogy* (orkesterille, 2015–16)
* *Elegiska förnimmelser* (2017)
* *Five Seasons* (2017)
* *Notions* (2017)
* *Eros Effect and Solidarity* (orkesterille) (2018)

Muihin Samuelssonin kamariteoksiin kuuluvat *I Am Are You?*, *In the Eye of the Wolf*, *Signal* ja *SR P2*. Orkesteriteosten joukossa ovat myös viulukonsertto *Bastet the Sun Goddess* ja *Fear and Hope*. Samuelsson on säveltänyt useita draamateoksia runoilija Magnus William-Olssonin sanoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Föreningen svenska tonsättare: Marie Samuelsson (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5  Marie Samuelsson: Long Biography


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Slim Harpo** (oik. **James Moore**, 11. tammikuuta, 1924 – 31. tammikuuta, 1970) oli blueshuuliharpisti ja -laulaja.

Moore oli perheensä vanhin lapsi ja lapset jäivät varhain orvoksi. Moore työskenteli 1930-luvun lopussa ja 1940-luvun alussa rakennustyömiehenä.*lähde?* Hän siirtyi Louisianan maaseudulta Baton Rougen kaupunkiin ja alkoi esiintyä nimellä Harmonica Slim. Hän pääsi säestämään sekä esiintymislavalla että studiossa toista kuuluisaa bluesmuusikkoa, Lightnin' Slimiä, joka oli hänen lankonsa. Vuonna 1957 Slim Harpo sai ensi kertaa levyttää omalla nimellään. Hänen taiteilijanimensä oli tuottaja Jay Millerin keksimä. Nimi juontuu termistä "slim harp", joka oli bluesmuusikoiden antama lempinimi huuliharpulle. Ensimmäinen single sisälsi kappaleet "I'm a King Bee" sekä "I Got Love if You Want It". Harpo levytti Excello Records yhtiölle kasan suosittuja R&B singlejä, joissa hän esitteli sanoja venyttävää laulutyyliään ja teräviä huuliharppu-lickejään. Hitteihin kuuluivat esimerkiksi "Rainin' In My Heat" (1961), "I Love the Life I Live", "Buzzin'" sekä "Little Queen Bee" (1964). Huuliharpun suurena taitajana Harposta oli tullut Louisianan swamp blues -tyylin johtohahmo 1950-luvulla. 

Harpon flegmaattiseen tyyliin esittämät hitit osoittivat suunnan myös hänen myöhemmälle tuotannolleen. Vuonna 1966 hän sai vielä lisäpotkua uralleen R&B listan kärkeen nousseella kappaleellaan "Baby Scratch My Back", joka nousi myös POP-listalla kahdenkymmenen parhaan joukkoon. Harpo ei menestyksestä huolimatta koskaan ollut täyspäiväinen muusikko, vaan hän pyöritti omaa kuljetusbisnestään 1960-luvulla. Hän esiintyi tuona vuosikymmenenä Fillmore Eastin kaltaisilla suurilla rock-näyttämöillä. Mooren ura päättyi äkillisesti vuoden 1970 tammikuussa, kun hän kuoli sydänkohtaukseen 46 vuoden iässä.

Rolling Stones teki omat versionsa Harpon kappaleista "I'm a King Bee" ja "Shake Your Hips". Jälkimmäisen kappaleen riffi oli perustana myös ZZ Topin kappaleelle "La Grange". Yardbirds-yhtye teki useita Harpo-covereita 1960-luvulla, samoin myöhemmin Fabulous Thunderbirds, jonka laulaja-harpisti Kim Wilson on Harpon suuri ihailija.*lähde?*

Suomessa M.A. Numminen on levyttänyt "I'm a King Bee" -kappaleen nimellä "Well, olen King Bee" vuoden 1995 albumilleen *M.A. Numminen Goes Tech-No – En tahdo olla prinsessa*.

Lähteet
-------

1. ↑  Bluesministeri, 30.4.2012, YLE Radio Suomi, toim. Esa Kuloniemi. Viitattu 7.5.2012.

Aiheesta muualta
----------------

* Bluesharp article
* Valokuva

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Projekti 633** (Nato-raportointinimi *Romeo*) oli Neuvostoliiton laivastolle 1957–1962 valmistettu dieselkäyttöinen sukellusveneiden muodostama alusluokka. Se oli kehitetty projekti 613:sta. Niitä suunniteltiin alun perin rakennettavaksi 560, mutta Neuvostoliitolle valmistui vain 21 kiinnostuksen siirtyessä ydinsukellusveneisiin.

Veneen pituus, 76 metriä, on saman kuin edeltäjällään. Aseistuksena on kuitenkin kuusi 533 mm:n torpedoputkea edessä ja kaksi takana ja 14 torpedoa tai 28 miinaa.

Neuvostoliitto myi neljä venettä Bulgarialle, viisi Egyptille, kolme Syyrialle sekä kaksi Algerialle. Kiina rakensi 35 alusta Kansan vapautusarmeijan laivastolle vuosina 1962–1984 nimillä tyyppi 6633 ja 6631 (myöhemmin tyyppi 033 ja 031). Se on myös kehittänyt oman tyyppi 035 (Ming) -sarjan niiden pohjalta. Vene on nykystandardien mukaan iäkäs, meluisa ja soveltuu lähinnä rannikkopartiointiin. Kiina on myös myynyt kaksitoista venettä Pohjois-Korealle. Egypti käytti myös neljää Kiinan myymää venettä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Projekti 633**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* Romeo-class submarine, GlobalSecurity
* Type 033 Romeo Class Diesel-Electric Submarine, SinoDefense

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 397
Pytalovon piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla.
**Pytalovon piiri** (ven. Пыта́ловский райо́н, *Pytalovski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen lounaisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 1 111 neliökilometriä ja asukkaita oli vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan 12 083 henkeä.

Vuosina 1920–1940 alue kuului Latviaan ja tunnettiin Abrenen alueena. Neuvostoliitto liitti alueen Latvian SNT:sta osaksi Venäjää vuonna 1944. Vuonna 1945 perustetun Pytalovon piirin hallinnollinen keskus on Pytalovon kaupunki (5 826 as.).

Piirin kautta kulkee Pihkovan ja Rēzeknen välinen rautatie.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)
2. ↑  Latvian ja Venäjän rajasopimus voimaan  18.12.2007 (päivitetty 31.10.2008). Yleisradio. Viitattu 25.2.2023.
3. ↑  So long, Abrene  29.11.2007. The Baltic Times. Viitattu 25.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pytalovon piirin sivusto (venäjäksi)
* Pytalovon kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)

Pihkovan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Bežanitsy • 
Dedovitši • 
Dno • 
Krasnogorodsk • 
Kunja • 
Loknja • 
Nevel • 
Novoržev • 
Novosokolnik • 
Opotška • 
Ostrov • 
Outova • 
Palkino • 
Petseri • 
*Pihkova* • 
Pihkova • 
Pljussa • 
Porhov • 
Puškinskije Gory • 
Pustoška • 
Pytalovo • 
Sebež • 
Strugi Krasnyje • 
Usvjaty • 
*Velikije Luki* • 
Velikije Luki
Amedeo Modiglianin tekemä muotokuva Léopold Zborowskista vuonna 1919
**Léopold Zborowski** (10. maaliskuuta 1889 Varsova – 24. maaliskuuta 1932 Pariisi) oli puolalainen runoilija, kirjailija ja taidekauppias. 

Léopold Zborowski syntyi Varsovassa juutalaiseen perheeseen. Pariisissa asuessaan hän tunsi hyvin boheemit taiteilijapiirit. Hän välitti taidekauppiaana muiden muassa Marc Chagallin, André Derainin ja Amedeo Modiglianin töitä. Modigliania hän usein patisteli maalaamaan. Zborowskin toimeksiannostaan Modigliani maalasi kuuluisan sarjan alastonkuvia 1910-luvun lopulla sekä kolme Zborowskin muotokuvaa. Zborowskin onnistui hankkimaan taidekauppiaana omaisuuden, mutta menetti sen vuoden 1929 pörssiromahduksessa. Hän kuoli köyhänä vuonna 1932.

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Paasonen: MYYTY!.  *Aamulehti*, 9.11.2015, s. B1-B3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
﻿**Python kisojen voitot** (m.kreik. Πυθιονῖκαι, *Pythionikai*) oli Aristoteleen ja tämän veljenpojan Kallistheneen kirjoittama teos, joka kokosi nimensä mukaisesti luettelon Delfoin Python kisojen voittajista. Se on eräs esimerkki Aristoteleen suorittamista historiallisista tutkimuksista.

Teos käsitti yhden kirjan. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta se tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen maininnasta. Lisäksi Delfoista on löydetty noin vuodelta 330 eaa. peräisin oleva piirtokirjoituskatkelma, jonka mukaan luettelo kokosi yhteen tiedot kaikista niistä, jotka voittivat Python kisoissa sekä niistä, jotka järjestivät kisat alusta alkaen. Piirtokirjoitus kiittää Aristotelesta ja Kallisthenesta tästä työstä. Luettelo on todennäköisesti koottu noihin aikoihin, ja Aristoteles oli ilmeisesti kutsuttu tieteellisen maineensa ansiosta kokoamaan se. Luettelon kokoaminen vaati työparilta laajoja historiallisia tutkimuksia muun muassa henkilöiden ja tapahtumien oikeiden ajoitusten osalta. Tietoja kisojen voittajista säilytettiin Delfoin arkistoissa ja tästä aineistosta täytyi muodostaa oikea voittajien kronologia.

Myöhemmin Aristoteleen ja Kallistheneen saama kiitos vedettiin takaisin, ja piirtokirjoituksen sisältänyt kivi rikottiin ja heitettiin kaivoon. Tämä johtui mahdollisesti Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen myös Delfoissa nousseesta Makedonian vastaisesta ilmapiiristä, josta Aristoteleskin sai kärsiä.

Aristoteles kokosi myös Olympian kisojen voittajien luettelon, *Olympian kisojen voitot* (*Olympionikai*), sekä kokosi historiallisia tietoja myös useisiin muihin teoksiinsa. Kallisthenes puolestaan kirjoitti useita kirjoja Kreikan historiasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* V.26. Suomennos Marke Ahonen.
2. 1 2 3 4  Barnes, Jonathan: *Aristotle: A Very Short Introduction*, s. 11–12. Oxford University Press, 2001.
3. ↑  Dittenberger, Wilhelm (toim.): *Sylloge Inscriptionum Graecorum* (=SIG) 275; Tod 187 s. 246–248. Englanninkielinen käännös teoksessa: Harding, Phillip: *From the End of the Peloponnesian War to the Battle of Ipsus*, s. 129. Translated Documents of Greece and Rome 2. Cambridge University Press, 1985. ISBN 0521299497. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Lendering, Jona: Callisthenes of Olynthus *Livius.org*.  Arkistoitu 14.5.2011. Viitattu 30.4.2012.

Kirjallisuutta
--------------

* Christesen, Paul: "The Aristotelian Pythionikai", *Olympic Victor Lists and Ancient Greek History*, s. 374–381. Cambridge University Press, 2007. ISBN 9780511550966. Teoksen verkkoversio.
**Projekti 667B "Murena"** (Nato-raportointinimi *Delta I*) oli Neuvostoliiton laivaston ballistisin ohjuksin varustettujen ydinsukellusveneiden muodostama alusluokka. Ne rakennettiin kylmän sodan aikana kuljettamaan kahtatoista R-29 SLBM-ohjusta.

Suunnittelu
-----------

Uuden ohjuksen kantomatkan ansiosta veneet voivat jäädä merelle Neuvostoliiton rannikkovesille Barentsin- ja Norjanmerille.

Luokan kehitys hyväksyttiin 1965 ja ensimmäinen alus *K-279* liitettiin Neuvostoliiton Pohjoiseen laivastoon 22. joulukuuta 1972. Luokan veneitä rakennettiin 18.

Alukset
-------

Kaikki Delta I -luokan sukellusveneet on poistettu käytöstä ja romutettu.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 404

Neuvostoliiton ja Venäjän strategiset ohjussukellusveneet (SSG, SSBN)
Projekti 644 (Whiskey Twin Cylinder) |
Projekti 665 (Whiskey Long Bin) |
Projekti 651 (Juliett) |
Projekti 629 (Golf)  

Projekti 658, 658M, 658T, 658U (Hotel) | Projekti 659 (Echo I) | Projekti 675 (Echo II)  

Projekti 667A "Navaga", "Nalim" (Yankee)  

Projekti 667B "Murena" (Delta I) |
Projekti 667BD "Murena-M" (Delta II) |
Projekti 667BDR "Kalmar" (Delta III) |
Projekti 667BDRM "Delfin" (Delta IV)  

Projekti 941 "Akula" (Typhoon)  

Projekti 955 "Borei"
**Hannu Nyman** (s. 2. helmikuuta 1956 Pori) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän on toiminut Turussa Metsämäen raviradalla ratavalmentajana sen avaamisesta vuodesta 1978 lähtien. Sitä ennen hän valmensi Porin raviradalla.

Nyman on urallaan ohjastanut yli 1 300 voittoa. Hänen huippuvuotensa sijoittuivat 1980-luvulle ja 1990-luvun alkupuolelle. 2000-luvulla Nyman on vähentänyt ajotehtäviään ja ohjasti ensimmäisellä vuosikymmenellä vain muutamia kymmeniä ravilähtöjä vuodessa. 2010 -luvun alkupuolen jälkeen hän on ajanut vain satunnaisia lähtöjä ja ajolupaluokka on pudonnut C -tasolle.

Hänen isänsä Aarne Nyman oli yksi Suomen menestyksekkäimmistä raviohjastajista 1950–1970-luvuilla. Myös Hannu Nymanin veli Timo Nyman on raviohjastaja, joka on jo useita vuosia vaikuttanut Italiassa sekä Ruotsissa.

Hänen merkittävimpiä suurkilpailuvoittojaan ovat vuonna 1979 Mikkelissä ohjastettu Ravikuningattaren titteli tammalla Lenita sekä Derbyn voitto My Mintillä 1983. Hannu Nyman on isänsä ja veljensä tavoin tunnettu punaisesta ajoasustaan, jonka selässä on iso N-kirjain.

Lähteet
-------

* Hannu Nymanin esittely Metsämäen raviradan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen Hippoksen tilastot

### Viitteet

1. ↑  Hannu Nyman valmentanut Metsämäessä yli puolet elämästään  29.1.2006. Turun Sanomat. Viitattu 7.2.2013.
2. ↑  Maailman rikkaimpiin kuuluvan omistajan huippuravurilla kaikki hyvin  1.5.2010. Hevosurheilu. Viitattu 7.2.2013. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Timo Nymanille Malmön oppilaslähtö  13.9.2011. Hevosurheilu. Viitattu 7.2.2013. [vanhentunut linkki]
Léon Walras
**Marie Esprit Léon Walras** (16. joulukuuta 1834 Évreux, Ranska – 5. tammikuuta 1910 Clarens, Sveitsi) oli ranskalainen kansantaloustieteilijä. Walras tutki etenkin hinnanmuodostusta, hintojen tehtävää markkinataloudessa sekä kansantalouden tasapainotilaa. Hänet tunnetaan eräänä modernin rajahyödyn teorian kehittäjistä.

Walras työskenteli koko uransa taloustieteen professorina Sveitsissä Lausannen yliopistossa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1902. Hän kehitteli itsenäisesti rajahyödyn ideaa lähes samanaikaisesti William Stanley Jevonsin ja Carl Mengerin kanssa, ja häntä pidetään eräänä marginalismin perustajista. Hänen suurimpana saavutuksenaan pidetään kuitenkin nykyään yleisenä tasapainoteoriana tunnettua teoriaa. Walrasin vaikutus oli hänen elinaikanaan suhteellisen vaatimatonta, mutta hänen töistään alkoi tulla tunnetumpia 1930-luvulta alkaen. Taloustieteen historioitsija Mark Blaugin mukaan Walras saattaa olla nykyisin luetuimpia 1800-luvun taloustieteilijöitä David Ricardon ja Karl Marxin jälkeen.

Julkaisut
---------

* *Élements d’économie pure, ou théorie de la richesse sociale* (1874–1877)
* *Études d’économie sociale* (1896)
* *Études d’economie politique appliquée* (1898)

Lähteet
-------

1. ↑  H. K. Manmohan Singh: Marie Esprit Léon Walras *Indian Economic Review*.  1958. Viitattu 1.12.2014. (englanniksi)
2. ↑  britannica.com: Léon Walras
3. ↑  *Weilin + Göösin tietosanakirja 5*, s. 2084. Weilin + Göös, 1994.
4. ↑  Leon Walras *The Concise Encyclopedia of Economics*.  2008. Liberty Fund, Inc.. Viitattu 1.12.2014. (englanniksi)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Auto-Tune** on Antares Audio Technologiesin valmistama, äänitysstudioissa käytettävä, pääasiassa laulussa esiintyvien sävelkorkeuden epätarkkuuksien korjaamiseen tarkoitettu tietokoneohjelma. Auto-Tune pystyy prosessoimaan muutakin materiaalia kuin laulua, mutta kuitenkin vain yksiäänistä signaalia, jonka sävelkorkeus on helposti tunnistettavissa digitaalisesti.

Auto-Tune virittää käsiteltävän signaalin käyttäjän määrittelemän sävelasteikon mukaisesti. Käyttäjän on myös mahdollista piirtää haluamansa sävelkulku, johon käsiteltävä materiaali viritetään. Muita säädettäviä parametreja ovat muun muassa herkkyys, reagointinopeus ja vibrato. Auto-Tune on saatavana myös erillisenä, ilman tietokonetta toimivana laitteena, käytettäväksi esimerkiksi live-esiintymisten yhteydessä.

Myös monet muut valmistajat ovat kehittäneet erilaisia virekorjaukseen tarkoitettuja ohjelmia ja laitteita. Näistä esimerkiksi Melodyne osaa korjata ja manipuloida myös moniäänisen signaalin virettä ja sävelkorkeutta. Englanninkielinen yleisnimitys tämänkaltaisille sovelluksille on "pitch corrector", ja niiden käyttämästä tekniikasta käytetään yleisnimitystä "pitch correction". Puhekielessä termiä "autotune" käytetään usein viittaamaan virekorjaukseen huolimatta siitä, millä ohjelmistolla tai laitteella efekti on toteutettu.

Normaaliasetuksille säädetyn Auto-Tunen käyttöä on vaikeaa havaita valmiista musiikkikappaleesta, kunhan korjauksen määrä pysyy kohtuullisena. Tarpeeksi vahva virekorjaus voi tehdä laulusta steriilin ja konemaisen. 

Virekorjausta hyödynnetään toisinaan myös efektiluonteisesti, jolloin ääriasetuksilla saavutetaan luonnottoman nopeat ja tarkat siirtymät eri sävelkorkeuksien välillä. Ensimmäinen edellä kuvattua efektitekniikkaa hyödyntänyt suuren yleisön tietoisuuteen noussut kappale oli Cherin vuonna 1998 julkaistu kappale "Believe".

Lähteet
-------

1. 1 2  Koppinen, Mari: Harmaalla alueella.  *Helsingin Sanomat*, 23. tammikuuta 2012, s. C1.
2. ↑  Sound On Sound -lehden artikkeli Cherin "Believe"-kappaleen tuotannosta

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Auto-Tune**.
* Antares Audio Technologiesin kotisivu
* Mari Koppinen: Lähes kaikkea musiikkia korjataan nykyään Auto-Tunella. Helsingin Sanomat 23.1.2012.
**Hannu Veli Nieminen** (s. 24. helmikuuta 1952 Helsinki) on Helsingin yliopiston viestintäpolitiikan professori. Hän on julkisuusteorian, viestintäpolitiikan ja viestinnän sääntelyn asiantuntija.

Koulutus ja ura
---------------

Nieminen kirjoitti ylioppilaaksi Hyvinkään uudessa yhteiskoulussa 1972, valmistui Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi 1984, yhteiskuntatieteiden lisensiaatiksi samasta yliopistosta 1992 ja väitteli filosofian tohtoriksi (Ph.D.) Westminsterin yliopistossa Lontoossa 1996.

Nieminen on ollut koko työuransa ajan eri yliopistojen palveluksessa. Hän työskenteli Turun yliopiston viestinnän apulaisprofessorina 1996–2000, Turun yliopiston määräaikaisena viestinnän professorina 2000–2003, Helsingin yliopiston yliopistonlehtorina 2003–2005, Turun yliopiston mediatutkimuksen professorina 2005–2006 ja Helsingin yliopiston viestintäpolitiikan professorina vuodesta 2006 lähtien.

Hannu Niemisen isä oli kirjailija, kansakoulunopettaja Pertti Nieminen. Hänen puolisonsa vuodesta 1982 on pääsihteeri Kristiina Kumpula.

Teoksia
-------

* *Communication and democracy: Habermas, Williams and the British case,* 1997
* *Hegemony and the public sphere: essays on the democratisation of communication,* 2000
* *Media ja demokratia Suomessa: kriittinen näkökulma,* (yhdessä muiden kanssa) 2006
* *Media markkinoilla: johdatus viestintään ja sen tutkimukseen,* (yhdessä Mervi Pantin kanssa) 2004, 3. uudistettu painos 2012
* *Kansa seisoi loitompana: kansallisen julkisuuden rakentuminen Suomessa 1809–1917,* 2006

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 603–604. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2 3 4  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit Finlands professorer 1640–2007*, s. 479. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
3. ↑  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 441-442. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Hannu Niemisen CV Helsinki:  Hannu Nieminen. Viitattu 11.2.2017.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |

 |
**Hadrianuksen kaari** (kreik. Αψίδα του Αδριανού, *Apsída tou Adrianoú*) eli **Hadrianuksen portti** (Πύλη του Αδριανού, *Pýli tou Adrianoú*) on keisari Hadrianuksen kunniaksi rakennutettu kaari Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee nykyisin Vasilíssis Amalías -kadun varrella Olympoksen Zeuksen temppelin arkeologisen alueen luoteiskulmassa.

Kaari on rakennettu todennäköisesti hieman ennen vuotta 131 tai 132, jolloin Hadrianus vieraili Ateenassa. Sillä haluttiin kunnioittaa keisaria, joka oli monella tavalla kaupungin hyväntekijä. Kaari rakennettiin kadulle, joka kulki Akropoliin ja Agoran alueelta läheiselle Olympoksen Zeuksen temppelille ja kaupungin eteläosiin. Se ei ole kuitenkaan ollut tuolloin portti missään muurissa. 1700-luvulla kaaresta tuli yksi osmanien rakennuttaman kaupunginmuurin porteista.

Kaari on 18 metriä korkea, 12,5 metriä leveä ja 2,3 metriä paksu. Se on tehty Pentelikon-vuoren marmorista. Kaaren pylväät edustavat korinttilaista tyyliä.

Kaaressa on kaksi piirtokirjoitusta. Sen länsipuolella eli Akropoliin puolella lukee "Tämä on Ateena, Theseuksen vanha kaupunki" ja itäpuolella "Tämä on Hadrianuksen, ei Theseuksen kaupunki". Tämä tarkoittaa mahdollisesti sitä, että kaari seisoi vanhan Ateenan ja uuden kaupunginosan eli niin kutsutun Hadrianoupoliksen rajalla. Toisen tulkinnan mukaan teksti haluaa antaa Hadrianukselle kunnian kokonaisen "uuden Ateenan" perustamisesta.

Kaari juhlavalaistiin sini-valkoiseksi Suomen täyttäessä 100 vuotta 6. joulukuuta 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arch of Hadrian *The Ancient City of Athens*. Viitattu 9.3.2015.
2. 1 2 3 4  Arch of Hadrian *Greeka.com*. Viitattu 9.3.2015.
3. ↑  30 maata, 50 sinivalkoista kohdetta - maailma onnittelee satavuotiasta Suomea *iltalehti.fi*. Viitattu 5.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hadrianuksen kaari** Wikimedia Commonsissa
**Yanni Live at the Acropolis** on modernin instrumentaalimusiikin esittäjän Yannin albumi- sekä videojulkaisu vuodelta 1994. Live-esitys on tallennettu Herodes Atticuksen odeionissa. Albumi nousi Billboardin "The Top New Age Albums" listan kärkeen ja "Top 200" listan sijalle 5. Julkaisu voitti myös Emmy-palkinnon vuonna 1994. Videojulkaisu on nähty 65 eri maassa ja sen on nähnyt puoli miljardia ihmistä maailmanlaajuisesti. Se on kaikkien aikojen toiseksi eniten myyty musiikkivideo (myydyin on Michael Jacksonin Thriller). Myös albumia on myyty yli 7 miljoonaa kappaletta ympäri maailman.

Live at the Acropoliksessa Yanni esittää "bändinsä" (ympäri maailman kerätyistä huippumuusikoista koostuvan yhtyeen) ja kapellimestari Shardad Rohanin ohjaaman Royal Philharmonic Orchestran säestämänä niin uusia sävellyksiä kuin tunnetuimpien kappaleidensa orkesterisovituksia kotimaansa yleisön edessä.

Kappalelista
------------

### Albumi

1. "Santorini" - 6:57
  

2. "Keys to Imagination" - 7:35
  

3. "Until the Last Moment" - 6:37
  

4. "The Rain Must Fall" - 7:24
  

5 "Acroyali/Standing in Motion" (Medley) - 8:51
  

6. "One Man's Dream" - 3:36
  
7. "Within Attraction" - 7:46
  
8. "Nostalgia" - 5:46
  
9. "Swept Away" - 9:22
  
10. "Reflections of Passion" - 5:22

### Filmi

1. "Santorini"
  
2. "Until the Last Moment"
  
3. "Keys to Imagination"
  
4. "The Rain Must Fall"
  
5. "Felitsa"
  
6. "Within Attraction"
  
7. "One Man's Dream"
  
8. "Marching Season"
  
9. "Nostalgia"
  
10. "Acroyali"
  
11. "Aria"
  
12. "Reflections of Passion"
  
13. "Swept Away"
  
14. "The End of August"
**Karin Mayr-Krifka** (s. 4. kesäkuuta 1971, St. Valentin, Itävalta) on itävaltalainen entinen pikajuoksija.

Mayr-Krifka voitti 1997 Itävallan sisäratojen mestaruuden 60 metrin juoksussa. Samana vuonna hän karsiutui Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin alkuerissä ajalla 7,44 ja voitti Itävallan mestaruuden sekä 100 metrin juoksussa että 200 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti Itävallan sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä ja ulkoratojen mestaruuden 100 metrillä. Vuonna 1999 hän voitti maansa mestaruuden sisäradoilla 60 metrillä ja ulkoradoilla 100 metrillä. Mayr-Krifka voitti 2000 Itävallan sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä sekä ulkoratojen mestaruuden 100 ja 200 metrillä. Sydneyn olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin alkuerissä ajalla 11,50 ja 200 metrin alkuerissä ajalla 23,90. Seuraavana vuonna hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä, mutta karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin välierissä ajalla 7,33 ja 200 metrin välierissä ajalla 23,52. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa 200 metrin alkuerissä.

Mayr-Krifka voitti 2002 jälleen Itävallan sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä. Wienin sisäratojen EM-kisoissa hän voitti EM-hopeaa 200 metrillä ajalla 22,70 ja sijoittui 60 metrillä neljänneksi ajalla 7,22. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Itävallan mestaruuden 100 ja 200 metrillä sekä sijoittui Münchenin EM-kisoissa 200 metrillä seitsemänneksi ja karsiutui 100 metrin välierissä. Seuraavana vuonna hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä sekä sijoittui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä viidenneksi. Ulkoradoilla hän voitti Itävallan mestaruuden 100 ja 200 metrillä ja karsiutui Pariisin MM-kisoissa 100 metrin toisissa alkuerissä ajalla 11,34 ja 200 metrin toisissa alkuerissä. Vuonna 2004 hän voitti MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 200 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Itävallan mestaruuden 200 metrillä. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä ja 200 metrin toisissa alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti Itävallan sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä ja EM-hopeaa Madridin sisäratojen EM-kisoissa 200 metrillä. Ulkoradoilla hän voitti maansa mestaruudet 100 ja 200 metrillä, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa 200 metrin alkuerissä.

Ennätykset
----------

* 100 metrin juoksu: 11,15 (2003)
* 200 metrin juoksu: 22,70 (2002)
* 100 metrin aitajuoksu: 13,92 (1995)
* Pituushyppy: 631 (2002)

Lähteet
-------

* Karin Mayr-Krifka Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Sevilla-Santa Justan rautatieasema** on Sevillan päärautatieasema, jonka kautta kulkevat kaikki Sevillaan liikennöitävät kauko- ja lähijunat. Asema on Andalusian vilkkain ja koko Espanjan kolmanneksi vilkkain rautatieasema Madridin Atochan ja Barcelonan Santsin jälkeen. Asemaa ylläpitää Administrador de Infraestructuras Ferroviarias.

Asema rakennettiin vuosien 1987 ja 1991 välillä. Uusi asema mahdollisti riittävän liikenteen vuoden 1992 Sevillan maailmannäyttelyä varten.

Asemalta on Renfen Media Distancia -kaukojunayhteydet Cadizin, Córdoban, Jaénin, Malagan, Almerían, Méridan ja Huelvan suuntiin. Malagaan ja Córdobaan pääsee myös nopeammilla Avant-junilla. Barcelonaan ja Madridiin on huippunopeat AVE-yhteydet. Sevillan Cercanías-lähijunajärjestelmän kaikki linjat kulkevat Santa Justan aseman kautta.

Sevillan metron suunnitteilla olevan linjan 2 on tarkoitus kulkea Santa Justan aseman kautta.

* AVE-junia SevillassaAVE-junia Sevillassa
* Aseman julkisivuAseman julkisivu
* Aseman sisätilojaAseman sisätiloja

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sevilla-Santa Justan rautatieasema**.
* Asema Adifin sivuilla (espanjaksi)
Baarová vuonna 1940
**Ludmila "Lída" Baarová** (7. syyskuuta 1914 – 27. lokakuuta 2000) oli tšekkiläinen näyttelijä. 

Baarová aloitti uransa kotimaassaan, jossa hän esiintyi esimerkiksi Otakar Vávran elokuvissa. Hän sai tarjouksen myös Hollywoodista.

Ura vei Baarován vuonna 1935 Saksaan, jossa hän loi maineen eksoottisena viettelijättärenä. Hän esiintyi useissa saksalaisissa elokuvissa kuten *Barcarole* (1935), *Einer zuviel an Bord* (1935), *Verräter* (1936), *Isänmaan ystävät* (*Patrioten*, 1937) ja *Lepakon lumoissa* (*Die Fledermaus*, 1937). Hänestä tuli natsipropagandan julistaja ja Joseph Goebbelsin rakastajatar. Paettuaan Saksasta vuonna 1941 Baarová jatkoi työtään kotimaassaan ja Italiassa. Toisen maailmansodan jälkeen hän sai Tšekkoslovakiassa tuomion yhteistyöstään saksalaisten kanssa.

Baarová esiintyi julkisuudessa vielä 1990-luvulla. Hän kuoli Salzburgissa 86-vuotiaana. Hänen sisarensa oli 24-vuotiaana itsemurhan tehnyt näyttelijä Zorka Janů.

Lähteet
-------

1. 1 2  Porträt der Schauspielerin Lida Baarova by Thomas Staedeli *cyranos.ch*. Viitattu 13.7.2022. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lída Baarová** Wikimedia Commonsissa

* Lída Baarová Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Karin Roten Meier** (s. 27. tammikuuta 1976 Leukerbad) on sveitsiläinen alppihiihtäjä.

Roten saavutti Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 1996 hopeaa suurpujottelussa. Sestrieren MM-kilpailuissa 1997 hän sai suurpujottelussa hopeaa ja pujottelussa pronssia. Kaikki nämä kilpailut voitti Deborah Compagnoni. Vailin MM-kilpailuissa 1999 Roten oli pujottelussa yhdestoista ja St. Antonissa 2001 viidestoista. Olympialaisten suurpujottelussa hän sijoittui 16:nneksi sekä Lillehammerissa 1994 että Naganossa 1998.

Roten voitti suurpujottelun nuorten maailmanmestaruuden 1993 ja 1995 sekä sai hopeaa 1994. Nuorten MM-pujottelussa hän sijoittui toiseksi 1995.

Roten voitti maailmancupin pujottelukilpailun Hafjellissä 10. maaliskuuta 1996 ja Veysonnaz'ssa 20. joulukuuta 1998. Hän sijoittui pujottelussa toiseksi Semmeringissä ja St. Gervais'ssa kaudella 1995–1996 sekä Semmeringissä kaudella 1998–1999. Suurpujottelussa hän oli kolmas Vailissa kaudella 1996–1997. Suurpujottelun maailmancupin kokonaispisteissä hän oli samalla kaudella neljäs.

Roten voitti Sveitsin-mestaruuden pujottelussa 1996 ja 1998 sekä suurpujottelussa 1996 ja 1997. Euroopan cupin suurpujottelukilpailun hän voitti Mariborissa tammikuussa 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Karin Roten Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)