recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bafétimbi "Bafé" Gomis** (s. 6. elokuuta 1985 La Seyne-sur-Mer, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelavaa Swansea Cityä. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura
---

Vuonna 2004 Gomis nousi ensi kertaa Saint-Étiennen edustusjoukkueeseen. Ensimmäisellä kaudellaan edustusjoukkueessa hän pelasi 13 ottelua ja teki niissä 2 maalia. Seuraavalla heikosti alkaneella kaudella Gomis lainattiin loppukauden mittaisella sopimuksella Troyesiin. Onnistuneen lainapestin jälkeen, 13 ottelua ja 6 maalia, hän palasi takaisin kasvattajaseuraansa.

Kaudella 2006–2007 Gomis nosti tasoaan ja teki 30 ottelussa 10 maalia. Tahti kiihtyi seuraavalla kaudella kun hän teki 16 maalia 35 ottelussa. Tämän jälkeen hän oli muun muassa eri englantilaisseurojen tarkkailussa, kuten esimerkiksi Newcastlen. Muiden joukkueiden kiinnostuksesta huolimatta Gomis päätti jäädä Saint-Étienneen.

29. heinäkuuta 2009 Gomis siirtyi Lyoniin 13 miljoonan euron siirtosummalla ja sopimus oli pituudeltaan viisivuotinen. Hän voitti Ranskan cupin ja supercupin 2012. Hän pelasi Lyonissa viiden kauden aikana 178 Ranskan pääsarjan ottelua, joissa teki 64 maalia. Hän siirtyi ilmaisella siirrolla Swansea Cityyn kesällä 2014. 

### Maajoukkue

Gomis sai ensi kertaa kutsun Ranskan maajoukkueeseen 18. toukokuuta 2008. Hän onnistui ensimmäisenä Zinédine Zidanen jälkeen tekemään maajoukkuedebyytissään 2 maalia. Tämä tapahtui 27. toukokuuta 2008 ottelussa Ecuadoria vastaan. Gomis valittiin myös mukaan Ranskan joukkueeseen vuoden 2008 EM-kilpailuihin. Hän pelasi kisoissa kaksi ottelua. Kaikkiaan hän on pelannut 12 maaottelua, viimeksi kesäkuussa 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  B. Gomis *soccerway.com*. Viitattu 8.8.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Bafétimbi Gomis National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
3. ↑  Lyon agree deal to sign Gomis from St Etienne (Arkistoitu – Internet Archive) ESPN. Viitattu 9.10.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bafétimbi Gomisin tilastot Ranskan liigan virallisella sivustolla (ranskaksi)

Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Mandanda |
2 Boumsong |
3 Abidal |
4 Vieira |
5 Gallas |
6 Makélélé |
7 Malouda |
8 Anelka |
9 Benzema |
10 Govou |
11 Nasri |
12 Henry |
13 Evra |
14 Clerc |
15 Thuram |
16 Frey |
17 Squillaci |
18 Gomis |
19 Sagnol |
20 Toulalan |
21 Diarra |
22 Ribéry |
23 Coupet |
Valmentaja Domenech



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Milan Luhový** (s. 1. tammikuuta 1963 Ružomberok, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa vuosina 1982–1991.

Luhový edusti Tšekkoslovakiassa Púchovia, Slovan Bratislavaa ja Dukla Prahaa. Vuonna 1990 hän siirtyi ulkomaille ja edusti Espanjassa Sporting Gijónia vuosina 1990–1992, Ranskassa Saint-Étiennea vuonna 1993, Kreikassa PAOK Thessalonikia kaudella 1993–1994 sekä Belgiassa Sint-Truidensea kausina 1994–1996. Hän teki Espanjan La Ligassa 16 maalia kaudella 1990–1991 ja oli sillä koko sarjan kolmanneksi paras maalintekijä.

Luhový pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 31 maaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa lokakuussa 1982 ja viimeisen syyskuussa 1991. Tšekkoslovakian yltäessä MM-kilpailuissa 1990 puolivälieriin Luhový pääsi vaihtopelaajana kentälle vain ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Yhdysvaltoja vastaan ja teki lukemiin 5–1 päättyneessä ottelussa joukkueensa viidennen maalin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Milan Luhový Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2 3  Slavík, Jiří: Milan Luhovy - International Appearances  10.1.2004. RSSSF. Viitattu 14.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  World Cup 1990 RSSSF. Viitattu 14.5.2021. (englanniksi)

  

Tšekkoslovakian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1990
1 Stejskal
2 Bielik
3 Kadlec
4 Hašek
5 Kocian
6 Straka
7 Bílek
8 Chovanec
9 Kubík
10 Skuhravý
11 Moravčík
12 Fieber
13 Němec
14 Weiss
15 Kinier
16 Hýravý
17 Knoflíček
18 Luhový
19 Griga
20 Němeček
21 Mikloško
22 Palúch
Valmentaja Vengloš
Milan Milutinović
**Milan Milutinović** (Милан Милутиновић, 19. joulukuuta 1942 Belgrad, Serbia – 2. heinäkuuta 2023) oli serbialainen poliitikko, joka toimi Jugoslavian suuremman tasavallan, Serbian presidenttinä 1998–2002. Hän oli Jugoslavian suurlähettiläs ja ulkoministeri 1995–1998. Hän oli Slobodan Miloševićin läheinen liittolainen. Kun hänen kautensa presidenttinä päättyi joulukuussa 2002 hän antautui Entisen Jugoslavian kansainväliselle rikostuomioistuimelle.

Milutinović opiskeli Belgradissa, ja suoritti tutkinnon oikeustieteessä.

Jugoslavian ulkoministerinä hän otti osaa 1995 Daytonin neuvotteluihin, joissa saatiin viimein aikaan rauhansopimus.

Miloševićin toisen ja viimeisen sallitun kauden päättyessä vuoden 1997 presidentinvaalien kaksi ensimmäistä äänestyskertaa hylättiin, koska äänestysprosentti jäi liian alhaiseksi. Kahden kerran jälkeen sosialistipuolue vaihtoi ehdokkaansa Lilićista Milutinovićiin. Hän ei ollut kovin tunnettu ehdokas, koska oli palvellut pitkään lähettiläänä Kreikassa, mutta hän sai viimein 59,23 % äänistä äänestysprosentin ollessa vain vähän yli vaaditun (50,98 %). Vaaleja boikotoivat puolueet ja radikaalipuolueen vastaehdokas Vojislav Šešelj esittivät syytöksiä vaalivilpistä.

Asemassaan presidenttinä hänestä tuli puolustusneuvoston jäsen. Presidenttinä hänellä oli paljon valtaa, mutta tosiasiassa hän tuskin uskalsi panna vastaan ja todellisen vallan katsottiin olevan Miloševićilla.

Presidenttinä Milutinović nautti diplomaattista koskemattomuutta, joka päättyi vuoden 2002 lopussa. Haagissa yritettiin todistaa hänen tienneen Jugoslavian liittoarmeijan sotarikoksista ja ettei hän tehnyt tarpeeksi niiden estämiseksi ja syyllisten rankaisemiseksi. Milutinovićin mukaan hän oli vain keulakuva, jolla oli hyvin vähän valtaa asioiden kulkuun. 

Milutinovićin oikeudenkäynti alkoi 10. heinäkuuta 2006.
Sotarikostuomioistuin vapautti Milutinovićin 26. helmikuuta 2009. Syyttäjät olivat vaatineet Milutinovićille 20 vuoden vankeusrangaistusta, mutta tuomioistuin julisti hänet syyttömäksi.

Lähteet
-------

* Profile: Milan Milutinovic (BBC)

1. ↑  Preminuo Milan Milutinović *n1info.rs*. Viitattu 3.7.2023.
2. ↑  Serbian ex-presidentti vapautettiin sotarikossyytteistä HS. Viitattu 26.2.2009.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Filmiyhtymä Oy** oli 1950–1970-luvuilla toiminut audiovisuaalisia opetus- ja koulutusmateriaaleja tuottanut yritys.

Filmiyhtymä syntyi 1952 SOK:n Koulupalvelun, Maatalouskeskusten liiton, Hankkijan ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton yhdessä omistamaksi yritykseksi. Se tuotti kouluihin, maatalousneuvontaan ja muuhun opetuskäyttöön diasarjoja, rainoja ja yli 200 opetus- ja muuta dokumentaarista lyhytelokuvaa. Lisäksi Filmiyhtymä myi myös ulkopuolisille valokuva- ja elokuva-alan resurssejaan, kuten filmilaboratoriopalveluja.

1960-luvulla Yleisradion päiväsaikaan lähettämien Koulu-TV-opetusohjelmien myötä koulujen diasarjatarve alkoi nopeasti vähetä. Filmiyhtymä ajautui vaikeuksiin, kunnes sai yksinoikeuden myydä Demolux-piirtoheittimiä suomalaisiin kouluihin ja kokoustiloihin. Niitä myytiin kymmeniä tuhansia kappaleita. 1980-luvun alussa Filmiyhtymä siirtyi Wulffin omistukseen, joka muodosti siitä yritysten neuvottelutiloja suunnittelevan ja varustavan Wulff Viestintä -yksikön.

Lähteet
-------

1. ↑  Laine, Tapio & Vivolin, Asko: *Aikavalotuksia, Valokuvausalan tarinoita aikalaisten kertomina*, s. 84. Tapio Laine Mediapalvelut, 2001. ISBN 978-951-98796-0-4.
2. ↑  Filmiyhtymä Elonetissä Elonetissä
3. ↑  Osuuskaupan historiaa: Kynät, kumit ja koulun penkit (SOK:n Koulupalvelu)  Syyskuu 2012. Yhteishyvä. Viitattu 29.9.2013.
4. ↑  Hava, Jorma: *Näköradiomies*, s. 114. Books on Demand, 2010. ISBN 9524984075. Kirjan sivu Google Booksissa (viitattu 9.9.2013).
**Liljequistin sivuaurinko** on erittäin harvinainen halomuoto. Se näkyy leveinä valkeina kirkastumina horisonttirenkaalla noin 150 asteen atsimuuttikulman päässä auringosta.

Liljequistin sivuauringon aikaansaavat laattajääkiteet, joissa valo voi kulkea kolmella eri tavalla. Simulaatioiden mukaan kiteet muodostavat sivuauringot parhaiten ollessaan riittävän paksuja ja tasasivuisia kuusikulmioita. Kolmiomaisemmilla kiteillä sivuauringot venyvät niin, ettei niitä enää erota horisonttirenkaasta. Parhaiten halo näkyy matalilla auringon korkeuksilla. Luotettavimmin ilmiön vai havaita jääsumussa, yläpilvessä sen erottaminen horisonttirenkaasta olisi vaikeaa.

Havaintoja Liljequistin sivuauringoista on vähän, eikä kunnollisia valokuvia ole ollenkaan.

Halon havaitsi ensimmäisen kerran ruotsalainen meteorologi Gösta Liljequist vuonna 1951 Maudheimin tukikohdassa Etelämantereella.

Katso myös
----------

* Haloilmiö
* 120 asteen sivuauringot

Lähteet
-------

1. 1 2  Riikonen, Marko: *Halot – Jääkidepilvien valoilmiöt*, s. 51–52. Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2011. ISBN 978-952-5329-89-6.
2. ↑  Pekkola, Marko & Sillanpää, Mika & Ruoskanen, Jukka: "Kaukaiset sivuauringot", *Valkean taivaan vieraat*, s. 29. Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1999. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tanssikeskus Footlight** on vuonna 1984 perustettu tanssioppilaitos, joka tarjoaa tanssinopetusta Helsingissä ja Espoossa. Oppilaitoksen rehtori Taina Schorin-Keltto perusti oppilaitoksen alun perin steppikouluksi. Vuosien varrella koulussa on alettu opettaa muitakin tanssilajeja stepin rinnalla, ensimmäisinä balettia ja jazztanssia.

Nimestä
-------

Tanssikeskus Footlight tunnettiin aluksi nimellä Tanssistudio Tuulensuu.*lähde?* Vuonna 1995 nimi vaihtui Tanssistudio Footlightiksi. Nykyinen nimi Tanssikeskus Footlight otettiin käyttöön vuonna 2001.

Historia
--------

Tanssikeskus Footlightin perusti vuonna 1984 sen rehtorina toimiva Taina Schorin-Keltto. Koulu oli alun perin steppikoulu, jonka tunnit pidettiin Helsingin Kulttuuritalolla sijaitsevassa tanssisalissa. Ensimmäisenä opetusvuotena oppilaitoksessa tanssi 287 oppilasta.*lähde?*

2000-luvun kynnyksellä Footlight oli kasvanut yli 2000:n oppilaan tanssioppilaitokseksi ja saavuttanut Suomen toiseksi suurimman tanssioppilaitoksen sijan.*lähde?* Koulu avasi nykyiset toimipisteensä Helsingin keskustaan Mannerheimintielle sekä Espoon Leppävaaraan vuonna 2002. Vuonna 2011 Helsingin Ruoholahteen perustettiin kolmas toimipiste, joka toimii Salmisaaren liikuntakeskuksen tiloissa.

Lähteet
-------

* Tanssikeskus Footlightin kotisivut
* Tanssikeskus Footlightin taidetanssin laajan oppimäärän opetussuunitelma (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jōtō-ku** (jap. 城東区; "linnan itäpuoli") on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin itäosassa Osakan linnan itäpuolella, mistä se on saanut nimensä. Jōtō-ku muodostettiin huhtikuussa 1943 Asahin suuralueen etelä- ja Higashinarin suuralueen pohjoisosista. Se kuuluu Yodogawan ympäristön alavaan jokialueeseen ja sen läpi kulkeekin useita jokia. Jōtō-kun pinta-ala on 8,42 neliökilometriä ja siellä on 165 643 asukasta (vuonna 2011).

Jōtōn suuralueen eteläosat kuuluvat Osakan itäpuolen pienteollisuusalueeseen. Suuralueella on etenkin tekstiiliteollisuutta. Alueelle on kuitenkin rakennettu myös runsaasti korkeita asuinrakennuksia, myös muualle siirtyneiden tehtaiden paikoille.

Jōtōta palvelevat Osakan metron Imazatosuji-linja ja Nagahori–Tsurumi-ryokuchi-linja, JR Westin Tōzai-linja ja Ōsaka-higashi-linja sekä Keihan-rautateiden Keihan-päälinja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Outline of Wards Joto-ku.  Arkistoitu 14.10.2013. Viitattu 6.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jōtō-ku** Wikimedia Commonsissa

* Jōtōn suuralueen internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (koreaksi) (kiinaksi)

  

Osakan suuralueet

* Abeno-ku
* Asahi-ku
* Chūō-ku
* Fukushima-ku
* Higashinari-ku
* Higashisumiyoshi-ku
* Higashiyodogawa-ku
* Hirano-ku
* Ikuno-ku
* Jōtō-ku
* Kita-ku
* Konohana-ku
* Minato-ku
* Miyakojima-ku
* Naniwa-ku
* Nishi-ku
* Nishinari-ku
* Nishiyodogawa-ku
* Suminoe-ku
* Sumiyoshi-ku
* Taishō-ku
* Tennōji-ku
* Tsurumi-ku
* Yodogawa-ku
**Jōyō** (jap. 城陽市, *Jōyō-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Kioton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kioton ja Naran puolivälissä Kizujoen oikealla rannalla. Jōyōssa on 76 048 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 32,71 neliökilometriä.

Jōyōta palvelevat JR Nishi-Nihonin Nara-linja ja Kintetsu-rautateiden Kioto-linja.

Maantiede
---------

Jōyō sijaitsee Kioton ja Naran kaupunkien puolivälissä. Kaupunki on suurimmaksi osaksi alavaa laaksoaluetta, ja maasto kohoaa asteittain kohti itärajan matalahkoja vuoria. Kaupungin länsirajalla on joki nimeltä Kizugawa. Ilmasto laaksossa on leuto keskilämpötilan ollessa 16 °C, mistä syntyvät hyvät edellytykset hedelmäpuiden kasvattamiselle. 

Kioton prefektuurin eteläosa kaupungistuu metropolien vaikutuksesta jatkuvasti. Alueella pyritään viljelyn ja urbanisoitumisen rinnakkaisuuteen. Kaupunkialueet ovat yhteenkasvaneita, eikä rajoja juuri huomaa. Jōyōn naapurikaupunkeja ovat Kyōtanabe, Uji ja Yawata.

Talous
------

Jōyōssa tuotetaan 60 % Japanissa tarvittavista kulta- ja hopealangoista. Näitä käytetään hyväksi erityisesti kimonoiden tuotannossa. 

Kaupunki on suurkaupunkialueiden tuntumassa, mutta ilmastollisesti alue suosii viljelyä. Maatalouden tuotteita alueella ovat riisi ja bataatti sekä varsinkin hedelmät, kuten viikuna ja ume.

Matkailu
--------

### Aodanin umetarha

Aodanin umetarha on matkailunähtävyys, jossa 20 hehtaarin alueella on noin 10 000 ume- eli japaninaprikoosipuuta. Tarhan tarkkaa alkuajankohtaa ei tunneta, mutta siitä löytyy mainintoja Kamakura-kauden tanka-runoista. 

### Twinkle Jōyō

Twinkle Jōyō on talvinen valojuhla, jossa sytytetään tuhansia värillisiä lamppuja.

Lähteet
-------

1. 1 2  位置・面積 城陽市役所. Viitattu 10.5.2017.
2. 1 2  城陽市人口（推計人口） 城陽市役所. Viitattu 10.5.2017.
3. ↑  市の花　花しょうぶ 城陽市役所. Viitattu 10.5.2017. [vanhentunut linkki]
4. ↑  市の木　梅 城陽市役所. Viitattu 10.5.2017. [vanhentunut linkki]
5. ↑  市の鳥　しらさぎ 城陽市役所. Viitattu 10.5.2017. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jōyō** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kioton prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kioton suuralueet | 
* Fushimi-ku
* Higashiyama-ku
* Kamigyō-ku
* Kita-ku
* Minami-ku
* Nakagyō-ku
* Nishikyō-ku
* Sakyō-ku
* Shimogyō-ku
* Ukyō-ku
* Yamashina-ku

 |  |
|  |
| Muut kaupungit | 
* Ayabe
* Fukuchiyama
* Jōyō
* Kameoka
* Kizugawa
* Kyōtanabe
* Kyōtango
* Maizuru
* Miyazu
* Mukō
* Nagaokakyō
* Nantan
* Uji
* Yawata

 |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Funain piirikunta** (Kyōtanba) · **Kusen piirikunta** (Kumiyama) · **Otokunin piirikunta** (Ōyamazaki) · **Sōrakun piirikunta** (Kasagi · Minami-Yamashiro · Seika · Wazuka) · **Tsuzukin piirikunta** (Ide · Ujitawara) · **Yosan piirikunta** (Ine · Yosano) |

 |
Henry Palmerston puhuessaan alahuoneessa Cobden–Chevalierin kauppasopimuksen keskusteluiden aikana helmikuussa 1860.
**Cobden–Chevalierin kauppasopimus** on vuonna 1860 Ison-Britannian ja Ranskan välillä solmittu sopimus, jonka niin sanottu suosituimmuuslause edisti merkittävästi vapaakauppaa ja alhaista tullisuojelua.

Suosituimmuuslausekkeen (most favored nation clause) soveltaminen laajeni pian eri valtioiden välisiin kauppasopimuksiin. Se on siitä lähtien ollut keskeinen ulkomaankauppapoliittinen väline.

Lausekkeen mukaan maan A maalle B myöntämä suosituimmuusasema merkitsee, että jos maa A antaa jonkin kauppaedun, yleensä tullialennuksen, maalle C, tämä etu koskee siten ilman eri sopimusta myös maan B tuotteita.

Vuoteen 1908 mennessä Isolla-Britannialla oli tällainen sopimus jo 46 valtion kanssa, ja se käsitti myös siirtomaissa valmistettuja tuotteita. Saksalla ja Ranskalla oli sopimuksia jonkin verran vähemmän.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pihkala, Erkki: *Suomalaiset maailmantaloudessa keskiajalta EU-Suomeen*, s. 91. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2001.
**Coasen pingviini** (engl. *Coase's penguin, or Linux and the Nature of the Firm*) on Yochai Benklerin essee vuodelta 2002, jossa esitellään perinteisen taloudellisen toiminnan kolmas muoto, yhteismaa-perustainen vertaistuotanto, sekä tekijänoikeuslain merkitys sen kannalta.

Kirjoitus on Ronald Coasen *Nature of the firm* -esseen mukaan nimetty, joka toi ensimmäistä kertaa hintasignaalien ohjaaman markkinatoiminnan rinnalle johdon ohjaaman yritystoiminnan. Essee pyrki selittämään, miksi jos hintainformaatio on paras tapa allokoida resursseja, markkinatalous ei koostu pelkästään yksityisyrittäjistä vaan myös sisäisesti suunnitelmataloutta harjoittavista yrityksistä - Coase keksi uusklassisen taloustieteen yritysteorian pohjana toimivat transaktiokustannukset, eli hintainformaation käyttökustannukset.

Yhteismaaperustainen vertaistuotanto on esimerkki taloudellisesta tuotannosta, jossa suuren määrän ihmisiä luova toiminta koordinoidaan isoihin, merkityksellisiin projekteihin, lähinnä ilman rahallista kompensaatiota. Esimerkkejä ovat Linux sekä Wikipedia-tietosanakirja.

Benklerin lopullinen teesi kirjoituksessaan on, että tekijänoikeus- ja patenttilainsäädäntö haittaavat suurelta osin tällaista tuotantoa saavuttamaan täyden potentiaalinsa. Koska yhteismaaperustainen vertaistuotanto on niin tehokas tapa tuottaa tietoa, Benkler väittää, saattaisi olla hyvä idea miettiä uudelleen ovatko tekijänoikeuslainsäädännöstä saadut hyödyt haittojen arvoisia.

Hän huomauttaa transaktiokustannustaloustieteiden olevan hyödyllinen työkalu erilaisiin analyyseihin, mutta toteaa Wikipedian kaltaisissa projekteissa olevan myös muunlaisia kuin suoria taloudellisia kannustimia. Tällaisia kannustimia ovat tutkineet mm. sosiologia ja kokeellinen taloustiede.

Keskustellessaan Wikipediasta, Benkler erityisesti kiinnittää huomiota neutraali näkökulma -periaatteeseen, ja yhteisön itsekriittiseen kykyyn tuottaa sosiaalisia normeja objektiiviseen kirjoittamiseen. Analyysi muistuttaa universalismiperiaatetta.

Katso myös
----------

* Reedin laki

Aiheesta muualla
----------------

* Alkuperäinen essee
Louis Joseph Daussoigne-Mehul
**Louis Joseph Daussoigne-Méhul** (vuoteen 1855 saakka *Louis-Joseph Daussoigne*, 10. kesäkuuta 1790 Givet, Ranska – 10. maaliskuuta 1875 Liège) oli ranskalainen säveltäjä ja Liègen konservatorion pitkäaikainen johtaja.

Säveltäjä Étienne Méhulin veljenpoika ja ottolapsi Louis-Joseph opiskeli musiikkia Pariisin konservatoriossa kasvatusisänsä, Louis Adamin ja Charles-Simon Catelin johdolla ja vastaanotti Prix de Rome -palkinnon 1809. Sen turvin hän vietti Roomassa vuodet 1810–1813. Hän palasi Pariisin konservatorioon opettajaksi, kunnes hänet vuonna 1826 valittiin Liègen konservatorion johtajaksi. Tätä tehtävää hän hoiti 35 vuotta kuolemaansa asti.

Neljän väheksytyn ja esittämättä jääneen oopperan jälkeen Daussoigne-Méhul sai tuotantoon yksinäytöksisen oopperansa *Aspasie et Pericles*, joka kantaesitettiin Pariisin oopperassa 1820 ja sai kohtalaisen hyvän suosion. Paremmin menestyi kolminäytöksinen *Valentine de Milan*, jonka hän viimeisteli kasvatti-isänsä Étienne Méhulin jäljiltä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Daussoigne-Méhul, Louis-Joseph (Arkistoitu – Internet Archive), Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, 2001. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 10.5.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Louis Magnus** (25. toukokuuta 1881 Kingston, Jamaika – 1. marraskuuta 1950) oli ranskalainen taitoluistelija ja jääkiekkovaikuttaja. Hän voitti taitoluistelussa yksinluistelun Ranskan-mestaruuden vuosina 1908–1911. Lisäksi Magnus oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton ensimmäinen puheenjohtaja. Hän järjesti IIHF:n perustavan kokouksen kotonaan Pariisissa 15. ja 16. toukokuuta 1908.

Magnus valittiin Kansainvälisen jääkiekkoliiton Hall of Fameen 1997. Hänen mukaansa on nimetty Ranskan jääkiekon korkein sarjataso Ligue Magnus sekä Ranskan jääkiekkomestaruuden voittaneelle joukkueelle myönnettävä Coupe Magnus -palkinto.

Lähteet
-------

1. ↑  Louis Magnus *Olympedia*. Viitattu 8.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Temple de la renommée (Louis Magnus) *hockeyfrance.com*. Fédération Francaise de Hockey sur Glace.  Arkistoitu 12.2.2010. Viitattu 12.12.2009. (ranskaksi)
3. ↑  It all started in Paris, 1908 *iihf.com*. IIHF. Viitattu 12.12.2009. (englanniksi)
4. ↑  LIHG (precursor to IIHF) formed by four members *iihf.com*. IIHF. Viitattu 12.12.2009. (englanniksi)
5. ↑  Vuorjoki, Jouko: Sata vuotta *Kiekko-Aamulehti*.  28.4.2008. Viitattu 12.12.2009. [vanhentunut linkki]

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Feodor Wladimir Gabriel Roos** (13. huhtikuuta 1867 Naantali – 15. syyskuuta 1946 Orivesi) oli suomalainen vankilanjohtaja.

Roosin vanhemmat olivat Naantalin pormestari Anders Gabriel Roos ja Gustava Emilia Holmberg. Roos kirjoitti ylioppilaaksi Åbo lyceumista 1886, suoritti oikeustutkinnon 1890 ja toimi Turun hovioikeuden auskultanttina. Hän oli Viipurin lääninvankilan kirjanpitäjänä 1892–1896 ja johtajana 1896–1899 ja sen jälkeen Helsingin lääninvankilan johtajana 1899–1918. Vuoden 1918 sisällissodan aikana punaiset erottivat Roosin ja vangitsivat hänet omaan vankilaansa. Sodan jälkeen Roos oli ensin lyhyen aikaa Suomenlinnan vankileirin I piirin päällikkönä, toukokuusta kesäkuuhun 1918 Sotavankilaitoksen alaisena Helsingin sotilasvankiloiden johtajana ja kesäkuun lopusta alkaen koko Sotavankilaitoksen johtajana, kunnes se syyskuun puolivälissä yhdistettiin vankeinhoitolaitokseen. Tämän jälkeen Roos oli vielä vuosina 1918–1919 Vankeinhoitohallituksen vankilatarkastajana.

Vuonna 1919 Roos erosi virastaan ja siirtyi hoitamaan Orivedellä omistamaansa Holman kartanoa, jonka omistuksen hän luovutti 1933 pojalleen. Hän kuoli siellä 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Roos Feodor Wladimir Gabriel. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2  Päivästä päivään (tilaajille) *Helsingin Sanomat* 14.4.1937, s. 6, HS Aikakone. Viitattu 25.9.2022.
3. ↑  Tuukka Pirttilahti: "Ylivoimainen tehtävä ’parhaillekin’: Vankileirien järjestäminen Helsingissä 1918", s. 269–270, 275–276, 285 teoksessa *Helsinki ensimmäisessä maailmansodassa. Sotasurmat 1917–1918* (toim. Jarmo Nieminen). Gummerus, Helsinki 2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Jäljennös pilumista
**Pilum** (lat. *pīlum*, monikossa *pila*) oli antiikin Rooman legioonalaisten käyttämä raskas heittokeihäs. Keihäs oli tavallisten rivisotilaiden hyökkäysaseena aina kolmannelle vuosisadalle saakka, jolloin se jäi vähittäin pois käytöstä. Se oli noin kaksi metriä pitkä ja painoi kahdesta viiteen kilogrammaa. Aseen tehokas kantama oli noin 15 metriä, ja se heitettiin etenevään vihollisrivistöön ennen siirtymistä miekan (gladiuksen) ja kilven käyttöön.

Pilumin käyttö
--------------

Pilumin pitkä ja kapea kärki lävisti vihollisten haarniskat ja kilvet tehokkaasti. Se tappoi vastustajan tai hankaloitti tämän liikkeitä jäädessään roikkumaan kilvestä. Vihollinen ei puolestaan voinut hyödyntää pilumia taistelussa, koska sen ohut kärki vääntyi onnistuneessa torjunnassa poikkeuksetta käyttökelvottomaksi. Tiukka kuri oli tarpeen, etteivät legioonalaiset intoutuneet heittämään keihäitään ennen aikojaan.

Taistelussa vääntynyt pilumin rautakärki

Pilumin rakenne
---------------

Terävä rautapiikki voitiin kiinnittää puiseen varteen kahdella tavalla. Joidenkin pilumien rautakärjet päättyivät holkkiin, ja liitosta lujitti puuvarren ympärille kierretty rautarengas. Yleisempi ja yksinkertaisempi tapa oli kuitenkin takoa kärjen perään leveä, suorakulmainen ruoto, joka sovitettiin puuhun koverrettuun uraan kuin puukko tuppeen ja kiinnitettiin paikoilleen kahdella naulalla.

Rooman ajan korkokuvissa ja veistoksissa on kuvattu myös kantapiikeillä varustettuja pilumeja ja pallonmuotoisia, rautapiikin alapuolelle kiinnitettyjä lyijypainoja, joilla todennäköisesti pyrittiin lisäämään keihään iskuvoimaa kohdistamalla painoa kärjen taakse. Varmuutta näiden lisävarusteiden käytön laajuudesta ei silti ole. Joskus harvoin sotilaat lisäsivät keihääseen oma-aloitteisesti kädensijan eli *kouraimen*, jos aikoivat käyttää pilumia lähitaistelussa.

Varhaiskeskiaikainen ango on hyvin paljon pilumia muistuttava keihäs.

Roomalainen Antoninianus-kolikko, jossa keisari Caruksen poika Carinus, pitelee käsissään pilumia ja maapalloa.
Erilaisia pilumin kärkipiikkejä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Adrian Goldsworthy: *Rooman sotilasmahti*. Suom. Pekka Tuomisto. Karisto Oy, 2005. ISBN 9789512345908.  (englanninkielinen alkuteos: *The Complete Roman Army*, Thames&Hudson Ltd. 2003).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia pilumeista ja muista roomalaisista aseista (englanniksi)
Teräsveistos *Pilvet* heijastelee talvisen auringonlaskun värejä.
**Pilvet** on kuvataiteilija Mika Natrin (s. 1969) kolmiosainen teräsveistos Turussa Aurajoen rannalla, Ursininkadun ja Läntisen Rantakadun risteyksessä.

Joulukuussa 2006 paljastettu teos sijaitsee hotelli Marina Palacen edustalla, ja se on hotellin kiinteistöyhtiön panostus Turku 2011 -kulttuuripääkaupunkivuoteen ja Aurajokivarren elävöittämiseen. Samalla veistos oli yllätyslahja 60 vuotta täyttäneelle hotellikiinteistön omistajalle Heikki Salmelalle.

Mika Natrin mukaan tilaaja halusi paikalle elämyksellisen teoksen, jossa olisi mukana vesi ja valo. Enimmillään 4,5 metriä korkea teos on valmistettu haponkestävästä teräksestä ja on pimeän aikaan valaistu. Teokseen on sijoitettu liiketunnistin, joka käynnistää vesisumuttimen, kun teoksen kaarien läpi kävelee. Tämä ominaisuus on käytössä vain kesäisin.

Lähteet
-------

1. ↑  Aboa-apuraha taiteilija Mika Natrille (Arkistoitu – Internet Archive), Turun kaupunki 1.10.2013. Viitattu 1.2.2014.
2. 1 2 3  Kaisa Kujanpää: Marina Palace lahjoitti oman panoksensa tulevalle kulttuuripääkaupungille, Pilvet leijuivat jokirantaan ihmisten iloksi, Turun Sanomat 17.12.2006. Viitattu 1.2.2014.
**Andrew Cameron "Andy" Sutton** (s. 10. maaliskuuta 1975 London, Ontario) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.

Fyysisestä pelistä tunnettu, isokokoinen Sutton on vuonna 1998 alkaneella pitkällä ammattilaisurallaan edustanut yhteensä seitsemää eri NHL-joukkuetta.

NHL-ura
-------

Michiganin teknillisen yliopiston joukkueessa yliopistokiekkoa pelannutta Suttonia ei ikinä varattu NHL:ään, vaan hän teki vapaana pelaajana sopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Hän pelasi seurassa kahden kauden aikana 71 ottelua, kunnes laajennusseura Minnesota Wild hankki hänet vuoden 2000 laajennusvaraustilaisuuden yhteydessä.

Pelattuaan Wildissa vajaan puolentoista kauden ajan Sutton siirtyi toiseen hiljattain perustettuun seuraan, Atlanta Thrashersiin. Hänestä tuli vakituinen Thrashersin puolustaja neljän kauden ajaksi, vaikka hän kävikin työsulkukaudella 2004–2005 pelaamassa Sveitsin pääsarjassa ZSC Lionsin riveissä.

Thrashersista lähdettyään Sutton edusti kolme kautta New York Islandersia, jonka jälkeen hän pelasi kauden 2009–2010 lopulla 18 runkosarjaottelua Ottawa Senatorsissa. Ottawasta Sutton jatkoi yhden loukkaantumisten täyttämän kauden ajaksi Anaheim Ducksiin, josta matka jatkui takaisin Kanadan puolelle, tällä kertaa Edmonton Oilersin riveihin.

22.5.2013 Andy Sutton ilmoitti lopettavansa uransa.

Lähteet
-------

* Andy Sutton *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Andy Sutton Jatkoaika.comissa (Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  The reformed Andy Sutton: a decent catch at the NHL's trade deadline (englanniksi) Edmonton Journal.  Arkistoitu 12.7.2012. Viitattu 27.7.2012.
**Ford Thunderbird mk4** oli edeltäjäänsä perinteisemmin muotoiltu ja auton sporttisesta imagosta oli tullut ainoastaan imago, nimittäin perusmoottorilla varustetulla T-birdillä kestää kiihtyä 0-100 km/h 11 sekuntia auton suuresta massasta johtuen. Ensimmäisen vuoden myynti oli erinomainen, 92 465 myytyä autoa.

Varustelu
---------

Lisävarusteita olivat tonneau-katto ja pinnavanteet, jotka sisältyivät edellisessä mallissa Sports Roadster -pakettiin.

Tekniikka
---------

Autossa on hyvin löysä jousitus, mutta saatavana on lisävarusteena jäykempi sporttijousitus. Vaikka Buick Rivieraa ja Pontiac Grand Prixiä pidettiin ajettavuudeltaan parempina, Thunderbird johti edelleen tämän luokan markkinoita.

Kehitys
-------

Vuonna 1965 vakiovarusteeksi tuli levyjarrut joka renkaaseen ja sekventiaalivilkut jotka vilkuttavat takavalojen osia yksi kerrallaan keskeltä reunaanpäin. Myynti putosi kilpailista (johon vaikutti myös Fordin oma Ford Mustang) johtuen 74 972 kappaleeseen.

Vuonna 1966 lisävarusteeksi tuli isompi 7.0 -litran V8 -moottori sekä uusi **Town Hardtop** -malli. Landau mallin korvasi uusi **Town Landau**, jossa on yhdistetty Town Hardtopia ja Landauta. Mallia myytiin 69 176 kappaletta.

Moottorit
---------

* **390** (6392 cm3) (FE) - 300 hv @ 4600 r/min, 580 Nm @ 2800 r/min
* **428** (n. 7000 cm3) (FE) - 345 hv

Mitat
-----

* Pituus: 5 207 mm
* Leveys: 1 930 mm
* Korkeus: 1 359 mm
* Akseliväli: 2 870 mm

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
**Khytropolis** (m.kreik. Χυτρόπολις, lat. *Chytropolis*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, ei edes sitä sijaitsiko se antiikin aikana Khalkidikeksi kutsutulla alueella vai muulla alueella Khalkidikesta nimensä saaneella nykyisellä Chalkidikín niemimaalla. Erään ehdotuksen mukaan se olisi sijainnut Afytiksen poliksen alueella.

Myöskään Khytropoliin historiasta ei tiedetä käytännössä mitään. Se saattoi olla afytisläisten perustama. Kaupungin arvellaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Khytropolitēs* (Χυτροπολίτης).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "567 Chytropolis", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Chytropolis *Pleiades*. Viitattu 1.6.2020.
**Khyton** (m.kreik. Χύτον, lat. *Chytum*) eli **Khytrion** (m.kreik. Χυτριόν, myös Χυτρόν, *Khytron*; lat. *Chytrium/Chytrum*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi nykyisen İzmirin maakunnan Urlan lähellä.

Khytonin poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Mimaksen niemimaan eli nykyisen Karaburunin niemimaan pohjoisosassa Khytos-joen varrella, noin neljä kilometriä Smyrnanlahden rannasta sisämaahan. Khytonin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä tai korkeintaan 25–100 neliökilometriä.

Khytonin historiasta tiedetään vain vähän. Se oli Klazomenain kaupungin alkuperäinen paikka, ennen kuin se siirrettiin Smyrnanlahden rannalle ja myöhemmin lahdessa olevaan saareen. Vanha paikka hylättiin arkaaisella kaudella 550- tai 540-luvulla eaa. mutta asutus vaikuttaa palanneen paikalle klassisen kauden puolivälissä noin 400 eaa. jonka jälkeen Khyton jatkoi omana kaupunkinaan. Strabon tunsi kaupungin nimellä *Khytrion*. Aristoteles mainitsee kaupungin nimeltä *Khytron*, joka on todennäköisesti sama paikka. Stefanos Byzantionlainen puolestaan tunsi paikan nimimuodossa *Khyton*.

Vaikka Khyton on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se on tutkimuksessa luettu mukaan polisten joukkoon siksi, että Klazomenai vaikuttaa jakaantuneen noin 400 eaa. puolueriidan vuoksi kahdeksi polikseksi, Klazomenaiksi ja Khytoniksi, samaan tapaan kuin Kolofon ja Notion. Paikka säilyi asuttuna noin vuosiin 380–370 eaa. saakka, jolloin se on löytöjen perusteella raunioitunut. Se rakennettiin uudelleen noin 370–330 eaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "841 Chyton", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Chyton/Chytrion *Pleiades*. Viitattu 4.11.2019.
3. 1 2  Strabon: *Geografia* 14.1.36.
4. 1 2 3  Smith, William: "Clazomenae", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Aristoteles: *Politiikka* 1303b5–10 (5.3).
6. ↑  Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika*, Χυτόν.
**Khrysippos** oli kreikkalaisessa mytologiassa peloponnesoslainen prinssi ja avioton Pelopsin poika, jonka tämä sai nymfi Danaiin tai Aksiokhen kanssa.[1] Hänen lapsuudessan hänet sieppasi Laios, joka ihastui kauniiseen nuorukaiseen Nemean kisojen aikana opettaessaan tälle valjakonajoa.[2][3] Sieppauksesta syntyi sota kaupunkien välille, jonka tuloksena Pelopsin onnistui hakea poikansa takaisin.[4]

Toisen variaation mukaan Laios sieppasi tämän vaunuihinsa mukaansa Thebaan, jossa Khrysippos surmasi itsensä häpeästä. Hyginus väittää virheellisesti sieppaajan olleen Theseus.[5]

Khrysippoksen tappoivat tämän velipuolet Atreus ja Thyestes äitinsä Hippodameian pyynnöstä, joka pelkäsi Khrysippoksen olevan kilpailija poikiensa vallanperimykselle.[4]

Lähteet
-------

1. ↑  Plutarkhos: *Moralia* iv.33 (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.5.5 (engl. käännös).
3. ↑  Claudius Aelianus: *Varia Historia* (engl. käännös)
4. 1 2  Hyginus: *Fabulae* lxxxv (engl. käännös).
5. ↑  Hyginus: *Fabulae* cclxxi (engl. käännös).
**Khums**  (arab. خمس‎‎, "viidennes") tarkoittaa šiialaisessa islamissa uskonnollista almuveroa *(zakat)*. Sitä maksetaan viidennes siitä, mikä ansaitaan tai saadaan saaliksi. Vero katsotaan määrätyksi Sotasaaliitteen suurassa 8:41: "Ja tietäkää, että hankkimastanne sotasaaliista kuuluu viides osa Jumalalle, toisin sanoen Hänen lähettiläälleen ja tämän lähiomaisille, orvoille, köyhille ja vaeltajille - - "

Šiialaisen *hadithin* mukaan verotuksen kohteena ovat voitto tai ylimääräinen tulo, rikkaus, missä ei voida erottaa oikeutettua tuloa epäoikeutetusta, kaivokset ja mineraalit, merestä sukelletut kalliit kivet, aarteet, maa, jonka vääräuskoinen *dhimmi* ostaa muslimilta sekä sotasaalis.

Sunnalaisessa verotuksessa almuvero *zakat* jaetaan kohteen mukaan kahdeksaan yhtä suureen osaan.

Katso myös
----------

* Islamilainen verotus
* Jizya
* Zakat

Lähteet
-------

* A Shi'ite Encyclopaedia  1995–2021. Al-Islam.org. Viitattu 2.5.2021.
* *Koraani - opastus ja johdatus pahan hylkäämiseen ja hyvän valitsemiseen*. Z.I. Ahsen Böre, 1942. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet


1. ↑  Koraani, 1942
**Tanssiteatteri Hurjaruuth** on suomalainen Helsingissä toimiva tanssiteatteri, jonka toiminta keskittyy lastenteatteriin. Teatteri perustettiin vuonna 1981, ja se toimi ensin pelkästään kiertueteatterina. Perustajajäseniin kuuluivat muun muassa Soile Lahdenperä, Tuula Lento, Hannele Niiranen, Arja Pettersson ja Riku Virtanen.

Kiertueteatterina toimiessaan teatteri tuotti vuosittain keskimäärin 150–200 näytöstä, joista suurin osa oli suunnattu aikuisille. Kiertuetoiminta oli tiivistä erityisesti 1980- ja 1990-luvun taitteessa, jolloin ryhmä teki laajoja kiertueita myös ulkomaille. Teatteri esiintyi muun muassa kaduilla ja rautatieasemilla sekä taidemuseoissa, gallerioissa ja kirjastoissa. Yleisöltä saaden palautteen avulla teatteri on pyrkinyt uudistamaan teatteria sekä laajentamaan sen yleisöpohjaa.

Vuonna 1993 teatteri sai omat tilat Helsingin Kaapelitehtaalla. Pian sen jälkeen teatterin toiminta sai myös uuden käänteen, kun ryhmä innostui yhdistämään tanssiteatteriin sirkuksen elementtejä. Teatteri yhdistelee teoksissaan nykytanssia niin kuvataiteeseen, sirkukseen kuin musiikkiin. Suurimpaan osaan tuotannoista on sävelletty musiikki. Teatterilla on noin 10 vakituista työntekijää, jonka lisäksi sen tuotannot työllistävät lukuisan määrän freelancetaiteilijoita. Ryhmän monitaitoiset tanssijat toimivat näyttelijöinä ja tanssijoina sekä lisäksi myös akrobaatteina tiiviissä yhteistyössä esitysten muiden taiteilijoiden, kuten muusikkojen, näyttelijöiden ja sirkustaiteilijoiden kanssa. Vuoden 2010 loppuun mennessä teatteri oli tuottanut jo yli 100 ensi-iltaa. 

Hurjaruuthin tavaramerkiksi on noussut ryhmän jokatalvinen sirkusohjelma, joka on ollut yleisömenestys. Sirkusohjelmien esitystilaksi saatiin Kaapelitehtaan korkea Pannuhalli, joka soveltuu hyvin tilaa vaativaan ilma-akrobatiaan. Teatteri onkin vaikuttanut vahvasti sirkustaiteen elpymiseen Suomessa. 

Vuonna 2009 teatteri sai Taiteen keskustoimikunnan myöntämän lastenkulttuurin valtionpalkinnon.

Lähteet
-------

* Tanssiteatteri Hurjaruuth – Historia[vanhentunut linkki]
* Pelottamat kokeilijat – Tanssiteatteri Hurjaruuth toi uuden sirkuksen Suomeen. Helsingin Sanomat, kulttuuri, 6.7.2006

Kirjallisuutta
--------------

* Maukola, Riina (toim.) 2006. *Rotta vai tarua – Tanssiteatteri Hurjaruuth*. ISBN 952-471-717-4
Khušal Khattakin hauta.
**Khušal Khattak** (s. 1613 – k. 1689/1690) oli paštuihin kuulunut heimopäällikkö ja soturirunoilija. Häntä pidetään Afganistanin kansallisrunoilijana ja paštunkielisen kirjallisuuden isänä.

Elämäkerta
----------

Khušal Khattak syntyi vuonna 1613. Khušal oli paštuihin kuuluvien Khattakien heimopäällikkö. Khattakit asuttavat aluetta nykyisessä Pakistanissa Kohatin, Mardanin ja Pešawarin alueilla. Khušalin isä Šahbaz Khan oli johtanut heimoa ennen poikaansa. Khušalin nimitti virkaansa Suurmogulien valtakunnan hallitsija Šah Jahan vuonna 1641, mutta Jahanin seuraaja Aurangzebin kaudella Khušal vangittiin ja häntä pidettiin Gwaliarin linnoituksessa Delhissä. Lopulta Khušalin sallittiin palata Pešawariin, jossa hän alkoi johtaa mogulien vastaista kapinaa. Mogulien ohella hän johti taisteluita myös muita paštuheimoja vastaan.

Kapinoinnin ohella Khušal tuli tunnetuksi runoilijana. Khušal oli yksi monista 1600-luvulla vaikuttaneista soturirunoilijoista ja vaikutteita hän sai etenkin aiemmin eläneeltä Bajazid Ansarilta. Khušalin runojen esikuvana toimi persialainen perinne. Khušalin soturirunouden aiheita olivat monesti sankarilliset aiheet, kuten kunnia ja sotakunto. Khušal kuoli vuonna 1689 tai 1690.

Kuolemansa jälkeen Khušal saavutti kansallisrunoilijan aseman Afganistanissa. Häntä on pidetty myös paštunkielisen kirjallisuuden isänä, joka kehitti kielellen elinvoimaisen kirjallisen tradition. Myös monista Khušalin jälkeläisistä tuli runoilijoita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia - Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 134–135. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4.
2. ↑  Ludwig W. Adamec: *Historical Dictionary of Afghanistan*, s. 220–221. Kolmas painos. The Scarecrow Press, 2003. ISBN 0 8108 4852 X. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ford Thunderbird mk5** muutti koko Thunderbird -malliston suunnan, vuonna 1964 esitelti Ford Mustang kilpaili liikaa Thunderbirdin kanssa, joten Thunderbirdistä oli tehtävä kalliimpi ja ylellisempi malli ja Mustang jätettiin alempaan segmenttiin halvaksi urheiluautoksi. Malli onkin lähempänä Lincoln malleja ja aiemmasta itsekantavasta korirakenteesta luovuttiin ja auto rakennettiin perinteisemmälle erillisrunko rakenteelle. Rungon ja korin välissä on kumityynyt tärinöiden ja metelin ehkäisemiseksi. Samalla avomalli poistettiin mallistosta huonosti myyvänä mallina ja autosta tuli neliovinen, takaovet ovat edestäpäin aukeavat "kaappariovet" kuten vuoden 1960 Lincoln Continentalissa. 

Vuoden 1968 Lincoln Continental Mark III perustui Thunderbirdin koriin, kuten tästä eteenpäin 90-luvulle asti. Myös Mercury Cougareissa käytettiin samoja osia.

Moottorit
---------

* **390** (n. 6400 cm3) (FE) (1967 - 1968)
* **428** (n. 7000 cm3) (FE) (1967)
* **429** (7030 cm3) - 360 hv @ 4600 r/min, 651 Nm @ 2800 r/min (1968 - 1971)

Mitat
-----

* **Pituus**: 5 319 mm
* **Leveys**: 1 963 mm
* **Korkeus**: 1 356 mm
* **Akseliväli**: 2 977 mm
* **Paino**: 2 074 kg

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
**Ford Thunderbird** -henkilöautomallin toinen, nelipaikkainen sukupolvi syntyi, kun alkuperäisen Thunderbirdin myyntimäärän katsottiin olevan edelleen liian pieni kaksipaikkaisuuden takia. Nelipaikkainen auto suunniteltiin itsekantavalla korirakenteella, jotta saatiin mahdollisimman suuret sisätilat ulkomitoiltaan pieneen autoon. Autot rakennettiin uudessa Lincoln-merkille suunnitellussa tehtaassa Michiganin Wixomissa, koska myös uudet Lincoln-mallit hyödynsivät uutta itsekantavaa korirakennetta. Thunderbirdia valmistettiin ensimmäisenä mallivuonna 37 892 kappaletta, joka oli puolet enemmän kuin edellisen version vuotuinen tuotantomäärä, vaikka uuden version ensimmäinen tuotantovuosi oli vain yhdeksän kuukauden mittainen.

Auto on muotoilultaan hyvin erikoinen ja särmikäs ja sen lempinimi englanninkielisissä maissa onkin "Squarebird" eli vapaasti suomentaen särmälintu. Se on noin 230 millimetriä matalampi kuin saman aikakauden muut amerikkalaiset henkilöautot, ja maavaraakin on vain 147 millimetriä. Auton kardaaniakseli jouduttiin matalan maavaran takia sijoittamaan melko ylös, ja kardaanitunneli näkyy auton sisällä suurena, koko auton mittaisena keskikonsolina. Se on yksi tämän mallin tunnetuista muotoilupiirteistä.

Tekniikka
---------

Vakiovaihteistona vuoden 1958 Thunderbirdissä oli kolmivaihteinen manuaali, mutta lisävarusteena saatavissa olivat myös ylivaihteella varustettu versio sekä *Cruise-O-Matic*, kolmiportainen kaksialueinen automaattivaihteisto, joka oli auton ostajien keskuudessa ylivoimaisesti suosituin valinta.

Edessä on erillisjousitus kierrejousin ja epätavallisen pitkin A-varsin. Takana on jäykkä akseli kierrejousin tuettuna. Jarruina edessä ja takana on rumpujarrut.

Kehitys
-------

Ford Thunderbird 1960
Vuonna 1959 keulan, perän ja sivujen koristelua muutettiin, saataville tuli myös nahkasisustus. Takajousitusta uudistettiin ja kierrejousien tilalle tuli lehtijouset, uudeksi moottorivaihtoehdoksi tuli seitsemän litran V8, joka kuului Lincolnin moottorivalikoimiin. Samalla myyntiluvut taas lähes kaksinkertaistuivat, ja autoa valmistettiin jopa 67 456 kappaletta, joista 10 261 kappaletta avomallia.

Vuonna 1960 tehtiin jälleen myyntiennätys: 92 842 myytyä Thunderbirdiä, joista 11 860 avomallia. Tähän vuosimalliin oli tarjolla kattoluukku, joka tunnettiin nimellä *Golde Top*.

Moottorit
---------

* **352** (FE) (n. 5 800 cm³)
* **430** (MEL) (n. 7 000 cm³)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ford Thunderbird (1958)** Wikimedia Commonsissa

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
Eleuterio Rodolfi.
**Eleuterio Rodolfi** (28. tammikuuta 1876 Bologna – 19. joulukuuta 1933 Brescia) oli italialainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Näyttelijä Giuseppe Rodolfin perheeseen syntynyt Eleuterio aloitti uransa teatterissa ja siirtyi vuonna 1911 elokuva-alalle. Hän työskenteli Ambrosio Filmillä ja esiintyi varsinkin komedioissa, usein Gigetta Moranon parina. Vuonna 1913 Rodolfi alkoi myös ohjata, keskittyen aluksi komedioihin sekä sittemmin myös historiallisiin elokuviin ja teatterisovituksiin. Hän näytteli Ambrosiolla kaikkiaan 95 elokuvassa ja ohjasi noin 80. Vuodesta 1916 lähtien Rodolfi teki seitsemän elokuvaa Jupiter Filmille. Vuonna 1919 hän perusti oman tuotantoyhtiön Rodolfi Filmin.

Rodolfi vetäytyi elokuva-alalta vuonna 1923 ja työskenteli vuosikymmenen lopulle saakka teatterissa. Hän vietti viimeiset vuotensa Bresciassa, jossa hän teki itsemurhan.

Elokuvia
--------

* *Il biglietto da mille*, 1912 (näyttelijä)
* *Pompeijin viimeiset päivät ja häviö*, 1913 (ohjaaja)

Lähteet
-------

1. ↑  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 800–801. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.
2. ↑  Il Cinema Ritrovato *cinetecadibologna.it*. Viitattu 10.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Eleuterio Rodolfi (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Elephant and Castlen metroaseman vieressä sijaitseva patsas viittaa alueen nimeen.
**Elephant and Castle** on Lontoossa sijaitseva maantieteellinen alue. Elephant and Castle sijaitsee Thamesjoen eteläpuolella Southwarkin piirissä.

Elephant and Castlen alue on kehittynyt liikenteen solmukohtaan. Säilyneiden kirjoitusten perusteella alueella sijaitsi keskiajalla lukuisia majataloja. Vuonna 1890 alueelle avattiin Elephant & Castlen metroasema, joka on nykyisin osa metron Bakerloo- ja Northern-linjoja. 1940-luvulla alue vaurioitui pahoin Lontoon pommituksissa ja arviolta noin kolmannes alueen kaikista rakennuksista tuhoutui. Pommitusten vuoksi alueelle rakennettiin sodan jälkeen paljon uusia rakennuksia.

Elephant and Castlen erikoisen nimen ("elefantti ja linna") alkuperä ei ole selvä. Joissakin lähteissä nimen on arveltu viittaavan alueella joskus sijainneen majatalon nimeen. Linnaa selässään kantavan elefantin tiedetään joka tapauksessa olleen keskiaikaisessa taiteessa suosittu motiivi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Elephant & Castle Opportunity Area Characterisation Study, November 2011*. Southwark Council, s. 15-17. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑