recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lillo Brancato Jr.** (s. 30. elokuuta 1976) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan muiden muassa elokuvissa *Jäähyväiset kummisedälle* (1993), *Päätään pidempi* (1994) ja *Purppuravyöhyke* (1995). Brancato on esiintynyt myös televisiosarjassa *Sopranos*. 

Brancato pidätettiin 10. kesäkuuta 2005, kun Yonkersin poliisi oli löytänyt hänen hallustaan heroiinia. Vuonna 2009 hänet tuomittiin vankilaan murron yrityksestä, ja hän pääsi ehdonalaiseen vapauteen vuonna 2013. Vapautumisen jälkeen hän on palannut näyttelemisen pariin.

Varhainen elämä
---------------

Brancato syntyi Bogotássa Kolumbiassa. Hänet adoptoitiin hänen ollessaan neljän kuukauden ikäinen, ja hän kasvoi Yonkersissa New Yorkissa. Hänen huoltajansa olivat amerikanitalialaisia, ja hän on kertonut pitävänsä itseään italialaisena.

Murhaepäily
-----------

Brancato pidätettiin jälleen Bronxissa 10. joulukuuta 2005. Hän ja hänen 48-vuotias rikostoverinsa Steven Armento olivat ampuneet murtoyrityksen yhteydessä poliisi Daniel Enchauteguita (virantoimituksen ulkopuolella), joka joutui sairaalaan ja menehtyi vammoihinsa. Armentoa syytettiin ensimmäisen ja Brancatoa toisen asteen murhasta. Armento on näyttelijän tyttöystävän isä. 

Brancato esitti julkisesti pahoittelunsa Enchauteguin omaisille, mutta anteeksipyyntö aiheutti suuttumusta, ja uhrin sisko nimitti näyttelijän katumusta "Oscar-palkinnon arvoiseksi". Brancato on ilmoittanut *New York Magazinen* haastattelussa, että hänen elämäntarinassaan olisi ainesta elokuvaksi.

Armento tuomittiin marraskuussa 2008 elinkautiseen vankeuteen ilman ehdonalaisen mahdollisuutta. Oikeus hylkäsi Brancatoa vastaan nostetun murhasyytteen joulukuussa 2008. Hänet todettiin kuitenkin syylliseksi murron yritykseen, josta hänelle langetettiin 10 vuotta vankeutta 9. tammikuuta 2009.

Brancato pääsi ehdonalainen vapauteen vuonna 2013.

Yksityiselämä
-------------

Brancato on kertonut olleensa riippuvainen kokaiinista ja heroiinista. Vankilassa ollessaan Brancato päätti lopettaa päihteiden käytön.

Lähteet
-------

* Helsingin Sanomat 23.12.2008: Sopranos-näyttelijä vapautettiin murhasyytteistä[vanhentunut linkki]
* New York Times 22.12.2008: Former ‘Sopranos’ Actor Clear in Officer’s Killing
* New York Times 9.1.2009: 10-Year Sentence for ‘Sopranos’ Actor

### Viitteet

1. 1 2  NYPD officers party with actor who was involved in cop's murder *Mail Online*. Viitattu 21.4.2018.
2. 1 2  How Sopranos Star Lillo Brancato Descended into Addiction and Violence – And His Life After Prison *PEOPLE.com*. Viitattu 21.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Associated Press (2005). "Shooting suspect was once a rising star". Newsday.
4. ↑  Former 'Sopranos' actor Brancato gets parole *lowellsun.com*.  Arkistoitu 22.4.2018. Viitattu 21.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sirifila-Boundy** on maalaiskunta Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Sen keskuskylä N’Débougou sijaitsee Nigerjoesta lähtevän Sahelin kanavan varrella 15 kilometriä Nionosta pohjoiseen. Kunnassa on 35 300 asukasta (vuonna 2009).

Sirifila-Boundyn kunta rajoittuu pohjoisessa Nionon piirin Diabalyn, idässä Toridaga-kon, etelässä Yeredon Sanionan ja lännessä Marikon kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella.

Kuntaan kuuluu 17 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, songhaita, soninkeja, moseja, miniankoja, fulbeja ja bozoja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, sipuli ja vihannekset. Siengon kylässä pidetään viikoittaiset markkinat.

N’Débougoun kautta kulkee Ségousta Timbuktuun johtava maantie RN33. Palveluihin kuuluvat alakoulut, yksi yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), kirjasto ja kaksi terveysasemaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 10.11.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.11.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Sirifila Boundy 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 10.11.2014. (ranskaksi)
**René Viviani** (8. marraskuuta 1863 Sidi Bel Abbès, Ranskan Algeria – 7. syyskuuta 1925 Le Plessis-Robinson, Ranska) oli ranskalainen vasemmistopoliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä ensimmäisen maailmansodan alussa vuosina 1914–1915.

Elämäkerta
----------

Vivianin suku oli alkujaan Italiasta ja asettunut asumaan Ranskalle kuuluneeseen Algeriaan. Viviani kouluttautui lakimieheksi ja toimi asianajajana ensin Algerissa ja sitten Pariisissa. Hän erikoistui puolustamaan työläisten, sosialistien sekä ammattiyhdistysväen oikeuksia ja sai mainetta lahjakkaana puhujana. Viviani oli edustajainkamarin jäsenenä vuosina 1893–1902 Pariisista valittuna. Hän auttoi Jean Jaurès’ta ja Aristide Briandia Ranskan sosialistisen puolueen perustamisessa. Vuonna 1904 perustettiin sosialistinen sanomalehti *L’Humanité* ja seuraavana vuonna puolue nimellä Työväeninternationaalin ranskalainen osasto (SFIO). Sekä Viviani että Briand kuitenkin jättivät puolueen lokakuussa 1906 ryhtyäkseen ministereiksi Georges Clemenceaun hallitukseen. Viviani esiintyi tämän jälkeen "riippumattomana sosialistina". Hän oli Ranskan ensimmäinen työministeri, mutta Clemenceaun hallitus ei saanut työolojen alalla merkittäviä parannuksia aikaan. Hän jatkoi työministerinä vielä Briandin johtamassa hallituksessa marraskuuhun 1910 saakka ja sai aikaiseksi edellisen vuosikymmenen sosiaalilainsäädännön kodifioimisen.

Joulukuusta 1913 kesäkuuhun 1914 Viviani toimi opetusministerinä. Presidentti Raymond Poincaré pyysi häntä kokoamaan hallituksen aivan maailmansodan kynnyksellä ja Vivianista tuli 16. kesäkuuta 1914 pää- ja ulkoministeri. Saksan julistettua sodan Ranskalle 3. elokuuta hän kuitenkin luopui ulkoministerin tehtävistä ja muodosti kuun lopussa Poincarén toiveiden mukaisesti kansallisen yhtenäisyyden hallituksen, johon tuli edustajia kaikista puolueista. Sota-asiat Viviani jätti pääasiassa ylipäällikkö Joseph Joffren päätösvaltaan. Viviania kritisoitiin Ranskan joukkojen kasvavasta asepulasta ja hän jätti pääministerin tehtävät lokakuussa 1915 Bulgarian liityttyä sotaan keskusvaltojen puolelle. Hän jatkoi kuitenkin oikeusministerinä maaliskuuhun 1917 saakka.

Viviani edusti Ranskaa Kansainliiton kokouksissa Genevessä vuosina 1920 ja 1921 sekä Washingtonin konferenssissa. Vuodesta 1922 hän toimi senaatin jäsenenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  René Viviani (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 27.3.2013.
2. 1 2 3  René Viviani (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 9.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **René Viviani** Wikimedia Commonsissa

* René Viviani (ranskaksi) Assemblée Nationale

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Toblach** (ital. *Dobbiaco*) on kunta Italian pohjoisosassa Trentino-Etelä-Tirolin autonomisella alueella Etelä-Tirolin maakunnassa lähellä Itävallan rajaa. Toblachin pinta-ala on 126,56 neliökilometriä ja se sijaitsee 1 256 metriä merenpinnan tason yläpuolella. Vuonna 2013 kunnan asukasluku oli 3 395. Väestöstä pääosa on saksankielisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Dobbiaco (Bolzano) *citypopulation.de*. citypopulation.de. Viitattu 24.2.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toblach** Wikimedia Commonsissa

* Kunnan internet-sivut (saksaksi ja italiaksi)

Etelä-Tirolin maakunta
Ahrntal |
Aldein |
Algund |
Altrei |
Andrian |
Auer |
Badia |
Barbian |
Bolzano |
Brenner |
Brixen |
Bronzolo |
Bruneck |
Burgstall |
Corvara |
Deutschnofen |
Eppan |
Feldthurns |
Franzensfeste |
Freienfeld |
Gais |
Gargazon |
Glurns |
Graun im Vinschgau |
Gsies |
Hafling |
Innichen |
Jenesien |
Kaltern |
Karneid |
Kastelbell-Tschars |
Kastelruth |
Kiens |
Klausen |
Kuens |
Kurtatsch |
Kurtinig |
Laas |
Laives |
Lajen |
Lana |
Latsch |
Laurein |
La Val |
Lüsen |
Mals |
Mareo |
Margreid |
Marling |
Martell |
Meran |
Mölten |
Montan |
Moos in Passeier |
Mühlbach |
Mühlwald |
Nals |
Naturns |
Natz-Schabs |
Neumarkt |
Niederdorf |
Olang |
Partschins |
Percha |
Pfalzen |
Pfitsch |
Plaus |
Prad |
Prags |
Prettau |
Proveis |
Rasen-Antholz |
Ratschings |
Riffian |
Ritten |
Rodeneck |
Salorno |
San Martin de Tor |
Sand in Taufers |
Santa Cristina Gherdëina |
St. Leonhard in Passeier |
St. Lorenzen |
St. Martin in Passeier |
St. Pankraz |
Sarntal |
Schenna |
Schlanders |
Schluderns |
Schnals |
Sëlva |
Sexten |
Sterzing |
Stilfs |
Taufers im Münstertal |
Terenten |
Terlan |
Tiers |
Tirol |
Tisens |
Toblach |
Tramin |
Truden |
Tscherms |
Ulten |
Unsere Liebe Frau im Walde-St. Felix |
Urtijëi |
Vadena |
Vahrn |
Villanders |
Villnöß |
Vintl |
Völs am Schlern |
Vöran |
Waidbruck |
Welsberg-Taisten |
Welschnofen
**Lyrkeia** (m.kreik. Λύρκεια, myös *Lyrkeion*, Λυρκεῖον, lat. *Lyrceium*) oli antiikin aikainen kaupunki Argoliissa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Árgos-Mykíneen kunnan alueella lähellä nykyistä Schinochórin kylää.

Maantiede
---------

Lyrkeia sijaitsi Argoliissa luoteeseen Argoksen kaupungista sen ja Orneain kaupungin puolivälissä, 60 stadioninmitan päässä kummastakin. Sen kautta kulki Argoksesta luoteeseen päin lähtenyt tie nimeltä Klimaks, joka seurasi Inakhos-jokea.

Historia
--------

Lyrkeian kaupungin arvellaan olleen olemassa arkaaisella ja klassisella kaudella. Sitä ei ole luettu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, mutta on arveltu, että se olisi saattanut olla Argoksen alainen polis jossakin vaiheessa historiaansa. Kaupungin sanotaan olleen alun perin nimeltään *Lynkeia*, ja saaneen nimensä Lynkeuksesta, joka pakeni sinne sen jälkeen kun Danaoksen tyttäret olivat murhanneet kaikki hänen veljensä hääyönään. Hän ilmoitti uskolliselle vaimolleen Hypermnestralle turvallisesta saapumisestaan perille sytyttämällä soihdun, ja Hypermnesta ilmoitti samoin olevansa turvassa pitämällä soihtua ylhäällä Larissalla, Argoksen akropoliilla. Myöhemmin kaupungin nimeksi tuli Lyrkeia Lyrkoksesta, Lynkeuksen pojan Abaan pojasta. Pausaniaan aikana kaupunki oli raunioina.

Orneain raunioita luultiin aiemmin virheellisesti antiikin Lyrkeian kaupungin jäänteiksi. Siksi niiden lähellä sijaitseva nykyinen Lýrkeian kylä, aiempi Káto Bélesi, on nimetty Lyrkeian mukaan vuonna 1928.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 601. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3  Smith, William: "Lyrceia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Lyrkeia *Pleiades*. Viitattu 3.10.2022.
4. 1 2  "58 D2 Lyrkeia", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
5. ↑  Strabon: *Geografika* VI s. 271; kohdassa VIII s. 376 Λυκούργιον is a false reading for Λυρκεῖον
6. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 2.25.4–5; Pseudo-Apollodoros: *Bibliotheke* 2.1.5.
7. ↑  Acropolis of Lyrkeia *Tour in the Monuments of Argolida*. Viitattu 3.10.2022.
8. ↑  Kato Belesi – Lyrkeia *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 3.10.2022.
Mihail Goleminov
**Mihail Goleminov** (bulg. Михаил Големинов; 2. kesäkuuta 1956 Sofia – 26. helmikuuta 2022) oli bulgarialainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari.

Goleminov oli säveltäjä Marin Goleminovin poika. Hän opiskeli vuoteen 1984 Bulgarian kansallisessa musiikkiakatemiassa/valtionkonservatoriossa. Goleminovin opettajia siellä olivat Dimitar Tapkov ja Konstantin Iliev. Vuodesta 1985 hän jatkoi musiikin opiskelua Itävallassa ja Alankomaissa Roman Haubenstock-Ramatin, Ton de Leeuwin, Aleksandr Baltinin, Karl Österreicherin ja Harald Ossbergerin johdolla. Goleminov suoritti opintoja sävellyksen ohella myös orkesterinjohdossa ja pianonsoitossa. Elektroakustisessa musiikissa hän sai Wienissä opetusta Dieter Kaufmannilta. Hän sai useita stipendejä.

Goleminov työskenteli vuosina 1989–2000 Musikverlag Doblingerin palveluksessa. Hän myös perusti kustantamon, tietokonemusiikkistudion Orange Factory. Goleminov oli Muzikautorin jäsen vuodesta 2003. Hän osallistui Itävallassa 1990-luvulla lukuisiin teatterituotantoihin ja osallistui poikkitaiteellisiin projekteihin. Hän esiintyi konserteissa pianistina ja kapellimestarina. Säveltäjänä hän laati teoksia kamarimusiikista orkesterisävellyksiin sekä elektronista ja elektroakustista musiikkia. Hän käytti myös graafista nuottikirjoitusta. Goleminovin sävellyksiä esitettiin nykymusiikkitapahtumissa Bulgariassa, Itävallassa, Tšekissä, Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Puolassa, Venäjällä, Slovakiassa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. Goleminov palkittiin muun muassa Sommerliche Musiktage Hitzacker -tapahtumassa vuonna 1992. Hän sai myös Hambacher Preisit konsertoistaan trumpetille ja pianolle.

Goleminov kuoli vakavasti sairastettuaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Mihail Goleminov Съюз на българските композитори
2. ↑  В памет на композитора Михаил Големинов БНР
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  The composer Mikhail Goleminov left us Darik.News


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Repaleinen sumupilvi (*Stratus fractus*) harmaan pilvikerroksen alla
Aurinko valaisee repalepilveä sateen jälkeen
**Repaleinen sumupilvi** (*Stratus fractus*)  **St fr**, aiemmin joskus myös muodossa *Fractostratus*) on sumupilven muoto, jota esiintyy esimerkiksi satavan pilven alle höyrystyneestä vedestä, joka taas tiivistyy alempana pilvipisaroiksi.

Repalepilvet muuttavat ulkomuotoaan nopeasti. Repalepilvet monesti myös liikkuvat eri suuntaan kuin niiden yllä oleva pilvi. Näin repalepilvi voi esimerkiksi kuuropilven sivulla tai alla kulkiessaan antaa väärän kuvat muiden pilvien kulkusuunnasta. Toisinaan kesällä kuuropilven lähellä näkee, miten nopeasti liikkuvat repelepilvet kulkevat ristiin tai vastakkaiseen suuntaan verrattuna ylempänä liikkuviin hitaampiin untuvapilviin, kumpukerrospilviin, kumpupilviin ja kuuropilviin kanssa.

Taivaan pilvistymistä tai pilvikerroksen paksuuntumista seuraavan, tummemman pilvikerroksen alla nähtävien repaleisten sumupilvien havaitseminen voi auttaa sateen ennakoinnissa.

Repaleisia sumupilviä syntyy usein myös poudalla sumupilven hajotessa tuulessa tai sumun hälvetessä. 

Ulkomuodoltaan repaleista sumupilveä muistuttaa repaleinen kumpupilvi (*Cumulus fractus*) sekä huonon sään sadepilven (*Nimbostratus pannus*) repaleet.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilmatieteellinen keskuslaitos: *Kansainvälinen pilvikuvasto*. Ilmatieteellinen keskuslaitos (Ilmatieteen laitoksen aiempi nimi), 1958.
2. 1 2  Airaksinen, P. J.: "9. Pilvet", *Johdatus pintasäähavaintoihin*, s. 9.2-9.4 (pilvien syntytapoja), 9.16-9.18 (sumupilvi ja kumpupilvi), 9.21 (pilvilajit: fractus), 9.29 (alapilvien koodiluvun CL pilvikaavio), 9.35 (Liite 9.1b: Pilvien luokittelutaulukko) ja 9.39 (Liite 9.3: Pilvien latinankielisten nimien alkuperä). Opetusmoniste. Helsingin yliopisto, Fysikaalisten tieteiden laitos, Helsinki: Congestus Tmi, 2001.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Repaleinen sumupilvi** Wikimedia Commonsissa
**Docklands Light Railway** (lyh. **DLR**) on Lontoon Docklandsin alueella liikennöivä automaattimetrojärjestelmä. Siinä on nykyisin 39 asemaa ja sen pituus on 31 kilometriä. DLR kulkee pääosin maanpinnan yläpuolella lukuun ottamatta Bankin haaraa ja Thamesin alitusta. Lontoon metrolla ja DLR:llä on yhteinen lippujärjestelmä ja se esiintyy Lontoon metrokartassa turkoosina kaksoisviivana.

Historia
--------

Docklands Light Railwayn ensimmäinen 13 kilometrin osuus Tower Gatewaystä Island Gardensiin ja Stratfordiin otettiin käyttöön vuonna 1987.

Rata rakennettiin kokonaan maanpinnan yläpuolelle osittain silloille. Asemat suunniteltiin yhden yksikön mittaisiksi ja samantyylisiksi ulkonäöltään. 

Alkuperäinen järjestelmä osoittautui liian pieneksi Docklandsin alueen kasvaessa suuremmaksi finanssikeskukseksi. Keskustan päässä Tower Gatewayn asema sai kritiikkiä huonojen vaihtoyhteyksien vuoksi. Niiden seurauksena kaikki asemat pidennettiin mahdollistamaan kahden yksikön mittaisten junien pysähdykset sekä vuonna 1991 rakennettiin uusi, tunnelissa oleva osuus Bankiin. 

Vuonna 1994 Poplarin ja Becktonin välille avattiin uusi osuus. Sen seurauksena Poplarin aseman ympäristöä uudistettiin rakentamalla kaksi eritasoliittymää. 

Eteläistä haaraa jatkettiin vuonna 1999 Island Gardensista Lewishamiin rakentamalla tunneli Thamesin alitse Greenwichiin ja itäistä vuonna 2005 Canning Townista King George V:hen London City Airportin kautta. Tätä osuutta jatkettiin Woolwich Arsenaliin tammikuussa 2009. Vuonna 2011 avautui kuudes haara Canning Townista Stratford Internationalin rautatieasemalle ja myöhemmin 2010- ja 2020-luvulla on suunniteltu avattavan neljä uutta haaraa. 

Nykyisin Docklands Light Railwayn viidellä haaralla kulkee neljä linjaa.

Asemat
------

*Pääartikkeli: Luettelo Docklands Light Railwayn asemista*

Kalusto
-------

Docklands Light Railwayn käyttämät junat ovat kaksivaunuisia ja molempiin suuntiin ajettavia. Yhdessä vaunussa on kaksi ovea molemmilla puolilla. Niissä ei ole ohjaamoa, mutta junaa voi ohjata päädyn ohjauspaneelista. Kaluston huippunopeus on 80 km/h.

Kuvia
-----

* P86-tyypin juna Stratfordiin kolmioraiteella. Nykyisin tämän tyypin junia ei ole enää liikenteessä.P86-tyypin juna Stratfordiin kolmioraiteella. Nykyisin tämän tyypin junia ei ole enää liikenteessä.
* Bombardierin valmistama B92-tyypin juna Canary Wharfissa.Bombardierin valmistama B92-tyypin juna Canary Wharfissa.
* B90-tyypin juna Pontoon Dockissa.B90-tyypin juna Pontoon Dockissa.
* Tower Gatewayn asema.Tower Gatewayn asema.

Lähteet
-------

1. ↑  Docklands Light Railway www.davros.org. Viitattu 7.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Docklands Light Railway Lontoon liikennelaitoksen sivuilla (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Docklands Light Railway**.
**Mihail Aleksandrovitš Kukuškin** (ven. Михаил Александрович Кукушкин, s. 26. joulukuuta 1987 Volgograd, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen kazakstanilainen ammattilaistennispelaaja, joka aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006. 183 senttimetriä pitkä ja 72 kilogrammaa painava Kukuškin pelaa oikealla kädellä. Hänen valmentajaan toimii hänen aviovaimonsa Anastasia Kukuškina.

Kukuškinin paras sijoitus kaksinpelin ATP-rankingissa on ollut 39. sija helmikuussa 2019. Australian avoimissa Kukuškin on ollut parhaimmillaan neljännellä kierroksella, Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa kolmannella kierroksella sekä Ranskan avoimissa toisella kierroksella. Hän on saavuttanut urallaan yhden ATP-turnausvoiton, lokakuussa 2010 Pietarin avoimista.

Nelinpelissä Kukuškin on ollut ATP-rankingissa parhaimmillaan sijalla 114 vuonna 2012. Ranskan ja Yhdysvaltain avoimissa hän on ollut parhaimmillaan kolmannella kierroksella, Wimbledonissa toisella kierroksella ja Australian avoimissa ensimmäisellä kierroksella.

Kukuškin edusti vuodet 2006–2008 synnyinmaataan Venäjää. Vuodesta 2008 hän on kuitenkin edustanut Kazakstania.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4
Paco Sery vuonna 2009.
**Paco Sery** (s. 1958 Abidjan) on norsunluurannikkolaissyntyinen rumpali.

Sery syntyi suurperheeseen; hänellä on 17 sisarusta. Hän on itseoppinut ja aloitti rumpujensoiton 10-vuotiaana. Hän jatkoi soittoa Norsunluurannikolla, kunnes matkusti vuonna 1980 Ranskaan, johon asettui. Kutsu Ranskaan oli tullut Eddy Louissilta levytyssessiota varten. Sery työskenteli genrerajojen yli lukuisten artistien, kuten Manu Dibangon, Claude Nougaron ja Nina Simonen kanssa. 1990-luvulla hän soitti Joe Zawinulin Syndicate-yhtyeessä. Zawinul on luonnehtinut häntä suurimmaksi rumpaliksi, jonka kanssa hän on koskaan soittanut.

Syksyllä 1998 Sery lähti The Zawinul Syndicatesta. Hän siirtyi levyttämään Eddy Louissin Sentimental Feeling - ja Flavio Boltron Road Runner -yhtyeiden kanssa. Pian tämän jälkeen hän kuitenkin alkoi johtaa omaa yhtyettään, jonka kanssa esiintyi pitkin Eurooppaa. Kesällä 2000 Sery esiintyi useilla jazzfestivaaleilla Pariisissa, Tabarkassa ja Brignolesissa. Debyyttialbumilleen leaderina hän kutsui vierailijoiksi Dianne Reevesin ja Angélique Kidjon. Vuonna 2003 Sery vei yhtyeensä festivaaliesiintymistä varten Etelä-Afrikkaan. Hän on vasenkätinen ja soittaa myös kalimbaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paco Sery AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Kiinteäoksidipolttokennon toimintaperiaate
**Kiinteäoksidipolttokenno** (*Solid Oxide fuel cell* (**SOFC**)) on lupaava polttokennotyyppi. Kenno käyttää elektrolyyttinä kiinteää keraamista materiaalia, anodilla pienellä määrällä yttriumia stabiloitua zirkoniumoksidia ja katodilla lantaanilla seostettua mangaania. Tämän ansiosta lämpötila voi nousta lähes 1 000 °C:een ja hyötysuhde jopa 60 prosenttiin. Siten sitä voitaneen käyttää suurissa, paljon voimaa vaativissa sovelluksissa, mukaan lukien teollisuus ja laajat sähkökeskukset. Polttoaineina voidaan käyttää esimerkiksi vetyä, hiilimonoksidia, metanolia ja maakaasua. Kiinteäoksidipolttokennosta on olemassa myös matalan käyttölämpötilan versio LT-SOFC (Low temperature *Solid Oxide fuel cell* (LT-SOFC)). LT-SOFC:n käyttölämpötila on suhteellisen matala ja se vaihtelee noin 300–600 celsiuksen välillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tampereen teknillinen yliopisto, Energiatekniikan perusteet -luentomoniste 2007, Risto Raiko ja Katriina Kirvelä, sivu 160.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Sulakarbonaattipolttokenno ja kiinteäoksidipolttokenno (MCFC & SOFC) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mikko Oksanen, Maakaasua ja metanolia käyttävien kiinteäoksidipolttokennojen (SOFC) käyttö laivoissa, Kymenlaakson ammattikorkeakoulu, Merenkulun koulutusohjelma, 2011 (pdf)
* National Energy Technology Laboratory (NETL): Solid oxide fuel cells (SOFC) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Pacific Coast Hockey Association** oli yksi suurimmista jääkiekkoliigoista 1900-luvun alussa. Sitä pelattiin vuosina 1911–1924, kunnes viimeisetkin seurat liittyivät Western Canada Hockey Leagueen.

Sarjassa pelasi aluksi vain kolme joukkuetta, jotka olivat New Westminster Royals, Victoria Aristocrats ja Vancouver Millionaires. Vuonna 1915 PCHA ja National Hockey Association tekivät sopimuksen, jossa sovittiin kummankin liigan voittajan kohtaavan kauden päätteeksi Stanley Cup -finaaleissa. Nyt PCHA:ssa pelasi kaksi uutta seuraa: Portland Rosebuds oli liittynyt 1914 ja vuonna 1915 liigaan liittyi Seattle Metropolitans. Täten PCHA:n mestaruudesta ja paikasta Stanley Cup -finaaleihin pelasi viisi joukkuetta.

Vancouver Millionaires voitti Stanley Cupin ensimmäisenä PCHA-seurana vuonna 1915. Seuraavalla kaudella Portland Rosebuds pelasi ensimmäisenä amerikkalaisseurana Stanley Cup -finaaleissa ollen niiden häviävä osapuoli. Seattle Metropolitans voitti vuotta myöhemmin Stanley Cupin ensimmäisenä amerikkalaisjoukkueena.

Vuonna 1921 perustettiin Western Canada Hockey League, jonka joukkueet pääsivät myös kilpailemaan Stanley Cupista. Vuonna 1924 Vancouver Maroons vetäytyi PCHA:sta ja kaksi jäljelle jäänyttä seuraa liittyivät Western Hockey Leagueen. WHL pysyi pystyssä vuoteen 1926 asti, jolloin ainoaksi liigaksi jäi NHL. Victoria Cougarsin vuoden 1925 Stanley Cup -mestaruus jäi viimeiseksi muun kuin NHL-seuran voittamaksi Stanley Cupiksi.
**Martti Olli Vahtera** (5. syyskuuta 1926 Uusikaupunki – 11. tammikuuta 2014 Turku) oli suomalainen Turussa ja Naantalissa vaikuttanut arkkitehti.

Vahtera kirjoitti ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta 1944, valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1953 ja suoritti Master of Science -tutkinnon Yhdysvalloissa M.I.T:ssä Cambridgessa 1955. Työurallaan Vahtera työskenteli arkkitehti Pekka Pitkäsen kanssa perustamassaan arkkitehtitoimistossa vuodesta 1954. Vuodesta 1966 lähtien Vahtera toimi Reino Lukanderin kanssa Arkkitehtitoimisto Lukander & Vahteran palveluksessa.

Glaubersuolaan perustuvan aurinkoenergiavaraston Vahtera patentoi ja julkaisi siitä vertailevan tutkimuksen 1981.

Vahtera Arkkitehdit -nimisen turkulaisen arkkitehtitoimiston historia pohjautuu kahteen yritykseen: Olli Vahtera Oy:hyn ja Vahtera Arkkitehti Ky:hyn, joka on entinen Arkkitehtitoimisto Lukander & Vahtera Ky. Historiassa on monia vaiheita ja nimiä, mutta arkkitehtitoimisto on eri vaiheissa suunnitellut Turkuun paljon lähiörakennuksia. Se on luonut kokonaan Hepokullan, Härkämäen ja Vienolan lähiöt sekä Jyrkkälän asuinkorttelit. Toimiston suunnittelemia yksittäisiä rakennuksia on runsaasti ympäri Turkua.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 1965*, s. 612. Helsinki: Suomen Teknillinen Seura ja Tekniska Föreningen i Finland, 1965.
2. ↑  Martti Olli Vahtera  24.5.2018. Geni.com. Viitattu 28.9.2021.
3. ↑  Pöyry, Sirkka (päätoim.): *Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 1982*, s. 1040. Helsinki: Suomen Teknillinen Seura ja Tekniska Föreningen i Finland, 1982. ISBN 951-9110-10-0.
4. ↑  Pöyry, Sirkka (päätoim.): *Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 1991*, s. 1338. Helsinki: Suomen Teknillinen Seura ja Tekniska Föreningen i Finland, 1991. ISBN 951-9110-60-7.
5. ↑  Antikainen, Jimi: *Turun lähiöiden suunnittelijat ja arkkitehtoniset erityispiirteet*, s. 7. Turku: Turun ympäristö- ja kaavoitusvirasto, 2012. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 28.9.2021).
Milwaukee Breakwater Lighthouse

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
MilwaukeeYhdysvallat |
| Vesistö | 
MichiganjärviView and modify data on Wikidata  |

Arkkitehtuuri| Korkeus | 
16 mView and modify data on Wikidata  |
| Materiaali | 
betoniView and modify data on Wikidata  |
| Luokitus | 
National Register of Historic Places -luetteloitu kohde (d)  (2011)View and modify data on Wikidata  |

Historia| Valmistunut | 
1926View and modify data on Wikidata  |
| Otettu käyttöön | 
1926View and modify data on Wikidata  |

Varustus| Valon korkeus | 
20,0 mView and modify data on Wikidata  |
| Valonkanto | 
25,9 kmView and modify data on Wikidata  |
| Valon ominaisuudet | 
Fl R 10sView and modify data on Wikidata  |

Tunnisteet| ARLHS | 
USA497View and modify data on Wikidata  |
| USCG | 
7-20635View and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
43° 01′ 37″ P, 87° 52′ 55″ LView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Milwaukee Breakwater Lighthouse** eli Milwaukeen aallonmurtajan majakka sijaitsee Yhdysvaltojen Wisconsinin osavaltiossa Michiganjärvessä. Se kuuluu meriturvallisuusjärjestelmään, joka takaa aallonmurtajien näkyvyyden vesiliikenteelle. Kolmen kilometrin pituinen pohjoinen aallonmurtaja valmistui betonista vuonna 1925 suojaamaan Milwaukeen kaupunkia Milwaukeejoen suulla sekä sen sataman liikennettä korkeilta makean veden aalloilta. Seuraavana vuonna 1926 valmistui nykyinen art deco -tyyliseksi luonnehdittu majakkarakennus terästorneineen, ja sen lamppu Fresnel-linsseineen sytytettiin 1927. Majakka on automatisoitu vuonna 1966. Majakan korkeus on noin 20 metriä valonlähteineen Se lähettää punaista valoa kymmenen sekunnin välein. Alkuperäinen linssi on sijoitettu Wisconsinin merimuseoon..

Nykyistä majakkaa edelsi majakkalaiva 1910-luvulla ja tilapäinen majakka, ja sen ohella toimii laiturin loisto Milwaukee Pierhead Light.

Lähteet
-------

1. ↑  Terry Pepperin majakkaluettelo
2. 1 2  Terry Pepper: Milwaukee Breakwater *Seeing the Light*.  2012. Viitattu 20.4.2018 (englanniksi).
3. 1 2  Milwaukee Breakwater Lighthouse *Lighthousefriends.com*. Viitattu 20.4.2018 (englanniksi).
**Lily-Marlene Puusepp** (s. 1983) on suomalainen harpisti.

Puusepp opiskeli vuosina 1999–2001 Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa ja siirtyi sitten aikuispuolelle, jossa sai vuosina 2001–2005 opetusta Marjatta Haahdelta. Hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2005 ja piti ensikonserttinsa marraskuussa 2006. Hän on sittemmin toiminut solistina muiden muassa Avanti!-orkesterin sekä Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin kanssa. Hän on myös toiminut Radion sinfoniaorkesterin harpun äänenjohtajana ja esiintynyt ulkomaisten orkesterien, kuten Bergenin filharmonikkojen ja Den Norske Opera & Balletin orkesterin kanssa. Puusepp on esiintynyt lukuisilla musiikkifestivaaleilla, joihin ovat kuuluneet Kuhmon Kamarimusiikki, Musica nova Helsinki ja Crusell-viikot. Hän on tehnyt useita esiintymisiä Sibelius-Akatemian Soiva Akatemia -konserttisarjassa.

Puusepp on tehnyt nauhoituksia ja levytyksiä. Hänen ensilevynsä duona sellisti Seeli Toivion kanssa oli vuonna 2009 julkaistu *Salut d'amour*, joka sisältää kaikkien aikojen ensimmäisen levytyksen Adrien-François Servaisin *Fantaisie*-sävellyksestä (op. 1) sellolle ja harpulle. Duona harpisti Saija Lahtisen kanssa Puusepp esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2010. Puusepp on defunensemblen jäsen. Hän on työskennellyt myös kuorojen, kuten Helsingin kamarikuoron, Candominon ja Tapiolan kamarikuoron kanssa. Maaliskuussa 2008 Puusepp sai Lyon & Healy-tehtaalta elektroakustisen Lyon&Healy Style 2000 G-konserttiharpun, joka on Suomessa ainutlaatuinen.

Puusepp on esiintynyt paitsi Pohjoismaissa, myös Keski-Euroopassa, Japanissa ja Australiassa. Hän on kantaesittänyt useita sooloharpputeoksia ja kamariteoksia, joissa harpulla on osuus. Hän on opettanut harpunsoittoa Helsingin konservatoriossa, Juvenaliassa ja Vantaan musiikkiopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  defunensemble: Lily-Marlene Puusepp
2. 1 2 3  Pellingin Musiikkipäivät: Lily-Marlene Puusepp (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Helsingin Konservatorio: Lily-Marlene Puusepp ja Saija Lahtinen soittavat harppumusiikin merkkiteoksia 5. toukokuuta


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kääpiöjänis** on pienin kaniroduista. Painoa sillä on vain 0,71-1,3 kg. Rotu on lähtöisin Englannista. Rotu näytettiin Englannissa ensimmäistä kertaa vuonna 1884. Kääpiöjänis on jalostettu alun perin useasta eri rodusta, mutta erityisesti hollantilais-rotu on ollut suuressa roolissa rodun kehittämisessä.

Ulkonäkö
--------

Kääpiöjänis kuuluu kääpiörotujen ryhmään. 
Rungon muodoltaan se on pieni, siro ja jänismäinen. Se on ylväs ja määrätietoinen rotu, jota on kutsuttu myös temperamenttiseksi ja äkkipikaiseksi.*lähde?* Värimahdollisuuksia on useita, mutta Suomessa esiintyy useita värejä sekä kuvioita kyseisellä rodulla. 

Kääpiöjänikset ovat Suomessa melko harvinaisia ja rodun kasvattajia on vähän.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Se on ylväs ja määrätietoinen rotu, jota on kutsuttu myös temperamenttiseksi ja äkkipikaiseksi.*lähde?* Se on myös erittäin nopea ja ketterä ja soveltuukin erinomaisesti estehyppyyn.*kenen mukaan?* Kääpiöjänikset tarvitsevat määrätietoisen sekä kokeneen omistajan.

Lähteet
-------

* Nakertaja[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Kääpiörodut *Suomen kaniyhdistys ry*.  28.9.2015.  Arkistoitu 27.9.2016. Viitattu 10.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kääpiöjänis petsien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* American britannia petite rabbit society (Arkistoitu – Internet Archive)
**HMS Union** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1811 vesillelaskettu Boyne-luokan 98-tykkinen toisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Boyne-luokka (linjalaiva, 1810)*
Alus tilattiin 16. heinäkuuta 1801 100-tykkisenä aluksena Plymouthin telakalta, missä sen valmistuksesta vastasi Joseph Tucker. Köli laskettiin lokakuussa 1805. Alus laskettiin vesille 15. marraskuuta 1811. Varustaminen päättyi 12. toukokuuta 1812. Valmistuskustannukset olivat 85 601 puntaa, mihin sisältyi varustaminen.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1812 päällikkönään Samuel Hood Linzee. Se lähti 19. toukokuuta Välimerelle. Elokuusta alkaen aluksen päällikkönä oli William Kent, joka sai surmansa 29. elokuuta. Tämän jälkeen aluksen päällikkönä oli Robert Rolles. Alus poistettiin palveluksesta Plymouthissa ja sijoitettiin heinäkuussa 1814 reserviin.

Helmikuussa 1817 alus luokiteltiin 104-tykkiseksi ensimmäisen luokan linjalaivaksi, jolla havaitut viat korjattiin marraskuusta 1819 helmikuuhun 1920 Plymouthissa. Se palautettiin hyväkuntoisena reserviin. Amiraliteetille tehtiin 28. huhtikuuta 1827 esitys muuttaa alus 80-tykkiseksi toisen luokan linjalaivaksi poistamalla ylin kansi. Esitys muutettiin 3. joulukuuta 1832 76-tykkiseksi kolmannen luokan linjalaivaksi. Muutostöitä ei kuitenkaan toteutettu, kun tilaus peruutettiin 1. tammikuuta 1833.

Alus romutettiin maaliskuussa 1833 Plymouthissa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield, Rif s. 27

*Boyne*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Boyne* – *HMS Union* |
| Edeltäjä: *HMS Impregnable* – Seuraaja: *HMS Trafalgar* |
Vaaleanruskeita jaloja topaasikiteitä.
Väritön epäjalo topaasi.
Topaasikidenäytteitä Viitaniemestä. Oikea ja alin kide kuvassa ovat läpinäkyvää jalotopaasia.
**Topaasi** on silikaatteihin kuuluva mineraali, jossa on mukana alumiinia sekä fluoria ja jonka kaava on Al2SiO4(F,OH)2. Topaasin kiderakenne on rombinen ja kiteet ovat yleensä prisman muotoisia. Topaasin kovuus Mohsin asteikolla on 8, mutta erittäin herkän lohkeavuutensa takia se ei juuri kestä iskuja. Topaasi on tavallisimmin väritön, vaaleansininen, keltainen tai oranssinruskea, mutta myös vaaleanpunaisia, tummanpunaisia ja vihreitä topaaseja esiintyy. Läpinäkyvänä topaasi on arvostettu jalokivi. Väritöntä jalotopaasia kutsutaan myös nimellä *orjatimantti*.

Topaasi-nimi
------------

Topaasin nimen arvellaan periytyvän *Topazos*-nimisestä Punaisellamerellä sijaitsevasta saaresta, jonka nimi merkitsee ’etsiä’ saaren hankalan löydettävyyden mukaan. Saarelta löydettiin kellertävää peridoottia. Aiemmin kaikkia keltaisia jalokiviä kutsuttiinkin topaaseiksi, ja vasta myöhemmin sana yhdistettiin nimenomaan tiettyyn silikaattimineraaliin. Tästä seurauksena monilla arvottomammilla jalokivillä on vanhoja harhaanjohtavia nimiä, joissa esiintyy topaasin nimi: esimerkiksi poltettua ametistia on kutsuttu kultatopaasiksi ja Madeiran topaasiksi. Näistä erotuksena aitoja topaaseja kutsuttiin jalotopaaseiksi.

Esiintyminen
------------

Topaasia esiintyy värittöminä tai sinertävinä, usein valtavan suurina kiteinä pegmatiiteissa. Pegmatiitin rapautumisjäänteenä syntyneestä sorasta tavataan pyöristyneitä kappaleita, jotka ovat rikastuneet upaesiintymiksi jokiin veden lajittelemina. Myös vulkaanisten kivilajien kidesykeröistä on tavattu pieniä ruskeita kiteitä. Merkittävä historiallinen topaasiesiintymä Euroopassa oli Schneckenstein Saksissa, jossa louhinta aloitettiin 1800-luvun alussa ja on nykyisin loppunut. Myöhemmin merkittävä esiintymä löydettiin Uralvuorilta. Brasiliasta louhitaan erittäin suuria jalokiviluokan kiteitä, joista suurin painaa viistehiottuna 22 892,5 karaattia (4,58 kg) ollen siten maailman suurin viistehiottu jalokivi. Suomessa topaasia on löydetty muun muassa Orivedeltä, Kaakkois-Suomen rapakivialueelta, Eurajoelta ja Eräjärven Viitaniemen louhoksesta.

Katso myös
----------

* Sitriini

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Kivinen, Osmo Mäkitie: *Kemia*, s. 325. Otava, 1988. ISBN 951-1-10136-6.
2. ↑  Schumann, Walter: *Jalokivet ja korukivet*. Otava, 1989. ISBN 951-1-10837-9

Aiheesta muualla
----------------

* Mindat.org: Topaz (englanniksi)
* Webmineral: Topaz Mineral Data (englanniksi)
* Gemdat.org: Topaz (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Topaasi**.
**Taikataikina** on perinteinen itse valmistettava askartelumassa. Sitä voidaan kutsua myös suolataikinaksi. Taikinaksi massaa sanotaan siksi, että valmistustarpeet löytyvät yleensä keittiöstä.

Valmistus
---------

Massa koostuu yhdestä osasta vettä, yhdestä osasta suolaa ja kahdesta osasta vehnäjauhoa.[1] Vehnäjauhojen sijaan voi käyttää myös perunajauhoja, jotta lopputuloksesta tulee sileämpi. Elastisuuden lisäämiseksi massassa voi käyttää myös tilkan ruokaöljyä.

Taikataikinasta tehty kirjatuki.
Teos ennen paistamista.

Käyttö
------

Valmis massa säilyy käyttövalmiina jääkaapissa tiiviissä muovikelmussa jopa kaksi viikkoa.[2] Kuivuneen taikinan voi elvyttää lisäämällä siihen vettä. Taikataikina ei sovellu syötäväksi, mutta on kuitenkin myrkytön. Siksi se sopii hyvin lasten muovailtavaksi. Alun perin lasten leikkeihin tarkoitettu massa on alkanut saavuttaa suosiota myös taiteen muotona. Työstämisessä voidaan käyttää samoja työkaluja kuin esimerkiksi keramiikkasaven muotoilussa.

Tekniikat
---------

Valmiit teokset voi paistaa uunissa tai massan voi antaa itsekseen kovettua. Uunissa massateokset saattavat halkeilla. Massan täytyy olla kunnolla kovettunut ennen teoksen viimeistelyä. Siihen erilaisia tekniikoita ovat maalaaminen esimerkiksi vesi- tai akryyliväreillä, lakkaaminen, pelkkä ruskeaksi paistaminen tai käsittely munanvalkuaisella ennen paistamista.

Taikataikinasta voi tehdä esimerkiksi koruja, veistoksia, miniatyyritavaroita, käyttö- ja koriste-esineitä ym. taideteoksia. 

Taulu

Lähteet
-------

1. ↑  The Dough It Yourself Handbook, Morton Salt Company, Division of Morton-Norwich Products, Chicago, Illinois 1975
2. ↑  Joka sään puuhakirja, Jane Bull, WSOY 2004
**Kellosalmen työväentalo Sötkö** (joskus myös **Ilomäki**) oli Padasjoen kunnan Kellosalmen kylässä sijainnut työväentalo. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 1994.

Historiaa
---------

Kellosalmen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1911. Talo rakennettiin vuonna 1927, mutta vielä vuonna 1931 se oli osaksi keskeneräinen. Tuolloin yhdistyksessä oli jäseniä 12. Rakennustyöt tehtiin talkoilla.

Vuonna 1994 talo tuhoutui salaman aiheuttamassa tulipalossa. Se oli ilmeisesti ollut jo jonkin aikaa vain kesäkäytössä. Yhdistys järjesti talolla kesäisin kokouksia ja tansseja.

Rakennus
--------

Talon pinta-ala oli noin 140 m². Se oli hirsirunkoinen ja vuoraamaton, alun perin myös maalaamaton. Vuonna 1976 talo maalattiin tummanpunaiseksi. Katto oli alun perin pärettä. Se vaihdettiin vuonna 1948 huopaan ja 1977 peltiin. Sisäseinät olivat vuoraamattomat. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, keittiö ja eteinen; näyttämö tosin purettiin jo vuonna 1946. Talon uunit purettiin vuonna 1970, ja se jäi ilman lämmitystä. Siellä ei myöskään ollut vesijohtoa, viemäriä tai sisä-wc:tä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. 1 2  Kellosalmen historiaa  2017. Kellosalmi-Seitniemi-Virmailan kyläyhdistys ry. Viitattu 25.1.2023.
3. 1 2 3   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
Lillpensor

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
ParainenVarsinais-SuomiSuomi |
| Saariryhmä | 
Turunmaan saaristo |
| Merialue | 
Saaristomeri |
| Korkein kohta | 
7 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
0,17 km² |

Väestö| Asukasluku | 
22 |
| Asutuskeskukset | 
Pensor |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lillpensor** on saari Paraisten kaupungin Korppoossa. Saari on 172 hehtaarin kokoinen ja sillä asuu vakituisesti 22 asukasta. Saarelle kulkee säännöllisesti yhteysalus M/S Fiskö.

Lillpensor sijaitsee Storpensorin ja Norrskatan saarten välissä. Salmet Flågsund, Pensor strömmen ja Emitsholm sund erottavat Lillpensorin lähisaarista. Saarella oleva kylä Pensor tai Pensar mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvulla. Kylä ja saaren satama sijaitsevat Lillpensorin itälaidalla. Kylän kohtalaisen vanha rakennuskanta on säilynyt hyvin. Asutuksen lisäksi saarella on kesämökkejä. Saarella toimi 2010-luvulle saakka karjatila, jonka pellot ovat yhä viljely- ja niittykäytössä. Valtaosa saaresta on kuitenkin metsän peittämää kalliomäkeä.

Pensor saattaa olla perua suomenkielisestä paikannimestä Pärnäsaari. Saarella oli pitkään vain yksi tila, jota tosin viljeltiin kauan jaettuna. Isojako toteutettiin Pensorissa vuonna 1792, jolloin kylän kantatila jaettiin virallisesti kahtia Norrgårdiksi ja Södergårdiksi. 1900-luvun alussa kylään jaettiin vielä Marieborgin ja Qvärnnäsin pientilat. Myöhemmin saareen on tullut myös vapaa-ajan asutusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Auri: Ilman kiinteää tieyhteyttä olevat pysyvästi asutut saaret (pdf) (sivu 108) Työ- ja elinkeinoministeriö. Viitattu 25.5.2023.
2. ↑  Saaristolinjat *saaristolinjat.fi*. Viitattu 25.5.2023.
3. 1 2  Lounaistiedon Karttapalvelu (Karttataso: Turunmaa yhteinen kulttuuriympäristömme) Varsinais-Suomen Liitto. Viitattu 25.5.2023.
4. ↑  Pensar, Korpo Finlandssvenska Bebyggelsenamn:  SLS. Viitattu 25.5.2023. (ruotsiksi)
*Alvaradoa amorphoides* -lajin hedelmistö
**Picramniaceae** on pieni trooppisen Amerikan kasviheimo, joka on lahkonsa (Picramniales) ainoa heimo.

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat puita, joiden kaarna on usein hyvinkin kitkerää maultaan. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat korvakkeettomia ja pääteparisia; lehdykät sijoittuvat usein enemmän tai vähemmän vuorottaisesti ja niiden alapinnalla on mesiäisiä. Yksineuvoiset kukat sijaitsevat kaksikotisesti terttumaisissa kukinnoissa ja ovat kolme-, viisi- tai joskus kuusilukuisia ja pieniä. Verhiö on tavallisesti tyvestään yhdislehtinen, joskus täysin erilehtinen. Hedekukassa heteet sijaitsevat kohdakkain terälehtien kanssa; siinä on myös mesiäinen. Emikukassa on joutoheteitä ja kahden tai kolmen yhteenkasvaneen emilehden muodostama sikiäin, jossa on kayrähaaraisia ja teräväkärkisiä vartaloita. Hedelmä on marja tai siivellinen kota.

Levinneisyys
------------

Heimo kasvaa neotrooppisella alueella.

Luokittelu
----------

Heimossa on kolme sukua ja 49 lajia. Suvussa *Picramnia* on 41 Kaakkois-Yhdysvalloissa, Keski- ja Etelä-Amerikassa ja Karibian alueella. Hedelmä on marja. Suvussa *Nothotalisia* on kolme lajia, jotka kasvavat Panamassa ja Etelä-Amerikan luoteisosassa, ja joilla on hedekukassa androfori eli heteet sijaitsevat kukkapohjuksen pidentyneen nivelvälin päässä; hedelmä on marja. *Alvaradoa* -suku käsittää viisi lajia Floridassa, Keski-Amerikassa, Bahamasaarilla ja erityisesti Isoilla Antilleilla sekä Boliviasta Argentiinaan ulottuvalla alueella. Niiden hedekukat ovat tavallisesti teriöttömiä, emikukissa on verhovastaisia joutoheteitä ja vain yksi toimiva emilehti; hedelmä on siivellinen kota.

Heimon ikä voi olla noin 108 miljoonaa vuotta.

Aikaisemmin Picramniaceae sisällytettiin tavallisesti kvassiakasveihin (Simaroubaceae), joiden kanssa yhteistä ovat kitkeränmakuinen kaarna, kerrannaiset lehdet ja pienet kukat.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001–). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Stevens (2001–), viittaus 25.2.2015

Aiheesta muualla
----------------

* *Picramnia*-suvun levinneisyyskartta:
* Sukujen *Nothotalisia* (vihreä) ja *Alvarodoa* (punainen) levinneisyyskartta:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q138806
* Wikispecies: Picramniaceae
* CoL: 625MD
* EoL: 5633716
* EPPO: 1PJMF
* FNA: 20479
* Fossilworks: 55729
* GBIF: 3694522
* GRIN: 1360
* iNaturalist: 71603
* IPNI: 982756-1
* IRMNG: 118853
* ITIS: 896963
* NCBI: 85159
* NZOR: 47ae3a4a-d25a-4777-8e90-29886f455423
* Open Tree of Life: 682446
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:982756-1
* Tropicos: 50318896
* Watson & Dallwitz: picramni
* WFO: wfo-7000000467

 |

 |
**Lydia Naemi** (**Lilly**) **Londen** [lon'deːn] (7. joulukuuta 1862 Ruokolahti – 10. heinäkuuta 1937 Helsinki) oli yksi varhaisista realistisen tyylisuunnan kirjailijoista Suomessa.

Londenin vanhemmat olivat lääninrovasti Carl Fredrik Londen ja Emélie Nordenstreng. Londen valmistui tyttökoulusta 1878. Hän hoiti maatilaa 1889–1891. Sen jälkeen hän 1892–1894 kirjoitti kaksi kirjaa ja työskenteli sitten 1894–1897 konttoristina palovakuutusyhtiö Fenniassa, 1897–1913 ekspeditöörinä maanviljelyshallituksessa ja teki 1894–1917 tilastotöitä senaattia varten. Vuosina 1897–1914 hän oli Suomen meijeriyhdistyksen kasöörinä.

Pappisperheeseen syntynyt Londen hoiti aluksi pientä maatilaa maaseudulla mutta hän muutti vuonna 1892 esikoisromaaninsa ilmestyttyä Helsinkiin ja työskenteli sittemmin konttoristina. Londen julkaisi vain kaksi romaania, mutta hän kirjoitti runsaasti tekstejä aikakaus- ja sanomalehtiin ja toimi myös kääntäjänä. Londenin romaanit kuvasivat realistiseen tapaan karjalaista maaseutua ja sen asukkaita.

Teokset
-------

* *En misstanke*, romaani. Hagelstam, Fredrikshamn 1892 (Lataussivu (pdf)
* *Berättelser och bilder*, kertomuskokoelma. Hagelstam, Fredrikshamn 1893 (Dagligt bröd; Nidingsdåd;  
 När aftonen skymmer; Ansvar; Ett namn; Adrienne; Ur en sångerskas dagbok; Prisskjutning; Doctor Ceder.)
* novelli "En misstanke" 1992 (julkaistu Aamulehdessä "Vilppo Myllymäki": Digitaalinen sanomalehtiarkisto)

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Saran sisaret: naiskirjallisuuden perinnettä Suomessa 1800-luvulta 1900-luvun alkuun

### Viitteet

1. ↑  Uttal av finlandssvenska efternamn Kotus. Viitattu 23.6.2018. (ruotsiksi)
2. 1 2  Aikalaiskirja 1920 s. 286. Helsinki: Otava 1920.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |