recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
puolueen lippu

**Nepalin kommunistinen puolue (yhdistynyt marxilais-leniniläinen)** [नेपाल कम्युनिष्ट पार्टी (एकिकृत मार्क्सवादी-लेनिनवादी)] on suurin Nepalissa vaikuttava kommunistinen puolue. Vuoden 2022 edustajainhuonevaalissa puolue voitti eniten paikkoja, mikä nosti puolueen edustajien kokonaismäärän 78:aan. Nepalin kommunistinen puolue on maan nykyisen koalitiohallituksen suurin puolue. Puolueen puhemiehenä on toiminut Khadga Prasad Oli vuodesta 2014.

Puolue pitää yllä sosialismin periaatteita ja tavoittelee tietä kansan monipuoluedemokratiaan, jota se pitää marxismin ja leninismin sovelluksena Nepalin tilanteessa. Puolue soveltaa demokraattista sentralismia. Sen ylin elin on viiden vuoden välein kokoontuva kansalliskongressi, joka valitsee keskuskomitean. 35 jäsenestä ja yhdeksästä varajäsenestä koostuva keskuskomitea valitsee pysyvän komitean. Puhemies on yhdistävä kunnioitettu asema ja pääsihteeri toimii toimeenpanevana johtajana.

Puolueessa on 73 220 organisoitua ja 4 000 000 yleisjäsentä.

Puolue pitää itseään 22. huhtikuuta 1949 perustetun Nepalin kommunistisen puolueen seuraajana. Nykymuodossaan se syntyi 6. tammikuuta 1991 Nepalin kommunistisen puolueen (marxilainen) ja Nepalin kommunistisen puolueen (marxilais-leniniläinen) yhdistyessä.

Viidennessä puoluekokouksessa Kathmandussa tammikuussa 1993 (ensimmäisessä yhdistymisen jälkeen) puolue otti ohjelmaansa monipuoluedemokratian. Tuolloin Madan Bhandari valittiin puhemieheksi ja Man Mohan Adhikari pääsihteeriksi. Bhandari kuoli samana vuonna liikenneonnettomuudessa ja Madhav Kumar Nepal valittiin puhemieheksi.

Joulukuussa 1994 puolue muodosti vähemmistöhallituksen, jossa Man Mohan Adhikari toimi pääministerinä ja Madhav Kumar Nepal ulkoministerinä. Se hajosi vain kahdeksan kuukauden kuluttua. Vuonna 1997 se muodosti hallituksen oikeistolais-monarkistisen Rashtriya Prajatantra puolueen ja Nepalin hyväntahdon puolueen kanssa, josta se sai varapääministerin paikan.

Maaliskuussa 1998 puolue koki takaiskun kun Intian kanssa solmittua sopimusta vastustaneet jättivät puolueen Bam Dev Gautamin johdolla ja järjestäytyivät Nepalin kommunistiseksi puolueeksi (marxilais-leniniläinen). Adhikari kuoli 1999 jolloin Nepal nousi puolueen johtoon. Vuoden 1999 vaaleissa NKP (YM-L) sai 31,61 % äänistä ja marxilais-leniniläinen faktio yhdistyi siihen jälleen 2002.

Kun kuningas hajotti 2003 parlamentin ja erotti pääministeri Sher Bahadur Deuban, NKP (YM-L) otti johtoaseman viiden puolueen protestiliikkeessä. Kun Deuba palautettiin pääministeriksi, puolue liittyi väliaikaishallitukseen. Vuonna 2006 se oli pääosassa seitsemän puolueen liitossa ja demokratialiikkeessä.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nepalin kommunistinen puolue (yhdistynyt marxilais-leniniläinen)**.
* Puolueen virallinen sivusto

1. ↑  Proportional representation votes counted, 7 parties become national parties - OnlineKhabar English News *english.onlinekhabar.com*.  7.12.2022. Viitattu 28.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  KP Oli elected UML Chairman *Nepali Headlines,Nepal News, Nepali News, News Nepal*.  15.7.2014. Viitattu 28.3.2024. (englanniksi)
**Masino Group** on suomalainen teknistä kauppaa harjoittava, suomalaista teollisuutta ja tuotantoa palveleva perheyritys, jonka toiminta alkoi vuonna 1958. Masino Groupin pääasialliset asiakasryhmät ovat teollisuus ja rakentaminen. Masino Group myy teknisiä tuotteita, ja sillä on omaa tuotantoa ja loppukokoonpanoa. Lisäksi osa tuotteista valmistetaan sopimusvalmistajilla. 
Konsernin pääkonttori sijaitsee Vantaalla ja muut toimipisteet sijaitsevat Turussa, Ylöjärvellä, Tampereella ja Virossa. 
Masino Groupiin kuuluu emoyhtiö Masino Group Oy ja kahdeksan liiketoimintatytäryhtiötä, jotka palvelevat eri teollisuusaloja yksilöidyillä tuotesektoreillaan. 

Henkilökunnan määrä on n. 180 ja liikevaihto n. 80 miljoonaa euroa.

Tuotealueet ja yritykset
------------------------

* Pumput, puhaltimet, höyryturbiinit ja teollisuushuolto – Masino Oy
* Automaatio, hydrauliikka, voimansiirto – Masino-Konaflex Oy
* Kierre- ja liitostekniikka, juotostekniikka ja metallit – Masino Fastening Oy
* Hitsaustekniikka – Masino Welding Oy
* Teollisuuden putkistotuotteet – Masino Industry Oy
* LVIS- ja rakennusalan kiinnitys- ja asennustarvikkeet – Sejo Oy
* Kalliorakentaminen ja betonikuidut - Suomen TPP Oy
* C-tuotepalvelut – Eurofasteners Oy

Sejo Oy
-------

Sejo Oy toimittaa LVIS-putkikannakkeita ja niihin liittyviä kiinnitys- ja asennustarvikkeita teollisuuden tarpeisiin, talonrakennukseen ja saneerauskohteisiin. Sejon noutomyymälät sijaitsevat Vantaalla, Turussa ja Tampereella. 

Sejotek Oy perustettiin Helsingissä vuonna 1980 ja se on kuulunut Masino Group –konserniin vuodesta 1993 lähtien.
Sejotek Oy:n nimi muutettiin vuonna 2013 Sejo Oy:ksi.

Historia
--------

Oiva Pietarinen perusti 13.6.1958 Masino-nimisen avoimen yhtiön. Masinosta tuli osakeyhtiö vuonna 1976.
Vantaan Tuupakassa sijaitseva nykyinen pääkonttori valmistui vuonna 2002. 
Oiva Pietarisen poika, Jarmo Pietarinen nimitettiin toimitusjohtajaksi vuonna 1988. Tällöin myös omistus siirtyi Oivalta seuraavalle sukupolvelle. 
 Jarmo Pietarisen poika Mikko Pietarinen nimitettiin toimitusjohtajaksi 1.1.2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Masino Group (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Tuotealueet ja yritykset (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Sejo Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Masinon historia (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Masino Groupin kotisivut
**Gunnar Rudolf Sykiäinen** (26. toukokuuta 1924 Savotta, Inkeri – 30. joulukuuta 2005 Moskova) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen tiedustelumies, toimittaja, tulkki ja kirjailija.

Inkerissä syntynyt Sykiäinen kävi keskikoulun Petroskoissa ja toimi jatkosodan aikana Puna-armeijan propagandajoukoissa Maaselän kannaksella. Hän kirjoitti lentolehtisiä, kaiutti propagandaa megafonilla rintamalinjan yli ja toimi sotavankien kuulustelijana. Rudolf Sykiäisen isä Juuso Sykiäinen toimi muun muassa Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan ulkoministerinä.

Sykiäinen liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen sodan aikana 1943. Sodan jälkeen hän pääsi Neuvostoliiton ulkoministeriön diplomaattiakatemiaan ja valmistui sieltä 1946 kansainvälisten suhteiden historioitsijaksi. Hän toimi sitten muun muassa Neuvostoliitossa vierailleiden suomalaisvaltuuskuntien tulkkina sekä oli Stalinin ja Molotovin tulkkina YYA-sopimusneuvotteluissa. 

Sykiäinen hankki 1950-luvun puolivälistä lähtien elantonsa freelance-toimittajana, tulkkina ja kääntäjänä. Sykiäinen oli 1960-luvun puolivälistä alkaen myös Neuvostoliitossa käyneiden suomalaisten kulttuurihenkilöiden isäntänä ja hän kirjoitti kolumneja Karjalan Sanomat -lehteen. Hänen on väitetty olleen myös KGB:n palkkalistoilla, minkä Sykiäinen itse kuitenkin kiisti.

Rudolf Sykiäinen kuoli Moskovassa 81-vuotiaana vuonna 2005.

Teoksia
-------

* *Ajan kämmenellä*. Karjala-kustantamo, Petroskoi 1981
* *Ystävysten matka ; Elias Lönnrotin matkakumppanin elämäntarina*. Kaleva, Oulu 1983
* *Musta Rudolf: Seikkailut bolsevikkien maassa*. Tammi 2000
* *Venäläinen sauna*, kokenut ja koonnut Rudolf Sykiäinen. Johan Beckman Institute, Helsinki - Pietari 2003

Lähteet
-------

* Karjalan suomenkirjailijat - Rudolf Sykiäinen [vanhentunut linkki] Arkistoitu sivu, Archive.is
* Johan Bäckman: Rudolf Sykiäisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Mastiffi** (engl. *Mastiff*) on erittäin suurikokoinen englantilainen koirarotu. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty *Canis urcanus*.

Ulkonäkö
--------

Mastiffin brindle-väritys.Mastiffi on raskasrakenteinen molossikoira. Sen ruumiinrakenne on kookas, massiivinen, vahva, tasapainoinen ja tiivis. Sen pää on suuri suhteessa sen vartaloon. Säkäkorkeutta ei yleensä ilmoiteta rotumääritelmässä. Mitä isompi mastiffi on, sitä parempi, edellyttäen kuitenkin, että koira on terverakenteinen. Painavin mastiffi on painanut 156 kilogrammaa.*lähde?* Karvapeite on lyhyttä ja ihonmyötäistä. Sallitut värit ovat aprikoosi, kellanruskea, hopeankellertävä ja *brindle* (juovikas).

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Mastiffi on rauhallinen, itsevarma ja kiintyy omistajaansa. Rotu sopii vahtikoiraksi ja on valmis puolustamaan perhettään. Kotioloissa mastiffi on kuitenkin ystävällinen niin ihmisiä kuin muita koiriakin kohtaan, mutta vieraisiin mastiffi saattaa suhtautua varautuneesti.

Terveys
-------

Mastiffien kanta Suomessa on kohtalaisen pieni. Suurena rotuna mastiffilla tavataan nivel- ja lonkkasairauksia. Isoilla koirilla esiintyy mahalaukun kiertymää. Myöskään allergiat, ihotaudit tai silmäsairaudet sekä harvinaisemmat perinnölliset sairaudet eivät ole poissuljettuja, vaikka nämä eivät olekaan niin yleisiä. Pentuja hankkiessa on erittäin tärkeää selvittää vanhempien terveystilanne.

Alkuperä
--------

Mastiffi on hyvin vanha rotu. Rotua on aikaisemmin pidetty taistelukoirana, mutta kun koirataistelut 1800-luvun alussa kiellettiin, mastiffien suosio romahti. Mastiffeja käytettiin taisteluareenoilla tappelemaan karhuja, leijonia, härkiä ja jopa ihmisiä vastaan. Toisen maailmansodan aikana mastiffeja vietiin Amerikkaan ja sieltä niitä ostettiin sodan jälkeen takaisin Isoon-Britanniaan. Ellei niin olisi tehty, rotu olisi saattanut hävitä.

Lähteet
-------

* Bullmastiffit & Mastiffit ry

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **mastiffi** Wikimedia Commonsissa

* Suomen Kennelliitto: Rotumääritelmä


1. ↑  KoiraNet-jalostustietojärjestelmä (Suomen Kennelliitto. Viitattu 11.8.2016)
2. ↑  Hamilton Smith, Charles. *The Naturalist’s Library: Vol. XIX, Mammalia: Dogs, Vol. II*, s. 223. Chatto & Windus: Piccadilly.
**Pingxingguanin taistelu** oli Kiinan–Japanin sodan aikana 25. syyskuuta 1937 käyty taistelu Kiinan kommunistien joukkojen ja japanilaisten joukkojen välillä. Muodollisesti tuolloin osana Kiinan armeijaa taistelleet kommunistit väijyttivät onnistuneesti japanilaisen huoltorykmentin Pingxingguanissa Shanxin ja Sisä-Mongolian rajalla. Väijytys oli ensimmäinen kommunistien merkittävä voitto sodan aikana.

Tausta
------

Kiinalaisia joukkoja Pingxingguanin suunnalla.
Kiinan–Japanin sota oli syttynyt Marco Polon sillan välikohtauksen myötä 7. heinäkuuta 1937. 13. elokuuta he hyökkäsivät myös Shangaihin. Tämä sai Kiinan kahden kilpailevan puolueen, Kuomintangin ja kommunistisen puolueen sopimaan viimein yhteistyöstä japanilaisia vastaan. Osana sopimusta kommunistien noin 46 000:n miehen puna-armeijasta muodostettiin elokuussa Kiinan armeijaan Kahdeksas reittiarmeija. Armeijaan kuului 115. 120. ja 129. divisioona. Armeijaa komensi Zhu De varapäällikkönään Peng Dehuai. Vaikka armeija kuuluikin nyt muodollisesti Kiinan armeijaan, käytännössä se oli silti edelleen kommunistien hallinnassa.

Kahdeksannen reittiarmeijan 115. divisioonaa komensi Lin Biao. Divisioonan vahvuus oli 15 500 miestä ja elokuussa 1937 se alkoi siirtyä vuoristoalueelle Pohjois-Kiinassa aloittamaan sissisotaa japanilaisten eturintaman takana. Japanilaiset etenivät syyskuussa rautatien mukaisesti Pekingistä kohti Sisä-Mongoliaa. Japanilainen ltagaki Seishiron komentama 5. divisioona saavutti Shanxin rajan, jolla Pingxingguanin taistelu käytiin.

Taistelu
--------

Lin Biaon komentama divisioona oli valmistellut väijytystä ja ottanut asemat Pingxingguanissa 24. syyskuuta. Seuraavana aamuna kello 10 25. syyskuuta Linin joukot kohtasivat japanilaisen 5. divisioonanhuoltojoukkojen rykmentin. Joukko kulki kahtena kolonana, toiseen kuului 70 hevosvetoista kärryä ja toinen kolona käsitti 80 kuorma-autoa. Joukot kuljettivat esimerkiksi vaatteita, ruokaa ja ammuksia. Joukot etenivät maantietä pitkin ja Lin antoi käskyn tulen avaamisesta niitä vastaan viereiseltä kukkulalta. Väijytykseen jääneet kolonnat tuhottiin lähes täysin samalla, kun kiinalaisten onnistui torjua japanilaisten yrittämä hyökkäys kolonnien auttamiseksi.

Seuraukset
----------

Taistelulle omistettu muistohalli.
Japanilaiset olivat menettäneet kaatuneina noin 3 0000 miestä. Kiinalaisten tappiot olivat yhteensä vain 500. He valtasivat myös esimerkiksi kolonnan kuorma-autot ja niiden kuljettamat tarvikkeet. Väijytyksen jälkeen 115. divisioona vetäytyi Pingxingguanista. Kommunisteille väijytys oli merkittävä, se nostatti paitsi taistelutahtoa, mutta nosti myös sen mainetta kiinalaisten keskuudessa yleensä. Väijytys oli myös ensimmäinen kommunistien joukkojen ottamista merkittävistä voitoista sodan aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Xiaobing Li: *China at war : an encyclopedia*, s. 351–352. ABC-CLIO. ISBN 978-1-59884-416-0. (englanniksi)
**Pjongjangin taistelu** (jap. 平壌作戦) oli ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan toinen maataistelu. Se käytiin 15. syyskuuta 1894 Koreassa Pjongjangissa keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan joukkojen välillä.

Taustaa
-------

Japanin I armeijakunta nousi maihin 12. kesäkuuta ilman vastarintaa Chemulpossa (nyk. Inchon). Keisarillisen Japanin armeijan marsalkka Yamagata Aritomon komentamaan I armeijakuntaan kuuluivat kenraaliluutnantti Nozu Michitsuran Hiroshimasta koottu 5. maakuntadivisioona ja kenraaliluutnantti Katsura Tarōn Nagoyasta koottu 3. maakuntadivisioona. Joukkojen yhteisvahvuus oli noin 10 000 miestä.

Joukot etenivät ensin etelään, jossa he kävivät Seonghwanin taistelun. Taistelun jälkeen armeija palasi pohjoiseen kohti Pjongjangia. Matkalla armeija sai täydennyksiä joukoista, jotka olivat nousseet maihin Busanissa ja Wŏnsanissa.

Noin 13 000–15 000 Kiinan keisarikunnan Beiyangin armeijan sotilasta saapui 4. elokuuta 1894 Pjongjangiin aloittaen kaupungin muurien kunnostamisen sekä alueen linnoittamisen. Taistelun alkaessa noin 13 000 kiinalaissotilasta oli ryhmittynyt juoksuhaudoilla yhdistettyihin esteiden suojaamiin 27 linnakkeeseen.

Taistelu
--------

Japanilaiset joukot etenivät Pjongjangiin eri suunnista. 15. syyskuuta joukot tekivät suoran hyökkäyksen linnoitusta vastaan pohjoisesta ja kaakosta heikon tykkitulen tukemana. Kiinalaisten vahva puolustus romahti japanilaisten tehdessä odottamattoman sivustahyökkäyksen selustaan. Iltapäivällä linnake nosti valkoisen lipun antautumisen merkiksi, mutta antautuminen viivästyi voimakkaan sadekuuron vuoksi. Käyttäen viivästystä ja laskeutuvaa pimeää hyväkseen eloonjääneet kiinalaiset pakenivat rannikolle ja matalan Jalujoen yli rajakaupunki Wijuun (nyk. Uiju)

Seuraukset
----------

Pjongjangin taistelun jälkeen Japanin 1. armeijan komentajaksi tuli kenraali Nozu marsalkan terveysongelmien vuoksi. 5. divisioonan komentajaksi tuli kenraaliluutnantti Yasukata Oku. Japanilaisjoukot jatkoivat etenemistä pohjoiseen Jalujoelle ilman vastarintaa kiinalaisten päätettyä vetäytyä Pohjois-Koreasta ja asettua puolustukseen Jalujoen pohjoisrannalle.

Lähteet
-------

* Paine, S. C. M.: *The Sino-Japanese War of 1894-1895 - Perceptions, Power and Primacy*. Cambridge: Cambridge University Press, 2009. ISBN 978-0-521-61745-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Paine, S.C.M s. 166

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Pyongyang (1894)
**Heli Kurjanen** (s. 1980 Tampere ) on suomalaisen Lunette-kuukautiskupin kehittäjä ja sitä valmistavan Lune Groupin toimitusjohtaja. Kurjanen on koulutukseltaan ylioppilas.

Ura
---

Käytyään kuvataidelukion Kurjanen muutti Juupajoelle miehensä kotikylään ja hänestä tuli äiti parikymppisenä. Hän aloitti Oriveden ammattiopistossa suunnitteluassistentin koulutuksen ja harjoitteli siellä tietokoneen käyttöä: nettisivujen tekoa ja markkinointimateriaalien laatimista. Koulutuksen aikana hän sai toisen lapsensa ja suunnitteli hoitavansa lapsiaan pitkään kotona. Saadakseen muita haasteita kotiäitiyden rinnalle, hän avasi naapurinsa kanssa verkkokaupan kestovaipoille vuonna 2004. 

Vuonna 2005 tuolloin 25-vuotias Kurjanen koki, etteivät hänen käyttämänsä kuukautiskupit tuntuneet mukavilta käyttää: ne olivat liian pitkiä ja hankalia puhdistaa. Siksi hän päätti alkaa miehensä innostamana valmistaa itse parempia. Kurjanen oli piirtänyt koulussa lvi- ja sähköpiirustuksia ja tällä kokemuksella hän piirsi ruutupaperille silikonikupin. Turun läheltä hän löysi alihankkijan, joka käytti lääketieteellistä silikonia. Lunette-kuukautiskupit tulivat myyntiin puolisen vuotta myöhemmin. Lune Groupin hän perusti joulukuussa 2005.

Vuonna 2014 yrityksen liikevaihto oli noin miljoona euroa. ja vuoteen 2016 liikevaihto oli yli kolminkertaistunut 3,5 miljoonaan euroon.

Yksityiselämä
-------------

Kurjanen asuu Juupajoella Kopsamon kylässä. Hänellä on kaksi lasta.

Tunnustuksia
------------

* Vuonna 2017 Lune Group sai Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon
* Vuonna 2019 Business and Professional Women -naisjärjestön Suomen liitto valitsi Kurjasen vuoden naiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuukupeilla maailmaa valloittamaan *Helsingin Sanomat*.  25.10.2015. Viitattu 2.11.2019.
2. 1 2 3 4 5  Heli Kurjanen kehitti maailman myydyimmän kuukautiskupin – suorasukainen markkinointi on järkyttänyt Yhdysvalloissa *Helsingin Sanomat*.  14.1.2017. Viitattu 2.11.2019.
3. ↑  Kuukupit pääsivät hippimaineestaan – "Asenteet kuukautisia kohtaan ovat muuttuneet" *Helsingin Sanomat*.  25.7.2016. Viitattu 2.11.2019.
4. ↑  kuukautiset: Vaihtoehto siteille ja tamponeille *Helsingin Sanomat*.  30.6.2008. Viitattu 2.11.2019.
5. ↑  Lähiötytöstä tuli miljonääri – nyt hän lahjoittaa kuukautiskuppeja Afrikkaan *yle.fi*. Viitattu 2.11.2019.
6. ↑  Jo miljoonia käyttäjiä ja miljoonien liikevaihto – Pieni yritys Juupajoelta ponnisti maailmanmenestykseen kuukupillaan *www.aamulehti.fi*.  Arkistoitu 2.11.2019. Viitattu 2.11.2019.
7. ↑  Vaihtoehto kertakäyttöisyydelle – kuukuppiyrittäjä Heli Kurjanen on vuoden nainen 2019 *ts.fi*.  27.4.2019.  Arkistoitu 2.11.2019. Viitattu 2.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kurjanen Twitterissä
**Juhani Mykkänen** (s. 1984) on suomalainen startup-yrittäjä, kolumnisti ja tietokirjailija. Yhdessä viiden muun henkilön kanssa Mykkänen perusti vuonna 2014 ruokalähettiyhtiö Woltin, jossa hän vastaa nykyään yrityksen lähettimallin vastuullisesta kehittämisestä sekä yrityksen globaalista koronavalmistautumisesta.

Vuosina 2012–2013 Mykkänen toimi Helsingin Sanomien Nyt-liitteen, Radio Helsingin ja menotoimituksen esimiehenä.

Mykkänen on ollut perustamassa ja on mukana Kerava-nimisessä yhtyeessä, jonka hittejä ovat olleet muun muassa kappaleet "Markku" (yli 4 miljoonaa kuuntelukertaa) ja "Ei kyl pysty", joka on saanut Spotifyssa syksyyn 2023 mennessä myös yli 200 000 kuuntelukertaa. Vuonna 2016 perustetussa yhtyeessä ovat Salmisen lisäksi Roope Salminen, Matias Keskiruokanen ja Jarkko Ehnqvist.

Koulutus
--------

Mykkänen on käynyt Kuopion Lyseon lukion ja valmistui vuonna 2003. Hän kirjoitti neljä laudaturia. Hän on valmistunut diplomi-insinööriksi Aalto-yliopistosta opiskeltuaan informaatioverkostojen koulutusohjelmassa vuosina 2004–2011.

Teokset
-------

* *Matkaoppaat*. Helsinki: Susamuru, 2010. ISBN 978-952-67375-2-2.
* *Pussauskoulu*. Helsinki: VL-Markkinointi, 2011. ISBN 978-952-226-080-2.
* *Koodi2016: ensiapua ohjelmoinnin opettamiseen peruskoulussa*. Helsinki: Linda Liukas ja Juhani Mykkänen, 2014. ISBN 978-952-93-4082-8. Teoksen verkkoversio (PDF).

Lähteet
-------

1. 1 2  Turunen, Miia: Juhani Mykkäsestä Nyt-liitteen ja Radio Helsingin esimies *Kauppalehti.fi*.  23.12.2011. Viitattu 18.1.2021.
2. ↑  Raeste, Juha-Pekka: Miljardin euron woltti *HS.fi*.  4.10.2020. Viitattu 8.3.2021.
3. 1 2  CV | Juhani Mykkänen *juhanimykkanen.com*. Viitattu 11.12.2021.
4. ↑  Musiikki | Roope Salminen perusti ystäviensä kanssa salaisesti yhtyeen, jonka kappale on kerännyt vaivihkaa jo yli 4 miljoonaa kuuntelua *Helsingin Sanomat*.  29.8.2023. Viitattu 1.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Juhani Mykkäsen kotisivut
**Viipurin Suomalainen Klubi** on suomenmielinen aatteellinen klubi, jonka tarkoituksena on vaalia suomalaista kulttuuria, suomalaiskansallisia perinteitä ja suomen kieltä.

Taustaa
-------

Wiborgsbladet kirjoitti jo 23.10.1883, että Viipuriin oli muodostunut jonkinlainen suomalainen klubi, jonka tarkoituksena oli edistää suomalaisten etuja. Sanomalehdessä arvuuteltiin klubin tarkoitusperiä. Lehti tiesi kertoa, että klubin tarkoituksena oli perustaa suomenkielinen sanomalehti Viipuriin. Viipurilainen pohatta oli kuulemma kiinnostunut klubista ja sanomalehtihankkeesta.

Nuorsuomalaista linjaa kannattanut Viipurin Sanomat perustettiin vuonna 1884. Vanhasuomalaista linjaa kannattanut Viipurin Uutiset perustettiin vuonna 1887. 

Viipurin Suomalaisen Klubin perustaminen herätti runsaasti kansalaiskeskustelua. Wiipurin Uutisten palstoilla väiteltiin perustettavan klubin korkeista jäsenmaksuista, jotka rajasivat ulos pienituloisia suomenmielisistä pois jäsenkunnasta. Varakkaat suomalaisen puolueen jäsenet saivat vallan klubissa.

Klubin perustaminen
-------------------

Wiipurin Uutiset uutisoi 18.3.1888, että *Wiipurin suomalainen konwersationiklubi* perustettiin Viipurin Belweder-ravintolassa vuonna 1888. Kokouksessa hyväksyttiin uuden klubin järjestyssäännöt, jotka olivat väliaikaisen toimikunnan laatimia. Johtokunnan jäseniksi valittiin hovioikeuden assessori D.W. Åkerman, G.W. Walle, lehtori A. Helander, hovioikeuden notaari Oskar Wilskman ja maisteri A.Hj. Salmén.

Nuorsuomalaiset ja vanhasuomalaiset kilpailivat klubin vallasta. Kilpailutilanteesta kirjoitettiin kantaaottavia kirjoituksia Viipurin Sanomissa ja Viipurin Uutisissa. Vanhasuomalaisilla oli yliote nuorsuomalaisista. Viipurin Sanomat arvosteli, että klubista oli tullut herrakerho.

Viipurin Suomalaisen Klubin jäsenet perustivat suomenmielisen Pamaus-Seuran, jonka tarkoituksena oli edistää karjalaista kaupankäyntiä, teolllisuutta ja muuta liike-elämää. Klubi ja Pamaus-Seura harjoittivat yhteistyötä.

Viipurin Suomalainen Klubi suoritti evakkomatkan toisen maailmansodan jälkeen, koska Suomi menetti Viipurin ja Karjalan. Wiipurin Suomalainen Klubi ry on rekisteröity Helsinkiin.

Katso myös
----------

* Suomalainen Klubi

Lähteet
-------

1. ↑  23.10.1883 Wiborgsbladet no 247, s. 1 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 8.2.2024.
2. ↑  12.4.1888 Wiipurin Sanomat no 83, s. 2 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 8.2.2024.
3. ↑  1.3.1888 Wiipurin Sanomat no 50, s. 1 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 8.2.2024.
4. 1 2  4.4.1888 Wiipurin Sanomat no 76, s. 2 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 8.2.2024.
5. ↑  18.3.1888 Wiipurin Uutiset no 65, s. 2 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 8.2.2024.
6. ↑  14.4.1888 Wiipurin Uutiset no 85, s. 3 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 8.2.2024.
7. ↑  23.1.1890 Wiipurin Sanomat no 18, s. 2 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 8.2.2024.
8. ↑  Brummer, O.J.: *Teollisuus- ja Liikkeenharjoittajain seura Pamaus 1891-1941*. Helsinki: Kauppakirjapaino O.Y. 1944.
9. ↑  Patentti- ja rekisterihallitus: Wiipurin Suomalainen Klubi r.y. *Yhdistysrekisterin tietopalvelu*. Viitattu 8.2.2024.
**Paasselkä** eli **Paasvesi** on Saimaan Oriveden eteläosassa sijaitseva läpimitaltaan yli 10-kilometrinen soikea järviallas ja meteoriittikraatteri. Paasselän nimestä käytetään myös muotoja Paasiselkä, Paasivesi ja Paasvesi.

Paasselkä sijaitsee Savonlinnan ja Kiteen kaupunkien alueella, Savonrannan kirkonkylän kohdalla, noin 25 kilometriä Kerimäen kirkonkylältä pohjoiseen. Se on noin 11 kilometriä pitkä. Paasselän epäiltiin pitkään syntyneen meteoriitin törmäyksessä, mutta 16. huhtikuuta 1999 kraatteri virallisesti julkistettiin porauksissa löytyneiden törmäyksen merkkien havaintojen jälkeen. Järjestyksessään se on yhdeksäs Suomesta löydetty kraatteri. Kraatterilla on ikää noin 200 miljoonaa vuotta.

Alue on saanut tunnettavuutta myös tunnistamattomista valoilmiöistä, "Paasiveden piruista" tai "Paasselän piruista", joista on paikallisten mukaan tehty havaintoja jo 1700-luvulta lähtien ja ilmeisesti valoilmiöt ovat olleet järvellä aina. Silminnäkijöiden mukaan erittäin kirkas, väriltään valkoinen tai punainen valo näkyy useimmiten järvenselän keskellä, suhteellisen korkealla. Tulipalloa muistuttava valo liikkuu yleensä nopeasti pitkiäkin matkoja, mutta toisinaan se pysyttelee paikoillaan. Paikallisen kansantarinan mukaan järveen olisi aikoinaan uponnut venäläinen sotalaiva, jossa uppoamishetkellä vietettiin juhlia, ja valot olisivat uhrien haamujen tulia. Havaintojen aiheuttajiksi on spekuloitu muun muassa virvatulta, maavaloa, pohjasta purkautuvaa metaania sekä pietsosähköistä ilmiötä. Tutkijoita ovat alueella kummastuttaneet monet muutkin geofysikaaliset havainnot, esimerkiksi järven keskisyvänteen magneettiset häiriöt, kunnes niiden syyksi osoittautui syväkairauksessa järven alapuolella oleva suuri kiisuesiintymä.

Katso myös
----------

* Rääkkylän ufoaalto

Lähteet
-------

1. 1 2  Paasveen piru, Savonranta  14.8.2013. Retkipaikka. Viitattu 12.1.2023.
2. 1 2 3 4 5  Kaaro, Jani: *Kaiken oudon ensyklopedia*, s. 313. Helsinki: BTJ Finland, 2009. ISBN 978-951-692-731-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Paasselän kraatteri
* Sulo Strömberg: Kerimäen ja Savonrannan kyliä kiertämässä. Tarinoita Paasveen piruista ja pohuista (2006)
Handelsgillet, Kasarmikatu 23, Helsinki. 
**Handelsgillet i Helsingfors** on Helsingissä sijaitseva suomenruotsalainen sosiaalinen klubi.

Historia
--------

Handelsgillet perustettiin vuonna 1857. Handelsgillet on yksi Suomen vanhimpia yhdistyksiä. Kauppakillan päämääräksi muodostui edistää suomalaista elinkeinoelämää.

Nykytila
--------

Kauppakilta järjestää luentoja ja seminaareja ajankohtaisista aiheista. Ohjelmaa järjestetään osittain jäsenille ja osittain muille kiinnostuneille. Yhdistyksen sisällä toimii noin tusina eri erikoisalojen kerhoa. Suurin osa toiminnasta tapahtuu sen omassa kiinteistössä Helsingissä, osoitteessa Kasarmikatu 23. Kauppakillalla noin 1000 jäsentä. 

Yleishyödyllisenä yhdistyksenä Handelsgillet antaa tilat myös muiden yhdistysten ja järjestöjen käyttöön.

Vuoden 2018 jäsenkokouksessa yhdistys päätti, että se ei vieläkään hyväksy naisia jäsenikseen. Vuonna 2023 kauppakilta otti asian uudestaan esille. Hankenin kauppatieteen opiskelijat ovat puoltaneet naisjäsenten hyväksymistä. Kauppakilta haluaa nuoria jäseniksi.

Katso myös
----------

* Handelsgillet i Wiborg

Handelsgillet i Helsingfors.

Lähteet
-------

1. ↑  L. G. [Lars Gabriel von Bonsdorff: *Handelsgillet i Helsingfors 1857-1957*. Helsingfors: Nylands Tryckeri Aktiebolag, 1957. Teoksen verkkoversio (viitattu 10.2.2024).
2. ↑  Inga kvinnliga medlemmar, säger Handelsgillet – "Det här borde inte ha behandlats offentligt" *Yle*.  7.5.2018. Viitattu 5.2.2023. (ruotsiksi)
3. ↑  Handelsgillet överväger att öppna upp för kvinnliga medlemmar *svenska.yle.fi*. Viitattu 10.2.2024. (ruotsiksi)
4. ↑  Hankeiter tycker Handelsgillet känns mossigt: Vill gillet vara relevant för yngre så måste en förändring ske *svenska.yle.fi*. Viitattu 10.2.2024. (ruotsiksi)
5. ↑  Handelsgillet vill rekrytera unga men faller på könsfrågan – Ordförande Johan Hjelt: Av de aktiva i förvärvslivet är hälften kvinnor, så är det bara *svenska.yle.fi*. Viitattu 10.2.2024. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

*
**August Lipsanen** (23. kesäkuuta 1876 Virtasalmi – 11. elokuuta 1948 Pori) oli suomalainen tukkukauppias, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1943.

Lipsasen vanhemmat olivat maanviljelijä, kauppias Matti Lipsanen ja Selma Tarvanen. Hänen puolisonsa vuodesta 1910 oli Impi Maria Huida. Lipsanen kävi kansakoulun ja kansanopiston, ja kutsuttiin 18-vuotiaana suorittamaan kolmevuotista asevelvollisuuttaan Mikkelin tarkk'ampujapataljoonaan. Hänet ylennettiin aliupseeriksi, hän palveli vuoden Venäjällä, ja toimi palveluksen jälkeen jonkin aikaa kaupanhoitajana R. F. Valjakan liikkeessä Virtasalmella. 1904 hän siirtyi Poriin liikeapulaiseksi F. E. Fagerströmin liikkeeseen, toimi hetken parissa muussakin liikkeessä ja kävi 1906 Ruotsissa opintomatkalla. Lipsanen perusti 1910 yhdessä kauppias Antti Kierin kanssa siirtomaatavaraliike Kieri & Lipsasen, jota Lipsanen parin vuoden kuluttua jatkoi omissa nimissään toiminimellä Aug. Lipsanen. Lipsanen osti 1926 G. E. Rambergin perillisiltä G. E. Ramberg Oy:n rauta- ja siirtomaatavaraliikkeen, ja laajensi toimintaa 1930-luvulla tukku- ja vähittäiskaupan ohella myös valmisvaatetehtaaseen, kahvipaahtimoon ja autohuoltolaan.

Lipsanen hoiti myös vuonna 1918 Raumalta ostamaansa Vanhalahden kartanoa. Hän kuului Porin kaupunginvaltuustoon, ja hän oli perustamassa Tuko Oy:n edeltäjiä Tuontikuntaa ja Tukkukuntaa, sekä Keskikaupungin Rauta Oy:tä, Keskikaupungin Väri Oy:tä sekä Vanuvalmiste Oy:tä. Hän oli perustamassa Porin Kauppiaitten Yhdistystä ja Porin Kauppaseuraa ja kuului Porin kauppakamarin ja Suomen tukkukauppiaiden liiton johtokuntiin. August Lipsasen poika Erkki Lipsanen jatkoi perheyrityksen johdossa ja sai myös kauppaneuvoksen arvon.

August Lipsasen pojanpoika on laulaja, musiikkineuvos Ilkka "Danny" Lipsanen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mikko Uola: August Lipsanen *Biografiasampo*. Viitattu 11.7.2023.
2. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 11.7.2023.
3. 1 2 3  60 vuotta.  *Satakunnan Kansa*, 23.06.1936, nro 142, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.07.2023.
4. ↑  Danny lähti Farmi-ohjelmaan lähes liikuntakyvyttömänä: "On niin raskasta olla invalidina mukana" *mtvuutiset.fi*.  7.3.2024. Viitattu 29.3.2024.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee paketinhallintaohjelmaa. Katso Yum! Brands ravintola-alan yrityksestä.*

**Yum** (*Yellow Dog Updater, Modified*) on avoimen lähdekoodin komentorivikäyttöinen paketinhallintaohjelma RPM-pohjaisiin Linux-jakeluihin. Ohjelman kehitti Seth Vidalin johtama vapaaehtoisten ohjelmoijien joukko ja sen ylläpitäjänä toimii yhdysvaltalaisen Duken yliopiston Linux@DUKE -projekti. Yumiin on saatavana joukko graafisia käyttöliittymiä.

Yum on uudelleen kirjoitettu versio edeltäjästään, Yellowdog Updaterista (YUP). Kehittämisen tavoitteena oli parantaa Duken yliopiston fysiikan laitoksen Red Hat Linux -pohjaisten järjestelmien ylläpitoa. Yum otettiin mukaan Fedoraan, CentOS:ään, Yellow Dog Linuxiin ja moniin muihin RPM-pohjaisiin Linux-jakeluihin. Red Hat Linuxin oma up2date -paketinhallintaohjelma voi käyttää myös yumin ohjelmistopankkeja.

Yum on julkaistu GNU GPL versio 2 -lisenssillä.

Lähteet
-------

1. ↑  What is yum and how do I use it? *access.redhat.com*. Viitattu 7.7.2018. (englanniksi)
2. ↑  [ rpm-software-management/yum
 — Github] *github.com*. Viitattu 7.7.2018. (englanniksi)
3. ↑  Linux@DUKE -projekti (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  KYum *kde-apps.org*.  Arkistoitu 22.4.2016. Viitattu 7.7.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* yumin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Shilohin taistelu**, tunnetaan myös nimellä Pittsburg Landingin taistelu, oli suuri taistelu Yhdysvaltain sisällissodan aikana. Se käytiin 6. ja 7. huhtikuuta 1862 läntisellä sotanäyttämöllä eteläisessä Tennesseessä. Konfederaation joukot käynnistivät Albert Sidney Johnstonin ja P.G.T. Beauregardin komennossa yllätyshyökkäyksen kenraalimajuri Ulysses S. Grantin Unionin armeijaa vastaan ja saavuttivat melkein voiton.

Taistelu
--------

Taistelun ensimmäisenä päivänä etelävaltiolaiset iskivät tarkoituksenaan ajaa unionin puolustusjoukot pois Tennesseejoelta ja Owl Creekin soille länteen toivoen lyövänsä Grantin Tennesseen armeijan (ei pidä sekoittaa saman nimiseen etelävaltioiden "Army of Tennesseehen") ennen kuin se yhdistyisi kenraalimajuri Don Carlos Buellin Ohion armeijaan. Konfederaation taistelulinjat sekoittuivat katkeran taistelun aikana, ja Grantin miehet sen sijaan pakenivat takaisin koilliseen Pittsburg Landingiin. Asema hieman upottavalla tiellä lempinimeltään "Hornet's Nest", jota puolustivat prikaatinkenraalien Benjamin M. Prentissin ja W. H. L. Wallacen divisioonat, tarjosi kriittistä aikaa lopuille unionin linjoille tasaantua monien tykistöpatterien suojissa. Kovimmat tappionsa etelä kärsi ensimmäisenä päivänä, kaikkiaan yli 8 500 miestä menetettiin kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina. Shilohin taistelu oli myös ensimmäinen, jossa etelävaltioiden armeija käytti hyvin kuuluisaksi tullutta kapinalippuaan. Etelävaltioiden armeijan komentaja, kenraali Johnston kaatui ensimmäisenä päivänä ja hänen ykkösmiehensä Beauregard päätti hyökätä unionin viimeistä asemaa vastaan seuraavana yönä. Unionin puolelta korkea-arvoisin kaatunut oli kenraalimajuri Wallace.

Vahvistukset kenraalimajuri Buellilta saapuivat illan aikana, ja käänsivät taistelun suunnan seuraavana aamuna, kun hän ja Grant laukaisivat vastahyökkäyksen koko linjaa vastaan. Etelävaltiolaiset pakotettiin vetäytymään Yhdysvaltain historian siihen asti verisimmässä taistelussa, päättäen heidän toiveensa unionin invaasion estämisestä Pohjois-Mississippissä.

* Shilohin taisteluShilohin taistelu
* Shilohin kirkkoShilohin kirkko

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Amanda Jansson** (s. 1990) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on kotoisin Skärplingestä Uplannista. Valmistuttuaan gävleläisestä lukiosta teatterilinjalta hän jatkoi näyttelijänopintojaan kansanopistossa ja Luulajan teatterikorkeakoulussa. Hän on näytellyt teatterissa sekä useissa ruotsalaissarjoissa, kuten *Aika on meidän*, *Midnight Sun* ja *Martin Beck*. Suuren yleisön tietoisuuteen hän nousi *Ohuella langalla* -sarjasta, jossa hän esitti yhtä päärooleista, Sara-nimistä poliisia.

Jansson näyttelee pääosaa vuonna 2024 ensi-iltansa saaneessa *Myrskyluodon Maija* -elokuvassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Amanda Jansson *agentmanagement.se*. Viitattu 12.6.2021. (ruotsiksi)
2. ↑  Joakim Magnå: Stjärnan berättar – fick hjälp av riktiga poliser *expressen.se*.  17.1.2021. Viitattu 12.6.2021. (ruotsiksi)
3. ↑  Jansson, Amanda *artistkatalogen.com*. Viitattu 12.6.2021. (ruotsiksi)
4. ↑  Lähteenmäki, Lassi; Koutonen, Jouni & Lehikoinen-Stedt, Karita: Myrskyluodon uusi Maija on 70-lukua vahvempi nainen – rooli meni Amanda Janssonin ytimiin: "En halua jättää Maijaa" *Yle Uutiset*.  11.6.2023. Viitattu 1.1.2024.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**VLC media player** on avoimen lähdekoodin mediasoitin, joka on osa VideoLAN-projektia. Soitin tukee useimpia saatavilla olevia video- ja äänikoodekkeja ja tiedostomuotoja, sekä lukuisia verkon yli ladattavia suoratoistoprotokollia.

VLC:n kehitystyö aloitettiin École Centrale Paris'ssa 1996 nimellä *VideoLAN Client*. Projektin tavoitteena oli videon suoratoisto yliopiston verkossa. Ohjelmisto julkaistiin GPL-lisenssille 2001 ja kehitysvastuu on siirretty kansainväliselle VideoLAN-projektille.
VLC on saatavilla monille käyttöjärjestelmäalustoille, kuten BeOS:lle, BSD:lle, Linuxille, OS X:lle, Solarikselle ja Windowsille. VLC on yksi suosituimpia vapaita ohjelmistoja. Vuosina 2005–2015 eri versioita on ladattu miljardi kertaa. Lukuun ei sisälly latausmäärää Linuxin osalta, koska päivitykset hoidetaan jakeluiden omista pakettilähteistä.

VLC on modulaarinen ja käyttää säikeistystä huomattavasti hyväkseen: säiemalli seuraa POSIX-säikeitä, mutta siinä on sisäinen rajapinta siirrettävyyden vuoksi.

Pääsovelluksen lisäksi on mahdollista asentaa Firefox-liitännäinen, joka mahdollistaa QuickTime- ja Windows Media -tiedostojen toistamisen selaimessa ilman Applen tai Microsoftin tuotteita. *lähde?*

VLC käyttää DVD-levyjen toistamiseen libdvdcss-kirjastoa, joka murtaa CSS-salauksen arvailemalla oikean purkuavaimen. Sen käyttö voi olla laitonta Yhdysvalloissa, Suomessa Lex Karpelan päätökset ovat ristiriitaisia, *lähde?* kun taas Norjassa ja Ranskassa se on laillinen menetelmä.

Katso myös
----------

* Luettelo mediasoittimista

Lähteet
-------

1. ↑  3.5.4, 6. heinäkuuta 2023 (viitattu 31. lokakuuta 2023). Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  (en) 3.0.20, 30. lokakuuta 2023 (viitattu 31. lokakuuta 2023). Tieto on haettu Wikidatasta.
4. ↑
5. ↑  VLC download statistics  30.6.2015. VideoLAN Organization. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
6. ↑
7. ↑  The Mozilla Plugin VideoLAN Organization.  Arkistoitu 26.11.2015. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
8. ↑  FAQ VideoLAN Organization. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
9. ↑  Horton, Steve: VLC Video Player's New DVD-Copying Feature Could Run Afoul of the MPAA  17.7.2009. PCWorld. Viitattu 4.7.2015. (englanniksi)
10. ↑  Conseil d'État, 10ème et 9ème sous-sections réunies, 16/07/2008, 301843, Inédit au recueil Lebon (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **VLC media player**.
* Kotisivu (englanniksi)
LaCie LaCinema PlayHD mediasoitin
**Mediasoitin**, **mediatoistin** tai **multimediakiintolevy** on laite, jolla voidaan toistaa digitaalisesti tallennettua musiikkia, videoita tai valokuvia television ja stereoiden kautta. Laite voi toistaa median joko suoraan verkosta, tai laitteen omalta tallennusmedialta.

Toimintaperiaate
----------------

Soitin kytketään järjestelmään joko langallisesti Ethernet, USB- tai FireWire-liitäntää käyttämällä, tai langattomasti WLANin tai Bluetoothin yli. Ohjelmat voidaan toistaa esimerkiksi DLNAn avulla. Osa laitteista sisältää kiintolevyn, jolloin multimediatiedostot voidaan ladata tietokoneelta, jossa levy näkyy kiintolevyasemana kuten mikä tahansa muukin ulkoinen kiintolevy. Jos kiintolevyä ei ole, tiedostot toistetaan soittimeen kytketystä ulkoisesta kiintolevystä tai muusta USB-massamuistista. Joissain malleissa laitteeseen on integroitu audiotehovahvistin ja musiikkikäyttöön tarkoitetut laitteet saattavat itsenäisesti osata toistaa Internet radioasemien ohjelmia.

Soitinta käytetään kaukosäätimen välityksellä, kuten muitakin useimpia viihde-elektroniikkalaitteita. Soittimen käynnistyttyä mallista riippuen soittimen omaa valikkoa tai kiintolevyn kansioita selaillen toistetaan haluttu tiedosto. Yleensä soitin tukee kappaleita (eng. chapters) videon toistossa, joiden avulla tietyn kohtauksen / kohdan etsiminen videosta on helppoa. Kuten optisissa elokuvalevyissä, useat ääniraidat sekä tekstitykset tiedostossa ovat mahdollisia, ja ne valitaan soittimesta. Kappaleet, ääniraidat sekä tekstitykset "muxataan" esim. matroska kääreeseen. Yleensä soitin tukee resoluutiota 1080p tarkkuuteen asti.

Liitännät
---------

Audiokäyttöön tehdyissä laitteissa on vähintään linjatasoinen RCA-liitin vahvistimeen ja yleensä myös optinen digitaalinen liitäntä. 

Multimediasoittimessa on lisäksi yleensä vähintään HDMI- ja CVBS-liitännät televisioon (tai muuhun näyttölaitteeseen) liittämistä varten. Soittimessa voi olla myös USB-liitin sekä muistikorttipaikka tiedostojen toistoa varten. USB-liitintä voidaan käyttää mahdollisesti myös Firmware-päivitykseen, jolla saadaan parannettua soittimen ominaisuuksia ja/tai toimintaa. Joissain multimediakiintolevyissä on myös Ethernet-liitin internetyhteyttä varten, jolloin soittimen kautta voidaan katsoa esim. YouTube videoita. Samaan tarkoitukseen soittimessa voi olla myös langaton yhteys, kuten Wi-Fi.

Tiedostomuodot
--------------

Tässä on lueteltu tiedostomuodot tai koodeekit, joita multimediakiintolevyt yleensä tukevat.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Video
* MPEG 1/2/4
* MKV
* AVI
* H.264
* MJPEG

 | Audio
* WAV
* OGG
* AAC
* MP3
* AC3

 | Tekstitykset
* SRT
* SSA
* SUB
* SMI

 | Kuvat
* BMP
* GIF
* JPEG
* PNG
* TIFF

 |

Tuotemerkkejä
-------------

Yleisimpiä mediasoittimien valmistajia.

* LaCie
* Asus
* Sling Media
* Western Digital
* Syabas
* Synology

Katso myös
----------

* Mediasoitinohjelmisto
**Hanna Pylväinen** (s. 1984 tai 1985) on yhdysvaltalainen amerikansuomalainen kirjailija, jonka teos *The End of Drum-Time* on 2023 National Book Award -ehdokkaana. Se oli hänen toinen romaaninsa. *We Sinners* oli ilmestynyt 2012 opinnäytetyön kautta.

Nuoruus ja uran alku
--------------------

Pylväinen kasvoi Detroitin esikaupunkialueella perheessä, jonka kummankin vanhemman isovanhemmat olivat kotoisin Suomesta. Perhe oli lestadiolainen, mutta Pylväinen itse jätti lestadiolaisuuden 21-vuotiaana. Lapsuudenkodissa ei ollut televisiota, joten hän luki paljon ja pitää mahdollisena, että uskontaustan takia hänestä tuli myöhemmin kirjailija.

Pylväinen kävi Mount Holyoke Collegea, ja maisteriksi hän valmistui Michiganin yliopistosta. Pylväisen opinnäytetyön kautta syntyi hänen ensimmäinen romaani *We Sinners* (2012), joka kertoi kasvuajasta lestadiolaisperheessä. Hän sai siitä Whiting-palkinnon, joka annetaan vuosittain kymmenelle nousevalle kirjailijalle.

Toinen romaani *The End of Drum-Time*
-------------------------------------

Pylväisen toinen romaani *The End of Drum-Time* ilmestyi vuonna 2023. Se kertoo fiktiivisen tarinan ruotsinsaamalaisesta papista Lars Levi Laestadiuksesta ja tämän tyttäristä ja sijoittuu 1850-luvun Lappiin. Romaanissa Laestadius yrittää käännyttää pienen kylän saamelaisia, mutta hänen tyttärensä rakastuu paikalliseen poronhoitajaan.

Pylväinen tutki lestadiolaisuuden historiaa jo ensimmäistä kirjaa tehdessään ja tapasi 2008 uskontotieteen emeritusprofessorin Juha Pentikäisen. Tältä Pylväinen kuuli kristittyjen käännytystyöstä saamelaisten parissa, ja termin rumpuajan loppu, joka viittaa myös romaanin nimeen. Pylväinen tutki toista romaaniansa varten myös saamelaisten kulttuuria ja vieraili Lapissa kymmenen vuoden aikana kuusi kertaa. Hän asui Lapissa eräässä saamelaisperheessä sekä Nils-Aslak Valkeapään kotimuseon taiteilijaresidenssissä. Lisäksi hän konsultoi saamelaistaustaista yhdysvaltalaista tohtoria Ellen Marie Jenseniä.

*The End of Drum-Time* valittiin ehdokkaaksi kansalliseen kirjapalkintoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Varpu Kiviranta: Amerikansuomalainen Hanna Pylväinen erosi lestadiolaisuudesta, mutta teki liikkeestä kirjan: "En uskonut siihen, mitä he saarnasivat" *Yle Uutiset*.  13.11.2023. Yleisradio. Viitattu 14.11.2023.
2. ↑  **Määritä osoite!** (*Chicato Tribune*) *Newspapers.com*.  16.9.2012. Viitattu 14.11.2023. (englanniksi)
3. ↑  Hanna Pylväinen Macmillan Publishers. Viitattu 14.11.2023. (englanniksi)
4. ↑  The End of Drum-Time *Kirkus Reviews*. Viitattu 14.11.2023. (englanniksi)
5. 1 2  Eleonoora Riihinen: Lappiin sijoittuva romaani ehdolla arvostetun National Book Awardin saajaksi *HS.fi*.  16.9.2023. Yleisradio. Viitattu 14.11.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Me tappajat** oli Hannu Karpon Yleisradion tv-ohjelma 1:lle vuosina 1973–1974 toimittama liikenneturvallisuusaiheinen televisio-ohjelmasarja, jota tuotti Juhani Marttila.

Ohjelman aiheita olivat tuolloin ajankohtaiset liikenteen ongelmat, etenkin liikennekuolemat jotka olivat huipussaan ennen turvavyön ja nopeusrajoitusten yleistymistä. Muita ohjelmissa käsiteltyjä teemoja olivat liikenneasenteet, liikennesäännöt, lapset ja liikenne, talviajo, kuorma-autojen ylikuormat, ammattiliikenteen työaikaongelmat, uudet tieverkon suunnittelu- ja rakennusmenetelmät, moottoriurheilun vaikutukset liikennekulttuuriin, kevyen liikenteen turvalaitteet ja asenteet, näkökyvyn merkitys liikenteessä, rattijuoppous, tienvarsimainosten vaikutus liikenneturvallisuuteen sekä  joukkoliikenne.

Länsi-Berliinissä pidetyssä liikenneohjelmien kilpailussa Yle sai toisen palkinnon iskelmälaulaja Sammy Babitzinin kohtalokasta auto-onnettomuutta käsitellyllä jaksolla.

Samoihin aikoihin ykköskanavalla lähetettiin myös liikenneopettaja Ensio Itkosen juontamaa *Liikennekoulua*. Molemmat ohjelmat palkittiin Telvis-gaalassa maaliskuussa 1975. Myöhemmin Karpo ja Itkonen tekivät liikenneohjelmia yhdessä. Hannu Karpon ja tuottaja Juhani Marttilan yhteistyötä jatkoi *Me tappajien* tavoin rajusti nimetty liikenneohjelma *Suomalainen ruletti* (viittaa venäläiseen rulettiin) vuosina 1974–1975.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  "Televisio-ohjelma 1", *Yleisradion vuosikirja 1973–1974*, s. 60. Helsinki: Yleisradio, 1974. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 8.3.2024).
2. ↑  Hakutulos 'me tappajat' *rtva.kavi.fi*. Viitattu 8.3.2024.
3. ↑  Tänään tästä: Tulkit yhdistyivät.  *Helsingin Sanomat*, 8.3.1975, s. 12. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Suomalainen ruletti *rtva.kavi.fi*. Viitattu 25.3.2024.
**Bellin noita** on Yhdysvaltojen eteläosien kansanperinteeseen kuuluva myyttinen kertomus, jonka keskiössä on 1800-luvulla Tennesseessä asunut Bellin perhe. Kertomuksen mukaan vuosina 1817-1821 Bellin perhettä riivasi enimmäkseen näkymätön olento, niin sanottu Bellin noita, joka pystyi puhumaan, muuttamaan muotoaan ja olemaan samaan aikaan useassa paikassa.

Kertomuksen synty
-----------------

Oudot tapahtumat saivat alkunsa kun perheen isä John Bell näki pellollaan kummallisen eläimen, jolla oli koiran vartalo ja jäniksen pää. John ampui sitä, ja kun hän meni hakemaan eläimen ruumista, sitä ei ollut missään. 

Räyhähenki oli väkivaltainen. Peittoja kiskottiin keskellä yötä, ja jos joku yritti vastustaa, sai näkymättömästä kädestä läimäyksen naamaansa ja joku myös kiskoi lapsia öisin hiuksista.

Johnin tyttärellä, Betsyllä oli kaksi kosijaa, Richard Powell ja Joshua Gardner. Joshuan vierailut johtivat siihen että Bellin noita piinasi Betsyä. Se pyysi "Betsy Bell hyvä, älä mene naimisiin Joshua Gardnerin kanssa". Betsy perui häät ja meni lopulta naimisiin Richard Powellin kanssa.

Bellin noita sai paikkakunnan asukkaat kiihkon valtaan, ja Adamsin kaupunkiin virtasi manaajia ja spiritualisteja.

Räyhähenki kunnioitti perheen äiti Lucy Belliä, jota se kohteli helläkätisemmin kuin muita.

Vuonna 1894 julkaistu taiteilijan näkemys Johnin kuolemasta.
Eräänä iltana henki ilmoitti perheelle, että "Olen päättänyt kummitella vanhalle Jackille (John Bell) niin kauan kuin hän on hengissä". Niinpä se kohdisti ilkeytensä Betsystä Johniin niin pahasti, että hän joutui jättämään työnsä ja lopulta vuoteen omaksi. Perhe totesi eräänä päivänä, että John oli lähes tajuton ja he kutsuivat lääkärin paikalle ja tämän saapuessa henki puhui taas: "Teidän on turha yrittää virvoittaa vanhaa Jackia. Tällä kertaa minä sain hänet." Yksi Johnin pojista huomasi lääkehyllyssä oudon pullon, jota kukaan ei ollut ennen nähnyt. Joku kysyikin noidalta, "Mikä tämä pullo oikein on?", ja siihen noita vastasi tuoneensa lääkkeen ja antaneensa sitä Johnille yöllä ja se teki hänestä lopun. Talon kissalle annettiin tätä outoa lääkettä ja se kuoli lähes heti. Pian John kuoli ja noita jätti perheen rauhaan.

Noidan viimeinen lupaus perheelle oli palata seitsemän vuoden kuluttua, ja kun se palasi, talossa ei asunut enää kuin Lucy ja kaksi hänen veljeään. Noita ei enää pahemmin piinannut heitä, vaan käyttäytyi kuin lähes harmiton räyhähenki.

Bellin noita viihteessä
-----------------------

Bellin noita on ollut suosittu aihe elokuvissa, kuten esimerkiksi seuraavissa: *The Bell Witch Haunting* (2004), *An American Haunting* (2005) ja *Bell Witch: The Movie* (2007). Lisäksi tanskalainen yhtye Mercyful Fate on julkaissut kappaleen "Bell Witch" albumillaan *In The Shadows* (1993).

Lähteet
-------

* *Tiedon rajamailla*. Valitut palat, 1982. ISBN 951-9078-89-4.

### Viitteet

1. ↑  TSLA::"Tennessee Myths and Legends" *sharetngov.tnsosfiles.com*. Viitattu 1.4.2024.
2. 1 2  Tennessee Legends: The Bell Witch *tnmuseum.org*. Viitattu 1.4.2024. (englanniksi)