recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Parijuovamakrilli** (*Grammatorcynus bilineatus*) on ahvenkalojen lahkoon kuuluva makrillikala. Se sekoitetaan usein sukulaiseensa haimakrilliin, (*Grammatorcynus bicarinatus*).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Parijuovamakrilli kasvaa enimmillään metrin pituiseksi ja 3,5 kg:n painoiseksi. Parijuovamakrillin pää ja vartalo ovat selän puolelta vaaleansinisiä ja vatsan puolelta vaaleankeltaisia. Ensimmäinen selkäevä on valkoinen, muut evät ovat tummanharmaita tai mustia.

Levinneisyys
------------

Parijuovamakrillia on Intian valtameren ja läntisen Tyynenmeren kala. Sen levinneisyysalue ulottuu Punaiseltamereltä itään Andamaanienmerelle asti ja edelleen Australian pohjoisrannikon, Marshallinsaarten ja Fidžisaarten subtrooppisiin ja trooppisiin vesiin.

Parijuovamakrilli elää yleensä suurina parvina riuttojen läheisissä matalissa vesissä. Se laskeutuu harvoin yli 15 metriin.

Ravinto
-------

Parijuovamakrilli on nopealiikkeinen petokala, joka syö monenlaisia kaloja ja äyriäisiä, mieluiten kuitenkin sardiineja ja sardelleja.

Kalastus
--------

Parijuovamakrillin pyynnillä ei ole suurta taloudellista merkitystä, mutta virkistyskalastajat kalastavat sitä mielellään.

Lajin liha on mureaa ja maukasta mutta tuoksahtaa hieman ammoniakille. Hajun saa pois käsittelemällä kala sitruunamehulla ennen kypsentämistä. Kala on hyvin rasvainen, minkä takia se sopii hyvin savustettavaksi tai ja hiillostettavaksi. Parijuovamakrillia myydään tuoreena, pakastettuna ja säilykkeenä. Se tarjoillaan pääasiassa pannulla paistettuna, uunissa kypsennettynä, savustettuna tai hiillostettuna.

Lähteet
-------

* Antal Vida, Tamás Kótai, 365 kalaa. H. F. Ullmann, 2006. ISBN 978-3-8331-2547-8.

### Viitteet

1. ↑  Collette, B. Chiang, W. Di Natale, A. Fox, W. Juan Jorda, M. & Nelson, R.: *Grammatorcynus bilineatus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2011. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 9.8.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Grammatorcynus bilineatus *FishBase*. R. Froese ja D. Pauly (toim.). (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q232970
* AFD: Grammatorcynus\_bilineatus
* BOLD: 258824
* CoL: 3H62V
* FishBase: 104
* GBIF: 5208588
* iNaturalist: 187458
* IRMNG: 10148524
* ITIS: 202060
* IUCN: 170358
* NCBI: 372801
* WoRMS: 278434

 |

 |
**Higashidōrin ydinvoimalaitos** (jap. 東通原子力発電所, *Higashidōri genshiryoku hatsudensho*) on Japanissa Aomorin prefektuurin Higashidōrissa sijaitseva ydinvoimalaitos.

Laitos on siitä ainutlaatuinen japanissa, että samassa sijainnissa ovat kahden eri yhtiön omistamat reaktorit, joita tosin ei ole kaikkia vielä rakennettu. Alueelle on suunniteltu neljä reaktoria, joista Tōhoku Electric Power Companyn ensimmäinen reaktori otettiin käyttöön 2005, ja Tepcon ensimmäisen reaktorin rakennus alkoi vuonna 2011.

Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus kuitenkin keskeytti rakennustyöt, ja 2019 uutisoitiin Tepcon aikeesta perustaa uusi yhtiö edistämään sen reaktorien rakentamista Higashidōrissa. Yhtiössä kumppaneina olisivat energiayhtiö Chubu Electric Power Co. sekä ydinvoimaloiden toimittajat Hitachi ja Toshiba.

Reaktorit
---------

Ydinvoimalassa on seuraava reaktori::

| Nimi | Reaktorityyppi | Teho | Käyttöönottovuosi | Käytöstäpoistovuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tōhoku Higashidōri - 1 | BWR | 1 100 MW | 2005 | Käytössä |

Lähteet
-------

1. 1 2  Higashidori Nuclear Power Station *tohoku-epco.co.jp*. Viitattu 6.8.2021. = (englanniksi)
2. ↑  Higashidori Nuclear Power Station *tepco.co.jp*. Viitattu 6.8.2021. = (englanniksi)
3. ↑  Tepco and three other companies considering joint firm to build nuclear power plant in Aomori *japantimes.co.jp*.  9.8.2019. Viitattu 6.8.2021. = (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee Antônio Carlos Jobimin säveltämää ja sanoittamaa musiikkikappaletta. Antônio Carlos Jobimin samannimistä albumia käsittelee artikkeli Wave.*
**Wave** (tunnettu portugaliksi nimellä "**Vou Te Contar**") on Antônio Carlos Jobimin säveltämä ja sanoittama bossa nova -kappale vuodelta 1967. Ensimmäinen versio on Jobimin albumilta *Wave* vuodelta 1967, jolle sovituksen teki saksalainen kapellimestari ja säveltäjä Claus Ogerman. Kappaleessa yhdistyvät Jobimin ja yleensäkin bossa novan taustalla olevat vaikutteet, ennen kaikkea brasilialainen samba ja yhdysvaltalainen jazz.

Frank Sinatra nauhoitti Jobimin itsensä sanoittaman version vuonna 1967. Äänitteen piti tulla albumille *Francis Albert Sinatra & Antonio Carlos Jobim*, mutta se jätettiin myöhemmälle *Sinatra & Company* -levylle. Kappaleen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Oscar Peterson, Ahmad Jamal ja Biréli Lagrène.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Janovitz, Bill: Wave *AllMusic*. Viitattu 22.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Quénum, Thierry: Ahmad Jamal: Wave (1970) *Jazz.com*. Viitattu 22.7.2010. (englanniksi)
3. ↑  Kolosky, Walter: Biréli Lagrène: Wave (1980) *Jazz.com*.  Arkistoitu 10.1.2011. Viitattu 22.7.2010. (englanniksi)
**Higashinari-ku** (jap. 東成区) on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin itäosassa Osakan linnan kaakkoispuolella. Suuralueella on 79 435 asukasta (2010) ja sen pinta-ala on 4,55 neliökilometriä. Se rajautuu pohjoisessa Jōtōn suuralueeseen, lännessä Chūōn ja Tennōjin suuralueisiin, etelässä Ikunon suuralueeseen sekä idässä Osakan prefektuurin Higashiōsakan kaupunkiin.

Higashinari kuuluu Osakan itäosien tuottavaan teollisuusalueeseen, jolle luonteenomaisia ovat lukuisat pienet teollisuusyritykset. Suuralueen keskusta ja sen tärkeimmät julkiset palvelut sijaitsevat Imazaton risteyksen ja metroaseman ympärillä. Suuralueella on muun muassa Myōhōn temppeli, jota pidetään Shōtokun perustamana ja jossa munkki Keichū työskenteli 1600-luvun lopulla.

Higashinarin suuraluetta palvelevat Osakan metron Sennichimae-linja, Chūō-linja ja Imazatosuji-linja, JR Westin Osakan ympyrälinja sekä Kintetsu-rautateiden Osaka-linja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ward Overview Higashinari Ward. Viitattu 18.10.2013.
2. ↑  Myoho Temple and Keichu Relics Higashinari Ward. Viitattu 18.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Higashinari-ku** Wikimedia Commonsissa

* Higashinarin suuralueen internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (koreaksi) (kiinaksi)

  

Osakan suuralueet

* Abeno-ku
* Asahi-ku
* Chūō-ku
* Fukushima-ku
* Higashinari-ku
* Higashisumiyoshi-ku
* Higashiyodogawa-ku
* Hirano-ku
* Ikuno-ku
* Jōtō-ku
* Kita-ku
* Konohana-ku
* Minato-ku
* Miyakojima-ku
* Naniwa-ku
* Nishi-ku
* Nishinari-ku
* Nishiyodogawa-ku
* Suminoe-ku
* Sumiyoshi-ku
* Taishō-ku
* Tennōji-ku
* Tsurumi-ku
* Yodogawa-ku
Gilboan Wattieza-puun fossiilit, Gilboassa, New York.
***Wattieza*** on sukupuuttoon kuollut suku esihistoriallisia saniaismaisia puita. Sukuun on sijoitettu maailman vanhimmat, ulkonäöltään jonkin verran nykyisiä palmuja muistuttaneet puut. *Wattieza*-puita oli devonikaudella noin 380 miljoonaa vuotta sitten. Puut olivat täysikasvuisina korkeintaan kymmenmetrisiä. *Wattieza*-puiden aikakaudella maalla ei vielä ollut juurikaan muita eläimiä kuin nivelkaisia, hämähäkkejä, hyönteisiä ja äyriäisiä. Nämä puut ovat kasvaneet maan päällä jo 140 miljoonaa vuotta ennen dinosauruksia.

Fossiilit
---------

Kivettyneiden fossiilien perusteella on arveltu maapallon ensimmäisten metsien muodostuneen vajaan kymmenen metrin korkuisista *Wattieza*-puista. Aiemmin vanhimmat tunnetut puut oli sijoitettu *Archaeopteris*-sukuun. *Wattieza*-puiden ensimmäiset fossiilit löydettiin jo 1800-luvun lopulla Gilboan fossiilimetsästä, mutta vasta 2000-luvun alussa parempien fossiililöydöksien perusteella on voitu arvioida miltä maailman vanhimmat puut näyttivät.

*Wattieza*-puissa ei ollut varsinaisia lehtiä eivätkä ne muodostaneet harottavia oksia. Niiden latvaan kasvoi viuhkamaisia vuosikasvaimia, jotka putosivat uusien tieltä pois, joten pääosin puu oli paljasta runkoa nykyisten palmupuiden tapaan.

Vaikutukset ilmastoon ja eliöihin
---------------------------------

*Wattieza*-metsillä oli suuri merkitys ilmakehän hiilidioksin sitomisessa ja osaltaan ne siten edistivät merkittävästi ilmastonmuutosta. Ne auttoivat hiilidioksidipitoisuuksia vähenemään ja lämpötilaa laskemaan lähemmäs nykypäivän tasoa. Ilmastonmuutoksen myötä kehittyi miljoonia vuosia myöhemmin isolehtisiä puita ja kasveja, jotka saivat *Wattieza*-puut lopulta kuolemaan sukupuuttoon. *Wattieza*-puista maahan pudonneet alkeelliset lehvästöt ja lahonneet osat tarjosivat myös ensimmäisille maalla vaeltaville eliölle ravintoa ja synnyttivät siten uudenlaisen ravintoketjun.

*Wattieza*-suvun puut lisääntyivät itiöiden avulla. Niillä oli verrattain pieni juuristo ja rungon sisusta oli nykypuista poikkeavasti luultavimmin pehmeä.

Devonikaudella ilmaantui myös *Wattieza*-puiden rinnalle niistä poikkeavia pysyvän oksiston ja laajan juuriston omaavia puita (*Archaeopteris*-suku).

Lähteet
-------

* Tiede: Fossiilipuiden arvoitus ratkesi
* Found! World's oldest tree (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Fossiilipuiden arvoitus ratkesi *Tiede -lehti*.  20.4.2007. Viitattu 13.01.2018.
2. 1 2 3 4 5 6  Stein, William E. & Mannolini, Frank & Hernick, Linda VanAller & Landing, Ed & Berry, Christopher M.: Giant cladoxylopsid trees resolve the enigma of the Earth’s earliest forest stumps at Gilboa *Nature*.  19.4.2007. Viitattu 13.01.2018.
3. 1 2 3 4 5  Ingham, Richard: Found! World's oldest tree *ABC - News in Science*.  19.4.2007. Viitattu 13.01.2018.
4. 1 2 3  Rowland, Paul: Tree stumps give clues how first forests started *Wales Online*.  30.4.2013. Viitattu 13.01.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2712762
* Fossilworks: 249923
* GBIF: 4889689
* IRMNG: 1113995

 |

 |
"**These Foolish Things (Remind Me of You)**" on musiikkikappale vuoden 1936 brittiläisestä musikaalista *Spread It Abroad*. Kappaleen sävelsi Jack Strachey ja sanoitti Eric Maschwitz, joka mahdollisesti sotaa edeltäneen saksalaisvastaisuuden pelossa käytti salanimeä Holt Marvell. Amerikkalainen Harry Link listataan myös toisinaan yhdeksi kappaleen tekijöistä, mutta tämän rooli lienee ollut sovittaa kappale Yhdysvaltain markkinoita varten. Ranskalainen näyttelijä Jean Sablon, jonka oli alun perin pitänyt esittää kappale *Spread It Abroadissa*, nauhoitti vuonna 1936 ranskankielisen version nimellä "Ces petites choses".

Laulun surumieliset sanat kuvaavat menetetystä rakkaudesta muistuttavia yksinkertaisia asioita.

Kappaleesta on tullut suosittu jazzstandardi. Yhden arvostetuimmista jazzversioista lauloi Billie Holiday pianisti Teddy Wilsonin orkesterin säestämänä vuonna 1936. Saksofonisti Lester Young äänitti vuonna 1952 oman versionsa yhdessä Oscar Petersonin trion kanssa. Young korvasi alkuperäisen melodian lähes kokonaan, ja musikologi André Hodeirin mukaan Youngin luova panos olisi oikeuttanut julkaisemaan tämän version kokonaan itsenäisenä sävellyksenä. Kappaleet ovat levyttäneet myös muun muassa Benny Goodman, Kenny Burrell, Chet Baker, Thelonious Monk, Ella Fitzgerald ja Frank Sinatra.

Lähteet
-------

1. 1 2  Philip Furia ja Michael L. Lasser: *America's Songs: The stories behind the songs of Broadway, Hollywood, and Tin Pan Alley*, s. 138. CRC Press, 2006. ISBN 0415972469. (englanniksi)
2. 1 2 3  Jeremy Wilson: These Foolish Things *JazzStandards.com*. Viitattu 18. huhtikuuta 2010. (englanniksi)
3. ↑  André Hodeir ja Jean-Louis Pautrot: *The André Hodeir Jazz Reader*, s. 107. University of Michigan Press, 2006. ISBN 0472068830. (englanniksi)
Thessaliotis ja muut antiikin Thessalian ja keskisen Kreikan alueet kartalla.
**Thessaliotis** (m.kreik. Θεσσαλιῶτις, *Thessaliōtis*) oli antiikin aikainen Thessalian maakunnan osa Kreikassa. Se käsitti Ylemmän Thessalian tasangon eteläosan ja Peneios-joen yläjuoksun alueen.

Maantiede ja historia
---------------------

Thessaliotis oli yksi Thessalian neljästä tetrarkiasta eli heimoyhteisöstä Pelasgiotiin, Histiaiotiin ja Fthiotiin ohella. Alue sai nimensä siitä, että se oli Thessalian ensimmäisiä alueita, jotka thessalialaiset valtasivat siirryttyään seudulle Thesprotiasta Epeiroksesta. Alueen kaupungeista merkittävin oli Farsalos.

### Polikset

Thessaliotiin poliksia eli kaupunkivaltioita olivat:

 
* Fakion
* Kierion
* Methylion
* Peirasia
* Thetonion

 
### Muut kaupungit

Muiksi kaupungeiksi tai asutuksiksi mainitaan muun muassa:

* Euhydrion
* Fyllos
* Thetideion

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Thessalia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
**Thersandros** (m.kreik. Θέρσανδρος, *Thérsandros*) oli kreikkalaisessa mytologiassa Polyneikeen ja Argeian poika ja Theban kuningas. Hänellä oli puolisonsa Demonassan kanssa poika Tisamenos.

Epigonien taistelu
------------------

Kymmenen vuotta sen jälkeen, kun seitsemän sotapäällikköä olivat hyökänneet Thebaan valloittaakseen kaupungin, ja epäonnistuneen sotaretken aikana Thersandroksen isä oli saanut taistelussa surmansa, näiden pojat, epigonit, aloittivat uuden hyökkäyksen kaupunkia vastaan. Kuten ensimmäisen retken aikana, jolloin Amfiaraos oli aluksi kieltäytynyt osallistumasta, niin nyt hänen poikansa Alkmaion osoitti hyvin vähäistä kiinnostusta hyökkäystä kohtaan. Thersandros sai lahjottua tämän äidin Erifylen viitalla, jolloin tämä houkutteli poikansa Alkmaionin ja Amfilokhoksen osallistumaan sotaan aivan kuten hän oli kymmenen vuotta aiemmin tehnyt aviomiehelleen.

Siinä missä epigonien isät olivat epäonnistuneet, heidän poikansa saivat Theban vallattua. He kukistivat Laodamaksen, Thersandroksen serkun ja tämän armeijan, ja Thersandroksesta tuli Theban kuningas.

Troijan sota
------------

Thersandros tuki Agamemnonia Troijan sodassa. Kreikkalaisten ensimmäinen yritys valloittaa Troija kuitenkin epäonnistui heidän noustua erehdyksessä maihin Myysian rannikolla. Telefos, Herakleen poika, hyökkäsi heitä vastaan ja ajoi heidät takaisin aluksilleen. Vaikka Thersandroksen kerrotaan taisteleen kreikkalaisista urheimmasti, hän tuli Telefoksen surmaamaksi ja haudattiin Elaiaan.

Vergilius kuitenkin mainitsee Thersandroksen niiden sankareiden joukossa, joiden kerrottiin olleen Troijan hevosen sisällä.

Thersandroksen kuoleman jälkeen Peneleos nousi Theban hallitsijaksi Tisamenoksen sijasta, koska tämä oli vielä liian nuori kuninkaaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.7.2 (engl. käännös)
2. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 9.5.14 (engl. käännös)
3. ↑  Vergilius, *Aeneis* ii.250–267 (engl. käännös)
4. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 9.5.15 (engl. käännös)

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Laodamas** | **Theban kuningas**1100-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Peneleos** |
Primo Nebiolo**Primo Nebiolo** (14. heinäkuuta 1923 Torino – 7. marraskuuta 1999 Rooma) oli italialainen liikemies ja urheiluvaikuttaja. Nebiolo oli Kansainvälisen yleisurheiluliiton puheenjohtaja vuosina 1981–1999 ja hän vaikutti myös Kansainvälisessä olympiakomiteassa vuodesta 1992 lähtien. 

Ennen urheilun johtotehtäviin siirtymistä Primo Nebiolo toimi rakennusalalla. Nebiolo muistetaan IAAF:n puheenjohtajana, mutta hän teki pitkän uran myös yliopistourheilun parissa. Nebiolo johti Kansainvälistä opiskelijaurheiluliittoa (FISU) vuodesta 1961 kuolemaansa saakka. Hänen aikanaan universiadeista muodostui yksi suurista yleisurheilutapahtumista. Omalta urheilutaustaltaan Primo Nebiolo oli kansallisen tason pituushyppääjä.

Toisessa maailmansodassa Primo Nebiolo palveli vapaaehtoisena armeijassa kunnes siirtyi partisaanien joukkoihin. Nebiolo joutui saksalaisten vangiksi, mutta pakeni vankilasta.

Primo Nebioloa pidetään puheenjohtajana, joka toi rahan yleisurheiluun. Hänen aikakaudellaan yleisurheilu muuttui aikaisempaa ammattimaisemmaksi ja suuret sponsori- ja televisiointisopimukset tulivat mukaan kuvaan. Suuret rahapalkinnot tulivat yleisurheilukilpailuihin, maailmanennätyksistä sai rahaa ja urheilijoille alettiin maksaa osallistumismaksuja. Nebiolon aloittaessa IAAF:n puheenjohtajana liiton budjetti oli n. 50 000 dollaria, kun se nykyään on n. 40 miljoonaa dollaria.

Nebioloa kritisoitiin suuresta egosta, diktaattorimaisesta johtotavasta ja kyseenalaisesta taktikoinnista. Hän muun muassa kiristi itselleen Kansainvälisen olympiakomitean jäsenyyden sanomalla, että hän ei anna eteläafrikkalaisten juoksijoiden osallistua Barcelonan olympialaisiin mikäli häntä ei valita. Nebiolon uraan mahtui myös muita skandaaleita. Hänet liitettiin rahoitussotkuun, kun Rooman olympiastadionia kunnostettiin jalkapallon vuoden 1990 MM-kilpailuja varten, mutta Nebioloa ei koskaan virallisesti syytetty. Vuonna 1987 yleisurheilun MM-kilpailuissa Roomassa italialainen pituushyppääjä Giovanni Evangelisti hyppäsi pronssille, mutta hän menetti mitalin, kun selvisi, että italialaiset mittamiehet olivat huijanneet mittauksessa. Primo Nebiolon osallisuus asiaan ei koskaan selvinnyt, mutta hän oli tuolloin myös Italian yleisurheiluliiton puheenjohtaja.

Primo Nebiolo kuoli sydänkohtaukseen kesken puheenjohtajakautensa. Hänet oli valittu vuoden 1999 elokuussa uudelle nelivuotiskaudelle. Varapuheenjohtaja Lamine Diackista tuli vt. puheenjohtaja ja myöhemmin äänestyksellä liiton uusi puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia

 |

 |
**David Williams** (s. 1983), tunnetaan paremmin nimellä **Roscoe**, on rap-muusikko Philadelphiasta, Pennsylvanian osavaltiosta. Hän on rap-artisti Kuruptin veli.

Hän kuuli rap-musiikkia jo nuorena, koska kävi 10-vuotiaana Kuruptin kanssa levytysstudiolla. Hän lensi Kaliforniaan katsomaan, kun Kurupt teki Tha Dogg Poundin debyyttialbumia, Dogg Foodia. Kurupt on yksi Tha Dogg Poundin jäsenistä. Roscoe itsekin innostui rapista, oltuaan studiolla ja alkoi harjoitella rap-taitojaan. Vuonna 1998 Roscoe esiintyi ensimmäistä kertaa urallaan, Kuruptin debyyttialbumilla, Kuruption!illa, kappaleessa nimeltä "Can't Let That Slide". Vuonna 2001 räppäri/tuottaja Daz Dillinger auttoi häntä kokoamaan ensimmäisen mixtapensa, *When the Pain Inflict*. Roscoe sai sopimuksen Priority Recordsilta, jotta hän pääsisi julkaisemaan debyyttialbuminsa, nimeltään "Young Roscoe Philaphornia". Albumin saatua apua tuottajilta, kuten Organized Noize, Soopafly, J. Wells, DJ Quik, Def Jef, Fingazz ja L.T. Hutton, se nouhoitettiin ja aiottiin julkaista vuonna 2002, mutta julkaistiin vasta vuoden 2003 puolivälissä. Hänen singlensä "Smooth Sailing", "Head to toe", ja "Get Ready" olivat suosittuja hittejä kaduille. Hän meni opiskelemaan Capistrano Valley High Schooliin. Vuonna 2006, kolmen vuoden tauon jälkeen hän julkaisi toisen albuminsa, nimeltään "I Luv Cali". Hän perusti oman yhtiön, nimeltään Rose of Sharon Entertainment Kuruptin ja heidän äitinsä kanssa, koska ei enää ollut niin kiinnostunut artistina olosta. Vuonna 2008 hän julkaisi vielä albumit *Stray Dogg - Off Tha Leash, Off Tha Chain* ja *Kurupt Co-Starring Roscoe - The Frank and Jess Story*

Diskografia
-----------

* *Young Roscoe Philaphornia* (2003)
* *I Luv Cali* (2006)
* *Stray Dogg - Off Tha Leash, Off Tha Chain* (2008)
* *Kurupt Co-Starring Roscoe - The Frank and Jess Story* (2008)

Lähteet
-------

1. ↑  Roscoe *Allmusic.com*. Viitattu 31.7.2011.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Roscoe (rapper)
**Aïoun** (arab. العيون‎, myös *Aïoun El Atrouss*, *Ayoun el-Atrouss* ja muita kirjoitusasuja) on kaupunkikunta sekä Hodh El Gharbin alueen ja Aïounin departementin hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee 805 kilometriä Nouakchottista itään. Kunnassa on 24 200 asukasta (vuonna 2013, väestönlaskenta).

Maantiede ja asutus
-------------------

Aïounin kunnan pinta-ala on 110 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Nsavennin, idässä Egjertin, etelässä Beneamanen ja Tin Hamadin sekä lännessä Dweiraran kuntiin. Maisemaa leimaavat pohjoisen ja lännen kalliorinteet sekä tasankoa halkovat vadit.

Seutu kuuluu Sahelin ja Saharan siirtymävyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on noin 250 millimetriä. Pysyviä vesistöjä ei ole. Pohjavesi on keskimäärin 25 metrin syvyydessä.

Kuntaan kuuluu 27 kaupunginosaa ja kuusi kylää.

Historia
--------

Aïoun oli 1600-luvulta lähtien karavaanien pysähdyspaikka, jonka kautta kuljetettiin Tichitin suolaa ja etelän viljaa. Ranskan siirtomaa-aikana siitä tuli paikallinen hallintokeskus, joka kuului vuoteen 1944 saakka Ranskan Sudaniin. Mauritanian itsenäistyttyä Aïounista tuli Hodh El Gharbin alueen pääkaupunki. Sen väestö kasvoi varsinkin 1970- ja 1980-lukujen kuivuusjakson aikana. Nykyinen kunta on perustettu vuonna 1986. Sen kehitys perustuu hyviin liikenneyhteyksiin ja vilkkaaseen kaupankäyntiin.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Aïounin kautta kulkee Nouakchottista Némaan johtava maantie RN3, josta haarautuu päällystetty tie Malin Nioroon. Liikenneasema sijaitsee kaupungin länsilaidalla. Aïounissa on myös lentokenttä, jolla ei ole säännöllistä liikennettä.

Paikallisia elinkeinoja ovat karjanhoito, maanviljely, käsityöammatit sekä kaupankäynti, joka suuntautuu voimakkaasti myös Maliin. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, lehmänpapu, vesimeloni ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset, aasit ja siipikarja. Kaupungissa on laaja keskustori, eläintori ja teurastamo, mutta ei lainkaan teollisuutta.

Palveluihin kuuluvat ala- ja yläkoulut, lyseo, ammattikoulu, islamilainen yliopisto, terveyskeskus ja sairaala. Kaupungissa on vesijohto-, sähkö- ja puhelinverkot, mutta ei viemäröintiä tai jätehuoltoa.

Matkailu
--------

Aïounin matkailupotentiaali perustuu seudun kauniisiin maisemiin varsinkin sadekauden jälkeen. Kaupungissa on pieni hotelli ja muita majoituspalveluja. Sadekaudella järjestetään kaksi kulttuurifestivaalia.

Lähteet
-------

1. ↑  Monographie régionale de la wilaya du Hodh El Gharbi *Ansade*.  Arkistoitu 12.8.2021. Viitattu 18.9.2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Plan de développement de la commune d’Aioun *Projet Moudoun*.  2020. Viitattu 10.7.2022.
3. ↑  *Le Petit Futé Mauritanie 2011–2012*, s. 84. Paris: Nouvelles éditions de l’université, 2011. ISBN 9782746940093.
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Armada-luokan kolmannen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

*HMS Asia* oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1811 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Armada-luokka*
Alus tilattiin 13. heinäkuuta 1807 Josiah & Thomas Brindleyltä Frindsburystä, missä köli laskettiin helmikuussa 1808. Se laskettiin vesille 2. joulukuuta 1811 ja valmistui 9. toukokuuta 1812 Chathamissa. Valmistuskustannukset olivat 56 722 puntaa, minkä lisäksi varustaminen maksoi 36 347 puntaa.

Palvelus
--------

Heinäkuussa 1813 alus oli Chesapeakenlahden suulla. Alus kuljetti merijalkaväen III pataljoonan patterin Bermudalta Chesapeakeen. Fort Henryn pommituksessa alus oli ankkuroituna Baltimoren edustalle *HMS Seahorsen*, *HMS Severnin* ja *HMS Surprisen* kanssa. Alus kuului vuoden 1915 alussa amiraali Alexander Cochranen New Orleansin edustalle purjehtineeseen laivastoon. Eräässä hyökkäyksessä New Orleansiin alukselta nousi maihin 107 merijalkaväen sotilasta.

Vuonna 1828 alus muutettiin 50-tykkiseksi ja romutettiin 1865.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817-1863 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 74
**Tiedonlähteet** 

 

* Primäärilähde
* Sekundäärilähde
* Tertiäärilähde
* Lähdeviittaus
* Lähdekritiikki



**Primäärilähde** tarkoittaa historiantutkimuksessa ja arkeologiassa sellaista evidentiaalista todistetta, joka on kiistatta yhdistettävissä jonkun historiallisen henkilön, paikkakunnan, hallitsijan tai muuhun sellaiseen aikakauteen ja henkilöhistoriaan. Tyypillisiä primäärilähteitä ovat muun muassa:

* henkilökohtaiset esineet
* viralliset asiakirjat, dokumentit ja niin edelleen
* henkilökohtaiset kirjeet, muistiinpanot, päiväkirjat ja niin edelleen
* valokuvat, piirrokset, reliefit ja niin edelleen
* aikalaisten tekemät muistiinpanot
* konstruktiot, kuten rakennelmat, muistomerkit, asunnot ja niin edelleen
* tutkittavat teokset, kuten kaunokirjalliset tai filosofiset tekstit

Aihetodisteita (indiisejä) ei lasketa primäärilähteiksi. Lähteitä, jotka käyttävät pääasiallisena aineistonaan primäärilähteitä, kutsutaan sekundäärilähteiksi. Tutkimuskirjallisuus nähdään sekundäärilähteenä tutkittavaan teokseen eli primäärilähteeseen nähden. Tutkimuksen aiheesta ja tutkimusotteesta riippuen sama aineisto voi kuitenkin olla joko primääri- tai sekundäärilähde.

Informaatiotutkimuksessa primäärilähde tarkoittaa eri asiaa. Primäärilähteet niitä lähteitä joista saadaan tietoa. Formaaleja primaarilähteitä ovat esimerkiksi tutkimukset, julkaisut, lait, patentit, standardit, aikakauslehdissä ja päivälehdissä julkaistut artikkelit. Historiantutkimuksen primäärilähteen käsitettä vastaavat paremmin informaalit primäärilähteet, kuten henkilökohtaiset keskustelut ja konsultointi alan asiantuntijan kanssa.

Katso myös
----------

* Tertiäärilähde

Lähteet
-------

1. ↑  Graduopas *jyu.fi*. Viitattu 29.7.2014.
2. ↑  Eco, Umberto: *Oppineisuuden osoittaminen eli miten tutkielma tehdään*, s. 154. Tampere: Vastapaino, 1995. ISBN 951-9066-29-2.
3. ↑  Juhani E. Lahti: Tieteellisen kirjoittamisen ohjeita: essee, proseminaari, kandidaatintutkielma ja pro gradu -tutkielma *10/2012*. Viitattu 29.7.2014.
4. ↑  Tiedonlähteet internetix.  Arkistoitu 5.7.2017. Viitattu 17.11.2017.
**Primorska** (saks. *Küstenland*, ital. *Litorale*, engl. *Slovene Littoral*) eli **Rannikkomaa** on yksi viidestä Slovenian perinteisestä alueesta. Alueen nimi pohjautuu muinaiseen Itävallan Rannikkomaahan (sloveeniksi *Avstrijsko Primorje*) joka oli osa Habsburgien valtakuntaa. Primorska oli osa Itävallan Rannikkomaata.

Primorskan alueella on monia suosittuja turistikohteita: Soča-joki, Goriška Brdan viinialueet, karstimaa ja -luolat sekä Unescon maailmanperintökohde Škocjanin luolat.

Lähteet
-------

1. ↑  Primorska *slovenia.si*. Government Communication Office. Viitattu 29.10.2014. (englanniksi)

Slovenian aluejako

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| NUTS | **Itä-Slovenia** | Pomurska | Podravska | Koroška | Savinjska | Zasavska | Spodnjeposavska | Jugovzhodna Slovenija | Notranjsko-kraška |  |  |  |
| **Länsi-Slovenia** | Osrednjeslovenska | Gorenjska | Goriška | Obalno-kraška |
| Perinteinen | Primorska | Kranjska | Gorenjska  | Notranjska | Dolenjska | Koroška | Štajerska | Prekmurje |
Ingwaz-riimu
**Ing** on Itämeren rannoilla asuneen germaaniheimo ingaevonien palvoma jumalallinen esi-isä. Jumalan nimen merkitys on epäselvä. Sen on oletettu tarkoittavan esimerkiksi "keihäs", "marjakuusi" tai "mies". Ing on tunnettu myös nimityksellä **Ingwaz**, "esi-isä", ja hän on ollut ingaevonien palvoma hedelmällisyyden jumala. On mahdollista, että Ing-Ingwaz on ollut Freyr-jumalan varhaisempi esimuoto.

Vanhan anglosaksisen runon mukaan Ing näyttää liittyneen skandinaaviseen daanien heimoon. Runossa mainitaan salaperäinen vaunuissa matkaava Ing-niminen hahmo. Ingin on myös väitetty olevan muinainen tanskalainen sankari, joka olisi Bernician anglosaksisten kuninkaiden myyttinen esi-isä. Yhteys daaneihin viittaisi siihen, että Yng liittyy pohjoismaisen kansanperinteen Yngviin. On lisäksi mahdollista, että vandaalit toivat Ing-kultin oletetusta alkukodistaan Ruotsista.

Lähteet
-------

* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987.

### Viitteet

1. 1 2 3  Lurker 1987, s. 88
2. ↑  Mike Campbell: Meaning, origin and history of the name Ing *Behind the Name*. Viitattu 10.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  Ing (2) *Encyclopedia Mythica*. Viitattu 10.12.2020. (englanniksi)
4. ↑  Ing (1) *Encyclopedia Mythica*. Viitattu 10.12.2020. (englanniksi)
**Oy Kongskilde Juko Ltd** oli Mynämäellä toiminut, vuonna 1949 perustettu maatalouskoneita valmistanut yritys. Se toimi aiemmin myös nimillä **L. Junnilan konepaja** ja **Juko**.

Historia
--------

Perustajansa, teollisuusneuvos Lauri Junnilan mukaan nimetty L. Junnilan Konepaja perustettiin alun perin Saloon huhtikuussa 1949. Pajan tuotanto siirrettiin kuitenkin Mynämäelle jo vuonna 1952. Juko Oy teki heti alusta lähtien tiivistä yhteistyötä Keskusosuusliike Hankkijan kanssa. Hankkija osallistui Jukon tuotekehitykseen ja Jukon tuotanto markkinoitiin kokonaisuudessaan Hankkijan kautta. Vuonna 1980 Juko Oy:n liikevaihto oli runsaat 29 miljoonaa markkaa ja siinä työskenteli 200 henkilöä. Junnilan perhe myi Jukon osakekannan Hankkijalle vuonna 1981. Hankkija investoi merkittävästi yrityksen tuotantoon. Hankkijan seuraajan, Novera-Yhtymän, vuonna 1992 tapahtuneen konkurssin jälkeen Jukon osti tanskalainen perheyritys Cormall Agro Holding. Vuonna 1997 Jukosta tuli tanskalaisen Kongskilde Industries A/S:n tytäryhtiö. Yrityksen konepajatoiminta lakkautettiin maailmanlaajuisen taloudellisen taantuman seurauksena keväällä 2010 ja sen tuotanto siirrettiin konsernin Ruotsin ja Puolan tehtaille. Suomeen jäi vain Kongskilden myyntiyhtiö, jonka palveluksessa toimii seitsemän henkilöä. Nykyään Jukon tuotteita Suomessa kuitenkin valmistaa vielä Mynämäellä Jukon entisissä toimitiloissa toimiva osuuskunta Ratas ja Ruuvi.

Tuotanto
--------

Jukon päätuotteita olivat sen tuotannon loppuvaiheessa Juko- ja Kongskilde-tuotemerkeillä valmistetut kivenkeruukoneet, kylvölannoittimet ja suorakylvökoneet. Yritys tuotti myös juurikas- ja perunakoneita. Yrityksen liikevaihdosta noin puolet tuli kotimaasta ja puolet ulkomailta. Vuonna 2009 Jukon palveluksessa oli noin 70 työntekijää ja vuonna 2010 enää noin 60, mutta 1980-luvun alun suurimman tuotannon vuosina yrityksessä oli jopa lähes 300 työntekijää. Juko oli myös Mynämäen suurin yksityinen työnantaja. Tehtaan lakkautuksen myötä suorakylvökoneiden valmistus siirtyi Ruotsin Överumiin ja kivenkeruukoneiden Puolaan. Suomessa suunniteltujen kylvökoneiden valmistus on sittemmin päättynyt.

Lähteet
-------

1. ↑  Oy Kongskilde Juko Ltd *kauppalehti.fi*. Kauppalehti.fi. Viitattu 21.5.2010.
2. ↑  Martti Häikiö: *Satoa ja katoa Hankkijan saralla: Hankkijan ja Noveran historia 1905–1992*, s. 197. Helsinki: Kirjayhtymä, 1997. ISBN 951-26-4282-4.
3. 1 2 3 4 5  Vesa Penttilä: Juko massatuotannosta räätälöityihin tuotteisiin.  *Vakka-Suomen Sanomat*, 27.03.2009. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2 3 4  Antti Rusko: Yritysesittely Juko Kongskilde Juko.  Arkistoitu 6.4.2012. Viitattu 21.5.2010.
5. 1 2 3  Jukka Vehmanen: Työt päättyvät 50 työntekijältä viikon kuluttua - Mynämäen Jukon väki toivoo yhä viime hetken pelastajaa.  *Turun Sanomat*, 9.4.2010, s. 19. Artikkelin verkkoversio. [vanhentunut linkki]
6. 1 2  Liisa Enkvist: Mynämäki menettää 60 työpaikkaa ja suurimman yksityisen työnantajansa - Maatalouskonekaupan kuihtuminen koitui Jukon tehtaan kohtaloksi.  *Turun Sanomat*, 15.10.2009. Artikkelin verkkoversio. [vanhentunut linkki]
**Geropótamos** (kreik. Γεροπόταμος, "Pyhä joki") on joki, joka virtaa Iraklionin alueyksikön alueella Kreetan saaren eteläosassa Kreikassa. Se on saaren pisin joki ja sen pituus on 45 kilometriä. Geropótamos saa alkunsa Ída- eli Psiloreítis-vuoristosta, josta se virtaa kohti lounasta, Messarán tasangolle. Tasangolla siihen yhtyy pienempiä sivujokia. Tasangon jälkeen joki laskee Välimereen kuuluvaan Libyanmereen saaren etelärannikolla Tympákin kaupungin eteläpuolella Faistóksen kunnassa.

Geropótamos on mitä ilmeisimmin ollut merkittävä joki minolaisen kulttuurin aikana. Faistoksen palatsi ja Agía Triádan asutus ovat sijainneet lähellä jokea. Myös joen suussa on sijainnut kaupunki jo muinoin. Sen raunioiden kerrotaan olleen näkyvillä vielä 1400-luvulla. Ei tiedetä, oliko joki vielä esihistoriallisena ja antiikin aikana purjehduskelpoinen, mutta satamakaupunkien sijainti rannikolla antaisi ymmärtää, ettei ollut. Antiikin aikana ainakin joen pohjoisempi sivuhaara tunnettiin nimellä *Lethaios* (m.kreik. Ληθαίος, *Lēthaios*).

Geropótamoksen suistoalue on merkittävä lintujen pysähtymispaikka. Suistossa tavataan esimerkiksi pronssi-iibiksiä. Suiston luonto koostuu hiekkadyyneistä, ruohikosta ja pensaikosta. Pinta-alaa suistolla on 450 hehtaaria.

Jokea ei tule sekoittaa Kreetan pohjoisrannikon Geropótamos-jokeen, joka tunnetaan myös nimellä Mylopótamos.

Lähteet
-------

1. ↑  GR186 Εκβολή Γεροπόταμου Ελληνική Ορνιθολογική Εταιρεία (Hellenic Ornithological Society). Viitattu 24.1.2010. (kreikaksi)
2. 1 2  Hanna, Nick: *Kreeta*, s. 6 ja kartta. Engl. alkuteos: Globetrotter Travel Guide Crete, suom. Roinila, Maija. Köln, Saksa: Könemann Verlagsgesellschaft mbH, 2000. ISBN 3-8290-3261-7.
3. 1 2  The Rivers in Crete Villa Talea.  Arkistoitu 23.8.2016. Viitattu 15.8.2016.
4. ↑  Geropotamos River *Cretan Beaches*. Viitattu 15.8.2016.
5. 1 2  Shaw, Joseph W. & Shaw, Maria C.: *Kommos: An Excavation on the South Coast of Crete, Volume I, Part I: The Kommos Region and Houses of the Minoan Town. Part I: The Kommos Region, Ecology, and Minoan Industries*, s. 1. Princeton University Press, 2014. ISBN 1400852951. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  GR186 Geropotamos estuary Ελληνική Ορνιθολογική Εταιρεία (Kreikan lintutieteellinen seura). Viitattu 24.1.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Geropótamos** Wikimedia Commonsissa
**Tarinateatteri** (engl. *Playback Theatre*) on improvisaatioon pohjautuva draamallisen esittämisen erityinen muoto. Tarinateatteri poikkeaa tavanomaisesta teatterista selvimmin ehkä siinä, että esityksessä käsikirjoittajana on yleisö. Tarinateatteri on spontaania ja vuorovaikutteista teatteria. Katsojat kertovat ohjaajan avustuksella tarinoita tai tuokiokuvia omasta elämästään, jonka jälkeen ohjaaja tekee usein tarkentavia kysymyksiä ja muokkaa näin saamansa informaation tunnetiloiksi ja esitystyyleiksi (esimerkiksi puhuttuna tai mykkänä) näyttelijöille, jotka esittävät kohtauksen joko itse tai muusikoiden kanssa improvisaation keinoin välittömästi takaisin sekä kertojalle että koko yleisölle.

Tarinateatteria voidaan käyttää vaihtoehtoisena keinona purkaa muun muassa konferenssin tai seminaarin antia.

Suomessa toimii yli 20 tarinateatteriryhmää. Ne ovat järjestäytyneet Suomen tarinateatteriverkko ry:ksi.

Vuonna 2006 rekisteröity Suomen Tarinateatteriverkkoyhdistys ry toimii Suomen tarinateatteriryhmien ja toimijoiden yhteisenä tiedotus- ja kehittämisorganisaationa, koordinoi suosittujen Kesätapaamisten järjestämistä, järjestää seminaareja ja pitää yhteyttä kansainväliseen tarinateatteriverkostoon, International Playback Theater Network (IPTN).

Tarinateatterin on kehittänyt amerikkalainen psykoterapeutti Jonathan Fox.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Tarinateatteriverkkoyhdistys ry:n sivusto
* International Playback theater Network (IPTN)
* Savinov V. V. The Role of Conductor in Playback-Interview / V. V. Savinov // Psychodrama and modern psychotherapy. – Kyiv, Ukraine, 2012. – No.1–2. – 160 p. – P. 126–129.
**Tarton raatihuone** (vir. *Tartu raekoda*) sijaitsee Viron toiseksi suurimmassa kaupungissa Tartossa Raatihuoneentorin (*Raekoja plats*) laidalla. Se on rakennettu 1789, ja se on Tarton keskeinen symboli. Se edustaa tyyliltään barokkivaikutteista varhaista uusklassismia. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti J. H. B. Walter. Rakennus on kolmas raatihuone samalla paikalla.

Historia
--------

Tarton raatihuone, suunnittelija J. H. B. Walter. Piirros Johann Christoph Brotzen Estonica-kokoelmasta.
Raatihuone joulukuussa
Nykyisen raatihuoneen paikalla on seissyt useampi aiempi raatihuone. Raatihuoneentorilla eli Suurtorilla on ollut raatihuone keskiajan lopulta lähtien, mutta rakennus kärsi vahinkoja tulipalossa vuonna 1601. Vanhan raatihuoneen viereen rakennettiin kaksikerroksinen uusi raatihuone. Rakennuksessa järjestettiin Tarton yliopiston avaamisen jälkeen pidetty juhlavastaanotto vuonna 1632, mutta muuten vaatimaton rakennus ei kuitenkaan riittänyt Tarton kaupungille. Vuonna 1684 määrättiin rakennettavaksi uusi raatihuone, johon oli saatu rahoitusta kuninkaalta. Uusi rakennus nousi keskiaikaisen raatihuoneen paikalleja se otettiin käyttöön vuonna 1693. Rakennus kärsi useampaan otteeseen vahinkoja tulipaloissa, ensimmäisen kerran se paloi osittain suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1708 ja vuoden 1775 Tarton suurpalon jälkeen alettiin kerätä rahaa jälleen uutta raatihuonetta varten. Nykyisen raatihuoneen peruskivi laskettiin vuonna 1782 ja rakennus vihittiin käyttöön vuonna 1786. Raatihuoneen kellarissa oli vankilatiloja ja sen sokkelissa vaakahuone.

Raatihuone on nykyisin Tarton kaupunginvaltuuston ja -hallituksen kokoustila. Ensimmäisessä kerroksessa on apteekki ja Tarton Vierailukeskus. Aikoinaan ensimmäisessä kerroksessa on ollut vankila ja vaakahuone, ylemmissä kerroksissa istui kaupungin asioista päättävä raati.

Rakennus
--------

Tarton raatihuone edustaa tyyliltään uusklassismia. Muodoltaan rakennus on kuutiomainen ja se on aumakattoinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tarton raatihuone, Visit Estonia, viitattu 27.12.2016
2. 1 2  Tietoa Tarton raatihuoneesta Tarton kaupungin virallisilla sivuilla
3. 1 2  Zetterberg, Seppo: *Viron Historia*, s. 338-339. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 9517465203.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tarton raatihuone** Wikimedia Commonsissa

* Kaur Alttoa, Tarton raatihuoneen esite (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
* Tarton raatihuone, Kultuurimälestiste riiklik register (viroksi)
**Sanna Karppinen** (s. 10. kesäkuuta 1979 Sotkamo) on tietokirjailija, yrittäjä, copywriter ja freelancer-kustannustoimittaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri. Karppinen asuu tällä hetkellä Kuopiossa, mutta on opiskellut ja asunut myös Oulussa ja Jyväskylässä. Hänellä on oma kirjoitusviestinnän yritys Skarppi Kirjoituspalvelut. Karppinen on kirjoittanut kirjoja muun muassa Docendolle, Kirjakaarelle, Otavalle ja Art Houselle.

Karppinen julkaisi vuonna 2012 koirarotukirjan *Koiransa näköinen* (Otava) yhdessä karikatyristi Tommi Vuorisen kanssa , joka on kirjan idean isä ja kuvittaja. Kirjassa eri koirarotuihin sovelletaan fysionomiaa eli vanhaa ihmiskasvojen tulkintataitoa. Tommi Vuorinen pitää aiheesta myös luentoja ja kursseja. Sittemmin Karppinen on julkaissut useita koirakirjoja Otavalle, Art Houselle ja Kirjakaarelle. Karppisen kirjoittama *Lappalaiskoirat - iloisesti läsnä* julkaistiin syksyllä 2012 suomeksi ja englanniksi nimellä *Dogs of Lapland - Cheerfully Present*. Kirja on ensimmäinen kattava tietokirja alkuperäisistä suomalaisista paimenkoiraroduista: suomenlapinkoirasta ja lapinporokoirasta.

Kirjakaari on kustantanut myös useita Karppisen kirjoittamia Suomi-aiheisia kirjoja, kuten vuonna 2013 suomeksi, ruotsiksi, englanniksi, saksaksi ja venäjäksi julkaistun *Metsä - Suomen vihreä kulta*. Kirjan kuvat on ottanut valokuvaaja Keijo Penttinen.

Teokset
-------

* Karosto, Pasi & Karppinen, Sanna: *Suomalainen selviytymisopas - suunnittele, ennakoi, varaudu*. Docendo, 2011. ISBN 978-951-0-38005-5
* Karppinen, Sanna (tekstit) & Vuorinen, Tommi (kuvitus): *Koiransa näköinen*. Otava, 2012. ISBN 978-951-1-26306-7
* Karppinen, Sanna: *Lappalaiskoirat - iloisesti läsnä*. Lappalaiskoirat ry ja Kirjakaari, 2012. ISBN 978-952-5969-06-1
* Karppinen, Sanna (tekstit) & Penttinen, Keijo (kuvat): *Metsä - Suomen vihreä kulta*. Kirjakaari, 2013. ISBN 978-952-5969-30-6
* Karppinen, Sanna: *Koira lapsiperheessä*. Art House, 2013. ISBN 978-951-884-514-3
* Karppinen, Sanna: *Kansallisaarteemme suomenhevonen*. Kirjakaari, 2014. ISBN 978-952-5969-55-9
* Karppinen, Sanna: *Koiran nivelvaivat ja niiden hoitaminen*. Art House, 2015. ISBN 978-951-884-547-1
* Karppinen, Sanna: *Lemmikiksi monirotuinen koira*. Art House, 2019. ISBN 978-951-884-715-4
* Karppinen, Sanna: koiran pennut sopivan rodun valinta ja kasvatus. Otava, 2016. ISBN 978-951-1-27667-8

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑
6. ↑
**Tarja Helena Hurme** (s. 8. elokuuta 1956 Helsinki) on suomalainen entinen päätoimittaja ja julkaisujohtaja. Hurme toimi *Seuran* päätoimittajana vuodesta 2015. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2018.

Hurme valmistui ylioppilaaksi 1976 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1981. 1980-luvulla hän työskenteli *Jaana-lehden* toimittajana (1981–1982) ja *YV*-lehden toimittajana (1982–1983), toimitussihteerinä (1983–1986) ja toimituspäällikkönä (1986–1988). Hurme oli *Makasiinin* toimituspäällikkö 1988–1989 ja päätoimittaja 1989–1990.

1990-luvulla Hurme työskenteli päätoimittajana *Katso*-lehdessä (1990–1991), *Kotilääkärissä* (1991–2000) ja *Elämänhalu*-lehdessä (1997–2000). Hän toimi päätoimittajana myös Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n terveyslehtiryhmässä (1998–2000), *Avotakassa* (2000–2001) ja *ET-lehdessä* (2001-2008). Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n julkaisujohtajaksi hänet nimitettiin 2008.

Hurmeen luottamustehtäviin on kuulunut Aikakauslehtien päätoimittajat ry:n hallituksen jäsenyys (1991–1993), Kotilieden kummikerhon hallituksen jäsenyys (1995–1999) ja Julkisen sanan neuvoston jäsenyys (2002–2004). Hän sai Julius-palkinnon vuonna 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on 2015*, s. 226. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Kotiliesi ja Seura saivat uudet päätoimittajat *Kauppalehti.fi*.  25.3.2015. Viitattu 24.11.2021.
3. ↑  Seuran päätoimittaja Tarja Hurme: "Niin ruusut kuin risutkin osoittavat, että sillä on merkitystä, mitä mustaa valkoisella julkaisemme" *Seura.fi*.  21.6.2018. Viitattu 24.11.2021.
**Säteily­paine** on sähkömagneettisen säteilyn aiheuttama tavallisesti hyvin pieni paine, joka kohdistuu kaikkiin pintoihin, joihin osuu sähkömagneettista säteilyä. Massiivisissa tähdissä säteilypaineella on huomattava merkitys, samoin joissakin muissa kuumissa ja tiheissä ympäristöissä, kuten mustien aukkojen ympäristössä. Säteilypaine aiheutuu fotonien liikemäärästä, eikä sitä pidä sekoittaa tähdestä sinkoutuvien massallisten hiukkasten aiheuttamaan, käytännössä merkityksettömään vaikutukseen.

Esimerkiksi Maahan saapuu Auringosta 1 370 W/m2 säteilyä, joka aiheuttaa 4,6 μPa:n (mikropascalin) säteilypaineen. Jos tähden sisuksissa säteily ylittää niin kutsutun Eddingtonin rajan, säteily alkaa puhaltaa tähden kaasua ulospäin. Säteilypaine kasvaa lämpötilan neljänteen potenssiin eli {\displaystyle p\_{rad}\propto T^{4}}. Suuren jättiläistähden sisällä lämpötila on jopa 1 000 miljoonaa kelviniä.

Säteilypainetta on ajateltu käytettäväksi hyväksi hitaassa mutta taloudellisessa avaruusmatkailussa aurinkopurjeilla tai sähköpurjeilla varustetuilla aluksilla.

Venäläinen Pjotr Lebedev osoitti säteilypaineen olemassaolon ensi kertaa v. 1899.
**Säteriratsutila** eli **säterirustholli** eli **säterirustitila** on historiallinen nimitys, joka tarkoitti sellaista valtiolle (kruunulle) palautettua (peruutettua) säteritilaa, joka luovutettiin entiselle haltijalleen, jos tämä sitoutui ratsain suoritettavaan sotapalvelukseen. Säteriratsutilan aatelinen haltija sai muuten pitää säterivapautensa eli hänellä ei ollut velvollisuutta maksaa veroa siitä maatilasta, jossa hän itse asui.

Ruotsin hallitsijoista etenkin Kustaa II Aadolf ja Kristiina kuningatar lahjoittivat paljon maaverosta vapautettuja maatiloja aatelistolle, mikä vähensi huomattavasti valtiovallan tuloja. Kaarle XI:n aikana näitä maatiloja palautettiin takaisin valtiolle ja osasta niistä tehtiin säteriratsutiloja, joita oli mahdollista periä. Säteriratsutilat merkittiin maakirjoihin säterivapauksia nauttiviksi perintötiloiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusanat säteriratsutila ja säterivapaus. Helsinki: WSOY, 1951–1961.
2. ↑  *Tietosanakirja*. Osa 5, palsta 1472, hakusana maanluonnot. Helsinki: Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1913. Teoksen verkkoversio (viitattu 6.8.2019).


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen sotahistoria |
| --- |
|  |
| 
* Luettelo Suomen sodista
* Suomen aluemuutokset

 |
|  |
| 
* Asemies
* Asevelvollisuuden historia
* Hakkapeliitat
* Hevosasevelvollisuus Suomessa
* Huovi
* Linnaleiri
* Ratsupalvelus
* Ratsutila
* Ruotujakolaitos
* Sotilasnimi
* Sotilastorppa
* Säteriratsutila
* Upseerikoulutuksen historia

 |

 |
Tesvision Nuorten tanssihetken kuvaukset.
**Nuorten tanssihetki** oli vuosina 1960–1967 esitetty nuorille suunattu musikkiohjelma, jota esitti aluksi viikoittain Tesvisio ja maaliskuusta 1965 eteenpäin YLE TV2. Ohjelman idea perustui yhdysvaltalaiseen *American Bandstandiin*, jossa nähtiin levyjä studiossa tanssiville nuorille soittanut DJ ja artistivieraita. Ohjelmaa juonsi aluksi sen tuottaja ja ideoija Paavo Einiö, mutta vuonna 1961 juontajaksi tuli hänen veljensä Antti Einiö. Antti Einiö juonsi ohjelmaa vuoteen 1967 asti. *Nuorten tanssihetki* esitettiin aina livelähetyksenä, ja ohjelmaa tehtiin lopulta lähes 300 jaksoa. *Nuorten tanssihetki* oli ensimmäinen erityisesti nuorisolle suunnattu television musiikkisarja.

*Nuorten tanssihetki* sisälsi myös aluksi vanhempien kotimaisten artistien esiintymisiä, mutta painopiste vaihtui kuitenkin vähitellen erityisesti uusiin nuorison suosikkiesiintyjiin. Ohjelmassa esiintyivät muun muassa The Hollies, Sonnie and Cher ja The Kinks. Ohjelma sisälsi myös amatöörilaulukilpailuja, joissa menestyivät muun muassa myöhemmin suosituiksi nousseet Markus Allan, Anki Lindqvist ja Ann-Christine. Lauluesitysten lisäksi Olavi ja Eeva Nieminen sekä Åke Blomqvist opettivat nuorille ohjelmassa erilaisia tansseja ja järjestivät tanssikilpailuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Pälli, Erkki: *Scandian tarina*, s. 50. Musiikkiarkisto, 2020. ISBN 978-952-68364-7-8. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Taavitsainen, Iikka: *Television musiikkiohjelmat vuosina 1958–1972 : Televisio määrällisenä sivistäjänä*, s. 60. Jyväskylän yliopisto, 2008. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3  Lindblom, Tomi: *Antti Einiö : Rokkia ikä kaikki*, s. 31–35. Visual Media Productions, 2014. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Poikolainen, Janne: *Musiikkifanius ja modernisoituva nuoruus*, s. 107–108. Nuorisotutkimusseura, 2015. ISBN 978-952-7175-39-2. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Nuorten tanssihetki Internet Movie Databasessa