recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Krysokolla
**Krysokolla** ((Cu,Al)2H2Si2O5(OH)4 · n H2O) on silikaattimineraali, joka on saanut nimensä kreikankielisistä sanoista, jotka tarkoittavat kultaa ja liimaa. Neulamaiset kiteet ovat ryhmissä. Se voi muodostaa suuria multamaisia rykelmiä. Mineraalin väri vaihtelee sinisestä vihreään ja viiru on väriltään valkoinen. Sillä voi olla lasinkiilto, mutta se on läpikuultava tai läpinäkymätön. Kidejärjestelmä on monokliininen. Kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 2–4. Krysokollaa esiintyy samoissa paikoissa kuparin, kupriitin, atsuriitin ja malakiitin kanssa. Sitä on löydetty Australiasta, Chilestä, Perusta, Meksikosta, Yhdysvalloista, Venäjältä, Isosta-Britanniasta, Ranskasta, Saksasta ja Israelista.

Lähteet
-------

1. ↑  Chris Pellant: "Chrysocolla", *Rocks and minerals*, s. 159. Lontoo: Dorling Kindersley. ISBN 0-86318-810-9. (englanniksi)
2. ↑  [www.energiakeskus.com/energiasivut/kivet/kivien-voimat-kl-ky.php Muinaisten kivien voimat] Energiakeskus Indigo. Viitattu 2.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Krysokolla**.
* Coloria.net: Krysokolla
* Oulun yliopisto, Geologinen museo: Krysokolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Webmineral: Chrysocolla Mineral Data (englanniksi)
* Mindat: Chrysocolla (englanniksi)
* Handbook of Mineralogy: Chrysocolla (pdf) (englanniksi)
**Eugén Nyholm** (26. huhtikuuta 1851 Suodenniemi – 22. syyskuuta 1901 Punkalaidun) oli suomalainen pappi. Nyholm toimi kirkkoherrana Kuhmoisissa ja Punkalaitumella sekä kappalaisena Seinäjoella. Nyholm tunnettiin rauhallisena ja herännäisyyteen taipuvana pappina. Hänen saarnojaan on kuvattu väkeviksi ja hengeltään virkeiksi.

Nyholm valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalikoulusta toukokuussa 1870. Nyholm vihittiin papiksi vuonna 1874 jolloin hänet määrättiin vt. kappalaiseksi Perhon seurakuntaan. Vuosina 1875–1878 Nyholm toimi Merikarvian kirkkoherran apulaisena, vuosina 1878–1881 Seinäjoen kappalaisena. Seinäjoelle Nyholm hakeutui lankonsa Wilhelm Lindstedtin tietojen perusteella. Nyholm asuin pitkään Östermyran kartanossa, koska tuolloin pappilassa tehtiin perusteellisia korjauksia.

Vuodesta 1881 lähtien Nyholm toimi Kuhmoisten kirkkoherrana ja vuodesta 1895 lähtien Punkalaitumen kirkkoherrana.

Nyholm meni vuonna 1877 naimisiin Julia Amanda Snellmanin kanssa (1858–1920) ja heidän lapsiaan olivat mm. merimiespastori Mikko Airila (1883–1936). Nyholmin vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Nyholm ja Hilma Annell. Eugén Nyholmin veli oli Virtain kirkkoherra Abel Nyholm. Nyholmin lanko oli Wilhelm Lindstedt.

Lähteet
-------

* Junnila, Heikki: *Ruutimakasiinista Lakeuden ristiin*. Seinäjoen seurakunnan historia 1863-2004. Seinäjoki: Historiatoimikunta, 2009. ISBN 978-952-92-5208-4.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  / Nyholm, Eugén *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  Junnila 2009, s. 47-48
**Kryogeniikka** eli **kylmäfysiikka** on fysiikan alue, joka tutkii matalien lämpötilojen (alle –150 °C eli 123 K)*lähde?* tuottamista ja materiaalien käyttäytymistä matalissa lämpötiloissa. **Kryotekniikka** on yhdistävä termi kaikille niille tekniikan sovelluksille, joissa toimitaan kryoalueen lämpötiloissa. **Kryo-**sanaa voidaan käyttää etuliitteenä, kun halutaan tuoda esille, että kyseisessä sovelluksessa käytetään alhaisia lämpötiloja.

Sana *kryo* tai *kryos* (κρύο) on peräisin kreikan kielestä ja tarkoittaa jääkylmää.

Kryoalueen lämpötiloihin päästään kompressori-lauhdutintekniikalla. Nestemäinen typpi, happi ja argon valmistetaan tislaamalla ilmasta, joka on puristettu ja jäähdytetty –194 °C:n lämpötilaan. Tislauskolonnissa nestemäisestä ilmasta kaasuuntuu ensin typpi –196 °C asteessa, sitten argon –186 °C asteessa ja happi viimeisenä –183 °C lämmössä. Ilmasta tislaamalla saadaan myös jonkin verran muita jalokaasuja, kuten neonia. Heliumia syntyy jatkuvasti maaperässä radioaktiivisten materiaalien alfahajoamisessa ja se rikastuu maakaasuun. Helium tuotetaankin pääasiassa maakaasusta suodattamalla. Useissa kryotekniikan sovelluksissa haluttu kylmälämpötila saavutetaan käyttämällä nestemäistä typpeä.

Kryopumppu on tyhjiötekniikassa käytetty pumppu. Ennen kuin kryopumppua voidaan käyttää vakuumiastia pumpataan mekaanisella pumpulla 1 mbar tai alempiin paineisiin. Tämän jälkeen käynnistetään kryopumppu, jonka atomeja jäädyttämällä keräävä pinta jäähtyy –230 °C:n lämpötilaan. Kryopumpulla päästään hyvin alhaisiin paineisiin.

Katso myös
----------

* Kryoniikka
* Kylmäkuivaus
* Kryogeeninen ajoaine
* Nestevety
* Suprajohde
* Supraneste
* Huippukylmähoito

Lähteet
-------

1. ↑  Ethan Siegel: Why the World Will Run Out of Helium *Scienceblogs*.  12.12.2012. Viitattu 19.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kryogeniikka** Wikimedia Commonsissa
Giorgio Starace ja Hillary Clinton vuonna 2011
**Giorgio Starace** (s. 23. helmikuuta 1959 Viterbo) on italialainen diplomaatti.

Starace valmistui Napolin Nunziatella-sotilaskoulusta ja sitten poliittisessa taloustieteessä Milanon Bocconi-yliopistosta vuonna 1982. Hän aloitti diplomaattisen uransa vuonna 1985. Vuonna 2002 Staracesta tuli varasuurlähettiläs New Delhissä, Intiassa. Vuonna 2010 hän lähti suurlähettilääksi Abu Dhabiin, Arabiemiraatteihin, josta palasi Italiaan vuonna 2015. 27. maaliskuuta 2017 hän aloitti toimimisen Italian suurlähettiläänä Japanissa. Vuonna 2021 hän siirtyi suurlähettilääksi Venäjälle. Starace on palvellut myös Italian suurlähetystöissä Guatemalassa ja Kiinassa, neuvonantajana Italian YK-lähetystössä New Yorkissa sekä Italian ulkoministeriön alaisuudessa erikoisedustajana Libyassa.

Vuonna 2016 Staracesta tuli Italian tasavallan ansioritarikunnan komentaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  An encounter with Italian Ambassador to Japan Giorgio Starace Italian Chamber of Commerce in Japan
2. 1 2 3  New Italian ambassador hails Russia as major economic partner TASS
Mondini kuvassa keskellä.
**Giorgio Mondini** (19. heinäkuuta 1980 Geneve) on sveitsiläinen kilpa-autoilija ja Italialaista syntyperää. 

Mondini aloitti varsinaisen uransa vuonna 2001 Eurocup Formula Renault 2000:ssa ja oli sarjan 26. paras. Seuraavalla kaudella hän sijoittui samassa sarjassa sijalle 17. Vuonna 2003 hän siirtyi Formula Renault V6 Eurocupiin ja oli sarjan seitsemäs. Hän saavutti vuonna 2006 samassa sarjassa kolme voittoa, kolme paalupaikkaa ja yhteensä kahdeksan palkintosijoitusta. Vuonna 2005 Mondini osallistui Renaultin maailmansarjaan ennen siirtymistä GP2-sarjan David Price Racing -talliin. Hän myös toimi testikuljettajana Sveitsin A1GP-tallissa.

Voitettuaan Formula Renault V6 Eurocupin Mondini pääsi ensi kerran ajamaan Formula 1 -autoa joulukuussa 2005 Renault R25 -auton ratissa. MF1 Racing palkkasi Mondinin 3. helmikuuta 2006 kilpailemaan kolmoskuljettajanaan. Vuonna 2011 hän ajoi myös HRT:n autolla talvitesteissä.

Ajotilastot
-----------

| Kausi | Sarja | Tiimi | Kilpailut | Paalupaikat | Voitot | Pisteet | Loppusijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Formula Renault 2000 Eurocup | Jenzer Motorsport | 11 | 0 | 0 |  ? | 26. |
| 2002 | Formula Renault 2000 Eurocup | Jenzer Motorsport | 12 | 0 | 1 | 12 | 17. |
| 2003 | Formula Renault V6 Eurocup | EuroInternational | 22 | 0 | 0 | 109 | 7. |
| 2004 | Formula Renault V6 Eurocup | EuroInternational | 13 | 3 | 3 | 293 | **1.** |
| 2005 | GP2-sarja | David Price Racing | 10 | 0 | 0 | 0 | 26. |
| Formula 1 | Renault F1 | Testikuljettaja |
| 2005–2006 | A1 Grand Prix | A1-talli Sveitsi | 4 | 0 | 0 | 0 | NC |
| 2006 | Formula 1 | Midland F1 | Testikuljettaja |

GP2-tulokset
------------

**Lihavointi** tarkoittaa paalupaikkaa, *kursivointi* kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.


| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | DPR | SMRFEA  | SMRSPR  | ESPFEA  | ESPSPR  | MONFEA  | EURFEA  | EURSPR  | FRAFEA  | FRASPR  | GBRFEA  | GBRSPR  | GERFEA  | GERSPR  | HUNFEAKesk. | HUNSPRKesk. | TURFEA13 | TURSPRKesk. | ITAFEAKesk. | ITASPRKesk. | BELFEAKesk. | BELSPR21† | BHRFEA18 | BHRSPR22 | 0 | 26. |

Formula 1 -tulokset
-------------------

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Midland | BHR  | MALTD | AUS  | SMRTD | EUR  | ESPTD | MONTD | GBRTD | CANTD | USATD | FRA  | GER  | HUN  | TURTD | ITATD | CHN  | JPN  | BRA  | – | – |

Lähteet
-------

1. ↑  Beer, Matt: Kolles pleased by Mondini's pace *F1 News*.  20.2.2011. Autosport.com. Viitattu 29.7.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Giorgio Mondinin kotisivu
Bologojen piiri Tverin alueen kartalla.
**Bologojen piiri** (ven. Болого́вский райо́н, *Bologovski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen pohjoisosassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 2 281 neliökilometriä. Asukkaita on 39 600 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Bologojen kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu Kuženkinon taajama ja 9 maalaiskuntaa:

* Berezaika (ven. Березайка)
* Berjozovski Rjadok (ven. Берёзовский Рядок)
* Guzjatino (ven. Гузятино)
* Kaftino (ven. Кафтино; keskuspaikka Timkovo, ven. Тимково)
* Kemtsy (ven. Кемцы)
* Kuženkinon maalaiskunta
* Rjutino (ven. Рютино; keskuspaikka Zaborki, ven. Заборки)
* Valdai (ven. Валдайское; keskuspaikka Lykošino, ven. Лыкошино)
* Vypolzovo (ven. Выползово)

Seudulla virtaavat Msta- ja Berezaika-joet. Suurimmat järvet ovat Kaftino ja Piros. Piirin kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen päärata sekä M 10-valtatie. Bologoje on tärkeä rautatiesolmu, jossa pääradan kanssa risteytyvät Sonkovoon, Pihkovaan ja Velikije Lukiin johtavat radat. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon.

Katso myös
----------

* Borisovski-Hotilovon lentotukikohta

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bologojen piiri**.
* Bologojen piirin sivusto (venäjäksi)
* Bologojen piiri Tverin alue -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
Kyūshū  
九州  
九州View and modify data on Wikidata Kyūshūn sijainti Japanissa tummennettuna

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Japani |
| Merialue | 
Tyyni valtameri |
| Korkein kohta | 
Nakadake (Kujūvuori) 1 791 m |
| Pinta-ala | 
36 719 km² |

Väestö| Asukasluku | 
13 170 000 |
| Suurin kaupunki | 
Fukuoka |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kyūshū** (jap. 九州, "yhdeksän provinssia") on Japanin pääsaarista eteläisin ja kolmanneksi suurin. Se sijaitsee Honshūn ja Shikokun saarten lounais- ja Korean niemimaan kaakkoispuolella Tyynessä valtameressä. Lännessä se rajautuu Itä-Kiinan mereen. Honshūsta Kyūshūn erottaa Shimonosekinsalmi ja Koreasta Tsushimansalmi. Ryūkyūsaaret ja niiden suurin saari Okinawa muodostavat ketjun Kyūshūn eteläpuolelle; Japanin epävirallisessa aluejaossa Kyūshū ja Ryūkyūsaaret niputetaan usein yhteen, ja pohjoisimmat Ryūkyūsaaret kuuluvatkin pääosin Kyūshūlla sijaitsevaan Kagoshiman prefektuuriin.

Kyūshūn saaren pinta-ala on 36 719 neliökilometriä. Saari jakautuu seitsemään prefektuuriin, jotka ovat Fukuoka, Kagoshima, Kumamoto, Miyazaki, Nagasaki, Ōita ja Saga. Prefektuurien alueella on noin 13 170 000 asukasta eli 10,3 prosenttia Japanin koko väkiluvusta (vuonna 2009). Saaren tärkeimmät keskukset ovat sen teollistuneessa pohjoisosassa sijaitsevat Fukuokan, Kita-Kyūshūn ja Nagasakin kaupungit. Saari on ilmastoltaan subtrooppinen ja maaperältään tuliperäinen; Kyūshūlla sijaitseva Aso on maailman suurin aktiivinen tulivuoren kraatteri.

Kyūshū on saanut nykyisen nimensä "yhdeksän provinssia" aiemmilta yhdeksältä provinssilta, joihin saari jakautui ennen Meiji-restauraatiota. Saaren vanhoihin nimiin kuuluvat *Kyūkoku* (九国, "yhdeksän maata"), *Chinzei* (鎮西) ja *Tsukushi-shima* (筑紫島).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kyushu Encyclopædia Britannica. Viitattu 21.9.2012.
2. ↑  Regional Report - Kyushu USDA Foreign Agriculture Service.  Arkistoitu 8.12.2013. Viitattu 21.9.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kyūshū** Wikimedia Commonsissa

* Kyushu Tourism Information (englanniksi) (japaniksi) (koreaksi) (kiinaksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Japanin prefektuurit ja alueet |
| --- |
|  |
| Hokkaidō | 
* Hokkaidō

 | Japani |
|  |
| Tōhoku | 
* Aomori
* Iwate
* Miyagi
* Akita
* Yamagata
* Fukushima

 |
|  |
| Kantō | 
* Ibaraki
* Tochigi
* Gunma
* Saitama
* Chiba
* Tokio
* Kanagawa

 |
|  |
| Chūbu | 
* Niigata
* Toyama
* Ishikawa
* Fukui
* Yamanashi
* Nagano
* Gifu
* Shizuoka
* Aichi

 |
|  |
| Kansai | 
* Mie
* Shiga
* Kioto
* Osaka
* Hyōgo
* Nara
* Wakayama

 |
|  |
| Chūgoku | 
* Tottori
* Shimane
* Okayama
* Hiroshima
* Yamaguchi

 |
|  |
| Shikoku | 
* Tokushima
* Kagawa
* Ehime
* Kōchi

 |
|  |
| Kyūshū · Ryūkyū | 
* Fukuoka
* Saga
* Nagasaki
* Kumamoto
* Ōita
* Miyazaki
* Kagoshima
* Okinawa

 |

 |
**Bolonit** tai **boronit** ovat mandelaista bolonin eli bokan kieltä puhuva etninen ryhmä Burkina Fason ja Malin rajaseudulla. Heidän kielensä on lähellä djulaa, ja toisinaan boloneja pidetään djuliin kuuluvana ryhmänä. Burkina Fasossa boloneja arvioidaan olevan 28 000 ja Malissa 9 300 henkeä.

Kansan pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, seesami ja maapähkinä. Myytäväksi kasvatetaan myös tupakkaa. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet ja lampaat. Bolonit tunnetaan taidokkaista naamioistaan. He harjoittavat etupäässä perinteistä uskontoaan. Monet ovat muslimeja.

Lähteet
-------

1. ↑  *International Encyclopedia of Linguistics. Second edition, volume 3*, s. 3. Oxford, New York: Oxford University Press, 2003. ISBN 0-19-516783-X.
2. ↑  Rupley, Lawrence; Bangali, Lamissa; Diamitani, Boureima: *Historical Dictionary of Burkina Faso, third edition*, s. 31. Plymouth: Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-6770-3.
3. 1 2  Joshua Project *joshuaproject.net*. Viitattu 26.6.2015.
**Lauri Kyösti Viljakainen** (25. toukokuuta 1922 Savonlinna – 18. kesäkuuta 2000 Espoo) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Viljakaisen vanhemmat olivat johtaja Alpo Viljakainen ja Elsa Niiranen ja puoliso vuodesta 1946 Vuokko Linnea Virtanen. Viljakainen tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1941. Jatkosotaan hän osallistui sodan loppuvaiheessa hävittäjälentolaivueessa. Diplomi-insinööriksi Viljakainen valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1947 ja meni töihin Valmetin tehtaille Jyskään suunnittelupäälliköksi. Sieltä hän siirtyi käyttöpäälliköksi Valtion Sähköpajaan, vuodesta 1962 nimeltään Televa, jonka toimitusjohtaja hänestä tuli vuonna 1967. Kun Televasta tuli osakeyhtiö 1976, Viljakainen siirtyi yrityksen varatoimitusjohtajaksi. Tätä tehtävää hän hoiti eläkkeelle siirtymiseensä saakka, vuoteen 1980. Seuraavana vuonna Televan osake-enemmistö siirtyi Nokialle ja syntyi Telenokia Oy, Nokia Networksin edeltäjä. Viljakainen, jota voidaan pitää digitaalisen tiedonsiirron ja erityisesti Nokia DX 200-järjestelmän ansiosta digitaalisten puhelinkeskusten kehittämisen pioneerina, oli ollut 1950-luvulla perustamassa myös kahta muovialan yritystä, Perlosta ja Vimekaa. Teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1977 saanut Viljakainen oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kyösti Viljakainen *Biografiasampo*. Viitattu 13.11.2021.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Yritysjohtaja tajusi digitaalisuuden tulon. Teollisuusneuvos Kyösti Viljakainen (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  15.7.2000. Viitattu 12.11.2021.
**Kyösti Antero Suokas** (s. 6. kesäkuuta 1958 Nurmijärvi) on helsinkiläinen varatuomari ja oli Rakennusliiton varapuheenjohtaja vuosina 2003–2019. Hän oli yli kymmenen vuotta työeläkevakuutusyhtiö Eteran hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja *lähde?*. Lisäksi hän oli yli kymmenen vuotta työtuomioistuimen varajäsen. Suokas on työeläkeyhtiö  Ilmarisen hallituksen jäsen.

Suokas on työskennellyt Rakennusliitossa vuodesta 1987 lähtien, ensin lakimiehenä, jonka jälkeen pitkään vastaavana lakimiehenä. Hän on toiminut vuosia SAK:laisen ammattiyhdistysliikkeen asiantuntijana ulkomaiseen työvoimaan ja verotukseen liittyvissä kysymyksissä. Nuoruudessaan hän teki töitä rakennuksilla ja virkamiehenä.

Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Suokas antoi tukensa vihreiden Pekka Haavistolle. Vuonna 2013 Suokas haki valtakunnansovittelijan virkaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jäsenet Työtuomioistuin.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 29.9.2013.
2. ↑  Hallitus *ilmarinen.fi*. Viitattu 2.4.2019.
3. ↑  Tukijat | Haavisto 2012Viitattu 11.1.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Esa Lonka jatkaa valtakunnansovittelijana  13.6.2013. HS.fi.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 29.9.2013.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Edinburgh-luokan kevyestä risteilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Edinburgh** (viirinumero 16) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Edinburgh-luokan kevyt risteilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Town-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Swan Hunterin telakalla Newcastle upon Tynestä, missä köli laskettiin 30. joulukuuta 1936. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1938 ja valmistui 6. heinäkuuta 1939.

Palvelus
--------

Syyskuussa 1939 alus oli 18. risteilijäviirikössä Scapa Flowssa, kunnes se 1. lokakuuta siirrettiin Humberiin sijoitetun osaston 2. risteilijäviirikköön. Alus suojasi Skandinaviaan kulkevia saattueita, kunnes se siirrettiin maaliskuussa huoltoon. Alukselle asennettiin alukselle muun muassa tyypin 279 tutka.

Alus palasi 28. lokakuuta 1940 palvelukseen Kotilaivaston 18. risteilijäviirikköön. Maaliskuussa 1941 alus suojasi Lofoottien operaatiota ja toukokuussa se osallistui Saksan laivaston taistelulaivan *Bismarckin* etsintään, minkä aikana se pysäytti saksalaisen saarronmurtajan *Lechin*.

Heinäkuussa alukselle asennettiin kuusi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä ja se osallistui Välimerellä operaatio Substanceen. Alus oli uudelleen Välimerellä operaatio Halberdissa. Marraskuussa alus palasi pohjoisille merialueille suojaamaan Jäämeren saattueita. Aluksen tutkajärjestelmät päivitettiin tyyppien 273, 284 ja 285 tutkiin alkuvuodesta 1942. Aluksen suojatessa 30. huhtikuuta 1942 kotiin palaavaa saattuetta QP-11, jolloin siihen osui kaksi Saksan laivaston sukellusvene *U-456:n* laukaisemaa torpedoa. Vaikka alus vaurioitui pahoin, se kykeni yhä jatkamaan matkaansa, vaikkakin hitaasti. Alus joutui 2. toukokuuta Saksan laivaston hävittäjien kohteeksi. Se kykeni upottamaan hyökkääjistä *Z26*:n ennen kuin siihen osui torpedo, jonka seurauksena alus menetti konetehonsa ja sai suuren vuodon.

*HMS Foresightin* päällikkö Joe Fowells määräsi lopulta *Edinburghin* upotettavaksi torpedolla. Aluksen mukana upposi 465 kultaharkkoa, joka oli osa Neuvostoliiton maksua länsivaltojen sotatarvikeavusta. Keith Jessopin johtama retkikunta nosti kullan vuonna 1981.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Edinburgh (16)**.
* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)
* Antony, L. Kay & Smith, J. R.: *German Aircraft of the Second World War (including Helicopters and Missiles)*. Espanja: Putnam, 2002. ISBN 0-85177-920-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Whitley s. 111
2. ↑  Whitley s. 111-112
3. ↑  Joe Fowells *The Telegraph*.  10.9.2010. Viitattu 12.12.2018. (englanniksi)
4. ↑  Whitley s. 112

*Town*-luokan risteilijät

|  |  |
| --- | --- |
| Southampton-luokka | *HMS Birmingham* - *HMS Glasgow* - *HMS Newcastle* - *HMS Sheffield* - *HMS Southampton* |
| Gloucester-luokka | *HMS Gloucester* - *HMS Liverpool* - *HMS Manchester* |
| Edinburgh-luokka | *HMS Belfast* - *HMS Edinburgh* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Arethusa-luokka – Seuraaja: Dido-luokka |
| "Freddie Freeloader"Miles Davis |
| --- |
| Kappaleen "Freddie Freeloader" kansikuva |
| Vuoden 1961 vinyylisinglen kansikuva |
| Kappaleen tiedot |
|  Albumilta | *Kind of Blue* |
|  Julkaistu | 1959 |
|  Tyylilaji | Jazz |
|  Kesto | 09.49 |
|  Levy-yhtiö | Columbia/Legacy |
| '**Kind of Bluen'** muut kappaleet |
| "So What"{{{nroe}}} | "**Freddie Freeloader**"{{{nrot}}} | "Blue in Green"{{{nros}}} |

"**Freddie Freeloader**" on Miles Davisin säveltämä jazzstandardi vuoden 1959 albumilta *Kind of Blue*. Albumi muissa kappaleissa soitti Davisin uusi pianisti Bill Evans, mutta "Freddie Freeloaderiin" Davis halusi Wynton Kellyn, joka oli erikoistunut bluessoittoon. Kappaleen rakenne perustuu 12 tahdin blueskaavaan.

Kappaleen nimi (suomeksi "Siipeilijä-Freddie") tulee Freddie-nimisestä henkilöstä, joka usein livahti maksamatta kuuntelemaan Davisin ja muiden soittoa. Nimivalintaan on myös voinut vaikuttaa Red Skeltonin roolihahmo, Freddie the Freeloader -klovni.

Kappaleen ovat Davisin lisäksi äänittäneet muun muassa Wes Montgomery, Stanley Jordan, Rahsaan Roland Kirk ja Emile-Claire Barlow.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fifty Years Ago Today: "Freddie Freeloader" and the Start of "Kind of Blue" *All About Jazz*. Viitattu 29.9.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Alan Kurtz: Miles Davis: Freddie Freeloader *Jazz.com*.  Arkistoitu 11.2.2010. Viitattu 29.9.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Thomas Ward: Freddie Freeloader *Allmusic*. Viitattu 29.9.2010. (englanniksi)
**Kyōko Yano** (jap. 矢野 喬子, *Yano Kyōko*; s. 3. kesäkuuta 1984 Jokohama) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Yano debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 2003. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2003, 2007, 2011, kesäolympialaisissa 2004, 2008 ja 2012. Hän on pelannut 74 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.

Lähteet
-------

1. ↑  Japanin jalkapalloliitto(japaniksi)

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2003
1 Yamago |
2 Ōbe |
3 Isozaki |
4 Yamagishi |
5 Sakai |
6 Kobayashi |
7 Kawakami |
8 Miyamoto |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōtani |
12 Onodera |
13 Nakachi |
14 Yano |
15 Miyazaki |
16 Yamamoto |
17 Yanagita |
18 Maruyama |
19 Sudō |
20 Miyama |
Valmentaja Ueda

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2004
1 Yamago |
2 Yano |
3 Isozaki |
4 Ōbe |
5 Kawakami |
6 Sakai |
7 Yamamoto |
8 Miyamoto |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōtani |
12 Yamagishi |
13 Shimokozuru |
14 Maruyama |
15 Yanagita |
16 Kobayashi |
17 Andō |
18 Onodera |
Valmentaja Ueda

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2007
1 Fukomoto |
2 Isozaki |
3 Kinga |
4 Yano |
5 Yanagita |
6 Hara |
7 Miyamoto |
8 Sakai |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōtani |
12 Yamago |
13 Andō |
14 Toyoda |
15 Iwashimizu |
16 Miyama |
17 Nagasato |
18 Ōno |
19 Sakaguchi |
20 Utsugi |
21 Amano |
Valmentaja Ōhashi

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2008
1 Fukumoto |
2 Kinga |
3 Ikeda |
4 Iwashimizu |
5 Yanagita |
6 Katō |
7 Andō |
8 Miyama |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōno |
12 Maruyama |
13 Hara |
14 Yano |
15 Sakaguchi |
16 Utsugi |
17 Nagasato |
18 Kaihori |
Valmentaja Sasaki

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2011
1 Yamago |
2 Kinga |
3 Iwashimizu |
4 Kumagai |
5 Yano |
6 Sakaguchi |
7 Andō |
8 Miyama |
9 Kawasumi |
10 Sawa |
11 Ōno |
12 Fukumoto |
13 Utsugi |
14 Kamionobe |
15 Sameshima |
16 Tanaka |
17 Ōgimi |
18 Maruyama |
19 Takase |
20 Iwabuchi |
21 Kaihori |
Valmentaja Sasaki

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2012
1 Fukumoto |
2 Kinga |
3 Iwashimizu |
4 Kumagai |
5 Sameshima |
6 Sakaguchi |
7 Andō |
8 Miyama |
9 Kawasumi |
10 Sawa |
11 Ōno |
12 Yano |
13 Maruyama |
14 Tanaka |
15 Takase |
16 Iwabuchi |
17 Ōgimi |
18 Kaihori |
Valmentaja Sasaki
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Armada-luokan linjalaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Edinburgh** oli Britannian kuninkaallisen laivaston 74-tykkinen Armada-luokan kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Armada-luokka*
Alus tilattiin 13. heinäkuuta 1807 Samuel & Daniel Brentiltä Rotherhithestä, missä köli laskettiin marraskuussa. Alus laskettiin vesille 26. tammikuuta 1811 ja valmistui sekä varustettiin Woolwichissa 7. helmikuuta – 7. toukokuuta 1811. Valmistuskustannukset olivat 57 006 puntaa, minkä lisäksi varustaminen maksoi 21 696 puntaa ja 4 326 puntaa.

Palvelus
--------

Kesäkuussa 1811 alus otettiin palvelukseen päällikkönään Robert Rolles. Se lähti 8. tammikuuta 1812 Välimerelle. Aluksen päällikkyyden vastaanotti marraskuussa George Dundas. Alus oli 1837–1841 Välimerellä osallistuen Syyrian sodan operaatioihin Syyrian ja Libanonin rannikolla. Vuonna 1846 alus siirrettiin telakalle Portsmouthissa, jossa siihen asennettiin höyrykone. Muutostyöt saatiin päätökseen 19. elokuuta 1852. Aluksen uppouma kasvoi 2 598 tonniin ja sen tykkien määrä väheni kuuteenkymmeneen.

Alus oli vartioaluksena Devonportissa, kunnes se liitettiin helmikuussa 1854 Itämerelle lähetettävään Sir Charles Napierin johtamaan laivasto-osastoon. Alus oli kontra-amiraali Henry Ducie Chadsin lippulaivana. Se osallistui Bomarsundin pommitukseen ja valtaukseen. Alus palasi Itämerelle vuonna 1855.

Krimin sodan päätyttyä alus oli vartiolaivana Sheernessissä ja Leithissä, kunnes se myytiin 1866 romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793–1817 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 81
**HMS Effingham** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1921 vesillelaskettu *Hawkins*-luokan raskas risteilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Hawkins-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Portsmouthin telakalta ja sen köli laskettiin 6. huhtikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 8. kesäkuuta 1921 ja se otettiin palvelukseen 2. heinäkuuta 1925.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa *Effingham* sijoitettiin Itä-Intian osaston 4. risteilijäviirikön lippulaivaksi, kunnes Englantiin paluunsa jälkeen sijoitettiin reservin vara-amiraalin lippulaivaksi 20. syyskuuta 1932.

Alus oli modernisoitavana 1937-1938, jolloin kattiloiden lukumäärä vähennettiin kahdestatoista kymmeneen, mikä mahdollisti takimmaisen savupiipun poiston ja etummaisen laajentamisen. Aluksen aseistus vaihdettiin yhdeksään kuuden tuuman tykkiin, jotka sijoitettiin aluksen keskilinjalle. Aluksen etuosan kansirakenteita korotettiin ja porrastettiin tornien ylitapahtuvan tulitoiminnan mahdollistamiseksi. Alukselle lisättiin neljä neljän tuuman ilmatorjuntatykkiä sekä kolme nelipiippuista puolentuuman konekivääriä. Samoin aluksen torpedoputket poistettiin. Sille myös lisättiin lentokoneen käyttämiseen tarvittava välineistö kuten nosturi, mutta katapulttia ei asennettu suunnitelmista huolimatta, minkä seurauksena lentokonetta ei koskaan käytetty.

Palvelukseen palannut alus sijoitettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 12. risteilijäviirikköön. Toisen maailmansodan syttyessä aluksen tehtävänä oli partioda Pohjois-Atlantin saattuereiteillä.

Alus kuljetti kahden miljoonan punnan edestä valtion kultaa Halifaxiin Kanadaan mahdollistamaan taistelujen jatkaminen, mikäli Saksa kykenisi valtaamaan Englannin. Paluumatkallaan alus etsi saksalaisia saarronmurtajia ja purjehti siten Norjan taistelujen aikaan Norjan aluevesillä, jossa joutui Saksan laivaston sukellusveneen *U-38*:n hyökkäyksen kohteeksi. Alus selvisi hyökkäyksestä ilman vaurioita.

Alus osallistui Narvikin taisteluiden tukemiseen tulittamalla saksalaisten asemia ympäröivillä vuorilla ja toukokuussa alus määrättiin suojaamaan saattuetta Bodøhön.

*Effingham* ajoi 18. toukokuuta 23 solmun nopeudella ajaessaan karille Faskenin matalikolla. Kari on tunnettu ja karttoihin merkitty, mutta turman aiheuttajaksi todettiin navigaatiovirhe. Onnettomuudessa ei sattunut henkilövahinkoja, mutta alus katsottiin menetetyksi ja hävittäjä *HMS Matabele* tuhosi sen lopullisesti 21. toukokuuta torpedoilla ja tykkitulella.

Norjalainen yhtiö romutti hylyn vuonna 1945.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Whitley s. 80
2. ↑  Whitley s. 79

*Hawkins* eli *Cavendish*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *HMS Effingham* – *HMS Frobisher* – *HMS Hawkins* – *HMS Raleigh* – *HMS Vindictive* |
| Edeltäjä: *Danae*-luokka – Seuraaja: *Emerald*-luokka |
**HMS Endurance** (viirinumero A171) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1991-2008 palveluksessa ollut 1A1-luokan jäänmurtaja.

Hankinta
--------

Alus valmistui vuonna 1990 norjalaiselta Ulstein Hatlon telakalta Rieber Shippingille nimellä MV *Polar Circle*. Britannian kuninkaallinen laivasto vuokrasi 21. marraskuuta 1991 aluksen kahdeksaksi kuukaudeksi nimettynä *HMS Polar Circleksi*. Laivasto osti 9. lokakuuta 1992 aluksen ja nimesi sen *HMS Enduranceksi*. Aluksen tehtävänä oli tukea kesäisin Britannian Etelänavan tutkimusta sekä Falklandinsaarten hallintoa.

Palvelus
--------

*Endurance* vieraili vuosina 1997 sekä 2002 Buenos Airesissa. Alus kuljetti kuningatar Elisabet II:ta ja hänen aviomiestään prinssi Philipiä Trafalgarin taistelun 200-vuotisjuhlallisuuksien laivastokatselmuksessa.

Tammikuussa 2006 peräsimessä ilmenneiden ongelmien vuoksi alus jouduttiin siirtämään Puerto Belgranoon telakalle, missä se oli kolme kuukautta töiden viivästyessä. Alus palasi huhtikuussa Lissabonin kautta Portsmouthiin, jossa se siirrettiin kuivatelakalle tarkastettavaksi.

Joulukuussa 2008 alus oli lähellä uppoamista saatuaan vuodon. Alus pysähtyi, kun se menetti konetehonsa konehuoneen täytyttyä vedellä. Chileläinen hinaaja hinasi aluksen Punta Arenasiin. Tutkimusten jälkeen aluksen korjaamisen todettiin olevan erittäin kallista. MV *Target* kuljetti aluksen Portsmouthiin, jonne ne saapuivat 8. huhtikuuta 2009.

Laivasto ilmoitti 22. maaliskuuta 2011 vuokraavansa kolmeksi vuodeksi MV *Polarbjørnin*, joka nimettäisiin *HMS Protectoriksi*. Tuona aikana tehtäisiin lopullinen päätös *Endurancen* kohtalosta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Endurance (A171)

Lähteet
-------

* Critchley, Mike: *British Warships & Auxuliaries 1993-94*. Liskeard, Cornwall: Maritime Books. ISBN 0-907771-53-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Critchley, Mike s. 46

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Endurance (A171, 1991)** Wikimedia Commonsissa
Freddie Frith vuonna 1948.
**Freddie Frith** (30. toukokuuta 1909 – 1988) oli brittiläinen ratamoottoripyöräilijä ja liikemies. Hänen uransa ratamoottoripyöräilijänä sijoittui 1930- ja 1940-lukujen väliselle ajalle, jonka kruununa oli 350-kuutioisten maailmanmestaruus 1949.

Frithin ensimmäinen kansallinen kilpailu oli Mansaaren TT-ajojen "juniorikilpailun" *Manx Grand Prix* vuonna 1930 ja sijoittui siinä heti kolmanneksi. Tapaus nosti hänet sanomalehtien otsikoihin. Tuohon aikaan Mansaaren TT-ajot olivat pääasiassa brittiläisten tehdastallien hallitsema. Voitettuaan Nortonillaan 500-kuutioisten kilpailun vuonna 1935, Frith liittyi seuraavana vuonna Birminghamin tehdastalliin seuraavaksi kaudeksi. 

Frith voitti seuraavana vuonna *Manx Grand Prix'n* ja sitä seuraavana vuonna varsinaisen Mansaaren TT-ajot. Jälkeenmainitussa hän ajoi ensimmäisenä yhden kierroksen keskinopeutena yli 90 mailin (n. 144 kilometrin) tuntinopeudella. Frith kilpaili Mansaaren TT-ajoissa kahdeksan kertaa ja vain kerran hän jäi kolmen lopputuloksissa parhaan kuljettajan ulkopuolelle. Tuo tapahtui vuonna 1939, jolloin hän joutui keskeyttämään moottoririkkoon.

Toisen maailmansodan aikana Frith oli töissä tehtaassa, joka valmisti moottoripyöriä maansa armeijalle. 

Toisen maailmansodan jälkeen Frith palasi takaisin ratamoottoripyöräkilpailuihin vuonna 1949 ja voitti samana vuonna historian ensimmäisen 350-kuutioisten maailmanmestaruuden voitettuaan kaikki kauden viisi osakilpailua. Hän osallistui myös kerran 500-kuutioisten MM-starttiin missä hän oli viides. Frithin ylivoimainen mestaruus oli ilmiömäinen, sillä hän ei ollut kilpaillut moottoripyörillä lähes kymmeneen vuoteen.

Frith lopetti uransa maailmanmestaruuden jälkeen ja siirtyi mukaan moottoripyöräbisnekseen Grimsbyyn, missä hän kuoli vuonna 1988.

Lähteet
-------

* Woollet, Mick & Clifford, Peter, The Grand Prix Riders (1990)

350cc -luokan kuljettajien maailmanmestarit
*1949:* Freddie Frith |
*1950:*  Bob Foster |
*1951:* Geoff Duke |
*1952:* Geoff Duke |
*1953:* Fergus Anderson |
*1954:* Fergus Anderson |
*1955:* Bill Lomas |
*1956:* Bill Lomas |
*1957:* Keith Campbell |
*1958:* John Surtees |
*1959:* John Surtees |
*1960:* John Surtees |
*1961:* Gary Hocking |
*1962:* Jim Redman |
*1963:* Jim Redman |
*1964:* Jim Redman |
*1965:* Jim Redman |
*1966:* Mike Hailwood |
*1967:* Mike Hailwood |
*1968:* Giacomo Agostini |
*1969:* Giacomo Agostini |
*1970:* Giacomo Agostini |
*1971:* Giacomo Agostini |
*1972:* Giacomo Agostini |
*1973:* Giacomo Agostini |
*1974:* Giacomo Agostini |
*1975:* Johnny Cecotto |
*1976:* Walter Villa |
*1977:* Takazumi Katayama |
*1978:* Kork Ballington |
*1979:* Kork Ballington |
*1980:* Jon Ekerold |
*1981:* Anton Mang |
*1982:* Anton Mang |
**Kuikka** oli kylä Soanlahden kunnassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi Soanlahden koilliskulmassa Korpiselän ja Suistamon rajoilla. Naapurikyliä olivat Korpiselän puolella Lehmivaara ja Suistamon puolella Uuksu, Terovaara ja Muuanto. Matkaa Soanlahden kirkonkylään oli linnuntietä noin 20 kilometriä ja tietä pitkin noin 30 kilometriä. Kylän keskellä sijaitsi Kuikkajärvi, jonka länsipuolelta kulki maantie Korpiselän Tolvajärveltä Suistamon Jalovaaraan, josta oli tieyhteys muualle Soanlahteen.

Kuikka kuului kahden muun Soanlahden pohjoisosan kylän kanssa Korpiselän ortodoksiseen seurakuntaan. Kuikkajärveen pistävällä niemellä oli hautausmaa.

Kuikan kylä evakuoitiin heti talvisodan alussa. Neuvostoliitto ei talvisodan aikana kuitenkaan vallannut Kuikkaa, mutta 1940 Moskovan rauhanehtojen mukaan se oli luovutettava Neuvostoliitolle. Jatkosodan alussa 1941 kylä vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät palaamaan koteihinsa, mutta 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen. Nykyisin Kuikassa ei ole asutusta ja rakennuksetkin on hävitetty.

Lähteet
-------

1. ↑  *Viipurin lääni, Maanmittaushallituksen toimittama yleiskartta* 1:400 000. (Alkuperäiset karttalehdet E4, E5, F4 ja F5. Piirretty 1904-1913. Korjattu 1939-1942) Maanmittauslaitos ja Topografiakunta, 2003.
2. 1 2 3  Jaatinen, Martti (toim.): *Karjalan kartat*, s. 166-167. Helsinki: Tammi & Karjalan Liitto ry, 1997. ISBN 951-31-0972-0.
3. ↑  *Laatokan Karjala 1938 Pohjois-Karjala ja Savo* 1:400 000. (Näköispainos maanmittaushallituksen vuonna 1939 julkaisemasta Suomen tiekartan lehdestä n:o 8) Helsinki: Karttakeskus, 1991.
4. ↑  Durchman, Osmo: Tietoja erikoislaatuisista seurakunnista ynnä vastaavista historia- ja rippikirjoista.  *Genos, Suomen Sukututkimusseuran aikakauskirja*, 1932, 3. vsk, s. 85-120.  Suomen Sukututkimusseura ry. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.12.2010.  (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Nurmiluoto, Timo & Vallas, Hannu: *Karjala kuvina, Laatokan Karjala*, s. 105. Helsinki: Kustannus Oy Constator, 1995. ISBN 951-97086-4-2.
**HMS Emperor of India** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Iron Duke-luokan taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Iron Duke -luokka (taistelulaiva)*
Alus tilattiin Vickersin telakalta Barrow-in-Furnesista, missä köli laskettiin 31. tammikuuta 1912. Alus laskettiin vesille 27. marraskuuta 1913 ja otettiin palvelukseen 10. marraskuuta 1914.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Scapa Flowhun sijoitettuun Kotilaivaston 1. taistelulaivaviirikköön ja kuukautta myöhemmin se siirrettiin 4. taistelulaivaviirikköön, jossa se oli kontra-amiraali A. L. Duffin lippulaivana. Kuningas Yrjö V tarkasti aluksen heinäkuussa 1915.

Alus ei osallistunut Skagerrakin taisteluun, koska se oli huollossa Invergordonissa. Kontra-amiraali Duffin lippu siirrettiin huollon ajaksi *HMS Superbille*. *Emperor of India* korvasi sisaraluksensa *HMS Marlboroughin* 1. taistelulaivaviirikön toisena aluksena.

Marraskuussa 1918 Saksan keisarikunnan laivaston antautuessa alus oli saattavassa osastossa. Alus selvisi myös Washingtonin laivastosopimuksen perusteella tehdyistä raskaista tonnisto leikkauksista ja se liitettiin 1919 osaksi Välimeren laivastoa.

Alus poistettiin palveluksesta 1929 ja se upotettiin maalilaivana 1. syyskuuta 1931. Hylky nostettiin seuraavana vuonna ja myytiin romutettavaksi 6. helmikuuta 1932.

Lähteet
-------

* Coward, B. R.: *Battleships & Battlecruisers of the Royal Navy since 1861*. Runnymede, Englanti: Ian Allan Ltd, 1986. ISBN 0-7110-1573-2. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Hore, Peter: *Battleships of World War I*. Lontoo, Englanti: Anness Publishing Ltd, 2006. ISBN 1-84476-377-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Conway's s. 23

Aiheesta muualla
----------------

* Maritimequestin kuvagalleria HMS Emperor of India

*Iron Duke* -luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| HMS *Iron Duke* –
HMS *Marlborough* –
HMS *Benbow* –
HMS *Emperor of India* |
| Edeltäjä: *King George V* -luokka – Seuraaja: *Queen Elizabeth* -luokka |
**HMS Endurance** (viirinumero A171) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1967–1991 palveluksessa ollut jäätilanteen seuranta-alus (jäänmurtaja) (engl. *ice patrol vessel*). Se osallistui tuona aikana muun muassa Falklandin sotaan.

Hankinta
--------

Alus laskettiin vesille 1956 Krogerwerftillä Lauritzen Linesin MV *Anita Danina*. Se myytiin 1967 Britannian kuninkaalliselle laivastolle. Harland and Wolff teki alukselle tarvittavat muutostyöt ennen palvelukseenottoa, jolloin se nimettiin *HMS Enduranceksi*. Aluksen tehtävänä oli tukea kesäisin Britannian Etelänavan tutkimusta sekä Falklandinsaarten hallintoa. Punaiseksi maalatun rungon takia alus sai lempinimen *Punainen luumu*.

Palvelus
--------

Kuninkaallinen laivasto suunnitteli aluksen poistamista palveluksesta 15. huhtikuuta 1982 John Nottin vuoden 1981 puolustusselonteon vuoksi, mutta Falklandin sota esti tämän.

Aluksen ollessa 19. maaliskuuta 1982 Port Stanleyssä argentiinalaiset saapuivat Etelä-Georgiaan. *Endurancen* päällikkö Nick Barker sai määräyksen lähteä saarelle. Aluksella ollutta merijalkaväkeä vahvennettiin ennen kuin alus lähti 21. maaliskuuta Etelä-Georgiaan, jonne se saapui 25. maaliskuuta. Sotilaiden noustua maihin alus lähti paluumatkalle 30. maaliskuuta.

Huhtikuussa alus liittyi alueelle saapuneeseen brittiläiseen laivasto-osastoon. Alus laski 22. huhtikuuta Hound Bayhin Etelä-Georgian saarella Special Boat Servicen osaston. Laivasto-osaston siirryttyä sukellusveneuhan vuoksi avomerelle *Endurance* siirtyi rannikon jääpeitteen suojaan lähelle rantaa. Aluksen molemmat Westland Wasp -sukellusveneentorjuntahelikopterit nousivat alukselta 25. huhtikuuta hyökätäkseen Argentiinan laivaston sukellusveneen *ARA Santa Fen* kimppuun. Sukellusvene vaurioitui helikoptereiden tulessa niin, että miehistö hylkäsi aluksensa rantaan. Etelä-Georgialla olleiden argentiinalaisten sotilaiden antauduttua 26. huhtikuuta *Endurance* jäi alueelle.

Alus törmäsi 1989 jäävuoreen. Vaikka vauriot korjattiin, alus todettiin vuonna 1991 kelvottomaksi Etelä-Atlantin koviin olosuhteisiin. Alus poistettiin palveluksesta ja korvattiin MV *Polar Circlellä*, joka myöhemmin nimettiin *HMS Enduranceksi*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Endurance (1967)

Lähteet
-------

1. ↑  philateliemarine.fr
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisessa laivastossa 1758-1761 palvelleesta kuudennen luokan aluksesta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Emerald** oli Britannian kuninkaallisen laivaston 28-tykkinen kuudennen luokan alus.

Hankinta
--------

Alus oli alun perin Pierre Chaillén suunnitteleman Ranskan laivaston Le Fine -luokan 8 naulan tykein varustettu fregatti *L'Emeraude*. Alus valmistettiin helmi-elokuussa 1744 Le Havressa, missä se laskettiin vesille 10. kesäkuuta.

*HMS Southampton* valtasi 21. syyskuuta 1757 *L'Emerauden*, joka siirrettiin vielä syyskuun aikana Portsmouthiin. Amiraliteetti antoi 25. lokakuuta määräyksen liittää vallattu alus laivaston vahvuuteen, joten satamassa maannut alus tarkastettiin 12. marraskuuta ja liitettiin Kuninkaalliseen laivastoon 14. joulukuuta. Aluksesta maksettiin valtausrahoja 4 288 puntaa. Se nimettiin 26. joulukuuta *HMS Emeraldiksi* ja oli 16. maaliskuuta – 8. heinäkuuta 1758 kunnostettavana ja varustettavana.

Palvelus
--------

*Emerald* otettiin palvelukseen huhtikuussa 1758 kapteeninaan Thomas Cornwall. Se liitettiin samana kesänä amiraali George Ansonin laivastoa. Alus purjehti 23. tammikuuta 1759 Leewardsaarille. Se valtasi 12. heinäkuuta kaappari *Le Postillonin*.

Aluksen päälliköksi tuli heinäkuussa 1760 Leewardsaarilla Charles Middleton. Alus valtasi 20. marraskuuta kaapparit *Le Conquérantin* ja *Le Parfaitin*. Se oli 26. syyskuuta 1761 tarkastuksessa, jonka seurauksena alus poistettiin palveluksesta lokakuussa. Se myytiin marraskuussa Portsmouthissa romutettavaksi 7. lokakuuta annetun Amiraliteetin päätöksen mukaisesti.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield, Rif s. 232
**Leimet Oy** on Rauman Lapissa vuodesta 1964 toiminut metalli­alan yritys, joka valmistaa paalu­tuksessa tarvittavia betoni­paalujen teräksisiä jatkos- ja kärki­kappaleita. Leimetin asiakkaita ovat betoni­paalu­valimot Pohjois­maissa ja läntisessä Euroopassa. Tuotannosta noin 90 prosenttia menee vientiin.

Historia
--------

Paalutustarvikkeiden valmistamisen aloitti kolmannen polven seppä Eino Leino vuonna 1964 silloisen Lapin kunnan Kodiksamin kylässä. Hän esitteli kehittämäänsä paalukenkää tamperelaisen elementti­tehtaan osto­johtajalle, ja toiminta pääsi alkuun. Isän ja kaksi poikaa työllistäneeseen yritykseen palkattiin ensimmäinen ulkopuolinen työntekijä vuonna 1968. Vuonna 1973 tehdas muutti Kodiksamista Lapin kirkonkylän teollisuusalueelle. 2010-luvun puolivälissä Leimet Oy työllisti yli 40 henkilöä, ja liikevaihtoa syntyi noin 9 miljoonaa euroa vuodessa.

Vuosina 1980–1982 Leimet Oy oli lahtelaisen Teräspeikko Oy:n omistuksessa, kunnes Eino Leinon poika Erkki Leino osti koko osakekannan takaisin. 2000-luvun alussa Leimet osti ruotsalaisen Hercules Grundläggning AB:n Etelä-Ruotsissa sijaitsevan konepajan koko konekannan ja solmi Herculeksen kanssa pitkän toimitussopimuksen. 2000-luku olikin Leimetin vahvaa kasvuaikaa, kun taas 2010-luvulla liikevaihto on suhdanteiden takia laskenut.

Satakunnan Yrittäjät myönsi Leinon perheelle vuonna 2011 Satakunnan yrittäjäperhe -palkinnon. Yritystä johtaa nyt perustajan Eino Leinon pojanpoika Antti Leino.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leimet Oy historia, Leimet Oy. Viitattu 25.5.2016.
2. 1 2  Leimet Oy[vanhentunut linkki], *Taloussanomien* yrityshaku. Viitattu 26.5.2016.
3. ↑  Rantanen, Jari: Lappilainen Leimet kasvaa kapealla erikoisalallaan, *Turun Sanomat* 25.2.2006. Viitattu 26.5.2016.
4. ↑  Vuoden yrittäjäperhe[vanhentunut linkki], Satakunnan Yrittäjät, Suomen Yrittäjät. Viitattu 26.5.2016.
**Pikkupäistärkoi** (*Eriocrania cicatricella*) on pieni, päistärkoihin kuuluva, kevään perhoslaji. Se on Suomessa heimonsa yleisimpiä ja laajimmalle levinneitä lajeja.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Muiden heimon lajien tapaan pikkupäistärkoita on vaikea erottaa lähilajeista. Erityisen samannäköinen laji on hakaspäistärkoi (*Eriocrania unimaculella*), eikä lajeja voi välttämättä erottaa toisistaan ilman koirasperhosen genitaalipreparaatin tutkimista mikroskoopilla.

Etusiivet ovat pääasiassa metallinkiiltoisen punavioletit, mutta niissä on runsaasti kullanväristen suomujen muodostamaa kirjailua. Etusiiven takareunassa on useimmilla perhosilla keltainen, kolmi- tai nelikulmainen täplä. Takasiivet ovat ruskeat, kärkeä kohti punertavat ja niiden keskiosassa siipisuomut ovat noin kuusi kertaa leveyttään pitempiä. Sekä etu- että takasiipiä reunustavat ripset ovat tasaisen tummanharmaita. Naaraan takaruumiin viidennen jaokkeen vatsakilven nystyt ovat suuremmat kuin neljännen jaokkeen vatsakilven nelikulmaiset, läpikuultavat kohdat. Tuntosarvet ovat alle puolet etusiiven pituudesta. Päälaella on harmaiden karvojen muodostama tupsu. Siipiväli on 9–12 mm.

Toukka on kokonaan valkoinen, vain suuosat ovat ruskeat.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Levinneisyysalue kattaa Pohjois- ja Keski-Euroopan ja ulottuu idässä Venäjälle. Suomessa laji on varsin yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, ja sitä tavataan ainakin Etelä-Lappiin saakka. Pohjoisempaa on kuitenkin erillishavaintoja aina Kilpisjärveä myöten. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena huhtikuun puolivälistä toukokuun loppupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Pikkupäistärkoin voi tavata keväällä kaikenlaisilla koivuja kasvavilla paikoilla. Perhoset lentävät päivisin. Toukka elää kesäkuun alkupuolella lehteen tekemässään laikkumiinassa, kunnes pudottautuu jo parin viikon jälkeen maahan talvehtimaan ja koteloitumaan.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää koivuilla (*Betula*).

Lähteet
-------

1. 1 2  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna: Fjärilar: Käkmalar–säckspinnare. ISBN 978-91-88506-60-3 s.61
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna: Fjärilar: Käkmalar–säckspinnare. ISBN 978-91-88506-60-3 s.63
5. 1 2  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna: Fjärilar: Käkmalar–säckspinnare. ISBN 978-91-88506-60-3 s.69–70
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* koiraan genitaalit
* naaraan genitaalit
* lehtimiina ja sen tuntomerkkejä (englanniksi)
* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* microlepidoptera.nl (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1757321
* BioLib: 44491
* BOLD: 126649
* CoL: 93ZH3
* EoL: 134911
* EUNIS: 298266
* Fauna Europaea: 431736
* Fauna Europaea (new): a6bc8f38-a29c-47e3-8c2e-5f5bf785373c
* GBIF: 1731822
* iNaturalist: 173551
* IRMNG: 10462981
* LepIndex: 137627
* LoB: 6289
* NBN: NBNSYS0100003067
* NCBI: 1869865
* PPE: eriocrania-cicatricella

 |

 |