recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vartio Reinillä** (*Watch on the Rhine*) on yhdysvaltalaisen Lillian Hellmanin kirjoittama näytelmä, joka kantaesitettiin vuonna 1941 ja voitti New York Drama Critics’ Circlen parhaan näytelmän palkinnon. Saksan vastarintaliikkeen jäsenistä Yhdysvalloissa kertovan näytelmän on suomentanut Pentti Saarikoski vuonna 1978. Elokuvana tarina tunnetaan Suomessa nimellä *Usko huomispäivään* (1943). Näytelmän nimi tulee 1800-luvun saksalaisesta isänmaallisesta laulusta "Die Wacht am Rhein".

Juoni
-----

Saksalaissyntyinen insinööri Kurt Müller ja hänen amerikkalainen vaimonsa Sara ovat olleet naimisissa 20 vuotta ja viettäneet valtaosan siitä ajasta Euroopassa, jossa heidän kolme lastansa (Joshua, Babette ja Bodo) ovat kasvaneet. Mies on ollut tiiviisti mukana Espanjan ja Saksan antifasisistissa liikkeissä. Nyt perhe on Yhdysvalloissa vierailemassa Saran varakkaiden sukulaisten, Farrellyn perheen luona, jossa ovat myös Saran äiti Fanny ja veli David. Sara kertoo perheen aikovan jäädä asumaan kaikessa rauhassa Yhdysvaltoihin.

Farrellyn talossa on vieraana myös Teck de Brancovis, köyhtynyt romanialainen kreivi, joka on juonitellut saksalaisten kanssa asuessaan Washingtonissa. Hän tutkii salaa Müllerin pariskunnan makuuhuoneen ja löytää lukitusta matkalaukusta aseen ja 23 000 dollaria, joilla on tarkoitus rahoittaa natsien vastaista maanalaista toimintaa Saksassa.

Müllerit kuulevat että Max Freidech, vastarintaliikkeen jäsen, on pidätetty Saksassa. Koska Freidech aiemmin pelasti Kurt Müllerin Gestapon kynsistä, Kurt suunnitteleekin paluuta Saksaan tätä auttamaan. 

Kreivi de Brancovis uhkaa paljastaa Kurtin suunnitelman natseille, ellei tämä maksa hänelle kymmentätuhatta dollaria. Kurt tappaa kreivin. Fanny ja David suostuvat auttamaan hänet ulos maasta.

Kurt on ollut poissa kuukausia mitään ilmoittamatta. Hänen poikansa Joshua ilmoittaa lähtevänsä etsimään isäänsä heti kun täyttäisi pian 18 vuotta. Sara, peläten että menettäisi sekä miehensä että poikansa, vastustelee mutta kerää rohkeutensa kun pojan on tullut aika lähteä.

Dashiell Hammett sovitti näytelmän vuonna 1943 ensi-iltansa saaneeksi elokuvaksi *Usko huomispäivään*, jossa Sara Mülleriä näyttelee Bette Davis ja Kurt Mülleriä Paul Lukas, joka teki roolin myös näyttämöllä teoksen alkuperäistuotannossa.

Lähteet
-------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Watch on the Rhine (play) 

1. ↑  Past Awards, New York Drama Critics' Circle. Viitattu 10.10.2014.
2. ↑  Vartio Reinillä, Näytelmäkulma. Viitattu 10.10.2014.
3. ↑  *Usko huomispäivään* Elonetissä.

Kirjallisuutta
--------------

* Hellman, Lillian: *Six Plays*. New York: Vintage Books, 1979. ISBN 0-394-74112-9 (nid).
* Patraka, Vivian M.: "Realism, Gender, and Historical Crisis," teoksessa *Spectacular Suffering: Theatre, Fascism, and the Holocaust*, Indiana University Press 1999.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia alkuperäistuotannosta Life-lehdessä huhtikuussa 1941
Miah Persson (2013)
**Miah Persson** (s. 1969) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.

Persson opiskeli oikeus- ja sosiaalitieteitä ennen lauluopintojen suorittamista Tukholman oopperakorkeakoulussa. Vuonna 1998 hän teki ensiesiintymisensä näyttämöllä Susannan roolissa *Figaron häät* -oopperassa, ja pian hänet otettiin Ruotsin kuninkaallisen oopperan vakituiseksi esiintyjäksi. Kansainvälistä näkyvyyttä hän sai esiintymällä Alessandro Scarlattin *Griseldan* nimiroolissa Staatsoper Unter den Lindenissa vuonna 2000. Vuonna 2009 Persson teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa *Ruusuritarin* Sophiena. Hän sai vuoden 2011 alusta alkaen käyttöoikeuden hovsångerska-arvonimeen. Perssonilla on ollut oopperarooleja muiden muassa Michel van der Aan, Benjamin Brittenin, Claudio Monteverdin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Richard Straussin ja Igor Stravinskyn teoksissa.

Persson on pitänyt resitaaleja esimerkiksi Wigmore Hallissa, Wiener Konzerthausissa, Amsterdamin Concertgebouwissa ja Carnegie Hallissa. Hänen konserttiohjelmistoonsa ovat kuuluneet Johann Sebastian Bachin H-mollimessu ja Matteus-passio, Gustav Mahlerin sinfoniat nro 2 ja nro 4, Richard Straussin *Vier letzte Lieder* sekä Edvard Griegin, Clara Schumannin ja Robert Schumannin laulut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Miah Persson New York Philharmonic
2. 1 2 3 4  Miah Persson (Arkistoitu – Internet Archive) Lucerne Festival
3. ↑  Miah Persson Linn Records
4. ↑  Miah Persson från Hudiksvall kungens nya hovsångerska Hela Hälsingland


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**"Irish" Jerry Quarry** (15. tammikuuta 1945 – 3. tammikuuta 1999) kutsumanimeltään The Bellflower Bomber, oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä. Hän ei koskaan voittanut MM-titteliä.

Yleisnäkymää
------------

Quarryn ottelutyyli ei ollut niinkään hyökkäävä, vaan hän oli nopea vastaiskijä, joka löi vastustajiaan mielellään vartaloon. Hän oli 1,83 metriä pitkä, ja ottelukunnossa hän painoi noin 88 kg.

Uran alku
---------

Quarry tuli kansallisesti tunnetuksi voittamalla Kultainen käsine -kilpailun Madison Square Gardenilla vain 19 vuoden ikäisenä. Hän tyrmäsi kisoissa peräti 5 vastustajaansa. Quarry riisui paitansa vuonna 1965 ja voitti viisi ensimmäistä vastustajaansa, kuten Gene Hamiltonin Los Angelesissa. Ensimmäisenä vuonnaan hän voitti peräti 14 käymästään 15 ottelusta tyrmäyksellä yhden päättyessä pistevoittoon.

1960-luku
---------

21:ssä ensimmäisessä ottelussaan Quarry hävisi ykköshaastajaksi rankatulle Machenille 1966. Vuonna 1967 WBA liitto järjesti haastajaturnauksen, jolla etsittiin ottelulupansa menettäneelle Muhammad Alille seuraajaa. Quarry pärjäsi hyvin, mutta hävisi Jimmy Ellisille.

Vuonna 1969 Quarry voitti Buster Mathisin ja pääsi haastamaan maailmanmestari Joe Frazierin. Quarry hävisi ottelun 7. erässä oltuaan sitä ennen pahasti alakynnesä jatkuvasti päällekäyvää vastustajaansa kohtaan.

1970-luku
---------

Vuonna 1970 Quarry pääsi haastamaan Muhammad Alin, mutta hävisi silmäkulmien auettua niin pahasti, että hän tuskin näki eteensä.

Vuonna 1973 Quarry voitti kivikovat Ron Lylen ja Earnie Shaversin. Quarry pääsi myös ottelemaan Ken Nortonia vastaan, mutta hävisi kamppailun viidennessä erässä teknisellä tyrmäyksellä.

Tämän jälkeen Quarry otteli 1980 luvulla muutamia merkityksettömiä otteluita, ja lopetti pitkäksi aikaa nyrkkeilyn. Veri veti kuitenkin vuonna 1992 takaisin kehään. Ainokaisessa 1990 luvun ottelussaan hän hävisi Ron Cranmerille.

Hall Of Fame
------------

Quarryn suuruus nyrkkeilijänä tunnustettiin vuonna 1995, kun hänet valittiin Boxing Hall of fameen. Hänen nyrkkeilyuransa saldoksi jäi 53-9-4, 32 tyrmäystä. Hänen veljensä Mike Quarry ja Bobby Quarry ovat myös olleet nyrkkeilijöitä. Mike hävisi Bob Fosterille tyrmäyksellä kevyen raskaansarjan titteliottelussa vuonna 1972. Bobby otteli 23 kertaa ja hävisi muun muassa Tommy Morrisonille ja George Foremanille.

Vuonna 1998 The Ring -lehti arvioi Quarryn 27 parhaaksi iskijäksi kautta aikojen.

Quarry kuoli vuonna 1999. Nyrkkeileminen oli aiheuttanut hänelle dementian.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Snow** on aikuisille suunnattu japanilainen visual novel, jonka kehitti Studio Mebius ja julkaisi sen ensimmäisenä PC:lle 31. tammikuuta 2003. Pelistä julkaistiin myös Sega Dreamcast-versio syyskuussa 2003, sekä PlayStation 2-versio helmikuussa 2004. Kun alkuperäisessä PC-versiossa ei ollut ääninäyttelyä, julkaistiin syyskuussa 2004 uusi kokonaan ääninäytelty versio PC:lle, *Snow: Full Voice Version*, jonka julkaisua seurasi toisen "uudistetun" version, *Snow P.E:n* julkaisu syyskuussa 2006. P.E on *Plus Edition*-versio, joka sisältää ominaisuuksia, joita oli jo konsoliversioissa. Pelistä on tehty myös Prototypen elokuussa 2007 julkaisema PlayStation Portable-versio, nimeltään *Snow Portable*. Peli sisältää yli 600 erilaista still-kuvaa yksinkertaisten animaatioiden ja efektien kera, ja monivalintatehtävä-pohjaisia keskusteluja, kauniita japanilaisia paikkoja sekä pitkän tarinan.

Hahmot
------

Kaikki listassa luetellut ääninäyttelijät antavat ääniroolinsa konsoliversioissa (DC, PS2 ja PSP).

* Kanata Izumo (出雲 彼方 Kanata Izumo)

Ääninäyttelijä: Soichiro Hoshi

* Sumino Yukizuki (雪月 澄乃 Sumino Yukizuki)

Ääninäyttelijä: Ayako Kawasumi

* Asahi Hiyorigawa (日和川 旭 Asahi Hiyorigawa)

Ääninäyttelijä: Yukari Tamura

* Shigure Kitazato (北里 しぐれ Shigure Kitazato)

Ääninäyttelijä: Haruna Ikezawa

* Ōka Wakō (若生 桜花 Ōka Wakō)

Ääninäyttelijä: Tomoko Kaneda

* Meiko Tachibana (橘 芽依子 Meiko Tachibana)

Ääninäyttelijä: Naoko Watanabe

* Tsugumi Saeki (佐伯 つぐみ Tsugumi Saeki)

Ääninäyttelijä: Yuuko Mizutani

* Sayori Yukizuki (雪月 小夜里 Sayori Yukizuki)

Ääninäyttelijä: Emi Shinohara

* Seishirō Tachibana (橘 誠史郎 Seishirō)

Ääninäyttelijä: Yasunori Matsumoto

* Mysterious girl (謎の少女 Nazo no shōjo)

Ääninäyttelijä: Ryōko Ono (PSP)

Lähteet
-------

1. ↑  降る雪はただ白く、真実だけを埋め尽くしていく…。 *sega.jp*.
2. ↑  SNOW (限定版) *amazon.co.jp*.
3. ↑  降る雪はただ白く、真実だけを埋め尽くしていく…… *sega.jp*.
4. ↑  SNOW スノー -Portable- *comshop.co.jp*.  Arkistoitu 23.9.2015. Viitattu 1.2.2014.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Snow (visual novel)
Kaasuputken reitti
**Jamal–Eurooppa-maakaasuputki** on yksi merkittävistä Venäjän Gazpromin käyttämistä maakaasuputkista. Se kulkee Valko-Venäjän ja Puolan kautta Saksaan ja Hollantiin. Pituutta kahdella rinnakkain kulkevalla putkella on 4 000 kilometriä. Sen kautta kulkee (2005) noin 10 % Gazpromin länteen viemästä maakaasusta. Valko-Venäjän kohdan viidestä pumppuasemasta ovat käytössä Nesvižkajan, Krupskajan ja Slonimskajan asemat. Täyteen kapasiteettiin pääsemiseksi pitää Valko-Venäjällä vielä viimeistellä Oršanskajan ja Minskajan asemat.

Gazpromin suorittaman transiton hinta oli 2005 0,75 $/m³ / 1000 km Beltransgazin omistamalta maakaasuputken osalta ja 0,46 $/m³ / 1000 km omalta osaltaan.

Jamal–Eurooppa -putken hallinta
-------------------------------

### Beltransgazilta Gazpromille

Valko-Venäjän Gazpromille kertyneiden velkojen vuoksi Valko-Venäjän osuus putkesta siirtyi Gazpromin valvontaan. Valko-Venäjä ja Venäjä tekivät sopimuksen, minkä mukaan Valko-Venäjä sai velkojaan hoidettua sekä saa maakaasua 46,68 USD kuutiometriltä 27. joulukuuta 2005 allekirjoitetun sopimuksen mukaan. Jamal–Eurooppa -maakaasuputki kulkee Valko-Venäjän alueella Venäjältä Puolaan 575 kilometrin matkan, mikä valmistui joulukuussa 2002.

#### Hinnankorotusvaade ja toimituskatkaisu

Valko-Venäjän presidentti Aljaksandr Lukašenka kieltäytyi myymästä Beltransgazia Venäjälle 2003, mistä seurasi Venäjän hinnankorotusvaade ja helmikuussa 2004 kaasuntoimitusten katkaiseminen siten, että Jamal–Eurooppa -putken päässä Alankomaat ja Saksa joutuivat turvautumaan maakaasuvarastoihinsa lyhytaikaisesti.

### Gaz Trading vaa'ankieleksi

Puolan osuuden hallintaan liittyen viisi henkilöä sai syytteen valtuuksiensa ylittämisestä ja yleisen edun vastaisesta toiminnasta siksi, että vaikka Puolan valtiollinen PGNiG ja Venäjän valtiollinen Gazprom olivat sopineet omistavansa Yamal–Eurooppa-putken Puolaan rakentavasta EuRoPol -yhtiöstä puoliksi, sallittiin teollisuusministeri Waclaw Niewiarowskin ollessa Hanna Suchockan hallituksessa 1992–1993 järjestää siten, että yksityinen Gaz Trading sai omistukseensa 4%:n osuuden.

Aiheesta muualla
----------------

* (englanniksi) International Herald Tribune: Gazprom voitti Valko-Venäjän
* (suomeksi) Talouselämä:Gazpromin investointikohteet
* (englanniksi) Beltransgaz (Pravda):Jamal–Eurooppa -putki yhdistetty

|  |
| --- |
| **Maakaasunsiirtoputkistot** |
| Blue Stream |
Jamal-Eurooppa |
Jamal-Eurooppa 2 |
Nabucco |
Nord Stream |
South Stream |
Transgas |
Mercedes-Benz O404 Rotel Tours
**Rotel Tours** on saksalainen matkailuyritys, joka järjestää matkoja hotellibussien (rotellien) avulla ympäri maailman. "Rotelli" on lyhenne sanoista "rullaava hotelli" (saks. *Das Rollende Hotel*). Rotellissa yhdistyvät bussimatkailu ja majoitus, minkä ansiosta matkanteko on riippumatonta kohdealueen palveluista.

Rotelli peräkärryssä
Rotellin majoitustilat sijaitsevat joko bussissa (integroitu rotelli) tai bussin perässä vedettävässä rotelliperäkärryssä. Majoitustilat ovat tiiviisti kolmessa kerroksessa ja muistuttavat kapselihotellia. Tarjolla on sekä yhden että kahden henkilön nukkumakapseleita. Rotellissa on myös keittiö, jonka avulla henkilökunta tarjoilee matkailijoille aamupalaa ja muita aterioita. Matkaan mahtuu mukaan kerralla 20–40 matkustajaa.

Rotellin keksi ja patentoi saksalainen Georg Höltl, joka halusi tarjota asiakkailleen edullisen, mutta telttamajoitusta mukavamman tavan matkustaa. Ensimmäinen rotellimatka tehtiin vuonna 1959 Münchenistä Jerusalemiin.

Rotellimatkoja tehtiin myös Suomeen 1960- ja 1970-luvulla. Ylen haastattelussa rotellituristeja arvosteltiin tuolloin siitä, etteivät he tuoneet tuloja paikallisille yrittäjille, koska majoitus ja eväät olivat omasta takaa matkassa mukana. Myös viranomaiset puuttuivat asiaan. Linja-auton perässä vedettävä rotellivaunu kiellettiin ja ne määrättiin Suomessa vedettäväksi kuorma-autolla, jonka piti olla suomalainen. Säännöstä alettiin tehovalvoa kesällä 1977 kesken parhaan lomamatkasesongin, ja joidenkin rotelliseurueiden matka keskeytettiin.

Myös nykyisin rotelliautoja näkyy ajoittain Suomessa. Pohjoismaissa rotellimatkoja järjestetään esimerkiksi reitillä Helsinki-Nordkapp-Oslo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rotel Tours - viel Welt für wenig Geld *reiselust.me*. Viitattu 20.7.2014. (saksaksi)
2. 1 2 3  Suomineito alennusmyynnissä Yle Elävä Arkisto. Viitattu 19.7.2014.
3. 1 2 3  Karo, Leena: HS tapasi rotelli-idean isän. Hotellit rullaavat viidessä maanosassa.  *Helsingin Sanomat*, 14.9.1977, s. 16. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  MEK yllättyi rotelliturismin pysäyttämisestä kesken sesongin.  *Helsingin Sanomat*, 7.7.1977, s. 6. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Tatu Paulaharju: Saksalaismatkailun helmi - rotellit ovat täällä taas *Ilta-Sanomat*.  18.7.2012. Viitattu 23.7.2014.
6. ↑  Skandinavien – Nordkap Rotel Tours.  Arkistoitu 26.7.2014. Viitattu 23.7.2014. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Rotel Toursin kotisivut (saksaksi)
* Rotel – The German Bus Hotel - Uniq Hotels -verkkosivuston juttu Roteleista
Jamek-moskeija ulkopuolelta
Jamek-moskeijan rukoustila
**Sulttaani Abdul Samadin Jamek-moskeija** (malaijiksi *Masjid Jamek Sultan Abdul Samad*) eli **Jamek-moskeija** (malaijiksi *Masjid Jamek*) on moskeija Kuala Lumpurin keskustassa, Malesiassa. Se on yksi Malesian vanhimmista moskeijoista; Selangorin sulttaanina silloin toiminut Alauddin Sulaiman Shah otti sen käyttöön vuonna 1909, kaksi vuotta rakennustöiden valmistumisen jälkeen. Jamek-moskeija toimi Kuala Lumpurin päämoskeijana ennen kuin Malesian kansallismoskeija (Masjid Negara Malaysia) rakennettiin.

Jamek-moskeija sijaitsee Klang- ja Gombakjokien yhtymäkohdassa. Samalla paikalla toimi Kuala Lumpurin ensimmäinen malaijien hautausmaa.

Arthur Benison Hubbackin suunnittelemaan Jamek-moskeijaan on vaikuttanut uusmaurilainen tyyli, joka muistuttaa Pohjois-Intian siirtomaa-aikaisten rakennusten tyyliä. Lähellä Jamek-moskeijaa Gombakjoen varrella sijaitsee tyylillisesti samankaltainen Sultan Abdul Samad Building, jota sama arkkitehti oli suunnittelemassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  MASJID JAMEK SULTAN ABDUL SAMAD Islamic Tourism Centre of Malaysia
Sannikon kunta Seuloskoin piirin kartalla.
**Sannikko** (ven. Зане́вка, *Zanevka*) on kylä **Sannikon kaupunkikunnassa** Seuloskoin piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksella välittömästi Pietarin kaupungin itäpuolella. 

Sannikon kaupunkikunnan hallinnollinen keskus on Saksan Jaanila (ven. Янино-1, *Janino-1*). Sannikon kylä toimi aiemman maalaiskunnan keskuspaikkana.

Vuonna 2007 Sannikon kylässä oli 600 asukasta 600 ja silloisessa maalaiskunnassa 5 800.  Kuntaan kuuluvat Sannikon ja Saksan Jaanilan lisäksi seuraavat asutuskeskukset: Hirvosi (ven. Хирвости, *Hirvosti*), Jaanila (ven. Янино-2, *Janino-2*), Suoranta (ven. Суоранда, *Suoranda*), Tulokkaankylä (ven. Новосергиевка, *Novosergijevka*), Väärämäki (ven. Кудрово, *Kudrovo*) sekä Mähnälän (ven. Мяглово, *Mjaglovo*) ja 5. kilometrin (ven. Пятый Километр, *Pjatyi Kilometr*) asemanseudut. Eniten asukkaita (4 200 henkeä) on Saksan Jaanilassa, jossa toimii varuskunta.

Toiseen maailmansotaan saakka seudulla asui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kelton luterilaiseen seurakuntaan. Saksan Jaanilassa ja Tulokkaankylässä oli saksalaiset siirtokunnat.*lähde?*

Nykyään kunnan alueella kulkee Pietarin kehätie sekä Pietarin ja Murmanskin välinen maantie. Seudulle rakennetaan uusia asuinalueita, kauppakeskuksia (mm. Ikea) ja logistiikkakeskuksia.

Kunnan päämies on Vjatšeslav Kondratjev ja kunnanhallinnon päämies Aleksei Gerdii.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 16.10.2015.
2. 1 2  Об административно-территориальных преобразованиях во Всеволожском муниципальном районе Ленинградской области, Закон Ленинградской области от 29 декабря 2015 года №148-оз *docs.cntd.ru*. Viitattu 2.2.2020.
3. ↑  Seuloskoin piirin väestö *vsevinfo.ru*. Viitattu 7.9.2008. (venäjäksi)
4. ↑  Sannikon kunnan sivu *vsevreg.ru*.  Arkistoitu 3.11.2007. Viitattu 7.9.2008. (venäjäksi)
5. ↑  Leningradin alueen paikallishallinto 1.1.2008 *lenobl.ru*. Viitattu 7.9.2008. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sannikon kunta Seuloskoin piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Alangu mastiff**, myös *pakistaninmastiffi* tai *sindh mastiff* on intialainen molossikoira. Se on yksi kolmesta mastiffirodusta, joita tavataan eri puolilla Intian niemimaata ja Irania. Rotu on yleinen Pakistanissa, jossa sitä käytetään taistelukoirana. Alangu mastiff tarkoittaakin nykyään usein samaa koiraa kuin siellä tavattu **bully kutta**, joka on myös yleisnimitys kaikille pakistanilaisille taistelukoirille. Jotkut harrastajat pitävät kuitenkin bully kuttaa omana rotunaan.

Ulkonäkö
--------

Alangu on kookas mastiffi, jolla on upeat mittasuhteet ja jalo ryhti. Korvat perinteisesti typistetään. Selkä on pitkä. Raajat ovat lihaksikkaat ja raskaat. Häntä suippenee kärkeä kohden. Säkäkorkeus on noin 69 cm. Vuonna 1864 se oli kuitenkin nykyistä kookkaampi (76,2–86,3 cm korkea).*lähde?* Väri voi olla fawn, punainen tai musta. Musta maski on erittäin yleinen, ja rinnassa voi olla valkoset merkit.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Alangu on voimakas ja vahvatahtoinen. Se ei alun perin ollut aggressiivinen muita koiria kohtaan. Siitä on kuitenkin myöhemmin jalostettu sellainen koiratappeluita varten ja on sen vuoksi on sopiva myös vahtikoiraksi. Pakistanissa alangua käytetään edelleen koiratappeluihin.

Alkuperä
--------

2 500–5 000 vuotta sitten Intiassa ja Persiassa esiintyi sekä alanguja, assyrianmastiffeja että alaunteja. Ensiksi mainittu oli kehittynyt Thanjavurin, alueella Tamil Nadun osavaltiossa
, ja sitä käytettiin suurriistan metsästykseen. Menetettyään alkuperäisen käyttötarkoituksensa rotua alettiin käyttää tappelu- ja vahtikoirana. Myös Persian armeija käytti sitä vartiointitehtäviin. Ajan kuluessa se alkoi harvinaistua, koska suurosa ihmisistä oli unohtanut sen olemassaolon.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Alangu Mastiff EasyPetMD. Viitattu 27.3.2015.
2. ↑  Bully Kutta EasyPetMD. Viitattu 27.3.2015.
3. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 326. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alangu mastiff** Wikimedia Commonsissa
**Marjo-Riitta Ruuska** (o.s. *Paavonen*, ent. *Antikainen*, s. 11. kesäkuuta 1963 Saarijärvi) on suomalainen teologi ja historioitsija.

Ruuska kirjoitti ylioppilaaksi Saarijärven lukiosta 1982, valmistui teologian maisteriksi 1991, teologian lisensiaatiksi 2002 ja väitteli teologian tohtoriksi 2004 Helsingin yliopistossa. Hän työskenteli Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan viransijaisena opintosihteerinä 1991 ja Forssassa sijaitsevan Linikkalan lukion päätoimisena uskonnon ja historian tuntiopettajana 1993–1997. Vuosina 1997–1998 hän toimi Hämeenlinnan lyseon yläasteen päätoimisena uskonnon, historian ja elämänkatsomustiedon tuntiopettajana ja siirtyi sieltä Helsingin yliopiston yleisen kirkkohistorian assistentiksi vuosiksi 1998–2000. Yliopiston kirkkohistorian virkaa toimittavana yliopistonlehtorina hän työskenteli 2006 ja vuodesta 2006 hän on toiminut yliopiston Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian dosenttina. Kuopion hiippakunnan virkaa toimittavaksi hiippakuntasihteeriksi hän siirtyi 2007. Hän on myös toiminut apuraha- ja projektitutkijana Helsingissä sekä opettanut Helsingin, Joensuun ja Tampereen yliopistoissa.

Päätoimensa ohessa Ruuska on toiminut Ylioppilastutkintolautakunnan apujäsenenä vuodesta 2000 lähtien. Hän on ollut Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsen vuodesta 2003 ja Suomen Historiallisen Seuran tutkijajäsen vuodesta 2007.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

* *Eevan tie alttarille: Nainen kirkon historiassa,* Edita, 2002 (toimittanut yhdessä muiden kanssa)
* *Sääty, sukupuoli, uskonto: Mathilda Wrede ja yhteiskunnan muutos 1883–1913,* Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003 (väitöskirja Helsingin yliopistoon 2004)
* *Suuri sisarpiiri: NNKY-liike Suomessa 1890-luvulta 1990-luvulle,* Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006
* Demokratian synnystä moderniin moniavioisuuteen 1900-luvulla. Teoksessa *Kaupunkilaisten kirkko: helsinkiläisten ja seurakunnan kohtaamisia kuudella vuosikymmenellä,* Otava, 2006 (yhdessä Esko M. Laineen ja Anne Birgitta Yeungin kanssa)
* *Taivaallista seksiä: kristinusko ja seksuaalisuus,* Tammi, 2006 (toimittanut yhdessä muiden kanssa)
* *Velvollisuuden kutsu: Fanni Luukkonen johtajana,* Otava, 2012

Lähteet
-------

1. ↑  Yrttiaho, Tuomo: Teologi ja tutkija Marjo-Riitta Ruuska antoi itselleen lahjaksi äitinsä tyttönimen *HS.fi*.  8.6.2023. Viitattu 8.3.2023.
2. 1 2 3  Autio, Veli-Matti: *Suomen Historiallisen Seuran matrikkeli 1875-2007*. Studia Biographica 6. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-940-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
RGB-värit ja yhdistelmätRGB-värit ja yhdistelmät
**RGB-värimalli** on väritila, jossa eri värejä muodostetaan sekoittamalla keskenään punaisen, vihreän ja sinisen väristä valoa. Värimallin nimi juontuu näiden päävärien englanninkielisistä nimistä: *red*, *green*, ja *blue*. Tällaista värillisiä valoja yhdistelevää värimallia kutsutaan *additiiviseksi*, mikä on vastakohta esimerkiksi painotekniikassa käytetylle *subtraktiiviselle*, värejä valosta vähentävälle, värimallille. RGB-värimallia käytetään värien esittämiseen muun muassa tietokoneessa ja televisiovastaanottimessa, joiden näyttölaitteiden pikselit muodostuvat punaisen, vihreän ja sinisen värisistä valonlähteistä.

RGB-värimalli digitaalisessa kuvankäsittelyssä
----------------------------------------------

RGB-värikuutio
Kuvatiedostoja käsitellään yleensä RGB-väritilassa. RGB-värikuvatiedosto muodostuu kolmesta värikanavasta. Näytöllä kanavat näkyvät punaisina, vihreinä ja sinisinä pisteinä, havaittava väri syntyy näiden pisteiden yhteisvaikutuksesta. Käytettäessä 24 bitin bittisyvyyttä, eli 8 bittiä osaväriä kohden, joka on digitaalisissa kuvissa eniten käytetty bittisyvyys, jokainen kuvapiste voi esittää 256 erilaista kirkkaustasoa kutakin kolmea osaväriä kohti. Kaikki väriyhdistelmät (256 × 256 × 256) voivat tällöin muodostaa 16 777 216 erilaista väri-kirkkausyhdistelmää.

Digitaalikamerat tallentavat kuvatiedostot yleensä sRGB-väriavaruudessa. Ammattilaiskameroissa väriavaruudeksi voidaan valita muukin väriavaruus. sRGB-väriavaruus vastaa näytön asetuksista löytyvää sRGB-väriavaruutta. sRGB on määritelty vuoden 1996 monitorien väritoistolle, mutta myös nykyiset CRT- ja nestekidenäytöt sekä digitaalikamerat ja tulostimet noudattavat sRGB-standardia. Ammattikäytössä sRGB-väriavaruutta pyritään yleensä välttämään, koska se ei kata kaikkia värejä (etenkään sinivihreitä), jotka voidaan esittää CMYK-mallilla.

Skanneri saattaa tehdä kuvatiedostoon värihunnun, jolloin jotkut RGB-väreistä korostuvat kuvassa. Värihuntu poistetaan kuvaan jätetyn harmaakortin ja kuvankäsittelyohjelman harmaan pipetin avulla. Myös digitaalikamerat tallentavat kuvan RGB-muodossa. Kameran ottama kuva on kennolla yleensä ns. Bayer-RGB-muodossa, josta luodaan normaali RGB-kuva erilaisten algoritmien avulla.

RGBA
----

Tietotekniikassa käytetty 32-bittinen RGBA-kuva käyttää RGB-kuvaan verrattuna lisäksi alfakanavaa, jota käytetään läpinäkyvyystietoon renderöinnissä.

Katso myös
----------

* CMYK
* sRGB
* Adobe RGB
* ICC-profiili

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **RGB-värimalli**.
* Eskelinen, Matti: Värien teoria ja värimallit *Tietokonegrafiikan seminaari*.  2002.
* CSS Colors (englanniksi)
Marjo Heiskanen ja Tommi Kinnunen Prosak-klubilla.
**Marjo Heiskanen** (s. 15. elokuuta 1963 Lappeenranta) on suomalainen kirjailija.

Heiskasen esikoisromaani *Idiootin valinta* oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas vuonna 2009. Runokokoelma *Äänes* ilmestyi syksyllä 2010 Kustannusosakeyhtiö Siltalan ensimmäisenä runoteoksena. Syksyllä 2012 ilmestyi elämäkertateos pastori Jorma Heiskasesta. Muusikoista kertova romaani *Mustat koskettimet* ilmestyi 2017 ja oli Savonia-kirjallisuuspalkintoehdokas. Heiskasen nuorille suunnattu teos *Yhteen hiileen* (2020) käsittelee ilmastonmuutosta, sen torjumista ja siihen sopeutumista.

Heiskanen on valmistunut musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta ja työskennellyt pianistina. Hän on opiskellut myös käytännöllistä filosofiaa, kotimaista kirjallisuutta ja johtamista ja valmistunut valtiotieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Heiskanen työskenteli uutistoimittajana 1986–1987 ja pianotaiteilijana 1988–2005. Hän on työskennellyt myös Espoon musiikkiopiston pianonsoiton ja säestyksen lehtorina (1993–2007) sekä korrepetiittorina Sibelius-Akatemiassa ja Suomen Kansallisoopperassa. Lisäksi hän on toiminut nykymusiikin edistämistehtävissä Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksessa (FIMIC). Heiskanen oli Pohjois-Savon sanataiteen läänintaiteilija toimikaudella 2011–2013. Vapaa kirjailija hän on ollut vuodesta 2013.

Teokset
-------

* *Idiootin valinta* (Siltala 2009)
* *Äänes* (Siltala 2010)
* *Musta Saija pelkää* (sävellys Riikka Talvitie 2011)
* *Kollaan kenttäpapin tarina* (Siltala 2012)
* *Lennätysten kirja* (Suomen Kansallisooppera/Par(r)asvaloissa 2013)
* *Kuningattaren kamari* (lastenoopperalibretto, säv. Riikka Talvitie, 2015)
* *Mustat koskettimet* (Siltala 2017)
* *Yhteen hiileen* (Tammi 2020)
* *Omaa sukua*. Siltala, 2022. ISBN 978-952-388-059-7.

Lähteet
-------

1. ↑  Heiskanen, Marjo *Kirjasampo.fi*. Viitattu 12.12.2014.
2. 1 2 3  Marjo Heiskanen Siltala. Viitattu 24.7.2022.
3. ↑  Kollaan kenttäpapin tarina. Marjoheiskanen.fi.
4. 1 2 3  Eteläkarjalaisia kirjailijoita: Heiskanen Marjo *Lappeenranta.fi*.  13.7.2022 (päivitetty).  Arkistoitu 7.8.2022. Viitattu 24.7.2022.
5. ↑  Marjo Heiskanen (Arkistoitu sivu) Siltala.  Arkistoitu 24.7.2016. Viitattu 24.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Marjo Heiskasen verkkosivut
* Marjo Heiskanen Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Marjo-Riitta Sylvia Bruun** (o.s. *Peltonen*, s. 2. heinäkuuta 1956 Helsinki) on suomalainen agronomi ja Tilastokeskuksen entinen pääjohtaja (2012–2021).

Bruun valmistui agronomiksi vuonna 1988 Helsingin yliopistosta pääaineenaan maatalouspolitiikka. Vuosina 2000–2001 hän työskenteli Tieturi Oy:n projektipäällikkönä ja 2001–2003 konsultointijohtajana. Bruun oli maa- ja metsätalousministeriön Tietopalvelukeskuksen (Tike) tuotantopäällikkö 2003–2006, tilastoryhmän johtaja 2006–2007 ja keskuksen ylijohtaja 2007–2012.

Maaliskuussa 2012 kuntaministeri Henna Virkkunen (kok.) esitti Bruunia Tilastokeskuksen uudeksi pääjohtajaksi eläkkeelle jääneen Heli Jeskanen-Sundströmin seuraajaksi. Valtioneuvosto nimitti hänet virkaan seitsemän vuoden määräajaksi 1. toukokuuta 2012 alkaen. Hänet nimitettiin jatkokaudelle kesällä 2019. Bruun jäi virasta eläkkeelle tammikuussa 2021.

Bruun oli Tietotekniikan liiton hallituksen jäsen 2011–2012. Hän on ollut vuodesta 2012 Conference of European Statisticiansin (CES) hallituksen jäsen ja vuodesta 2013 Eurostat Partnership Groupin hallituksen sekä VATT:n neuvottelukunnan jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 78. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Suominen, Heli: Tilastokeskuksen johtoon Marjo Bruun *HS.fi*.  8.3.2012. Viitattu 25.9.2015.
3. ↑  Marjo Bruun Tilastokeskuksen pääjohtajaksi  8.3.2012. Tilastokeskus. Viitattu 25.9.2015.
4. ↑  Marjo Bruun jatkaa Tilastokeskuksen pääjohtajana  19.6.2019. Tilastokeskus. Viitattu 21.3.2021.
5. ↑  Tilastokeskuksen pääjohtaja Marjo Bruun jää eläkkeelle  28.1.2021. Tilastokeskus. Viitattu 21.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------
**Kaj Jarno Magnus Fogelholm** (2. syyskuuta 1936 Helsinki – 9. heinäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen muusikko, joka oli yksi Suomen ensimmäisistä rocklaulajista. Hän sijoittui kolmanneksi Helsingin kulttuuritalolla vuonna 1957 järjestetyssä Elvis Presley -laulukilpailussa ja voitti vuotta myöhemmin Tommy Steele -kilpailun. Kitaraa soittanut Fogelholm kiersi tanssiorkestereiden mukana Suomessa ja soitti myös Kööpenhaminassa paikallaisilla klubeilla yhden talven ajan yhdessä Tom Sjöbergin kanssa. Alkoholismi ja vankilakierre tuhosi kuitenkin Fogelholmin haaveet levytysurasta. Hän oli ensimmäistä kertaa vankilassa vuonna 1955 ja vapautui viimeisen kerran vuonna 1966. Tämän jälkeen hän työskenteli muun muassa vankien etujärjestössä Krim-keskusliitossa.

Fogelholm esiintyi vuonna 1957 ensi-iltaan tulleessa sotilasfarssissa *Vääpelin kauhu*, yhdessä rock-kilpailuihin osallistuneiden Bo Lutherin ja Jarno Hiilloskorven kanssa, ja oli mukana Spede Pasasen *Hupilupi*-televisio-ohjelmassa vuonna 1962. Fogelholmilla oli myös rooli Åke Lindmanin 1985 ohjaamassa ruotsinkielisessä televisiosarjassa *Harjunpää och antastaren* (Harjunpää ja ahdistelija). Lisäksi Fogelholm esiintyi kolmessa televisiodokumentissa vuosina 1977, 1984 ja 1995. Chris Zittingin Fogelholmista tekemä henkilökuva *Fogeli* esitettiin televisiossa vuonna 1984.

Hän oli myös SMP:n eduskunta- ja kunnallisvaaliehdokkaana Helsingissä 1980-ja 1990-luvuilla, muttei tullut valituksi.

Fogelholm oli mahdollisesti se henkilö, jolta Tuomari Nurmio sai yhden säkeistön kappaleesta "Oi mutsi, mutsi".

Fogelholmilta ja jälkeen lapsi ja lapsenlapsia.

Lähteet
-------

1. ↑  Hietaniemen vanha hautausmaa, Helsinki : Kaj Jarno Magnus Fogelholm Suomen Sukututkimusseura.  Arkistoitu 29.9.2018. Viitattu 28.9.2018.
2. 1 2  Fellman, Ida: Fogeli kuvar sin rädsla med sprit  8.1.2014. Yle Arkivet. Viitattu 28.9.2018. (ruotsiksi)
3. ↑  Elonheimo, Petri: Rööperin pornokuningas laulaa taas rokkia - nousee lavalle tänään  1.10.2015. Iltalehti. Viitattu 28.9.2018.
4. 1 2  Ripatti, Matti: Rock-kuningas Fågelholmin mukaan juopottelu on keino pysyä poikana  12.7.1995. Helsingin Sanomat. Viitattu 28.9.2018.
5. ↑  Lindfors, Jukka: Suomen Elviksen tittelistä saivat kisata naisetkin  8.9.2006. Yle Elävä arkisto. Viitattu 28.9.2018.
6. ↑  *Harjunpää och antastaren* Internet Movie Databasessa. (englanniksi) Viitattu 28.9.2018.
7. ↑  Kiven sisässä – kuria vai kasvatusta.  *Helsingin Sanomat*, 8.3.1977, s. 35. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 28.9.2018.
8. ↑  Unohdetun kansan ehdokkaat Helsingissä.  *Helsingin Sanomat*, 14.3.1987, s. 15. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 28.9.2018.
9. ↑  *Perjantai*, Yle TV1, 7.2.2020. Viitattu 9.2.2020.
**Marjo-Riikka Mäkelä** (s. 7. toukokuuta 1971 Lappeenranta) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja näyttelemisen opettaja. Hän on perustanut Los Angelesiin näyttelijästudion Chekhov Studio International. Suomalaisessa mediassa Mäkelä mainitaan yleensä Mihail Tšehovin näyttelemistekniikan yhteydessä.

Ura
---

Mäkelä on juontanut Yleisradion sarjaa Kulttuuri Putiikki vuosina 1994–1996. Sen jälkeen hän työskenteli pääasiassa näyttelijänä klassisissa näytelmissä, kuten Molièren *Ihmisvihaajassa*, sekä moderneissa näytelmissä, kuten Peppi Pitkätossussa. Hän opiskeli Venäjän teatteritaiteen akatemiassa (GITIS) ja muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän palasi näyttämölle John Irvingin romaanin *Oman elämänsä sankari* teatterisovituksessa ja nimiroolissa Euripideen "Medeiassa".

Chekhov-tekniikka
-----------------

Mäkelä on käyttänyt Mihail Tšehovin näyttelijäntyön tekniikkaa omassa työssään ja on myös ryhtynyt opettamaan sitä niin Suomessa kuin Etelä- ja Pohjois-Amerikassakin. Hän alkoi soveltaa tekniikkaa opiskellessaan Venäjällä. Menetelmä korostaa omien muistojen ja kokemusten sijasta mielikuvituksen käyttöä luotaessa roolihenkilön kokemuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Marjo-Riikka Mäkelä Elonetissä.
2. ↑  Kaskinen, Piia: Itsensä ulkopuoliseksi tuntevasta tytöstä tuli vähän sattumalta Hollywood-näyttelijöiden valmentaja — Kaupunginteatterin Lokki lennätti Marjo-Riikka Mäkelän takaisin synnyinkaupunkiinsa *Etelä-Saimaa*.  5.2.2018. Viitattu 6.10.2020.
3. 1 2  Marjo-Riikka Mäkelä, USC School of Dramatic arts (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 30.4.2018
4. ↑  Don Shirley: Small house's smooth 'Cider' *L.A. Times*.  5.11.2004.
5. ↑  F. Kathleen Foley: Different ways to deal with tragedy *L.A. Times*.  25.2.2005.
6. ↑  Nainen ja karhu. Koko-teatteri
7. ↑  Back stage Actors, (Arkistoitu – Internet Archive) Chekhov Studio

Aiheesta muualla
----------------

* Haastattelu Yle Areenassa
* Marjo-Riikka Mäkelä Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Chekhov Studio International

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Marjo-Riikka Mäkelä
**Hundred Years** on suomalainen Klaukkalasta kotoisin oleva hard rock- ja metalliyhtye, joka perustettiin vuonna 1991.

Hundred Years julkaisi ensimmäisen levynsä *Year In – Year Out* vuonna 1993 Timo Tolkin tuottamana suomalaisen Bluelight Recordsin kautta. Koska Tolkki asui 1990-luvun alkupuolella Klaukkalassa, oli luontevaa, että yhtyeen toinen levy *Hundred Years* tehtiin myös Tolkin tuottamana Swat Team Palacessa eli yhtyeen treenikämpällä, jossa kävi demojaan äänittämässä myös yhtyeitä kuten Kyyria, The 69 Eyes, Waltari ja Hybrid Children. Yhtyeen kolmas ja toistaiseksi viimeinen albumi *Skyhook* tehtiin Finnvoxilla ja takana oli saksalainen Noise Records -levy-yhtiö.

Hundred Years jäi tauolle vuonna 1997. Yhtye esiintyi ensimmäisellä Tuska-festivaalilla Tavastialla heinäkuussa 1998.

Jäsenet
-------

* Mike – rummut
* Pete – basso
* Tapio – kitara
* Tedi – laulu, kitara

Julkaisut
---------

* *Year In – Year Out*  (1993, Bluelight Records)
* *Hundred Years*  (1995, Hellhound Records)
* *Skyhook*  (1997, Noise Records)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen tuotanto Spotifyssa
* Yhtyeen YouTube-kanava
Karttakieli

**Karttakieli** (lat. *lingua geographica*) on yleinen, synnynnäinen, hyvänlaatuinen, krooninen tai uusiutuva kielen pinnan muutos. Se ei ole tauti, joten se ei voi myöskään tarttua. Kielen pinnalle, sivuille ja toisinaan myös alapinnalle ilmestyy eri kokoisia, epäsäännöllisiä, sileitä, karttamaisia punaisia laikkuja, joista kielen nukka häviää. Punaisten alueiden reunoilla saattaa mutkitella valkoisia juovia. Viikkojen tai kuukausien – toisinaan jopa päivien – kuluessa juovien ja laikkujen muoto ja paikka saattavat vaihdella.

Yleisyys
--------

Karttakielen yleisyys väestössä on noin 2–3 %. Sitä esiintyy kaikenikäisillä ihmisillä. Naisilla sitä esiintyy kuitenkin kaksinkertaisesti miehiin verrattuna. Noin 20 % karttakielipotilaista potee myös uurrekieltä (*lat.* lingua plicata).

Oireet
------

Koska punaisten laikkujen pinta on paljas ja herkkä, se saattaa kipeytyä käytettäessä alkoholia, tupakkaa tai syötäessä happamia ruokia, kuten sitrushedelmiä tai tomaattia, taikka mausteisia ruokia, etenkin chiliä.

Etiologia
---------

Karttakielen etiologia on tuntematon. Joillain alueilla kielen pintasolukko kuoriutuu liian nopeasti. Iho on näillä alueilla ohutta aiheuttaen punoitusta ja arkuutta sekä herkkyyttä sieni-infektioille. Toisaalla solut uusiutuvat tavallista hitaammin, jolloin pinta muuttuu vaaleammaksi. Karttakieli ei koskaan muutu pahanlaatuiseksi. Karttakielen synty saattaa liittyä psoriasikseen, Reiterin tautiin, astmaan tai atopiaan. Myös perintötekijät saattavat altistaa sille.

Diagnosointi ja hoito
---------------------

Diagnosointi tapahtuu pelkällä kielen katselmuksella. Karttakieli ei yleensä vaadi hoitoa, eikä siihen ole olemassakaan parantavaa hoitoa. Aristaviin kohtiin voidaan käyttää paikallista pintapuudutetta (esimerkiksi lidokaiiniliuosta) tai kortisonivoiteita tai -liuoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Duodecim Terveyskirjasto
2. 1 2 3 4  Hammaslääkäriliitto - Karttakieli (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Therapia Fennica - Karttakieli
Kuvassa Scharbeutzin sijainti Ostholsteinin piirikunnassa. Pienessä kuvassa Ostholsteinin piirikunnan sijainti Schleswig-Holsteinin osavaltiossa.
Scharbeutzin rantaa.
Bastei/Am Hang
Scharbeutzin rautatieasema
**Scharbeutz** on kunta Pohjois-Saksassa Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Lyypekinlahden rannalla noin 20 kilometriä Lyypekistä pohjoiseen. Matkailu on paikkakunnan merkittävä elinkeino. Scharbeutzin hiekkaranta on noin 6,5 kilometriä pitkä, kaupungin keskusta sijaitsee rannan ja moottoritie A1:n välissä.

Maantiede
---------

Scharbeutz sijaitsee merellisen Ostholsteinin piirikunnan eteläosassa ja sen alue rajoittuu idässä Itämereen. Kiel sijaitsee maanteitse noin 65 kilometriä Scharbeutzista luoteeseen. Etäisyys Hampuriin on noin 80 kilometriä.

Scharbeutzin kymmenen osa-aluetta ovat Scharbeutz, Pönitz, Gleschendorf, Haffkrug, Gronenberg, Klingberg, Sarkwitz, Schulendorf, Schürsdorf ja Wulfsdorf. Pönitzistä on varhaisin asiakirjamaininta vuodelta 1221 muodossa Penze, Scharbeutzista 1271 muodossa Scarbuce ja Gleschendorfista 1259 muodossa Golesko.

Scharbeutzin järviä ovat Großer Pönitzer See, Kleiner Pönitzer See, Wennsee ja Taschensee tanskalaisine kanavineen.

Historia
--------

Paikannimi Scharbeutz palautuu paikalla muinoin sijainneeseen slaavilaiskylään, jonka nimi oli Scorbuze tai Schoreboce. Paikkakunnan alueella on lukuisia tumuluksia eli kumpuhautoja.

1400-luvulla aluetta hallitsi Kartause Ahrensbök (Kloster Ahrensbök), 1600-luvulla alueella vaikuttivat tanskalaiset; tuolloin perustettiin muun muassa Gronenberger Hof. Rannikkoalue alkoi kehittyä 1800-luvulla rantaturismin myötä. Toisen maailmansodan jälkeen idästä tulleet pakolaiset kasvattivat Scharbeutzin asukaslukua. Matkailuelinkeino alkoi elpyä 1950-luvulla. Vuonna 1974 Gleschendorf ja Haffkrug-Scharbeutz yhdistettiin Scharbeutzin kuntaan.

Nähtävyydet
-----------

Scharbeutzin nähtävyyksiä ovat muun muassa Schulendorfin vanha vesimylly (Alte Wassermühle in Schulendorf) ja orgaanista arkkitehtuuria edustava Gut Garkau Großer Pönitzer See -nimisen järven lounaisrannalla Klingbergin kylässä.

Liikenne
--------

Scharbeutzin rautatieasema sijaitsee 88,6-kilometrisellä rataosuudella Lyypekki–Puttgarden noin 19 kilometriä Lyypekin asemalta pohjoiseen. BAB 1:n reitti kulkee Scharbeutzin keskustan länsipuolitse. Muita huomattavia maantieliikenteen väyliä ovat Bundesstraße 432 ja B 76 (Lyypekki–Kiel).

Lähteet
-------

1. ↑  Regionaldaten für Scharbeutz Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein. Viitattu 19.2.2017. (saksaksi)
2. ↑  Die Entfehrnung von Lübeck bis Scharbeutz *dieentfernung.de*. Viitattu 27.2.2017. (saksaksi)
3. ↑  Entfehrnung Scharbeutz Kiel (html) *entfernung.org*. Viitattu 19.2.2017. (saksaksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Entfernung Scharbeutz (Germany) Hamburg (Germany) *entfernungsrechner.net*. Viitattu 19.2.2017. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Scharbeutz** Wikimedia Commonsissa
Vasemmalla päällystämätön ja oikealla silkkikankaaseen kääritty kartussi.
**Kartussi** on tykin latauspanos, varsinaisesta kranaatista erillinen elementti, joka sisältämänsä ruutipanoksen voimasta lähettää kranaatin tykinputkea myöten ilmaan. Kartussin muodostaa hylsy, nalli ja erillisiin pusseihin jaettu ajopanos.

Kartussilaukauksia ampuvissa tykeissä ladataan ensin varsinainen kranaatti (ammus), jossa on sytytin kärjessä, sen perään välittömästi kartussi, jonka jälkeen tykin lukko lukitaan käsin tai se lukittuu automaattisesti ja tykki on laukaisu valmis.*lähde?*

Kartussia muistuttava sana kartessi tarkoittaa puolestaan tykin haulipanosta. 

Kevyemmissä tykeissä varsinainen ammus ja kartussi muodostavat yhteen liitetyn kokonaisuuden, mutta suurissa ne ovat erillään, kuten venäläisessä 130-millimetrisessä M-46-kanuunassa. Ampumaetäisyyttä voidaan säätää latausvaiheessa, avaamalla kartussin kansi ja vähentämällä tai lisäämällä sisällä olevia ruutipusseja.*lähde?*

Amerikkalaiset käyttivät toisessa maailmansodassa kartussilaukausta keskiverroissa laivastotykeissä; esimerkiksi Samarin taistelussa saattuehävittäjä *USS Samuel B. Roberts* (kapteeniluutnantti R W Copeland) sai tuhoisia vaurioita, kun sen keulatykissä räjähti kartussi.

Lähteet
-------

* "Ampumatarvikkeet", *Otavan Iso Tietosanakirja 1*, s. 466. Helsinki: Otava, 1962.
* "Kartussi", *Otavan Iso Tietosanakirja 4*, s. 532. Helsinki: Otava, 1962.

### Viitteet

1. ↑  *Otavan Iso Tietosanakirja 1*, s. 466. Helsinki: Otava, 1962.
2. ↑  *Otavan Iso Tietosanakirja 4*, s. 532. Helsinki: Otava, 1962.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kartussi (ampumatarvike)** Wikimedia Commonsissa
**Musterpyynjärvi** on matala, erittäin rehevä ja ruskeavetinen järvi Lohjan keskiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 51,6 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 14 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Musterpyynjärven pituus etelästä pohjoiseen on 1,1 kilometriä. Saaria ei ole. Valuma-alueella on runsaasti maataloutta, joka rasittaa järveä. Sen kerrotaan olleen ammoin huomattavasti nykyistä syvempi. Musterpyynjärveen laskee Härkäjoki pohjoisesta, järven kaakkoisrannalta lähtee Sitarlanjoki etelään. Musterpyynjärvi ja Sitarlanjoki ovat luonnonsuojelualuetta. Musterpyynjärven pohjoispuolella sijaitsee Koisjärvi, itäpuolella Kyynäräjärvi ja eteläpuolella Savijärvi, jonka eteläpuolella avautuu Lohjanjärven Maikkalanselkä. Lännessä on Valkerpyy.

Musterpyynjärvi (23.061.1.003) kuuluu Sitarlanjoen-Härkäjoen alue (23.061), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Sitarlanjoen-Härkäjoen alueen laajimmat vakavedet ovat Musterpyynjärvi, Savijärvi ja Kyynäräjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Musterpyynjärvi, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 26.5.2021.
3. 1 2 3  Musterpyynjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 26.5.2021.
4. ↑  Musterpyynjärvi. Järviwiki. Viitattu 5.6.2021.
5. ↑  Sitarlanjoen - Härkäjoen alue (23.061). Järviwiki. Viitattu 5.6.2021.
**Hunajapurkilla** tarkoitetaan tietojenkäsittelyn terminologiassa ansaa, jonka tarkoituksena on antaa tietoa tietojärjestelmään kohdistuvista uhkista. Se voi koostua esimerkiksi tahallaan huonosti suojatusta turvaohjelmasta tai palvelimesta, jonka annetaan joutua mahdollisen hyökkääjän murtamaksi. Hyökkääjä luulee tunkeutuvansa vain tavalliselle huonosti suojatulle palvelimelle, mutta todellisuudessa kohde on eristetty muusta verkosta ja ansoitettu esimerkiksi näppäimenpainalluksia tallentavan ohjelman tai IDSn avulla. 

Hunajapurkkeja ajetaan usein virtualisoiduissa ympäristöissä käyttäen esimerkiksi Xeniä tai VMwarea. Tällöin yhdellä palvelimella voidaan ajaa useampaakin hunajapurkkia. Kehittyneet hunajapurkit emuloivat haavoittuvia palveluita mahdollistaen haittaohjelmien keräämisen ilman hunajapurkin saastumista. Tällöin voidaan saada kaapatuksi haittaohjelmia, joita mikään saatavilla oleva virustentorjuntaohjelma ei tunnista. Myös bottiverkkojen toiminnasta voidaan saada tietoa tällä tavalla.

Hunajapurkki politiikassa ja vakoilussa
---------------------------------------

Kansainväliset tiedustelupalvelut houkuttelevat tiedonhankinnan kohteen ansaan ottamalla ensin selville, mitkä ovat hänen inhimilliset heikkoutensa. Sitten hänelle asetetaan sellainen syötti, joka vetoaa juuri hänen heikkouksiinsa.

Lähteet
-------

1. ↑  VAHTI, 8/2008 Valtionhallinnon tietoturvasanasto. Määritelmät H (avainsana hunajapurkki) Valtiovarainministeriö, vm.fi. Viitattu 15.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Roger A. Grimes, 17.11.2010: Intrusion detection honeypots simplify network security (englanniksi) (infoworld.com)
* Eniten robotteja Romaniasta ja USA:sta. Spammaajien nettirobotteja metsästetään 10 000 ansalla (3.11.2005) (digitoday.fi)
* Loras R. Even: Intrusion Detection FAQ: What is a Honeypot? Honey Pot Systems Explained (12.7.2000) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (sans.org)