recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ascari A10** on brittiläisen Ascari Carsin valmistama superauto, joka esiteltiin Birminghamissa järjestetyssä MPH'06-autonäyttelyssä marraskuussa 2006. Auto on suunniteltu ja käsin tehty Englannissa, Banburyssä. Siinä on hiilikuidusta valmistettu kori, jonka ansiosta auto painaa noin 1 200 kg. Kiihdytys 0–60 mph (0-96 km/h) kestää 2,8 sekuntia ja 0–100 mph (0-160 km/h) alle 6 sekuntia.

Auto on kehitetty Ascari KZ1 -superauton pohjalta. Ulkonäoltään autot muistuttavatkin pitkälti toisiaan. Malli jäi prototyypiksi.

Brittiläinen televisio-ohjelma Top Gear testasi A10:n ohjelmassaan ja ajoi sillä 1. sijan testiradallaan.

Tekniikka
---------

Vaihteistona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto.

Moottorit
---------

Moottori on kehitetty BMW M5:n moottorista, jossa on F1-kilparadoilta saatua tekniikkaa.

* **5.0** (4 941 cm3) - 625 hv

Mitat
-----

* Pituus: 4 300 mm
* Leveys: 1 852 mm
* Korkeus: 1 138 mm
* Akseliväli: 2 636 mm
* Omamassa: 1 280 kg

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
"**Darn That Dream**" on Jimmy Van Heusenin säveltämä ja Eddie DeLangen sanoittama musiikkikappale vuoden 1939 musikaalinäytelmästä *Swingin’ the Dream*. Musikaali oli jazztulkinta William Shakespearen näytelmästä *Kesäyön unelma* ja kappaletta lauloivat siinä muun muassa Louis Armstrong ja Maxine Sullivan. Musikaali menestyi huonosti, mutta kappaleesta tuli suosittu. Mildred Bailey lauloi Benny Goodmanin orkesterin säestämänä vuonna 1940 listaykköseksi nousseen version, ja samana vuonna listoille nousivat myös Blue Barronin ja Tommy Dorseyn yhtyeiden nauhoitukset.

Kappale on jazzstandardi. Miles Davis nauhoitti sen vuoden 1950 albumilleen *Birth of the Cool*. Count Basien yhtye teki samana vuonna nauhoituksen laulaja Helen Humesin kanssa, ja orkesterin saksofonisti Dexter Gordon äänitti sen myös myöhemmin soolourallaan. Kappaleen ovat äänittäneet myös muun muassa George Shearing, Thelonious Monk, Nancy Wilson, Bill Evans ja Kenny Dorham.

Lähteet
-------

1. ↑  Rebecca A. Umland ja Samuel J. Umland: *The Use of Arthurian Legend in Hollywood Film: From Connecticut Yankees to fisher kings*, s. 42. Greenwood Publishing Group, 1996. ISBN 978-0-313-29798-4. (englanniksi)
2. 1 2 3  Jeremy Wilson: Darn That Dream *JazzStandards.com*. Viitattu 19.5.2011. (englanniksi)
**Darrel Brown** (s. 11. lokakuuta 1984) on trinidadtobagolainen pikajuoksija.

Vuonna 2000 Brown sijoittui alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa sadalla metrillä neljänneksi ja vuonna 2001 Debrecenissä hän voitti alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden ajalla 10,31. Samana vuonna Edmontonin MM-kisoissa hän juoksi maansa pikaviestijoukkueessa, joka sijoittui alun perin kolmanneksi mutta myöhemmin Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen joukkue nousi hopealle. Brown voitti mitalin vain 16 vuoden ja 305 päivän ikäisenä ja on nuorin miespuolinen yleisurheilun MM-kisojen mitalisti. Vuonna 2002 Kingstonissa hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden sadalla metrillä ajalla 10,09 ja pikaviestissä pronssia.

2003 Pariisin MM-kisoissa Brown oli sadalla metrillä hopealla Kim Collinsin takana ja näin Brownista tuli nuorin mitalisti MM-kisojen sadalla metrillä. 2004 Ateenan olympialaisissa hän sijoittui pikaviestissä seitsemänneksi, mutta jäi sadalla metrillä välieriin. 2005 Helsingin MM-kisoissa hän voitti maansa joukkueessa pikaviestihopeaa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 100 metrillä toisissa alkuerissä. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän juoksi aloitusosuuden maansa pikaviestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa uudella maansa ennätyksellä 37,62 s.

Pariisin MM-kisoissa 2003 Brown juoksi 19-vuotiaiden maailmanennätyksen 10,01. Aika säilyi nuorten maailmanennätyksenä kesäkuuhun 2014 saakka, jolloin Trayvon Bromell juoksi ajan 9,97. Brownin henkilökohtainen ennätys sadalla metrillä on 9,99, jonka hän juoksi Port-of-Spainissa 25. kesäkuuta 2005.

Lähteet
-------

* Focus on Athletes - Darrel Brown  9.8.2008. IAAF. Viitattu 21.12.2008. (englanniksi)
* Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 551. IAAF, 2005. (englanniksi)
* Darrel Brown Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Mulkeen, Jon: Event Report - Men's 4x100m Relay - Final *berlin.iaaf.org*.  22.8.2009. IAAF. Viitattu 23.8.2009. (englanniksi)
2. ↑  IAAF: World records ratified *iaaf.org*.  8.8.2014. Viitattu 12.8.2014.

  

Poikien 100 metrin juoksun maailmanmestarit
1999: Mark Lewis-Francis |
2001: Darrel Brown |
2003: Yahya Saeed Al-Gahes |
2005: Harry Aikines-Aryeetey |
2007: Dexter Lee |
2009: Prezel Hardy |
2011: O’Dail Todd |
2013: Mo Youxue |
2015: Abdul Hakim Sani Brown |
2017: Tshenolo Lemao |

Miesten 100 metrin juoksun junioreiden maailmanmestarit
*1986*: Derrick Florence |
*1988*: Andre Cason |
*1990*: Davidson Ezinwa |
*1992*: Ato Boldon |
*1994*: Deji Aliu |
*1996*: Francis Obikwelu |
*1998*: Christian Malcolm |
*2000*: Mark Lewis-Francis |
*2002*: Darrel Brown |
*2004*: Ivory Williams |
*2006*: Harry Aikines-Aryeetey |
*2008*: Dexter Lee |
*2010*: Dexter Lee |
*2012*: Adam Gemili |
*2014*: Kendal Williams |
*2016*: Noah Lyles |
*2018*: Lalu Muhammad Zohri |
*2021*: Letsile Tebogo | 
*2022*: Letsile Tebogo



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Augusta** (30. marraskuuta 1719 – 8. helmikuuta 1772) oli Saksi-Gotha-Altenburgin prinsessa, josta tuli Walesin prinssi Fredrikin puolisona Walesin prinsessa. Hänestä ei tullut kuningatarta, koska hänen aviomiehensä kuoli ennen isäänsä, joten seuraavaksi kuninkaaksi tuli Augustan vanhin poika Yrjö III.

Yrjö II valitsi Augustan poikansa morsiameksi vieraillessaan Hannoverissa vuonna 1736. 17-vuotias Augusta saapui Englantiin vielä samana vuonna. Häiden jälkeen nuoripari asettui ensin St. Jamesin palatsiin ja muutti sieltä Hampton Courtiin muun kuninkaallisen perheen seuraan. Esikoisen, Augustan, synnyttyä he halusivat omaa rauhaa ja asettuivat Leicester Houseen pitäen Kew'ta kesäpaikkanaan. Vuonna 1751, Augustan odottaessa yhdeksättä lastaan Fredrik sairastui ja kuoli. Augusta jäi Leicester Houseen ja yritti huolehtia lastensa tulevaisuudesta.

Lähteet
-------

1. ↑  John Steven Watson: George III *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 8.4.2018.
2. ↑  Fryer, Mary Beacock Fryer, Arthur Bousfield, Garry Toffoli: *Lives of the Princesses of Wales*, s. 41-47. Dundurn, 1996. ISBN 9780919670693. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.4.2018).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Olorotitan** (nimen merkitys "Suuri joutsen") on sukupuuttoon kuollut ankkanokkainen kasvinsyöjädinosaurus, joka kuului *Lambeosaurinae-*ryhmään. Se eli myöhäisellä liitukaudella, myöhäisessä Maastricht-vaiheessa. ***Olorotitan arharensis*** on suvun ainoa laji.

Fossiilit
---------

*Olorotitan* löydettiin ensimmäisenä Kundurin Udurchukan-muodostelmasta, Kaakkois-Venäjän, Amurin alueelta läheltä Kunduria. Ensimmäinen luuranko on kaikkein täydellisin luuranko, jota Venäjältä on koskaan löydetty. Belgian kuninkaallisen luonnontieteiden instituutin paleontologi Pascal Godefroit ja hänen kollegansa kuvasivat alun perin *Olorotitania* vuonna 2003.

Kuvaus
------

Taiteilijan näkemys *Olorotitanista*
*Olorotitan* oli noin 8-12 metrin pituinen ja painoi noin 3,1 tonnia. *Olorotitanilla* on myös oudon muotoinen harja päässään. *Olorotitanilla* saattoi olla myös erittäin jäykkä häntä, jonka osoittaa ylimääräinen nivel mikä tekee proksimaalisen kolmasosan hännästä jäykäksi, mutta sitä mahdollisuutta ei voida sulkea pois, että se olisi patologinen piirre. *Olorotitanilla* oli myös lihaksikkaat jalat ja hoikat käsivarret. *Olorotitanilla* oli luurangossa noin 18 kaulanikamaa enemmän kuin muilla tunnetuilla hadrosaureilla. Tämän takia *Olorotitanilla* on suhteellisen pitkä niska.

### Kallo

*Olorotitanin* kallo
*Olorotitanilla* oli erottuva harja päässään, joka nousi ylös kallon ylä- ja takapuolelta ja osoitti taaksepäin. Tämä rakenne muiden hadrosaurien tapaan auttoi dinosaurusta erottamaan muut lajit. Se saattoi toimia myös ehkä kaikukammiona. Dinosaurus mahdollisesti teki ääniä kallon nenäkäytävällä, jolla se olisi tuottanut trumpettimaisia ääniä kuten *Parasaurolophus*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Olorotitan *www.prehistoric-wildlife.com*. Viitattu 21.1.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Gregory S. Paul: *The Princeton field guide to dinosaurs 2nd edition*, s. 343. Princeton, N.J, 2016. ISBN 978-0-691-16766-4.
3. ↑  Fossilworks: Olorotitan arharensis *Fossilworks*.  Arkistoitu 1.5.2018. Viitattu 21.1.2020. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Riley Black: Outlining Olorotitan *Smithsonian Magazine*. Viitattu 21.1.2020. (englanniksi)
5. 1 2  Pascal Godefroit, Yuri Bolotsky, Vladimir Alifanov: A remarkable hollow-crested hadrosaur from Russia: an Asian origin for lambeosaurines.  *Comptes Rendus Palevol*, 1.3.2003, nro 2, s. 143–151. doi:10.1016/S1631-0683(03)00017-4. ISSN 1631-0683. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q132470
* EoL: 4531746
* Fossilworks: 72094
* GBIF: 4823269
* IRMNG: 1166084
* uBio: 4628276

 |

 |
**Vangittu kuningas** on englantilaisen Joseph Wrightin maalaus, joka esittää Guy de Lusignania vankilassa. Lopullinen maalaus on kadonnut, mutta Wrightin sitä varten tekemä luonnos on Derbyn kaupunginmuseossa. Luonnoksessa Wright on yhdistänyt laveerausta mustekynällä tehtyyn piirrokseen.

Taulun keskeinen hahmo on linnamaisen rakennuksen lattialla makaava mies. Huonetta kiertää kaareva portaikko, ja valo tulee yhdestä lyhdystä, joka heittää terävät varjot seinille. Seinää vasten nojaa rikkinäinen risti, joka yhdistää teoksen ristiretkiaikaan. Luonnoksessa on Wrightin ystävän Peter Perez Burdettin merkintöjä. Burdett opetti Wrightiä perspektiivin käytössä.

Taulun aiheeksi on nimetty ranskalainen aatelismies, Jerusalemin kuningas Guy de Lusignan, joka joutui Saladinin vangiksi Hattinin taistelussa 1187. Wright on mahdollisesti saanut innoituksen teokseen sen ajan suositusta romaanista, Laurence Sternen vuonna 1768 ilmestynseestä teoksesta *Sentimentaalinen matka*, jossa kuvaillaan saman tapainen kohtaus hyvin elävästi. Wright näyttää kuvittaneen kirjan kuvauksen uskollisesti, vangin seinään raaputtamaa kalenteria myöten. Wrightin ystävä John Hamilton Mortimer oli tehnyt kirjan pohjalta laveeratun piirroksen, jonka Wrigh sai ja lainasi edelleen Burdettille. Wrightin versioon vaikuttivat kuitenkin hänen Italiassa oleskelunsa aikana näkemänsä monumentaaliset rakennukset ja suurten mestarien kuten Michelangelon piirrokset.

Wright laati aiheesta useita luonnoksia ja ainakin kaksi maalausta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Room 4: Gothic Gloom (Arkistoitu – Internet Archive) Tate Britain 2006
2. ↑  Benedict Nicolson: *Joseph Wright of Derby: painter of light, Volume 1*, s. 61, 150, 244. Paul Mellon Foundation for British Art / Taylor & Francis, 1968. ISBN 9780710062840.
Vanessa Vandy vuonna 2009
**Vanessa Isabelle Vandy** (s. 14. toukokuuta 1989 Auckland, Uusi-Seelanti) on suomalainen elokuvaohjaaja, -kuvaaja ja entinen seiväshyppääjä. Vandyllä on Suomen ja Uuden-Seelannin kaksoiskansalaisuus.

Elokuva-ura
-----------

Vandy on elokuvaohjaaja ja -kuvaaja. Hän on erikoistunut mainosvideoihin ja lyhytelokuviin. Hänen lyhytelokuvansa *Farewell* pääsi mukaan finalistina OneScreen elokuvafestivaaliin 2017 .

Urheilu-ura
-----------

Vanessa Vandy edusti Vasa Idrottssällskapia. Kalevan kisoista hänellä on kultaa Tampereelta 2008 ja hopeaa Lappeenrannasta 2007. Sisäratojen SM-kilpailuista hänellä on kultaa Joensuusta 2008 sekä hopeaa Rovaniemeltä 2007 ja Mustasaaresta 2009. Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2007 hän voitti lajinsa silloisella ennätyksellään 430 cm.

19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui seitsemänneksi. Nuorten MM-kisoissa 2008 hän sen sijaan sijoittui kuudenneksi tuloksella 420 cm. Heinäkuussa 2008 Vandy voitti SM-kilpailut Tampereella tuloksella 430 cm ja samalla varmisti itselleen paikan Pekingin olympialaisiin. Pekingin olympialaisten karsinnassa hän hyppäsi tuloksen 400 cm eikä selviytynyt loppukilpailuun.

Lapuan Eliittikisoissa 2009 Vandy paransi omaa ennätystään 5 cm hypäten vähän aikaa Suomen ennätyksenäkin olleen 436 cm. Samassa kilpailussa myös Minna Nikkanen paransi Suomen ennätystä lopullisiin lukemiin 445 cm. Halliennätyksensä 430 cm hän hyppäsi Joensuussa SM-hallikisoissa 2008 voittaessaan SM-kultaa uudella sisäratojen Suomen ennätyksellä.

Vuonna 2009 Vandy voitti alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Kaunasissa pronssia tuloksella 435 cm.

Vuoden 2011 alussa Vandy ilmoitti lopettavansa seiväshyppyuransa polvivaivojen takia ja keskittyvänsä musiikkiin.

Lähteet
-------

* Vanessa Vandy Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* Vanessa Vandy Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
* Vanessa Vandy Myspacessa (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  STT: Seiväshyppääjä Vanessa Vandy lopetti uransa ja keskittyy musiikkiin  19.2.2011. HS.fi. Viitattu 19.2.2011.
2. ↑  Superlupaus
3. ↑
4. ↑  Nikkanen uudella Suomen ennätyksellä Berliiniin *hs.fi*.  8.7.2009. Helsingin Sanomat. Viitattu 8.7.2009.
5. ↑  Kaunasista Suomeen kultaa, hopeaa ja pronssia!  18.7.2009. Suomen Urheiluliitto. Viitattu 21.7.2012. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Artjomovsk** (ven. Артёмовск) on kaupunki Krasnojarskin aluepiirin Kuraginon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Itä-Sajanin lounaisrinteillä 862 kilometriä Krasnojarskista etelään. Kaupungin ohi kulkee Abakanin ja Taišetin välinen rautatie. Asukkaita on 2 200 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1860 perustetusta kullankaivajien asutuksesta. Vuonna 1939 siitä tuli kaupunki, joka on nimetty bolševikkivallankumouksellisen Fjodor Sergejevin (puoluenimi Artjom) mukaan. Nykyään Artjomovskissa toimii kultaa, kuparia ja hopeaa tuottava kaivosyritys Jeniseizoloto.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 27.6.2010. (venäjäksi)
2. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 31. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Krasnojarskin alueen vaakuna**Krasnojarskin aluepiirin kaupungit**
**Hallinnollinen keskus: Krasnojarsk**  

Artjomovsk |
Atšinsk |
Bogotol |
Borodino |
Divnogorsk |
Dudinka |
Igarka |
Ilanski |
Jeniseisk |
Kansk |
Kodinsk |
Lesosibirsk |
Minusinsk |
Nazarovo |
Norilsk |
Šarypovo |
Sosnovoborsk |
Ujar |
Užur |
Zaozjornyi |
Zelenogorsk |
Železnogorsk
**Arto Lauri Juhani Alaspää** (s. 1. toukokuuta 1946 Vanaja) toimi Suomen Ääni- ja kuvatallennetuottajat ÄKT ry:n (nyk. Musiikkituottajat ry) toiminnanjohtajana 1975–2009. 1970-luvulta alken Alaspää on myös osallistunut trumpetistina ja laulajana 1 800 levytykseen.

Alaspää valmistui ylioppilaaksi vuonna 1965 ja suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1971. Opiskeluaikoina hän elätti itsensä soittamalla. Alaspää oli mukana Jussi and the Boys ja Explosion Brass -yhtyeissä ja soitti vuoden verran Tapani Kansan taustayhtyeessä, toimi trumpetistina Radion tanssiorkesterissa ja esiintyi ravintolashow’ssa muiden muassa Carolan ja Lasse Mårtensonin kanssa.

Juristiksi valmistuttuaan Alaspää toimi noin vuoden verran Helsingin vs. kaupunginviskaalina, kunnes vuonna 1972 Vexi Salmi houkutteli hänet Musiikki Fazerille töihin. Alaspää työskenteli yrityksen kustannuslakimiehenä 1972–1979, kustannuspäällikkönä 1979 ja tekijänoikeuslakimiehenä 1980–1982. Vuonna 1982 hän siirtyi ÄKT:n täysipäiväiseksi toiminnanjohtajaksi. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 2009.

Työnsä ohella Alaspää toimi Musiikinkustantajat ry:n toiminnanjohtajana vuosina 1978–1984. Lisäksi hän on ollut Uuden iloisen teatterin kannatusyhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 1979, erilaisissa luottamustehtävissä Kansainvälisessä ääniteollisuusjärjestössä (IFPI) vuosina 1982–2010, Tekijänoikeusneuvoston jäsenenä (1985–2010), ESEK:n varapuheenjohtajana (1985–2010), Gramex ry:n hallituksessa (1986–2010), Tuotos ry:n hallituksessa (1997–2009) ja lukuisissa muissa luottamustoimissa.

Alaspää on osallistunut lukuisiin levytyksiin taustalaulajana, koska hänellä on kuorotaustaa ja nuotinlukutaito. Kun tarvittiin tasokasta lauluyhtyettä tekemään ulkomaisten kappaleiden cover-versioita, perustettiin Silhuetit, jonka tunnetuimpia levytyksiä on *Jos mulle sydämesi annat*. Alaspää on laulanut myös The Fantastic Four -yhtyeessä ja Hämäläis-Osakunnan laulajissa. Trumpettia hän on soittanut Esko Linnavallin yhtyeessä, JASO Big Bandissä, puhallinorkesteri Rempsetissä, Kari Fall Syndikaatissa ja Hämäläis-Osakunnan soittajissa. Vuonna 1995 Alaspäälle myönnettiin Erikois-Emma.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Kuka kukin on 2015*, s. 40. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2 3 4  Kaira, Lauri: Radiosoitto syö levymyyntiä *Kultturiuutiset.net*. Lyhty. Viitattu 14.8.2015. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Reckhardt korvaa Alaspään ÄKT:ssä *Markkinointi & Mainonta*.  23.10.2009. Viitattu 14.8.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Aisam-ul-Haq Qureshi** (s. 17. maaliskuuta 1980 Lahore) on pakistanilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 125 joulukuussa 2007 ja nelinpelissä sijalle kahdeksan kesäkuussa 2011. Nelinpelissä hän on voittanut seitsemän ATP-turnausta. Grand Slam -turnauksissa hän on selviytynyt kerran kaksinpelin toiselle kierrokselle, kolme kertaa nelinpelin kolmannelle kierrokselle, kaksi kertaa puolivälieriin, kerran välieriin ja kerran loppuotteluun. Davis Cupissa hän on edustanut Pakistania 29 maaottelussa vuosina 1998–2011.

Wimbledoniin 2007 karsintojen kautta päässyt Qureshi voitti avauskierroksella Lee Childsin, mutta hävisi toisella kierroksella Marat Safinille. Hän pääsi karsintojen kautta myös Yhdysvaltain avoimiin 2008, mutta hävisi ensimmäisellä kierroksella Carlos Moyàlle. Helmikuussa 2010 hän voitti Johannesburgin ja kesäkuussa 2011 Gerry Weber Openin ATP-nelinpeliturnaukset yhdessä Rohan Bopannan kanssa. Syys-lokakuussa 2011 hän voitti Thailand Openin Oliver Marachin kanssa ja Stockholm Openin Bopannan kanssa. Marraskuussa hän voitti Paris Mastersin Bopannan kanssa.

Lähteet
-------

* Aisam-ul-Haq Qureshi *atpworldtour.com*. ATP World Tour.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Aisam-ul-Haq Qureshi - Profile *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 22.2.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Aisam-ul-Haq Qureshi - Playing Activity *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 22.2.2010. (englanniksi)
3. ↑  Aisam-ul-Haq Qureshi *daviscup.com*. Davis cup. Viitattu 22.2.2010. (englanniksi)
**Crabtreen katalyytti** (C31H50PNIrPF6) on yksi iridiumin organometalliyhdisteistä. Nimensä yhdiste on saanut kehittäjänsä Robert H. Crabtreen mukaan, joka julkaisi yhdisteen käyttöä koskevan artikkelin vuonna 1977. Yhdistettä käytetään selektiivisenä vedytyskatalyyttinä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa Crabtreen katalyytti on keltaista kiteistä ainetta. Aineen rakenteessa iridium on koordinoitunut 1,5-syklo-oktadieeniin, pyridiiniin ja trisykloheksyylifosfiiniin. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten tetrahydrofuraaniin, asetoniin ja dikloorimetaaniin. Toisin kuin monet muut organometalliyhdisteet, on Crabtreen katalyytti suhteellisen stabiili eikä helposti hapetu ilman hapen vaikutuksesta ja säilyttää aktiivisuutensa huoneilmassakin useita päiviä.

Käyttö
------

Katalyyttisesti aktiivinen Crabtreen katalyytti. Yksinkertaisuuden vuoksi pyridiini- ja trisykloheksyylifosfiiniligandit on korvattu yleisellä ligandilla L
Hydroksyyliryhmän ohjaava vaikutus katalyyttisessä pelkistyksessä. Vety liittyy kaksoissidokseen iridiumatomin suunnasta
Crabtreen katalyyttiä käytetään erityisesti alkeenien ja alkyynien pelkistämiseen vedyttämällä. Ensimmäisessä vaiheessa vety sitoutuu iridiumiin hapettavalla additiolla, jolloin muodostuu katalyyttisesti aktiivinen iridium(III)kompleksi. Katalyytti on aktiivinen erityisesti steerisesti estyneiden alkeenien palkistyksessä. Crabtreen katalyytti on kationinen ja vuorovaikuttaa erityisesti polaarisia ryhmiä sisältävien yhdisteiden kuten alkoholien, esterien, eetterien, amiinien ja amidien kanssa. Tätä voidaan käyttää hyödyksi enantioselektiivisissä vedytyksissä. Crabtreen katalyyttiä käytetään myös korvattaessa yhdisteistä vedyn protiumisotooppia deuteriumilla tai tritiumilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Robert H. Crabtree, Ken-ichi Fujita, Yoshinori Takahashi & Ryohei Yamaguchi: *(1,5-Cyclooctadiene)(tricyclohexylphosphine)(pyridine)iridium(I) Hexafluorophosphate, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2009. Teoksen verkkoversio Viitattu 19.2.2015
2. 1 2 3  Pher G. Andersson: *Modern Reduction Methods*, s. 39–41. Wiley-VCH, 2008. ISBN 978-3-527-31862-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.2.2015). (englanniksi)
3. 1 2  John Hartwig: *Organotransition Metal Chemistry*, s. 582–583, 869. University Science Books, 2010. ISBN 978-1-891389-53-5. (englanniksi)
4. 1 2   Francis A. Carey &Richard J. Sundberg: *Advanced Organic Chemistry B: Reactions and synthesis*, s. 375–376. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-68350-8. (englanniksi)
5. 1 2  Luis A. Oro,Carmen Claver: *Iridium Complexes in Organic Synthesis*, s. 15–16. John Wiley & Sons, 2008. ISBN 978-3-527-62308-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.2.2015). (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee päihdettä. Tietotekniikan termistä, katso Crack (tietotekniikka). Albumista, katso Crack (Z-Ron albumi).*
Crack-rakeita.
**Crack** on kokaiinin kiinteä, poltettava muoto, jota valmistetaan poistamalla jauhemaisesta kokaiinista hydrokloridi.

Nimensä huume on saanut kuivumisen seurauksena siihen syntyvistä halkeamista (engl. *crack*) ja polttamisen yhteydessä syntyvästä rasahtelevasta äänestä.

Valmistus
---------

Koska kokaiinin jauhemainen muoto kokaiinihydrokloridi tuhoutuu korkeassa lämpötilassa, siitä on poistettava hydrokloridi, jotta ainetta voidaan polttaa. Ensin kokaiinihydrokloridiin lisätään ammoniumia, tai ruokasoodaa ja vettä. Sekoituksen jälkeen aine kuumennetaan, mikä poistaa siitä hydrokloridin. Tuloksena on kakkumainen kiinteä aine, joka kestää polttamisen.

Ensimmäinen tapa polttaa kokaiinia oli valmistamalla siitä freebasea, mutta helpommin valmistettava crack syrjäytti sen katuhuumeena Yhdysvalloissa 1980-luvulla. Crack on myös halvempaa kuin jauhemainen kokaiini. Crackin valmistus on tuottoisaa, sillä yhdestä 50–100 dollarin hintaisesta kokaiinierästä voidaan valmistaa 10–25 crack-annosta, joista saa katukaupassa 3–50 dollaria kappale.

Käyttö
------

Mies polttamassa crackia piipussa.
Kokaiinin käyttäminen polttamalla vaatii vähemmän tarvikkeita kuin suonensisäinen käyttö, ja se on sosiaalisesti hyväksyttävämpää.

Crackia poltetaan tavallisesti erityisellä crack-piipulla, jossa on yksinkertaisimmillaan päistään avoin lasiputki sekä malja alaosassaan. Crack kuumennetaan liekillä ihanteellisesti noin 93 celsiusasteeseen, ja savu vedetään keuhkoihin putken läpi. Ainetta voi lisätä myös tupakka- tai kannabissavukkeisiin.

Crackia poltettaessa veren kokaiinipitoisuus nousee nopeasti. Huumeen aiheuttama euforia on yhtä voimakas kuin suonensisäisellä käytöllä, mutta se alkaa jo 10 sekunnissa. Pääasiallinen vaikutus on suuren dopamiinimäärän vapautuminen. Tunne kestää vain 5–10 minuuttia, minkä jälkeen dopamiinitasot aivoissa romahtavat, jolloin käyttäjä kokee masennusta ja alakuloa.

Crackista tekee vaarallisen se, että helpon saatavuutensa ja nopean vaikutuksensa vuoksi se aiheuttaa helpommin riippuvuutta kuin jauhemainen kokaiini. Tyypillinen käyttäjä ottaa useita crack-annoksia peräkkäin, jolloin aivojen dopamiinivarastot ehtyvät. Siitä johtuu myös se, että uudet annokset eivät enää anna samanlaista vaikutusta kuin ensimmäinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Fischman, Marian W. (toim. Korsmeyer, Pamela & Kranzler, Henry R.): "Crack", *Encyclopedia of Drugs, Alcohol & Addictive Behavior*, s. 423–425. Gale, 2009. ISBN 978-0-02-866064-6.
2. 1 2  *A.M. Costa Rica*, Heinäkuu 2008, Crack rocks offer a short but intense high to smokers.
3. ↑   "DEA, Drug Information, Cocaine", United States DOJ Drug Enforcement Agency, 2008, webpage: DEA-cocaine.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Crack** Wikimedia Commonsissa
*Jugend*-lehden kansi vuodelta 1896. Kansikuva on Hans Pfaffin piirtämä.
**Jugend** tai **Die Jugend** oli Georg Hirthin perustama, vuosina 1896–1940 viikoittain ilmestynyt saksalainen kulttuurilehti, joka antoi nimen vuosisadan vaihteessa vaikuttaneelle jugendtyylille (saks. *Jugendstil*). Lehteä julkaisi Münchenissä Verlag der Jugend. Lehti sisälsi ajankohtaisia kirjoituksia taiteesta ja kirjallisuudesta, ja sitä kuvittivat monet ajan tunnetut taiteilijat, kuten Otto Eckmann, Félix Vallotton ja Heinrich Kley. Ensimmäisen seitsemän vuoden aikana lehdessä julkaistiin yli 250 eri taiteilijan ja kuvittajan töitä. *Jugend*-lehti antoi useille heistä ensimmäisen mahdollisuuden esitellä töitään. Yhteiskuntapoliittisesti *Jugend* oli porvarillinen ja konservatiivinen vastine kilpailijalleen *Simplicissimus*-lehdelle. *Jugendin* lukijakunta oli liberaalia porvaristoa, joka oli kiinnostunut taiteesta, kirjallisuudesta ja kulttuurista.

Arnold Böcklin ja Franz von Stuck vastasivat *Jugendin* alkuvuosien ulkoasusta ja taitosta. Yksi ahkerimmista kirjoittajista oli Karl Ettlinger, joka kirjoitti lehteen salanimellä "Karlchen". Lehden avustajiin kuuluivat esimerkiksi Peter Paul Althaus, Otto Julius Bierbaum, Ludwig Thoma ja Maksim Gorki. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen *Jugend* ei kuitenkaan enää pysynyt ajan hermolla, ja lehden merkitys väheni. Vasta Franz Schoenbernerin tultua päätoimittajaksi vuonna 1926 alkoi lehti jälleen nostaa esiin uusia nuoren sukupolven taiteilijoita. *Jugend* julkaisi muun muassa Erich Kästnerin ja Kurt Tucholskyn kirjoituksia sekä George Groszin piirustuksia. *Jugend* joutui kuitenkin vuodesta 1933 lähtien sopeutumaan valtaan nousseen natsipuolueen taidepolitiikkaan. Lehti menetti vähitellen kaiken itsenäisyytensä, ja päätoimittaja Arnold Weiss-Rüthel lähetettiin lopulta Sachsenhausenin keskitysleiriin. Vuonna 1940 lehti jouduttiin lakkauttamaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jugend – Münchner illustrierte Wochenschrift für Kunst und Lebe Universitätsbibliothek Heidelberg. Viitattu 24.1.2021. (saksaksi)
2. ↑  Apatoff, David: Heinrich Kley *Society of Illustrators*. Viitattu 26.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  Otto Eckmann - Linotype Font Designer Gallery *Linotype.com*. Monotype GmbH. Viitattu 26.1.2021. (englanniksi)
4. ↑  Blumberg, Naomi: Félix Vallotton *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 26.1.2021. (englanniksi)
5. 1 2  - Über die Zeitschrift "Jugend" *Simplicissimus - die historische Satirezeitschrift - Die Zeitschrift*. Viitattu 29.1.2021. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jugend (aikakauslehti)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel

 |

 |
**Eino Prykä** (1919–1953) oli yksi vankikapinan johtajista Neuvostoliitossa Vorkutan työleirillä vuonna 1953. 

Prykä syntyi Isossakyrössä 1919. Hän oli vanhempineen kahdesti siirtolaisena Yhdysvalloissa, ennen kuin perhe muutti 1930-luvun alussa rakentamaan Neuvosto-Karjalaa. Prykä valmistui Petroskoissa näyttelijäksi. Suomalaisväestöön kohdistuneissa Stalinin vainoissa Prykä vangittiin 1930-luvun loppupuolella. Vapauduttuaan hän toimi talvisodan aikana Kuusisen kansanarmeijan rintamateatterissa. Ennen jatkosotaa Prykä lähetettiin vakoilutehtäviin (desantiksi) Suomeen, jossa joutui vangiksi. Suomen kansalaisuudesta huolimatta hänet palautettiin Neuvostoliittoon syksyllä 1944.

Neuvostoliiton puolella Prykä joutui työleirille. Lyhyen vapausajan jälkeen vuonna 1951 hänet vangittiin uudelleen ja tuomittiin vihollisen auttamisesta 25 vuodeksi pakkotyöhön ja viideksi vuodeksi karkotukseen. Syksyllä 1951 hän saapui Vorkutan pakkotyöleirille, jossa vangit louhivat hiiltä ankarissa oloissa. Vankeja oli lähes 100 000, joista monet olivat Ukrainan, Liettuan, Latvian ja Viron "nationalisteja".

Heinä-elokuussa 1953 leirillä syntyi vankien lakko. Sen aloittivat Kazakstanista siirretyt vangit. Vankilan johto yritti aluksi ratkaista tilanteen neuvottelemalla ja lupaamalla pieniä parannuksia vankien oloihin. Vangit vaativat tuomioidensa uudelleenkäsittelyä ja vankeustuomioiden kumoamista. Tätä eivät paikalliset virkamiehet voineet luvata. Useimmilla leiriosastoilla työt saatiin käyntiin lupailemalla, uhkailemalla ja väkivallalla.

Leiri numero 10 eli 29. kaivoksen leiri ei antanut periksi, vaikka Moskovasta kävi korkea-arvoinen valtuuskunta asiaa sovittelemassa. lakkojohtajana oli puolalainen Edward Buc. Prykä oli luultavasti leirin ainoa suomalainen. Paikalliset vartijat korvattiin ulkopuolelta tulleilla, ja lakkolaiset piiritettiin 1. elokuuta 1953. Leirin johtaja Andrei Derevjanko vaati lakkolaisia antautumaan ja uhkasi voimakeinoilla. Vangit eivät suostuneet. Piirittäjät aloittivat ampumisen, jossa parissa minuutissa kuoli kymmeniä vankeja ja toistasataa haavoittui. Virallinen raportti ilmoitti 53 kuolleen, mutta uusi tutkimus arvioi kuolleiden määräksi 64, joista ainakin kuusi oli ulkomaalaisia, joukossa myös Eino Prykä. (Baltteja ja ukrainalaisia ei laskettu ulkomaalaisiksi.)

Pyrkä haavoittui tulituksessa kuolettavasti. Hän kuoli haavoihinsa leirisairaalassa kaksi kuukautta myöhemmin ja hänet on haudattu alueelle nimettömään hautaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jukka Rislakki: Siperian vangit haastoivat gulagin.  *Historia-lehti*, 2013, nro 9, s. 14-22. Somero:  Storia. ISSN 1795-4215.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Latvia

 |

 |
**Gumpers** on kuvitteellinen avaruusolio Pet Alien -tietokoneanimaatiosarjassa. Hän pelkää kaikkea mahdollista kuten varjoja, vaikeita sanoja ja laihduttamista. Hän ei myöskään tiedä omaa vahvuuttaan ja saattaakin usein vahingoittaa jotain tietämättä tehneensä sitä.

Hahmon ääninäyttelijänä on Jess Harnell, joka sai ääniroolisuorituksestaan Daytime Emmy -ehdokkuuden vuonna 2006.

Luonne
------

Gumpers on isokokoinen avaruusolio, jolla on suuri ja monipuolinen ruokahalu. Hän pitää röyhtäilemisestä ja piereskelemisestä. Gumpersilla on myös yksi hammas, joka on kaiken lisäksi elävä. Huolimatta vahvuudestaan Gumpers on erittäin pelokas ja esiintyy monesti tyhmänä, vaikka onkin kykenevä ajattelemaan älykkäitä ajatuksia. Sana "dieetti" saa hänet kauhusta pelokkaaksi, kuten myös sanat "tiistai" ja "aikakauslehti". Lisäksi Gumpers pelkää monia asioita kuten varjoja, ääniä, kasviksia ja kirkumista.

Kookkaasta olemuksesta huolimatta Gumpers on kuitenkin mukava, passiivinen ja viattomin avaruusolio, joka asustaa Tommyn luona majakassa. Kaikki kuitenkin muuttuu kun hän muuttuu pelokkaaksi, jolloin Gumpers juoksee karkuun jopa tiiliseinän läpi eikä ymmärrä omia voimiaan ja saattaakin aiheuttaa tuhoja.

Kovan ruokahalunsa vuoksi Gumpers usein etsiikin itselleen syötävää ja mielellään etsiikiin makeisia kuten sokeria ja karkkia. Kuitenkin hänelle saattaa maistua jopa kenkä tai ruusukimppu. Hyväuskoisen luonteensa vuoksi Swanky usein houkutteleekin hänet mukaan juoniinsa makeisilla.

Yksinkertaisuudestaan huolimatta hänellä on kyky ajatella syvällisemmin ja kykeneekin tekemään tarkkoja analyysejä esimerkiksi ruususta, josta Gumpers luetteli kaiken mahdollisen molekyylirakenteesta lähtien. Hän ei ole kovin innokas liikunnan harrastaja ja pitääkin enemmän helposta ja rentouttavasta elämästä, kuten Tommy.
Isaac Stern vuonna 1980.
**Isaac Stern** (21. heinäkuuta 1920 Kremenets, Puola (nykyään Ukrainaa) – 22. syyskuuta 2001 New York) oli yhdysvaltalainen viulisti. Hän muutti San Franciscoon Ukrainasta perheensä mukana kymmenen kuukauden ikäisenä. Saatuaan alkeisopetusta äidiltään hän aloitti viuluopintonsa San Franciscon konservatoriossa vuonna 1928. Vuodesta 1931 hän sai Louis Persingerin opetusta, mutta jatkoi vuodesta 1932 taas konservatoriossa Naoum Blinderin oppilaana. Ensikonserttinsa hän antoi vuonna 1936 soittaen Saint-Saënsin 3. viulukonserton Pierre Monteuxin johtaman San Franciscon sinfoniaorkesterin solistina.

Sternin viulutaide kuuluu 1900-luvun merkittävimpiin. Hänen tyylinsä katsottiin olevan tasapainoinen kompromissi Jascha Heifetzin teknisesti rikkeettömän, mutta emotionaalisesti etäisen, ja Fritz Kreislerin lämpimän romanttisen, mutta välillä suuria vapauksia ottavan soiton väliltä.

Pitkän uransa aikana Stern esitti oikeastaan koko viulukirjallisuuden laidasta laitaan. Hän on levyttänyt kaikki klassiset viulukonsertot, useat moneen kertaan. Hänet muistetaan myös *Viulunsoittaja katolla* -elokuvan viulusoolon esittäjänä.

Stern avusti mielellään nuoria lahjakkaita muusikoita heidän uransa alussa. Tällaisia Sternin löytöjä olivat muun muassa sellisti Yo-Yo Ma sekä viulistit Itzhak Perlman ja Pinchas Zukerman.

Sternin lempisoitin oli "Ysaye" Guarneri del Gesù.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suominen, Raili: Viulisti Isaac Stern. (Nekrologi) *Turun Sanomat*, 24.9.2001, s. 9.

Aiheesta muualla
----------------

* Isaac Stern Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Raphael Pichey "Rafi" Gavron** (s. 24. kesäkuuta 1989 Hendon, Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi Anthony Minghellan romanttisesta elokuvasta *Murto ja varkaus*.

Elämä
-----

Rafi Gavron syntyi Hendonissa, Middlesexissä, Pohjois-Lontoossa. Hän on amerikkalaissyntyisen kirjailijan Martha Picheyn ja Simon Gavronin poika. Hänellä on kaksi nuorempaa veljeä; Benjamin (1992) ja Moses (1996). 

Elokuvassa *Murto ja varkaus* Gavron näytteli Miroa, nuorta murtovarasta, joka käyttää parkour-tekniikkaa murtautuakseen rakennuksiin. Gavron joutui tekemään elokuvassa monia vaikeita fyysisiä temppuja. Hän sai roolistaan British Independent Film Awards -palkintoehdokkuuden lupaavana tulokkaana.

Elokuvassa *Nick and Norah's Infinite Playlist* hän näytteli Deviä.

Gavron oli myös Iain Softleyn ohjaamassa elokuvassa *Mustesydän* (*Inkheart*) ja näytteli Farid-nimistä poikaa, jonka Mortimer "Mo" Folchart (Brendan Fraser) luki tarinaan Tuhannen ja yhden yön saduista.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Peltonen vuonna 1962.
**Esko Ensio Peltonen** (6. kesäkuuta 1908 Helsinki – 11. heinäkuuta 2005 Lappeenranta) oli suomalainen virkamies. Hän toimi Lappeenrannan kaupunginjohtajana ja Kymen läänin maaherrana.

Peltonen oli koulutukseltaan juristi ja hän sai varatuomarin arvonimen vuonna 1940. Hän työskenteli lähes koko 1950-luvun Savonlinnan kaupunginsihteerinä, mitä ennen hän toimi muun muassa asianajajana samassa kaupungissa sekä Helsingin Sanomien oikaisulukijana ja urheiluavustajana. Vuonna 1959 hän siirtyi Lappeenrannan kaupunginjohtajaksi, jona hän toimi kuuden vuoden ajan. Tämän jälkeen, vuodesta 1965 alkaen, hän toimi Kymen läänin maaherrana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1975.

Peltonen muutti eläkkeelle siirtymisensä jälkeen Kouvolasta, Kymen läänin pääkaupungista, takaisin Lappeenrantaan. Eläkevuosinaan hän muun muassa osallistui aktiivisesti Sydäntautiliiton toimintaan. Hän oli kuollessaan 97-vuotias.

Yleisurheilijana Peltonen saavutti 110 metrin aitajuoksussa SM-pronssia vuosina 1928 ja 1932 sekä sijoittui SM-kisoissa 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi vuosina 1929 ja 1931.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaseva, Tuomas: Kymen läänin maaherralle oli tärkeää yhteys kuntalaisiin.  *Helsingin Sanomat*, 31.7.2005. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22.8.2011.
2. ↑  Esko Peltonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Luzalaiset** eli **Luzan komit** (komiksi лузсаяс, *luzsajas*, ven. прилузцы, *priluztsy*; прилузские коми, *priluzskije komi*) ovat komisyrjäänien alueellinen kansatieteellinen ryhmä. He asuvat Luza- ja Letka-jokien yläjuoksuilla Komin tasavallan Priluzjen piirissä Venäjällä.

Permiläiset asettuivat seudulle ensimmäisen vuosituhannen lopulla. 1200–1300-luvuilla Luzan alajuoksulle syntyi venäläisasutusta. 1600-luvulle mennessä komien ja venäläisten etninen raja vakiintui Spasporubin kylän tienoille.

Venäläisten, marien ja udmurttien vaikutuksesta luzalaisten kulttuuri sai piirteitä, jotka erottavat heidät muista komiryhmistä. He siirtyivät muita aikaisemmin kyntöviljelyyn. Maanviljelyn lisäksi myös karjatalous oli kehittyneempää. Luzalaiset viljelivät pellavaa ja kasvattivat sikoja. Tärkeä elinkeino oli laivanrakennus: Luza-joen kautta kuljetettiin viljaa Vjatkasta Arkangeliin. Lisäksi harjoitettiin tervanpolttoa.

Muista komeista poiketen seudun kylät olivat jo vanhastaan raittikyliä. Myös asuin- ja talousrakennuksissa, vaatetuksessa ja koristetaiteessa oli paikallisia erikoisuuksia. Luzan ja Letkan jokivarsien kulttuuri eroaa jonkin verran toisistaan. Antropologisilta piirteiltään luzalaiset kuuluvat Vjatkan–Kaman sublaponoidiseen tyyppiin. Komin kielen Luzan–Letkan murteessa on tiettyjä morfologisia ja sanastollisia erityispiirteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Konakov, N.D. (sost.): *Komi-zyrjane. Istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 117. Syktyvkar: Komi knižnoje izdatelstvo, 1993. ISBN 5-7555-0440-7.
2. 1 2 3  *Gde ty živjoš: Gipermedia entsiklopedija (CD-rom)*. Syktyvkar: Institut jazyka, literatury i istorii Komi nautšnogo tsentra Uralskogo otdelenija RAN, Ministerstvo kultury i natsionalnoi politiki Respubliki Komi, 2006.
3. ↑  Konakov, N.D. (sost.): *Komi-zyrjane. Istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 118. Syktyvkar: Komi knižnoje izdatelstvo, 1993. ISBN 5-7555-0440-7.
4. ↑  *Jazyki narodov SSSR. Tom treti: finno-ugorskije i samodijskije jazyki*, s. 298. Moskva: Nauka, 1966.
**Ritva Mirjami Åberg** (myös **Ritva-Leena** ja **Pikku Ritva**, s. 16. elokuuta 1936) on suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi 1940-luvulla Suomen Filmiteollisuuden palkattuna lapsinäyttelijänä. Edvin Laine etsi tuolloin Suomisen Ollin menestyksen innostamana 9–10-vuotiaita esiintymiskykyisiä poikia ja tyttöjä esiintymään elokuvissaan, joissa päärooleja tähdittäisivät lapset.

Ritva Åberg nähtiin ensimmäisen kerran valkokankaalla 9-vuotiaana elokuvassa *Nokea ja kultaa* (1945), jossa hänellä oli Liisan osa. Hänen nimensä oli alkuteksteissä "Pikku Ritva". Elokuvan pääparina nähtiin Ansa Ikonen sekä ohjaaja Edvin Laine. Åbergin ensimmäinen pääosa oli Salme-niminen tyttö lastenseikkailussa *Pikku-Matti maailmalla* (1947). Hänen vastanäyttelijänään oli muissakin samoissa elokuvissa esiintynyt, toinen ajan suosittu lapsitähti Veli-Matti Kaitala. Alkuteksteissä heidät tunnettiin nimillä "Veli-Matti" ja "Ritva-Leena". 

Suosittu lapsitähtipari palasi valkokankaille seuraavan vuoden kesäisessä maalaiskomediassa *Onnen-Pekka*, jossa Veli-Matti nähtiin Pekka Aallon roolissa ja Åberg hänen luokkatoverinaan Raijana. Arvostelijat sivuuttivat lastenelokuvan varsin vähin äänin ja ilman jyrkkiä kommentteja, mutta sen arvioitiin täyttävän paikkansa "pirteänä ja hyväntuulisena koko perheen kesähupina". *Onnen-Pekan* Raijan rooli oli Åbergin elokuvauran suurin tehtävä.

Vuonna 1949 Åberg esiintyi vielä kahdessa filmituotannossa. Hänellä oli pieni sivuosa Edvin Laineen satuelokuvassa *Prinsessa Ruusunen* ja viimeinen iso rooli kolmannessa Veli-Matti-elokuvassa *Aaltoska orkaniseeraa*.

Elokuvat
--------

* *Nokea ja kultaa* (1945) – Liisa
* *Pikku-Matti maailmalla* (1947) – Salme
* *Onnen-Pekka* (1948) – Raija
* *Prinsessa Ruusunen* (1949) – Dorina
* *Aaltoska orkaniseeraa* (1949) – Kaarina Hillevi Mäenpää

Lähteet
-------

* Ritva Åberg Elonetissä.

### Viitteet

1. ↑  AP: *Onnen-Pekka*, Viikon tv-elokuvia, Tv-maailma, 6/2014 sivu 11
2. ↑  *Onnen-Pekka* Elonetissä. Lehdistöarvio, viitattu 19.2.2014
3. ↑  *Onnen-Pekka* Elonetissä. Taustaa, viitattu 19.2.2014


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Eino Rautaruoho, mylläri ja kuvataiteilija**Eino Rautaruoho** (1900 Kuhmoinen – 5. lokakuuta 1979) oli suomalainen Koskenpäällä asunut kansantaiteilija, säveltäjä sekä taidemaalari. Hän työskenteli kyläseppänä, autokorjaamossa ja myllärinä. Autokorjaamossa hän oppi hitsausmenetelmän, jota hän käytti patsaita tehdessään.

Itseoppinut Rautaruoho teki veistoksensa romumetallista hitsaamalla ja hän oli tällä alalla uranuurtaja Suomessa. Rautaruohon teoksia oli esillä Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyssä 1965 ja Bratislavassa Tšekkoslovakiassa 1966. Erityistä huomiota herätti 235 senttimetriä korkea *Kukko,* joka oli tehty vanhoista maataloustyökaluista kuten viikatteen teristä ja lapioista. Rautaruoho oli myös kansanpelimanni, hänen instrumentteinaan olivat viulu ja saha.

Veistoksia
----------

* *Haikara*-veistos. Koskenpään kunnantalo 1967
* *Karhupatsas*. Jämsä 1967
* *Kukko*. Koskenpää-Keuruu-tien varrella 1965
* *Piru*.
* *Maahenki*.

Kirjallisuutta
--------------

* Päivi Ketolainen : *Rautaruoho : ei maksa paljon ihmisen ilo*. Jämsän Kotiseutuyhdistys 2014 ISBN 9789526826905

Televisio-ohjelma
-----------------

Rautaruohon Kukko Koskenpäällä Keuruuntien varrella lähellä Rautaruohon kotia.TV1:n Viihdetoimitus tuotti 1969 Eino Rautaruohosta viihteellisen dokumenttiohjelman *Sitä kuusta kuuleminen – Eino Rautaruoho*. Ohjelma kuvattiin Rautaruohon kotimaisemissa Koskenpäällä. Käsikirjoittaja ja ohjaaja oli Erkki Pohjanheimo. Kuvaajana toimi Matti Kurkikangas. Filmille kuvattu ohjelma esitettiin Yle TV1:ssä 28.1.1969 ja uusittiin 5.5.1989. Kesto on 34’55".

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Eino Rautaruoho
2. 1 2  Käki, Matti & Kojo, Pauli & Räty, Ritva: *Mitä Missä Milloin 1967. Kansalaisen vuosikirja*, s. 71. Otava, 1966.
3. ↑  Museo24 : Jämsän Karhupatsas
4. ↑  Helsingin Sanomat 28.1.1969, tv-palsta
5. ↑  Helsingin Sanomat 20.2.1970, s 9, "Julkisuus toi turisteja ja vei työrauhan"


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee astrofysiikan termiä. Singulariteetti on myös transhumanistinen termi, joka viittaa äärimmäiseen taitekohtaan ihmisen kehityksessä, ja matemaattinen termi, joka viittaa pisteeseen, jossa funktio on ääretön.*

Mustan aukon rakenne. Singulariteettia ympäröi Schwarzschildin säteen etäisyydellä tapahtumahorisontti.
**Singulariteetti** on astrofysiikassa aika-avaruuden vääristymä, jossa jokin suure on äärettömän suuri, joten se ei käyttäydy tunnettujen fysiikan lakien mukaan. Nykyisen fysiikan termein singulariteettia ei voida kuvailla, koska ei tunneta luonnonlakeja, jotka pätevät kun fyysisten suureiden arvot ovat äärettömän suuria. Koska luonnossa ei pitäisi esiintyä mitään ääretöntä, singulariteetit ovat käytännössä pikemminkin teoreettisia konstruktioita kuin todellisia luonnonilmiöitä. Esimerkiksi mustan aukon keskuksen ajatellaan olevan singulariteetti, jossa rajallinen massa on tiivistynyt äärettömän pieneksi pisteeksi, jolloin myös sen tiheys on ääretön. Tätä pistettä ympäröi tapahtumahorisontti, jonka sisällä pakonopeus mustasta aukosta ylittää valonnopeuden, eikä edes säteily pääse enää pakenemaan sen ulkopuolelle. Myös maailmankaikkeus saattoi olla alkuräjähdyksen hetkellä singulariteetti.

Singulariteettien olemassaolosta ei ole mitään varmaa todistetta, ja koska nykykäsityksen mukaan äärettömyyttä ei pitäisi esiintyä luonnossa, singulariteetti saattaa olla enemmän klassisen suhteellisuusteorian puutteellisuuden seuraus kuin todellinen luonnonilmiö. Klassiset teoriat eivät edes päde, kun on kyse singulariteetteihin liittyvistä ilmiöistä. Kvanttimekaniikan sisältävä yhä kehitteillä oleva yhtenäisteoria saattaa ratkaista singulariteettien ongelman.

Katso myös
----------

* Alaston singulariteetti
* Teknologinen singulariteetti

Aiheesta muualla
----------------

* Curiel, Erik & Bokulich, Peter: Singularities and Black Holes *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University.  (englanniksi)
**Eino Armas Räisänen** (22. kesäkuuta 1904 Kivennapa – 28. tammikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen elokuva-ammattilainen. Hän toimi Suomi-Filmin studiopäällikkönä vuodesta 1945 vuoteen 1968.

Ura
---

Ennen elokuvauraansa Räisänen työskenteli yli kaksi vuosikymmentä Suomen puolustuslaitoksen palveluksessa. Jatkosodassa hän toimi päämajan kuvaosaston huoltoupseerina, ja rauhan tultua hän siirtyi Suomi-Filmin leipiin. Räisänen toimi studiopäällikkönä yli 50 suomalaisessa kokoillan elokuvassa, mukaan luettuna useita Valentin Vaalan teoksia, kuten *Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä* (1946) ja *Ihmiset suviyössä* (1948). Räisänen toimi studiopäällikkönä myös lukuisissa Ilmari Unhon ja Hannu Lemisen ohjaamissa elokuvissa.

Räisänen työskenteli myös esiintyjänä: hänellä oli pieniä sivurooleja yhdessätoista elokuvassa. Hänen rooleistaan kreditoitiin neljä.

Räisäsellä oli oma valokuvaamo Helsingin Munkkiniemessä 1940-luvun jälkipuoliskolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Eino Räisänen Elonetissä.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |