recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Survival International** on ihmisoikeusjärjestö, joka perustettiin vuonna 1969 edistämään alkuperäiskansojen, heimojen ja eristyksissä elävien ihmisryhmien oikeuksia. Järjestön toimintaan sisältyy muun muassa tiedonlevittämistä, tukihankkeita alkuperäisväestöjen keskuudessa ja lobbausta. Survival International rahoittaa toimintansa vapaaehtoisilla lahjoituksilla, mutta ei hyväksy valtioiden tarjoamaa rahallista tukea.

Järjestö sai alkunsa Robin Hanbury-Tenisonin matkoista, joiden seurauksena hän päätti alkaa puolustamaan maailman suurimpina vähemmistöryhminä pitämiään alkuperäisasukasyhteisöjä. Järjestö pyrkii suojelemaan alkuperäisasukkaita, joiden kulttuuria ja olemassaoloa uhkaavat monet tekijät kuten nyky-yhteiskunnan laajeneminen heidän alueelleen, lähetyssaarnaajien tekemä käännytystyö ja yritysten tekemät maavaltaukset. Vuonna 1989 Survival Internationalille myönnettiin Right Livelihood -palkinto tunnustuksena työstä alkuperäiskansojen oikeuksien, elämän ja itsemääräämisoikeuden suojelemiseksi.

Survival International julkaisi vuonna 2011 kuvia Amatsonin sademetsän alueella havaitusta eristyksissä elävästä alkuperäiskansasta painostaakseen Perun hallitusta estämään laittomat hakkuut, joiden vuoksi alkuperäisväestö joutui pakenemaan asuinalueeltaan. Järjestö on Intiassa pyrkinyt suojelemaan adivasien oikeutta elää tiikeriensuojelualueilla, joilla he ovat eläneet vuosisatoja. Järjestön mukaan heimot ovat eläneet tiikerien kanssa sopusoinnussa pitkään eikä niiden olemassaolo uhkaa tiikereitä mitenkään toisin kuin rikollisjärjestöjen tekemä salametsästys. Survival International myös kehotti Intiaa vuonna 2018 olemaan noutamatta sentinelien surmaaman yhdysvaltalaisen lähetyssaarnaajan John Allen Chaun ruumista, koska sentineleillä ei ole vastustuskykyä ulkopuolisille sairauksille.

Lähteet
-------

1. ↑  About us *Survival International*. Viitattu 25.8.2020.
2. ↑  Welles, Merida: Survival International: Last Hope for Tribes *New York Times*.  15.2.1981. Viitattu 25.8.2020. (englanniksi)
3. ↑  Survival (1989, International ) *rightlivelihoodaward.org*. Viitattu 25.8.2020. (englanniksi)
4. ↑  Group releases photos of uncontacted tribe to raise awareness *CNN*.  1.2.2011. Viitattu 25.8.2020.
5. ↑  Drolia, Drashmi: Forest tribes will die out if evicted from ancestral land: Survival International *Times of India*.  28.5.2016. Viitattu 25.8.2020. (englanniksi)
6. ↑  Andaman: ’Leave US missionary’s body and indigenous group alone,’ Survival International urges India *Scroll*.  26.11.2018. Viitattu 25.8.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Seksuaalinen masokismi** on parafilia tai seksuaalinen erityismieltymys, jossa henkilö kiihottuu seksuaalisesti toisen ihmisen hänelle tuottamasta kivusta, kärsimyksestä tai nöyryyttämisestä. Partneri voi tuottaa masokistille tällaisen kokemuksen esimerkiksi lyömällä, ruoskimalla, sitomalla, tai päälle virtsaamalla tai ulostamalla. Jotkut masokistit löytävätkin kumppanikseen seksuaalisen sadistin, joka kiihottuu kivun tuottamisesta toisille.

Jotkut masokistit tuottavat kiihottavan kivun itselleen ilman partneria esimerkiksi sitomalla itsensä tai pistelemällä tai viiltelemällä itseään. Jotkut masokistit eivät tarvitse kiihottumiseen lainkaan todellista kipua, vaan heille riittää yhdynnän aikainen masokistinen mielikuva raiskatuksi tai sidotuksi tulemisesta.

Tukahduttamalla aiheutettu hapenpuute on seksuaalisen masokismin hengenvaarallinen muoto.

Seksuaalinen masokismi on poistettu ICD-tautiluokituksesta parafilioiden joukosta. DSM-5-luokituksessa se on edelleen nimetty parafiliaksi.

Katso myös
----------

* Sadomasokismi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Matti Huttunen: Sukupuoliset kohdehäiriöt (pedofilia, paljastelu, tirkistely) ja erityismieltymykset *Duodecim*.  5.2.2018. Viitattu 9.7.2022.
2. ↑  Kristy A. Fisher & Raman Marwaha: Paraphilia *National Library of Medicine*.  9.3.2022. Viitattu 19.6.2022.
**Surya Bonaly** (s. 15. joulukuuta 1973 Nizza, Ranska) on ranskalainen taitoluistelija. Bonaly tunnetaan parhaiten taaksepäin voltista luistimet jalassa. Bonalysta tuli Yhdysvaltojen kansalainen marraskuussa 2003.

Bonaly on osallistunut kolme kertaa talviolympialaisiin: Vuoden 1992 talviolympialaisissa hän tuli viidenneksi, 1994 talviolympialaisissa neljänneksi ja 1998 talviolympialaisissa epäonnistuttuaan kymmenneksi. Bonalylla on kolme maailmanmestaruushopeaa vuosilta 1993, 1994 ja 1995 ja Euroopanmestaruuden hän on voittanut viisi kertaa (1991, 1992, 1993, 1994, 1995). Bonalylla on myös yksi euroopanmestaruushopea vuodelta 1996. Nuorempana hän on myös voittanut maailmanmestaruuden telinevoimistelusta.

Bonaly aloitti luistelemisen 18 kuukautta vanhana, ja hänen äitinsä **Suzanne Bonaly** valmensi häntä. Kun Bonaly vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa epäonnistui kolmoissalchowissa ja menetti mahdollisuuden mitalisijoille, hän päätti lopettaa amatööriuransa näyttävästi. Hän esitti vapaaohjelmassaan tuomariston edessä bravuurinsa, taaksepäin voltin, mikä on kiellettyä kilpailuissa. Tuomaristo rankaisi häntä, ja hän päätyi vapaaohjelmassa sijalle 11 ja kokonaispisteissä kymmenenneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Surya Bonaly Sport Reference.  Arkistoitu 20.4.2011. Viitattu 11.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Surya Bonaly** Wikimedia Commonsissa

* Surya Bonaly: Official site (Arkistoitu – Internet Archive)

Naisten yksinluistelun Euroopan-mestarit
1930: Fritzi Burger
– 1931–1936: Sonja Henie
– 1937–1939: Cecilia Colledge
– 1947–1948: Barbara Ann Scott
– 1949: Eva Pawlik
– 1950: Alena Vrzáňová
– 1951: Jeannette Altwegg
– 1952: Jeannette Altwegg
– 1953: Valda Osborn
– 1954: Gundi Busch
– 1955: Hanna Eigel
– 1956: Ingrid Wendl
– 1957: Hanna Eigel
– 1958: Ingrid Wendl
– 1959: Hanna Walter
– 1960–1964: Sjoukje Dijkstra
– 1965–1966: Regine Heitzer
– 1967: Gabriele Seyfert
– 1968: Hana Mašková
– 1969–1970: Gabriele Seyfert
– 1971–1972: Trixi Schuba
– 1973–1975: Christine Errath
– 1976: Dianne de Leeuw
– 1977–1980: Anett Pötzsch
– 1981: Denise Biellmann
– 1982: Claudia Kristofics-Binder
– 1983–1988: Katarina Witt
– 1989: Claudia Leistner
– 1990: Evelyn Großmann
– 1991–1995: Surya Bonaly
– 1996–1997: Irina Slutskaja
– 1998–1999: Marija Butyrskaja
– 2000–2001: Irina Slutskaja
– 2002: Marija Butyrskaja
– 2003: Irina Slutskaja
– 2004: Júlia Sebestyén
– 2005–2006: Irina Slutskaja
– 2007–2008: Carolina Kostner
– 2009: Laura Lepistö
– 2010: Carolina Kostner
– 2011: Sarah Meier
– 2012–2013: Carolina Kostner
– 2014: Julija Lipnitskaja
– 2015: Jelizaveta Tuktamyševa
– 2016–2017: Jevgenija Medvedeva
– 2018: Alina Zagitova
– 2019: Sofija Samodurova
– 2020: Aljona Kostornaja



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |

 |
Vanha Ortopedia Hannikaisenkadun ja Vaasankadun kulmauksessa
**Vanha Ortopedia** (ent. Jyväskylän yleinen sairaala, Ortopediasairaala) on Jyväskylän keskustassa, Hannikaisenkadun ja Vaasankadun kulmassa sijaitseva entinen sairaala. 

Vanhan Ortopedian Hannikaisenkadun puoleinen rakennus on valmistunut vuonna 1888 ja sen on suunnitellut Josef Stenbäck. Arkkitehti Yrjö Blomstedt on suunnitellut Vaasankadun puoleisen sairaalarakennuksen ja se valmistui vuonna 1901.

Sairaalan edeltäjä oli Jyväskylän yleinen sairaala, joka tuhoutui vuoden 1901 tulipalossa. Uusi sairaala rakennettiin samalle paikalle. Sairaalassa oli sisätautien osasto sekä kirurgiset osastot miehille ja naisille. Lapset sijoitettiin naistenosastolle ja koska lastenlääkäriä ei ollut, hoidettiin lapset yleislääketieteen ohjein. Sairaalassa oli myös leikkausosasto, johon kuului kaksi huonetta. Toinen toimi leikkaussalina ja toinen sterilointi-, välinehuolto- ja kansliatilana. Pääsääntöisesti synnytykset keisarinleikkauksia lukuun ottamatta hoidettiin muualla sijainneessa synnytyslaitoksessa. Sairaalasta löytyi myös kaupungin ensimmäinen röntgenlaite. Poliklinikka muodostui kahdesta eri huoneesta.

Yleinen sairaala oli osa Jyväskylässä toiminutta 30. Sotasairaalaa. Sairaalassa oli yhteensä 100 A-kirurgista sairaansijaa.

Ortopediasairaala liitettiin osaksi Keski-Suomen keskussairaalan kuntainliittoa 1967. Kuntainliitto perusti sinne keskussairaalan II kirurgian osaston, jossa hoidettiin ortopedisia potilaita. Sairaalan toiminta loppui joulukuussa 1990 kun Keski-Suomen keskussairaalan laajennusosa valmistui.

Vanhan Ortopedian nykyiseen toimintaan sisältyvät esimerkiksi kokoustilat ja tilaussauna.  Lisäksi tontille on kaavoitettu lisää asuntoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka-Pekka Mecklin, Susanna Terho, Esfir Linna, Jorma Anttinen, Timo Kunttu, Jussi Jäppinen, Heli-Maija Voutilainen: *Keski-Suomen keskussairaala 1954 2014*. Keski-Suomen sairaanhoitopiirin kuntayhymän julkaisuja 131/2014, 2014.
2. ↑  Mauri Hähkiöniemi, Kaavasuunnittelija: Vanha ortopedia Asemakaavan selostus *4.4.2017*. Jyväskylän kaupunki, Asemakaavoitus. Viitattu 18.4.2021.
3. ↑  Sotapolku.fi - 30.SotaS Jyväskylä, Sotilaita sotasairaalassa *www.sotapolku.fi*. Viitattu 6.5.2023.
4. ↑  Nordic Online Reservations Group Oy: Vanhan Ortopedian Kokoustilat - Kokoustila.fi *www.kokoustila.fi*.  Arkistoitu 18.4.2021. Viitattu 18.4.2021.
5. ↑  Rakennetaanko takapihallesi kerrostalo? Tässä kattaus täydennysrakennuskaavoista Jyväskylässä *Keskisuomalainen*.  15.9.2018. Viitattu 18.4.2021.
Yksinkertainen kynänteroitin.
**Kynänteroitin**, lyhyesti **teroitin**, on väline, jolla teroitetaan lyijykyniä ja puuvärikyniä. Teroittimen teräosa on tehty terävästä metallista. Teroittimia on sähköllä toimivia ja käsikäyttöisiä, ja niitä on olemassa erikokoisille kynille. Teroittimen kuori valmistetaan tavallisesti muovista, puusta tai metallista.

Teroitettaessa teroitin tuetaan ja kynä työnnetään teroittimen kyljessä olevaan reikään. Kynää käännetään myötäpäivään, kunnes se on sopivan terävä. Teroittimessa saattaa olla säiliö, jonne teroituksessa syntyvät roskat siirtyvät. 

Sähkötoimisessa kynänteroittimessa terää liikuttaa pieni sähkömoottori. Iso, mekaaninen teroitin saattaa olla kiinni pöydässä. Tällainen teroitin on voimakas, ja sellaisessa kynän terä katkeaa harvemmin kuin pienemmässä versiossa. On olemassa myös pöytäteroittimia, joissa kynä työnnetään reikään ja teroitetaan kiertämällä teroittimen kampea.

Erilaisia kynänteroittimia
--------------------------

* Kaksi erilaista teroitinta. Keskellä teroittimen roskasäiliö.Kaksi erilaista teroitinta. Keskellä teroittimen roskasäiliö.
* Kammellinen teroitin.Kammellinen teroitin.
* Paristokäyttöinen teroitin.Paristokäyttöinen teroitin.
* Vanhanaikainen teroitin.Vanhanaikainen teroitin.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kynänteroitin** Wikimedia Commonsissa
**Xian Dongmei** (kiin. 冼东妹, s. 15. syyskuuta 1975 Sihui, Guangdong) on kiinalainen judoka, kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän on saavuttanut kansainväliset menestyksensä alle 52 kg:n sarjassa.

Xian saavutti Aasian mestaruuskilpailuissa pronssia Macaossa 1993 ja hopeaa New Delhissä 1995. Kiinan mestaruuden hän voitti vuonna 2000 ja kultaa Pekingin universiadeissa 2001. Seuraavana vuonna hän oli toinen Aasian kisoissa Busanissa.

Xian voitti helmikuussa 2004 maailmancupin kilpailut Pariisissa ja Hampurissa. Myöhemmin samana vuonna hän sai hopeaa Aasian mestaruuskilpailuissa hävittyään loppuottelussa Etelä-Korean Eun-Hee Leelle. Ateenan olympialaisissa Xian voitti kultaa kukistettuaan finaalissa Japanin Yuki Yokosawan. 

Xian kuului marraskuussa 2007 Kiinan joukkueeseen, joka voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Pekingissä. Helmikuussa 2008 hän voitti Pariisin ja Budapestin maailmancupin kilpailut. Pekingin olympialaisissa hän saavutti toisen peräkkäisen olympiavoittonsa. Loppuottelussa hän voitti Pohjois-Korean Kum Ae Anin.

Lähteet
-------

* Profiili JudoInside.com-sivustolla (englanniksi)
**Kynthoksen luola** eli *Herakleen luola* on luola ja antiikin aikainen Herakleelle omistettu pyhäkkö Kýnthos-vuoren länsirinteessä Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Kynthoksen luolan suuaukko, katto ja alttari.
Luolapyhäkkö on rakennettu hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Se muodostuu luonnollisesta kallionhalkeamasta, jonka suuaukko on katettu kymmenellä suurella harjakaton muotoon asetetulla kivipaadella. Niiden alla oli Herakleen kuvapatsas. Sen jalusta on säilynyt. Luolan edessä on pyöreä marmorinen alttari.

Pyhäkön luonteesta väiteltiin tutkijoiden keskuudessa aiemmin. Monet ajattelivat pitkään sen olleen Deloksen alkuperäinen, mykeneläiselle ajalle palautuva Apollonin kulttipaikka ja samalla Apollonin varhaisin kulttipaikka koko Kreikassa. Siksi sitä kutsuttiin varhaisessa tutkimuksessa *Apollonin luolaksi*. Myöhemmin se on kuitenkin osoittautunut myöhemmäksi, hellenistisen ajan rakennelmaksi, joka on mahdollisesti tarkoituksella arkaisoiva eli esittää varhaisempaa ja alkukantaisempaa rakennusta.

Ylempänä vuoren rinteessä sijaitsee myös Agathe Tykhen pyhäkkö. Vuoren huipulla sijaitsee Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Delos", *Greek Island Hopping 2008*, s. 216–225. Thomas Cook Publishing, 2008. ISBN 978-1-84157-839-2.
2. 1 2 3 4  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Delos, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Pentreath, Guy: "Delos: The Holy Island of the Aegean", *Hellenic Traveller*, s. 88–91. A Guide to the Ancient Sites of Greece and the Aegean. London: Faber and Faber, 1964.
4. ↑  Plan of Delos, showing Excavations (1890) *Perseus*. Viitattu 24.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kynthoksen luola** Wikimedia Commonsissa
Auringonjumala Surya kuvataan tyypillisesti lootuksenkukat käsissään.
**Surya** (sanskritiksi सूर्य *Sūrya*) oli vedalaisuudessa eli varhaisessa hindulaisuudessa palvottu auringonjumala, joka mainitaan vedalaisissa kirjoituksissa. Hänestä käytetään myös nimeä **Savitar** (suom. *elämän antaja*). Suryan tunnus ovat kaksi lootuksenkukkaa, joita hän pitelee käsissään. Nykyhindulaisuudessa Suryaa ei enää palvota, vaan hänen nimeään käytetään lähinnä Vishnun lisänimenä.

Surya-myytti
------------

Tarina kertoo Brahman pojan, Marichin, olleen Suryan isoisä. Suryan kuvaillaan olleen maailmanvartija, joka valvoi kosmisen maailmanjärjestyksen säilymistä sekä antoi valon, tiedon ja elämän. Hän kulki Arunan ajamalla seitsemän hevosen vetämällä yksipyöräisellä vaunulla. Surya nai jumalatar Sanjanan, joka kuitenkin muuttui tammaksi ja piiloutui Suryan kirkkaudelta. Lopulta Surya muutti itsensä oriksi ja vähensi kirkkauttaan miellyttääkseen vaimoaan. Surya ja Sanjana saivat paljon lapsia ja jatkoivat elämäänsä taivaallisessa palatsissa.

Temppelit
---------

Konarakin aurinkotemppeli.
Kuuluisin Suryan temppeli on Intian Konarakissa sijaitseva Konarakin aurinkotemppeli. Se on Suryan vaunujen muotoinen.

Aurinkotervehdys
----------------

Aurinkotervehdys on joogassa harjoitettava liikesarja, joka oli alkujaan kunnioitusrituaali Suryaa kohtaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wilkinson, Philip: *Myytit & legendat: Ensyklopedia*, s. 188. Suomentanut Ketola, Veli-Pekka. Kiina: Readme.fi, 2010. ISBN 978-952-220-252-9.
2. 1 2  Jordan, Michael: *Itämaista viisautta*, s. 15. Suomentanut Eskelinen, Heikki. Yhdistyneet arabiemiirikunnat: Otava, 2000. ISBN 951-1-16314-0.
3. 1 2 3  Grönblom, Rolf: *Intian uskonnot*, s. 69, 70, 85. Suomentanut Itkonen, Mirja. Helsinki: Schildts, 2001. ISBN 951-50-1212-0.
4. 1 2  Scott, John: "2, 88", *Astangajooga*, s. 24. Suomentanut Javanainen, Juha. Otava, 2000. ISBN 951-1-17641-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Surya** Wikimedia Commonsissa
Tamás Vásáry
**Tamás Vásáry** (s. 11. elokuuta 1933 Debrecen) on unkarilainen pianisti ja kapellimestari.

Vásáry teki julkisen ensiesiintymisensä 8-vuotiaana. Hän sai lyhyesti opetusta Ernő Dohnányilta ja voitti vuonna 1948 ensipalkinnon Franz Lisztin kunniaksi järjestetyssä pianokilpailussa. Vásáry suoritti opintonsa József Gátin johdolla Franz Lisztin musiikkiakatemiassa, jossa sittemmin itse työskenteli Zoltán Kodályn avustajana. Unkarin kansannousun vuonna (1956) Vásáry pakeni maasta ja asettui Sveitsiin. Hän teki ensilevytyksensä Deutsche Grammophonille vuonna 1958. Lontoossa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1961 ja New Yorkissa 1962. Pianistina Vásáry tuli parhaiten tunnetuksi Frédéric Chopinin teosten tulkinnoistaan, mutta hänen ohjelmistoonsa on kuulunut myös esimerkiksi Johann Sebastian Bachin, Johannes Brahmsin, Lisztin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Sergei Rahmaninovin teoksia.

1970-luvulla Vásáry aloitti rinnakkaisen uran kapellimestarina. Ensimmäisen esiintymisensä kapellimestarina hän teki vuonna 1971. Vuosina 1979–1982 hän toimi Northern Sinfonian taiteellisena johtajana ja vuosina 1989–1997 Bournemouthin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Budapestin sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi. Vásáry on myös vieraillut useiden merkittävien orkestereiden kapellimestarina kansainvälisesti ja johtanut välillä pianon ääreltä. Vuonna 2006 hän perusti Maailman Zoltán Kodály -nuoriso-orkesterin. Vásáryn kapellimestarina levyttämiin teoksiin kuuluvat muiden muassa Ludwig van Beethovenin sinfoniat, Chopinin pianokonsertot sekä eräät Arthur Honeggerin ja Ottorino Respighin teokset.

Vásáry on Kossuth-palkinnon saaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tamás Vásáry AllMusic
2. ↑  Vásáry Tamás Kossuth-díjas zongoraművész MTVA Archívum


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kotisten aarnialue** on hakkaamatta jätetty 232 hehtaaria laaja Evon alueen Natura 2000 -suojelualueen osa-alue. Kotisten ydinalue on ollut rauhoitettuna toista sataa vuotta, minkä vuoksi siellä on vanhoja lahoja puita sekä järeitä haapoja. Aarniometsämäisyys tarjoaa elinympäristön monille sellaisille lajeille, joita ei voi olla hyvin hoidetuissa talousmetsissä. Kotisten alue on yksi Evon alueen tutkimuksellisesti arvokkaimmista alueista tämän vuoksi.

Havaittuja lajeja
-----------------

Vuoden 1974 Lammin makrosienikurssin yhteydessä alueelta löydettiin 304 sienilajia. Näihin kuuluu muiden muassa 
sitruunakääpä.

Liikkuminen
-----------

Osassa aluetta liikkuminen on rajoitettua.

Lähteet
-------

1. ↑  Hämeen ELY: Hiidensaari *ymparisto.fi*.  18.3.2014 klo 13.59 201403181359. Viitattu 14.12.2020.
2. ↑  Lammin makrosienikurssi 1974. Web Archive 7.8.2007.
3. ↑  Emilia Piippola, Kääpäkurssi Lammilla 2.-3.2004. Lehdykkä 2/2004, sivu 12

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin yliopiston bio- ja ympäristötieteellinen tiedekunta, Lammin biologinen asema: ilmakuva Kotisten aarnialueesta.
**Kurukhin kieli** on Intian koillisosassa asuvien oraonien puhuma dravidakieli. Sillä on noin 1,5 miljoonaa puhujaa.

Kieltä puhutaan Biharin osavaltion Chota Nagpurin piirikunnassa, Madhya Pradeshin Raygarhin ja Sargujan piirikunnissa sekä Orissan Sundargarhin ja Sambalpurin piirikunnissa. Pieniä puhujaryhmiä asuu myös Länsi-Bengalissa ja Assamissa. Nepalin itäosassa on noin 15 000 kurukhin murteen dhangarin puhujaa.

Kurukh kuuluu dravidakielten pohjoisryhmään. Sen lähin sukukieli on malto. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anhava, Jaakko: *Maailman kielet ja kielikunnat (3. painos)*, s. 168. Tampere: Gaudeamus, 2005. ISBN 951-662-734-X.
2. ↑  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 348. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
3. 1 2  Moseley, Christopher (ed.): *Encyclopedia of the World’s Endangered Languages*, s. 293. Abingdon: Routledge, 2007. ISBN 978-0-7007-1197-0.
4. ↑  Krishnamurti, Bhadriraju: *The Dravidian Languages*, s. 26. Cambridge: Cambridge University Press, 2003. ISBN 978-0-521-77111-5.
5. ↑  Krishnamurti, Bhadriraju: *The Dravidian Languages*, s. 21. Cambridge: Cambridge University Press, 2003. ISBN 978-0-521-77111-5.

Dravidakielet
badaga | brahui | gadaba | gondi | irula | kannada | kodagu | kolami | kota | kui | kurukh | kuvi | malajalam | malto | manda | muria | naiki | ollari | pardži | pengo | tamili | telugu | toda | tulu
**Vanha Maestro** oli Helsingissä, osoitteessa Fredrikinkatu 51–53, Rakennusmestarien talossa sijainnut tanssiravintola, jota on kutsuttu alallaan Helsingin legendaarisimmaksi, kansainvälisestikin tunnetuksi, tanssipaikaksi. Kaupunkislangissa ravintolaa kutsuttiin joskus myös nimellä *Fredan Valinta*, mikä viittasi sen maineeseen niin sanottuna iskupaikkana.

Historia
--------

Rakennusmestarien talo. Suunnittelija Heikki Kaartinen, valmistui 1932.
Rakennusmestarien säätiön omistaman Rakennusmestarien talon juhlasalissa järjestettiin tanssitilaisuuksia vuodesta 1967 alkaen. Vanha Maestro -nimen paikka sai 1970-luvun alussa.

Maestron kanta-asiakkaiden perustama klubi julkaisi omakustanteisen kirjan ravintolan historiasta vuonna 2001. Vanhan Maestron toiminta perinteisenä tanssiravintolana lopetettiin 3. toukokuuta 2003 asiakasmäärien tasaisesti vähennyttyä sen historian viimeisen vuosikymmenen kuluessa. Huippuaikoina Vanhan Maestron naistentansseissa saattoi käydä 1 500 asiakasta yhden illan aikana, kun taas loppuaikoina esimerkiksi vappuaatto houkutteli paikalle 700 asiakasta, tavallisten iltojen ollessa hiljaisempia.

Sedu Koskinen avasi Fredrikinkatu 51:ssä uuden Studio 51 -nimisen ravintolan vuonna 2004. Koskisen johdolla toimintaa jatkettiin vanhan Maestron tiloissa uudistettuna tanssiravintolana 1. lokakuuta 2008 alkaen nimellä Freda 51.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Eeva Järvenpää: Annantalo oli 120 vuotta sitten Helsingin nykyaikaisin koulutalo *Helsingin Sanomat*.  17.8.2008. Viitattu 2.11.2009. [vanhentunut linkki]
2. 1 2  Vanhan Maestron kanta-asiakkaat kertovat *Kauppalehti*.  15.5.2001. Viitattu 2.11.2009. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Hannele Tulonen: (Save the) Last dance for Helsinki's Old Maestro *HS Metro*.  6.5.2003. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 16.6.2016. Viitattu 2.11.2009. (englanniksi)
4. ↑  Ravintolaesittely Freda 51 *www.sk-ravintolat.fi*. Viitattu 2.11.2009. [vanhentunut linkki]

Kirjallisuutta
--------------

* Partanen, Pirkko (2001): *Ravintola (Vanhan) Maestron kanta-asiakkaiden Klubin ja klubilaisten historiaa 1981–2001*. Omakustanne, ISBN 952-91-3286-7.
Nehalennialle pyhitetty alttari.
**Nehalennia** on kelttiläinen ja germaaninen merenkävijöiden ja hedelmällisyyden jumalatar, jota on palvottu nykyisten Alankomaiden ja Belgian alueella.[1][2] Jumalattarelle omistetut pyhäköt olivat vauraita, ja niistä on säilynyt useita alttareita. Useimmat hänen palvojistaan olivat merenkulkijoita ja kauppiaita, jotka rukoilivat turvallista merimatkaa. Nehalennialle jätettyjen rukousten ja omistuskirjoitusten mukaan rukoilijoissa oli niin kelttejä, germaaneja kuin rooman kansalaisiakin. Nehalennian nimen merkitys on epäselvä, mutta se saattaa tarkoittaa "Johtaja" tai "Ruorinainen". Jumalattareen on liitetty merellistä symboliikkaa: hän voi esimerkiksi seisoa laivan keulassa, airo tai köysi kädessä. Nehalennia yhdistetään joskus myös delfiineihin ja roomalaiseen Neptunus-jumalaan.[1]

Nehalennia oli myös hedelmällisyyden ja kuolleiden jumalatar. Nehalennialle omistetuissa alttareissa hänet kuvataan hedelmäkorin ja koiran kanssa, joskus mukana on myös laivan keula.[1][2] Jumalatar itse kuvataan nuorena naisena, usein istumassa. Hänen sylissään on hedelmäkori ja vierellään toinen hedelmäkori sekä suurikokoinen hyväntahtoisen näköinen koira. Alttareiden sivustoja koristavat usein runsaudensarvet sekä puut, ja alttarien yläosaan on usein veistetty hedelmien kuvia. Koiran esiintyminen alttareissa on poikkeuksellista. Se saattaa viitata alamaailmaan, mutta sen läheisyys ja selvä hyväntahtoisuus viittaavat pikemminkin suojelijan rooliin.[1]

Lähteet
-------

* Green, Miranda J. : Dictionary of Celtic Myth and Legend. Thames & Hudson 1997. ISBN 0-500-27975-6
* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Green 1997, s. 159-160
2. 1 2  Lurker 1987, s. 134
Elsa Lára Arnardóttir.
**Elsa Lára Arnardóttir** (s. 30. joulukuuta 1975 Reykjavík) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2013–2017.

Elsa Lára valmistui kasvatustieteiden kandidaatiksi Islannin opettajakorkeakoulusta vuonna 2005. Myöhemmin hän opiskeli johtamista Bifröstin yliopistossa ja valmistui vuonna 2019. Vuosina 2005–2013 hän työskenteli opettajana. Vuonna 2013 hänet valittiin Alþingiin, jossa hän istui vuoden 2017 vaaleihin asti. Vuosina 2013–2016 hän toimi ETYJin parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin-delegaation puheenjohtajana. Vuosina 2018–2019 hän toimi akranesilaisessa peruskoulussa opettajana, ja vuodesta 2019 hän on toiminut koulun apulaisrehtorina. Vuosina 2018–2022 hän istui Akranesin kunnanvaltuustossa ja toimi kunnanhallituksen puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Elsa Lára Arnardóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 17.4.2023. Viitattu 17.4.2023. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Paul Anthony Lake** (s. 28. lokakuuta 1968 Manchester) on entinen englantilainen jalkapalloilija, joka edusti koko ammattilaisuransa ajan Manchester Cityä.

Manchester Cityn kykyjenetsijä Ken Barnes kiinnostui Lakesta tämän pelatessa kymmenvuotiaana kaksi, kolme vuotta itseään vanhempia vastaan. Teinivuosinaan Lake liittyi Blue Star -joukkueeseen, jolla oli vahva yhteys Manchester Cityyn. Myös Manchester United tahtoi Laken riveihinsä, mutta hän halusi mieluummin edustaa kannattamaansa Cityä.

Lake liittyi harjoittelijana Cityn riveihin heinäkuussa 1985 ja oli seuraavana vuonna voittamassa FA Youth Cupia. Hän teki ensiesiintymisensä Cityn ykkösjoukkueessa 24. tammikuuta 1987 Wimbledonia vastaan. Lake oli monipuolinen pelaaja, joka esiintyi useilla pelipaikoilla. Parhaimmillaan hän oli kenties keskikenttäpelaajana.

Lake pelasi ensimmäisen kaikkiaan viidestä Englannin alle 21-vuotiaiden maaottelustaan syyskuussa 1988. Kaksi vuotta myöhemmin hän pelasi yhden B-maaottelun. Englannin A-maajoukkueen päävalmentaja Bobby Robson oli yksi monista, joka uskoi Lakella olevan loistava tulevaisuus edessään.

Kauden 1990–1991 alkupuolella Lake loukkasi melko harmittoman tuntuisessa tilanteessa polvensa. Seurauksena oli eturistisidevamma, joka piti hänet pois kentiltä kahden vuoden ajan. Hän teki paluun kauden 1992–1993 alussa, mutta nivelsiteet pettivät uudelleen jo toisessa ottelussa. 14 leikkauksen ja vain neljän reserviottelun jälkeen Lake lopetti pelaajauransa 1996.

Peliuransa jälkeen Lake opiskeli fysioterapeutiksi ja on työskennellyt ammatissa useissa jalkapalloseuroissa: Altrinchamissa, Burnleyssä, Oldhamissa sekä viiden vuoden ajan Macclesfieldissä. Marraskuussa 2007 hän siirtyi Bolton Wanderersin palvelukseen   
.

Paul Lake kuuluu Manchester Cityn Hall of Fameen. Myös hänen veljensä Michael Lake on entinen ammattilaisjalkapalloilija.

Lähteet
-------

1. ↑  City legend Paul Lake relishing life back in the top flight Mail Online 30.11.2007 Viitattu 28.8.2008
2. ↑  hall of fame (Arkistoitu – Internet Archive) Manchester City football club official website


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Elsa Theresia Andersson** (27. huhtikuuta 1897 Strövelstorp – 22. tammikuuta 1922 Askersund) oli Ruotsin ensimmäinen naispuolinen lentäjä ja laskuvarjohyppääjä. Hän kuoli vain 24-vuotiaana epäonnistuneen hypyn seurauksena Askersundissa.

Elämä
-----

Andersson syntyi maanviljelijäperheen kuopuksena luoteisessa Skånessa vuonna 1897. Hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan kuusivuotias. Andersson sai innostuksen lentämiseen seuratessaan Enoch Thulinin lentonäytöstä vuonna 1913 ja pääsi vuonna 1919 lentäjäkouluun. Hänestä tuli näin Ruotsin ensimmäinen lentolupakirjan suorittanut nainen. Maailman ensimmäinen oli ollut ranskalainen Raymonde de Laroche kymmenen vuotta aikaisemmin. Andersson halusi myös oppia hyppäämään laskuvarjolla, ja kävi siihen oikeuttavan koulutuksen Saksassa. Hän ehti tehdä neljä hyppyä lentonäytöksissä, kunnes viidennellä kerralla tammikuussa 1922 hän ei saanut varjoaan auki, putosi 700 metrin korkeudesta maahan ja menehtyi. Tapaus sai suurta huomiota ja koko hänen kotikylänsä osallistui hautajaisiin.

Kulttuurissa
------------

Elokuvaohjaaja Jan Troell on tehnyt Anderssonin elämästä kertovan vuonna 2001 ilmestyneen elokuvan *Pilvien syleilyssä* (ruots. *Så vit som en snö*) ja Jacques Werup kirjoitti hänen elämäänsä perustuvan romaanin "Den ofullbordade himlen" (1996).

Lähteet
-------

1. 1 2  Fritz, Liselotte: Elsa Theresia Andersson *Svenskt kvinnobiografiskt lexikon*.  8.3.2018. Viitattu 11.6.2023. (ruotsiksi)
2. ↑  Berns, Lennart: Elsa Andersson *Nationalencyklopedin*. Viitattu 11.6.2023. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elsa Andersson** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Ruotsi
* Tšekki

 |

 |
Seepianvärinen laveeraus peittää suurimman osan maalausta. Yksityiskohdat valkoista guassia sekä grafiittia. *Die Ostküste der Insel Rügen mit Schäfer*, Caspar David Friedrich.
**Laveeraus** on taidemaalauksessa ohut väripinta, joka peittää yhtä siveltimenvetoa laajemman alueen ja näyttää yhtenäiseltä tai liukuvasti muuttuvalta. Laveeraus toimii usein maalauksen pohjana.

Vesivärimaalauksessa laveeraus saadaan aikaan vedellä ohennetusta värikerroksesta. Työvälineenä voidaan käyttää pyöreää tai litteää sivellintä, tai sientä. Purkkiin, palettiin tai värirasiaan kaadetaan aluksi vettä. Sivellin kostutetaan ja siihen otetaan vähän väriä, joka sekoitetaan veteen. Paperi on pingotettu alustalle, joka on hieman kallellaan, jotta vesi valuisi oikein. Siveltimellä tehdään vetoja paperin yli sivulta toiselle, ja vetojen välillä siveltimeen otetaan lisää väriä. Uusi veto vedetään edellisen alapuolelle ja osittain sen päälle. Jos paperi on kostutettu ennalta, värit sekoittuvat paremmin kuin kuivaan paperiin, eikä sivellinvetojen väliin muodostu väriviivoja.

Jos värin tai veden määrää lisätään jokaisella siveltimenvedolla, muodostuu väripinta, joka vaalenee tai tummenee tasaisesti. Tällainen asteittainen laveeraus tehdään kuivalle paperille, jotta väri ei sekoittuisi liian tasaisesti. Laveerauksessa voidaan käyttää myös useampaa kuin yhtä värisävyä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Harrison, Hazel: *Suuri maalaus- ja piirustuskirja*, s. 84–87. Gummerus, 1997 (alkuteos 1994). ISBN 951-20-5135-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Laveerausta vesivärillä, osat 1 ja 2 (Arkistoitu – Internet Archive), Jarmo Ohtosen maalauskoulu, kausi 2006-2007
Paul Kammerer
**Paul Kammerer** (17. elokuuta 1880 Wien – 23. syyskuuta 1926 Puchberg am Schneeberg) oli itävaltalainen biologi, joka pyrki 1910-luvulla kumoamaan perinnöllisyystieteen perusteet väittämällä, että hankitutkin ominaisuudet voivat periytyä. Hän kävi asiasta pitkän kiistan Gregor Mendelin perinnöllisyyskäsitystä kannattavien biologien kanssa. Vuonna 1926 Kammererin todistusaineisto paljastettiin väärennetyksi.

Kammererin tutkimat kätilösammakot (*Alytes obstetricans*) kutevat maalla, eikä niiden etujaloissa sen vuoksi ole kutukyhmyjä. Vedessä kutevilla sammakkolajeilla on kutukyhmyt, koska kyhmyjen avulla koiras saa vedessäkin pitävän otteen naaraasta. Kammerer kasvatti kätilösammakoitaan muutaman sukupolven ajan vedessä, niin etteivät ne päässeet kutemaan maalle. Kammerer väitti, että tänä aikana koiraille kehittyi kutukyhmyt.

Vuonna 1926 yhdysvaltalainen tutkija Gladwyn Kingsley Noble kävi Kammererin laboratoriossa ja havaitsi, että kutukyhmyiltä näyttäneet elimet olivat ihon alle ruiskutettua tussia. Kammerer vakuutti, ettei hän ole väärentänyt aineistoa, mutta tiedeyhteisö alkoi pitää häntä huijarina. Kammerer ampui itsensä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seppo Zetterberg (suomalaisen laitoksen päätoim.): *Muutosten vuosisata 3.*, s. 150-1. Alkuteos Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade.. Suomentanut Jukka Forslund. Porvoo, Helsinki: WSOY, 1993. ISBN 951-0-18420-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Maisema-arkkitehti** on ympäristösuunnittelun ammattilainen, jonka erikoisalana on maisema-arkkitehtuurin koko kenttä. 

Maisema-arkkitehdin tutkinto (engl. *Master of Science (Landscape architecture), M.Sc. (Landscape Archit.)*) on teknillistieteellinen yliopistossa suoritettava ylempi korkeakoulututkinto. Suomessa maisema-arkkitehteja kouluttaa Aalto-yliopiston Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun arkkitehtuurin laitos Espoossa. Opinnot voivat painottua yhdyskuntasuunnitteluun, maiseman suunnitteluun ja rakentamiseen tai maiseman suunnitteluun ja hoitoon. Jatkotutkintona maisema-arkkitehdit voivat suorittaa tekniikan lisensiaatin ja tekniikan tohtorin tutkinnot. 

Maisema-arkkitehdin päätavoitteena on löytää tasapaino maisema-arkkitehdin roolille toisaalta luonnon suojelijana ja ekologisten kysymysten asiantuntijana, toisaalta maiseman taiteellisena suunnittelijana. Maisema-arkkitehti pyrkii sovittamaan ihmisen ja luonnon toimintaa toisiinsa, luomaan uutta maisemaa ja hoitamaan vanhaa. 

Maisema-arkkitehtuurissa tarkastelun kohteena on ihmisen ympäristö kokonaisuudessaan ulottuen ympäristönsuojelun ja maan käytön kysymyksistä aina kaupunkiaukioiden ja katujen suunnitteluun asti. Maisemasuunnitelma voi olla piha- tai puutarhasuunnitelma, mutta yhtä hyvin kokonaisen kunnan kattava viherverkoston suunnitelma.

**Esimerkkejä maisema-arkkitehdin tehtävistä**: 

* alueidenkäytön suunnittelu eri kaavatasoilla
* maisemaselvitykset sekä ympäristövaikutusten arviointi
* viheralueiden ja puistojen sekä katujen ja aukioiden suunnittelu
* maisemanhoito
* pihojen ja puutarhojen suunnittelu
* liikenneympäristöjen suunnittelu
* historiallisten puistojen ja puutarhojen restaurointisuunnittelu
* hautausmaiden suunnittelu
* kulttuurimaiseman ja arvokkaiden maisema-alueiden käytön ja hoidon suunnittelu
* maisemavaurioalueiden kunnostussuunnittelu
* maisemaan ja ympäristöön liittyvä tutkimus ja asiantuntijatehtävät

Lähteet
-------

1. 1 2  Maisema-arkkitehdin ammattikuva *Suomen maisema-arkkitehtiliitto*.  2011.  Arkistoitu 7.11.2011. Viitattu 14.10.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen maisema-arkkitehtiliitto
* Suomen rakennustaiteen museo - Puutarha- ja maisema-arkkitehtuuri
* Maisema-arkkitehdin koulutus (Opintoluotsi)
* Maisema-arkkitehtuurin tutkinto-ohjelma, TKK (Arkistoitu – Internet Archive)

Tekniikan alan korkeakoulututkinnot

|  |  |
| --- | --- |
| Yliopistotutkinnot | 
* Tekniikan tohtori
* Tekniikan lisensiaatti
* Diplomi-insinööri
* Arkkitehti
* Maisema-arkkitehti
* Tekniikan kandidaatti

 |
| Ammattikorkeakoulututkinnot | 
* Insinööri (ylempi AMK)
* Insinööri (AMK)
* Rakennusmestari (AMK)
* Rakennusarkkitehti (AMK)

 |

Tekniikan alan opistotutkinnot

* Insinööri
* Rakennusinsinööri
* Rakennusarkkitehti
* Teknikko
* Rakennusmestari


Tekniikan alan ammatilliset tutkinnot

* Automaatioasentaja
* Hienomekaanikko
* Hitsaaja
* Koneistaja
* Levyseppähitsaaja
* LVI-asentaja
* Mikromekaanikko
* Puuseppä
* Seppä
* Sähköasentaja
* Valaja
* Valumallinvalmistaja
Hyllä

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
KuhmoinenPirkanmaaSuomi |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
94,4 m  |
| Pinta-ala | 
22,3 ha  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hyllä**  on Päijänteen saari Pirkanmaalla Kuhmoisissa.

Maantietoa
----------

Saari on noin 1,0 kilometriä pitkä, 450 metriä leveä ja sen pinta-ala on 22,3 hehtaaria. Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa aivan Kuhmoisten kirkonkylän edustalla Sarvisalon saariryhmän ulkolaidalla. Saari sijaitsee yli kaksi kilometriä Sarvisalosta itään ja lähes 900 metriä Isosta Aitasalosta pohjoiseen. Hyllän ympäristössä on jonkin verran kivikkoa ja pieniä saaria. Saaren eteläpään itäpuolella sijaitsee Vähä-Hyllä, joka on 200 metriä pitkä saari ja jossa on vapaa-ajan asunto. Eteläpään länsipuolella sijaitsee Korpisaari, jonka halkaisija on 100 metriä. Hyllän länsipuolella on vielä kaksi pikkusaarta, joista pohjoisemmassa saaressa on vapaa-ajan asunto. Hyllä on verrattain matala ja sen keskellä sijaitsevassa painaumassa on suo. Sen korkein mäki kohoaa 16 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaren pohjoispäässä sijaitsee kummeli ja saaren etelä- ja pohjoispään ohittavat veneväylät. Saarella on kaksi vapaa-ajan asuntoa.

Historiaa
---------

Saari on piirretty autioksi saareksi vuoden 1938 taloudellisessa kartassa. Autio se on vielä vuoden 1965 peruskartassa, joskin sen keskellä sijaitseva suo on ojitettu. Seuraavassa vuoden 1985 kartassa saarelle on rakennettu kaksi kesämökkiä. Eteläpään mökin edustalla ollut saari on tässä kartassa piirretty ensi kertaa niemeksi.

Huomautukset
------------

1. ↑  Saaren korkeusarvo 94,3 metriä mpy. on poimittu vuoden 1965 peruskartasta. Tähän arvoon on sitten lisätty 0,1 metriä, jotta se vastaa nykykorkeutta (viitattu 2019).
2. 1 2  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa tiedolla on ollut oma lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Peruskartta* 1:20 000. 2143 12 Tehinselkä.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1965.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 17.10.2019)
2. ↑  Paikkatieto: Hyllä, *paikkatietoalusta.fi*, viitattu 19.10.2019
3. 1 2 3  Hyllä, Kuhmoinen (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 19.10.2019.
4. ↑  Hyllä, Kuhmoinen (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 19.10.2019.
5. ↑  Hyllä, Kuhmoinen (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 19.10.2019.
6. ↑  Maanmittaushallitus: Kuhmoisten seudun taloudellinen kartta (1:100 000), 1938, Timo Meriluodon karttakokoelma, viitattu 14.9.2019
7. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2143 12 Tehinselkä.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1985.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 17.10.2019)
8. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2143 12 Tehinselkä.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1996.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 17.10.2019)
**Elsabé** eli **Elsa Antoinette Murray Joubert** (19. lokakuuta 1922 Paarl – 14. kesäkuuta 2020 Kapkaupunki) oli eteläafrikkalainen kirjailija.

Joubert opiskeli Stellenboschin ja Kapkaupungin yliopistoissa. Jälkimmäisestä hän sai taiteiden maisterin arvon pääaineinaan afrikaans ja hollannin kieli. Joubert työskenteli lukion opettajana Cradockissa ja *Huisgenoot*-lehden toimittajana (1946–1948) ennen ryhtymistään päätoimiseksi kirjailijaksi. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novelleja, matkakertomuksia ja näytelmiä. Joubertin teosten joukossa on *Die Swerfjare van Poppie Nongena*, josta tehtiin myös Christiaan Olwagenin ohjaama ja Clementine Mosimanen tähdittämä elokuvaversio *Poppie Nongena*. Joubert sai urallaan monia palkintoja, kuten Hertzog-palkinnon. Hän oli vuodesta 2001 Stellenboschin yliopiston kunniatohtori. Joubert oli myös Royal Society of Literaturen *Fellow*. Hän kirjoitti afrikaansiksi.

Joubert kuoli Kapkaupungin Mediclinicillä 97-vuotiaana sairastuttuaan vuosien 2019–2020 koronaviruspandemiassa. Hänellä oli kaksi tytärtä ja yksi poika. Hän oli mennyt vuonna 1950 naimisiin journalisti, kirjailija Klaas Steytlerin kanssa; mies kuoli vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Iconic SA author Elsa Joubert was 'a pioneer - ahead of her time' News24
2. 1 2 3 4  Elsa Joubert Stellenbosch Writers


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**La Stampa** on italialainen päivittäin ilmestyvä sanomalehti. Lehden päätoimitus sijaitsee Torinossa.

Historia
--------

La Stampa sai alkunsa vuonna 1867 nimellä **Gazzetta Piemontese**. Nimen "La Stampa" se sai vuonna 1895, kun sen kaksi toimittajaa, Luigi Roux ja Alfred Frassati ostivat lehden.

Mussolinin valtaannoususta huolimatta La Stampa jatkoi demokratiaa puolustavana ja liberaalina lehtenä. Frassati, joka omisti lehden tuohon aikaan kieltäytyi yhteistyöstä fasistien kanssa ja myi lehden. Tämän jälkeen fasistit ottivat sen haltuunsa ja muuttivat sen propaganda-alustaksi. Sodan jälkeen lehti jatkoi sotaa edeltävällä linjallaan, mutta toimi hetkellisesti nimellä *La Nuova Stampa*.

Vuonna 2006 lehti siirtyi berliner-sivukokoon ja luopui samalla mustavalkokuvien käytöstä. Tähän investointiin yhteensä 70 miljoonaa euroa, josta suurin osa tuli suurimmalta osakkeenomistajalta, Fiatilta.

Vuonna 2012 Torinossa avattiin Spazio La Stampa -museo, joka kertoo lehden historiasta.

Nykyään
-------

Lehti on kallellaan keskusta-vasemmistoon. Se on perinteisesti nostanut esille Italiaa riivaavia sosiaalisia ongelmia.

La Stampa vastaa myös Vatikaaniin keskittyvästä Vatican Insider -sivuston ylläpidosta ja sisällöstä.

Vuonna 2020 La Stampan levikki oli noin 160 000. Vuodesta 2017 lähtien lehteä on kustantanut Gruppo editoriale l'Espresso -yritys (sittemmin GEDI Gruppo Editoriale), johon kuuluu myös La Repubblica. Yhteensä näiden kahden lehden osuus Italian sanomalehtien markkinoilla on noin 20 %.

Huhtikuussa 2020 lehden uudeksi päätoimittajaksi valittiin Massimo Giannini.

Lähteet
-------

1. ↑  Scrivi alla redazione *La Stampa*.  1.7.2019. Viitattu 25.3.2022. (italiaksi)
2. 1 2  La Stampa *eurotopics.net*. Viitattu 25.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  La Stampa  2022. Journalism Grands. Viitattu 25.3.2022. (englanniksi)
4. 1 2  La Stampa | Italian newspaper  2022. Encyclopædia Britannica. Viitattu 25.3.2022. (englanniksi)
5. ↑  Italy's La Stampa adopts Berliner format *the Guardian*.  20.11.2006. Viitattu 25.3.2022. (englanniksi)
6. ↑  Spazio La Stampa Turin  2022. Editrice La Stampa. Viitattu 25.3.2022. (englanniksi)
7. ↑  Massimo Giannini nuovo direttore de La Stampa, il comunicato del comitato di redazione *La Stampa*.  23.4.2020. Viitattu 25.3.2022. (italiaksi)
8. ↑  About us  2022. Vatican Insider. Viitattu 25.3.2022. (englanniksi)
9. ↑  Carlo Verdelli non è più il direttore di Repubblica, al suo posto Maurizio Molinari *la Repubblica*.  23.4.2020. Viitattu 25.3.2022. (italiaksi)
**Édouard Daladier** (18. kesäkuuta 1884 – 10. lokakuuta 1970) oli ranskalainen poliitikko, joka tunnetaan erityisesti siitä, että hän toimi maan pääministerinä toisen maailmansodan syttyessä. Pääministerinä häntä seurasi Paul Reynaud.

Vuosina 1924–1928 Daladier oli ministerinä useissa Ranskan koalitiohallituksissa. Daladierilla oli myös merkittävä rooli Ranskan radikaalipuolueen ja sosialistipuolueen erossa vuonna 1926. Myöhemmin Daladierista tuli merkittävä hahmo radikaalipuolueessa ja hänestä tuli pääministeri ensimmäisen kerran vuonna 1933 ja uudestaan vuonna 1934 muutamaksi viikoksi Ranskan oikeistomellakoiden aikana. Nämä mellakat johtivat radikaalipuolueen joutumiseen pois vallasta. 

Daladierista tuli sotaministeri vuonna 1936 ja myöhemmin pääministeri 10. huhtikuuta 1938. Daladierin pääministerikauden aikana tehtiin nk. Münchenin sopimus, jossa Ranska perääntyi velvoitteistaan puolustaa Tšekkoslovakiaa. Saksan hyökättyä Puolaan vuonna 1939 Daladier vastusti sodan julistamista, mutta joutui kuitenkin taipumaan. Ranska julisti sodan Saksaa vastaan 3. syyskuuta 1939. Daladier ajoi Suomen tukemista talvisodassa vahvistaakseen hallituksensa asemaa ja erosi pääministerin tehtävistä tukihankkeen epäonnistuttua maaliskuussa vuonna 1940. Daladier pakeni Marokkoon, mutta hänet pidätettiin ja Vichyn hallitus tuomitsi hänet maanpetoksesta. Sodan loppuajan Daladier oli saksalaisten sotavanki.

Sodan jälkeen Daladier oli Ranskan parlamentin jäsen ja hänet tunnettiin erityisesti Charles de Gaullen vastustajana.

Lähteet
-------

* Leskinen, Jari & Juutilainen, Antti (toim.): *Talvisodan pikkujättiläinen*. Helsinki: WSOY, 1999. ISBN 951-0-23536-9.
* Torbacke, Jarl: *Ensimmäinen ja toinen maailmansota*. 2. painos. Suomentanut Heikki Eskelinen. Helsinki: Otava, 2002. ISBN 951-1-13623-2.

### Viitteet

1. ↑  Torbacke 2002, 233
2. ↑  Talvisodan pikkujättiläinen 1999, 30, 231, 837

Aiheesta muualla
----------------

* Ranskan ankara isäntä - Edouard Daladier, Kuva, 04.01.1939, nro 1, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Édouard Daladier**.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Léon Blum** | **Ranskan pääministeri** | Seuraaja:**Paul Reynaud** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Eetu Salinin muistomerkki** on suomalaisen työväenliikkeen aktiivin, toimittajan ja kansanedustajan Johan Edvard "Eetu" Salinin muistoksi pystytetty patsas Lahden Mariankadun puistikossa. Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen perustajajäseniin kuulunut Salin syntyi Lahden naapurikunnassa Asikkalassa vuonna 1866 ja kouluttauduttuaan suutariksi työskenteli Lahdessa. Pronssiin valettu patsas sijaitsee Mariankadun jatkeena olevassa puistossa kaupungintalon lähellä. Muistopatsaan hankkimista esitti Lahden Sos.-dem Kunnallisjärjestö ry.

Eetu Salinin muistomerkin on suunnitellut lahtelainen kuvanveistäjä Veikko Leppänen. Muistomerkissä voimakkaana esitetty Salin astuu esiin liekeistä. Veistos on tyylisuunnaltaan informalistinen figuratiivisine piirteineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Lindström, Vili: Lahti - patsaiden kaupunki (Internet Archivesta) *Ess.fi*.  20.4.2007. Etelä-Suomen Sanomat.  Arkistoitu 29.9.2007. Viitattu 15.6.2016.
2. 1 2  Lahden kaupungin julkiset veistokset Lahden taidemuseo.  Arkistoitu 15.12.2013. Viitattu 15.6.2016.