recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikola Pilić** (s. 27. elokuuta 1939 Split, Jugoslavian kuningaskunta) on kroatialainen tennispelaaja, joka edusti Jugoslavian sosialististista liittotasavaltaa. Urallaan hän voitti kolme turnausta kaksinpelissä. Ranskan avointen loppuottelussa hän pelasi vuonna 1973.

Pilić syntyi Krsto Pilićille ja Danica Tomić Ferićille juuri ennen toisen maailmansodan alkamista. Pilić aloitti tenniksen pelaamisen vuonna 1952.

Vuonna 1973 81 miespelaajaa boikotoi Wimbledonin turnausta, koska Jugoslavian Tennisliitto oli antanut aiemmin samana vuonna Pilićille pelikiellon. Pelikielto tuli siitä, kun Pilić oli kieltäytynyt pelaamasta Davis Cupissa. Pilić kiisti kuitenkin kieltäytyneensä.

Uransa lopetettuaan Pilić aloitti valmentamisen. Hän perusti vuonna 1997 tennisakatemian, jossa valmennetaan nuoria tennisammattilaisia. Siellä ovat harjoitelleet muun muassa Ernests Gulbis ja Novak Đoković.

Vuonna 1970 Pilić meni naimisiin serbialaisen näyttelijän Mia Adamovićin kanssa.

Grand Slam -loppuottelut
------------------------

### Kaksinpelitappiot (1)

| Vuosi | Turnaus | Vastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1973 | Ranskan avoimet | Romania Ilie Năstase | 6–3, 6–3, 6–0 |

### Nelinpelimestaruudet (1)

| Vuosi | Turnaus | Pari | Vastustajat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970 | Yhdysvaltain avoimet | Ranska Pierre Barthès | Australia Roy Emerson &Australia Rod Laver | 6–3, 7–6, 4–6, 7–6 |

Lähteet
-------

1. ↑  Career Titles/Finals atpworldtour.com. Viitattu 2.7.2011. (englanniksi)
2. 1 2  Nikola Pilić: Krao sam novac od majke da kupim reket blic.rs. Viitattu 2.7.2011. (kroatiaksi)
3. ↑  The History of the Championships wimbledon.com.  Arkistoitu 27.6.2011. Viitattu 2.7.2011. (englanniksi)
4. ↑  Kodes strikes it lucky (1973) wimbledon.org.  Arkistoitu 25.7.2010. Viitattu 2.7.2011. (englanniksi)
5. ↑  About Niki Pilic nikipilic.de.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 2.7.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* ATP-profiili
* Tennis Academy Niki Pilic (Arkistoitu – Internet Archive)
**Sotamuseo** (kreik. Πολεμικό Μουσείο, *Polemikó Mouseío*) on museo Ateenassa Kreikassa. Se keskittyy sotahistoriaan ja sotilaalliseen esineistöön. Museo on perustettu vuonna 1975 ja se toimii Kolonákin kaupunginosassa Ateenan keskustassa sijaitsevassa modernissa rakennuksessa.

Museo esittelee eri aikojen aseistusta antiikista nykyaikaan. Uusin aineisto liittyy Kreikan vaiheisiin toisessa maailmansodassa sekä maan osallistumiseen Korean sotaan ja Kyproksen miehityksen aikaisiin tapahtumiin. Museon kokoelmiin kuuluu aseistuksen lisäksi myös paljon valokuvia, karttoja ja muuta aineistoa sekä suuri kirjasto. Museon ulkotiloissa on vanhoja lentokoneita ja helikoptereita, tykkejä sekä muuta aseistusta.

* Antiikin aikaisia pronssikypäriä.Antiikin aikaisia pronssikypäriä.
* Bulgarialainen panssaroitu tykki, Kreikan armeijan sotasaalista vuodelta 1918.Bulgarialainen panssaroitu tykki, Kreikan armeijan sotasaalista vuodelta 1918.
* Toisen maailmansodan aikaista aseistusta.Toisen maailmansodan aikaista aseistusta.
* F-5 Freedom Fighter, F-84G ja T-6 Texan -hävittäjät.F-5 Freedom Fighter, F-84G ja T-6 Texan -hävittäjät.

Lähteet
-------

1. 1 2  War Museum *Athens Info Guide*. Viitattu 2.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sotamuseo** Wikimedia Commonsissa

* Πολεμικό Μουσείο - War Museum. Museon verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)
Pärt Uusberg
**Pärt Uusberg** (s. 16. joulukuuta 1986 Rapla) on virolainen säveltäjä ja kuoronjohtaja.

Uusberg opiskeli kuoronjohtoa Tallinnan Tallinnan Georg Ots -musiikkiopistossa Heli Jürgensonin johdolla. Samassa oppilaitoksessa hän sai sävellysopetusta Alo Põldmäeltä ja Galina Grigorjevalta. Vuonna 2012 hän sai sävellyksessä kandidaatinarvon opiskeltuaan sitä Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa Tõnu Kõrvitsin johdolla. Vuonna 2014 hän valmistui sävellysopinnoistaan maisterina Toivo Tulevin ja Tõnu Kõrvitsin oppilaana; vuonna 2018 hän sai maisterinarvon myös kuoronjohdossa opiskeltuaan Tõnu Kaljusten johdolla.

Vuonna 2008 Uusberg perusti Head Ööd, Vend -kamarikuoron alun perin veljensä Uku Uusbergin ohjaamaa Head ööd, vend -näytelmää varten. Kuoro jatkoi aktiivista toimintaansa Virossa ja ulkomailla. Uusberg on johtanut myös muita kuoroja. Hänen sävellystuotannossaan pääpaino on ollut kuoromusiikilla, mutta hän on laatinut musiikkia myös orkesterille, muille kokoonpanoille ja pianolle. Lisäksi hän on säveltänyt elokuvamusiikkia. Kuorolaulujensa sanoituksina Uusberg on käyttänyt liturgisia tekstejä sekä muiden muassa Juhan Liivin, Ernst Ennon, Viivi Luikin, Karl Ristikiven ja Indrek Hirvin runoutta. Esimerkiksi Viron kansallinen mieskuoro on tilannut häneltä sävellyksiä. Hänen orkesteriteoksiaan johtaneisiin kapellimestareihin ovat kuuluneet Kaspar Mänd, Toomas Vavilov, Jüri-Ruut Kangur, Mikk Murdvee ja Hando Põldmäe.

Monia Uusbergin sävellyskonsertteja on pidetty Tallinnan ja Raplan kirkoissa. Hän on ollut teoksillaan edustettuna myös Tallinn Music Weekin, Viron laulufestivaalin ja Viron nuorten laulu- ja tanssifestivaalin ohjelmistoissa. Vuonna 2010 Uusberg pääsi pianokappaleellaan *Paradiis* edustetuksi ISCM World Music Daysiin Sydneyyn. Hän on saanut useita stipendejä, palkintoja ja tunnustuksia. Esimerkiksi mieskuorolaulu *Kuule mu palve häält* toi European Award for Choral Composersin a cappella -kuorolaulujen kategoriassa vuonna 2012. Viron kuoroliitto myönsi Uusbergille vuoden kuorosäveltäjän tunnustukset vuosina 2012 ja 2018. Hänen CD-levynsä *Liiv, meri ning mõtted* puolestaan valittiin vuoden 2014 kuoroalbumiksi.

Uusberg esitti Joosepin roolin elokuvassa *Klass*. Musiikkia hän on säveltänyt muun muassa elokuvaan *Ristituulessa*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pärt Uusberg Estonian Music Information Centre
2. ↑  "Surm oli nii reaalne, et nutsin pärast tükk aega." Õhtuleht
3. ↑  Pärt Uusberg Eesti filmi andmebaas

Aiheesta muualla
----------------

* Pärt Uusberg Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Kattopäre lähikuvassa.
Kota katettuna päreillä.
Pärepäällystettä Koitelinkoskella.
Kodan kattoa laitetaan kolminkertaiselle päreelle, Multia.
**Päre** on puun rungosta pituussuuntaan kiskomalla tai höyläämällä valmistettu ohut levymäinen suikale. Päre on ohuempi kuin paanu. Kiskotut ja höylätyt päreet eroavat toisistaan sekä rakenteeltaan että käyttötarkoitukseltaan. Kiskotussa päreessä puun syyt kulkevat ehjinä päreen päästä päähän, mutta höylätyssä päreessä syyt katkeilevat päreen pinnassa. Kiskotuista päreistä punotaan koreja ja niitä on käytetty valaisemiseen. Pärekatossa taas käytetään useimmiten höylättyjä päreitä.

### Kiskotut päreet

Kiskotut päreet tehdään männystä. Puu on valittava huolella, sen on oltava suorasyistä, oksatonta ja tiheälustoista. Sopivanpituiseksi katkaistu pärepölkky halotaan ensin kelleksiksi, sitten lohkoiksi. Näistä lohkaistaan vielä sydänosa pois. Pintaosa lohkotaan puukon avulla aina kahteen osaan niin monta kertaa, että lopulta saadaan ohuita päreitä. Halkaistaessa puuta täytyy taivuttaa oikeaan suuntaan, jotta halkeaminen tapahtuisi suoraan.  Koripäreet ovat yleensä 3–4 cm leveitä, 2–3 mm paksuja ja hyvinkin pitkiä ja ne viimeistellään vuolemalla. 

Valaisupäreet valmistetaan samalla tavalla kuin koripäreetkin. Jos pärepölkkyjä säilytetään ennen kiskontaa vedessä, niiden pihkaisuus vähenee ja päreet palavat tasaisemmin. Valaisupäreen tyypillinen paloaika on noin 15 minuuttia.

Aiemmin myös pärekattoja tehtiin kiskotuista päreistä, mutta pärehöylien kehittyessä 1860-luvulta lähtien kattoihin ryhdyttiin käyttämään höylättyjä päreitä. Kiskotun päreen etuna höylättyyn päreeseen nähden on se, että vesi valuu paremmin rikkoutumattomia puunsyitä pitkin pois. Ne ovatkin nykyisin käytettyjä höylättyjä kattopäreitä kestävämpiä.

### Höylätyt päreet

Höylättyjä kattopäreitä valmistetaan kuusesta, männystä ja haavasta. Kattoon tarvitaan noin 45–50 cm pitkiä, 15 cm leveitä, 3–5 mm paksuja päreitä, jotka tehdään tavallisesti koneellisesti eli höylätään pärehöylällä. Päreillä voidaan päällystää myös seinäpintoja lautavuorauksen sijaan. Päre on perinteinen puusta tehty valmiste, jota on kevyt käsitellä ja helppo huoltaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuormaa, Markus: *Puutyöt pärekorista pistoaitaan*, s. 44–47. Metsäkustannus, 2014.
2. ↑  Maija Suova (toim.): *Emännän tietokirja I–II, 4. uudistettu laitos*, s. 592. WSOY, 1958.
3. ↑  Tuormaa, Markus: *Puutyöt pärekorista pistoaitaan*, s. 45, 51–52. Metsäkustannus, 2014.
4. 1 2  Museoviraston korjauskortti Pärekatto *nba.fi*. Viitattu 11.12.2017.
5. ↑  Päreet matkaavat katossa Suomesta Keski-Eurooppaan.  *Hämeen sanomat*, 06.08.2004. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.9.2012.  (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Pärehöylä kolkkaa Pirttikoskella.  *Hämeen sanomat*, 13.07.2005. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.9.2012.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Päre** Wikimedia Commonsissa
**Ödön Lechner** (27. syyskuuta 1845 Pest – 10. kesäkuuta 1914 Budapest, Itävalta-Unkari) oli unkarilainen arkkitehti, jota on kutsuttu "Unkarin Gaudíksi". Hän pyrki luomaan omaleimaisen unkarilaiskansallisen arkkitehtuurin, johon hän yhdisteli aineksia wieniläisestä jugendista, unkarilaisesta kansantaiteesta ja hindulaisesta arkkitehtuurista. Lechnerin töiden tunnuspiirteenä on värikäs keramiikka.

Lechner syntyi vuonna 1845. Hän aloitti arkkitehtuurin opinnot Pestissä mutta muutti 1866 Berliiniin, jossa opiskeli kolmen vuoden ajan Bauakademiessa. Lechner perusti 1869 Gyula Pártosin kanssa arkkitehtitoimiston Pestiin ja suunnitteli joitakin rakennuksia. Lechner harjoitteli vuodet 1874–1878 Clément Parentin toimistossa Ranskassa. Sieltä hän matkusti Englantiin.

Lechnerin suunnittelema Unkarin taideteollisuusmuseo.
Lechner suunnitteli palattuaan Unkariin rakennuksia ranskalaiseen renessanssityyliin, mutta 1890-luvulla hän kiinnostui oman unkarilaisen tyylin luomisesta. Lechner jätti kumppaninsa Pártosin kanssa suunnitelman Unkarin taideteollisuusmuseon suunnittelukilpailuun. Rakennuksesta tuli lopulta rahapulan vuoksi pienempi kuin arkkitehdit olivat suunnitelleet, mutta se noudatteli kuitenkin suunnitelmien linjaa. Museorakennusta pidettiin aikansa pioneerityönä ja merkittävänä kokeiluna unkarilaisessa arkkitehtuurissa.

Taideteollisuusmuseon jälkeen Lechnerin tyyli siirtyi enemmän unkarilaisen kansantaiteen suuntaan, ja esimerkiksi vuosina 1899–1901 rakennetussa Postisäästöpankin rakennuksessa nähtävät ormanentit ovat saaneet vaikutteita perinteisistä kirjontatöistä. Lechnerin myöhempiä töitä olivat muun muassa Sipeki Balásin huvila Budapestissa ja Pyhän Elisabetin kirkko Bratislavassa. Lechner sai myös monia nuorempia seuraajia 1900-luvun alussa, ja he levittivät Lechnerin tyyliä Itävalta-Unkariin kuuluneelle Karpaattien altaan alueelle.

Lähteet
-------

* *Kaupunkikirjat: Budapest*. Suomentanut Rekiaro, Ilkka. Helsinki: WSOY, 2002. ISBN 951-0-26306-0.

### Viitteet

1. ↑  *Kaupunkikirjat*, s. 56.
2. 1 2 3  Ödön Lechner *eu2011.hu*.  Arkistoitu 19.8.2014. Viitattu 14.1.2012. (englanniksi)
3. 1 2 3  Ödön Lechner and the beginnings of the Hungarian style *Art Nouveau in Hungary*.  Arkistoitu 5.3.2012. Viitattu 14.1.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ödön Lechner** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Öjan kyläkirkko** (ruots. *Öja bykyrka*) on Öjan kylässä Kokkolassa sijaitseva puukirkko, joka on rakennettu noin vuosina 1950-1998*lähde?*. Talkootöillä rakennettu kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1951, ja sen kirkkosalissa on 64 istumapaikkaa. Kyläkirkkoa laajennettiin ja peruskorjattiin vuonna 1984.

Kirkossa tai sen lähettyvillä ei sijaitse kellotornia eikä rakennusta saata luulla kirkoksi ulkonäkönsä takia. Kirkko muistuttaa taloa, joka on muutettu kirkoksi. *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Öjan kyläkirkko *kokkolanseurakuntayhtyma.fi*. Viitattu 7.10.2020.
2. ↑  Öjan kyläkirkko, Kokkola *geniusloci.chydenius.fi*. Viitattu 7.10.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Keski-Pohjanmaan kirkot |
| --- |
|  |
| Kokkola | 
* Kaarlela
* Kokkola
* Simeonin ja Hannan rukoushuone (ortod.)
* Kälviä
* Lohtaja
* Tankar
* Ullava
* Ykspihlaja
* Öjan kyläkirkko

 |
|  |
| Muut kunnat | 
* Halsua
* Kannus
* Kaustinen
* Lestijärvi
* Perho
* Toholampi
* Veteli

 |

 |
**Cinnabon** on yhdysvaltalainen jälkiruokaketju, jolla oli heinäkuussa 2009 yhteensä 750 myymälää kolmessakymmenessä eri maassa. Yhtiön päätuote on korvapuusti. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Sandy Springsissä, Georgiassa. Cinnabonin omistaa Focus Brands. Suomen ensimmäinen Cinnabon avattiin maaliskuussa 2015 Kauppakeskus Arabiassa, Helsingissä ja suljettiin maaliskuussa 2016.

Historia
--------

Ensimmäinen Cinnabon-myymälä avattiin 4. joulukuuta 1985 Seattlen alueella Federal Wayn kaupungissa. Myymälä toimi aluksi normaalina konditoriana Sea Tac Mallin kauppakeskuksessa ja myi Cinnabonin nykyisistä tuotteista vain Cinnabon Classic -leivoksia. Cinnabon on sittemmin kehittynyt franchise-myyntisopimuksilla toimivaksi ketjuksi. Ensimmäinen franchise-myymälä avattiin elokuussa 1986 Philadelphiassa. Vuonna 1991 avattiin Detroitin kansainvälisellä lentoasemalla ensimmäinen kauppakeskuksen ulkopuolinen Cinnabon-konditoria. Nykyään Cinnabon-konditorioita on muun muassa sotilastukikohdissa, kauppakeskuksissa, lentoasemilla, yliopistokampuksilla, julkisen liikenteen asemilla, kasinoissa ja huvipuistoissa.

Cinnabonilla on monia kansainvälisiä franchise-yrittäjien myymälöitä. Laajin Pohjois-Amerikan ulkopuolella oleva myymälä on Stars Centerin ostoskeskuksessa Kairossa.

Vuonna 1998 AFC Enterprises, Inc. osti Cinnabonin 65 miljoonalla dollarilla. Vuonna 2004 AFC Enterprises, Inc. myi Cinnabonin 30,3 miljoonalla dollarilla Focus Brands, Inc:lle, jonka omistaa atlantalainen yksityinen pääomasijoitusyhtiö Roark Capital Group.

Cinnabon-konditoria kauppakeskuksessa Tracyssä, Kaliforniassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Focusbrands.com *focusbrands.com*.  Arkistoitu 10.2.2012. Viitattu 19.8.2012.
2. ↑  Cinnabon At-A-Glance *cinnabon.com*.
3. ↑  City Council Districts *files.sandysprings-ga.org*.  Arkistoitu 17.1.2010. Viitattu 19.8.2012.
4. ↑  Focus Brands To Buy Cinnabon From AFC Enterprises *query.nytimes.com*.
5. ↑  Amerikkalaisketjut jatkavat Suomen valloitusta - seuraavaksi tulee pullakahvila *marmai.fi*.
6. ↑  NY Times: AFC Enterprises to Purhase Cinnabon International *nytimes.com*.
7. ↑  NY Times: Focus Brands to Buy Cinnabon from AFC Enterprises *query.nytimes.com*.
8. ↑  Roarkcapital.com: Portfolio-companies *roarkcapital.com*.  Arkistoitu 9.7.2009. Viitattu 19.8.2012.
Nîmesin Maison Carrée rakennettiin roomalaiseksi temppeliksi.
**Maison Carrée** on alun perin roomalaisten rakentama temppeli, joka sijaitsee Etelä-Ranskassa Nîmesin kaupungin keskustassa. Temppelistä tuli keskiajalla kirkko ja nykyisin se toimii antiikin taiteen museona. Se on säilynyt erinomaisessa kunnossa alkuperäisellä paikallaan.

Maison Carréen rakennutti vuonna 19 eaa. Marcus Vipsanius Agrippa, joka rakennutti myös Rooman Pantheonin. Rakennus inspiroi uusklassisen La Madeleine -kirkon rakentajia. Se valmistui Pariisiin 1807–1842. 

Nimi Maison Carrée tarkoittaa sananmukaisesti neliön muotoista taloa. Se on tunnettu tällä nimellä 
1500-luvulta. Vanhassa ranskan kielessä kutsuttiin ilmaisulla *carré* kaikkia geometrisia muotoja, joissa oli neljä suoraa kulmaa. Niinpä suorakaiteen nimenä oli silloin *le carré long* eli "pitkä neliö" ja *le carré parfait* eli "täydellinen neliö" tarkoitti nykyisin neliöksi sanottua muotoa. Tämä selittää talon ja muodon ristiriidan - Maison Carréen pohja on aina ollut suorakaiteen muotoinen.

Aiheesta muualla
----------------

* Leo Masuda - *Kuvia ja hiukan tekstiä* englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Maecenas - *Yksityiskohtaisia valokuvia* (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maison Carrée**.
**Cinema** oli elokuvateatteri Helsingin Etu-Töölössä Museokadulla samoissa tiloissa, joissa aiemmin oli ollut Taru ja sitä ennen Mikki ja Revy. Teatteri lopetti toimintansa 3. marraskuuta 1995.

Elokuvakriitikko Mårten Kihlman osti Tarun sen omistajalta, muutti nimen Cinemaksi ja avasi 23. marraskuuta 1967. Ensimmäinen elokuva oli Jacques Demyn ohjaus *Lola*.

Teatteri profiloitui laatuelokuvien esittäjänä. Kriitikko Mikael Fränti piti sitä ensiaskeleena kohti kunnallista elokuvateatteria, "jonka on pakko olla todellisuutta tässä maassa viimeistään 70-luvun lopulla".

Vuonna 1990 Kihlman myi Cineman Mika Siltalalle, Pekka Lanervalle ja Matti Pauniolle. Kihlman kuoli pian kaupanteon jälkeen. Ensimmäinen uudessa Cinemassa esitetty elokuva oli Krzysztof Kieślowskin *Lyhyt elokuva tappamisesta*.

Teatterin nimet sen historian 3.11.1929–3.11.1995 aikana:

* Revy 3.11.1929–1939
* Mikki 17.9.1939–1964
* Taru 20.11.1964–1967
* Cinema 24.11.1967–3.11.1995.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mikael Fränti, Cinema on ystävämme, Filmihullu 4–5/ 1969 s. 32–33
2. ↑  Mirva Saukkola, Mika Siltala vaihteli pikkuautoja ja teki puistotöitä, Taloussanomat 20.11.1999, viitattu 7.11.2010
3. ↑  Helsingin seudun elokuvateatterit *Kavi*. Viitattu 20.9.2022.
**Osmo Matias Tepsell** (26. heinäkuuta 1934 Sodankylä – 10. helmikuuta 2006) oli suomalainen suunnistaja ja hiihtosuunnistaja.

Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Karlstadissa 1963 Tepsell suunnisti viestissä kultaa yhdessä veljensä Aimon, Erkki Kohvakan ja Rolf Koskisen kanssa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Hän edusti Suomea hiihtosuunnistusmaaotteluissa Ruotsia vastaan vuosina 1962–1969.

Suunnistuksen Suomen-mestaruuskilpailuissa Gamlakarleby Idrottsföreningia edustanut Tepsell voitti viestikultaa vuosina 1958 ja 1965 sekä viestihopeaa vuonna 1963. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän voitti pronssia vuonna 1962. Hiihtosuunnistuksessa hän voitti viestisuunnistuksen SM-kultaa vuosina 1962, 1965 ja 1968 sekä SM-hopeaa 1963, 1964, 1967 ja 1969. Lisäksi hän voitti SM-pronssia henkilökohtaisella matkalla vuonna 1967.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Osmo Matias Tepsell, Keskipohjanmaa Nro 49, julkaistu 19.2.2006, viitattu 2021-06-28
2. 1 2 3  *Urheilumme kasvot 2*, s. 309. Oy Scandia Kirjat Ab, 1972.
**Summer Tour 2016** oli kanadalaislaulaja Celine Dionin yhdestoista konserttikiertue. Kiertue järjestettiin Dionin vuonna 2016 julkaistun ranskankielisen studioalbumin promoamiseksi. Kyseessä on Dionin ensimmäinen ranskankielinen kiertue sitten vuonna 2013 järjestetyn Sans attendre Tour -kiertueen. Yhteensä 28 konserttia kattanut kiertue on Dionin suurin ranskankielinen kiertue vuosina 1995-96 järjestetyn D'eux Tour -kiertueen jälkeen. Konserttisarja alkoi 20. kesäkuuta 2016 Belgian Antwerpenistä ja päättyi 31. elokuuta 2016 Trois-Rivières'een, Quebeciin.

Taustaa
-------

Dionin virallinen verkkosivusto ilmoitti 9. marraskuuta 2015, että Quebecin provinssissa tullaan pitämään kuusi konserttia: neljä Montrealissa, ja kaksi Quebecin kaupungissa. Uskomattoman suuren kysynnän vuoksi Montrealiin lisättiin kuusi konserttia ja Quebeciin kaksi. Pohjois-Amerikassa pidettävien konserttien lukumääräksi saatiin siis neljätoista. 11. marraskuuta ilmoitettiin, että Pariisissa tullaan pitämään kaksi konserttia. Tätä seuraavana päivänä julkaistiin tieto, että myös Antwerpenissä pidetään kaksi konserttia. Pariisin konserttien ensimmäisenä lipunmyyntipäivänä näkyneen suuren kysynnän vuoksi Pariisiin lisättiin neljä ylimääräistä konserttia. Maaliskuussa 2016 julkistettiin yksi konsertti lisää Quebeciin ja kaksi konserttia lisää Pariisiin.

Dionin aviomiehen, René Angelilin kuoleman jälkeen ilmoitettiin, että tuleva ranskankielinen albumi julkaistaisiin vasta myöhemmin vuonna 2016.

12. huhtikuuta 2016, Dion ilmoitti pitävänsä hyväntekeväisyyskonsertin hiljattain rakennetussa amfiteatteri Cogecossa Trois-Rivières'issä, Quebecissä 30. elokuuta 2016. Konsertin tuotto menee Céline Dionin hyväntekeväisyysrahastoon. Konsertissa kuullaan samat laulut kuin muissakin kiertueen konserteissa. Tämä on kiertueen ainoa ulkoilmakonsertti. Toukokuussa 2016 julkistettiin toinen konsertti, joka on 31. elokuuta 2016.

10. toukokuuta 2016 Dion ilmoitti virallisilla verkkosivuillaan, että hän on lisännyt vielä yhden konsertin AccorHotels Arenan konserttisarjaansa. Kahdeksan loppuunmyydyn konsertin päälle lisättiin ylimääräinen 9. heinäkuuta 2016 pidetty konsertti.

Settilista
----------

1. "Trois heures vingt" (Acapella Intro)
2. "Encore un soir"
3. "Je crois toi"
4. "Qui voi vivre sans amour?"
5. "Immensité"
6. "Et je t ' aime encore"
7. "Pour que tu m'aimes encore"
8. "Terre"
9. "Ordinaire"
10. "Un garçon pas comme les autres (Ziggy)"
11. "Because You Loved Me"
12. Medley: "It's all coming back to me now/The Power of Love"
13. "Le vol d 'un ange"
14. "L ' amour existe encore"
15. Acoustic Medley: "Apprends-moi/Tous les secrets/Ne bouge pas/Valse adieu"
16. "Tous les blues sont écrits pour toi"
17. "Dans un autre monde"
18. "Naziland, ce soir on danse"
19. "Purple Rain"
20. Medley: "Love Can Move Mountains/River Deep, Mountain High"
21. "Show Must Go On"
22. "My Heart Will Go On"
23. "S ' il suffisait d'aimer"
24. "Vole" (Acapella Outro)
**Osmo Olavi Niskanen** (13. toukokuuta 1910 Helsinki – 31. maaliskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1974.

Niskasen vanhemmat olivat kirjapainaja Vilho Niskanen ja Ida Johanna Toivanen ja puoliso 1943–1983 diplomi-insinööri Eva Toini Kristina Hirn. Niskanen kirjoitti ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1932 ja opiskeli Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisellä osastolla valmistumatta. Hän toimi 1934–1942 Keskinäisessä vakuutusyhtiö Kalevassa apulaishankintapäällikkönä, 1942–1946 Kuitu Oy:n huolto- ja sosiaalipäällikkönä ja 1946–1949 Suomen Kuituteollisuus Oy:n apulaisjohtajana. Teo Oy:n toimitusjohtajaksi Niskanen nimitettiin 1949. Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta (SOK) osti yhtiön 1959, ja teki Ruotsin osuuskauppojen keskusliikkeen Kooperativa Förbundetin (KF) kanssa sopimuksen, ja lisenssin turvin Teo sai valmistaa Ruotsin eniten myytyjä pesuaineita SOK:laisille osuuskaupoille. 1967 Niskanen nimitettiin Teo:n tytäryhtiön, pohjoismaisten osuustoimintaliikkeiden yhteistyössä perustaman aerosolitehdas Oy Nordspray Ab:n toimitusjohtajaksi. 1970-luvun loppupuolella Viertolan tehdas kohosi Pohjoismaiden suurimmaksi pesuainetehtaaksi ja työllisti noin 300 henkeä.

Niskasella oli luottamustehtäviä muun muassa Teknokemiallisten Tehtaiden Yhdistyksessä, Teknokemian Teollisuusyhdistyksessä sekä pohjoismaiden osuuskauppajärjestöjen teknokemiallisessa valiokunnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sakari Auvinen: Osmo Niskanen *Biografiasampo*. Viitattu 6.7.2023.
2. 1 2 3  Helsingin Sanomat. 17.4.1984. s. 14. Kuolleita.
Elektro-L-satelliitin malli Pariisissa 2011
**Elektro** eli GOMS on perhe venäläisiä geostationaarisen kiertoradan sääsatelliitteja.

Elektro 1
---------

Elektro eli GOMS (ven. Геостационарный Оперативный Метеорологический Спутник, *Geostatsionarnyi Operativnyi Meteorologitšeski Sputnik*) on kolmiakselistabiloitu sääsatelliitti. Sillä on kolmikanavainen kuvaava radiometri. Se mittaa myös kiertoradan sätelytasoa. Se on Venäjän Planeta-S-sääsatelliittijärjestelmän avaruussegmentti. Satelliitin suunniteltu toiminta-aika oli vain kolme vuotta eli se oli testisatelliitti.

Elektro-satelliitin kehitys vuosina 1983-1987 oli hidasta, ohjelmistokehitys oli hidasta ja henkilöstömenetykset suuria. Elektro 1 laukaistiin 31. lokakuuta 1994 Baikonurista Proton-kantoraketilla. Radallaan satelliitti tai sen mittalaitteet eivät toimineet. Ohjelma keskeytettiin ja syyn sai VNIIEMin johto.

Elektro-L
---------

20. tammikuuta 2011 laukaistiin Elektro-perheen satelliittiversio Elektro-L1. Satelliitti painaa 1 700 kg. Satelliitin suunniteltu toiminta-aika on kymmenen vuotta. Sen valmisti Lavotškin ja se perustuu Navigator-satelliittirunkoon.

Satelliitin mittalaitteiden kuvauspikselin koko on 1 km näkyvän valon aallonpituudella ja 4 km infrapuna-alueella. Koko pallonpuolisko kuvataan 30 minuutissa.

Satelliitti kuljettaa myös Cospas-Sarsat GEOSAR SAR-transponderin.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   23.1.2011
**Usko huomispäivään** (*Watch on the Rhine*) on Herman Shumlinin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1943. Se perustuu Lillian Hellmanin näytelmään vuodelta 1941, joka tunnetaan suomeksi nimellä *Vartio Reinillä*. Näytelmän sovitti elokuvaksi Dashiell Hammett.

Juoni
-----

Näytelmän ja elokuvan alkuperäisnimi tulee saksalaisesta patrioottisesta laulusta "Die Wacht am Rhein". Tarinassa natsi-Saksasta Yhdysvaltoihin paennut saksalais-amerikkalainen pariskunta (Paul Lukas ja Bette Davis) teini-ikäisine lapsineen aikoo auttaa Saksan vastarintaliikkeen toimintaa Yhdysvalloista käsin, mutta heidän suunnitelmansa paljastuu ja he joutuvat kiristyksen uhriksi. Perheen isä tappaa kiristäjän ja joutuu pakenemaan Yhdysvalloista takaisin Eurooppaan. Hänestä ei kuulu kuukausiin mitään, ja lopulta perheen 18 vuotta täyttävä poika haluaa lähteä isää etsimään. Äiti epäröi, koska pelkää menettäneensä miehensä ja menettävänsä myös poikansa.

Vastaanotto ja jälkimaine
-------------------------

Paul Lukas sai miespääosastaan Oscarin ja Golden Globen. Sen lisäksi elokuva tuotti kolme Oscar-ehdokkuutta: parhaasta elokuvasta, parhaasta käsikirjoituksesta (Hammett) ja parhaasta naissivuosasta Lucile Watson. 

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  The 16th Academy Awards, 1944 *Oscars.org – Academy of Motion Picture Arts and Sciences*. Viitattu 26.11.2016. (englanniksi)
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 13.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Usko huomispäivään* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Usko huomispäivään* Elonetissä.
* *Usko huomispäivään* TCM-elokuvakanavan sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Watch on the Rhine
**Nagasakin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta** on katoliseen kirkkoon kuuluva japanilainen arkkihiippakunta, joka toimii Japanissa Nagasakissa.

Arkkihiippakunnan kanssa samaan kirkkoprovinssiin kuuluvat Fukuokan hiippakunta, Kagoshiman hiippakunta, Nahan hiippakunta sekä Oitan hiippakunta.

Historia
--------

22. toukokuuta 1876 perustettiin Etelä-Japanin apostolinen vikariaatti erottamalla se Japanin apostolisesta vikariaatista (myöhemmin Tokion roomalaiskatolinen arkkihiippakunta. 20. maaliskuuta 1888 vikariaatti pieneni, kun siitä erotettiin itsenäiseksi Keski-Japanin apostolinen vikariaatti (myöhemmin Osakan roomalaiskatolinen arkkihiippakunta. 15. kesäkuuta 1891 vikariaatti korotettiin Nagasakin hiippakunnaksi, jolloin siihen liitettiin myös osia Pohjois-Japanin apostolisesta vikariaatista. 18. maaliskuuta 1927 hiippakunnasta itsenäistyi Kagoshiman apostolinen prefektuuri ja 16. heinäkuuta 1927 Fukuokan hiippakunta. 4. toukokuuta 1959 Nagasakin hiippakunta korotettiin Nagasakin arkkihiippakunnaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Archdiocese of Nagasaki *Catholic-Hierarchy*. Viitattu 27.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Arkkihiippakunnan kotisivut (japaniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia Nigeriassa. Samannimisestä kaupungista Alankomaissa on artikkeli Ede.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Ede** on kaupunki Nigerian lounaisosassa Osunin osavaltiossa. Kaupunki sijaitsee Osunjoen äärellä ja rautatien varrella, noin 180 kilometriä Lagosista koilliseen. Kaupunki on historiallisella joruboiden asuinseudulla. Perinteisesti kaupunki kerrotaan perustetuksi noin vuonna 1500 ja perustajaksi mainitaan metsästäjä-sotapäällikkö Timi Agbale (Timi on ylimmän paikallisjohtajan arvonimi). Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan Eden paikallishallinnon alueella asui 159 866 ihmistä.

Kaupunki on useiden maataloustuotteiden kauppakeskus ja Edeä suurempien kaupunkien kuten Osogbon, Iwon, Ifen ja Ejigbon läheisyys lisää kaupungin merkitystä. Vuonna 1906 rakennetun rautatien ajoista lähtien seudulta on viety kaakaota ja palmuöljyä. Kaupungissa toimii polytekninen oppilaitos (Federal Polytechnic), Adeleken yliopisto (toimipiste) ja siellä on vuodesta 2014 lähtien toiminut yksityinen kristillinen Redeemerin yliopisto (engl. *Redeemer’s University*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arkistoitu kopioEde *State of Osun, osun.gov.ng*.  Arkistoitu 7.3.2021. Viitattu 26.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Ede. Nigeria *Encyclopaedia Britannica, britannica.com*. Viitattu 26.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  Kehinde Olatunji: Redeemer’s varsity holds 12th convocation, graduates 448 *guardian.ng*.  5.11.2020. Viitattu 26.2.2021. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee optisten laitteiden polttopistettä. Geometrian käsitteestä kerrotaan artikkelissa Polttopiste (geometria) ja entisestä lehdestä artikkelissa Polttopiste (lehti).*
Suurennuslasi on kerännyt valon polttopisteeseen (kirkas piste alhaalla).
Kuperan linssin polttopiste valonsäteiden ollessa linssin pääakselin suuntaisia
**Polttopiste** eli **fokus** (lat. *focus*) on optiikassa piste, jonka kautta kaikki linssin läpi tai peilin kautta tulevat säteet kulkevat. Valepolttopisteeksi kutsutaan polttopistettä, joka on peilin takana. Polttopisteen etäisyys peilin keskipisteestä on polttoväli, joka on noin puolet peilin säteestä.

Yhdensuuntaisesti kuperaan peiliin tulevat valonsäteet muodostavat peilin tai linssin taakse (jos niitä jatkettaisiin) valepolttopisteen (*F*), kun taas miinus-silmälasit muodostavat valepolttopisteen eteen. Polttopiste on aina polttotasolla, jolle eri suunnista tulevat yhdensuuntaiset valonsäteet muodostavat suuntakohtaiset polttopisteet.

Vastaavat käsitteet toimivat myös mikroaaltojen ja siten niin sanottujen satelliittilautasten kanssa.

Lähteet
-------

* Fysiikka 2-3, Lämpö, Aallot, Tammi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Polttopiste** Wikimedia Commonsissa
**Dionysoksen temppeli** oli antiikin aikainen Dionysokselle omistettu kreikkalainen temppeli Pergamonissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot sijaitsevat Pergamonin akropoliilla, joka on osa Unescon maailmanperintökohdetta *Pergamon ja sen monikerroksinen kulttuurimaisema*.

Historia
--------

Temppeli rakennettiin alun perin hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa. tosin se vaikuttaa jääneen ainakin jossakin määrin keskeneräiseksi. Dionysoksen kultti oli Pergamonissa yksi tärkeimpiä, sillä kaupungin hallitsijat attalidit katsoivat polveutuvansa Dionysos Kathegemonista ("Dionysos joka johtaa") ja Herakleesta. Temppelin suunnittelijaksi on ehdotettu Hermogenestä, joka suunnitteli Teoksen Dionysoksen temppelin sekä Pergamonissa ainakin kaupungin toisen Dionysoksen temppelin lähellä Demeterin ja Koren pyhäkköä.

Temppelin kunnostettu kulmapylväs ja sen yläpuoliset osat Pergamon-museossa.
Temppeli kärsi vaurioita roomalaisella kaudella joko tulipalossa tai muusta syystä, ja se kunnostettiin keisari Caracallan aikana vuosina 198–217 jaa.

Rakennus
--------

Temppeli edusti joonialaista tyyliä. Se sijaitsi Pergamonin teatterin etu- eli länsipuolella olleen pitkän katumaisen noin 246,5 metriä pitkän ja 17,4 metriä leveän terassipengerryksen pohjoispäässä. Temppeli oli rakennettu kooltaan noin 18,5 × 27 metrin kokoiselle korotetulle perustukselle, johon johti 4,5 metriä korkeat 28 porrasaskelmaa käsittäneet portaat.

Temppelin itsensä koko oli noin 13,2 × 21,6 metriä. Temppelissä oli kahden neljän pylvään rivin (tetrastyyli) muodostama prostyyli portiikki tai vestibyyli ja sen takana naos eli cella. Pylväiden korkeus oli noin 11 metriä. Sisällä oli jumalan kulttipatsas, jonka jalusta on säilynyt. Temppelin koko tekee siitä suurimman tunnetun hellenistisellä kaudella rakennetun prostyylitemppelin.

Temppelin etupuolen vasen kulmapylväs ja osa entablementtia eli palkistoa sekä kattoa ja akroterion-koriste on kunnostettuna Pergamon-museossa Berliinissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "PERGAMON Mysia, Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4 5  Pergamon *My Favourite Planet*. Viitattu 2.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dionysoksen temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Eddy & The Lightnings** oli 1960-luvulla toiminut suomalainen popyhtye, joka perustettiin Hämeenlinnassa. Yhtyeessä soittivat laulusolisti Eddy (Tapani Lehikoinen), soolokitaristi Matti Sortila, komppikitaristi Heikki Väisänen, basisti Eero Pekkola ja rumpali Juha Saikkonen. Tyylinsä takia yhtyettä nimitettiin "Hämeenlinnan Beatlesiksi", Hämeenlinna taas oli tuolloin "Suomen Liverpool" ja yhtye oli ensimmäinen levyttänyt hämeenlinnalainen yhtye.*lähde?*

Eddy & The Lightnings levytti vuonna 1964 kaksi singleä, joista ensimmäinen oli huonosti menestynyt *Shut up / What a girl*. 4. elokuuta 1964 taltioitu *Olet paha / En voi ostaa rakkauttasi* menestyi paremmin. "Olet paha" oli alun perin englantilaisen The Swinging Blue Jeansin hittikappale "You’re no good" ja "En voi ostaa rakkauttasi" on Beatlesin "Can’t buy me love". Molemmat singlet ilmestyivät myöhemmin myös EP-levyinä. Seuraavana vuonna ilmestyi vielä kolmas single *Any more / This night*, jonka b-puoli on Kai Hyttisen säveltämä. Tämän jälkeen yhtye hajosi ja Eddy toimi vuosina 1966–1972 soolouralla.
**Dionin kreikkalainen teatteri** (*Dionin hellenistinen teatteri*) oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Dionin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Dionin arkeologisella alueella nykyisen Díon kylän lähellä Dío-Ólympoksen kunnassa.

Dionin teatterin rauniot.
Teatteri rakennettiin hellenistisellä kaudella, todennäköisesti kuningas Filippos V:n aikana noin vuonna 221–179 eaa. Se rakennettiin varhaisemman, klassisella kaudella todennäköisesti kuningas Arkhelaoksen aikana rakennetun teatterin paikalle. Tämä varhaisempi teatteri oli paikka, jossa saattoi tapahtua muun muassa Euripideen *Bakkhanttien* ensiesitys. Teatterin käyttö lakkasi tai ainakin väheni vuoden 168 eaa. jälkeen. Lopullisesti se hylättiin kun lähelle rakennettiin niin kutsuttu Roomalainen teatteri.

Teatteri sijaitsi Dionin kaupunginmuurien ulkopuolella kaupungin eteläpuolella. Se oli rakennettu pienen luonnonkukkulan rinteeseen ja sen katsomo suuntautui koilliseen. Teatteri oli tyypillinen kreikkalainen puolikaarenmuotoinen teatteri, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. Orkhestran halkaisija on noin 26 metriä ja siinä oli maapohja. Näyttämörakennus eli skene ja sen proskenion oli tehty osittain marmorista ja edusti doorilaista tyyliä. Rakennuksen katsomo oli tehty tiilestä, ja se oli myöhemmin päällystetty marmorilla. Orkhestran alapuolella oli maanalainen käytävä, jota voitiin käyttää ktoonisten jumaluuksien nousuun orkhestran keskelle niin kutsuttuja "Kharonin portaita" pitkin.

Teatterin paikansi W. M. Leake vuonna 1806 ja sen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1970. Teatterin raunioiden päälle on rakennettu uudet, puiset katsomorakenteet, ja sitä käytetään erilaisiin esityksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ancient Theatre of Dion Ministry of Culture and Sports. Viitattu 13.3.2017.
2. 1 2  Dionin esittely (Flash) (Dionin arkeologisen puiston verkkosivut) *Δίον Αρχαιολογικό Πάρκο*. Viitattu 13.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dionin kreikkalainen teatteri** Wikimedia Commonsissa
**Nagar** (urduksi ‏ریاست نگر‎, *Riyāsat Nagar*) tai **Nagir** oli valtio nykyisen Pakistanin Gilgit-Baltistanissa Karakorumin vuoristossa. Ruhtinaskunnan pääkaupunki oli Nagar. Britit alistivat ennen itsenäisen Nagarin vuonna 1891. Nagar liittyi Pakistaniin Intian jaon yhteydessä vuonna 1947 ja sen hallitsijoiden maallinen valta lakkautettiin vuonna 1975.

Maantiede
---------

Nagaria nykyisin.
Nagar sijaitsi nykyisen Pakistanin Gilgit-Baltistanin alueella Karakorumin vuoristossa. Sen naapurissa sijaitsi Hunzan valtio. Kahden ruhtinaskunnan aluetta erotti joki. Nagarin pääkaupunki oli nykyinen Nagarin kaupunki. Ruhtinaskunnan asukkaat olivat etniseltä taustaltaan hunzia eli burušoja, jotka puhuvat burušaskin kieltä. Nagarin lounaisosissa asui myös šinoja. Uskonnoltaan Nagarin asukkaat olivat šiialaisia. Nagarin asukasluku vuonna 1931 oli noin 13 500.

Historia
--------

Nagarin hallitsijan linnoituksia Niltissa brittien sotaretken aikaisessa piirustuksessa.
Nagarin hallitsijat käyttivät arvonimeä *mir* tai *tham*. He olivat läheistä sukua viereisen Hunzan hallitsijoille. Molempien maiden hallitsijat jäljittivät omassa perinteessään sukunsa Aleksanteri Suureen. Kahdesta valtiosta Hunzaa pidettiin vahvempana. Molemmat maksoivat 1800-luvun loppupuoliskolla tribuuttia Jammun ja Kashmirin Dogra-dynastialle.

Epäilyt Venäjän aikeista Pamirin suunnalla niin sanotun suuren pelin aikana sai britit tekemään sotaretken alueelle. Hunzan hallitsija Safdar Ali taivutteli Nagarin hallitsijan liittoutumaan kanssaan brittejä ja kashmirilaisia vastaan. Vuonna 1891 alueelle edenneet brittijoukot valtasivat Nagaarin hallitsijan linnan Niltissa ja he etenivät edelleen kohti Hunzan pääkaupunkia Baltitia. Safdar Ali päätti lopulta paeta ja hänet korvattiin veljellään. Sen sijaan Nagarin tuolloin jo vanhan hallitsijan sallittiin pysyvän valtaistuimellaan. Molemmat valtiot oli nyt käytännössä alistettu osana Brittiläistä Intiaa.

Kun brittivalta oli päättymässä Intian jakoon Nagar, sekä naapurivaltio Hunza tekivät Pakistanin kanssa sopimuksen maiden liittymisestä Pakistaniin Intian sijaan 16. marraskuuta 1947. Nagarin hallitsija säilytti maallisen valtansa osana Pakistania vuoteen 1975 saakka, jolloin se lakkautettiin Zulfikar Ali Bhutton hallinnollisessa uudistuksessa. Myöhemmin Nagar on ollut oma piirikuntansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  B. Lewis, V.L. Ménage, Ch. Pellat, J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam, Volume III (H-Iram)*, s. 581. E. J. Brill, 1986. ISBN 90 04 08118 6. (englanniksi)
2. ↑  Hunza and Nagar *1911 Encyclopædia Britannica*. Wikisource. Viitattu 22.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  Paul Hockings: *Encyclopedia of World Cultures - v. 3. South Asia*, s. 54-55. G. K. Hall & Company, 1992. ISBN 0-81611-812-4. (englanniksi)
4. 1 2  Victoria Schofield: *Kashmir in conflict : India, Pakistan and unending war*, s. 11, 64, 180-181. 2. painos. I.B. Tauris, 2021. ISBN 978-0-7556-0719-8.
5. ↑  Peter Hopkirk: *The great game : the struggle for empire in central Asia*, s. 473-480. Kodansha International, 1994. ISBN 1-56836-022-3. (englanniksi)
**Hurrikaani Nora** oli syyskuussa (16.-26. päivien välillä) vuonna 1997 Tyynellämerellä pyörinyt trooppinen hirmumyrsky. Vuoden 1997 hurrikaanikauden aikana se oli järjestyksessään 14. trooppinen myrsky ja seitsemäs hurrikaanin asteelle voimistunut myrsky. Nora aiheutti tuhoja ensin Meksikossa, missä kaksi ihmistä sai surmansa suoraan hurrikaaniin liittyneissä onnettomuuksissa. Meksikosta Nora eteni Yhdysvaltoihin, jossa tuhoja tuli sekä Kalifornian rannikolla että kauempana sisämaassa tulvien muodossa. Yhdysvaltojen alueella neljä ihmistä kuoli epäsuorasti Noran aiheuttamista tulvista ja rankkasateista johtuen. Kaikkiaan 4. luokan hurrikaaniksi yltynyt Nora aiheutti siis kuuden ihmisen kuoleman.

Nora on ollut yleinen nimi, kun eri vuosien hurrikaaneja on nimetty. Vuoden 1997 lisäksi Nora-niminen hurrikaani on vaikuttanut Tyynellämerellä vuosina 1985, 1991, 2003 ja 2009. Lisäksi Noraksi on nimetty kymmenen taifuunia vuosina 1945, 1951, 1955, 1959, 1962, 1964, 1967, 1970, 1973 ja 1976.

Arizonan kuvernööri Jane Dee Hull lähetti Yumaan kansalliskaartin joukkoja. Punainen Risti lähetti oman erikoisryhmänsä.

Lähteet
-------

1. ↑  Preliminary Report Hurricane Nora 16-26 September 1997 National Hurricane Center. Viitattu 3.8.2013. (englanniksi)
2. ↑  Nora weakens, but heavy rains threaten U.S.  25.9.1997. CNN. Viitattu 3.8.2013. (englanniksi)
**Alfred Leonhard Wilhelms** (19. joulukuuta 1854 Turku – 8. heinäkuuta 1916 Mustameri) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan laivastossa palvellut kontra-amiraali.

Wilhelmsin vanhemmat olivat kapteeni Karl Odin Oskar Wilhelms (1825–1899) ja Edla Wilhelmina Hummelin. Hän kävi Pietarin 1. sotakoulun 1864–1870 ja Pietarin merikadettikoulun 1870–1873. Hän palveli sitten 2. meriekipaasissa ja hänestä tuli luutnantti 1875. Wilhelms oli vuosina 1882–1888 komennettuna Pietarhoviin keisariperheen palvelukseen. Hän suoritti miinaupseerikurssin Pietarin merikadettikoulussa ja hän sai miinaupseerin arvon 1887.

Wilhelms oli päällikkönä kuunari *Sorkajalla* 1888–1890, torpedovene *Kotlinilla* 1890–1891 ja tykkivene *Grosalla* 1891–1893. Tämän jälkeen hän oli 4. meriekipaasin sotaoikeuden jäsenenä ja puheenjohtajana 1893–1895 ja klipperi *Opritšnikin* päällikkönä 1895–1896. Wilhelms suoritti 1896–1897 Nikolain merisota-akatemian kurssin ja hän oli kurssin suoritettuaan päällikkönä tykkivene *Giljakilla* 1897–1898 ja monitori *Veštšuninilla* 1898–1899.  

Wilhelms oli Venäjän merivoimien ylimerisotaoikeuden jäsen vuodesta 1899 ja hän toimi 13. ja 17. meriekipaasin päällikönä 1899–1901, Kaspianmerellä höyrylaiva *Geok-Tepen* päällikönä 1901 ja Itämerellä panssaripatterilaiva *Kremlin* päällikkönä 1902–1903. Viimeksi Wilhelms oli Tallinnan meriekipaasin päällikkönä 1903–1905 ja muutamia kuukausia 18. meriekipaasin päällikkönä keväällä 1906. Hän erosi laivaston palveluksesta 1906 kontra-amiraalin arvoisena. Wilhelms korotettiin 1903 Venäjän aateliin. 

Wilhelms palasi laivaston palvelukseen ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914. Hän toimi Mustallamerellä sairaalalaivojen *Portugalin* ja *Fpejardin* päällikkönä. Hän kuoli heinäkuun alussa 1916 kun sairaalalaiva *Fpejard* torpedoitiin. 

Wilhelms oli naimisissa vuodesta 1880 Tatjana Paulovna Rudaffskyn (s. 1853) kanssa. Kaksi heidän pojistaan Paul ja Boris kaatuivat luutnantteina Venäjän-Japanin sodan aikana 1904–1905.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  SKS Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : Wilhelms, Alfred Leonhard
2. 1 2 3 4  Heikki Halosen Komentosillalla : Suomalaisia Venäjän keisarillisessa laivastossa-blogi 14.7.2014 Alfred Leonhard Wilhelms


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
**Nagar** tai **Nagar Khas** (urduksi ‏نگرخاس‎, *Nagarxās*) on kaupunki Pakistanin Gilgit-Baltistanin alueella. Nagar oli ennen itsenäisen Nagarin valtion pääkaupunki.

Maantiede
---------

Kenkäkauppa Nagarissa.
Nagar sijaitsee Pakistanin Gilgit-Baltistanin alueella Karakorumin vuoristossa. Kaupunki on Nagarjoen laaksossa. Nagarjoki on puolestaan Hunzajoen sivujoki. Ympäröivä seutu on hyvin vuoristoista ja hankalakulkuista. Nagarin korkeus merenpinnasta on noin 2 250 metriä.

Historia
--------

Nagar oli aikanaan itsenäisen Nagarin valtion pääkaupunki. Kaupungissa on edelleen hallitsijan palatseja. Venäjän vaikutusvaltaa pelänneet britit tekivät sotaretken alueelle ja valtasivat sen vuonna 1891. Myöhemmin Nagar oli osa Brittiläistä Intiaa ja Jammun ja Kashmirin ruhtinaskuntaa. Intian jaon jälkeen vuonna 1947 se kuului Pakistaniin. Perinteinen valtio lakkautettiin vuonna 1975. Nykyisin Nagar on osa omaa piirikuntaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  B. Lewis, V.L. Ménage, Ch. Pellat, J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam, Volume III (H-Iram)*, s. 581. E. J. Brill, 1986. ISBN 90 04 08118 6. (englanniksi)
2. ↑  Syed Mehdi Bukhari: Take me back to Nagar *Dawn*. Viitattu 22.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  Victoria Schofield: *Kashmir in conflict : India, Pakistan and unending war*, s. 11-13, 64, 180-181. 2. painos. I.B. Tauris, 2021. ISBN 978-0-7556-0719-8.
Alfred Karindi vasemmaisimpana ja muut tarttolaisen koulukunnan säveltäjät: vasemmalta oikealle Eduard Tubin, Olav Roots, Heino Eller ja Karl Leichter
**Alfred Karindi** (vuoteen 1935 *Karafin*; 30. toukokuuta 1901 Kõnnu – 13. huhtikuuta 1969 Tallinna) oli virolainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja.

Karindi opiskeli Tarton musiikkiopistossa vuodesta 1920 urkujensoittoa Johannes Kärtin johdolla. Hän valmistui samasta oppilaitoksesta Heino Ellerin sävellysoppilaana vuonna 1927. Vuonna 1931 hän valmistui Tallinnan konservatoriosta ulkopuolisena opiskelijana urkujensoitossa ja sävellyksessä. Hänen opettajiaan olivat August Topman ja Artur Kapp. Karindi toimi Tarton oppilaitoksissa musiikinopettajana vuodesta 1921 ja opetti vuosina 1928–1932 Tarton yliopistossa. Lisäksi hän opetti Tallinnan konservatoriossa vuosina 1940–1950 ja 1955–1969. Vuodesta 1944 hän oli siellä musiikin teorian laitoksen johtaja ja vuodesta 1946 professori. Karindin opiskelijoiden joukossa olivat Aime Tampere, Gennadi Podelski ja Ira Trilljärv. Vuonna 1950 Karindi joutui pidätetyksi; tämän jälkeen hän oli vuoteen 1954 vankileirillä Mordvassa.

Karindi työskenteli urkurina Tarton Maarja-kirkossa 1925–1929, Tarton yliopiston kirkossa 1929–1933 ja Tallinnan Kaarli-kirkossa 1933–1940 sekä 1948. Hän sai laajaa tunnustusta improvisaatiotaidoistaan. Karindi johti myös lukuisia kuoroja Tartossa ja Tallinnassa. Vuonna 1957 hän perusti oman kuoronsa, joka vuonna 1992 otti käyttöön nimen Alfred Karindi -sekakuoro. Tämän kuoron johtajana hän toimi kuolemaansa saakka. Säveltäjänä Karindin tuotanto koostuu enimmäkseen kuoro- ja urkuteoksista sekä yksinlauluista. Hän sävelsi kuitenkin myös orkesteriteoksia (kuten sinfonian), kamarimusiikkia ja kantaatteja. Lauluja Karindi teki sellaisten kirjoittajien kuin Anna Haavan, Kaarel Korsenin, Juhan Liivin, Villem Ridalan ja Karl Eduard Söötin sanoihin. Karindin urkusävellysten joukossa on muun muassa neljä sonaattia.

Karindi oli Viron säveltäjäliiton jäsen vuosina 1944–1950 ja jälleen vuodesta 1954. Hän sai tunnustuksia, kuten Viron sosialistisen neuvostotasavallan valtiopalkinnon (1948). Karindi on haudattu Tallinnan Metsäkalmistoon. Vuonna 1986 muistolaatta avattiin hänen synnyinpaikkaansa Kõnnun kylään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alfred Karindi Estonian Music Information Centre


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |