recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jacob (Jakob) Meinander** (3. huhtikuuta 1796 Porvoo – 22. lokakuuta 1866 Pernaja) oli suomalainen virkamies, joka toimi Yleisen revisionioikeuden ylikomissaarina.

Meinanderin vanhemmat olivat Porvoon lukion lehtori Karl Fredrik Meinander ja Anna Maria Borgström ja puoliso vuodesta 1826 Henriette Katarina Solitander (k. 1886). Meinander oli Porvoon lukion oppilas 1808–1812 ja tuli ylioppilaaksi Turussa 1812. Hän suoritti tuomarintutkinnon joulukuussa 1813, jolloin hän toimi myös  Turun hovioikeuden auskultanttina. Senaatin ylimääräinen kamarikirjuri Meinader oli vuonna 1816, sotilastoimituskunnan kamarikirjuri vuodesta 1817, reviisori vuodesta 1820 ja apukamreeri vuodesta 1821. Yleisen revisionioikeuden revisiokonttorin revisiokomissaari hän oli vuonna 1826, revisionioikeuden asessori vuodesta 1827 ja ylikomissaari 1852–1861. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1861.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Jakob Meinander. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 25.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Pehr Edvard Östring** (26. huhtikuuta 1819 Närpiö – 23. kesäkuuta 1872 Helsinki) oli suomalainen maatalous- ja valtiopäivämies.

Östringin vanhemmat olivat varapastori Petter Östring ja Fredrika Ulrika Holstius. Östring valmistui ylioppilaaksi vuonna 1836, minkä jälkeen hän opiskeli ja harjoitti maataloutta ja kävi tutkimassakin sitä Tanskassa 1846–1848. Hän toimi tilanhoitajana ja -omistajana muun muassa Karjalohjalla, jossa hän myös ohjasi alalle aikovia nuoria. Östring julkaisi vuodesta 1854 vuoteen 1857 aikakauskirjaa *Tidskrift för landthushållare*, samoin kuin kirjoitti lehtijuttuja ja toimi 1850-luvun lopulla Uudenmaan ja Hämeen läänin maanviljelysseuran sihteerinä. Östring valittiin edustamaan talonpoikaissäätyä valtiopäiville 1863–1864. Seuraavana vuonna hänestä tuli Tammisaaren raatimies ja valtiopäiville 1867 hänet valittiin sieltä edustamaan porvarissäätyä. Edellisillä valtiopäivillä Östring oli lakivaliokunnan jäsen, jälkimmäisillä perustuslaki- ja tarkastusvaliokunnan jäsen ja molemmilla kerroilla säätynsä yksityisen valiokunnan jäsen. Östring joutui myöhemmin suuriin taloudellisiin vaikeuksiin ja kuoli naimattomana Helsingissä vuonna 1872.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 855. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Pehr Edvard Östring. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 12.12.2020.
3. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 314. Helsinki: Otava, 1926.
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 383–384. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Karl Werner Palander** (6. huhtikuuta 1861 Lempäälä – 5. helmikuuta 1932 Tampere) oli suomalainen juristi ja Tampereen kaupunginviskaali. Hän rakennutti Tampereen Keskustorin varrella sijaitevan Palanderin talon.

Karl Werner Palanderin vanhemmat olivat Lempäälässä Kuljun kartanon omistanut tilanomistaja Knut Viktor Palander (1828–1915) ja Rosina Matilda Sanmark. Hän pääsi ylioppilaaksi 1879 Helsingin alkeisopistosta ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1883. Palander sai varatuomarin arvon 1885.

Palander oli Tampereen kaupunginviskaalina 1888–1926.

Palander osti tontin Keskustorin etelälaidalta osoitteesta Keskustori 7 vuonna 1897. Suunnitelmana oli rakennuttaa jugendtyylinen talo. Projektin arkkitehdiksi hän palkkasi Birger Federleyn. Idän puoleinen osa talosta valmistui Federleyn suunnitelmien mukaisesti vuonna 1901. Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyn innoittamana Palander halusi muuttaa suunnitelmia, ja keskeneräistä länsipuolta varten hän tilasi uudet piirustukset Vihtori Heikkilältä. Federley ei asiasta riemastunut vaan nosti kanteen piirustustensa luvattomasta muuttamisesta. Aleksis Kiven katuun rajoittuva länsipuoli valmistui neljä vuotta myöhemmin vuonna 1905. Heikkilä korotti rakennuksen länsinurkassa olevaa tornia ja lisäsi siihen parvekeloggioita. Rakennukseen tuli myös ateljee Palanderin kuvanveistoa harrastanutta puolisoa Viivi Palanderia varten. Palanderin jälkeen talo siirtyi Suomen Pankin omistukseen.

Karl Werner Palander oli naimisissa 1890–1905 Flora Olivia Lindbohmin kanssa ja avioeron jälkeen toisen kerran naimisissa vuodesta 1905 ruotsalaisen Selma Johanna Steningin kanssa.

Teoksia
-------

Nimellä *K. W. Palander*:

* *Slägten Palander. Genealogisk studie*. Tavestehus 1895

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Yrjö Punkari : Erik Edner - kristillinen talonpoikaiskulttuuri : Talonpoikaisyhteiskunnan viimeinen vaihe
3. ↑  Eeva Anero : Lempäälän Kuljun kartanon omistajia vuoteen 1910, Orpana, Tampereen seudun sukututkimusseura ry:n julkaisu 2/1993
4. ↑  Koskivoimaa -Birger Federley (1874-1935) (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Matkailu-opas.com : Palanderin talo
**Gustaf Wilhelm Liukkonen** (7. lokakuuta 1844 Ristiina – 14. maaliskuuta 1916 Ristiina) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 

Liukkosen vanhemmat olivat tilanvuokraaja Wilhelm Liukkonen ja Katarina Hujanen ja puoliso vuodesta 1883 Gerda Maria Groundstroem. Liukkonen tuli ylioppilaaksi 1865 ja suoritti kameraalitutkinnon 1869 ja tuomarintutkinnon 1870. Varatuomarin arvon hän sai 1872. Hän työskenteli ensin senaatissa, hoiti tuomarinvirkoja ja toimi Kakolan johtajan apulaisena. Hämeenlinnan vankilan johtajaksi Liukkonen tuli 1878 ja toimi lääninkamreerina Hämeenlinnassa 1881–1908. Valtiopäivillä Liukkonen edusti talonpoikaissäädyssä Mäntyharjun tuomiokuntaa 1877–1878 ja porvarissäädyssä Hämeenlinnaa 1882, 1894 ja 1899. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1908.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Liukkonen Gustaf Wilhelm Viitattu 7.11.2020.
2. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 202–203. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
3. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 168–169. Helsinki: Otava, 1926.
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 209–210. Helsinki: Otava, 1921.
Kaarle Majantie kuului Suomen urheilun varhaisvaiheiden nuoriin urheilujohtajiin. Kuvassa SVUL:n ensimmäinen toimitusvaliokunta – jäsenet vasemmalta: Juho Tamminen, Ivar Wilskman, Arvo Vartia, Gösta Wasenius, Aksel Ek ja Kaarle Majantie.
**Kaarle Henrik Majantie**, sukunimi aik. *Majander* (13. heinäkuuta 1868 Helsinki – 6. toukokuuta 1944 Hollola) oli suomalainen konttoripäällikkö ja SVUL:n puheenjohtaja.

Kaarle Majantien vanhemmat olivat muurari Karl Henrik Majander ja Josefina Charlotta Wallenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Helsingin alkeisopistosta ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1892.

Majantie oli Kansallis-Osake-Pankin Vaasan konttorin johtajana 1893–1910, Keskinäisen Henkivakuutusyhtiö Suomen apulaisjohtajana 1910–1918 ja Valtion Hiiva- ja Alkoholitehdas Kronanin konttoripäällikkönä Vaasassa 1919–1926. Hän oli SVUL:n puheenjohtajana 1914–1918.

Majantie toimi vuonna 1919 Viron vapaussotaan osallistuneen suomalaisen vapaaehtoisjoukon sotaoikeudessa sotatuomarina.

Kaarle Majantie oli naimisissa 1893 Helene Wilhelmina Bruunin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Kaarle Majantien hautakivi Hietaniemen vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura, Hautakirjoituksia ja hautakuvia[vanhentunut linkki]
3. ↑  Vesa Leino : Oikeudenhoito suomalaisessa vapaaehtoisjoukossa Viron vapaussodassa 1919, Suomen historian pro gradu-tutkielma, Jyväskylän yliopisto, historian laitos 2001, sivu 27


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Valtakunnan Urheiluliiton puheenjohtajat |
| --- |
|  |
| Puheenjohtajat | 
* Ivar Wilskman (1906–1914)
* Kaarle Majantie (1914–1919)
* Aksel Ek (1919–1924)
* Kustaa Levälahti (1925–1927)
* Aksel Ek (1928–1931)
* Väinö Niiniluoto (1932–1934)
* Jukka Rangell (1934–1945)
* Väinö Karikoski (1945–1951)
* Jukka Rangell (1951–1954)
* Kauno Kleemola (1954–1960)
* Akseli Kaskela (1960–1971)
* Erkki Kivelä (1972–1981)
* Jukka Uunila (1982–1993)
* Heino Avikainen (1993–2005)
* Martti Huhtamäki (2005–2017)
* Tarja Mäki-Punto-Ristanen (2017–2018)

 |  |

 |
**Anton Elving** (4. heinäkuuta 1855 Loviisa – 7. maaliskuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen tilanomistaja ja puunjalostusteollisuuden alalla toiminut liikemies ja toimitusjohtaja.

Elvingin vanhemmat olivat kirurgian maisteri, piirilääkäri Anton Elving (1811–1899) ja Jakobina Ulrika Matilda af Forselles. Hän pääsi ylioppilaaksi 1874 Porvoon alkeisoppilaitoksesta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1881, filosofian maisteriksi 1882 sekä agronomiksi Mustialasta 1883.

Elving oli aluksi Siuntion meijerikoulun opettajana mutta hän ryhtyi sitten maanviljelijäksi ja omisti useita maatiloja. Hän asui vuodesta 1887 alkaen Tampereella. Elving osti vuonna 1889 yhdessä veljensä Rudolf Elvingin kanssa Tampereen kattohuopatehtaan ja oli tehtaan johtajana. Vuonna 1904 Elving perusti Suoniemellä omistamansa Kuljun kartanon yhteyteen Siuron puuhiomon ja Kuljun höyrysahan toiminimellä Anton Elving ja johti molempia yrityksiä. Hän oli myös Ab Walkiakoski-yhtiön johtokunnan puheenjohtajana ja toimi aktiivisesti puunjalostusteollisuuden järjestöissä. Elving oli lisäksi Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä. Elving muutti 1913 Tampereelta Helsinkiin. Hän oli Suomen paperiyhdistyksen toimitusjohtajana 1914–1916.

Elving oli porvarissäädyssä Tampereen edustaja valtiopäivillä 1905–1906.

Anton Elving oli naimisissa vuodesta 1889 Maria Procopén kanssa. Anton Elvingin veli oli vuorineuvos Rudolf Elving.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Fil. mag. Anton Elving, Suomen paperi- ja puutavaralehti : Suomen paperi-insinöörien yhdistyksen äänenkannattaja, 15.03.1928, nro 5, s. 53, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Maisteri Anton Elving, Aamulehti, 09.03.1928, nro 68, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Anton Elving. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 22.11.2020.
5. ↑  Tampereen Kattohuopa- ja Paperitehdas Osakeyhtiö, Kauppalehti, 01.01.1914, nro Tampereen numero. s. 106, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Osakeyhtiö Walkiakoski, Kauppalehti, 01.01.1914, nro Tampereen numero. s. 148, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Anton Elvingin teollisuuslaitokset, Tampereen Sanomat, 17.03.1929, nro 65, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
8. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 66–67. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Johan William Forsman** (20. lokakuuta 1788 Kaskinen – 4. helmikuuta 1883 Helsinki) oli suomalainen juristi, valtiopäivämies ja Vaasan hovioikeuden presidentti.

Forsmanin vanhemmat olivat Kaskisten järjestysmies, pormestari Vilhelm Forsman (k. 1815) ja Johanna Kristina Welin. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1805 ja suoritti Turun akatemiassa tuomarintutkinnon 1808. Forsman sai varatuomarin arvon 1811.

Forsman oli Vaasan hovioikeudessa kanslistina vuodesta 1814, ylimääräisenä viskaalina vuodesta 1818, notaarina vuodesta 1819, varakanneviskaalina vuodesta 1820 ja hovioikeuden apujäsenenä 1820–1824. Hän sai kihlakunnantuomarin arvonimen 1819 ja oli vuodesta 1822 Iisalmen tuomiokunnan tuomarina ja vuodesta 1827 Ala-Karjalan tuomiokunnan tuomarina. Hänet kutsuttiin 1839 senaatin oikeusosaston jäseneksi, ja vuosina 1856–1862 hän toimi Vaasan hovioikeuden presidenttinä. Forsman sai aatelisarvon 1856 ja oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867. Laamannin arvonimen Forsman sai 1834, valtioneuvoksen arvon 1844 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1855. 

Forsman oli naimisissa 1815–1859 Elisabet Charlotta Böckerin (k. 1859) kanssa. Heidän poikiaan olivat senaattori Wilhelm Forsman, senaatin esittelijäsihteeri, valtioneuvos Carl Fredrik Forsman ja Viipurin hovioikeuden presidentti Paul Emil Forsman.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan William Forsman. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 21.4.2019.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2, p. 1451


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Ernst Fredrik Brander** | **Keisarillisen Vaasan hovioikeuden presidentti**1856-1862 | Seuraaja:**Selim Ekbom** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Ernst Albert Gustaf Brander** (18. heinäkuuta 1827 Turku – 21. joulukuuta 1891 Kokkola) oli suomalainen juristi, upseeri, metsänhoitaja ja valtiopäivämies. 

Branderin vanhemmat olivat Vaasan hovioikeuden presidentti Ernst Fredrik Brander ja Fredrika Albertina von Willebrand ja puoliso vuodesta 1861 Jenny Amanda Karolina Resin (Rääf, k. 1916). Brander tuli ylioppilaaksi 1846 ja suoritti tuomarintutkinnon 1850, varatuomarin arvon hän sai 1853. Suoritettuaan vielä sotilastutkinnon 1856 hän palveli vänrikkinä Fredrik Vilhelm III:n krenatöörirykmentissä 1857, mutta erosi sotapalveluksesta 1858. Brander oli Tukholman metsäinstituutin oppilas 1859 ja Tharandtin metsänhoitoakatemian oppilas 1860. Metsänhoitajatutkinnon hän suoritti 1860 ja tuli metsäkonduktööriksi. Hän oli läntisen Aureen hoitoalueen vt. metsänhoitaja samasta vuodesta, Turun-Hämeen läänin tarkastuspiirin vt. ylimetsänhoitaja vuodesta 1864 ja läntisen Aureen hoitoalueen vakinainen metsänhoitaja vuodesta 1866. Vaasan läänin läntisen tarkastuspiirin vt. ylimetsänhoitajaksi Brander tuli 1870 ja Kokkolan tullinhoitajaksi 1873. Hän oli porvarissäädyssä Kokkolan edustaja valtiopäivillä 1877–1878.

Valokuvaaja Signe Brander oli Ernst Albert Gustaf Branderin tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Ernst Albert Gustaf Brander. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 30.11.2020.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 38–39. Helsinki: Otava, 1921.
3. ↑  Konttinen, Riitta: Brander, Signe. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997–. Viitattu 30.11.2020.
Kunnallispormestari Herman Peter Höckert. Valokuvaaja Johan Jakob Reinberg (1857– 1863).
**Herman Peter (Petter) Höckert** (14. elokuuta 1824 Vaasa – 27. helmikuuta 1891 Nauvo) oli suomalainen tuomari ja virka- ja valtiopäivämies, joka toimi tullihallituksen ylijohtajana.

Höckertin vanhemmat olivat kauppias Herman Gustaf Höckert ja Karolina Elisabet Malm. Vaasan triviaalikoulun oppilas Höckert tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1841 ja opiskeli yliopistossa oikeustiedettä vuodesta 1843 ja venäjän kieltä Moskovassa 1844. Tuomarintutkinnon 1845 suorittanut Höckert oli samana vuonna Vaasan hovioikeuden auskultantti. Varatuomarin arvon Höckert sai 1850 ja kihlakunnantuomarin arvonimen 1862. Turun hovioikeuden auskultantiksi hän tuli 1849 ja Turun ja Porin läänin varalääninkamreeriksi 1850 ja varalääninsihteeriksi 1856. Helsingin alipoliisimestarina Höckert toimi vuodesta 1861, päätullijohtokunnan eli tullihallituksen sihteeri hän oli vuodesta 1863 ja asessori vuodesta 1867. Höckert toimi Turun kunnallispormestarina vuodesta 1869 ja senaatin valtiovaraintoimituskunnan esittelijäsihteerinä 1881. Samana vuonna hänestä tuli tullihallituksen ylijohtaja, mistä tehtävästä hän sai eron 1890. Tällöin hänelle myönnettiin myös valtioneuvoksen arvo.

Höckert oli porvarissäädyssä Turun edustaja valtiopäivillä 1872 ja 1877–1878.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Herman Petter Höckert. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 23.5.2020.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 137–138. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Nils Erik Nordenskiöld** (23. marraskuuta 1872 Mäntsälä – 28. huhtikuuta 1933 Tukholma) oli suomalainen eläintieteilijä. Hän oli dosentti Helsingin yliopistossa 1899–1926 ja Tukholman yliopistossa 1926–1933. Hänen tutkimuksensa koskivat punkkeja ja biologian historiaa.

Henkilöhistoria ja ammattiura
-----------------------------

Nordenskiöld kuului aateliseen Nordenskiöld-sukuun ja oli valtioneuvos Nils Nordenskiöldin pojan Nils Otto Nordenskiöldin poika ja geologi-tutkimusretkeilijä Adolf Erik Nordenskiöldin veljenpoika. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1899 ja toimi siitä alkaen eläintieteen dosenttina Helsingin yliopistossa. Hän erosi Helsingin dosentuurista vuonna 1926 ja muutti Ruotsiin, jossa hän aloitti Tukholman yliopiston apulaisprofessorina. Samana vuonna hänestä tuli Ruotsin kansalainen.

Nordenskiöld osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Nordenskiöld on luokitellut punkkien sukupuun vertailemalla punkkien morfologisia ja sytologisia ominaisuuksia. Tätä koskevat hänen tutkimuksensa *Zur Morphologie und der Hydrachniden* (1898) ja *Zur Anatomie und von Histologie Ixodes reduvius* (I-III, 1908–1911). Hän julkaisi myös sytologisia teoksia muilla eläintieteiden aloilla: *Histologische Beobachtungen an der Haut der Kröte* (1905) ja *Die Muskelentwicklung von Vanessa urticæ* (1914). Hänen biologian historiaansa (*Biologiens historia: en överblick*, kolme osaa, 1920–1924) pidettiin aikanaan yhtenä alan parhaimmista teoksista.

Perhe
-----

Nordenskilöld avioitui toukokuussa 1906 Tukholmassa Henrietta Georgina (Ette) Sederholmin kanssa. Heidän lapsiaan olivat: 

* Maria Ulrika (*Maja Nordenskiöld*), s. 1907.
* Hedvig Margareta (*Hedda Nordenskiöld*), s. 1909. Hän teki elämäntyönsä agrologian professorina.
* Olga Henriette *Elisabeth Nordenskiöld*, s. 1910.
* Erik Otto Edvard (*Otto Nordenskiöld*), s. 1914.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Nordenskiöld Nils Erik Viitattu 14.4.2021.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 6, palsta 459.
3. 1 2 3  *Helsingin yliopisto: opettajat ja virkamiehet vuodesta 1828. 2, L - Ö / Tor Carpelan ja L. O. Th. Tudeer.*, s. 171. Nils Erik Nordenskiöld. Tuntematon, 1925. Kansalliskirjasto (viitattu 14.04.2021).
4. 1 2  Vapaaherrasuku Nordensköld. Ruotsin aateliset (sukuhaarojen eri kirjoitusasut); Nordensköld numero 394, Taulu 18 ja Nordenskiöld numero 1912 B sekä Nordenskiöld numero 405.
5. ↑  Nordenskiöld, Hedda, 1909-1998, Cyto-genetic studies in the genus Phleum / by Hedda Nordenskiöld. Web Archive 2015.
6. 1 2  Nordenskjöld (Nordenskiöld, Nordensköld), suku, Svenskt biografiskt lexikon. Luku 14[vanhentunut linkki], hovioikeuden notaari Nils Otto Nordenskiöld (1834–1916).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Carl Adolf Öhrnberg** (7. toukokuuta 1813 Helsinki – 2. kesäkuuta 1877 Helsinki) oli suomalainen juristi, Helsingin kunnallis- ja oikeuspormestari, valtiopäivämies ja Tammikuun valiokunnan jäsen.

Öhrnbergin vanhemmat olivat helsinkiläinen puuseppä ja huonekalutehtailija Josef Örnberg (k. 1839) ja Gustava Ramstedt. Hän kävi Helsingin triviaalikoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1830. Öhrnberg valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1836 sekä molempien oikeuksien kandidaatiksi 1853. Hän oli auskultanttina Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon 1855.

Öhrnberg oli oikeusraatimiehenä Helsingissä vuodesta 1855 ja sai hovioikeudenasessorin arvonimen 1865. Hänestä tuli 1874 Helsingin kunnallispormestari ja 1875 oikeuspormestari. Öhrnberg oli Helsingin edustaja Tammikuun valiokunnassa 1862 ja porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877–1878, joista viimeisillä hän oli säädyn varapuhemies. Hän oli myös pankkivaltuusmies 1867–1877.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Carl Adolf Öhrnberg. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 1.8.2018.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 10, palsta 612
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 380–381. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Juho Valtonen** (20. heinäkuuta 1850 Viipuri – 30. toukokuuta 1923 Viipuri) oli suomalainen Viipurissa vaikuttanut toimittaja. Valtonen toimi 40 vuotta toimittajana ja hänet tunnettiin nimellä "Gambetta" samannimisen ranskalaisen poliitikon Léon Gambettan mukaan.

Juho Valtosen vanhemmat olivat renkivouti Matti Valtonen ja Maria Poikulainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin alkeisoppilaitoksesta 1869. Valtonen opiskeli jonkin aikaa teologiaa ja filologiaa Helsingin yliopistossa aikoen papiksi, mutta hän palasi sitten Viipuriin, jossa hän oli aluksi vt. opettajana eri oppilaitoksissa mutta siirtyi sitten sanomalehtialalle. Valtonen oli toimittajana Ilmarinen-lehdessä ja hän kirjoitti myös Suomen Lehti-, Teollisuusystävä- ja Viipurin Uutiset-lehtiin. Hän oli vuodesta 1884 alkaen toimittajana Viipurin Sanomat-lehdessä ja sen jälkeen kun tämä lehti lakkautettiin toimittajana Karjala-lehdessä. Valtonen jäi eläkkeelle vuonna 1912 ja muutti maaseudulle Parikkalaan mutta hän palasi myöhemmin takaisin Viipuriin. Gambetan nimellä tunnettu Valtonen oli laajalti tunnettu myös Viipurin ulkopuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Juho Valtonen, Karjala, 01.06.1923, nro 122, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuolleita, Iltalehti, 01.06.1923, nro 123, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Oskar Ilmari "Pussi" Florell von Delwig**, sukunimi vuoteen 1924 *Florell* (16. elokuuta 1880 Hamina – 19. marraskuuta 1945 Tukholma) oli suomalais-ruotsalainen paroni, oopperalaulaja ja laulupedagogi.

Ilmari Florell von Delwigin vanhemmat olivat Haminan kadettikoulun ranskan kielen opettaja, kollegiasessori Otto Henrik Florell (1842–1902) ja Sofia Emilia Basilier. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta vuonna 1900 ja opiskeli sitten Polyteknillisessä opistossa. Hän opiskeli vuosina 1902-1911 laulua Julius Heyn johdolla Berliinissä, Ernesto Boezin johdolla Roomassa ja Alfred J. Boruttaun johdolla Wienissä ja konsertoi laulajana Suomessa, Ruotsissa, Saksassa ja Itävallassa. Florell von Delwig oli kiinnitettynä sankaritenoriksi 1911–1912 Colmarin valtionteatterissa Saksassa. Hän toimi laulunopettajana Berliinissä vuodesta 1913 alkaen, Lundissa Ruotsissa vuodesta 1914 alkaen sekä vuodesta 1925 alkaen Kööpenhaminassa ja Tukholmassa. Florell von Delwig perusti Lundissa ollessaan *Delwigska kören*-nimisen kuoron. Hänestä tuli Ruotsin kansalainen vuonna 1919.

Florell von Delwig sävelsi teoksia mieskvarteteille, romansseja ja pianopreludeja, muun muassa *Span auf den Wellen* (1908), *Deux préludes pour piano* (1913) ja *Vuggevise ved lille Majas Sygeleje* (1913). 

Oskar Ilmari Florell sai vuonna 1909 vapaaherra Rudolf Fredrik Axel von Dellwigiltä (1851–1916) luvan käyttää von Dellwig sukunimeä ja vuonna 1923 vapaaherran sisarpuoli Marie Eleonore Antonie von Dellwig (s. 1858) adoptoi Oskar Ilmari Florellin. Saksalaisen tuomioistuimen tammikuussa 1924 tekemän ratkaisun nojalla Florell saattoi käyttää paroni von Dellwigin arvonimeä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1900, matrikkelinumero 27021
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Otto Henrik Florell
3. ↑  Adelsvapen-Wiki : Adliga ätten von Dellwig nr 1771
4. ↑  Adelsvapen-Wiki : Friherrliga ätten von Dellwig nr 176, tabell 13 ja 14

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Ilmari Florell von Delwig
**Karl Oskar Hynninen**, sukunimi aik. *Hynén* (10. marraskuuta 1845 Ristiina – 13. kesäkuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos, valtiopäivämies ja opettajaseminaarin johtaja.

Hynnisen vanhemmat olivat varanimismies Thomas Hynén ja Edla Katarina Wallenström. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion kymnaasista 1863.

Hynninen toimi useita vuosia kotiopettajana opintojensa ohella kunnes hänestä tuli 1872 Helsingin yksityisen suomalaisen alkeisopiston opettaja. Hän toimi ylioppilaskunnan taloudenhoitajana 1875–1876, Porin kaupungin kansakoulujen tarkastajana 1876 ja jälleen suomalaisen alkeisopiston opettajana ja taloudenhoitajana 1878–1881. Hynninen toimi Viipurin kaupungin ja lähiseudun maalaiskuntien kansakoulujen tarkastajana 1881-1888. Hän oli Sortavalan seminaarin johtajana 1888-1896 ja Rauman seminaarin johtajana 1896-1907. Hynninen sai kanslianeuvoksen arvon 1904. Hynninen oli useiden koulukomiteoiden ja kirkolliskokouksen jäsenenä. Hän oli porvarissäädyssä Rauman edustaja valtiopäivillä 1904–1905, toimien säätynsä varapuhemiehenä.

Hynninen oli naimisissa vuodesta 1889 Klara Magdalena Nohrströmin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Kuluneen vuoden vainajia, Kansakoulun lehti : kasvatusopillinen aikakauskirja kodille ja koululle, 01.01.1914, nro 1-2, s. 51, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuolleita, Kajaanin Lehti, 18.06.1913, nro 68, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 135–136. Helsinki: Otava, 1921.
Pirkan pyöräilyn lähtöpaikka Hakametsän jäähallilla vuonna 2015.
**Pirkan pyöräily** on vuodesta 1978 lähtien järjestetty vuosittainen kuntoilutapahtuma. Sen lähtö- ja maalipaikkana toimii Tampereen jäähalli. Tapahtuma järjestetään nykyisin kaksi viikkoa ennen juhannusta, lisäksi sitä seuraavalla viikolla järjestetään Pirkan yöpyöräily. Pirkan pyöräilyn päämatkat ovat 134 kilometriä pitkä Klassikko ja 217 kilometriä pitkä Pirkan lenkki. Nykyään järjestetään myös Hiekkapirkka (pituus 170 km pääasiassa hiekkateillä), Pirkan pyhä (pituus 43 kilometriä) ja Lilliputti (neljä kilometriä). Klassikon reitti kiertää Näsijärven, Pirkan lenkki kiertää Nokian ja Hämeenkyrön kautta seuraten loppumatkan Klassikon reittiä. Pirkan Pyhän reitti kiertää Pyhäjärven ympäri ja Lilliputti-reitti on jäähallin ympäristöstä.

Pirkan pyöräilyyn osallistuu vuosittain noin 2 000 pyöräilijää, mutta 2010-luvulla osallistujia on ollut lähemmäs 3 000. Osallistujamäärä oli korkeimmillaan vuonna 1982, jolloin pyöräilyyn osallistui lähes 4 000 henkilöä. Klassikko tai Pirkan lenkki lasketaan osaksi Pirkan kierroksen suorittamista. Pyöräilyn 20 kertaa suorittaneet nimetään mestaripyöräilijöiksi ja saavat itselleen pysyvän, punataustaisen kilpailunumeron. Nykyään tapahtumassa ei ole ajanottoa. Pirkan pyöräilyn voi suorittaa polkupyöräilyn lisäksi myös rullaluistelemalla.

Tapahtuman järjestäjä on Hämeen Liikunta ja Urheilu ry.

Katso myös
----------

* Pirkan Hölkkä
* Pirkan Hiihto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pirkan Pyöräily *Hämeen Liikunta ja Urheilu ry*. Viitattu 21.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Pirkan Kierros
**Kārlis Rūdolfs Leonīds Blaumanis**(*ven.*Рудольф Матисович Блауманис,Rudolf Matisovits Blaumanis) (1863–1908) oli latvialainen kirjailija. Hänen teoksensa edustivat pääasiassa realistista tyyliä ja eurooppalaisen mittakaavan mukaista psykologista kirjallisuutta. Hänen töihinsä kuuluu muun muassa useita novelleja, draamoja ja komedioita.

Elämäkerta
----------

Blaumanis syntyi vuonna 1863 Ērgļin moision maaherran palvelusväen peheeseen. Hänen isänsä oli kartanon kokki ja äiti lastenhoitaja. Hän aloitti koulunkäynnin kymmenvuotiaana Ogressa yksityiskoulussa ja jatkoi opiskeluitaan saksalaisessa kauppakoulussa Riiassa. Blaumanis aloitti kirjailijantaipaleensa *Zeitung für Stadt und Land -*lehdessä julkaistulla kertomuksella *Wiedergefunden*. Ensimmäisen latviankielisen runonsa *Nakts* eli Yö hän julkaisi vuonna 1886.

Blaumanis pysyi naimattomana ja asui satunnaisesti muiden vieraana, hotelleissa ja vuokra-asunnoissa hankkimatta pysyvää asuinpaikkaa. Hän vuokrasi viimeisinä Latvian-aikoinaan huonetta taiteilija Janis Rozentālsin asunnosta Riiasta. Rozentālsin suomalaisen vaimon Ellin avustuksella hän matkustin vuonna 1908 hän Suomeen Takaharjun parantolaan hoidattamaan tuberkuloosiaan, mutta hän kuoli hoitolassa 4. syyskuuta samana vuonna. Hänen ruumiinsa siirrettiin ja haudattiin Riikaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Latvijas vēstures enciklopēdija. Blaumanis Rūdolfs Kārlis Leonīds *letonika.lv*. Viitattu 17.10.2021. (latviaksi)
2. 1 2  Marjo Mela ja Lembit Valba: *Latvian historiaa ja kulttuuria*, s. 340–341. Rozentāls-seura, 2005. ISBN 951-986-71-1-2.
3. ↑  Rūdolfs Blaumanis: kirjailijan kuolema Punkaharjulla - Rozentals-seura ry. *Rozentals-seura ry.*.  19.8.2018. Viitattu 19.8.2018.
4. ↑  Rūdolfs Blaumanis *Letonika.lv*. Viitattu 14.11.2010. (latviaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Magreglio** on kunta Pohjois-Italiassa Comon maakunnassa Lombardian alueella. Se sijaitsee Comojärven rajaamalla kolmionmuotoisella niemellä. 

Magreglio on tunnettu polkupyöräilijöiden pyhiinvaelluspaikkana. Kunnan papin Ermelindo Viganòn ehdotuksesta paavi Pius XII julisti Madonna del Ghisallon pyöräilijöiden pyhimykseksi, ja Magreglioon rakennettiin hänelle pyhäkkö.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Magreglio** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   www.tuttitalia.it
2. ↑   Giro di Lombardia 2014

Comon maakunta
Albavilla | Albese con Cassano | Albiolo | Alserio | Alta Valle Intelvi | Alzate Brianza | Anzano del Parco | Appiano Gentile | Argegno | Arosio | Asso | Barni | Bellagio | Bene Lario | Beregazzo con Figliaro | Binago | Bizzarone | Blessagno | Blevio | Bregnano | Brenna | Brienno | Brunate | Bulgarograsso | Cabiate | Cadorago | Caglio | Cagno | Campione d’Italia | Cantù | Canzo | Capiago Intimiano | Carate Urio | Carbonate | Carimate | Carlazzo | Carugo | Casasco d’Intelvi | Caslino d’Erba | Casnate con Bernate | Cassina Rizzardi | Castelmarte | Castelnuovo Bozzente | Castiglione d’Intelvi | Cavargna | Cerano d’Intelvi | Cermenate | Cernobbio | Cirimido | Claino con Osteno | Colonno | Colverde | Como | Corrido | Cremia | Cucciago | Cusino | Dizzasco | Domaso | Dongo | Dosso del Liro | Erba | Eupilio | Faggeto Lario | Faloppio | Fenegrò | Figino Serenza | Fino Mornasco | Garzeno | Gera Lario | Grandate | Grandola ed Uniti | Gravedona ed Uniti | Griante | Guanzate | Inverigo | Laglio | Laino | Lambrugo | Lasnigo | Lezzeno | Limido Comasco | Lipomo | Livo | Locate Varesino | Lomazzo | Longone al Segrino | Luisago | Lurago Marinone | Lurago d’Erba | Lurate Caccivio | Magreglio | Mariano Comense | Maslianico | Menaggio | Merone | Moltrasio | Monguzzo | Montano Lucino | Montemezzo | Montorfano | Mozzate | Musso | Nesso | Novedrate | Olgiate Comasco | Oltrona di San Mamette | Orsenigo | Peglio | Pianello del Lario | Pigra | Plesio | Pognana Lario | Ponna | Ponte Lambro | Porlezza | Proserpio | Pusiano | Rezzago | Rodero | Ronago | Rovellasca | Rovello Porro | Sala Comacina | San Bartolomeo Val Cavargna | San Fedele Intelvi | San Fermo della Battaglia | San Nazzaro Val Cavargna | San Siro | Schignano | Senna Comasco | Solbiate | Sorico | Sormano | Stazzona | Tavernerio | Torno | Tremezzina | Trezzone | Turate | Uggiate-Trevano | Val Rezzo | Valbrona | Valmorea | Valsolda | Veleso | Veniano | Vercana | Vertemate con Minoprio | Villa Guardia | Zelbio
**Ferdinand Alfthan** (16. lokakuuta 1857 Viipuri – 25. kesäkuuta 1921 Viipuri) oli suomalainen Viipurissa toiminut kauppaneuvos (1907) ja varakonsuli.

Alfthanin vanhemmat olivat kauppias Ferdinand Alfthan ja Charlotta Adelaide (Adèle) Kuhlström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1874 Viipurin alkeisoppilaitoksesta.

Alfthan opiskeli vuoden verran kieliä Helsingin yliopistossa ja oli sitten kolme vuotta Hackman & Co:n liikkeen palveluksessa Viipurissa ja sen jälkeen kolme vuotta *Rosenius & Sesemann*-toiminimen palveluksessa. Vuonna 1881 hän tuli konttoristina isänsä 1879 perustaman toiminimen Ferd. Alfthanin palvelukseen. Hänestä tuli 1883 liikkeen osakas ja 1889 isänsä kuoltua liikkeen johtaja. Alfthan toimi samalla Havin tehtaiden ja Newskin steariiniyhtiön Viipurin tehtaan isännöitsijänä. Ferd. Alfthanin toiminimi toi Suomeen etupäässä kahvia ja lisäksi myös viljaa, sokeria, riisiryynejä, silavaa, tupakkaa ynnä muuta. 

Ferdinand Alfthan oli naimisissa vuodesta 1887 Vivia Agda Lindqvistin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Ferdinand Alfthan
2. ↑  Vaatimattoman asioimiston kehitys nykyaikaiseksi suurliikkeeksi, Viikko-Sanomat 01.06.1929 nro 22, s. 9, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
3. ↑  Havin tehtaat 100-vuotiaat, Karjala 01.12.1929 nro 326, s. 10, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Ferdinand Alfthan. *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Mariazell** on Steiermarkin pohjoisin kunta Itävallan vuoristossa aivan Ala-Itävallan rajalla. Mariazell on Steiermarkin pinta-alaltaan suurin kunta ja koko Itävallan kolmanneksi suurin kunta Söldenin ja Wienin jälkeen. Mariazellin pinta-ala on 413 neliökilometriä. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 3 722 asukasta.

Mariazellin basilika on Itävallan ylivoimaisesti merkittävin pyhiinvaelluskirkko ja tärkeä pyhiinvaelluskohde myös Itävallan itäisten naapurimaiden katolisten keskuudessa.  Itävallan uskonnollisessa keskuksessa on Benediktiinien munkkiluostari ja Fransiskaanien ja Karmeliittojen nunnaluostarit. Fransiskaaninunnat ylläpitävät Marienheim nimistä matkustajakotia , mutta luonnollisesti kylässä on monia muitakin hotelleja.

Kaiken uskonnollisen aktiviteetin lisäksi Mariazell on myös merkittävä talviurheilukeskus. Välittömässä läheisyydessä, mutta kuitenkin jo Ala-Itävallan puolella, sijaitsevat Annaberg-, Josefsberg- ja Gemeindeberg-laskettelukeskukset.

Idyllisessä Mariazellissä on 75 kulttuurihistoriallisesti rakennussuojeltua kohdetta.

Mariazellin idyllisissä kulisseissa ja vuoristoilmaston ansiosta yleensä kauniin lumiset jokavuotiset joulumarkkinat kestävät yleensä marraskuun lopusta joulunalusviikolle.

Sijainti
--------

Mariazell sijaitsee 868 metrin korkeudessa Steiermarkin pohjoisosassa, ja korkean sijainnin vuoksi siellä vallitsee viileä vuoristoilmasto, eli talvet ovat kylmiä ja lumisia ja kesät viileitä.

Mariazellissä risteävät useat Itävallan päätiet, ja se on keskeinen liikenteen solmukohta. Lisäksi Mariazelliin päättyy Mariazell-juna (Mariazellerbahn), Sankt Pöltenistä lähtevä kapearaiteinen rautatie, joka rakennettiin jo Itävalta-Unkarin aikana kuljettamaan pyhiinvaeltajia keisarikunnan suosituimpaan pyhiinvaelluskohteeseen.

Kunnan alueella on sijaitsee kolme mainittavan kokoista järveä: Erlaufsee, Hubertussee ja Walster.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mariazell *citypopulation.de*. Viitattu 6.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Mariazell *www.mariazell-info.at*.  Arkistoitu 13.10.2016. Viitattu 3.10.2016.
3. ↑   (englanniksi)
4. ↑   (saksaksi)
5. ↑   (saksaksi)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Mariazell talvella (saksaksi)
8. ↑  Bergfex: Ski resorts Lower Austria - Skiing holiday Lower Austria - Skiing *www.bergfex.com*. Viitattu 3.10.2016. (englanniksi)
9. ↑  Lista suojelluista kohteista (PDF) *bda.at*.  Arkistoitu 26.6.2016.
10. ↑   (saksaksi)
11. ↑
12. ↑  Mariazell, Anreise.  
Mariazellerbahn Niederösterreichische Verkehrsorganisationsgesellschaft. Viitattu 4.10.2016.
13. ↑  Die Mariazellerbahn – auf der Himmelstreppe zur Wallfahrt. Folge 816 (ESD: 11.04.2014) Eisenbahn-Romantik.  Arkistoitu 19.8.2018. Viitattu 4.10.2016. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mariazell** Wikimedia Commonsissa

* 
* 
* 
* 
*
Finnelandin sijainti Burgenlandin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Saksi-Anhaltin osavaltiossa.
**Finneland** on kunta Burgenlandin piirikunnassa Saksi-Anhaltin osavaltiossa Keski-Saksassa. Se muodostettiin vuonna 2009 Kahlwinkelin, Saubachin ja Steinburgin kunnista. Finneland kuuluu kuntayhtymään Verbandsgemeinde An der Finne, jonka väkiluku on noin 11 500.

Finneland sijaitsee Saksi-Anhaltin lounaisosassa lähellä Thüringenin rajaa. Sen linnuntie-etäisyys Burgenlandin piirikunnan pääkaupungista Naumburgista on noin 18 kilometriä länsiluoteeseen. Etäisyys Erfurtista on noin 40 kilometriä koilliseen. Finne on matala vuorimaa Saksi-Anhaltin ja Thüringenin rajaseudulla.

Finnelandin historia on lyhyt, mutta sen kylien historia alkaa keskiajalta. Steinburgiin liitettiin 1950 Borgaun kunta, josta on varhaisin maininta vuodelta 1209. Steinburg mainitaan ensi kerran 1306. Kahlwinkelista on maininta vuodelta 1430, mutta paikkakunta on saatettu perustaa jo 530-luvulla. Saubachiin viittaavia epämääräisiä mainintoja on jo varhaiskeskiajalta muodossa Suaba; ensimmäiset todistetusti Saubachiin liittyvät maininnat ovat 1400-luvulta. Yli puolet Finnelandin väestöstä asuu Saubachissa. Finnelandin lounaisosassa sijaitsee muutaman kymmenen asukkaan Marienroda, josta on ensimmäinen asiakirjamaininta vuodelta 1486.

Lähteet
-------

1. ↑  2.4 Burgenlandkreis *Statistik.sachsen-anhalt.de*. Statistisches Landesamt Sachsen-Anhalt.  Arkistoitu 29.11.2020. Viitattu 7.1.2021. (saksaksi)
2. ↑  Verbands Gemeinde an der Finne *Vgem-finne.de*. Verbandsgemeinde An der Finne. Viitattu 19.1.2021. (saksaksi)
3. ↑  Entfernung von Finneland nach\_ *Luftlinie.org*. Viitattu 7.1.2021. (saksaksi)
4. ↑  Gemeinde Finneland *Vgem-finne.de*. Verbandsgemeinde An der Finne. Viitattu 7.1.2021v.

Aiheesta muualla
----------------

* Finneland, Saksi-Anhalt, Saksa – Sunrise, Sunset, and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Finneland**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Finneland 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |

 |
Neu-Anspachin sijainti Hochtaunuksen piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
**Neu-Anspach** on kaupunki Hochtaunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota. Frankfurt am Mainin luoteisella esikaupunkialueella sijaitsevassa Neu-Anspachissa toimii useita korkean teknologian yrityksiä.

Maantiede
---------

Hessenparkin ulkomuseo
Neu-Anspach sijaitsee Taunus-vuoriston itäisellä rinteellä 24 kilometriä Frankfurt am Mainin keskustan Hauptwachelta luoteeseen. Kaupungin alueella virtaa Usa-joki. Neu-Anspachin väentiheys on korkeampi kuin sen läntisten, pohjoisten ja itäisten naapurikuntien (Schmitten, Usingen, Wehrheim) mutta matalampi kuin eteläisten naapurikuntien (Oberursel, Bad Homburg).

Suurin osa Neu-Anspachin pinta-alasta on metsää ja maatalousmaata.

Historia
--------

Ensimmäinen asiakirjamaininta Anspachista on vuodelta 1274. Paikkakunta liitettiin 1806 Nassaun herttuakuntaan, joka liitettiin Preussiin 1866. Neu-Anspach muodostettiin 1970-luvun alussa kunnista Anspach, Hausen-Arnsbach, Rod am Berg ja Westerfeld.

Neu-Anspach kohotettiin kaupungiksi 31. lokakuuta 2007.

Talous ja liikenne
------------------

Neu-Anspachin elinkeinorakenne on palveluvaltainen (kaupankäynti, konsultointi, IT-ala, hoitolaitokset). Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, sähkötekniikka ja puuntyöstö.

Neu-Anspachin rautatieasema sijaitsee Taunus-radan varrella. Lähimmät moottoritiet ovat BAB 661 ja BAB 5.

Neu-Aspachissa sijaitsee Freilichtmuseum Hessenpark, Freizeitpark Lochmühle ja Römerkastell Saalburg.

Lähteet
-------

1. ↑  Statistik Hessen : Tabellen Bevölkerung : Bevölkerung in Hessen am 30.06.2021 nach Gemeinden *Statistik.hessen.de*. Hessisches Statistisches Landesamt.  Arkistoitu 2.4.2019. Viitattu 27.12.2021. (saksaksi)
2. 1 2 3 4  Zahlen und Fakten *Neu-Anspach.de*. Stadt Neu-Anspach. Viitattu 27.12.2021. (saksaksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Entfernung Neu-Anspach, Hessen, DEU\_ *Luftlinie.org*. Viitattu 27.12.2021. (saksaksi)
4. 1 2  Chronologie zum Projekt : Über die Stadt Neu-Anspach *Web.archive.org*.  Arkistoitu 13.7.2015. Viitattu 31.12.2021. (saksaksi)
5. ↑  Historisches Ortslexikon *Lagis-hessen.de*. Hessisches Landesamt für geschichtliche Landeskunde. Viitattu 27.12.2021. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Neu-Anspach, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neu-Anspach**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Neu-Anspach 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz area

 |

 |
Lengerichin sijainti Emslandin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Ala-Saksin osavaltiossa.
**Lengerich** on kunta Ala-Saksin osavaltiossa luoteisessa Saksassa. Se on osa Lengerichin kuntayhtymää (Samtgemeinde Lengerich).

Maantiede
---------

Lengerich sijaitsee Ala-Saksin länsiosassa noin 150 kilometriä Hannoverista länteen. Etäisyys Hampurista on noin 200 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 240 kilometriä. Emslandin suurin kaupunki, Lingen, sijaitsee noin 15 kilometriä Lengerichista länteen.

Historia
--------

Lengerichin nykyisin kuntakeskuksen tienoille rakennettiin vuoden 800 jälkeen puinen kappeli, joka korvattiin vuoden 1000 paikkeilla kivikirkolla. Ensimmäinen asiakirjamaininta Lengerichista on vuodelta 890 muodossa Lengirichi. Paikkakunta kuului keskiaikana Tecklenburgin kreivikuntaan ja Schmalkaldenin sodan jälkeen Lingenin kreivikuntaan. 1800-luvun alun ranskalaisvallan jälkeen Lengerich kuului Hannoverin kuningaskuntaan. Paikkakunnan huomattavia historiallisia rakennuksia on 1870-luvulla rakennettu St. Benediktin kirkko, joka edustaa uusgotiikkaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Entfernung von Lengerich nach\_ *Luftlinie.org*. Viitattu 12.5.2022. (saksaksi)
2. ↑  Sehenswürdigkeiten in der Samtgemeinde Lengerich *Lengerich-emsland.de*. Samtgemeinde Lengerich. Viitattu 12.5.2022. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bauerschaft Lengerich, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lengerich (Emsland)**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Lengerich (Emsland) 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz area

 |

 |
Hagenowin sijainti Ludwigslust-Parchimin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa Ludwigslust-Parchimin sijainti Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa.
**Hagenow** on kaupunki Ludwigslust-Parchimin piirikunnassa Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Se sijaitsee noin 95 kilometriä Rostockista lounaaseen ja noin 80 kilometriä Hampurista itään.

Maantiede
---------

Hagenow sijaitsee Hampurin metropolialueen itäosassa ja Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltion lounaisosassa. Kaupungin halki virtaa Schmaarjoki, joka on Elben sivujoki.

Historia
--------

Varhaisin asiakirjamaininta Hagenowista on 1190-luvulta muodossa Hachenowe. Paikkakunnasta on maininta kaupunkina jo vuodelta 1370, mutta täydet kaupunkioikeudet se sai vasta 1754. Hagenowia kohtasivat tuhoisat kaupunkipalot vuosina 1538, 1748 ja 1766. Se oli 1900-luvulle asti tyypillinen maanviljelijöiden ja käsityöläisten kaupunki. 1900-luvun taitteessa asukkaita oli runsaat 4 000. Hagenowin rautatieasema Bahnhof Hagenow Land avattiin syksyllä 1846.

Toisen maailmansodan jälkeen Hagenow jäi Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle ja siten osaksi DDR:ää. Virallisesti venäläisjoukot poistuivat 1992.

Hagenowin arkkitehtonisia nähtävyyksiä ovat muun muassa vesitorni Städtischer Wasserturm Hagenow. Punatiilinen torni rakennettiin 1905–1908, ja se on 28 metriä korkea. Hagenowin uusgoottilainen kirkko on 1870-luvulta.*lähde?*

Talous
------

Hagenowissa on runsaasti elintarviketeollisuutta. Kaupungissa sijaitsee muun muassa elintarvikevalmistaja Carl Kühne KG:n tuotantolaitos. Hagenow sijaitsee Bundesautobahn 24:n (Hampuri–Berliini) varrella. Paikallisliikenne järjestyy Bundesstraße 321:n välityksellä. Hagenowin rautatieasemalta on suora yhteys Hampuriin ja Schweriniin.

Lähteet
-------

1. ↑  Entfernung von Rostock, Mecklenburg-Vorpommern, Deutschland nach Hagenow, Mecklenburg-Vorpommern, Deutschland *Entfernungsrechnerkm.com*. Viitattu 8.7.2019. (saksaksi)
2. ↑  Entfernung von Hamburg, Deutschland nach Hagenow, Mecklenburg-Vorpommern, Deutschland *Entfernungsrechnerkm.com*. Viitattu 8.7.2019. (saksaksi)
3. 1 2  Die Geschichte von Hagenow *Hagenow.de*. Stadtverwaltung Hagenow. Viitattu 8.7.2019. (saksaksi)
4. ↑  Willkommen am Wirtschaftsstandort Hagenow! *Hagenow.de*. Stadtverwaltung Hagenow. Viitattu 8.7.2019. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hagenow** Wikimedia Commonsissa

* Hagenow, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz area

 |

 |