recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Patenttistrategiassa on vähän vaihtoehtoja.
**Hyödyllisyysmalli**, niin sanottu **pikkupatentti**, on patenttia muistuttava yksinoikeus keksintöön. Hyödyllisyysmallin suojaamalta keksinnöltä ei vaadita yhtä suurta keksinnöllisyyttä kuin patentilta, ja tästä syystä hyödyllisyysmallisuojan voi saada jonkin verran helpommin kuin varsinaisen patentin. 

Yksinoikeus on alueellisesti rajattu niihin maihin joihin se on saatu. Suomessa hyödyllisyysmallin myöntää Patentti- ja rekisterihallitus. Hyödyllisyysmalli on voimassa rajoitetun ajan, yleensä korkeintaan 10 vuotta hakemuksen tekemispäivästä. Patenttiin verrattuna hyödyllisyysmalli on selvästi edullisempi, mutta sen voimassaoloaika on lyhyempi. Hyödyllisyysmalli eroaa patentista erityisesti siinä, että se rekisteröidään heti, ilman teknistä tutkimusta, kun taas patenttihakemuksen käsittely tyypillisesti kestää 3–5 vuotta. Tämän vuoksi hyödyllisyysmalli on monessa maassa (esimerkiksi Saksassa) patenttia nopeampi suojamuoto keksinnöille.

Hyödyllisyysmallin omistaja voi myydä tai myöntää käyttölupia eli lisenssejä keksintöön. Käyttöluvan saaja maksaa hyödyllisyysmallioikeuden haltijalle hyvityksenä esimerkiksi tietyn prosenttiosuuden keksinnön käytön tuottamasta liikevaihdosta.

Lähteet
-------

* Laki hyödyllisyysmallioikeudesta

### Viitteet

1. ↑  Heikkilä, J. & Lorenz, A.: Need for speed? Exploring the relative importance of patents and utility models among German firms.  *Economics of Innovation and New Technology*, 2017. doi:10.1080/10438599.2017.1310794.

Aiheesta muualla
----------------

* Patentti ja Rekisterihallitus: Hyödyllisyysmallit
* Tietoa hyödyllisyysmalleista OECD:n ja Maailmanpankin Innovation Policy Platform -verkkosivulla[vanhentunut linkki]
* INNOVACCESS Tietoa eurooppalaisista hyödyllisyysmallijärjestelmistä (ja muista IP-oikeuksista)
* Björkwall, P. 2009. Nyttighetsmodeller: Ett ändamålsenligt innovationsskydd. Väitöskirja, Hanken School of Economics.
Pektiini toimii hyytelöimisaineena hyytelösokereissa.
**Hyytelösokeri** on täysin kasvipohjainen hyytelöintiaine, joka sisältää sokeria, maissitärkkelyssiirappia, hedelmistä erotettua pektiiniä ja hedelmähappoa. Hyytelösokeri ei sisällä liivatetta, vaan hyytelöimisaineena toimii hedelmäpektiini. Hedelmäpektiini on tehokas hyytelöittäjä, mutta vaatii toimiakseen suhteellisen happaman ympäristön, minkä johdosta se ei sovi käytettäväksi maitopohjaisten tuotteiden kanssa. Hyytelösokeri toimii eri tavalla kuin liivate. Hyytelösokerin määrän lisääminen ei välttämättä lisää syntyvän hyytelön lujuutta. 

Hyytelösokerin avulla voi helposti valmistaa koristehyytelöitä ja jälkiruokia. Se sopii sekä tuoreiden että pakastemarjojen kanssa käytettäväksi, mutta ei säilöntään. Hyytelösokerin käyttö on helppoa; se sulatetaan kiehuvaan veteen ja kaadetaan välittömästi esim. jäisten marjojen päälle.

Hyytelösokerin hyytelöimisaineena voi toimia myös karrageeni ja johanneksenleipäpuujauhe, jolloin hyytelösokeri soveltuu käytettäväksi myös maitopohjaisten tuotteiden kanssa. Sen avulla voi valmistaa helposti hyytelöitäviä, kermapohjaisia jälkiruokia, kuten kermavanukkaita, mousseja ja pehmeitä torttutäytteitä. Karrageenia ja johanneksenleipäpuujauhetta sisältävää hyytelösokeria tarvitaan hyytelöinnissä perinteistä hyytelösokeria enemmän, sillä karrageeni ja johanneksenleipäpuunjauhe eivät ole yhtä tehokkaita hyytelöittäjiä kuin pektiini.

Lähteet
-------

* Dansukker – Hyytelösokeri[vanhentunut linkki]
* Dansukker – Usein kysyttyä[vanhentunut linkki]
* Dansukker – Hyytelösokeri Multi[vanhentunut linkki]
Magnetostriktio
**Magnetostriktiivisyys** eli **Joulen ilmiö** on ferromagneettisten materiaalien ominaisuus, jossa materiaalin fyysiset mittasuhteet muuttuvat vähittäin, kun siihen vaikuttaa ulkoinen magneettikenttä. Erityisesti rauta, johon on sekoitettu harvinaisia maametalleja, on hyvin magnetostriktiivinen. Ilmiö selittää muun muassa muuntajien läheisyydessä esiintyvän ääni-ilmiön. Ilmiön havaitsi James Joule.

Curie-lämpötilan alapuolella magneettiset momentit ovat kääntyneet yhdensuuntaisiksi. Kohdistettaessa materiaaliin ulkoinen magneettikenttä elektronispinnit ja orbitaalit kääntyvät magneettivuon suunnan mukaan. Tästä aiheutuvaa kappaleen pituuden muutosta kutsutaan magnetostriktiiviseksi myötymäksi, ΔL:ksi. Ilmiön suuruus riippuu materiaalin mikrorakenteesta, jännitystilasta sekä ulkoisen magneettikentän suuruudesta.

Kaikilla magnetostriktiivisilla ilmiöillä on käänteinen reaktio. Näistä tärkein on Villarin ilmiö, joka on Joulen magnetostriktion vastailmiö.

Katso myös
----------

* Weissin alue
* Terfenol-D

Aiheesta muualla
----------------

* Juha Haaja: Magnetostriktiivisen materiaalin soveltuminen implantoitavan venytysluudutuslaitteen voimanlähteeksi, Diplomityö, Aalto-yliopisto, Elektroniikan tietoliikenteen ja automaation tiedekunta, 23.3.2010 (pdf)
* Etrema: Magnetostriction (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Magneton a. s.** on tšekkiläinen ajoneuvojen sähkölaitteita valmistava yritys. Sen tuotevalikoiman perustan muodostavat vaihtovirtalaturit, käynnistysmoottorit, releet ja sulakkeet. Pääasiakaskuntaan lukeutuu henkilö-, kuorma- ja linja-autotehtaita sekä työkoneiden valmistajia; esimerkiksi VAG, AvtoVAZ, Tatra, Karosa, John Deere, Case New Holland ja Zetor. Yritys sijaitsee Määrin Kroměřížissa ja työllisti vuonna 2008 yli 800 henkilöä.

Historia
--------

Yrityksen perusti Ignác Lorenc yhtiökumppaniensa kanssa vuonna 1926. Vuonna 1932 yritys alkoi valmistaa sähkölaitteita autoteollisuuden tarpeisiin. Asiakkaat olivat tšekkoslovakialaisia autotehtaita, kuten Aero, Wikov, Škoda ja Tatra. Magneton siirtyi osaksi Zbrojovka Brnota vuonna 1938. Toisen maailmansodan jälkeen yrityksestä tuli osa valtio-omisteista PAL-ryhmää (*Příslušenství Automobilů a Letadel*; Auto- ja Lentokoneteollisuuden Varusteet). Vuonna 1950 PAL, Motor-Union ja Lorenz yhdistettiin; uuden yrityksen nimeksi tuli **PAL Magneton**. Yritys toimi kolmella paikkakunnalla: Kroměřížissa, Valašské Kloboukyssa ja vuodesta 1958 alkaen Morkovicessa.

Kärjettömällä sytytysjärjestelmällä varustettu Tatra T613:n moottori.
Vaihtovirtalaturien sarjavalmistus alkoi 1966 ja vuonna 1970 aloitettiin kärjettömien sytytysjärjestelmien valmistus Tatran edustusautoja varten; PAL Magneton oli eräs ensimmäisistä tämän alan valmistajista.

Tšekkoslovakian hajottua vuonna 1993 yritys perusti Magneton Slovakia spol s.r.o.:n jatkamaan toimintaa Slovakiassa. PAL Magnetonista muodostettiin osakeyhtiö Magneton a. s. seuraavana vuonna. Samalla yritys aloitti uudenlaisten alennusvaihteella varustettujen käynnistysmoottorien valmistuksen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Magneton - History Magneton a. s..  Arkistoitu 27.3.2010. Viitattu 21.3.2010. (englanniksi)
2. ↑  Magneton - About the Company - Basic Management Organs Magneton a. s..  Arkistoitu 29.3.2010. Viitattu 21.3.2010. (englanniksi)
3. 1 2  Magneton - Products Magneton a. s..  Arkistoitu 15.3.2010. Viitattu 21.3.2010. (englanniksi)
4. 1 2  Magneton - About the Company - Facts & Figures Magneton a. s..  Arkistoitu 29.3.2010. Viitattu 21.3.2010. (englanniksi)
5. ↑  Magneton - About the Company - Major Customers Magneton a. s..  Arkistoitu 29.3.2010. Viitattu 21.3.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Magneton a. s. kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Iatmulit** ovat kansa Papua-Uuden-Guinean Sepikjoen keskijuoksun tulvatasangoilla. Iatmuleja on noin 10 000, ja vuoden 2003 arvion mukaan 8 440 henkilöä puhuu edelleen iatmulin kieltä. Itamulit ovat jakaantuneet itäisiin (*Woliagui*), keskisiin (*Palimbei*) ja läntisiin (*Nyaura*) alueellisiin ryhmiin.

Historia
--------

Iatmulien kansanperinteen mukaan heidän esi-isänsä tulivat Sawosin alueelta tai jokea pitkin jostain muualta lännestä. Sepikjoen tulvatasangot ovat melko nuoria, ja ne muodostuivat noin 1 000 vuotta sitten. Vielä 5 000 sitten alue oli merenpohjaa. Iatmulien alueesta tuli Saksan siirtomaa 1800-luvulla, ja siirtomaa-aikana Sepikjoki toimi tärkeänä kulkuväylänä siirtomaaviranomaisille. Iatmulien luokse järjestettiin tutkimusretkikunta vuonna 1886, jota seurasi useampikin muu retkikunta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alue päätyi Australian hallintaan. Australialaisviranomaiset kitkivät alueella harjoitetun pääkallonmetsästyksen 1930-lukuun mennessä. Aikoinaan pääkalloja pidettiin voitonmerkkeinä, jotka kuvastivat elämän ja kuoleman kiertokulkua. Nykyisin iatmuleja on muuttanut perinteisen alueensa ulkopuolellekin, ja iatmuliyhteisöjä on esimerkiksi Wewakin, Madangin ja Rabaulin kaupungeissa.

Kulttuuri
---------

Iatmulien seremoniallinen naamio 1800-luvun lopulta tai 1900-luvun alulta. Metropolitan Museum of Art
### Elinkeinot

Päivittäisen ruuan hankinta on iatmulien keskuudessa ollut perinteisesti naisten tehtävä. Itamulinaiset kalastivat ja kävivät kauppaa kalalla ja saagolla, joita vaihdettiin vihanneksiin, hedelmiin ja astioihin. Miehet metsästivät silloin tällöin villisikoja, krokotiileja ja muita eläimiä. Jatkuvaa vastuuta ryhmän toimeentulosta heillä ei kuitenkaan ollut. Aiemmin miehet keskittyivät sotimiseen ja siihen liittyviin rituaaleihin.

### Asuminen

Iatmulit asuvat kylissä, jotka jakaantuvat erillisiin taloryhmiin. Taloryhmät jakaantuvat edelleen sosiaalisesti kahteen osaan parien periaatteen mukaan. Esimerkkeinä joki-metsä ja mies-nainen. Jako koskee myös klaaneja, ja talojen paikat määräytyvät klaanien mukaan. Taloryhmä voidaan purkaa, ja suurin pysyvä yksikkö on kylä. Kylissä on yleensä yksi miestentalo. Miestentalo voi olla jopa 12 metriä korkea, ja sen julkisivu on koristeltu.

Lähteet
-------

* Göran Burenhult: *Nykyiset alkuperäiskansat – Ihmisen suku 5*. Weldon Owen Pty Limited ja Bra Böcker AB, 1994. ISBN 951-0-18783-6.

### Viitteet

1. 1 2 3  Iatmul - Orientation *Countries and Their Cultures*. Viitattu 16.10.2010. (englanniksi)
2. ↑  Iatmul - A language of Papua New Guinea *Ethnologue*. Viitattu 16.10.2010.
3. ↑  Iatmul - History and Cultural Relations *Countries and Their Cultures*. Viitattu 16.10.2010. (englanniksi)
4. 1 2  Burenhult 1994, s. 104
5. ↑  Burenhult 1994, s. 105

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Iatmulit** Wikimedia Commonsissa
**Beatrice Gumulya** (s. 1. tammikuuta 1991 Jakarta) on indonesialainen tennispelaaja. WTA-maailmanlistalla hän on sijoittunut parhaimmillaan nelinpelissä sijalle 138 heinäkuussa 2019. Hän on voittanut urallaan 15 ITF-turnausta nelinpelissä ja yhden kaksinpelissä.

Junioriurallaan Gumulya eteni Grand Slam -turnauksissa parhaimmillaan nelinpelin välieriin Yhdysvaltain avoimissa 2008 Jessy Rompiesin parina sekä Australian avoimissa 2009 Noppawan Lertcheewakarnin kanssa. Hän oli parhaimmillaan junioreiden maailmanlistan sijalla 24 tammikuussa 2009.

Gumulya edusti Indonesiaa Fed Cupissa ensimmäisen kerran vuonna 2016.

Vuoden 2019 Kaakkois-Aasian kisoissa Filippiineillä Gumulya voitti nelinpelissä kultaa Jessy Rompiesin kanssa. Viimeksi Indonesia oli saavuttanut kultaa naisten nelinpelissä 14 vuotta aiemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Beatrice Gumulya Billie Jean King Cup -sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Beatrice Gumulya WTA:n sivuilla (englanniksi)
3. 1 2  Beatrice Gumulya ITF:n sivuilla (englanniksi)
4. ↑  SEA Games: Indonesia solidifies second spot as women’s doubles pair ends 14-year drought in tennis *The Jakarta Post*. Viitattu 11.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Beatrice Gumulya WTA:n sivuilla (englanniksi)
* Beatrice Gumulya ITF:n sivuilla (englanniksi)
* Beatrice Gumulya Billie Jean King Cup -sivustolla (englanniksi)
Lihoslavlin piiri Tverin alueen kartalla.
**Lihoslavlin piiri** (ven. Лихосла́вльский райо́н, *Lihoslavski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen keskiosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 781 neliökilometriä ja asukkaita on 27 400 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Lihoslavlin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu Kalašnikovon taajama ja 10 maalaiskuntaa:

* Baranovka (ven. Барановка, karjalaksi *Boruaniha*)
* Iljinskoje (ven. Ильинское)
* Kava (ven. Кава, karjalaksi *Kavi*)
* Krjutškovo (ven. Крючково)
* Mikšino (ven. Микшино, karjalaksi *Miikšinä*)
* Pervitino (ven. Первитино)
* Sosnovitsy (ven. Сосновицы, karjalaksi *Sosnovičča*)
* Stan (ven. Стан, karjalaksi *Stuanu*)
* Tolmatši (ven. Толмачи, karjalaksi *Tolmačču*)
* Vjoski (ven. Вёски)

Alue on suureksi osaksi vanhaa tverinkarjalaisten asuinseutua. Vuosina 1937–1939 Lihoslavlin piiri kuului Kalininin alueen Karjalaiseen piirikuntaan. Vuonna 1989 karjalaisia oli 20 % piirin asukkaista.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Virtaranta, Pertti: *Tverinkarjalaisista nimistä*, s. 11. Helsinki: Suomalais-ugrilainen seura, 1992. ISBN 951-9403-44-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Lihoslavlin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Lihoslavlin piiri Tverin alue -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
**Megáli Panagía** (kreik. Μεγάλη Παναγία) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Chalkidikín niemimaalla Makedoniassa. Se kuuluu hallinnollisesti Aristotéliin kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Aiemmin kaupunki kuului Panagían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Aristotéliin kunnan Panagían kunnallisyksikköön. Megáli Panagía muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Μεγάλης Παναγίας, *Dimotikí Koinótita Megális Panagías*). Kaupungin väkiluku on 2 592 (vuonna 2011).

Megáli Panagían kaupunki sijaitsee Chtíkelan kukkulalla linnuntietä noin 21 kilometriä itäkoilliseen alueyksikön pääkaupungista Polýgyroksesta ja noin 67 kilometriä itäkaakkoon Thessalonikista. Kaupungin nimi oli vuoteen 1928 saakka *Reveníkia* (Ρεβενίκια). Nykyisen nimensä se on saanut läheisestä Suuren Neitsyt Marian luostarista (*Moní Megális Panagías*). Toinen luostari alueella on Panagía Foverá Prostasía. Kylän vanhin kirkko on bysanttilaisaikainen Panagoúdan kirkko perimätiedon mukaan vuodelta 1007.

Megáli Panagía oli lakkautetun Panagían kunnan kuntakeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Μεγάλη Παναγία Δήμος Αριστοτέλη. Viitattu 13.3.2017.
George Lansbury
George Lansbury pilakuvassa vuodelta 1920
**George Lansbury** (22. helmikuuta 1859 Halesworth, Suffolk – 7. toukokuuta 1940 Lontoo) oli brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko, kristitty pasifisti ja sanomalehtitoimittaja. Hän oli parlamentin jäsen 1910–1912 ja 1922–1940 ja Työväenpuolueen johtaja 1932–1935.

Suffolkissa syntyneestä Lansburystä tuli sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ja työläisten työolosuhteiden puolustaja hänen työskennellessään Lontoon East Endissä köyhien parissa. Hänet valittiin ensi kerran parlamenttiin 51-vuotiaana vuonna 1910. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän esitti pasifistisia näkemyksiä ja julkaisi sosialistista *Daily Herald* -lehteä 1919–1923.

Vuonna 1929 Lansburysta tuli Ramsay MacDonaldin toisen työväenpuolueen hallituksen yleisten töiden ministeri (*First Commissioner of Works*). Hallituksen kaaduttua kaksi vuotta myöhemmin ja työväenpuolueen kärsittyä vaalitappion 1931 Lansbury kieltäytyi ministerintehtävästä seuraavassa MacDonaldin ja Stanley Baldwinin kokoomushallituksessa. Hänet valittiin kuitenkin työväenpuolueen johtajaksi 1932, koska oli ainoa ministeritason poliitikko, joka onnistui uusimaan paikkansa parlamentissa. Vähitellen hän alkoi kohdata vastustusta kristillisen elämänkatsomuksensa takia. Vuonna 1935 hänet korvasi Clement Attlee.

Vuonna 1937 Lansbury yritti estää sodan syttymistä käymällä tuloksetta neuvottelemassa muun muassa Adolf Hitlerin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Salonen, Lippo & Salonen, Sirkka (suom.) & Väänänen, Juha (toim.): "Lansbury, George", *Kuka teki mitä, The Mitchell Beazley kuvitettu elämäkerrallinen hakuteos*, s. 149. Suuri Suomalainen Kirjakerho, 1986. ISBN 951-643-251-4.

Kirjallisuutta
--------------

* Shepherd, John: *Georges Lansbury:At the Heart of Old Labour*, Oxford University Press, 2002. ISBN 0-19-820164-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **George Lansbury** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ryū Narushima** (jap. 成嶋竜, *Narushima Ryū*, s. 5. syyskuuta 1968 Mizuho, Tokio) on japanilainen karateka. Hän voitti aktiiviurallaan Kyokushinin Japanin mestaruuden kolmesti ja saavutti kevytsarjassa MM-pronssia. Narushima palkittiin myös urallaan kahdesti parhaasta ottelutekniikasta MM-kilpailuissa.

Kilpaura
--------

Narushima aloitti karaten Masutatsu Ōyaman oppilaana ja siirtyi sittemmin kilpailemaan 1993 alueellisissa turnauksissa. Hän saavutti ensimmäisen kerran suurempaa menestystä 1994 sijoituttuaan toiseksi Japanin mestaruuskilpailun kevytsarjassa. Narushima hävisi loppuottelussa Kō Tanigawalle.

Seuraavana vuonna hän eteni toistamiseen loppuotteluun ja voitti ensimmäisen Japanin mestaruutensa kevytsarjassa. Tällä kertaa hän kohtasi loppuottelussa Takeshi Fukudan Narushima oli mestaruuden myötä mukana myös marraskuussa järjestetyssä MM-kilpailuissa, jotka käytiin avoimessa painoluokassa. Hän eteni viimeiselle kierrokselle 32 parhaan joukkoon, jossa Narushima hävisi ensimmäisellä kierroksella Garry O’Neillille. Hänet palkittiin turnauksessa parhaasta ottelutekniikasta.

Narushima siirtyi ottelemaan keskisarjaan vuonna 1996 ja saavutti Japanin keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Tatsuya Fukuda.

Narushima oli mukana ensimmäisissä painoluokallisissa MM-kilpailuissa 1997. Hän eteni pronssiotteluun saakka hävittyään välierissä lopulta maailmanmestaruuden voittaneelle Piotr Sawickille. Pronssiottelussa Narushima sen sijaan voitti Jevgeni Prohorovin.

Narushima saavutti uransa kolmannen Japanin mestaruuden 1999 voitettuaan kevytsarjan loppuottelussa Kōji Yasudan, joka oli myös edellisvuonna sijoittunut toiseksi. Narushima oli toistamiseen mukana MM-kilpailuissa marraskuussa, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Hänen kisansa päättyivät hävittyään Francisco Filholle. Narushima palkittiin turnauksessa edellisvuoden tapaan parhaasta ottelutekniikasta.

Kilpauran jälkeen
-----------------

Narushima jatkoi karaten opettamista kilpauransa jälkeen. Elokuussa 2021 hän erosi IKO-liitosta yhteisymmärryksessä, kun Narushiman isä Koki Narushima nimitti poikansa Hagakure Jukun pääohjaajaksi. Koki oli perustanut 1980 oman tyylin, joka yhdistelee perinteisen- ja täyskontaktikaraten ominaisuuksia. Narushima kertoi silti tekevänsä yhteistyötä IKO-liiton kanssa.

Muuta
-----

Narushima oli Tekken 3 pelistä lähtien Jin Kazaman liikenäyttelijänä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mówi Ryu Narushima *kyokushin.lublin.pl* 2.5.2014 Viitattu 24.10.2017 (puolaksi)
2. 1 2 3 4  IKO-1. Результаты весововых чемпионатов Японии по киокушин карате. 20.10.2014 Viitattu 24.10.2017 (venäjäksi)
3. ↑  6th World Open Tournament *kyokushinresults.com* Viitattu 4.1.2022 (englanniksi)
4. ↑  IKO-1. Результаты весовых чемпионатов Мира по киокушин карате с 1997г. *kyokushinkarate.com.ua* Viitattu 24.10.2017 (englanniksi)
5. ↑  World Open Tournaments Kyokushinkai *kyokushincanada.com* Viitattu 24.10.2017 (englanniksi)
6. ↑  Рю Нарушима стал преемником фамильной школы каратэ *superkarate.ru* 8.9.2021 Viitattu 2.1.2022 (venäjäksi)
7. ↑
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Belleisle-luokan toisen luokan taistelulaivaa. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Belleisle** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu Belleisle-luokan ironclad-taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Belleisle-luokka (taistelulaiva)*
Osmanien valtakunnan 1874 Samuda Brothersilta tilaama alus, jonka suunnitteli Ahmed Pasha. Köli laskettiin vuonna 1874 nimellä *Peik-i-Sheref* ja Britannian kuninkaallinen laivasto pakkolunasti aluksen 13. helmikuuta 1878 Venäjän kanssa syttyvän sodanuhan vuoksi. Alus laskettiin vesille 12. helmikuuta 1876 nimettynä *HMS Belleisleksi* luokiteltuna panssarikorvetiksi. Alus ei kuitenkaan kerennyt palvelukseen ennen kuin vuonna 1878 aikaa vieneiden muutostöiden vuoksi. Alus luokiteltiin myöhemmin 2. luokan taistelulaivaksi ja edelleen rannikkopanssarilaivaksi.

Palvelus
--------

Alus oli maalilaivana vuosina 1900-1903 ja se myytiin romutettavaksi vuonna 1904.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List - All the Ships of the Royal Navy 1815–1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 18

*Belleisle*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *HMS Belleisle* – *HMS Orion* |
| Edeltäjä: *HMS Rupert* – Seuraaja: *Conqueror* -luokka |
**Ryūji Sasai** (jap. 笹井隆司, *Sasai Ryūji*, s. 21. joulukuuta 1961) on japanilainen videopelimusiikin säveltäjä. Hän on muun muassa vastannut muutaman Squaren julkaiseman pelin sekä animesarjan *The Mysterious Cities of Gold* musiikista. Sasai on toiminut myös basistina kolmessa eri J-rock-yhtyeessä.

Ura
---

### Yhtyeet

Ryūji Sasai syntyi vuonna 1961 Japanin Osakassa. Vuonna 1982 hän liittyi kokeelliseen Novela-yhtyeeseen, jonka tunnetuimpia albumeita olivat *Sanctuary* ja *Legend of Final War*. Novelan hajoamisen jälkeen hän soitti ACTIONissa vuodesta 1983 lähtien. 15 vuotta aktiivisena toimineen ACTIONin hajottua Sasai päätti liittyä nykyiseen yhtyeeseensä Queen Maniaan.

### Pelisävellykset

Sasain ensimmäisiä peliprojekteja oli MicroCabinin vuonna 1989 julkaisema *Xak: The Art of Visual Stage*, jolle hän sävelsi 42 kappaletta Tadahiro Nitan kanssa. Pari vuotta myöhemmin hän siirtyi *Final Fantasy* -pelisarjastaan tunnetulle Squarelle, jossa hän toimi kahden ensimmäisen vuotensa aikana *Final Fantasy Legend III*:n ja *Final Fantasy Mystic Questin* säveltäjänä. Kummankaan edellä mainitun Square-pelin soundtrackit eivät olleet yksin Sasain säveltämiä, sillä neljästä *Final Fantasy Legend III*:n kappaleesta vastasi pelin ohjaaja Chichito Fujioka; *Mystic Questin* musiikki oli taas osaksi Yasuhiro Kawakamin laatimaa.

Vuonna 1996 ilmestyneen *Treasure of the Rudrasin* musiikki oli Sasain ensimmäinen itsenäisesti työstämä soundtrack. Sasain seuraava työkohde oli vuotta myöhemmin julkaistu *Tobal No. 1*, jonka musiikki syntyi hänen ja seitsemän muun Squaren säveltäjän yhteistyönä.

Sasai päätti työskentelynsä Squarella vuoden 1998 jälkeen. Viimeisenä pelinään hän sävelsi *Bushido Blade 2*:n, jonka kappaleissa hän käytti niin rockista kuin itämaisesta musiikista saatuja vaikutteita.

Diskografia
-----------

| Peli | Ilmestymisvuosi |
| --- | --- |
| *Xak: The Art of Visual Stage* | 1989 |
| *Final Fantasy Legend III* | 1991 |
| *Final Fantasy Mystic Quest* | 1992 |
| *Treasure of the Rudras* | 1996 |
| *Tobal No. 1* | 1997 |
| *Bushido Blade 2* | 1998 |
|

Lähteet
-------

* Ryūji Sasain elämäkerta Square Enix Music Onlinessa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  *All Sounds of Xak: The Art of Visual Stagen* takakansi Xyz.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 9.4.2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ryūji Sasai MobyGamesissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Ryūji Sasai VGMdb-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**HMS Belos** (runkonumero A214) on Ruotsin laivaston sukellusveneiden pelastusalus, joka kykenee samalla toimimaan sukeltajien emälaivana.

Hankinta
--------

Öljynporauslauttojen huolto- ja paloalus *NB314 Energy Supporter* tilattiin Alankomaista De Hoopilta. Se laskettiin vesille 1985. Ruotsin puolustusvoimien materiaalilaitos (ruots. *Försvarets Materielverk,FMV*) osti marraskuussa 1992 aluksen sen ollessa Brasilian rannikon öljykentillä. Muutostöiden jälkeen se otettiin 1995 Ruotsin laivaston palvelukseen.

Aluksen varustukseen kuuluu painekammio, sukelluskellot ja erilaiset vedenalaiset, joilla voi toimia jopa 1 000 metrin syvyydessä. Vedenalaisina ovat muun muassa *Sjöuggla*, *Argus*, *Mantis* ja *URF*. Lisäksi aluksen varustukseen kuuluu 5, 6, 10, 55 ja 100 tonnin nosturit. Alukselle voidaan tarvittaessa sijoittaa myös brittiläinen sukellusveneidenpelastusalus *LR-5* sekä Natomaiden kehittämä *NSRV*.

Palvelus
--------

Alus on osallistunut lukuisiin kansainvälisiin pelastusharjoitukseen kuten Norjassa 1994, Britanniassa 2000 sekä Yhdysvalloissa ja Puolassa 2002. Maaliskuussa 2004 alus nosti alasammutun DC-3 kuljetuskoneen ja 2006 alus nosti pienkoneen Ruotsin etelärannikolta.

Alus oli 2015 edelleen palveluksessa.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Belos (A214)**.
* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)
* Klintebo, Roderick: *Det svenska ubåtsvapnet 1904-2004*. Tukholma: Sjöhistoriska samfundet, 2004. ISBN 91-973075-3-X. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. 1 2  Klintebo, Roderick s. 191
2. ↑  Klintebo, Roderick s. 193
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Iron Duke -luokan taistelulaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Benbow** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Iron Duke-luokan taistelulaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Dalmuirista William Beardmore and Companyltä, missä köli laskettiin 30. toukokuuta 1912. Alus laskettiin vesille 12. marraskuuta 1913 ja otettiin palvelukseen 7. lokakuuta 1914.

Palvelus
--------

Alus liitettiin 10. joulukuuta Suuren laivaston 4. taistelulaivaviirikköön, missä se oli viirikön komentajan amiraali Sir Douglas Gamblen lippulaivana. Viirikön komentaja vaihtui helmikuussa 1915, kun Sir Doveton Sturdee vastaanotti tehtävän. *Benbow* jatkoi lippulaivana.

Alus osallistui Skagerrakin taisteluun, mutta ei kärsinyt taistelussa vaurioita.

Vuonna 1919 alus siirrettiin Välimerelle. Sisaralustensa kanssa se antoi tulitukea Venäjän sisällissodan valkoisille joukoille Mustalla merellä vuoteen 1920. Alus pysyi osana Välimeren laivastoa vuoteen 1926, jolloin siirrettiin osaksi Atlantin laivastoa.

Alus poistettiin 1929 palveluksesta ja myytiin romutettavaksi maaliskuussa 1931.

Lähteet
-------

* Coward, B. R.: *Battleships & Battlecruisers of the Royal Navy since 1861*. Runnymede, Englanti: Ian Allan Ltd, 1986. ISBN 0-7110-1573-2. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Hore, Peter: *Battleships of World War I*. Lontoo, Englanti: Anness Publishing Ltd, 2006. ISBN 1-84476-377-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Conway's s. 32

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Benbow (1913)**.
* Maritimequestin kuvagalleria HMS Benbow

*Iron Duke* -luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| HMS *Iron Duke* –
HMS *Marlborough* –
HMS *Benbow* –
HMS *Emperor of India* |
| Edeltäjä: *King George V* -luokka – Seuraaja: *Queen Elizabeth* -luokka |
**Klemens XIII**, syntyjään **Carlo della Torre Rezzonico**, (7. maaliskuuta 1693, Venetsia – 2. helmikuuta 1769, Rooma) oli Paavina 6. heinäkuuta 1758 – 2. helmikuuta 1769. Hän otti paavina käyttöön nimen **Klemens XIII** (lat. ***Clemens XIII***, ital. ***Clemente XIII***).

Paavi Klemens XIII:n vaakuna.
Della Torre Rezzonico syntyi italialaiseen aatelisperheeseen ja sai jesuiittain antaman kasvatuksen ja opetuksen Bolognassa. Tämän jälkeen hän suoritti opinnot kanonisessa oikeudessa ja aloitti uransa vuonna 1716 Rooman kuuriassa. Aluksi hän toimi virkailijana katolisen kirkon tuomioistuimessa. Vuonna 1725 hänet nimitettiin Venetsian tasavallassa toimivan katolisen tuomioistuimen jäseneksi.

Tulevan paavin ura eteni nopeasti, sillä vuonna 1737 hänet nimitettiin kardinaaliksi. Kymmenen vuotta myöhemmin hänet määrättiin Padovan piispaksi.

Paavina hän joutui taistelemaan sekä jesuiittajärjestön lakkauttamispainostusta että valistuksen filosofisia aatteita vastaan. Ranskan ja Portugalin pyynnöistä huolimatta hän kieltäytyi jesuiittain järjestön oikeudellisen aseman muutoksista. Lopulta hän kuitenkin taipui kutsumaan kokoon konsistorin pohtimaan asiaa, mutta kuoli sovitun kokouksen aattona. Kuolemaa on epäilty myrkytykseksi.

Vuonna 1766 hän julkaisi bullan *Christianæ reipublicæ salus*, joka oli tähdätty valistusta vastaan. Tämän lisäksi hän määräsi Jean le Rond d'Alembertin *Encyclopédien* kiellettyjen kirjojen listalle eli indeksiin.

Lähteet
-------

* Jussi Hanska: *Kristuksen sijaiset maan päällä?*. Paaviuden historiaa apostoli Paavalista Johannes Paavali toiseen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Vammala 2005. ISBN 951-746-719-2.

### Viitteet

1. ↑  Hanska 2005: 322.
2. ↑  Clement XIIIEncyclopedia Britannica 1911 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Pasta: The history of the book and publishing in eighteenth-century Italy Journal of Modern Italian Studies, 1469-9583, Volume 10, Issue 2, 2005, Pages 200 – 217

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Klemens XIII** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Benedictus XIV** | **Paavi** | Seuraaja:**Klemens XIV** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Essouk** on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Malin Kidalin alueen Kidalin piirissä. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoristossa 45 kilometriä Kidalista luoteeseen. Kunnassa on 2 400 asukasta (vuonna 2009).

Essoukin kunnan pinta-ala on 25 000 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Tessalitin piirin Timtaghenen ja Adjelhocin kuntiin, idässä Kidalin kaupunkiin, etelässä Kidalin piirin Anefifin kuntaan sekä lännessä Anefifiin ja Adjelhociin.

Kunta käsittää yhden kylän ja kuusi paimentolaisryhmää. Sen asukkaat ovat tuaregeja.

Tärkein elinkeino on karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Kunnassa on kaksi koulua sekä toimimaton terveysasema.

Essoukissa sijaitsevat keskiaikaisen Tadmakkatin kaupungin rauniot. Seudulla on myös muita arkeologisia kohteita, esihistoriallisia kalliopiirroksia sekä arabialaisilla ja tuaregien tifinagh-kirjaimilla tehtyjä piirtokirjoituksia. Mali on listannut Essoukin aielistaansa, josta valitaan Unescon maailmanperintökohteet. Siellä järjestetään vuosittain Saharan yöt -festivaali. Matkailu on kuitenkin toistaiseksi täysin kehittymätöntä.

Lähteet
-------

1. ↑  Communes de la Région de Kidal *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 15.5.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Kidal) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 15.5.2012. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4 5  Plan de Sécurité Alimentaire Commune Rurale de Essouk 2007-2011 *csa-mali.org*. Viitattu 15.5.2012. (ranskaksi)
4. ↑  *The Encyclopaedia of Islam, new edition, volume X*, s. 78. Leiden: E. J. Brill, 2000. ISBN 90-04-11211-1.
5. 1 2  *Le petit futé Sahara 2011–2012*, s. 303–304. Paris: Nouvelles éditions de l’université, 2009. ISBN 978-2-7469-3119-0.
6. ↑  Es-Souk UNESCO World Heritage Centre. Viitattu 7.6.2012. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Town-luokan kevyestä risteilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Birmingham** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Town-luokka (risteilijä, 1910)*
Alus tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa Elswickistä Armstrong Whitworthilta, missä köli laskettiin 10. kesäkuuta 1912. Alus laskettiin vesille 7. toukokuuta 1913 ja otettiin palvelukseen helmikuussa 1914.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 1. risteilijäviirikköön. Alus vieraili kesäkuussa 1914 laivaston mukana Kielissä.

Aluksen miehistö havaitsi 9. elokuuta 1914 Fair Islen edustalla Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen *SM U-15*, josta kuului kovaa kilkettä aivan niin kuin korjattaessa. Risteilijä avasi tulen osumatta sukellusveneeseen. Sukellusveneen aloittaessa sukeltamisen risteilijä törmäsi siihen leikaten sen kahtia. *SM U-15* upposi miehistöineen ollen samalla ensimmäinen ensimmäisessä maailmansodassa upotettu sukellusvene. Vielä saman kuukauden aikana risteilijä upotti kaksi saksalaista kauppalaivaa. Se otti osaa Helgolandin taisteluun 28. elokuuta sekä Doggermatalikon taisteluun tammikuussa 1915.

Helmikuussa 1915 alus siirrettiin 2. risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus hyökkäsi 18. kesäkuuta tuloksetta sukellusvenettä vastaan. Se osallistui viirikön mukana Skagerrakin taisteluun, jossa alus kärsi sirpalevaurioita öisen taistelun aikana.

Sodan päätyttyä *Birmingham* oli 6. risteilijäviirikön lippulaivana 1919-1920, minkä jälkeen se siirrettiin Noren reserviin pariksi vuodeksi. Alus palautettiin marraskuussa 1923 palvelukseen Afrikan asemalle, missä se vapautti *HMS Lowestoftin* 6. risteilijäviirikön lippulaivan tehtävästä. Alus oli ulkomailla, kunnes se myytiin 1931. Alus saapui 12. maaliskuuta Wardin Pembroken telakalle romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Wragg, David: *Royal Navy Handbook 1914–1918*. Gloucestershire, Englanti: Sutton Publishing, 2006. ISBN 0-7509-4203-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Conway's s. 54

*Town*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| **Bristol-luokka** *HMS Bristol* - *HMS Glasgow* - *HMS Gloucester* - *HMS Liverpool* - *HMS Newcastle* |
| **Weymouth-luokka** *HMS Weymouth* - *HMS Yarmouth* - *HMS Dartmouth* - *HMS Falmouth* |
| **Chatham-luokka** *HMS Chatham* - *HMS Dublin* - *HMS Southampton* - *HMAS Brisbane* - *HMAS Melbourne* - *HMAS Sydney* |
| **Birmingham-luokka** *HMS Birmingham* - *HMS Lowestoft* - *HMS Nottingham* - *HMAS Adelaide* |
| **Birkenhead-luokka** *HMS Birkenhead* - *HMS Chester* |
| Edeltäjä: Active-luokan tiedusteluristeilijät – Seuraaja: *Arethusa*-luokka |
**Klemetti-Opiston Kamarikuoro** on suomalainen, Klemetti-Opiston puitteissa toimiva kamarikuoro, jonka jäsenet ovat ammattilaulajia ja edistyneitä laulun harrastajia kuoroista eri puolilta Suomea. Kuoron perusti vuonna 1959 professori Harald Andersén, joka myös johti sitä aina vuoteen 1982 asti. Hänen seuraajinaan ovat toimineet Kaj-Erik Gustafsson (1982–1989), Paul Hillier (1989–1992) ja Matti Hyökki (1993–2004). Nykyinen johtaja (vuodesta 2005 alkaen) on Heikki Liimola. 

Kuoron ohjelmisto on monipuolinen, vaikkakin painopiste on suomalaisessa nykymusiikissa sisältäen useita kantaesityksiä. Kuoro on julkaissut yhteensä 16 levyä. Klemetti-Opiston Kamarikuoro konsertoi kotimaassa lähinnä musiikkifestivaalien yhteydessä, joista tärkeimpinä mainittakoon Jyväskylän Kesä, Joensuun Laulujuhlat, Klemetin Kesä ja Kirkko soikoon!-festivaali. Kuoro on konsertoinut runsaasti myös ulkomailla, mm. Pohjoismaissa, Englannissa, Keski-Euroopassa, entisessä Neuvostoliitossa, Japanissa ja Yhdysvalloissa. Merkittävin saavutus kansainvälisissä kuorokilpailuissa on EBU:n Let the Peoples Sing -kilpailun voitto vuodelta 1989.

Lähde
-----

* Klemetti-Opiston Kamarikuoron kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Tervasroson tappama männynlatva.
**Tervasroso** on männyissä esiintyvä ruostesienitauti, jonka aiheuttajia ovat sienilajit pioninkarvaruoste (*Cronartium flaccidum*) ja *Cronartium pini*. Sieni leviää ja ympäröi männyn rungon, minkä jälkeen sienen yläpuolella oleva osa puusta kuolee. Kuolleeseen puunosaan muodostuu tummia, pitkänomaisia, pihkaa tihkuvia koroja.

Tervasroso alentaa tukkipuiden määrää ja heikentää niiden laatua talousmetsissä. Jos sienirengas on puun tyvessä, se voi tappaa koko puun. Suomessa tervasroso on yleisimpiä männyn puutauteja, jota tavataan koko maassa. Eniten tautia esiintyy Pohjois-Suomessa. Tauti vaivaa noin 2–4 % männyistä, ja se voi tarttua kaikenikäisiin puihin. Paikoin sientä voi esiintyä jopa yli 30% mäntypuista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tervasroso (Cronartium flaccidum, Peridermium pini) *Metsätuho-opas*.  2000. Metla.  Arkistoitu 6.12.2011. Viitattu 14.3.2010.
2. ↑  *Weilin + Göösin tietosanakirja 5*, s. 1962. Gütersloh: Weilin + Göös, 1994.

Aiheesta muualla
----------------

* Tervasroso-informaatiota Metlan sivustolla. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Näytteitä kiinteistä jätteistä** otetaan jätemateriaalin ominaisuuksien karakterisointia*selvennä* varten. Silloin pitkällä ajanjaksolla otetaan tyypillisesti useita osanäytteitä sekä tehdään laadunvalvontaa, jolloin muutamista näytteistä kootaan kokoomanäyte. 

Näytteenoton avulla arvioidaan jätteen soveltuvuus hyötykäyttöön tai loppusijoitukseen. Lähtökohtaisesti tulisi näytteenotossa käyttää ensisijaisesti standardoituja menetelmiä, joita on saatavilla kattavasti. Erityisesti jätteen tutkimuksessa ei ole monesta syystä mahdollista tehdä hyvin seikkaperäisiä näytteenottosuunnitelmia. Hyvin heterogeenisen*selvennä* jätevirran näytteenotossa täytyy usein rajata näytteiden koko ja osanäytteiden lukumäärä käytännön syistä ja kustannusten takia. Jätenäytteenotossa keskeisimpiä epävarmuustekijöitä (virhelähteitä) ovat kohteen heterogeenisuus, näytteenottotekniikan valinta, näytteiden esikäsittely ja näytteiden säilyvyys.

Lähteet
-------

* Opas ympäristönäytteenoton akkreditointivaatimusten soveltamiseksi[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kaatopaikkakelpoisuuden toteaminen, Ympäristöhallinnon ohjeita 2/2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Haitallisten orgaanisten yhdisteiden esiintyminen yhdyskuntajätevedenpuhdistamoilla ja kaatopaikoilla, Suomen ympäristökeskuksen raportteja 29/2012
* Leonardo: Sampler Education Pilot Project. Textbooks on sampling. The textbooks cover sampling basics, sampling of waste, groundwater, soil and sampling of waste water and sludge (Arkistoitu – Internet Archive)
**King Seaways** (tunnettu aiemmin nimillä *Nils Holgersson, Val de Loire* ja *King of Scandinavia*) on DFDS Seawaysin omistama ja operoima matkustaja-autolautta. Se liikennöi tällä hetkellä reitillä Newcastle–Amsterdam.

*King Seaways*in sisaraluksia ovat *Olau Hollandia, Olau Britannia* ja *Princess Seaways*.

Historia
--------

### TT-Line

*Nils Holgersson 1987*
**Nils Holgersson** valmistui Schichau Seebeckswerftin telakalta Saksasta vuonna 1987 Wallenius Rederietille, joka rahtasi laivan TT-Linen liikenteeseen välille Trelleborg–Travemünde. Vuonna 1992 Wallenius Rederiet myi aluksen Rederi AB Gotlandille, josta oli tullut TT-Linen uusi osakas. Laiva jatkoi TT-Linen liikenteessä samalla reitillä vuoteen 1992 asti. Vuoden 1992 joulukuussa laiva myytiin Brittany Ferries -yhtiölle Ranskaan. Laiva jatkoi liikennettä TT-Linen väreissä 21. joulukuuta 1992 asti.

### Brittany Ferries

Tammikuussa 1993 laivan nimi muutettiin **Val de Loire**ksi ja se kävi La Spezian telakalla remontoitavana. Remontin kustannukset nousivat 70 miljoonaan puntaan.

9. kesäkuuta 1993 Val de Loire aloitti säännöllisen reittiliikenteen Brittany Ferries-yhtiön väreissä reiteillä Roscoff–Cork/Plymouth ja Plymouth–Santander.

Vuonna 2005 laiva asetettiin liikenteeseen reitille St Malo/Cherbourg–Portsmouth.

Marraskuussa 2005 laiva myytiin DFDS-yhtiölle Tanskaan. Liikenne Brittany Ferriesille jatkui kuitenkin 19. helmikuuta 2006 asti.

### DFDS Seaways

*King of Scandinavia* Tynen satamassa.
Helmikuussa 2006 laivan nimi vaihdettiin **King of Scandinaviaksi**. Saman vuoden maaliskuussa laiva aloitti liikenteen välillä Amsterdam–Newcastle DFDS Seawaysin väreissä. 27. tammikuuta 2011 King of Scandinavia sai DFDS Seawaysin uudistuessa uuden värityksen ja uuden nimen **King Seaways**.

#### Tulipalo 28. joulukuuta 2013

28. joulukuuta 2013 noin kello 22:45 Ison-Britannian aikaa laivalla havaittiin tulipalo. Laiva oli tuolloin normaalilla reittimatkallaan Newcastlesta IJmuideniin mukanaan 946 matkustajaa ja 127 miehistön jäsentä. Palo havaittiin nopeasti, mutta kuusi ihmistä jouduttiin kuljettamaan sairaalaan savun hengittämisen vuoksi. Sairaalaan joutuneista kaksi kuului miehistöön ja loput neljä olivat matkustajia. Laiva palasi tulipalon jälkeen takaisin Newcastleen, eikä muille matkustajille koitunut tapauksesta välitöntä vaaraa. Kaksi matkustajaa pidätettiin pian palon jälkeen epäiltyinä palon sytyttämisestä.

Nimihistoria
------------

* 1986–1993: Nils Holgersson
* 1993–2006: Val de Loire
* 2006–2011: King of Scandinavia
* 2011–: King Seaways

Katso myös
----------

* M/S Princess Seaways

Lähteet
-------

1. 1 2  Fakta om Fartyg
2. ↑  The Ferry Site
3. ↑  King Seaways, Register Number: 922F34 (englanniksi)
4. ↑  DFDS Seaways
5. ↑  BBC News
6. 1 2  Daily Mail

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M/S King Seaways** Wikimedia Commonsissa

* DFDS Seaways
* The Ferry Site
*Tämä artikkeli käsittelee matkustaja-autolauttaa. Rahtilaiva M/S ULS Ferry 1 oli vuosina 1998–2012 nimeltään M/S Kapella.*

**M/S Kapella** (IMO 6620046) oli vuonna 1967 valmistunut autolautta. Sen rakensi Brodogradiliste Titovo -telakka Kraljevicassa Jugoslaviassa. Suomessa alus oli Viking Linen yhden osakasvarustamon käytössä vuosina 1967–1979.

Käyttöhistoria
--------------

*M/S Kapella* luovutettiin huhtikuussa 1967 tilaajalleen Ålandsfärjan AB:lle, minkä jälkeen se aloitti liikenteen välillä Parainen–Maarianhamina–Kapellskär. Syyskuussa lähtösatamaksi Manner-Suomessa vaihtui Naantali. Aluksen saunaosastolla oli marraskuussa tulipalo. Muutamaa päivää myöhemmin se sai pohjakosketuksen, jolloin yksi tankki sai vuodon. Alus törmäsi huhtikuussa 1970 laituriin kiinnitettyyn *M/S Viking 2:een*, joka vajosi laiturin viereen.

Syyskuussa 1973 alus avusti matalikolle ajaneen *M/S Aurellan* evakuoinnissa. Matkustajat ja autot siirrettiin aluksien omien ramppien kautta laivasta toiseen. *M/S Kapellan* yrittäessä tuloksetta vetää karille juuttuneen *M/S Aurellan* irti ja aluksen perä vaurioitui. Heinäkuussa 1978 alus evakuoi matkustajat karille ajaneesta *M/S Dianasta*.

Kesäkuussa 1979 alus myytiin Chios Shipping Co SA:lle Kreikkaan, joka nimesi sen *M/S Nissos Chiokseksi*. Se liikennöi Välimerellä syyskuuhun 1994, jolloin se sai konerikon ja siirrettiin Pireukseen, jonne se hylättiin. Alus myytiin vuonna 2006 turkkilaiselle romuttamolle.

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om fartyg – M/S Kapella. *faktaomfartyg.se*.  Arkistoitu 25.5.2012.   (ruotsiksi)
* Kuvia romuna makaavasta Nissos Chioksesta vuodelta 2003 (Fakta om fartyg) (Arkistoitu – Internet Archive)

Viking Line

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset alukset | 
* *Gabriella*
* *Cinderella*
* *Viking Glory*
* *Viking Grace*
* *Viking XPRS*

 |
| Entiset alukset | 
* *Amorella*
* *Apollo* (1970)
* *Apollo III*
* *Athena*
* *Aurella*
* *Boge*
* *Diana*
* *Diana II*
* *Drotten*
* *Isabella*
* *Kalypso*
* *Kapella*
* *Linden*
* *Marella*
* *Mariella*
* *Olympia*
* *Rosella*
* *Slite*
* *Thor Viking*
* *Turella*
* *Viking*
* *Viking 1*
* *Viking 2*
* *Viking 3*
* *Viking 4*
* *Viking 5*
* *Viking 6*
* *Viking Saga*
* *Viking Sally*
* *Viking Song*
* *M/S Ålandsfärjan*
* S/S *Ålandsfärjan*

 |
| Tilatut alukset, joita ei koskaan toimitettu | 
* *Viking ADCC*
* *Europa*
* *Hansa Express*

 |
| Entiset osakasvarustamot | 
* Vikinglinjen
* Slite
* SF Line
* Sally
* Ålandsfärjan

 |
| Muuta | Ville Viking |
**Tori** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bankassin piirissä Malissa. Se sijaitsee Gondo-Senon tasangolla 75 kilometriä Bankassista maanteitse lounaaseen. Kunnassa on 18 000 asukasta (vuonna 2009).

Torin kunta rajoittuu pohjoisessa Bankassin piirin Dialassagoun, idässä Bayen, etelässä Sokouran ja lännessä Séguén kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnassa ei ole pysyviä vesistöjä.

Kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat etupäässä markoja, dogoneja, fulbeja ja moseja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, fonio, durra, maissi, maapähkinä, lehmänpapu, maapapu, seesami ja teehibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset, kamelit ja siipikarja. Torissa ja Gouaryssa pidetään viikoittaiset markkinat.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluu joukko kouluja ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Cercle de Bankass - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Tori 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 25.6.2015. (ranskaksi)