recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Prabowo vuonna 2024.
**Prabowo Subianto Djojohadikusumo** (s. 17. lokakuuta 1951 Jakarta) on indonesialainen poliitikko, joka toimii Indonesian puolustusministerinä. Hän

Prabowon isoisä oli Indonesian ensimmäisen valtionpankin perustaja ja Indonesian itsenäisyysliikkeen merkittävä jäsen. Hänen isänsä oli johtava taloustieteilijä, joka toimi valtiovarainministerinä, kauppaministerinä ja tutkimusministerinä hallituksessa. Prabowo oli naimisissa Indonesian toisen presidentin Suharton tyttären kanssa ja toimi myös Suharton erityisjoukkojen johtajana.

Prabowo oli ehdolla Indonesian presidentinvaalissa vuonna 2014. Hän epäili joukkohuijausta, ja päätti vetäytyä kisasta kesken ääntenlaskennan. Myöhemmin hän kertoi vetäytyvänsä pois vain äänestyksestä, ei peruvansa ehdokkuuttaan, mikä olisi maan lakien vastaista. Hän asettui ehdolle uudelleen vuonna 2019, ja epäili jälleen vilppiä ääntenlaskennassa.

Vuonna 2019 Prabowo nimettiin puolustusministeriksi.

Vuonna 2024 hän asettui jälleen ehdolle presidentinvaaliin, ja oli jo ensimmäisten epävirallisten laskentojen perusteella vahvoilla uudeksi presidentiksi. Hänet valittiin presidentiksi saatuaan 58,59 prosenttia äänistä. Hän aloittaa virassa lokakuussa 2024.

Lähteet
-------

1. ↑  Prabowo-Gibran's New Leadership Formula *kompas.id*.  5.12.2023. Viitattu 14.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Cute grandpa or authoritarian in waiting: who is Prabowo Subianto, the favourite to win Indonesia’s presidential election? *The Conversation*.  11.2.2024. Viitattu 14.2.2024. (englanniksi)
3. 1 2  Indonesian presidenttiehdokas vetäytyy kisasta *iltalehti.fi*. Viitattu 14.2.2024.
4. ↑  Indonesian presidenttiehdokas vetäytyy vain äänestyksestä *Kaleva*. Viitattu 14.2.2024.
5. ↑  Indonesian istuva presidentti säilyttänee asemansa – kilpakumppani kertoi syyttävänsä vaalivilpistä, jos häviää *iltalehti.fi*. Viitattu 14.2.2024.
6. ↑  'Dark day for human rights': Subianto named as Indonesia's defence minister *The Guardian*.  23.10.2019. Viitattu 14.2.2024. (englanniksi)
7. ↑  Indonesia's Defense Minister Prabowo leads in early unofficial presidential vote count *CNBC*.  14.2.2024. Viitattu 14.2.2024. (englanniksi)
8. ↑  Indonesia: Prabowo Subianto confirmed as president-elect as rivals allege fraud *bbc.com*.  21.3.2024. Viitattu 21.3.2024. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Humanae vitae** on paavi Paavali VI:n vuonna 1968 antama kiertokirje, jossa elämä julistettiin alkavaksi sikiämisen hetkellä. Kiertokirjeessä jokaista katolilaista käskettiin taistoon syntymättömien lasten puolesta. Katolisen opin mukaan ihminen sai sielun vasta raskauden tietyssä vaiheessa, mikä tarkoitti abortoiduille lapsille lohdutonta iäisyyttä. Sielullistumisen jälkeen tehdyt abortit puolestaan tulkittiin murhaksi ja vuodesta 1869 niiden tekijät oli erotettu kirkosta.

Vaikutus
--------

Taistelu syntymättömien lasten puolesta oli katolisen opin mukaan ehdoton uskonvelvoite. Yhdysvalloissa katoliset perustivat evankelisten mallin mukaisia paikallisryhmiä, jotka pyrkivät estämään abortit seuduilla, jossa ne olivat jo laillisia. Katoliset perustivat myös kriisipalvelukeskuksia aborttia harkinneille naisille. Abortin vaihtoehdoksi tarjottiin adoptiota, turvakoteja, mentorointia ja rahallista tukea. Roe-päätöksen jälkeen piispat päättivät perustaa koordinointikeskuksen joka aktivoi uusia ryhmiä. Samat piispat rahoittivat vuonna 1973 perustetun National Right to Life Committeen toimintaa.

Lähteet
-------

* Ruotsila, Markku: *Yhdysvaltain kristillinen oikeisto*. Helsinki: Gaudeamus, 2008. ISBN 978-952-495-065-7.

### Viitteet

1. 1 2  Ruotsila 2008, s. 106
2. ↑  Ruotsila 2008, s. 107
**Vuoniityn peruskoulu** on peruskoulu Helsingin Vuosaaressa. Sen opetuksessa painotetaan mediaa ja musiikkia. Vuoniityn peruskouluun kuuluu Koukkusaarentien, Venemestarintien ja Heteniityntien toimipisteet. Luokat 1–4 ovat Heteniityntien ja Venemestarintien toimipisteissä ja luokat 3–9 Koukkusaarentien toimipisteessä. Vuonna 2019 koulussa oli noin 930 oppilasta.

Koulun rehtorina toimii Irina Pellikka ja virka-apulaisrehtoreina Janne Kettunen ja Kirsi Hamunen. Vuosina 2017–2021 koulun rehtorina toimi Jukka Isohanni. Koulun nimi tulee kahden aikaisemman koulun nimestä, Vuosaaren peruskoulusta ja Heteniityn ala-asteesta.

Historia
--------

Vuosaaren peruskoulu ja Heteniityn ala-aste yhdistyivät 1. elokuuta 2017 Vuoniityn peruskouluksi osana Vuosaaren alueen koulujen yhdistämistä.

### Heteniityn ala-asten koulu

Vuosaaren ensimmäinen suomenkielinen koulu rakennettiin Sasekan aloitteesta yhtiön lahjoittamalle tontille Sasekan Kallahdessa valmistamista Siporex-harkoista. Koulu valmistui vuonna 1950, ja oli tuollon Suomen uudenaikaisin koulu. Sen nimi oli Rannikkopiirin kansakoulu, jota kutsuttiin aluksi Sasekan kouluksi. Rakennuksen on suunnitellut Pirkko Wesamaa.

Koulun tiloissa oli monenlaista kulttuuritoimintaa, kuten juhlia ja esityksiä. Koululla toimi myös Vuosaaren sivukirjasto. Työväenopiston ja musiikkiopiston toiminta alkoi 1950-luvulla. 1960-luvun alussa Rannikkopiirin koulu muuttui Vuosaaren kansakouluksi.

### Vuosaaren peruskoulu

Vuonna 1965 Koukkusaarentielle valmistui Veikko Nortomaan suunnittelema koulurakennus. Aloitteentekijöinä kouluhankkeessa ja Vuosaaren oppikouluyhdistyksessä olivat Vuosaari-Säätiö ja Asuntosäästäjät ry. Kouluun kuului myös Vuosaaren lukio. Kakkosvaiheessa koulua laajennettiin rakentamalla liikuntasali, joka valmistui vuonna 1971.

Vuonna 1993 lukio yhdistyi Tehtaanpuiston lukion kanssa. Samaan aikaan Vuosaaren yhteiskoulun nimi vaihtui Vuosaaren yläasteen kouluksi.

Vuonna 1999 valmistui Venemestarintien toimipiste, entiseltä nimeltään Karavaanin ala-aste. Vuonna 2006 Vuosaaren yläaste ja Karavaanin ala-aste yhdistyivät Vuosaaren peruskouluksi.

* Venemestarintien toimipisteVenemestarintien toimipiste
* Venemestarintien toimipisteen pihaaVenemestarintien toimipisteen pihaa
* Koukkusaarentien toimipisteKoukkusaarentien toimipiste
* Heteniityntien toimipisteHeteniityntien toimipiste
* Koukkusaarentien toimipisteen liikuntasaliKoukkusaarentien toimipisteen liikuntasali

Lähteet
-------

1. 1 2  Perusopetuksen oppilaitokset Opetushallinnon tilastopalvelu Vipunen. Viitattu 6.8.2021.
2. ↑  Meidän koulu Helsingin kaupunki. Viitattu 6.8.2021.
3. ↑  Yhteystiedot Helsingin kaupunki. Viitattu 6.8.2021.
4. ↑  Honkanen, Antti: Eläköityvän Jukka Isohannin matka kulki pikkukylän koulun oppilaasta suurkoulun rehtoriksi *Vuosaari-lehti*.  24.6.2021. Viitattu 6.8.2021.
5. ↑  Lampi, Pertti: *Helsingin Vuosaari Nordsjö*, s. 54. Gummerus, 2005. ISBN 952-91-9135-9.
6. 1 2  24 Heteniityntien koulurakennus *vuosaari.fi*. Viitattu 29.5.2019.
7. 1 2  Aula, Kimmo: *Tehtaanpuiston yhteiskoulu, historiikkia ja muistelmia*, Helsinki 1987
8. 1 2 3  22 Koukkusaarentien koulurakennus *vuosaari.fi*. Viitattu 29.5.2019.
**Peter Axel Rikberg** (3. kesäkuuta 1862 Tyrvää – 3. maaliskuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos.

Axel Rikbergin vanhemmat olivat Tyrvään pitäjänapulainen Berndt Robert Rikberg (1819–1867) ja Sofia Amalia Rydman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Hämeenlinnan normaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1886. Rikberg sai varatuomarin arvon 1889.

Rikberg oli kanslistina Suomen sotakomissariaatissa vuodesta 1889 alkaen. Hän oli senaatin kamaritoimituskunnan kanslistina 1895 ja sota-asiaintoimituskunnan kanslistina 1895–1901. Rikberg nimitettiin 1901 valtiokonttorin kamreeriksi, mutta hänet erotettiin tästä virasta venäläisten viranomaisten toimesta 1910. Rikberg oli sitten Helsingin kaupungin verovalmistelukunnan puheenjohtajana ja vuonna 1917 v.t. kamreerina senaatin valtiovaraintoimituskunnassa. Rikberg oli viimeksi korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvoksena 1918–1932. Hän oli useiden komiteain puheenjohtajana, sihteerinä ja jäsenenä ja toimi valtiovarainvaliokunnan sihteerinä useilla valtiopäivillä.

Axel Rikberg oli naimisissa 1890-1910 Augusta Matilda Johanssonin (k. 1910) kanssa ja vuodesta 1911 filosofian maisteri Selma Charlotta Elisabet Arppen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Peter Axel Rikberg
2. 1 2 3  Hallintoneuvos Axel Riberg kuollut, Helsingin Sanomat, 04.03.1937, nro 61, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
4. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Berndt Robert Rikberg. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 4.3.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
*Journal de St.-Pétersbourgin* vuosikerran aukeama tammikuussa 1826. Lehti ilmestyi tuolloin kolmesti viikossa.
**Journal de St.-Pétersbourg** oli Pietarissa vuosina 1825–1918 ilmestynyt ranskankielinen sanomalehti. Se oli Venäjän ulkoministeriön virallinen tai puolivirallinen äänenkannattaja.

Lehden edeltäjiä olivat viralliset *Journal du Nord* vuonna 1807–1812 ja *Le Conservateur impartial* vuosina 1813–1824. Niiden tehtävänä oli vaikuttaa ranskaa osaavan koti- ja ulkomaisen sivistyneistön mielipiteisiin Napoleonin sotien aikana. *Journal de St.-Pétersbourg* oli vuoteen 1828 saakka Venäjän hallituksen päälehti, joka julkaisi ensimmäisenä viralliset uutiset ja asetukset. Siinä ilmestyi vuoteen 1829 saakka myös Aleksandr Ulybyševin artikkeleita venäläisestä kirjallisuudesta, teatterista ja musiikista. Vuosina 1829–1855 toimittajana työskenteli ranskalainen kreivi Edouard de Sancé.

Suomessa *Journal de St.-Pétersbourg* toimi vuodesta 1828 lähtien *Finlands Allmänna Tidningin* mallina ja 1840-luvulla se oli ainut sallittu ulkomaanuutisten lähde. Vielä 1800-luvun lopulla suomalaiset lehdet lainasivat venäläisen aineistonsa etupäässä *Journal de St.-Pétersbourgista* ja *St. Petersburger Zeitungista*.

Lehti sai nimen *Journal de Pétrograde* vuonna 1914 ja *Journal de Russie* vuonna 1918. Se sulautui sen jälkeen Moskovassa julkaistuun lehdistökatsaukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vladislav Rjéoutski & Natalia Speranskaia: "The Francophone Press in Russia: A Cultural Bridge and an Instrument of Propaganda", *French and Russian in Imperial Russia. Volume 2: Language Attitudes and Identity*, s. 84–102. Edinburg: Edinburgh University Press, 2015. ISBN 978-1-4744-0364-1.
2. ↑  *Tietosanakirja, kolmas osa*, s. 1451. Helsinki: Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1911. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 110–111, 172, 390. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-220-0.
4. ↑  Journal de St.-Pétersbourg *Biblioteka inostrannoi literatury*. Viitattu 9.8.2020.
Geisha-suklaata.
meekeri on Fazerin valmistama tumma suklaa, jota myydään suklaalevynä, suklaapatukkana ja konvehteina. nee 

keri-suklaassa on japonais-hasselpähkinätäytettä maitosuklaasta tehdyn kuoren sisällä. 

Geisha-suklaan valmistaminen aloitettiin vuonna 1962. Peter Fazer oli ihastunut Karl Fazer Caféssa Kluuvikadulla valmistettuun Japonica-nimiseen leivokseen. Hän pyysi tuotekehitystä kokeilemaan tätä täytettä yhdessä maitosuklaan kanssa. 

Geisha-nimi ja vaaleanpunainen väri lainattiin tuotteelle Fazerin Parhain -pussin makeiselta, joka sai uuden nimen Tokyo. Japani toimi uutuustuotteen inspiraationa tuolloin ajankohtaisten Tokion olympialaisten kautta, joihin Peter Fazer osallistui itsekin lajinaan purjehdus.

Vuonna 2006 Geishan pakkausta uudistettiin niin, että tunnusomainen geisha-kuva-aihe (tarkemmin maiko, harjoittelijageisha) jätettiin pois ja kirjasinta vaihdettiin.
Vuonna 2020 Fazer on ilmoittanut harkitsevansa tuotteen nimen vaihtamista.

Lähteet
-------

1. ↑  Tunnetko Geisha-suklaan tarinan?Arkistoitu kopio Fazer.  Arkistoitu 17.8.2019. Viitattu 17.8.2019.
2. ↑  Tummia venäläisiä ja kauraryynityttöjä *Kaleva.fi*.  17.1.2007. Viitattu 5.8.2015.
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Oulun Suklaayhdistyksen arviot Geishasta (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Sulfeeni** (CH2SO2) eli **tioformaldehydi-S,S-dioksidi** on orgaaninen yhdiste ja yksinkertaisin niin kutsutuista sulfeeneista. Yhdiste esiintyy reaktiivisena välivaiheena eräissä kemiallisissa reaktioissa

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

Sulfeeni itsessään on hyvin reaktiivinen ja huoneenlämpötilassa epästabiili yhdiste. Se muun muassa muodostaa sulfonaattiestereitä reagoidessaan alkoholien kanssa. Sulfeeni on hyvin elektrofiilinen ja nukleofiilit kuten alkoholien hydroksyyliryhmän happi reagoi elektrofiilisen rikin kanssa additioreaktiolla. Tässä reaktiossa muodostuu karbanioni, joka vastaanottaa hapelta protonin ja muodostaa sulfonaattiesterin. Sulfeeni reagoi myös useilla sykloadditiorektioilla esimerkiksi 1,3-dipolaarisella sykloadditiolla.

Sulfeenia muodostuu kuumennettaessa metaanisulfonyylikloridia emäksen kuten trietyyliamiinin läsnä ollessa. Toinen tapa on cesiumfluoridin ja 1-(trimetyylisilyyli)metaanisulfonyylikloridin välinen reaktio.

Lähteet
-------

1. ↑  Sulfene – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 3.5.2016.
2. 1 2  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 404. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
3. 1 2 3  Michael J. Taschner: *Sulfene, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 3.5.2016
4. ↑  W. E. Truce, R. W. Campbell & J. R. Norell: Sulfene, an Intermediate in the Alcoholysis of Methanesulfonyl Chloride.  *Journal of The American Chemical Society*, 1964, 86. vsk, nro 2, s. 288. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.5.2016.  (englanniksi)
**Allan Fredrik Viranko**, sukunimi vuoteen 1906 *Nöjd* (18. tammikuuta 1893 Helsinki – 1979) oli suomalainen juristi, asiamies ja merenkulkuneuvos.

Allan Virangon vanhemmat olivat halkokauppias Karl Fredrik Viranko ja Ida Sofia Smalén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914, filosofian maisteriksi 1919, lakitieteen kandidaatiksi 1922 sekä lakitieteen lisensiaatiksi 1948. Viranko sai varatuomarin arvon 1925.

Viranko oli Sanomalehtien Tietotoimiston avustajana 1914–1917, kauppa- ja teollisuuskomission kirjeenvaihtajana, sihteerinä ja kansliapäällikkönä 1918–1919 ja valuuttaneuvoston sihteerinä 1920–1921. Hän oli eduskunnan valtiovarainvaliokunnan sihteerinä 1923, laki- ja talousvaliokunnan sihteerinä 1923–1926 sekä eduskunnan pikakirjoittajana 1912–1926. Hän oli valtion tilintarkastajien sihteerinä 1924–1927 ja lainoppineena merenkulkuneuvoksena ja merenkulkuhallituksen kansliaosaston päällikkönä 1927–1937. Viranko toimi Sanomalehtien liiton ja Graafisen teollisuuden liiton asiamiehenä vuodesta 1938 sekä Suomen kirjansitomonomistajien liiton asiamiehenä vuodesta 1943. 

Viranko oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana 1919, Eteläsuomalaisen osakunnan kuraattorina 1919–1921 sekä Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtajana ja myöhemmin varapuheenjohtajana 1922.

Allan Viranko oli naimisissa vuodesta 1932 Vellamo Lehtosen kanssa, jonka isä oli merenkulkuneuvos Juho Aleksanteri Lehtonen.

Julkaisuja
----------

* *Lakikielestä ja -tyylistä*. Porvoo 1933
* *Raastuvanoikeuden meriasiantuntijoista*. Porvoo 1935
* *Liikevaihtoveron selityksiä graafillisen ja kirjansitomoteollisuuden harjoittajille*. Graafillisen teollisuuden harjoittajain liitto, Helsinki 1942
* *Kirjanpainajan lainoppia*. Graafinen keskusliitto, Helsinki 1963
* *Kirjanpainajan lainoppia: täydennystä Graafisen keskusliiton 1963 julkaisemaan oppikirjaan*. Graafinen keskusliitto, Helsinki 1964
* *Suomen sanomalehdistö vakaannuttaa asemaansa: Suomen sanomalehdenkustantajain liitto - Finlands tidningsförläggareförbund: Sanomalehtien liitto - Tidningarnas förbund 1916-1966*. Sanomalehtien liitto, Helsinki 1966

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954
2. ↑  Kansalliskirjasto : Allan Viranko
3. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1934

Aiheesta muualla
----------------

* Varatuomari Allan Viranko, Viljo Pietisen valokuva vuodelta 1938. Museovirasto, Historian kuvakokoelma, Pietisen kokoelma (Finna)
* Yle Arkisto: Sukellusveneillä Suomen meripuolustus kuntoon. Amiraali Gustav von Schoultz kertoo vierailustaan Argentiinassa ja näkemyksistään miten Suomen meripuolustusta pitäisi kehittää. Haastattelijana on Allan Viranko. Arkisto-ohjelma vuodelta 1935.
Gordon Gollob
**Gordon Gollob** (16. kesäkuuta 1912 − 8. syyskuuta 1987) oli itävaltalainen hävittäjälentäjä Kolmannen valtakunnan Luftwaffessa. Hän syntyi Grazissa Gordon MacGollob-nimisenä. Hänen isänsä oli skotti, joka oli muuttanut Itävaltaan. Gordon Gollob liittyi Itävallan Bundesheeriin vuonna 1933 ja vaihtoi nimensä jo tuolloin "germaanisemmaksi". Gollobin pudotussuhde oli 2.27.

Anschlussin jälkeen hän siirtyi Kolmannen valtakunnan upseerikaartiin. Siirto oli hänelle helppo, koska hän oli natsi. Hän otti osaa Puolan miehitykseen, jossa yhteydessä saavutti ensimmäiset ilmavoittonsa. Seuraavat ilmataistelut liittyivät Norjan miehitykseen. Hän osallistui myös "Taisteluun Britanniasta". Hän siirtyi Neuvostoliiton vastaiselle rintamalle heti Operaatio Barbarossan alussa. Hän saavutti 53 ilmavoittoa kahtena syyskesän kuukautena ja peräti yhdeksän voittoa yhtenä päivänä. Joulukuussa 1941 hänet vedettiin kotirintamalle Bf 109:n kehitysversion koelentoihin. Keväällä 1942 hän oli Krimin rintamalla. Lokakuussa 1942 hänet siirrettiin Ranskaan esikuntatehtäviin. Huhtikuussa 1944 Gollob nimitettiin General der Jagdflieger Adolf Gallandin esikuntaan. Hänestä tuli koelentämisen johtaja. Hän johti Ardennien vastahyökkäyksen hävittäjätoimintaa. Tammikuussa 1945 hänestä tuli General der Jagdflieger. Hän saavutti kaikkiaan 150 ilmavoittoa 340 lennolla, joka on harvinaisen suuri voittojen lukumäärä lentojen lukumäärään nähden. 

Toisen maailmansodan jälkeen hän kirjoitti ilmailulehtiin elääkseen. Vuonna 1948 hän ryhtyi Itävallan "Itsenäisyyspuolueen" johtajaksi, jonka jälkeen työskenteli auto- ja moottorialan yrityksessä.

Lähteet
-------

* Spick Mike: *Luftwaffen hävittäjä-ässät*. Koala-kustannus, 1999. ISBN 952-5186-07-5.

### Viitteet

1. ↑  Luftwaffen hävittäjä-ässät, 1999 s. 228

Aiheesta muualla
----------------

* Bio and detailed info of his victories (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Havaijin pidginenglanti** (omakielinen nimi: *Hawaii Pidgin* tai *Pidgin*) on Havaijilla puhuttava englantiin perustuva kreolikieli. Kielen ei katsota olevan uhanalainen. Sen lähin sukulaiskieliä ovat muun muassa bislama ja tok-pisin.

Eurooppalaiset alkoivat saapua Havaijille 1770-luvulla ja Havaijista tuli nopeasti tärkeä pysähdyspaikka matkalla Aasiaan. Kauppareitit toivat Kiinassa puhuttavan pidginenglannin Havaijille. Sokeriruo'on viljely aloitettiin 1830-luvulla, mikä toi saarille paljon vierastyöläisiä mm. Japanista, Portugalista ja Filippiineiltä. Tarve yhteiselle kielelle nousi tämän takia, ja alussa käytettiin pidginhavaijia ja englantia.

Havaijin pidginenglannilla ei ole virallista asemaa osavaltiossa, mutta koska englanti ja havaiji ovat virallisia kieliä, suurin osa Havaijilla kasvaneista ihmisistä ymmärtää jonkin verran pidginiä. Koodinvaihto etenkin englannin ja pidginin välillä on yleistä.

Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.

Sanastoa
--------

| Havaijin pidginenglanti | Suomi |
| --- | --- |
| Broke da mout | herkullinen |
| Chicken skin | kananliha |
| Fo' what? | miksi? |
| Howzit? | miten voit? |
| Keiki | lapsi |
| Lua | vessa |
| Talk stink | puhua pahaa |

Lähde:

Lähteet
-------

1. ↑  Hawaii Pidgin *Ethnologue*. Viitattu 26.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Glottolog 4.5 - Hawai'i Creole English *glottolog.org*. Viitattu 26.4.2022.
3. ↑  Hawai`i Creole English  2022. hawaii.edu. Viitattu 26.4.2022. (englanniksi)
4. ↑  Hawaiian Creole Language - Dialects & Structure MustGo. Viitattu 26.4.2022. (englanniksi)
5. ↑  ScriptSource - Hawaii Pidgin written with Latin script *scriptsource.org*. Viitattu 26.4.2022.
6. ↑  Hawaiian pidgin - Hawaii's third language  2022. to-hawaii.com. Viitattu 26.4.2022. (englanniksi)
M. G. Piipponen
**Mauno (Magnus) Gustaf Piipponen** (3. huhtikuuta 1860 Kiihtelysvaara − 7. kesäkuuta 1937 Joensuu) oli suomalainen Joensuussa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.

Piipposen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Piipponen ja Riitta Vatanen. Hän pääsi 1874 Joensuun yläalkeiskoulusta ja kävi sitten Turun ruotsinkielisen kauppakoulun 1876. Hän oli aluksi konttoristina Pankakosken ruukilla 1876−1882 ja hän perusti oman kauppaliikkeensä Joensuuhun vuonna 1882. Piipponen harjoitti sitten tukku- ja vähittäiskauppaa sekä laivaliikennettä pääasiassa Joensuusta Pielisen suuntaan. Hän oli mukana perustamassa useita Joensuussa toimineita laivayhtiöitä ja oli yksi 1911 perustetun Joensuun Rullatehdas Oy:n perustajista ja osakkaista. Piipponen harjoitti voin vientiä ja hän oli osakkaana 1895 perustetussa joensuulaisessa Voinvientiyhtiössä. Hän oli Karjalattaren ja Karjalaisen kirjapaino Oy:n johtokunnan jäsen ja Kansallispankin hallintoneuvoston jäsen 1915−1927. Piipponen sai kauppaneuvoksen arvon 1912.

Piipponen oli useita vuosikymmeniä Joensuun kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä ja hän toimi myös valtuuston puheenjohtajana. Hän oli Joensuun kauppa- ja tehdasyhdistyksen perustaja ja hän oli jäsenenä Karjalan radan jatkamista Joensuuhun ajaneessa komiteassa ja muissa paikallisissa rautatiekomiteoissa. Piipposen aloitteesta Joensuuhun perustettiin 1909 kauppakoulu. 

Piipponen rakennutti 1890-luvulla Pyhäselän rantaan Hopealahden tilalle perheelleen kesäasunnon. Hän rakennutti tilalle myös pehtorin asunnon, ison kivinavetan ja muita talousrakennuksia. Hopealahden tila on ollut vuodesta 1990 alkaen Joensuun Työväenyhdistyksen omistuksessa. 

Mauno Piipponen oli naimisissa 1882−1919 Anna Mannisen (k. 1919) kanssa. Heillä oli yhdeksän lasta. Mauno Piipposen kuoltua hänen liikkeensä toiminta päättyi 1938 liikettä johtaneen pojan Tauno Piipposen (1886–1938) kuoltua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2  Kauppaneuvos M. G. Piipponen 60-vuotias, Karjalainen, 01.04.1920, nro 50, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Geni.com : Magnus Gustaf Matinpoika Piipponen
4. ↑  Tervetuloa Hopealahteen, Retkailijä 01/2012, sivu 3
5. ↑  Hopealahti, SDP Joensuu

Aiheesta muualla
----------------

* SKS Biografiakeskus : Suomen talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Magnus Gustaf Piipponen (1860–1937)
* Esko Pakkanen : Ilmarisen perilliset : Höyrylaivoja Joensuun ja likiseutujen vesillä, Suomen Höyrypursiseura ry 2019

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Valtionperintö** (aiemmin kruununperintö) tarkoittaa valtion oikeutta ottaa perintö itselleen, kun vainajalla ei ole perillisiä eikä hän ole testamentillakaan määrännyt omaisuudestaan. Valtion oikeuksia perintöihin valvova Valtiokonttori voi kuitenkin luovuttaa omaisuuden osittain tai kokonaan vainajan läheiselle henkilölle, vainajan viimeiselle asuinkunnalle ja perittävän kiinteistön myös kiinteistön sijaintikunnalle. Jos jäämistön perunkirjoitusarvo on yli 750 000 euroa, päätöksen omaisuuden luovuttamisesta tekee valtioneuvosto.

Valtionperinnöstä säädetään perintökaaren (40/1965) 5 luvussa ja Ahvenanmaan maakunnan osalta Ahvenanmaan itsehallintolain (1144/1991) 63 pykälässä. Ahvenanmaalla vakinaisesti asuneen henkilön perintö menee maakunnalle, pois lukien maakunnan ulkopuolinen omaisuus, joka menee valtiolle, ellei sitä tarvita kuolinpesän velkojen kattamiseen.

Kun ilman perillisiä oleva henkilö kuolee ja hänellä on testamentti, on testamentti annettava tiedoksi Valtiokonttorille. Jos testamenttia ei ole, tehdään kuolemasta kirjallinen ilmoitus Valtiokonttoriin ja se valitsee kuolinpesälle pesänhoitajan.

Valtiokonttorin tekemään omaisuuden luovuttamista koskevaan päätökseen haetaan muutosta hallinto-oikeudelta ja sen antamaan ratkaisuun korkeimmalta hallinto-oikeudelta, jos se myöntää valitusluvan. Valtiolla on myös oikeus moittia perittävän tekemää testamenttia nostamalla kanne kuuden kuukauden kuluessa testamentista tiedon saatuaan.

Vuonna 2009 Valtiokonttorille ilmoitettiin 570 henkilöstä, jotka olivat kuolleet ilman perillisiä. Heistä 343 henkilöltä löytyi testamentti. Kuolinpesistä 40 oli sellaisia, ettei niistä jäänyt omaisuutta jaettavaksi. Valtiolle tuli omaisuutta 154 pesästä yhteensä 19,8 miljoonaa euroa, josta kunnille luovutettiin 10,1 ja yksityisille 3,3 miljoonaa euroa. Valtiolla pysytettiin omaisuutta (rahaa, asuntoja, kiinteistöjä) yhteensä 6,4 miljoonan euron verran. 2000-luvulla on valtioneuvoston päätettäväksi vietyjä asioita ollut vuosittain 1–9 kappaletta.

Lähteet
-------

1. ↑  Marjos Rapola (toimittanut): *Lakiasiain käsikirja,* WSOY 1952, hakusana kruununperintö.
2. ↑  Perintökaari, 5 luku. (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Valtioneuvoston asetus valtion perintönä saaman omaisuuden luovuttamisesta.
4. ↑  Ahvenanmaan itsehallintolaki. (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Valtiokonttorin perintöasioiden pääsivu. (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Perintökaari 5 luku ja 14 luku 5 §.
7. ↑  Valtiokonttorin perintöasioiden tunnusluvut. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Valtiokonttorin perintöasioiden pääsivu. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Hyperion** on 85 metriä korkea tornitalo Helsingin Vuosaaressa. Se valmistui Vuosaaren metroaseman ja kauppakeskus Columbuksen kaakkoispuolelle kesällä 2023. Tornitalossa on 216 vuokra-asuntoa. Asukkaiden käytössä on muun muassa kerhohuone, kattoterassi, pesutupa ja näköalasaunoja.

Hyperionin viereen rakennetaan toinen tornitalo, pilvenpiirtäjäksi laskettava 120-metrinen Atlas, jonka on määrä valmistua vuonna 2024. Tornitaloja on rakennettu samaan aikaan, ja niiden julkisivut noudattavat samaa tyyliä. Julkisivussa on metallinhohtoisen pronssin sävyistä faceal-värjättyä betonia, johon on toteutettu graafista kuviointia.

Ensimmäinen tornitalo Cirrus valmistui metroaseman läheisyyteen vuonna 2005. Kahden uuden tornin on sanottu tasapainottavan alueen profiilia.

Rakentaminen
------------

Hyperionin omistaa saksalainen kiinteistösijoitusyhtiö Union Investment, ja sen urakoitsijana toimi Skanska. Hankkeen kokonaisarvo oli noin 74 miljoonaa euroa, josta Skanskan urakkasopimuksen arvo oli noin 47 miljoonaa.

Hyperion rakennettiin muista tornitaloista poikkeavalla tavalla, sillä se on täysin betonitalo, jonka julkisivu koostuu niin kutsutuista sandwich-elementeistä. Kun elementit nostettiin paikalleen, julkisivu oli heti valmis. Tekniikka on tyypillinen tavallisessa asuintalorakentamisessa, kun taas tornitalot rakennetaan tavallisesti pilaripalkkimenetelmällä, ja niissä on kevyet julkisivurakenteet.

Hyperion saavutti lopullisen korkeutensa marraskuussa 2022.

Asunnot
-------

Hyperioniin valmistui 216 asuntoa, joista jokaiseen toteutettiin viherhuone. Asunnoista 92 on yksiöitä, 75 kaksioita ja 49 kolmioita. Huoneistojen koot vaihtelevat 24 neliöstä 69,5 neliöön.

Kuvia
-----

* Rakentuva Delfiinikortteli kesällä 2022: vasemmalla Hyperion.Rakentuva Delfiinikortteli kesällä 2022: vasemmalla Hyperion.
* Harjakorkeudessaan oleva Hyperion kuvattu eteläpuolelta maaliskuussa 2023.Harjakorkeudessaan oleva Hyperion kuvattu eteläpuolelta maaliskuussa 2023.

Katso myös
----------

* Tornitalot Suomessa
* Luettelo Suomen korkeimmista rakennuksista

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Takala, Sami: Vuosaaren uusi maamerkki (Maksullinen artikkeli) *Helsingin Sanomat*.  12.7.2023. Viitattu 13.10.2023.
2. 1 2 3  Pietilä, Marika: Skanska rakentaa asuntorahastolle 24-kerroksisen tornitalon Vuosaareen *Rakennuslehti*.  16.3.2021. Viitattu 14.11.2022.
3. 1 2 3  Färding, Aada: Vuosaareen nousee kaikkien aikojen vuokratalo, joka on 120-metrinen torni *Helsingin Sanomat*.  8.11.2022. Viitattu 14.11.2022.
4. 1 2 3 4  Pietilä, Marika: Vuosaaren satametrinen tornitalo kohoaa tahtiaikataululla *Industry Radar*.  5.1.2022. Viitattu 14.11.2022.
5. ↑  Atlas ja Hyperion kurkottelevat pilviin  11.4.2022. Skanska. Viitattu 14.11.2022.
6. ↑  Vuosaareen toinen tornitalo Union Investmentille  8.10.2021. Skanska. Viitattu 14.11.2022.
Horace Colen lehdistölle lähettämä valokuva "Abessinian keisarista" seurueineen. Cole itse äärimmäisenä oikealla, Virginia Woolf äärimmäisenä vasemmalla.
**Dreadnought-huijaus** oli 7. helmikuuta 1910 toteutettu kepponen, jossa seurapiireissä liikkunut pilailija Horace de Vere Cole ja tämän ystävät vierailivat Britannian laivaston taistelulaiva HMS *Dreadnoughtilla* esittäen Abessinian keisaria ja tämän seuruetta. Pila tunnetaan myös nimellä "Bunga bunga".

Pilassa olivat mukana Cole ja hänen ystävänsä Adrian Stephen, Anthony Buxton, Guy Ridley, Duncan Grant sekä Adrianin sisar Virginia Stephen, joka tuli myöhemmin tunnetuksi kirjailijana nimellä Virginia Woolf. Joukkio painatti swahilinkieliset käyntikortit ja vuokrasi itselleen kehnot valepuvut. Lisäksi he hankkivat irtoparrat ja tekivät kasvoilleen tumman meikin. Anthony Buxton esitti Abessinian keisaria.

HMS *Dreadnought* oli tapahtuman aikaan ankkuroituna Weymouthinlahdella Dorsetissa. Pilan pääuhrina oli Britannian kotilaivaston komentaja, vara-amiraali sir William May. Hänelle lähetettiin ulkoministeriön nimissä väärennetty sähke, jossa ilmoitettiin Abessinian keisarin välittömästä vierailusta. Paikalle saapunut seurue otettiin juhlallisesti ja protokollan mukaisesti vastaan. Tiettävästi heille ammuttiin tykeillä kunnialaukauksia, joihin he vastasivat huutamalla "Bunga, bunga!" Koska laivastossa ei tiedetty Abessinian kansallislaulua, sen sijaan esitettiin Sansibarin kansallislaulu. Vierailu oli menestys, vaikka se päättyikin nopeasti, sillä vieraat kieltäytyivät lounaasta ja palasivat takaisin maihin iltarukousta varten. Huijaus ei vierailun aikana paljastunut, vaikka irtoparrat ja -viikset olivat jatkuvasti irtoamaisillaan ja tumma meikki alkoi valua sateessa.

Pari päivää myöhemmin *The Daily Mirror* -lehti paljasti huijauksen Colen vihjeestä, ja brittilaivaston upseerit joutuivat naurunalaisiksi. Tapaus johti jopa parlamenttikyselyyn, sillä huijaus katsottiin lain rikkomiseksi. Toimenpiteisiin ei kuitenkaan ryhdytty.

Lähteet
-------

* Gordon, Stuart: *Suuri huijausten kirja*, s. 83–85. Euroword, 1999. ISBN 951-654-034-1.

### Viitteet

1. ↑  The Dreadnought Hoax *Museum of Hoaxes*. Viitattu 25.1.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dreadnought-huijaus** Wikimedia Commonsissa
**Joni Heliskoski** (s. 1972) on suomalainen juristi, joka toimii korkeimman hallinto-oikeuden oikeusneuvoksena. Hän on aiemmin toiminut virkamiehenä oikeusministeriössä ja ulkoministeriössä.

Elämä ja ura
------------

Heliskoski suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1996 ja Doctor of Philosophy -tutkinnon Cambridgen yliopistossa Englannissa vuonna 2000. Hänen väitöskirjansa *Mixed Agreements as a Technique for Organizing the International Relations of the European Community and Its Member States* sai Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen parhaalle kansainvälisen oikeuden tai kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuuluvalle pohjoismaiselle tutkimukselle myöntämän K. G. Idmanin palkinnon. Heliskoski sai varatuomarin arvon vuonna 2002 auskuloituaan Helsingin käräjäoikeudessa. Vuonna 2002 Heliskoski sai myös Helsingin yliopiston kansainvälisen oikeuden dosentin arvon.

Heliskoski työskenteli oikeusministeriössä määräaikaisena lainsäädäntösihteerinä vuosina 2000–2001, määräaikaisena lainsäädäntöneuvostona vuosina 2002–2003 ja vakinaisena lainsäädäntöneuvoksena vuosina 2003–2007. Hän toimi myös valtioneuvoston kanslian määräaikaisena neuvottelevana virkamiehenä vuonna 2003 ja Suomen EU-edustuston erityisasiantuntijana vuosina 2006–2007. Heliskoski työskenteli ulkoministeriössä EU-tuomioistuinasioiden johtajana ja valtionasiamiehenä EU-tuomioistuimessa ensin määräaikaisesti vuosina 2007–2008, sitten sijaisena vuosina 2008–2012 ja lopulta vakinaisesti 2011–2019.

Heliskoski nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden määräaikaiseksi jäseneksi tammikuusta 2020 alkaen ja vakinaiseksi jäseneksi saman vuoden elokuusta alkaen.

Julkaisuja
----------

* Appel, Hans; Heliskoski, Joni: *Kuluttajien maksuvaikeudet ja välttämättömyyspalvelut*. Helsinki: Oikeuspoliittinen tutkimuslaitos, 1996. ISBN 951-704-181-0.
* *Havaintoja säädösvalmistelusta ja EY-direktiiveistä*. Helsinki: Oikeuspoliittinen tutkimuslaitos, 1997. ISBN 951-704-199-3.
* *Mixed Agreements as a Technique for Organizing the International Relations of the European Community and Its Member States*. The Hague: Kluwer, 2001. ISBN 90-411-1713-X.
* Haapea, Arto; Helander, Petri; Heliskoski, Joni; Tiilikainen, Teija: *Euroopan perustuslaki*. Helsinki: Edita, 2005. ISBN 951-37-4052-8.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Joni Heliskoski *Korkein hallinto-oikeus*.  13.3.2020. Viitattu 10.3.2024.
2. ↑  Ministeri, molempien oikeuksien tohtori K. G. Idmanin palkinto Suomalainen Lakimiesyhdistys. Viitattu 14.3.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Valtuustoaloite** (kuntalaissa *valtuutetun aloite*) on kunnanvaltuutetun tekemä aloite, joka esitetään kunnanvaltuuston kokouksessa. 

Valtuustoaloitteiden käsittelystä ei säädetä kuntalaissa. Sen sijaan kuntalaki edellyttää, että kunnan hallintosäännössä on päätettävä, miten valtuutettujen aloitteet on käsiteltävä. Kunta voi siis rajoittaa valtuutettujen aloiteoikeutta.Kuntalaisen aloiteoikeus perustuu vahvemmin kuntalakiin, mutta kuntalaisaloitteenkin käsittelystä säädetään kunnan hallintosäännössä.

Kuntaliiton julkaisemassa hallintosäännön mallipohjassa suositellaan, että valtuustoaloite lähetetään kunnanhallituksen käsiteltäväksi. Asiasta voidaan käydä lähetekeskustelu valtuustossa. Kuntaliiton mallipohjassa myös esitetään, että kunnanhallituksen tulee vuosittain esittää luettelo valtuustoaloitteista, joita ei ole edellisen vuoden aikana käsitelty loppuun. Valtuusto voi todeta, mitkä aloitteista on käsitelty loppuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Valtuutetun aloiteoikeus  30.1.2017. Kuntaliitto. Viitattu 1.10.2018.
2. ↑  Kuntalaki (410/2015) (23 ja 90 §) *Finlex*.  Arkistoitu 21.10.2020. Viitattu 1.10.2018.
3. ↑  Myllymäki, Riitta (toim.): *Kunnan hallintosääntö*, s. 88. Suomen Kuntaliitto, 2016. ISBN 978-952-293-401-7.
**Paolo da Firenze** (n. 1355 Firenze – aikaisintaan 21. syyskuuta 1436) oli säveltäjä, musiikkiteoreetikko, laulaja ja benediktiineihin kuulunut apotti.

Paolo da Firenze sai paavi Bonifatius IX:lta nimityksen apotiksi 8. maaliskuuta 1401. Vuodesta 1409 hän toimi San Martino al Pino -luostarin apottina. Samana vuonna hän osallistui kiistanalaiseen Pisan kirkolliskokoukseen. Da Firenze toimi myös muissa katolisen kirkon korkea-arvoisissa tehtävissä. Hän nimitti päävikaarikseen luostarissa vuonna 1428 perugialaisen Angelo dei Tarlatinin, joka seurasi häntä apottina vuonna 1433. Da Firenzen testamentti on päivätty 21. syyskuuta 1436. Siinä on nimetty muiden perijöiden joukossa kolme veljeä.

Da Firenze edusti italialaista ars novaa ja ars subtilior -tyyliä. Hänen tuotantoonsa kuuluu 13 madrigaalia, 42 ballataa ja eräitä muita teoksia. Useissa teoksissa on kuultavissa Francesco Landinin vaikutus. Da Firenze laati myös teoreettisen kirjoituksen *Ars ad discantandum contrapunctum*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alessandra Fiori, Paolo da Firenze Treccani, viitattu 25.3.2024 (italiaksi)
Aleksanteri Sauvo (1950-l.)
**Aleksanteri (Santeri) Sauvo**, vuoteen 1931 **Sidorov** (20. heinäkuuta 1915 Viipuri – 11. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Sauvon vanmemmat olivat laivuri Risto Sidorov ja Alina Rouvali ja puoliso vuodesta 1945 Hilja Elin Vaakanainen. Sauvo tuli ylioppilaaksi Viipurin kaksoislyseosta 1933. metsänhoitajaksi hän valmistui Helsingin yliopistosta 1941 ja suoritti virkatutkinnon 1945. Hän oli Viipurin Saha Oy:n harjoittelija, työnjohtaja ja konttoristi 1933–1937 ja 1938–1939, Sulka Oy:n apulaismetsänhoitaja 1941–1943, Repola-Viipuri Oy:n, vuodesta 1952 Rauma-Repola-osakeyhtiö, apulaismetsänhoitaja 1941–1950, Pääskyniemen telakan ja konepajan isännöitsijä ja kuljetusasiain hoitaja Savonlinnassa 1950–1954, erikoistehtävissä Lappeenrannassa 1954–1955, metsäosaston Saimaan alueen ylimetsänhoitaja Joensuussa 1955–1961, apulaismetsäpäällikkö Helsingissä 1961–1962, metsäpäällikkö 1962–1979 ja johtaja 1970–1979. Sauvolla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Aleksanteri Sauvo (1915–2003). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.4.2023.
2. ↑  50-vuotiaita.  *Helsingin Sanomat*, 20.7.1965, nro 192, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.4.2023.
3. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 875. Viitattu 10.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Niklas Jensen-Eriksen: Aleksanteri Sauvo *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Zurab Besarionis dze Žvania** (georg. ზურაბ ბესარიონის ძე ჟვანია, 9. joulukuuta 1963 – 3. helmikuuta 2005) oli georgialainen poliitikko ja entinen parlamentin puhemies ja pääministeri 18. helmikuuta 2004 lähtien kuolemaansa saakka.

Žvania syntyi Tbilisissa. Hän opiskeli biologiaa Tbilisin valtioyliopistolla ja työskenteli siellä vuoteen 1992.

Hän lähti politiikkaan 1988. Hän oli 1988–1990 perustamansa Vihreän puolueen kanssajohtajana. Puolue oli yksi ryhmistä, joka ajoi maan itsenäisyyttä Neuvostoliitosta. Hän oli oppositiossa Zviad Gamsakhurdian aikana, mutta liittyi Eduard Ševardnadzen perustamaan Georgian kansalaisten liittoon (Sakartvelos Mokalaketa Kavshiri; SMK) ja nousi 1993 sen pääsihteeriksi, samana vuonna kun hänet valittiin parlamenttiin. Vuonna 1995 hänestä tuli myös parlamentin puhemies.

Žvania riitautui Ševardnadzen kanssa ja erosi puhemiehen asemasta 1. marraskuuta 2001 sekä puolueesta. Vuonna 2002 hän perusti Yhdistyneet demokraatit -puolueen. Marraskuun 2003 parlamenttivaalien jälkeen, joita pidettiin yleisesti vilpillisinä, Žvania ja muut oppositio, kuten Mikheil Saakašvili organisoivat Ševardnadzen kaataneet joukkomielenosoitukset, jotka tultiin tuntemaan ruusuvallankumouksena. Ševardnadze erosi kahden viikon protestien jälkeen 23. marraskuuta. Žvania itse pääsi jäseneksi väliaikaishallitukseen, kunnes Saakašvili voitti 4. tammikuuta 2004 järjestetyt presidentinvaalit. Hänestä itsestään tuli pääministeri 18. helmikuuta 2004.

Žvania löydettiin kuolleena aamulla 3. helmikuuta 2005 ystävänsä asunnosta. Myös asunnon omistaja, kuvernööri Raul Jusupov löytyi kuolleena. Ruumiinavauksen mukaan he kuolivat häkämyrkytykseen, jonka aiheuttajaksi epäiltiin väärin asennettua kaasulämmitintä.

Žvanian perheenjäsenet epäilivät virallista kuolinsyytä ja hänen veljensä sanoi olevansa varma että Zurab Žvania murhattiin. Myös entinen presidentti Ševardnadze sanoi uskovansa että Žvania murhattiin. Vahvimman syytöksen esitti 2007 entinen puolustusministeri Irakli Okruašvili, joka sanoi että Žvanian ruumis siirrettiin asuntoon Saburtalo-kadulla. Pian Okruašvilin väitteiden jälkeen hänet pidätettiin, mikä laukaisi presidentti Saakašvilia vastustavia mielenosoituksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaasumyrkytys Georgian pääministerin kuolinsyy MTV3. Viitattu 14.01.2008.
2. ↑  Georgian pääministeri kuoli kaasumyrkytykseen Turun Sanomat. Viitattu 14.01.2008. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Late PM Zhvania Commemorated civil.ge.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 14.01.2008.
4. ↑  Shevardnadze the Survivor Washington Post. Viitattu 14.01.2008.
5. ↑  GEORGIA: LATE PREMIER’S FAMILY URGES RESPONSE FROM PRESIDENT EURASIA INSIGHT. Viitattu 14.01.2008. [vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Näkymä Castle Combesta, joka on tyypillinen esimerkki Cotswoldsin alueen pikkukylistä.
Cotswoldsin sijainti Englannissa
**Cotswolds** on kukkulajono lounaisessa Englannissa. Sen kukkulat kohoavat lähelle 300 metriä. Hallinnollisesti pääosa Cotswoldsista kuuluu Gloucestershireen, mutta se ulottuu myös Oxfordshireen, Wiltshireen, Somersetiin, Warwickshireen ja Worcestershireen.

Cotswoldsin itäraja voidaan vetää Oxfordiin, pohjoisrajana pidetään Avonjokea, länsirajana Cheltenhamia. Eteläraja menee jossakin Thamesjoen laakson vaiheilla, mutta esimerkiksi Bathin ympäristössä on vielä selviä cotswoldsilaisia piirteitä.

Bibury, tyypillinen kylä Cotswoldsissa
Cotswolds on tunnettu luonnonkauneudestaan, sekä perienglantilaisista pikkukaupungeistaan ja kylistään, joiden talot on rakennettu paikallisesta kellertävästä kalkkikivestä. Keskiajalla Cotswoldsissa oli menestyksekästä villantuotantoa, ja villaporvarit sijoittivat rahojaan komeisiin kivikirkkoihin, joita kutsutaan Villakirkoiksi. Alue on hurmaavaa sekä turistien että paikallisten mielestä, ja suurkaupunkien englantilaiset hankkivatkin kakkosasuntoja ja eläkepäivien koteja Cotswoldsista.

Hevonen leinikkiniityllä Cotswoldsissa toukokuussa 2005.
Tyypillisiä Cotswoldsin kaupunkeja ovat Broadway, Burford, Chipping Norton, Cirencester, Moreton-in-Marsh ja Stow-on-the-Wold. Cotswoldsilainen Chipping Campdenin kylä on merkittävä arts and crafts -liikkeen syntysijana 1900-luvun alussa.

Cotswoldsin kukkuloita

Lähteet
-------

1. 1 2  Cotswold Tour & Travel Information Costwolds Info
2. ↑  Cotswold (Arkistoitu – Internet Archive) Cotswold Distdrict Council
3. 1 2  Cotswolds (Arkistoitu – Internet Archive) Cirencester Guide
4. ↑  Cotswold Churches Cotswold District Council.  Arkistoitu 1.4.2012. Viitattu 6.5.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cotswolds** Wikimedia Commonsissa
**Munksund** on asuinalue Piitimen kunnassa Ruotsin Norrbottenin läänin eteläosassa Pohjanlahden rannalla. Se sijaitsee noin viisi kilometriä etelään keskustaajama Piitimestä. Se oli oma noin 2 500 asukkaan taajama vuonna 1965, jolloin se yhdistyi Södra Pitholmin kanssa. Vuodesta 1971 se on ollut osa Piitimen keskustaajamaa. 

Munksund on kasvanut 1800-luvun lopulla perustetun sahalaitoksen ja myöhemmin rakennettujen sellu- ja paperitehtaan ympärille. 
Vuonna 1916 sahayhtiö fuusioitui Ytterstfors Trävaru AB:n kanssa ja muodostui AB Ytterstfors-Munksund, Ruotsin tuolloin suurin puutavarayhtiö jolla oli kymmenkunta sahaa kun se ajautui konkurssiin vuonna 1925. Valtaosa paikkakunnan teollisuustoiminnasta kuitenkin jatkui uudessa yhtiössä, Munksunds AB:ssa, joka perusti Munksundiin myös sulfaattisellutehtaan. 1930-luvun alussa yhtiöllä oli 1 400 työntekijää. Vuonna 1961 käynnistyi kraftlineria eli aaltopahvin pintapaperia valmistava tehdas, joka oli alku SCA:n pakkaustuotannolle. SCA jatkaa yhä toimintaa Munksundissa.

Piitimen rata jatkettiin Piitimestä vuonna 1955 Munksundiin ja vuonna 1973 sieltä edelleen Haraholmeniin.

Lähteet
-------

1. ↑  "Sågverksrörelse", *Svenska industrien vid kvartsekelskiftet 1925*, s. 242. Stockholm: Sveriges Industriförbund, 1926. Projekt Runeberg.
2. ↑  Hjerppe, Riitta: Monikansallisten yritysten tulo Suomeen ennen toista maailmansotaa.  *Kansantaloudellinen aikakauskirja*, 3/2004, s. 225. Artikkelin verkkoversio (PDF).
3. ↑  1961 the start of SCA's packaging business *sca.com*. Viitattu 19.8.2023.
4. ↑  (Älvsbyn-) Nyfors-Piteå *jarnvag.net (Internet Archive)*.  2001-2006.  Arkistoitu 21.8.2008. Viitattu 19.8.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Munksund
Yhtiön logo
**Amica S.A.** on puolalainen kodinkonevalmistaja. Yhtiön tehtaat sijaitsevat Wronkin kaupungissa Puolassa. Yhtiö perustettiin vuonna 1945 ja yksityistettiin vuonna 1994. Vuonna 2001 yhtiö osti tanskalaisen Gram-kylmälaitevalmistajan.

Amica myy kylmälaitteita eri tuotemerkeillä: Pohjoismaissa nimellä *Gram*, Itä-Euroopassa nimellä *Hansa* sekä muualla Euroopassa nimillä *Amica* ja *CDA*. Amica-konsernin liikevaihto oli vuonna 2015 noin 2 mrd. zł (noin 500 milj. €).

Klub Sportowy Amica Wronki
--------------------------

Yhtiöllä on oma, nimeään kantava jalkapalloseura, joka oli 2000-luvun puolivälissä Puolan pääsarjan parhaimpia. Vuonna 2006 tehdas päätti kuitenkin siirtää tukensa läheisen Poznańin suuremmalle Lech-seuralle, mikä tarkoitti seurojen fuusiota ja Amica Wronkin joukkueen jäämistä Lech Poznańin reservijoukkueeksi alasarjoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  A leader in the market of household appliances (Yhtiön esittely verkkosivuillaan) *amica.pl*.  Arkistoitu 22.10.2016. Viitattu 22.10.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtiön kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gemma Frisius** (oikealta nimeltään *Jemme Reinerszoon*; 8. joulukuuta 1508 Dokkum, Friisinmaa – 25. toukokuuta 1555 Leuven) oli alankomaalainen maantieteilijä, tähtitieteilijä ja matemaatikko.

Elämä ja ura
------------

Frisius menetti vanhempansa nuorena, sai varhaisen opetuksensa Groningenissa, suoritti lääkärin tutkinnon Leuvenissa, harjoitti siellä lääkärin ammattia ja opetti vuodesta 1541 alkaen Leuvenin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa. Hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten tähtitieteellisestä ja geodeettisesta työstään. Frisius suunnitteli karttapalloja ja tähtitieteellisiä instrumentteja, jotka olivat tunnettuja ja haluttuja kaikkialla Euroopassa. Joitakin Frisiuksen laatimia palloja täydensi Gerhardus Mercator, joka oli osallistunut Frisiuksen kotona pitämille matemaattisille luennoille.

Frisius keksi muun muassa menetelmän pituus­asteen määrittämiseen tarpeeksi tarkkaa kelloa käyttämällä. Tämä menetelmä esiteltiin teoksessa *De principiis astronomiæ, cosmonomiæ et cosmographiæ, deque usu globi cosmographici* (1547), mutta se voitiin toteuttaa vasta paljon myöhemmin heilurikellon ja laivakronometrin keksimisen myötä. Hän myös ehdotti ja havainnollisti ensimmäisenä kolmiomittauksen periaatetta keinona paikkojen tarkkaan paikantamiseen ja tarkkaan kartoittamiseen teoksessa *Libellus de locorum describendorum ratione* (1533).

* Frisiuksen vuonna 1533 julkaisema kuvio, jossa esitellään kolmiomittauksen periaate maanmittauksessa.Frisiuksen vuonna 1533 julkaisema kuvio, jossa esitellään kolmiomittauksen periaate maanmittauksessa.
* Frisiuksen karttapallo vuodelta 1536Frisiuksen karttapallo vuodelta 1536
* Frisiuksen aurinkokelloFrisiuksen aurinkokello

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Frisius, Gemma *Allgemeine Deutsche Biographie*.  1878. Viitattu 26.6.2023.
2. 1 2 3  Frisius, Gemma *Complete Dictionary of Scientific Biography*.  2023. Encyclopedia.com. Viitattu 26.6.2023.
3. 1 2 3  Frisius, Gemma *Nordisk familjebok*.  1908. Viitattu 26.6.2023.
4. ↑  Frisius' visual account of projection (M.9.38) *Cambridge University Library*. Viitattu 26.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gemma Frisius** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |