recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ghanankopaivapuu** (*Copaifera salikounda*) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, kopaivapuiden (*Copaifera*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se sekoitetaan usein *Detarium senegalense* -lajiin, mutta lajit eroavat toisistaan muun muassa lehtien lehdyköiden ulkonäön perusteella.

Ghanankopaivapuu on ainavihanta puu, joka voi kasvaa korkeimmillaan 40 metriä korkeaksi. Rungon halkaisija voi olla yli metrin ja ympärysmitta yli kolme metriä.

Ghanankopaivapuu kasvaa luonnossa ainavihannissa sademetsissä, rannoilla sekä rinteillä merenpinnan tasosta aina 950 metrin korkeuteen asti. Ghanankopaivapuuta tavataan trooppisessa Länsi-Afrikassa Sierra Leonesta Ghanaan ulottuvalla alueella. Laji voi olla paikallisesti yleinen ja sen lisääntyminen onnistuu yleensä hyvin, mutta runsaiden hakkuiden sekä elinympäristöjen häviämisen myötä ghanankopaivapuu on luokiteltu vaarantuneeksi (VU) lajiksi.

Ghanankopaivapuuta kerätään luonnosta siitä saatavan hartsimaisen aineen sekä laadukkaan puutavaran vuoksi. Lajin pintapuu on vaaleaa ja heti sahauksen jälkeen siitä alkaa erittyä kopaalia. Sydänpuu on punaruskeaa ja se erottuu selvästi sen ympärillä olevasta, noin 5–10 cm paksusta pintapuukerroksesta. Ghanankopaivapuun puuainesta käytetään muun muassa sisustukseen, panelointiin, parketteihin sekä korkealuokkaisiin huonekaluihin.

Lähteet
-------

* Useful Tropical Plants: *Copaifera salikounda* (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  *Copaifera salikounda* *IUCN Red List of Threatened Species*. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* JSTOR Global Plants: *Copaifera salikounda* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Copaifera salikounda* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q5168282
* Wikispecies: Copaifera salikounda
* APDB: 63556
* ARKive: copaifera-salikounda
* CoL: Y2Y6
* EoL: 418056
* EPPO: CPFSA
* GBIF: 2978191
* GRIN: 438139
* iNaturalist: 190862
* IPNI: 487043-1
* IUCN: 33041
* NCBI: 162718
* Open Tree of Life: 904989
* Plant List: ild-1169
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:487043-1
* Tropicos: 13045894
* WFO: wfo-0000165260

 |

 |
Elminan linna.
Cape Coastin linna.
**Ghanan linnoitukset ja linnat** ovat siirtomaa-aikaisia rakennuksia, joita on säilynyt Ghanan rannikolla. Ne on rakennettu vuosien 1482 ja 1786 välisenä aikana. Linnat toimivat aikoinaan lähinnä portugalilaisten perustamien kauppareittien solmukohtina. Yksitoista linnaa tai linnoitusta on valittu Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1979.

Näitä linnoja ja linnoituksia ovat

* Elminan linna, Elmina
* Santo Antonion linnoitus, Axim
* Vrendenburgin linnoitus, Komenda
* Metal Crossin linnoitus, Dixcove
* San Sebastianin linnoitus, Shama
* Batensteinin linnoitus, Butri
* Coenraadsburgin linnoitus ('Sao Jago da Mina'), Elmina
* Amsterdamin linnoitus, Abandze
* Lijdzaamheidin linnoitus ('Patience'), Apam
* Cape Coastin linna, Cape Coast
* Goede Hoopin linnoitus, Senya Beraku

Elminan linna
-------------

Elminan linna on Ghanan linnoista vanhin, ja vanhin eurooppalaisten rakentama rakennus Saharan eteläpuolella. Se valmistui 1482. Portugalilaiset alkoivat perustaa Elminaan kauppapaikkaa 1470-luvullaan havaittuaan siellä käydyn vilkkaan kultakaupan. 1600-luvulla kultakauppa korvaantui orjakaupalla.

Cape Coastin linna
------------------

Cape Coastin linna on alkujaan ruotsalaisten rakentama linna. Puinen linnoitus valmistui vuonna 1653, ja sitä kutsuttiin nimellä *Carolusborg* tai *Karlsborg* kuningas Kaarle X Kustaan mukaan. Linnoitus rakennettiin kullan, eebenpuun ja orjien kauppaa varten Vuonna 1663 tanskalaiset valtasivat koko ruotsalaisten hallinnoiman rannikkoalueen, ja linnoitus joutui englantilaisille. Puulinnoitus on myöhemmin korvattu kivisellä. 

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ghanan linnoitukset ja linnat**.

Lähteet
-------

1. ↑  Forts and Castles, Volta, Greater Accra, Central and Western Regions Unesco
2. ↑  Fort Sao Jorge de Mina (Arkistoitu – Internet Archive) Dutch Portugese Colonial History
3. ↑  Karlsborg - Sveriges fort i Afrika Sveriges Radion (ruotsiksi)
NoirmoutierSatelliittikuva saaresta

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Île de Noirmoutier |
| Sijainti | 
46°58′00″N, 2°13′00″WPays de la LoireRanska |
| Vesialue | 
Atlantin valtameriView and modify data on Wikidata  |
| Korkein kohta | 
20 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
49 km² |

Väestö| Asukasluku | 
9650 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Noirmoutier** on saari Atlantilla Biskajanlahden rannikolla Ranskassa.

Saari kuuluu 45 000 hehtaarin kokoiseen Bretagnen marskimaahan (*Marais breton-vendéen*). Saaren ilmasto on leuto, ja siellä on runsas kasvisto ja eläimistö. Saaren erikoisuus on siellä kasvatettava perunalajike Bonnotte de Noirmoutier, joka saa ominaismakunsa ainoastaan tällä saarella. Saarella kuivataan merivedestä merisuolaa.

Saarella on neljä kuntaa: Barbâtre, La Guérinière, L'Épine ja Noirmoutier-en-l’Île. Ne ovat yhdessä perustaneet Noirmoutierin saaren kuntien yhteisön (*Communauté de communes de l'Île-de-Noirmoutier*).

Saarelta kulkee mantereelle Beauvoir-sur-Meriin 4,125 kilometriä pitkä tie Passage de Gois, jota pitkin pääsee kulkemaan kaksi kertaa vuorokaudessa laskuveden aikaan. Tällöin tie on auki kahdesta viiteen tuntiin. Vuodesta 1971 lähtien saarelle on päässyt myös siltaa pitkin, joka rakennettiin saaren ja La Barre-de-Montsin välille.

Saari on suosittu matkailukohde. Matkailu saarelle alkoi vuonna 1860, jolloin Bois de la Chaizessa otettiin käyttöön merenrantalomakohde. Tällöin Nantesista ja Pariisista tulleet matkailijat saapuivat saarelle viettämään päivää Pornicista lähtevällä laivalla. Myöhemmin monet varakkaat perheet rakensivat saareen merenrantahuviloita metsän siimekseen. Lisäksi rantaan rakennettiin yli 200 mökkiä.

* Saaren marskimaataSaaren marskimaata
* Passage de GoisPassage de Gois

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tour de France 2018

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Noirmoutier** Wikimedia Commonsissa
*Hakusana "KDB" ohjaa tänne. Sanan muista merkityksistä kerrotaan KDB (täsmennyssivu)*

Valko-Venäj]n voimankäyttöviranomaisten eli sisäministeriön ja KGB:n hallintorakennus Minskin keskustassa.
**Valko-Venäjän valtion turvallisuuskomitea** (valkoven. Камітэ́т дзяржа́ўнай бя́спекі, КДБ, *Kamitet dzjaržaunai bjaspeki* eli **KDB**; ven. Комите́т госуда́рственной безопа́сности, КГБ, *Komitet gosudarstvennoi bezopasnosti* eli **KGB**) on Valko-Venäjän valtion turvallisuuspalvelu. Se perustettiin maahan Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen jatkamaan Tšekasta välivaiheiden kautta kehittyneen KGB:n toimialoihin kuuluvaa toimintaa.

Valko-Venäjän KGB:n päämaja sijaitsee Minskin keskustan kahdessa vaiheessa rakennetussa suuressa hallintorakennuksessa. Sen vanhempi osa on arkkitehti H. Gayn suunnittelema ja edustaa vuonna 1915 valmistunutta uusklassista tyyliä. Tämän jatkeeksi rakennettiin toisen maailmansodan jälkeen arkkitehtien M. Parusnikov ja G. Badanov suunnittelema monumentaalinen osa. Suuressa voimankäyttöviranomaisten hallintorakennuksessa toimii myös sisäministeriön keskushallintoa. KGB:llä on toimitiloja ja henkilökuntaa muuallakin Minskissä ja esimerkiksi Valko-Venäjän jokaisen maakunnan pääkaupungissa. 

Valko-Venäjän KGB:n päällikkönä toimi vuosina 2012–2020 kenraalimajuri Valeryi Vakultšyk (valkoven. Валерый Вакульчык). Hänen seuraajakseen (syyskuu 2020 –) tuli Ivan Tertel (valkoven. Іван Тэртэль).

Lähteet
-------

1. ↑  Istorija organov gosbezopasnosti kgb.by. Viitattu 14.1.2013. (venäjäksi)
2. ↑  S. N. Maštšeno: *Minsk i okrestnosti (Minsk and Surroundings)*, s. 84-85 Voimankäyttöviranomaisten (MVD, KGB) hallintorakennuksesta. Višeišaja škola, Minsk, 2008. ISBN 978-985-06-1420-9. (venäjäksi) ja (englanniksi)
3. ↑  The architectural ensemble of Independence Avenue - the main thoroughfare of Minsk City Valko-Venäjän valtio, gov.by. Viitattu 12.9.2013. (englanniksi)
4. ↑  Lukashenko assigned new head of KGB  16.11.2012. telegraf.by. Viitattu 14.1.2013. (englanniksi)
5. ↑  O Komitete gosudarstvennoi bezopasnosti kgb.by. Viitattu 14.1.2013. (venäjäksi)
6. ↑  Ivan Tertel appointed Belarus' KGB chief *belta.by*.  3.9.2020. Valko-Venäjän valtio, gov.by. Viitattu 26.5.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KGB (Valko-Venäjä)** Wikimedia Commonsissa

* KGB:n viralliset kotisivut (englanniksi, valkovenäjäksi, venäjäksi)
Mohammed Mossadeqia tukeva mielenosoitus Teheranissa 16. elokuuta 1953.
**Iranin vallankaappaus 1953** oli Yhdysvaltain CIA:n ja brittien MI6-ulkomaantiedustelupalvelun toteuttama. Silloinen demokraattisesti valittu pääministeri Mohammed Mossadeq syrjäytettiin elokuussa 1953.

Iranilaisten keskuudessa suosittu Mossadeq toimi vuonna 1951 Iranin öljykomitean puheenjohtajana, ja Mossadeqin hallituskaudella Iranin parlamentti äänesti Iranin sisällä olevien öljy-yhtiöiden kansallistamisesta, mitä brittiläiset öljyfirmojen omistajat eivät voineet hyväksyä. Iranin länsimielinen oikeisto ja brittiläiset öljy-yhtiöiden toimijat pelkäsivät kommunismin mahdollista leviämistä Iranin valtiojärjestelmään.*lähde?*

Britannian hallitus päätti suojella brittiläisiä yrittäjiä järjestämällä Iraniin vallankaappauksen CIA:n ja šaahi Mohammed Reza Pahlavin puolella olleiden sotilasjoukkojen avulla. Lopputuloksena oli Mossadeqin pidätys ja tuomitseminen kotiarestiin, minkä jälkeen šaahin valtaa lisättiin. Šaahi kielsi kansallismieliset ja sosialistiset liikkeet, ja pääasiallinen vainojen kohde oli kommunistinen Tudeh-puolue, jonka jäsenistä puhdistettiin Iranin hallintoelimet, armeija ja julkiset laitokset. Vallankaappauksen jälkeen osana uutta oikeistolaista monarkiaa ja USA-mielisyyteen perustuvaa poliisivaltiota perustettiin osittain amerikkalaisten kouluttama SAVAK-tiedustelupalvelu, joka tunnettiin julmasta toisinajattelijoiden kidutuksesta. Vallankaappaus provosoi myös vuoden 1979 vallankumouksen, ja luokkaerot laajenivat kansalaisvapauksia rajoitettaessa, vaikka Iranin talous kasvoi, kun briteille asetettu kauppasaarto lakkautettiin.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Fisk, Robert: Unintended Consequences and Unlearned Lessons *Arab News*.  2.9.2003.  Arkistoitu 3.7.2004. Viitattu 2.2.2019. (englanniksi)
**Rock’n’Swing Dance Club Comets ry** (lyh. **Comets**) on helsinkiläinen tanssiurheiluseura, joka on erikoistunut rock’n’swing tansseihin. Seuran lajeja ovat balboa, blues, boogie woogie, bugg, collegiate shag, fusku, jazz roots, lindy hop, rockabilly, rock'n'roll ja west coast swing. 

Seuran menestynein tanssipari on Masi Saurén ja Anna Tyutyunyuk, joilla on boogie woogien maailmanmestaruus vuodelta 2021 ja MM-hopea vuodelta 2022.

Historia
--------

Rock’n Roll Dance Club Comets sai alkunsa vuonna 1992. Seuran perustivat Tanssiklubi Starissa harrastuksen aloittaneet tanssijat ja nimensä mukaisesti Comets perustettiin rock’n’roll -seuraksi. Pian lajeiksi tulivat myös boogie woogie, bugg sekä lindy hop. Seuran alkuperäinen nimi Rock’n Roll Dance Club Comets muutettiin Rock’n’Swing Dance Club Comets:ksi vuonna 2021.

Tietoa seurasta
---------------

Comets on suomen suurin tanssiurheiluseura. Seurassa urheilee tällä hetkellä noin 1000 lasta, nuorta ja aikuista, joiden valmennuksesta vastaa noin 60 vapaaehtoista seuravalmentajaa ja ammattivalmentajaa. 

Comets on jäsenenä Suomen Tanssiurheiluliitossa (STUL), Suomen Seuratanssiliitossa (SUSEL) ja Etelä-Suomen Liikunta ja Urheilussa (ESLU). 

Seurassa aikuisten urheilu on laadukasta ja innostavaa, mistä kertoo muun muassa seuralle myönnetty Olympiakomitean Tähtimerkki. Seuran kehitykseen onkin viime vuosien aikana panostettu ja kehitystyö on näkynyt konkreettisesti esimerkiksi seuran viestinnässä, hallinnossa ja valmennuksen puolella.

Lindy in the Park
-----------------

Comets on järjestää kesätiistaisin kaikille avoimet ja ilmaiset puistotanssit Oopperatalon amfiteatterilla ja niissä soitetaan tanssimiseen sopivaa swing-musiikkia. Puistotansseja on järjestetty vuodesta 2004 lähtien. Puistotanssien yhteenlaskettu kävijämäärä on ollut parhaimmillaan yli 2000 henkilöä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tanssiurheilu | Masi Sauren ja Anna Tyutyunyuk tanssivat boogie woogiessa MM-kultaa *Helsingin Sanomat*.  24.10.2021. Viitattu 13.4.2022.
2. ↑  Suomalaisparin mitaliketju sai toisen lenkin, tanssivat boogie woogien MM-hopeaa  14.08.2022. Yle. Viitattu 17.08.2022.
3. ↑  Yhdistysrekisterin tietopalvelu *Yhdistysrekisterin tietopalvelu*. Viitattu 13.4.2022.
4. ↑  Suomen suurimmassa tanssiklubissa sujuvat swing ja rock'n'roll – "Kilpailuihin ei tietenkään mennä verkkareissa" *Helsingin Uutiset*.  24.4.2019. Viitattu 13.4.2022.
5. ↑  Laatuseurat – Suomen Tanssiurheiluliitto ry *dancesport.fi*. Viitattu 13.4.2022.
6. ↑  Suomen Olympiakomitea onnittelee helmikuun 2022 uusia Tähtiseuroja *Suomen Olympiakomitea*.  1.3.2022. Viitattu 13.4.2022.
7. 1 2  Hesperian puiston maanantaitansseissa voi jorata verkkareissa tai vintagemekossa *Yle Uutiset*.  6.7.2015. Viitattu 29.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Rock'n'Swing Dance Club Comets
**Vern Fleming** (s. 4. helmikuuta 1962 New York) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi pelintelijänä NBA:ssa 12 kautta ja voitti olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984.

Fleming pelasi yliopistosarjoissa Georgian yliopiston joukkueessa. Indiana Pacers varasi hänet NBA:han 18. varausvuorolla vuoden 1984 varaustilaisuudessa.

Fleming edusti NBA:ssa vuosina 1984–1995 Indiana Pacersia ja sen jälkeen vielä yhden kauden ajan New Jersey Netsia. Hän pelasi kaikkiaan 893 runkosarjaottelua ja seitsemänä kautena yhteensä 37 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 11,3 pistettä, antoi 4,8 koriin johtanutta syöttöä ja otti 3,4 levypalloa, ja pudotuspeleissä vastaavat tilastolukemat olivat 7,7 pistettä, 3,1 syöttöä ja 2,3 levypalloa.

Kauden 1996–1997 Fleming pelasi vielä Ranskassa CSP Limogesin joukkueessa.

Fleming voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984. Hän teki alkulohkossa 15 pistettä Ranskaa ja kymmenen pistettä Kanadaa vastaan sekä otti molemmissa otteluissa viisi levypalloa. Loppuottelussa Espanjaa vastaan hän teki yhdeksän pistettä ja otti kaksi levypalloa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vern Fleming *Basketball Reference*. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 6*, s. 129. Oy Scandia Kirjat Ab, 1985. ISBN 951-9466-41-X.
3. 1 2 3 4  Vern Fleming *Sports Reference*.  Arkistoitu 18.4.2020. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
Mielenosoittajia Amir Kabirin yliopistolla.
**Iranin huivikapina** on mielenosoitusten sarja, joka alkoi Iranin pääkaupunki Teheranissa 16. syyskuuta 2022. Protestit alkoivat reaktiona 22-vuotiaan Mahsa Aminin kuolemaan. Amini kuoli ollessaan poliisin pidättämänä. Häntä syytettiin hijab-ohjeen rikkomisesta eli islamilaisen huivin käyttämisestä väärin.

Iranissa noudatetaan *šariaan* kuuluvaa määräystä, jonka mukaan naisen tulee peittää hiuksensa *hijabilla* eli islamilaisella huivilla ja pukeutua pitkään, väljään kaapuun, joka peittää hänen muotonsa. Väitetään, että osa Aminin hiuksista näkyi huivin alta, kun siveyspoliisi pidätti hänet Teheranissa 13. syyskuuta. Amin vaipui pidätyskeskuksessa koomaan ja kuoli kolmen päivän kuluttua sairaalassa. Viranomaiset kieltävät, että poliisit olivat lyöneet Aminia päähän pampulla ja hakanneet häntä poliisiautoa vasten.

Mielenosoituksiin on osallistunut tuhansia iranilaisia kymmenissä eri kaupungeissa. Osana protestia siveyspoliisin mielivaltaisen tiukkoja sääntöjä vastaan naiset polttivat huivejaan. Kansalliset turvallisuusjoukot vastasivat kovin ottein. Mielenosoituksissa kuoli kymmeniä, satoja loukkaantui ja satoja pidätettiin.

Mielenosoitusten jatkuttua YK:n ihmisoikeusneuvosto äänesti ylivoimaisella enemmistöllä tiedonkeruututkimuksen käynnistämisestä ihmisoikeusloukkauksista Iranissa. Marraskuun 2022 loppuun mennessä mielenosoitukset olivat jatkuneet 10 viikon ajan. Siihen mennessä arviolta 300 ihmistä oli kuollut ja 14 000 pidätetty.

Lähteet
-------

1. 1 2  Iran protests: Mahsa Amini's death puts morality police under spotlight *BBC News*.  22.9.2022. Viitattu 25.9.2022.
2. ↑  Similä, Ville: Iranin "huivikapina" on saanut maan johdonkin arvostelemaan siveyspoliisin mielivaltaa – "Ihmisillä on selvästi mennyt kuppi nurin", tutkija sanoo *Helsingin Sanomat*.  21.9.2022. Viitattu 25.9.2022.
3. ↑  Palomaa, Antti: Iranin mielenosoituksissa on kuollut kymmeniä – viranomaiset ovat pidättäneet satoja mielenosoittajia *Yle*.  24.9.2022. Viitattu 25.9.2022.
4. ↑  Iran protests: UN council votes to investigate human rights abuses *the Guardian*.  24.11.2022. Viitattu 24.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Iranin huivikapina** Wikimedia Commonsissa
**Julius Anselm Lyly** (vuoteen 1883 **Bergh**; 19. marraskuuta 1856 Kuopio – 6. kesäkuuta 1903 Berliini) oli suomalainen toimittaja, lyseon lehtori ja suomalaisuusliikkeen poliitikko.

Elämäkerta
----------

Lylyn vanhemmat olivat Limingan kirkkoherra, teologian tohtori Julius Immanuel Bergh ja Olivia Wilhelmina Bergroth. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1882, lisensiaatiksi 1889 ja tohtoriksi 1890. Lyly väitteli filosofian tohtoriksi ensimmäisellä suomenkielisellä filosofian väitöskirjalla, jonka nimenä oli *Plootinos sielun substantsiaalisuudesta*.

Lyly toimi Helsingin suomalaisen alkeisopiston latinan ja suomen kielen opettajana 1884–1885, Hämeenlinnan normaalilyseon opettajana 1885–1887, Turun klassillisen lyseon latinan ja kreikan kollegana 1888–1889 sekä Viipurin klassillisen lyseon lehtorina 1889–1903. Opettajan työn ohella hän oli Viipurin Sanomien toimittajana 1889–1893 ja päätoimittajana 1893–1903. 

Lyly oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1896–1899 ja 1900–1903. Hän oli Viipurin työväenyhdistyksen puheenjohtajana 1891–1903 ja kuului kagaalin johtohenkilöihin Itä-Suomessa. Puoluekannaltaan Lyly oli lähinnä vasemmistolainen nuorsuomalainen. 1900-luvun alussa hänet karkotettiin Suomesta hänen vastustettuaan Nikolai Bobrikovin sortohallitusta ja vaadittuaan työväestön aseman kohentamista. Lyly teki itsemurhan Saksassa 1903. Hänen hautajaisistaan Viipurissa muodostui suuri mielenilmaus venäläistä sortohallintoa vastaan.

Julius Anselm Lyly oli vuodesta 1885 naimisissa näyttelijä Ada Sofia Cajanderin (1864–1942) kanssa.

Teoksia
-------

* *Plootinus sielun substantsiaalisuudesta*, väitöskirja. Helsinki 1889
* *Suomen kansalais-katkismus*. 1902

Lähteet
-------

* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 479. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

### Viitteet

1. ↑  Leinonen, Mikko: Tieteellinen ajattelu ja filosofian rikkaruohot, s. 71–72. Väitöskirja. Tampereen yliopisto 2008.  
Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1640-1917.
2. ↑  Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961.

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Julius Lyly*** 

* Sainio, Venla: / Lyly, Julius (1856–1903). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Josuha Guilavogui** (s. 19. syyskuuta 1990 Ollioules, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan pääsarjassa pelaavaa Wolfsburgia. Guilavogui on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.

Guilavoguita pidetään taitavana pallonriistäjänä sekä hyvänä pelinavaajana. Häntä on verrattu ranskalaislegenda Patrick Vieiraan.

Seurajoukkueura
---------------

Guilavoguin ensimmäinen ammattilaisseura oli Ranskan pääsarjassa pelaava Saint-Étienne. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa 19-vuotiaana kaudella 2009–2010. Guilavoguista tuli nopeasti yksi joukkueensa avainpelaajista ja ura kotimaassa huipentui kaudella 2012–2013 voitettuun Ranskan liigacupiin.

Guilavogui siirtyi Atlético Madridiin syyskuussa 2013. Lehtitietojen mukaan hän solmi viiden vuoden sopimuksen ja Atlético maksoi Saint-Étiennelle 10 miljoonan euron siirtokorvauksen. Guilavogui ei kyennyt vakiinnuttamaan paikkaansa pelaavassa kokoonpanossa ja Atlético lainasi hänet takaisin lähtöseuraansa tammikuussa 2014. Saman vuoden elokuussa Atlético ilmoitti lainanneensa Guilavoguin Wolfsburgiin kahden kauden ajaksi.

Guilavoguin ensimmäisellä lainakaudella Wolfsburg sijoittui Bundesliigassa toiseksi ja voitti Saksan cupin. Toisen kauden alkajaisiksi Guilavogui oli mukana voittamassa maan supercupia. Kesällä 2016 Guilavogui siirtyi seuraan pysyvällä sopimuksella.

Maajoukkueura
-------------

Guilavogui on edustanut Ranskaa useissa eri nuorisomaajoukkueissa. Hänellä oli aikaisemmin myös mahdollisuus edustaa äitinsä kotimaata Guineaa. Hän teki ensiesiintymisensä Ranskan A-maajoukkueessa kesäkuussa 2013 Uruguayta vastaan pelatussa harjoitusottelussa. Hän pelasi vuonna 2013 viidessä maaottelussa sekä vuonna 2014 ja 2015 yhdessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Josuha Guilavogui | VfL Wolfsburg VfL Wolfsburg (Luettu 17. syyskuuta 2019).
2. ↑  Galtier: "Guilavogui tiene cosas que recuerdan a Patrick Vieira" As.com (Luettu 5. syyskuuta 2013).
3. ↑  Josuha Guilavogui - Special Matches transfermarkt.co.uk (Luettu 5. syyskuuta 2013).
4. ↑  Rising Star: Josuha Guilavogui Ligue1.com (Luettu 5. syyskuuta 2013).
5. ↑  Atletico Madrid sign St Etienne’s Josuha Guilavogui on a five-year deal (Arkistoitu – Internet Archive) Inside Spanish Football (Luettu 5. syyskuuta 2013).
6. ↑  Guilavogui jugará cedido en el Wolfsburgo las dos próximas campañas clubatleticodemadrid.com (Luettu 8. elokuuta 2013).
7. ↑  Guilavogui: Wolfsburg are ambitious (Arkistoitu – Internet Archive) Fox Sports (Luettu 21. elokuuta 2015).
8. ↑  El Wolfsburgo hace efectiva la opción de compra por Guilavogui clubatleticodemadrid.com (Luettu 8. elokuuta 2016).
9. ↑  10 facts about reported Arsenal transfer target Josuha Guilavogui[vanhentunut linkki] HITC Sport (Luettu 5. syyskuuta 2013).
10. ↑  Josuha Guilavogui Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Georg Friedrich** (s. 10. kesäkuuta 1976, Bremen, Länsi-Saksa) on Preussin prinssi ja Hohenzollernin suvun frankkilaisen haaran päämies. Hän on Saksan viimeisen keisarin ja Preussin viimeisen kuninkaan Vilhelm II:n pojanpojan pojanpoika. Hänestä tuli sukunsa päämies 26. syyskuuta 1994, kun hänen isoisänsä Preussin prinssi Louis Ferdinand kuoli.

Elämä
-----

Georg Friedrichin isä, Louis Ferdinand nuorempi, kuoli armeijassa tapahtuneessa onnettomuudessa vuonna 1977. Näin Georg Friedrichistä tuli vain yhden vuoden ikäisenä isoisänsä Louis Ferdinand vanhemman perillinen. Hän peri sukunsa päämiehen aseman kahdeksantoistavuotiaana. Vuonna 2011 Georg Friedrich nai prinsessa Sophie von Isenburgin.

Georg Friedrich on 1990-luvulta lähtien vaatinut Saksan valtiota palauttamaan Hohenzollernin suvulle omaisuuden, jonka Saksan demokraattinen tasavalta takavarikoi toisen maailmansodan jälkeen. Hänen vaatimustensa oikeudellinen käsittely on yhä kesken.

Lähteet
-------

1. 1 2  George Frederick The Prince of Prussia Hohenzollernin suvun sivusto, arkistoitu 10.3.2018.
2. ↑  Germany's ex-royals want their riches back, but past ties to Hitler stand in the way, Scott McLean ja Nadine Schmidt, CNN, 30.12.2020, viitattu 7.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Hohenzollernin suvun virallinen sivusto (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Georg Erik (Erik Jöran) Grotenfelt** (15. heinäkuuta 1801 Juva – 1. huhtikuuta 1896 Juva) oli suomalainen sotilas ja tilanomistaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Grotenfeltin vanhemmat olivat eversti Carl Herman Grotenfelt ja Maria Charlotta Fabritius. Grotenfelt kävi Haapaniemen sotakoulun ja palveli Venäjän keisarillisen armeijan suomalaisissa joukko-osastoissa, mutta työskenteli samalla isänsä apuna Vehmaan kartanon hoidossa. Isä kuoli vuonna 1824 ja kartano tuli Georg Erikin ja hänen veljensä Herman Berndtin hallintaan, käytännössä Georg Erikin hoidettavaksi. Sotapalveluksesta Grotenfelt erosi vuonna 1831 luutnanttina. Hän oli 1860-lukuun mennessä kasvattanut Vehmaan kartanosta 4500 hehtaarin tilan, jossa oli peltoja yli 1000 hehtaaria, viitisenkymmentä torppaa ja lähes 600 alustalaista. Vehmaa oli Savon suurimpia maatiloja.

Grotenfelt paitsi laajensi Vehmaan kartanon tiluksia, myös rakensi ja rakennutti sinne runsaasti asuin- ja tuotantotiloja. Hän otti hoitaakseen myös Juvan kirkon rakennusurakan 1850-luvulla, kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1863. Maatalouden harjoittajana ja yli 70-vuotisen isännyytensä aikana Gorenfelt oli kuitenkin vanhakantainen koneellistumisen, karjatalouden edistämisen ja tilan liiketoiminnan järjestämisen kannalta, vaikka hän rakennuttikin kartanoon muun muassa höyrysahan. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1873. Vehmaan kartanon hoito jäi jo Grotenfeltin viimeisinä elinvuosina hänen veljensä Herman Berndtin pojalle Herman Georg Grotenfeltille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Georg Erik Grotenfelt *Biografiasampo*. Viitattu 22.4.2022.
2. 1 2  Kuollut.  *Savonlinna*, 14.4.1896, nro 28, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.4.2022.
**Niels Kaare Krabbe** (s. 1. heinäkuuta 1951 Frederikshavn, Tanska) on tanskalainen lintutieteilijä, joka työskentelee Kööpenhaminan yliopiston selkärankaisten osastolla.

Krabbe opiskeli maantiedettä ja geologiaa Kööpenhaminan yliopistossa, josta hän valmistui filosofian tohtoriksi 1995. Lintututkimuksensa hän aloitti rengastajana, ensin Tanskassa ja sitten useita vuosia Israelissa, jossa hän työskenteli myös luokittelijana Jerusalemin yliopistossa. Hän on työskennellyt pitkään Etelä-Amerikan Andeilla, pääasiassa Ecuadorissa, missä hän on tutkinut lintuja. Hän toimi vuosikymmenen *Fundación de Conservación Jocotoco*ssa osallistuen Ecuadorin lintujen suojelutyöhön. Hän perehtyi erittäin uhanalaisen azuaynsirkun (*Atlapetes pallidiceps*) etsimiseen ja vuosien työn tuloksena löysi lopulta pienen yhdyskunnan vuonna 1998. Laji oli tuolloin häviämisen partaalla, sillä vain 10–22 paria oli jäljellä. Krabben ansiosta lajin suojelutoimet ovat onnistuneet ja vuonna 2007 kanta oli kasvanut 82 pariin.

Krabbe työskentelee myös *Fundación ProAves*-säätiössä Kolumbian linnuston taksonomian selvittelytyössä. Hän laati varpuslintuja käsittelevän osan teokseen *Birds of the High Andes* (1990) ja Andien linnustoa koskevat osat *Threatened Birds of the Americas* (1992) teokseen.

Krabbe tutkii useita lintutieteen osa-alueita, kuten suojelua, bioakustiikkaa ja *Scytalopus*-suvun tapakuloja. Hän on nimennyt useita uusia lintulajeja, kuten tiheikkötapakulon (*Scytalopus chocoensis*), savutapakulon (*Scytalopus parkeri*), el-orontapakulon (*Scytalopus robbinsi*), valkoposkiluuran (*Grallaria ridgelyi*) ja ecuadorinmuurasen (*Myrmotherula fjeldsaai*). Näiden lisäksi hän on nimennyt vielä kolme uutta lajia, joita ei vielä ole luokiteltu BirdLife Suomen lajilistalla. Hänen keräämänsä tuhansien näytteiden kokoelmansa on sijoitettu Kööpenhaminan eläinmuseoon.

Lähteet
-------

* Lyhyt elämäkerta (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife Suomi (laaja tiedosto)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Chibien tunnetilat ovat usein liioiteltuja
**Chibi** (jap. 禿び, *pieni, pikkuruinen, kääpiömäinen*) on eräs Super deformed -manga- ja animepiirrostyylin muoto, jossa vartalon mittasuhteet ovat samat kuin pienten lasten tai lähellä sitä (pää kattaa suuren osan vartalon pituudesta). Termi viittaa usein chibi-tyylillä piirrettyyn hahmoon.

Käyttö
------

Chibi-hahmo on useimmiten vain eri mittasuhteiden mukaan piirretty versio "oikeasta" hahmosta. Ulkonäöstä huolimatta chibiversio on kuitenkin sama hahmo. Chibi-versiota voidaan käyttää esimerkiksi korostamaan hahmon lapsellista tai lapsenomaista käyttäytymistä humoristisessa kohtauksessa.

Ulkonäkö
--------

Chibin ulkonäkö on pelkistetty ja lapsenomainen. Mittasuhteet ja vartalon muoto vaihtelevat, mutta pyrkivät yleensä lapsenomaiseen tai vauvamaiseen vaikutelmaan. Äärimmäisenä tyylikeinona on tehdä vartalosta hernepussimainen. Silmät ovat usein suuret, suu pieni. Nenä on hyvin pieni tai jopa jätetään piirtämättä. Myös esimerkiksi vaatetuksen yksityiskohtia yksinkertaistetaan tai jätetään pois. Chibiversio voi olla toisinaan myös hillitympi.

Videopeleissä
-------------

Chibi-mittasuhteilla piirrettyjä hahmoja ja sprite-grafiikkaa on käytetty runsaasti myös videopeleissä, usein taustalla ovat tekniset rajoitukset. Laitteiden alhaisten resoluutioiden vuoksi realistisilla mittasuhteilla piirretyt hahmot menettävät käytännössä kaikki kasvojen yksityiskohdat. Piirtämällä hahmot chibi-tyyliin päähän ja kasvoihin voidaan käyttää enemmän pikseleitä ja antaa hahmoille enemmän persoonallisuutta. Tämä johti usein siihen, että pelien kansitaiteessa ja itse pelissä nähdyt hahmot erosivat toisistaan huomattavan paljon. Lisäksi ero nousi entistäkin suuremmaksi, kun lokalisointia tehdessä japanilaisten pelikansien manga-tyyliset hahmot korvattiin lännessä realistisemman näköisillä hahmoilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Animetion's Glossary *Animetion*. Viitattu 7.8.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chibi** Wikimedia Commonsissa
Head-Smashed-In Buffalo Jump
**Head-Smashed-In Buffalo Jump** sijaitsee Albertan provinssissa Kanadassa paikassa, jossa Kalliovuorten juurella olevat kukkulat alkavat nousta preeriasta. Se on UNESCOn maailmanperintökohde ja Amerikan alkuperäisväestön kulttuurin museo.

Historia
--------

Tällaisia jyrkänteitä tasankojen alkuperäisasukkaat käyttiviät vuosituhansien ajan tappaakseen biisoneita. He ajoivat eläimet alas kalliolta. Mustajalat ajoivat biisonit Head-Smashed-In Buffalo Jumpiin laidunalueilta kolmen kilometrin päästä pitkin linjoja, joita reunustivat sadat kiviröykkiöt ja lopulta täyttä laukkaa yli kielekkeen. Kallio on 300 metriä pitkä ja se on korkeimmalta kohdaltaan 10 metriä alapuolella olevaa laaksoa korkeammalla. Aluetta käytettiin jo ainakin 6 000 vuotta sitten ja luukerrostumat ovat 10 metriä syviä. Biisoneiden ruumit käsiteltiin läheisessä leirissä.

Mustajalat kutsuivat kohdetta nimellä Estipah-skikikini-kots. Legendan mukaan nuori mustajalka halusi katsella, kun biisonit syöksyvät jyrkänteeltä. Hän kuitenkin kuoli pudonneen biisonin alle ja hänet myöhemmin löydettiin ruumiskasan alta "paikassa, jossa hänen päänsä murtui".

Head-Smashed-In hylättiin 1800-luvulla eurooppalaiskontaktin jälkeen. Eurooppalaiset rekisteröivät kohteen ensimmäisen kerran 1880-luvulla ja Amerikan luonnonhistorian museo suoritti ensimmäiset kaivaukset vuonna 1938. Unescon maailmanperintöluetteloon kohde otettiin vuonna 1981 todistuksena esihistoriallisesta elämästä ja alkuperäisasukkaiden tavoista.

Aiheesta muualla
----------------

* Report on the State of Conservation of Head-Smashed-In Buffalo Jump (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Head-Smashed-In Buffalo Jump (englanniksi)
* Head-Smashed-In Buffalo Jump UNESCOn sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
**Georg Fredrik Hultman** (18. tammikuuta 1836 Hämeenkylä – 28. maaliskuuta 1912 Hämeenlinna) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.

Hultmanin vanhemmat olivat alikapteeni, tilanomistaja Anton Georg Hultman ja Wilhelmina Henrietta Gustava Adolfina Fredrika von Zansen ja puoliso vuodesta 1863 Olga Antoinette Ruuth. Hultman tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1849 ja määrättiin sieltä 1855 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 3. krenatööritykistöprikaatiin. Hän osallistui Krimin sodan aikana Tammisaaren rannikkoalueen puolustukseen 1855–1856. Aliluutnantiksi ylennettynä hänet siirrettiin palvelukseen 22. tykistöprikaatiin Hämeenlinnaan 1857. Luutnantiksi hän yleni 1859. Hultman oli komennettu prikaatinsa harjoituspatteriin Tsarskoje Seloon 1860–1861. Tykistöprikaatin siirryttyä Viipuriin Hultman toimi prikaatinsa kasöörinä vuodesta 1864. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1867 ja kapteeniksi 1868 ja siirrettiin 27. tykistöprikaatin 3. patterin päälliköksi Vilnaan 1873. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin 1874 ja everstiksi 1880, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina maaliskuussa 1890.

Lähteet
-------

1. 1 2  Georg Fredrik Hultman *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 15.2.2020)
**Black** on Criterion Gamesin kehittämä ja Electronic Artsin vuonna 2006 julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu PlayStation 2:lle ja Xboxille. *Black* kertoo erikoisjoukon jäsenestä, jonka tehtävänä on tuhota terroristiliike "seventh wave".

Pelaaminen
----------

Pelin tasojen pituus vaihtelee. Ensimmäinen taso on noin puolen tunnin mittainen, kun taas viimeiseen tasoon voi kulua jopa kolme tuntia. Koko läpipeluuseen menee yli 17 tuntia riippuen vaikeustasosta.

Kaikkiin tasoihin on piilotettu toissijaisia kohteita (engl. *secondary objectives*), jotka pitää kerätä tai tuhota. Löydettävissä on tuhottavia kassakaapeja sekä kerättäviä vihkosia ja karttoja, jotka auttavat pelaajaa seuraavassa tehtävässä.

Suuren osan irtaimistosta voi tuhota ampumalla tai räjäyttämällä. Pelissä on paljon tuliaseita: muun muassa rynnäkkökivääri AK-47, konepistooli P90 ja haulikko SPAS-12. Pelaaminen on hyvin suoraviivaista: esteet selvitetään ampumalla, oli kyseessä sitten ovi tai bunkkeri, kaikki vastaantulijat ovat vihollisia ja eteneminen tapahtuu putkimaisesti. Joskus mukana on tovereita, jotka silloin tällöin tappavat satunnaisia vihollisia, mutta yleensä pelissä liikutaan yksin.

Extrat
------

Jos pelin läpäisee vaikeustasolla "easy", ei extroja kerry yhtään. Pelin pelaaminen vaikeustasolla "normal" tarkoittaa, että käyttöön saa vähemmän kannettavia parannustarvikkeita, mutta pelin läpäisemisestä saa käyttöönsä loputtomasti ammuksia. Tämä extra koskee vain normal-vaikeustasoa ja sitä ylempiä vaikeustasoja. 

"Hard"-vaikeustaso tarkoittaa, ettei parannustarvikkeita ole lainkaan. "Black ops" -vaikeustaso pidentää tasojen läpäisyä huomattavasti, koska pelaaja joutuu kirjaimellisesti tuhoamaan kaiken päästäkseen seuraavalle tasolle. Käyttöön saa myös M203-kranaatinheittimellä varustetun M16-rynnäkkökiväärin.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Valtion viranhaltijan saapuu vankilan kuulusteluhuoneeseen. Hän ehdottaa, että vanki kertoisi kaiken "seventh wavesta" ja saisi vapauden vankilasta. Vanki alkaa kertoa kaikista terroristiliikettä vastaan tehdyistä operaatiosta. Pelaaja pelaa vangin muistoissa eri tasoja läpi. 

Pelin lopussa, kun kaikki terroristijohtajat on surmattu, viranhaltija kertoo viimeisen tason päävastuksen olevankin elossa. Tämä antaa tietä mahdolliselle jatko-osalle.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

* *Black* MobyGamesissa (englanniksi)
**Black Act** oli vuonna 1723 Ison-Britannian kuningaskunnassa hyväksytty laki salametsästyksestä. Lain taustalla oli sarja kahden eri salametsästäjäryhmän toimia. South Sea Companyn aiheuttaman Etelämeren kuplan puhkeamisen seurauksena Englanti joutui taloudelliseen lamaan, mikä lisäsi salametsästystä. Ryhmien nimitys "Blacks" tulee siitä, että nämä ryhmät mustasivat naamansa osallistuessaan salametsästykseen. Ryhmät osoittivat nopeasti "suunnitelmallista toimintaa ja tiedostavaa sosiaalista paheksuntaa". Ryhmät tekivät sarjan ryöstöjä, jotka osoittivat "melko suoraa luokkavihaa" aina niin pitkälle, että Walesin prinssille osoitettu viinilähetys ryöstettiin. Tämä toiminta johti Black Act -lain esittämiseen parlamentissa huhtikuun 26. 1723 ja laki hyväksyttiin 27. toukokuuta 1723. Laissa esitettiin kuolemanrangaistusta yli 50:stä rikollisesta teosta, mukaan lukien esiintyminen metsässä naamioituneena. Mikään muu 1700-luvulla annettu laki ei ollut yhtä tiukka ja missään muussa laissa ei esitetty kuoleman rangaistusta näin monesta tapauksesta. Lain kumosi rikoslainuudistus vuonna 1823.

Lähteet
-------

1. ↑  Thompson, E. P.: *Herrojen valta ja rahvaan kulttuuri; valta, kulttuuri ja perinnäistavat 1700-1800-luvun Englannissa*, s. 14-15. Suomentaja Lehtonen, Tuomas M. S.. Gaudeamus Kirja, 1996. ISBN 951-662-668-8.
**Viinikanlahden jätevedenpuhdistamo** on Tampereen Veden  operoima Tampereen suurin jätevedenpuhdistamo. Se rakennettiin vuonna 1972 mekaaniseksi puhdistamoksi, mutta siihen on myöhemmin lisätty myös biologis-kemiallinen puhdistus. Puhdistamoa on saneerattu viimeksi vuonna 2014, jolloin muun muassa välppäystä ja tulopumppaamoa modernisoitiin.  Muita Tampereella toimivia jätevedenpuhdistamoita ovat Raholan, Kämmenniemen ja Polson puhdistamot.

Prosessivaiheet
---------------

Puhdistamon mekaaninen osuus koostuu välppäyksestä, hiekanerotuksesta ja esiselkeytyksestä. Biologinen osuus toteutetaan aktiivilietemenetelmällä, jossa poistetaan orgaaninen aines ja hapetetaan ammoniumtyppi nitraatiksi. Fosfori ja osa orgaanisesta aineesta poistetaan ferrisulfaattiliuoksella saostamalla. Lietteenkäsittely tapahtuu sakeuttamalla, mädättämällä ja kuivaamalla, jonka jälkeen jäljellejäänyt aines kompostoidaan. Mädätyksessä saadaan biokaasua, josta tuotetaan sähköä ja lämpöä kaasumoottorigeneraattorilla. Kompostoitu liete hyödynnetään viherrakentamisessa ja maanviljelyssä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jätevesien käsittely *Tampereen kaupunki*. Viitattu 11.5.2017.
2. 1 2  Viinikanlahden jätevedenpuhdistamo *Tampereen Veden vuosikertomus*. Tampereen Vesi.  Arkistoitu 16.4.2018. Viitattu 11.5.2017.
Villa Gyllenberg Helsingin Kuusisaaressa.
**Signe ja Ane Gyllenbergin säätiö** on Signe ja Ane Gyllenbergin vuonna 1949 perustama suomalainen säätiö.

Säätiö jakaa apurahoja muun muassa psykosomaattisia suhteita ja antroposofista lääkintää koskevaan tutkimustyöhön. Apurahoja ja stipendejä myönnetään yleislääketieteen rahastosta korkeatasoista tieteellistä työtä tekeville tutkijoille ja Steiner-rahastosta Rudolf Steinerin oppeja noudattaviin hankkeisiin. Rahoitusta myönnetään myös alan kirjallisuuden julkaisemiseen sekä biodynaamisen maanviljelyn tutkimiseen. Vuonna 2014 apurahoja myönnettiin yhteensä 1,7 miljoonan euron arvosta.

Säätiö ylläpitää taidekokoelmaa Villa Gyllenbergissä Helsingin Kuusisaaressa. Lisäksi sen tulee sääntöjensä mukaan ylläpitää Signe ja Ane Gyllenbergin vanhassa kodissa olevaan museota Helsingissä. Säätiö harjoittaa myös asuntojen vuokraustoimintaa ja omistaa Helsingissä kaksi asuinrakennusta.

Säätiön perustaja Ane Gyllenberg (1891–1977) oli suomalainen pankkiiri ja Signe Gyllenberg oli hänen puolisonsa. Säätiön hallituksen puheenjohtaja on professori Per-Henrik Groop ja toimitusjohtaja Jannica Fagerholm.

Lähteet
-------

1. ↑  Historia Gyllenbergin säätiö. Viitattu 19.9.2021.
2. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 214
3. 1 2  Säätiö (Arkistoitu – Internet Archive) Gyllenbergin säätiö. Viitattu 5.7.2015.
4. ↑  Stipendit ja tuet (Arkistoitu – Internet Archive) Gyllenbergin säätiö. Viitattu 5.7.2015.
5. ↑  Gyllenbergin säätiö on antanut vaikuttajien asua alennuksella Yle 18.11.2009. Viitattu 29.8.2016.
6. ↑  Vuokra-asunnot Gyllenbergin säätiö.  Arkistoitu 17.5.2021. Viitattu 19.9.2021.
7. ↑  Museon esittelysivu (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑  Hallitus ja henkilökunta Gyllenberg-säätiö. Viitattu 19.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Säätiön verkkosivut
**Toisissa tiloissa** on helsinkiläinen esitystaiteen kollektiivi, jonka toimintaan kuuluvat jatkuva harjoittelu, harjoite esityksen muotona sekä muodonmuutos harjoitteen aiheena. 

Ryhmä kehittää kollektiivisia ruumiillisia harjoitteita, joiden avulla ihmiset pääsevät kontaktiin ei-inhmillisten olemis- ja kokemusmuotojen kanssa eli vierailemaan "toisissa tiloissa". Harjoitteita demonstroidaan ja opetetaan yleisölle säännöllisesti erilaisissa tilaisuuksissa ja työpajoissa, Salaisilla uudelleenkoulutusleireillä. Lisäksi ryhmä valmistaa harjoitteisiin pohjaten teemallisia esityskokonaisuuksia, kuten Aniara (2006), Odradek-Muunnelmia (2007) (Kiasma-teatteri), Porosafari (2010) ja Golem-muunnelmia (2011).

Ryhmä kokoaa yhteen joukon eri taiteenalojen tekijöitä, joita yhdistää halu keksiä uudenlaisia esittämisen ja olioiden välisen kohtaamisen muotoja. Ryhmä esiintyy tyypillisimmin perinteisten esitystilojen ulkopuolella, julkisissa tiloissa ja ulkona. Ryhmän koollekutsujana on Esa Kirkkopelto.

Lähteet
-------

1. ↑  Ryhmät, Toisissa tiloissa *Esitystaiteen keskus*. Esitystaiteen keskus.  Arkistoitu 11.12.2013. Viitattu 3.2.2013.
**HMS Indus** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1839 vesillelaskettu 80-tykkinen toisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Aluksen suunnittelu pohjautui Tanskan kuninkaalliselta laivastolta toisessa Kööpenhaminan taistelussa 1807 vallattuun *KDM Christian VII:een*. Alus tilattiin 11. marraskuuta 1817 74-tykkisenä kolmannen luokan linjalaivana, mutta tilaus siirrettiin 18. toukokuuta 1820 Portsmouthiin 80-tykkiseksi toisen luokan linjalaivaksi. Köli laskettiin heinäkuussa 1824. Alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1839 ja valmistui 4. elokuuta 1841, jolloin valmistuskustannukset olivat 21 517 puntaa ja varustaminen 19 965 puntaa.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivastoon. Se oli 1856 Devonportissa kontra-amiraali Houston Stewart]in lippulaivana, mistä se siirrettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian laivastoasemalle.

Alus muutettiin 1860 vartiolaivaksi ja myytiin 1898 romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List - All the Ships of the Royal Navy 1815–1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817-1863 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 31


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***HMS Hindostan*** | **Royal Navyn toisen luokan linjalaivat** | Seuraaja:**Rodney-luokka** |
**Britt Ingunn Nydal** (s. 10. marraskuuta 1989) on norjalainen maastohiihtäjä ja suunnistaja.

Nydal saavutti hopeaa suunnistuksen nuorten MM-kilpailujen keskimatkalla vuonna 2009. Norjan viestijoukkueen mukana hän saavutti myös hopeaa.

Maastohiihdossa Nydal saavutti Otepäässä järjestetyissä alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 hopeaa sekä perinteisen hiihtotavan sprintissä että 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Maastohiihdon maailmancupissa Nydal kilpaili ensimmäisen kerran Drammenissa maaliskuussa 2008 sijoittuen perinteisen hiihtotavan sprintissä 54:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti helmikuussa 2011 oltuaan Drammenin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 29:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa 25:nneksi La Clusaz'n perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa tammikuussa 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2  Britt Ingunn Nydal Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Olli-Markus Taivaiselle nuorten maailmanmestaruus suunnistusliitto.fi. Viitattu 31.10.2013.
3. ↑  Junior World Orienteering Championships 2009 orienteering.org. Viitattu 31.10.2013. (englanniksi)
**Jouko Öystilä** (s. 25. helmikuuta 1952 Oulu) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. 

Öystilä aloitti jääkiekkoilun kotikaupungissaan Oulussa Kärppien nuorten joukkueissa. Vuonna 1969 Öystilä siirtyi Helsinkiin Jokereihin, missä voitti vuonna 1971 SM-hopeaa ja kaksi vuotta myöhemmin Suomen-mestaruuden. Kauden 1973–74 hän pelasi TPS:ssä. Tämän jälkeen hän siirtyi Saksan liigassa pelaavan Kölner EC:n riveihin, jossa pelasi kolme vuotta. Tuona aikana hän kuitenkin käväisi tilapäisesti pelaamassa TPS:n riveissä. Öystilä voitti Kölnerin riveissä Saksan-mestaruuden vuonna 1977. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Ruotsin pääsarjaan AIK Solnaan, missä oli ensimmäisellä kaudellaan voittamassa Ruotsin-mestaruushopeaa. Hän jatkoi AIK:ssa vielä toisen kauden, minkä jälkeen siirtyi lahtelaiseen KiekkoReippaaseen yhdeksi kaudeksi. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen espoolaiseen Jäähonkaan ennen aktiiviuransa lopettamista.

Uransa aikana Öystilä kieltäytyi useista tärkeistä otteluista ja turnauksista maajoukkueessa. Hän kuitenkin osallistui muun muassa maailmanmestaruuskisoihin vuosina 1971–1975.

Öystilän poika Samu Öystilä (s. 1993) pelaa Suomi-sarjan Haukoissa.

Meriitit
--------

### Saavutukset

* Suomen-mestaruus vuonna 1973 Jokereissa
* Saksan-mestaruus kaudella 1976–77 Kölner EC:ssä
* Ruotsin-mestaruushopea vuonna 1978 AIK Solnassa

### Tunnustukset

* SM-liigan tähdistökentällinen kaudella 1971–72

Aiheesta muualla
----------------

* Eurohockey.net: Jouko Öystilä
* Jouko Öystilä *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Poika Samu Öystilä Eliteprospects -sivustolla
Toisto.
**Toisto** (engl. *Rerun van Pelt*) on hahmo Charles M. Schulzin luomassa *Tenavat*-sarjakuvassa. Hän on Tellun ja Epun pikkuveli.

Toiston syntymästä mainittiin 23. toukokuuta 1972 julkaistussa stripissä ja hänet nimettiin 31. toukokuuta, mutta nähtiin ensimmäisen kerran vasta 26. maaliskuuta 1973. Hän on nuorin sarjan vakiohahmoista. Eppu keksi pikkuveljensä nimen Tellun valitettua, että toisen pojan syntyminen samaan perheeseen oli "uusinta" (*rerun*). Joissain varhaisissa suomennoksissa nimi on käännetty Veikoksi. Toisto näyttää melkein samalta kuin Eppu, paitsi että hän on hieman lyhyempi, hänen hiuksensa ovat hieman erilaiset ja hän pukeutuu yleensä haalareihin.

Toisto oli *Tenavissa* pitkään sivuhahmo. 1970–1980-luvuilla hän esiintyi lähes yksinomaan stripeissä, joissa hänet nähtiin istumassa äitinsä polkupyörän lastenistuimella. 1990-luvulla Toiston esiintyminen sarjassa lisääntyi huomattavasti ja hänestä tuli käytännössä yksi päähahmoista viimeisten vuosien ajaksi. Toisto nähdään usein opettelemassa asioita, jotka muut jo osaavat. Hän suhtautuu Jaska Jokuseen muita kunnioittavammin ja viihtyy Ressun seurassa. Toiston odotukset maailmasta ovat yleensä joko katteettoman toiveikkaita (hän uskoo saavansa lahjaksi koiran tai polkupyörän) tai sangen pessimistisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Meet the Gang Fivecentsplease.com. Viitattu 1.1.2015.
2. ↑  Tenavat-strippi 31.5.1972 (englanniksi) GoComics.som. Viitattu 1.1.2015.

  

Tenavat

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilöitä | Charles M. Schulz • Bill Meléndez • Vince Guaraldi • Lee Mendelson • Robert L. Short |
| Hahmot | Luettelo Tenavien hahmoista • Jaska Jokunen • Ressu • Tellu • Eppu • Amadeus • Salli • Piparminttu-Pipsa • Maisa • Kaustinen • Sami • Rapa-Ripa • Lippe • Kielo • Pave • Kutri • Toisto • Pieni punatukkainen tyttö • Suuri kurpitsa |
| Animaatiot | Luettelo Tenavat-animaatioista • *Jaska Jokusen joulu* (1965) • *Eläköön, Jaska Jokunen!* (1969) • *Ressu lähtee maailmalle* (1972) • *Kisa on kova, Jaska Jokunen* (1977) • *Hyvää matkaa Jaska Jokunen* (1980) • *Tenavat-elokuva* (2015) |
| Muuta | *Li’l Folks* • *You’re A Good Man, Charlie Brown* |