recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
NeljäntuulenlakkiYksinkertaisempi kolkkalakki miehen päässä. Kuva vuodelta 1882–1883.
**Neljäntuulenlakki**, **neljän tuulen lakki** tai **lapinlakki** (pohjoissaameksi *čávka*) on miesten saamenpukuun kuuluva päähine. Lakkia käytetään Suomen ja Norjan Lapissa.

Neljäntuulenlakin edeltäjän eli kolkkalakin esittelivät saamelaisille ilmeisesti Varanginvuonolla käyneet venäläiset kauppiaat 1800-luvun puolivälissä. Kolkkalakki on yksinkertaisempi nelikulmainen lakki, jonka kulmat eli kolkat eivät ole neljäntuulenlakin tavoin pitkiä. Se tekee kolkkalakista muodoltaan pyöreämmän. Neljäntuulenlakki syntyi, kun saamelaiset venyttivät oman muotinsa mukaan kolkkalakin kulmia pidemmiksi ja sarvimaisemmiksi. Pian lakin käyttöönoton jälkeen saamelaiset alkoivat myös pidentää ja täyttää kolkkia eri asentoihin niin, että eri alueilla miehet pitivät lakkia eri tavalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pennanen, Jukka: "Saamelaisen puku - tarkoituksenmukaisuuden ja esteettisyyden yhdistelmä". Teoksessa *Siiddastallan: Siidoista kyliin*, s. 100–101. Toimittaneet Jukka Pennanen & Klemetti Näkkäläjärvi. Pohjoinen, 2000. ISBN 951-749-347-9.
**Elis Richard Hindersson** (24. joulukuuta 1877 Degerby – 5. huhtikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen eläinlääkäri.

Hinderssonin vanhemmat olivat tilanomistaja Johan Edvard Hindersson ja Amalia Gustafva Strömberg. Hän tuli eläinlääkäriksi 1902 ja eläinlääketieteen tohtoriksi Leipzigissa 1912. Hindersson toimi vt. ja vakinaisena piirieläinlääkärinä Salossa ja Mikkelissä 1902-1907, Helsingin yliopiston kotieläinopin vt. apulaisena 1907-1909, lääkintöhallituksen eläinlääkintälaboratorion vt. johtajana 1909-1917 ja vt. asessorina 1917-1921 sekä viimeksi mainitusta vuodesta valtion eläinlääkintälaboratorion johtajana. 1922-1948 hän oli myös valtion lihantarkastuslaboratorion johtaja. 1930-1937 Hindersson oli maatalousministeriön tieteellisen neuvoston eläinlääkintäosaston jäsen ja vuodesta 1945 eläinlääkintäkorkeakoulun hallituksen varapuheenjohtaja. Leipzigissa julkaisemansa serologisen väitöskirjan *Beitrag zur Kenntnis der Antikörperbildung bei der Herstellung mono- und polyvalenter Sera, speziell der Kälberruhrcoli-Immunsera* ohella Hindersson kirjoitti ahkerasti *Finsk Veterinärtidskrift* -lehteen ja vuodesta 1917 *Suomen Eläinlääkärilehteen*, joiden toimittajana hän työskenteli miltei yhtäjaksoisesti 1909-1933 ja 1940-1948. Suomen Eläinlääkäriyhdistyksen puheenjohtajana hän toimi 1912-1920 ja 1932-1933, professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1943 ja Tukholman eläinlääkärikorkeakoulun kunniantohtorin arvo 1945. 

Hinderssonin puoliso vuodesta 1905 oli Laura Ragnhild Borchardt.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 295.

Aiheesta muualla
----------------

* HINDERSSON Elis Richard. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.   Viitattu 27.2.2014.
* Aikalaiskirja 1934 (Viitattu 27.2.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Sarvilakki
**Sarvilakki** (pohjoissaameksi *ládjogahpir*) oli 1800-luvulla saamelaisten naisten käytössä ollut päähine, joka saa nimensä kookkaasta sarven näköisestä muodostaan. Se oli ilmeisesti päivittäisessä käytössä pohjoisimmalla saamelaisalueella ainakin Suomessa ja Norjassa. Lakissa on pitkät korvalliset ja niihin ommeltuina nauhat, jotka kiinnitetään leuan alle. Sarviosa on tehty männystä tai koivusta ja se on päällystetty punaisella verkakankaalla. Lakki on koristeltu kuvionauhoilla.

Lakki jäi pois käytöstä samaan aikaan, kun lestadiolaisuus levisi saamelaisalueille. Ei ole täysin varmaa, miksi naiset eivät sen jälkeen enää pitäneet lakkia, mutta erään teorian mukaan lestadiolaispapit olivat tuominneet sen pirun sarveksi. Suomessa lakki hävisi ensin Käsivarren Lapista, ja Norjassa 1900-luvulla lakki oli jo lähes kokonaan jäänyt pois muodista.

* Nainen sarvilakki päässään 1800–1900-luvun vaihteessa.Nainen sarvilakki päässään 1800–1900-luvun vaihteessa.
* Saamelaispoliitikko Silje Karine Muotka sarvilakki päässään.Saamelaispoliitikko Silje Karine Muotka sarvilakki päässään.

Katso myös
----------

* Šaamšiǩ

Lähteet
-------

1. 1 2  Saamelaisnaisten muinainen, mahdollisesti syntisenä kielletty sarvilakki halutaan jälleen käyttöön *Yle Uutiset*.  27.7.2017. Viitattu 18.3.2024.
2. ↑  Pennanen, Jukka: "Saamelaisen puku - tarkoituksenmukaisuuden ja esteettisyyden yhdistelmä". Teoksessa *Siiddastallan: Siidoista kyliin*, s. 100. Toimittaneet Jukka Pennanen & Klemetti Näkkäläjärvi. Pohjoinen, 2000. ISBN 951-749-347-9.
3. ↑  Inarin Siidan uuden näyttelyn pitäisi kuulua jokaisen suomalaisen yleissivistykseen *Helsingin Sanomat*.  6.2.2024. Viitattu 18.3.2024.
**NPH-insuliini** on vuonna 1946 kehitettiin tullut pitkävaikutteinen insuliini. Sen kauppanimiä ovat Protaphane, Humulin NPH ja Insuman.

NPH-insuliini annostellaan 2–3 kertaa vuorokaudessa. Sen lisäksi voidaan käyttää lyhytvaikutteista insuliinia ateriainsuliinina, jolloin NPH-insuliini voidaan annostella jopa 4 kertaa jotta sadaan mahdollisimman tasainen perusinsuliinivaikutus. Sitä käyttäessä saattaa esiintyä yöllisiä hypoglykemiakohtauksia. Se on kuitenkin pitkällä aikavälillä todettu turvalliseksi, ja se on hinnaltaan edullisempi kuin uudemmat lääkkeet, kuten glargiini.

Lähteet
-------

1. ↑  Saraheimo, Markku: Tyypin 1 diabeteksen insuliinihoito.  *Suomen lääkärilehti*, 2021, 76. vsk, nro 42, s. 2397.  Suomen lääkäriliitto. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.3.2024.
2. ↑  Insuliinit ja annosteluvälineet  14.8.2023. Diabetesliitto. Viitattu 14.8.2023.
3. ↑  Kangas, Tero: Insuliinihoidon ylläpito.  *Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim*, 2001, 117. vsk, nro 17, s. 1740–1749. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.3.2024.
4. ↑  Maija Saijonkari: Glargiini-insuliini tyypin 2 diabeteksen hoidossa. (Raportti) *Ohtanen*.  30.1.2007. THL.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 3.7.2009.
Christoph Amberger ennen vuotta 1675.
**Christopher Amberger** (n. 1500–1562) oli saksalainen taidemaalari. Ambergerin alttaritaulut ja freskot, joita hän maalasi vuodesta 1530 työskennellessään Augsburgissa, kuvastavat vaikutteita italialaisesta manierismista. Amberger oli myös suosittu muotokuvamaalari. Muotokuvia hän teki lähinnä ruhtinaista ja ylimyksistä, ja näistä tunnetuin on Kaarle V:n muotokuva vuodelta 1532. Amberger sai vaikutteita Hans Burgkmairilta, joka mahdollisesti oli hänen opettajansa, ja tutki sitten Venetsian suuria väritaiteilijoita.

Ambergerin tuotanto on tyyliltään Hans Holbeinia. Berliinin taidemuseossa on kaksi hienoa esimerkkiä hänen työstään, Kaarle V:n ja saksalaisen kartografin Sebastian Münsterin muotokuvat, numerot 556 ja 583, Frankfurtissa on numero 84 ja lisäksi muita on Ambergissa. Augsburgin tuomiokirkon itäpäädyn kappelissa on kaunis alttarimaalaus. Hänen tekemäksi on aiemmin pitkään mainittu Henrik VIII:n muotokuva Augsburgin taidemuseossa, mutta maalaus on sittemmin siirretty Barthel Behamin nimiin, eikä se tiettävästi esitä Englannin kuningasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, osa 1, Otava 1960, palsta 395
2. ↑  Tietosanakirja 1. osa, Tietosanakirja Oy, 1909 (Runeberg.org)
3. ↑  A handbook to the public picture galleries of Europe s. 182

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Christoph Amberger** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Prado
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Chilen ilmavoimien lento-onnettomuus** tapahtui 9. joulukuuta 2019, kun mannertenvälisellä sotilaallisella lennolla ollut Lockheed C-130 syöksyi Drakensalmeen 520 kilometriä luoteeseen Kuningas Yrjön saaresta. Kaikki koneessa olleet 21 matkustajaa ja 17 miehistön jäsentä kuolivat onnettomuudessa.

Tausta ja tapahtumien kulku
---------------------------

Onnettomuuskone teki ensilentonsa vuonna 1978, jolloin se siirrettiin Yhdysvaltain laivastolle. Se siirtyi Chilen ilmavoimille heinäkuussa 1995. Onnettomuuslento 9. joulukuuta 2019 oli huoltolento Kuningas Yrjön saarelle. Kone lähti Santiago de Chilestä kello 16.53 paikallista aikaa, ja kulki ensimmäisen välietapin ohi kello 17.44. Koneeseen saatiin yhteys viimeisen kerran kello 18:13, minkä jälkeen siihen menetettiin yhteys. Lentokone julistettiin kadonneeksi ja sen etsintöihin tarjosivat apua Uruguayn ja Argentiinan ilmavoimat.

Onnettomuuden jälkeen
---------------------

Onnettomuuskone löydettiin 12. joulukuuta noin 30 kilometrin päästä koneen viimeisestä tiedetystä sijainnista, noin 3 200 metrin syvyydestä. Chilen ilmavoimien pääkomentaja kertoi onnettomuuden jälkeen, että lentokoneen hylyn ylössaaminen on hyvin vaikeaa, eikä onnettomuuden syytä välttämättä saada koskaan selville.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Accident description *aviation-safety.net*. Aviation Safety Network. Viitattu 19.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Pascale Bonnefoy, Austin Ramzy: Chile Plane Bound for Antarctica Goes Missing With 38 Aboard *nytimes.com*. New York Times. Viitattu 19.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  Eva Vergada, Patricia Luna: Chile: Plane that vanished en route to Antarctica found *apnews.com*.  12.12.2019. AP. Viitattu 19.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  Chilean air force chief says cause of Antarctic plane crash may never be known *theguardian.com*.  22.12.2019. The Guardian. Viitattu 19.3.2024. (englanniksi)
**Kivinilkat** (Zoarcidae) on ahvenkalojen lahkon kalaheimo, johon kuuluvia lajeja esiintyy viileillä ja lauhkeilla merialueilla sekä maapallon eteläisellä että pohjoisella pallonpuoliskolla. Kivinilkkoja tunnetaan 314 lajia 59 suvussa. Suomessa esiintyy näistä yksi, kivinilkka (*Zoarces viviparus*).

Kivinilkoilla on pitkänomainen ruumis, jossa on 58–150 selkänikamaa; pisin on amerikankivinilkka (*Zoarces americanus*), joka voi kasvaa jopa 1,1 metrin pituiseksi. Heimoon kuuluvilla lajeilla on pitkä selkä- ja peräevä, jotka yhtyvät saumattomasti pyrstöevään, sekä hyvin pienet vatsaevät, jotka voivat myös puuttua kokonaan. Muita yhteisiä tuntomerkkejä ovat uimarakon puuttuminen sekä huomaamaton kylkiviiva. Suu on suuntautunut joko eteen tai alaspäin ja pienet suomut ovat syvällä ihossa tai puuttuvat kokonaan.

Kivinilkat elävät merenpohjassa rantavyöhykkeellä tai syvemmän meren alueella. Niiden pääasiallista ravintoa ovat pienet selkärangattomat pohjaeläimet. Suurin osa heimon lajeista laskee mätimunansa merenpohjaan kudun jälkeen eli ne ovat ovipaarisia. Munat ovat yleensä suurikokoisia mutta niitä on melko vähän. Kolme *Zoarces*-sukuun kuuluvaa lajia synnyttää poikasensa elävinä eli ne ovat ovovivipaarisia. Osa lajeista huolehtii poikasista myös syntymän jälkeen. Heimon tieteellinen nimi onkin johdettu kreikankielisestä sanasta *zoarkes*, joka tarkoittaa ’elämää suojelevaa’.

Viitteet
--------

1. 1 2 3 4 5  Family Zoarcidae (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 17. kesäkuuta 2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Zoarcidae (html) *Marine Species Identification Portal*. ETI BioInformatics.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 17. kesäkuuta 2010. (englanniksi)
3. ↑  Genera/species by family/subfmily in Eschmeyer's Catalog of Fishes California Academy of Sciences (2023)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q300929
* Wikispecies: Zoarcidae
* ADW: Zoarcidae
* AFD: Zoarcidae
* BioLib: 43376
* BOLD: 1880
* CoL: J2L
* EoL: 5185
* Fossilworks: 266385
* GBIF: 5079
* iNaturalist: 60631
* IRMNG: 114134
* ITIS: 165215
* NBN: NBNSYS0000161279
* NCBI: 8193
* NZOR: a678fcdc-dc87-4ce1-b57c-9e17374772e7
* Open Tree of Life: 34184
* uBio: 114435
* WoRMS: 125575

 |

 |
**Artturi Julius Virtanen** (1. marraskuuta 1890 Porvoo – 22. tammikuuta 1969) oli suomalainen järjestö- ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Virtasen vanhemmat olivat rautatieläinen Karl Alfred Virtanen ja Amanda Maria Eriksson ja puoliso vuodesta 1918 Lydi Lovisa Husso. Virtanen tuli ylioppilaaksi Porvoon suomalaisesta yhteiskoulusta 1911 ja suoritti Helsingin kauppakorkeakoulussa loppututkinnon 1913. Hän oli harjoittelija Werner Söderström Oy:ssä 1912, Kustannus Oy Kirjan pääkirjanpitäjä 1913–1914, Helsingin Suomalainen Kirjakauppa Oy:n konttoripäällikkö 1914–1916, Kauppalehti Oy:n taloudenhoitaja 1916–1918, puolustusministeriön lääkintäosaston kamreeri ja sotilassairaaloiden ylitaloudenhoitaja 1918–1919, Suomen Kirjakauppiasyhdistyksen sihteeri 1918–1925, Maalaiskirjakauppiasliiton sihteeri 1925–1931, Kirjavälitys-yhtiön toimitusjohtaja 1919–1959 ja Suomen Kustannusyhdistyksen asiamies 1932–1959. Virtanen oli myös Yliopistokirjakauppa Oy:n toimitusjohtaja Turussa vuodesta 1935 ja Kirja Oy:n toimitusjohtaja Tampereella 1935–1955. Hän oli Kirjakauppakoulun opettaja 1916–1959 ja *Suomen Kirjakauppalehden* päätoimittaja 1933–1944. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Virtanen sai 1956.

Julkaisuja
----------

* *Vähittäismyynnin ja -kirjanpidon hoito-ohjeita*, 1916
* *Ylioppilastutkinnon reaalikoe*, 1932 (toim.)
* *Netto-laskutaulukkoja: kirjakauppoja varten*, 1933
* *Suomen kustannusyhdistys 1858 5/VI 1933: 75-vuotiskatsaus*, 1933
* *Kirjakaupallisen komissiojärjestelmän rationalisoiminen*, 1938
* *Kirjakaupan kirjanpito*, 1940
* *Välityskirjakauppa kirjakaupallisena keskittymisilmiönä ja Kirjavälitys-osakeyhtiön 25-vuotinen toiminta*, 1944
* *Kirjakauppavarastojen inventointi ja arvostus*, 1948
* *Kirjakauppaoppi: kirjakauppakoulua ja itseopiskelua varten*, 1950
* *Kirjakauppojen liiketalous ja kannattavuus v. 1952*, 1954
* *Suomen kirjakaupan ja kustannustoiminnan vaiheita: Suomen Kustannusyhdistyksen satavuotisen (1858–1958) toiminnan johdosta*, 1958
* *Kirjakauppojen liiketalous ja kannattavuus v. 1959*, 1960

Lähteet
-------

1. 1 2  Artturi J. Virtanen *Biografiasampo*. Viitattu 21.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 985. Viitattu 21.9.2022.
**Dmitri Donskoi (TK-208)** (ven. Дми́трий Донско́й ТК-208) on Venäjän laivaston Akula-luokan (Nato-raportointinimi *Typhoon*) ballistisin ohjuksin varustettu ydinsukellusvene. Alus on maailman suurin yhä käytössä oleva ydinsukellusvene sen jälkeen kuin sen sisaralukset *TK-202*, *TK-13*, *Simbirsk*, *Arkhangelsk*, *Severstal* ja *TK-210* poistettiin käytöstä ja romutettiin.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Projekti 941*
Alus tilattiin Sevmašin telakalta, missä köli laskettiin 30. kesäkuuta 1976 telakkanumerolla 711. Alus laskettiin vesille syyskuussa 1980 ja valmistui 29. joulukuuta 1981. Alus otettiin palvelukseen 9. helmikuuta 1982.

Palvelus
--------

Alus muunnettiin käyttämään kehityksessä olevaa Bulava-ohjusta ja on toiminut ohjuksen koelaukaisujen alustana.

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Russian submarine Dmitriy Donskoi (TK-208)

Lähteet
-------

1. ↑  Venäjän ydinsukellusvene saapui Suomen edustalle kansainvälisille vesille – Lähetä kuvasi meille, julkaisemme parhaat otokset *Yle Uutiset*. Viitattu 24.7.2017.
2. ↑  Tekniikka ja Talous
**Einar Armas Ferdinand Saraste**, sukunimi vuoteen 1907 *Sarlin* (14. toukokuuta 1887 Uusikirkko – 12. toukokuuta 1975) oli suomalainen lääninlääkäri ja lääkintöneuvos.

Einar Sarasteen vanhemmat olivat Impilahden kirkkoherra, rovasti Rafael Ferdinand Saraste, ent. Sarlin (1855–1920) ja Amanda Gustava Lilli Brandt. Hänen isoisänsä oli Viitasaaren lukkari ja kirjailija Konstantin Sarlin. Einar Saraste pääsi ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1906 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1912 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1926.

Saraste oli Pohjois-Kaspian öljy-yhtiön lääkärinä Dossorissa 1915–1918, Porin jalkaväkirykmentin ja Savon jääkärirykmentin lääkärinä 1919, Sysmän vt. kunnanlääkärinä 1919–1921 ja Svenska stenkols Ab:n kaivoslääkärinä Huippuvuorilla 1921–1922 ja 1924. Hän oli sitten Oulunkylän vt. kunnanlääkärinä 1924–1926 ja vakinaisena kunnanlääkärinä 1927–1944 sekä Uudenmaan vt. lääninlääkärinä 1943–1944 ja vakinaisena lääninlääkärinä vuodesta 1944. Saraste oli vt. lääkintöneuvoksena 1933, 1935 ja 1937–1939 ja hän toimi Kansallis-vakuutus oy:n lääkärinä 1930–1934, Vakuutus Oy Tarmon lääkärinä 1935–1941 ja Aarnin lääkärinä 1938–1941. Jatkosodan aikana hän oli Itä-Karjalan sotilashallinnon Aunuksen piiriesikunnan lääkärinä 1941–1943. Saraste sai lääkintöneuvoksen arvon 1954.

Saraste oli Oulunkylän kunnanvaltuuston jäsenenä 1931–1933 ja 1937–1945. Hän oli Suomen Punaisen Ristin Uudenmaan piirihallituksen jäsenenä vuodesta 1945, Lääninlääkärien yhdistyksen puheenjohtajana 1946–1952 ja Oikeuslääketieteellisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1948.

Einar Saraste oli naimisissa vuodesta 1915 soitonopettaja Thyra Nanny Helena Moliisin (1895–1987) kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Halki punaisen Venäjän. Kaspian mereltä Rajajoelle*, julkaistu Uusi Suomi-lehdessä 4.1. - 1.3.1919 (Pdf-tiedostona Sukuseura Sarlinin sivustolla)
* *Kuvauksia Huippuvuorilta*. WSOY 1925
* *Tunnetteko rotan?*; kuvitus Tuulikki Woods. Suomen punainen risti - Kunnallinen terveydenhoitoyhdistys, Helsinki 1957

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1906, matrikkelinumero 30608 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954
3. 1 2 3 4 5  Einar Armas Ferdinand Saraste, Sukuseura Sarlinin sivusto
4. 1 2  Billion Graves : Einar Sarasteen hauta Honkanummen hautausmaalla
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Rafael Ferdinand Saraste
**Václav Kašlík** (28. syyskuuta 1917 Poličná – 4. kesäkuuta 1989 Praha) oli tšekkiläinen kapellimestari, oopperaohjaaja ja säveltäjä.

Kašlík opiskeli vuosina 1936–1939 musiikin teoriaa ja estetiikkaa Kaarlen yliopistossa. Samalla hän opiskeli vuosina 1936–1940 Prahan konservatoriossa orkesterinjohtoa Metod Doležilin ja Pavel Dědečekin sekä sävellystä Karel ja Alois Hában johdolla. Valmistuttuaan Kašlík sai vielä oopperaohjauksen opetusta Ferdinand Pujmanilta ja osallistui Václav Talichin orkesterinjohdon mestarikursseille. Hän debytoi kapellimestarina Prahassa vuonna 1940. Hänen ensimmäinen itse säveltämänsä näyttämöteos oli baletti *Juan*. Vuonna 1941 Kašlík pääsi Prahan Kansallisteatterin avustavaksi johtajaksi. Siellä hän teki ensimmäisen ohjauksensa vuonna 1942 kahdesta Pavel Bořkovecin yksinäytöksisestä näyttämöteoksesta. Työskenneltyään välillä Brnossa Kašlík oli vuonna 1945 Prahassa mukana perustamassa Toukokuun 5. päivän teatteria, jonka taiteellisena johtajana hän toimi, kunnes se integroitiin Kansallisteatteriin vuonna 1948.

Kašlík oli vuosina 1948–1989 yksi keskeisistä Prahan Kansallisteatterin näyttämöohjaajista. Hän johti myös Smetana-teatterissa vuosina 1952–1962. Lisäksi hän työskenteli vierailijana eri puolilla maailmaa. Kašlík hyödynsi tuotannoissaan muun muassa kokeellista valaistusta ja stereoääntä. Hän myös ohjasi oopperoista elokuvaversioita. Kašlíkin sävellystuotannossa tärkeässä asemassa on ooppera *Krakatit* (1960), jossa elektroniikkaa on yhdistelty orkesterimusiikkiin, jazziin ja populaarimusiikkiin. Hän sävelsi myös muun muassa lukuisia baletteja ja sinfonista musiikkia. Kašlík sai vuonna 1956 Klement Gottwaldin valtionpalkinnon ja vuonna 1958 hallituksen myöntämän kunniataiteilijan arvonimen. Hän julkaisi muistelmateoksensa vuonna 1987.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Kašlík, Václav Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 20.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Václav Kašlík National Theatre, viitattu 20.3.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3  Václav Kašlík Britannica, viitattu 20.3.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Václav Kašlík Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Vaarallisten aineiden kuljetusrikos** on Suomen rikoslain luvun 44 mukainen rikos, jossa tekijä lähettää, kuljettaa, kuormaa, purkaa tai tilapäisesti säilyttää vaarallista ainetta, kuten esimerkiksi räjähdys-, palo-, tartunta- tai säteilyvaarallista ainetta, laittomasti. 

Säännöstä sovelletaan, jos rikos on tehty tiellä, raideliikenteessä, ilma-aluksessa Suomen alueella sekä suomalaisessa ilma-aluksessa muualla sekä Suomen vesialueella ja suomalaisissa aluksissa. Vaarallisten aineiden kuljetuksessa lähettäjällä, kuljetuksen suorittajalla ja kuljettajalla on omat velvollisuudet. Esimerkiksi lähettäjän täytyy tarkistaa, että aine on asianmukaisesti luokiteltu, pakattu ja asianmukaisesti merkitty.

Kyseessä on rikos, jos se aiheuttaa vaaraa toisen hengelle tai terveydellä tai siitä on vaaraa muiden omaisuudelle.

Yleisyys ja rangaistukset
-------------------------

Viranomaisten tietoon vaarallisten aineiden kuljetusrikoksia tulee vuosittain muutama kappale. Vaarallisten aineiden kuljetusrikkomuksia tulee ilmi noin 300–500 kappaletta vuosittain. Rangaistus on sakkoa tai vankeutta enintään kaksi vuotta.

Aiheesta muualla
----------------

 (Arkistoitu – Internet Archive)

 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Lennart Johannes Kinnunen** (28. syyskuuta 1903 Kuopio – 28. helmikuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kelloseppä, kauppias ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kinnusen vanhemmat olivat kirjansitojamestari Johannes Kinnunen ja Johanna Karolina Hoffrén ja puoliso vuodesta 1928 ekonomi Kyllikki Olga Helena Valorinta. Kinnunen tuli ylioppilaaksi Helsingin Uudesta yhteiskoulusta 1923 ja sai päästötutkinnon Helsingin kauppakorkeakoulusta 1925. Hän oli harjoittelija And. Auvinen Oy:ssä Savonlinnassa 1921 ja 1923, E. J. Aikala Oy:n eli vuodesta 1930 Kello Oy:n myyntipäällikkö ja prokuristi 1926–1932 ja johtokunnan jäsen 1927–1933, Kello-Tukku Oy:n toimitusjohtaja 1932–1967 ja johtokunnan jäsen 1932–1967 ja puheenjohtaja vuodesta 1968 sekä Kello Oy:n toimitusjohtaja 1941–1967 ja johtokunnan jäsen 1941–1968. Kinnusella oli myös lukuisia luottamustehtäviä. Hän oli tenniksen Suomen mestari ikämiesten sarjan nelinpelissä sisäkentillä 1946, 1951, 1953 ja 1964. Sotilasrvoltaan Kinnunen oli reservin kapteeni (1940). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1953. Leea Isotalo maalasi 1964 hänen muotokuvansa, joka on esillä Apollon yhteiskoulussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lennart Kinnunen *Biografiasampo*. Viitattu 15.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 364. Viitattu 15.9.2022.
3. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos L. Kinnunen.  *Uusi Suomi*, 27.2.1981, nro 56, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.9.2022.
Arthur Thesleffin perustaman siirtokunnan jäsenten rakentamia rakennuksia Misionesissa Argentiinassa.
**Colonia Finlandesa** on vuonna 1906 Pohjois-Argentiinaan Misionesin maakunnan laaksoon perustettu suomalaisyhteisö. Perustajia oli 122, ja ryhmän johdossa ja hankkeen alkuunpanijana oli Arthur Thesleff. Siirtokunnassa asui enimmillään 1930-luvulla 500 henkeä.

Siirtokunnan alkuperäisenä tavoitteena oli kerätä sen asukkaille miljoonaomaisuus 20 vuodessa viljelemällä paikallista hedelmällistä maata. Yhteisö kesti ihanneyhteisönä pari vuotta perustamisensa jälkeen, mutta sittemmin siitä tuli tavallinen suomalaissiirtokunta. Siirtokunnan synnyn taustalla oli alkujaan Venäjän vallan aikainen Suomessa harjoitettu sortopolitiikka. Thesleff palasi Suomeen jo 1909, kun vaikeuksia alkoi kasaantua.

1920-luvulla Colonia Finlandesaan muutti toinen merkittävä siirtolaisten aalto. Osa uusista asukkaista oli maatyöläisiä, toisin kuin aiemmat siirtolaiset, jotka olivat olleet suurimmaksi osaksi kaupunkilaisia ja huonosti maanviljelyä tuntevia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johanna Kippo: Utopian lapsi *Yle Uutiset*.  3.9.2017. Viitattu 13.2.2024.
2. 1 2  Colonia Finlandesa *Ulkosuomalaiset*.  2005.  Arkistoitu 2010. Viitattu 13.2.2024.
3. 1 2  Åkman, Erika: HS: Suomalaiset perustivat epätoivoisen siirtokunnan keskelle viidakkoa – uudisraivaus koitui kaupunkilaisten kohtaloksi *Ilta-Sanomat*.  2.9.2017. Viitattu 27.2.2021.

Kirjallisuutta
--------------

* Sven Arne Flodell, *Brasiliefararna*, 2000
* Olavi Lähteenmäki, *Colonia Finlandesa, Uuden Suomen perustaminen Argentiinaan 1900-luvun alussa,* 1989
* Teuvo Peltoniemi, *Kohti parempaa maailmaa*, 1985
* Enrique Tessieri, *Kaukainen maani, Päätepysäkki Colonia Finlandesa*, 1986

Aiheesta muualla
----------------

* Colonia Finlandesa, Suomen suurlähetystö, Buenos Aires (Archive.org)
* Suomalaisten utopiayhteisöjen historiaa
* Ylen Elävä arkisto: Argentiinan aarniometsissä mureni jopa suomalainen sisu
* Argentiinan suomalaisia, Suomen Kuvalehti, 16.02.1929, nro 7, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Etelä-Amerikka - pettymyksien luvattu siirtolaismaa, Aamulehti, 01.04.1934, nro 87, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Erik Reinius (1968)
**Erik Maximilian Reinius** (16. syyskuuta 1909 Tampere – 26. huhtikuuta 1996 Tukholma) oli suomalainen ekonomi, metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Reiniuksen vanhemmat olivat ylimetsänhoitaja Ragnar Väinö Joakim Reinius ja Ester Pelkonen ja puolisot 1948–1971 Kirsti Mirjam Mittler ja vuodesta 1973 Ragnhild Marina Cameron. Reinius tuli ylioppilaaksi vuonna 1927 ja valmistui ekonomiksi vuonna 1929 ja metsänhoitajaksi vuonna 1933. Hän työskenteli metsänhoitajaksi valmistuttuaan lyhyen aikaa Thomén Metsätoimistossa, mutta siirtyi sitten Rosenlewin palveluksen. Reinius osallistui talvisotaan ja jatkosotaan. Sotien jälkeen vuonna 1945 hänestä tuli Rosenlewin metsäpäällikkö Poriin. Siellä hän toimi myös Kokoomuksen edustajana kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa. Rosenlewin metsäjohtaja Reinius oli vuodesta 1959. Hän toimi 1960-luvulla myös Kyron metsäpäällikkönä. Reiniuksella oli lisäksi useita alansa ja muita luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1970. Kemiönsaarella Reinius viljeli omistamaansa Wijkin kartanoa. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni (1944).

Julkaisuja
----------

* *Puutavaran ostaminen teollisuutta ja vientiä varten*, 1954

Lähteet
-------

1. 1 2  Erik Reinius *Biografiasampo*. Viitattu 21.5.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 794. Viitattu 21.5.2022.
**Antonio Candreva** (s. 28. helmikuuta 1987 Rooma, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Salernitanaa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Candreva on Ternana Calcion kasvatti, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi vuonna 2004. Kesäkuussa 2007 hän siirtyi Udinese Calcioon, jossa hän pääsi pelaamaan 27. tammikuuta 2008 ensimmäistä kertaa maan pääsarjassa.

Vuodet 2008–2011 hän vietti pääosin lainalla eri joukkueissa, muun muassa Livornossa, Juventuksessa, Parmassa ja Cesenassa.

Tammikuussa 2012 Candreva siirtyi jälleen lainalle, tällä kertaa Lazioon. Hän pelasi kevätkauden aikana yhteensä 15 sarjaottelua ja teki niissä kolme maalia.

18. heinäkuuta 2012 Candrevan lainasopimus Lazioon uusittiin vuodeksi eteenpäin kaudelle 2012–2013, sisältäen ostopykälän.
Kesäkuussa 2013 Lazio käytti osto-optionsa tehden Candrevalle neljän vuoden sopimuksen.

Elokuussa 2016 Candreva siirtyi Interiin, jossa hän pelasi neljä kautta. Kaudella 2020–2021 hän pelasi lainasopimuksella Sampdoriassa, jonka omistukseen hän siirtyi kesällä 2021.

Maajoukkueura
-------------

Candreva teki ensiesiintymisensä Italian maajoukkueessa 14. marraskuuta 2009 ystävyysottelussa Alankomaita vastaan. Vuoden 2019 loppuun mennessä hän on pelannut 54 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia.

Lähteet
-------

1. ↑  Antonio Candreva Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Di Maggio, Roberto & Pierrend, José Luis: Italy - Record International Players  22.1.2020. RSSSF. Viitattu 22.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Antonio Candrevan esittely Soccerway-sivustolla (italiaksi)

  

Italian joukkue – Kesäolympialaiset 2008
1 Viviano |
2 Motta |
3 De Ceglie |
4 Nocerino |
5 Cigarini |
6 Criscito |
7 Montolivo |
8 Marchisio |
9 Rocchi |
10 Giovinco |
11 Rossi |
12 Dessena |
13 Coda |
14 Acquafresca |
15 Bocchetti |
16 De Silvestri |
17 Abate |
18 Consigli |
20 Candreva |
21 Russotto |
Valmentaja Casiraghi

Italian joukkue – Maanosaliittojen cup 2013
1 Buffon |
2 Maggio |
3 Chiellini |
4 Astori |
5 De Sciglio |
6 Candreva |
7 Aquilani |
8 Marchisio |
9 Balotelli |
10 Giovinco |
11 Gilardino |
12 Sirigu |
13 Marchetti |
14 El Shaarawy |
15 Barzagli |
16 De Rossi |
17 Cerci |
18 Montolivo |
19 Bonucci |
20 Abate |
21 Pirlo |
22 Giaccherini |
23 Diamanti |
Valmentaja Prandelli

Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Buffon |
2 De Sciglio |
3 Chiellini |
4 Darmian |
5 Motta |
6 Candreva |
7 Abate |
8 Marchisio |
9 Balotelli |
10 Cassano |
11 Cerci |
12 Sirigu |
13 Perin |
14 Aquilani |
15 Barzagli |
16 De Rossi |
17 Immobile |
18 Parolo |
19 Bonucci |
20 Paletta |
21 Pirlo |
22 Insigne |
23 Verratti |
Valmentaja Prandelli

Italian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Buffon |
2 De Sciglio |
3 Chiellini |
4 Darmian |
5 Ogbonna |
6 Candreva |
7 Zaza |
8 Florenzi |
9 Pellè |
10 Motta |
11 Immobile |
12 Sirigu |
13 Marchetti |
14 Sturaro |
15 Barzagli |
16 De Rossi |
17 Éder |
18 Parolo |
19 Bonucci |
20 Insigne |
21 Bernardeschi |
22 El Shaarawy |
23 Giaccherini |
Valmentaja Conte
**Emil Moritz Rathenau** (11. joulukuuta 1838 Berliini – 20. kesäkuuta 1915 Berliini) oli saksalainen insinööri ja liikemies. Hän oli sähköalan AEG-yhtiön perustaja ja saksalaisen sähköteollisuuden tärkeimpiä edistäjiä.

Elämä ja ura
------------

Juutalaistaustainen Rathenau opiskeli insinööriksi Hannoverin polyteknillisessä opistossa ja Zürichin teknillisessä korkeakoulussa. Hän teki jonkin aikaa käytännön insinööritöitä Saksassa ja konetehtailla Englannissa. Vuosina 1866–1873 hän otti liikekumppaninsa kanssa haltuunsa pienen Weberin konetehtaan Berliinissä ja johti sitä soveltaen ulkomailla hankkimaansa kokemusta, mutta yritys asetettiin lopulta selvitystilaan.

Rathenau matkusteli sen jälkeen jonkin aikaa Amerikassa ja Ranskassa, josta palattuaan toi puhelimen ja Thomas Edisonin sähkölampun oikeudet Saksaan. Hän oli mukana luomassa Saksan puhelinjärjestelmää ja perusti vuonna 1887 Allgemeine Elektrizitätsgesellschaftin (AEG), jonka teknisestä johtamisesta hän vastasi, samoin kuin hän oli alusta alkaen perustamansa Berliinin sähkölaitoksen johtaja. AEG-yritys toimi monipuolisesti eri sähkötekiikan aloilla, ja siitä tuli Rathenaun aikana alan markkinajohtajana. Ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista AEG oli yksi maailman suurimmista alan yrityksistä, ja sillä oli noin 70 000 työntekijää.

Rathenaun poika Walther Rathenau työskenteli isänsä yrityksessä, ja toimi myöhemmin Saksan ulkoministerinä Weimarin tasavallan aikana.

Viitteet
--------

1. 1 2 3 4  Rathenau, Emil *Nordisk familjebok*.  1915. Viitattu 25.11.2022.
2. 1 2 3 4  Rathenau, Emil Moritz *Neue Deutsche Biographie*.  2003. Viitattu 25.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Emil Rathenau**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vesa Hietalahti** (s. 27. syyskuuta 1969 Kauhajoki) on entinen suomalainen ampumahiihtäjä ja MM-mitalisti.

Hietalahti kilpaili ensimmäisissä arvokisoissaan Albertvillen olympialaisissa 1992. Siellä hän sijoittui normaalimatkalla (20 kilometriä) kuudenneksi ja sprintissä (10 kilometriä) 17:nneksi sekä kuului viidenneksi sijoittuneeseen Suomen viestijoukkueeseen. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän oli jälleen viidenneksi sijoittuneen viestijoukkueen jäsen, mutta Naganon kisat 1998 päättyivät polvivammaan. Salt Lake Cityssä 2002 Hietalahti sijoittui normaalimatkalla yhdeksänneksitoista, sprintissä 25:nneksi, takaa-ajossa 22:nneksi ja viestijoukkueen mukana kahdenneksitoista.

Hietalahti osallistui MM-kilpailuihin vuosina 1993–2005. Hän voitti hieman yllättäen hopeaa normaalimatkalta Khanty-Mansiyskistä 2003, joka jäi hänen ainoaksi arvokisamitalikseen ja uran parhaaksi saavutukseksi. Samoissa kisoissa hän oli yhteislähtökilpailussa viidestoista. Hietalahti sijoittui 20 parhaan joukkoon lisäksi Ruhpoldingissa 1996 oltuaan sprintissä kahdeksastoista, Oslossa 1999 oltuaan normaalimatkalla 20. samassa kaupungissa 2000 oltuaan normaalimatkalla kolmastoista ja takaa-ajossa yhdeksästoista sekä Hochfilzenissä 2005, jossa oli normaalimatkalla seitsemäs. 

MM-kilpailujen viesteissä Hietalahti oli Suomen joukkueen mukana parhaimmillaan viides Pokljukassa 2001, kuudes Ruhpoldingissa 1996 ja Kontiolahdella 1999 sekä seitsemäs Brezno-Osrbliessä 1997.

Maailmancupissa hän voitti kolme osakilpailua: kaudella 1994–1995 Lillehammerin normaalimatkalla, kaudella 1995–1996 Östersundin normaalimatkalla ja kaudella 2001–2002 Brezno-Osrblien yhteislähtökilpailussa. Hän sijoittui yhteensä yhdeksän kertaa kolmen parhaan joukkoon ja oli kokonaispisteissä parhaimmillaan yhdeksäs kaudella 2001–2002.

Kauhajoen Karhua edustanut Hietalahti lopetti uransa kauden 2004–2005 jälkeen.

Uransa jälkeen Hietalahti on toiminut muutamaan otteeseen Suomen ampumahiihtomaajoukkueen apuvalmentajana. Nykyään Hietalahti toimii maanviljelijänä sukutilallaan Kauhajoen Nummijärvellä viljellen luomurehua.

Lähteet
-------

* Vesa Hietalahti Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Suomen ex-ampumahiihtotähdestä tehtiin raakaa pilaa tv-sketsistä - alastomat naiset pääosassa: "Kari Hietalahdella oli oma oikeus siihen" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 27.9.2019.
**Karl Henrik Kurtén** (12. maaliskuuta 1867 Vaasa – 22. kesäkuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen Vaasassa vaikuttanut liikemies ja varakonsuli.

Kurténin vanhemmat olivat kauppaneuvos Anders Joachim Kurtén ja Rosa Julie Emilia Stening. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta 1884. Kurtén suoritti Helsingin yliopistossa 1895 merioikeustutkinnon dispasööri(merivahingon laskija)virkoja varten.

Kurtén oli vuosina 1886–1888 konttoristina Hampurissa. Hän tuli vuonna 1888 isänsä Vaasassa omistaman voin-, viljan- ja puutavaranvientiliikkeen palvelukseen ja muutaman vuoden kuluttua hänestä tuli liikkeen johtaja. Kurtén sai liikkeen omistukseensa isänsä kuoltua 1899 ja hän omisti liikkeen vuoteen 1915 saakka, jolloin se lopetti toimintansa. Kurtén oli *Vaasan Pohjanmeren Höyrylaiva Oy* (*Wasa Nordsjö Ångbåts Aktiebolag*)-varustamon toimitusjohtajana 1905–1926 aina siihen saakka kun varustamo liitettiin Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiöön. Hän oli myös *Oy Vaasan Puhelinyhdistyksen* johtaja 1899–1920 ja *Vaasan Sähkö Oy*:n apulaisjohtaja vuoteen 1926 saakka. Kurtén muutti Helsinkiin vuonna 1926 ja hän toimi sitten Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön tilintarkastajana. Hän oli Suomen edustajana Lontoon merenkulkukongressissa 1929.

Kurtén oli Vaasan kunnallisraatimiehenä 1899–1904 ja hän oli useiden vuosien ajan Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Vuosina 1908–1926 hän oli Britannian varakonsulina Vaasassa.

Kurtén oli naimisissa vuodesta 1892 englantilaisen Florence Emma Elliottin kanssa. Heidän poikansa Anders Henrik Kurtén (1903–1999) oli diplomi-insinööri ja Länsi-Suomen Voima Oy:n ja Kolsi Oy:n toimitusjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Konsuli K. H. Kurtén 70-vuotias, Helsingin Sanomat, 12.03.1937, nro 69, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4  Konsul Karl Kurtén död, Hufvudstadsbladet, 26.06.1940, nro 169, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kuka kukin on 1954 : Anders Henrik Kurtén
5. ↑  Geni.com : Anders Henrik Kurtén


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Otto Emil Ehrström** (6. toukokuuta 1859 Mustasaari – 16. kesäkuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen eversti ja toimitusjohtaja.

Ehrströmin vanhemmat olivat Vaasan ja Mustasaaren kirkkoherra, rovasti Otto Vilhelm Ehrström (1806–1871) ja tämän toinen puoliso Emelie Antoinette Baeckman. Hän pääsi Haminan kadettikoulusta 1881 ja suoritti Oranienbaumin tarkk'ampujakoulun kurssin 1901.

Ehrströmistä tuli Ismailovin henkivartiorykmentin vänrikki 1881 ja Turun 2. tarkk'ampujapataljoonan luutnantti 1882. Hän erosi armeijan palveluksesta everstiluutnantin arvoisena vuonna 1903. Hän oli vielä everstinä Suomen armeijan reservissä 1918–1919.

Ehrström oli Juupajoen Korkeakoskella toimineen, vuonna 1894 perustetun *Suomen kenkä- ja nahkatehtaan* isännöitsijänä 1902–1912 ja toimitusjohtajana 1913–1926. Hän oli Helsingin raastuvanoikeudessa ylimääräisenä raatimiehenä 1920–1929. Ehrström kuului Suomen kenkäteollisuuden työnantajaliiton perustajiin ja hän oli liiton puheenjohtajana ja johtokunnan jäsenenä sekä Suomen työnantajien liiton johtokunnan jäsenenä vuoteen 1926 saakka. Hän oli myös perustamassa Suomen teollisuusliittoa ja oli liiton johtokunnan jäsen 1921–1926.

Ehrström oli Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1898–1902, Helsingin kaupungin hätäapukomitean puheenjohtajana 1913–1919, Helsingin kaupungin kunnalliskodin ja työlaitoksen johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1920 ja Suomen kadettiklubin puheenjohtajana 1922–1923. Hän oli useita vuosia Finsk Militärtidskriftin toimituksen jäsenenä.

Otto Ehrström oli naimisissa vuodesta 1886 hovineiti Ellen Mathilda Charlotta von Troilin kanssa. Heidän poikiaan olivat hovioikeuden asessori Erik Gustaf Werner Ehrström (s. 1887) ja eläinlääkäri, maidontarkastuksen kehittäjä Walter Ehrström (1890–1966).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Aikalaiskirja 1934
2. ↑  Geni.com : Otto Emil Ehrström
3. ↑  Vainajia, Genos 17(1946), s. 62-64 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Otto Vilhelm Ehrström. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 9.6.2020.
5. ↑  Täydentäviä yhtiötietoja : Suomen Kenkä- ja Nahkatehdas Oy - Finska Sko- och Läderfabriks Ab, Pörssitieto G. Kock
6. ↑  Kuka kukin on 1954 : Erik Gustaf Werner Ehrström ja Otto Walter Ehrström
**Ylin valtiovalta** tarkoittaa jakamattomia valtiolle kuuluvia valtaoikeuksia. Aiemmin yleisessä perinnölliseen vallansiirtymiseen perustuvassa valtiomuodossa, monarkiassa, nimitys viittasi valtionpäämiehen hallitsijanvaltaan. Nykyisissä monarkioissa vallan painopiste on yleisesti siirtynyt kansanedustuslaitokselle. Tasavallassa ylin valtiovalta on parlamentin, presidentin ja hallituksen tärkeimpien toimivaltuuksien yhteisnimitys.

Suomen perustuslain mukaan valtiovalta kuuluu kansalle, jota edustaa eduskunta. Se käyttää lainsäädäntövaltaa. Hallitusvaltaa käyttävät tasavallan presidentti ja valtioneuvosto. Tuomiovaltaa käyttävät riippumattomat tuomioistuimet.

Katso myös
----------

* Julkinen valta

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
2. ↑  *Iso tietosanakirja,* Otava 1931–1939.
3. ↑  *Otavan suuri ensyklopesia,* Otava 1978–1983, ISBN 951-1-05063-X.
4. ↑  Suomen perustuslaki, 731/1999, 2–3 § *Finlex*.  Arkistoitu 23.4.2012. Viitattu 8.2.2016.
**Ympäristöbiologia** on biologian osa-alue, joka tutkii eliölajeja ja elinympäristöjä, jotka ovat merkityksellisiä luonnonsuojelun ja kestävän kehityksen kannalta. Luonnonsuojelun painopiste on uhanalaisissa lajeissa ja niiden elinympäristöissä. Jonkin verran kuitenkin on merkitystä myös harvinaistuneiden luontotyyppien suojelulla ja luonnonympäristöjen ennallistamisella. Tällaisesta ympäristöjen ennallitamisesta on esimerkkinä ojitettujen soiden ojien sulkeminen. Toinen esimerkki on metsien kulottaminen, joiden avulla ennallistetaan luonnon monimuotoisuutta. Uhanalaisten eliölajien elinympäristöjen ja elinolosuhteiden vaalimisesta on esimerkki saimaannorpan pesimisen avustaminen.

Ympäristöbiologiaa opiskelleet henkilöt toimivat muun muassa ympäristötarkastajina ja alan tutkijoina.

Katso myös
----------

* Ympäristöekologia
* Ympäristönsuojelu
* Luonnonsuojelu

Lähteet
-------

1. ↑  Ympäristöbiologia *Uutiset*. Yle. Viitattu 15-12-2022. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Ympäristöbiologia: Mihin valmistuneet ovat sijoittuneet? *Töissä.fi*. Viitattu 15.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* 
*
**Vaasan rantapuisto** on taiteilija Eero Nelimarkan öljyvärityö kankaalle vuodelta 1917. Teos on kooltaan 47×46 cm. Se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.

Eero Nelimarkka vietti osan kesästä 1917 Vaasassa veljensä luona, jonka puistossa tämä *Vaasan rantapuistomaisema* -työ syntyi.On sanottu, että Nelimarkan puukuvat ovat kuvia rinnakkain kasvavista puuyksilöistä eikä niinkään kuvia maisemista. Tämä siksi, että niissä huomio kiinnittyy ensisijaisesti puihin. Maalauksen keskiössä ovat elävät puut. Ne ovat kallellaan, suoria, vänkyröitä, paksuja tai ohuita. Nelimarkka myös pelkisti väripintoja enemmän ja käytti värejä niukemmin 1910-luvun loppupuolen töissään kuin muulloin. Hänen tiedetään ihailleen Helene Schjerfbeckiä, jonka taidetta tämä tyyli hieman muistuttaa.

Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmaan kuuluu Nelimarkan kaksi samana kesänä maalaamaa rantamaisemaa puineen: *Vaasan rantapuisto* ja *Jokimaisema Kauhavalta*.

Lähteet
-------

1. ↑  Vaasan rantapuistoArkistoitu kopio Valtion taidemuseo.  Arkistoitu 16.1.2014. Viitattu 5.4.2013.
2. ↑  Ojanperä, Riitta: *Insinöörin rakkaus – Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelma*, s. 82. Ateneumin taidemuseo, 2003. ISBN 951-53-2530-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Vaasan rantapuisto.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ruosterastas** (*Turdus naumanni*) on aasialainen rastaisiin kuuluva varpuslintu. Linnun kuvaili ja nimesi Coenraad Jacob Temminck vuonna 1820.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 20–23 cm ja paino keskimäärin noin 77 grammaa, eli se on rastaaksi keskikokoinen, punakylki- ja laulurastaan kokoluokkaa. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, jotka ovat erinäköisiä ja jotka toisinaan luokitellaan erillisiksi lajeiksi. Nimialalaji *T. n. naumanni* on yläpuolelta harmahtava ja alapuolelta punertavan ruskea tummemmin ruskein täplin. Sen pyrstö on punaruskea. Silmäkulmanjuova on ruskehtava. *T. n. eunomus*, myös ruostesiipirastaaksi sanottu, on päältä ruskea ja alapuolelta valkoinen mustin täplin. Pyrstö on tummanruskea ja silmäkulmanjuova valkoinen. Välimuotoja esiintyy runsaasti. Koiraat ovat hieman kirkkaamman värisiä kuin naaraat. Laulu muistuttaa punakylkirastaan laulua, ja siinä esiintyy maantieteellisiä murteita samoin kuin punakylkirastaalla.

Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla pääasiassa vain ruumiinhöyhenet käsittävä.

Esiintyminen
------------

*T. n. naumanni* pesii Keski-Aasiassa, *T. n. eunomus* pohjoisempana Keski-Siperiasta Kamtšatkan niemimaalle. Se on muuttolintu, joka talvehtii Kiinan eteläosissa, Intiassa ja Kaakkois-Aasiassa. Suomessa laji on tavattu toistaiseksi kahdeksan kertaa: 23.10.1980 Hangossa, 17.5.1983 Kolarissa, 27.4.1988 Karjaalla, 19.–26.11.1994 Helsingissä, 17.–18.4.1999 Lappeenrannassa, 15.–17.11.2004 Enontekiöllä, 6.–19.12.2005 Kalajoella sekä 27.–30.12.2005 ja 15.1.2006 Raahessa.

Elinympäristö
-------------

Ruosterastaan elinympäristöjä ovat erilaiset avoimet ja pensaikkoiset metsät ja metsiköt, myös vuoristossa.

Lisääntyminen
-------------

munia *Turdus naumanni* 
Pesä on puussa ja munia on 3–5.

Ravinto
-------

Kaikkiruokainen. Syö pääasiassa hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.

Lähteet
-------

* Mullarney, Killian; Svensson, Lars; Zetterström, Dan & Grant, Peter: *Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut*. Otava, 2008. ISBN 951-1-15727-2.
* Svensson, Lars 1997: Euroopan varpuslinnut - sukupuolen ja iän määritys. - Lintutieto. Jyväskylä.
* Rariteettikomitea (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Turdus naumanni* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-2*.  2017. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 23.1.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q843175
* Wikispecies: Turdus naumanni
* BioLib: 8885
* BirdLife: 103892088
* BOLD: 52612
* CoL: 7CYW9
* BOW: dusthr1
* eBird: dusthr1
* EUNIS: 196405
* EURING: 11960
* Fauna Europaea: 97231
* Fauna Europaea (new): 721f4c74-92f9-4484-921a-8c30c7070bcd
* GBIF: 2490732
* iNaturalist: 203818
* IRMNG: 10197504
* ITIS: 179756
* IUCN: 103892088
* NBN: NHMSYS0000530676
* NCBI: 34940
* Xeno-canto: Turdus-naumanni
* Laji.fi: MX.33116

 |

 |
Saastunut vesi on vahingollista eliöille.
**Ympäristörikos** on rikos, jossa elinympäristö kärsii. Ympäristörikokset voidaan jakaa karkeasti kahtia sen mukaan, vahingoitetaanko niissä yksittäisiä eliöitä (esimerkiksi rauhoitettuja eläimiä) vai elinympäristöä (esimerkiksi juomavettä).

Ympäristörikoksista on säädetty ympäristönsuojelulaissa, jonka sisältö vaihtelee maasta toiseen. Euroopan komissio on ehdottanut keväällä 2008 direktiiviä, joka velvoittaisi jäsenmaat rankaisemaan ankarasti toimista, joilla tahallaan tai törkeän huolimattomasti vahingoitetaan eliöitä, ilmaa, maaperää tai vesistöjä.

Ympäristörikokset ovat suurelta osin niin sanottua piilorikollisuutta. Piilorikollisuus tarkoittaa rikoksia, jotka eivät koskaan päädy poliisin tai valvontaviranomaisten tietoon. Suomalaisen arvion mukaan ympäristörikoksista vain alle kymmenen prosenttia tulee viranomaisten tietoon. Piilorikollisuuden osuus olisi tällöin ympäristörikoksissa vielä suurempi kuin talousrikollisuudessa. Poliisin tietoon on Suomessa tullut vuosittain 350–450 ympäristörikosta, joista suurin osa koskee luvattomia päästöjä. Tutkimusten mukaan yksi keskeisiä keinoja ympäristörikollisuuteen puuttumisessa on poliisin ja muiden esitutkintaviranomaisten mahdollisimman nopea esitutkinta.

Suomessa kansalaisten ja yritysten pitää hakea lupa sellaisiin toimiin, jotka huonosti suunniteltuina voivat vahingoittaa ympäristöä. Esimerkkinä tällaisista ovat ruoppaus ja viemärien rakentaminen.

Kehitysmaissa ympäristömääräykset ja niiden soveltaminen ovat usein jääneet taka-alalle, kun maat ovat houkutelleet teollisuusyrityksiä parantamaan talouttaan.

Luonnonsurman nimikettä on ehdotettu lisättäväksi Kansainvälisen rikostuomioistuimen rikosnimikkeisiin, mutta toistaiseksi ympäristörikoksista ei voi saada tuomiota kansainvälisissä oikeusistuimissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Rikoslain luku 48 (Arkistoitu – Internet Archive) Finlex.fi
2. ↑  Maanantaina täysistunnossa: ympäristörikokset ja EU:n kuluttajastrategia Euroopan parlamentti 20.5.2008
3. ↑  Ympäristöoikeus läpäisee koko oikeuskentän. Lakimiesuutiset
4. ↑  Ympäristörikoksissa rangaistuskäytäntö on lievä ja syytteiden hylkäämisprosentti korkea Poliisihallitus, 2012
5. ↑  Niemelä, Mikko: Ympäristön pilaajat.  *Suomen Kuvalehti*, 7/2021.
6. ↑  Ympäristörikokset, haitat ja onnettomuudet Ympäristöhallinto 23.5.2008
7. ↑  Vastavirtaan vaatealalla[vanhentunut linkki] Global.finland
8. ↑  Sophie Yeo: Ecocide: Should killing nature be a crime? *www.bbc.com*. Viitattu 6.1.2021. (englanniksi)
9. ↑  Lukijan mielipide | Luonnonsurma tulisi kriminalisoida kansainvälisesti *Helsingin Sanomat*.  5.12.2020. Viitattu 6.1.2021.

Katso myös
----------

* Ympäristörikollisuus Suomessa