recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hannes Tuovinen** (s. 23. helmikuuta 1924 Varpaisjärvi) on suomalainen sotaveteraani, joka asuu Vihdissä. Tuovinen palveli lokakuusta 1942 jatkosodan päättymiseen eli syksyyn 1944 asti konekiväärimiehenä. Tuolloin 18-vuotias Tuovinen lähti Kuopioon varusmiespalvelukseen kotoaan Pohjois-Savon Varpaisjärveltä. Alokasaika kesti vain kolme viikkoa ennen siirtymistä rintamalle Rukajärvelle.

Rukajärven alueella käytiin jatkosodan aikana merkittäviä taisteluita, erityisesti vuonna 1941 sekä vuosien 1943 ja 1944 aikana.

Tuovinen täytti 100 vuotta 23. helmikuuta 2024. Tuovista onnittelivat kirjeitse muun muassa puolustusministeri Antti Häkkänen. Alexander Stubb puolestaan onnitteli Tuovista videotervehdyksellä. Tuovinen on osallistunut kerran Linnan juhliin, vuonna 2015. Hannes Tuovinen järjesti 100-vuotisjuhlansa kunniaksi konsertin Vihdin kirkossa 24. helmikuuta. Konsertissa esiintyi Ilkka Aunun johtamana Viipurin Lauluveikot, sekä Ulla Eho-Saarion johtamana Vihdin seurakunnan Tyttökuoro Piritat. Timo Saario lauloi "Veteraanin iltahuudon". Juhlapuheen piti Vihdin kirkkoherra Pekka Valkeapää.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sotilaat huusivat kuolemanhuutoja vieressä, mutta Hannes Tuovinen, 18, pakottautui ampumaan – nyt veteraani neuvoo johtajia: neuvotelkaa, älkää sotiko *yle.fi*. Viitattu 28.2.2024.
2. ↑  Omenainen, Tarja: 100 vuotta | Sotiemme veteraani Hannes Tuovinen 100 vuotta – vireää elämää Nummelassa ja videotervehdys uudelta presidentiltä *Vihdin Uutiset*.  18.2.2024. Viitattu 28.2.2024.
3. ↑  Vanhala, Akseli: Sotaveteraani Hannes Tuovinen täyttää 100 vuotta – katso lähetys juhlakonsertista *Ilta-Sanomat*.  24.2.2024. Viitattu 28.2.2024.
**Isaak Guderian**, (s. 1996 Saksa) taiteilijanimeltään **Isaak** on saksalainen laulaja ja musikaalinäyttelijä. Hän edustaa Saksaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "Always on the Run".

Varhais- ja yksityiselämä
-------------------------

Guderian syntyi vuoden 1996 alussa. Hänen äitinsä on islantilainen ja isänsä saksalainen. Guderian varttui Porta Westfalicassa, Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Nykyisin hän asuu Espelkampissa vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa.

Ura
---

Guderian aloitti musiikkiuransa katusoittajana ja jälkeenpäin hän perusti oman bändinsä. Vuonna 2011 hän osallistui Saksan versioon X Factorista ja koe-esiintyi brittiläisen rock-yhtyeen Oasiksen hittikappaleella "Wonderwall".

18-vuotiaana Guderian perusti oman yrityksensä, joka keskittyi paikallisten ja vaihtoehtoisten musiikkitapahtumien järjestämiseen. Vuonna 2020 koronaviruspandemian aikana Guderian alkoi säveltämään omaa musiikkiaan. Vuonna 2021 hän voitti *Show Your Talent* -kilpailun ja nousi tätä myöten kuuluisuuteen. Guderian osallistui Saksan vuoden 2024 euroviisukarsintana toimivaan *Eurovision Song Contest – Das deutsche Finale 2024* -kilpailuun kappaleellaan "Always on the Run". 16. helmikuuta 2024 pidetyssä finaalissa hän voitti kilpailun ja edustaa näin Saksaa vuoden 2024 Euroviisuissa Ruotsin Malmössä.

Diskografia
-----------

### Singlet

| Nimi | Vuosi | Listasijoitus | Albumi / EP-levy |
| --- | --- | --- | --- |
| GERSingleTrend. |
| "Too Late" | 2020 | — | Albumittomat singlet |
| "Sober" | — |
| "One Life" | 2021 | — |
| "Shelter" | — |
| "Free" | — |
| "Impact" | — |
| "Water to the Seed" | — |
| "Finally" | — |
| "Baby Steps"(David Puentezin kanssa) | 2022 | 6 |
| "Home" | — |
| "Postcard" | 2023 | — |
| "Always on the Run" | 2024 | — |
|

Lähteet
-------

* Always On The Run! It's Isaak for Germany in Malmö *eurovision.tv*.  17.2.2024. EBU. Viitattu 19.2.2024.

### Viitteet

1. ↑  Percy, Lucy: Isaak wins Das Deutsche Finale 2024, and will represent Germany at Eurovision 2024  16.2.2024. wiwibloggs.com. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Van Dijk, Sem Anne: 🇩🇪 Germany: Isaak to Eurovision 2024  16.2.2024. eurovoix.com. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Jiandani, Sanjay (Sergio): Germany: Isaak will fly to Malmo!  17.2.2024. esctoday.com. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  Offiziele Single Trending Charts - Aktualisiert am: 28.01.2022  28.1.2022. GfK Entertainment charts.  de

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: Isaak (singer)
Rialton silta.
**Rialton silta** (ital. *Ponte di Rialto*) on yksi Canal Granden ylittävistä silloista Venetsiassa, Italiassa. Se kuuluu Italian tunnetuimpiin nähtävyyksiin.

Nykyisen sillan tilalla oli aluksi ponttonisilta ja myöhemmin puusilta. 1400-luvulla käytettiin nostosiltaa, jotta purjelaivat mahtuisivat kulkemaan kanavassa. Nykyinen Antonio da Ponten suunnittelema kivisilta valmistui vuonna 1591.

Rialton silta oli aina vuoteen 1854 asti ainoa silta suuren kanaalin yli sekä ainoa kanaalin rantojen yhdistäjä. Tämä Antonio da Ponten luomus alueen lukuisine ostoskatuineen yhdistää juuri Pyhän Markuksen torin ja Rialton alueen toisiinsa.

KarttaRialton silta punaisella

Galleria
--------

* Rialton silta vuonna 1875 otetussa mustavalkokuvassaRialton silta vuonna 1875 otetussa mustavalkokuvassa
* Rialton silta sekä vilkasta gondoliliikennettä 1800-luvulla otetussa mustavalkokuvassa.Rialton silta sekä vilkasta gondoliliikennettä 1800-luvulla otetussa mustavalkokuvassa.
* Canal Grandea Rialton sillalta otetussa kuvassa.Canal Grandea Rialton sillalta otetussa kuvassa.
* Pikkuliikkeitä sillan portaikossa.Pikkuliikkeitä sillan portaikossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaminski, Marion: *Taide ja Arkkitehtuuri: Venetsia*, s. 52-53. Könemann, 2005. ISBN 3-8331-1581-5.
2. ↑  Ullian, Rob: *Venetsia*, s. 58. Helsinki: Tammi, 2005. ISBN 951-31-3342-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Livekuvaa Rialton sillalta
* Livekuvaa Rialton sillalta, toinen kuvakulma

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rialton silta** Wikimedia Commonsissa
Alankomaiden siirtomaat.
**Alankomaiden siirtomaat** tarkoittaa Alankomaiden eli Hollannin hallussa aikoinaan olleita siirtomaita. Alankomaiden siirtomaahistoria alkaa jo 1500-luvulla. Alankomaat oli Espanjan ja Portugalin jälkeen kolmas eurooppalainen valtio, joka alkoi hankkia itselleen koira siirtomaita. 

Pohjois-Amerikassa New York oli alkujaan hollantilainen siirtokunta, jonka nimi oli tuolloin Uusi Amsterdam. Vuonna 1667 tehdyssä rauhansopimuksessa Alankomaat kuitenkin luovutti sen Englannille ja sai vastikkeeksi osan Guayanaa, nykyisen Surinamen Etelä-Amerikan rannikolla. Myös muutamat Karibianmeren saaret, Alankomaiden Antillit, ovat kuuluneet Alankomaille 1600-luvulta lähtien.

Hollantilaiset perustivat kauppa-asemia myös Intiaan ja aloittivat Kapmaan, Taiwanin ja Sri Lankan kolonisaation. Kapmaa ja Alankomaiden Intia joutuivat myöhemmin Britannialle. Nykyisin Etelä-Afrikassa sinne muuttaneiden hollantilaisten siirtolaisten, buurien, puhumasta hollannin kielestä on kehittynyt afrikaans.

Alankomaiden merkittävimmäksi siirtomaaksi muodostui kuitenkin Alankomaiden Itä-Intia eli nykyinen Indonesia, joka oli Alankomaiden hallinnassa 1600-luvulta toiseen maailmansotaan saakka, jolloin Japani miehitti sen vuonna 1942. Indonesia julistautui itsenäiseksi heti Japanista vapauduttuaan vuonna 1945, eikä Alankomaat enää sodan jälkeen kyennyt saamaan aluetta uudelleen hallintaansa, vaan joutui tunnustamaan Indonesian itsenäisyyden vuonna 1949. Alankomaille kuului myös Uuden-Guinean länsiosa, nykyinen Irian Jaya. Sekin oli toisen maailmansodan aikana Japanin miehittämänä, mutta joutui sodan jälkeen takaisin Alankomaiden haltuun, kunnes liitettiin Indonesiaan vuonna 1962.

Suriname taas itsenäistyi Alankomaista vuonna 1975. Aruba, Curaçao ja Sint Maarten ovat vielä nykyäänkin osa Alankomaita, muodostaen sen kanssa Alankomaiden kuningaskunnan liittovaltion.

Lähteet
-------

1. ↑  Structure and history of the Dutch language
2. ↑  CIA Factbook: Indonesia (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alankomaiden siirtomaat**.
* Portugalin ja Alankomaiden siirtomaahistoria
* Alankomaiden Itä-Intian kauppakomppanian sivusto

Siirtomaavallat

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alankomaat Alankomaat
Belgia Belgia | Yhdistynyt kuningaskunta Britannia
Espanja Espanja | Italia Italia
Japani Japani | Kuurinmaa Kuurinmaa
Ranska Ranska | Ruotsi Ruotsi
Saksan keisarikunta Saksa | Tanska Tanska
Portugali Portugali | Venäjän keisarikunta Venäjä
Yhdysvallat Yhdysvallat |
**Inger Margareta Ehrström** (9. heinäkuuta 1919 Helsinki – 13. syyskuuta 2010 Ekerö, Ruotsi) oli suomalainen diplomiekonomi ja *Mercantor-lehden* päätoimittaja.

Henkilöhistoria
---------------

Inger Ehrströmin vanhemmat olivat säveltäjä, musiikkikirjailija Otto Jarl Sigurd Ehrström ja Alice Enckell. Hänellä oli kaksi ottolasta. Ehrström tuli ylioppilaaksi 1937 ja valmistui diplomiekonomiksi 1941. Hän oli Taloudellisen tiedotustoimiston palveluksessa 1946–1960, *Industritidningenin* toimitussihteeri 1947–1960 sekä *Mercatorin* toimittaja vuodesta 1960 ja päätoimittaja 1966–1971. Hän osallistui myös muun muassa kotimaisten ja kansainvälisten naisjärjestöjen, suomenruotsalaisten kansankäräjien sekä RKP:n toimintaan ja oli Kauniaisten kauppalan- ja kaupunginvaltuuston jäsen.

Julkaisuja
----------

* *Svenska Kvinnobörbundet 75 år*, 1982

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 115 (Viitattu 23.6.2019)
2. 1 2  Geneanet: Inger Margaretha Ehrström (Viitattu 23.6.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Edvard (Eetu) Kekomäki** (ent. **Johansson**; (7. helmikuuta 1874 Hausjärvi – 7. kesäkuuta 1960 Savonlinna) oli suomalainen opettaja, kaupunkineuvos ja Savonlinnassa vuosikymmeniä vaikuttanut kunnallispoliitikko. Hän edusti kokoomusta.

Kekomäen vanhemmat olivat ratavartija Josef Johansson ja Matleena Myllyntausta. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1901 oli Aina Karoliina Lidbohm (k. 1925) ja toinen vuodesta 1935 Elli Karvinen. Kekomäki tuli ylioppilaaksi 1894 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1899. Hän työskenteli historian, suomen ja saksan kielen lehtorina Savonlinnan lyseossa vuosina 1901–1941. Savonlinnan kaupungin kansakoulujen tarkastajana hän oli vuosina 1905–1924 ja Savonlinnan säästöpankin kamreerina vuodesta 1908. Kekomäki oli Savonlinnan holhouslautakunnan esimies vuosina 1903–1935, Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1904–1953 ja Olavinlinnan hoitokomitean jäsen vuodesta 1905. Valtuuston puheenjohtajana hän oli vuosina 1910–1947. Kekomäelle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi ensimmäisenä Suomessa.

Vuonna 1918 Kekomäki oli Savonlinnan alue-esikunnan päällikkönä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin oli (Viitattu 14.10.2018)
2. 1 2 3  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 220. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
3. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 14.10.2018)
4. 1 2 3  *Kuka kukin on 1954*, s. 352 Runeberg.org. Viitattu 28.2.2024.
5. 1 2  Eetu Kekomäki kuollut. *Helsingin Sanomat*, 8.6.1960, s. 6.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Onni Anton Fredrikson** (6. heinäkuuta 1885 Jyväskylä – 20. toukokuuta 1953 Jyväskylä) oli suomalainen kauppaneuvos ja lakkeja valmistaneen jyväskyläläisen A. Fredrikson Oy:n toimitusjohtaja.

Fredriksonin vanhemmat olivat pankinjohtaja, kauppaneuvos Anton Henrik Fredrikson ja Ilma Maria Forsblom. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1906 ja kävi Suomen liikemiesten kauppaopiston kurssin 1908. 

Onni Fredrikson oli isänsä perustaman A. Fredrikson Oy:n toimitusjohtajana 1913–1953. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1947. Fredrikson toimi myös Ruotsin varakonsulina. Fredriksonin yrityksen palveluksessa oli 1900-luvun alussa noin 80 henkilöä, 1920-luvulla yli 100 henkilöä ja 1950-luvulla yli 200 henkilöä. Enimmillään Fredriksonilla oli työntekijöitä 485 vuonna 1970. Yhtiöllä oli myös omat vähittäismyymälät Helsingissä, Viipurissa ja Oulussa mutta ne lakkautettiin jo 1930-luvulla. Solmioiden valmistus päättyi 1940 ja tämän jälkeen yritys valmisti turkis- ja nahkavaatteita sekä lakkeja. A. Fredrikson Oy:n valmistustoiminta päättyi 1977 jolloin sen seuraajaksi perustettu Fredriksonin Lakkitehdas Oy aloitti valmistustoiminnan. 

Onni Fredrikson oli naimisissa vuodesta 1913 Signe Elvira Fagerholmin kanssa. Heidän poikansa Eero Fredrikson oli A. Fredrikson Oy:n toimitusjohtajana isänsä jälkeen 1953–1975.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1906, numero 30676
2. 1 2  Kansalliarkisto : Arkistonmuodostaja: A. Fredrikson Oy
3. ↑  Kuka kukin on 1978 : Eero Fredrikson


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Konsta Alatupa Kalevan kisoissa 2020.
**Konsta Timo Iisakki Alatupa** (s. 25. kesäkuuta 1999) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Vuosina 2016–2020 hän edusti Kokkolan Työväen Urheilijoita.

Alatupa voitti Kalevan kisoissa 2019 Lappeenrannassa kultaa 100 metrin juoksussa ennätysajallaan 10,53. Samoissa Kalevan kisoissa hän saavutti lisäksi pronssia 200 metrillä. Lahden Kalevan kisoissa 2023 Alatupa saavutti pronssia 400 metrillä. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa viestissä 2021, 2022 ja 2023 ja saanut hopeaa 400 metrillä 2022. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on 4 × 100 metrin viestijuoksussa saavuttanut kultaa vuonna 2023 ja hopeaa 2021 ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa kultaa 2023 ja hopeaa vuosina 2021 ja 2022.

Alatupa on edustanut Suomea 4 × 100 metrin viestijuoksussa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2018 sekä alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2019 ja  2021, joissa kaikissa Suomi karsiutui alkuerissä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 10,53 | Lappeenranta | 3. elokuuta 2019 |
| 200 m | 21,10 | Jämsä | 2. heinäkuuta 2023 |
| 400 m | 47,12 | Joensuu | 5. heinäkuuta 2023 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 6,86 | Helsinki | 22. helmikuuta 2020 |
| 200 m | 21,24 | Jyväskylä | 3. helmikuuta 2024 |
| 400 m | 47,93 | Helsinki | 27. tammikuuta 2024 |
| 400 m (ylip. rata) | 47,63 | Kuopio | 19. maaliskuuta 2022 |

Lähde

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Konsta Alatupa Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Hermann Kövess von Kövessháza.
**Hermann Kövess von Kövessháza** (30. maaliskuuta 1854 Temesvár – 22. syyskuuta 1924 Wien) oli itävaltalainen paroni ja sotamarsalkka, joka toimi Itävalta-Unkarin armeijan viimeisenä, joskin puhtaasti muodollisena ylipäällikkönä aivan ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa.

Kövess aloitti sotilasuransa jalkaväenupseerina. Hänet ylennettiin 1896 everstiksi, sotamarsalkkaluutnantiksi 1907 ja jalkaväenkenraaliksi 1911. Maailmansodan alla hän toimi viimeksi 12:nnen armeijakunnan komentajana. Hän oli jo lähellä eläköitymistä, mutta suursodan puhkeaminen merkitsi hänen uralleen uutta nousua. Kövess komensi armeijakuntaansa sodan alkuvaiheessa Galitsiassa ja Karpaateilla ja valtasi Ivangorodin vuonna 1915. Syyskuussa samana vuonna hänet nimitettiin komentamaan kolmatta armeijakuntaa, joka osallistui kenraali August von Mackensenin johtaman armeijaryhmän osana Serbian valtaukseen. Kövessin joukot valtasivat Belgradin 9. lokakuuta ja jatkoivat sen jälkeen hyökkäystä Montenegroon ja Albaniaan. Hänet ylennettiin helmikuussa 1916 kenraalieverstiksi ja lähetettiin toukokuussa Italian rintamalle, jossa oli käynnistymässä uusi itävaltalaisten suurhyökkäys. Kövess osallistui Asiagon taisteluun, mutta hänet kutsuttiin kesken operaation takaisin itärintamalle, joka oli luhistumassa venäläisten menestyksekkään Brusilovin hyökkäyksen vuoksi. Hän sai 20. lokakuuta komentoonsa seitsemännen armeijan.

Venäläisten epäonnistuneen Kerenskin hyökkäyksen jälkeen Kövess valtasi vastahyökkäyksellä Czernowitzin elokuussa 1917, mistä hyvästä hänet palkittiin sotamarsalkan ja paronin arvoilla. Tammikuussa 1918 hän sai johdettavikseen sekä kolmannen että seitsemännen armeijan eli rintamaosuuden Dobrujasta Galitsiaan. Maaliskuussa 1918 Venäjän ja keskusvaltojen välillä solmitun Brest-Litovskin rauhansopimuksen jälkeen Kövess jäi vaille arvoaan vastaavaa tehtävää ja toimi komentajana Serbiassa, kunnes hänet 3. marraskuuta nimitettiin ylipäälliköksi. Tehtävä oli lähinnä muodollinen, sillä Itävalta-Unkari oli jo hajoamassa ja keisari Kaarle I oli joutunut tunnustamaan kansalliset armeijat. Sodan päätyttyä Kövess vetäytyi eläkkeelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nordisk familjebok (täydennysosa [1924], s. 1312) *Runeberg.org*. Viitattu 25.7.2013. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Hermann Kovess von Kovessháza *Firstworldwar.com*. Viitattu 25.7.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hermann Kövess von Kövessháza** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*M/S Intti* Mustanlahden satamassa.
**M/S Intti** on vuonna 1902 valmistunut suomalainen 20 metriä pitkä sisävesimatkustajalaiva. Intti oli alun perin höyrylaiva mutta nykyisin sen voimanlähteenä on 240 hevosvoiman Volvo Penta -dieselmoottori. Intti harjoittaa tällä hetkellä risteily- ja tilausliikennettä Näsijärvellä ja talvet se on Tampereen Mustanlahden satamassa.

Laivan rakennutti Ylöjärven Pengonpohjassa olevan Intti-nimisen tilan isäntä kyllästyttyään kalliisiin rahteihin. Laiva rakennettiin tamperelaisen Sommers, af Hällström & Waldensin telakalla.

Intti liikennöi 1920- ja 1930-luvuilla Näsijärvellä Tampere-Teiskola-Terälahti linjaa kuljettaen matkustajia ja rahtitavaraa. Sen omisti *Höyrylaivaosakeyhtiö Teisko* jolla oli myös toinen Teisko-niminen höyrylaiva. Linja-autoliikenne alkoi jo 1930-luvulla uhata Näsijärven matkustajalaivaliikennettä mutta sotavuodet ja niitä seurannut polttoaine- ja tarvikepula piristivät laivaliikennettä vielä joksikin aikaa. 1950-luvulla Intti ajoi Näsijärven länsipuolelle Länsi-Teiskon Leppälahteen ja tämä liikenne päättyi 1960-luvun puolivälissä. Laivalla kuljetettiin tuolloin myös paljon nuoria Tampereen seurakunnan leireille Isosaaren leirikeskukseen. 

Intti siirrettiin liikenteen loputtua Pyhäjärven puolelle jossa se kulki lähes 20 vuoden ajan vuodesta 1970 1980-luvun lopulle Laukontorilta Viikinsaareen. Intti peruskorjattiin 1991 ja se oli sitten Pyhäjärvellä yksityiskäytössä kunnes *Laivaosakeyhtiö Intti* osti sen vuonna 1995. Intti siirrettiin nyt takaisin Näsijärvelle jossa se on edelleen risteily- ja tilausliikenteessä. Laivassa on nykyisin myös neljän hengen puulämmitteinen näköalasauna. 

Vuonna 2012 valmistui suuri entisöintityö. Laiva muutettiin samalla tiloiltaan 60 matkustajalle sopivaksi. Lisäksi peräkantta nostettiin metrin verran; samalle tasolle muun kannen kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

* Intti-laivan sivut

Lähteet
-------

* FCBS Foorumi: M/S Intti[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2 3  Julius Mattila: Yli satavuotiaan salonkilaiva M/S Intin tarina sai nyt jalopuun värisen silauksen.  *Aamulehti*, 3.8.2012, s. A09.
2. ↑  Mylläri, Jari: Reitti esittelee Näsijärveltä Tampereen hulppeimmat asuntoalueet, laiva liikennöi myöhään syksyyn  31.5.2018. Aamulehti, Moro. Viitattu 17.2.2024.
3. ↑  Laitinen, Vesa: Tampereen keskustassa sijaitsee valtava huoneisto, joka on täynnä kultakauden arvomaalauksia ja ikivanhoja huonekaluja – Taustalta löytyy yhtiö, jonka tunnetuin luomus upposi Näsijärveen  5.6.2022. Aamulehti. Viitattu 17.2.2024.
**Eteläinen basilika** oli antiikin aikainen basilika Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.

Basilika oli rakennettu roomalaisella ajalla joko keisari Caligulan tai keisari Claudiuksen aikana eli noin vuonna 37–54 jaa. Vuosisadan lopulla rakennusta korjattiin.

Basilika sijaitsi Korintin agoran eli torin etelälaidalla sijainneen niin kutsutun Etelästoan eteläpuolella. Paikka on aivan nykyisen arkeologisen alueen laidalla. Basilika oli kaksikerroksinen ja koostui peristyylisalista, joka oli nelilaivaisen kryptoportiikin päällä. Näin se oli pohjakaavaltaan suorakulmio suorakulmiossa ja muistuttaa monin tavoin agoran itälaidalla sijainnutta varhaisempaa Juliusten basilikaa. Rakennukset olivat myös hyvin saman kokoisia: Eteläisen basilikan alimman ja ulommaisen osan koko oli noin 38,5 x 23,5 metriä, ja ylemmän ja sisimmäisen osan koko noin 26,1 x 11,8 metriä. Basilika oli kytketty Etelästoaan ja kuului samaan rakennuskokonaisuuteen sen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  South Basilica *The Corinth Computer Project*. Viitattu 3.2.2016.
2. ↑  South Stoa *The Corinth Computer Project*. Viitattu 3.2.2016.
**Matti Palonen** (s. 3. syyskuuta 1981) on suomalainen lentopalloilija, joka on kotoisin Kotkasta. Hän on mazaaa pelannut Lentopallon SM-liigassa joensuulaisen Pohjois-Karjalan Liiga-Riennon riveissä. Aikaisempia seuroja ovat olleet Ylöjärven pallo, Tampereen Isku-Volley, Korson Veto ja Oulun Etta.

Nuoruusvuodet
-------------

Kotkasta kotoisin oleva Palonen aloitti lentopallon vasta 11-vuotiaana. Matin vanhemmat Risto ja Tuula olivat kotkalaisen lentopalloilun takana kulta-ajoilla. Nuorena Palonen harrasti monipuolisesti urheilua. Hän pelasi jalkapalloa ja harrasti hiihtoa sekä yleisurheilua. Lento- ja koripallon pariin hän hakeutui vasta 11-vuotiaana. Lentopallosta tuli hänelle 15-vuotiaana päälaji kun Matti valittiin nuorten maajoukkueleirille.

16-vuotiaana Palonen lähti Tampereelle Varalan urheilulukioon, jossa silloin toimi valtakunnallinen poikien maajoukkueen valmennuskeskus. Varalassa Palonen pystyi harjoittelemaan ikäluokkansa parhaiden kanssa sekä tavoitteellisesti joka päivä. Pian Varalassa oltuaan Matti solmi sopimuksen SM-liigaan, Tampereen Isku-Volleyn kanssa jossa Matti vietti kolme vuotta suorittamalla lukion samalla. Neljän lukiovuoden jälkeen Palosen oli aika mennä armeijaan Lahteen. Armeijassa Lahdessa oltuaan hän pelasi vuoden Korson Vedossa, jonka jälkeen Palonen suuntasi Pohjoiseen, Ouluun pelaamaan. Oulun Ettassa hän vietti kolme vuotta johon sisältyi myös polven kuntouttaminen. 

Kolme vuotta Oulussa oltuaan Matti otti jäähdyttelyvuoden Ylöjärven Pallon riveissä, joka pelasi 1-sarjaa. Vuoden jälkeen kuitenkin Palonen teki sopimuksen SM-liigaan, Mutalan Rientoon. Kausi 2008 oli Matille jo 9. kausi korkeimmalla sarjatasolla Suomessa.

Rantalentopallo
---------------

Palonen pelaa kesäisin myös rantalentopalloa tosissaan. Parhaimpia saavutuksia Palosella on miesten SM-hopea, A-ikäisten SM-kulta sekä hopea yhdessä Pekka Sairasen kanssa. Lisäksi opiskelijoiden MM-kisoissa hän oli parinsa kanssa 7. sijalla.

Joukkueet
---------

* 2000–2001 Isku-Volley
* 2001–2002 Korson Veto
* 2002–2003 Oulun Etta,
* 2003–2004 Oulun Etta
* 2004–2005 Oulun Etta
* 2005–2006 Ylöjärven Pallo
* 2006–2007 Mutalan Riento

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Palonen *fivb.com*. Viitattu 20.10.2021.
2. 1 2  Lentopallo: Matti Palonen Riennon passariksi  2006. MTV.  Arkistoitu 5.7.2015. Viitattu 1.7.2015.
**Nymfaion** oli antiikin aikainen nymfaion eli lähdekaivorakennus Siden kaupungissa Pamfyliassa Vähässä-Aasiassa nykyisessä Turkissa. Se sijaitsi kaupungin pääportin edustalla muurien ulkopuolella, ja sai vetensä kaupunkiin pohjoisesta tulleesta akveduktista.

Nymfaionin raunioita.
Nymfaion rakennettiin roomalaisella kaudella 100-luvulla samaan aikaan akveduktin kanssa ja kunnostettiin 200-luvulla. Rakennelma oli kolmikerroksinen, ja koostui vesialtaasta, sen taustarakennuksesta ja altaan sivuilla olleista siipirakennuksista. Rakennelman leveys oli 35 metriä ja syvyys viisi metriä. Nymfaionin julkisivu oli koristeltu pylväillä, patsailla ja reliefeillä. Pylväät edustivat korinttilaista tyyliä. Nymfaionin alin kerros, jossa on kolme syvennystä patsaille, on edelleen pystyssä.

Nymfaionista löydetyt patsaiden ja reliefien jäänteet ovat Siden museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "SIDE (Selimiye, formerly Eski Antalya) Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2 3  The aqueduct and nymphaion of Side *Turkish Archaeological News*. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Stadtplan Side in der Antike Wikimedia Commons. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
4. ↑  Monumental fountain of Side Side Tours Turkey. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nymfaion** Wikimedia Commonsissa
Delta IV Heavy -kantoraketti
**Delta IV Heavy** on Delta IV -kantorakettiperheeseen kuuluva suurikokoinen kaksivaiheinen amerikkalainen kantoraketti. Raketin on kehittänyt Boeing ja nykyisin sitä käyttää United Launch Alliance. Raketin hinta on noin 170 miljoonaa dollaria. 

Raketissa on rinnakkain kolme *Common Booster Core*-vaihetta, joista jokaisessa on yksi nestemäistä vetyä polttava *RS-68* -moottori, ja näistä keskimmäisen päällä on raketin toinen vaihe. Keskimmäisen tehoa pienennetään laukaisun jälkeen, jotta siinä riittää polttoainetta hiukan pidempään kuin reunimmaisissa, jotka irrotetaan aiemmin, eli reunimmaiset toimivat apuraketteina keskimmäiselle.
Laukaisun aikainen suurin työntövoima on 8,7 miljoonaa newtonia. Toisessa vaiheessa on nestemäistä vetyä polttava *RL10B-2* -moottori. 

Delta IV Heavy pystyy kuljettamaan 22 000 kg:n kuorman matalalle maata kiertävälle radalle (jolla on mm. Kansainvälinen avaruusasema), ja 13 130 kg kuorman siirtoradalle kohti geosynkroonista rataa. Raketin laukaisumassa on 733 400 kg. Raketin halkaisija on 5 metriä ja pituus on noin 71 metriä. 

Koelento
Kantoraketin ensimmäinen laukaisu oli 21. joulukuuta 2004. Lento laukaisitiin kello 21:50 UTC Cape Canaveralin tukikohdasta laukaisualusta 37B:ltä (samalta paikalta laukaistiin Saturn I ja IB -kantoraketit 1960-luvulla). Tätä koelentoa, jolla avaruuteen kuljetettiin DemoSat ja Nanosat-2 -satelliitit, seurasivat suunnitelmien mukaan varsinaiset lennot elokuussa ja joulukuussa 2005.

Raketti on tarkoitus poistaa käytöstä vuoteen 2024 mennessä. Vuonna 2020 jäljellä oli neljä laukaisua.

Lähteet
-------

1. ↑  Boeing Delta IV Heavy Achieves Major Test Objectives in First Flight  21.12.2004.  Arkistoitu. Viitattu 21.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Sandra Erwin: ULA to launch Delta 4 Heavy for its 12th mission, four more to go before rocket is retired *spacenews.com*.  24.8.2020. Viitattu 21.6.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Delta IV Heavy**.
* Boeingin Delta IV -esittelysivu
**Maurizio Nannucci** (s. 1939 Firenze) on italialainen nykytaiteilija. Hän asuu ja työskentelee Firenzessä ja Badenissa.

Biografia
---------

Nannucci on työskennellyt monipuolisesti nykytaiteen parissa 1960-luvun puolivälistä alkaen. Hän yhdistelee työssään eri taiteenlajeja kuten videoita, valokuvaa, installaatioita, ääntä, taidekirjoja sekä performanssitaidetta. Hän myös tekee taiteidenvälistä yhteistyötä eri alojen taiteilijoiden kuten runoilijoiden ja arkkitehtien kanssa. Vuonna 1967 Nannucci alkoi käyttää neonvaloja teksti- ja tilainstallaatioissaan. Nannuccin teoksissa kielellä ja väreillä on vahva asema suhteessa merkitysten muodostumiseen.  Taiteilija haluaa töidensä kautta terävöittää katsojiensa visuaalista havaintokykyä. Nannucci on valmistanut valoteoksia myös julkisiin rakennuksiin.

Nannucci on työskennellyt osana kansainvälistä Fluxus-liikettä, johon kuuluu taiteilijoita monilta eri aloilta. Nannuccin kanssa yhteistyötä ovat tehneet esimerkiksi Mario Botta, Stephan Braunfels, Massimiliano Fuksas, Nicholas Grimshaw ja Renzo Piano.

Maurizio Nannucci on osallistunut useisiin kansainvälisiin taidetapahtumiin kuten Venetsian biennaaliin, Kasselin Documentaan sekä Sao Paulon, Sydneyn, Istanbulin ja Valencian biennaaleihin. Hänen teoksiaan on ollut esillä yli 300 museossa ja galleriassa ympäri maailmaa.

Teokset Suomessa
----------------

Valtion taidemuseon Kiasman kokoelmiin kuuluu Nannuccin valoteos *Enemmän kuin silmä näkee* (1991). Teos koostuu sinisestä loisteputkesta, joka muodostaa tekstin "More than meets the eye".

Lähteet
-------

1. ↑  Maurizio Nannucci. There is Another Way of Looking at Things. 2012,230. Saint-Etienne: Silvana Editoriale.
2. 1 2  Maurizio Nannuccin kotisivut, viitattu 1.2.2013
3. ↑  Maurizio Nannucci. There is Another Way of Looking at Things. 2012,230. Saint-Etienne: Silvana Editoriale
4. ↑  Valtion taidemuseon taidekokoelmat[vanhentunut linkki], viitattu 1.2.2013

Aiheesta muualla
----------------

* Maurizio Nannuccin verkkosivut
* Maurizio Nannuccin teokset Kiasman kokoelmissa[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* National Gallery of Canada
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Broncia Koller-Pinell (n.1900)
**Broncia Koller-Pinell** (25. helmikuuta 1863 – 26. huhtikuuta 1934) oli itävaltalainen, juutalaistaustainen taidemaalari. Hän maalasi muotokuvia ja asetelmia ja oli tyylisuunnaltaan ekspressionisti.

Elämästä
--------

Broncia Koller-Pinell syntyi nykyisen Puolan alueella nimellä **Bronislawa Pineles**, missä hänen isänsä suunnitteli Itävalta-Unkarin armeijalle linnoitteita. Vuonna 1870 perhe muutti Wieniin, sillä isä oli perustanut yrityksen ja muuton yhteydessä perhe muutti nimensä.

Ensimmäisen näyttelynsä Koller-Pinell piti Wienissä vuonna 1885. Sen jälkeen hän muutti Müncheniin ja opiskeli taidetta Damenakademiessa Ludvig von Herterichin oppilaana. Vuonna 1886 Koller-Pinell solmi avioliiton lääkäri Hugo Kollerin kanssa vastoin vanhempiensa tahtoa, sillä tämä oli uskonnoltaan roomalaiskatolinen. Avioliiton solmimisen jälkeen Koller-Pinell matkusti Pariisiin ja vaikuttui impressionismista. Perheen lapset kastettiin ja kasvatettiin kristityiksi, mutta Koller-Pinell ei kääntynyt.

Perhe muutti vuonna 1902 Wieniin, ja kaksi vuotta myöhemmin Koller-Pinell peri talon Oberwaltershofista ja koko perhe muutti sinne. Koller-Pinell oli jo Secessionistien taideryhmittymän jäsen ja ryhtyi pitämään salonkia. Salongissa kävivät "kaikki", kuten Egon Schiele ja Anton Faistauer sekä muita julkisuuden henkilöitä. Vaikka olikin tunnustettu ja lahjakas taiteilija, Koller-Pinelliä pidettiin omana aikanaan paljolti vain kuuluisan lääkärimiehensä vaimona. Myöskään konservatiiviset juutalaiset eivät hyväksyneet hänen taidemaalarin uraansa.

Broncia Koller-Pinellin poika, Rupert, oli kapellimestari ja vähän aikaa naimisissa Alma Mahlerin kanssa. Tytär Silvia oli myös taidemaalari.

Teoksia
-------

* Nainen ja sininen huivi (ajoittamaton)Nainen ja sininen huivi  
 (ajoittamaton)
* Silvia Koller ja lintuhäkki (n. 1905)Silvia Koller ja lintuhäkki (n. 1905)
* Istumassa (1907)Istumassa (1907)
* Asetelma punaisella norsulla (n. 1920)Asetelma punaisella norsulla (n. 1920)
* Friedrich Ecksteinin muotokuva (1920-luku)Friedrich Ecksteinin muotokuva (1920-luku)

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Toyota Hiace** on Toyotan vuodesta 1967 lähtien valmistama pakettiautomalli.

Toyota Hiace I (1967–1977)
--------------------------

*Pääartikkeli: Toyota Hiace (1967)*

Toyota Hiace II (1977–1982)
---------------------------

Toisen sukupolven Toyota Hiace.
*Pääartikkeli: Toyota Hiace (1977)*

Toyota Hiace III (H50, H60, H70; 1982–1989)
-------------------------------------------

*Pääartikkeli: Toyota Hiace (1982)*

Toyota Hiace IV (H100; 1989–2004)
---------------------------------

*Pääartikkeli: Toyota Hiace (1989)*

Toyota Hiace (1995–2012)
------------------------

*Pääartikkeli: Toyota Hiace (1995)*

Toyota Hiace V (2004–)
----------------------

Viidennen sukupolven Toyota Hiace.Viidennen sukupolven Hiacea valmistetaan edelleen vuonna 2024 ja se on myynnissä esimerkiksi Japanissa, muualla Aasiassa sekä Etelä-Afrikassa. Mallia valmistetaan ainakin Malesiassa.

Toyota Hiace VI (2019–)
-----------------------

Kuudennen sukupolven Toyota Hiace.

Pikkubussit
-----------

Toyota Hiace -pikkubussi vuodelta 2007.Hiacesta on saatavilla erilaisia pikkubussimalleja. Toyota tuo maahan tehdasbusseja kahdella eri varustelulla. Karumpaa DX-mallia myydään niin pitkällä kuin lyhyelläkin akselivälillä. Paremmin varustettu Executive-malli on ainoastaan lyhyenä versiona. Tehdasbussin lisäksi Hiacesta on saatavissa Suomessa verhoiltuja versioita, jotka ovat varsinkin takseina suosittuja.

Hiacen maahantuonnin loppuminen
-------------------------------

Toyota ilmoitti, että sen Hiace-mallisto ei täytä vuoden 2012 alusta voimaan astuvia Euro 5- ja törmäysnormeja Euroopassa. Tämä tarkoittaa käytännössä japanissa rakennetun Toyota Hiacen maahantuonnin loppumista Euroopan maissa. Vuonna 2012 Toyota ilmoitti että uusi Hiace tulee myyntiin huhtikuussa 2013 ja se on valmistettu yhteistyössä Groupe PSA:n kanssa. Hiacen seuraajan nimi on Toyota Proace.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toyota Hiace** Wikimedia Commonsissa


1. ↑  Kaipaatko edelleen pystynokkaista Toyota Hiacea? Japanissa 20 vuoden ikään ehtinyt viides sukupolvi on edelleen myynnissä *tekniikanmaailma.fi*. Viitattu 6.3.2024.
2. 1 2  Pystykeulainen Hiace porskuttaa maailmalla vieläkin, ja nyt se sai Malesiassa uuden "isolohkon" *tekniikanmaailma.fi*. Viitattu 6.3.2024.
Juan Manuel Blanes
**Juan Manuel Blanes** (8. kesäkuuta 1830 – 15. huhtikuuta 1901) oli uruguaylainen realistista tyylisuuntaa edustanut taidemaalari. Aiheensa hän ammensi kotimaansa elämästä ja historiasta. 

Blanes aloitti työuransa kirjapainossa. Taiteilijana hän oli suurimmalta osalta itseoppinut. Vuoden 1859 Blanes oleskeli Italiassa valtion stipendirahoituksen turvin. Siellä hän omaksui Euroopassa tuolloin vallinneen akateemisen tyylin. Kirjeessään veljelleen hän totesi olevansa amerikkalainen taiteilija joka antaa taiteelleen amerikkalaiset aiheet ja amerikkalaisen sisällön. 

Maalauksissaan Blanes ikuisti näkymiä Argentiinasta, Uruguaysta ja Chilestä. Historiamaalauksissaan hän halusi että yksityiskohdatkin ovat oikein. Historiamaalausten jälkeen Blanes kiinnostui gauchoista. Hänen romantisoidut maalauksensa unohtavat sen tosiseikan, että gauchojen elämä ja työ oli rankkaa ja kuluttavaa. Blanesin aikana gauchosta oli tullut uruguaylaisen nationalismin symboli.

Vuonna 1898 Blanes asettui asumaan Italiaan, missä asui loppuelämänsä.

Valikoituja teoksia
-------------------

* Susanna*Susanna*
* Keltakuumeen aikaan*Keltakuumeen aikaan*
* Paraguaylainen nainen*Paraguaylainen nainen*
* Artigas Ciudadelassa*Artigas Ciudadelassa*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juan Manuel Blanes** Wikimedia Commonsissa

* 

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uruguay

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Kehätien sijainti Moskovassa.
**Moskovan autoliikenteen kehätie** (ven. Московская кольцевая автомобильная дорога, *Moskovskaja koltsevaja avtomobilnaja doroga*) eli **MKAD** (ven. МКАД) on Moskovassa sijaitseva kehätie, joka kulki avautuessaan pääasiallisesti Moskovan silloista rajaa pitkin. Kehätie on valmistunut vuonna 1962, ja se on 108,9 kilometriä pitkä. Tie on moottoritie, jonka nopeusrajoitus on 100 km/h.

Historia
--------

Kasvavien liikenneongelmien vuoksi Moskovaan alettiin suunnitella 1950-luvulla kaupungin rajoja seuraavaa kehätietä, joka ohjaisi kaupungin lävitse kulkevaa ohikulkuliikennettä pois ydinkeskustasta. Kehätie avattiin 2+2-kaistaisena vuonna 1961, jolloin se kulki kaupungin silloisten rajojen mukaisesti Moskovan ympäri. Alun perin tie oli tavallinen maantie, jonka nopeusrajoitus oli 100 km/h ja jolla oli muun muassa valo-ohjatut liittymät tärkeimpien teiden kohdilla.

Vuosina 1995-1999 kehätie levennettiin 5+5-kaistaiseksi, jolloin kaikki liittymät muutettiin eritasoliittymiksi, jalankulkijoille rakennettiin ylikulkukäytävät, ja keskikaistaan sijoitettiin yhtenäinen betonieste vastaantulevien liikenteen erottamiseksi. Vuonna 2001 silloisen pormestarin määräyksestä kaikkia hitaita ajoneuvoja kiellettiin käyttämästä kehätietä, ja juuri uudistettu kehätie sai moottoritieluokituksen.

Katso myös
----------

* Bulevardikehä
* Puutarhakehä
* Kolmoskehä
* Keskinen kehätie

Lähteet
-------

1. ↑  Ilkka Malmberg: Moskovan kehätiellä kaahaavat Ladat ja Lamborghinit (Kuukausiliite; tilaajille) *Helsingin Sanomat, hs.fi*.  3.5.2014. Viitattu 7.2.2022.
2. ↑  Oleg Yegorov: Why Moscow has so many rings – and what you should know about them *rbth.com*.  8.4.2019. Viitattu 7.2.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 360-asteen ilmakuvia MKAD-kehältä muutaman km välein (airpano.com)
Paksin ydinvoimalaitos
**Paksin ydinvoimalaitos** (unk. *Paksi atomerőmű*) on Unkarin ensimmäinen ja ainoa ydinvoimala. Voimalaitos sijaitsee noin viiden kilometrin päässä Paksin kaupungista Tolnan läänissä maan keskiosassa. Voimalan neljä reaktoria tuottaa noin 40 prosenttia Unkarissa tuotetusta sähköstä. Ydinvoimalayhtiö (MVM Paksi Atomerőmű Zrt.) on osa Unkarin valtiollista MVM-energiakonsernia.

Unkarin ja Venäjän hanke kahden uuden reaktorin rakennus- ja huoltosopimuksista on herättänyt epäilyjä. Euroopan atomienergiayhteisö (Euratom) vastustaa Unkarin suunnitelmaa tuoda ydinpolttoaine ainoastaan Venäjältä. Venäjä on luvannut lainata Unkarille 80 prosenttia voimalahankkeen rahoituksesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Nuclear Power in Hungary *world-nuclear.org*.  päivitetty 1/2023. Viitattu 28.1.2023. (englanniksi)
2. ↑  MVM Paks NPP - About Us atomeromu.mvm.hu. Viitattu 28.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  Providing Energy (MVM Group) MVM Zrt. mvm.hu. Viitattu 28.1.2023. (englanniksi)
4. ↑  About the company group MVM Zrt. mvm.hu. Viitattu 28.1.2023. (englanniksi)
5. ↑  Toivola, Teemu: FT: EU jäädyttää Unkarin ja Rosatomin ydinvoimalahankkeen  13.3.2015. Yle Uutiset. Viitattu 21.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paksin ydinvoimalaitos** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Paks Nuclear Power Plant
Kehätien sijainti kartalla
**Keskinen autoliikenteen kehätie** (ven. Центральная кольцевая автомобильная дорога, ЦКАД, *Tsentralnaja koltsevaya avtomobilnaya doroga, TSKAD* ) on Venäjän liittovaltion moottoritie Moskovassa ja Moskovan alueella.

Keskinen kehätie on Moskovan alueen tähän mennessä suurin tieinfrastruktuurihanke. Uudesta reitistä on tarkoitus tulla Venäjän nopean moottoritieverkoston selkäranka ja osa kansainvälisiä liikennekäytäviä. Hanke toteutetaan PPP-periaatteella.

Kehätie on yksi pääkaupungin liikennejärjestelmän avainelementeistä, joka purkaa Moskovan kehätien ja Moskovan alueen tieverkoston kauttakulkuliikennettä ohi alueen. Reitti kulkee Moskovan alueen läpi, noin 50 km päässä Moskovan kehätiestä. Pituus on 336 km, josta 260 km on maksullista tietä.

Ominaisuudet
------------

* Pituus: 336 km, joista 260 km on maksullisia teitä
* Huippunopeus: 110 km/h maksullisilla osuuksilla
* Liittymien määrä: 34
* Siltojen ja ylikulkusillan lukumäärä: 278
* Kaistojen määrä: 4 - 8

Katso myös
----------

* Bulevardikehä
* Puutarhakehä
* Kolmoskehä
* Moskovan kehätie

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  ЦКАД - официальный сайт проекта «Автодор - Платные Дороги» *centralringroad.ru*.  Arkistoitu 20.12.2021. Viitattu 5.2.2022.
2. 1 2 3  Центральная кольцевая автомобильная дорога *stroi.mos.ru*.  Arkistoitu 9.8.2020. Viitattu 5.2.2022. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Пользователям автодорог *www.russianhighways.ru*. Viitattu 7.2.2022.
**Taimi Wuorinen** (1. marraskuuta 1878 Tampere – 25. helmikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen yliopettaja ja rehtori.

Wuorisen vanhemmat olivat maalarimestari, kunnallispoliitikko, varatuomari ja asianajaja Anton Wuorinen ja Josefina Helén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1897 sekä filosofian kandidaatiksi 1904 ja filosofian maisteriksi 1907.

Wuorinen oli tyttökoulujen opettajana Hämeenlinnassa, Jyväskylässä ja Helsingissä ja hän toimi viimeksi Helsingin tyttönormaalilyseon historian ja yhteiskuntaopin yliopettajana 1935–1947 sekä oli koulun johtajattarena ja rehtorina.

Julkaisuja
----------

* *Ranskalaisesta muistelmakirjallisuudesta : madame de Maintenon Saint-Simonin muistelmissa* teoksessa *Jyväskylän suomalainen tyttökoulu. Kertomus lukuvuodelta 1912-1913*. Jyväskylä 1913
* *Koulun arkea ja juhlaa : koulupuheita*. WSOY 1933

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Kuka kukin on 1954


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Agda Lindqvist: *Sukankudontaa, laatukuvamaalus Bretagnesta* (1884).
**Vivia Agda Lindqvist** (8. toukokuuta 1860 Helsinki – 29. syyskuuta 1889) oli suomalainen taidemaalari.

Lindqvistin vanhemmat olivat Oulun lääninarkkitehti ja myöhempi yleisten rakennusten ylihallituksen ylijohtaja Ludvig Isak Lindqvist (1827–1894) ja Olga Linsén (1836–1880). Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1876–1879 ja Adolf von Beckerin yksityisessä akatemiassa 1882–1883. Hän toimi piirustuksenopettajana käsityökoulussa.

Agda Lindqvist oli naimisissa vuodesta 1887 viipurilaisen kauppaneuvos Ferdinand Alfthanin (1857–1921) kanssa. Heidän poikansa oli everstiluutnantti Isak Alfthan. Agda Lindqvistin nuorempi veli oli kirjailija ja toimittaja Rafael Lindqvist.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Agda Lindqvist
2. ↑  Rafael Olinin GeneaNet-sivusto : Vivia Agda Lindqvist
3. ↑  ALFTHAN Ferdinand. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
4. ↑  Kuka kukin on 1954 : Isak Alfthan (Projekt Runeberg)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Agda Lindqvist
**Lehtisten kartano** sijaitsee Mietoisissa Mynäjoen varrella.

Kartanon ensimmäinen tunnettu omistaja oli 1583 kuollut valtaneuvos Herman Pietarinpoika Fleming. Fleming osti vuonna 1575 seitsemän maatilaa Tiirolan, Uhlun ja Rantavakkisten kylistä ja yhdisti tilat omistamaansa Kaskistenkartanoon antaen näin syntyneelle kartanolle nimen Lechtis. Hänen poikansa Klaus Hermaninpoika Fleming rakennutti Lehtisten harmaakivilinnan 1500-luvun lopulla. Linna tuhoutui tulipalossa 1600-luvun puolivälissä. 1650-luvulla paikalle rakenenttiin uusi kolmikerroksinen ja kolmitorninen linna, joka tuhoutui myös tulipalossa 1700-luvulla. Linnasta on nykyisin jäljellä harmaakivikellareita ja raunioita. 1700-luvulla rakennettiin uusi päärakennus, joka sekin tuhoutui tulipalossa 1820.

1600-luvulla kartanon omisti Henrik Klaunpoika Fleming, joka rakennutti 1641-1643 Mietoisten kirkon. Kartano joutui 1668 naimakaupan kautta Lauritsa Creutz nuoremmalle ja myöhemmin kartano siirtyi Creutzin suvulta Lybecker-suvulle, joka omisti kartanon 1800-luvun alkuun saakka. Myöhemmin kartanon omistajaia ovat olleet luutnantti Karl Gustaf Tollett 1830–1850, majuri Gustaf Jack 1850–1873, patruuna Oskar Mellqvist, tilanomistaja Sahlberg ja vuodesta 1886 maanviljelijä Johan Wilhelm Penikkala ja hänen perillisensä. 1920-luvulla Kaskisten ja Lehtisten kartanot erotettiin toisistaan ja Lehtisten kantatila omistajaksi tuli Jukka Lehtinen. Sittemmin kartanon on omistanut maanviljelijä Heikki Ahtinen.

Lehtisten kartanon nykyinen majuri Jackin rakennuttama kaksikerroksinen rapattu tiilinen päärakennus on peräisin 1850-luvulta. Kartanon siipirakennuksena on 1913 rakennettu entinen meijerirakennus. Kartanopuisto on perustettu jo 1600-luvulla.

Lehtisten kartanossa toimi 1900-luvun alkupuolella karjatalouskoulu. Tämän karjatalouskoulun rakennuksessa toimi 1970-luvulla Mietex niminen yritys. Mietexin lopetettua toimintansa turkulainen vaatevalmistaja Kaunotar perusti tiloihin puseroneulomon, joka työllisti 15 henkilöä. Tuotanto meni Neuvostoliittoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rakennettu kulttuuriympäristö. Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt 1993 -luettelo: Mietoinen, Lehtisten kartano ja kulttuurimaisema
2. 1 2 3  Tietosanakirja (1909-1922), osa 5 Kulttuurisana-Mandingo, hakusana Lehtisten kartano
3. ↑  Flemingien vanha linna Lehtisissä, Hakkapeliitta, 29.09.1936, nro 39, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Wirmo-Wiki : Lehtisten kartano
5. ↑  Mynämäen teollisuusperinne : Kaunotar

Aiheesta muualla
----------------

* Raunio Lehtisten kartanon mailla, Johan Knutson piirros 1840-luvulta, Museovirasto, Historian kuvakokoelma, Antellin kokoelmat/Tikkasen kokoelma (Finna)
* Lehtisten kartanon kamari punaisten tuhojen jälkeen kevättalvella 1918, Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
**Tayna Lawrence** (s. 17. syyskuuta 1975) on jamaikalainen pikajuoksija.

Lawrence voitti Sydneyn olympialaisissa 2000 olympiapronssia 100 metrin juoksussa ajalla 11,18. KOK:n päätöksellä pronssi muutettiin myöhemmin hopeaksi Marion Jonesin jäätyä kiinni dopingista.
Hän oli samoissa kisoissa mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa olympiahopeaa. Seuraavana vuonna hän kilpaili Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa, mutta karsiutui 60 metrin juoksun välierissä. Vuonna 2002 Lawrence juoksi GP-finaalissa kolmanneksi ajalla 10,99 sekä yleisurheilun maailmancupissa toiseksi. Lawrence voitti olympiakultaa Ateenan olympialaisissa 2004 4 x 100 metrin viestissä.

Ennätykset
----------

* 100 metrin juoksu: 10,93 (2002)
* 200 metrin juoksu: 22,84 (2000)

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tayna Lawrence Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Marion Jonesin kultaa ei anneta toiselle dopingsekoilijalle.  *Helsingin Sanomat*, 10.12.2009. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.12.2009.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |