recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johan Kustaa (Juhani) Yli-Rantala** (9. kesäkuuta 1923 Lapua – 9. syyskuuta 2011 Espoo) oli yksi suomalaisen nuorisotyön uranuurtajista. Hänelle myönnettiin kanslianeuvoksen arvonimi 1982.

Juhani Yli-Rantala syntyi Lapuan Hellanmaassa seitsemänlapsisen maanviljelijäperheen esikoisena. Yli-Rantalasta piti tulla isänsä tavoin maanviljelijä, mutta nuoruusvuosien kulttuuri- ja liikuntaharrastusten kautta hän ajautui nuorisotyön pariin.

Yli-Rantala liittyi 12-vuotiaana suojeluskuntaan. Muutaman vuoden kuluttua kotikylän nuorisoseurasta tuli harrastusten pääpaikka. Nuorisoseuran toimintaan kuului sekä kulttuuria (näytelmiä, tanssia, lausuntaa ynnä muuta) että urheilua. Toiminta pysähtyi talvisodan aikana. Toiminta jatkui välirauhan aikana, mutta keskeytyi jälleen jatkosodan vuosina. Yli-Rantala osallistui jatkosotaan ja Lapin sotaan kenraali Laguksen jääkärijoukoissa.

Sotien jälkeen Yli-Rantala valittiin nuorisoseuran puheenjohtajaksi, ja hän osallistui vuoden 1945 lopulla Kauhajoella pidetylle viikon kestäneelle maakunnalliselle opetuskurssille. Vuodesta 1947 lähtien Yli-Rantala toimi ensin Suomen Nuorison Liiton liikuntaohjaajana sekä Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton Etelä-Pohjanmaan piirin liikuntaneuvojana.

Yli-Rantala palveli lyhyen kauden 1950-luvulla Etelä-Pohjanmaan nuorisoseuran ja Varsinais-Suomen nuorisoseurojen keskusseuran toiminnanjohtajana. Vuonna 1955 hän sai Suomen Nuorison Liiton järjestösihteerin vakanssin Helsingissä. Elokuussa 1958 hänet valittiin Suomen Nuorison Liiton pääsihteeriksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1985 saakka. Pääsihteerinä hän liikkui laajasti nuorisoseurajärjestön kentällä ja kiersi ahkerasti puhujana sekä kurssien johtajana ympäri Suomen. Pääsihteerin tehtävää seurasivat monet luottamustehtävät nuorisojärjestöjen yhteistyössä sekä valtiollisessa nuorisotoiminnassa. Yli-Rantala oli valtion nuorisotyölautakunnan sekä valtion kansansivistyslautakunnan jäsen useita vuosia, ja hänet valittiin Suomen nuorisojärjestöjen edustajiston 3. puhemieheksi. Työurallaan Yli-Rantala osallistui myös kansainväliseen toimintaan ja hän johti useita nuorisovaltuuskuntien matkoja muun muassa Neuvostoliittoon.

Yli-Rantala toimi nuorisoseurajärjestön yhteyteen perustetun opintokeskusliiton, Vapaan Sivistystoiminnan Liiton toiminnanjohtajana vuosina 1977–1986. Lisäksi Yli-Rantala on toiminut Opintotoiminnan Keskusliiton, Harrastajateatteriliiton ja Valtion askarteluopiston hallituksessa.

Yli-Rantala oli Suomen Kotiseutuliiton hallituksen jäsen vuosina 1970–1980. Eläkevuosinaan Yli-Rantala kirjoitti Suomen Nuorison Tuki -säätiön historian yhdessä Pentti Kurunmäen kanssa. Lisäksi hän on julkaissut Lapuan Hellanmaan nuorisoseuran satavuotishistorian ja Hellanmaan kyläkirjan. Yli-Rantala osallistui aktiivisesti vuosien ajan Espoon sotaveteraanien toimintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7   Numminen, Jaakko: Muistot – Juhani Yli-Rantala.  *Helsingin Sanomat*, 2.10.2011. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.6.2022.
2. 1 2 3  Heikkinen, Minna (toim.): *Nuorisotyön mieli ja merkitys*, s. 40–41. Turku: Nuoperi, Turun yliopisto, 2009. ISBN 978-951-29-3856-8.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Danae-luokan kevyestä risteilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Diomede** (viirinumero D92) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Danae-luokan kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaristeilijänä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Danae-luokka*
Alus tilattiin Barrow-in-Furnessista Vickersiltä, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1918. Alus laskettiin vesille 28. huhtikuuta 1919, minkä jälkeen se hinattiin Devonportin telakalle viimeistelytöitä varten ja siksi alus saatiin palvelukseen vasta lokakuussa 1922.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kiinan asemalle 5. kevyt risteilijäviirikköön, mistä se siirrettiin Uuden Seelannin osastoon 21. lokakuuta 1925. Alus oli Uuden Seelannin vesillä aina vuoteen 1935 lukuun ottamatta huoltoa 1929–1930. Alus oli hetken 4. risteilijäviirikössä Itä-Intiassa olleen poliittisen kriisin vuoksi. *HMNZS Achilles* vapautti aluksen siirrettäväksi huoltoon 31. maaliskuuta 1936, jolloin se palasi Kuninkaallisen laivaston suoraan valvontaan. Alus vietti loppuajan ennen toista maailmansotaa reservissä ja joukkojenkuljetustehtävissä.

Toisen maailmansodan alkaessa alus liitettiin Kotilaivaston 7. risteilijäviirikköön tehtävänään Pohjanmeren valvonta. Alus siirrettiin 1940 Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 8. risteilijäviirikköön. Alus valtasi 15. joulukuuta 1940 Tampicon edustalla saksalaisen saarronmurtajan *Idarwaldin*. Alus siirrettiin 1942 Etelä-Atlantin osastoon ja edelleen Länsi-Afrikkaan, jona aikana alus oli Rosythissa huollettavana 22. heinäkuuta 1942 – 24. syyskuuta 1943. Palvelukseen palattuaan alus oli koululaivana.

Alus siirrettiin 1945 reserviin majoitusalukseksi. Se myytiin BISCOlle 5. huhtikuuta 1946 ja se saapui Arnott Youngin Dalmuirin telakalle 13. toukokuuta 1946 romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)
* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Greene, Jack & Massignani, Alessandro: *The Naval War in the Mediterranean 1940–1943*. Lontoo: Chatham Publishing, 2002. ISBN 1-86176-190-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Whitley s. 76

*Danae*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *HMS Danae* –
*HMS Dauntless* -
*HMS Dragon* –
*HMS Delhi* -
*HMS Dunedin* –
*HMS Durban* -
*HMS Daedalus* –
*HMS Daring* -
*HMS Despatch* –
*HMS Diomede* -
*HMS Dryad* –
*HMS Desperate* |
| Edeltäjä: *C*-luokka – Seuraaja: *Hawkins*-luokka |
**iconv** Unix-käyttöjärjestelmän standardoitu ohjelmointirajapinta merkkijonojen merkistöjen välisiin muunnoksiin.

iconv oli alun perin HP-UX-käyttöjärjestelmän laajennus, joka standardoitiin XPG4:ssa otettiin osaksi Single UNIX Specificationia (SUS).

iconv on suhteellisen yksinkertainen ja koostuu iconv.h-otsikkotiedostosta sekä kirjastokutsuista `iconv_open`, `iconv` ja `iconv_close`:

* `iconv_open` alustaa muunnettavan merkkijonon lähtö- ja kohdemerkistön ja palauttaa olion tyyppiä `iconv_t`.
* `iconv`-funktiolla voidaan muuntaa tekstiä lähtö- ja kohdemerkistön välillä.
* `iconv_close` vapauttaa `iconv_open`:in varaamat tietorakenteet.

Kaikki Linux-jakelut sisältävät GNU-projektin iconv-toteutuksen osansa glibc-kirjastoa. Siihen sisältyy myös komentoriviltä käytettävä iconv-ohjelma. Muut käyttöjärjestelmät käyttävät omaansa, esimerkiksi NetBSD käyttää Citrus-projektin iconvia.

Aiheesta muualla
----------------

* iconv.h, The Open Group Base Specifications Issue 6, IEEE Std 1003.1, 2004 Edition
* iconv(3C), HP, System Calls and Libraries: Sections 2 and 3 (Ref Pages Vol 3)
**Lauri Juhani Wiio** (s. 30. maaliskuuta 1949 Rantsila) on toimittaja, viestinnän vaikuttaja ja dosentti.

Wiio valmistui Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi 1973, lisensiaatiksi 1980 ja tohtoriksi 1985. Hänen väitöskirjansa käsitteli sanoman perillemenoa.

Wiio on suorittanut NASEVA International Management -ohjelman vuonna 1986 ja AMP (Advanced Management Programme) -johtamisen tutkinnon Oxfordin yliopistossa 1999. Jyväskylän yliopiston dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1990 ja Helsingin yliopiston dosentiksi vuonna 2004.

Wiio työskenteli Yleisradion palveluksessa vuosina 1972–2005 mm. TV 1:n A-studion toimittajana, TV2:n ohjelmapäällikkönä ja yhtiön kehitysjohtajana. Hän toimi Euroopan yleisradiounionin International Training Steering Committeen jäsenenä vuosina 1988–2000 ja puheenjohtajana 2001–2005. Vuodesta 2005 lähtien Wiio on työskennellyt viestinnän asiantuntijana Wiio Oy:ssä. Vuosina 2010–2014 hän työskenteli samassa tehtävässä myös Viestintätoimisto Sopranossa.

Väitöskirjan lisäksi Wiio on kirjoittanut kirjoja ja lukuisia artikkeleita niin kotimaisiin kuin kansainvälisiinkin julkaisuihin.

Julkaisuja
----------

* Wiio, Juhani: *Televisio ja arkikäyttäytyminen. Tutkimus mahdollisuuksista vaikuttaa terveyteen liittyviin elintapoihin*. Weilin & Göös, Tapiola 1984.
* Wiio, Juhani: *Managing Strategic Change in the Changing Radio and Television Market. A Finnish Example 1985-1998*. Finnish Broadcasting Company, Helsinki 1998.
* Wiio, Juhani: *Media uudistuvassa yhteiskunnassa. Median muuttuvat pelisäännöt.* Sitran raportteja 65. Sitra, Helsinki 2006.
* Wiio, Juhani (toim.): *Politiikka ja julkisuus.* Gummerus 1989.
* Wiio, Juhani (toim.): *Television viisi vuosikymmentä. Suomalainen televisio ja sen ohjelmat 1950-luvulta digiaikaan.* Suomalaisen kirjallisuuden Seura, Helsinki 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
**International Council on Monuments and Sites** (Icomos) on kansainvälinen asiantuntijajärjestö, jonka toimintaan kuuluu kulttuuriperintöön kuuluvien kohteiden konservointi ja suojelu. Se perustettiin vuonna 1965 Venetsian julistuksen seurauksena ja antaa asiantuntija-apua Unescon maailmanperintöluetteloon.

Icomosiin kuuluu noin 9 500 jäsentä, ja sen jäseniin kuuluu arkkitehteja, historioitsijoita, arkeologeja, taidehistorioitsijoita, maantieteilijöitä, antropologeja, insinöörejä ja kaupunkisuunnittelijoita. Icomosilla on kansalliset osastonsa yli 110 maassa, ja ne luovat omat toimintaperiaatteensa Icomosin tavoitteiden ja säännösten mukaan.

Icomosin päättävä elin on kolmen vuoden välein kokoontuva yleiskokous, johon voi osallistua järjestön kaikki jäsenet. Se valitsee 12 jäsenisen toimeenpanevan komitean, jonka apuna toimii kerran vuodessa kokoontuva kansallisten osastojen ja tieteellisten komiteoiden puheenjohtajien muodostama neuvoa-antava komitea. Icomosin toiminta- ja dokumentointikeskus on Pariisissa. Keskuksessa on saatavilla kaikki maailmanperintöluetteloon liittyvät asiakirjat, ja siellä on myös suuri kirjasto.

Kansainväliset tieteelliset komiteat auttavat yleiskokousta kehittämään tavoitteet rakennussuojelulle, restauroinnille ja kulttuurimuistomerkkien hoidolle. Icomosin alaisuudessa on 28 kansainvälistä tieteellistä komiteaa. Icomos auttaa Unescon maailmanperintökomiteaa päättämään uusista kohteista maailmanperintöluetteloon.

Icomos järjestää myös tieteellisiä kokouksia ja julkaisee lehtiä, joiden tarkoituksena on löytää rakennussuojelun ongelmia, mahdollisuuksia ja tavoitteita sekä koota alan tutkimustuloksia. Icomosin julkaisuja ovat *Icomos News* -jäsentiedote, ja *Icomos Scientific Journal*, joka on tilauspohjainen tieteellinen aikakauslehti.

Lähteet
-------

1. ↑  About Icomos Icomos.  Arkistoitu 12.11.2008. Viitattu 3.2.2010. (englanniksi)
2. ↑  Icomos National Committees Icomos.  Arkistoitu 12.11.2008. Viitattu 3.2.2010. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Icomos (International Council on Monuments and Sites) Museovirasto. Viitattu 3.2.2010.
4. ↑  International Scientific Committees Goals Icomos.  Arkistoitu 14.11.2008. Viitattu 3.2.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Icomosin kotisivut (englanniksi, ranskaksi)
* Icomosin Suomen-osasto
**Karl Ivanovitš Maksimovitš** (ven. Карл Иванович Максимович, saks. *Karl Johann Maximowicz*; 23. marraskuuta 1827 Tula – 16. helmikuuta 1891 Pietari) oli venäläinen kasvitieteilijä sekä akateemikko, joka tutki etenkin Kaukoidän sekä Japanin kasvistoa.

Maksimovitš kävi keskiasteen koulunsa Pietarissa ja korkeakouluopintonsa hän suoritti nykyisenä Tarton yliopistona toimivassa yliopistossa. Vuodesta 1852 alkaen Maksimovitš työskenteli Pietarissa Keisarillisen kasvitieteellisen puutarhan (nykyisen Pietari Suuren kasvitieteellisen puutarhan) konservaattorina. Vuonna 1870 Maksimovitšista tuli kasvitieteellisen puutarhan kasvimuseon johtaja.

Vuonna 1853 Maksimovitš lähti yhdessä Leopold von Schrenckin kanssa kiertomatkalle fregatti Dianan kyydissä. Vuoden 1855 alussa fregatti Diana vaurioitui pahasti tsunamissa ja upposi lopulta Japanin Shizuokassa sijaitsevan Hedan pikkukaupungin edustalle. Niinpä miehistön täytyi jäädä Japaniin. Tämän jälkeen Maksimovitš vietti vielä vuoteen 1857 asti Amurinmaalla Amur-joen valuma-alueella keräten sieltä kokoelman erilaisia kasveja, joita hän tutki vielä myöhemmin palattuaan takaisin Pietariin. Kokoelman pohjalta Maksimovitš julkaisi teoksen *Primitiae florae amurensis* vuonna 1859. Teoksessa Maksimovitš kuvasi yhteensä 915 tieteelle uutta kasvilajia koppisiemenisiä sekä itiökasveja. Myöhemminkin Maksimovitš teki vielä useita uusia matkoja Venäjän itäosiin sekä Japaniin kartoittaen ja tutkien alueiden kasvillisuutta.

Maksimovitš on antanut tieteellisen nimen muun muassa useille kasvisuvuille. Maksimovitšin tärkeä avustaja oli japanilainen Chōnosuke Sugawa, jonka mukaan Maksimovitš myös nimesi useita kasvilajeja, kuten *Rhododendron tschonoskii* ja *Carpinus tschonoskii*. Myös muut kasvitieteilijät ovat nimenneet useita kasvilajeja Maksimovitšin mukaan, esimerkiksi *Carex maximowiczii*, *Lonicera maximowiczii* (amurinkuusama) ja *Picea maximowiczii* (honshunkuusi). 

Maksimovitšista käytetään tieteellisten nimien yhteydessä auktorilyhennettä **Maxim.**.

Lähteet
-------

1. ↑  Maximowicz, Carl Johann (Ivanovič) (1827-1891) *IPNI*. Viitattu 17.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karl Ivanovitš Maksimovitš** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Максимович, Карл Иванович
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunginosaa. Sukunimestä, katso Kyrölä.*

**Kyrölä** on Järvenpään 4. kaupunginosa. Kyrölä sijaitsee aivan kaupungin keskustan lähellä, vain 2 kilometrin päässä. Se sijaitsee eteläisessä Järvenpäässä ja sen rinnakkaisosia ovat Ristinummi, Lepola, Kinnari ja Satukallio. Vuoden 2014 lopussa kaupunginosassa asui 2 467 ihmistä.

Kyrölässä sijaitsee Ainolan asema (entinen Kyrölän asema), jossa pysähtyy R-juna puolen tunnin välein, sekä myöhäisjuna T. Kyrölässä on K-Market sekä päiväkoti ja Kyrölän koulu, jossa toimii esiopetusryhmät ja 1.-5.-luokat. 

Kyrölässä sijaitsee pientalokylä Tanhuniitty (valmistunut 1975–1978), joka on Suomen ensimmäisiä alueita, jonka suunnittelussa otettiin huomioon erityisesti mahdollisuudet asukkaiden yhteistoiminnalle ja helpolle kanssakäymiselle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tilastotietoja Järvenpäästä 2014 (xls (Excel-tiedosto)) (Tiedoston välilehti Väestö ja väestömuutokset, Taulukko 3.4. Väestö kaupunginosittain iän mukaan 31.12.2014) Järvenpään kaupunki.  Arkistoitu 31.5.2019. Viitattu 20.7.2017.
2. 1 2  Järvenpään karttapalvelu (Layer list -valikosta "Kaupunginosat") Järvenpään kaupunki, Paikkatietopalvelut. Viitattu 20.7.2017.

Järvenpään kaupunginosat

* Haarajoki
* Isokytö
* Jamppa
* Kaakkola
* Keskus
* Kinnari
* Kyrölä
* Lepola
* Loutti
* Mikonkorpi
* Mylly
* Nummenkylä
* Pajala
* Peltola
* Pietilä
* Pöytäalho
* Ristinummi
* Satukallio
* Satumetsä
* Saunakallio
* Sorto
* Terhola
* Terioja
* Vanhakylä
* Wärtsilä
**Ningbo Bird Co. Ltd**, usein vain **Ningbo Bird** (kiin. 宁波波导股份有限公司) on kiinalainen matkapuhelinten ja tablettien valmistaja. Se oli suurin matkapuhelinten myyjä Kiinassa vuosina 2003–2005.

Yhtiö perustettiin vuonna 1992 Fenghuassa, ja vuonna 1997 siitä tuli Kiinan suurin hakulaitevalmistaja. Ningbo Bird alkoi valmistaa matkapuhelimia vuonna 1999. Se listattiin Shanghain pörssiin seuraavana vuonna. Kun se pyrki kansainvälisille markkinoille, BIRD International perustettiin Hongkongissa vuonna 2003.

Ningbo Birdillä on tutkimus- ja kehityskeskukset Chongqingissa, Hangzhoussa ja Ningbossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Company Overview of Ningbo Bird Co.Ltd. (myös välilehti People) bloomberg.com. Viitattu 6.3.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Ningbo Bird Co Ltd. 600130:SHH (myös välilehdet Directors & dealing ja Financials) ft.com. Viitattu 6.3.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Introduction of Ningbo Bird Company (englanniksi) (chinabird.com)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ningbo Bird
**Nina van Essen** (s. 1994) on alankomaalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Kesästä 2019 alkaen hänet otettiin Staatsoper Hannoverin laulajaksi, ja hän sai ensi töikseen rooleja Engelbert Humperdinckin, Gioacchino Rossinin ja Wolfgang Amadeus Mozartin teoksissa. Vierailijana hän on esiintynyt esimerkiksi Alankomaiden kansallisoopperassa ja Fribourgin uudessa oopperassa. Essen on myös tehnyt yhteistyötä pianisti Harimada Kusuman kanssa.

Essen sai yleisöpalkinnon kansainvälisessä laulajakilpailussa 's-Hertogenboschissa, Annett Andriessen -konserttipalkinnon konsertista Kiinan Ningbossa ja finaalisijan de Otto Edelmann -kilpailussa Wienissä helmikuussa 2019.

Essen opiskeli Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa ja Alankomaiden kansallisessa ooppera-akatemiassa, joista ensin mainitusta hän valmistui vuonna 2016 ja jälkimmäisestä elokuussa 2018. Alankomaissa hänen opettajinaan toimivat Rita Dams ja Sasja Hunnego. Hän sai Miluška Duffkován säätiön stipendin. Erasmus-vaihdossa hän opiskeli myös Lyonissa (CNSMD) vuosina 2014–15 Isabelle Germainin ja Françoise Polletin johdolla. Essen on osallistunut mestarikursseille, joita ovat pitäneet Meinard Kraak, Alain Garichot, Angelika Kirchschlager, Nadine Secunde, Neil Semer, Claron McFadden, Ira Siff, Anna Bonitatibus ja Pietro Spagnoli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nina van Essen: About
2. ↑  Dutch National Opera Academy: Nina van Essen (Arkistoitu – Internet Archive)
**Iconclass** on järjestelmä taideteosten (varsinkin länsimaisen, klassisen ja kristityn tradition piirissä) luokittelemiseksi aiheen tai ikonografian mukaan. Järjestelmän keksi ja suunnitteli Henry van der Waal vuonna 1944 ollessaan keskitysleirillä. Sen saattoi loppuun ja toimitti L.D. Couprie ja R.H. Fuchs. Järjestelmän on julkaissut ja sitä pitää yllä Hollannin kuninkaallinen taide- ja tiedeakatemia Amsterdamissa. 

Iconclass on olemassa julkaistuina manuaaleina: (seitsemän volyymiä 1974-1981), bibliografiana (seitsemän volyymiä 1973-1983) ja aakkosjärjestyksessä olevana luettelona. Se on hierarkkisesti järjestetty kokoelma objekteja, henkilöitä, tapahtumia ja abstrakteja ajatuksia, jotka voivat olla kuvan aiheita. Sitä käyttävät taidehistorioitsijat, tutkijat ja kuraattorit kuvatakseen, luokitellakseen ja tarkastellakseen kuvien aiheita eri medioissa, kuten maalauksissa, piirustuksissa ja valokuvissa. 

Iconclassia voivat käyttää lukuiset instituutiot eri puolilla maailmaa kokoelmiensa kuvaamiseksi ja luokittelemiseksi standardisoidusti. Käyttäjinä voi olla taidehistorioitsijoita tai museoissa kävijöitä, jotka käyttävät Iconclassia etsiäkseen ja saadakseen kuvia näistä kokoelmista. Iconclassia käytetään myös tutkimusvälineenä kokonaisten näkymien merkitysten tai erilaisten kuvassa olevien elementtien tunnistamiseksi. 

Iconclass on saatavana painettuna editiona tai CD-romina (eri kielillä). Lisäksi siihen voi saada verkkoselaimen*selvennä*.

Katso myös
----------

* Aihe
* Ikonografia
* Ikonologia

Lähteet
-------

1. ↑  Paul Duro & Michael Greenhalgh: *Essential Art History*, s. 154. Bloomsbury, 1992. (englanniksi)
2. ↑  Iconclass (> About Iconclass > What is Iconclass?) Iconclass, RKD.  Arkistoitu 22.4.2009. Viitattu 7.5.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Iconclass järjestelmän kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
* Heidi Lüscher, ICONCLASS - Ikonografista luokittelua (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin yliopiston verkkojulkaisut, Helsingin yliopisto, Helsinki 2004
**Cara Black** (s. 17. helmikuuta 1979 Harare, Zimbabwe) on zimbabwelainen tennispelaaja. Pituutta hänellä on 167 cm ja painoa 55 kiloa. Black on oikeakätinen ja lyö rystylyöntinsä kahdella kädellä. Ammattilaiseksi Black siirtyi tammikuussa 1998.

Cara on entisten ammattilaispelaajien Byron Blackin ja Wayne Blackin nuorempi sisko. Hänen isänsä on nimeltään Don ja äiti Velia.

Urallaan Cara Black on voittanut viisi Grand Slam -turnausta naisten nelinpelissä. Hän voitti Wimbledonissa vuosina 2004, 2005 ja 2007, Australian avoimissa vuonna 2007 sekä Yhdysvaltain avoimissa vuonna 2008. Vuoden 2004 Wimbledonin mestaruus tuli australialaisen Rennae Stubbsin parina, ja vuosien 2005–2008 mestaruuksissa parina oli eteläafrikkalais-yhdysvaltalainen Liezel Huber. Sekanelinpelissä hänellä on yhdessä veljensä Waynen kanssa kaksi Grand Slam -voittoa: vuoden 2002 Ranskan avoimissa ja vuoden 2004 Wimbledonin turnauksessa. Vuoden 2008 Yhdysvaltain avoimissa hän voitti sekanelinpelin intialaisen Leander Paesin parina.

Cara Black on urallaan voittanut yhden WTA-turnauksen naisten kaksinpelissä. Naisten nelinpelissä hän saavutti uransa 45. WTA-turnausvoiton lokakuussa 2008. ITF-kiertueella hän on voittanut 6 turnausta kaksinpelissä sekä 10 turnausta nelinpelissä.

Marraskuussa 2005 Black selvisi yhdessä parinsa Rennae Stubbsin kanssa WTA:n mestaruuskilpailujen nelinpelin finaaliin, jossa he kuitenkin hävisivät Australian Samantha Stosurille ja Yhdysvaltojen Lisa Raymondille. Black nousi nelinpelirankingissa ykköseksi lokakuussa 2005, ja kaksinpelirankingissa hän on parhaimmillaan ollut 31:s maaliskuussa 1999.

Grand Slam -saavutukset
-----------------------

**Australian avoin tennisturnaus:**

* Naisten nelinpeli: mestaruus 2007
* Naisten nelinpeli: puolivälierä 2006, 2008
* Sekanelinpeli: puolivälierä 2005, 2008

**Ranskan avoimet:**

* Naisten nelinpeli: loppuottelu 2005
* Naisten nelinpeli: välierä 2003, 2007, 2008
* Naisten nelinpeli: puolivälierä 2006
* Sekanelinpeli: mestaruus 2002
* Sekanelinpeli: loppuottelu 2004
* Sekanelinpeli: välierä 2003

**Wimbledon:**

* Naisten nelinpeli: mestaruus 2004, 2005, 2007
* Naisten nelinpeli: välierä 2002, 2006, 2008
* Sekanelinpeli: mestaruus 2004
* Sekanelinpeli: välierä 2006
* Sekanelinpeli: puolivälierä 2007

**Yhdysvaltain avoin tennisturnaus:**

* Naisten nelinpeli: mestaruus 2008
* Naisten nelinpeli: loppuottelu 2000
* Naisten nelinpeli: välierä 2001, 2002, 2003
* Naisten nelinpeli: puolivälierä 2005, 2006
* Sekanelinpeli: mestaruus 2008
* Sekanelinpeli: välierä 2003
* Sekanelinpeli: puolivälierä 2001, 2002

Lähteet
-------

1. 1 2  Bud Collins, The Bud Collins History of Tennis, New York, New Chapter Press, 2010, 2e painos (ISBN 978-0-942257-70-0, OCLC 456175786), s. 685View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Cara Black *Biography*. WTA Tour. Viitattu 27.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cara Black** Wikimedia Commonsissa

* Cara Black WTA:n sivuilla (englanniksi)
* Black ITF:n verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mikroteknologia** on yleisnimitys menetelmille joilla valmistetaan komponentteja mikrometrimittakaavassa. Mikroelektroniikka on suurin mikroteknologian osa-alue, vuonna 2007 arvioitu liikevaihto mikropiiriteollisuudelle on luokkaa 280 miljardia dollaria. Litteiden näyttöjen ja aurinkokennojen valmistus on kertaluokkaa pienempää. Kiintolevyjen ja niiden lukupäiden valmistuksessa käytetään paljon mikroteknologian menetelmiä. Mikrosysteemit ovat uusimpia mikroteknologian sovellusalueita, jonka osa-alueita ovat muun muassa mikroanturit ja mikrofluidistiikka.

Mikroteknologian perustyövaiheita ovat:

* Optinen litografia
* etsaus (syövytys)
* epitaksia
* ohutkalvon kasvatus
* diffuusio
* ioni-istutus
* oksidointi
* kiillotus (CMP, Chemical Mechanical Polishing)
* bondaus (liittäminen)

Uhrikerros on puolijohdeteollisuudessa käytettävä tekniikka, jolla tarkoitetaan valmistusteknisistä syistä tehtyä materiaalikerrosta, jonka tehtävänä on tukea laitteen toiminnallisia osia valmistusprosessin aikana. Valmistusprosessin loppupuolella kerros tuhotaan toiminnallisten osien vapauttamiseksi. Uhrikerros on rakennekerroksen alapuolella oleva kerros. johon tehdään selektiivisillä menetelmillä aukot niihin kohtiin, joissa rakennekerroksen tulee koskettaa substraattia ennen rakennekerroksen kasvatusta. Seuraavaksi kasvatetaan rakennekerros ja kuvioidaan se.

Eri teollisuudenaloilla näiden keskinäinen tärkeys vaihtelee. Litteiden näyttöjen (esimerkiksi LCD) ja aurinkokennojen (PV, photovoltaics) valmistuksessa pääpaino on ohutkalvojen kasvatuksella,
mikroelektroniikassa oksidoinnilla, diffuusiolla ja ioni-istutuksella on keskeinen rooli transistorien ominaisuuksien säätämisessä; mikrosysteemit hyödyntävät runsaasti etsausta ja bondausta; optoelektroniikassa epitaksia on kriittinen työvaihe lasereiden ja diodien valmistuksessa. Litografia, eli piirien kuviointi on keskeinen perustekniikka, ja se on mukana kaikissa teknologioissa. CD ja DVD-levyjen valmistuksessa on paljon yhteisiä piirteitä mikroteknologian kanssa, muun muassa ohutkalvojen kasvatus, mutta kuviointia ei tehdä litografialla vaan ruiskupuristamalla.

Mikroteknologian valmistusprosessit tapahtuvat puhdastilassa, jossa ilma on tarkkaan suodatettua sekä lämpötila- ja kosteussäädeltyä. Näin vältetään pienhiukkasten aiheuttamat viat komponenteissa: pölyhiukkaset ovat kooltaan samaa suuruusluokkaa kuin mikrokomponenttien osat.

Katso myös
----------

* Puolijohdeteollisuus
**M/S Kurt** on teräsrunkoinen hinaaja, joka on rakennettu vuonna 1918 A. Ahlström Osakeyhtiön telakalla Varkaudessa.

Palvelus
--------

Alus rakennettiin alun perin Tornion edustalla Kuusiluodossa toimineen And. Kurth & Co Aktiebolagetille. Kesäkuussa 1945 *Kurt II* liitettiin VII raivausosaston 12. raivaajalaivueeseen hinaajaraivaajaksi itäiselle Suomenlahdelle. Aluksen päällikkönä palveli luutnantti Pohjola ja konemestarina sotilasmestari Launiainen.

Miinanraivaustehtävien jälkeen *Kurt* palveli Rosenlewin hinaajalaivastossa Reposaaren sahalla. Vuonna 1964 höyrykone ja kattila poistettiin ja niiden tilalle asennettiin 240 hevosvoiman -dieselmoottori. Samassa yhteydessä kansirakennus vaihdettiin. Alus oli ammattiliikenteessä 1980-luvun alkuun asti, jonka jälkeen se myytiin yksityisomistukseen. Aluksen nykyisenä voimanlähteenä on 150 hevosvoiman Valmet D815 -dieselmoottori.

Lähteet
-------

* Salmelin, Pentti 1995. Henkensä kaupalla: miinanraivaajana Suomenlahdella 1945. ISBN 951-0-20568-0
Vanha mekaaninen mikrotomi.
Sähkökäyttöinen Microm HM 200 -mikrotomi.
**Mikrotomi** on mm. kudosten laboratoriotutkimusten valmistelussa käytettävä mekaaninen leikkauslaite, jolla valmistetaan mikroskoopilla tarkasteltaviksi soveltuvia ohuita leikkeitä kudosnäytteistä. Mikrotomin kehitti C. M. Topping 1840-luvulla ja sitä parantelivat 1800-luvun jälkipuoliskolla H. Welcker ja Wilhelm His.

Nykyaikaisen mikrotomin terä on joko pyörivä tai liukuva. Tarkoituksen mukaan voidaan valita teräksinen, lasinen tai timanttiterä. Terästeriä käytetään eläinkudosten leikkaamiseen, lasista veitsiterää käytetään elektronimikroskooppia varten tarkoitettujen näytteiden valmistamiseen. Karkeampaa timanttiterää käytetään koviin materiaaleihin kuten luuhun ja hampaaseen ja jalokivilaatuista timanttiterää elektronimikroskoopin näytteisiin.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mikrotomi**.
1. ↑  Arno Forsius: Diagnostiset menetelmät 1800-luvun loppupuolella (Arkistoitu – Internet Archive)
**Eric Gryba** (s. 14. huhtikuuta 1988) on kanadalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija. Gryba varattiin Ottawaan kolmannella kierroksella vuoden 2006 NHL:n varaustilaisuudessa.

Ura
---

31. maaliskuuta 2010 Ottawa Senators teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Gryban kanssa. 16. helmikuuta 2013 Gryba teki NHL-debyyttinsä vierasottelussa Toronto Maple Leafsia vastaan. 

Uransa ensimmäisen pisteen Gryba sai syöttäessään maalin 19. helmikuuta 2013 New York Islandersia vastaan. Ensimmäisen NHL-maalinsa Gryba teki 23. maaliskuuta 2013 Tampa Bay Lightningia vastaan. 

2. toukokuuta 2013 ensimmäisessä pudotuspeliottelussaan Montreal Canadiensia vastaan pelannut Gryba taklasi kyseenalaisesti avojäällä Lars Elleriä tämän vastaanottaessa Raphael Diazin antamaa syöttöä. Taklauksen seurauksena Eller kaatui jäähän ja jäi siihen makaamaan. Hänet jouduttiin viemään jäältä pois paareilla. Gryba sai myöhemmin taklauksestaan kahden ottelun pelikiellon. 

26. kesäkuuta 2014 Gryba teki Ottawan kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen, jonka arvo oli 2,5 miljoonaa dollaria.

27. kesäkuuta 2015 Gryba siirtyi vaihtokaupassa Senatorsista Edmonton Oilersiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Senators trade defenceman Eric Gryba to Edmonton *sportsnet.ca*.  27.6.2015. Viitattu 25.10.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Eric Gryba
**Marcos Orlando Letelier del Solar** (13. huhtikuuta 1932 Temuco, Chile – 21. syyskuuta 1976 Washington D.C. Yhdysvallat) oli chileläinen taloustieteilijä, poliitikko, diplomaatti ja myöhemmin Yhdysvalloissa vaikuttanut Chilen juntan vastainen aktivisti, jonka Chilen DINA-agentit salamurhasivat autopommilla Sheridanin ympyrässä Washington D.C.:ssä.

Letelier oli ulkoministerinä Salvador Allenden ensimmäisessä hallituksessa. Hänet pidätettiin Augusto Pinochet johtaman sotilasvallankaappauksen jälkeen 1973. Letelier oli vuoden vangittuna, muun muassa keskitysleirillä Dawson Islandilla Tulimaassa pakkotyössä. Hänet vapautettiin Venezuelan poliittisen painostuksen jälkeen ja hän lähti maasta Caracasiin ja myöhemmin Yhdysvaltoihin. Letelier työskenteli Washingtonissa Institute for Policy Studiesissa. Hän kampanjoi Chilen junttaa vastaan ja onnistui estämään lainojen myöntämisen maalle. Vastineeksi Chile peruutti hänen kansalaisuutensa.

Autopommissa kuoli myös 25-vuotias Ronni Moffitt jolle Letelier antoi kyydin töihin. Samassa autossa matkustanut Moffittin aviomies Michael Moffitt selvisi. FBI:n tutkimusten mukaan Chilen salaisen palvelun DINA:n agentteja johti yhdysvaltalainen Michael Townley. Heillä oli apunaan kuubalaislähtöisiä oikeistomilitantteja. Auton pohjaan teipattiin kauko-ohjattu pommi kaksi päivää ennen räjähdystä.

Michael Townley karkotettiin Yhdysvaltoihin Chilestä 1978. Hän tunnusti rikoksen ja hänet tuomittiin 10 vuoden vankeuteen. Hänet vapautettiin kuitenkin ennenaikaisesti todistajansuojeluohjelman puitteissa.
Myöhemmin julkitulleiden dokumenttien mukaan Augusto Pinochet määräsi henkilökohtaisesti Letelierin tappamisesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Shepherd, Frederick: Orlando Letelier *Encyclopædia Britannica*.  9.4.2019. Viitattu 26.5.2019 (englanniksi).
2. 1 2 3  Hidalgo, Louise : Orlando Letelier: Murdered in central Washington DC *BBC News*.  21.9.2011 . Viitattu 26.5.2019 (englanniksi).
3. ↑  Little, Becky: How a Dictator Got Away With a Brazen Murder in D.C. in 1976 *History.com*.  16.10.2018. Viitattu 26.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Luoma, Jukka: *Mitä Missä Milloin 1978*, s. 12. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1977. ISBN 951-1-04521-0.
* Binder, David: Opponent of Chilean Junta Slain In Washington by Bomb in His Auto *The New York Times*.  22.9.1976. Viitattu 26.5.2019 (englanniksi).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Mikró Seïtánin ranta.
**Mikró Seïtáni** (kreik. Μικρό Σεϊτάνι) on ranta Sámoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren luoteisrannikolla Karlóvasin kaupungin ja Drakaíoin kylän välillä. Rannalle ei kulje autotietä eikä siellä ole turistipalveluita. Sinne pääsee vaellusreittiä pitkin Drakaíoista ja Potámista tai vesiteitse. Matkaa Karlóvasiin on noin neljä kilometriä. Rannan pituus on noin 150 metriä ja sitä ympäröivät korkeat kalliot.

Noin 1,5 kilometriä rannasta lounaaseen sijaitsee suurempi Megálo Seïtánin ranta. Rantojen ympäristö, Seïtánia (Σεϊτάνια) muodostaa suojellun luontoalueen. Alueen nimi oli alun perin Saïtanía. Se tulee turkin sanasta *saitan*, 'Saatana', mikä vuoksi kreikkalaiset ovat muuttaneet sen Seïtániaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Παραλία Μικρό Σεϊτάνι, Σάμος *Greekhotel.com*.  Arkistoitu 18.8.2015. Viitattu 9.3.2015.
2. ↑  Μικρό Σεϊτάνι *Aegean Vacation*. Viitattu 9.3.2015.
3. ↑  Mikro Seitani *Samos Beaches*.  Arkistoitu 20.2.2015. Viitattu 9.3.2015.
4. ↑  Seitania *Welcome to Samos*. Viitattu 9.3.2015.
**Mikropalvelu** on ohjelmistoarkkitehtuuri, joka rakentaa sovellusohjelman erillisistä palveluista jakamalla sen pienempiin osiin.

Mikropalvelut ovat tarkoitettu käytettäväksi jatkuvan integraation ja jatkuvan toimituksen kehitysmallien yhteydessä.

Käyttötapauksia
---------------

Digitaalinen pankki Monzo on kertonut käyttävänsä 1 600:aa mikropalvelua järjestelmässään: järjestelmä käyttää Apache Cassandraa tietokannan hallintajärjestelmänä, Kubernetesia klusterin hallintaan ja Go-ohjelmointikieltä. Jokainen mikropalvelu suoritetaan Docker-säiliöissä. Menetelmän etuna mainitaan asteittaiset muutokset ja iteratiivinen menettely, jotka voittavat suuret harvinaiset muutokset.

Kritiikkiä
----------

Mallia on sanottu käytettävän liiallisesti tilanteissa joihin se ei sovellu. Pahimmassa tapauksessa palvelu on erillisinä osina, mutta sen osat otettava yhtä aikaa käyttöön. Ongelmallisessa tilanteessa on palvelun käyttöönoton monimutkaisuus ilman etuja.

Katso myös
----------

* Palvelukeskeinen arkkitehtuuri
* Function as a Service

Lähteet
-------

1. ↑  Hiren Dhaduk: A Guide on What Are Microservices: Pros, Cons, Use Cases, and More *Simform - Product Engineering Company*.  10.3.2022. Viitattu 26.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Microservice Architecture *microservices.io*. Viitattu 4.3.2020. (englanniksi)
3. ↑  What are microservices? *opensource.com*. Viitattu 5.3.2020. (englanniksi)
4. ↑  CI/CD for microservices architectures *docs.microsoft.com*.  27.3.2019. Viitattu 4.3.2020. (englanniksi)
5. 1 2 3  Tim Anderson: How does Monzo keep 1,600 microservices spinning? Go, clean code, and a strong team *theregister.co.uk*.  9.3.2020. Viitattu 10.3.2020. (englanniksi)
6. 1 2 3  Tim Anderson: Microservices guru warns devs that trendy architecture shouldn't be the default for every app, but 'a last resort' *theregister.co.uk*.  4.3.2020. Viitattu 4.3.2020. (englanniksi)
Sisäänkäynti renessanssiaikaisen Malatestianan kirjaston aulaan (*Aula del Nuti*).
Zagrebin yliopiston kauppatieteiden tiedekunnan aula
Helmstedtin entisen yliopiston auditorion aula
Wrocławin yliopiston Aula Leopoldina
**Aula** tarkoittaa avaraa eteistä, hallia, käytävää tai juhlasalia esimerkiksi koulurakennuksessa. Antiikin kreikkalaisessa asuinrakennuksessa aulalla tarkoitettiin asuinhuoneiden tai näiden edessä olevan pylväikön ympäröimää *sisäpihaa*.  Yksityisasunnoissakin saatetaan olohuonetta nimittää aulaksi (esimerkiksi myynti-ilmoituksissa).

Aula ja halli
-------------

Aula ja halli ovat merkitykseltään lähellä toisiaan. Sanakirjan mukaan halli on sivultaan avonainen käytävä, suurelle joukolle tarkoitettu sali tai tilava odotushuone, vestibyyli. Bill Brysonin teoksen *Sisään! Lyhyt historia lähes kaikesta kotona* suomentajat ovat nimenneet teoksen kolmannen luvun *Halliksi*. Englantilaisten keskiaikaiset asuinhuoneet olivat hallimaisia: "- - ne olivat isoja ladon kaltaisia tiloja, joiden keskellä oli avonainen tulisija. - - Käytännössä kaikki eläminen, niin valveilla kuin nukkuessa, tapahtui tässä yhdessä isossa, enimmäkseen kalustamattomassa huoneessa, joka oli aina savuinen. - - Jopa komeimmissa kodeissa oli vain kolme tai neljä sisätilaa, itse halli, keittiö ja ehkä yksi tai kaksi sivukamaria - -."

Lähteet
-------

1. 1 2  *Nykysuomen sanakirja, 1. osa (A-K)*, s. 136 ja 338, hakusanat Aula, Halli. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, WSOY, 1976. ISBN 951-0-02765-0.
2. ↑  Leena Valkeapää & Ulla Salmela, Taidehistorian sanasto PDF. Tallennettu 15.10.2013.
3. ↑  Bill Bryson: *Sisään! Lyhyt historia lähes kaikesta kotona*, s. 54-77. Suomentaneet Laura Beck ja Tarja Kontro (alkuteos *At Home: A Short History of Private Life*, Transworld Publishers/Doubleday 2010). WSOY, 2011. ISBN 978-951-0-36967-8.
Kaalamon kunta Sortavalan piirissä.
**Kaalamo** (ven. Каала́мо) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Sortavalan piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee 35 kilometriä Sortavalasta pohjoiseen Sortavalan ja Suojärven välisen rautatien varrella (Kaalamon asema). Asukkaita on 1 300 henkeä (vuonna 2008).

Kaalamon kunta rajoittuu Haapalammen, Helylän, Harlun, Loimolan ja Värtsilän kuntiin, Sortavalan kaupunkiin ja Suomen rajaan. Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Hannukkalanmäen, Kekoselän, Kirjavalahden, Kirkkolahden, Kontiolahden, Kukonvaaran, Leppäselän, Matkaselän, Otrakkalan, Partalan, Puikkolan, Ruskealan, Rytyn ja Sahankosken asutukset, Alalammen ja Pirttipohjan asemat, Hanki, Jakkima ja Suikan tila.

Taajamassa on rakennustarvike- ja metsäteollisuutta. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, poliklinikka, kirjasto ja kerhotalo.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Karelija: entsiklopedija. Tom 2*, s. 5. Petrozavodsk: Petropress, 2009. ISBN 978-5-8430-0125-4.
2. ↑  Zakon Respubliki Karelija "O gorodskih, selskih poselenijah v Respublike Karelija" *gov.karelia.ru*.  Arkistoitu 23.2.2009. Viitattu 21.8.2009. (venäjäksi)
Saariselän tunturikappelista on upeat talviset maisemat.
**Kaamosjazz** on Euroopan unionin pohjoisin ja yksi Suomen vanhimmista jazztapahtumista, joka järjestetään vuosittain Saariselällä ja Inarissa. Kaamosjazzin tarjonta sisältää iltakonsertteja, jameja sekä saamelaismusiikkipainotteisen illan Saamelaiskulttuurikeskus Sajoksessa. Vuoden 2017 Kaamosjazz järjestetään 23.-26. marraskuuta.

Historia
--------

Kaamosjazz tunnelmaa illalliskonsertissa.
Ensimmäisen kerran Kaamosjazz-tapahtuma järjestettiin vuonna 1981, jolloin tapahtumapaikkana toimi Tankavaaran Wanhan Vaskoolimiehen kahvila. Tapahtuman perustajina olivat Yleisradio ja paikallisten matkailuyritysten yhteistyöryhmä. Myös Ruotsin ja Tanskan yleisradioyhtiöt lähettivät tapahtumaan omien maidensa muusikoita. Vuoden 1981 festivaali käsitti vain kolme ravintolakonserttia. Esiintyjinä olivat Paroni Paakkunaisen Big Band, Nono Söderberg trio, Nils-Aslak Valkeapää, Ailu Gaup ja Ylen yhteispohjoismainen Workshop. Radion Yleisohjelma radioi myöhäisillan konsertteja suorina lähetyksinä.

Tapahtuma on kasvanut ja kehittynyt vuosien varrella talkoolaisten suosiollisella avustuksella. Vuonna 2011 Kaamosjazz ry luovutti tapahtuman vetovastuun Pohjois-Lapin Matkailu Oy:lle (nyk. Inari-Saariselkä Matkailu Oy), joka on jatkanut Jazzien järjestämistä. Kaamosjazzien taiteellisena johtajana on toiminut vuosina 2013-2016 suomalainen klassiseen musiikkiin erikoistunut toimittaja, tuottaja ja kulttuurivaikuttaja Aarno Cronvall. Vuonna 2017 tuottamisesta on vastuussa raahelainen Tuupa Records.

Konserttipaikat
---------------

Konsertteja on järjestetty Lapland Hotel Riekonlinnassa, Kaunispään Huipulla, Ravintola Petronellassa, Saariselän tunturikappelissa, Ivalon yläasteella, Hotelli Kultahipussa, Saamelaiskulttuurikeskus Sajoksessa ja Saariselän rinnekeskuksessa.

Esiintyjät
----------

Vuoden 2016 Kaamosjazz esiintyjät

* Paula Koivuniemi yhtyeineen
* DDT - Down Town Dixie Tigers
* Buba Wii Aa ja Susanna Veldi yhteistyössä Sibelius-Akatemian jazzosaston kanssa
* Antti Sarpila Swing Band
* Veikko Hakkarainen - Esa Pethman Quartet
* Kalle Ahlbäck Swingin' Five
* Jazz Partout
* Niillas Holmberg & Šuvvaboját plays Veijo Länsman

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaamosjazz - Inari Saariselkä *Inari Saariselkä*.  Arkistoitu 7.11.2016. Viitattu 20.10.2016.
2. ↑  Karvonen, Lauri: Maailman pohjoisin jazztapahtuma.  *Helsingin Sanomat*, 28.11.1981, s. 51.
3. ↑  Kauko Launonen: Kuinka Kaamosjazz syntyi 30 vuotta sitten? | Väylän Pyörre – Musiikkiuutiset *www.vaylanpyorre.com*. Viitattu 15.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaamosjazz  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Onni Aukusti Mäenpää** (5. tammikuuta 1891 Soini – 1933 Petroskoi, Neuvosto-Karjala) oli suomalainen suutari, toimitsija ja Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja.

Mäenpään vanhemmat olivat torppari Kristian Mäenpää ja Maria Vilhelmina Pohjoismäki. Hän oli aluksi työmiehenä ja suutarina. Vuonna 1917 Mäenpää toimi lakkomiliisinä ja Suomen sisällissodan jälkeen hän oleskeli Ruotsissa 1918–1920. Hän toimi työväen sanomalehtien kirjeenvaihtajana Kokkolassa vuodesta 1920 alkaen ja oli sitten Suomen Kuljetustyöläisten Liiton puheenjohtajana 1926. Lapuan liike kyyditti Mäenpään Neuvostoliittoon vuonna 1930. Tämän jälkeen hän toimi ammattiliiton edustajana Vilkan metsätyöpunktilla Petroskoissa vuonna 1933. Mäenpää vilustui keväällä 1933 uittotöissä ollessaan ja sairastui niin pahoin, että kuoli myöhemmin samana vuonna.

Mäenpää oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana maaliskuun alusta lokakuun alkuun 1930 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan vankilaan joutuneen Väinö Kallion tilalle. Mäenpää kuului myös Pohjolan ammatillisen piirijärjestön piirineuvostoon.

Mäenpää oli naimisissa vuodesta 1926 Hilja Dagmar Pirttimäen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Aukusti Mäenpää *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.  Viitattu 9.8.2015.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustajat 1929–1930 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(23) | 
* Halén
* Kallio (1929–1930)
* Kulmala
* Kyhälä
* Lehto
* Liedes
* Meriläinen
* Myllymäki
* Mäenpää (1930)
* Pekkala
* Perälä
* Pohjaranta
* Riihimäki
* Rosenberg
* Rötkö
* Salo
* Strengell
* Tabell
* Talvio
* Tanner
* Turunen
* Urpilainen
* Virta
* Väisänen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee yhtyettä, Lemon oli myös salibandyseura.*
**Lemon** oli vuosina 1969–1974 toiminut suomalainen pop-yhtye. Yhtyeen perustivat Leif Kiviharju (basso ja laulu), Arto Tarkkonen (urut), Mårten Enqvist (kitara) ja Seppo Järvinen (rummut). Tarkkonen ei viihtynyt yhtyeessä, joten hänet korvasi pian Markku Vihavainen (kitara) ja tällä kokoonpanolla syntyi vuoden 1969 lopulla single "Kestä en kauempaa"/"A Boy Like Me" sekä seuraavan vuoden marraskuussa tehtiin esikoislevy *Lemon*. Lemon ei menestynyt ja se hajosi 1972 tehtyään Uriah Heep -hitistä "Lady in Black" suomennoksen "Nainen tummissa" (Vihavaisen paikkasi 1971 Arto Lönnfors). Järvinen kasasi uuden Lemonin, johon kuuluivat hänen lisäkseen Enqvist, Kari Rosti (kitara ja laulu), Jorma Kalenius (basso) ja Vesa Kurkela (kosketinsoittimet) mutta yhtye hajosi lopullisesti 1974.

Tuotanto
--------

Singlet
* "Kestä en kauempaa"/"A Boy Like Me" (1969)
* "Ilman ystävää et jää"/"Columbus the Winner" (1970)
* "Nainen tummissa"/"Pallo jalkaan" (1972)
* "Nyt mentiin etelän öihin"/"Hymyä huuleen" (1974)

LP-levyt
* *Lemon* (1970) LRLP 30
* *Vanha vakaa Lemon* (1972) UFO 003, CD-uusintapainos Rocket Records (2011)
**Jacob Immanuel Bäck** (25. toukokuuta 1876 Vaasa – 7. maaliskuuta 1939 Vöyri) oli suomalainen pappi ja poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.

Bäck valittiin eduskuntaan kolmissa vaaleissa, 1922, 1927 ja 1929. Hän toimi kansanedustajana syyskuusta 1922 huhtikuuhun 1924, jolloin hän edusti Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä, ja syyskuusta 1927 lokakuuhun 1930, jolloin hän edusti Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän vaikutti varsinaisena jäsenenä eduskunnan kulkulaitosvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja talousvaliokunnassa. Bäck toimi poliittisella urallaan myös presidentin valitsijamiehenä, presidentinvaalissa 1925.

Bäck oli varsinaiselta ammatiltaan pappi. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1894, minkä jälkeen hän suoritti teologian erotutkinnon vuonna 1901, jona vuonna hänet myös vihittiin papiksi, ja pastoraalitutkinnon vuonna 1903. Hän työskenteli Korsnäsin seurakunnan kirkkoherrana vuosina 1908–1925 ja Vöyrin seurakunnan kirkkoherrana vuosina 1925–1939. Hän oli myös Mustasaaren rovastikunnan lääninrovasti 1932–1939 ja virkaa tekevä lääninrovasti 1929–1932. Ennen kirkkoherruuttaan Bäck työskenteli kirkkoherran apulaisena Munsalassa 1901–1902 ja Tyrvään kirkkoherranviran armovuoden saarnaajana 1902–1904 sekä Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen palveluksessa, sihteerinä 1904–1906 ja yliasiamiehenä 1906–1908.

Myös Bäckin vanhempi veli Johannes Bäck toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana, vuosina 1907–1914 ja 1917–1919. Heidän vanhempansa olivat Johannes Bäck, evankelisen herätysliikkeen johtaja ja Tyrvään kirkkoherra, ja Hilda Charlotta Bäckström. Immanuel Bäckin puoliso oli Ilma Ellen Ottilia von Essen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1901. Heidän poikansa Helge Bäck toimi vuosina 1962–1973 Espoon ruotsinkielisen seurakunnan kirkkoherrana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Immanuel Bäck *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑  .aspx Johannes Bäck *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1922–1924 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(25) | 
* Anderson
* Bengs
* von Born
* Broända
* Bäck
* Colliander
* Estlander
* A. Furuhjelm
* R. Furuhjelm
* Helenelund
* Hästbacka
* Inborr
* Jeppson
* Jern
* Kulenius
* Landtman
* Lindberg
* Mickels
* Miemois
* Roos
* Sandblom
* Schauman
* von Wright
* Åkerblom
* Österholm

 |

 |


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vaasan läänin eteläisen vaalipiirin kansanedustajat 1922–1924 |
| --- |
|  |
| Kansanedustajat (12) | 
* Bengs
* Bäck
* Estlander
* Hannunen
* Helenelund
* Jeppson
* Jern
* Kärki
* Pojanluoma
* Tarkkanen
* Virkkunen
* Åkerblom

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |