recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ville-Pekka Lehmuskoski** (s. 24. elokuuta 1973 Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri ja liikennealan vaikuttaja.

Lehmuskoski on valmistunut vuonna 1998 diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta Espoosta pääaineenaan liikennetekniikka ja sivuaineinaan tietekniikka, yhdyskuntien ympäristönsuojelu sekä vesihuoltotekniikka. Lehmuskoski on täydentänyt osaamistaan AaltoEE:n executive MBA-kurssilla, josta valmistui 27. marraskuuta 2015.

Lehmuskoski toimi kymmenen vuoden ajan 1996–2006 liikennealan konsulttitoimisto WSP:ssä (ent. LT-Konsultit), pääosan ajasta osastopäällikkönä. Vuosina 2002–2003 hän oli työkomennuksella Cambridgessa Isossa-Britanniassa, painopisteinä kansainvälisten liiketoimintojen kehittäminen, liikenteen älykkään teknologian ratkaisut sekä liikenne- ja maankäyttömallit.

Sittemmin Lehmuskoski toimi Helsingin kaupungin liikennelaitoksen (HKL) suunnittelujohtajana vuosina 2006–2009, Helsingin seudun liikenteen (HSL) joukkoliikennesuunnitteluosaston johtajana 2010–2012 ja Helsingin liikennesuunnittelupäällikkönä vuosina 2012–2014. Vuosina 2014–2021 Lehmuskoski toimi HKL:n toimitusjohtajana, ja vuoden 2022 alussa hän aloitti Helsingin kaupungin kaupunkiympäristön toimialajohtajana.

Lehmuskoski harrastaa monipuolisesti liikuntaa ja urheilua. Hänellä on curlingista kahdeksan SM-tason mitalia. Lehmuskoski on toiminut juniorijoukkueiden valmentajana jalkapallossa. Hän on avoliitossa ja hänellä on kolme lasta.

Lähteet
-------

* 
* 
* Malmberg, Lari: Vallankaappaus autokaupungissa – Helsinkiä suunnitellaan nyt kävelyn ja pyöräilyn ehdoilla.  *Helsingin Sanomat*, 23.1.2016, 2016. vsk. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.12.2017.
* Holmlund, Sofia: Naturen bevaras då vi bygger tätt på annat håll.  *Hufvudstadsbladet*, 12.1.2022, s. 28–29. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 12.1.2022.

### Viitteet

1. 1 2  Takalainen, Jaakko: Isossa kaupungissa loppuu ensimmäisenä tila.  *TEK*, 8.4.2022, 42. vsk, nro 2, s. 40–42.  Tekniikan akateemiset TEK. ISSN 1459-1898.
2. ↑  Ville Lehmuskoski
3. ↑  Lehmuskoski, Ville
**Gustaf Werner (Gösta) Salingre** (4. syyskuuta 1873 Turku – 15. lokakuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen apteekkari, toimitusjohtaja ja pääkonsuli.

Gösta Salingren vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Gabriel Werner Salingre (1842–1913) ja Anna Helena Oldenburg. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta 1893 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1897 sekä proviisoriksi vuonna 1900. Salingre opiskeli myös Dresdenissä 1895 ja teki opintomatkoja Ruotsiin, Saksaan ja Englantiin.

Salingre oli aluksi Helsingissä Töölön apteekin hoitajana. Hän omisti Helsingissä Erottajan apteekin 1902–1911 ja vuodesta 1925 alkaen hän omisti Kauppatorin apteekin. Salingre hoiti lääkintöhallituksessa väliaikaisesti asessorin virkaa 1911–1912. Vuonna 1912 Salingre perusti Oy Oxygenol Ab:n yhdessä veljensä hammaslääkäri Axel Salingren (1882–1960) ja velipuolensa apteekkari Edward Stigzeliuksen (1866–1941) kanssa. Salingre toimi uuden yhtiön toimitusjohtajana ja yhtiön konttori sijaitsi Edward Stigzeliuksen silloin omistaman Kauppatorin apteekin tiloissa. Yhtiö aloitti Oxygenol-hammastaikinan myynnin Suomessa samana vuonna. Hammastahna valmistettiin lääketehdas Medicassa kunnes valmistus siirrettiin 1920 Wladimirinkatu 30:een (nykyisin Kalevankatu 30). 

Salingre oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön ja Palovakuutus Osakeyhtiö Imatran hallintoneuvostojen jäsen sekä Elinkorkolaitos Hereditaksen johtokunnan puheenjohtaja. Salingre oli mukana perustamassa Hereditasta vuonna 1905 ja oli sen johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1927 aina kuolemaansa saakka vuonna 1943. Vuosina 1919–1928 hän toimi ylikenttäapteekkarina ja hän oli Helsingin suojeluskunnan sanitääriklubin kunniajäsen. Salingre oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1909–1919, kunnallisneuvosmiehenä 1912–1914 sekä useiden komiteain ja valiokuntain jäsenenä. Hän oli myös Granatenhjelm-Yhdistyksen puheenjohtaja, Ehrensvärd-seuran johtokunnan jäsen ja Suomen Punaisen Ristin keskushallituksen jäsen. Romanian varakonsuliksi Salingre nimitettiin 1923 ja pääkonsuliksi 1925.

Gösta Salingre oli naimisissa vuodesta 1900 Helena Koroleffin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  60-vuotias. Apteekkari G. W. Salingre, Helsingin Sanomat, 04.09.1933, nro 236, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Gustaf Werner Salingre
3. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
4. 1 2 3 4  Gösta Salingre död, Hufvudstadsbladet, 16.10.1943, nro 279, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Gabriel Werner Salingre
6. ↑  Oxygenolin historiaa
7. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Lars Edward Stigzelius
8. ↑  Hereditaksen historiaa
**Andrei Nikolajevitš Tupolev** (ven. Андре́й Никола́евич Ту́полев, 10. marraskuuta 1888 Pustomazovo, Venäjän keisarikunta – 23. joulukuuta 1972 Moskova, Neuvostoliitto) oli uraauurtava venäläissyntyinen neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri ja -suunnittelija.

Hänen suunnittelemistaan lentokoneista kuuluisimpia ovat Tupolev Tu-134 ja Tupolev Tu-154. Uransa aikana hän suunnitteli 100 lentokonetta, joista 78 sai jonkin ilmailun maailmanennätyksen. Hänet valittiin kunniajäseneksi muun muassa englantilaiseen Royal Aeronautical Societyyn ja American Institute of Aeronautics and Astronauticsiin.

Hän oli Moskovassa toimivan virtausmekaniikan instituutin (TsAGI) johtaja vuodesta 1929 kuolemaansa asti (1972). Tämä suunnittelutoimisto, joka tunnettiin myöhemmin nimellä OAO Tupolev, suunnitteli pääosin pommitus- ja matkustajalentokoneita. Hänen pommikoneistaan kuuluisin lienee Tupolev Tu-95, pitkän matkan strateginen pommikone. Varhaiset Tupolevin suunnittelemat lentokoneet kulkivat hänen nimikirjaimillaan: ANT-numero. 

Tupolev pidätettiin vuonna 1937 yhdessä Vladimir Petljakovin kanssa. Syyte oli ajan tyyliin mielikuvituksellinen: yritys perustaa venäläinen fasistinen puolue. Vuonna 1939 hänet siirrettiin Bolševon vankilaan Moskovan lähelle. Se oli NKVD:in šaraška-tyyppinen vankileiri, joka oli erityisesti tarkoitettu lentokoneinsinööreille. Useat Tupolevin kollegat olivat tällöin jo töissä kyseisellä leirillä. Leiri siirrettiin Moskovaan ja sai kutsumanimen "Tupolevka". Muodollisesti Tupolev tuomittiin vuonna 1940 kymmenen vuoden vankeuteen, mutta hänet vapautettiin vuonna 1944 sotateollisen ponnistuksensa ansiosta. Hänen maineensa palautettiin vasta vuonna 1955. 

Tupolev toimi professorina Moskovan ilmailuinstituutissa. Hänet haudattiin Novodevitšin hautausmaalle Moskovaan. Hänen poikansa Aleksei Tupolev (1925–2001) oli myös menestyksekäs lentokoneinsinööri. Hänen kuuluisin koneensa oli Tupolev Tu-144.

Lähteet
-------

1. ↑  Asif A. Siddiqi: Andrey Nikolayevich Tupolev. Soviet aircraft designer Encyclopaedia Britannica, britannica.com. Viitattu 22.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  Tupolev Andrei Nikolajevitš (Туполев Андрей Николаевич) *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija*.  1969-1978. Moskova:  Sovetskaja Entsiklopedija. Viitattu 22.7.2022. (venäjäksi)
3. ↑  Pavel Sukhoj *Store norske leksikon, snl.no*.  (norjaksi)
4. ↑  Tupolev Andrei Nikolajevitš (Туполев Андрей Николаевич) (1888-1972) авиару.рф/aviamuseum. Viitattu 22.7.2022. (venäjäksi)

Katso myös
----------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andrei Tupolev** Wikimedia Commonsissa

* Tupolev, joka listaa Tupolevin suunnittelutoimiston suunnittelemat lentokoneet

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Modena** (lat. *Mutina*) on kaupunki Pojoen laakson eteläreunalla Italian Emilia-Romagnan alueella Modenan maakunnassa. Kaupungissa on runsaat 180 000 asukasta. Se sijaitsee Bolognan luoteispuolella Secchia- ja Panarojokien välissä. Modenassa on vuonna 1175 perustettu yliopisto.

Talous
------

Kaupunki tunnetaan autoteollisuudestaan, mutta siellä on myös muuta metalli- ja konepajateollisuutta, ja se on tärkeä maatalouskeskus.

Historiaa
---------

Modena oli kelttiläinen paikkakunta, kunnes roomalaiset valloittivat sen noin vuonna 218 eaa. Paikka sijaitsi Via Aemilia -tien varrella, ja siitä tehtiin roomalainen kaupunki vuonna 183 eaa. Hunnit ja lombardit tuhosivat kaupunkia kansainvaellusaikana. Se kuitenkin heräsi jälleen eloon 800-luvulla ja oli myöhemmin vapaakaupunki ja toimi guelfien ja ghibelliinien väkivaltaisten yhteenottojen näyttämönä. Kaupunki siirtyi Este-suvun haltuun vuonna 1288. Ruhtinaskunta siitä tehtiin vuonna 1452. Modena liittyi Italian kuningaskuntaan vuonna 1860.

Nähtävyydet
-----------

Kaupungin merkittäviin nähtävyyksiin kuuluvat Modenan tuomiokirkko, jonka rakennustyöt aloitettiin vuonna 1099, kaupungin symbolina toimiva Ghirlandina-niminen kellotorni 1300-luvulta ja 1600-luvun ruhtinaanpalatsi. Merkittävä museo on kaupungin hallinnoima Palazzo dei Musei, jossa on runsaasti renessanssimaalauksia ja Este-kirjasto runsaine käsikirjoituksineen. Kaupungin entisten puolustusmuurien takia keskusta on muodoltaan viisikulmio.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto Nazionale di Statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 25.5.2017. (italiaksi)
2. ↑  Istat - Istituto Nazionale di Statistica: Demographic Balance for the year 2015 and Resident Population from on 31st December *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 25.5.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3  Modena Encyclopædia Britannica. Viitattu 4.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Modena** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin kotisivut (italiaksi)

  

Modenan maakunta
Bastiglia | Bomporto | Campogalliano | Camposanto | Carpi | Castelfranco Emilia | Castelnuovo Rangone | Castelvetro di Modena | Cavezzo | Concordia sulla Secchia | Fanano | Finale Emilia | Fiorano Modenese | Fiumalbo | Formigine | Frassinoro | Guiglia | Lama Mocogno | Maranello | Marano sul Panaro | Medolla | Mirandola | Modena | Montecreto | Montefiorino | Montese | Nonantola | Novi di Modena | Palagano | Pavullo nel Frignano | Pievepelago | Polinago | Prignano sulla Secchia | Ravarino | Riolunato | San Cesario sul Panaro | San Felice sul Panaro | San Possidonio | San Prospero | Sassuolo | Savignano sul Panaro | Serramazzoni | Sestola | Soliera | Spilamberto | Vignola | Zocca
**Savona** on kaupunki Pohjois-Italiassa olevalla Ligurian alueella. Se on samannimisen Savonan maakunnan pääkaupunki. Kaupungilla on pitkät perinteet merenkulussa, ja se on edelleen tärkeä satamakaupunki. Se on myös usein risteilyalusten vierailupaikka.

Nähtävyyksiä
------------

Kaupungin symboli on 1300-luvulta oleva torni *Torre Leon Pancaldo*. Se on vanhan kaupunginmuurin ainoa jäljellä oleva osa. Se sijaitsee satamassa, ja sen seinämässä on Savonan pyhimyksen *Nostra Signora della Misericordian* marmorinen patsas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   www.tuttitalia.it
2. ↑   Kunnan kotisivut
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Kunnan matkailusivut

Savona

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Savona**.
Savonan maakunta
Alassio | Albenga | Albisola Superiore | Albissola Marina | Altare | Andora | Arnasco | Balestrino | Bardineto | Bergeggi | Boissano | Borghetto Santo Spirito | Borgio Verezzi | Bormida | Cairo Montenotte | Calice Ligure | Calizzano | Carcare | Casanova Lerrone | Castelbianco | Castelvecchio di Rocca Barbena | Celle Ligure | Cengio | Ceriale | Cisano sul Neva | Cosseria | Dego | Erli | Finale Ligure | Garlenda | Giustenice | Giusvalla | Laigueglia | Loano | Magliolo | Mallare | Massimino | Millesimo | Mioglia | Murialdo | Nasino | Noli | Onzo | Orco Feglino | Ortovero | Osiglia | Pallare | Piana Crixia | Pietra Ligure | Plodio | Pontinvrea | Quiliano | Rialto | Roccavignale | Sassello | Savona | Spotorno | Stella | Stellanello | Testico | Toirano | Tovo San Giacomo | Urbe | Vado Ligure | Varazze | Vendone | Vezzi Portio | Villanova d’Albenga | Zuccarello
**Rovigo** on kunta Pohjois-Italiassa Rovigon maakunnassa Veneton alueella. Se on myös maakuntansa pääkaupunki.

Kaupungin tärkein nähtävyys on keskiaikainen torni *Torre Donà*, joka on myös kaupungin tunnus. Muita nähtävyyksiä ovat keskustassa olevat palatsit *Palazzo Roncale* ja *Palazzo Roverella* sekä tuomiokirkko *Duomo di Rovigo* ja kirkko *Santuario della Beata Vergine del Soccorso*.

* Torre DonàTorre Donà
* Palazzo RoncalePalazzo Roncale
* Palazzo RoverellaPalazzo Roverella
* TuomiokirkkoTuomiokirkko
* Santuario della Beata Vergine del SoccorsoSantuario della Beata Vergine del Soccorso

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  www.veneto.eu

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rovigo**.
Rovigon maakunta
Adria | Ariano nel Polesine | Arquà Polesine | Badia Polesine | Bagnolo di Po | Bergantino | Bosaro | Calto | Canaro | Canda | Castelguglielmo | Castelmassa | Castelnovo Bariano | Ceneselli | Ceregnano | Corbola | Costa di Rovigo | Crespino | Ficarolo | Fiesso Umbertiano | Frassinelle Polesine | Fratta Polesine | Gaiba | Gavello | Giacciano con Baruchella | Guarda Veneta | Lendinara | Loreo | Lusia | Melara | Occhiobello | Papozze | Pettorazza Grimani | Pincara | Polesella | Pontecchio Polesine | Porto Tolle | Porto Viro | Rosolina | Rovigo | Salara | San Bellino | San Martino di Venezze | Stienta | Taglio di Po | Trecenta | Villadose | Villamarzana | Villanova Marchesana | Villanova del Ghebbo
**Anders Blume** (s. 7. joulukuuta 1985) on tanskalainen *Counter-Strike: Global Offensive -*-selostaja. Hänen selostuksiaan on totuttu kuulemaan kaikista suurimmassa ja merkittävimmissä turnauksissa.

Blume on ollut mukana selostamassa kaikkia Valve Corporation sponsoroimia CS:GO-majorturnauksia, lukuun ottamatta EMS One Katowice 2014-turnausta. Hän on työskennellyt laajalle valikoimalle eri turnauksen järjestäjiä mukaan lukien Electronic Sports League (ESL), Dreamhack ja Gfinity. Hän selostajaparinaan on usein Auguste "Semmler" Massonnat.

Blume on tunnettu energisistä selostuksistaan ja heittämistään lausahduksista äkillisten pelitapahtumien sattuessa, mukaan lukien huudahdus, mistä on tullut hänen catchphrasensa: "Oletko tosissasi?". Vuonna 2015 hän voitti Golden Joystick --palkinnon vuoden eSports-henkilö gategoriassa.

Merkittäviä tapahtumia selostajana
----------------------------------

* Dreamhack Summer 2013
* Dreamhack Winter 2013
* ESEA Invite, Kausi 16
* ESL One Cologne 2014
* Dreamhack Winter 2014
* ESL One Katowice 2015
* Dreamhack Open-Kiertue 2015
* ESL ESEA Pro League Finaalit, Kausi 1
* ESL One Cologne 2015
* Faceit League Finaalit, Kausi 3
* Dreamhack Winter 2015
* TVSYD Mestaruuskilpailut
* ESL One Cologne 2016
* ELeague Finaalit 2017

Aiheesta muualla
----------------

* Anders Blume Twitterissä
**Trivero** on kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Biellan maakunnassa. Trivero on yksi Italian villantuotannon keskuksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  Kunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trivero**.
Biellan maakunta
Ailoche | Andorno Micca | Benna | Biella | Bioglio | Borriana | Brusnengo | Callabiana | Camandona | Camburzano | Campiglia Cervo | Candelo | Caprile | Casapinta | Castelletto Cervo | Cavaglià | Cerreto Castello | Cerrione | Coggiola | Cossato | Crevacuore | Curino | Donato | Dorzano | Gaglianico | Gifflenga | Graglia | Lessona | Magnano | Massazza | Masserano | Mezzana Mortigliengo | Miagliano | Mongrando | Mosso | Mottalciata | Muzzano | Netro | Occhieppo Inferiore | Occhieppo Superiore | Pettinengo | Piatto | Piedicavallo | Pollone | Ponderano | Portula | Pralungo | Pray | Quaregna | Ronco Biellese | Roppolo | Rosazza | Sagliano Micca | Sala Biellese | Salussola | Sandigliano | Selve Marcone | Soprana | Sordevolo | Sostegno | Strona | Tavigliano | Ternengo | Tollegno | Torrazzo | Trivero | Valdengo | Vallanzengo | Valle Mosso | Valle San Nicolao | Veglio | Verrone | Vigliano Biellese | Villa del Bosco | Villanova Biellese | Viverone | Zimone | Zubiena | Zumaglia
**Montbéliard** on kaupunki Itä-Ranskassa, Burgundi-Franche-Comtén alueella, Doubsin departementissa. Montbéliard on samannimisen arrondissementin aliprefektuuri ja kahden kantonin pääpaikka. Kaupungissa on arviolta 25 697 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 15,01 neliökilometriä.

Montbéliard sijaitsee Burgundin portin alueella, noin 15 kilometriä Belfortista lounaaseen. Vogeeseille ja Juravuoristoon on matkaa noin 25 kilometriä. 

Ensimmäinen kirjallinen maininta Montbéliardista on säilynyt vuodelta 985. Vuodesta 1397 kaupunki kuului neljän vuosisadan ajan Württembergiin, jolloin se tunnettiin saksaksi nimellä *Mömpelgard*. Kaupungin maamerkki onkin Württemberg-Mömpelgardin kreivien linna. Ranskan vallankumouksen yhteydessä kaupunki liitettiin Ranskaan.

Montbéliardin lähellä, Sochaux’ssa, sijaitsevat Peugeotin autotehtaat. Jalkapalloseura FC Sochaux pelaa kotiottelunsa kaupungissa sijaitsevalla Stade Auguste Bonal’lla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  France: Doubs Citypopulation.de. Viitattu 13.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Montbéliard** Wikimedia Commonsissa
**Maggiora** on kunta Pohjois-Italiassa Novaran maakunnassa Piemonten alueella. Maggioran naapurikunnat ovat Boca, Borgomanero, Cureggio, Gargallo ja Valduggia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maggiora Tuttitalia. Viitattu 15.02.2017. (italiaksi)

Novaran maakunta
Agrate Conturbia | Ameno | Armeno | Arona | Barengo | Bellinzago Novarese | Biandrate | Boca | Bogogno | Bolzano Novarese | Borgo Ticino | Borgolavezzaro | Borgomanero | Briga Novarese | Briona | Caltignaga | Cameri | Carpignano Sesia | Casalbeltrame | Casaleggio Novara | Casalino | Casalvolone | Castellazzo Novarese | Castelletto sopra Ticino | Cavaglietto | Cavaglio d’Agogna | Cavallirio | Cerano | Colazza | Comignago | Cressa | Cureggio | Divignano | Dormelletto | Fara Novarese | Fontaneto d’Agogna | Galliate | Garbagna Novarese | Gargallo | Gattico | Ghemme | Gozzano | Granozzo con Monticello | Grignasco | Invorio | Landiona | Lesa | Maggiora | Mandello Vitta | Marano Ticino | Massino Visconti | Meina | Mezzomerico | Miasino | Momo | Nebbiuno | Nibbiola | Novara | Oleggio | Oleggio Castello | Orta San Giulio | Paruzzaro | Pella | Pettenasco | Pisano | Pogno | Pombia | Prato Sesia | Recetto | Romagnano Sesia | Romentino | San Maurizio d’Opaglio | San Nazzaro Sesia | San Pietro Mosezzo | Sillavengo | Sizzano | Soriso | Sozzago | Suno | Terdobbiate | Tornaco | Trecate | Vaprio d’Agogna | Varallo Pombia | Veruno | Vespolate | Vicolungo | Vinzaglio
**Boulogne-sur-Mer** [bu.lɔɲ.syʁ.mɛʁ] on kaupunki tai kunta Pohjois-Ranskassa Englannin kanaalin rannikolla. Se on Pas-de-Calais’n departementissa oleva sous-préfecture eli arrondissementin pääkaupunki. Vuoden 2014 väestönlaskennassa sen väkiluku oli 42 476. Vallankumouksen aikaan sen nimi oli Port-de-l'Union.

Argentiinalainen itsenäisyystaistelija José de San Martín kuoli Boulogne-sur-Merissa 1850. Argentiinassa on hänen muistokseen ranskalaiskaupungin mukaan nimensä saanut kaupunki Boulogne Sur Mer.

Historia
--------

Napoleonin pylväs eli Grande Arméen pylväs.
Boulogne-sur-Merin sijaintikartta.
Kaupungin alkuperäinen nimi on Gesoriaum, mutta 300-luvulla roomalaiset antoivat kaupungille nimen Bononia. Boulogne oli Rooman valtakunnan merkittävimpiä satamakaupunkeja ja yhdisti Britteinsaaret muuhun valtakuntaan. Claudius käytti satamaa lähtöpaikkana Britteinsaarten valtaukselle. Keskiajalla Boulognen oli Boullonaisin kreivikunnan keskus. 

Napoleon kokosi vuonna 1801 kaupunkiin 180 000 miehen vahvuiset joukot Grande Arméen hyökätäkseen Britanniaan. Tapahtuman muistoksi kaupunkiin on pystytetty pylväs, jonka päässä on Napoleonin patsas. Horatio Nelson yritti hyökätä kaupunkiin, mutta kärsi tappion.

1905 Kaupungissa pidettiin ensimmäinen esperanton kielen kokous.

Maantiede
---------

Kaupungin läpi virtaa Lianejoki.

Matkailu
--------

Vuonna 1991 kaupungissa avattiin merikeskus Nausicaa. Se on tiedekeskus, joka on omistautunut meren ja ihmisen väliselle suhteelle. 

Boulognen linnamuseossa on esillä taidetta ja antiikin esineistöä.

Talouselämä
-----------

Kaupungin talouselämä perustuu sen kalasatamaan, laivatelakkaan ja terästehtaaseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Populations légales 2014, Commune de Boulogne-sur-Mer (62160), Institut national de la statistique et des études économiques. Viitattu 1.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Boulogne-sur-Mer** Wikimedia Commonsissa

* Läänin (*Communauté d'Agglomération*) virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kaupungin virallinen sivusto
**Moncoutant** on Ranskan entinen kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se liitettiin vuoden 2019 alussa uuteen Moncoutant-sur-Sèvren kuntaan yhdessä viiden muun kunnan (Le Breuil-Bernard, La Chapelle-Saint-Étienne, Moutiers-sous-Chantemerle, Pugny ja Saint-Jouin-de-Milly) kanssa. Kunnan pinta-ala oli 26,3 neliökilometriä ja vuonna 2016 siellä oli arviolta 3 171 asukasta.

Moncoutant kuului Bressuiren kaupungin ympärille muodostuneeseen 44 kunnan taajamakuntaan *Communauté d'agglomération du Bocage bressuirais* (CA2B).

Moncoutantin pääelinkeino on maatalous, mutta vuonna 2001 avattu *Pescalis*-kalastuskeskus on lisännyt matkailua kunnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Citypopulation.de: France: Deux-Sèvres *citypopulation.de*. Viitattu 19.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moncoutant** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Moncoutant
**August Vilhelm Helsingius** (21. heinäkuuta 1821 Hämeenlinna – 20. toukokuuta 1914 Hämeenlinna) oli suomalainen tuomari, valtiopäivämies ja Hämeenlinnan pormestari.

Helsingiuksen vanhemmat olivat yleisen revisio-oikeuden ylikomissaari Karl Johan Helsingius (k. 1856) ja Johanna Gustava Florin. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi ykstyistodistuksella Helsingissä 1838. Helsingius suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1844 ja hän auskultoi Turun hovioikeudessa. Hän sai varatuomarin arvon 1847 ja kihlakunnantuomarin arvonimen 1889.

Helsingius oli Turun hovioikeuden ylimääräisenä notaarina vuodesta 1844 alkaen ja hän toimi sittemmin virkaatekevänä tuomarina useissa tuomiokunnissa. Hän harjoitti myös asianajajan tointa parinkymmenen vuoden ajan. Vuodesta 1864 alkaen hän oli Hämeenlinnan raastuvanoikeuden ja maistraatin notaarina, vuodesta 1866 alkaen oikeusraatimiehenä ja hän toimi samalla makasiininhoitajana 1877–1895. Hänestä tuli Hämeenlinnan pormestari 1884 ja hän jäi virkavapaalle pormestarin virasta 1895. Helsingius erosi virasta vasta vuonna 1914 oltuaan lähes kaksikymmentä vuotta virkavapaalla. Helsingius oli kuollessaan 92-vuotiaana toukokuussa 1914 Suomen vanhin elossa ollut lakimies.

Helsingius osallistui porvarissäädyssä Hämeenlinnan kaupungin edustajana valtiopäiville 1872, 1877–1878 ja 1885. Hän oli porvarissäädyn erityisen valiokunnan puheenjohtaja 1872 ja 1877–1878 sekä puhemiesneuvoston ja yleisen valmisteluvaliokunnan jäsen.

Helsingius oli naimisissa vuodesta 1862 Vilhelmina Sederholmin (k. 1901) kanssa. Heidän poikansa oli pankinjohtaja ja liikemies Karl August Helsingius (1868–1908). Helsingiuksen veljiä olivat senaatin kirjaaja, varatuomari Gustaf Johan Helsingius (1810–1860) ja lääninkamreeri, kamarineuvos Karl Otto Helsingius (1818–1899).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hämetär, 23.05.1914, nro 56, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: August Vilhelm Helsingius. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 16.8.2020.
3. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 115. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 120–121. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Rudolf Elving.
**Rudolf Bernhard Elving** (sukunimi kirjoitettu joskus myös *Elfving*; 4. heinäkuuta 1849 Loviisa – 28. heinäkuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja valtiopäivämies. Hän sai vuorineuvoksen arvon.

Rudolf Elvingin vanhemmat olivat piirilääkäri Anton Elving (1811–1899) ja Jakobina Ulrika Matilda af Forselles. Hän pääsi ylioppilaaksi 1867 Helsingin yksityislyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomaritutkinnon 1872. Elving sai varatuomarin arvon 1875.

Elving toimi aluksi lääkintöhallituksessa sihteerinä 1878–1884 samalla kun hoiti omaa asianajajatoimistoa. Hän jätti kuitenkin asianajajauran talouselämän hyväksi ja aloitti 1884 nuorempana johtajana Yhdyspankissa. Elving tunnetaan ennen kaikkea Voikkaan paperitehtaan (myöhemmin Kymi Oy) perustajana. Hän oli kuitenkin mukana myös muun muassa HOP:n, Vakuutusyhtiö Patrian ja sanomalehti *Nya Pressenin* perustamisessa. Hän oli useaan otteeseen Helsingin kaupunginvaltuustossa ja vuosina 1885–1899. Elvingin sanotaan olleen monessa suhteessa edelläkävijä, ja hän edusti ylimenokautta vanhojen ruukinpatruunoiden ja uuden polven yritysjohtajien välissä.

Elving oli porvarissäädyssä Maarianhaminan edustaja valtiopäivillä 1885, Helsingin edustaja 1888, 1891 ja 1899 ja Loviisan edustaja 1894.

Elving omisti useita maatiloja, muun muassa Kirjokiven kartanon Valkealassa lähellä nykyistä Repoveden kansallispuistoa. Kartanon entisillä mailla sijaitsee Elvingin 1900-luvun alulla rakennuttama Elvingin torni, alkuaan ympäröivän alueen vartiointiin rakennettu korkea näkötorni.

Rudolf Elving oli naimisissa vuodesta 1877 vapaaherratar Anna Charlotta von Bonsdorffin kanssa. Heidän poikansa oli ylilääkäri ja professori Harry Elving. Rudolf Elvingin veli oli tilanomistaja, liikemies ja toimitusjohtaja Anton Elving.

Lähteet
-------

* Kirjokiven kartano
* Petri Karonen: Vuorineuvos Rudolf Elving (1849–1927). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Elämäkerta Biografiskt lexikon -sivustolla (ru)
* Rudolf Bernard Elving 1849–1927, Kymenlaakso, Finnica [vanhentunut linkki] (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 27.10.2020)
2. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Anton Elving. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 22.11.2020.
3. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 78–79. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 67–69. Helsinki: Otava, 1921.
5. ↑  Elvingin torni (Internet Archivessa, tallennettu 4.7.2007) Lions Club Valkeala/Vekara.  Arkistoitu 4.7.2007. Viitattu 29.1.2023.
6. ↑  Harry Elving Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Gustaf Adolf Ingman** (1. kesäkuuta 1850 Kokkola – 21. joulukuuta 1910 Vaasa) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 

Ingmanin vanhemmat olivat merikapteeni Adolf Ingman ja Katarina Fredrika Castelin. Ingman tuli ylioppilaaksi 1867 ja suoritti tuomarintutkinnon 1872. Varatuomarin arvon hän sai 1875. Hän työskenteli ensin senaatissa vuodesta 1876, jossa hän tuli valtiovaraintoimituskunnan kanslistiksi 1880. Keisarin Suomen kansliassa hän oli sihteeri vuodesta 1883. Vaasan läänin lääninsihteerinä Ingman toimi 1885–1910, joskin hän oli poliittisista syitä virastaan erotettu 1901–1906. Ingman edusti Kokkolaa porvarissäädyssä valtiopäivillä 1882. Talonpoikaissäädyn notaarina ja osin sihteerinä Ingman oli toiminut jo valtiopäivillä 1877–1878.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 4.11.2020.
2. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 140. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 144–145. Helsinki: Otava, 1921.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Henrik Alfred Wahlforss
**Henrik Alfred "Fisken" Wahlforss** (8. huhtikuuta 1839 Kristiinankaupunki – 28. maaliskuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen kemisti ja professori.

Wahlforssin vanhemmat olivat kauppias Erik Wahlforss ja Susanna Maria Holmudd. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan kymnaasista 1857 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1861, filosofian maisteriksi 1869 ja filosofian lisensiaatiksi 1878. Hän opiskeli kolmen vuoden ajan orgaanista ja teknillistä kemiaa 1861–1864 Zürichissä, Hannoverissa ja Friedrich Wöhlerin johdolla Göttingenissä. Hänen 1868 valmistunut väitöskirjansa *Bidrag till kännedomen af reten* oli ensimmäinen teknillisen kemian alan väitöskirja Suomessa. Myöhemmin Wahlforss opiskeli vielä Pietarissa Friedrich Konrad Beilsteinin laboratoriossa.

Wahlforss oli Helsingin yliopistossa kemian dosenttina 1868–1891. Hän oli vuorihallituksen vuori-insinöörinä 1872–1874 ja Polyteknillisen koulun ja opiston kemian opettajana vuodesta 1874 alkaen. Wahlforss sai professorin arvon 1889. Hän pani alulle vuonna 1899 valmistuneen Polyteknillisen opiston kemian laboratorion rakennushankkeen. Hän invalidisoitui 1896 liikenneonnettomuuden seurauksena ja kuoli vuonna 1899. Wahlforssin oppilaita olivat muun muassa Antti Antero ja Aleksander Lampén.

Wahlforss oli naimisissa Emilia Elisabet Långhjelmin kanssa. Heidän poikansa oli vuorineuvos Wilhelm Wahlforss.

Julkaisuja
----------

* *Bidrag till kännedomen af Retén*. 1868
* *Om bromtoluolklorid*. 1870

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Henrik Alfred Wahlforss, Helsingin teknillisen kemian opetuksen rakentaja, Kemian historiaa, Kemia 100-sivusto 15.11.2018
3. ↑  Vanha kemian laboratorio Hietalahdessa, Kemian historiaa, Kemia 100-sivusto 4.10.2018
4. ↑  Uusi kemia, Kemian historiaa, Kemia 100-sivusto 4.10.2018


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Jakob Simelius** (16. elokuuta 1785 Kalajoki – 21. maaliskuuta 1826 Helsinki) oli suomalainen kielenkääntäjä, kirjapainonomistaja, sanomalehtimies ja lakitieteen kandidaatti.

Simeliuksen vanhemmat olivat Kalajoen kirkkoherra Jakob Simelius (1755—1806) ja Kokkolan kirkkoherran Jakob Chydeniuksen tytär Helena Chydenius (1756—1828). Hän kävi Vaasan triviaalikoulua 1800—1802 ja tuli ylioppilaaksi 1803. Simelius valmistui filosofian maisteriksi 1810 ja oli hallituskonseljin suomen kielen kääntäjä 1810 lähtien. Molempien oikeuksien kandidaatti hänestä tuli 1817. Simelius sai luvan perustaa Helsinkiin kaupungin ensimmäisen kirjapainon, muun muassa hoitaakseen sinne 1819 siirtyneen senaatin antamat tehtävät. Julkaisutoiminnan merkityksen Simelius oli nähnyt enonsa Anders Chydeniuksen toiminnassa. Simeliuksen kirjapaino siirtyi 1970—1980 -luvun aikoihin Multiprintin omistukseen.

Simelius toimitti *Finlands allmänna Tidning* -lehteä vuodesta 1825. 

Simelius avioitui 1820 Anna Maria Tulindbergin kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä: Helena Kristina (1821–1889) ja Jacobina Maria (1822–1895). Maria Simelius jatkoi kirjapainon toimintaa kuolemansa 1843 asti. Simeliuksen hauta on Helsingin Vanhassa kirkkopuistossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 1465
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1640-1852 *ylioppilasmatrikkeli.fi*. Viitattu 25.11.2018.
3. ↑  Multiprintin historia[vanhentunut linkki]

Kirjallisuutta
--------------

* A. V. Nylander, *Några dokument rörande Simelii Arvingars boktryckeri*, 1919.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Anders Reinhold Cygnaeus** (6. toukokuuta 1815 Hollola – 3. kesäkuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka toimi Yleisen revisionioikeuden ylikomissaarina ja usean eri läänin vt. kuvernöörinä.

Cygnaeuksen vanhemmat olivat piispa, teologian tohtori Zacharias Cygnaeus ja Margareta Karolina Aejmelaeus. Cygnaeus tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1832, opiskeli oikeustiedettä vuodesta 1833 ja suoritti tuomarintutkinnon 1836, jolloin hän oli myös Turun hovioikeuden auskultantti. Hän oli senaatin oikeusosaston ylimääräinen kopisti 1837, keisarin Suomen kanslian ylimääräinen kanslisti vuodesta 1838 ja senaatin väliaikaisen rahakantareformiosaston kanslisti vuonna 1840. Keisarin Suomen kanslian 1. osaston apulaistoimitussihteeri Cygnaeus oli vuodesta 1841, toinen toimitussihteeri 1851 ja Suomen kenraalikuvernöörin kanslian 1. osaston toimituspäällikkö vuodesta 1855. Hän sai kanslianeuvoksen arvon 1859, valtioneuvoksen arvon 1868 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1881. Oulun läänin vt. kuvernöörinä Cygnaeus toimi 1857–1958, Viipurin läänin 1867 ja Uudenmaan läänin 1868–1869. Yleisen revisionioikeuden ylikomissaari hänestä tuli 1869, mitä tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Anders Reinhold Cygnaeus. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 27.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Fritiof Hultman** (31. maaliskuuta 1831 Tammisaari – 10. helmikuuta 1890 Tammisaari) oli suomalainen kauppias, oluttehtailija ja valtiopäivämies. 

Hultmanin vanhemmat olivat kauppias Karl Fredrik Hultman ja Andrietta Charlotta Collin ja puolisot vuodesta 1857 Amalia Maria Josefa Morawitz (k. 1866), vuodesta 1867 Ida Emilia Vennberg (ero 1871) ja vuodesta 1872 Beata Maria Högfelt. Hultman tuli ylioppilaaksi 1847. Hän oli Rostockin kauppaopiston oppilas noin vuonna 1852, kauppakonttorien palveluksessa Hampurissa ja Lontoossa 1852–1855 ja sitten kauppias Tammisaaressa 1856. Olut- ja portteritehtailijana Hultman toimi vuoteen 1880. Hän oli Preussin konsuli 1857–1868, Pohjois-Saksan liiton 1868–1871 ja Saksan 1871–1890 sekä Tanskan varakonsuli 1856–1890, Ruotsi-Norjan 1867–1890 ja Alankomaiden 1872–1890. Hultin osallistui Tammisaaren edustajana porvarissäädyssä valtiopäiville 1863–1864.

Professori Oskar Hultman oli Fritiof Hultmanin poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fritiof Hultman Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 24.11.2020)
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 133–135. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Martti Evert Tähkäpää**, sukunimi aik. *Ax* (10. marraskuuta 1868 Tampere – 12. kesäkuuta 1940 Tampere) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja lahjoittaja.

Evert Tähkäpään vanhemmat olivat nahkuri Karl Gustaf Ax (1827–1878) ja Amalia Selina Helin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1894. Tähkäpää sai varatuomarin arvon 1897.

Tähkäpää oli Tampereen raastuvanoikeudessa ylimääräisenä oikeusneuvosmiehenä 1898–1899 ja raastuvanoikeuden toisen osaston varapuheenjohtajana 1899–1903. Hän oli Turun hovioikeudessa notaarina 1903–1904, asessorina 1904–1907 ja apujäsenenä 1907–1912. Tähkäpää erotettiin vuoden 1906 pakkolain perusteella asessorin virastaan ja asetettiin lakkautuspalkalle. Tähkäpää toimi Saarijärven tuomiokunnan tuomarina 1912–1922 ja Pirkkalan tuomiokunnan tuomarina 1922–1938.

Tähkäpää keräsi taidetta ja hän matkusti maailmalla yhdessä ystävänsä kultaseppä Kustaa Hiekan kanssa. He olivat mukana perustamassa Tampereelle Hämeen museota, jolle he molemmat lahjoittivat esineitä kokoelmistaan. He suunnittelivat myös yhdessä Kustaa Hiekan museon museotalon. Tähkäpää toimi Kustaa Hiekan museosäätiön ensimmäisenä puheenjohtajana ja hän lahjoitti museolle oman taidekokoelmansa.

Vuonna 1922 Tähkäpää osti asunnokseen nykyisen Sara Hildenin taidemuseon paikalla Onkiniemessä sijainneen Kivistön huvilan. Huvilan oli rakennuttanut Lapinniemen puuvillatehtaan yksi perustaja, kasööri J. Kupiainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Dödsfall, Svenska Pressen, 14.06.1940, nro 135, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Asessori E. Tähkäpää 60-vuotias, Aamulehti, 10.11.1928, nro 309, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Pyynikin kirkkopuisto : Kaarle Kustaa Ax 7.1. 1827 - 18.10.1878


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Claes Gustaf Beyrath** (17. toukokuuta 1812 Iisalmi – 27. marraskuuta 1873 Puumala) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. 

Beyrathin vanhemmat olivat kappalainen Johan Erik Birath, myöhemmin Beyrath, ja Helena Katarina Wialén ja puoliso vuodesta 1849 Amanda Karolina Ehrström (k. 1881). Beyrath tuli ylioppilaaksi 1829 ja vihittiin papiksi 1836, varapastorin arvon hän sai 1853. Beyrath toimi pappina Leppävirralla, Heinävedellä, Laukaassa, Jämsässä ja Kronstadtissa. Johanneksen kappalainen hänestä tuli 1850 ja Jääsken 1855. Beyrath toimi Helsingin virolaislättiläisen sotilasseurakunnan saarnaajana vuodesta 1865 ja Puumalan kappalaisena vuodesta 1870. Hän oli pappissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Claes Gustaf Beyrath. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 17.12.2020)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet 1863 |
| --- |
|  |
| Arkkipiispa:Edvard Bergenheim |
|  |
| Edustajat | 

|  |  |
| --- | --- |
| Piispat | 
* Robert Frosterus
* Carl Gustaf Ottelin

 |
|  |
| Turun arkkihiippakunta | 
* Ehström
* von Essen
* Geitlin
* Granfelt
* Grönberg
* Helander
* H. Heikel
* Hellén
* Hertzberg
* Lilius
* Renvall
* Rosengren
* Schauman
* Stenbäck
* Sulin

 |
|  |
| Porvoon hiippakunta | 
* Alopaeus
* Borenius
* Bergh
* Beyrath
* Granfelt
* Hackzell
* Nordström
* Sirén
* Snellman

 |
|  |
| Kuopion hiippakunta | 
* Bergh
* Borg
* Castren
* Europaeus
* A. Heikel
* Saxbäck

 |

 |

 |
**Biogeokemia** on tieteenala, jossa yhdistyvät kemiallisten, fysikaalisten, geologisten ja biologisten prosessien ja reaktioiden tutkimus, mikä kattaa luonnolliseen ympäristöön sisältyvät asiat (mukaan lukien biosfääri, kryosfääri, hydrosfääri, pedosfääri, ilmakehä ja litosfääri). Erityisesti biogeokemia on kemiallisten elementtien kierron, kuten hiilen ja typen, sekä niiden sekä keskinäisen vuorovaikutuksen että niiden
vuorovaikutuksen eläviin olentoihin, niiden kuljetuksen biologisten systeemien läpi maapallon mittakaavassa, läpi aikojen, tutkimusta. Alue keskittyy kemiallisiin kiertoihin, jotka joko aiheutuvat biologisesta toiminnasta tai on vaikutusta siihen. Erityisesti on pianotettu hiilen, typen, rikin ja fosforin kiertojen tutkimusta. Biogeokemia on systeemitiedettä, joka muistuttaa läheisesti systeemiekologiaa.*lähde?*

Katso myös
----------

* Geokemia
* Geobiologia

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Biogeokemia**.
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Fabian af Enehjelm**, vuoteen 1772 **Hellenius** (21. maaliskuuta 1738 Vehkalahti – 1. maaliskuuta 1822 Sipoo) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies.

Af Enehjelmin vanhemmat olivat kuninkaallinen rahastonhoitaja Anders Hellenius, aateloituna Enhjelm, ja Elisabet Sunn. Af Enehjelm tuli ylioppilaaksi 1754. Hän oli Turun hovioikeuden auskultantti 1756, kanslisti 1757 ja varanotaari 1759. Suomen tykistöpataljoonan asevaraston vartijaksi hän tuli 1761 ja Uudenmaan ja Hämeen läänin tase- ja jäännöskomission jäseneksi 1769. Af Enehjelm oli armeijan laivaston Suomen ylioikeuden sihteeri vuodesta 1776, mistä tehtävästä hän erosi sotaneuvoksena 1794. Hän toimi myös kruunun viinapolttimoiden vuokraaja Helsingissä ja Hämeenlinnassa. Af Enehjelm omisti Sipoon Östersundomin kartanon vuodesta 1789. Hän oli aatelissäädyssä edustaja Porvoon valtiopäivillä 1809.

Everstiluutnantti, valtiopäivämies Jonas af Enehjelm oli Fabian af Enehjelmin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fabian Hellenius, aateloituna 1772 af Enehjelm. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 28.12.2020
2. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 28.12.2020
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Jonas Hellenius, aateloituna 1772 af Enehjelm. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 28.12.2020


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Nils Viktor (Vihtori) Lounasmaa** (sukunimi vuoteen 1906 **Löfgren**; 25. syyskuuta 1843 Viipuri – 11. joulukuuta 1909 Helsinki) oli suomalainen valtiopäivämies ja Uuden Suomettaren pitkäaikainen päätoimittaja 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa.

Henkilöhistoria
---------------

Lounasmaan vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Karl Löfgren ja Fredrika Wilhelmina Aminoff. Lounasmaa oli naimisissa vuodesta 1871 Maria Elisabeth Avellanin kanssa joka toimi Suomen Naisyhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana 1884–1889. Lounasmaa pääsi ylioppilaaksi 1862 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1870. Hän toimi Uuden Suomettaren päätoimittajana 1870–1906 sekä Suomalaisen kirjallisuuden seuran kirjapainon hoitajana 1878–1909. Lounasmaa oli myös työväenvakuutuskomitean jäsen 1889-1892.

Hän oli porvarissäädyssä Heinolan edustaja valtiopäivillä 1888 ja 1891 ja Tornion edustaja 1897, 1899 ja 1900.

Teoksia
-------

* *Elämäni taipaleelta*, 1910

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Löfgren (Lounasmaa) Nils Viktor Alfred. Viitattu 20.3.2021.
2. 1 2  Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 216–218. Helsinki: Otava, 1921.

Aiheesta muualla
----------------

* Viktor Löfgrenin elämäkerta Kansallisbiografiassa

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Kaarlo Vilhelmi Arminen** (5. maaliskuuta 1874 Ulvila – 23. elokuuta 1937 Hancock, Michigan, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen lääkäri ja sanakirjojen tekijä.

Armisen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Eenokki Spinkkilä ja Maria Adolfiina Hannula. Hän pääsi ylioppilaaksi Porin lyseosta 1893 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1898. Lääkäriksi Arminen valmistui Chicagon Rush Medical Collegesta vuonna 1907.

Muutettuaan Suomesta Yhdysvaltoihin vuonna 1900 Arminen toimi Hancockin Suomi-opiston latinan ja matematiikan opettajana 1901–1906 ja oli lääkärinä Hancockissa 1907–1919, Duluthissa 1919–1923 ja uudelleen Hancockissa vuodesta 1923 lähtien.

Arminen julkaisi vuonna 1904 käytännöllisen englantilais-suomalaisen sanakirjan, josta otettiin useita painoksia. Hän käänsi myös englannin kielelle Johannes Linnankosken teoksen *Ikuinen taistelu*.

Julkaisuja
----------

* *Englantilais-suomalainen sanakirja - English-Finnish dictionary*. Suomalais-luterilainen kustannusliike, Hancock, Michigan 1904, 2. korj. painos 1907, 3. uud. korj. painos 1914
* *Englantilais-suomalainen taskusanakirja*. Finnish Lutheran Book Concern, Hancock, Michigan 1914
* *Suomalais-englantilainen sanakirja*; toim. K. V. Arminen ja Eetu Aaltio. Suom.-lut. kustannusliike, Hancock, Michigan 1916

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 13.09.1937, nro 246, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* The Online Books Page : K. V. Arminen
Sälinkään lasitehtaan muistokivi.
**Sälinkään lasitehdas** toimi Mäntsälän Sälinkään kylässä Kilpijärven rannalla vuosina 1814–1891. Aluksi tehdas valmisti ikkunalasia ja pulloja. Sittemmin tehdas keskittyi vain pullojen ja lasipurkkien valmistukseen. Tehdas valmisti 1850-luvulta aina 1880-luvulle saakka myös talouslasia, karahveja, viilikulhoja sekä juoma-, punssi- ja viinilaseja. Viime vaiheessa tehdas valmisti vain yksinkertaisia pulloja ja lasipurkkeja.

Tehtaan perustivat Sälinkään ja Linnaisten kartanon omistajat Hans Henrik Stjernvall (1769–1820) ja Henrik Johan Sohlberg (1770–1831). Perustamisen syynä oli Mäntsälän seudulla vallinnut pula ikkunalasista jota jouduttiin tuomaan jopa Viipurista ja Tallinnasta saakka. Vuonna 1822 omistajaksi tuli Johan Magnus Gottskalk ja myöhemmin tehtaan omistivat Stjernvallin leski Frederika ja Gottskalkin pojat Anders ja Magnus Gottskalk yhdessä aina vuoteen 1838 saakka jolloin jälkimmäiset ostivat koko tehtaan. Lasitehtaan omisti pisimpään Souranderin suku. Lasitehtaan rakennuksiin kuului järven rannalla sijainnut lasihytti, puutarhan ympäröimä päärakennus, puunkuivaamo, paja, tamppilaitos lasin valmistuksessa käytetyn kvartsihiekan murskaamiseen, talli, navetta sekä varasto- ja asuinrakennuksia.

Sälinkään lasitehtaalla oli 1820-luvulla kaksi tulipaloa joista toinen sai alkunsa myrskyn kaatamasta lasihytistä. Tehdas saattoi kuitenkin jatkaa toimintaansa. Lasitehdas lopetettiin tuotannon kannattamattomuuden takia vuonna 1890.  Entiset tehdasrakennukset purettiin tai siirrettiin muualle 1900-luvun alussa. Lasitehtaan suuri kaksikerroksinen päärakennus purettiin 1915 ja sen hirret käytettiin asuintalojen rakentamiseen. Tehtaan lasihytin paikalla on nykyisin muistomerkki ja lähistön pelloilta löytyy edelleen runsaasti kvartsia ja lasikuonaa jäänteenä tehtaan toiminnasta. Myös jotkut lähistön rakennukset voivat olla peräisin lasitehtaan ajoilta.

Kirjallisuutta
--------------

* Aimo Löfberg : *Mäntsälän pitäjän Sälinkään lasitehtaan lasinpuhaltajat 1814-1896*, teoksessa *Tot noin : "tää neljäskii vaa vuavattii" : mäntsäläläisten kirja mäntsäläläisille, ystävän kirja ystävälle*. Mäntsälä-seura 1979

Lähteet
-------

1. ↑  Esine elää : Suomalaisia lasitehtaita (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Mäntsälän kunta Sälinkään maarekisterikylä Rakennusinventointi ja kulttuuriympäristöselvitys 2014, sivu 17, 43 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Henrik Johan Sohlberg. Verkkojulkaisu 2005 <>. Luettu 7.10.2017.
4. 1 2  Museoviraston kulttuuriympäristön palveluikkuna : Mäntsälän, Sälinkään lasiruukki
5. ↑  Marko Saarinen : *Viisi suomalaista taidelasitehdasta. Taiteen merkitys suomalaisen lasiteollisuuden historiassa*. Historian pro gradu -tutkielma, Tampereen yliopisto, Yhteiskunta- ja kulttuuritieteiden yksikkö 2015, sivu 20-21