recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaarlo *Artturi* Järvilehto (ent. Sjölund)** (29. joulukuuta 1886 Kauhajoki – 21. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja hovioikeudenneuvos. 

Artturi Järvilehto syntyi Kauhajoella kansakoulunopettaja Karl Fredrik (Kaarlo) Järvilehdon ja vaimonsa Vilhelmiinan perheen kolmantena lapsena. Artturi Järvilehto kirjoitti ylioppilaaksi 1906 ja suoritti oikeustutkinnon 1910. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1913 ja pääsi seuraavana vuonna Viipurin hovioikeuden kanslistiksi. Hän yleni hovioikeuden notaariksi jo seuraavana vuonna ja viskaaliksi 1920. Hovioikeuden asessoriksi hänet nimitettiin vuonna 1923 ja 1932 hän sai hovioikeudenneuvoksen tittelin.

Vuosina 1927–1939 Järvilehto toimi Jääkäripataljoona 1:n ja 2:n sotatuomarina ja vuosina 1939–1940 II Armeijakunnan sotatuomarina. 1940 hänet nimitettiin vanhemmaksi sotaylituomariksi. Vuosina 1941–1944 Järvilehto toimi Viipurin sotilashallinnon päällikkötuomarina ja 1944–1945 Päämajan ja Pääesikunnan päällikkötuomarina.

Siviilissä hän toimi Viipurin Kaupungin taksoituslautakunnan puheenjohtajana vuosina 1927–1930 ja vuodesta 1946 Hauhon tuomiokunnan tuomarina.

Harrastuksenaan hän toimi Karjalan laulun puheenjohtajana vuosina 1932–1946 ja tämän jälkeen sen kunniapuheenjohtajana.

Artturi Järvilehto oli naimisissa Aune Kerttu Korjosen (1892–1954) kanssa vuodesta 1916 ja heillä oli kaksi lasta: Aune (s. 1919) ja Eero Veikko Artturi (s. 1921).

Artturi Järvilehdolle on myönnetty Vapauden ristin 4.luokan risti sekä tammenlehvien että miekkojen kera sekä 3.luokan risti miekkojen kera sekä Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni.com *geni.com*. Viitattu 19.2.2020.
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on (aikalaiskirja) 1954 *Projekt Runeberg*. Viitattu 19.2.2020.
**Konoi Kyöttinen** (20. helmikuuta 1851 – 8. lokakuuta 1935) oli vienankarjalainen runonlaulaja.

Repolan Omelian kylästä kotoisin olleen Konoi Kyöttisen isä oli loitsujen ja taikojen tuntija Simana Kyöttinen (1797-1886) jolta hän oppi runoja ja loitsuja. Hän oli naimisissa Domniina Jyrgisen kanssa ja heillä oli 13 lasta joista kolme eli aikuiseen ikään. Konoi Kyöttinen viljeli kotitaloaan joka oli kylän vaurain. Hänen runonlaulajan taitonsa olivat jo tällöin tunnettuja Vienan Karjalassa sekä Suomen puolella. Kyöttinen toimi myös kansanparantajana.

Konoi Kyöttinen pakeni Suomeen sen jälkeen kun Repola luovutettiin Tarton rauhassa 1920 Neuvostovenäjälle. Hän asettui Suomessa asuneen poikansa Pekan luokse Lehmoon jonne häntä tulivat tapaamaan useat kansanperinteen ja kansanrunouden kerääjät. Kyöttinen siirtyi sitten Lehmosta Kyminlinnan pakolaishuoltolaan. Hänen oli tarkoitus esiintyä Helsingissä Kalevalan 100-vuotisjuhlissa mutta hän joutui perumaan juhlille menon terveydellisitä syistä. Kyöttinen jaksoi kuitenkin matkustaa esittämään runojaan 1935 pidetyille Sortavalan laulu- ja soittojuhlille. Kyöttinen kuoli syksyllä 1935 Kyminlinnan pakolaishuoltolassa ja hänet on haudattu Kyminlinnaan..

Konoi Kyöttisen poika Pekka Kyöttinen (1883–1961) oli Suomeen siirryttyään maanviljelijänä Kontiolahden Lehmossa. Hän toimi Repolan kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1915–1921 ja oli Repolan itsenäisyystoimikunnan puheenjohtaja 1921 ja Karjalan edustaja Kansainliiton kokouksessa Genevessä 1920.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kyöttiset Repolan runonlaulajasukua, repolainen 54 Repola-seura ry:n jäsentiedote 4/2010
2. ↑  Pentti Keynäs : Hoi mama, meiän kylään tuli tsoltta! Henkilötietoja repolalaisista runonlaulajista, Karjalan heimo 9-10/1990
3. ↑  Runonlaulaja Konoi Kyöttinen, Laatokka 17.10.1935, nro 122, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Aikalaiskirja 1934 : Pekka Kyöttinen
**Oskar Viktor Durchman** (25. huhtikuuta 1862 Sotkamo – 7. syyskuuta 1942) oli suomalainen apteekkari ja rohdoskauppias.

Oskar Durchmanin vanhemmat olivat nimismies Johan Adolf Durchman ja Emilia Katharina Thodén. Hän kävi viisi luokkaa lyseota ja valmistui farmaseutiksi 1884 sekä proviisoriksi 1889. Durchman teki useita opinto- ja liikematkoja Ruotsiin Tanskaan, Saksaan, Englantiin ja Unkariin.

Durchman avasi 1890 Helsingissä Yliopiston apteekin ja perusti Helsinkiin Mikonkatu 1:een rohdoskaupan joulukuussa 1892. Sen jälkeen hän perusti useita rohdosliikkeitä Helsinkiin sekä Kuopioon, Riihimäelle ja Kouvolaan. Hän oli perustamansa *Osk. Durchman, Uusi rohdoskauppa Oy*:n toimitusjohtaja 1906-1942. Yhtiön kolmikerroksinen tehdas-, laboratorio- ja varastorakennus sekä pääkonttori sijaitsi Ruoholahdenkatu 22:ssa. Lääkeaineiden, kemikalioiden ja kosmetiikan valmistusta ja tukkukauppaa harjoittaneen *Nya Droghandeln - Uusi Rohdoskauppa*-yrityksen seuraajaksi 1934 perustetusta *Oy Durchman-Rohdos Ab*:sta tuli 1940-luvun lopulla Kustannusosakeyhtiö Otavan tytäryhtiön Koulutarpeiden Keskusliike Oy:n tytäryhtiö. Durchman piti myös kanalaa ja myi siitosmunia kotonaan Villa Furunäsissä Meilahdessa.

Durchman oli Suomen liikkeenharjoittajain keskinäisen vakuutusyhdistyksen hallituksen jäsenenä vuodesta 1927 ja puheenjohtajana vuodesta 1932. Hän oli Suomen rohdosliikeyhdistyksen perustaja ja puheenjohtaja 1896–1906 ja kunniajäsen vuodesta 1932. Durchman oli myös Suomen raviurheilun ystävien johtokunnan jäsen ja rahastonhoitaja vuodesta 1916 alkaen.

Oskar Durchman oli naimisissa vuodesta 1895 Helga Gabriella Coranderin (k. 1956) kanssa. Heidän poikansa oli insinööri, toimitusjohtaja Elo Durchman (1898–1990).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2 3 4 5  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
3. ↑  Nya Droghandeln - Uusi Rohdoskauppa, Osakekirjakatalogia täydentäviä tietoja historiasta, Pörssitieto G. Kock
4. 1 2  Ulla ja Elo Durchmanin rahaston rahastoesite, Suomen Kulttuurirahasto, Nimikkorahastot[vanhentunut linkki]
5. ↑  Osakeyhtiö Osk. Durchman 40-vuotias, Helsingin Sanomat, 17.12.1932, nro 342, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Sándor Kőrösi Csoma** (myös kirjoitusasussa **Alexander Csoma de Kőrös** tai **de Koros**) (1784 Körös, Transilvania – 11. huhtikuuta 1842 Darjeeling, Intia) oli unkarilainen tutkimusmatkailija ja filologi, jota pidetään länsimaisen tibetologian tai Tiibetin tutkimuksen tieteenalan perustajana.

Elämä ja ura
------------

Csoma kuului köyhtyneeseen székely-aatelissukuun. Hän opiskeli vuosina 1815–1818 Göttingenin yliopistossa lääketiedettä ja itämaisia kieliä ja teki siellä päätöksen etsiä magyaarien alkuperäistä kotiseutua Aasian sisäosista. Vuosina 1820–1831 hän matkusti Egyptissä, Syyriassa, Buharassa, Punjabissa, Kashmirissa ja muissa maissa. Hän matkusti Tiibetiin, jossa hän vietti neljä vuotta buddhalaisluostarissa opiskellen tiibetin kieltä ja buddhalaista kirjallisuutta. Käydessään Bengalissa tiibetin kielen taitonsa ansiosta hän sai töitä sikäläisen aasialaisen seuran kirjastosta, jossa oli yli 1000 kyseistä kieltä käsittelevää nidettä. Näiden avulla Csoma toi tiibetin kielen ja kirjallisuuden eurooppalaisen oppineiston ulottuville erityisesti uraauurtavilla teoksillaan *A grammar of the Tibetan language* (1834) ja *Essay towards a dictionary Tibetan and English* (1835). Hän kirjoitti myös useita Tiibetin kieltä ja kirjallisuutta käsitteleviä artikkeleita Bengalin aasialaisen seuran aikakauslehteen ja julkaisi analyysin tiibetinbuddhalaisten pyhistä kirjoituksista Kangyurista. Hänen maineensa oli nyt saavuttanut hänen kotimaansa, ja hän sai sieltä palkkaa, jonka hän käytti kirjojen hankkimiseen intialaisiin kirjastoihin. Hän vietti jonkin aikaa Kalkutassa opiskellen sanskritia ja useita muita kieliä, mutta hän kuoli äkillisesti vuonna 1842 Darjeelingissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sándor Kőrösi Csoma *Nordisk familjebok*.  1906. Viitattu 9.10.2022.
2. 1 2  Csoma de Koros, Alexander *Encyclopedi Britannica*.  1911. Viitattu 9.10.2022.
3. ↑  Alexander Csoma De Koros, the Heroic Philologist, Founder of Tibetan Studies in Europe *The Tibet Journal*.  1985. Viitattu 9.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sándor Kőrösi Csoma** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Arca esiintymässä vuonna 2019 Sónar-festivaaleilla Barcelonassa
**Alejandra Ghersi Rodríguez** (s. 14. lokakuuta 1989 Caracas Venezuela), tunnettu myös esiintymisnimellään **Arca**, on venezuelalainen muusikko, laulaja, säveltäjä, musiikkituottaja, performanssitaiteilija sekä DJ. Hän on nuorempana julkaissut musiikkia myös nimellä **Nuuro**.

Tausta
------

Ghersi syntyi varakkaaseen venezuelaisperheeseen. Hänen isänsä toimi investointipankkiirina. Perhe asui välillä kuusi vuotta Yhdysvalloissa.

Ura
---

Ghersi oli mukana tuottamassa ja kirjoittamassa lauluja Kanye Westin vuonna 2013 ilmestyneellä Yeezus-albumilla. Sen jälkeen hän on ollut mukana tuottamassa ja kirjoittamassa lauluja Björkin *Vulnicuralle* 2015 ja *Utopialle* 2017.

Ghersi on julkaissut nimellä Nuuro kaksi albumia ja sen jälkeen nimellä Arca neljä albumia .

Diskografia
-----------

*All Clear* (2006)

*The Reddest Ruby* (2009)

*Xen* (2014)

*Mutant* (2015)

*Arca* (2017)

*Kick I* (2020)

*Kick II* (2021)

*Kick III* (2021)

*Kick IIII* (2021)

*Kick IIIII* (2021)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hutchinson, Kate: Arca: ‘Nothing is off limits emotionally’ *the Guardian*.  31.10.2014. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Hahn, Rachel: Arca on the Warrior Princess Style of Her Performances at The Shed *Vogue*.  1.11.2019. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Larson, Jeremy D.: Björk: Utopia *Pitchfork*. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  Nuuro *Discogs*. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
5. ↑  Arca (4) *Discogs*. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz
	+ 2
	+ 3

 |

 |
**Ernst Gunnar Hagman** (23. helmikuuta 1889 Kemiö – 17. marraskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, opettaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Hagmanin vanhemmat olivat maalaiskauppias, maanviljelijä Gustaf Daniel Hagman ja Wilhelmina Hagman ja puoliso vuodesta 1915 Edith Antonia Grandell. Hagman tuli ylioppilaaksi 1909 ja valmistui agronomiksi 1915 ja filosofian kandidaatiksi 1917. Hän oli maatalouskoulun opettaja 1914–1915 ja toimi sitten lyhyen aikaa maamiesopiston rehtorina ja 1916–1917 Suomen Talousseuran konsulenttina. Opetettuaan maataloutta Högre Svenska Lantbruksläroverketissä hänestä tuli oppilaitoksen rehtori aina neljänkymmenen vuoden ajaksi. Oppilaitos tunnettiinkin sittemmin "Hagmanin kouluna". Rehtorina Hagman vaikutti merkittävästi Suomen ainoan ruotsinkielisen ylemmän asteen maatalousoppilaitoksen asemaan ja kehittymiseen. Hänet tunnettiin myös ahkerana kirjoittajana, ruotsinkielisen maatalouskalenterin ja *Tidskrift för lantmänin* toimittajana sekä järjestöaktiivina. Hagmanilla oli hoidossaan myös kaksi maatilaa Kemiössä. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1946. Suomen sisällissotaan Hagman osallistui saariston suojeluskunnan joukkueenjohtajana.

Julkaisuja
----------

* *Vrethalla lantmannaskola: berättelse över skolans tionde verksamhetsår 1915–1916 jämte förteckning över lärare och elever 1906-1916*, 1916
* *En naturlig finländsk industri*, 1922
* *Lärobok i lantbruksekonomi: kortfattad lärobok för lantbruksskolor och självstudier*, 1936
* *Sydvästra-Finlands andelsslakteri m.b.t. 1913–1938*, 1941, Einari Karvetti, E. Gunnar Hagman (toim.)
* *Lantbrukskalender 1942*, 1942
* *Kreaturslöst lantbruk i HSL-regi*, 1951
* *Skärgårdens problem: föredrag vid Finska hushållningssällskapets plenum 19.3.1952*, 1952

Lähteet
-------

1. 1 2  E. Gunnar Hagman *Biografiasampo*. Viitattu 23.4.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 166. Viitattu 23.4.2022.
3. ↑  60-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 23.2.1949, s. 6.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Arvo Johannes Pyhäluoto** (20. huhtikuuta 1923 Utajärvi – 30. maaliskuuta 2005 Oulu) oli insinööri ja opetusneuvos, joka toimi Kainuun keskusammattikoulun rehtorina. 

Arvo Pyhäluodon vanhemmat olivat suntio Johan Herman Pyhäluoto ja Saimi Elisabeth Paavola ja puoliso vuodesta 1952 puutarhaopettaja Maire Maria Vyyryläinen. Pyhäluoto kävin ensin Oulussa VR:n konepajakoulun, josta hän valmistui veturinlämmittäjäksi, ja suoritti sitten teknillisen koulun Oulussa 1947 ja teknillisen opiston Turussa 1952. Ammattikoulunopettajaksi hän valmistui Hämeenlinnan opettajaopistosta 1962. Pyhäluoto työskenteli Vaalan Jylhämän voimalaitoksen työmaalla, Ruona ja Raahe -yhtiöiden toimistopäällikkönä ja käyttöinsinöörinä 1952–1955, TVH:n Oulun piirin koneinsinöörinä 1955–1960, Kajaanin ammattikoulun rehtorina 1960–1962 ja Kainuun keskusammattikoulun rehtorina vuodesta 1962. Opetusneuvoksen arvonimen hän sai 1982. Pyhäluoto oli myös sosiaaliministeriön alainen paineastiatarkastaja 1956–1964 ja merenkulkuhallituksen nimeämä alusten rungon tarkastaja vuodesta 1963. Hän oli Kainuun sotaveteraanipiirin puheenjohtaja 1988–1998.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 759 (Viitattu 4.8.2019)
2. 1 2  Kaisu Pyhäluoto: *Opetusneuvos Arvo Pyhäluoto*. HS Muistot, 6.4.2005 (Tilaajille), (Viitattu 4.8.2019)
3. ↑  *Kuolleita. Arvo Pyhäluoto 1923–1925*, Sotavateraani 2/2005, s. 5 (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 4.8.2019)

Aiheesta muualla
----------------

* *"Ammattikoulutus tarvitsee opiston": [60 vuotta huomenna]*, 1983, Kainuun Sanomat, 19.4.1983, s. 6
* *Opetusneuvos Arvo Pyhäluoto: Veteraaniasia saanut vain hyviä lupauksia: 70 vuotta huomenna*, 1993, Kainuun Sanomat, 10.4.1993, s. 8
* *"Kyllä siitä miehen tuntee": Arvo Pyhäluodosta muotokuva Kainuun Ammatti-Instituuttiin*, 2003, Koti-Kajaani, 1.–2.2.2003, s. 6
**Markku Eero Antero Kopisto** (18. maaliskuuta 1949 Turku – 15. tammikuuta 2020 Espoo) oli suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Kopiston tunnetuin sävellys lienee lastenlaulu *Popsi popsi porkkanaa*.

Kopisto kävi koulunsa Urjalassa, missä hän aloitti musisoinnin poikasoittokunnan rumpalina. Myöhemmin hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1970–1976. Hänen omia soittimiaan olivat klarinetti ja saksofoni, ja hän teki pääasiallisen elämäntyönsä opettamalla niiden soittoa Kauniaisten musiikkiopistossa, jossa hän työskenteli 40 vuotta.

Kopisto teki yhteistyötä Risto Jarvan kanssa säveltämällä musiikkia elokuviin *Mies, joka ei osannut sanoa ei* (1975), *Loma* (1976), *Jäniksen vuosi* (1977). Yhteistyö kuitenkin päättyi Jarvan ennenaikaiseen kuolemaan. Myöhemmin Kopisto sävelsi musiikin Matti Kuortin *Kiljusen herrasväki* -elokuviin, jotka valmistuivat vuosina 1981 ja 1990.

Kopisto oli osa Jarvan Filminor-nimisen tuotantoyhtiön tiimiä. Hän sävelsi musiikkia myös tilauselokuviin ja lyhytelokuviin. Hänen musiikkinsa rakensi taitavasti elokuvien tunnelmaa. Se "tuki aina oikealla tavalla kulloisenkin elokuvan henkeä ja sanomaa. Se rakentui vahvan tunnelman ja melodian varaan, jota tarkasti valittu soitinvalikoima täydensi", kirjoitettiin *Helsingin Sanomien* muistokirjoituksessa.

Kopisto sävelsi musiikkia myös Jouni Hiltusen ohjaamiin dokumenttielokuviin *Taivaallinen tehtävä*, *Under bar himmel*, *Elämä näytä minulle kasvosi*, *Skärgårdsfotografen*, *Viimeinen kauppavene* ja *Tuntematon Selkämeri*, samoin kuin Jouko Aaltosen dokumenttiin *Taistelu Turusta*.

Markku Kopiston entisistä oppilaista koostuva klarinettiyhtye Granet yllätti Kopiston SuomiLOVE-ohjelmassa. Vuonna 2018 julkaistussa jaksossa Granet ja LOVEband esittivät Vaellus-kappaleen, jonka Kopisto sävelsi Jäniksen vuosi -elokuvaan. Granetin jäsenet kuvailivat Kopiston olleen kannustava opettaja ja merkityksellinen henkilö myös opetustyön ulkopuolella, kuin isähahmo.

Kopisto menehtyi 70-vuotiaana Espoossa. Kopisto on haudattu Tapiolan uurnalehtoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aaltonen, Jouko ym.: Sävellykset syntyivät merta katsellen. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 3.2.2020, s. B 12. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.2.2020.
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 196. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
3. ↑   [vanhentunut linkki]
4. ↑  SuomiLOVE: Klarinettivirtuoosit ja LOVEband lyövät hynttyyt yhteen - syntyy riemullinen yllätys! | Yle Areena *areena.yle.fi*. Viitattu 4.3.2024.
5. ↑  Markku Eero Antero Kopisto 1949-2020 *Hautahaku*. Viitattu 27.11.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Markku Kopiston sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Markku Kopiston sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Markku Kopisto Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Yrjö Johannes Hanste** (vuoteen 1935 Hanstén) (15. marraskuuta 1897 Jyväskylä – 16. huhtikuuta 1962) oli suomalainen kenraalimajuri. 

Hanste kirjoitti ylioppilaaksi Porvoon yhteiskoulusta 1917 ja opiskeli sitten Haminan Kadettikoulun 1. kadettikurssilla vuosina 1919–1920 sekä Sotakorkeakoulussa 1938–1939 (ye-upseeri 1942). Hän toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä Käkisalmen läänin rykmentissä 1920–1921. Vuosina 1921–1930 hän palveli Savon jääkärirykmentissä eri tehtävissä ja komppanianpäällikkönä. Savon prikaatin aliupseerikoulua hän johti 1930–1933. Savon jääkäripataljoonaa Hanste komensi 1933–1934 sekä Savon jääkärirykmentin II pataljoonaa 1934–1936. Hän toimi 2. divisioonan esikunnassa 1. ye-upseerina 1936–1938. Karjalan Kaartin rykmentin II pataljoonaa Hanste komensi 1938–1939. Talvisodan sytyttyä hän komensi JR 4:n III pataljoonaa 1939–1940. I armeijakunnan esikuntapäällikkönä hän toimi 1940–1941. II armeijakunnan operatiivisen osaston päällikkönä hän palveli 1941–1942. Jalkaväkirykmentti 101:tä Hanste komensi 1942–1944 ja Jalkaväkirykmentti 12:ta 1944. Sodan jälkeen Hanste toimi muun muassa Kokkolan sotilaspiirin komentajana sekä Kokkolan kaupunginvaltuuston jäsenenä.

Vuosina 1946–1947 Hanste oli pidätettynä 22 kuukautta niin sanotun asekätkentäjutun yhteydessä.

Ylennykset
----------

* Reservin vänrikki 1918
* Vänrikki 1920
* Luutnantti 1920
* Kapteeni 1924
* Majuri 1930
* Everstiluutnantti 1940
* Eversti 1942
* Kenraalimajuri 1955

Kunniamerkit
------------

* 1.lk Vapaudenristi sotilaallisista ansioista rauhan aikana
* Suomen Leijonan komentajamerkki
* 2.lk Vapaudenristi tammenlehvien kera
* 2.lk Vapaudenristi miekkojen kera
* Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki
* 2.lk Vapauden mitali
* Talvisodan muistomitali
* Jatkosodan muistomitali
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Tampereen taistelujen muistomitali
* 2.lk Rautaristi

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  *Kadettiupseerit 1920-1985*, s. 130. Kadettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
**Minna Maaria "Mima" Virtanen** (s. 16. toukokuuta 1965) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Joensuun kaupunginteatterissa koko uransa ajan.

Virtanen on kotoisin Virolahdelta. Hän aloitti teatteri- ja lauluharrastuksen kouluaikoinaan Mikkelissä. Virtanen kouluttautui ensin kultasepäksi, mutta lähti vuonna 1993 opiskelemaan näyttelijäntyötä Pietarin teatteritaiteiden akatemiaan (nyk. Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutti). Valmistuttuaan sieltä 1997 hän aloitti samana vuonna työskentelyn Joensuun kaupunginteatterissa. Myöhemmin Virtanen on kouluttautunut myös muusikoksi ja hierojaksi.

Vuonna 2023 Virtanen viettää 25-vuotistaiteilijajuhlaansa. Juhlaproduktiona on monologiesitys Anjan lähes erinomainen elämä, joka perustuu monologin ohjaajana toimivan Esko-Pekka Tiitisen romaaniin. Virtanen on dramatisoinut romaanin yhdessä Tiitisen kanssa. Näytelmästä on tehty kaksi versiota, lyhyt hoivakodeissa kiertävä ja pitkä teatterinäyttämöllä esitettävä. Virtanen on todennut, että on poikkeuksellista, että saman produktion parissa on saanut työskennellä niin pitkään - esityksen työstäminen aloitettiin keväällä 2022, hoivakotikiertue toteutui syksyllä 2022 ja pitkä versio sai ensi-iltansa keväällä 2023.

Teatterirooleja
---------------

* *Anja*. Anjan lähes erinomainen elämä. Joensuun kaupunginteatteri. 2022/2023.
* *Simone Päiväperhonen*. Orkesteri. Joensuun kaupunginteatteri. 2015. (Virtasen 50-vuotissyntymäpäivää muistettiin 16.5. näytelmän viimeisen näytännön yhteydessä.)
* *Laura*. Lasinen eläintarha. Joensuun kaupunginteatteri.

Muita rooleja
-------------

* Kertoja. Kansankodin kuokkavieraat. YLE.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taidelöylyt - Minna Maaria Virtanen  14.4.2023. Pohjois-Karjalan kansanteatteri Pokka. Viitattu 29.4.2023.
2. ↑  Näyttelijät - Minna Maaria Virtanen Joensuun kaupunginteatteri. Viitattu 29.4.2023.
3. 1 2  Anjan lähes erinomainen elämä Joensuun kaupunginteatteri. Viitattu 29.4.2023.
4. ↑  Minna Maaria Virtanen 50 vuotta  11.5.2015. Joensuun kaupunginteatteri. Viitattu 29.4.2023.
5. ↑  Minna Maaria Virtanen Internet Movie Database. Viitattu 29.4.2023.
**Veikko Hassinen** (30. syyskuuta 1906 Ilomantsi – 24. kesäkuuta 1979) oli Suomen puolustusvoimien upseeri ja eversti, joka palveli pääasiassa rannikkotykistössä.

Hassinen valmistui upseeriksi Merisotakoulusta 1. rannikkotykistökurssin priimuksena 1929 ja kävi Sotakorkeakoulun 1935–1937 (ye-upseeri 1939). Hän palveli rannikkotykistössä nuorempana upseerina 1929–1932, patterin päällikkönä 1932–1934, linnakkeen päällikkönä 1935 sekä aliupseerikoulun johtajana 1937. Merivoimien esikunnassa hän toimi toimistoupseerina 1938–1939 ja talvisodan ajan toimistopäällikkönä 1939–1940. Välirauhan aikana hän oli linnakkeiston komentajana 5. Rannikoprikaatissa 1940–1941. Jatkosodan aikana hän toimi Hangon ryhmän Bromarvin lohkon komentajana sekä Hangon ryhmän esikunnan operatiivisen osaston päällikkönä sekä esikuntapäällikkönä 1941–1942. Itä-Suomenlahden Rannikkoprikaatin esikuntapäällikkönä hän palveli 1942–1944. Rannikkotykistörykmentti 22:n komentajan apulaisena sekä 1. Rannikkodivisioonan operatiivisen osaston päällikkönä hän toimi 1944. 

Sodan jälkeen Hassinen oli VI Raivaajaosaston päällikkönä 1945 ja varikon päällikkönä 1946 sekä opetti Merisotakoulussa 1945–1950. Turun Rannikkotykistörykmentissä hän toimi linnakkeiston komentajana 1950–1951. Porin sotilaspiirin päällikkönä hän oli 1951–1955. Lounais-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä hän palveli 1955–1960. Turun rannikkotykistörykmenttiä Hassinen komensi everstin arvossa 1960–1966, kunnes erosi palveluksesta vuonna 1966.

Ylennykset: reservivänrikki 1927, vänrikki 1929, luutnantti 1931, kapteeni 1936, majuri 1941, everstiluutnantti 1944, eversti 1960.

Lähteet
-------

* *Kadettiupseerit 1920–1985*. Kadettikunta r.y. Upseeriliitto r.y. 1985. 951-99690-4-7.
* 
*
**Saantosuojalla** tarkoitetaan vilpittömästi toimineen ostajan suojaa esineen oikeaa omistajaa tai vastaavassa asemassa olevaa sivullista vastaan. Toisin sanoen saantosuoja (vilpittömän mielen suoja) takaa luovutuksensaajalle (ostajalle, lahjan saajalle ym.) laillisen oikeuden irtaimistoon, jonka hän on vilpittömässä mielessä saanut. Saantosuojaa rasittaa kuitenkin oikean omistajan lunastusoikeus esineeseen.

Esimerkki saantosuojasta
------------------------

Esimerkiksi A:n lainatessa irtaimen esineen B:lle ja tämän myydessä kyseisen esineen vilpittömästi toimineelle C:lle, C saa saantosuojaa eli hänestä tulee esineen omistaja.

Koska kyseinen esine oli kaupantekohetkellä B:n hallinnassa, on C:n mahdollista sen perusteella tehdä omistajaolettama ja täten saada saantosuojaa A:ta vastaan. Suomen oikeuden mukaan esine on tämän jälkeen laillisesti C:n omistuksessa eli kyseessä on laillinen saanto. A:lla on kuitenkin oikeus lunastaa esine takaisin C:ltä. Samoin on laita, jos esineen omistaja on vain luovuttanut esineen B:n säilytettäväksi, mutta tämä on luvattomasti myynyt sen.

Edellytykset saantosuojan saamiseksi (irtain esine)
---------------------------------------------------

* Myyjän on esiinnyttävä esineen omistajana ja esineen on myös oltava hänen hallinnassaan;
* C:n on toimittava luovutushetkellä vilpittömin mielin, eli hän ei tiedä eikä hänen pitäisi tietää myyjän puutteellisesta luovutusoikeudesta; ja
* C:n on saatava esine hallintaansa.

Esimerkiksi oikeustapauksessa KKO:1948-II-101 *B oli myynyt A:n omistaman maalauksen C:lle, joka oli lahjoittanut sen taidesäätiö D:lle. D velvoitettiin luovuttamaan maalaus A:lle lunastusta vastaan, joka oli sen kauppahinnan määräinen, minkä C oli siitä maksanut.* Toisin sanoen taidesäätiö D sai saantosuojaa oikeaa omistajaa A:ta vastaan ja näin ollen sai rahakorvauksen siitä, että joutui luopumaan taulusta. 

Saantosuojaa ei voi saada, jos esineen alkuperäinen omistaja on menettänyt esineen näpistyksen, varkauden, ryöstön taikka kiristyksen johdosta. Tällaisessa tapauksessa vilpittömässä mielessä oleva ostaja on velvollinen palauttamaan esineen oikealle omistajalleen ilman lunastusta, ja rikokseen syyllistynyt myyjä on velvollinen maksamaan vahingonkorvausta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kauppakaari, 11. luvun 4 § (Arkistoitu – Internet Archive) (on yhä voimassa ostajan saantosuojan, mutta ei myyjälle tuomittavan rangaistuksen osalta, josta nykyisin on voimassa rikoslain 28. luvun säännökset)
2. ↑  Kauppakaari, 12. luvun 4 § (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Asetus rikoslain voimaanpanemisesta, 11 §
**Pyöli** on kylä Salon kaupungin Muurlassa. Kylä sijaitsee Muurlan kirkonkylän kupeessa Ylisjärven rannalla.

Pyöli käsittää Muurlanjoen alkupään itäpuolisen peltolaakson. Selkeää kylärakennetta Pyölissä ei enää ole, sillä kirkonkylän tiivis taajama-asutus yltää Pyölin puolelle. Pyölin kyläalue ulottuu Ylisjärveltä Metsä-Valkjärvelle, jonka laskujoki Myllyoja toimii Pyölin etelärajana. Kylän itäosat ovat mäkistä metsämaata.

Muurlanjoen varrelta Pyölistä on löytynyt kivi-, pronssi- ja rautakautista asutuskerrostumaa. Lisäksi Koivumäellä ja Kuturamäellä on pronssikautisia hautaröykkiöitä. Pyölin kylä on syntynyt viimeistään 1200-luvulla, sillä se on kuulunut vanhan suomalaisen vero-oikeuden piiriin. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Pyölissä oli viisi taloa. Näistä neljä oli olemassa isojaon aikaan vuonna 1788. Isojaon yhteydessä Yrjälän kantatila jaettiin kahtia ja 1800-luvun alussa Greun ja Männyn kantatilat yhdistyivät. Pyölin kansakoulu perustettiin vuonna 1889. Vuonna 1913 kylään perustettiin Kankareen tila. Useita pientiloja itsenäistyi Pyölissä 1920- ja 1930-luvuilla ja kirkonkylän kasvun myötä myös Pyölin etelälaidan asutus tiivistyi.

Sotien jälkeen Pyöliin rakennettiin kymmenkunta uutta asuintaloa. Ensimmäiset kesämökit Ylisjärven rannalle rakennettiin 1950-luvulla. 1980-luvun alussa Pyöliin rakennettiin laaja omakotialue ja Muurlan kirkonkylän asemakaavaa laajennettiin Pyölin puolelle, minkä myötä kirkonkylän taajama kasvoi 1990-luvulla Muurlantien myöntäisesti Pyöliin ja tämän naapurikylään Rantaan. Vanhat kantatilat jäivät tuolloin Mäntyä lukuunottamatta omakotitaloalueen sisään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Turun maakuntamuseon Sarakum-projekti, Muurlan kulttuuriympäristö ja arvot*, s. 46–49. Turun maakuntamuseo, 2005. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Kuturmäki 2 Kulttuuriympäristön palveluikkuna:  Museovirasto. Viitattu 5.3.2024.
3. ↑  Kuturmäki 1 Kulttuuriympäristön palveluikkuna:  Museovirasto. Viitattu 5.3.2024.
**Samuli (Samuel) Porsanger** (pohjoissaameksi *Birit-Lásse-Sámmol*, 1. lokakuuta 1925 Utsjoki – 3. helmikuuta 2010 Turku) toimi Raision palveluksessa yli kolmekymmentä vuotta, ensin kunnansihteerinä ja sitten kunnan-, kauppalan- ja kaupunginjohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Samuli Porsangerin vanhemmat olivat talollinen Lars Anderson Porsanger ja Briitta Sabina Aikio ja puoliso vuodesta 1954 Taina Maria Marketta Toivanen. Porsanger suoritti Yhteiskunnallisen korkeakoulun kuntatutkinnon 1952. Hän oli Siikajoen kunnansihteeri 1951–1953 ja Kontiolahden 1953–1956. Raision kunnansihteerinä Porsanger toimi 1956–1960, kunnanjohtajana 1960–1965, kauppalanjohtajana 1966–1973 ja kaupunginjohtajana vuodesta 1974 eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 1988.

Julkaisuja
----------

* *Maalaiskunnan terveydenhoitolautakunnasta ja sen toiminnasta*, 1951
* *Kotiseututyö – elinympäristömme perusta*, 1977
* *Kaupungintalon rakennushankkeen toteuttamisesta*, 1980

Lähteet
-------

1. ↑  Lehtola, Veli-Pekka: *Saamelaiset suomalaiset. Kohtaamisia 1896-1953*, s. 365, 525. Helsinki: SKS, 2012. ISBN 978-952-222-331-9.
2. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 747. (Viitattu 27.9.2019)
3. 1 2  *Samuel Porsanger*. HS Muistot, 30.5.2010. (Tilaajille, Viitattu 27.9.2019)
**Lemmensilta** on pengersilta, joka yhdistää Jyväskylän Säynätsalossa sijaitsevan Lehtisaaren Muuratsalon saareen. Silta ylittää Kuusainsalmen. Sen kautta kulkevan kadun nimi on Saaritie. Nykyistä pengersiltaa edeltänyttä puusiltaa on pidetty idyllisenä.

Historiaa
---------

Ensimmäisen kerran Muuratsalon ja Lehtisaaren välille rakennettiin silta vuonna 1938. Puinen kävelysilta kulki aluksi nimellä Papinsilta idean alulle panneen Säynätsalon kirkkoherra Robert Valpion mukaan. Myöhemmin lisänimeksi vakiintui Lemmensilta, koska sillan reunoille rakennetuista istuma-aitioista tuli nuorison suosimia seurustelu- ja tapaamispaikkoja.

Jatkosodan aikana muuratsalolaiset tehdastyöntekijät olivat esittäneet pyyntöjä kunnollisen tien rakentamiseksi, jotta heidän työmatkansa helpottuisi. Uuden, yksikaistaiselle autoliikenteelle levennetyn sillan kustannukset jaettiin puoliksi  Parviaisen tehtaiden ja Säynätsalon kunnan kesken. Silta avattiin autoliikenteelle toukokuussa 1948.

Peruskorjauksen yhteydessä vuonna 1970 Lemmensilta levennettiin kaksikaistaiseksi. 1980-luvun alussa liikennemäärien kasvaessa vanha puusilta purettiin ja tilalle rakennettiin nykyinen pengersilta .

Lähteet
-------

* Rautjoki, Matti [toim]: *Säynätsalo. Päivät seutuvilla Päijänteen. Säynätsalolaisten kirja*. Säynätsalon kunta, 1994. ISBN 952-9845-17-0.
* Tarmio, Hannu; Heinonen, Marketta ja Korpela, Kalevi [toim.]: *Suomenmaa: maantieteellis-yhteiskunnallinen tieto- ja hakuteos. 7, Ruotsinpyhtää – Öja*. Porvoo: WSOY, 1978. ISBN 951-0-06467-X.

### Viitteet

1. ↑  Lemmensilta (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.2.2024.
2. ↑  *Lemmensilta*. Google.  linkki Google-karttapalveluun (viitattu 29.2.2024) (englanniksi)
3. ↑  Tarmio ym. 1978, s. 204
4. ↑  Rautjoki 1994, s. 121
5. ↑  Rautjoki 1994, s. 118, 121
6. ↑  Rautjoki 1994, s. 120-121


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Lemmensilta (Q31088769)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | silta |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä | Jyväskylä |
|  |
| koordinaatit | 62°07′37″N 25°45′54″E﻿ / ﻿62.12695°N 25.76497°E﻿ / 62.12695; 25.76497 |
|  |
|  |

 |
**Uusi Jerusalem** on Antti Tuurin kirjoittaman romaani, joka kuuluu Pohjanmaa-sarjaan. Uusi Jerusalem on kirjasarjan neljäs osa.

Juoni
-----

Vuosisadan alun siirtolaisuus Amerikkaan oli pohjalainen kansanliike. 1920-luvun lopulla lähtee myös Johannes Hakala onneaan koettamaan. Häneltä jää vanhaan maahan vaimo, lapset ja varakas talo. Mutta takaisin hän ei aio palata.
Halifaxin satamassa Johannes Hakala ja muut Pohjanmaan miehet houkutellaan Kirkland Laken kultakaivoksille. Vasta perillä paljastuu karu totuus. Monta kokemusta viisaampana Johannes Hakala selviää alkuperäiseen päämääräänsä Sudburyyn, Supperiin, jossa työtä ei löydy. Miehet tutustuvat uuden maan ihmeisiin, koiratorppiin ja huorahausseihin, lopulta myös saarnaaja Blombergiin ja hänen utopiaansa, Uuteen Jerusalemiin. 

Johannes Hakala on Pohjanmaa-romaanista tuttujen Hakalan veljesten isoisä. Kertoessaan Hakalan ja hänen kumppaneittensa huikeista vaiheista Antti Tuuri luo toden ja tutkitun kuvan suomalaisten siirtolaisten elämästä yleensä, tunnoista ja tunnelmista lännen kultamaassa, jota koettelee kovin kourin depression eli laman aika*kenen mukaan?*.
**Suomen Kotikouluyhdistys SuKo ry** on kotiopetustietoutta edistävä vuonna 2018 perustettu yhdistys. Valtakunnallisen yhdistyksen kotipaikka on Helsinki.

Suomen Kotikouluyhdistyksen SuKo ry:n logo
SuKo ry edistää kotiopetuksessa oppivelvollisuuttaan suorittavien asemaa ja yhdenvertaista osallisuutta yhteiskunnassa, tukee huoltajia opetuksen järjestäjinä ja yhteisöllisyyttä kotiopetusperheiden välillä. Yhdistys jakaa tietoa kotioppimisesta   ja toimii tukena perheiden ja viranomaisten yhteistyössä. Yhdistys on keskeinen kotiopetuksen asiantuntijataho Suomessa.

Yhdistyksen toimintaan kuuluvat neuvontapalvelut, vertaistukitoiminnan ja yhteisöllisten oppimistilaisuuksien järjestäminen, tapahtumien ja tiedotustilaisuuksien organisointi ja vaikuttamistoiminta. Suomen Kotikouluyhdistys osallistuu tutkimusyhteistyöhön , toteuttaa omia tutkimuksiaan ja julkaisee sivuilleen aineistoja muiden toimijoiden vapaasti hyödynnettäväksi. 

Suomen Kotikouluyhdistys SuKo ry:n alkuunpanemana vietetään valtakunnallista ***Kotioppimisen päivää*** vuosittain *syyskuun 1. päivänä.* Kotioppimisen päivän ympärillä vietetään myös teemaviikkoa vuosittain vaihtuvalla teemalla. Kotioppimisen päivää vietettiin ensimmäisen kerran 1.9.2023 teemalla *oppimisen ilo*. Kotioppimisen päivän tarkoitus on lisätä kotiopetukseen liittyvää tietoisuutta, poistaa kotiopetukseen liittyviä ennakkoluuloja ja edistää kotiopetuksen parissa toimivien yksityisten henkilöiden, ammattilaisten ja viranomaisten verkostoitumista ja yhteistyötä.

Lähteet
-------

1. ↑  Entistä useampi suomalaislapsi käy kotikoulua *mtvuutiset.fi*.  10.12.2023. Viitattu 21.2.2024.
2. ↑  Outi Myllymäki: Kenelle kotiopetuksesta ilmoitetaan + 9 yleistä kysymystä kotikoulusta *Feeniks-nettikoulu*.  13.2.2023. Viitattu 21.2.2024.
3. ↑  Hartman Joanna: Proseminaaritutkimus *utupub.fi*. Viitattu 28.2.2024.
4. ↑  Outi Myllymäki: Näin kotiopetuksen tutkiva opettaja seuraa opinnoissa etenemistä *Feeniks-nettikoulu*.  2.8.2021. Viitattu 28.2.2024.
5. ↑  Kotioppimisen päivä *suomenkotikouluyhdistys.fi*. Viitattu 1.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kotikouluyhdistyksen verkkosivut
**Karl Hagbard Vilhelm Isberg** (14. heinäkuuta 1880 Malmö, Skåne, Ruotsi –16. tammikuuta 1960 Malmö) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Isberg kävi koulua Malmössä, opiskeli teologiaa Lundin yliopistossa ja vihittiin papiksi vuonna 1903. Hänet nimitettiin sairaalapapiksi Lundiin vuonna 1904, apulaispapin virkaan Malmössä, komministeriksi Lundissa vuonna 1912, Malmön Carolin seurakunnan kirkkoherraksi 1907 sekä vuonna 1949 Kirsebergin seurakunnan kirkkoherraksi, mistä hän jäi eläkkeelle 1952.

Isberg oli kiinnostunut "köyhäinhoitoon" ja sosiaalityöhön liittyvistä asioista ja hän oli asiantuntijana valtiollisissa sosiaalialan komiteoissa.

Kirkollisessa työssä hän oli kiinnostunut pyhäkoulutoiminnan kehittämisestä ja kirjoitti useita lapsille tarkoitettuja virsiä. Niitä julkaistiin vuonna 1940 ilmestyneessä *Psalmer och sånger för barn* -kirjassa, joka oli aikanaan merkittävä julkaisu, jolla pyrittiin ottamaan huomioon lasten parissa tehtävä kirkollinen työ. Hän on julkaissut useita kirjoja ja kirjoituksia, jotka käsittelevät pyhäkoulutyötä ja lasten parissa tehtävää kirkollista työtä.

Yksi Isbergin virsi, joka ilmestyi mainitussa kokoelmassa, on Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 451 "När över Kidrons bäck du går", kiirastorstain illan virsi, joka kuvaa Jeesuksen rukoustaistelua Getsemanen puutarhassa. Virren kaikki kuusi säkeistöä päättyvät sanaan "Getsemane", tilanteen mukaan taivutettuna. Virren suomenkielinen käännös "Kun kuljet yli Kidronin" vuoden 2002 virsikirjassa on Pekka Turusen vuonna 1992 suomentama ja Niilo Rauhalan 1995 uudistama teksti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 316. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. 1 2  Isberg, Karl Hagbard Vilhelm *runeberg.org*. Viitattu 22.3.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700*, s. 90. Wessmans musikförlag AB Visby, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi
* Alankomaat

 |

 |
Ernst von Seidler vuonna 1918.
**Ernst Seidler von Feuchtenegg** (5. kesäkuuta 1862 Schwechat – 23. tammikuuta 1931 Wien) oli itävaltalainen oikeustieteilijä ja virkamies, joka toimi Itävallan pääministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana heinäkuusta 1917 kesäkuuhun 1918.

Seidler toimi hallintovirkamiehenä, tuomarina, valtiosääntöoikeuden dosenttina Wienin yliopistossa ja professorina maatalouskorkeakoulussa sekä vuodesta 1900 maatalousministeriön kauppapoliittisen osaston päällikkönä. Hän ansioitui varsinkin vesioikeuden kehittäjänä. Heinäkuussa 1917 keisari Kaarle I nimitti pääministeriksi Seidlerin, entisen hallinto-oikeuden ja kansainvälisen oikeuden opettajansa. Kansallisuusryhmien väliset ristiriidat haittasivat tässä vaiheessa jo pahasti Itävallan parlamentin työskentelyä, joten Seidler pyrki tekemään myönnytyksiä oppositiossa olleille tšekkinationalisteille. Saksankielisten edustajien taipumattomuus kuitenkin esti hänen suunnittelemiensa uudistusten toteuttamisen. Seidler erosi kesäkuussa 1918. Hän toimi sen jälkeen monarkian kukistumiseen asti keisarin kabinettipäällikkönä ja palasi sitten hoitamaan professuuriaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1926), s. 260 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 13.7.2013.
2. ↑  Austria (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 13.7.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Adam Afzelius** (8. lokakuuta 1750 Larv, Länsi-Götanmaa, Ruotsi – 20. tammikuuta 1837 Uppsala, Ruotsi) oli ruotsalainen kasvitieteilijä.

Elämä ja ura
------------

Afzelius syntyi Larvin pappilassa Västergötlannissa vuonna 1750, opiskeli Uppsalassa vuonna 1768 ja oli siellä itämaisten kielten lehtori vuonna 1777. Hänen pääkiinnostuksensa kohdistui kuitenkin luonnontieteisiin, ja hänestä tuli pian yksi Linnén arvostetuimmista oppilaista. Vuonna 1789 hän lähti Englantiin opiskelemaan kasvitiedettä. Vuonna 1791 hän kieltäytyi tarjouksesta lähteä luonnontieteilijänä englantilaisen Kiinan-valtuuskunnan mukana, ja seuraavana vuonna hän lähti englantilaiseen Sierra Leonen siirtokuntaan Afrikan länsirannikolle, mutta vuonna 1793 hänen terveytensä pakotti hänet palaamaan Lontooseen, josta hän kuitenkin lähti uudelleen Afrikkaan vuonna 1794. Muutama kuukausi siirtokuntaan saapumisensa jälkeen ranskalaiset melkein tuhosivat sen, ja Afzelius menetti sekä kasvikokoelmansa että muun omaisuutensa. Lontoossa asuvien ystäviensä tuella hän kuitenkin pääsi uusille matkoille Guinean rannikolle. Hän palasi Englantiin vuonna 1796 suurten kokoelmien kanssa, toimi siellä jonkin aikaa Ruotsin lähetystön sihteerinä ja palasi Ruotsiin vuonna 1799, jossa hän sai lääketieteen tohtorin tutkinnon vuonna 1797. Nyt hän toimi opettajana Uppsalan yliopistossa, ja hänet nimitettiin vuonna 1812 professoriksi.

Afzeliuksen suuret ja erinomaisesti säilyneet kokoelmat olivat arvokkaita myöhemmälle kasvitutkimukselle. Englantilainen Joseph Dalton Hooker tutki Afzeliuksen hedelmäkokoelman. Afzelius tunnetaan useista pienemmistä kirjoituksista ja kasvitieteellisistä teksteistä (esimerkiksi *De rosis suecanis*), mutta pääasiassa siitä, että hän julkaisi vuonna 1823 Linnén omaelämäkerran. Afzelius oli useiden ruotsalaisten ja ulkomaisten tiedeseurojen jäsen. Hänen veljensä Per von Afzelius kunnostautui lääketieteen opettajana ja lääkärinä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Afzelius, Adam *Nordisk familjebok*.  1904. Viitattu 25.042022.
2. 1 2 3  Afzelius, Adam *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 25.042022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adam Afzelius** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii
* Leopoldina

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kustaa Varmavuori**, sukunimi vuoteen 1906 *Sahlberg* (6. tammikuuta 1862 Luhanka – 18. toukokuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra ja lääninrovasti.

Varmavuoren vanhemmat olivat kanttori Karl Fredrik Sahlberg ja Maria Varmanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1883 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1886. Varmavuori vihittiin papiksi 1887 ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1891.

Varmavuori toimi aluksi ylimääräisenä pappina Kymissä, Lappeenrannassa, Lappeella, Hämeen läänin Koskella ja Iitissä. Vuonna 1899 hän lähti merimiespapiksi Yhdysvaltoihin. Palattuaan Suomeen 1902 Varmavuori oli vt. kappalaisena Sumiaisissa ja sen jälkeen Uudenmaan läänin Pyhäjärven kirkkoherrana vuodesta 1907 lähtien. Hän oli Lohjan rovastikunnan lääninrovastina 1911–1926. Varmavuoren kirjoituksia julkaistiin muun muassa Amerikan Suomi-Synodin kirkollisissa julkaisuissa.

Kustaa Varmavuori oli naimisissa 1891–1897 Edit Bertha Maria Kekonin (k. 1897) kanssa ja vuodesta 1899 Hanna Maria Maunun kanssa.

Teoksia
-------

Nimellä *Kustaa Sahlberg*:

* *Vasta-alkavalle Jumalan p. sanan viljelijälle: kehotus-sanasia Daavidin salmien käyttämiseen. WSOY 1895*
* *Omista työ-alueistamme hengellisellä vainiolla*. WSOY 1898
* *Saulus Tarsolainen*. Söderström, Porvoo 1901

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Rovasti Kustaa Varmavuori 75-vuotias, Helsingin Sanomat, 06.01.1937, nro 5, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
J. Michael Bailey
**J. Michael Bailey** (s. 2. heinäkuuta 1957) on yhdysvaltalainen psykologi ja professori Northwestern-yliopistossa. Bailey on tutkinut miesten seksuaalisen suuntautumisen alkuperää ja parafilioita.

Bailey julkaisi vuonna 2003 kirjan *The Man Who Would Be Queen*, jossa hän esitti Ray Blanchardin tutkimuksiin perustuvia väitteitä transnaisista ja autogynefiileistä. Baileyn näkemys on, että miehen seksuaalinen suuntautuminen määrittyy ennen syntymää kohdussa.*lähde?*

Homo- ja transyhteisöissä Bailey on herättänyt ristiriitaisia mielipiteitä. Vuonna 2009 Bailey kysyi Tutkimusartikkelissaan, onko naisilla seksuaalista suuntautumista.

Baileyn mukaan Caitlyn Jenner (ent. Bruce Jenner) on autogynefiili. Tätä Bailey perustelee Jennerin heteroseksuaalisilla avioliitoilla ja salassa tapahtuneella ristiinpukeutumisella.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Bailey, J. M. (2009). What is sexual orientation and do women have one? In D. A. Hope (Ed.). The 54th Nebraska Symposium on Motivation: Contemporary perspectives on gay, lesbian, and bisexual identities, 54, 43-63.
3. ↑  What Kind of Woman is Caitlyn Jenner? *LiveJournal*.  15.6.2015. Viitattu 20.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ernesti Aarne Rainesalo** (27. joulukuuta 1892 Turku – 26. joulukuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen geodeetti, joka toimi yli 30 vuotta Maanmittaushallituksen geodeettisen toimiston johtavana yli-insinöörinä ja julkaisi alaltaan useita tietoteoksia.

Henkilöhistoria
---------------

Aarne Rainesalon vanhemmat olivat senaattori Ernesti Rikhard Rainesalo ja Elna Herlin ja puoliso vuodesta 1918 voimistelunopettaja Anna-Liisa Seikkala. Rainesalo tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914. Hän toimi lehtorina Rauman yhteislyseossa 1916–1918, yleisesikunnan topografisen osaston insinöörinä 1919 sekä Maanmittaushallituksessa topografi-insinöörinä 1919–1928 ja geodeettisen toimiston johtajana 1928–1962. Aikakauslehti *Maanmittauksen* toimitussihteeri Rainesalo oli vuodesta 1926 ja Geodesian ja fotogrammetrian seuran puheenjohtaja 1931–1954.

Julkaisuja
----------

* *Ein Integral in der Theorie der isostatischen Reduktion der Schwerkraft*, 1920
* *Sotilastopografia: oppikirja kadettikoululle*, 1921
* *Nopea keino kolmiomittausten laskemiseksi*, 1923
* *Geodesia*, 1927, toim. Aarne Rainesalo
* *Lentovalokuvien käyttäminen kartoitustöihin Saksassa ja Ranskassa: valtionavulla vuonna 1926 tehdyn matkan johdosta*, 1927
* *Über das Zeiss'sche Entzerrungsgerät*, 1941
* *Ilmakuvakartoituksen käyttäminen pienikaavaisten karttojen laatimisessa*, 1941
* *Boulder-padon kartoittaminen*, 1943
* *Report of the Finnish society of photogrammetry 1938–1948*, 1948, Aarne Rainesalo, Karl G. Löfström
* *Eräitä piirteitä karttalaitoksesta*, 1951
* *Suomen fotogrammetrinen seura: julkaisu n:o 2*, 1954

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 678. (Viitattu 25.4.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 31.12.1972, s. 7.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* ISNI
* VIAF

 |

 |
**Helge Sixten Samuel Johanson** (19. marraskuuta 1887 Perniö − 6. toukokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Johansonin vanhemmat olivat konttoristi Carl Otto Johanson ja Johanna Sofia Unnérus. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1910. Johanson sai varatuomarin arvon 1913.

Johanson oli Kuopion kaupunginviskaalina 1917−1920, Viipurin raastuvanoikeuden nuorempana oikeusneuvosmiehenä 1921−1935, Imatran tuomiokunnan tuomarina 1935−1943 ja Maskun tuomiokunnan tuomarina 1943−1945. Hän oli korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1945−1957.

Johanson oli kirkolliskokouksen jäsenenä 1938, 1941 ja 1942, Suomen lainopillisen yhdistyksen Viipurin osaston puheenjohtajana 1936−1940 ja Turun osaston puheenjohtajana 1944−1945. Hän oli Lärkkulla-säätiön valtuuskunnan puheenjohtajana vuodesta 1947 alkaen ja lisätyn piispainkokouksen jäsenenä vuodesta 1949 alkaen.

Helge Johanson oli naimisissa vuodesta 1915 Ina Johanna Flinkin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1906 : matrikkelinumero 30413
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954