recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Benjamin Frankel** (31. tammikuuta 1906 Lontoo – 12. helmikuuta 1973 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä ja kapellimestari.

Frankel opiskeli Victor Benhamin johdolla. Hän aloitti uransa vuonna 1923 viulistina ja sovittajana eri yhtyeille Lontoon jazzpiireissä samalla kun suoritti opintoja Guildhall School of Musicissa. Myöhemmin hän liittyi BBC Dance Orchestraan ja pääsi johtajan Henry Hallin avustajaksi. Frankel alkoi sitten sovittaa musiikkia Noël Cowardin ja Charles B. Cochranin tuotantoihin. Vuonna 1934 hän liittyi kapellimestarina ja sovittajana brittiläisen elokuvateollisuuden palvelukseen. Toisen maailmansodan aikana hän alkoi säveltää konserttimusiikkia, kuten sooloviulusonaatin, trion klarinetille, sellolle ja pianolle, *The Aftermath* -laulusarjan ja *May Day* -alkusoiton. 1940-luvun puoleenväliin saakka Frankel työskenteli elokuvissa pääasiassa kapellimestarina, mutta myöhemmin hän sävelsi musiikin muiden muassa elokuviin *The Seventh Veil*, *Mine Own Executioner*, *Suurkaupungin laki* (Yhdysvalloissa julkaistun version säveltäjä: Franz Waxman), *Keltainen perhonen*, *Mies valkoisessa puvussa* ja *The Importance of Being Earnest*.

Vuonna 1952 Frankel sai jälleen huomiota konserttiyleisöiltä holokaustin juutalaisuhrien muistoksi säveltämällään viulukonsertolla. 1950-luvun puolestavälistä alkaen hän sävelsi aiempaa vähemmän elokuviin ja keskittyi kasvavissa määrin konserttiohjelmiston luomiseen. Frankel sävelsi muun muassa kahdeksan sinfoniaa ja oopperan *Marching Song*. Vuonna 1965 hän teki musiikin toista maailmansotaa koskevaan *Taistelu Ardenneilla* -draamaan. Frankelin elokuvamusiikki on melodista, mutta koettelee usein tonaalisuuden rajoja. 1950-luvun loppupuolelta alkaen Frankelin konserttimusiikki perustuu yksilölliseen kaksitoistasäveljärjestelmän soveltamistapaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Benjamin Frankel AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Aljaksandr Viktaravitš Bahdanovitš** (valkoven. Аляксандр Віктаравіч Багдановіч, ven. Александр Викторович Богданович, *Aleksandr Viktorovitš Bogdanovitš*; 29. huhtikuuta 1982 Jalizava, Asipovitšyn piiri, Mahiljoun alue, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen ratameloja sekä lajin olympiavoittaja.

Bahdanovitš voitti Pekingissä 2008 olympiakultaa ratamelonnan kanadalaisessa kaksikossa 1 000 metrin matkalla. Samassa lajissa hän oli Lontossa 2012 hopealla.

Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Bahdanovitš on voittanut kultaa (kanadalainen nelikkö 200 m, 2009), kaksi hopeaa (kanadalainen nelikko 1 000 m, 2001; kanadalainen kaksikko 1 000 m, 2010) ja kolme pronssia (kanadalainen nelikkö 200 m, 2002; kanadalainen nelikkö 200 m, 2005; kanadalainen nelikko 1 000 m, 2006).

Bahdanovitšin parina olympialaisissa on toiminut hänen veljensä, Andrei Bahdanovitš.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aleksandr Bogdanovich *sports-reference.com*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 6.1.2009. Viitattu 25.1.2014. (englanniksi)
2. ↑  Andrei Bogdanovich *sports-reference.com*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 6.1.2009. Viitattu 25.1.2014. (englanniksi)
**Staryi Oskol** (ven. Ста́рый Оско́л) on kaupunki ja kaupunkipiiri Belgorodin alueella Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Oskol-joen varrella, ja sen asukasluku on 221 163 (2010).

Staryi Oskol perustettiin vuonna 1593 alun perin linnoitteeksi osana Moskovaa suojannutta linnoitusketjua. 1600-luvulla Krimin tataarit ja ukrainalaiset kasakat ryöstivät sen. Staryi Oskolissa taisteltiin Venäjän sisällissodassa ja toisessa maailmansodassa. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki teollistui, ja väkiluku alkoi kasvaa.

Staryi Oskol on tärkeä rautamalmin kaivoskaupunki, jonka rautamalmivarannot ovat yhdet maailman suurimmista. Kaupungissa kaivetaan yli kahdeksan miljoonaa tonnia rautamalmia vuodessa.

Staryi Oskolin ystävyyskaupunki on ollut vuodesta 1987 lähtien Salzgitter sekä vuodesta 1989 alkaen Mänttä (nykyään Mänttä-Vilppulan kaupunki).

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 29.7.2014. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Staryi Oskol** Wikimedia Commonsissa

Belgorodin alueen vaakunaBelgorodin alueen kaupungit

|  |
| --- |
| **Päähallintopaikka: Belgorod**
Aleksejevka | Birjutš | Graivoron | Gubkin | Korotša | Novyi Oskol | Prohorovka | Šebekino | Staryi Oskol | Stroitel | Valuiki |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Stary Oskol
**Berwick-upon-Tweed** on kaupunki pohjoisessa Englannissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se sijaitsee kahdeksan kilometriä Lindisfarnesta pohjoiseen Tweedjoen suussa lähellä Skotlannin rajaa.

Historia
--------

Berwick-upon-Tweed sai alkunsa pienenä asutuskeskuksena Northumbrian valtakunnassa keskiajalla. Skotit valloittivat kaupungin vuonna 1018, mutta se palasi englantilaisille vuonna 1174 Skotlannin kuningas Vilhelm Leijonan epäonnistuneen sotaretken jälkeen. Berwick-upon-Tweediä hallitseva valtio vaihtui kaiken kaikkiaan 13 kertaa, kunnes se siirtyi lopulta vuonna 1482 Englannille, jonka alaisuudessa se on pysynyt. Kaupungin asema osana Englantia vahvistettiin kuitenkin vasta Berwick and Wales Actin myötä vuonna 1746.

Berwick-upon-Tweedin kaupungintalo rakennettiin vuonna 1754. Kuningatar Viktoria avasi vuonna 1850 kaupungin Royal Border Bridge -rautatieviaduktin, jonka suunnitteli Robert Stephenson ja joka yhdisti rautateitse Englannin ja Skotlannin. Vuoteen 1885 ja Reform Act -uudistukseen asti Berwick-upon-Tweedillä oli huomattavan itsenäinen asema Yhdistyneessä kuningaskunnassa – muun muassa lainsäädännössä se tuli mainita erillisenä entiteettinä. Tarinan mukaan Krimin sodassa Berwick-upon-Tweed olisi mainittu Yhdistyneen kuningaskunnan sodanjulistuksessa, mutta ei rauhansopimuksessa, jolloin se olisi ollut sodassa Venäjän kanssa vuoteen 1914 asti, kunnes asia tuolloin vaivihkaa korjattiin. Tarinalle ei kuitenkaan ole löytynyt todistusaineistoa, ja sen uskotaan olevan peräisin 1930-luvulta.

Juna Royal Border Bridge -sillalla vuonna 1976

Talous
------

Berwick-upon-Tweed on syrjäisen sijaintinsa vuoksi taloudellisesti heikossa asemassa, sillä kaupungissa on vaikeaa ylläpitää kannattavaa teollista toimintaa. Kaupunkiin matkustaa jonkin verran turisteja, mutta matkailualan kehitystä ja kaupungin mainostamista matkakohteena on laiminlyöty.

Väestö
------

Vuoden 2011 tietojen mukaan Berwick-upon-Tweedissä asui 12 043 ihmistä. Näistä alle 16-vuotiaita oli 17,2 prosenttia ja yli 65-vuotiaita 21,5 prosenttia.

Merkittäviä asukkaita
---------------------

Taidemaalari L. S. Lowry vietti suuren osan elämästään Berwick-upon-Tweedissä 1930-luvulta kuolemaansa vuonna 1976 asti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  FactSheetPlanningAreasBerwickuponTweed.pdf *northumberland.gov.uk*. Viitattu 9.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Berwick upon Tweed *England's North East*. Viitattu 9.12.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3  MacEacheran, Mike: The British town with a third ‘nationality’ *BBC News*.  28.9.2020. Viitattu 9.12.2020. (englanniksi)
4. ↑  Berwick-upon-Tweed’s ‘War with Russia’ *Friends of Berwick and District Museum and Archives*. Viitattu 9.12.2020. (englanniksi)
5. 1 2  Fox-Leonard, Boudicca: Why do so few people visit Berwick-upon-Tweed? *The Telegraph*.  13.8.2017. Viitattu 9.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Berwick-upon-Tweed** Wikimedia Commonsissa
**State Grid Corporation of China** (**SGCC**, kiin. 国家电网公司; pinyin: Guójiā Diànwǎng Gōngsī) on erittäin suuri, vuonna 2002 perustettu kiinalainen valtionyhtiö. SGCC on maailman suurin sähkönsiirtoverkkojen rakentamiseen ja operointiin keskittynyt yhtiö. Yhtiö operoi myös maailman suurinta aurinkovoimalaitosta. Kiinan laajenevan uusiutuvan energiatuotannon takia yhtiö uusii laajalti Kiinan sähkönsiirtoverkkoja. Yhtiön kotipaikka on Peking.  SGCC on myös yksi maailman suurimpia työnantajia. Yhtymä kertoo sillä olevan 1,87 miljoonaa työntekijää, ja toisenkin lähteen mukaan väkeä on 921 964 henkeä.

Ulkomaista toimintaa yhtiöllä on muun muassa Filippiineillä, Brasiliassa, Portugalissa ja Australiassa.

Vuoden 2015 Fortune 500 -listallaan talouslehti Fortune arvioi SGCC:n sijalle 7 viidestäsadasta arvioimastaan suuryrityksestä maailmanlaajuisesti. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2014 yhteensä 339,426 mrd. USD ja nettovoitto 9,796 miljardia dollaria.

SGCC:n perustaminen oli osa Kiinan valtion energiasektorin uudistusten kolmatta vaihetta. Vuonna 2002 valtion jättiläismäinen voimantuotantokonserni (State Power Corporation), joka vastasi tuolloin 46 prosentista koko Kiinan sähköntuotannosta, jaettiin pienempiin osiin. Kantaverkkoyhtiöitä perustettiin kaksi: State Grid Corporation of China (SGGC, Peking) ja pienempi China Southern Power Grid (CSG, Kanton). Voimantuotantoyhtiöitä perustettiin viisi: China Huaneng Group (tytäryhtiö pörssiyritys Huaneng Power International), China Datang Corporation, China Huadian Corporation, China Guodian Corporation ja China Power Investment Corporation.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Corporate Profile sgcc.com.cn. Viitattu 16.3.2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Arkistoitu kopioGlobal 500: 7.  2015. Fortune, fortune.com.  Arkistoitu 15.3.2016. Viitattu 16.3.2016.
3. 1 2  Company Overview of State Grid Corporation of China (myös välilehti People) bloomberg.com. Viitattu 16.3.2016. (englanniksi)
4. ↑  Kamil Bojanczyk: Reprint: China and the World’s Greatest Smart Grid Opportunity  9.10.2012. greentechmedia.com. Viitattu 16.3.2016. (englanniksi)
5. ↑  The World's Biggest Employers [Infographic] (Maailman suurimmat työnantajat työntekijämäärän mukaan) forbes.com. Viitattu 16.3.2016. (englanniksi)
6. ↑  Global 500  2015. Fortune, fortune.com. Viitattu 16.3.2016.
7. 1 2  China’s power sector revolution stalled  14.10.2010. probeinternational.org. Viitattu 16.3.2016. (englanniksi)
8. ↑  Company Overview of Huaneng Power International, Inc. (myös muut välilehdet) bloomberg.com. Viitattu 15.3.2016. (englanniksi)
**Ace Combat: Assault Horizon** on Ace Combat -pelisarjan peli, jonka julkaisi Project Aces ja julkaisi Namco Bandai Games. Peli julkaistiin PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle.

Juoni
-----

Tarinan on kirjoittanut kirjailija Jim DeFelice. Peli sijoittuu vuoden 2015 loppuun ja 2016 alkuun. Tarina lähtee liikkeelle everstiluutnantti William Bishopin, Yhdysvaltojen ilmavoimien johtajan painajaisesta, kun joukko useita tuntemattomia viholliskoneita hyökkää, mutta ne kaikki ammutaan yksi kerrallaan alas, kunnes salaperäinen lentäjä näkyy. Bishop ammutaan alas ja koneesta ulos tultuaan tulee järkiinsä. Hypätessään laskuvarjolla hän näkee samaisen pilotin, jonka on tarkoitus murhata Bishop. Silloin Bishop herää. Samaan aikaan kaksi helikopterilaivuetta, Nomad ja Shooter, ovat menossa itään, Afrikkalaiseen kaupunkiin taistelemaan kapinallisten joukkoja, jotka kutsuvat itseään "SRN":ksi, vastaan. Helikopterit onnistuvat kukistamaan kapinallisten vastarinnan ja poistamaan suurimman osan heistä kaupungista, mutta silloin tulee suuri räjähdys kuin tyhjästä ja ottaa alas useimmat helikopterit ja saa miehistöt loukkaantumaan. Vaikka kyseiset miehistöt palaavat lähellä sijaitsevaan liittoutuneiden tukikohtaan, huomio kääntyy takaisin Bishopiin, joka on majoittunut pesään. Myöhemmin paljastuu, että Warwolf, Nomad ja Shooter Squadrons ovat kaikki osa 108 Task Forcea, suurta monikansallista YK:n sotilaallista voimaa, joka koostuu Naton ja Venäjän joukoista, jotka lähetettiin pysäyttämään SRN, jotka uhkaavat Itä-Afrikassa. Jännitteitä puhkeaa lisää, kun Venäjän ja Naton joukot, erityisesti Naton kenraali Pierre La Pointe ja Venäjän kenraali Ivan Stagleishov. Muut sotilaat ja lentäjät palvelivat erittäin mielellään amerikkalaisia virkaveljiään, kuten Venäjän majuri Sergei Illich. Illich ystävystyi nopeasti Bishopin ja tämän siipimiehen José "Guts" Gutierrezin kanssa.

Uusia ominaisuuksia
-------------------

* Realistista sotadraamaa aidoilla tapahtumapaikoilla.
* Useita lentokonemalleja eri tilanteisiin.
* Käytettävänä yli 30 lentokonetyyppiä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ace Combat: Assault Horizon
*Tämä artikkeli kertoo musiikkialbumista. À la carte kertoo ravintolatermistä. A la Carte on myös Novart Oy:n keittiökalustemerkki.*

**A La Carte** on saksalaisen progressiivisen rockin yhtyeen Triumviratin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1978. Albumi äänitettiin Kölnissä EMI:n Electrola Studio I:ssä Wolfgang Thierbachin johdolla. Laajat loppuäänitykset tehtiin Capitol Record Studiolla Hollywoodissa. Loppuäänityksissä oli mukana yhdysvaltalaisia orkesterimuusikoita.

Yhtye oli kokenut monia miehistönmuutoksia vuosien aikana ja vain kosketinsoittaja/biisientekijä Fritz oli enää mukana alkuperäisestä kokoonpanosta. Edellisen kokoonpanon laulaja Barry Palmer oli eronnut yhtyeestä ja hänet korvasi Massage-yhtyeen solisti David Hanselmann. Werner Kopal oli tullut basistiksi ja Matthias Hofmann oli uusi rumpali.*lähde?*

Albumin tuotantokustannukset ylittivät reilusti budjetin ja sen julkaisu viivästyi, se ilmestyi vasta 20. joulukuuta 1978. Albumia myytiin 30.000 kappaletta.*lähde?*

Kappaleet
---------

1. Waterfall – 4.53 (säv. Jürgen Fritz)
2. (Oh , I´m) Late Again – 8.48 (säv. Jürgen Fritz)
3. Jo Ann Walker – 4.45 (säv. Jürgen Fritz)
4. I Don´t Even Know Your Name – 4.51 (säv. Jürgen Fritz)
5. A Bavarian In New York – 5.37 (säv. Jürgen Fritz)
6. Original Soundtrack From The Movie "O.C.S.I.D" – 3.47 (säv. Jürgen Fritz)
7. Darlin' – 3.43 (säv. Jürgen Fritz/Werner Kopal/Matthias Hofmann)
8. Good Bye – 4.29 (säv. Brian Wilson/Mike Love)

### CD:n bonuskappaleet

1. 
2. Waterfall (edit) – 3.36 (säv. Fritz)
3. Jo Ann Walker (edit) – 3.42 (säv. Fritz)

Kokoonpano
----------

* Jürgen Fritz – kosketinsoittimet
* Matthias Hofmann – rummut
* Werner Kopal – basso
* David Hanselmann – laulu

Arvostelut
----------

* AllMusic: 2/5 tähteä

Lähteet
-------

1. ↑  AllMusic review (englanniksi)
Edojen asuinalue.
Edotyttöjä Beninin yliopistossa.
**Edot** eli **binit** ovat binin kieltä puhuva kansa Nigerian eteläosassa. He asuvat etupäässä Edon ja Deltan osavaltioissa. 2000-luvun alussa edoja oli 3,8 miljoonaa.

Edot olivat muinaisen Beninin valtakunnan perustajakansa. He ovat kulttuuriltaan lähellä joruboja.

Perinteinen elinkeino on kaskeamiseen perustuva kuokkaviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssit, öljy- ja kookospalmu, maissi, banaani ja vihannekset. Myyntituotteita ovat kaakao, kautsu, palmutuotteet ja puutavara. Karjanhoidon ja kalastuksen merkitys on vähäinen. Perinteisiä käsitöitä ovat kudonta, savenvalanta, punonta sekä metalli- ja puutyöt. Edot ovat kuuluisia pronssi-, norsunluu- ja puuveistoksistaan.

Perinteiset kylät muodostuvat puusta ja savesta pystytetyistä pyöreistä majoista, jotka on katettu palmunlehvillä, paanuilla tai oljella. Nykyään rakennetaan harjakattoisia kivitaloja. Suurperheen jäsenillä on omat toistensa yhteydessä sijaitsevat asumuksensa. Perinteiset lannevaatteet on korvattu eurooppalaisella vaatetuksella tai länsiafrikkalaisella leveällä viitalla.

Yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin yhteisöihin. Sukulaisuussuhteet ovat patrilineaarisia, avioliitto virilokaalinen ja ankaran eksogaminen. Ikäryhmillä on tärkeä merkitys. Orjuus oli aikaisemmin yleistä.

Suuri osa edoista harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien, hallitsijan, luonnonvoimien, jumalolentojen ja pyhien eläinten palvontaa. Lisäksi on katolisia ja protestantteja. Edoilla on ammattimaisten kertojien esittämä rikas kansanperinne, joka sisältää historiallisia kertomuksia, eläinsatuja ja myyttejä. Perinteisiä juhlia säestävät musiikki- ja tanssiesitykset.

Lähteet
-------

1. ↑  Hiltunen, Sinikka: *Etninen sanasto*, s. 86. Tampere: Tampere University Press, 1998. ISBN 951-44-5702-1. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5 6  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 98–99. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
3. ↑  Shoup, John A.: *Ethnic groups of Africa and the Middle East: an encylopedia*, s. 63–65. Santa Barbara–Denver–Oxford: ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-1-59884-362-0.
Acehin aluejakokartta. Kartan numerot viittaavat tämän artikkelin luetteloon.
**Acehin alue jakautuu** 17 piiriin (*kabupaten*) ja neljään kaupunkiin (*kota*). Acehilla on Indonesiassa ensimmäisen luokan erityishallintoalueen (*daerah istimewa tingkat 1.*) asema vuodesta 1961 alkaen.

Käytännössä alueen itsehallinnon laajuus on riippunut Acehin itsenäisyysliikkeen ja Jakartan hallituksen välisestä neuvottelutilanteesta. Useat alueet pyrkivät vuonna 2002 laajentamaan autonomiaansa, mutta käytännössä erimielisyydet sen toimeenpanosta johtivat siihen, että Indonesian hallitus julisti alueelle sotatilan vuonna 2003. Määräys lievennettiin poikkeustilaksi vuonna 2004. Osapuolten välille solmittiin 15. elokuuta 2005 rauhansopimus *Helsinki MOU*, jonka mukaan indonesialaiset joukot poistuivat Acehista. Joulukuussa 2009 Acehissa pidettiin vapaat vaalit.

Piirit (kabubaten)
------------------

Kabupateneita johtavat *dubatit*. Kabupatenit jakautuvat alipiireihin (*kecamatan*), joita johtavat *camat*. Pienin hallinnollinen yksikkö on *desa* (tai *kapong*), jota johtaa *kepala desa*, lyhyesti *kades*.

1. Aceh Barat (1107), Länsi-Aceh, supistettu Nagan Rajalla ja Simeuluella
2. Aceh Barat Daja (1112), aikaisemmin osa Aceh Selatania
3. Aceh Besar (1108)
4. Aceh Jaja (1116), aikaisemmin osa Aceh Baratia
5. Aceh Selatan, Etelä-Aceh (1103), supistettu Aceh Barat Jajalla ja Aceh Singkillillä
6. Aceh Singkil (1102), aikaisemmin osa Aceh Selatania.
7. Aceh Taming (1114)
8. Aceh Tengah (1106)
9. Aceh Tengara (1104)
10. Aceh Timur (1105), Itä-Aceh
11. Aceh Utara (1111), supistettu kabubaten Pireuenilla ja kota Lhoksumawella
12. Bener Meriah (1117)
13. Bireuen (1110), aikaisemmin osa Aceh Utaraa
14. Gajo Lues (1113)
15. Nagan Raja (1115), aikaisemmin osa Aceh Baratia
16. Pidie (1109)
17. Pidie Jaja
18. Simeulue (1101), aikaisemmin osa Aceh Baratia

*(suluissa oleva numero viittaa joulukuun 2004 viralliseen tilastoluokitusnumeroon)*

Kaupungit (kota)
----------------

Suurin kaupunki ja samalla erityishallintoalueen pääkaupunki on Banda Aceh, joka sijaitsee Sumatran saaren pohjoiskärjessä. Muut hallinnollisesti kaupungin asemassa olevat merkittävät keskukset ovat Langsa, Lhokseumawe ja Sabang.

19. Banda Aceh (1171), aikaisemmin nimeltään *Kutaradja*  

20. Langsa (1173)  

21. Lhoksumawe (1174), aikaisemmin osa Aceh Utaraa  

22. Sabang (1172)  

23. Subulussalam  

*(suluissa oleva numero viittaa joulukuun 2004 viralliseen tilastoluokitusnumeroon)*

Aiheesta muualla
----------------

* Regencies of Indonesia Statoids.
**Taierzhuangin taistelu** oli 24. maaliskuuta – 7. huhtikuuta 1938 Kiinan–Japanin sodan aikana käyty taistelu kiinalaisten ja japanilaisten joukkojen välillä Taierzhuangin kaupungin hallinnasta Jiangsun maakunnassa. Taistelu oli lopputulokseltaan kiinalaisten ensimmäinen suuri voitto japanilaisista sodan aikana.

Tausta
------

Kiinalainen sotilas valmistelee käsikranaateista tehtyä itsemurhavyötä, jota oli tarkoitus käyttää panssarivaunuja vastaan.
Taierzhuang on pikkukaupunki Xuzhoun pohjoispuolella Jiangsun maakunnassa Keisarinkanavan pohjoisrannalla. Sen sijainti oli strateginen etenkin Xuzhoun puolustuksen kannalta. Japanilaiset 2. armeijan joukot olivat ylittäneet Keltaisenjoen pohjoisessa helmikuussa 1938 edeten kohti Xuzhouta.

Japanilaisten puolelta Taierzhuangiin saapui ensin maaliskuussa ltagaki Seishiron 5. divisioona. Seuraavan kuun puolella heitä tukemaan saapui vielä Isogai Rensuken komentama 10. divisioona. Yhteensä japanilaisia joukkoja oli taistelussa 30 000–50 000. Kiinalaisia puolustajia komensi viidennen sota-alueen komentaja Li Zongren. Hänen alaisinaan palvelivat Zhang Zizhong, Tang Enbo, Sun Lianzhong ja Chi Fengcheng. Puolustajillaan oli käytössään 100 000-300 000 sotilasta.

Taistelu
--------

Taistelut Taierzhuangissa alkoivat 24. maaliskuuta. Huhtikuun puolella japanilaiset tekivät puolustajia pienemmillä joukoillaan useita panssarivaunujen ja tykistön tukemia hyökkäyksiä. Japanilaisten pommikoneet tekivät myös ilmaiskuja kaupunkiin. Aikaisemmin Jangtsen alajuoksun seudulla saadut helpot voitot olivat saaneet heidät aliarvioimaan vastustajansa. Kiinalaisia oli huomattavasti enemmän, mutta heidän aseistuksensa oli yksinkertaisempaa. Kiinalaiset olivat tehokkaimmillaan yötaisteluissa, jossa heidän oli helpointa käyttää hyödykseen määrällistä ylivoimaansa. Taierzhuangin kaupunkitaistelujen aikana osapuolet kävivätt usein yhteenottoja pistimin. Japanilaisten onnistui vallata Taierzhuang, mutta 5. huhtikuuta Li Zongren määräsi vastahyökkäyksen, jonka aikana japanilaiset ajettiin kaupungista ja heidän joukkonsa olivat tulla piiritetyiksi. Kiinalaiset eivät kuitenkaan huonomman liikkuvuutensa takia voineet täysin hyödyntää japanilaisten tukalaa tilannetta. Taistelut olivat päättyneet 7. huhtikuuta.

Seuraukset
----------

Japanilaiset olivat menettäneet taistelun aikana 11 000 sotilasta kaatuneina. Kiinalaisten tappiot olivat noin 20 000 kaatunutta, joiden lisäksi noin 30 000 oli haavoittunut. Taierzhuang oli tuhoutunut lähes tyystin etenkin ilmapommitusten takia. Monet sen asukkaista olivat paenneet ennen taistelua, mutta monet muut saivat surmansa. Kiinalaisille Taierzhuangin taistelu oli heidän ensimmäinen saavuttamansa suuri voitto japanilaisista. Useiden tappioiden putken jälkeen voitto mursi myytin japanilaisten voittamattomuudesta ja oli koko sodan kannalta merkittävä taistelutahtoa nostattanut tekijä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Xiaobing Li: *China at war : an encyclopedia*, s. 439-440. ABC-CLIO. ISBN 978-1-59884-416-0. (englanniksi)
2. ↑  Beevor, Antony: "Lohikäärme ja Nouseva aurinko", *Toinen maailmansota*. WSOY, 2012. ISBN 978-951-0-39426-8.
**Eberhard Christian Hauschild** (16. syyskuuta 1939 Leipzig, Saksa – 13. huhtikuuta 2010 Dresden, Saksa) oli saksalainen kuoronjohtaja. Hän toimi suomalaisen Cantores Minores -poikakuoron johtajana vuosina 1987–2004. 

Laulettuaan itse Dresdenin maineikkaassa Kreuzkuorossa hän jatkoi opintoja Dresdenin Carl Maria von Weber -musiikkikorkeakoulussa sekä Berliinin Humboldt-yliopistossa. Jo opiskeluaikanaan vuonna 1969 Hauschild valittiin Dresdenin Beethoven-kuoron johtajaksi. Hänen johtajuutensa aikana kuorosta tuli yksi Itä-Saksan parhaita. Vuosina 1985–1990 Hauschild toimi myös uudelleen perustetun Dresdenin Singakademien johtajana. Vuonna 1988 hänelle myönnettiin kuoronjohdon professorin arvonimi.

Vuonna 1987 Christian Hauschild kutsuttiin johtamaan Helsinkiin Cantores Minores -poikakuoroa. Hän toimi kuoronjohtajana ja myöhemmin myös Cantores Minores -musiikkiopiston rehtorina vuoden 2004 loppuun asti. Hauschildin kaudella Cantores Minores -kuoron ohjelmisto painottui suurteoksiin ja laulajiston arvostus varsinkin ulkomailla kasvoi entisestään eri maanosiin suuntautuneiden pitkien konserttikiertueiden myötä. Hyvänä esimerkkinä suurteosten osuudesta oli vuosi 2004, jolloin Cantores Minores esitti 5 mestariteosta: J. S. Bachin Johannes-passion, Matteus-passion ja Jouluoratorion, Mozartin Requiemin sekä Brahmsin Ein deutsches Requiemin. Professori Hauschild jäi tehtävistään eläkkeelle vuoden 2004 lopussa, ja hän vietti eläkepäivänsä kotiseudullaan Dresdenissä.

Maaliskuussa 2000 tasavallan presidentti myönsi professori Hauschildille Suomen Leijonan ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkin.

Hauschild jatkoi kuoronjohtotyötään elämänsä viimeisiin päiviin asti Saksassa, Dresdenissä hänen vanhan kuoronsa Chorus 116:n kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Turunen, Kari: Astrid Riska ja Christian Hauschild ajasta ikuisuuteen  14.4.2010. Suomen Kuoronjohtajayhdistys. Viitattu 23.7.2010.
2. 1 2  Cantores Minores -poikakuoron pitkäaikainen johtaja kuoli  14.4.2010. YLE Uutiset. Viitattu 23.7.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Christian Hauschildin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
Marco Giovenalen aseemista kirjoitusta.
**Aseeminen kirjoittaminen** tuottaa kirjoitusta, joka ei välitä verbaalisia merkityksiä mutta on avoin muille tulkinnoille. Kirjoitusta voidaan tulkita muun muassa kirjoituksen kontekstin, visuaalisten elementtien, materiaalisuuden, kehollisuuden, teoskonseptin, kirjoitustyylin, kirjoittamisen historian ja kirjoitusjärjestelmien tuntemuksen avulla. Aseeminen kirjoittaminen on visuaalisen taiteen yhdistelmätekniikka, joka sulauttaa tekstin ja kuvan ja jättää tuloksen vapaaksi katsojan tulkinnoille. 

Aseemisen kirjoittamisen käsite syntyi 1990-luvun lopulla visuaalisten runoilijoiden piirissä. Sitä voidaan kuitenkin sanoa tehdyn jo vuosisatojen ajan, sillä samaan taidelajiin luettavissa olevia teoksia on tavattu muun muassa jo vanhassa kiinalaisesta kalligrafiassa, esimerkiksi villistä ruohokirjoituksesta. 

Suomalaisia aseemisen kirjoituksen tekijöitä ovat olleet muun muassa Satu Kaikkonen, Karri Kokko ja Marko Niemi. Myös Jukka-Pekka Kervisen tuotantoon sisältyy aseemisia kirjoituksia.

Lähteet
-------

* Tieteen termipankki: Kirjallisuudentutkimus:aseeminen kirjoitus. Viitattu 6.8.2017.
**Staicele** on kaupunki Pohjois-Latviassa Vidzemen historiallisella alueella. Kaupungissa on parituhatta asukasta ja suurin osa sen pinta-alasta on metsän tai viljelysten peitossa. Etäisyys Riikaan on 130 km. Salatsijoki virtaa noin 30 km kaupungin alueella.

Historia
--------

Staicelen kaupunki muodostui vuonna 1897 rakennetun paperitehtaan ympärille. Ennen tätä paikalla oli vain hevostallit ja hotelli. Kaupungin nimi on peräisin Stazeleksi kutsutulta ruotsalaiselta naiselta, joka piti aikoinaan lauttaa Salatsijoen yli. Staiceleen on pystytetty hänen muistomerkkinsä. Vuonna 1904 kaupunkiin rakennettiin peruskoulu. Vuonna 1913 rakennettiin paperitehtaan käyttöön kapearraiteinen rautatie Pāleen ja seuraavana vuonna hankittiin uudenaikaiset paperikoneet. Toisessa maailmansodassa saksalaiset yrittivät räjäyttää tehtaan, mutta paikallisten partisaanien onnistui suistaa räjähteitä kuljettanut juna raiteiltaan ennen kuin se pääsi kohteeseensa. Maailmansodan jälkeen tehdasta modernisoitiin useampaan otteeseen. Kaupungin koulu tuhoutui tulipalossa vuonna 1957 ja uusi koulurakennus rakennettiin vuonna 1966, mutta sekin tuhoutui tulipalossa vuonna 1983.

Kaupunki sai vuonna 1997 Limbažin piirin siisteimmän kaupungin arvonimen ja Sējējs ’97-kilpailussa se voitti ensimmäisen palkinnon kuntien kehityskilpailussa. Vuodesta 1999 kaupunki on tehnyt yhteistyötä Etelä-Viron kuntien kanssa osana EUn tukemaa Pohjois-Liivinmaa hanketta.

Kaupungin tunnukset
-------------------

Staicelella on käytössään lippu ja vaakuna, joissa molemmissa on kuvattu kattohaikara sinisellä pohjalla. Molemmat otettiin käyttöön kaupungin saadessa kaupunginoikeudet vuonna 1992. Lipun ja vaakunan lisäksi on käytössä kaupungin hymni, joka otettiin käyttöön vuonna 1996.

Lähteet
-------

1. ↑  «Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās pagastu dalījumā» (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Tūrisms um atpūta Staicele. Viitattu 18.7.2010. (latviaksi)
3. ↑  Staicele town and its rural territory Staicele. Viitattu 18.7.2010. (englanniksi)
4. ↑  Staiceles pilsētas simboli Staicele. Viitattu 18.7.2010. (latviaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Latvian kaupungit |
| --- |
|  |
| Tasavallan kaupungit | Daugavpils ·  Jēkabpils ·  Jelgava ·  Jūrmala ·  Liepāja ·  Ogre ·  Rēzekne ·  Riika (latv. *Riga*) ·  Valmiera ·  Ventspils |
|  |
| Kunnalliset kaupungit | Ādaži ·  Ainaži ·  Aizkraukle ·  Aizpute ·  Aknīste ·  Aloja ·  Alūksne ·  Ape ·  Auce ·  Baldone ·  Baloži ·  Balvi ·  Bauska ·  Brocēni ·  Cēsis ·  Cesvaine ·  Dagda ·  Dobele ·  Durbe ·  Grobiņa ·  Gulbene ·  Iecava ·  Ikšķile ·  Ilūkste ·  Jaunjelgava ·  Kandava ·  Kārsava ·  Ķegums ·  Ķekava ·  Koknese ·  Krāslava ·  Kuldīga ·  Lielvārde ·  Līgatne ·  Limbaži ·  Līvāni ·  Lubāna ·  Ludza ·  Madona ·  Mārupe ·  Mazsalaca ·  Olaine ·  Pāvilosta ·  Piltene ·  Pļaviņas ·  Preiļi ·  Priekule ·  Rūjiena ·  Sabile ·  Salacgrīva ·  Salaspils ·  Saldus ·  Saulkrasti ·  Seda ·  Sigulda ·  Skrunda ·  Smiltene ·  Staicele ·  Stende ·  Strenči ·  Subate ·  Talsi ·  Tukums ·  Valdemārpils ·  Valka ·  Vangaži ·  Varakļāni ·  Viesīte ·  Viļaka ·  Viļāni ·  Zilupe |

 |
**Faust** on vuonna 1926 valmistunut saksalainen mykkäelokuva, jonka ohjasi F. W. Murnau. Elokuva jäi Murnaun viimeiseksi työksi Saksassa.

*Faustista* oli tarkoitus tulla Fritz Langin *Metropoliksen* (1927) ohella suurin ja hienoin Saksassa koskaan tuotettu elokuva. Oli oikeastaan Emil Janningsin ansioita, että Murnau sai elokuvan ohjattavakseen. Jannings oli kuullut Ufan suunnitelleen *Faustin* ohjaajaksi Ludwig Bergeriä ja Mefiston rooliin Conrad Veidtiä. Jannings vaati ohjaajaksi Murnauta ja samalla Mefiston roolia itselleen. 

Alun perin Gretchenin rooliin haluttiin yhdysvaltalainen Lillian Gish, mutta Murnaulle ja Gishille tuli riitaa naisen vaatimuksesta omaan kameramieheen. Sen jälkeen Murnau valitsi rooliin kokemattoman Camilla Hornin.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Demoni Mefisto ja arkkienkeli Gabriel lyövät vetoa, että kenet tahansa maailman ihmisistä voi houkutella pimeälle puolelle palvelijaksi. Enkeli valitsee kohteeksi hurskaan Jumalan palvelijan, Faustin. Mefisto lähettää kulkutaudin Faustin kotikylään, ja epätoivoissaan kyläläiset turvautuvat vanhan miehen apuun. 

Faust ei pysty auttamaan kyläläisiään, sillä Jumala ei enää vastaa hänen rukouksiinsa. Epätoivoissaan Faust turvautuu pimeisiin voimiin ja manaa esiin Mefisto-demonin. Mefisto suostuu auttamaan, mutta tekee samalla Faustille tarjouksen – ikuisen nuoruuden kaikkine iloineen.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Vastaanotto
-----------

*Faust* ei menestynyt kotimaassaan odotetulla tavalla, vaikka ulkomailla elokuva otettiin paremmin vastaan. Elokuvan teko maksoi kaksi miljoonaa Saksan markkaa, ja se tuotti lippuluukuilta takaisin vain puolet siitä. Kriitikot pitivät *Faustia* tyhjänpäiväisenä kameratemppuiluelokuvana, joka ei keskity tarpeeksi juonen kerrontaan. Elokuvasta tuli *Metropoliksen* ohella toinen elokuva, joka ajoi Ufan konkurssin partaalle.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Gösta Ekman  | … |  Faust
  |
|  Emil Jannings  | … |  Mefisto
  |
|  Camilla Horn  | … |  Gretchen
  |
|  Frida Richard  | … |  Gretchenin äiti
  |
|  Wilhelm Dieterle  | … |  Valentin
  |

Lähteet
-------

* Mykkäelokuvasivusto
* DVD Plaza (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo Matematiikan käyrästä, Asteroidi on taivaankappale.*
Astroidi.
Astroidin piirtyminen.
**Astroidi** on tasokäyrä, nelikulmainen hyposykloidi.

Astroidit ovat myös superellipsejä: Kaikki astroidit ovat eri mitoin toteutettuja versioita käyrästä joka noudattaa seuraavaa yhtälöä 

x^{2/3} + y^{2/3} = 1. \,
Käyrän nykyinen nimi tulee Kreikan sanasta "tähti". Käyrällä on ollut erilaisia nimiä, kuten englannin  **tetracuspid**. Se on lähes samanmuotoinen ellipsin evoluutan kanssa.

Ympyrä säteeltään 1/4 osa vierii isomman ympyrän (säde = 1) sisäpuolella ja piste piirtää kehän sisään astroidin. 

Astroidin parametriesitys on:

x=\cos^3\theta,\qquad y=\sin^3\theta.

  

Jos astroidin luoneen kehän sisällä vierineen ympyrän säde on a niin sen ala on \frac{3}{8} \pi a^2 ja kehän pituus on 6a.

Astroidikäyrää on ensimmäisenä käsitellyt Johann Bernoulli vuonna 1690. Nimensä se on kuitenkin saanut vasta 1800-luvun alkupuolella.

Astroidi populaarikulttuurissa
------------------------------

* Steelmarkin, alun perin U.S. Steel, logo sisältää kolme astroidia; väriltään sininen, keltainen ja punainen.
* Sieltä se on lainattu logoksi Pittsburgh Steelersin kypärään ja fanituotteisiin vuodesta 1962.
* Sen voi löytää myös monista terästuotteita ja purkitetuista tuotteista yhdysvalloissa.

Katso myös
----------

* Deltoidi eli kolmikulmainen hyposykloidi.
* Lp-avaruus.

Lähteet
-------

1. ↑  Astroid St Andrewsin yliopisto. Viitattu 14.10.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* "Astroid" at The MacTutor History of Mathematics archive
* Article on 2dcurves.com
* Visual Dictionary Of Special Plane Curves, Xah Lee
* Bars of an Astroid by Sándor Kabai, The Wolfram Demonstrations Project.
**Astrometria** on tähtitieteen osa-alue, joka tutkii tähtien sekä muiden taivaankappaleiden paikkoja, etäisyyksiä ja ominaisliikkeitä taivaalla. Astrometria on luonut perustan taivaanmekaniikalle, tähtien liikkeiden tutkimukselle ja galaktiselle tähtitieteelle.

Historia
--------

Astrometria on yksi vanhimmista tieteenlajeista, ja se kehittyi yksinkertaisesta tähtien paikanmäärityksestä. Astrometrian isänä voidaan pitää Hipparkhosta, joka laati ensimmäisen kirkkausskaalaa käyttävän tähtiluettelon 100-luvulla eaa. Hipparkhoksen käyttämä logaritminen skaala perustui silmin havaittuihin kirkkauksiin ja on yhä nykyisin käytössä perusperiaatteiltaan samanlaisena. Modernin astrometrian kehitti Friedrich Bessel teoksellaan *Fundamenta astronomiae*, johon oli merkitty 3222 tähden keskimääräinen sijainti 1750–1762 tehtyjen havaintojen perusteella.

Astrometria on synnyttänyt merkittäviä keksintöjä ja edistysaskeleita tieteessä. Aurinkokelloa käytettiin kellonajan mittaukseen ja astrolabit sekä myöhemmin sekstantit auttoivat taivaan kulmien selvittämisessä. Tyko Brahe todisti planeettojen liikkeiden tarkoilla mittauksilla Kopernikuksen aurinkokeskisen maailmankuvan oikeaksi. Lopulta 1900-luvun alussa Henrietta Swan Leavitt havaitsi kefeidien muuttumisjakson ja luminositeetin olevan verrannollisia toisiinsa, kun läheisten kefeidien etäisyyksiä oli laskettu parallaksin avulla. Siten saatettiin laskea minkä tahansa kefeidin etäisyys, ja Edwin Hubble osoitti eräiden tähtisumujen sijaitsevan Linnunradan ulkopuolella muodostaen galakseja.

Nykyisiä tutkimuskohteita
-------------------------

Euroopan avaruusjärjestön Hipparcos-satelliitti määritti vuosina 1989–1993 yli miljoonan tähden sijainnin astrometrisin menetelmin 20–30 millikaarisekunnin tarkkuudella. Myös Maata lähelle radallaan saapuvien asteroidien jäljittäminen tapahtuu astrometrian keinoin. Muiden tähtien ympäriltä on havaittu eksoplaneettoja mittaamalla niiden aiheuttamia pieniä muutoksia tähden näennäisessä sijainnissa, kun tähti ja planeetta kiertävät toistensa ympäri. Lisäksi astrometriaa on käytetty määrittämään pimeän aineen jakautumista galakseissa.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Astrometria**.
* Scholarpedia: Astrometry (englanniksi)
**Christian "Hoffi" Hoffmann** (s. 22. joulukuuta 1974 Aigen) on entinen itävaltalainen maastohiihtäjä. Hänen suurimmat saavutuksensa ovat olympiakulta 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa ja viestimaailmanmestaruus 1999 MM-kisoista Ramsausta.

Hoffmannin ensimmäinen maailmancupin kilpailu oli viestihiihto Nové Městossa vuonna 1998. Samalla kaudella hän saavutti joitakin palkintosijoja sekä kolmossijan sprinttimaailmancupin kokonaiskilpailussa.

1998 talviolympialaisissa Naganossa hän kaikkien yllätykseksi hiihti 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa pronssille. Vuonna 1999 Hoffmann oli mukana voittamassa sensaatiomaista viestikultaa Itävallan joukkueessa. Hoffmann hiihti viestissä ankkuriosuuden ja kukisti loppusuoran kirikamppailussa kovana kirimiehenä tunnetun Norjan Thomas Alsgaardin. Samoissa kisoissa hän oli seitsemäs 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.

Vuonna 2002 Salt Lake Cityssä, Utahissa, Yhdysvalloissa pidetyissä talviolympialaisissa Hoffmann sijoittui aluksi 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa toiseksi, mutta voittaja Johann Mühlegg kärähti myöhemmin kielletyn darbepoetiini-hormonin käytöstä ja menetti kultamitalinsa, jolloin Hoffmann nousi olympiavoittajaksi. 

Hoffman on sijoittunut 50 kilometrin vapaan hiihtotavan MM-kilpailuissa viidenneksi Lahdessa 2001 ja kymmenenneksi Val di Fiemmessä 2003.

Hoffman on voittanut maailmancupissa kaksi osakilpailua: 10 km (v) Ramsaussa 21. joulukuuta 2003 ja 30 km (v) Pragelatossa 14. maaliskuuta 2004. Lisäksi hän on ollut kuusi kertaa toinen ja yksitoista kertaa kolmas.

Vuonna 2009 Itävallan antidopingjärjestö Nada asetti Hoffmannin kilpailukieltoon epäiltynä veridopingin edistämisestä. Tämän jälkeen hän lopetti uransa. Vuonna 2011 Hoffmannin kilpailukiellon pituudeksi vahvistettiin kuusi vuotta. Hoffmann ei ole koskaan antanut positiivista dopingnäytettä, mutta Nadan mukaan hän on ollut aktiivisesti mukana veridopingissa ja on muun muassa luovuttanut vertaan dopingtarkoituksessa.

Seuratasolla Hoffmann edusti SU Böhmerwald Ulrichsbergia.

Lähteet
-------

1. ↑  Dopingin edistämisestä syytetty hiihdon olympiavoittaja lopetti *hs.fi*.  1.1.2010. Helsingin Sanomat. Viitattu 16.12.2011. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Olympiavoittaja Hoffmann sai kuuden vuoden kilpailukiellon *hs.fi*.  6.12.2011. Helsingin Sanomat. Viitattu 16.12.2011. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Christian Hoffmann Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

  

Miesten 30 kilometrin hiihdon olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1956: Veikko Hakulinen |
1960: Sixten Jernberg |
1964: Eero Mäntyranta |
1968: Franco Nones |
1972: Vjatšeslav Vedenin |
1976: Sergei Saveljev |
1980: Nikolai Zimjatov |
1984: Nikolai Zimjatov |
1988: Aleksei Prokurorov |
1992: Vegard Ulvang |
1994: Thomas Alsgaard |
1998: Mika Myllylä |
2002: Christian Hoffmann |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**AsciiDoc** on yksinkertainen ihmisen luettavissa oleva merkkauskieli, joka on tarkoitettu dokumentaation kirjoittamiseen. AsciiDoc sisältää samat ominaisuudet kuin esimerkiksi DocBook, mutta sitä voi kirjoittaa tekstieditorilla ilman erikoistuneita työkaluja tai tekstinkäsittelyohjelmia. Dokumentti muunnetaan skriptillä toisiin muotoihin kuten PDF, TeX, Unixin man-sivut, sähkökirjaksi tms.

Formaatin loi Stuart Rackham, joka vuonna 2002 julkaisi asciidoc ja a2x -työkalut. Muitakin AsciiDocia tukevia ohjelmia on julkaistu, kuten Rubylla kirjoitettu Asciidoctor (2013). GitHubin käyttämä Markdown on hyvin samanlainen kuin AsciiDoc. Eclipse Foundation on aloittanut AsciiDocin standardoinnin.

Esimerkki
---------

```
== Otsikko

=== Toisen tason otsikko

Tämä on ensimmäinen kappale. Otsikkojen merkintä lienee lainattu Wikipedian wiki-merkintäkielestä.

.Kappaleen otsikko
AsciiDoc lainaa esimerkiksi sähköposteissa ja nyysseissä käytettyjä vahvistuskeinoja: *lihavoitu*, _alleviivattu_ teksti.

[.text-center]
Tämä on keskitetty teksti.

[verse,Kalevala, kolmas runo]
Vaka vanha Väinämöinen,
tietäjä iän-ikuinen.

https://asciidoclive.com[AsciidocLIVE] -- linkki verkkosivulle
```

Viitteet
--------

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* AsciiDoc Language Documentation from Asciidoctor
* AsciiDoc cheatsheet
**Astronomi** on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä avaruusolento, joka kuuluu Universumin vanhimpiin. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisessa *Silver Surfer* -lehden numerossa #4 (1987). Astronomin loivat Steve Englehart ja Marshall Rogers.

Historia
--------

Kuten muutkin Universumin vanhimmat, Astronomi on yksi Marvel-universumin vanhimmista elävistä olennoista. Karkeasti arvioituna Astronomi on ollut elossa noin 5,5 miljardia vuotta. Hän on yksi ensimmäisistä Alkuräjähdyksen jälkeen syntyneistä roduista ja Astronomi on elänyt jo pitkään muun rotunsa jäsenten kuoltua sukupuuttoon.

Astronomi syventyy fanaattisesti astronomian tutkimuksiinsa. Hän viettää olemassaolonsa tutkien ja kartoittaen universumia, sekä sen tähtiä, planeettoja ja muita taivaankappaleita.

Astronomi on tunnettu kyvystään toimia galaksien välisten konseptien kanssa. Kyky teki hänestä pääarkkitehdin Universumin vanhimpien suunnitelmassa surmata maailmojen syöjä Galactus, ainoa ei-mystinen olento universumissa, joka on Universumin vanhimpiakin vanhempi. Astronomi kertoi muille Vanhimmille, että Galactus toimi tasapainottavana voimana universumissa ja että Galactuksen surmaamiminen yhdessä Ikuisuuden ja Kuoleman kanssa tuhoaisi koko universumin. Ainoastaan Universumin vanhimmat selviäisivät uuteen universumiin siunattuina mahtavilla Kosmisella voimalla. Hopeasurffari kuitenkin esti Vanhimpien suunnitelmat ja Astronomi syöksyi yhdessä Keräilijän ja Vaihtajan kanssa mustaan aukkoon.

Voimat ja varusteet
-------------------

Astronomin fyysinen voima on luultavasti samalla tasolla mitä keski-ikäisen aktiivisesti harjoittelevan maapallon miehen.

Astronomi omaa kuitenkin kosmisen elämänvoiman, joka pitää hänet käytännöllisesti katsoen kuolemattomana. Ei ole varmaa, omaako Astronomi muita yliluonnollisia voimia.

Astronomi kykenee ampumaan kädestään lasersäteen, jonka avulla hän voi mitata planeettainvälisiä välimatkoja. Hänellä on myös oikeassa silmässään linssejä, joiden avulla hän voi teleskooppisella katseellaan tarkastella kohteita, jotka ovat valtavienkin välimatkojen päässä. Tämän linssin tarkka kantomatka ei ole tiedossa.

Lähteet
-------

* MarvelDirectory-sivuston osuus Astronomista
**Vanhemmat vaihtoon** (engl. *North*) on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, joka perustuu Alan Zweibelin romaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät Elijah Wood, Jason Alexander, Julia Louis-Dreyfus, Marc Shaiman, Matthew McCurley, Jon Lovitz ja Alan Arkin. Bruce Willis toimii elokuvan kertojana esittäen myös pääsiäispupua, cowboytä, turistia, rekiajajaa, rekkakuskia yms. Elokuvan on ohjannut Rob Reiner. Elokuva tuotti tappiota ja sai osakseen ankaraa kritiikkiä. Muun muassa tunnettu amerikkalainen elokuvakriitikko Roger Ebert kutsui sitä yhdeksi huonoimmista koskaan tehdyistä elokuvista.

Juoni
-----

North on nuori koulupoika, jota kaikki lähiseudun ihmiset arvostavat. Northin vanhemmat kuitenkin riitelevät koko ajan, ja eräänä päivänä North saa paniikkikohtauksen kuunnellessaan riitaa. 

Seuraavana päivänä North tapaa ostoskeskuksessa pääsiäispupun ja kertoo tälle ongelmistaan. Pääsiäispupu ehdottaa hänelle, että North lähtisi pois vanhempiensa luota. Samaa mieltä on myös Northin ystävä Winchell, joka auttaa Northia palkkaamaan lakimiehen. Northin vanhemmat järkyttyvät tapauksen johdosta niin vakavasti, että joutuvat koomaan. Tuomari Buckle antaa Northille kesän aikaa etsiä itselleen uudet vanhemmat tai tämä joutuu orpokotiin. 

North kiertää ympäri maailmaa etsimässä sopivia ehdokkaita, mutta tuloksetta. Viimeisen perheen kohdalla North on tekemässä valintaansa nähtyään Winchellin väärentämän videon, jossa Northin vanhemmat ilmoittavat, etteivät halua Northia takaisin. North päättää hylätä viimeisenkin perheen ja ryhtyä hylkiöksi. Winchell saa tietää tästä ja lähettää palkkatappajan hoitelemaan Northin. North onnistuu pakenemaan tämän kynsistä ja yrittää palata perheensä luo nähtyään alkuperäisen videon, jossa hänen vanhempansa pyytävät anteeksi ja lupaavat rakastaa häntä. Päästyään perheensä luo North joutuu kuitenkin tappajan ampumaksi. Samassa North herää ostoskeskuksessa ja tajuaa kaiken olleen vain unta. 

North kertoo unestaan vanhemmilleen, jotka lupaavat jatkossa olla riitelemättä Northin kuullen.

Lähteet
-------

1. ↑  North (1994), Roger Ebert, Chicago Sun-Times 22.7.1994. Viitattu 2.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* *Vanhemmat vaihtoon* Elonetissä.
* *Vanhemmat vaihtoon* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee kansanlaulua. Alouette on myös kanadalainen satelliitti.*
**Alouette** (ranskaa, suom. *Leivonen*) on ranskalainen kansanlaulu, jonka sanat viittaavat metsästyssaaliina saadun leivosen kynimiseen. Siinä mielessä kyseessä lienee alun perin työlaulu. Laulua on laulettu lastenlauluna ympäri maailmaa. Sen on suomentanut ainakin nimimerkki R. R. R.. 

Laulua pidetään ensisijaisesti ranskalaiseen kulttuuriin kytkeytyvänä, mutta kanadanranskalaiset ovat pitäneet sitä tunnusmelodianaan. Laulu sopii sikäli hyvin työlauluksi, että se on yksitoikkoinen, mutta hereillä pitävä ja sen säkeistöt pitenevät sitä mukaa kuin lauluun tulee uusia kohteita, josta höyheniä nykitään. 

Laulun sanat ovat kutakuinkin yksinkertaiset:

**Alouette, gentille Alouette**
Kiuru, pikku leivonen,
**Alouette, je te plumerai**
Leivonen, sinut minä kynin.
**Je te plumerai *la tête*** 
Kynin *pääsi*
**(Je te plumerai *la tête*)**
(Kynin *pääsi*)
**Et *la tête*** 
Ja *pääsi*
**(Et *la tête*)**
(Ja *pääsi*)
**Alouette**
Leivonen
**(Alouette)**
(Leivonen)
**O-o-o-oh**
Seuraavassa säkeistössä tulee mukaan nokka

Alouette, gentille Alouette
Alouette, je te plumerai
**Je te plumerai *le bec***
Kynin *nokkasi*
(Je te plumerai *le bec*)
Et le bec
(Et *le bec*)
Et la tête
(Et la tête)
Alouette
(Alouette)
O-o-o-oh
Mutta myös edelliset osat säilyvät säkeistössä. Jatkoa seuraa:

**Et *le cou*** 
Kaulasi
**Et *le dos*** 
Selkäsi
**Et *les ailes***
Siipesi
**Et *les pattes*** 
Jalkasi
**Et *la queue*** 
Pyrstösi
**Et *le coeur*** 
Sydämesi
**Et *les poumons*** 
Keuhkosi
**Et *le cerveau*** 
Aivosi

Muita leivoslauluja
-------------------

Leivosesta kertovia lauluja ovat muun muassa

* Josef Haydn: *Leivolle*
* *Miks leivo lennät Suomehen*
* *Taas leivoset ilmassa leikkiä lyö*
* Mihail Glinka: *Leivonen*
* Grigoraș Dinicu ym. kansallisen aiheen pohjalta: *Ciocirlia*

Lähteet
-------

1. ↑  Pukkila - Rautio: Musiikkia oppimaan, Fazer, 2. painos, Helsinki s. 228, 1958
2. ↑  Canadian Encyclopedia: Alouette! (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Pukkila - Rautio: Musiikkia oppimaan, Fazer, 2. painos, Helsinki s. 193, 1958
4. ↑  Youtubessa Mili Balakirevin pianosovituksena]
5. ↑  Slovakianromanien esitys viuluin, symbaalein ja oboein kakofonisesti äänitettynä liveversiona Youtubessa
Aschanin talo
**Aschanin talo** eli **Apteekin talo** on Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Pohjoisesplanadi 17 sijaitseva kolmikerroksinen liike- ja toimistotalo. Talo on julkisivuiltaan uusrenessanssityylinen ja valmistui vuonna 1971. Talo vastaa ulkoasultaan paikalla aiemmin ollutta apteekkari Carl Aschanin vuonna 1833 rakentamaa taloa.

Aiempi Aschanin talo oli alun perin empiretyylinen, ja sen suunnitteli rakennusmestari Gabriel Andsten. Pohjoisesplanadin ja Unioninkadun kulmassa olleen talon kulma oli pyöristetty, ja kulmassa apteekin oven edessä oli neljän doorilaisen pylvään muodostama kaareva kolonnadi. Talon julkisivut muutettiin vuonna 1877 uusrenessanssityylisiksi F. A. Sjöströmin suunnitelmien mukaan. Samalla myös rakennuksen kulmassa olleet pylväät poistettiin.*lähde?*

Alkuperäinen rakennus purettiin 1960-luvun lopulla, kun sen toisen päädyn havaittiin vajonneen muuta rakennusta alemmaksi. Aschanin talon julkisivut rakennettiin uudestaan 1968–1971. Suunnittelusta vastasi arkkitehti Aarno Ruusuvuori. Uudisrakennuksen julkisivut vastasivat Sjöströmin suunnittelemaa ulkoasua. Uuteen taloon sijoitettiin Helsingin kaupungin virastoja. Nykyisin talossa sijaitsee myös ravintola.

Lähteet
-------

1. 1 2  Finna Helsingin kaupunginmuseo : Aschanin talo (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kertomuksia Helsingin kortteleista osa 36: Sarvikuono - Monet merkittävät kauppiassuvut aloittivat toimintansa Sarvikuonon korttelissa, Helsingin Sanomat 8.4.2006
3. ↑  Puretut talot: Helsinki purki Apteekin talon ja rakensi tilalle kopion – Tunnistatko eroa? Helsingin Sanomat 27.4.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aschanin talo (Helsinki)** Wikimedia Commonsissa