recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antonie Carraby** (s. 11. joulukuuta 1967, Compton, Kalifornia) on yhdysvaltalainen musiikkituottaja ja elokuvaohjaaja. Hänen musiikkiuransa alkoi World Class Wreckin' Cru -yhtyeessä, josta siirtyi gangsta-rap-kollektiivi N.W.A:n jäseneksi. Carraby on julkaissut myös yhden sooloalbumin, *One Mo Nigga ta Go* vuonna 1996.

Historia
--------

Yella syntyi ja varttui Kalifornian Comptonissa. Hän aloitti musiikkiuransa 1980-luvulla DJ:nä Dr. Dren kanssa World Class Wreckin’ Cru -elektro-ryhmässä. Yella jätti yhtyeen ja liittyi Eazy-E:n perustamaan Ruthless Recordsiin vuonna 1986. Hän tuotti musiikkia yhtiön artisteille, vastaten muun muassa Eazy-E:n debyyttialbumin *Eazy-Duz-It* tuotannosta yhdessä Dr. Dren kanssa. Yella toimi myös musiikkituottajana N.W.A. -kollektiivissa Dr. Dren ohella .

N.W.A:n hajoamisen jälkeen Eazy-E, DJ Yella ja MC Ren olivat ainoat, jotka jäivät Ruthless Recordsiin. Seuraavina vuosina hän jatkoi musiikin tuottamista yhtiön artisteille, kuten B.G. Knocc Outille ja Bone Thugs-N-Harmony -yhtyeelle. 

Yella myös ohjasi pornoelokuvia nimellä The Kidd.

Eazy-E:n kuolema AIDSiin vuonna 1995 vei levy-yhtiön kaaokseen. Yella yritti pala palalta koota Eazyn viimeistä albumia kappaleista, joita hän oli tehnyt, mutta joita ei ollut julkaistu. Lopulta Eazyn viimeinen albumi *Str8 off tha Streetz of Muthaphukkin Compton* julkaistiin vuonna 1995.

Vuonna 1996 Yella julkaisi sooloalbumin *One Mo Nigga ta Go*, jolla vieraili monia Ruthlessin jäseniä.

Julkaisun jälkeen hän siirtyi uudelleen pornoelokuvien tuottamisen pariin. Sillä aikaa hän teki MC Renin kanssa kappaleen "Bangin", vaikkei hän ollut kiinnostunut musiikin tekemisestä.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Vuonna 2015 julkaistiin N.W.A.:sta kertova elokuva *Straight Outta Compton,* jossa Neil Brown Jr. näyttelee Yellaa.

Diskografia
-----------

| Albumin tiedot |
| --- |
| ***One Mo Nigga ta Go**** Julkaistu: 26. maaliskuuta 1996
* Listasijoitukset #82 US, #23 Top R&B/Hip Hop
* Viimeisin RIAA sertifikaatti: Kulta
* Singlet: "4 tha E", "Dat's How I'm Livin'", "Send 4 Me"
 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Exclusive! DJ Yella Speaks on World Class Wreckin' Cru Days w/ Dr. Dre *vladtv.com*. Viitattu 19.11.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Jen Yamato: The N.W.A Member Turned Pornographer *The Daily Beast*.  11.8.2015. Viitattu 19.11.2017.
3. ↑  Straight Outta Compton: DJ Yella *Bonafide*. Viitattu 19.11.2017. (englanniksi)
4. ↑  Eazy-E - Eazy-Duz-It *Discogs*. Viitattu 19.11.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:DJ Yella
**Knidoksen teatteri** oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Knidoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella.

Historia
--------

Knidoksen teatteri (tai pienempi teatteri) oli toinen kaupungin kahdesta teatterista. Se on niistä paremmin säilynyt ja tunnetumpi, sillä se sijaitsi lähempänä kaupungin keskustaa ja siellä on suoritettu enemmän arkeologisia kaivauksia. Teatteri rakennettiin alun perin hellenistisellä kaudella 300-luvun eaa. lopulla, mikä tekee siitä yhden Vähän-Aasian vanhimmista kreikkalaisista teattereista. Sitä on kunnostettu, muunneltu ja laajennettu roomalaisella kaudella, muun muassa lisäämällä siihen skene- eli näyttämörakennus. Teatteri on säilynyt suhteellisen hyvin.

Teatterin katsomoa.
Society of Dilettanti teki ensimmäisen luonnoksen teatterista jo vuonna 1812. Sen ensimmäiset varsinaiset kaivaukset suoritti Charles T. Newton British Museumille vuosina 1856–1857. Kaivauksia on jatkettu vuosina 1968–1971 Iris Loven johdolla ja 2006 Ramazan Özganin johdolla.

Yksityiskohta teatterista.

Rakennus
--------

Teattteri sijaitsi Dionysoksen temppelin itäpuolella lähellä kauppasataman pohjoisrantaa, ja liittyi läheisesti temppeliin. Teatterissa oli tyypillinen puolikaarenmuotoinen katsomo, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. Katsomo, jonka halkaisija on noin 58,5 metriä, avautuu etelään päin, ja siinä on ollut tilaa noin 4 500 hengelle. Katsomossa oli kahdeksan pystysuuntaista porraskäytävää, jotka jakoivat sen seitsemään lohkoon, ja kaksi vaakasuuntaista diazoma-käytävää, jotka jakoivat sen ala-, keski- ja yläosaan. Ala- ja keskiosassa oli kummassakin 12 penkkiriviä ja yläosassa seitsemän.

Orkhestran halkaisija on noin 10 metriä. Skene-rakennusta muutettiin usein. Viimeisessä vaiheessa sen koko oli noin 30 × 15 metriä, ja se oli koristeltu veistoksilla, joista on säilynyt muun muassa naispatsas sekä miespatsaan torso.

Knidoksen toinen, suurempi mutta huonommin säilynyt teatteri sijaitsi kaupungin pohjoisosassa akropoliin lounaisrinteessä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "KNIDOS (Cnidus) Caria, Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4  Love, Iris Cornelia: A Preliminary Report of the Excavations at Knidos 1969.  *American Journal of Archaeology*, Apr. 1970, nro 2, s. 149–155. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2 3 4  Knidos, Unteres Theater (Karien, Asia) *Theatrum*. Viitattu 1.11.2022.
4. ↑  Knidos *Peter Sommer Travels*. Viitattu 1.11.2022.
5. ↑  Knidos Bodrum. Viitattu 1.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Knidoksen teatteri** Wikimedia Commonsissa
**Aleksandr Pogorelov** (ven. Александр Погорелов, s. 10. tammikuuta 1980 Železnogorsk, Kurskin alue) on venäläinen kymmenottelija.

Pogorelov voitti 2002 Venäjän sisäratojen mestaruuden seitsenottelussa. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Münchenin EM-kisoissa kymmenottelussa kahdeksanneksi pistein 8016. Seuraavana vuonna hän otteli Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa seitsenottelussa kuudenneksi tuloksella 5999, mutta keskeytti Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa kymmenottelussa. Vuonna 2004 Pogorelov oli seitsenottelussa kuudes Budapestin sisäratojen MM-kisoissa pistein 6022 ja kymmenottelussa yhdestoista Ateenan olympialaisissa tuloksella 8084.

Pogorelov voitti 2005 Madridin sisäratojen EM-kisoissa hopeaa seitsenottelussa pistein 6111. Myöhemmin samana vuonna hän oli Helsingin MM-kisoissa kymmenottelussa viides tuloksella 8246. Seuraavana vuonna hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden seitsenottelussa ja sijoittui Moskovan sisäratojen MM-kisoissa samassa lajissa kuudenneksi. Pogorelov voitti vuonna 2007 seitsenottelussa Venäjän sisäratojen mestaruuden ja hopeaa Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa pistein 6127. Seuraavana vuonna hän voitti seitsenottelussa Venäjän sisäratojen mestaruuden ja keskeytti Valencian sisäratojen MM-kisoissa.

Pekingin olympialaisissa 2008 Pogorelov sijoittui kymmenottelussa alun perin neljänneksi pistein 8328 ja Berliinin MM-kisoissa 2009 alun perin kolmanneksi pistein 8528. Hän jäi kiinni dopingin käytöstä kun hänen Pekingin olympialaisissa antamansa dopingnäyte tutkittiin uudelleen vuonna 2016. Hän sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 2.7.2016–1.7.2018 ja hänen tuloksensa aikaväliltä 23.8.2008–21.2.2010 hylättiin. Näin hän menetti Berliinin MM-kisojen mitalinsa.

Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän keskeytti seitsenottelussa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 100 metrin juoksu: 10,86 (2005)
* 400 metrin juoksu: 50,16 (2005)
* 1 500 metrin juoksu: 4.47,00 (2004)
* 110 metrin aitajuoksu: 14,14 (2005)
* Korkeushyppy: 215 (2002)
* Seiväshyppy: 510 (2005)
* Pituushyppy: 774 (2002)
* Kuulantyöntö: 16,54 (2008)
* Kiekonheitto: 50,17 (2008)
* Keihäänheitto: 65,57 (2008)
* Kymmenottelu: 8429 (2005)

Lähteet
-------

* Aleksandr Pogorelov Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Texasin Hardee nousi kultaan *HS.fi*.  20.8.2009. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 3.9.2014. Viitattu 21.8.2009.
2. ↑  IOC sanctions three athletes for failing anti-doping tests at Beijing 2008 *International Olympic Committee*.  25.1.2017. Viitattu 24.5.2019. (englanniksi)
3. ↑  Sanctions for anti-doping rule violations in athletics as of 26 April 2018 IAAF Newsletter 192 (pdf) (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Aleksandr Možaiski.
Možaiskin lentokone neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
**Aleksandr Fjodorovitš Možaiski** (ven. Алекса́ндр Фёдорович Можа́йский, 21. maaliskuuta 1825 Ruotsinsalmi – 1. huhtikuuta 1890 Pietari) oli venäläinen kontra-amiraali ja ilmailun edelläkävijä.

Aleksandr Možaiski valmistui Pietarin merisotakoulusta vuonna 1841. Sen jälkeen hän palveli Venäjän sotalaivastossa ja työskenteli välillä talonpoikaisreformin parissa vuosina 1862–1879. Možaiski erosi laivaston palveluksesta kenraalimajurina vuonna 1882. Vuonna 1886 hän sai kontra-amiraalin arvon.

Možaiski kiinnostui ilmailusta 1850-luvulla. Vuonna 1876 hän rakensi hevosvaljakon vetämän purjelentokoneen, jolla hän nousi kahdesti ilmaan. Seuraavina vuosina hän esitteli jousimekanismilla ja potkurilla varustettuja malleja. Vuonna 1881 Možaiski sai Venäjän ensimmäisen lentokoneen pantentin. Samana vuonna hän toi Britanniasta kaksi höyrykonetta, joita oli tarkoitus käyttää koneen voimanlähteinä. Možaiski ryhtyi rakentamaan lentokonettaan Pietarin lähellä Kraasselassa kesällä 1882. Seuraavana kesänä valmistunut höyrykoneella toiminut kolmipotkurinen yksitaso oli Venäjän ensimmäinen kokeiluvaiheeseen yltänyt lentokone. Kaksi vuotta kestäneen kokeilu- ja viimeistelyvaiheen jälkeen Možaiskin kone oli valmis nousemaan ilmaan heinäkuussa 1885. Puisia kiskoja pitkin kiihdyttäessään kone kallistui ja sen siipi särkyi. Možaiskin tarkoituksena oli jatkaa kokeita ja asentaa koneeseen kolme 15 kilowatin höyrykonetta, mutta kuolema keskeytti hänen aikeensa.

Stalinin Neuvostoliitossa Možaiskia pidettiin lentokoneen keksijänä. Myöhemmin Možaiskin konetta luonnehdittiin yhdeksi ensimmäisistä yrityksistä rakentaa ihmisen ohjaama lentokone. Tuutarin taajama nimettiin keksijän kunniaksi Možaiskiksi vuonna 1950. Pietarissa on kaksi hänelle omistettua muistomerkkiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija (tretje izdanije), tom 16*, s. 412. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1974.
2. ↑  *Aviatsija: Entsiklopedija*. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. Teoksen verkkoversio (viitattu 4.1.2016).
3. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija (vtoroje izdanije), tom 28*, s. 57. Moskva: Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, 1954.
4. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 382. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |

 |
Julholmsklackarna

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Julholm |
| Sijainti | 
60°7′21.00″N, 24°45′53.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,004 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Julholmsklackarna** on pienten kallioisten saarten ryhmä Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee noin 2,5 kilometriä Matinkylän Nuottaniemen venesatamasta kaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Julholmsklackarna kuuluu Matinkylään; saarten ja Matinkylän manneralueen välinen etäisyys on runsaat kaksi kilometriä.

Pohjoisen Julholmsklackarna-saaren pinta-ala on 40 aaria, sen rantaviiva on 195 metriä. Eteläisen saaren rantaviiva on 180 metriä. Pohjoisella saarella on loma-asutusta. Julholmsklackarna-saarten pohjoispuolella sijaitsee Lilla Julholm, jonka koillispuolella on Pyöräsaari (Julholm). Puolisen kilometriä lounaaseen sijaitsee Träskholm.

Lähteet
-------

1. 1 2  Julholmsklackarna Espoon opaskartalla
2. 1 2  Julholmsklackarna
3. ↑  Ylikangas, Mia; Lonka, Seija: SAARISTON OSAYLEISKAAVA : Selostus (html) (Julholmsklackarna) *Espoon kaupunkisuunnittelukeskuksen tutkimuksia ja selvityksiä B94:2009. Emätilatarkastelu saariston osayleiskaavatyötä varten*. Espoo:  Espoon kaupunki. Viitattu 27.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Julholmsklackarna**.
* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Julholmsklackarna, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset and Daylength
**Knidoksen Afrodite** oli Praksiteleen noin vuonna 360–330 eaa. veistämä antiikin kreikkalainen Afroditea esittänyt veistos. Se oli sijoitettu Afrodite Euploian temppeliin Knidoksessa. Veistos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta se tunnetaan siitä tehtyjen kopioiden kautta.

Knidoksen Afrodite, yksityiskohta roomalaisesta kopiosta.
Veistos esittää rakkaudenjumalattaren juuri riisuuntuneena ja astumassa kylpyyn. Jumalatar peittää häpynsä oikealla kädellään. Vaate on hänen vasemmassa kädessään (tai joissakin kopioissa ripustettuna vasemmalle puolelle esimerkiksi suurikokoisen ruukun päälle). Plinius vanhemman mukaan Praksiteles teki samaan aikaan kaksi Afrodite-veistosta, joista puettu myytiin Kosiin ja riisuttu Knidokseen. Knidoksen Afroditesta tuli kuuluisampi. Veistos on ensimmäisiä, jossa jumalatar tai kunniallinen nainen yleensä esitetään täysin alastomana, mikä oli aiemmin ollut tyypillistä miehiä esittäville veistoksille, kuten kuros-patsaille. Praksiteleen kerrotaan käyttäneen mallinaan Fryne-nimistä hetairaa. Alkuperäinen veistos oli tehty marmorista.

Knidoksen Afroditea ylistettiin antiikin kirjallisuudessa usein, ja siitä tehtiin useita kopioita erityisesti roomalaisella ajalla. Kyseistä Afrodite-tyyppiä kutsutaan nimellä *Venus pudica*, "siveellinen Venus". Parhaiten säilynyt kopio on Vatikaanin museossa. Tyyppiä edustavat myös muun muassa Medicin Venus ja Capitoliumin Venus. Nykyisinkin Knidoksen Afrodite on Praksiteleen veistoksista tunnetuin ja ehkä jopa koko antiikin Kreikan tunnetuin veistos Milon Venuksen ohella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aphrodite of Knidos (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 22.8.2016.
2. 1 2  Aphrodite of Knidos. Archaeologies of the Greek Past Brown University. Viitattu 22.8.2016.
3. 1 2 3  Aphrodite of Cnidus University of Chicago. Viitattu 22.8.2016.
4. 1 2 3  The Aphrodite of Knidos and the Invention of the Female Nude in Greek Art SUNY Oneonta. Viitattu 22.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Knidoksen Afrodite** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Venus pudica** Wikimedia Commonsissa
**Aleksandr Aleksejevitš Muhanov** (ven. Алекса́ндр Алексе́евич Муха́нов, 14. lokakuuta 1800 Moskova – 1. syyskuuta 1834) oli venäläinen eversti ja kirjailija, joka muistetaan Aurora Karamzinin ensimmäisenä sulhasena.

Aleksandr Muhanov syntyi aatelisperheeseen. Hänen nuorempi veljensä oli valtiomies Nikolai Muhanov. He aloittivat asepalveluksen yhdessä vuonna 1819. Vuosina 1823–1825 Aleksandr Muhanov toimi kenraalikuvernööri Arseni Zakrevskin adjutanttina Suomessa, jossa hän tutustui Jevgeni Baratynskiin ja Nikolai Putjataan. Myöhemmin Muhanov toimi Venäjän toisen armeijan komentajan Peter Wittgensteinin adjutanttina, osallistui Venäjän–Turkin sotaan vuosina 1828–1829 ja työskenteli Venäjän ulkoministeriössä.

Muhanov osallistui aikansa kirjallisuuselämään ja kuului Aleksei Homjakovin lähipiiriin. Vuonna 1825 Muhanov julkaisi artikkelin, jossa hän arvosteli Germaine de Staëlin muistelmateoksessan *Dix années d’exil* esittämiä räikeitä väitteitä Suomesta. Muhanovin epäkunnioittava hyökkäys vainajaa kohtaan sai kiukkuisen vastauksen hänen tuttavaltaan Aleksandr Puškinilta. Myöhemmin Muhanov julkaisi muun muassa kuvauksen matkalta Ukrainaan, mutta monet hänen kirjoituksistaan jäivät arkistoon.

Muhanov tutustui Aurora Stjernvalliin vuosina 1824–1825. Heidän oli määrä mennä naimisiin, mutta Muhanov kuoli yllättäen vähän ennen hääpäivää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Russkije pisateli 1800–1917: Biografitšeski slovar, tom 4*, s. 181–182. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-256-0.
2. ↑  Kiparsky, V.: *Suomi Venäjän kirjallisuudessa*, s. 62–63. Helsinki: Suomen Kirja, 1945.
**Vampyyrimatkija** (*Mimus macdonaldi*) on pienellä Galápagossaariin kuuluvalla Españolan saarella elävä matkijoihin kuuluva varpuslintu. Vampyyrimatkija on yksi niistä lintulajeista, jotka Charles Darwin löysi matkoillaan.

Tunnistaminen
-------------

Kooltaan vampyyrimatkija on noin 28 cm. Päästään, selästään ja siivistään laji on harmahtavan ruskean kirjava. Pyrstö on pitkä ja tumma. Vampyyrimatkijan vatsa on väritykseltään vaalean harmaa.  Vampyyrimatkijan nokka on huomattavasti pidempi kuin millään muulla sen lähisukulaisilla darwinimatkijalajeilla. Silmiä ympäröi musta täplä. Lintu on taitava laulamaan.

Elinympäristö
-------------

Vampyyrimatkijan elinympäristöä ovat kuivat alankometsät ja pensaikkomaat. Laji luokitellaan vaarantuneeksi sen erittäin pienen elinalueen vuoksi. Vampyyrimatkijakannan kooksi arvioidaan 1 000–2 500 yksilöä. Pienen elinalueet lisäksi lajin säilymistä uhkaavat rottalajit.

Elintavat
---------

Pesimäajan ulkopuolella vampyyrimatkijat elävät noin 40 yksilön parvissa. Pesimäaikana maaliskuusta huhtikuuhun linnut muodostavat yhdeksän aikuisen yksilön yhteispesiä. Naaras munii pesimäkerralla vain yhden munan. 

Vampyyrimatkijan ravinto koostuu pääasiassa merilintujen munista ja raadoista.  Erityisesti laji syö galapagosinalbatrossin (*Diomedea irrorata*), sinijalkasuulan (*Sula nebouxii*) ja naamiosuulan (*Sula dactylatra*) munia.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Mimus macdonaldi* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 26.1.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Espanola Mockingbird - BirdLife Species Factsheet BirdLife International. Viitattu 25.5.2009. (englanniksi)
3. 1 2  Michael P. Harris: Egg-eating by Galápagos mockingbirds (PDF) University of New Mexico.  Arkistoitu 17.12.2005. Viitattu 25.5.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1586182
* Wikispecies: Mimus macdonaldi
* ARKive: mimus-macdonaldi
* BirdLife: 22711070
* CoL: 43HT3
* BOW: hoomoc1
* eBird: hoomoc1
* GBIF: 5788814
* iNaturalist: 73049
* ITIS: 916275
* IUCN: 22711070
* NCBI: 245850
* Neotropical: hoomoc1
* Xeno-canto: Mimus-macdonaldi

 |

 |
**Gerontologia** on aikakauslehti, joka julkaisee tieteellisiä artikkeleita ja katsauksia sekä muita kirjoituksia gerontologian alueelta. Lehti tarkastelee ihmisen elämänkulkua, vanhenemista ja vanhuutta eri tieteiden näkökulmista. Uuden tutkimustiedon lisäksi lehti esittelee kehitystyötä ja alan uutta kirjallisuutta sekä tarjoaa tilaa keskustelulle ja kritiikille.

Lehteä julkaisee Kasvun ja vanhenemisen tutkijat ry ja se ilmestyy neljästi vuodessa painettuja ja verkossa. Aikakauslehden tieteellisten artikkelien hyväksymisessä sovelletaan vertaisarviointia.

Julkaisufoorumin luokittelun mukaan Gerontologia-lehti kuuluu luokkaan 1 (asteikolla 0–3) ja on näin ollen tieteellisiä artikkeleita julkaiseva perustason lehti.

Päätoimittajat
--------------

Vuonna 2017 lehden päätoimittaja oli Marjaana Seppänen.

Lähteet
-------

1. ↑  Gerontologia *journal.fi*. Viitattu 20.9.2017.
2. ↑  Gerontologia *finna.fi*.  Arkistoitu 21.9.2017. Viitattu 20.9.2017.
3. ↑  Rämö, Matti: Nollatasoa.  *Suomen kuvalehti*, 8.5.2020, s. 22–26.
Tim Ream maaottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan kesäkuussa 2019.
**Timothy Michael "Tim" Ream** (s. 5. lokakuuta 1987 St. Louis) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Fulhamia.

Ream edusti kotimaassaan Saint Louisin yliopiston Billikens-joukkuetta, Chicago Firen reservijoukkuetta ja New York Red Bullsia, joista viimeksi mainitun riveissä hän pelasi MLS:ssä kahtena kautena 58 runkosarjajoukkuetta ja viisi pudotuspeliä sekä teki yhden maalin syyskuussa 2010 Colorado Rapidsia vastaan. Tammikuussa 2012 hän siirtyi Englantiin, ensin Bolton Wanderersiin ja elokuussa 2015 Fulhamiin. Englannin-kausistaan hän on pelannut Valioliigassa neljä ja mestaruussarjassa kahdeksan. Valioliigassa hän pelasi Boltonissa 13 ottelua kaudella 2011–2012 sekä Fulhamissa 26 ottelua kaudella 2018–2019, seitsemän ottelua kaudella 2020–2021 ja 33 ottelua kaudella 2022–2023. Ainoan valioliigamaalinsa hän on tehnyt tapaninpäivänä 2022 Crystal Palacea vastaan. Mestaruussarjassa hän on pelannut 298 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Lisäksi hän on pelannut Fulhamissa kahdeksan nousukarsintaottelua, ja vuosien 2018 ja 2020 karsinnat tuottivat nousun Valioliigaan. Vuonna 2022 Fulham nousi Valioliigaan ilman karsintoja.

Ream on pelannut Yhdysvaltain maajoukkueessa 51 ottelua marraskuusta 2010 alkaen. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt toukokuussa 2016 Puerto Ricoa vastaan. Hän on pelannut CONCACAF Gold Cupissa yhteensä yhdeksän ottelua vuosina 2011 ja 2019 Yhdysvaltain sijoittuessa hopealle sekä vuonna 2015, jolloin Yhdysvallat sijoittui neljänneksi. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi täyden peliajan joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tim Ream Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Arkko, Simo: Fulham nousee ensi kaudeksi Valioliigaan – Joe Bryan nousi ratkaisijaksi jatko-ottelussa  5.8.2020. Yle. Viitattu 5.8.2020.

  

Fulham – Englannin Valioliiga
1 Rodák |
2 Tete |
3 Kurzawa |
4 Adarabioyo |
5 Duffy |
6 Reed |
7 Kebano |
8 Wilson |
9 Mitrović |
10 Cairney |
11 Solomon |
12 Chalobah |
13 Ream |
14 Decordova-Reid |
17 Leno |
18 Pereira |
20 Willian |
21 James |
25 Onomah |
26 Palhinha |
27 Mbabu |
30 Vinícius |
31 Diop |
33 Robinson |
35 Francois |
38 Harris |
Manageri Silva

Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Turner |
2 Dest |
3 Zimmerman |
4 Adams |
5 Robinson |
6 Musah |
7 Reyna |
8 McKennie |
9 Ferreira |
10 Pulisic |
11 Aaronson |
12 Horvath |
13 Ream |
14 de la Torre |
15 Long |
16 Morris |
17 Roldan |
18 Moore |
19 Wright |
20 Carter-Vickers |
21 Weah |
22 Yedlin |
23 Acosta |
24 Sargent |
25 Johnson |
26 Scally |
Valmentaja Berhalter
**Knidoksen stoa** oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Knidoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se rakennettiin hellenistisen kauden alkupuolella noin vuonna 290–270 eaa.

Knidoksen stoan raunioita.
Stoa sijaitsi Knidoksen kaupungin ydinalueella Dionysoksen temppelin ja korinttilaistyylisen temppelin välissä, ensin mainitun pohjoispuolella. Se oli rakennettu itä-länsisuunnassa ja avautui etelään eli Dionysoksen temppelille ja eteläisempään eli suureen satamaan päin. Rakennus oli yksikerroksinen ja kaksilaivainen ja edusti doorilaista tyyliä. Sen pituus oli 132 metriä ja leveys 13 metriä, toisin sanoen se oli pylväshalliksi varsin pitkä.

Rakennuksen on arveltu olevan mahdollisesti sama antiikin kirjallisista lähteistä tunnettu pylväshalli, josta Plinius vanhempi käytti nimitystä *pensilis ambulatio* ("riippuva promenadi"). Sen oli suunnitellut Knidoksesta kotoisin ollut Sostratos, joka tunnetaan Faroksen majakan arkkitehtina. Pseudo-Lukianos mainitsee rakennuksen monikollisessa muodossa "stoat", ja siksi on joskus arveltu, että kyseessä olisi voinut olla sarja stoia, mahdollisesti jonkun aukion kuten agoran ympärillä. Plinius sanoo, että Sostratos oli ensimmäinen, joka pystytti tämän kaltaisen rakennuksen. Ajoituksen puolesta löydetty stoa voi olla juuri Sostratoksen suunnittelema, mutta arkeologia ei ole kyennut vahvistamaan sitä samaksi rakennukseksi. Arkeologia ei myöskään selitä sitä, miksi stoaan olisi viitattu monikossa, sillä löydetty rakennus on suora pylväshalli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "KNIDOS (Cnidus) Caria, Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Stoa (Arkeologisen kohteen opastaulu) *flickr.com*. Viitattu 1.11.2022.
3. 1 2 3 4  Büyüközer, Zeliha Gider: Knidos Dorik Stoa (Sostratos ?): Stilistik Değerlendirme Academia.edu. Viitattu 1.11.2022.
4. ↑  Smith, William: "Sostratus (18)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 36.12 s. 18; Pseudo-Lukianos: *Rakkauksia* (*Amores*) 11.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Knidoksen stoa** Wikimedia Commonsissa
Ankie Broekers-Knol (2017)
**Ankie Broekers-Knol** (23. marraskuuta 1946 Leiden) on alankomaalainen Vapauden ja demokratian kansanpuolueen (VVD) poliitikko. Hän on toiminut Alankomaiden ylähuoneen eli senaatin (holl. *Eerste Kamer der Staten-Generaal*) puhemiehenä heinäkuusta 2013 lähtien.

Broekers-Knolon ollut Alankomaiden ylähuoneen jäsen lokakuusta 2001. Sitä ennen hän toimi Bloemendaalin kunnanvaltuuston jäsenenä huhtikuusta 1986 toukokuulle 1997.

Broekers-Knol opiskeli juristiksi Leidenin yliopistossa (9/1965–12/1970). Ennen poliittista uraa parlamentaarikkona hän työskenteli keväästä 1971 lähtien erilaisissa Leidenin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan opetustehtävissä (4/1971–1/2012). Broekers-Knol oli esimerkiksi Leidenin yliopiston Moot Court -osaston johtaja (9/1992–1/2012).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mr. A. Broekers-Knol (VVD) Alankomaiden senaatti, eerstekamer.nl. Viitattu 22.4.2019. (hollanniksi)
2. ↑  Female presidents of parlaments and parlamentary bodies from 2010 (tanskalaisen yksityishenkilön, M.A. Martin Iversen Christensenin ylläpitämä sivusto) *Worldwide guide to women in leadership, guide2womenleaders.com*.  päivitetty 4.4.2017. Viitattu 22.4.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Villa Vestanvik** on rakennushistoriallisesti arvokas ja arkkitehtonisesti erikoinen huvila Niittysaarten länsiosassa kaakkoisessa Espoossa. Se on arkkitehti Valter Thomén käsialaa. Työnjohtajana toimi rakennusmestari Obel, joka oli opiskellut Pohjois-Amerikassa. Villa Vestanvik rakennettiin niin kutsutulle Suomenlinnan Linnoitusesplanaadille.

Insinööri Hugo Lilius rakennutti Villa Vestanvikin itselleen. Siihen tehtiin arkkitehtonisesti erikoislaatuisia ratkaisuja. Runkorakenteet laudoitettiin tiiviisti sisältä ja ulkoa, lisäksi ulkoseinä vuorattiin. Seinät ja lattiat jätettiin täytteittä, sillä rakennustapa perustui oletukseen rakenteiden välisen ilmakerroksen eristyskyvyn riittävyydestä.

Villa Vestanvikin toinen erikoisuus on rakennuksen rungon sisään tehty kookas veranta. Huvilan mansardikerroksen ikkunat ovat Thomélle tunnusomaiseen tapaan koristeelliset ja soikeat.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Härö, s. 213


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Villa Vestanvik (Q100945929)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | rakentaminen, huvila |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| koordinaatit | 60°09′07″N 24°49′59″E﻿ / ﻿60.152°N 24.833°E﻿ / 60.152; 24.833 |
|  |
|  |

 |
|  |
| --- |
| 
 |
| 

| Karatekesäolympialaisissa 2020 |
| --- |
| Miehet | Naiset |
|  | 67 kg |  |  | 55 kg |  |
|  | 75 kg |  |  | 61 kg |  |
|  | +75 kg |  |  | +61 kg |  |
|  | kata |  |  | kata |  |
| 

---

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |

 |

**Miesten kata karatessa Tokion olympialaisissa 2020** kilpaillaan Nippon Budōkanilla 7. elokuuta. Kilpailu käydään katassa. Kilpailuun osallistuu 10 karatekaa.

Karsinnat
---------

Kilpailuun osallistuu yhteensä kymmenen karatekaa. Isäntämaa Japani saa yhden urheilijan suoraan olympiaturnaukseen. Neljä urheilijaa valitaan rankingin perusteella kuitenkin siten, että yhdestä maasta saa tulla korkeintaan yksi urheilija. Kolme urheilijaa valitaan karsintaturnauksen kautta. Karsintaturnaus järjestetään Pariisissa 11. – 13. kesäkuuta 2021. Loput paikat täytetään maanosien omien kiintiöiden kautta sekä erillisten kutsujen kautta. Kutsuja lähetetään neljä. Afrikalla on kolme paikkaa, Aasialla kaksi, Euroopalla kaksi, Oseanialla kaksi ja Amerikalla kolme. Amerikan ja Afrikan pitää valita urheilijat siten, että kaikki kolme urheilijaa eivät saa olla samasta maasta.

| Karsintatapa | Ajankohta | Paikat | Karateka(t) |
| --- | --- | --- | --- |
| Isäntämaa |  | 1 |  Ryo Kiyuna (JPN) |
| Ranking | toukokuu 2021 | 4 |  Damián Quintero (ESP)   Ali Sofuoğlu (TUR)   Antonio Díaz (VEN)   Mattia Busato (ITA) |
| Karsintaturnaus | 11. – 13. kesäkuuta 2021 | 3 |  Ariel Torres (USA)   Wang Yi-ta (TPE)   Park Hee-jun (KOR) |
| Maanosien omat paikat |  | 0 |  |
| Kutsut |  | 2 |  Wael Shueb (EOR)   Mohammad Al-Mosawi (KUW) |
| Käyttämätön paikka |  | 1 |  Ilja Smorguner (GER) |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Qualification System - Games of the XXXII Olympiad (pdf) WKF.  Arkistoitu 4.5.2021. Viitattu 9.3.2021. (englanniksi)
**Euroopan valuuttajärjestelmä** (engl. *European Monetary System* eli **EMS**) on kiinteiden, mutta muutettavissa olevien valuuttakurssien järjestelmä useiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä. Se on ollut toiminnassa vuodesta 1979 ja sen tavoitteena on varmistaa, että valuutta- ja vaihtokurssit pysyvät EU:ssa mahdollisimman vakaina. Mukana olevien valuuttojen vaihtokurssien vaihtelu sallitaan vain tiettyjen rajojen sisällä, muussa tapauksessa keskuspankkien on puututtava asiaan.

Historia
--------

Euroopan valuuttajärjestelmä perustettiin vuonna 1979 sitä edeltäneen Euroopan vaihtokurssien järjestelmän tilalle (valuuttakäärme). Tarkoituksena oli luoda vakaa valuutta-alue, jolla sisäiset vaihtokurssien vaihtelut olisivat suhteellisen vähäisiä. Euroopan valuuttajärjestelmä muodostuu kolmesta osatekijästä:

* valuuttakurssi- ja interventiomekanismi
* kattava rahoitustukijärjestelmä
* Euroopan valuuttayksikkö ecu, joka toimii viitearvona ja kirjanpitoyksikkönä.

EMS:ään osallistuvien maiden sovitut valuuttakurssit saavat vaihdella keskuskurssiin nähden 2,25 prosenttia ylös- tai alaspäin. Tämä vaihteluväli on 2. päivästä elokuuta 1993 ollut 15 prosenttia kumpaankin suuntaan. Jos valuuttaan kohdistuu paineita ja sen vaihtokurssi lähestyy vaihteluvälin sallittuja rajoja, järjestelmään osallistuvien maiden keskuspankit puuttuvat asiaan: niiden on ostettava heikkoa valuuttaa ja myytävä vahvempaa valuuttaa vaihtokurssin tukemiseksi. Tätä EMS:n osaa kutsutaan valuuttakurssi- ja interventiomekanismiksi. Jotta keskuspankkien varat eivät loppuisi niiden joutuessa tekemään tällaisia interventioita, ne myöntävät toisilleen väliaikaisia luottoja (luottomekanismi).

Tavoitteena ollut järjestelmään osallistuvien maiden valuuttakurssien vakauttaminen saavutettiin suurelta osin 1980-luvun aikana. Kuitenkin vuonna 1992 Englannin puntaan ja Italian liiraan kohdistui devalvaatiopaineita ja ne jäivät EMS:n ulkopuolelle. Tämän seurauksena ja EMS:ään kohdistuvien jatkuvasti lisääntyvien spekulaatiopaineiden poistamiseksi vuonna 1993 vaihteluväliksi määriteltiin 15 prosenttia kumpaankin suuntaan. Muuten EMS säilytettiin ennallaan. Vuoden 1998 huhtikuuhun mennessä Euroopan unionin 15 jäsenvaltiosta 13, Ruotsia ja Isoa-Britanniaa lukuun ottamatta, kuului EMS:n valuuttakurssijärjestelmään. Näistä 13 maasta vain Tanska ei liittynyt euroalueeseen.

EMS II
------

Ainoastaan osa EU:n jäsenvaltioista osallistuu 1. tammikuuta 1999 alkaneeseen rahaliittoon, jolla luotiin uusi yhtenäinen rahayksikkö, euro. Siksi rahaliiton ulkopuolelle jäävien jäsenvaltioiden valuuttojen välille tarvitaan uusia järjestelyitä estämään liialliset vaihtelut euron ja muiden valuuttojen välillä. Kesäkuussa 1996 Amsterdamissa pidetyssä EU:n huippukokouksessa sovittiin EMS II:n tietyistä perussuuntaviivoista. Euroalueen ulkopuolelle jäävien jäsenvaltioiden kanssa voidaan tehdä maakohtaisia sopimuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo, Kotus
**Kerstin Thorborg** (19. toukokuuta 1896 Venjan – 12. huhtikuuta 1970 Hedemora) oli ruotsalainen oopperalaulaja, äänialoiltaan mezzosopraano ja kontra-altto.

Thorborg teki debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuonna 1924 Ortrudin roolissa Richard Wagnerin oopperassa *Lohengrin*. Työskenneltyään Tukholmassa vuoteen 1930 hän lähti Keski-Eurooppaan. Bruno Walter kiinnitti Thorborgin Städtische Operiin vuonna 1932, mutta hän lähti natsivallan takia Wienin valtionoopperaan Gertrude Rüngerin seuraajana. Siellä hän debytoi vuonna 1935 Amneriksen (*Aida*) roolissa Alfred Piccaverin vastaesiintyjänä. Hän saavutti suurta menestystä etenkin Brangänen (*Tristan ja Isolde*) roolissa, mutta rikkoi sopimuksensa Anschlussin myötä ja lähti Yhdysvaltoihin. Vielä Euroopassa ollessaan Thorborg esiintyi myös vuosina 1935–1937 Salzburger Festspielessä ja teki ensiesiintymisensä Covent Gardenissa vuonna 1936.

Yhdysvalloissa Thorborg työskenteli Metropolitan-oopperassa vuoteen 1950 debytoituaan siellä jo vuonna 1936. Hän esiintyi San Franciscossa kausilla 1938 ja 1943 sekä Chicagossa vuosina 1942–1945. Uransa jälkeen hän asettui Hedemoraan. Thorborgin levytyksiin kuuluu Bruno Walterin johtama kaikkien aikojen ensimmäinen levytys Gustav Mahlerin *Das Lied von der Erdestä*. Thorborg sai vuonna 1939 Litteris et Artibus -mitalin ja vuonna 1944 hovsångerska-arvon. Hän oli vuodesta 1922 naimisissa pianisti, oopperalaulaja, teatteriohjaaja Gustaf Bergmanin (k. 1952) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kerstin Thorborg AllMusic
2. 1 2 3 4 5  Thorborg, Kerstin Cantabile – subito
3. 1 2  The Oxford Dictionary of Music (kuudes painos), toim. Tim Rutherford-Johnson
4. 1 2  Kerstin Thorborg Isoldes Liebestod
5. ↑  Kerstin Thorborg Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Australia
* Kroatia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Säläisjärvi** on pieni ja matala järvi Kurikan Jurvassa Etelä-Pohjanmaalla. Järven valuma-alueella on kokoa 40 neliökilometriä. Järvellä on tärkeä virkistyksellinen merkitys. Järvelle myydään vuorokausikalastuskortteja. Säläisjärven rannalla on leirintäalue ja uimaranta. Närpiönjoen vesistöjärjestelyjen aikana vuonna 1979 järven pintaa nostettiin, jolloin järven enimmäissyvyydeksi tuli 3,3 metriä. Samana vuonna alkoi myös järven säännöstely. Säännöstelyväli on kaksi metriä pinta-alan ylärajan ollessa 0,63 neliökilometriä ja alarajan puolestaan 0,36 neliökilometriä. Pinnannostolla pyrittiin turvaamaan Närpiönjoen alajuoksulla sijaitsevan teollisuuden vaatiman veden saanti sekä kohentamaan Säläisjärven virkistyskäyttöä.

Järven vesi on väriltään tummaa, mikä johtuu humuksesta. Vesi on lievästi hapanta ja itse järvi on päässyt rehevöitymään lievästi. Vedenlaatu kelpaa kalastamiseen ja uimiseen. Pintaveden pH-arvojen keskiarvo oli 5,8 vuosina 1999–2002. pH laskee toisinaan keväisin alhaiseksi eli vesi happamoituu. Järvellä on tehty kalkituksia, joilla on torjuttu liiallista happamoitumista.

Vuoden 2002 koekalastuksen mukaan Säläisjärven kalalajit olivat kirjolohi, kiiski, ahven ja hauki. Vuonna 2003 järvestä pyydettiin ahvenia, joista jo osassa alle 100 gramman yksilöissä oli elohopeaa enemmän, kuin mitä maa- ja metsätalousministeriö edellyttää. Enimmäisraja on 0,5 hg mg/kg. Samassa yhteydessä myös 1 300 grammaa ja enemmän painavissa hauissa todettiin olevan enemmän elohopeaa, kuin 1,0 mg/kg, joka on myös maa- ja metsätalousministeriön asetus. Ihmisten ravintona Säläisjärvestä pyydettyjä suurikokoisia haukia ja ahvenia tuleekin välttää. Järveen istutetaan joka vuosi noin 3 800 kilogrammaa ongella kalastettavaa taimenta ja kirjolohta. Kirjolohien käyttöä ravintona elohopea ei haittaa, sillä kalat kalastetaan järvestä melko nopeasti. Myös siikaa on istutettu Säläisjärveen vuosittain suunnilleen 3 500 kappaletta.

Lähteet
-------

1. ↑  Tee karttalinkki Kansalaisen Karttapaikka. Viitattu 1.1.2009. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4 5  Länsi-Suomen ympäristökeskuksen raportteja 1: Säläisjärvi (application/pdf-tiedosto)  2008. Länsi-Suomen ympäristökeskus. Viitattu 1.1.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Sälli Campingin kotisivut
**Euroopan unionin sotilasesikunta** (suom. EUSE, engl. **EUMS**) on Euroopan unionin sotilaallinen suunnittelutoimielin. Se on Euroopan unionin neuvoston alainen. Sotilasesikunta saa tehtäviä EU:n sotilaskomitealta ja antaa neuvoja EU:n johdolle. Se avustaa sotilasasioissa EU:n ulko- ja turvallisuuspolitiikaa johtavaa korkeaa edustajaa. Se on vastuussa tilanteen seurannasta ja toiminnan suunnittelusta, kun EU haluaa hallita kriisiksi määrittelemäänsä tilannetta.

Tehtävät
--------

Sotilasesikunta antaa ennakkovaroituksia kriisitilanteista, arvioi tilanteen ja tekee toimintasuunnitelman. Se on vastuussa EU:n sotilastoimien suunnittelusta ja ohjauksesta. Se on vastuussa yhteydenpidosta EU:n tilannekeskukseen ja kansainvälisten järjestöjen (lähinnä YK:n ja Naton) toiminnanjohdon tilannekeskuksiin ja suunnitteluelimiin. Se voi myös johtaa omaa toimintakeskustaan, EU:n laitoksia ja jäsenmaiden johtoresursseja*selvennä*.

Pääjohtajat
-----------

| Nimi | Toimikausi | Kansalaisuus |
| --- | --- | --- |
| Rainer Schuwirth | 2001–2004 | Saksa |
| Jean-Paul Perruche | 2004–2007 | Ranska |
| David Leakey | 2007–2010 | Britannia |
| Ton van Osch | 2010–2013 | Alankomaat |
| Wolfgang Wosolsobe | 2013–2016 | Itävalta |
| Esa Pulkkinen | 5.2016– | Suomi |

Lähteet
-------

1. 1 2  Super User: EU:n sotilasesikunta *www.turpopankki.fi*.  Arkistoitu 18.2.2018. Viitattu 18.2.2018.
Djursholmin linna.
**Djursholmin linna** (ruots. *Djursholms slott*) on linna Danderydin kunnassa, Ruotsin Uplannin maakunnassa. Nykyisen muotonsa ja ulkonäkönsä linna on saanut 1600-luvulla, jolloin se oli Svante Gustavsson Banérin omistuksessa. Linnaa käyttää Danderydin kunta.

Historia
--------

Nils Jönsson Oxenstierna rakennutti 1400-luvulla kivirakennuksen Gamla Djursholmin saarelle. Linna siirtyi 1500-luvun alkupuolella Banérin suvulle. Nils Eskilsson Banér rakennutti uuden linnan nykyiselle paikalleen.[1] Vuonna 1612 linnanherrana aloittaneen Svante Gustavsson Banérin aikana aloitettiin perusteelliset rakennustyöt, joiden tuloksena linna sai nykyisen ulkoasunsa ja hänen kuolemansa aikoihin 1628 ulkotyöt olivat todennäköisesti valmiit.[1] Sisustus puolestaan muotoutui Svante Svanteson Banérin ollessa omistajana (1644-1674).[1] Itäinen siipirakennus tehtiin 1600-luvun puolivälissä ja kaksi kivistä siipirakennusta mainitaan ensimmäistä kertaa 1730-luvulla.[1]

Wirsénin perheen omistuksen aikana (1815-1875) linnassa harjoitettiin maataloutta ja se oli myös hetken aikaa maatalousoppilaitoksena 1860- ja 1870-luvuilla.[1] Vuonna 1889 siirtyi linna Djursholms AB -yrityksen omistukseen. Linna uudistettiin romanttista saksalais-hollantilaista myöhäisrenessanssityyliä edustavaksi rakennukseksi.[1] Arkkitehti Klas Fåhraeusin johdolla tehtiin 1960-luvulla entisöintitöitä. Linnalle luotiin takaisin sen Banérin aikakauden tyyli. Sen jälkeen linna on ollut ensin Djursholmin, sittemmin Danderydin kunnan käytössä hallinto- ja kokoustiloina.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Stockholms läns museum: Djursholms -slott, -samskola, Ynglingavägen, Banérvägen, Tulevägen (Djursholm) (ruotsiksi) Viitattu 12.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Djursholmin linna**.
* Danderydin kunta: Djursholmin linna (ruotsiksi)
Salem Maritime National Historic Site oli Yhdysvaltain ensimmäinen NHS alueeksi valittu kohde.
**National Historic Site (NHS)** on virallisesti tunnustettu suojeltu alue Yhdysvalloissa, jolla on erityinen kansallinen historiallinen merkitys. **National Historical Park (NHP)** on alue, joka on tyypillisesti yksittäistä kiinteistöä tai rakennusta laajempi alue ja siihen kuuluu sekoitus historiallisia ja myöhempiä rakenteita, sekä toisinaan merkittäviä piirteitä luonnossa.

Vuoden 2022 alussa Yhdysvalloista löytyi 62 National Historic Site aluetta sekä 83 National Historical Park aluetta. Useimpia näistä alueista hallinnoi yhdysvaltalainen hallintoelin National Park Service (NPS).

Aiheesta muualla
----------------

* Englanninkielisen Wikipedian artikkelista löytyy lista NHS ja NPS alueista.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:National Historic Site (United States)
Tehollinen ydinvaraus riippuu ainoastaan tarkasteltua elektronia sisempien elektronien lukumäärästä ja varjostuskyvystä.
**Tehollisella ydinvarauksella** (symboli **Zeff**) tarkoitetaan negatiivisesti varautuneen elektronin kokemaa puoleensa vetävää atomiytimen protoneista johtuvaa positiivista varausta **Z**, kun on huomioitu muiden elektronien aiheuttama sähköinen hylkivä voima. Tätä hylkivää voimaa kuvataan varjostustekijällä, jonka symboli on **σ** (sigma) tai **S**. Hylkivän voiman suuruus riippuu atomin elektronipilvessä tarkasteltua elektronia sisempien, eli matalamman pääkvanttiluvun omaavien elektronien lukumäärästä ja varjostuskyvystä, eikä ulompien elektronien lukumäärästä. Matemaattinen kuvaus on seuraavanlainen:

Zeff =Z - σ
Z riippuu suoraan ytimen protonien lukumäärästä, eli järjestysluvusta. Esimerkiksi vedyllä luku on 1. σ voidaan laskea yksinkertaisimmin Slaterin sääntöjen avulla.

Tehollisen ydinvarauksen avulla voidaan selittää atomin ominaisuuksia kuten sen kokoa: Zeff kasvaessa atomin koko pienenee sillä elektronit pakkautuvat lähemmäs ydintä sen positiivisen varauksen houkuttelemana.

Zeff voidaan myös käyttää selvittämään samankaltaisista elektronikonfiguraatio vaihtoehdoista vakaampi: suuremman Zeff kokeva elektroni on voimakkaammin sitoutunut atomiytimen läheisyyteen ja sen poistamiseen tarvitaan enemmän energiaa kuin pienemmän Zeff kokevan elektronin.

Lähteet
-------

1. ↑  Atkins, PW: *Atkins' Physical chemistry*, s. 339–340. 8. painos. New York: W.H. Freeman, 2006. ISBN 0716787598. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  JC Slater: Atomic Shielding Constants.  *Physical Review*, 1.7.1930, 36. vsk, nro 1, s. 57–64. doi:10.1103/PhysRev.36.57. Artikkelin verkkoversio.
**Apotemnofiili** on lääketieteellinen termi henkilöstä, joka kiihottuu seksuaalisesti ajatuksesta amputoida itseltään terve ruumiinosa. Nykyään lääkärit puhuvat useimmiten ruumiin yhtenäiskuvan häiriöstä (*Body Integrity Identity Disorder*, BIID), joka kuvaa tilaa neurologisena häiriönä parafilian sijaan. BIID:n ei kuitenkaan lähtökohtaisesti liity seksuaaliset motiivit, vaikka ne voivat olla osa sitä.

Apotemnofilia käytännössä
-------------------------

Apotemnofiliaa poteva haluaa tyypillisesti yhden tai useamman ruumiinosan poistamista. Tilaa ei tulisi sekoittaa akrotomofiliaan, jossa henkilö tuntee seksuaalista vetovoimaa henkilöihin, joilta jo puuttuu ruumiinosia.

Ani harva kirurgi suostuu nykyään poistamaan apotemnofiileiltä terveitä raajoja, joten monet päätyvät vahingoittamaan itseään saadakseen kaipaamansa lopputuloksen. Jotkut pyrkivät vahingoittamaan valittua raajaansa niin vakavasti, ettei lääkäreille jää muuta vaihtoehtoa kuin amputoida jäsen. Toiset taas yrittävät suorittaa amputaation itse, esimerkiksi jättämällä jalkansa junan alle.

Katso myös
----------

* Parafilia
* Akrotomofilia

Lähteet
-------

1. ↑  Griffiths, Mark D.: Psychological Crutches - A brief look at amputee fetishism *Psychology Today*.  15.8.2013.. Viitattu 26.12.2016. (englanniksi)
2. ↑  Dua, Anahita: Apotemnophilia: ethical considerations of amputating a healthy limb *ahiruzone.com*.  2009. Viitattu 26.12.2016. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Amputee Identity Disorder: Information, questions answers, and recommendations about self-demand amputation by Gregg M. Furth & Robert Smith (1stBooks)
**Djéguena** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 30 kilometriä Sanista lounaaseen. Kunnassa on 4 000 ja kylässä 900 asukasta (vuonna 2009).

Djéguenan kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin N’Goan, idässä Niasson, etelässä N’Torosson ja Diélin sekä lännessä Blan piirin Koulandougoun ja Fanin kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita ja markoja. Uskontoja ovat islam ja kristinusko.

Djéguenan ohi kulkee Ségoun ja Moptin välinen maantie RN6. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily ja pienimuotoinen kaupankäynti. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin ja naapurimaihin.

Kunnassa toimii kolme julkista alakoulua, kyläkoulu, yläkoulu, koraanikoulu ja kahdeksan lukutaitokeskusta. Terveyskeskus ole vielä toimintakuntoinen. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 23.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.2.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Djéguéna 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 23.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Tehollisarvo** tarkoittaa sähkötekniikassa sähköisen suureen, kuten vaihtojännitteen tai vaihtovirran neliöllistä keskiarvoa. Vaihtojännite syöttää kuormaan saman tehon kuin sen tehollisarvon suuruinen tasajännite. Tehollisarvo voidaan määritellä mille tahansa jaksolliselle aaltomuodolle, ja myös stationaariselle signaalille kuten kohinalle. 

Sinimuotoisen vaihtojännitteen tai -virran tehollinen arvo voidaan laskea kun tiedetään sen huippuarvo {\displaystyle {\widehat {u}}} tai {\displaystyle {\widehat {i}}}. Tehollinen jännite on tällöin 

{\displaystyle U\_{\rm {rms}}={\frac {\widehat {u}}{\sqrt {2}}}}
ja tehollinen virta on 

{\displaystyle I\_{\rm {rms}}={\frac {\widehat {i}}{\sqrt {2}}}}
Suomen kotitalouksissa käytetään 230 voltin verkkojännitettä. Ilmoitettu arvo 230 V on keskimääräinen tehollinen vaihejännite eli jännite vaihe- ja nollajohtimen välillä. Verkkojännite on sinimuotoista, eli sen huippuarvo on {\displaystyle {\sqrt {2}}\cdot 230\ \mathrm {V} \approx 325\ \mathrm {V} }. Jännitteen hetkellisarvo siis vaihtelee ääriarvojen −325 V…+325 V välillä, mutta verkkojännitteeseen kytketty hehkulamppu palaa yhtä kirkkaasti kuin 230 voltin tasajännitteeseen kytkettynä.

Kirjallisuutta
--------------

* Voipio, Erkki: *Virtapiirit ja verkot*. Helsinki: Otatieto, 2001 (1976). ISBN 951-672-082-X.
* Linja-aho, Vesa: Vaihtojännitteen ja -virran tehollisarvo.  *Matematiikkalehti Solmu*, 2017, nro 2. Artikkelin verkkoversio.