recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Amiot 143** oli ranskalainen Avions Amiot -tehtaan suunnitelema ja valmistama kaksimoottorinen pommikone, joka lensi ensilentosa huhtikuussa 1931. Konetyyppi määrättiin tuotantoon vuonna 1934, ja sitä valmistettiin kaikkiaan 138 kappaletta. Tyypin koneet osallistuivat vielä toiseen maailmansotaan, vaikka ne olivatkin sen syttyessä auttamattoman vanhentuneita. Amiot-pommikoneita käyttäneet yksiköt kärsivätkin raskaita tappioita, mistä huolimatta tyyppi palveli kuljetuskonekäytössä aina vuoteen 1944 saakka.

Historia
--------

Konetyypin varhainen Amiot 140 -versio lensi ensilentonsa huhtikuussa 1931, ja tyyppi määrättiin tuotantoon Lorraine W -moottoreilla varustettuna kolme vuotta myöhemmin. Jatkokehitetyssä Amiot 143:ssa voimalaitteiksi vaihtuivat Gnome-Rhônen valmistamat moottorit. Amiot 143M.4 -sarjatuotantomalli saatiin palveluskäyttöön vuotta myöhemmin. Konetyyppiä valmistettiin kaikkiaan 138 kappaletta. Viimeisissä sarjatuotantoversiossa oli joitakin muutoksia aiempiin nähden: niiden alkuperäiset Lewis-konekiväärit oli korvattu 7,5 millimetrin MAC 1934 -konekivääreillä, lyhyt nokka jatkettu pidemmäksi ja pudotettavat lisäpolttoainesäiliöt korvattu kiinteillä.

Konetyyppi ehti auttamattomasti vanhentumaan ennen toisen maailmansodan alkua, mistä huolimatta se palveli sodan alulla edelleen kuudessa ranskalaisessa pommitusrykmentissä. Konetyyppiä käyttäneet yksiköt kärsivät raskaita tappioita, mutta osa koneista säästyi, ja ne palvelivat Vichyn Ranskan joukkojen kuljetuskoneina Pohjois-Afrikassa vuoteen 1944.

Tekniset tiedot (Amiot 143M.4)
------------------------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 4–6
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&018.026000018,26 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&024.053000024,53 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&05.06800005,68 m
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&06100.&&&&006 100 kg
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&&09700.&&&&009 700 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Gnome-Rhône 14Kirs/Kjrs Mistral Major -14-sylinteristä tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&&0649.&&&&00649 kW (&&&&&&&&&&&&0870.&&&&00870 hv) per moottori

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0310.&&&&00310 km/h
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&02000.&&&&002 000 km
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&07900.&&&&007 900 m
* **Nousuaika:** 14 min 20 s 4 000 metriin

**Aseistus**  

* 6 × 7,5 mm konekivääriä
* 1 600 kg sisäinen ja ulkoinen pommikuorma

Lähteet
-------

* Chant, Chris: *II maailmansodan lentokoneet*. Suomentanut Kortesuo, Petri. Hämeenlinna: Karisto, 2008. ISBN 978-951-23-5025-4.

### Viitteet

1. 1 2 3  Chant 2008: s. 19
**Antti Vilhelm Hassi** (28. joulukuuta 1931 Jämsä – 23. tammikuuta 2019 Helsinki) oli Taideteollisen korkeakoulun professori.

Henkilöhistoria
---------------

Hassin vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Hassi, aiemmin Granberg, ja postinhoitaja Hilja Maria (Maija) Norrgård. Hänen veljiään olivat professori Osmo Hassi ja metsäneuvos Yrjö Hassi.

Antti Hassi toimi kuvaamataidon opettajana ja taidemaalarina vuosina 1953–1971. Hän aloitti periodiopettajana Yleisradion ammattiopistossa 1962 ja toimi Helsingin ja Tampereen yliopistoissa vuoteen 1985. Hän toimi Taideteollisen oppilaitoksen eli nykyisen Taideteollisen korkeakoulun maalauksen, piirustuksen ja yleisen sommittelun tuntiopettajana sekä taiteellisen johtajan assistenttina vuosina 1958–1962. Taideteollisen oppilaitoksen yliopettaja hän oli 1971–1973 ja Taideteollisen korkeakoulun taidekasvatuksen professori 1973–1983. Hassi vaikutti Lahden Muotoiluinstituutin perustamiseen ja toimi Lahden taideoppilaitosten suunnittelijana 1970–1971 ja Muotoiluinstituutin rehtorina 1983–1994.

Urallaan Hassi työskenteli määrätietoisesti muotoilun ja taidekasvatuksen aseman vahvistamiseksi. Eläkkeelle muista tehtävistä jäätyään hän toimi vielä Muotoilun tutkimuslaitoksen johtajana vuosina 1995–2000. Hassi palkittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsenyydellä vuonna 2009.

Julkaisuja
----------

* *Hassin paperi*, omakustanne 2020 ISBN 978-952-94-3950-8 (postuumisti julkaistut muistelmat)

Lähteet
-------

1. ↑  Hassi, Antti Vilhelm *Opettajamatrikkeli 1973-2003*. Taideteollinen korkeakoulu.  Arkistoitu 23.8.2018. Viitattu 12.1.2020.
2. ↑  *Kuka kukin on*. Helsinki: Otava, 2002. ISBN 951-1-18086-X.
3. 1 2  Kuosmanen, Ilkka: Muotsikkaa perustanut Antti Hassi on kuollut.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 2.2.2019, s. B11. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.2.2019.
4. ↑  Yrjö Hassi *Biografiasampo*. Viitattu 15.5.2022.
5. ↑  Harjoittelun juurilla (pdf)  2005. Keski-Pohjanmaan Ammattikorkeakoulu. Viitattu 12.9.2011.  [vanhentunut linkki]
6. ↑  Uusia kunniajäseniä Taideteolliselle korkeakoululle *Uutiset*. TAIK:  Taideteollinen korkeakoulu (Aalto-yliopisto).  Arkistoitu 18.3.2016. Viitattu 12.9.2011.
7. ↑  Osmo Lampinen: Harjoittelusta ja vähän muustakin  2005. Kever. Viitattu 12.9.2011.  [vanhentunut linkki]
8. ↑  Esittely. Muotoilun tutkimuslaitos. Viitattu 29.3.2021 (Archive.org 4.2.2001)
9. ↑  Kunniajäsenet *TAIK*.  2009. Taideteollinen korkeakoulu (Aalto-yliopisto).  Arkistoitu 16.3.2016. Viitattu 12.9.2011.
**Antti Hartman** (s. 3. helmikuuta 1981) on suomalainen LVI-alan yritysjohtaja ja yrittäjä. Hän on energiatekniikkaan ja energiansäästöratkaisuihin keskittyvän HögforsGST:n toimitusjohtaja ja yhtiön suurin osakas.

Elämä ja ura
------------

Koulutukseltaan Hartman on kauppatieteiden maisteri.

Opiskellessaan kauppatieteitä Hartman aloitti työuransa OP-ryhmässä. Hän toimi yrityslainapuolella. Pankkimaailmasta Hartman siirtyi kaukolämmön lämmönjakolaitteisiin keskittyvän start-up-yrityksen talousjohtajaksi ja osakkaaksi vuonna 2005. Muutamaa vuotta myöhemmin yritysjärjestelyiden yhteydessä Hartmanista tuli toimitusjohtaja. Hän on yrityksen suurin omistaja. 

Hartmanin mukaan energian kierrätykseen ja säästöön keskittymällä pystyttäisiin vähentämään kiinteistöjen energiankulutusta ja päästöjä noin 20–50 prosenttia. Hän on esittänyt investointitukia sellaisille yrityksille, jotka tekevät aidosti energiatehokkaita ratkaisuja. 

Hartman on myös osallistunut  Nastolan Aurinkolinnan saneeraushankkeeseen yhtiönsä kautta. Hän on As Oy Nastolan Aurinkolan hallituksen puheenjohtaja.

Tunnustuksia
------------

Hartman sai osuudestaan Nastolan Aurinkolinnan saneeraushankkeessa Lahden kaupungin myöntämän Nastola-kunniakirjan.

Yksityiselämä
-------------

Hartmanin perheeseen kuuluvat puoliso ja kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kaukolämpöä ja etäjohtamista – HögforsGST:n toimitusjohtaja luottaa alaistensa osaamiseen* (Arkistoitu – Internet Archive), Elomedia 13.4.2019, viitattu 20.10.2019.
2. ↑  *Antti haaskasi nuorena vettä kuumassa suihkussa ja vesi meinasi loppua vesitornista - nyt tienaa keksimällä ekoratkaisuja*, Iltalehti 19.10.2019, viitattu 20.10.2019.
3. ↑  *Historia*, Nastolan aurinkolinnan verkkosivu 20.10.2019, viitattu 20.10.2019.
4. ↑  *Nastolan kunnan perustamisesta 150 vuotta – Nastola-mitalin ja -kunniakirjan saajiksi kaivataan ehdotuksia*,ESS 6.2.2019 , viitattu 20.10.2019.
Plancen tekemä posliininen kiinalainen Derbyn kaupunginmuseon kokoelmissa. Nukke on yksi vanhimmista säilyneistä Derbyn posliiniesimneistä.
**André Planché** (myöhemmin **Andrew Planche**, n. 1727–1809) oli keraamikko, joka eli ja työskenteli Englannissa Derbyn kaupungissa.

Planché oli ranskalaisten hugenottipakolaisten poika, joka syntyi ilmeisesti Englannissa ja kastettiin Lontoon Sohossa. Noin 12–13-vuotiaana poika pääsi oppisopimuksella kultasepän harjoittelijaksi Lontoossa. Keramiikan työstämistä hän on saattanut oppia isältään, joka oli ollut aikanaan Meissenissä töissä. Jo 17-vuotiaana Andrew (hän oli vaihtanut nimensä jo Lontoossa) valmisti pieniä posliiniesineitä Derbyssä. Vuonna 1749 hän työskenteli William Littlerille. Viimeistään vuonna 1751 hänen tiedetään asettuneen Derbyyn, sillä kirkonkirjoista löytyy merkintä kahden pojan ristiäisistä Pyhän Alkmundin kirkossa. Myöhemmin poikia syntyi vielä kaksi lisää. On myös säilynyt sopimus hänen osakkuudestaan William Duesburyn yrityksessä Nottingham Roadilla. Siitä kehittyi myöhemmin Royal Crown Derbyn posliinitehdas.

Planchén aikakaudella, joka jatkui vuoteen 1756, ja muutamia vuosia sen jälkeeskin, Derbyn posliinintuotanto keskittyi koriste-esineisiin ja astioita tuotettiin vain vähän. Tuotteet eivät kestäneet kiehuvaa vettä. Jo vuonna 1756 Planché muutti Derbystä Lontooseen jatkaakseen kultasepän työtään. Vuonna 1764 hän siirtyi teatterialalle. Vuodesta 1768 alkaen hän työskenteli Bathissa paikallisessa teatterissa yli kolmenkymmenen vuoden ajan.

Planchén tuottamia posliiniesineitä on Derbyn kaupunginmuseossa sekä Victoria and Albert Museumissa Lontoossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Derbyshire Porcelain (Arkistoitu – Internet Archive) Derby Porcelain Society
2. 1 2  1. Derby Porcelain: André Planche and William Duesbury revolutionary Players
3. ↑  History Royal Crown Derby
4. ↑  Margaret Sargeant: *Royal Crown Derby* Osprey Publishing, 2008. ISBN 9780747804437 Google Books[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:André Planchè 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:André Planché
**Nipigonjärvi** (engl. *Lake Nipigon*) on järvi Ontarion provinssin luoteisosassa, Kanadassa. Se on 4 848 neliökilometrin pinta-alallaan kokonaan Ontarion rajojen sisällä sijaitsevista järvistä suurin. Järvi sijaitsee noin 320 metriä merenpinnan yläpuolella, noin 130 kilometriä koilliseen Thunder Baystä.

Järvi satelliittikuvassa (2010).
Nipigonjärven sijainti Kanadan Ontarion provinssissa  
Nipigonjärven sijainti Kanadan Ontarion provinssissa NipigonjärviNipigonjärven sijainti Kanadan Ontarion provinssissa.
Järven ulosvirtaus on 1940-luvulta lähtien ohjattu kulkemaan 48-kilometrisen Nipigonjoen kautta 76 metriä alemmas Yläjärveen mahdollistaen näin kolmen vesivoimalan tuotannon Nipingonjoessa.

Nipigonjärven suurin syvyys on 165 metriä. Järvessä on monia saaria. Sen suurimpia saaria ovat Caribou Island, Geikie Island, Katatota Island, Kelvin Island, Logan Island, Murchison Island, Murray Island ja Shakespeare Island.

Järven nimi on intiaanikieltä ja tarkoittaa "syvää, kirkasta vettä". 1700-luvulla alueella nykyisin asuvat ajiwbat syrjäyttivät alueella aiemmin asuneet creet. Ensimmäisiin tunnettuihin eurooppalaisiin vierailijoihin alueella kuuluvat Pierre-Esprit Radisson ja Des Groseilliers (1659-60), isä Allouez (1667) sekä vuonna 1684 Fort La Touretten järven koillisrannalle Hudson's Bay Companyn synnyttämän kilpailun vuoksi rakentanut Daniel Dulhut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  David D. Kemp: Lake Nipigon  7.2.2006. thecanadianencyclopedia.com. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Lake Nipigon. Lake, Ontario, Canada Encyclopædia Britannica, britannica.com. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
**Claudia Michelsen** (s. 4. helmikuuta 1969 Dresden) on saksalainen näyttelijä. 1980-luvun lopulla uransa aloittanut Michelsen on näytellyt lähinnä televisioelokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten *Todesspiel* ja *Ku'Damm 56* sekä useissa rikossarjoissa. Valkokankailla hän on näytellyt muun muassa komediaelokuvassa *Drei Chinesen mit dem Kontrabass* ja draamaelokuvassa *Maria an Callas*.

Ura
---

Claudia Michelsenin äiti oli hammaslääkäri ja isä muusikko Udo Zimmermann, johon hän tutustui vasta teini-ikäisenä. Michelsen muutti 16-vuotiaana Dresdenistä Berliiniin opiskelemaan näyttämötaiteita ja hän debytoi Volksbühne-teatterissa vuonna 1989. Samana vuonna hänellä oli sivurooli elokuvassa *Die Besteigung des Chimborazo*.

Michelsen näytteli Volksbühnessä vuoteen 1995, minkä jälkeen hänen uransa painottui televisiotuotantoihin. Hänen ensimmäinen pääroolinsa oli Marlott televisioelokuvassa *Pause für Wanzka* (1989). Seuraavalla vuosikymmenellä Michelsen näytteli pääosia muun muassa televisioelokuvissa *Jenseits der Brandenburg* (1994) ja *Falling Rocks* (1999) sekä televisiosarjassa *Todesspiel* (1996). Vuosisadan vaihteen jälkeen Michelsen näytteli pääroolin muun muassa television jännityssarjassa *Hölle im Kopf* (2004) ja sarjassa *Sieben Tage* (2009).

2010-luvulla Michelsen näytteli muun muassa televisioelokuvissa *Sprinter - Haltlos in die Nacht* (2011) ja *Im Zweifel* (2014). Hänet palkittiin pääroolistaan televisioelokuvassa *Grenzgang* (2012). Michelsen näytteli Anne Hoffmannin roolin television draamasarjassa *Der Turm* (2011) ja Caterina Schöllackin roolin epookkisarjassa *Ku'Damm 56* (2016) ja sen jatko-osassa *Ku'Damm 59* (2017). 2020-luvulla Michelsen näytteli jälleen Caterinaa sarjassa *Ku'Damm 63* (2020). Hänellä on niin ikään keskeinen osa television draamaelokuvassa *Du sollst hören* (2021). 

Michelsen on näytellyt useaan otteeseen rikossarjoissa *Tatort* ja *Polizeirufe 110*.

Michelsenin teatterielokuvarooleja ovat muun muassa Rike komediassa *Drei Chinesen mit dem Kontrabass* (1999), Anni draamassa *Maria an Callas* (2004), Christine draamassa *42plus* (2006) ja Aline trillerissä *Das Ende der Wahrheit* (2017). Sivurooli hänellä on ollut muun muassa elokuvissa *Napola - Elite für den Führer* (2003), *Honig im Kopf* (2014) ja *In einem Land, das es nicht mehr gibt* (2021).

Lähteet
-------

1. ↑  Zur Person: Claudia Michelsen *Morgenpost*. FUNKE Medien Berlin GmbH. Viitattu 6.10.2022. (saksaksi)
2. 1 2  Claudia Michelsen *Filmportal.de*. Viitattu 6.10.2022. (saksaksi)
3. 1 2 3 4  Claudia Michelsen *Crew United*. Viitattu 6.10.2022. (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Nirvana-virhepäätelmä** eli **täydellisen ratkaisun virhepäätelmä** on argumentointivirhe, jossa torjutaan esitetty tai kokeiltu vaihtoehto vertaamalla sitä epärealistiseen, idealisoituun vaihtoehtoon tai jossa torjutaan jokin vaihtoehto siksi, että siinä on ongelmia, pohtimatta, ovatko vaihtoehdot (tai nykytila) vieläkin huonompia. 

Näin voidaan (virheellisesti) torjua mikä tahansa epätäydellinen ratkaisu, vaikka oikeasti täydellistä ratkaisua ei olisikaan. Virhepäätelmän käyttäjä ei välttämättä suoraan väitä, että täydellistä ratkaisua olisi, kunhan tyrmää vaihtoehdon sen epätäydellisyyden vuoksi.

Esimerkki
---------

**Nirvana-virhepäätelmä 1**: Turvavöitä ei kannata käyttää, koska niistä huolimatta ihmisiä kuolee auto-onnettomuuksissa.

**Vastaväite**: Turvavyöt vähentävät liikennekuolemia vaikkeivät niitä kaikkia estäkään, ja tämä vähenemä on merkittävämpää kuin niiden käytöstä aiheutuva epämukavuus.

**Selitys**: Tässä virhepäätelmässä torjutaan turvavyöt siksi, että ratkaisu ei poista ongelmaa täysin – siis ikään kuin oletetaan, että olisi parempi keino, jolla kuolemat saisi kokonaan loppumaan. 

Koska sellaista täydellistä ratkaisua ei ole, se, että turvavyö ei ole täydellinen ratkaisu, ei todista, etteikö se voisi olla järkevä parannus. Tämä on siis myös esimerkki "mustavalkoisesta ajattelusta".

**Nirvana-virhepäätelmä 2**: Turvavöitä ei kannata käyttää, koska joskus turvavyö estää pelastautumisen palavasta autosta.

**Vastaväite:** Tuollaiset kuolemat ovat hyvin harvinaisia sen rinnalla, miten usein turvavyö pelastaa hengen tai lieventää vammoja.

**Selitys:** Tässä virhepäätelmässä torjutaan turvavyöt siksi, että ratkaisussa on huonoja puolia, siis ikään kuin oletetaan, että olisi täydellinen tai muuten yhtä hyvä ratkaisu, jossa ei olisi huonoja puolia. Koska sellaista ei ole, turvavyön käyttö voi olla järkevää, kun se kerran keskimäärin vähentää kuolemia ja vammoja huomattavasti.

Historia
--------

Nirvana-virhepäätelmän määritteli taloustieteilijä Harold Demsetz vuonna 1969.  

> »Nykyään julkisen politiikan taloustieteessä tyypillisesti annetaan ymmärtää, että valinta olisi tehtävissä olemassa olevan epätäydellisen institutionaalisen järjestelyn ja ideaalisen normin välillä. Tämä *nirvana*-lähestymistapa eroaa huomattavasti *vertailtavan instituution* lähestymistavasta, jossa valinta tehdään vaihtoehtoisten reaalisten institutionaalisten järjestelyjen välillä.» 
> 
> 

Tälle on sukua Voltairen lausuma "*Le mieux est l'ennemi du bien.*" Se käännetään usein: "*Paras on hyvän pahin vihollinen.*"

Katso myös
----------

* Nirvana
* Toiveajattelu

Lähteet
-------

1. ↑  Anarchy unbound, or: why self-governance works better than you think *Cato Unbound*.  6.8.2007. Cato Institute. Viitattu 1.7.2009.
2. ↑  Shapiro, Daniel (2007). *Is the welfare state justified?*. New York: Cambridge University Press, 4. ISBN 0521860652.
3. ↑  Demsetz, H.: "Information and Efficiency: Another Viewpoint," Journal of Law and Economics 12 (April 1969): 1, quoted in Kirzner, Israel M. (1978). *Competition and Entrepreneurship*, 231. ISBN 0226437760.
4. ↑  Voltaire: *La Bégueule* (1772)
Kreikkalaisortodoksisen kirkon lippu.
**Kreikkalaisortodoksisen kirkon lippu** on kreikkalaisortodoksisten kirkkojen käyttämä lippu. Siinä on keltaisella pohjalla musta kaksipäinen kotka. Kotka pitää jaloissaan miekkaa ja valtakunnanomenaa, ja kotkan päiden yläpuolella on kruunu.

Lipun kotkasymboli palautuu oletettavasti Bysantin valtakuntaan, ja lippua kutsutaan usein virheellisesti "Bysantin valtakunnan lipuksi". Lippua käytetään erityisesti kreikkalaisortodoksisissa kirkoissa, luostareissa ja hallinnollisissa instituutioissa. Lipulla ei kuitenkaan ole virallista asemaa.

* Kreikkalaisortodoksisen kirkon lippu Profeetta Elian luostarilla Santorínilla.Kreikkalaisortodoksisen kirkon lippu Profeetta Elian luostarilla Santorínilla.
* Kreikan lippu ja kreikkalaisortodoksisen kirkon lippu rinnakkain Ródoksella.Kreikan lippu ja kreikkalaisortodoksisen kirkon lippu rinnakkain Ródoksella.
* Kreikkalaisortodoksisen kirkon lippu ja Kreikan vanha lippu Neitsyt Marian katedraalissa Torontossa.Kreikkalaisortodoksisen kirkon lippu ja Kreikan vanha lippu Neitsyt Marian katedraalissa Torontossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Flags of Greece *Greeka*. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2  Greek Orthodox Church (Greece) *CRW Flags*. Viitattu 1.9.2020.
3. ↑  Ecumenical Patriarchate of Constantinople and Autonomous Church of Greece Five Star Flags. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **kreikkalaisortodoksisen kirkon lippu** Wikimedia Commonsissa
**Saara Marjatta Lahtinen** (o.s. **Vilén**, s. 16. heinäkuuta 1934 Petäjävesi) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 800 metrin juoksu. Hän edusti Koskenpään Kisaa vuoteen 1960 ja sittemmin Petäjäveden Petäjäisiä.

Vilén karsiutui 800 metrin alkuerissä Tukholman EM-kilpailuissa 1958. Hän saavutti samalla matkalla pronssia Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa Oslossa 1961. Hän edusti Suomea kuudessa maaottelujuoksussa vuosina 1958–1961 sijoittuen parhaimmillaan neljä kertaa toiseksi.

Vilén voitti 800 metrin Suomen-mestaruuden Mikkelissä 1961 ajalla 2.17,1. Hän saavutti samalla matkalla SM-hopeaa 1958, 1959 ja 1960. 400 metrin juoksussa hän sijoittui Kalevan kisoissa parhaimmillaan neljänneksi 1961 ja viisiottelussa kuudenneksi 1953.

Vilén voitti 3 × 800 metrin viestin Suomen-mestaruuden 1958 ja 1960. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa 1958, 1959 ja 1961 sekä joukkuekilpailussa kultaa 1959 ja hopeaa 1958.

Vilén juoksi 800 metrin ennätyksensä 2.13,5 Jönköpingissä 20. heinäkuuta 1958.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Saara Vilén Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Saarenkylä** (myös **Saarenkylä-Markokylän alue**) on Kinnulan kylä noin 16 kilometriä kunnan keskustasta eteläkaakkoon. Kylä sijaitsee kunnan keskustasta katsoen Viitasaaren suunnassa, kantatieltä 58 Muholan kylän jälkeen kääntyvän, Saarenkylän ja Juureisen välisen yhdystien 6541 varrella. Nimensä mukaisesti kylä sijaitsee Kivijärven Kotkaselän edustalla olevassa saaressa. Karjasalmen silta on rakennettu lohkomalla luonnonkivestä 1900-luvun alkupuolella.

Kylässä on runsaasti loma-asutusta Saarensalmen alueella sekä leirintäalue. Leirintäalueella on vuokrattavia myökkejä sekä telttailu- ja asuntovaunupaikoitusalueet. Loma-asuntoalueiden kunnallistekniikkaan vuonna 2009 tehtyjen huomattavien investointien jälkeen kylällä arvioitiin olevan noin 200 vakituista loma-asukasta, joiden merkitys tulonlähteenä on kunnalle huomattava. Loma-asukkaat tulevat etenkin Kokkolan ja Ylivieskan seuduilta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tervetuloa Saarenkylälle! *www.kinnula.fi*.  2013. Kinnulan kunta.  Arkistoitu 3.11.2013. Viitattu 2.2.2013.
2. 1 2  Piispalan nuorisokeskus, Eija Syrjälä ja Jao, Jämsän ammattiopisto: Kinnula *www.ksymparistokasvatus.fi*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 2.2.2013.
3. ↑  H.Raatikainen: Saarensalmen ranta-asemakaavan muutos ja laajennus (pdf) (Kaavaselostus) *www.kinnula.fi*.  4.4.2006. Kinnula/Jyväskylä:  Kinnulan kunta. Viitattu 2.2.2013. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Markku Möttönen: Kinnula kauppaa luksustontteja  19.11.2009. YLE Keski-Suomi. Viitattu 2.2.2013.
**Claudia Losch** (s. 10. tammikuuta 1960 Wanne-Eickel) on entinen saksalainen kuulantyöntäjä ja olympiavoittaja.

Helsingin MM-kilpailuissa 1983 länsisaksalainen, 181-senttinen Claudia Losch sijoittui kuulantyönnössä seitsemänneksi tuloksella 19,72 m. Seuraavana vuonna itäblokin maat boikotoivat Los Angelesin olympialaisia ja Loschin ainoa todellinen vastus oli Romanian Mihaela Loghin. Losch työnsi loppukilpailussa tuloksen 20,48 m ja voitti olympiakultaa yhden senttimetrin erolla Loghiniin. Muut hävisivät pitkälti toista metriä.

Ulkoradoilla Losch ei yltänyt enää toistamiseen mitaleille. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän oli neljäs tuloksella 20,54 m, Rooman MM-kilpailuissa 1987 neljäs tuloksella 20,73 m, Soulin olympialaisissa 1988 viides tuloksella 20,27 m, Splitin EM-kilpailuissa 1990 neljäs tuloksella 19,92 m ja vielä Tokion MM-kilpailuissa 1991 neljäs tuloksella 19,74 m. Lisäksi hän sijoittui vuoden 1986 EM-kilpailujen kiekonheitossa yhdeksänneksi tuloksella 56,54 m. Kuulaennätyksensä 22,19 m hän työnsi Hainfeldissa 23. elokuuta 1987.

Sisäratojen EM-kilpailuissa Losch ylti viidesti mitaleille. Göteborgissa 1984 hän työnsi tuloksen 20,23 m ja hävisi Helena Fibingeroválle 11 senttimetriä. Seuraavana vuonna Pireuksessa Losch työnsi tuloksen 20,59 m, ja nyt Fibingerová oli 25 senttiä parempi. Madridissa 1986 tšekkoslovakialaistyöntäjä ei ollut enää mukana ja kahden hopean jatkoksi Losch voitti kultaa tuloksella 20,48 m. Budapestissa 1988 hän voitti toisen Euroopan mestaruutensa tuloksella 20,39 m ja Glasgow'ssa 1990 vielä kolmannen työntämällä 20,64 m.

Lähteet
-------

* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä: Täydennysliite: Olympiavuosi 1984*, s. 15. WSOY, 1984. ISBN 951-0-93661-8.

### Viitteet

1. ↑  Jalava, Juhani & Jalava, Mirko: *Kaikkien aikojen yleisurheilutilastot 1.4.1997*, s. 497. Tilastopaja Oy, 1997.
2. ↑  *European Athletics Handbook 1995–1996*, s. 158–164. EAA, 1996. ISBN 3-87390-115-3.

  

Naisten kuulantyönnön olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1948: Micheline Ostermeyer |
1952: Galina Zybina |
1956: Tamara Tyškevitš |
1960: Tamara Press |
1964: Tamara Press |
1968: Margitta Gummel |
1972: Nadežda Tšižova |
1976: Ivanka Hristova |
1980: Ilona Slupianek |
1984: Claudia Losch |
1988: Natalja Lisovskaja |
1992: Svetlana Kriveljova |
1996: Astrid Kumbernuss |
2000: Janina Karoltšyk |
2004: Yumileidi Cumbá |
2008: Valerie Vili |
2012: Valerie Adams |
2016: Michelle Carter |
2020: Gong Lijiao |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Kreivikunta** (engl. *county*, iiriksi *contae*) on paikallishallinnon yksikkö Englannissa, Walesissa, Irlannissa ja Pohjois-Irlannissa. Useimmat näistä kreivikunnista vastaavat suurin piirtein entisiä Suomen läänejä.

Suomeen 1500-1600-luvuilla perustettuja feodaalisia kreivikuntia käsitellään artikkelissa Suomen kreivi- ja vapaaherrakunnat.

### Englanti

*Pääartikkeli: Englannin kreivikunnat*
Englannin kreivikunnat.
Englanti on jaettu 81 kreivikuntaan, joista kuusi on metropolikreivikuntia *(metropolitan counties)* ja loput 75 muita kreivikuntia *(non-metropolitan counties)*. Jälkimmäiset jaetaan usein shire-kreivikuntiin *(shire counties)* sekä yhtenäishallintopiireihin *(unitary authorities)*. Lisäksi Suur-Lontoon alue *(Greater London)* muodostaa oman, muihin luokkiin kuulumattoman hallintoyksikkönsä.

### Wales

Wales on jaettu 22 paikallishallintoalueeseen, joista yhdeksän on nimeltään kreivikuntia. Walesissa kreivikunnat ovat paikallishallinnon perusyksikköjä ja vastaavat lähinnä Suomen kuntia.

* Anglesey *(Ynys Môn)*
* Carmarthenshire *(Sir Gaerfyrddin)*
* Ceredigion
* Denbighshire *(Sir Ddinbych)*
* Flintshire *(Sir y Fflint)*
* Gwynedd
* Monmouthshire *(Sir Fynwy)*
* Pembrokeshire *(Sir Benfro)*
* Powys

### Irlanti ja Pohjois-Irlanti

Irlannin saari on jaettu yhteensä 32 kreivikuntaan, joista 26 on Irlannin tasavallassa ja kuusi Yhdistyneen kuningaskunnan hallinnoimassa Pohjois-Irlannissa.

#### Irlannin tasavallan kreivikunnat

* Carlow'n kreivikunta
* Cavanin kreivikunta
* Claren kreivikunta
* Corkin kreivikunta
* Donegalin kreivikunta
* Dublinin kreivikunta
* Galwayn kreivikunta
* Kerryn kreivikunta
* Kildaren kreivikunta
* Kilkennyn kreivikunta
* Laoisin kreivikunta
* Leitrimin kreivikunta
* Limerickin kreivikunta
* Longfordin kreivikunta
* Louthin kreivikunta
* Mayon kreivikunta
* Meathin kreivikunta
* Monaghanin kreivikunta
* Offalyn kreivikunta
* Roscommonin kreivikunta
* Sligon kreivikunta
* Tipperaryn kreivikunta
* Waterfordin kreivikunta
* Westmeathin kreivikunta
* Wexfordin kreivikunta
* Wicklow'n kreivikunta

#### Pohjois-Irlannin kreivikunnat

* Antrimin kreivikunta
* Armagh'n kreivikunta
* Downin kreivikunta
* Fermanagh'n kreivikunta
* Londonderryn kreivikunta
* Tyronen kreivikunta

Katso myös
----------

* Piirikunta
* Suomen kreivi- ja vapaaherrakunnat
**Martin Fritz** (s. 24. lokakuuta 1994) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka edustaa seuratasolla WSV Murauta. 

Fritz debytoi yhdistetyn maailmancupissa tammikuussa 2013 Seefeldissä ollen 47. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti helmikuussa 2014 Lahdessa suurmäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa ollen 26. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Val di Fiemmessä helmikuussa 2016. Hän oli palkintokorokkeella ensimmäistä kertaa Otepäässä tammikuussa 2019 oltuaan kolmas.

Fritz voitti nuorten MM-kultaa joukkuekilpailusta Val di Fiemmestä helmikuussa 2014 ja oli noissa kisoissa myös normaalimäen ja viiden kilometrin hiihdon kilpailussa pronssilla. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Fritz sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 15:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kahdestoista. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia ja sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 14:nneksi.

Lähteet
-------

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Martin Green** (s. 20. heinäkuuta 1948 Brisbane, Australia) on australialainen fyysikko ja professori.

Green valmistui vuonna 1971 maisteriksi Queenslandin yliopistosta ja tohtoriksi 1974 Kanadan McMaster-yliopistosta, missä hän erikoistui aurinkoenergiaan. Akateemisen uransa hän aloitti 1974 Uuden Etelä-Walesin yliopistossa, missä hänestä tuli 1986 sähkötekniikan professori.

Green perusti 1974 Uuden Etelä-Walesin yliopistossa aurinkokennotekniikan tutkimusryhmän, joka alkoi kehittää aurinkokennoja piistä. Ryhmä onnistui 1980-luvun alussa kehittämään uuden tehokkaamman aurinkokennon. Greenin johtaman ryhmän tekniikan tehokkuus nousi vuonna 1983 ennätyksellisesti 18 prosenttiin. Edellinen tehokkuusennätys, 17 prosenttia oli vuodelta 1974. Ryhmä onnistui nostamaan tehokuutta edelleen, ja vuonna 1999 se saavutti 24,7 prosentin tehokkuuden. BP Solar lisensoi 1985 keskuksen ensimmäisen sukupolven aurinkokennon, joka on tuottanut myyntiä yli miljardilla Australian dollaria. Vuonna 2021 ryhmän kehittämä tekniikka vastasi 91,2 prosentista kaikista piiaurinkokennoista.

Green toimi vuodet 1991–1993 Uuden Etelä-Walesin yliopiston elektroniikan laitoksen johtajana, ja vuodesta 1999 hän on ollut yliopiston Scientia-professorina.

Green on palkittu urallaan useilla palkinnoilla. Australian tiedeakatemian Pawsey-mitalin hän sai vuonna 1982 ja Australia-palkinnon 1999. Right Livelihood -palkinto hänelle myönnettiin 2002 ja Japani-palkinto 2021. Green palkittiin 2022 suomalaisella Millennium-teknologiapalkinnolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Outline of Achievements (PDF) The Japan Prize Foundation. Viitattu 25.10.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Martin Green Right Livelihood. Viitattu 25.10.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  The 2021 Japan Prize The Japan Prize Foundation. Viitattu 25.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  Scientia Professor Martin Green UNSW. Viitattu 25.10.2022. (englanniksi)
5. ↑  Miljoonan euron Millennium-palkinnon sai aurinko­energiaa kehittänyt Martin Green *HS.fi*.  25.10.2022. Sanoma Media Finland Oy. Viitattu 25.10.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Google Scholar
* ORCID
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Eimisjärvi-Lauttalammit** on matalahko ja monialtainen järvi Joensuun itäosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 7,2 neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 54 kilometriä itäkaakkoon.

Maantiede
---------

Eimisjärven pääaltaan pituus kaakosta luoteeseen on noin 6,7 kilometriä, leveys vaihtelee 300 metristä yli kilometriin. Eimisjärven pääaltaan kaakkoiskulmasta lähtee idän suuntaan vesialue, jonka altaat lännestä lueteltuina ovat Keljänlahti, Kantele, Majalampi, Pieni Lauttalampi ja Lauttalampi. Altaita yhdistävät salmet ovat varsin mutkaisia, ja pääallas on niemien halkomaa, joten järvikokonaisuuden yleisilme on sokkeloinen. Eimisjärven syvin kohta, 12,5 metriä, sijaitsee pääaltaan keskiosassa Huutoniemen rannan lähellä. Vain nelisen hehtaaria järvestä on vähintään 10 metrin syvyistä; korkeintaan 3 metriä syvää on lähes kaksi kolmasosaa järvestä.

Eimisjärvi-Lauttalammin niemimaat ovat muodokkaita. Pääallasta ja järven itäosaa erottaa haarautuva Paloniemi. Eimisjärven saariluku on 36, niistä 21 on alle aarin laajuisia luotoja. Saarista yksi on yli hehtaarin laajuinen.

Eimisjärven eteläpuolinen Kokinlampi (145,1 metriä mpy) laskee Eimisjärveen, pohjoisesta laskee Siikopuro ja idästä Kälkäjärveltä Pajujoki. Järveen päätyy myös useita vähäisiä laskuojia. Eimisjärven luoteiskolkasta lähtee noin kilometrin pituinen laskupuro länteen Kinnasjärveen (136,3 metriä mpy).

Eimisjärven rannoilla on peltotilkkuja ja pientaloja. Rannat ovat pääosin alavia.

Eimisjärvi-Lauttalammien vesitilavuus on 22 689 000 kuutiometriä.

Eimisjärvi-Lauttalammit (01.072.1.001) kuuluu Eimisjärven alueeseen (01.072), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistöalueella (01). Toinen jakovaihe on Eimisjärven valuma-alue (01.07). Eimisjärvi-Lauttalammit on laajin Eimisjärven alueen 19:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat, Kokinlampi ja Valkeisenlampi, ovat noin 20 hehtaarin suuruisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Eimisjärvi-Lauttalammit, vakavesi, Joensuu
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 5.10.2021.
3. ↑  Eimisjärvi-Lauttalammit. Järviwiki. Viitattu 5.10.2021.
4. ↑  Ylisen valuma-alue (01.034). Järviwiki. Viitattu 5.10.2021.
**Eilen syntynyt** (*Born Yesterday*) on George Cukorin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1950. Se perustuu Garson Kaninin samannimiseen näytelmään, ja sen pääosia esittävät Judy Holliday, William Holden ja Broderick Crawford. Holliday sai roolistaan Oscarin.

Juoni
-----

Moraaliton liikemies Harry Brock (Crawford), tämän tyttöystävä Billie (Holliday) ja lakimies Devery (Howard St. John) matkustavat Washingtoniin pyrkiäkseen vaikuttamaan liittovaltion poliitikkoihin. Liikemies kyllästyy Billien sivistymättömyyteen ja palkkaa tätä kouluttamaan toimittaja Paul Verralin (Holden). Opettaja ja oppilas rakastuvat, ja sillä välin lakimies Devery siirtää Brockin omaisuutta Billien nimiin verottajan ulottumattomiin. Billie ja Paul menevät naimisiin, ja Billie lupaa palauttaa Brockin omaisuuden vähin erin sillä ehdolla, että Brock jättää nuorenparin rauhaan.

Tuotanto
--------

Kaninin näytelmän pohjalta käsikirjoituksen laati ensin Albert Mannheimer. Cukor oli kuitenkin tyytymätön Mannheimerin työhön, ja lopullisen käsikirjoituksen sovitti kirjailija itse, jota ei kuitenkaan sopimusteknisistä syistä voitu nimetä tekijätiedoissa.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus
--------------------------------

*Eilen syntynyt* valittiin vuonna 2012 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. Yhdysvaltain elokuvainstituutin (AFI) kesäkuussa 2000 julkaisemassa AFI:n 100-vuotissarjan 100 hauskinta komediaa -luettelossa *Eilen syntynyt* on sijalla 24. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.

Uusintaversio
-------------

Vuonna 1993 tuli ensi-iltaan Luis Mandokin ohjaama uudelleenfilmatisointi *Unelmien nainen*, jonka pääosia esittävät John Goodman, Melanie Griffith ja Don Johnson.

Lähteet
-------

1. ↑  Complete National Film Registry Listing, National Film Preservation Board, Library of Congress. Viitattu 13.7.2016.
2. ↑  AFI's 100 Years...100 Laughs  kesäkuu 2000. American Film Institute. Viitattu 26.10.2012. (englanniksi)
3. ↑  Blauvelt, Christian: The 100 greatest comedies of all time  22.8.2017. BBC. Viitattu 22.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Eilen syntynyt* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Eilen syntynyt* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Born Yesterday (1950 film)
**Ein Hod** on taiteilijakylä Israelin Haifan hallintoalueella Karmelvuorella. Sen asukasluku oli vuoden 2017 lopussa 622.

Maantiede
---------

Marcel Jancon studio Ein Hodissa.
Ein Hod sijaitsee Israelin pohjoisosassa Karmelvuorella jonkin matkan päässä Atlitista itään ja Haifan kaupungista etelään.

Historia
--------

Kylän taiteilijoita vuonna 1964.
Nykyisen kylän paikalla on ollut asutusta jo aikaisemmin. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty aineistoa esimerkiksi Rooman valtakunnan ja Bysantin valtakunnan kausilta, sekä ristiretkien ajoilta. Ranskalaiset sotilaat lomailivat alueella Napoleonin sotaretkellä alueelle vuonna 1799. Ennen Israelin itsenäisyyssotaa paikalla sijaitsi arabien asuttama kylä nimeltä *Ayn al-Hawd*, jonka asukkaat pakenivat sodan yhteydessä.

Nykyinen Ein Hod perustettiin vuonna 1953. Aloitteen taiteilijakylän perustamisesta teki taidemaalari Marcel Janco. Paikalle saapui myös muita taiteilijoita ja heidän ensimmäinen sukupolvensa asui pitkään paikalla keskenään. Sittemmin kylän asukkaiksi on otettu myös nuorempia taiteilijoita. Nykyisin kylässä on esimerkiksi useita työpajoja, joissa tehdään keramiikkaa, litografiaa ja kudontaa. Paikalla on myös useita taidegallerioita ja ulkoilma-amfiteatteri. Kylässä järhestetään edellä mainittuihin liittyen monia kursseja ja seminaareja. Monet paikalliset taiteilijat avaavat omat talonsa näyttelyinä yleisölle kesäkuukausien ajaksi.

Väestö
------

Ein Hodin asukasluku oli vuoden 2017 lopussa 622. 1990-luvun puolivälissä vastaava lukema oli 291 ja vuonna 2002 437.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 06 Dr-Feu*, s. 257-258. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. 1 2  Ein Hod artists colonoy Tourist Israel. Viitattu 11.9.2019. (englanniksi)
3. 1 2  About Ein Hod Ein Hod Artists Village. Viitattu 11.9.2019. (englanniksi)
4. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (En Hod) Central Bureau of Statistics. Viitattu 11.9.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ein Hod** Wikimedia Commonsissa
**Eilot** on kibbutsi Israelin eteläkärjessä lähellä Eilatin kaupunkia. Eilotin asukkaat kasvattavat muun muassa taateleita ja kasviksia, sekä karjaa, mangoja ja viinirypäleitä, ja kibbutsissa on myös maataloustuotteisiin liittyvää elintarviketeollisuutta ja hotelli. Se on Israelin eteläisin kibbutsi ja asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 315.

Maantiede
---------

Taateliviljelmä.
Eilot sijaitsee Israelin eteläosassa Aravanlaakson eteläkärjessä noin 4 kilometriä Eilatin kaupungista pohjoiseen. Eilot on Israelin eteläisin kibbutsi.

Historia
--------

Eilot perustettiin vuonna 1963 ja sen ensimmäiset asukkaat olivat pääasiassa Israelissa syntyneitä juutalaisia. Asukkaat olivat alun perin pitäneet yllä kalastajien leiriä Eilatissa Punaisenmeren rannikolla. Kibbutsin perustamisen jälkeen alettiin istuttaa taateleita, kasviksia, kukkia ja meloneja. Israelin ja Jordanian rauhansopimus allekirjoitettiin lähellä Eilotia.

Talous
------

Eilotin asukkaat kasvattavat edelleen esimerkiksi taateleita ja kasviksia, sekä karjaa, mangoja ja viinirypäleitä. Kasviksia kasvatetaan etenkin sesonkiajan ulkopuoliseen myyntiin. Kibbutsissa on myös maataloustuotteisiin liittyvää elintarviketeollisuutta ja hotelli. Monet käyvät töissä kibbutsin ulkopuolella.

Väestö
------

Eilotin asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 315. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 286.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 6 Dr–Feu*, s. 254-255. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Population in the Localities 2019 (xls) (אילות) Central Bureau of Statistics. Viitattu 20.8.2020. (hepreaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eilot** Wikimedia Commonsissa
Vyautas Suuren sotamuseo
Vytautas Suuren patsas sotamuseossa.
**Vytautas Suuren sotamuseo** on Liettuan puolustusministeriön ylläpitämä sotahistoriallinen museo. Se on sijoitettu uusklassista tyyliä edustavaan suureen rakennukseen Kaunasissa.

Museon etupihalla on useita sotilashenkilöitä kuvaavia realistisia veistoksia ja ikuinen tuli 1918–1923 Liettuan itsenäistymiseen ja vapaustaisteluun liittyneiden kaatuneiden muistoksi. Pihalla on kaksi neuvostoliittolaista 45 mm:n panssarintorjuntatykkiä ja kevyt telatykki.

Museon päähallissa on kopiovaloksia 1600-luvun tykeistä, ruhtinaiden kuvia sekä Liettuan suuriruhtinaskunnan ja suuriruhtinaiden kuvia. 

Museossa on merkittävä 1700-luvun kiväärien ja pistoolien kokoelma, johon kuuluu runsaasti musketteja. Toinen edellistä suppeampi kokoelma on ensimmäisen maailmansodan saksalaisia kranaatinheittimiä ja jalkaväkiaseita, joita oli saatu sotasaaliiksi Bermontin joukoilta, joiden mukana taistelivat myös baltiansaksalaiset Liettuan itsenäistymistä vastaan.

Museossa esitellyistä siviilitapahtumista merkittävin on Atlantin ylilentoyrityksestä jäljelle jäänyt lentokoneen hylky. Onnettomuus johti kahden liettualaisen lentäjän kuolemaan. Lentäjät on kuvattu Liettuan kymmenen latin setelissä. Osan näyttelystä muodostavat liettualaisten itsenäisyystaistelijoiden graniittinimitaulut.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vytautas Suuren sotamuseo** Wikimedia Commonsissa
Nirmal Purja
**Nirmal "Nims" Purja** (nepaliksi निर्मल पुर्जा, *Nirmal Purjā*; s. 25. heinäkuuta 1983) on nepalilainen vuorikiipeilijä, jolla on hallussaan lukuisia vuorikiipeilyyn liittyviä ennätyksiä. Purja valloitti vuonna 2019 kaikki 14 yli 8 000 metriä korkeaa vuorenhuippua ennätysajassa, 6 kuukaudessa ja 6 päivässä.

Kun Gurkha-joukoissa nuorempana palvellut Purja ilmoitti yrittävänsä kiivetä korkeimmille huipuille seitsemässä kuukaudessa, lähes kaikki pitivät ideaa mahdottomana. Purja antoi sen vuoksi ennätysyritykselleen nimen "Project Possible". Hän valloitti huipuista ensimmäisen, 8 586 metriä korkean Kangchenjungan, 15. toukokuuta 2019. Viimeinen huipuista oli Shishapangma, jonne Purja kiipesi tiimeineen 29. lokakuuta 2019. Netflix julkaisi vuonna 2021 ennätyksen teosta dokumenttielokuvan *14 huippua: Mikään ei ole mahdotonta*.

Aiempi nopeusennätyksen haltija oli eteläkorealainen Kim Chang Ho, jolla meni korkeimpien huippujen valloitukseen 7 vuotta, 10 kuukautta ja 6 päivää. Ho ei käyttänyt lisähappea noustessaan vuorille, joten hänen hallussaan on yhä nopein ilman lisähappea suoritettu maailman korkeimpien vuorenhuippujen valloitus.

Purja kuului vuonna 2021 nepalilaisten vuorikiipeilijöiden ryhmään, joka valloitti 16. tammikuuta 2021 ensimmäisinä pahamaineisen K2-vuoren talvella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sanj Atwal: 14 Peaks: All the records Nims Purja broke in new Netflix documentary *Guinness World Record*. Viitattu 14.12.2021. (englanniksi)
2. ↑  Nirmal "Nims" Purja Summits All 14 8,000 Meter Peaks in Just 6 Months 6 Days, Shattering Former Record by Over 7 Years *Rock and Ice*. Viitattu 14.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  14 huippua: Mikään ei ole mahdotonta *Netflix*. Viitattu 14.12.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tuomas Hirvonen** (s. 17. toukokuuta 1996 Kouvola) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa Katajaa. Pelipaikaltaan Hirvonen on takamies ja hänet tunnetaan erityisesti syöttötaidostaan.

Hirvonen debytoi Korisliigassa vuonna 2011, kun hän pelasi kuusi ottelua Kouvojen edustusjoukkueessa. Lopullisen läpimurtonsa Hirvonen teki vuonna 2013, jolloin hän pelasi yhteensä 42 ottelua tehoin 6,4 pistettä, 2 levypalloa ja 2,2 syöttöä ottelua kohden. Hirvonen nousi Kouvojen ykköstakamieheksi ja hänen johdollaan joukkue voitti SM-kultaa vuonna 2016 ja SM-hopeaa vuonna 2019.

Kesällä 2019 Hirvonen siirtyi yksivuotisella sopimuksella Lahteen, jossa hänestä tuli kautta aikain yhdestoista pelaaja, joka rikkoi tuhannen syötön rajan Korisliigassa. Yhden Lahdessa vietetyn pelikauden jälkeen Hirvonen palasi takaisin Kouvoihin.

Keväällä 2022 Hirvonen siirtyi Katajaan kaksivuotisella pelaajasopimuksella. Ensimmäisissä Katajassa pelaamissaan otteluissa Hirvonen rikkoi merkittäviä rajapyykkejä, kun hän saavutti 500 onnistunutta kolmen pisteen heittoa ja 3 000 tehtyä pistettä Korisliigassa.

Hirvonen on pelannut yhteensä 86 ottelua juniorimaajoukkueissa ja 23 ottelua haastajamaajoukkueessa. Piste-ennätyksensä Korisliigassa Hirvonen kirjautti tammikuussa 2018, kun hän heitti 33 pistettä Kouvojen kotiottelussa Helsinki Seagullsia vastaan. Toinen Hirvosen merkittävä ennätys on 14 koriin johtanutta syöttöä yksittäisessä ottelussa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
**Unto Erkki Olavi Lehtonen** (31. lokakuuta 1919 Elimäki – 1. heinäkuuta 1944 Manssila, Rajakontu) oli suomalainen runoilija joka kaatui jatkosodan aikana.

Kahdeksanlapsiseen perheeseen syntyneen Unto Lehtosen isä oli Valtion rautateiden palveluksessa Korian rautatieasemalla. Lehtonen aloitti runojen kirjoittamisen jo 1930-luvulla käydessään Kotkan lyseota ja hän kuului jäsenenä Nuoren Voiman liiton harrastuspiiriin.

Talvisotaan Lehtonen lähti vapaaehtoisena ja hän osallistui sodan loppuvaiheissa Suomenlahden rannikolla käytyihin taisteluihin. Välirauhan aikana kesällä 1940 Lehtonen kävi upseerikurssin ja hänestä tuli vänrikki 1941 ja luutnantti 1942.

Jatkosodan aikana Lehtonen oli joukkueenjohtajana aluksi Karjalankannaksella ja sitten Syvärillä JR 2:n 7. komppaniassa. Hän toimi myös JR 2:n II pataljoonan valistusupseerina. Lehtonen jatkoi runojen kirjoittamista myös rintamalla. Kesäkuun lopulla 1944 suomalaiset joutuivat vetäytymään Syväriltä ja Aunuksesta venäläisten suurhyökkäyksen tieltä Rajakonnun seudulle vanhan rajan tuntumaan. Lehtonen toimi tässä vaiheessa JR 2:n II pataljoonaan lähettiupseerina. Pataljoonan esikunta joutui tykistötuleen Manssilan kirkonmäellä 1. heinäkuuta 1944 ja tässä yhteydessä Lehtonen sekä pataljoonan komentaja majuri Tauno Simo kaatuivat. Lehtosen ja Simon ruumiit jäivät kentälle.

Lehtosen rintamalla kirjoittamia runoja julkaistiin *Kukkiva murhe*-nimisenä kokoelmana 1945.

Teokset
-------

* *Kukkiva murhe*, runokokoelma. WSOY 1945

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat-tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* JR 2:n sivut: Unto Lehtonen – runoilija ja soturi
**Unto Uljas Laakso** (24. toukokuuta 1915 Turku – 18. helmikuuta 1995) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja näytelmäkirjailija.

Laakso oli kiinnitettynä Satakunnan Maaseutunäyttämöllä näyttelijänä ja taloudenhoitajana 1945–1947, näyttelijänä Vaasan Näyttämöllä 1947–1948, Uudenkaupungin Teatterissa 1948–1949, näyttelijänä ja järjestäjänä Joensuun Kansanteatterissa 1949–1950, Rauman Kansanteatterissa 1950–1952, näyttelijänä Kuusankosken Teatterissa 1952–1953, ohjaajana Etelä-Karjalan Näytelmäseurassa 1953–1954, ohjaajana Kokkolan Maakuntateatterissa 1954–1957, ohjaajana Ykspihlajan Työväen Näyttämöllä 1957–1960, näyttelijänä ja järjestäjänä Tampereen Teatterissa 1960–1963, Teatteri Jurkassa 1963, sekä ohjaajana ja näyttelijänä Lappeenrannan Kansanteatterissa 1965–1967.

Laakson tehtäviä olivat Klaus Kurki (Elinan surma), Candy (Hiiriä ja ihmisiä), Edgar (Kuolemantanssi), Otto Frank (Anna Frankin päiväkirja), Apso (Lemmin poika), Cajalén (Katariina kaunis leski), Alfred Tanner (Orpopojan valssi), Grumio (Kuinka äkäpussi kesytetään), Pickering (Pygmalion), Vanja-eno, Esko, Sakeri, Isak (Jääkärin morsian), sekä bufforooleja. Laakson ohjauksia olivat Nummisuutarit, Anna Frankin päiväkirja, Elokuun teehuone, Vanja-eno, Jääkärin morsian, Entäs nyt Niskavuori, Miehen kylkiluu, Sateentekijä, Elinan surma, Äidittömät, ja Helmikuu tulee.

Laakso kävi kansakoulun. Hän opiskeli viulunsoittoa Urho Koskisen ja Rudolf Niestedtin ohjauksessa. Laulua hän oppi Elbe Nissisen johdolla. Laakso teki opintomatkoja Ranskaan 1951, Ruotsiin 1956 ja 1958, ja Neuvostoliittoon 1962. Laakson luottamustehtäviä olivat näyttelijäyhdistyksen puheenjohtajana ja rahastonhoitajana sekä matkanjohtajana vierailuilla.

Laakson vanhemmat olivat puuseppä Johan Emil Laakso ja Mandi Josefiina (o.s. Kujanpää). Laakson ensimmäinen puoliso oli kauppateknikko Maila Marjatta Heinonen 1947–1951.

Ohjauksia
---------

* *Asianajaja lääkärinä* : tv-elokuva. 1963 (Pekka Koskisen kanssa)
* *Ensimmäinen varoitus* : tv-elokuva. 1964 (Pekka Koskisen kanssa)

Lähteet
-------

* Unto Laakso SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* International Movie Database : Unto Laakso

### Viitteet

1. ↑  Lappeenrannan seurakuntayhtymä, Laakso Unto Uljas, Ristikankaan hautausmaa, Lappeenranta, hauta RK,01,H,0018, viitattu 6.7.2022
2. 1 2 3 4 5  Teatterin Maailma 1965, Laakso, Unto Uljas, sivu 239, toimittanut Verneri Veistäjä, Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 1965
3. 1 2  Suomen Kirjailijat 1945–1980, Laakso, Unto Uljas, sivu 324, toimittajat Maija Hirvonen, Hannu Launonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 402, Helsinki 1985