recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nathan Antone Jonah Dyer** (s. 29. marraskuuta 1987 Trowbridge) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Swansea Cityä. Dyerin pelipaikka on oikea laitahyökkääjä. Hän on vain 167-senttisenä varsin nopea pelaaja.

Ura
---

Dyer on Southampton FC:n kasvatti. Hän edusti seuraa vuodet 2005–2009 ja pelasi Englannin Mestaruussarjassa 56 ottelua. Hän oli Southampton-vuosiensa aikana myös kolmesti lainalla, vuonna 2005 Burnley FC:ssä, vuosina 2008–2009 Sheffield Unitedissa ja vuonna 2009 Swansea Cityssä. Dyerin pelattua hyvin Mestaruussarjan walesilaisjoukkue Swanseassa, päätti seura ostaa tämän omakseen vuonna 2009. Kaudella 2010–11 Swansea onnistui nousemaan historian ensimmäisenä walesilaisjoukkueena Valioliigaan. Dyer teki debyyttinsä Valioliigassa elokuussa 2011 ja teki saman vuoden syyskuussa ensimmäisen maalinsa Valioliigassa West Bromwich Albionia vastaan. Kaudella 2012–13 Dyer voitti Swansean kanssa Englannin liigacupin ja Dyer valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi, joten hänet palkittiin Alan Hardaker-palkinnolla. Kauden 2015–2016 hän oli lainalla Leicester Cityssä, jossa teki 12 ottelussa yhden maalin seuran voittaessa Valioliigan mestaruuden.

Dyer voisi edustaa maajoukkuetasolla sekä Englantia että Jamaikaa, josta hänen sukunsa on lähtöisin. Vielä Dyer ei ole pelannut kummankaan maan maajoukkueessa.

Lähteet
-------

* Nathan Dyer Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Kiinan itäinen rautatie** oli rautatie, jonka venäläiset rakensivat kiinalaisten luvalla Mantšuriaan vuosina 1897–1901.

Rautatien rakentaminen aloitettiin heinäkuussa 1897 linjalla Tatarskaja–Hailar–Harbin–Nikolsk-Ussurijsk. Se oli osa Moskovasta Vladivostokiin johtavaa Siperian radan alkuperäistä linjausta. Virallisesti osuus avattiin liikenteelle marraskuussa 1901, mutta vakituinen matkustajaliikenne alkoi vasta heinäkuussa 1903.

Vuonna 1898 ryhdyttiin rakentamaan 880 kilometrin pituista eteläistä sivurataa, joka erkani Kiinan itäisestä rautatiestä Harbinissa ja ulottui pitkin Itä-Mantšuriaa Port Arthuriin (nyk. Lüshunkou), jossa oli ympärivuoden jäätön syväsatama. Venäjän–Japanin sota syttyi vuonna 1904 siitä kiistakysymyksestä, kenelle Port Arthur kuului ja millä periaatteilla satamaa tarjottaisiin avoimien ovien politiikan mukaisesti kaikkien käyttöön. Venäjän hävittyä sodan pääosa sivuradasta (pohjoisessa Changchuniin asti) siirtyi Japanin omistukseen. Japanilaiset perustivat Etelä-Mantšurian rautatieyhtiön hoitamaan rautatietä ja varustivat Kwantungin armeijan suojelemaan sitä.

Alkuperäinen Kiinan itäinen rautatie säilyi Venäjän ja sittemmin Neuvostoliiton omistuksessa vuoteen 1935. Tuolloin Neuvostoliitto myi sen Mantšukuolle, nukkevaltiolle, jonka Japani oli perustanut vuonna 1932 miehittämäänsä Mantšuriaan. Toisen maailmansodan jälkeen rautatie oli Neuvostoliiton ja Kiinan yhteisessä omistuksessa. Neuvostoliitto luovutti sen kokonaan Kiinan kansantasavallalle 1950-luvun alussa.
**Tripoiai** (m.kreik. Τριποιαί, myös *Tripoai*, Τριποαί; lat. *Tripoeae, Tripoae*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Bottikessa nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijaitsi jossakin Kalindoian lähellä.

Myöskään Tripoiain historiasta ei tiedetä paljoakaan. Se oli alkuperältään bottiaialaisten kaupunki. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Tripoiai kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa vuonna 421/420 eaa. Samoihin aikoihin kaupunki kuului bottiaialaisten kaupunkien liittoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "621. Tripoiai", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Tripoiai *Pleiades*. Viitattu 1.11.2021.
3. ↑  Kalindoia *Pleiades*. Viitattu 1.11.2021.
**Fabienne Valérie Humm** (s. 20. joulukuuta 1986 Zürich) on sveitsiläinen jalkapalloilija, joka edustaa Nationalliga A:ssa pelaavaa FC Zürichiä. Pelipaikaltaan Humm on keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä. Hän kuuluu myös Sveitsin naisten jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Humm aloitti uransa FC Schlierenissä, jota hän edusti vuodet 2006–2009. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi Nationalliga A:n FC Zürichiin. Zürichissä Humm on voittanut yhdeksän kertaa Sveitsin mestaruuden ja seitsemän kertaa Sveitsin cupin.

### Maajoukkueura

Humm on pelannut Sveitsin maajoukkueessa vuodesta 2012 lähtien. Hän on pelannut ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 79 maaottelua ja tehnyt niissä 25 maalia. Hän oli mukana vuoden 2015 MM-kilpailuissa Kanadassa, jossa hän teki naisten MM-historian nopeimman hattutempun Ecuadoria vastaan Sveitsin 10–1-voittoon päättyneessä ottelussa. Hummin maalit syntyivät viiden minuutin sisällä.

Saavutukset
-----------

**FC Zürich**

* Nationalliga A: 2009–2010, 2011–2012, 2012–2013, 2013–2014, 2014–2015, 2015–2016, 2017–2018, 2018–2019, 2021–2022, 2022–2023
* Sveitsin cup: 2011–2012, 2012–2013, 2014–2015, 2015–2016, 2017–2018, 2018–2019, 2021–2022

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑  Team: Fabienne Humm Schweizerischer Fussballverband. Viitattu 16.7.2023. (saksaksi)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Sveitsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Thalmann |
2 Remund |
3 Betschart |
4 Rinast |
5 Maritz |
6 Kuster |
7 Moser |
8 Zehnder |
9 Wälti |
10 Bachmann |
11 Dickenmann |
12 Michel |
13 Crnogorčević |
14 Kiwic |
15 Abbé |
16 Humm |
17 Ismaili |
18 Bürki |
19 Aigbogun |
20 Schwarz |
21 Oehrli |
22 Bernauer |
23 Deplazes |
Valmentaja Voss-Tecklenburg

Sveitsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Thalmann |
2 Brunner |
3 Terchoun |
4 Rinast |
5 Maritz |
6 Reuteler |
7 Moser |
8 Zehnder |
9 Crnogorčević |
10 Bachmann |
11 Dickenmann |
12 Michel |
13 Wälti |
14 Kiwic |
15 Abbé |
16 Humm |
17 Betschart |
18 Calligaris |
19 Aigbogun |
20 Mauron |
21 Friedli |
22 Bernauer |
23 Bürki |
Valmentaja Voss-Tecklenburg

Sveitsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Thalmann |
2 Stierli |
3 Marti |
4 Rinast |
5 Maritz |
6 Reuteler |
7 Xhemaili |
8 Maendly |
9 Crnogorčević |
10 Bachmann |
11 Sow |
12 Peng |
13 Wälti |
14 Kiwic |
15 Bühler |
16 Mauron |
17 Fölmli |
18 Calligaris |
19 Aigbogun |
20 Humm |
21 Friedli |
22 Riesen |
23 Terchoun |
Valmentaja Nielsen

Sveitsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Thalmann |
2 Stierli |
3 Marti |
4 Felber |
5 Maritz |
6 Reuteler |
7 Arfaoui |
8 Riesen |
9 Crnogorčević |
10 Bachmann |
11 Sow |
12 Peng |
13 Wälti |
14 Rey |
15 Bühler |
16 Mauron |
17 Piubel |
18 Calligaris |
19 Aigbogun |
20 Humm |
21 Friedli |
22 Terchoun |
23 Lehmann |
Valmentaja Grings
Albert Tuckerin muotokuva Sidney Nolanista 1940-luvulla.
**Sidney Robert Nolan** (1917–1992) oli australialainen taidemaalari, jonka töiden aiheet usein nousevat oman maan mytologiasta ja menneisyydestä.

Nolan opiskeli taidetta Melbournessa ja alkoi maalata ammattimaisesti vuonna 1938. Hän siirtyi 1940-luvulla abstraktista taiteesta esittäviin töihin ja otti aiheesta australialaisesta mytologiasta, kuten hänen ehkä tunnetuimmassa työssään, maalaussarjassa lainsuojattomasta Ned Kellystä (1945–1947 ja 1954–1957). Nolanin taiteessa on muistoja nostattava ilmapiiri ja teoksissa on abstrakteja osia. Vuonna 1983 Nolan maalasi Sydneyn oopperan *Trubaduuri*-produktion kulissit.

Lähteet
-------

1. 1 2  Seppo Zetterberg (toim. suomalainen laitos): *Muutosten vuosisata 6*, s. 274. Alkuteos: Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade. WSOY, 1995. ISBN 951-0-18423-3.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sidney Nolan**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* South Australia
* Australian Artists
* Museum of Modern Art
* Victoria
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Juhani Sams** (s. 4. syyskuuta 1956 Joutsa) on entinen suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti Joutsan Pommia.

Sams karsiutui alkuerissä Milanon sisäratojen EM-kilpailujen 1978 800 metrin juoksussa. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1975–1978 sijoittuen parhaimmillaan toiseksi ulkoratamaaottelun 800 metrillä Bydgoszczissa 1977. Kalevan kisoissa hän saavutti 1 500 metrillä kultaa Kokkolassa 1978 ajalla 3.47,32 ja hopeaa Tampereella 1977 ajalla 3.42,53. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti 1 500 metrillä kultaa 1975 (käsiajalla 3.48,5), 1976 (käsiajalla 3.51,3) ja 1977 (ajalla 3.50,03).

Ennätykset
----------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Vuosi* |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m | 49,7 | Espoo | 1974 |
| 800 m | 1.47,46 | Bydgoszcz | 1977 |
| 1 000 m | 2.20,7 | Imatra | 1978 |
| 1 500 m | 3.40,6 | Sofia, Bulgaria | 1977 |
| Maili | 4.02,0 | Imatra | 1977 |
| 3 000 m | 8.01,7 | Lappeenranta | 1978 |
| 10 000 m | 29.48,85 | Helsinki | 1978 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Vuosi* |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 500 m | 3.46,6 | Vierumäki | 1978 |
| 3 000 m | 8.03,4 | Vierumäki | 1975 |
| 5 000 m | 14.11,2 | Vierumäki | 1977 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Juhani Sams Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Finnish Indoor Championships *www.gbrathletics.com*. Viitattu 16.6.2009. (englanniksi)
**Tansanian koripallomaajoukkue** on Tansanian koripalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Tansaniaa miesten kansainvälisissä koripallo-otteluissa. FIBA:n miesten maailmanrankingissa Tansania oli helmikuussa 2019 sijalla 156.

Tansania on selvinnyt Afrikan-mestaruuskilpailujen lopputurnaukseen kerran, vuonna 1974. Se hävisi Keski-Afrikan tasavallassa pidetyssä turnauksessa kaikki neljä otteluaan sijoittuen kahdeksanneksi.

Tansanian tunnetuin koripalloilija, NBA-pelaaja Hasheem Thabeet, ei ole pelannut maajoukkueessa.

Lähteet
-------

1. ↑   (englanniksi) Viitattu 13.4.2019.

FIBA African maajoukkueet
Algeria | Angola | Benin | Botswana | Burkina Faso | Burundi | Djibouti | Egypti | Eritrea | Etelä-Afrikka | Etelä-Sudan | Etiopia | Gabon | Gambia | Ghana | Guinea | Guinea-Bissau | Kamerun | Kap Verde | Kenia | Keski-Afrikan tasavalta | Komorit | Kongon demokraattinen tasavalta | Kongon tasavalta | Lesotho | Liberia | Libya | Madagaskar | Malawi | Mali | Mauritania | Mauritius | Marokko | Mosambik | Namibia | Niger | Nigeria | Norsunluurannikko | Päiväntasaajan Guinea | Ruanda | São Tomé ja Príncipe | Senegal | Seychellit | Sierra Leone | Somalia | Sudan | Swazimaa | Tansania | Togo | Tšad | Tunisia | Uganda | Zambia | Zimbabwe
**Otto Juhani Sjöström** (16. syyskuuta 1871, Käkisalmi – 23. lokakuuta 1909, Sortavala) oli suomalainen kirjailija. Sjöström kuvasi karjalaista kansanelämää näytelmissään *Mari*, *Irja* ja *Salmin tyttö*. Hän kirjoitti myös tarunäytelmän *Päivän tyttö* (1900, esitetty 1901 Oskar Merikannon musiikin kera, julkaisematon) ja kertomuskokoelman *Korpien povesta*.

Sjöströmin vanhemmat olivat vanginvartija Kustaa Aadolf Sjöström ja Margareta Rapo. Hänne isänsä kuoli jo Juhanin ollessa nelivuotias ja perhe jäi suureen köyhyyteen. Sjöström kävi kansakoulua mutta hän joutui vapaa-aikoinaan toimimaan kadunlakaisijana hankkiakseen tuloja perheelleen. Kansakoulun käytyään hän meni maalarin- ja puusepän oppiin ja pääsi neljän vuoden kuluttua kisälliksi. Sjöström oli saanut huomiota piirustustaidoillaan ja vuonna 1890 hän lähti opiskelemaan Helsinkiin Taideteolliseen Keskuskouluun Käkisalmen kaupungin myöntämän pienen apurahan turvin. Opintojen ohella Sjöström toimi Helsingissä ammattimaalarina. Tohtori Theodor Schvindtin aloitteesta ja matka-apurahan turvin Sjöström teki Kalevalan kuvitusretken 1894–1895 Raja-Karjalaan Salmin kihlakunnan pohjoisosiin. Retken tuloksena syntyi myös kaunokirjallinen kertomuskokoelma *Korpien povesta, kuvauksia itäisestä Karjalasta*, joka sisälsi runsasti kansatieteellistä aineistoa. Sjöström kirjoitti myös useita Raja-Karjalaan sijoittuneita näytelmiä, joissa kuvattiin kansanelämää ja tapoja. Sjöström oli mukana 22. toukokuuta 1897 hotelli Kämpissä pidetyssä kokouksessa perustamassa Suomen Kirjailijaliittoa, silloiselta nimeltään *Kaunokirjailijaliitto*.

Sjöström alkoi opiskella yksityisesti ja hän valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista vuonna 1905. Hän toimi opettajana pari vuotta Tohmajärvellä ja Viipurissa mutta siirtyi sitten 1907 sanomalehtialalle Laatokka-lehden toimitukseen Sortavalassa. Hän oli lehden toimitussihteerinä lähes kuolemaansa saakka. Sjöström kuoli lokakuussa 1909 tuberkuloosiin. Viimeisinä vuosinaan Sjöström kärsi alkoholismista.

Teokset
-------

* *Korpien povessa: kuvauksia itäisestä Karjalasta*. Otava 1896
* *Salmin tyttö: 2-näytöksinen laulun ja tanssin sekainen kansanelämän kuvaus*, sävellykset tehnyt Emil Sivori. Viipuri 1899
* *Irja: 4-näytöksinen näytelmä viisi kuvaelmaa*. Yrjö Weilin, Helsinki 1906
* *Lesken kanssa naimisiin: 1-näytöksinen huvinäytelmä*. Karisto 1907
* *Mari: 4-näytöksinen näytelmä: 5 kuvaelmaa*. Osmo, Helsinki 1907

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)

1. 1 2 3  Antti Komonen : Juhani Sjöström, Karjala, 14.02.1936, nro 43, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Juhani Sjöström. Eräs käkisalmelainen kirjailijakohtalo, Käkisalmelainen, 01.12.1955, nro 12, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Suomen Kirjailijaliitto täyttää tänään 40 vuotta, Kansan Työ, 22.05.1937, nro 114, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kirjailija Juhani Sjöström, Helsingin Sanomat, 24.10.1909, nro 246, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kommunikaatioteoriaa. Taikaluotiteoria on myös nimitys John F. Kennedyn salamurhan viralliselle selitykselle.*
**Taikaluotiteoria** eli **lääkeruiskuteoria** esittää, että joukkotiedotusvälineillä on suora, välitön ja voimakas vaikutus seuraajiinsa. Teorian mukaan viestit osuvat kohteeseensa kuin luoti tai uppoavat ihmiseen kuin lääkeruiskulla annosteltuna, aiheuttaen passiivisissa vastaanottajissaan juuri halutun reaktion. Teoria oli joukkotiedotusvälineiden alkuvaiheita 1940- ja 1950-luvuilla hallinnut käsitys. Sen nousuun vaikuttivat etenkin radion ja television nopea nousu, mainonnan ja propagandan yleistyminen, tutkimukset elokuvien vaikutuksesta lapsiin, sekä Natsi-Saksan median monopolisointi kansan kääntämiseksi puolueen taakse.

Nykyisin uskotaan jonkinlaiseen medialukutaitoon. Myös alitajuisten viestien olemassaolo tai vähintään tehokkuus on tieteellisesti kyseenalaista.

Frankfurtin yhteiskuntatieteilijöiden kriittinen koulukunta nousi taikaluotiteorian vallitsevasta ajattelutavasta yrittäen selvittää tiedon intressejä ja analysoiden tieteellisen tiedon puolueettomuutta. On kyseenalaista, kuinka suurta osaa kriittisestä teoriasta pidetään vielä pätevänä nykyisen viestintätutkimuksen valossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Hypodermic Needle Theory Twenten yliopisto. Viitattu 6.8.2014.
**Juhani Aukusti (Juho August) Santaholma** (6. helmikuuta 1867 Kalajoki – 22. toukokuuta 1919 Oulu) oli suomalainen kauppaneuvos ja oululaisen A. Santaholma Oy:n toimitusjohtaja.

Santaholman vanhemmat olivat tehtailija, maakauppias Antti Santaholma ja Josefina Amalia Helander. Hän kävi Oulun suomalaista yksityislyseota sekä Raahen Porvari- ja Kauppakoulun. Vuonna 1885 hän lähti opintomatkalle Englantiin hankkiakseen kielitaitoa ja kokemusta puutavaraliiketoiminnasta.

Suomeen palattuaan Juhani Santaholma perusti yhdessä veljensä Siivertti Santaholman kanssa Ouluun sivuliikkeen isänsä Kalajoella toimineelle pääliikkeelle. Liike aloitti puutavara- ja tervakaupalla mutta pian perustettiin sahalaitokset Kalajoelle ja Haukiputaalle sekä puuhiomo Pyhäjoelle. Liike aloitti myös Kalajoen graniitin jalostuksen omassa kivihiomossa ja kivien viennin ulkomaille. Santaholmien liike muutettiin vuonna 1903 osakeyhtiöksi nimeltä *A. Santaholma Oy*.

Juhani Santaholma oli A. Santaholma Oy:n toimitusjohtajana 1903–1919, hänen jälkeensä toimitusjohtajana oli hänen veljensä Siivertti Santaholma. Juhani Santaholma sai kauppaneuvoksen arvon 1913. Hän oli myös Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä ja hän toimi Kansallis-Osake-Pankin Oulun konttorin valvojana sekä pankin tilintarkastajana ja hallintoneuvoston jäsenenä. Hän oli jäsenenä useissa valtion komiteoissa ja osallistui Oulun Kauppayhdistyksen ja kauppakamarin toimintaan.

Lähteet
-------

1. ↑  SKS Biografiakeskus : Suomen talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Juhani Santaholma (1867–1919)
2. 1 2 3 4  Kauppaneuvos Juhani Santaholma, Teknillinen aikakauslehti, 01.05.1919, nro 5-6, s. 56, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Juhani Santaholman hautakivi Oulun Intiön hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura, Hautakirjoituksia ja hautakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2 3  Kauppaneuvos Juhani A. Santaholma, Kauppalehti, 25.05.1919, nro 118, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  SKS Biografiakeskus : Suomen talouselämän vaikuttajat : Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut
Taiichi Ōno vuonna 1958
**Taiichi Ōno** (jap. 大野 耐一, *Ōno Taiichi*, 29. helmikuuta 1912 Dalian, Kiina – 28. toukokuuta 1990 Toyota, Japani) oli japanilainen Toyota Motor Corporationilla työskennellyt tuotantomenetelmien asiantuntija, joka kehitti vallankumouksellisen just-in-time-järjestelmän (kanban).

Ōno aloitti työskentelyn Toyotalla vuonna 1932, valmistuttuaan Nagoyan teknillisestä opistosta. Noin kahdenkymmenen vuoden kuluttua hän alkoi soveltaa kehittämäänsä tuotantokustannusten säästömenetelmää. Ōno työskenteli aluksi päällikkönä Toyotan kokoonpanolinjalla, mutta yleni pian johtoportaaseen, kun hänen asiantuntemuksensa tunnistettiin. Ōnon just-in-time-metodi nosti vararikon partaalla käyneen Toyotan maailman kolmanneksi suurimmaksi autonvalmistajaksi. Ōnon menetelmän perusajatus oli, että osia valmistettiin vain tarvittava määrä ja vain sitä mukaa kuin niitä tarvittiin tuotantolinjan seuraavassa työvaiheessa.

Ōnosta tuli Toyotan varatoimitusjohtaja vuonna 1975. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1978, mutta pysyi yhtiön konsulttina aina vuoteen 1982 asti. Ōno on kirjoittanut suositut liikkeenjohdon kirjat *Toyota Production System* (1978), *Workplace Management* (1984) ja *Just-in-Time for Today and Tomorrow* (1988).

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Ohno Taiichi *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 10.3.2017. Englanti


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Juhani Tarna** (s. 1937 Kankaanpää) on suomalainen taidemaalari, jota pidetään yhtenä suomalaisen abstraktin taiteen uranuurtajista. Hän on myös toinen Kankaanpään taidekoulun perustajista. Hänen puolisonsa on taidemaalari Marja Tarna.

Ura
---

Tarna opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa ja Vapaassa taidekoulussa 1956–1960 ja sen jälkeen Pariisin Académie de la Grande Chaumièressa vuonna 1964. Hän oli aikaisemmin vieraillut kaupungissa jo vuosina 1958 ja 1960, tutustuen Denise Renén galleriassa Victor Vasarelyn kineettisiin maalauksiin. Tarnan opettajina Vapaassa taidekoulussa olivat muun muassa Unto Pusa ja Sam Vanni sekä opiskelutovereina Tor Arne, Erkki Hienonen, Kauko Hämäläinen ja Seppo Kärkkäinen. Vielä 1950-luvun puolivälissä Tarna oli kiinnostunut populaarikulttuurista ja sarjakuvasta, mutta siirtyi taideopinnot aloitettuaan konstruktivismiin. 1960-luvun alussa Tarnan ja Kauko Räikkeen ympärille muodostui niin sanottu "Kankaanpään kolonia", joka ammensi vaikutteitaan kubismista ja konkretismista. Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti 1962 Helsingissä taidegalleria Pinxissä. Vuonna 1965 Tarna ja Räike perustivat Kankaanpään taidekoulun, jonka johtajana hän toimi vuodet 1973–1980.

Teoksia
-------

Tarnan merkittäviin töihin lukeutuu muun muassa Porin teknillisen oppilaitoksen aulaan 1966 tehty seinämaalaus *Savuja*, joka on yksi harvoista täysin abstrakteista julkisista taideteoksista Suomessa. Vuonna 1956 hän aloitti piirtämään kunnianhimoista suurkaupunkiin sijoittuvaa sarjakuvaa *Metropolis*, jota ei kuitenkaan milloinkaan julkaistu. Säilyneistä piirroksista koottiin vuonna 2013 Porin taidemuseon ja Kankaanpään kaupunginmuseon yhdessä toteuttama näyttely. Piirroksia on esillä myös Kankaanpään Galleriassa toukokuussa 2015.

Kirjallisuutta
--------------

* *Tarkoituksellinen taide*, Tampere, 1970.
* *Näkö avaruudesta kuvaksi*, Lindström, Kankaanpää, 1980.
* *Juhani Tarna: maalauksia 1957–1987* (toim. Esko Nummelin), Porin taidemuseo, Pori, 1988.
* *Juhani Tarna: konkreettisesta aineettomaan – from concrete to immaterial* (toim. Matti Velhonoja), Vammalan kirjapaino, Vammala, 2000.
* *Ihmisen miljöö: maalauksia ja piirustuksia – Human's view: drawings and paintings*, Messon, Kankaanpää, 2010.

Lähteet
-------

1. ↑  Taidemaalari Juhani Tarna abstraktin taiteen uranuurtaja (Arkistoitu – Internet Archive) Hanna Valtokivi Fine Arts. Viitattu 6.5.2015.
2. ↑  Tarna: Kankaanpään taidekoulu hakee vertaistaan Suomessa  19.10.2011. Yle Uutiset. Viitattu 6.5.2015.
3. 1 2  Juhani Tarna (Arkistoitu – Internet Archive) Kankaanpään taidekoulu. Viitattu 6.5.2015.
4. 1 2  Valtokivi, Hanna: "Taidekoululla abstraktit juuret ja vaatimaton alku – "Rahaa ei ollut pennin pyörylää"", Agora 1/2015 (s. 12–15). Viitattu 6.5.2015.
5. ↑  Juhani Tarna: Metropolis. Kuvituksia vuosilta 1950–57 Porin taidemuseo.  Arkistoitu 3.1.2017. Viitattu 2.1.2017.
6. ↑  Juhani Tarna: Metropolis. Kuvituksia vuosilta 1950–57 Kankaanpään kaupunginmuseo.  Arkistoitu 27.8.2016. Viitattu 2.1.2017.
7. ↑  Juhani Tarnaa juhlitaan näyttelyllä ja tunnustuksella  5.5.2015. Satakunnan Kansa.  Arkistoitu 31.7.2015. Viitattu 6.5.2015.
**Solukierto** eli **solusykli** on aitotumaisen solun elämänvaihe, jonka aikana solu jakautuu kahdeksi uudeksi soluksi. Se koostuu kasvuvaiheesta eli interfaasista ja suvuttomasta tuman jakautumisesta eli mitoosista. Solukierron säätelystä vastaavat sykliinit ja sykliineistä riippuvaiset kinaasit.

Solukierron vaiheet
-------------------

Solukierron vaiheet. I = interfaasi, M = mitoosi. Mitoosivaiheen pituutta kuvassa on huomattavasti liioiteltu
### Kasvuvaihe

G1-vaihe
Solukierto alkaa jakautumisvaiheen jälkeen G1-vaiheella. G1 on yleensä pitkäkestoisin vaihe ja sen aikana solun tilavuus ja sen sisältämien valkuaisaineiden ja RNA:n määrä kasvaa. G1-vaiheessa solun kromosomisto on kaksinkertainen.

G1-vaiheen kesto riippuu solun tilasta. Ennen siirtymistä S-vaiheeseen solun on kerättävä riittävästi tilavuutta ja sen DNA:n tulee olla ehjää (DNA:n eheydestä tarkastamisesta huolehtii eläimillä p53-valkuaisaine). Vaiheen pituuteen vaikuttaa myös solun ulkopuolinen säätely. Kun solu ohittaa tarkastuspisteen (engl. *restriction point*) se voi jatkaa kohti S-vaihetta.

S-vaihe
S-vaihe (engl. *synthesis*) määritellään alkavaksi DNA:n kahdentumisen alusta ja kestävän siihen asti, kunnes koko DNA on kahdentunut. Kun solu G1-vaiheessa on ohittanut tarkastuspisteen, se etenee vääjäämättömästi kohti S-vaihetta, jonka alkuun vaaditaan *S. pombe* -hiivassa cdc18-valkuaisainetta. Cdc-18 voi olla aktiivinen ainoastaan Rum1-valkuaisaineen läsnä ollessa, joka estää Cdc2/Cdc13-kompleksia fosforyloimasta Cdc18:aa epäaktiiviseen muotoon. S-vaiheen lopussa solun kromosomisto on nelinkertainen. (Eläimillä Cdc13:a vastaa sykliini.)

G2-vaihe
G2 kestää S-vaiheen lopusta mitoosin alkuun. Sen aikana solu tarkistaa DNA:n eheyden, mikä eläinsoluissa tapahtuu ATM-valkuaisaineen avulla.

### Jakautumis- eli M-vaihe

M-vaiheeksi kutsutun mitoosin eli jakautumisen käynnistää M-vaihetta edistävän tekijän (MPF, M-phase promoting factor) aktivoituminen. MPF on kaksiosainen molekyyli, joka koostuu Cdc2- ja sykliinivalkuaisaineesta (*S. pombe*lla Cdc13), ja sen aktivoituminen perustuu Cdc2-valkuaisaineen fosforyloinnin säätelyyn. Jakautumisvaihe päättyy, kun valkuaisen hajotuslaitteet hajottavat sykliinit.

### G0-vaihe

G0-vaiheessa olevat solut ovat irtautuneet solukierrosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Internetix - Lukion ja peruskoulun kursseja *opinnot.internetix.fi*. Viitattu 14.8.2016.
2. ↑  Riitta Julkunen-Tiitto: Solubiologian luennot - solusykli (s. 15) Itä-Suomen yliopisto.  Arkistoitu 20.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Solusykli** Wikimedia Commonsissa
**Neljänkymmenen kirje** (vir. *Neljakümne kiri*) eli **Julkinen kirje Viron SNT:stä** (vir. *Avalik kiri Eesti NSV-st*) on neljänkymmenen virolaisen sivistyneistön edustajan allekirjoittama julkilausuma 28. päivältä lokakuuta 1980. Kirjoittajat halusivat puolustaa viron kieltä ja vastustaa venäläistämistä sekä vallanpitäjien omavaltaista menettelyä näiden tukahduttaessa syksyn nuorisolevottomuuksia.

Kirje osoitettiin *Pravda*-, *Rahva Hääl*- ja *Sovetskaja Estonija* -lehtiin. Mikään niistä ei julkaissut kirjettä, eikä sitä käsitelty Neuvostoliitossa julkisesti lainkaan. Kirje levisi Virossa laajalti kädestä käteen, ja sitä levitettiin myös ulkomailla. Ensimmäinen julkaisu tapahtui Tukholmassa *Eesti Päevalehdessä* 10. joulukuuta 1980 ja seuraavana vuonna emigranttijulkaisussa *Tulimuld* (4/1981). Virossa kirjeestä saatiin tietoa muun muassa Radio Libertyn ja Voice of American lähetyksistä. Ensimmäinen virallinen julkaisu tapahtui Virossa vasta vuonna 1988 *Vikerkaar*-lehdessä. Suomessa *Suomen Kuvalehti* ei julkaissut tarjottua kirjettä, ja suomennos ilmestyi *Näköpiiri*-lehdessä (2/1981).

Kommunistihallinto alkoi painostaa kirjeen allekirjoittajia perumaan allekirjoituksensa, ja pari heistä suostuikin. KGB suoritti Jaan Kaplinskin luona kotietsinnän. Neljä allekirjoittajaa menetti työnsä.

Kirjeessä tuotiin painokkaasti julki Viron sivistyneistön tyytymättömyys silloiseen yhteiskunnallis-poliittiseen tilanteeseen, ja kirje kohensi virolaisten mielialoja ja paransi kulttuurieliitin ja kansan välejä.

Allekirjoittajat
----------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * Priit Aimla
* Kaur Alttoa
* Madis Aruja
* Lehte Hainsalu
* Mati Hint
* Fred Jüssi
* Aira Kaal
* Maie Kalda
* Tõnu Kaljuste
* Toomas Kall
 | * Jaan Kaplinski
* Peet Kask
* Heino Kiik
* Jaan Klõšeiko
* Kersti Kreismann
* Alar Laats
* Aare Laht
* Andres Langemets
* Marju Lauristin
* Peeter Lorents
 | * Vello Lõugas
* Endel Nirk
* Lembit Peterson
* Arno Pukk
* Rein Põllumaa
* Paul-Eerik Rummo
* Rein Ruutsoo
* Tõnis Rätsep
* Ita Saks
* Aavo Sirk
 | * Mati Sirkel
* Jaan Tamm
* Rein Tamsalu
* Andres Tarand
* Lehte Tavel
* Peeter Tulviste
* Mati Unt
* Arvo Valton
* Juhan Viiding
* Aarne Üksküla
 |

Lähteet
-------

* Kiin, Sirje; Ruutsoo, Rein; Tarand, Andres: *Neljänkymmenen kirje: Kokemuksia neuvostotodellisuudesta*. (Alkuteos *40 kirja lugu.*) Suomentaneet Jaakko Anhava, Tapio Mäkeläinen ja Juhan Kristjan Talve. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-10979-0.

### Viitteet

1. ↑  *Neljänkymmenen kirje*, s. 201.
2. ↑  *Neljänkymmenen kirje*, s. 142–178.
3. ↑  *Neljänkymmenen kirje*, s. 218.

Aiheesta muualla
----------------

* Juhani Salokannel *Estofilia*.  2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 6.5.2018. (viroksi) (suomeksi)
* Avalik kiri Eesti NSVst ajalehtedele Pravda, Rahva Hääl ja Sovetskaja Estonija. (viroksi)
* Letter of 40 Intellectuals (englanniksi)
**Neljäntienristeys** on kirjailija Tommi Kinnusen vuonna 2014 ilmestynyt esikoisromaani.

Kirjan nimi viittaa sen rakenneratkaisuun: teos muodostuu neljästä eri elämäntarinasta, jotka kerrotaan kunkin omasta näkökulmasta. Naisten asema tulee esille jokaisessa tarinassa. Myös ajan kuluminen tulee esiin, joten kyse on myös sukutarinasta.  Teos alkaa Maria-nimisen kätilön ensi askeleista ammatissaan 1890-luvulla. Hän joutuu kokemaan erityisesti miesten vähättelyä. Työ kuitenkin sujuu ja Maria rakentaa itselleen ja lapselleen talon kaupungin keskeiselle paikalle, jota ihmiset alkavat kutsua Kätilönmutkaksi. Teos on myös talon tarina. Marian lapselle Lahjalle ja tämän aviomiehelle Onnille se on ensimmäinen yhteinen koti. Neljäs henkilö Kaarina palaa kotiveräjille 1960-luvulla ja kohtaa aikaisempien sukupolvien patoutuneita, puhumattomia jännitteitä.

Kirjallisuuskriitikko Antti Majander luonnehti romaania harvinaisen painokkaaksi ja varmaotteiseksi proosadebyytiksi. Romaani on julkaistu hollanniksi, islanniksi, japaniksi, liettuaksi, norjaksi, puolaksi, ranskaksi, ruotsiksi, sloveeniksi, tanskaksi, tšekiksi, turkiksi, kreikaksi, liettuaksi, italiaksi, kroatiaksi, saksaksi, unkariksi ja viroksi  ja sen käännösoikeudet on myyty lisäksi Kiinaan ja Latviaan.

Palkinnot ja myynti
-------------------

Ilmestymisvuonnaan se oli Finlandia-palkintoehdokas. Se oli ehdolla myös Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Keväällä 2015 teos sai Suuren journalistipalkinnon yhteydessä ensimmäistä kertaa jaetun Vuoden kirja -palkinnon. Kinnuselle myönnettiin Kiitos kirjasta -tunnustuspalkinto keväällä 2015. Syksyllä 2015 hän sai kirjasta Nuori Aleksis -palkinnon.

Teosta oli helmikuussa 2016 myyty noin 57 000 kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nuori Aleksis -palkinto Tommi Kinnuselle *Web Archive (Aamuset.fi)*.  24.10.2015. Viitattu 29.1.2019.
2. ↑  Majander, Antti: Tommi Kinnusen romaanin veroisia esikoisteoksia ilmestyy vain pari vuosikymmenessä *HS.fi*.  26.2.2014. Viitattu 29.1.2019.
3. ↑  Suomen kirjallisuuden käännökset -tietokanta SKS. Viitattu 29.1.2019.
4. ↑  Where Four Roads Meet Bonnier Rights Finland. Viitattu 29.1.2019. (englanniksi)
5. ↑  Kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinto Suomen Kirjasäätiö. Viitattu 29.1.2019.
6. ↑  Suuren Journalistipalkinnon 2014 voittajat on valittu *Web Archive (Suurijournalistipalkinto.fi)*.  17.2.2015. Viitattu 18.3.2015.
7. ↑  Kiitos kirjasta -palkinto Tommi Kinnuselle  23.4.2015. Web Archive (Suomen kirjastoseura). Viitattu 29.1.2019.
8. ↑  Ahola, Suvi: Tommi Kinnusen Lopotti myyntimenestys – parissa päivässä 10 000 nidettä myyty *HS.fi*.  16.2.2016. Viitattu 16.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Tommi Kinnunen kertoo *Neljäntienristeyksestä* ja sen taustasta (Arkistoitu sivu)
* Kinnunen, Tommi: Neljäntienristeyksestä kohti tuntematonta – kirjailija Tommi Kinnunen paljastaa päiväkirjassaan HS:n lukijoille kirjoittamisen tuskan ja riemun HS.fi. 21.10.2015 (Arkistoitu sivu) (Arkistoitu sivu 2)
**Näin naapurissa** oli vuosina 1978–1985 lähetetty Yleisradion radio-ohjelma, joka käsitteli Neuvostoliittoa. Sarjaa toimittivat Pentti Kemppainen, Leena Pakkanen ja Heikki Vuohelainen. Ajan tavan mukaan heidät oli valittu ammattitaidon ohella myös puoluepoliittisin perustein: Kemppainen oli vasemmistolainen, Pakkanen keskustapuolueen ja Vuohelainen kokoomuksen kannattaja. Ohjelmaa tehtiin yhteistyössä Neuvostoliiton radion ja uutistoimisto APN:n kanssa. Monet tuon ajan yleisradiolaiset, kuten Hannu Taanila ja Eero Saarenheimo, ovat sittemmin myöntäneet, ettei ohjelmaa tehty varsinaisesti kuulijoiden vaan Suomen ulkopolitiikan tarpeisiin.

Ohjelman edeltäjä oli vuonna 1975 aloitettu viikoittainen 15 minuutin mittainen **Naapurineljännes**, joka vuonna 1978 päätettiin laajentaa puolituntiseksi *Näin naapurissa* -katsaukseksi. Suurlähettiläs René Nyberg luonnehtii kirjassaan *Patriarkkoja ja oligarkkeja* ironisesti: "Yleisradion ajankohtaistoimitus, vai oliko se viihdetoimitus, tuotti ohjelmaa nimeltä *Naapurineljännes* – –."

Muita Neuvostoliittoa myötäileviä radio-ohjelmasarjoja Yleisradiossa olivat taistolaisen Toimittajaliiton jäsenten Kaisa Karikosken ja Raini Lehtosen toimittamat *Työläisen arkea* ja *Neuvostoihmisiä*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Konttinen, Seppo: *Suora lähetys, Tosiasiaa Yleisradiosta*, s. 151–152. Siltala, 2012. ISBN 978-952-234-141-9.
2. ↑  Elävä arkisto, Näin naapurissa
3. ↑  René Nyberg: *Patriarkkoja ja oligarkkeja*, s. 22. Siltala, 2019. ISBN 978-952-234-569-1.
4. ↑  Tervo, Jouni: Mustan laatikon salaisuus, Yle Elävä arkisto 2.1.2009. Viitattu 30.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto – Näin naapurissa
**Neitsyt Marian talo** (turk. *Meryemana Evi* tai *Meryem Ana Evi*, "Äiti Marian talo") on katoliseksi kappeliksi muutettu kivitalo Bülbüldağı-vuorella Turkissa, noin yhdeksän kilometrin päässä antiikin Efesoksen kaupungin paikasta ja nykyisestä Selçukista. Paikka on liitetty Neitsyt Mariaan, joka perimätiedon mukaan eli viimeiset vuotensa Efesoksessa yhdessä apostoli Johanneksen kanssa.

Neitsyt Marian talon kappeli sisältä.
Alkuperäinen talo oli kaksikerroksinen ja siinä oli neljä huonetta. Rakennuksen ajoitus on epäselvä. Sen on arveltu olevan varhaiselta bysanttilaiselta kaudelta 500-luvulta, mutta sen ydin saattaa olla jo ensimmäiseltä vuosisadalta.

Rakennuksen yhteyttä Mariaan ei voida vahvistaa historiallisesti. Efesoksen seudulla itsellään on vahva perinne, joka liittää kaupungin Marian myöhempiin vaiheisiin, jotka ajoittuisivat noin vuosiin 37–45 jaa. Neitsyt Marian taloksi kutsuttu rakennus on muodostunut pyhiinvaelluspaikaksi, koska sitä pidetään saksalaisen nunna Anne Catherine Emmerichin 1800-luvulla näkemien näkyjen perusteella Marian viimeisenä asuinpaikkana. Emmerich ei ollut koskaan käynyt itse paikalla, mutta antoi siitä kuvauksen, jonka perusteella paikalliset papit löysivät paikalta vanhan talon. Se on sittemmin muutettu katoliseksi kappeliksi.

Katolisessa kirkossa kappelin asemaa on vahvistettu 1980-luvulta lähtien, vaikka sitä ei olekaan koskaan virallisesti vahvistettu Marian kodiksi. Paikkaa kunnioittavat myös monet muslimit. Talon lähellä on lähde, jonka veden sanotaan olevan parantavaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "EPHESOS Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  House of Virgin Mary *Ephesus*.  Arkistoitu 2.2.2020. Viitattu 4.11.2019.
3. 1 2 3 4  House of the Virgin Mary in Ephesus *Turkish Archaeological News*. Viitattu 4.11.2019.
4. 1 2  Kinnunen, Anja: *Turkki – Lomailijan opas*, s. 180. Fenix-kustannus Oy, 2009. ISBN 978-951-862-196-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neitsyt Marian talo** Wikimedia Commonsissa
**Holttila** oli kylä keskellä Kivennavan pitäjää, lähellä kirkonkylää, vanhalla itärajalla Karjalankannaksella. Vuonna 1939 Holttilassa oli neljätoista taloa.

Nykyisin kylä kohdalla ei ole asutusta, mutta umpimetsää se ei ole, vaan Holttilan kylän maille on mahdollista päästä autolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivennapa kylästä kylään Kivennapalaisten pitäjäseura ry 1987 ISBN 951-99842-3-2
2. ↑  VirtuaaliKivennapa Viitattu 10.12.2015

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
**Neljä ystävää** (*Four Friends*) on Arthur Pennin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1981.

Juoni
-----

Käsikirjoittaja Steve Tesichin omiin muistoihin väljästi perustuvassa tarinassa työväenluokan perheissä Pennsylvanian terästeollisuusalueella 1950-luvulla varttuneet kolme poikaa ja tyttö nimeltä Georgia pohtivat tulevaisuuttaan vuonna 1961, erkanevat omille teilleen ja tapaavat taas 1960-luvun lopun poliittisesti myrskyisinä aikoina.

Jugoslavialaissiirtolaisten poika, hiljainen Danilo (Tesichin alter ego), haaveilee kirjailijan urasta. Hyvännäköinen ja urheilullinen Tom aikoo upseerin uralle, varovainen David jää kotikaupunkiin jatkamaan juutalaisperheensä hautaustoimistoa. Heidän kaikkien ihastus Georgia haaveilee boheemista taiteilijaelämästä ja tanssijan urasta, esikuvanaan Isadora Duncan.

Elokuva keskittyy näkemään tapahtumat Danilon näkökulmasta. Hänellä on vaikeuksia saada työläisisäänsä hyväksymään uuden sukupolven uudenlaiset ajattelutavat. Danilo rakastuu miljonäärin tyttäreen, jonka tytön oma isä ampuu kuoliaaksi häävastaanotolla estääkseen avioliiton. Georgia kiusaa Daniloa seksuaalisella vapautuneisuudellaan, josta pääsevät nauttimaan lähipiirissä kaikki muut paitsi häneen ikuisesti rakastunut Danilo.

Vastaanotto
-----------

Craig Wasson sai elokuvasta Golden Globe -ehdokkuuden vuoden parhaan miestulokkaan sarjassa.

Elokuvakriitikko Roger Ebert antoi *Neljälle ystävälle* täydet neljä tähteä ja piti sitä erinomaisena kuvauksena oman sukupolvensa nuoruudesta. Ebert ja Tesich olivat molemmat syntyneet vuonna 1942.

*Helsingin Sanomien* Mikael Fränti mietti, mitä vuoden 1982 uutta elokuvaa rakastaisi yhtä paljon kuin *Neljää ystävää*. Hän piti sitä kahden katselukerran perusteella koko 1980-luvun alun rikkaimpiin ja täyteläisimpiin elokuvakokemuksiin kuuluvana teoksena, joka jatkaa Elia Kazanin (*America America*) ja Coppolan (*Kummisetä*) aloittamaa suurten Amerikan siirtolaistarinoiden perinnettä.

Muuta
-----

Steve Tesichin nuoruusvuosiin Indianassa perustuu väljästi myös Peter Yatesin ohjaama vuoden 1979 elokuva *Fillarijengi*.

Future Film Oy on julkaissut *Neljä ystävää* DVD:llä vuonna 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2  Four Friends, Roger Ebert 1.1.1981. Viitattu 14.6.2016.
2. ↑  Fränti, Mikael: Neljän ystävän mukana 60-luvun kuohuvaan Amerikkaan.  *Helsingin Sanomat*, 14.8.1982, s. 15. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Four Friends (1981 film)
Autoja Oklahoma Cityn liittovaltion virastotalon edessä pommi-iskun jälkeen. Talosta sortui noin kolmasosa.
**Terry Lynn Nichols** (s. 1. huhtikuuta 1955 Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen terroristi ja toinen Oklahoma Cityn pommi-iskusta tuomittu henkilö. Toinen oli Timothy McVeigh, joka tuomittiin kuolemaan. Pommi-isku oli Yhdysvaltojen tuhoisin terrori-isku ennen syyskuun 11. päivän terroritekoja.

McVeigh jätti räjähteillä lastatun kuorma-auton liittovaltion virastorakennuksen eteen Oklahoma Cityssä 19. huhtikuuta 1995. Päivä oli Wacon piirityksen päättymisen kaksivuotispäivä. Autoon oli lastattu 2 177 kilogrammaa ammoniumnitraattia ja aloitepanos. Räjähdys surmasi 168 ihmistä. Kolmasosa virastotalosta sortui ja räjähdys kuului 30 kilometrin päähän.

Nicholsin katsottiin osallistuneen pommi-iskun suunnitteluun, vaikka hän oli tekohetkellä toisessa osavaltiossa. Vuoden 1997 lopussa hänet todettiin syylliseksi. Liittovaltion tuomioistuin tuomitsi Nicholsin vuonna 1998 elinkautiseen rangaistukseen kahdeksasta kuolemantuottamuksesta ja salaliitosta. Oklahoman osavaltio vei Nicholsin oikeuden eteen uudelleen useita kertoja, jolloin hän oli syytteessä 161 murhasta.

Nichols todettiin syylliseksi 161 murhaan 26. toukokuuta 2004, jonka jälkeen valamiehet äänestivät, pitäisikö Nichols tuomita elinkautiseen vai kuolemanrangaistukseen. Valamiesten äänet rangaistuksesta menivät tasan. Koska valamiehistö ei päässyt yksimielisyyteen kuolemantuomiosta ei Oklahoman osavaltion lakien mukaan Nicholsia voitu tuomita kuolemaan, vaan hänelle täytyi antaa elinikäinen vankeusrangaistus ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen vapauteen. Nichols istuu rangaistustaan liittovaltion ADX Florence -vankilassa Coloradossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Granath, Juha: Kemira GrowHow auttoi – Terroristit kiikkiin Lontoossa.  *Kemia -lehti*, 2007, 34. vsk, nro 4, s. 7. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.2.2019.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Lambert, Laura: Terry Nichols *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 14.2.2019 (englanniksi).
3. ↑  Hakkarainen, Petri: Amerikkalainen unelma, Timothy McVeigh vallankumouksen avantgardena *helsinki.fi*. Viitattu 14.2.2019 (englanniksi).
4. ↑  Oklahoma City bombing *History.com*.  16.12.2009. Viitattu 14.2.2019 (englanniksi).
5. ↑  Hager, Eli: My Life in the Supermax *The Marshall Project*.  8.1.2016. Viitattu 14.2.2019 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Oklahoman pommi-iskun tekijä teloitettiin *Yle Uutiset*.  11.6.2001. Viitattu 14.2.2019.
* Salama, Ilkka: Oklahoma sai kostonsa *Julkaistu Suomen Kuvalehdessä nro 27/1997*.  Arkistoitu 3.12.2022. Viitattu 14.2.2019.
* Timothy Mcveigh & Oklahoma City:n Terrori-isku 19.4.1995 *okc1995.wordpress.com*.  10.9.2016. Viitattu 14.2.2019.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Anthien** on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Clamecyn kaupungista kaakkoon.

Kunnan nähtävyys on linna *Château de Villemolin*. Linna sijaitsee korkealla, josta on näköala ympäröiville Morvanin metsäisille kukkuloille. Linna on hevosenkengän muotoinen, ja sitä reunustavat kolme tornia. Linna on rakennettu 1300-luvulla roomalaisen "villa molini" -nimisen huvilan paikalle. Nykyasunsa se sai kuitenkin 1600- ja 1800-luvuilla. Linnan uusklassinen kappeli on rakennettu vuonna 1830, ja siellä on nähtävillä 1400-luvulla tehty puulle maalattu pietà. Linna on ollut vuodesta 1538 lähtien De Certaines -suvun omistuksessa. Linnaan on maksullinen sisäänpääsy. Linnassa kuvattiin vuonna 2003 ilmestynyt elokuva Le Mystère de la chambre jaune.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 13.11.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Un peu d'histoire Mairie de Corbigny. Viitattu 13.11.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anthien** Wikimedia Commonsissa
New York Hall of Sciencen Rocket Park.

**New York Hall of Science** on New Yorkissa sijaitseva museo. Se sijaitsee yhdessä harvoista vuoden 1964 maailmannäyttelyn jäljellä olevista rakennuksista Flushing Meadows–Corona Parkissa, Queensissä. Nykypäivänä rakennus on New Yorkin ainoa museo, jossa voi kokeellisesti tutustua biologiaan, kemiaan ja fysiikkaan.

Historia
--------

Museo perustettiin vuonna 1964 osana New Yorkin maailmannäyttelyä. Se oli perustamisajankohtanaan yksi harvoista tiedemuseoista koko maailmassa. Useimmat museot ja vierailukohteet suljettiin pian maailmannäyttelyn päättymisen jälkeen, mutta New York Hall of Science jatkoi toimintaansa. Vuonna 1979 museo suljettiin korjauksia varten.

New Yorkin kaupunki palkkasi fyysikko Alan Friedmanin auttamaan museon uudistamisessa ja hän suunnitteli museon painopisteen siirron science fictionin merkitykseen arkipäivän elämässä. Museo avattiin uudelleen vuonna 1986. Museo osoittautui odotettua suositummaksi, ja kaupunki päätti laajentaa sitä edelleen.

Vuonna 1991 julkistettiin museon 10-vuotinen laajennusohjelma, johon sisältyi muun muassa uusi sisäänkäynti ja ravintola. Työt aloitettiin vuonna 1996. Vuonna 1999 päätettiin, että museoon ei rakenneta Imax-teatteria.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:New York Hall of Science
**Anthonique Strachan** (s. 22. elokuuta 1993) on bahamalainen pikajuoksija.

Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Barcelonassa 2012 Strachan voitti kultaa 100 metrin juoksussa ajalla 11,20 ja 200 metrin juoksussa ajalla 22,53. Daegun MM-kilpailuissa 2011, Lontoon olympialaisissa 2012 ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän selviytyi 200 metrillä välieriin. Hän voitti IAAF World Relays -kilpailuissa 2017 kultaa 4 × 400 metrin sekaviestissä. Lontoon 2017 ja Dohan 2019 MM-kilpailuissa sekä vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 200 metrin välierissä. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän karsiutui 60 metrin välierissä. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin välierissä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
* 100 metrin juoksu: 10,98 (2022)
* 200 metrin juoksu: 22,32 (2013)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anthonique Strachan Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2  Anthonique Strachan Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑  4x400 Metres Relay mixed *iaaf.org*. Viitattu 30.4.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
FC-31:n prototyyppi vuonna 2014.
**Shenyang FC-31**, joka tunnetaan myös merkinnällä **J-31**, on kiinalainen viidennen sukupolven suihkuhävittäjä. Kone on Kiinan valtiolliseen AVIC-teollisuuskoserniin kuuluvan Shenyang Aircraft Companyn (SAC) valmistama. Koneen kehitys on alkanut noin vuonna 2008. Kone on pienempi kuin Chengdu J-20 ja suunnilleen samaa kokoa kuin F-35.
Koneessa käytetään häiveteknologiaa. Koneessa on kaksi jälkipolttimella varustettua RD-93 suihkumoottoria.

Koneen prototyypin ensilento oli 31. lokakuuta 2012. Prototyyppi teki lennon vuonna 2014 ilmailunäytöksessä. Käyttöönottoa on arvoitu vuodelle 2020. 
Lentotukialusversio on tehnyt ensilentonsa vuonna 2021.

AVIC on ilmaissut pyrkivänsä myymään Shenyang FC-31 -suihkuhävittäjiä sekä kotimaahan että ulkomaille. Helmikuussa 2022 Kiinan kansanarmeija ei vielä ollut tehnyt tilausta konetyypistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Shenyang J-31 Stealth Fighter *airforce-technology.com*.  27.11.2014. Viitattu 12.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  SAC J-31 *military-today.com*. Viitattu 12.6.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Alessandra Giovanzanti: China to promote FC-31 for export *janes.com*.  22.2.2022. Viitattu 12.6.2022. (englanniksi)
4. 1 2  Shenyang FC-31 as the future of carrier-based aircraft of the PLA Navy *topwar.ru*.  11.6.2021. Viitattu 12.6.2022. (englanniksi)
5. ↑  China’s New Carrier-Based Stealth Fighter Makes First Flight *theaviationist.com*.  29.10.2021. Viitattu 12.6.2022. (englanniksi)