recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Osteomeles schwerinae*** on ruusukasvien heimoon ja *Osteomeles*-sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Kiinassa. Lajilla ei ole suomenkielistä nimeä.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Kasvin kukat ovat valkoisia ja muistuttavat orapihlajien kukkia. Kukista kypsyy pieniä sinimustia marjoja, jotka ovat itse asiassa omenan tapaisia epähedelmiä.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

*Osteomeles schwerinae* kasvaa luonnonvaraisena 1000-3000 metrin korkeudella Manner-Kiinan Gansun, Guizhoun, Shaanxin, Sichuanin, Tiibetin ja Yunnanin maakunnissa sekä Taiwanilla. Lajia esiintyy pensaikoissa, rinteillä, pelloilla, tienvarsilla ja sekametsissä.

Luokittelu
----------

*Osteomeles schwerinae* kuuluu ruusukasvien heimoon ja sukuun *Osteomeles*. Sen kuvaili ensimmäisenä Camillo Karl Schneider vuonna 1906. Lajilla on kaksi alalajia:

* *Osteomeles schwerinae* subsp. *schwerinae*
* *Osteomeles schwerinae* subsp. *microphylla*

Käyttö
------

*Osteomeles schwerinae*n marjat ovat syömäkelpoisia; ne ovat makeita ja niitä voidaan syödä raakoina tai käyttää hyytelöiden ja hillojen valmistukseen. Kasvia viljellään myös puutarhoissa koristekasvina ja bonsaina.

Kuvia
-----

* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  *Osteomeles schwerinae* C. K. Schneid. *catalogueoflife.org*. Viitattu 3.1.2020.
2. ↑  *Osteomeles schwerinae* *Flora of China*. Viitattu 3.1.2020.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Osteomeles schwerinae & sv:Osteomeles schwerinae 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2712759
* Wikispecies: Osteomeles schweriniae
* EoL: 300921
* EPPO: OSESH
* FoC: 200010940
* GBIF: 3024838
* GRIN: taxonomydetail.aspx?26137
* iNaturalist: 124446
* IPNI: 726918-1
* IRMNG: 10181191
* ITIS: 836587
* NCBI: 36618
* Open Tree of Life: 153994
* Plant List: rjp-6769
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:726918-1
* Tropicos: 27806880
* WFO: wfo-0001016155

 |

 |
**Sonni Ragnar Nattestad** (s. 5. elokuuta 1994 Miðvágur) on haitilaisia sukujuuria omaava färsaarelainen jalkapalloilija, joka on tällä hetkellä*milloin?* vapaa pelaaja. Vasenjalkainen Nattestad on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän kuuluu Färsaarten jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Nattestad aloitti uransa kotikaupunkinsa MB Miðvágurissa, jossa hän pelasi vuonna 2010. Vuodet 2011–2012 hän pelasi Färsaarten 1. Deildin 07 Vesturissa, jossa hän voitti sarjan mestaruuden kaudella 2012. Tammikuussa 2013 Nattestad siirtyi Tanskan Superliigan FC Midtjyllandiin, jossa vietetyn jakson aikana hän pelasi vain neljä peliä. Suurimman osan Midtjylland-ajasta Nattestad vietti lainalla Tanskan 1. divisioonan AC Horsensissa ja Vejle Boldklubissa. Nattestadin Midtjylland-sopimus purettiin elokuussa 2015.

### Maajoukkueura

Nattestad on edustanut Färsaaria alle 19- ja alle 21-vuotiaissa. Färsaarten jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi marraskuussa 2013 ystävyysottelussa Maltaa vastaan.

Saavutukset
-----------

**07 Vestur**

* 1. Deild: 2012

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Sonni Nattestad Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑
4. ↑  Sonni Nattestad National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
**Sonny Boy Williamson** (oik. **John Lee Curtis Williamson**, 30. maaliskuuta, 1914 – 1. kesäkuuta, 1948) oli yhdysvaltalainen blueshuuliharpisti, joka toi huuliharpun moderniin, urbaaniin bluesmusiikkiin. Hänestä käytetään välillä nimitystä Sonny Boy Williamson I erotuksena toisesta samaa taiteilijanimeä käyttäneestä muusikosta.

Williamsonin ensimmäinen levytys, "Good Morning, School Girl" vuodelta 1937, oli suuri hitti mustien "race records" -markkinoilla. Williamsonista tuli pian kuuluisa mustan väestönosan keskuudessa koko eteläisessä USA:ssa kuten myös keskilännen teollisuuskaupungeissa, joihin kuului Detroit sekä Williamsonin kotikaupunki Chicago. Hänen sanotaan olleen 1940-luvulla kaikista tunnetuin blueshuuliharpisti. Muita tunnettuja kappaleita ovat "Shake the Boogie", "You Better Cut That Out", "Sloppy Drunk" ja "Early in the Morning". Williamsonin soittotyyli vaikutti moneen hänen jälkeensä tulleisiin huuliharpisteihin, joihin kuuluvat esimerkiksi Billy Boy Arnold, Junior Wells, Sonny Terry, Little Walter ja Snooky Pryor. Williamsonin vaikutuksen sanotaan ulottuneen myös sellaisiin muusikoihin, jotka eivät soittaneet itse huuliharppua. Esimerkiksi Muddy Waters sekä Jimmy Rogers olivat soittaneet Williamsonin kanssa 1940-luvulla ja myöhemmin tekevät cover-versioita Williamsonin kappaleista.

Williamson levytti sekä yhtyejohtajana että taustamuusikkona koko uransa ajan, useimmiten Bluebird merkille. Varhaisimmat levytykset tehtiin yleensä Illinoisissa Aurora-kaupungissa. Myöhemmät levytykset tehtiin yleensä Chicagossa. Viimeinen levytys tapahtui joulukuussa 1947, jolloin hän soitti Big Joe Williamsin levylle. Kesäkuun ensimmäinen päivä, 1948, Williamson puukotettiin kuoliaaksi Chicagon eteläpuolella, kun hän oli kävelemässä kotiinsa Plantation Clubilta esityksensä jälkeen.

1940-luvulla Aleck "Rice" Miller omaksui radio-ohjelmansa sponsorin myötävaikutuksesta myös taiteilijanimekseen Sonny Boy Williamson. John Lee Williamson ei pitänyt tästä, mutta mitään oikeusjuttua asian tiimoilta ei viritelty. Miller ei Williamsonin elinaikana vielä levyttänyt mitään, ja hän myös pysytteli tässä vaiheessa vielä Mississippin suistoalueella, mikä on todennäköisesti*kenen mukaan?* vähentänyt asian ongelmallisuutta.

Aiheesta muualla
----------------

* Blues Foundation Hall of Fame (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Intialaiset puolustukset**. 
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Intialaiset puolustukset** ovat shakkiavauksia, jotka syntyvät, kun musta vastaa valkean 1.d4 siirtoon siirrolla 1...Rf6. Intialaisissa puolustuksissa musta antaa valkean miehittää keskustan ahdistellakseen ja heikentääkseen sitä myöhemmin. Vaikka valkea saa sotilaiden etenemisestä tilaetua, ovat sotilaat lukkiutuneet paikalleen ja joutuvat helposti hyökkäyksen kohteeksi. Intialaiset puolustukset ovat suhteellisen uusia ja nykyään hyvin suosittuja vastauksia valkean 1.d4-siirtoon.

Intialaisia puolustuksia
------------------------

* Kuningatarintialainen puolustus
* Kuningasintialainen puolustus
* Nimzo-intialainen puolustus
* Bogo-intialainen puolustus
* Vanhaintialainen puolustus
* Neo-intialainen hyökkäys
* Grünfeldin puolustus
* Katalonialainen avaus
* Puolalainen puolustus
* Torren hyökkäys
* Budapestin gambiitti
* Döryn puolustus
* Trompowskin hyökkäys

Benoni-puolustus on myös tavallaan intialainen puolustus.

Katso myös
----------

* Luettelo shakkiavauksista
* Luettelo gambiiteista

Lähteet
-------

1. ↑  James Eade: *Shakinpelaajan käsikirja*. Alkuasemasta mattiin. Alkuteos Chess Player’s Bible. Suomenkielisen laitoksen julkaisulupa Karisto Oy, 2006. ISBN 951-23-4721-0.
Entisöity Messerschmitt Bf 108 Taifun.
Nord 1002 Pingouin 2, Ranskassa toisen maailmansodan jälkeen valmistettu Renault-moottorinen Taifun Luftwaffen väreihin maalattuna.
**Messerschmitt Bf 108 Taifun** (BFW M 37) on saksalainen 1930-luvun alussa suunniteltu yksitasoinen yhteyslentokone. Sen suunnitteli Willy Messerschmitt ja valmistaja oli Bayerische Flugzeugwerke (BFW)-lentokonetehdas Augsburgissa, Baijerissa.

Bayerische Flugzeugwerke nimi vaihtui 11. heinäkuuta 1938 Messerschmitt Flugzeugbau GmbH:ksi, ja Taifunin valmistus siirtyi uuteen tehtaaseen Regensburgiin. Vuonna 1942 koneen valmistus siirrettiin Ranskaan *Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Nord*in (SNCAN) tehtaalle Les Mureauxiin, lähelle Pariisia. Se valmisti 285 Taifun-konetta vuosina 1941–1944.

Sodan jälkeen konetta valmistettiin Ranskassa jäljelle jääneistä osista nimellä Nord 1001 Pingouin I. Moottorina koneissa oli kuusisylinterinen 233 hv Renault 6Q-11 -moottori.

Valmiiden osien loputtua SNCAN alkoi rakentaa kokonaan uusia Nord 1002 Pingouin II-koneita 230 hv Renault 6Q-10-moottorilla varustettuna. Suurin osa sodan jälkeen valmistetuista koneista toimitettiin Ranskan ilmavoimille.

Taifunia valmistettiin kaikkiaan 885 kappaletta.

Tekniset tiedot
---------------

* Kärkiväli: 10,5 m
* Pituus: 8,3 m
* Korkeus: 2,3 m
* Moottori: Argus As.8C 179 kW (240 hv)
* Miehistö: 1 ohjaaja, 3 matkustajaa
* Paino: 1 385 kg

Suoritusarvot
-------------

* Lakikorkeus: 6 km
* Lentomatka: 1 000 km
* Nopeus: 300 km/h

Lähteet
-------

* Berger, Rolf: *Maailman lentokoneet*, s. 115. Suomentanut Väisänen, Hannu. Hämeenlinna: Karisto Oy, 2010. ISBN 978-951-23-5212-8. (suomeksi)
* Donald, David: *The encyclopedia of world aircraft*. Enderby: Blitz, 1997. ISBN 1-85605-375-X.
Messarán tasankoa, taustalla Ídavuori.
**Messará** (kreik. Μεσσαρά, myös *Mesará*, Μεσαρά) on tasanko Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren eteläosassa Iraklionin alueyksikön alueella.

Messará on Kreetan laajin tasanko. Sen pituus itä-länsisuunnassa on noin 50 kilometriä ja leveys pohjois-eteläsuunnassa noin 7 kilometriä. Tasangon nimi tulee sanoista *mésa* ("keskellä") ja *óros* ("vuori"); se tarkoittaa siis "Vuorten keskellä" olevaa tasankoa. Tasangon pohjoispuolella sijaitsevat Ída- eli Psiloreítisvuoret ja eteläpuolella Asteroúsiavuoret, jotka erottavat tasangon Libyanmerestä. Lännessä tasanko avautuu Messaránlahdelle. Tasangon halki virtaa Geropótamos-joki, joka laskee Messaránlahteen Tympákin kaupungin eteläpuolella. Tasangon pohjoisosassa sijaitsee Faneroménin tekojärvi.

Esihistoriallisella ajalla tasangon alue oli merkittävin minolaisen kulttuurin keskus pohjoisen Kreetan Knossoksen jälkeen. Tasangon länsipäässä on kukkuloita, joista yhdellä sijaitsevat muinaisen Faistoksen palatsikeskuksen rauniot ja toisella Agía Triádan asutuksen rauniot. Tasangon keskiosassa ovat antiikin aikaisen Gortynin kaupungin rauniot, ja Messaránlahden rannalla alueen muinaisen sataman Kommóksen rauniot.

Messarán tasanko on aina ollut Kreetan tärkein viljelyalue ja nykyisinkin se on suurelta osin viljelykäytössä. Siellä kasvatetaan muun muassa oliiveja ja viiniä. Tasangolla sijaitsevat muun muassa Moíresin ja Tympákin kaupungit sekä Ágioi Dékan kylä. Messaránlahden rannalla sijaitsee Mátalan kylä. Alueelta on kotoisin kreetanhevonen (myös kreetanponi, messaránhevonen).

Messarán tasanko Faistoksen arkeologiselta alueelta itään päin nähtynä, taustalla Asteroúsia-vuoria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Messara Plain *Explore Crete*. Viitattu 15.8.2016.
2. 1 2 3 4 5  Messara Plane *Cretan Beaches*. Viitattu 15.8.2016.
3. ↑  The Magical Mesara Plain *Crete. The Island in the Wine Dark Sea*. Viitattu 15.8.2016.
4. ↑  Messara Horse *Cretan Beaches*. Viitattu 15.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Messará** Wikimedia Commonsissa
Mies kävelemässä tulisilla hiilillä Sri Lankassa.
Video hiililläkävelystä.
**Hiililläkävely** eli **tulikävely** on tulisilla hiilillä kävelyä paljain jaloin. Alustana voidaan käyttää myös esimerkiksi vulkaanista kiveä tai puuhiiltä.

Hiililläkävelyä tiedetään harjoitetun eri puolilla maailmaa tuhansien vuosien ajan. Se kuuluu edelleenkin intialaisten fakiirien rituaaleihin. Nykyisin hiililläkävelyä harjoitetaan usein esimerkiksi itsetunnon kohottamiseksi ja osoituksena hengen voitosta aineesta. Entisaikaan hiililläkävelyä pidettiin usein yliluonnollisena ilmiönä tai osoituksena uskon voimasta, mutta 1900-luvulla ilmiö opittiin selittämään fysiikan keinoin.

Hiililläkävely on liittynyt erilaisiin uskonnollisiin rituaaleihin. Antiikin Italiassa Hirpi Sorani -papisto käveli Soracte-vuorella tulisen hiilloksen yli. Hiillos symboloi siirtymää elävien maailmasta kuoleman voimien luo.

Tulisilla hiilillä on mahdollista kävellä ilman suurta vahinkoa jalkapohjiin, vaikka hiilten lämpötila voi nousta yli 600 celsiusasteen. Se johtuu siitä, että hiilet johtavat huonosti lämpöä, siitä, että jalkapohjan ja hiilten kosketusaika on lyhyt, sekä siitä, että jalkapohjan ja kekäleiden muodosta johtuen vain osa jalkapohjasta on kerrallaan kosketuksissa hiilten kanssa. Esimerkiksi neljäntoista askeleen mittaisessa ripeässä hiililläkävelyssä kumpikin jalkapohja koskettaa hiiliä yhteensä vain noin yhden sekunnin ajan. Jalkapohjien ei tarvitse olla kosteita tai känsäisiä kävelyn onnistumiseksi vammoitta, mutta se saattaa auttaa. Juoksemista hiilien yli ei suositella. Tärkeää on kävellä ripeästi, ja myös hiilten lämpötila vaikuttaa onnistumiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  fire walking Sceptic's Dictionary. Viitattu 21.8.2013.
2. 1 2 3  Willey, David: First walkFirewalking Myth vs Physics Pittsburghin yliopisto. Viitattu 21.8.2013.
3. ↑  Mika Rissanen: The Hirpi Sorani and the Wolf Cults of Central Italy *academia.edu*. Viitattu 29.10.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tulikävely Skepsis. Viitattu 6.9.2013.
**Nangalasso** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Kolondiéban piirissä Malissa. Se sijaitsee Bagoéjoen yläjuoksulla 90 kilometriä Kolondiébasta maanteitse kaakkoon. Kunnassa on 11 700 ja kylässä 2 500 asukasta.

Nangalasson kunta rajoittuu lännessä Kolondiéban piirin Tousséguélan ja Kadianan, etelässä Tionguin ja idässä Sikasson piirin Finkolo Ganadougoun ja Lobougoulan kuntiin.

Kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, senufoja, fulbeja ja miniankoja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, durra, hirssi ja puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, aasit ja siipikarja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 25.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.2.2018.
3. 1 2  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Nangalasso 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  2005. Viitattu 25.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Hannu I. Miettinen** (4. lokakuuta 1945 Helsinki – 21. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen hiukkasfysiikan tohtori, joka toimi vuonna 1989 avatun Tiedekeskus Heurekan ensimmäisenä johtajana ja sitten 1991–1994 hiukkasfysiikan tutkimuskeskus Cernin ensimmäisenä viestintäjohtajana.

Miettinen väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1971 ja siirtyi Rutherford-laboratorioon Englantiin, sitten Sveitsin Cerniin ja sieltä Stanfordin yliopistoon Yhdysvaltoihin. 1970-luvun lopulla hän toimi Chicagon yliopiston Enrico Fermi -instituutissa ja vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa San Diegossa. 1980-luvun alussa Miettinen palasi Suomeen Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan tutkimuslaitoksen tutkimusryhmän johtajaksi.

Vuosituhannen vaihteesta Hannu I. Miettinen toimi ensin Ruoholahteen ja sitten muuallekin Suomeen nousseiden High Tech Centereiden idean kehittäjänä ja HTC Finland Oy:n johtajana. Häntä pidetään myös eri puolille Suomea levinneen HTC-konseptin isänä. Sen jälkeen Miettinen toimi rakennusyhtiö SRV:n projektikehitysjohtajana.

Miettinen oli mukana myös joukkouttamista kehittävässä Microtask-yrityksessä. Miettinen tunnettiin tieteen popularisoijana, joka kirjoitti kansantajuisia artikkeleita tieteestä yli 30 vuoden ajan.

Heurekan avajaisvuonna 1989 Miettinen valittiin Vuoden uusmaalaiseksi.

Hannu I. Miettisen isä oli akateemikko Jorma K. Miettinen. Hänen poikiaan ovat kirjailija Tuomas Vimma ja Hybrid Graphicsin NVIDIA-yhtiölle myynyt Ville Miettinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Markkanen, Tapio & Persson, Per-Edvin: Tutkija ideoi Tiedekeskus Heurekaa: Hannu I. Miettinen 1945–2014.  *Helsingin Sanomat*, 2.6.2014, s. B 13. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.6.2014.
2. ↑  Rauno Pentti: Kehitystä pitää ennakoida, Hannu I. Miettinen vaatii viennin kilohinnan nostamista, Yliopistolehti 3/1997. Viitattu 23.3.2014.
3. ↑  Jouni Suolanen: Kapellimestari johtaa orkesteria, Taloussanomat 11.4.2000. Viitattu 23.3.2014.
4. ↑  Dr Hannu I. Miettinen (Arkistoitu – Internet Archive), Authors, Microtask Blog. Viitattu 23.3.2014.
5. ↑  Vuoden uusmaalaiset 1982–2013 (Arkistoitu – Internet Archive), Uudenmaan liitto 2014. Viitattu 23.3.2014.
6. ↑  Ville Miettinen, 35, Talouselämä 43/2010, Talentum Media 17.12.2010, sivu 26. Viitattu 23.3.2014.
**Nando de Colo** (s. 23. kesäkuuta 1987 Sainte-Catherine-lès-Arras) on ranskalainen koripalloilija.

Ranskan maajoukkueessa de Colo on voittanut olympiahopeaa Tokiosta 2020, MM-pronssia ja kolme EM-mitalia. Vuoden 2015 EM-kilpailuissa hänet valittiin lopputurnauksen tähdistöviisikkoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Nando de Colo TEAM FRANCE BASKET. Viitattu 9.8.2021. (ranskaksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nando de Colo** Wikimedia Commonsissa

* NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
* Profiili Basketball-Reference.com (englanniksi)
* Nando de Colo Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)

Ranskan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2011
4 Noah |
5 Batum |
6 Séraphin |
7 Albicy |
8 Lombahe-Kahudi |
9 Parker |
10 Traoré |
11 Piétrus |
12 de Colo |
13 Diaw |
14 Tchicamboud |
15 Gelabale |
Valmentaja Collet

Ranskan joukkue – Kesäolympialaiset 2012
4 Séraphin |
5 Batum |
6 Causeur |
7 Diawara |
8 Traoré |
9 Parker |
10 Bokolo |
11 Piétrus |
12 de Colo |
13 Diaw |
14 Turiaf |
15 Gelabale |
Valmentaja Collet

Ranskan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2013
4 Lauvergne |
5 Batum |
6 Diot |
7 Petro |
8 Lombahe-Kahudi |
9 Parker |
10 Heurtel |
11 Piétrus |
12 de Colo |
13 Diaw |
14 Ajinça |
15 Gelabale |
Valmentaja Collet

Ranskan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2015
4 Westermann |
5 Batum |
7 Lauvergne |
8 Lombahe-Kahudi |
9 Parker |
10 Fournier |
11 Piétrus |
12 de Colo |
13 Diaw |
15 Gelabale |
16 Gobert |
19 Jaiteh |
Valmentaja Collet

Ranskan joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2019
1 Ntilikina ·
2 M’Baye ·
5 Batum ·
10 Fournier ·
12 de Colo ·
17 Poirier ·
21 Albicy ·
25 Labeyrie ·
26 Lessort ·
27 Gobert ·
35 Toupane ·
90 Lacombe ·
Valmentaja Collet

Ranskan joukkue – Kesäolympialaiset 2020
1 Ntilikina ·
3 Luwawu-Cabarrot ·
4 Heurtel ·
5 Batum ·
7 Yabusele ·
10 Fournier ·
12 de Colo ·
17 Poirier ·
21 Albicy ·
27 Gobert ·
28 Cornelie ·
93 Fall ·
Valmentaja Collet
**Hannu Tapani Hämäläinen** (s. 30. huhtikuuta 1985 Hausjärvi) on suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Hämeenlinnan Tarmoa ja häntä valmensi veljensä Heikki Hämäläinen.

Hämäläisellä on kahdeksan aikuisten Suomen-mestaruusmitalia. 100 metrin juoksussa hän on voittanut kultaa vuonna 2011, hopeaa vuosina 2009 ja 2010 sekä pronssia vuonna 2014 ja 2015. 4 × 100 metrin viestijuoksussa hän voitti kultaa vuonna 2010 ja hopeaa 2007 sekä pituushypyssä pronssia hallimestaruuskilpailuista 2005.

Hämäläinen kuului Suomen pronssijoukkueeseen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen 4 × 100 metrin viestissä Debrecenissä 2007. Hän edusti Suomea Euroopan cupissa 100 metrillä ja 4 × 100 metrin viestissä 2007. Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa hän on ollut mukana 100 metrillä ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa 2009 ja 2010. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran 2009.

Hämäläinen selviytyi 100 metrillä välieriin Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 ja juoksi ankkuriosuuden Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui seitsemänneksi suomenennätysajalla 39,29. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän selviytyi 60 metrillä välieriin.

Maaliskuussa 2012 kerrottiin imusolmukesyövän olleen Hämäläistä edellisestä kesästä vaivanneiden terveysongelmien syynä ja todettiin sen vaativan puolen vuoden hoitojakson. Marraskuussa 2012 Hämäläinen ilmoitti harjoittelevansa jälleen tavoitteenaan paluu kilparadoille.

Vuoden 2016 Suomi–Ruotsi-maaottelussa Suomen pikaviestijoukkue voitti 4 × 100 metrin kilpailun SE-ajalla 39,25. Hämäläinen juoksi viestissä aloitusosuuden. Viesti oli samalla Hämäläisen viimeinen juoksu edustustehtävissä.

Hämäläinen on toiminut Suomen Urheiluliiton valmennuspäällikkönä. Vuonna 2020 hän aloitti Suomen melonta- ja soutuliiton toiminnanjohtajana.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 60 metriä (hallissa): 6,70 (2011)
* 100 metriä: 10,41 (2010)
* 200 metriä: 21,82 (2009)
* Pituushyppy: 719 (2004), hallissa 722 (2005)

Lähteet
-------

1. 1 2  Positiivisuus piti pikajuoksijan hengissä syöpädiagnoosin jälkeen – "Missään vaiheessa en ajatellut, etten selviä" *Helsingin Sanomat*.  19.10.2016. Viitattu 12.3.2019.
2. 1 2  Hannu Hämäläinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑  Pikaviestimiehet: Se oli hiton vanha ennätys! *yle.fi*.  1.8.2010. Viitattu 1.8.2010.
4. ↑  Pikajuoksija Hämäläisellä todettu syöpä *Yle Urheilu*.  16.3.2012. Viitattu 2.8.2014.
5. ↑  Mänttäri, Annakaisa: Pikajuoksija palaa syövän jälkeen radalle *HS.fi*.  26.11.2012. Viitattu 2.8.2014.
6. ↑  Hannu Hämäläinen siirtyy SUL:sta Melonta- ja soutuliiton toiminnanjohtajaksi *Yleisurheilu.fi*.  25.11.2019. Viitattu 6.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Hannu Hämäläinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Saunajärvi**  on Kainuussa Kuhmossa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 992 hehtaaria eli 9,9 km². Se on 8,2 kilometriä pitkä ja 3,9 kilometriä leveä. Järvellä on kolme saarta. Niistä suurin Saunasaari on 2,2 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä ja se on yli neliökilometrin suuruinen. Se sijaitsee järven keskellä. Kaksi muuta saarta, jotka sijaitsevat järven kaakkoisrannan tuntumassa, ovat alle 50 metriä pitkiä.

Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 20 miljoonaa m³ eli 0,020 km³. Järven keskisyvyys on 2,0 metriä ja suurin syvyys on 11 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven kaakkoispäässä keskellä järveä.

Järven rantaviivan pituus on 40 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata, joka on paikoin soistunutta ja jota rikkovat pienet peltomaat. Järvellä on alle 10 kiinteää asuntoa ja yli 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet pohjoisrantoja seuraavalta yhdystieltä 9111 ja siitä haarautuvilta kyläteiltä.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Ontojärven–Lentuan valuma-alueen (59.9) Saunajoen valuma-alueella (59.97), jonka Saunajärven alueeseen (59.977) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 195,4 metriä mpy.

Valuma-alue saa pääosan vedestään Hakojoen valuma-alueelta (59.978) ja omalta alueeltaan. Hakojoen valuma-alueella ovat Iso-Hakojoki ja Pieni-Hakojoki, jotka yhtyvät toisiinsa juuri ennen laskemistaan Saunajärven kaakkoispäähän. Siellä ovat huomattavimmat järvet Iso-Hakojärvi (284 ha), Pieni-Hakojärvi (39 ha) ja Iso Lehmilampi (55 ha). Saunajärven alueella on 21 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat järven lähellä sijaitsevat Suolampi (14 ha), Nevonlampi (6 ha) ja Kaakkurinlampi (3 ha). Lummejoki laskee Hakojoen viereen ja sen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Kalliolampi (12 ha) ja Lummelampi (9 ha). Järven luoteispäähän laskeva Kaihlalamminpuro tuo laajan metsäalueen kuivatusojien vettä sekä esimerkiksi Kulvejärven (27 ha) vesiä. Muita laskuojia ovat Karkupuro, Kankaanpäänpuro ja Murtopuro.

Järven laskujoki on kilometrin pituinen Niskankoski, joka laskee Alasenjärveen (253 ha). Sen vedenpinta on 187,6 metriä mpy. joten Niskankoskella lähes kahdeksan metriä pudotusta. Siitä alkaa Louhenjoen alue (59.976), jossa reitti Louhenjoki, Riienjärvi–Lutjanjärvi (176 ha), Komulanjoki ja Saunajoki johtavat suureen Lammasjärveen (4 682 ha). Se on 162,6 metriä merenpinnan yläpuolella ja sen rannalla sijaitsee Kuhmo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Saunajärvi, Kuhmo (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 24.10.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 23.8.2017.
3. ↑  Saunajärvi, Kuhmo (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 24.10.2019.
4. 1 2 3  Saunajärvi (59.977.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 23.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Tervo, Kari: Kuhmo - Rajalla, ISBN 952-11-2402-4, Kainuun ympäristökeskus, 2006
Folke Andersson
**Folke Emanuel Andersson** (16. joulukuuta 1892 Eskilstuna – 23. kesäkuuta 1988 Hälleforsnäs) oli ruotsalainen ooppera- ja operettilaulaja, äänialaltaan tenori.

Andersson sai opetusta Thekla Hoferilta sekä Torsten Lennartssonilta ja valmistui Tukholman kuninkaallisesta musiikkikorkeakoulusta. Hän debytoi vuonna 1921 Almavivan roolissa *Sevillan parturin* esityksessä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa. Hän työskenteli oopperatalossa vuosina 1922–1924 ja teki sitten kiertueen konserttiesiintyjänä. Hän esiintyi Ruotsissa, Suomessa, Neuvostoliitossa ja vuodesta 1926 alkaen useaan otteeseen Yhdysvalloissa.

1930-luvulla Andersson työskenteli Göteborgin Stora Teaternissa ja Tukholman Oscarsteaternissa. Hän ansioitui operettilaulajana, jonka yksi menestyksekkäimmistä rooleista oli Sid el Kar Sigmund Rombergin operetissa *Erämaan laulu*. Samanaikaisesti Andersson työskenteli Ruotsin radiossa. Hän teki myös levytyksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Folke Andersson Svensk Filmdatabas
2. 1 2 3  Großes Sängerlexikon, s. 99 Karl-Josef Kutsch & Leo Riemens


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Birger Hahl** (1901–1975) oli suomalainen sisustusarkkitehti. 1920-luvulla Hahl työskenteli arkkitehti Väinö Vähäkallion toimistossa kunnes vuonna 1928 perusti suunnittelutoimiston Helsinkiin. Hahl teki 20- ja 30-luvuilla Lahden Puusepäntehtaille (vuodesta 1931 Asko-Avonius) useita huonekaluja, jotka olivat suoralinjaisia ja useimmiten loimukoivusta valmistettuja. Koristeina käytetyt listaupotukset tekivät niistä monimutkaisia ja kalliita valmistaa. Hahlin huonekalut olivat muita pienempiä, puu-upotuksin ja viiluyhdistelmillä koristellut kaapit kuutiomaisia.

Hahlin töitä ovat muun muassa Eduskuntatalon diplomaattien huoneen loimukoivuinen sohvakalusto, Postitalon kalusteita, J.W.Suomisen-yrittäjä suvun uuden asuinrakennuksen Koskilinnan kalusteet, Elannon pääkonttorin huonekalut (1928), Kajaani Oy:n toimistojen sisustustuksia 1950-luvulla sekä kalusteita huonekalutehdas Askolle, esimerkiksi (Pepita, nro 623).

Käsi- ja taideteollisuusliitto Taiton julkaiseman Käsiteollisuus-lehden tuolisuunnittelukilpailun Hahl voitti vuonna 1927. Ornamon hallituksen varajäsenenä Hahl oli vuonna 1927. Birger Hahl mainitaan myös lavastajana elokuvassa Rakkautensa uhri vuodelta 1945.

Lähteet
-------

1. ↑  Niskanen, Aino: "Liite 6", *Väinö Vähäkallio ja hänen toimistonsa, Arkkitehdin elämäntyö ja verkostot*, s. 361. Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston tutkimuksia 2005/22. Helsinki: Teknillinen korkeakoulu, 2005. ISBN 9512279894. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 6.11.2016).
2. ↑  Eduskunta: Eduskunnan talot ja taide *Eduskunnan esite, sivu 11*.  12/2011. Viitattu 6.11.2016.
3. ↑  Museovirasto: J.W.Suomisen nahkatehdas ja koskilinna *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt*.  22.12.2009. Viitattu 6.11.2016.
4. ↑  Lahden Kaupungin museo: Kalusteista kysyttyä, vastaus 22 *Lahden kaupungin museo sivut*.  Arkistoitu 7.11.2016. Viitattu 6.11.2016.
5. ↑  Heinänen, Seija: *Käsityö-taide-teollisuus, Näkemyksiä käsityöstä taideteollisuuteen 1900-luvun alun ammatti- ja aikakauslehdissä*. Jyväskylän yliopisto, 2006. ISBN 951-39-2402-5. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 6.11.2016).
6. ↑  Ornamo: Luettelo Ornamon hallituksen jäsenistä *developer.at.hammerkit.com*.  Arkistoitu 7.11.2016. Viitattu 6.11.2016.
**Leonid Moisejev** (s. 21. lokakuuta 1952 Kasli, Tšeljabinskin alue) on neuvostoliittolainen kestävyysjuoksija, joka menestyi parhaiten maratonilla.

Moisejev sijoittui Montréalin 1976 olympialaisten maratonilla seitsemänneksi ajalla 2.13.33,4. Vuonna 1977 hän sijoittui Fukuokan maratonilla toiseksi. Hän kilpaili myös ratajuoksijana ja voitti 10 000 metrillä vuonna 1977 kultaa universiadeissa sekä sijoittui Euroopan cupin finaalissa kolmanneksi.

Prahan EM-kilpailuissa 1978 Moisejev voitti maratonilla kultaa ajalla 2.11.57,5. Hän voitti maanmiehensä Nikolai Penzinin niukasti 1,5 sekunnilla. Vuonna 1979 hän voitti maratonin spartakiadeissa. Moskovan 1980 olympialaisissa hän oli Neuvostoliiton kolmesta maratoonarista heikoin sijoittuessaan viidenneksi ajalla 2.12.14.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 10 000 metriä: 28.00,9
* Maraton: 2.11.57

Lähteet
-------

* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*, s. 202, 645, 758. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.

### Viitteet

1. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 272. IAAF, 2005. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Mokkasiinissa on ohut pohja
Vibram FiveFingers KSO Trek on moderni kevyt varvaskenkä
**Kevytjalkine** tai **paljasjalkakenkä** on ohutpohjainen jalkine, joka suojaa jalkaa, mutta ei tue sitä. Kevytjalkineilla käveleminen tai juokseminen muistuttaa paljain jaloin liikkumista erityisesti silloin, kun jalkineiden kantapää on samalla tasolla päkiän kanssa.  Kevytjalkineita valmistetaan työ-, vapaa-aika- ja urheilukäyttöön sisällä ja ulkona eri vuodenaikoina.

Ominaisuudet
------------

Paljasjalkakengät ovat rakenteeltaan kevyet ja pehmeät. Hyvissä*kenen mukaan?* paljasjalkakengissä pohjan voi rullata ja kääntää sivuttain helposti. Paljasjalkakengät ovat leveämmät edestä, jolloin varpailla on tilaa levitä ja liikkua kengissä. Kengän ulkopohja on matala ja ohut, eikä paljasjalkakengissä ole korkoa kantapään kohdalla.

Terveysvaikutukset
------------------

Kevytjalkineilla liikkuminen saattaa olla terveellisempää kuin paksupohjaisten ja tuettujen kenkien käyttö, sillä kevytjalkineella käveleminen vahvistaa jalkaa, vähentää polviin kohdistuvaa rasitusta sekä sallii jalkaterän ja varpaiden olla luonnollisessa asennossa.

Katso myös
----------

* Paljasjalkajuoksu

Lähteet
-------

1. ↑  Paljasjalkakengät.net *paljasjalkakengat.net*. Viitattu 10.6.2015.
2. 1 2  Saarikoski, Stolt, Liukkonen: Kevytjalkineet ja niiden käytön vaikutukset *Terveyskirjasto*.  8.11.2010. Duodecim.  Arkistoitu 10.6.2015. Viitattu 18.5.2012.
3. ↑  Björkskog, Lina: Paljasjalkakengät lapsille ja aikuisille – Ovatko kenkäsi hyvät jalkojesi terveydelle?  28.10.2022. Widetoes. Viitattu 17.3.2023. *tarvitaan parempi lähde*
**S/S Ylä-Keitele** oli kaksikantinen höyrylaiva, joka liikennöi Keiteleen vesistössä. Laiva muutettiin myöhemmin proomuksi nimellä *Ylli*. Laivan runko on jäljellä Viitasaarella ja sitä kunnostetaan.

*Ylä-Keitele* aloitti liikennöinnin Suolahti–Viitassari reitillä keväällä 1907. Laivan omisti 1905 perustettu Viitasaaren Höyrylaiva Osakeyhtiö. Matkustajia voitiin ottaa 260 ja heitä varten oli laivalla salonkeja ja myös hyttipaikkoja. *Ylä-Keitele* kuljetti matkustajia ja rahtia aina vuoteen 1948 saakka, vielä vuonna 1945 se kuljetti noin 50 000 matkustajaa. *Ylä-Keitele* myytiin 1953 proomuksi Haapaniemen sahalle ja se sai uuden nimen *Ylli*. Matkustajalaivaliikenne Suolahti–Viitasaari -reitillä jatkui aina vuoteen 1968 saakka.

Alus ei kuulu Museoviraston perinnelaivarekisteriin.

Lähteet
-------

* Täyttä höyryä Keiteleellä. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Korhonen, Risto: Keiteleen suurin ja kaunein palasi Suolahteen *Sisä–Suomen lehti*.  25.8.2017. Keskisuomalainen. Viitattu 7.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* S/S Ylä-Keiteleen piirustukset ja tekniset tiedot (Elka)
**S/s Protector** oli Neptun Oy:n omistama höyrykäyttöinen pelastushinaaja. Alus rakennettiin vuonna 1899 Viipurissa tai Helsingissä, ja se osallistui moniin pelastustoimiin. Alkuaikojen tunnetuimpia oli matalikolle Porkkalassa ajaneen keisarillisen huvijahti *s/s Standartin* pelastustyö vuonna 1907.

Talvella 1921 Protector auttoi yhdessä pelastusalus *Assistansin* kanssa matalikolle ajaneen amerikkalaisen Eastern Starin irti. Tammikuussa 1940 osui Protectorin kohdalla sodan vaikein pelastustyö, kun *jäänmurtaja Sampo* ajoi karille Reposaaren luona. Työ kävi ylivoimaiseksi ja sitä jatkoi Protector yhdessä Assistansin ja muiden pelastusalusten kanssa vasta toukokuussa, ja juhannuksena Sampo oli saatu hinatuksi Turkuun. Myös *S/S Ariadnen* pelastusyrityksiin Protector osallistui joulupäivänä 1944. Ariadne oli sotakorvauksena matkalla Leningradiin. Ariadne saatiin irti vasta seuraavana keväänä ja sen sijasta luovutettiin *S/S Aallotar*.

Alusta korjattiin, pidennettiin ja koneet uusittiin Hietalahdessa vuonna 1921. Vanha pelastushinaaja poistettiin käytöstä vuonna 1959*lähde?* ja romutettiin Teijossa 1961. Alukselle rakennettiin vuonna 1963 saman niminen 3 000 hevosvoiman tehoinen dieselkäyttöinen seuraaja.

Lähteet
-------

* Suomalaisia höyrylaivoja 150 vuotta : maailman merillä ja kotivesillä 1833–1983, toim. Erkki Riimala, työryhmä: Martti Myllylä..[et al.]; julk. Suomen höyrypursiseura ry , 1983 ISBN 951-99517-8-4

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Elma.elka.fi (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 22.12.2015 (doc)
2. ↑  Suomen merimuseo[vanhentunut linkki] viitattu 22.12.2015
3. ↑  Kysy.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Luotsi ja Majakka Luotsiliitto sivut 40–43 (lehdessä) viitattu 22.12.2015
5. ↑  Petri Sipilä Teijon telakka, Laiva-lehti 1/2001 s. 14–18 viitattu 22.12.2015 (pdf)
**Urho Herman Lähteinen** (6. heinäkuuta 1890 Teisko - 24. marraskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kommunisti ja urheiluvaikuttaja. Hän kuului Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen johtoon ja toimi vuonna 1929 perustetun Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitean ensimmäisenä puheenjohtajana.

Elämä
-----

Lähteinen oli mukana Länsi-Teiskon työväenyhdistyksen toiminnassa 17-vuotiaasta. Hän oli ammatiltaan peltiseppä ja työskenteli 1910-luvun jälkipuoliskolla G. W. Sohlbergin tehtaalla Helsingissä. Sisällissodan käynnistyttyä Lähteinen toimi Teiskon punakaartin esikunnan kirjurina ja oli Tampereen taistelun aikana lääkintämiehenä. Syyskuussa 1918 hän sai valtiopetoksesta kymmenen vuoden kuritushuonetuomion, josta hänet armahdettiin keväällä 1920. Vapauduttuaan hän piti peltisepänliikettä Tampereella. Hän oli kommunistisen SSTP:n puolueneuvoston jäsen ja sai vuonna 1923 niin sanotussa rauhanjulistajien jutussa yli kahden vuoden kuritushuonetuomion maanpetoksesta. Myöhemmin Lähteinen asui Helsingissä, jossa hän 1930-luvulla työskenteli muun muassa Halonhankinta Oy:n toimitusjohtajana. Jatkosodan jälkeen hän oli vielä mukana SKDL:n toiminnassa.

Tampereen Yritystä ja Tampereen Veikkoja edustanut Lähteinen oli nuorena lahjakas hiihtäjä ja painija. Helsinkiin muutettuaan hän toimi muun muassa Helsingin Jyryn sihteerinä. Hän kuului Työväen Urheiluliiton kommunistioppositioon ja oli kesäkuussa 1929 toimintansa aloittaneen Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitean ensimmäinen puheenjohtaja.

Perhe
-----

Urho Lähteisen isä oli voimailijana tunnettu K. A. Lähteinen. Hänen veljiään olivat Teiskon punakaartin päällikkö Onni Lähteinen ja TUL:n varapuheenjohtaja Väinö Lähteinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Urho Lähteisen kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 28.11.1952, s. 2. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 23.11.2022.
2. ↑  Puolueen riennot.  *Kansan Lehti*, 27.09.1907, nro 221, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.11.2022.
3. ↑  Valtiorikosylioikeuden akti 23514 – Lähteinen, Urho Herman *Valtiorikosylioikeuden aktit*.  15.10.1918. Kansallisarkisto. Viitattu 23.11.2022.
4. ↑  Urheilu : Pakkotyölaitoksista.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 13.4.1920, nro 84, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.11.2022.
5. ↑  Eilen sai 11 kommunistia hovioikeudelta kuritushuonetuomion.  *Uusi Aura*, 20.10.1923, nro 282, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.11.2022.
6. ↑  Päivästä päivään.  *Helsingin Sanomat*, 6.7.1940, s. 6. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 23.11.2022.
7. ↑  Urheilun alalta.  *Kansan Lehti*, 27.04.1917, nro 97, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.11.2022.
8. ↑  Hentilä, Seppo: *Suomen työläisurheilun historia 1 : Työväen Urheiluliitto 1919–1944*, s. 255-257. Hämeenlinna: Karisto, 1982. ISBN 951-23200-9-6.
9. ↑  K. A. Lähteinen 70 vuotias.  *Työväen Urheilulehti*, 12.1.1928, nro 2, s. 27. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.11.2022.
**Urho Vihtori Koskinen** (17. kesäkuuta 1909 Helsinki – 25. huhtikuuta 1985 Tampere) oli suomalainen virkamies ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Koskisen vanhemmat olivat työnjohtaja Johan Viktor Koskinen ja Saimi Sarkki ja puoliso vuodesta 1951 sairaanhoitaja Helena Kyllikki Saarela. Koskinen tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1929, valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1933 ja pätevöityi HTM-tilintarkastajaksi 1951. Hän oli Oy Maalarien Kauppa Ab:n prokuristi 1933–1934, asutushallituksen ylimääräinen esittelijä 1934–1937, Jokioisten kartanon konttoripäällikkö 1937–1941, Valtion viljavaraston konttoripäällikkö 1941–1948 sekä Paloheimo-yhtymän konttoripäällikkö vuodesta 1948, hallinnollinen johtaja vuodesta 1966 ja varatoimitusjohtaja 1972–1976. Riihimäen kaupunginvaltuuston jäsen Koskinen oli 1961–1980 ja valtuuston puheenjohtaja 1977–1978 sekä kaupunginhallituksen jäsen 1961–1971. Hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Koskinen oli reservin kapteeni. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1976.

Lähteet
-------

1. 1 2  Urho Koskinen *Biografiasampo*. Viitattu 19.11.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Urho Koskinen.  *Uusi Suomi*, 30.4.1985, nro 115, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 19.11.2022.
***M/S Selma Thordén*** oli ruotsalainen rahtimoottorilaiva joka valmistui 12. joulukuuta 1942 Crichton-Vulcan Oy:n Turun telakalta. Laivan omistaja oli Gustaf Thordén. Laiva oli laskettu vesille jo lokakuussa 1940 mutta sotatilanteen vuoksi laivan toimitus viivästyi. Laivan sisaralukset olivat *M/S Carolina Thordén*, *M/S Mathilda Thordén* ja *M/S Kristina Thordén*.

Gustaf Thordén rekisteröi laivan toukokuussa 1944 Ruotsin lipun alle ja se siirrettiin kesäkuussa 1944 Maarianhaminasta Tukholmaan kunnostettavaksi. Laiva asetettiin kunnostuksen jälkeen liikenteeseen kesäkuussa 1945. Laiva ajoi joulukuussa 1954 karille Buskärin eteläpuolella Göteborgin edustalla ja se palasi liikenteeseen korjausten jälkeen. Vuonna 1968 laiva myytiin panamalaiselle Marnorteno Cia Navigation SA varustamolle ja se sai nimekseen *Alexmar*. Heinäkuussa 1969 omistajaksi tuli panamalaisvarustamo Strabac Cia Navigation SA, ja nimeksi muuttui *Polinikis*. Vuonna 1970 laiva siirtyi Polinikis Shipping Co, Ltd varustamon hallintaan jonka kotipaikka oli Limassol Kyproksella. Laiva ajoi karille tammikuussa 1971 ollessaan lähdössä bulgarialaisen Burgasin kaupungin satamasta ja täyttyi vedellä. Laiva nostettiin ylös ja hinattiin Varnan satamaan tammikuussa 1973. Se romutettiin elokuussa 1975 Varnassa.

Laivan pituus oli 114,07 metriä, leveys 15,64 metriä ja syväys 7,25 metriä. Laivan bruttovetoisuus oli 3 887 tonnia ja kuollut paino 6 000 tonnia. Laivan moottorina oli 3 600 hevosvoiman seitsemänsylinterinen Crichton-Vulcan-Krupp-dieselmoottori.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fakta om Fartyg : M/S Selma Thordén
2. ↑  Kommandobryggan : M/S Selma Thordén
**M/S Ropax 2** (IMO 7822859) on norjalaisen Ropax 2 KS:n omistukseen rekisteröity ropax-alus. Alus on rakennettu vuonna 1980, Oskarshamn Varv -nimisellä telakalla Oskarshamnissa, Ruotsissa. *Ropax 2* on rekisteröity Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle ja sen kotisatama on maan pääkaupunki Lontoo.

Ropax 2:n sisaralus on M/S Ropax 1.

Käyttöhistoria
--------------

### 1980–1990

22. tammikuuta 1980 alus laskettiin vesille ja 24. kesäkuuta rouva Liisa Lanu kastoi aluksen *M/S Finnroseksi*. 27. heinäkuuta alus luovutettiin Skärhamns Oljetransporterin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Skärhamn. Tämän jälkeen Atlantic Cargo aloitti liikennöinnin vastakastetulla Finnrosella.

29. joulukuuta 1981 Merivienti Oy osti laivan ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Helsinki. Syyskuun alussa vuonna 1985 South Atlantic Cargo Shipping Co Ltd. osti laivan ja rekisteröi sen Bahaman lipun alle. Kotisatama muuttui maan pääkaupungiksi, Nassauksi. 20. syyskuuta 1989 Windspoint Shipping Co Ltd. osti Finnrosen ja laittoi sen Gibraltarin lipun alle. 23. joulukuuta Finnrose saapui Polish Marin Yard -nimiselle telakalle Gdyniaan, Puolaan. Telakalla alukseen lisättiin muun muassa tilaa matkustajille.

Lübeck Link Skandinavienkaissa, Saksassa.
### 1990–

Huhtikuun alussa 1990 Nordö Link -varustamo osti aluksen ja liputti sen Ruotsin lipun alle. Kotisatama muuttui omistajan vaihduttua Malmöksi. Samoin aluksen nimi muuttui *Lübeck Linkiksi*. Uudelleenkastamisen jälkeen Lübeck Link siirtyi liikennöimään reitille Malmö–Travemünde. Elokuussa 2005 laiva oli telakalla Landskronassa tarkistettavana. Jälleen huhtikuussa 2006 se kävi tarkastuskäynnillä telakalla; tällä kertaa Göteborgissa.

26. huhtikuuta 2007 Finnlines ilmoitti Nordö Linkin myyneen aluksen EU:n alueella toimivalle yritykselle. 27. elokuuta alus oli viimeistä päivää liikenteessä Malmön ja Travemünden välillä, jonka jälkeen se lähti telakalle Birkenheadiin, Britanniaan. Syyskuussa laiva rekisteröitiin Channel Ferries Ltd:n omistukseen ja Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Samalla alus sai myös nykyisen *Ropax 2* -nimensä. Helmikuussa 2008 alus aikarahdattiin Acciona Trasmediterranean liikenteeseen. Vuonna 2008 alus rekisteröitiin norjalaisen Ropax 2 KS:n omistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Registry > ROPAX 2 > Overview > Summary Det Norske Veritas. Viitattu 24.2.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  M/S FINNROSE Fakta om Fartyg. Viitattu 2.5.2008. (ruotsiksi)
3. ↑  Registry > Company Info > Ropax 2 KS Det Norske Veritas.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 2.5.2008. (englanniksi)
4. 1 2  Turunen, Seija; Trygg, Lars: Finnlines tiedottaa: Finnlines Oyj Pörssitiedote 26.4.2007  26.4.2007. Finnlines Oyj. Viitattu 11.11.2007. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Registry > ROPAX 2 > Overview > Owner > Previous Owners Det Norske Veritas. Viitattu 2.5.2008. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Finnrose (ruotsiksi)
* The ferry site – M/F RoPax 2 (englanniksi)
**Tunturisiilikäs** (*Grammia quenseli*) on siilikkäisiin kuuluva perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Tunturisiilikäs on helposti tunnistettava perhoslaji. Sen etusiivet ovat yleisväriltään tummat, mutta niissä on verkkomainen, vaaleankeltainen kuvio ja siipisuonten kohdalla vaaleat juovat. Takasiivet ovat harmaanruskeat, ja niissä saattaa olla epäsäännöllistä vaaleankeltaista kuviointia. Ruumis on pohjaväriltään tumma, mutta pää on vaalea. Eturuumiin etuosassa on vaaleankeltainen poikkijuova ja selkäpuolella neljä vaaleaa pitkittäisjuovaa. Takaruumiin sivut ovat vaaleat tummilla täplillä. Siipiväli on 26–42 mm.

Toukka on tumma, karvainen, ja sen selkäpuolella on yksittäinen vaalea pikittäisjuova.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Euroopassa tunturisiilikästä tavataan Alpeilla ja Pohjois-Skandinaviassa. Lisäksi esiintymisalue jatkuu Aasian läpi Japaniin ja Pohjois-Amerikkaan aina Labradorin niemimaalle saakka. Siperiassa sitä tavataan jopa Wrangelinsaarella Suomessa lajin levinneisyys rajoittuu Enontekiön ja Utsjoen tuntureille ja eteläisin havainto on Kittilästä. Perhosta on tavattu kesä-heinäkuun vaihteessa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Lajin elinympäristöä ovat vuoristot ja tunturit. Aikuiset perhoset ovat aktiivisia päivisin ja molemmat sukupuolet lentävät lämpimimpinä tunteina. Koiraat lentävät nopeasti, jopa pari metriä maanpinnan yläpuolella, naaraat rauhallisemmin.

Naaras munii kasvillisuudessa istuen 200–300 munaa, jotka se pudottaa maahan ja kuolee heti saatuaan kaikki munat laskettua. Toukat ovat luultavasti aktiivisia vain päivisin ja niiden kehitys kestää kaksi vuotta.

Ravintokasvi
------------

Toukka on polyfagi, joka elää ainakin tunturipoimulehdellä (*Alchemilla alpina*). Luontaista ravintokasvia Pohjoismaissa ei tunneta.

Lähteet
-------

1. ↑  Svenska fjärilar (ruotsiksi)
2. ↑  Norges sommerfugler (norjaksi)
3. ↑  kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2 3 4  Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae. ISBN 978-91-88506-58-0 s. 384–386
5. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* Lepiforum.de (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1531231
* Wikispecies: Grammia quenseli
* BAMONA: Grammia-quenseli
* BOLD: 51487
* BugGuide: 515442
* EUNIS: 309210
* Fauna Europaea: 447005
* Fauna Europaea (new): 51291a37-7c4a-4225-abd8-c759b8e83a3f
* GBIF: 1806149
* iNaturalist: 220565
* IRMNG: 10325326
* ITIS: 938911
* LepIndex: 42225
* NatureServe: 2.120639
* NCBI: 464375

 |

 |
Ultrasuodatuksen periaate
**Ultrasuodatus** on kalvosuodatusmenetelmä, jossa suodatettava liuos johdetaan puoliläpäisevän kalvon läpi suurella paineella. Kalvon läpi kulkeutuvat tyypillisesti vain pienet molekyylit suodokseen ja kalvolle pidättyvät ja konsentroituvat molekyylit, jotka ovat kooltaan 1–100 nm ja joiden massa on 1–1000 kDa. Ultrasuodatusta käytetään useisiin tarkoituksiin muun muassa veden puhdistamiseen, elintarviketeollisuudessa ja bioprosessiteollisuudessa.

Kalvojen materiaalit
--------------------

Ultrasuodatuksessa suodattimena toimii pieniä reikiä sisältävät puoliläpäisevät kalvot. Aikaisemmin kalvojen materiaalina käytettiin nitroselluloosaa, mutta nykyään käytetään seluuloosaa tai muita sen johdannaisia, polyeetterisulfonia, polyvinyylialkoholia, polyamideja, fluorattuja polymeerejä kuten polyvinylideenifluoridia tai epäorgaanisia materiaaleja. Selluloosakalvojen etuna on hydrofiilisyys ja tukkeutumattomuus, mutta huonona puolena on herkkyys lämpötiloille ja mirobeille. Polyeetterisulfonilla ja fluoratuilla polymeereillä ei ole näitä ongelmia, mutta haittapuolena on niiden hydrofobisuus, mikä heikentää veden virtausta läpi ja liian korkea pH voi vaurioittaa niitä. Epäorgaanisten materiaalien etuna on stabiilius useita liuottimia ja olosuhteita kohtaan, mutta ne ovat hauraita ja kalliita.

Käyttökohteita
--------------

Juomaveden puhdistukseen käytettäviä ultrasuodatuskolonneja
Ultrasuodatusta käytetään useissa eri tarkoituksissa, tyypillisesti suodattamaan kolloidisia seoksia. Juomaveden puhdistuksessa sitä käytetään poistamaan vedestä bakteereja ja muita riittävän kookkaita epäpuhtauksia. Elintarviketekniikassa menetelmää käytetään mehujen kirkastamiseen, viinin sterilisointiin, vehnän proteiinien erottamiseen sekä juuston ja jogurtin valmistusprosesseissa. Bioprosesseissa sitä käytetään veren puhdistamiseen, teollisuusentsyymien konsentrointiin, antibioottien ja muiden arvokkaiden komponenttien erottamiseen ja puhdistamiseen sekä suodattamaan bakteerit ja virukset pois liuoksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ralf Kuriyel: *Ultrafiltration, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 11.5.2015
2. 1 2  Robert Rautenbach: *Water, 5. Treatment by Membrane Separation Processes, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. viitattu 11.5.2015
3. 1 2  Christie John Geankoplis: *Transport Processes And Separation Process Principles*, s. 892. Prentice Hall, 2008. ISBN 0-13-101367-X. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1134. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.5.2015). (englanniksi)
5. 1 2 3  H. Lutz: *Ultrafiltration for Bioprocessing*, s. 1-8. Elsevier, 2015. ISBN 9781907568466. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.5.2015). (englanniksi)