recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Konobougou** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Barouélin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen ja Banin välisellä tasangolla 19 kilometriä Barouélista etelään. Kunnassa on 37 200 ja kylässä 8 700 asukasta (vuonna 2009).

Konobougoun kunnan pinta-ala on 793 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Baraouélin piirin Kalakén, pohjoisessa Baraouélin, idässä Sanandon ja Gouendon sekä etelässä Koulikoron alueen Dioïlan piirin Nangolan, Kérélan ja Guégnékan kuntiin. Seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu 44 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, soninkeja ja fulbeja. Lisäksi on dogoneja, bozoja, maureja, boboja, songhaita, moseja ja samoja.

Konobougoun kautta kulkee Bamakon ja Ségoun välinen maantie RN6, josta haarautuu maapohjainen tie Barouéliin. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä, maapapu, vesimeloni, puuvilla ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja.

Kunnassa toimii 16 koulua, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), kymmenen koraanikoulua ja kirjasto. Konobougoussa on terveyskeskus.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 25.12.2016.
2. 1 2 3 4 5  Plan de securite alimentaire: Commune rurale de Konobougou 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 25.12.2016. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Mali - Region de Segou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.12.2016.
4. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.12.2016.
**Šuruppak** tai **Shuruppak**, nykyinen Tall Faʾrah, oli muinainen sumerien kaupunki, joka sijaitsi etelään Nippurista, nykyisen Qadisiyyan maakunnan alueella Irakissa. Kaupunki oli alun perin Eufratin rannalla.

Paikalla 1900-luvulla tehdyt arkeologiset kaivaukset paljastivat kolme asutuskerrosta, jotka ulottuivat aina myöhäisestä esihistoriallisesta ajasta Urin kolmannen dynastian aikakaudelle saakka. Huomattavimmat löydöt olivat talojen rauniot sekä taulut, joissa oli nuolenpääkirjoitusta. Tämä osoittaa, että Šuruppakissa oli pitkälle kehittynyt yhteiskunta jo 3000-luvulla eaa.

Šuruppak on sumerilaisten vedenpaisumuskertomuksen tapahtumapaikka. Tarujen mukaan valtava vedenpaisumus tuhosi koko ihmiskunnan, lukuun ottamatta ainutta eloonjäänyttä, Ziusudraa. Suojelusjumala oli käskenyt Ziusudraa rakentamaan valtavan arkin, jonka avulla hän selvisi tuhoisasta tulvasta. Jälkeenpäin Ziusudra loi ihmiskunnan ja eläimet uudelleen, ja hän itse sai ikuisen elämän. Ziusudra vastaa Gilgameš-eepoksen Utnapištimia ja Raamatun Nooaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Shuruppak *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)
Aboa Vetus & Ars Nova -museon sisäänkäynti.
**Turku Biennaali** on Aboa Vetus & Ars Nova -museossa Turussa joka toinen vuosi järjestettävä kansainvälinen nykytaiteen näyttely.

Biennaali järjestetään parittomina vuosina, ja kullakin näyttelyllä on omat kuraattorinsa. Teokset eivät ole olleet aiemmin esillä.

Nykymuodossaan näyttelyä on järjestetty säännöllisesti vuodesta 2003 alkaen. Edellinen biennaali oli ollut vuonna 1998. Biennaaleja oli järjestetty 1980- ja 1990-luvulla muttei säännöllisesti joka toinen vuosi, ja näyttelyiden kokoamisperiaate erosi nykyisestä.

Biennaaliin liittyy monia oheistapahtumia, kuten erikoisopastuksia, esitelmiä, työpajoja ja yleisösuosikin äänestys.

Lähteet
-------

1. ↑  Turku Biennaali 2009[vanhentunut linkki] Viitattu 21.9. 2010.
2. 1 2 3  Turku Biennaali 2005 hankesuunnitelma (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 21.9.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Turku Biennaalin verkkosivusto
* Turku Biennaalin 2011 taiteilijat valittu[vanhentunut linkki]
**Heroes of Might and Magic: A Strategic Quest** on New World Computingin kehittämä vuonna 1995 MS-DOSille julkaistu *Heroes of Might and Magic* -tietokonestrategiapelisarjan ensimmäinen osa.

*Heroes of Might and Magicin* tapahtumat sijoittuvat keskiaikaiseen fantasiamaailmaan täynnä legendojen ja myyttien olentoja. Nämä olennot muodostavat pelaajan joukot, joilla pelaaja yrittää voittaa vastustajansa.

Peli
----

pelin maastoa
Pelissä pelaaja hallitsee yhtä neljästä eri fantasiarodusta, jotka yrittävät voittaa toiset rodut. Pelaaja ohjaa armeijoita sankareiden johdolla, kerää resursseja ja aarteita ympäri maailmaa sekä yrittää valloittaa toisten rotujen kaupunkeja.

Yleensä lopullisena päämääränä pelissä on valloittaa kaikki vihollisten kaupungit sekä kukistaa heidän joukkonsa. Pelissä on kuitenkin myös muita tapoja voittaa pelin, kuten kerätä tietty määrä kultaa tai löytää jokin tietty esine.

### Kaupungit

Pelissä on neljän erityyppisiä kaupunkeja sekä sankareita, joilla kaikilla on omat joukkonsa vahvuuksineen ja heikkouksineen.

#### Knight

Knight on toinen "mahdillisista" roduista. Heidän sankarinsa omaavat paremmin hyökkäys- ja puolustustaidot, kuin spell power- tai tietämyskyvyt. Heidän joukkonsa ovat saantijärjestyksessä: Talonpojat, jousiampujat, keihäsmiehet, miekkamiehet, ratsumiehet sekä paladinit.

#### Barbarian

Barbarian on toinen "mahdillisista" roduista. Heidän joukkonsa ovat saantijärjestyksessä: Hiidet, örkit, sudet, jätit, peikot sekä kykloopit.

#### Sorceress

Sorceress on toinen "taiallisista" roduista. Heidän sankarinsa omaavat taas paremmin spell power- ja tietämyskyvyt kuin hyökkäys- ja puolustustaidot. Heidän joukkonsa ovat saantijärjestyksessä: Keijukaiset, kääpiöt, haltijat, druidit, yksisarviset sekä feeniks-linnut

#### Warlock

Warlock on toinen "taiallisista" roduista. Heidän joukkonsa ovat saantijärjestyksessä: Kentaurit, gargoilit, aarnikotkat, minotaurit, hydrat sekä lohikäärmeet.

Pelissä on myös neutraaleja vaeltelevia yksiköitä: varkaat, nomadit, haamut (ainoa joita ei voi palkata) sekä henget

Aiheesta muualla
----------------

* *Heroes of Might and Magic* MobyGamesissa (englanniksi)
* Laaja tietopaketti kyseisestä pelistä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

*Might and Magic*

|  |  |
| --- | --- |
| Alkuperäinen pelisarja | I • II • III • IV • V • VI • VII • VIII • IX • X |
| Muita tuotteita | Swords of Xeen • Arcomage • Crusaders • Warriors • Legends • Dragon Rage • Mobile • Dark Messiah • Clash of Heroes |
| Heroes of Might and Magic | I • II (The Price of Loyalty) • III (Armageddon’s Blade • The Shadow of Death) • IV (The Gathering Storm • The Winds of War) • V (Hammers of Fate • Tribes of the East) • VI • VII |
| Muita tuotteita | King’s Bounty • King’s Bounty: The Legend (The Armored Princess) • Chronicles • Game Boy Color • Quest for the Dragon Bone Staff • Kingdoms |
| Universumi | Kreegan |
Yksityiskohta Leonardo da Vincin *Mona Lisasta*, jossa sfumato-tekniikkaa on käytetty erityisesti silmien ympärysten varjostamisessa.
**Sfumato** (ital. *fumo*, savu, sumu) eli valohämytekniikka on maalaustapa, jossa värisävyjä pehmennetään ja sulautetaan toisiinsa. Sillä pyritään luomaan utuinen, kolmiulotteinen kuva häivyttämällä värien ohella ääriviivoja yleensä ohuin maalikerroksin, joita maalataan useita.

Yksi sfumaton kehittäjiä oli Leonardo da Vinci, joka hallitsi menetelmän täydellisesti. Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa työskentelevän da Vinci -tutkija Jacques Franckin mukaan da Vinci käytti *Mona Lisan* silmien ja suun ympäristöön 30–40 värikerrosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Broby-Johansen, R.: "Sfumato", *Arkitaide – maailmantaide, Euroopan taiteen tyylin kehitys*, s. 212. Helsinki: Tammi, 1977.

Aiheesta muualla
----------------

* GottliebStudios.com: Sfumato (englanniksi)

Maalaustekniikat

|  |  |
| --- | --- |
| Sideaineen mukaan: | 
* *Öljymaalaus*
* *Temperamaalaus*
* *Akvarelli*
* *Akryyliväri*
* *Fresko*
* *Seccomaalaus*
* *Kalkkimaalaus*
* *Vahamaalaus*
* *Guassi*
* *Pastellimaalaus*

 |
| Maalauspohjan mukaan: | 
* *Seinämaalaus*
* *Taulumaalaus*
* *Miniatyyrimaalaus*

 |
| Värinlevitystavan mukaan: | 
* *Pastoosi*
* *Laseeraus*
* *Laveeraus*
* *Impasto*
* *Sumraus*
* *Sgraffito*

 |
| Maalausjärjestyksen mukaan: | 
* *Alla prima*
* *Grisaille*
* *Kerrosmaalaus*
* *Imprimituuri*

 |
| Maalaustyylin mukaan: | 
* *Chiaroscuro*
* *Sfumato*
* *Trompe l’œil*
* *Kollaasi*
* *Ulkoilmamaalaus*

 |
Veistoksen sijaintipaikka on Barkerinpuisto Aurajoen länsirannalla.
**Turku työllä rakennetaan** on kuvanveistäjä Kari Juvan vuonna 1987 paljastettu pronssiveistos Turun Barkerinpuistossa osoitteessa Linnankatu 46.

Barkerinpuiston paikalla sijaitsi John Barkerin 1843 perustama puuvillakehräämö, joka tarjosi töitä lähes tuhannelle kaupunkilaiselle. Kari Juvan työ valittiin voittajaksi kahdensadan ehdotuksen joukosta vuonna 1984 julistetussa kilpailussa. Veistoksen paljastustilaisuus 25. lokakuuta 1987 oli osa Turun Työväenyhdistyksen satavuotisjuhlaa, ja teoksen paljasti silloinen tasavallan presidentti Mauno Koivisto.

*Turku työllä rakennetaan* on Suomen suurin ja painavin ulkoveistos. Sen pronssivalun pinta-ala on lähes 80 neliömetriä, ja punagraniittisine jalustoineen veistos painaa noin 36 tonnia.

Patsaassa työväen eri ammattikuntia edustavat seitsemän mieshahmoa seisovat rintamassa. Ajattomiksi tyylitellyt hahmot näyttävät kasvavan teoksen pohjasta, ja niiden yläpuolella olevan massiivisen elementin voidaan tulkita kuvaavan työväenliikkeen perinteisiin kuuluvia lippuja. Kuvanveistäjä Kari Juva on itse kuvannut teostaan: "Johtoajatuksena oli, että teoksen massa on isompi kuin henkilöhahmot. Useinhan työ kasvaa suuremmaksi kuin tekijänsä".

Patsaskilpailun lopullinen ratkaisu tehtiin Juvan ehdotuksen ja Erkki Mykrän kahta eri suuntiin katsovaa työläismiestä esittävän ehdotuksen *Nuoruus ja vanhuus* välillä. Juvan ehdotusta pidettiin maneristisena, pinnallisena ja kalliina verrattuna Mykrän epämonumentaalisempaan ehdotukseen. Äänestyksessä äänet menivät tasan, mutta puheenjohtajan ääni toi voiton tälle Kari Juvan ehdotukselle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Leino, Juha: Barkerinpuisto  28.12.2011. Turun kaupunki. Viitattu 19.7.2013. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Kari Juva, Julkiset teokset  2005. Kari Juvan kotisivusto. Viitattu 29.2.2016.
3. ↑  Muistomerkkikilpa puhuttaa turkulaisia.  *Helsingin Sanomat*, 13.10.1981, s. 14. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.10.2017.  (Vain tilaajille.)

Aiheesta muualla
----------------

* Veistoksen esittely Turun kaupungin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kelontekemä** on kylä Kittilän kunnan kaakkoisosassa Lapin maakunnassa. Kylä sijaitsee noin 48 kilometriä Kittilän kirkonkylältä kaakkoon, Kittilän suurimman järven, kalaisan Kelontekemäjärven kaakkoisrannalla. Kelontekemäjärvi laskee Jeesiöjokeen. Kylän asukasluku on noin 105 (2013).

Naapurikylä Tepsa sijaitsee Kelontekemästä noin kahdeksan kilometriä kaakkoon, Kittilä–Sodankylä-maantien varrella.

Kelontekemäjärvessä sijaitsee myös Karipahta, joka on ollut Kittilän ja Sodankylän lapinkylien rajana. Sitä kutsutaan vieläkin Rajakiveksi.*lähde?*

Kelontekemä säästyi Lapin sodan tuhoilta, koska silloin se sijaitsi tiettömän taipaleen takana. 

Kelontekemä on esiintynyt kirjallisissa lähteissä: *Kelådokie Träsk* (1642), *Kehlontäkämä järfwi* (1672), *Kellontekemä* (kylä, 1771, 1828–1846). Kelontekemä ei ole nykymuodossaan kielellisesti luonteva. Kansanperinne ja vanhat kirkonkirjat liittävät nimen (kirkon)kelloon: Kellontekemä. Nimi on kuitenkin ilmeinen mukaelma jostakin saamenkielisestä nimestä, jonka loppuosana on sama johdin kuin → Enontekiön saamelaisessa vastineessa Eanodat (< -dat < \*-nte ̆k, historiallisesti sama kuin suomen johdin -nne esimerkiksi sanassa alanne). Nimen alkuosa on jäänyt tuntemattomaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kelontekemä (myös Asutusnimihakemiston sivulle linkitetty MML:n Nimistön tietokortti: Kelontekemä) *Asutusnimihakemisto*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 31.7.2021.
2. 1 2 3  Alpo Räisänen (AR): Kelontekemä (s. 151) *Suomalainen paikannimikirja*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 31.7.2021.
3. 1 2 3  Arkistoitu kopioKittilän kylät - Enämpi elämistä (kyläesite, s.13 Kelontekemä ja s. 35 Tepsa) *Kittilän kylät, 2. painos*.  syyskuu 2013. Kittilän kunta, kittila.fi.  Arkistoitu 26.7.2021. Viitattu 31.7.2021.
4. ↑  Kelontekemä Kittilän kunta, kittila.fi. Viitattu 31.7.2021.

### Kirjallisuutta

* Ollikainen, Aki ym. (toim.): *Kelontekemä ja Tepsa : kylien historiasta ja suvuista*. Kelontekemän kyläyhdistys, 2011. ISBN 978-952-92-9206-6.

Kittilän vaakunaKittilän kylät

* Ala-Kittilä
* Alakylä
* Hanhimaa
* Helppi
* Hormakumpu
* Jeesiöjärvi
* Kallo
* Kaukonen
* Kelontekemä
* Kittilän kirkonkylä
* Kiistala
* Kinisjärvi
* Kuivasalmi
* Köngäs
* Lehmilehto
* Lintula
* Lompolo
* Maunujärvi
* Molkojärvi
* Pokka
* Pulju
* Raattama
* Rauhala
* Rautuskylä
* Sirkka
* Sätkenä
* Tepsa
* Tepasto
* Veitservasa
* Veittivuoma
**Paul Angerer** (16. toukokuuta 1927 – 25. heinäkuuta 2017) oli itävaltalainen kapellimestari, säveltäjä, viulisti ja alttoviulisti.

Angerer pääsi 14-vuotiaana Wienin musiikkiakatemiaan, josta valmistui vuonna 1946. Hän työllistyi pian Wienin sinfoniaorkesterin alttoviulistina. Vuonna 1948 hän sai mitalin Geneven kansainvälisessä musiikkikilpailussa, ja vuosina 1948–1953 hän soitti Orchestre de la Suisse Romandessa. Vuonna 1953 Angerer palasi Wienin sinfoniaorkesteriin ensimmäisenä alttoviulistina. Vuosi myöhemmin hän lähetti urkusävellyksensä kansainväliseen musiikkikilpailuun Haarlemiin ja sai ensipalkinnon.

Vuonna 1956 Angerer hyväksyi nimityksen Wienin kamariorkesterin kapellimestariksi. Hän sai vastuulleen myös toisen tehtävän Burgtheaterin kapellimestarina vuonna 1960. Wienin kamariorkesteria hän johti vuoteen 1963 ja Burgtheateria vuoteen 1964. Vuonna 1964 hän sai Bonnin oopperan pääkapellimestarin aseman. Vuodesta 1966 Angerer johti kahden vuoden ajan Ulmin oopperaa, ja vuosina 1968–1972 hän toimi Salzburger Landestheaterin musiikillisena johtajana. Vuonna 1972 hän otti vastaan Pforzheimin kamariorkesterin johtopaikan. Tästä tehtävästä hän lähti vuonna 1982. Sittemmin Angerer toimi vain vierailevana kapellimestarina ja opetti Wienin musiikkiyliopistossa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1992.

Angerer teki säännöllisesti levytyksiä. Hänen yhteistyökumppaneihinsa solisteina kuuluivat muiden muassa pianisti Alfred Brendel ja oboisti Lajos Lencsés. Säveltäjänä Angerer sai vaikutteita Paul Hindemithiltä. Hänen tuotantoonsa kuuluu ooppera-, teatteri-, orkesteri- ja kamarimusiikkia sekä oratorioita ja messuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Paul Angerer Universal Edition
2. 1 2 3 4  Paul Angerer AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Konpantzia** (esp. *Isla de los Faisanes*, ransk. *Île des Faisans, Île de l’hôpital, Île de la Conférence*) on saari Bidasoa-joessa Baskimaalla. Baskin kielellä saaren nimi on *Konpantzia*. Saari on kondominaatti eli yhteishallintoalue. Sitä hallitsevat sekä Espanjan Gipuzkoan maakuntaan kuuluva Irunin kaupunki että Ranskan Pyrénées-Atlantiquesin departementtiin kuuluva Hendayen kaupunki. Kumpikin valtio vastaa saaresta puolen vuoden jakson ajan. Konpantzian pinta-ala on 2 000 m².

Konpantzialla allekirjoitettiin Pyreneiden rauhansopimus vuonna 1659 Espanjan Luis de Haron ja Ranskan Kardinaali Mazarinin välisten neuvottelujen jälkeen. Saarella on nykyisin monoliitti tämän tapahtuman muistoksi. Lisäksi saarella on vaihdettu muun muassa panttivankeja.

Lähteet
-------

1. ↑  The island that switches countries every six months *bbc.com*.  28.1.2018. Viitattu 28.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Places of interest : Pheasant Island Ayuntamiento de Irun. Viitattu 28.9.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konpantzia** Wikimedia Commonsissa

* Konpantzia Google Mapsissa (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Norjan laivaston ensimmäisestä hävittäjästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**KNM Valkyrjen** oli Norjan laivaston ensimmäinen hävittäjä.

Valmistus
---------

Norjalaiset naiset keräsivät aluksen hankintaan tarvittavat varat. ja se nimettiin naisten työn kunnioittamiseksi Norjan sankaritarujen valkyrioiden mukaan.

Alus tilattiin Schichaulta Saksasta ja se laskettiin vesille 1896. Alus aloitti koeajot 11. toukokuuta 1896 ja se siirrettiin Horteniin viimeisteltäväksi. Alus luovutettiin 17. toukokuuta Norjan puolustusministerille, minkä jälkeen se aloitti palveluksensa laivastossa. Alus oli hitaampi kuin muiden maiden vastaavat, mutta muuten se oli verrattavissa Saksan keisarikunnan laivaston D-sarjan torpedoveneisiin.

Palvelus
--------

Alus poistettiin palveluksesta 27. syyskuuta 1920 ja se myytiin 1923.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1906-1921 s. 348
2. 1 2  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 370
LightScribe-levy, jonka pintaan on poltettu Wikipedian logo
**LightScribe** on Hewlett-Packardin (HP) kehittämä tekniikka, joka mahdollistaa tekstin ja grafiikan kirjoittamisen CD- ja DVD-levyjen päälle samalla laserilla, jolla data poltetaan levyn pintaan. Tämän vuoksi levy laitetaan asemaan ylösalaisin, kun levypintaa kuvitetaan LightScribe-tekniikalla. Tekniikka vaatii toimiakseen LightScribea tukevia aihioita ja DVD-polttimen. Tekniikalla ei toistaiseksi voi kirjoittaa kuin mustavalko- ja harmaasävygrafiikkaa.[1] Alun perin LightScribe-levyjä oli vain seepian värisenä, mutta nykyään niitä saa myös viidellä muulla värillä. Lisäksi LightScribe-tekniikka on tarkentunut huomattavasti.

Historiaa
---------

LightScriben kehitti Hewlett-Packardille työskentelevä Daryl Anderson vuonna 2004. Se oli ensimmäinen grafiikan suoraan levylle laserilla kirjoittava tekniikka, jolla saa poltettua kuvia levyn etikettipuolelle. DiscT@2 oli samankaltainen vuonna 2002 markkinoille tullut tekniikka. Toisin kun LightScribe, DiscT@2 polttaa kuvat levyn datapuolelle sen käyttämättömälle alueelle.[2]

LightScribe.com-verkkosivut, joilla HP aiemmin mainosti LightScribe-tekniikaa ja jakeli tekniikkaan liittyviä ohjelmia, on suljettu 2014.[3]

Lähteet
-------

1. ↑   Afterdawn - Sanasto
2. ↑
3. ↑  Lightscribe.com Viitattu 19.3.2014
*Tämä artikkeli käsittelee tavarankäsittely- ja varastointijärjestelmiä valmistavaa yritystä. Vuosina 1917–1977 toimineesta erityisesti siltaurakoitsijana tunnetusta Constructor Oy:stä kertoo artikkeli Constructor.*

**Constructor Finland Oy – Kasten** (alkujaan *Hj. H. Kasten*) on suomalainen vuonna 1886 perustettu metallialan yritys. Se on erikoistunut varastotekniikkaan alkaen peruskuormalava- ja pientavarahyllyistä ja päätyen erilaisiin nykyaikaisiin puoliautomaattisiin varastointiratkaisuihin ja varastoautomaatteihin. Yritys sijaitsee Lohjalla. 

Contructor Finland sai alkunsa 1800-luvun loppupuolella helsinkiläisen Hjalmar Henrik Kastenin perustamasta peltisepänverstaasta. Kasten-teräshyllyjen valmistus alkoi vuonna 1951, ensimmäinen Paternoster-varastoautomaatti toimitettiin vuonna 1980 ja Tornado-varastoautomaatti lanseerattiin vuonna 2003. 

Tammikuusta 2018 alkaen yhtiö on osa eurooppalaista teräksisiä varasto- ja arkistokalusteita valmistavaa Gonvarri Material Handling -konsernia. Tuotantolaitokset sijaitsevat Suomessa, Ruotsissa, Saksassa, Tšekissä, Venäjällä ja Romaniassa. Konserni on edustettuna paikallisesti koko Euroopassa Dexion- ja Constructor-brändeillä ja myyntiverkoston kautta kaikkialla muualla maailmassa.

Lähteet
-------

* Yrityksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Manufacturing Today (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Constructor Finland Oy *Finder.fi*. Viitattu 30.11.2021.
2. ↑  Meistä Kasten. Viitattu 30.11.2021.
Radalla käytettiin Decauville 0-6-0T -vetureita. Kuva on Ranskasta.
**Ségoun–Banin rautatie** oli Ségoun ja Banijoen varrella sijaitsevan Dounan välinen kapearaiteinen rautatie Ranskan Sudanissa eli nykyisessä Malissa. Se oli Decauville-typpinen teräspölkkyrata, jonka raideleveys oli 600 mm. 

Viidenkymmenen kilometrin pituista karavaanireittiä kulkeneen radan tehtävänä oli puuvilla- ja maapähkinäsadon kuljettaminen liikennöintikelpoiselle Nigerjoelle. Päätös sen rakentamisesta tehtiin tammikuussa 1918. Ségoun ja Cinzanan välinen osuus avattiin liikenteelle tammikuussa 1920 ja koko rata valmistui vuonna 1922. Rakentamisessa hyödynnettiin Dakarin–Nigerin rautatietä edeltäneen Bafoulabén–Dioubéban kapearaiteisen radan materiaaleja vuosilta 1888–1897. Kalustona toimi ainakin neljä puuta polttavaa Decauville-veturia sekä ensimmäisen maailmansodan jälkeen vapautuneita armeijan vaunuja. Rautatie kuljetti 29 384 matkustajaa ja 5 668 tonnia rahtia vuonna 1930.

1950-luvulla tehty selvitys suositteli rautatien uudistamisen sijaan sen purkamista. Se purettiin vuoteen 1962 mennessä. Entisen radan linjaa myötäilee maantie RN6.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Éric Fresné: A Decauville 0-4-2 T in the French Sudan.  *Voie Libre*, 99/2019, s. 20–25.
2. 1 2  Soudan français et Haut Sénégal *Images du passé en Afrique de l'Ouest*. Viitattu 31.7.2020.
3. ↑  *French West Africa. Volume II: The Colonies*, s. 222. Oxford: Naval Intelligence Division, 1944. Teoksen verkkoversio.
**Sénoudébou** (myös *Sénédébou*) on kylä Tambacoundan alueen Bakelin departementin Bélén kunnassa Senegalissa. Se sijaitsee Faléméjoen rannalla 13 kilometriä Kidirasta etelään. Kylässä on 1 800 asukasta (vuonna 2013, väestönlaskenta).

Sénoudéboun lähellä lienee sijainnut André Bruen johtamien ranskalaisten 1700-luvun alussa rakentama Saint-Pierren linnoitettu kauppa-asema. Vuonna 1845 kylään perustettiin uusi linnake, joka liittyi pohjoisempana Senegaljoen varrella sijainneeseen Bakelin kauppa-asemaan. Niitä vahvistettiin kuvernööri Louis Faidherben aikana, joka rakennutti linnoituksen myös Senegalin yläjuoksulle Médineen.

Sénoudéboun linnoitus sijaitsi Bundun alueella lähellä Bambukin kultaesiintymiä. Se oli osa Faidherben strategiaa, jolla pyrittiin estämään brittien eteneminen Gambiajoelta sekä Umar Talliin tukulorivaltakunnan laajentuminen länteen Futa Toroon ja edelleen Atlantin rannikolle. Ranskalaiset hylkäsivät linnoituksen 1860-luvun alussa, minkä jälkeen siellä asuivat Bundun hallitsijat.

Sénoudéboun linnoituksesta on jäljellä päärakennuksen kulmahuoneet ja osa sitä ympäröineestä muurista. Se oli rakennettu etupäässä kivestä ja tiilistä ja käsitti useita talousrakennuksia. Lähellä sijaitsi myös Bundun hallitsijan afrikkalainen linnoitus eli *tata*.

Kylän asukkaat ovat fulbeja ja soninkeja. Siellä on koulu ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Plateforme de consultation du Répertoire des localités du Sénégal issu du dernier Recensement Général de la Population et de l’Habitat, de l’Agriculture et de l’Elevage (RGPHAE 2013) *ANSD*. Viitattu 10.9.2021.
2. 1 2 3  Thiaw, Ibrahima: "Atlantic Impacts on Inland Senegambia: French Penetration and African Initiatives in Eighteenth- and Nineteenth-Century Gajaaga and Bundu (Upper Senegal River)", *Power and Landscape in Atlantic West Africa: Archaeological Perspectives*, s. 49–77. Cambridge: Cambridge University Press, 2012. ISBN 978-1-107-00939-4.
3. ↑  Wood, W. Raymond: An Archaeological Appraisal of Early European Settlements in the Senegambia.  *The Journal of African History*, 1 (8), 1967, s. 39–64.
4. 1 2  Bah, Thierno Mouctar: Les forts français et le contrôle de l’espace dans le Haut-Sénégal-Niger (1855-1898).  *Publications de la Société française d’histoire des outre-mers*, 1981, s. 977–995. Artikkelin verkkoversio.
5. 1 2  Perdu dans la foret de la Faleme: Qui connait le patrimoine de Sénédébou *XibarTamba*. Viitattu 10.9.2021.
*Tämä artikkeli kertoo Norjan laivaston Vale-luokan tykkiveneestä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla*

**KNM Vale** oli Norjan laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu Vale-luokan 2. luokan tykkivene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Vale-luokka (tykkivene)*
Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta ja se laskettiin vesille 14. huhtikuuta 1874. Alus otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.

Palvelus
--------

Alus muutettiin vuosina 1911–1912 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 10,5 tuuman suustaladattava tykki 120 millimetrin perästä ladattavalla tykillä. Muutoksen ansiosta alus kykeni vastaanottamaan 50 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä.

Saksan hyökättyä Norjaan alus hylättiin 5. toukokuuta 1940 Kjelkenesiin Sognfjordissa, minkä jälkeen se palveli toisen maailmansodan Saksan laivastossa. Saksan antauduttua ja Euroopan sotatoimien päätyttyä alus palautettiin Norjalle, joka myi sen romutettavaksi vuonna 1946.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Conway's 1906-1921 s. 348
2. ↑  Conway's 1922-1946 s. 379
Musiikissa **sarja** tarkoittaa yhdelle tai useammalle instrumentille sävellettyä teoskokonaisuutta, joka tavallisesti esitetään kokonaisuudessaan. Barokin aikana käytetyn ns. tanssisarjan osat oli sävelletty samaan sävellajiin ja niiden osat perustuivat aikansa suosituihin tansseihin. Tanssisarjan osat eivät kuitenkaan olleet tanssittavaksi tarkoitettua musiikkia. Myös sanaa **partita** on käytetty sarjan synonyyminä. Partitan osat saattoivat olla tansseja tai "aarioita", lyhyitä laulavia kappaleita.

Barokkisarja
------------

Johann Sebastian Bach: *Luuttusarja e-molli BWV 996*1. Preludi2. Allemande3. Courante4. Sarabande5. Bourrée6. GigueÄänitiedostojen kuunteluohjeet

1600-luvulla Ranskassa kehittynyt **barokkisarja** koostui alun perin osista allemande, courante, sarabande ja gigue, vaikka sarjan kokoonpano ei koskaan täysin vakiintunut. Allemande oli alun perin saksalainen, courante ranskalainen, sarabande espanjalainen ja gigue englantilainen tanssi, mutta sarjan osina ne eivät enää olleet tanssittavissa. Erityisesti saksalaiset säveltäjät usein liittivät sarjan alkuun *overtyyrin* tai preludin. Tämän muotoista teosta kutsutaan "overtyyrisarjaksi" (joskus myös vain "overtyyriksi"). Tämän lisäksi sarjaan liitettiin usein myös muita tansseja, kuten *menuetteja*, *aireja*, *gavotteja* tai *bourréeta*. Nämä lisätanssit esitettiin tavallisesti *alternativement*, eli ensimmäinen kahdesta tanssista kerrattiin toisen tanssin jälkeen. Erityisesti ranskalaiset säveltäjät käyttivät myös karakterikappaleita, jotka viittasivat johonkin ulkomusiikilliseen aiheeseen. Sarjat saattoivat olla hyvinkin pitkiä, ja säveltäjä oletti muusikon valitsevan esitystilanteeseen sopivan kokonaisuuden.

Kaikki barokinajan merkittävät säveltäjät ovat säveltäneet sarjoja, saksalaisista esimerkiksi Bach, Händel ja Telemann, ranskalaisista esimerkiksi François Couperin, Jean-Philippe Rameau ja Marin Marais.

Barokin muuttuessa klassismin ajaksi 1700-luvun puolen välin jälkeen sarjamuoto jäi pois muodista ja korvaantui sinfonialla ja konsertolla.

Myöhempi käyttö
---------------

1800-luvulla alettiin uudelleen käyttää termiä *sarja*, mutta sillä tarkoitettiin suuremmasta teoskokonaisuudesta (esimerkiksi oopperasta tai baletista) eriytettyä orkesteriteosta, pienempimuotoisia temaattisesti toisiinsa liittyviä sävellyksiä (esimerkiksi Sibeliuksen Karelia-sarja) tai tarkoituksellisesti vanhaan muotoon sävellettyjä sarjoja, kuten esimerkiksi Claude Bollingin *Sarja huilulle ja jazzpianolle*.
**Ségbana** on piirikunta ja kaupunki Aliborin departementissä Beninissä. Se sijaitsee lähellä Nigerian rajaa 95 kilometriä departementin pääkaupungista Kandista itään. Piirikunnassa on 89 081 asukasta (vuonna 2013). 

Ségbanan piirikunnan pinta-ala on 4 700 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Aliborin departementin Malanvillen sekä lännessä Kandin ja Gogounoun piirikuntiin, etelässä Borgoun departementin Kalalén piirikuntaan ja idässä Nigeriaan.

Seutu on pinnanmuodostukseltaan Nigerjokea kohti viettävää tasankoa. Sen läpi virtaa Nigerin sivujoki Sota. Ilmasto on pohjoissudanilainen. Vuotuinen sademäärä vaihtelee 800 ja 1200 millimetrin välillä. Kasvillisuus on pensas- ja heinäsavannia.

Piirikuntaan kuuluu Ségbana-Piamin kaupunkiarrondissementti ja neljä maaseutuarrondissementtia: Libanté, Liboussou, Lougou ja Sokotindji. Niissä on yhteensä 25 kylää ja viisi kaupunginosaa.

Suurin etninen ryhmä ovat bokot eli boot, jotka muodostavat 75 % kunnan väestöstä. Fulbeja on 17 %, dendejä 1,7 % ja joruboja 1,6 %. Uskonnoltaan 81,8 % on muslimeja, 5,7 % perinteisten uskontojen harjoittajia, 2,2 % katolisia ja 2,2 % protestantteja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi, jamssi, lehmänpapu ja kassava sekä myyntiin kasvatetut puuvilla ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä. Teollisuutta ei ole ja matkailu on täysin kehittymätöntä.

Ségbanaan kulkee Kandista Nigerian rajalle johtava tie. Palveluihin kuuluu kolmisenkymmentä alakoulua, yksi yläkoulu ja viisi terveyskeskusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Divisions administratifs du Bénin *Les résultats définitifs du RGPH4*.  2015.  (ranskaksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Plan de Développement de la Commune de Ségbana *ancb-benin.org*.  2004.  Arkistoitu 12.8.2014. Viitattu 11.8.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Monographie de la Commune de Ségbana *ancb-benin.org*.  2006.  Arkistoitu 12.8.2014. Viitattu 11.8.2014. (ranskaksi)
**Liga de Fútbol Profesional Boliviano** on Bolivian jalkapalloilun pääsarja. Liiga käynnistyi vuonna 1977.

Historia
--------

Bolivian jalkapalloliitto perustettiin vuonna 1925, mutta jo ennen sitä Boliviassa toimi vuonna 1914 käynnistynyt pääkaupunki La Pazin jalkapalloliiton alaisuudessa toiminut sarja. Bolivian liitto järjesti ensimmäisen mestaruusturnauksen, *Copa Simón Bolívarin*, vasta vuonna 1960, jolloin siihen ottivat osaa eri alueellisten liittojen joukkueet, mutta La Pazin liiga säilyi vielä senkin aikana arvostetuimpana kilpailuna. Nykyinen ammattilaisliiga käynnistyi vuonna 1977. Aluksi sarjaan kuului 16 joukkuetta, mutta vuodesta 1991 lähtien joukkueita on ollut 12.

Sarjajärjestelmä
----------------

Monien muiden Etelä-Amerikan tavoin myös Bolivian liigassa pelataan kauden aikana kaksi sarjaa: *Apertura* ja *Clausura*, joista kummallakin oma mestarinsa. Bolivia kuitenkin noudattaa samanlaista sarjakautta kuin esimerkiksi Pohjoismaat: kausi alkaa keväällä ja päättyy syksyllä. Apertura eli avaussarja pelataan keväällä ja Clausura eli sulkemissarja syksypuolella. Clausura-sarja pelataan kahdessa lohkossa, joista kummastakin kaksi parasta etenee välieriin.

Liigasta kolme joukkuetta pääsee Copa Libertadoresiin ja kaksi joukkuetta Copa Sudamericanaan. Kauden päätteeksi pistekeskiarvoltaan heikoin joukkue putoaa sarjatasoa alemmas alueliigoista koostuvaan *Simón Bolívariin* ja toiseksi huonoin pelaa karsinnat *Simón Bolívarin* kakkosta vastaan.

Vuoteen 2002 saakka joka kaudella oli vain yksi mestari, joka ratkaistiin cup-muotoisesti sarjojen voittajien kesken. Vuosina 2003–2005 oli käytössä syksyllä alkanut ja keväällä päättynyt kausi.

Joukkueet kaudella 2008
-----------------------

*Liga de Fútbol Profesional Boliviano*

* Aurora, Cochabamba
* Blooming, Santa Cruz de la Sierra
* Bolívar, La Paz
* Guabirá, Montero
* Jorge Wilstermann, Cochabamba
* San José, Oruro
* Universitario, Sucre
* La Paz Fútbol Club, La Paz
* Oriente Petrolero, Santa Cruz de la Sierra
* Real Potosí, Potosí
* The Strongest, La Paz
* Club Real Mamoré, Trinidad

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF-tiedosto)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* RSSSF: Luettelo mestareista

Conmebolin pääsarjat
Argentiina |
Bolivia |
Brasilia |
Chile | 
Kolumbia |
Ecuador |
Paraguay |
Peru |
Uruguay |
Venezuela |
**KOKO** (alueellinen koheesio- ja kilpailukykyohjelma) on työ- ja elinkeinoministeriön koordinoima ohjelma. Se käynnistyi vuoden 2010 alussa ja jatkui vuoden 2013 loppuun. Ohjelman tavoitteena oli alueiden kilpailukyvyn parantaminen ja alueellisten toimijoiden sekä ministeriöiden välisen yhteistyön lisääminen. KOKO oli osa maakunnallista suunnittelu- ja aluekehittämisjärjestelmää.

KOKO oli alueiden kehittämisestä annetun lain (1651/2009) 24 § mukainen erityisohjelma. Valtioneuvosto hyväksyi 19.11.2009 KOKO:n ohjelma-asiakirjan, ohjelma-alueet ja verkostot. Ohjelma rahoitettiin maakunnan kehittämisrahalla, jonka osuus oli yleensä 50 % kokonaismenoista. Kunnat vastasivat lopusta rahoituksesta. KOKO:n vuosittainen budjetti oli noin 20 miljoonaa euroa. 

KOKO:oon kuului yli 200 toimenpidekokonaisuutta, ja sitä toteutettiin 52 ohjelma-alueella, jotka kattoivat 322 kuntaa manner-Suomen 326 kunnasta. Ohjelmaan kuului myös kansallisia verkostoja. Niiden teemat olivat innovaatiot, hyvinvointi, luovat alat, MAL (maankäyttö, asuminen, liikenne), kansainvälistyminen Venäjälle, matkailu ja ikärakenteeltaan haasteellisten alueiden erityiskysymykset.

Arvioita ohjelmasta
-------------------

Etukäteisarvioinnin mukaan KOKO oli aidosti koko maan kattava kehittämisohjelma, jossa alueilla oli hyvät valmiudet onnistuneeseen ohjelmatoteutukseen. Arvioinnin mukaan monien alueiden toimijat olivat kaavailleet ohjelmalle keskeistä roolia strategisessa kehittämisessä. Ohjelman haasteena oli arvioinnin mukaan se, että se säilyisi joustavana, uusia kokeiluja mahdollistavana ja aluelähtöisenä. 

OECD kommentoi KOKO:a Suomen hallinnon maa-arvioinnissaan kesäkuussa 2010. KOKO edisti OECD:n mukaan sitoutumista yhteisiin tavoitteisiin muuttamalla valtion sekä alue- ja paikallishallinnon suhdetta. "KOKO:n fokus on alhaalta ylöspäin tapahtuva osallistuminen ja ideoiden työstäminen" arvioinnissa todetaan. OECD:n mukaan ohjelma tarjosi "onnistuneen mallin yhteiselle omistajuudelle alue- ja paikallishallintotasolla".

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive) 21.7.2010
2. ↑  KOKO:n etukäteisarviointi, TEM julkaisu 57/2009
Ségoun piiri Malin kartalla.
**Ségoun piiri** (ransk. *Cercle de Ségou*) on paikallishallintoalue Malin Ségoun alueella. Sen pinta-ala on 10 844 neliökilometriä. Asukkaita on 691 400 henkeä.

Ségoun piiri rajoittuu pohjoisessa Ségoun alueen Nionon, koillisessa Macinan, idässä Sanin ja etelässä Blan ja Barouélin piireihin sekä lännessä Koulikoron alueeseen. Seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtaavat Niger ja sen sivujoki Bani.

Piiriin kuuluu Ségoun kaupunki sekä 29 maalaiskuntaa: Baguindadougou, Bellen, Boussin, Cinzana, Diédougou, Diganidougou, Dioro, Diouna, Dougabougou, Farako, Farakou Massa, Fatiné, Kamiandougou, Katiéna, Konodimini, Markala, Massala, N’Gara, N’Koumandougou, Pelengana, Sakoïba, Sama Foulala, Saminé, Sansanding, Sébougou, Sibila, Soignébougou, Souba ja Togou. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, miniankoja, bozoja, somonoja, dogoneja ja soninkeja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, durra, fonio ja maissi sekä myyntiin menevät maapähkinä, vesimeloni ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Nigerin ja Banin varrella asuvat bozot ja somonot harjoittavat kalastusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Synthèse des Plans de Sécurité Alimentaire des Communes du Cercle de Ségou 2008–2012 *csa-mali.org*.  2008. Viitattu 17.6.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 17.6.2012. (ranskaksi)
3. ↑  Loi N°99-035 du 10 Aout 1999 Portant Création des Collectivités Territoriales de Cercles et de Régions *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 17.6.2012. (ranskaksi)
**Light music** on yleisnimitys pääasiassa brittiläiselle musiikkityylille, joka on kevyenä pidettyä orkesterimusiikkia suurille orkestereille.  Sen alkuperä on 1800-luvulla, suosituimmillaan se oli 1900-luvun puolivälissä, mutta sitä tehdään edelleen.

Tyyli on vähemmän "vakava" muoto länsimaisesta taidemusiikista, jossa on läpisävellettyjä tyypillisesti lyhyitä orkesterikappaleita sekä sarjoja. Kappaleiden tarkoitus on vedota taidemusiikkia laajempaan yleisöön. Suosionsa huippuaikoihin *light music* oli silloin, kun radiolähetykset alkoivat saada muotoaan ja asemat, kuten BBC Light Programme, soittivat enimmäkseen juuri tällaista musiikkia.

*Light music* oli suosittua Britannian lisäksi Yhdysvalloissa sekä manner-Euroopassa ja monet tämän suuntauksen sävellyksistä muistetaan yhä elokuvista sekä radio- ja televisio-ohjelmista, joissa niitä käytettiin. *Light music* on samaistettu joskus *easy listening* -genreen, joskaan se ei ole sama asia. 

Säveltäjiin, jotka sävelsivät *light musicia*, lukeutuvat esimerkiksi Charles Ancliffe, Ronald Binge, Eric Coates, Frederic Curzon, Trevor Duncan, Robert Farnon, Adalgiso Ferraris, Ron Goodwin, Albert Ketèlbey, Billy Mayerl, Angela Morley, Ernest Tomlinson, Sidney Torch, Edward White, Charles Williams, Alberto Semprini ja Haydn Wood.

Tietokirjailija Tommi Uschanov on ehdottanut tyylin suomenkieliseksi nimeksi "kaunomusiikki".

Lähteet
-------

1. 1 2  Uschanov, Tommi: *Sininen Tango*, Teos, Helsinki, 2017, s. 65
Havainnekuva ritarikunnan tunnusmerkistä
**Australian ritarikunta** (engl. *Order of Australia*) on australialainen ritarikunta. Se on perustettu vuonna 1975, ja arvoa myönnetään tunnustuksena erinomaisista ansioita. Samana vuonna Australiaan perustettiin oma kunniamerkkijärjestelmä. Aiemmin australialaisia palkittiin samoilla ehdoilla ja kunnianosoituksilla kuin brittejä. Ritarikunnan virallisten jäsenten tulee olla Australian kansalaisia, mutta ulkomaalaisia voidaan nimetä kunniajäseniksi.

Kunniamerkki on Australian korkein mahdollinen tunnustus, ja sitä jaetaan sekä siviili- että sotilasmuodossa, joissa kummassakin on neljä luokkaa: mitali, jäsen, upseeri ja seuralainen.

* Siviilien nauha
* Sotilashenkilöiden nauha

Lähteet
-------

1. ↑  History *The Order of Australia Association*.  2022. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  About The Award *The Order of Australia Association*.  2022. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  Order of Australia *Department of the Prime Minister and Cabinet*.  2022. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
**KOI8-R** (ven. КОИ-8, код обмена информацией, 8 битов, "informaationvaihtokoodi, 8-bittinen") on 8-bittinen merkistö, joka on suunniteltu venäjän kieltä varten. Se kattaa myös bulgarian kielen. Ukrainaa varten on oma KOI8-U, jossa on lisäksi ukrainan kielen vaatimat kirjaimet. KOI8-R oli julkaisematon *de facto* standardi, mutta perustui standardeihin GOST 19768-74 (eli vanha koi8), ISO 6937/8 (ei rekisteröity) ja sen muunnelmat INIS-cyrillic ja ISO 5427. Venäläiset Unix-käyttäjät julkaisivat sen vuonna 1993 internet-standardina RFC 1489.

KOI8-R on edelleen paljon käytetympi kuin ISO 8859-5, joka ei ikinä levinnyt laajaan käyttöön. Toinen yleinen koodaus kyrillisillä kirjaimilla kirjoitettavia kieliä varten on Windows-1251. Molemmat korvautuvat ehkä tulevaisuudessa Unicodella.

KOI8-R:ssä kirjainten järjestys on niitä lähinnä vastaavien latinalaisten kirjainten mukaan, eikä aakkosjärjestyksessä. Tällä saavutetaan se, että jos ylin bitti häviää, teksti säilyy lähes ymmärrettävänä. Esimerkiksi merkkijonosta "Русский Текст" tulee "rUSSKIJ tEKST".


| KOI8-R |
| --- |
|  | x0 | x1 | x2 | x3 | x4 | x5 | x6 | x7 | x8 | x9 | xA | xB | xC | xD | xE | xF |
| 0x | nul | soh | stx | etx | eot | enq | ack | bel | bs | ht | nl | vt | np | cr | so | si |
| 1x | dle | dc1 | dc2 | dc3 | dc4 | nak | syn | etb | can | em | sub | esc | fs | gs | rs | us |
| 2x | sp | ! | "| # | $ | % | & | ' | ( | ) | \* | + | , | - |. | / |
| 3x | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | : | ; | < | = | > | ? |
| 4× | @ | A | B | C | D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O |
| 5x | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z | [ | \ | ] | ^ | \_ |
| 6x | ` | a | b | c | d | e | f | g | h | i | j | k | l | m | n | o |
| 7x | p | q | r | s | t | u | v | w | x | y | z | { |  | } | ~ | del |
| 8x | ─ | │ | ┌ | ┐ | └ | ┘ | ├ | ┤ | ┬ | ┴ | ┼ | ▀ | ▄ | █ | ▌ | ▐ |
| 9x | ░ | ▒ | ▓ | ⌠ | ■ | ∙ | √ | ≈ | ≤ | ≥ |   | ⌡ | ° | ² | · | ÷ |
| Ax | ═ | ║ | ╒ | ё | ╓ | ╔ | ╕ | ╖ | ╗ | ╘ | ╙ | ╚ | ╛ | ╜ | ╝ | ╞ |
| Bx | ╟ | ╠ | ╡ | Ё | ╢ | ╣ | ╤ | ╥ | ╦ | ╧ | ╨ | ╩ | ╪ | ╫ | ╬ | © |
| Cx | ю | а | б | ц | д | е | ф | г | х | и | й | к | л | м | н | о |
| Dx | п | я | р | с | т | у | ж | в | ь | ы | з | ш | э | щ | ч | ъ |
| Ex | Ю | А | Б | Ц | Д | Е | Ф | Г | Х | И | Й | К | Л | М | Н | О |
| Fx | П | Я | Р | С | Т | У | Ж | В | Ь | Ы | З | Ш | Э | Щ | Ч | Ъ |
|  | x0 | x1 | x2 | x3 | x4 | x5 | x6 | x7 | x8 | x9 | xA | xB | xC | xD | xE | xF |
**Seppo Jolkkonen** (s. 14. joulukuuta 1946) on suomalainen jääpalloilija, jääpallovalmentaja ja toimittaja. Hänen pelipaikkansa oli maalivahti. Hänen edustamansa seurat olivat Veitsiluodon Vastus, Oulun Luistinseura, Porvoon Akilles ja porvoolainen Sakta Farten. Mainetta Seppo Jolkkonen saavutti jääpallomaalivahdin roolissaan, josta voi mainita WP-35:n sivuilla annettu kommentti: "*Vastuksen hurjaheittoinen torjuja, jota myös OLS ja maajoukkue hyödynsivät*" .

Vuonna 1962 15-vuotiaana Veitsiluodon Vastuksessa aloittamallaan jääpallouralla Seppo Jolkkonen on saavuttanut pelaajana seitsemän SM-kultaa, joista neljä Vastuksessa (1969, 1972, 1973 ja 1974) ja kolme OLS:ssa (1975, 1976 ja 1977). Hän oli OLS:n Maailman cupin Ruotsin Ljusdahlissa vuonna 1976 voittaneessa joukkueessa. MM-kisoissa hän saavutti yhden hopean ja viisi pronssia. MM-kisojen all stars -joukkueeseen hänet valittiin 1971. Jääpallomaaotteluita pelaajauralla Seppo Jolkkoselle kertyi kaikkiaan 56 .

Pelaajauransa Jolkkonen päätti Porvoossa, jossa hän edusti ensin Akillesta vuodesta 1977 sitten Sakta Fartenia vuoteen 1981. Pelaajauran jälkeen hän siirtyi valmentajaksi. Nuorten maajoukkueen valmentajana toimi vuosina 1981–1983, A-maajoukkueen valmentajana 1983–1989 ja 1993–1995. Valmentajan roolissa hän saavutti kaksi MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia. Sen jälkeen hän toimi vielä vuonna 2004 Suomen naisten MM-joukkueen valmentajana. Porvoon Akilleksen mestaruussarjajoukkueen valmentajana hän oli vuosina 1981–1983, 1988–1989 sekä loppukauden 1993–1994. Vuoden jääpallovalmentajaksi hänet valittiin vuosina 1984, 1987 ja 1989.

Siviiliurallaan hän työskenteli Kemissä Veitsiluoto Oy:n palveluksessa, Oulussa Pohjolan Kaapeli Oy:n palveluksessa ja siirryttyään Porvooseen toimittajana Uusimaa-lehdessä.

Erityisesti jääpalloon erikoistuneena selostajana Seppo Jolkkonen on ollut mukana televisioitujen MM-kisojen otteluiden ja jääpallon bandyliigan loppuotteluiden selostajana.

Muina lajeina Seppo Jolkkosella ovat olleet uransa alkuvaiheessa Kemissä jääpallon rinnalla pesäpallo ja myöhemmin golf.

Lähteet
-------

1. ↑  Top 50 jääpalloilijaa kautta aikojen, 7.1.2011[vanhentunut linkki]
2. ↑  Samuli Niskasella eniten maaotteluja
3. ↑  Golfpiste.com: Reija Salminen ja Seppo Jolkkonen palkintorohmuina Mestarit Golfissa, 21.6.2006
4. ↑  Urheilutoimittajain liitto: Andersson Ruotsalo golfasi HUT:n mestariksi, 13.8.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Anttinen, Risto Uimonen (toim.): Vuosisata suomalaista jääpalloa, Suomen Jääpalloliiton 25-juhlakirja, Nykypaino Oy, 1997.
**Nuorgam** oli internetissä toiminut musiikkimedia, jota julkaisi musiikkiyhdistys Helsingin Nuorgam ry. Sivustoa tekivät vapaaehtoistyönä musiikkijournalistit ja musiikkikirjoittamisesta kiinnostuneet ihmiset. Nuorgamilla ei ollut aiheissaan yhtenäistä linjaa, vaan sivustolla käsiteltiin periaatteessa kaikkea musiikkiin liittyvää kirjoittajien kiinnostuksen niin salliessa.

Nuorgamin juttusarjat, kuten tietyn vuoden popklassikot, ilmestyivät usein listamuodossa. Sivustolla julkaistiin kirjoitusten lisäksi myös viikoittaisia teemojen ympärille kasattuja soittolistoja.

Ensimmäinen Nuorgamin artikkeli oli kirjoitus Pave Maijasen "Lähtisitkö"-kappaleesta. Lokakuussa 2013 sivustolla oli yhteensä 3474 artikkelia. Nuorgam valittiin vuoden verkkomediaksi Musiikki & Median palkintogaalassa lokakuussa 2012. Sivustolla oli noin 30 vakituista avustajaa, jonka lisäksi Nuorgamiin kirjoittivat lukuisat vierailevat kirjoittajat. Sivustolle oli maaliskuussa 2013 kirjoittanut 109 eri henkilöä - vierailevien kirjoittajien joukossa muun muassa Veikko Halmetoja, Ville Kormilainen, Tommy Lindgren, Antti Nylén, ja Nick Triani.

Vuonna 2013 Nuorgam keräsi yhteisörahoituksella varoja painetun lehden julkaisemiseen. Lehteä ilmestyi vain yksi numero tuhannen kappaleen painoksena. Myöhemmin lokakuussa 2013 Nuorgam ilmoitti lopettavansa toimintansa 30. marraskuuta 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaikki Nuorgam.  Arkistoitu 26.10.2013. Viitattu 19.10.2013.
2. ↑  Musiikki & Median Industry Awards Gaalassa palkittiin vuoden parhaat (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kaikki Nuorgamin kirjoittajat
4. ↑  Mesenaatti.me - Nuorgamin printti
5. ↑  Nuorgam lopettaa toimintansa  19.10.2013. Nuorgam. Viitattu 19.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Nuorgamin www-sivut
**Weston A. Price** eli **Weston Andrew Valleau Price** (6. syyskuuta 1870 Newburgh, Stone Mills, Ontario, Kanada – 23. tammikuuta 1948 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli hammaslääkäri, jonka tunnetuimpia saavutuksia ovat teoriat ravinnon suhteista hampaiden terveyteen ja yleiseen terveyteen. 

Price perusti *Research Institute of the National Dental Association*in, josta myöhemmin tuli American Dental Associationin tutkimusosasto, ja oli sen puheenjohtaja 1914–1928.

Ravitsemustutkimuksen Indiana Jonesiksi sanottu Price kiersi 1920- ja 1930-luvulla valokuvaajavaimonsa Florencen kanssa maapallon syrjäisillä seuduilla tutkimassa alkuperäisväestöjen ruokavalioita. Hän epäili, että moniin jo tuolloin yleistyneisiin nykyisin elintasosairauksiksi kutsuttuihin sairauksiin oli syynä länsimainen ruokavalio ja sen sisältämät sokeri, valkoinen riisi ja puhdistettu ruokaöljy. Tutkimusretkillään hän sai vahvistusta teorialleen tavattuaan kaikkialla alkuperäistä yksinkertaista ruokaa syöviä ihmisiä, jotka olivat täysin terveitä, myös hammaskalustonsa osalta. Kun länsimainen ruokavalio levisi näille seuduille, lisääntyivät sairaudet ja hampaat alkoivat reikiintyä.

Pricen pääteos *Nutrition and Physical Degenaration* ilmestyi 1939, ja epäedullinen ajankohta vei pohjan hänen tutkimustensa tuloksilta. Teos oli Harvardin yliopiston kurssikirjana jonkin aikaa mutta vaipui sitten unohduksiin, kuten Price itsekin. Osansa sillä, ettei teos myöhemminkään ole saanut ansaitsemaansa huomiota, on sen sanavalinnalla, joka kuvastaa 1930-lukulaista maailmankuvaa, ja toisaalta myös toisen maailmansodan jälkeisellä tieteellis-teknisellä kehityksellä.

Pricen perintöä vaalii kaksi säätiötä, Weston A. Price Foundation ja Price-Pottenger Nutrition Foundation.

Lähteet
-------

1. ↑   Henry Lovejoy Ambler, History of Denistry in Cleveland, Ohio 1911. s. 44–56.
2. ↑  "Weston A Price" *New York Times* 24.1.1948
3. ↑   *The Nebraska state medical journal*, (1925) Volume 10, Issue 6; pg 205
4. ↑  *British journal of dental science* (1928) Volumes 72–73; s. 101
5. 1 2  Henrik Ennart & Mats-Eric Nilsson, Döden i grytan, Ordfront 2010 sivut 197–203
6. ↑  Weston A. Price Foundation
7. ↑  Price-Pottenger Nutrition Foundation (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |