recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maria Sofia De la Gardie** (1627 – 22. elokuuta 1694) oli ruotsalainen kreivitär, maanomistaja ja teollisuuspatruuna. Hän oli Ebba Brahen ja Jakob De la Gardien neljästätoista lapsesta seitsemäs. Kuusitoistavuotiaana hänet naitettiin Gustaf Oxenstiernalle, jolloin hän sai huomenlahjaksi maatilan Tyresössä. Oxenstierna oli juuri nimitetty Viron kuvernööriksi ja pari muutti sinne. Siellä De la Gardie synnytti neljä lasta, kunnes Gustaf yllättäen kuoli ja Maria jäi leskeksi vain viiden vuoden avioliiton jälkeen.

De la Gardie sai kuningatar Kristiinan myöntämän leskeneläkkeen ja tyttäret taloudelliseksi turvakseen lahjoitusmaata. De la Gardie myös nimitettiin ylihovimestarittareksi. Hän johti innokkaasti omistamiaan tiloja ja harjoitti muutakin liiketoimintaa, muun muassa lainanantoa, sekä perusti Tyresön tiluksilleen vaatetehtaan. Skånessa hän omisti kaivoksia, joiden toimintaa Skoonen sota hankaloitti. De la Gardie ajautui usein oikeusriitoihin, ja isossa reduktiossa hän menetti osan omaisuudestaan. Hän kuoli vuonna 1694 ja hänen hautajaisensa pidettiin Riddarholmenin kirkossa. Hänet haudattiin Tyresöhön.

Maria Sofia De la Gardieta on kutsuttu Ruotsin ensimmäiseksi suurliikenaiseksi.

* De la Gardien koti Tyresön linna kuvattuna Eric Dahlbergin teoksessa Suecia antiqua et hodierna.De la Gardien koti Tyresön linna kuvattuna Eric Dahlbergin teoksessa *Suecia antiqua et hodierna*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sjöberg, Maria: Maria Sofia De la Gardie *Svenskt kvinnobiografiskt lexikon*.  8.3.2018. Viitattu 13.4.2023. (ruotsiksi)
2. ↑  *Sveriges historia 1600–1721*, s. 151. Norstedts, 2011. ISBN 978-91-1-302440-0. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maria Sofia De la Gardie** Wikimedia Commonsissa


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lauri Tuomi** (20. syyskuuta 1908 Ylivieska*lähde?* – 28. kesäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen rovasti ja sosiaalineuvos.

Päätyönsä Lauri Tuomi suoritti kirkollisissa järjestöissä, mutta oli myös seurakuntapappina mm. Nivalassa sotavuosina ja Ristijärvellä, jossa hän toimi monissa kunnan luottamustehtävissä. Ristijärven kirkkoherran virasta Tuomi siirtyi 1947 vastaperustettuun Suomen kirkon sosiaalisihteerin virkaan. Yhdessä esimiehensä, sittemmin kenttäpiispa Toivo Laitisen kanssa Tuomi organisoi Yhteisvastuukeräyksen sodanjälkeisen laman vähentämiseksi. Tuomi oli myös Yhteisvastuukeräyksen ensimmäinen johtaja.

Helsingistä Tuomi siirtyi 1955 Raudaskylän kristillisen opiston johtajaksi. Lauri Tuomen aikana opiston tiloja laajennettiin ja modernisoitiin ja uusia opetuslinjoja luotiin. Opistosta tuli nopeasti oppilasluvultaan alansa suurimpia.

Raudaskylän jälkeen Tuomi toimi Suomen Kirkon Sisälähetysseuran toiminnanjohtajana eläkkeelle 1975 siirtymiseensä asti. Tuomi luotti nykyaikaiseen tiedottamiseen, ja sen ansiosta Sisälähetysseura profiloitui, talous koheni, ja voitiin toteuttaa monia rakennusprojekteja, mm. kehitysvammalaitos Vaalijalan uudelleenrakentaminen.

Lauri Tuomi oli kansainvälisen diakoniayhdistyksen johtokunnan jäsen 1965-1975. Sosiaalineuvoksen arvon hän sai 1974.

Tuomi oli haluttu julistaja, ja hänen puheitaan on julkaistu kokoomateoksessa "Saan avun parhaan sulta". Eläkevuosina syntyivät muistelmat "Aika tallettaa", joka ilmestyi postuumisti vuonna 1977.

Lauri Tuomen tytär on kirjailija Rakel Liehu.

Teoksia
-------

* *Palvelkaa toisianne: piirteitä kristillisen rakkauden työkentältä*, Toivo Laitinen & Lauri Tuomi. Agricola-seura 1950
* *Opinto-ohjeita teokseen Laitinen-Tuomi, Palvelkaa toisianne*, 1950
* *Saan avun parhaan Sulta: Puhetta matkatovereille*. 1967
* *Nyt on sisälähetyksen aika : Suomen kirkon sisälähetysseuran työtä*, Tuomi, Lauri et al. 1974
* *Aika on tallettaa*, 1978

Lähteet
-------

* Pappismatrikkeli.
* Kuka kukin on, Otava 1974. ISBN 951-1-01334-3
* Keskipohjalaisia elämäkertoja 1995. Kokkola: Keskipohjanmaa-säätiö, 1995 ISBN 951-97331-0-8
* Turpeinen, Oiva, Ristijärven historia, 1995.
* Murtorinne,Eino,Suomen kirkon historia 4, WSOY 1995.
* Huhta, Ilkka, Malkavaara, Mikko, Suomen kirkon Sisälähetyksen historia, 2005.

### Viitteet

1. ↑  Kuka kukin on 1978
**Lesja Vasylenko** (ukr. Леся Василенко, s. 31. maaliskuuta 1987) on ukrainalainen juristi ja Verh'ovna radan edustaja. Hän edustaa Holos-puoluetta.

Tausta ja yksityiselämä
-----------------------

Vasylenko syntyi Kiovassa vuonna 1987. Vuosina 2004–2010 hän opiskeli kansainvälisiä suhteita Kiovan kansallisessa yliopistossa, josta hänellä on maisterintutkinto. Lisäksi hänellä on maisterintutkinto oikeustieteestä UCL:sta, josta hän valmistui vuonna 2011. Äidinkielensä lisäksi Vasylenko puhuu myös englantia ja ranskaa. Vasylenkon isä, Volodymyr Vasylenko, on tunnettu ukrainalainen ihmisoikeusaktivisti.

Vuonna 2015 Vasylenko oli mukana perustamassa yhdistystä nimeltä Laillinen sata, jonka tavoitteena on antaa ilmaista laillista neuvontaa sotilaille, jotta nämä olisivat tietoisia omista oikeuksistaan. Hieman alle kaksi vuotta yhdustyksen perustamisen jälkeen yhdistys oli auttanut jo 10 000 sotilasta.

Poliittinen ura
---------------

Vasylenko valittiin Verh'ovna radaan vuonna 2019. Hän on ollut mukana Ukrainan delegaatiossa Euroopan neuvostoon. Lisäksi hän toimii Parlamenttienvälinen liiton naisosaston puheenjohtajana. Verh'ovna radassa Vasylenko istuu valtion budjetista vastaavassa valiokunnassa.

Vasylenko on kampanjoinut sen puolesta, että Venäjä erotettaisiin YK:sta. Hän on ollut äänekäs Venäjän vastustaja vuodesta 2014 lähtien ja tuominnut sen laittomat miehitykset.

Lähteet
-------

1. ↑  ​Василенко Леся Володимирівна *LB.ua*. Viitattu 11.3.2023.
2. 1 2  Депутат від партії Голос Леся Василенко — досьє *nv.ua*. Viitattu 11.3.2023. (ukrainaksi)
3. ↑  Lesia Vasylenko: NGO gives free legal aid to soldiers, and it all started with a trip to a military hospital *KyivPost*.  1.12.2016. Viitattu 11.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  Lesia Vasylenko *John Smith Trust*. Viitattu 11.3.2023. (englanniksi)
5. ↑  Russia Doesn’t Belong in the United Nations *Time*.  24.2.2023. Viitattu 11.3.2023. (englanniksi)
6. ↑  Ukrainian MP Lesia Vasylenko: More support needed in fight against Russia *RNZ*.  15.12.2022. Viitattu 11.3.2023. (englanniksi)
**Bogoslovo** (ven. Богослово) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Pestovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee piirin luoteisosassa 35 kilometrin päässä Pestovosta. Kylässä on reilut 200 ja kunnassa 1 400 asukasta (vuonna 2009).

Bogoslovon kunnan pinta-ala on 395,66 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Vologdan alueeseen, idässä Pestovon maalaiskuntaan, etelässä Ohonan ja Laptevon kuntiin sekä lännessä Novgorodin alueen Hvoinajan piiriin. Pinta-alasta 64,7 % on metsää ja 32,6 % maatalousmaata.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 53 kylää ja muuta asutuskeskusta: Abrosovon kylä ja asemanseutu, Akinkino, Barygino, Belkovo, Brjakunovo, Dmitrovskojen kylä ja asutus, Dratševo, Dunevkan kylä ja asemanseutu, Dunilovo, Gora, Gorbuhino, Ivlevo, Jeskino, Jezžino, Kirva, Klimovštšina, Kopatševo, Krenitsy, Maklakovo, Makšejeva Gorka, Mankovo, Medvedevo, Mežduretšje, Moskotovo, Nazarjino, Novoje Sihino, Odintsovo, Osipovo, Ostrov, Pankovo, Pirogovo, Pljuštševo, Podlipje, Posjolok, Potulovo, Prokudino, Pustoška, Somino, Sorokino, Staroje Sihino, Stinkino, Tarasovo, Tokarevo, Tytškino, Varahino, Vetka, Vysokovo, Zaretšje sekä kaksi Zarutševjen kylää. Kylistä suurin on reilun 300 asukkaan Brjakunovo. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Abrosovon ja Brjakunovon kylähallinnot yhdistettiin Bogoslovoon vuonna 2005.

Kylistä on linja-autoyhteydet Pestovoon. Pietarin ja Moskovan välisellä ohitusradalla on Abrosovon rautatieasema. Työvoimasta 68 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maa- ja metsätalous (27,3 %), opetusala (18,6 %) ja jalostus (14,9 %). Kunnassa toimii yksi maatalousyritys, joukko sahalaitoksia sekä korjauspaja.

Palveluihin kuuluvat Bogoslovon keskikoulu ja Brjakunovon peruskoulu lastentarhoineen, Bogoslovon, Brjakunovon ja Abrosovon kulttuuritalot ja kirjastot, viisi postikonttoria ja kolme lääkintäasemaa. Nähtävyyksiä ovat Brjakunovon muinaislinna, muinaiset asuin- ja hautapaikat, Kirvan kirkko, Klimovštšinan ja Zaretšjen kartanoalueet sekä vanhat asuin- ja talousrakennukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan: Bogoslovskoje selskoje poselenije, Pestovski munitsipalnyi raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2010. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 28.6.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bogoslovon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Domain hack** on epätavanomainen verkkotunnus, jossa koko osoite muodostaa sanoja tai muunlaista merkityssisältöä, yleensä sivuston nimen tai pääotsikon. Tunnettuja näin muodostettuja osoitteita ovat muun muassa *blo.gs*, *del.icio.us*, *cr.yp.to*, *retou.ch* ja *goo.gl*. Monissa tapauksissa osoite saadaan hyvin lyhyeksi ja kaikki otsikon kirjaimet käyttöön, esimerkkinä blo.gs (viisi kirjainta), vertaa blogs.com (Arkistoitu – Internet Archive) (kahdeksan kirjainta). *Hack* merkitsee tässä tapauksessa "temppua", "juonta", "niksiä", ei krakkerointia.

Usein domain hackeissa käytettyjä maatunnuksia ovat .as, .it, .me, .us, joita virallisesti hallinnoivat valtiot ovat Amerikan Samoa, Italia, Montenegro, Yhdysvallat (*United States*), koska ne ovat useiden englanninkielisten sanojen loppuosia, joiden mukaan osoitteet valitaan.

Eräät domain hackeille oivia mahdollisuuksia tarjoavat tunnukset, kuten .et on rajoitettu kolmannelle asteelle, mikä tarkoittaa päätteen kaksiosaisuutta (.com.et, .org.et). *Et* merkitsee ranskan kielessä ja latinan kielessä "ja"-rinnastuskonjunktiota.

Domain hackit sopivat lisäksi perusdomainin alle rekisteröitäviin uudelleenohjaus- ja pastebin-palveluihin, *i.am*, *tr.im*.

Historiaa
---------

Ensimmäisiä merkittävästi esille tulleita domain hackeja olivat 23. marraskuuta 1992 avattu *inter.net*, sekä 1990-luvulla tulleet useat *pla.net*-päätteiset tunnukset. 3. maaliskuuta 2002 *icio.us* rekisteröitiin *del.icio.us*-tunnusta varten.

Who.is on whois-palvelin verkkotunnusten rekisteröintitietojen selvitykseen, joka rekisteröitiin 12. kesäkuuta 2002 reykjavíkilaiselle tunnukselle.

14. tammikuuta 2004 Joulusaaren Internet-ylläpidon vastaava *Christmas Island Internet Administration* noteerasi *goatse.cx*-domainin, joka kuului Goatse-shokkisivustolle. "se.cx"-pääte merkitsi "sex", suomeksi seksi. Myös parodiasivuja, kuten *oralse.cx* ja *analse.cx* oli rekisteröity Joulusaaren tunnuksille. Samaan tarkoitukseen oli käytetty jonkin verran myös tunnuksia .cz (Tšekki) ja .kz (Kazakstan).

Lähteet
-------

1. ↑  Doucette, Matthew: Domain Hacks & Email Hacks  3.11.2004. Xona Games. Viitattu 14.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Whois Search Results Inter NIC. Viitattu 14.6.2010. (englanniksi)
3. ↑  Acceptable Use Policy .cx ((Arkistoitu – Internet Archive)) *Modules*. Cocca.cx.  Arkistoitu 21.10.2008. Viitattu 14.6.2010. (englanniksi)
**Ingeborg Levin** (6. kesäkuuta 1953 Erlangen – 10. helmikuuta 2024) oli saksalainen fyysikko, joka kehitti menetelmiä kasvihuonekaasujen pitoisuuksien ja lähteiden määrittämiseen.

Levin suoritti maisterin- ja tohtorintutkintonsa Heidelbergin yliopiston ympäristöfysiikan laitoksella. Hän alkoi jo varhain selvittää kasvihuonekaasujen, etenkin hiilidioksidin lähteiden ja nielujen alueellisia eroja sekä sitä, kuinka suuri osuus hiilidioksidista on peräisin ihmisen toiminnasta kuten fossiilisten polttoaineiden polttamisesta. Hän kehitti menetelmän, joka perustuu hiilen radioaktiivisiin isotooppeihin. Levinin kehittämää menetelmää käytetään nykyisin koko maailmassa. Sen avulla Heidelbergistä koottu aikasarja alkaa vuodesta 1976. 1990-luvulta alkaen Levinin ryhmä mittasi lisäksi metaanin ja typen oksidien pitoisuuksia, tavoitteenaan käyttää myös niitä ihmisen vaikutuksen mittaamiseen.

Levin johti Heidelbergissä hiilen kiertokulkua tutkivaa ryhmää vuosikymmenien ajan. Vuonna 2020 hän sai Euroopan geotieteiden unionin (EGU) myöntämän Alfred Wegener -mitalin.

Lähteet
-------

1. ↑  Vogel, Felix; Hammer, Samuel: Ingeborg Levin (1953—2024) *Science*.  29.3.2024. Viitattu 2.4.2024. (englanniksi)
2. ↑  Prof. Dr. Ingeborg Levin: Kurzbiographie *ICOS Deutschland*. Viitattu 7.5.2021. (saksaksi)
3. ↑  Alfred Wegener Medal of EGU for Ingeborg Levin *Universität Heidelberg*.  2019. Viitattu 7.5.2021.
4. ↑  The 2020 Alfred Wegener Medal & Honorary Membership *EGU*. Viitattu 7.5.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Google Scholar
* ORCID
* Scopus

 |

 |
Uuden valtakunnankanslian julkisivu.
**Uusi valtakunnankanslia** (saks. *Neue Reichskanzlei*) oli Berliinissä vuosina 1939–1945 sijainnut hallintorakennus, jonka arkkitehti Albert Speer suunnitteli Adolf Hitlerin käyttöön. Se oli osa valtakunnankanslian rakennuskompleksia, Wilhelmstrassen varrella jo vanhastaan sijainnutta Saksan valtakunnankanslerin virka-asuntoa. Uusi valtakunnankanslia oli kansallissosialistisen arkkitehtuurin tunnetuimpia edustajia.

Hitler pyysi vuonna 1938 suosikkiarkkitehtiaan Speeriä suunnittelemaan vanhalle valtakunnankanslialle laajennusosan samaan kortteliin, kulman taakse Vossstrasse-sivukadun puolelle. Speer sai käyttöönsä rajoittamattoman budjetin, ja rakennus valmistui tammikuussa 1939, ennätyksellisesti vain 12 kuukaudessa. Uusi valtakunnankanslia oli osin kolmi- ja osin kaksikerroksinen, mutta muuten mittasuhteiltaan mahtipontinen. Rakennus oli 421 metriä pitkä, siinä oli 420 huonetta ja kerrosalaa 16 300 neliömetriä. Puutarhoineen se käsitti 16 hehtaarin alueen. Se oli suurin Speerin toteutuneista rakennushankkeista. Uuden valtakunnankanslian askeettinen ja symmetrinen julkisivu edusti Speerin muunnelmaa Karl Friedrich Schinkelin preussilaisesta uusklassismista. Sisäänkäyntiä koristivat Speerin arkkitehtuurille tyypilliset neliskulmaiset pylväät. Sisäänkäynnin yhteydessä oli kaksi kuvanveistäjä Arno Brekerin toteuttamaa pronssipatsasta, *Wehrmacht* (Armeija) ja *Partei* (Puolue).

Uuden valtakunnankanslian mittasuhteiden oli tarkoitus korostaa Hitlerin arvovaltaa. Rakennus oli suunniteltu siten, että lyhinkin reitti pääsisäänkäynniltä Hitlerin työhuoneeseen oli 140 metriä pitkä, ja arvovieraat kierrätettiin vielä pidempää yli 300 metrin pituista reittiä vanhan valtakunnankanslian kautta. Pelkkä Hitlerin työhuone oli mitoiltaan 27 x 14,5 metriä, ja sen seinät oli verhoiltu punaisella marmorilla. Sen ohella rakennuksen tärkeimpiin edustustiloihin kuului 46 x 19 metrin kokoinen mosaiikkisali, jota koristivat taiteilija Hermann Kasparin mosaiikkityöt. Hitler piti rakennusta vain väliaikaisena ja halusi korvata sen vuoteen 1945 mennessä vielä mahtavammalla.

Uusi valtakunnankanslia vaurioitui brittien ilmapommituksissa marraskuussa 1943 ja raunioitui puna-armeijan tykkitulesta Berliinin taistelun aikana keväällä 1945. Neuvostomiehittäjät purkivat rauniot vuonna 1947. Rakennuksen kiviainesta käytettiin useissa Itä-Berliinin rakennushankkeissa, ja se oli jonkin aikaa "Saksan suurin kivilouhimo". Marmoria päätyi muun muassa Treptower Parkin neuvostomonumenttiin ja Thälmannplatzin metroaseman sisustukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Eero Kuparinen: "Tavoitteena loistava menneisyys – klassismi Hitlerin Saksassa", s. 201–204 teoksessa *Kivettyneet ihanteet? Klassismin nousu maailmansotien välisessä Euroopassa* (toim. Marja Härmänmaa & Timo Vihavainen). Atena, Jyväskylä 2000.
2. 1 2 3  Marjaliisa Hentilä ja Seppo Hentilä: *Berliiniin: retkiä lähihistoriaan*, s. 131–133. 2. uudistettu painos. Kirjapaja, Helsinki 2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uusi valtakunnankanslia** Wikimedia Commonsissa
**Ymär Abdrahim** (ent. *Abdrahimoff,* Умяр Абдрахимов; 24. maaliskuuta 1882 – 26. maaliskuuta 1975) oli Venäjän Nižni Novgorodin alueella syntynyt ja Suomeen muuttanut tataarikauppias, joka piti menestyksekästä kangas- ja lyhyttavarakauppaa Helsingissä.

Abdrahim toimistossaan Isolla-Roobertinkadulla vuonna 1920.
Abdrahimin kangas- ja lyhyttavarakauppa sijaitsi Helsingissä, Iso Roobertinkadulla. Abdrahimin sedällä oli jo ollut kauppatoimintaa Helsingin Narinkkatorilla sitä ennen. Siellä, nuori Abdrahim oppi ammattia. Oman liikkeensä hän avasi vuonna 1911.

Abdrahim oli vuonna 1915 yksi "Helsingin musulmaanien hyväntekeväisyysseuran" sääntöjen allekirjoittajista. Kyseinen yhdistys oli Suomen ensimmäinen islamilainen yhdistys. Hän oli myös mukana perustamassa sen seuraajaa, Suomen Islam-seurakuntaa.

Hieman myöhemmällä iällä, Abdrahimin mentyä naimisiin ja saatuaan Suomen kansalaisuuden, hän toi perheensä maahan. Osa hänen lapsistaan olivat syntyneet Venäjällä, osa syntyi Suomessa. Yksi heistä oli Osman Abdrahim, joka taisteli talvi- ja jatkosodassa. Toinen poika Hasan Abdrahim oli tunnettu urheilija 1930-luvun lopulla erityisesti luistelijana ja pyöräilijänä. Hasan kaatui Talvisodan lopulla 5. maaliskuuta 1940.

Ymär Abdrahim on haudattu Helsingin Islamilaiselle hautausmaalle.

Nimi
----

Ymär Abdrahim (Abdulrahim) on tataarin kirjakielellä Гомәр Габдрәхим; *Ğomär Ğabdräxim / Ğomər Ğabdrəxim (Ğabdelräxim, Ğabdelrəxim),* arabialaisella kirjaimistolla عمر عبد الرحيم, *ʿUmar ʻAbd al-Raḥīm,* İske imlâ).

Nimi aikaisemmin Ymär Abdrahimoff (ven. Умяр Абдрахимов, *Umjar* *Abdrahimov;* misäärimurteella "Ümär").

Lähteet
-------

* Bedretdin, Kadriye: *Tugan Tel: Kirjoituksia Suomen Tataareista*. Suomen Itämainen Seura, 2011. ISBN 978-951-9380-78-0.

### Viitteet

1. 1 2  Ymär Abdrahim, hautausmaa *fi.billiongraves.international*. Viitattu 25.2.2021.
2. 1 2 3  Mikkonen, Nadja: Sangen tuntematon sotilas  8.12.2019. Yle uutiset. Viitattu 25.2.2021.
3. ↑  Historia - Suomen Islam-seurakunta *tatar.fi*. Viitattu 28.3.2021.
4. ↑  Leitzinger 1996, s. 159-160
5. ↑  Lauri Silvander: He taistelivat Suomen puolesta – yli 150 tataaria palveli talvi- tai jatkosodassa  16.8.2015. YLE. Viitattu 24.4.2021.
6. ↑  ТАТАР ИР-АТ ИСЕМНӘРЕ (ТАТАРСКИЕ МУЖСКИЕ ИМЕНА В АЛФАВИТНОМ ПОРЯДКЕ) *magarif-uku.ru*.  Arkistoitu 27.10.2022. Viitattu 28.5.2022.
7. ↑  TATAR TABLE OF CORRESPONDENCES: CYRILLIC - ROMAN BGN/PCGN 2007 Agreement *geonames.nga.mil*. Viitattu 28.5.2022.
8. ↑  Abdrahimoff *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 25.10.2022.
9. ↑  "Tataarin kielen aakkoset" (venäjäksi) *marefa.org*.

Aiheesta muualla
----------------

* Ymär Abdrahim - Digitaaliset aineistot- Kansalliskirjasto
* Ymär Abdrahim - Wikipedia Commons (kuvia)
**Rääkkylän koulu** on Rääkkylän kunnassa sijaitseva peruskoulu, joka antaa opetusta vuosiluokille 1–9. Kyseessä on kunnan ainoa peruskoulu. Koulussa on yksi luokka jokaista luokka-astetta kohti. Yhteensä koulussa on lukuvuonna 2023–2024 120 oppilasta, joista kuusi on esikoulussa. Koulun rehtorina toimii Rauli Ronkainen.

Rääkkylässä kuntakokous perusti kansakoulun vuonna 1892 läänin kuvernöörin antaman määräyksen ja 1000 markan uhkasakon johdosta. Tällöin perustettiin 56 oppilaan koulu Kinnulan taloon Rääkkylän kirkonkylälle, jonka ensimmäinen opettaja oli August Korhonen. Kuntaan perustettiin toinen koulu vuonna 1897 Rasivaaraan ja kolmas vuonna 1898 Kompakalle. Oravisalolle perustettiin koulu vuonna 1900. Vuoteen 1957 mennessä kunnan alueelle perustettiin 13 uutta koulua. Rääkkylässä lakkautettiin kaikki muut koulut kuin Rääkkylän koulu vuoteen 2010 mennessä, viimeisenä lakkautettiin Rasivaaran koulu.

Lähteet
-------

1. ↑  Syystiedote Rääkkylän koulu. Viitattu 16.3.2024.
2. ↑  Rääkkylän koulu Rääkkylän kunta. Viitattu 16.3.2024.
3. ↑  Koulun historiaa Rääkkylän koulu. Viitattu 16.3.2024.
4. ↑  Rasivaaran koulu suljetaan Yle. Viitattu 16.3.2024.
**Holiday Club Resorts Oy** on intialaisomisteinen matkailualan yritys. Holiday Clubilla on yli 30 lomakohdetta, joissa on yhteensä yli 2 000 loma-asuntoa ja kuusi kylpylähotellia. Kohteista 26 sijaitsee Suomessa, kaksi Ruotsissa, viisi Kanariansaarilla ja yksi Espanjan Aurinkorannikolla. Vuonna 2022 konsernin liikevaihto oli noin 110 miljoonaa euroa. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Helsingissä.

Holiday Clubin päätuote on viikko-osake, joka tarkoittaa viikon pituista osuutta lomakiinteistöstä. Holiday Club -loma-osakkeen omistajia on yli 60 000, joista yritysasiakkaita on yli tuhat. Holiday Club myös vuokraa omistamiaan loma-asuntoja. Uusin Holiday Clubin tarjoama lomailumuoto on Holiday Club Villas, joka tarjoaa mahdollisuuden ostaa koko loma-asunto omaksi.

Holiday Club on kehittänyt lomanvaihto-organisaatio RCI:n kanssa Holiday Club Points -lomanvaihtojärjestelmän. Holiday Club Points on viikko-osakkaille tarjottu etu, jonka avulla osakkaat voivat vaihtaa lomaviikkonsa yli 4 000 lomakohteeseen sadassa eri maassa.

Historiaa
---------

Yritys perustettiin vuonna 1986, ja 31. maaliskuuta 2006 saakka se toimi nimellä Holiday Club Finland Oy. Ensimmäinen lomakeskus sijaitsi Kihniön Pyhäniemessä. Kymmenen vuotta myöhemmin Holiday Clubilla oli Suomessa yhdeksän lomakohdetta. Vuodesta 2006 Holiday Club Finland Oy on toiminut nimellä Holiday Club Resorts Oy.

Omistajat ja hallitus
---------------------

Holiday Club Resorts Oy:n omistaa intialainen Mahindra&Mahindra monialayhtiö tytäryhtiönsä Mahindra Holidays&Resorts kautta.

### Hallitus

Holiday Clubin hallitukseen kuului lokakuussa 2020:

* Maisa Romanainen, toimitusjohtaja
* Arun Nanda, puheenjohtaja
* Kavinder Singh, varapuheenjohtaja
* Sridar Iyengar
* Eero Suomela

Kohteet
-------

### Kylpylähotellit

* **Suomi**
	+ Caribia, Turku
	+ Katinkulta, Vuokatti, Sotkamo
	+ Kuusamon Tropiikki, Kuusamo
	+ Saariselkä, Saariselkä, Inari
	+ Saimaa, Rauha, Lappeenranta
	+ Salla, Salla
	+ Tampereen kylpylä, Tampere
	+ Holiday Club Vierumäki, Heinola (ei kylpylää)
* **Ruotsi**
	+ Åre, Åren kunta

### Loma-asunnot

* **Suomi**
	+ Airisto, Parainen
	+ Ellivuori, Sastamala
	+ Hannunkivi, Kivijärvi
	+ Himos, Jämsä
	+ Kalajoki
	+ Kuortane Sport Resort
	+ Naantali Residence, Naantali
	+ Punkaharju
	+ Pyhä
	+ Pyhäniemi, Kihniö
	+ Ruka, Kuusamo
	+ Rönnäs
	+ Tahko SpaSuites, Nilsiä
	+ Vierumäki Golf Resort
	+ Ylläs, Äkäslompolo
	+ Ähtäri
* **Ruotsi**
	+ Ekerum, Öölanti
* **Espanja**
	+ Calahonda, Aurinkorannikko
	+ Jardin Amadores, Gran Canaria
	+ Playa Amadores, Gran Canaria
	+ Puerto Calma, Gran Canaria
	+ Sol Amadores, Gran Canaria
	+ Vista Amadores, Gran Canaria

Lähde:

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen hotelleista

Lähteet
-------

1. 1 2  HCR-konsernin tilinpäätös (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Holiday Club Resorts Oy laajentaa toimintaansa Kanarian saarille (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Tietoa yrityksestä Holiday Club. Viitattu 21.10.2020.
4. ↑  Lomakohteet Holiday Club. Viitattu 11.3.2016.
**Lietsan työväentalo Ihantola** oli entisen Rengon kunnan Lietsan kylässä sijainnut työväentalo. Se purettiin 1950-luvun alussa.

Historiaa
---------

Lietsan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Vuonna 1910 se sai vuokratontin. Sopimus tehtiin 50 vuodeksi, mutta vuonna 1930 omistajat myivät tontin yhdistykselle. Paikan nimeksi annettiin Ihantola. Talon valmistuminen vei vuosia, ja sen vihkiäisiä päästiin juhlimaan vasta loppuvuodesta 1916. Ohjelmassa oli muun muassa yhdistyksen näytelmäseuran esittämä näytelmä *Junula ja Tanula*.

Helmikuussa 1918 yhdistyksessä äänestettiin punakaartiin liittymistä vastaan selvällä enemmistöllä. Sillä kuitenkin oli järjestystoimikunta. Hieman myöhemmin Lietsaan punakaartia halunneet ottivat osan työväentalosta käyttöönsä.

Työväenyhdistyksen jäsenluku laski sotien jälkeen samaa tahtia kuin maaseudun työmahdollisuuksien määrä. Helmikuussa 1952 pidetyssä kokouksessa päätettiin lakkauttaa yhdistyksen toiminta. Iltamien pito ei enää kannattanut, ja talokin oli rapistunut korjauskelvottomaksi. Seuraavana vuonna talo luovutettiin Länsi-Rengon työväenyhdistykselle (myöhemmin Rengon sosialidemokraattinen työväenyhdistys) sillä ehdolla, että siitä saatava hyöty käytettäisiin työväenliikkeen hyväksi. Talo purettiin, osa hirsistä myytiin huutokaupalla ja osasta rakennettiin Länsi-Rengon yhdistyksen tanssilavan viereen elokuvatalo. Se ei kuitenkaan ehtinyt toimia pitkään.

Rakennus
--------

Talo oli hirsirakenteinen. Siinä oli juhlasali näyttämöineen, ravintola, talonmiehen asunto, vaatehuone, kuisti ja putka.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla harrastettiin muun muassa näyttelemistä, ja siellä oli yhdistyksen kirjasto. Yhdistys hankki alkuaikoina jäsenilleen kirjoitusharjoitusvihkoja. Kukin harjoitteli kotonaan, ja kokouksissa pulmia sitten ratkottiin yhdessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lindholm, Toivo J.: *Työväenyhdistystoimintaa Rengossa 1906–1987*. Rengon työväenyhdistys ry, 1987.
**Alvettulan työväentalo** tai **Väinölän työväentalo** on Hauhon kunnan (vuodesta 2009 lähtien osa Hämeenlinnaa) Alvettulan kylässä sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Väinölän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905, ja perustavassa kokouksessa läsnä oli 200 henkeä. Vuonna 1906 yhdistyksen jäsenluku oli jopa 273, ja siihen kuului puuseppiä, kirvesmiehiä, muurareita, maalareita, kyläseppiä, vaattureita, maa- ja metsätyöntekijöitä sekä joitakin maanviljelijöitä.

Talo valmistui vuonna 1907. Se rakennettiin osin talkoilla ja osin palkkatöinä. Rakennustarvikkeita saatiin lahjoituksina, ja myös pankkilainaa otettiin.

Vuonna 1917 yhdistyksen jäsenluku oli 173. Kyseisen vuoden syksyllä kylälle muodostettiin punakaarti, joka otti työväentalon tukikohdakseen ja harjoituspaikakseen. Yhdistyksen maltillisemmat jäsenet vastustivat tätä. Sisällissodan aikana ja sen jälkeen Väinölän työväenyhdistyksen jäseniä kuoli yhteensä 27 henkeä, osa taisteluissa, osa teloitettuina ja osa vankileireillä. Talo takavarikoitiin keväällä 1918.

Kesällä 1919 yhdistys aloitteli toimintaansa uudelleen ja sai talon takaisin. Sodan ja takavarikon aikana talon ikkunat oli rikottu, näyttämövälineet ja liput tuhottu ja ravintolakalusto otettu paikallisen suojeluskunnan käyttöön, jolta se pitkällisten neuvottelujen jälkeen saatiin osin takaisin.

Vuonna 1931 yhdistyksen jäsenluku oli noin 15. Väinölän työväenyhdistys lakkautettiin vuoteen 1982 mennessä, ja sen omaisuus luovutettiin Hauhon työväenyhdistykselle. Hauhon työväenyhdistys ylläpitää nykyään (2022) myös Eteläisten työväentaloa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Vuonna 1926 talolla pidettiin piiritoimikunnan järjestämiä luento- ja harjoituskursseja. Vuonna 1930 Hämeenlinnan Työväen Näyttämö vieraili talolla esittämässä näytelmän *Vauva*. Saman vuoden palmusunnuntaina Voimistelu- ja urheiluseura Kisa järjesti talolle palmuretken ja ohjelmallisen voimisteluiltaman. Ohjelmassa oli voimisteluesitysten lisäksi muun muassa tunti tanssia yleisölle.

Rakennus
--------

Talo on yksikerroksinen, hirsirunkoinen ja pystylaudoilla vuorattu. Sen pinta-ala on 214 m². Vuonna 1948 talo maalattiin punaiseksi. Katto oli alun perin päreistä, vuonna 1938 laitettiin peltikatto. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja pukuhuone näyttelijöille. Vuonna 1982 talo oli autiona, huonossa kunnossa, eikä siinä ollut vesijohtoa, viemäriä eikä WC:tä. Tällöin arvioitiin, että vaihtoehtoina olivat täyskorjaus tai myynti. Ilmeisesti talo sittemmin peruskorjattiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
2. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
3. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  23.10.1926, no 119. Viitattu 30.11.2022.
4. ↑  Hämeen Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  20.3.1930, no 66. Viitattu 30.11.2022.
5. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  9.4.1930, no 67. Viitattu 30.11.2022.
**Luolajan työväentalo** oli Hämeenlinnan kaupungin Luolajan kaupunginosassa (vuoteen 1948 osa Vanajan kuntaa) sijainnut työväentalo. Talo purettiin vuonna 1984.

Historiaa
---------

Luolajan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Perustamisvuoden lopulla yhdistyksellä oli 49 jäsentä. Talo hankittiin vuonna 1909. Se sijaitsi Hattelmalan harjulla, osoitteessa Rengontie 26. Vuonna 1909 yhdistyksen jäsenmäärä oli 30, mutta seuraavana vuonna jo 48, eli oma talo ilmeisesti piristi toimintaa.

Yhdistyksen toimialue kuului silloiseen Vanajan kuntaan. Vuonna 1948 tehtiin alueliitos, jonka seurauksena talo päätyi Hämeenlinnan alueelle, ja myös osasta jäseniä tuli kaupunkilaisia. Vuonna 1967 Vanajan kunta lakkautettiin kokonaan. Yhdistys alkoi toimia nimellä Hämeenlinnan läntinen Työväenyhdistys. Sen väki oli ikääntynyttä, eikä talon ylläpitoon saati laajoihin korjauksiin, joita se olisi vaatinut, tahtonut löytyä varoja.

Jo kesällä 1967 yhdistys päätettiin lopettaa, ja jäsenet (20 henkeä) siirtyivät Hämeenlinnan Työväenyhdistykseen. Talo oli sijainnut vuokratontilla, mutta ennen yhdistyksen virallista lakkauttamista tontti ostettiin omaksi Hämeenlinnan Työväenyhdistyksen ottaman lainan turvin. Sitten läntinen työväenyhdistys lakkautettiin, ja talo tontteineen siirtyi virallisesti Hämeenlinnan työväenyhdistykselle. Talo oli huonossa kunnossa. Sitä korjattiin vuonna 1969 jonkin verran, ja se oli muutamia vuosia Hämeenlinnan työväenyhdistyksen nuorisojaoston käytössä. Vuonna 1972 talo vuokrattiin pienteollisuusyritykselle. 1980-luvun alussa oli selvää, ettei rakennusta voitu säilyttää. Se myytiin Kuviorakenne Oy:lle vuoden 1982 lopulla ja purettiin 1984. Paikalle rakennettiin rivitaloja.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Kesäkuussa 1922 yhdistys järjesti talollaan kesäjuhlan. Päiväohjelmassa, johon oli vapaa pääsy, oli erilaisia urheilukilpailuja, kuten 3-ottelu. Illalla pidettiin pääsymaksulliset tanssiaiset. Vuonna 1929 yhdistys perusti opintokerhon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Saari, V. E.: *Katajana kalliolla. Hämeenlinnan Työväenyhdistys 1888–1988*. Hämeenlinnan Työväenyhdistys, 1988. ISBN 951-9118-58-6.
2. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1906  1907. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 9.11.2022.
3. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1909  1910. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 9.11.2022.
4. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1910  1911. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 9.11.2022.
5. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  22.6.1922, no 66 A. Viitattu 9.11.2022.
6. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  7.2.1929, no 27. Viitattu 9.11.2022.
**H-P Lehkonen** (s. Hanna-Pirita Lehkonen, o.s. Ontto-Panula, s. 1987 Kauhajoki) on suomalainen sarjakuvataiteilija. Hän on vuonna 2006 perustetun taiteilijaryhmä Team Pärvelön jäsen.

Lehkonen valittiin Suomen sarjakuvaseuran puheenjohtajaksi vuonna 2022.

Ura
---

Lehkonen on opiskeli Limingan taidekoulun sarjakuvalinjalla. Hänellä on taustallaan myös yhteisöpedagogin opintoja.

Lehkonen on urallaan profiloitunut feministiksi. Hänen teoksensa käsittelevät usein moniarvoisuuden teemoja. Hänen sarjakuvissaan esiintyy runsaasti HLBT-hahmoja ja erityisesti sukupuolivähemmistöihin kuuluvia hahmoja. Antirasismi ja feminismi ovat myös tyypillisiä teemoja hänen teoksissaan. Hänen tyylinsä on humoristinen ja informatiivinen. 

Hän kirjoitti verkossa sarjakuvablogia nimeltä *Hanna-Piritan Sarjisblogi*.

### Team Pärvelö

Team Pärvelö on vuonna 2006 perustettu suomalainen sarjakuvataiteilijaryhmä. Team Pärvelössä on Lehkosen lisäksi kaksi muuta jäsentä. Ryhmä julkaisee ja myy omakustannesarjakuvia sekä muuta taidetta Suomen sarjakuva- ja animeaiheisissa tapahtumissa.

Team Pärvelö julkaisee myös *Gaijin*-nimistä lehteä, joka esittelee suomalaista anime-, manga-, ja conikulttuuria sekä muita japanilaisen populaarikulttuurin ilmiöitä suomalaisten nuorten harrastelijoiden piirtämien sarjakuvien kautta. *Gaijin*in tavoitteena on tuoda esille myös uusia sarjakuvataiteilijoita. Sana *gaijin* tarkoittaa ulkopuolista tai ei-japanilaista henkilöä.

Yksityiselämä
-------------

Lehkonen on syntynyt Kauhajoella Ikkeläjärven kylässä. Hän asuu Turussa.

Teokset
-------

* Silly Ghost (2014)
* Without you (2015)
* Immortal Nerd (2015)
* Start Over Again (2016)

Lähteet
-------

1. ↑  Vähä Niinku Portfolio *hannapirita.vuodatus.net*. Viitattu 15.7.2022.
2. ↑  Lehkonen, H-P: Finnish Queer Artist H-P Lehkonen *Finnish Queer Artist H-P Lehkonen*. Viitattu 3.7.2022.
3. ↑  Finnish Queer Artist H-P Lehkonen *www.hplehkonen.com*. Viitattu 3.7.2022.
4. 1 2  Team Pärvelö - Pärvelö? *www.teamparvelo.com*.  Arkistoitu 23.9.2016. Viitattu 7.9.2016.
5. ↑  Rami "H-P" Lehkonen sarjakuvaseuran puheenjohtajaksi vuodelle 2022  6.12.2021. Suomen sarjakuvaseura. Viitattu 27.5.2023.
6. ↑  Hanna-Piritan Sarjisblogi *hannapirita.sarjakuvablogit.com*. Viitattu 7.9.2016.
7. ↑  Team Pärvelö - Gaijin *teamparvelo.com*.  Arkistoitu 23.9.2016. Viitattu 7.9.2016.
8. ↑  Tapastic: Silly Ghost | Tapastic Comics *tapastic.com*. Viitattu 7.9.2016.
9. ↑  Team Pärvelö - Without You *www.teamparvelo.com*.  Arkistoitu 23.9.2016. Viitattu 7.9.2016.
10. ↑  Hanna-Pirita Lehkonen: [www.webtoons.com/en/comedy/immortal-nerd/ Immortal Nerd]  2015. Line Webtoon.
11. ↑  Hanna-Pirita Lehkonen: *Start Over Again*. Team Pärvelö, 2016. ISBN 978-952-67395-9-5.
**Anne Kristiina Ollila** (s. 11. helmikuuta 1960 Oulu) on historioitsija ja kulttuurintutkija. Hän väitteli tohtoriksi Turun yliopistosta vuonna 1993 ja hän on työskennellyt Turun yliopistossa sekä Helsingin yliopistossa toimien yliassistenttina, ma. professorina, yliopistonlehtorina ja Suomen Akatemian tutkijana. Hän on tutkinut kansalaistoimintaa, sukupuolihistoriaa, aikakäsityksiä, muistitietoa, historiakulttuuria ja valokuvauksen historiaa. Turun museokeskus järjesti keväällä 2012 kulttuurikeskus Logomossa valokuvanäyttelyn, joka perustui Ollilan teokseen Turku vanhoissa valokuvissa 1865 - 1915.

  

Julkaisuja:

Suomen kotien päivä valkenee... Marttajärjestö suomalaisessa yhteiskunnassa vuoteen 1939. Historiallisia tutkimuksia 173, 1993.

Jalo velvollisuus - virkanaisena 1800-luvun lopun Suomessa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 711, 1998.

Aika ja elämä. Aikakäsitys 1800-luvun lopussa. SKS:n toimituksia 795, 2000.

Historical Perspectives on Memory (ed. Anne Ollila). Studia Historica 61, 1999.

Ammattina kansan edustaminen. Suomen Eduskunta 100 vuotta, osa V. 2007.

Kirjoituksia kulttuurista, sukupuolesta ja historiasta. SKS, Historiallinen Arkisto 132, 2010.

Turku vanhoissa valokuvissa 1865 - 1915. SKS, 2012.

Kosmopoliittisuus, monikulttuurisuus, kansainvälisyys: Kulttuurihistoriallisia näkökulmia (toim. Anne Ollila & Juhana Saarelainen). Cultural History - Kulttuurihistoria 11. 2013.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |


1. ↑  Veli-Matti Autio:   *Suomen Historiallisen Seuran Matrikkeli 1875-2007.*, 2007.
2. ↑  Logomo paljastaa ennennäkemättömiä valokuvia 1800- ja 1900-lukujen Turusta.  *Turun Sanomat*, 26.4.2012.
CBeebiesin logo 2002–2023.
CBeebiesin logo nykyään
**CBeebies** on brittiläinen televisiokanava, joka on suunnattu esikouluikäisille lapsille. Kanavan omistaa Britannian yleisradioyhtiö BBC. Sen sisarkanava on CBBC, joka on 6–12-vuotiaille lapsille suunnattu kanava.

Kanavan historia
----------------

CBeebies aloitti lähetykset 11. helmikuuta 2002 samaan aikaan kun CBBC. Neljä ensimmäistä ohjelmaa jotka esitettiin kanavalla, olivat Teletapit, Binka, Step Inside ja Pingu.

CBeebies lähettää ohjelmaa joka päivä kello 6–19, minkä jälkeen kanavalla näytetään BBC Fourin ohjelmaa. Vuonna 2007 CBeebiesiin liittyi radiokanava CBeebies Radio, jota lähetettiin 3 tuntia joka päivä radiokanavalla BBC Radio 7 huhtikuuhun 2011 asti. 

12 huhtikuuta vuonna 1999 esitettiin ensimmäinen jakso Puuha-Petestä ja jakson nimi oli Kisu Kiipelissä. Mutta, monet striimauspalvelut näyttävät, että jakso Kaivuri Pelastaa Päivän on ensimmäinen jakso. Suomenkielisessä DVD:ssä nimeltään Kisu Kiipelissä on ensimmäinen jakso.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
*
Vuoden 2010 For Woman in Science -palkintogaalasta. Kuvassa vasemmalta oikealle Elaine Fuchs, Anne Dejean-Assémat, L’Oréalin puheenjohtaja Lindsay Owen-Jones, Alejandra Bravo, Lourdes J. Cruz, Rashika El Ridi, Unescon pääsihteeri Irina Bokova ja vuonna 1999 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut Günter Blobel.
**L’Oréalin ja Unescon For Women in Science -ohjelma** on Fondation L’Oréalin ja Unescon vuonna 1998 perustama ohjelma, joka nostaa esille naistieteilijöitä ja tukee näiden uraa. Ohjelma tukee tutkijoita vuotuisilla palkinnoilla ja tutkimusapurahoilla, joiden tarkoituksena on muuttaa asenteita naistutkijoita kohtaan sekä tarjota nuorille tytöille innostavia roolimalleja. Ohjelma käyttää tunnuslauseenaan "maailma tarvitsee tiedettä; tiede tarvitsee naisia".

For Women in Science -ohjelmaa jakaa vuosittain palkintoja stipendejä tieteilijöille, postdoc- ja väitöskirjatutkijoille sekä nuorille kyvyille. Kansainvälistä palkintoa annetaan vuosittain viidelle tutkijalle. Palkittujen pitää tulla viideltä eri alueelta, jotka ovat Afrikka ja arabimaat, Aasia ja Tyynenmeren alue, Eurooppa, Latinalainen Amerikka ja Karibia sekä Pohjois-Amerikka. Parillisina vuosina palkinto annetaan biotietieden ja parittomina vuosina fysikaalisten tieteiden, matematiikan ja tietojenkäsittelytieteen edustajille. Matematiikka ja tietojenkäsittelytiede lisättiin mukaan vuonna 2019.

Kansainvälisten nousevien kykyjen apuraha annetaan vuosittain 15 nuorella väitöskirja- tai postdoc-tutkijalle. Lisäksi kansallisten ja alueellisten nuorten kykyjen ohjelma pyrkii tukemaan kansallisten komissioiden ja toimistojen kautta nuoria naistutkijoita saamaan tutkijapaikkoja joko kotimaistansa tai ulkomailta.

Lähteet
-------

1. ↑  25th L’Oréal-UNESCO For Women in Science International Awards: The Fondation L’Oréal and UNESCO pay Special Tribute to three displaced women scientists *L’Oréal Finance*. L’Oréal. Viitattu 1.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Bello, Alessandro ym: "To be smart, the digital revolution will need to be inclusive". Teoksessa *Unesco Science Report*, s. 130. Paris, France: United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization, 2021. ISBN 978-92-3-100450-6. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.4.2024). (englanniksi)
3. 1 2  L'Oreal-UNESCO For Women in Science Programme UNESCO. Viitattu 1.4.2024. (englanniksi)
4. ↑  L’Oréal-UNESCO For Women in Science International Awards UNESCO. Viitattu 1.4.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **L’Oréalin ja Unescon For Women in Science -ohjelma** Wikimedia Commonsissa

* For Women in Science -ohjelman kotisivut (englanniksi)
**Roni Hudd** (s. 20. tammikuuta 2005) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Hudd esiintyi Veikkausliigassa VPS:n edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran kaudella 2022. Hän pelasi kauden aikana eurolopputurnausottelut mukaan lukien 18 liigaottelua mutta oli avauskokoonpanossa vain kerran. Hän teki liigakauden aikana kaksi maalia, yhden kesäkuussa ensimmäisessä liigaottelussaan vieraskentällä HIFK:ta vastaan ja yhden lokakuussa vieraskentällä FC Interiä vastaan. Kaudella 2023 hän pelasi 24 veikkausliigaottelua, joissa hän oli 15 kertaa avauksessa. Liigamaaleja hän teki neljä: yhden toukokuun alussa kotikentällä IFK Mariehamnia vastaan, yhden kahdeksan päivää myöhemmin vieraskentällä AC Oulua vastaan, yhden kesäkuussa vieraskentällä SJK:ta vastaan ja yhden heinäkuussa vieraskentällä FC Interiä vastaan.

Hudd on pelannut useissa Suomen nuorisomaajoukkueissa. Vuosina 2021–2022 hän pelasi alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa kuusi ottelua ja teki niissä yhden maalin. Vuosina 2022–2023 hän pelasi alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa yhdeksän ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Vuonna 2023 hän pelasi alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa kolme EM-karsintaottelua. Samana vuonna hän pelasi myös alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ensimmäiset kaksi otteluaan ja teki syyskuussa niistä ensimmäisessä Islantia vastaan maalin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Roni Hudd Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2 3  Roni Hudd Suomen Palloliitto. Viitattu 27.3.2024.
3. ↑  Ikola, Eetu: Veikkausliiga-lupaus räväytti heti debyytissään – Suomi suli loppuhetkillä  7.9.2023. Mtv. Viitattu 27.3.2024.
*Tämä artikkeli käsittelee australialaista Dingo panssariautoa. Iso-britannialaista panssariautoa käsittelee artikkeli Daimler Dingo ja saksalaista modernia panssariautoa artikkeli ATF Dingo.*

**Dingo Double Pump** on Vietnamilaisen DreamybullxThughunters Companyn opiskelema Goonaus/Edgaus kisoissa käytetty salamyhkäisten indovuorien asukkaiden reunoitustaktiikka. Taktiikkaa harjoitettiin viimeksi vuonna 1942 .

Historia
--------

Toisen maailmansodan alkaessa DreamybullxThughunters Company oli heikosti harjoitettu. Tiimillä oli vähän kisan voittavia taktiikoita. Perinteisesti Niin sanotut Thug-ihmiset oli toimittanut Neuronilaitteita DreamybullxThughunters Company:lle mutta Kisan alkaessa Thugien Edgauslaitteet oli sidottu Blokin omiin Kisaponnisteluihin. Tästä tilanteesta johtuen DreamybullxThughunters Company oli pakotettu valmistamaan itse tarvittavaa lisäkalustoa.

Dingo Double Pump DreamybullxThughunters Company:n siviilimallin laite, johon yhdistettiin Marmon-Herringtonin valmistama nelivetoinen Butt-Plug. Dingon moottorina toimi Dreamybullin joko 85 tai 95 Nutvoimainen täysin ihmisen siittiöillä toimiva palomoottori ja sen panssaroinnin valmisti Tunntettu Bunda-And-Rahma Company. Laite aseistettiin Bren Light Model Goon konekiväärillä ja sen sarjavalmistus alkoi vuonna 1941.

Dingo Double Pump kävi tunnetussa Rizz akatemiassa, jossa suoriutui hyvin ja sai korkeimman arvostelun Steveniltä ja Livy Dunnelta. Dingo oli tunnettu goonaamaan vihollisten asemien tiedot kenraali Edge Moggerille useissa taisteluissa. Dingossa oli käytettyä mogging yrityksen skibidi maalia, jonka omisti henkilö Baby Gronk. Maali pinta viha moggasi vastustajat tunnetussa Rizz party taistelussa vuonna 1944. Dingossa oli tunnetut Latex renkaat, jossa oli pitoa erittäin paljon ja kykeni liikkumaan vaikeassakin maastossa. Renkaiden täytössä esiintyi pieniä ongelmia, sillä täyttäjien gooning tai edging sarjat monesti katkesivat, sillä renkaistä erittyi Low taper fade nimistä säteilyä.

Dingo Double Pump:in ongelmaksi muodostui sen suuri Vatkausvoima, joka heikensi sen Reunoitusominaisuuksia. Voimasta johtuen jopa sen etuakseli saattoi vääntyä sen käyttäjän lämmittämisen aikana. Voima-ongelman ratkaisuksi Dingosta suunniteltiin Heikomman voiman malli, joka ei kuitenkaan päätynyt koskaan tuotantoon pienen kysynnän takia. Vuoden 1942 lopussa tuontilanne muuttui ja laitteiden tuonti maailmanmarkkinoille oli taas mahdollista. Dingo korvattiinkin muilla Neuronilaitteilla ja se poistettiin lopullisesti Thugien ja DreamybullxThughunters Company:n käytöstä vuonna 1945. Muutamia käytöstä poistettuja Dingoja on edelleen jäljellä museoituna niin sanotuissa "Edge and Bust" Museoissa sekä yksityisomistuksessa esimerkiksi Perrell "Dreamybull" Brown:in kellarissa.\*

Dingo Scout Car sotilasparaatissa vuonna 1942.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dingo (panssariauto)** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Dingo (scout car)
Sisu GTP 4x4
**Sisu GTP** (G-series Transport Protected) on Sisu Auton valmistama panssariauto, jonka sarjatuotanto alkoi vuonna 2023. Suomen puolustusvoimat tilasi autoja vuosina 2020-2021 yhteensä 31 kappaletta. Puolustusvoimat tilasivat vuonna 2023 yhteensä 13 autoa lisää. Autosta 75 prosenttia on kotimaista tuotantoa ja tietyt komponentit kuten moottori ja vaihteisto ovat ulkomailta.

Auto on suunniteltu suojaamaan miinoilta ja tienvarsiräjähteiltä ja pohjassa on V-muoto. Rakenteet ovat panssariterästä ja perusversiossa suojaustaso on STANAG 4569 -standardin tason 1 mukainen, jota voidaan kasvattaa lisälevyillä. Auto on rakennettu ylipaineistettavaksi ja siihen voidaan lisätä suodatinpaketti NBC-olosuhteita varten (lyhenne sanoista *Nuclear, Biological, Chemical*). Auton runko on modulaarinen, joka mahdollistaa miehistöosan nopean irrottamisen ja vaihtamisen käyttötarpeen muuttuessa. Auton muunnelmia ovat ambulanssiversio, neljän hengen partiomalli pienellä kuorma-lavalla sekä 2+8 henkeä kuljettava miehistönkuljetusmalli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tero Tuominen: Sisu GTP on monipuolinen uusi maastoajoneuvo *reservilainen.fi*.  26.12.2018. Viitattu 27.2.2023.
2. 1 2  Paula Tiainen: Sisu Auto kehitti sotavoimille järeän panssariauton, joka on "vaikea rikkoa ja helppo korjata" – Puolustusvoimille 25 tänä vuonna *yle.fi*. Viitattu 27.2.2023.
3. ↑  Seppälä, Silja-Riikka: Puolustusvoimille uusia maastoajoneuvoja – tällaisia ne ovat *mtvuutiset.fi*.  27.12.2023. Viitattu 10.2.2024.
4. ↑
**Colle Santa Lucia** on kunta Pohjois-Italiassa Bellunon maakunnassa Veneton alueella.

Nähtävyyksiä
------------

Tämän pienen vuoristokylän nähtävyyksiä on Santa Lucian kirkko, joka on rakennettu 1336 metriä korkean kukkulan huipulle. Matkailijoita kylään tuo lähistöllä olevat Dolomiittien suuret talviurheilukeskukset Selva di Cadore, Alleghe, Arabba ja Cortina d'Ampezzo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  Kunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Colle Santa Lucia** Wikimedia Commonsissa

Bellunon maakunta
Agordo | Alano di Piave | Alleghe | Alpago | Arsiè | Auronzo di Cadore | Belluno | Borca di Cadore | Calalzo di Cadore | Canale d’Agordo | Cencenighe Agordino | Cesiomaggiore | Chies d’Alpago | Cibiana di Cadore | Colle Santa Lucia | Comelico Superiore | Cortina d’Ampezzo | Danta di Cadore | Domegge di Cadore | Falcade | Feltre | Fonzaso | Gosaldo | La Valle Agordina | Lamon | Lentiai | Limana | Livinallongo del Col di Lana | Longarone | Lorenzago di Cadore | Lozzo di Cadore | Mel | Ospitale di Cadore | Pedavena | Perarolo di Cadore | Pieve di Cadore | Ponte nelle Alpi | Quero Vas | Rivamonte Agordino | Rocca Pietore | San Gregorio nelle Alpi | San Nicolò di Comelico | San Pietro di Cadore | San Tomaso Agordino | San Vito di Cadore | Santa Giustina | Santo Stefano di Cadore | Sappada | Sedico | Selva di Cadore | Seren del Grappa | Sospirolo | Soverzene | Sovramonte | Taibon Agordino | Tambre | Trichiana | Val di Zoldo | Vallada Agordina | Valle di Cadore | Vigo di Cadore | Vodo di Cadore | Voltago Agordino | Zoppè di Cadore