recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kotka ritarin kypäränkoristeena turnajaisissa Toscanassa.
Brandenburg-Ansbachin rajakreivin vaakuna, jossa on 15 kypärää ja kypäränkoristetta.

Vaakunan osat
 Kilpi 
 (Tinktuurit) 
 Kilven jako 
 Kilven- 
 kannattaja 
 Kilven- 
 kannattaja 
 Sotahuuto
 Kypäränkoriste 
 Lakipunos 
 Kypäränpeite 
 Kypärä 
 Arvokruunu 
 Postamentti 
 Kunniamerkki 
 Airut- 
 kuviot 
 Yleis- 
 kuviot 
 Tunnuslause 
 *(oikea)* 
 *(vasen)* 
Esimerkkivaakuna

**Kypäränkoriste** on vaakunakokonaisuudessa kypärästä nouseva kolmiulotteinen tunnus tai muu merkki. Kypäränkoristeiden alkuperäisenä tehtävänä oli usein lähinnä mahtailu, mutta sen merkitys ritarin tunnistamisessa kasvoi turnajaisten kukoistuskaudella, kun koristeena alettiin käyttää kilvellä olevia tunnuksia. Kypäränkoristeina on myös käytetty vaakunasta riippumattomia tunnuksia esimerkiksi viittauksena sukujuuriin, ja heraldiikan rappiokaudella kypäränkoristeissa saattoi olla jopa vallattomia piirteitä. Etenkin Saksassa kypäränkoristeita on käytetty erotuksena saman suvun eri haarojen välillä.

Heraldisten kypäränkoristeiden juuret ovat ritareiden kypärissään käyttämissä koristeissa. Niistä ensimmäiset tehtiin kovetetusta nahasta, joka kiinnitettiin kypärään nahasta neulotun kalotin avulla, joka taas puolestaan kätkettiin lakipunoksella. Turnajaisten aikakauden päätyttyä kypäränkoriste kehittyi aidosta esineestä pelkäksi piirrokseksi. Se kuitenkin säilytti kolmiulotteisen luonteensa, mikä erottaa sen esimerkiksi vaakunakilpien kuvioista. Aluksi kypäränkoriste oli luultavasti henkilökohtainen, mutta siitä on sittemmin tullut yhtä lailla perinnöllinen sukuvaakunan osa kuin muutkin tunnukset.

Kypäränkoristeiden käyttöä säätelevät tavat ovat eri maissa erilaisia. Suomessa kypäränkoriste kuuluu vaakunaan, mikäli siinä on kypärä. Irrallisena sitä ei sen sijaan voi käyttää, toisin kuin esimerkiksi Englannissa. Jos koriste toistaa kilvellä olevan tunnuksen, on se yleensä vaakunan pääväreissä. Muuten kypäränkoristeen värejä ei ole erityisesti määrätty.

Lähteet
-------

* Kara, Kimmo (toim.): *Heraldiikan opas*, s. 43–44. Suomen Heraldinen Seura, 1997. ISBN 951-98088-0-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kypäränkoriste** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitoria. Muita samoin nimettyjä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Patapsco** oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Passaic-luokka*
Alus tilattiin Harland and Hollingsworthilta Wilmingtonista Delawaresta. Alus laskettiin vesille 27. syyskuuta 1862 ja otettiin palvelukseen 2. tammikuuta 1Daniel Ammen.

Palvelus
--------

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen, jonka mukana se osallistui 3. maaliskuuta 1863 Savannahissa hyökkäykseen Fort McAllisteriin. Alus siirtyi huhtikuussa North Edisto joelle purjehtien 5. huhtikuuta Charlestoniin osallistuakseen hyökkäykseen kaupungin puolustajia vastaan. Kuukauden lopun alus oli lähes jatkuvassa tulitoiminnassa samoin kuin heinä-elokuussa. Alus jatkoi taistelua kaupungin sataman suojana olevia linnakkeita vastaan ja 8.-9. syyskuuta alus tuki rynnäkköä Fort Sumteriin. Syksystä vuoden 1864 loppuun alus oli South Carolinanssa osallistuen hyökkäykseen sataman pulustuksen murtamiseksi.

Illalla 15. tammikuuta 1865 aluksen suojatessa yhteysaluksia siihen osui torpedo (miina). Alus upposi alle minuutissa vieden mukanaan 62 miehistönjäsentä.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  history.naval.mil

*Passaic*-luokan monitorit

|  |
| --- |
| *USS Passaic* - *USS Montauk* - *USS Nahant* - *USS Patapsco* - *USS Weehawken* - *USS Sangamon* - *USS Catskill* - *USS Nantucket* - *USS Lehigh* - *USS Camanche* |
| Edeltäjä: *USS Monitor* – Seuraaja: *USS Roanoke* |
**Kypäräsukellus** on maailman vanhimpia käytössä olevia sukellusmenetelmiä. Menetelmässä käytetään tiivistä sukelluspukua ja siihen eri menetelmin kytkettyä metallista tai nykyisin lujitemuovista sukelluskypärää.

Kypäräsukeltajalla on yleensä hyvin raskaat rinnalle ja selkään kiinnitetyt painot, koska pukuun pumpattava ilma aiheuttaa hyvin voimakasta nostetta. Pohjassa tai työlavalla työskennellessä varustukseen kuuluvat noin kymmenen kiloa kappale painavat metalliset painokengät; asennustyössä avovedessä ne korvataan yleensä räpylöillä ja nilkkapainoilla.

Kypäräsukeltaja emälaivan portailla.
Nykyaikainen lujitemuovinen sukelluskypärä.
Menetelmään on alusta alkaen kuulunut pinnalta käsin pumpattu ilma; ilma siirtyy eräänlaista umbilikaalia pitkin. Kevyimmillään yhteeseen kuuluu ilmaletku, puhelinkaapeli, valaisimen syöttö ja erillinen varmistusvaijeri.

Vedenalaisessa rakennustyössä, esimerkiksi kivenporauksessa tai raudoituksessa, kypäräpuku usein suojataan erillisellä suojahaalarilla. 

Täydelliseen nykyaikaiseen varustukseen kuuluvat lisäksi kypärään asennetun kameran kaapelit sekä sukeltajan elintoimintoja jatkuvasti seuraavien lääketieteellisten laitteiden johdot. Jos hengityskaasuna on helium, puhelimeen liittyy erillinen elektroninen selvennyslaite, koska normaali ääni muuttuu heliumkaasukehässä vaakkuvaksi ja vaikeasti tunnistettavaksi. 

Hyvin kauan käytettiin käsipumppuja, nykyään pinnalla on erillinen varastosäiliö, johon tarpeen mukaan pumpataan lisää ilmaa tavallisimmin sähkökäyttöisellä ilmanpuristimella. Nykyajan turvamääräysten johdosta kypärävarustukseen kuuluu myös selässä olevat varailmasäiliöt. 

Menetelmä vaatii suuren pintamiehistön ja sukeltajalta ammattitaitoa, mutta se on työkäytössä, kuten vedenalaisten putkien asentamisessa tai kallion poraamisessa, oikeastaan ainoa mahdollinen.

Nykyään on olemassa myös ns. puolikypäröitä; niissä on kypärän kasvo-osa, mutta päähineosa on joko kuminen tai sen paikalla on moninkertainen hihnasto. Tällaisen kypärän - jota kutsutaan myös kypärämaskiksi - voi kytkeä myös kannettavaan sukelluslaitteeseen, joskin se on ensisijaisesti tarkoitettu käytettäväksi pintasyötön kanssa. Näistä laitteista tunnetuimpia on **EXO**.

Lähteet
-------

* Timo Vikman: Sukellus
* Kari Jokinen: Sukeltajan tie, luku *Suurimmissa syvyyksissä*

  

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kypäräsukellus**.
**USS Noble** (runkonumero APA-218) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1953 vesillelaskettu Haskell-luokan joukkojenkuljetusalus (engl. *Attack transport, APA*).

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Haskell-luokka*
Marine Commission tilasi VC2-S-AP5-aluksen Permanente Metal Corporationilta Richmondista Kaliforniasta, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1944 MCV:n runkonumerolla 566. Alus viimeisteltiin Kaiser Shipyardilla Richmondissa, jossa se laskettiin vesille 18. lokakuuta kumminaan Maxine C. Jones. Laivasto lunasti aluksen 27. marraskuuta ottaen sen palvelukseen vielä samana päivänä ensimmäisenä päällikkönään Solomon S. Isquith.

Palvelus
--------

Tammikuussa 1945 alus lähti Okinawan maihinnousuun. Sotatoimien päättyessä alus avusti sotavankien kuljetuksissa Koreasta Filippiineille. Alus osallistui myös operaatio Magic Carpetiin kuljettaen kotitutettavia Tyyneltä mereltä Yhdysvaltoihin.

Alus kuului vuosina 1946-1949 Atlantin laivastoon kotisatamanaan Norfolkin laivastotukikohta Virginiassa. Alus palasi San Diegoon 13. syyskuuta 1949, josta se siirtyi Mare Islandin laivastontelakalle huollettavaksi Korean sodan alkaessa kesäkuussa 1950. Elokuussa alus lähti Koreaan osallistuakseen syyskuussa Inchonin maihinnousuun, minkä jälkeen alus kuljetti Yhdysvaltain ja sen liittolaisten joukkoja Koreaan ja Koreasta. Heinäkuussa 1953 alus osallistui operaatio Big Switchiin kuljettaen sotavankeja Koje Dosta Inchoniin aseleposopimuksen mukaisesti.

Vapauduttuaan sotatoimista alus oli koulutustehtävissä Tyynenmeren sekä itä- että länsi osissa. Vuonna 1955 alus evakuoi kiinalaisia Tachenista Formosalle.

Kuuban kriisin alkaessa 27. lokakuuta 1962 alukselle siirrettiin 1 400 merijalkaväen sotilasta varusteineen, minkä jälkeen se lähti Karibialle yhdessä Tyynenmeren laivaston maihinnousuosaston kanssa. Alus palasi San Diegoon joulukuussa ja oli purjehduksella Tyynenmeren länsiosissa maaliskuussa 1963 yhdessä 7. laivaston maihinnousuosien kanssa.

Alus palasi San Diegoon joulukuussa 1963, missä se oli valmius- ja koulutustehtävissä. Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1964, minkä jälkeen se siirrettiin Mare Islandin laivastontelakalle valmisteltavaksi siirtoon Espanjalle osana MAP-ohjelmaa.

Espanjan laivasto
-----------------

Alus luovutettiin Espanjalle 19. joulukuuta San Franciscossa. Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen nimellä *Aragón* (TA11). Alus poistettiin alusrekisteristä 1. tammikuuta 1982 ja se myytiin romutettavaksi 1987.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  DANFS - Noble
Ivan Poddubnyi.
**Ivan Maksimovitš Poddubnyi** (ven. Ива́н Макси́мович Подду́бный, ukr. Івáн Макси́мович Підду́бний, *Ivan Maksymovytš Piddubnyi*, 8. lokakuuta 1871 nykyisen Ukrainan Tšerkasyn alueen Zolotonošan piirin Bogoduhovkan kylä – 8. elokuuta 1949 Jeisk) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen ammattipainija, voimailija ja sirkusesiintyjä.

Ivan Poddubnyi työskenteli ahtaajana Sevastopolin ja Feodosijan satamissa. Vuonna 1897 hän alkoi esiintyä sirkusareenoilla kahvakuula-atleettina ja painijana. Aluksi hän harjoitti venäläistä vyöpainia ja vuodesta 1903 kreikkalais-roomalaista painia. Vuosina 1905–1908 Poddubnyi voitti joukon ammattilaisten maailmanmestaruuksia kreikkalais-roomalaisessa painissa. Valtavan fyysisen voimansa, omaperäisen taktiikkansa ja lujatahtoisuutensa ansiosta hän tuli tunnetuksi yhtenä maailman parhaista ammattipainijoista.

Poddubnyi lopetti painimisen vuonna 1941. Vuonna 1939 hän sai Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan ja vuonna 1945 Neuvostoliiton ansioituneen urheilumestarin arvonimet. Hänet on palkittu myös työn punaisen lipun kunniamerkillä. Poddubnyille omistetut painikilpailut on järjestetty vuodesta 1962 lähtien.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 22.12.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Rossijski gumanitarnyi entsiklopeditšeski slovar *slovari.yandex.ru*. Viitattu 22.12.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Poddubnyi**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Zauditu** eli **Zewditu** (29. huhtikuuta 1876 – 2. huhtikuuta 1930 ) oli Etiopian keisarinna 1916–1930.

Zauditu oli Menelik II:n vanhin tytär. Menelik II hallitsi 24 vuoden ajan. Seuraajaksi valittiin Zauditun sisaren poika Iyazu. Hänet kuitenkin syrjäytettiin jo ennen valtaan nousua, ja tilalle valittiin Zauditu. Zauditu ei kuitenkaan saanut itse käyttää valtaa, vaan hänen sijaishallitsijanaan oli serkku Ras Tafari Makonnen. Ras Tafari Makonnen oli uudistusmielinen ja ylhäisön suosikki, kun taas Zauditu halusi säilyttää maansa perinteet ja sai siihen tukea kirkolta. Vuosien mittaan Zauditu keskittyi yhä enemmän uskonnollisiin asioihin, kun taas Ras Tafari Makonnen johdatti maansa Kansainliiton jäseneksi ja lakkautti orjuuden. Vuonna 1928 Zauditu antoi Tafari Makonnenille arvonimen kuningas.

Zauditun kuoleman jälkeen Tafari Makonnen julistautui keisariksi ja otti nimekseen Haile Selassie.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kylie Kiunguyu: Ethiopia: Empress Zewditu - Ethiopia's First Female Head of State *All Africa*.  2018. Viitattu 10.3.2019.
2. ↑  Regent and heir apparent *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 10.3.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ivan Prokić** (s. 6. huhtikuuta 1975 Belgrad, Serbian ST, Jugoslavia) on serbialainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan kotimaansa lisäksi myös Venäjällä ja Pohjois-Amerikassa.

Ura
---

### Seuraura

Prokić aloitti pääsarjauransa vain 14-vuotiaana Jugoslavian pääsarjan HK Partizan Belgradissa kaudella 1989–1990. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi KHK Crvena Zvezdassa, joista jälkimmäinen Jugoslavian hajoamisen jälkeen Jugoslavian liittotasavallan pääsarjassa pelattu kausi 1991–1992 päättyi mestaruuteen. Kauden 1994–1995 Prokić aloitti HK Partizanissa, mutta hän siirtyi kesken kauden Venäjälle Kansainvälisen liigan TsSKA Moskovaan.

Vuodet 1997–2001 Prokić kävi Wisconsin-Superiorin yliopistoa, jonka paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies hän oli viimeisellä yliopistokaudellaan 2000–2001. Kauden 2001–2002 Prokić pelasi UHL-joukkue Rockford IceHogsissa. Kauden 2002–2003 hän vietti kotimaassaan HK Vojvodina Novi Sadissa pelaten kansainvälistä Interligaa. Kaudeksi 2003–2004 Prokić palasi taas Pohjois-Amerikkaan. Hän pelasi kautensa ECHL:ssä edustaen Bakersfield Condorsin, Charlotte Checkersin ja Fresno Falconsin joukkueita.

ECHL-vuotensa jälkeen Prokić on pelannut kotimaassaan KHK Crvena Zvezdassa ja HK Vitezissä.

### Maajoukkueura

Prokić edusti Serbiaa II-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2011, jolloin hän voitti A-lohkon pronssia. Ennen Serbian ja Montenegron jakautumista Prokić edusti Jugoslavian liittotasavaltaa/Serbia ja Montenegroa C-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1995 ja 1998, joista hän oli ensimmäisenä mainitun turnauksen paras maalintekijä viidellä osumallaan Slovenian Ivo Janin ja Tomaž Vnukin kanssa. Vuosina 2002, 2003, 2004, 2005 ja 2006 Prokić pelasi II-divisioonan MM-kilpailuissa. Kaikki neljä turnausta päättyi lohkohopeaan. Hän voitti vuoden 2003 turnauksen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 5+16=21 ja vuoden 2005 turnauksen syöttöpörssin 11 syötöllään.

Prokić edusti myös Jugoslavian liittotasavaltaa alle 20-vuotiaiden C2-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 1995 sekä alle 18-vuotiaiden B-sarjan EM-kilpailuissa vuonna 1992, jolloin hän voitti turnauksen piste- ja maalipörssin tehoilla 9+6=15.

Muuta
-----

Prokićin pikkuveli Marko pelaa HK Vitezissa.

Lähteet
-------

* Ivan Prokić The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Ivan Prokić *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Ivan Prokić *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  Awans Australii do pierwszej dywizji  10.4.2011. Hokej.net. Viitattu 29.12.2014. (puolaksi)
**Gutenberg** oli Helsingissä vuosina 1893–1915 ilmestynyt kirjapainotyöntekijöiden suomen- ja ruotsinkielinen ammattilehti.

Helsingin kirjanpainajain yhdistyksen perustama *Gutenberg* oli Suomen ensimmäinen ammattiyhdistyslehti. Sen edeltäjä oli vuonna 1885 ilmestynyt samanniminen käsinkirjoitettu lehti. Vuonna 1897 *Gutenbergista* tuli Suomen kirjaltajain liiton äänenkannattaja. Se toimi liittonsa jäsenten radikaalina edunvalvojana.

Kaksikielinen lehti ilmestyi aluksi kerran ja myöhemmin kahdesti kuukaudessa. Sen levikki kasvoi alun 250 tilaajasta 800 kappaleeseen vuonna 1898. Toimittajina työskentelivät G. H. Cajander (1893–1894), Emil Wahlstein (1894), K. Hoimela (1894), A. Hautala (1894), K. I. Forsman (1894–1895), J. A. Snell (1894), F. F. W. Ahlroos (1896), J. Höglund (1897–1898), V. Blomqvist (1899), O. A. Nyman (1900–1903, 1907–1909, 1913–1915), E. Frimodig (1903–1906), Toivo Salmi (1906), Otto Vilmi (1909–1911) ja Vilho Viitanen (1912). *Gutenbergin* jatkajaksi perustettiin vuonna 1916 Suomen kirjatyöntekijöiden liiton *Kirjatyö*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 9. Aikakauslehdistön historia: Erikoisaikakauslehdet*, s. 451–455. Kuopio: Kustannuskiila, 1991. ISBN 951-657-326-6.
2. 1 2  Kurikka, Jussi & Takkala, Marketta: *Suomen aikakauslehdistön bibliografia 1782–1955*, s. 50, 101. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1983. ISBN 951-45-3158-2.

Aiheesta muualla
----------------

* *Gutenberg* digitoituna kansalliskirjastossa
Gutta-pisaroita doorilaisessa entablementissa (metooppien ja triglyfien yläpuolella sekä triglyfien alapuolella).
**Gutta** (lat. ’pisara’; mon. *guttae*) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa lieriömäinen tai pisaramainen nappula, joita käytettiin koristeina doorilaista tyyliä edustaneiden rakennusten entablementissa.

Gutta-pisaroita käytettiin sekä mutulusten koristeena korniisin alapinnassa kunkin metoopin ja triglyfin yläpuolella, että reguloiden koristeena kunkin triglyfin alapuolella. Gutat jäljittelivät kiviarkkitehtuurissa alkuperäisten puisten kreikkalaisten temppeleiden rakenteiden vaarnoja eli tappeja, joilla puuosat oli liitetty toisiinsa.

Lähteet
-------

1. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Mutulus, regula", *Antiikin käsikirja*, s. 197, 356, 483. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. ↑  Dinsmoor, William Bell: *The Architecture of Ancient Greece*, s. 393, 395. W. W. Norton & Company, Inc. 1975. ISBN 0-393-04412-2.
3. ↑  Grout, James: Doric Order *Encyclopaedia Romana*. Viitattu 10.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **gutta** Wikimedia Commonsissa
**Ivan Petrovitš Sinebrychoff** (n. 1790 Gavrilov Posad, Venäjän keisarikunta – 20. helmikuuta 1879 Pietari) oli venäläistä syntyperää ollut mutta myös Helsingissä toiminut kauppias, yritysjohtaja ja liikemies, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Sinebrychoffin vanhemmat olivat kauppias Petr Ivanovitš Sinebrychoff ja Marva Ivakova ja puoliso Maria Tanamaroff. Nikolai Sinebrychoff ja Pavel Sinebrychoff olivat hänen veljiään. Ivan Sinebrychoff oli kauppias Pietarissa vuodesta 1806, mutta hänellä oli porvarinoikeudet Helsingissä 1823–1858, jossa hän oli kauppias ja rakennusurakoitsija. Pietariin 1831 takaisin muuttanut Sinebrychoff oli Sinebrychoffin panimon toimitusjohtaja Helsingissä 1848–1852 ja sitten liikemies Venäjällä ja Puolassa. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1839. Varakas Sinebrychoff teki rahalahjoituksia luostareille, mutta lahjoitti myös ikonin ortodoksisiselle kirkolle Kotkassa. Kuollessaan hänellä oli omistuksessaan muun muassa kolme kivitaloa Pietarissa ja huvila Oranienbaumissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ivan Sinebrychoff *Biografiasampo*. Viitattu 5.7.2022.
**Maria Augustin** (17. maaliskuuta 1749 Turku – 10. syyskuuta 1803 Turku) oli suomalainen kauppias ja laivanvarustaja, joka vaikutti Turussa. Hän teki toimi ensin isänsä nimissä ja myöhemmin omissa nimissään. Maistraatin vastustuksen takia hän joutui anomaan erityisoikeuksia toiminnalleen kuninkaalta.

Maria Augustinin isä oli suomenkielisestä somerolaisesta talonpoikaissuvusta. Isä lopetti sairauden vuoksi oman menestyksekkään liiketoimintansa ja halusi siirtää sen Marialle, joka oli jäänyt naimattomaksi huolehtiakseen leski-isästään. Maistraatti kuitenkin kieltäytyi vedoten siihen, että kauppakaaren mukaan luvan saajan tuli olla mies. Maria Augustin sai Kauppakollegiolta väliaikaisen luvan hänen isänsä kuoltua, ja elinikäisen oikeuden käännyttyään kuninkaan puoleen.

Maria Augustin vaali suomenkielisiä sukujuuriaan ja hänellä oli perukirjan mukaan Turun suurin suomenkielinen kirjakokoelma.

Lähteet
-------

* Vainio-Korhonen, Kirsi: / Augustin, Maria (1749 - 1803) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  28.11.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Luis Ángel González Macchi** (s. 13. joulukuuta 1947) on paraguaylainen lakimies ja poliitikko. Hän oli maansa presidentti 1999–2003 Colorado-puolueesta.

Parlamentin puhemiehenä González nousi presidentiksi 29. maaliskuuta 1999 kuusi päivää varapresidentti Luis María Argañan salamurhan jälkeen ja presidentti Raúl Cubas Graun erottua, kun hänen syytettiin osallistuneen murhaan.

Presidenttinä González kokosi hallituskoalition kriisin vahingoittaman talouden korjaamiseksi. Hallitusyhteistyö ei kestänyt kauan ja Partido Liberal Radical Auténtico lähti hallituksesta ja jätti Gonzálezin ilman parlamentin enemmistön tukea. Hänen suosionsa laski talouden alamäen jatkuessa ja lakien saaminen läpi lähes oli mahdotonta ilman tukea. Gonzálezia vastaan tehtiin vallankaappausyritys toukokuussa 2000. Vallankaappauksesta syytettiin maapaossa olevalle kenraali Lino Oviedolle uskollisia voimia.

González joutui erikoiseen valoon, kun huomattiin, että hän käyttää virka-autonaan varastettua panssaroitua BMW:tä.

Toukokuussa 2001 keskuspankin johtaja erosi syytettynä laittomista rahansiirroista Yhdysvaltoihin. Rahat olivat peräisin vuonna 1994 ja 1998 konkurssiin menneiltä pankeilta. Gonzálezia vastaan tehtiin viraltapanoyritys korruptiosyytteiden vuoksi 2002, mutta se epäonnistui, ja hän pystyi säilyttämään paikkansa vuoden 2003 vaaleihin asti. Kun Nicanor Duarte Frutos voitti vaalit, Gonzálezia kiellettiin poistumasta maasta ja häntä vastaan nostettiin syyte. Hänet tuomittiin 4. joulukuuta 2006 kahdeksaksi vuodeksi vankilaan laittomista rahansiirroista.

Lähteet
-------

1. ↑  World: Americas Paraguay president resigns  1999. BBC. Viitattu 24.8.2014.
2. ↑  Paraguay president full of promises  2003. BBC. Viitattu 24.8.2014.
3. ↑  Former Paraguay president jailed  2006. BBC. Viitattu 24.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* González Macchi, primer ex presidente que va a la cárcel (Arkistoitu – Internet Archive) (La Raza)

Paraguayn lippuParaguayn presidentti
C.A. López | F.S. López | Machain\* | Rivarola | Jovellanos\* | Gill | Uriarte | Bareiro | Caballero | Escobar | J.G. González | M. Morínigo\* | Egusquiza | Aceval | Carvallo\* | Escurra | Gaona\* | Báez\* | Ferreira | González Navero\* | Gondra | Jara\* | Rojas\* | Peña\* | González Navero\* | Schaerer | M. Franco | Montero\* | Gondra | Eus. Ayala\* | El. Ayala\* | Riart\* | El. Ayala | Guggiari | Eus. Ayala | R. Franco\* | Paiva | Estigarribia | H. Moríñigo | Frutos\* | J.N. González | Rolón\* | Molas | Chaves | Romero\* | Stroessner | Rodríguez | Wasmosy | Cubas | González Macchi | Duarte | Lugo | F. Franco | Cartes  
\* *väliaikainen tai toimessa*



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Maria Banuș** (10. huhtikuuta 1914 – 14. heinäkuuta 1999) oli romanialainen runoilija.

Elämäkerta
----------

Maria Banuș syntyi 10. huhtikuuta 1914 Romanian Bukarestissa. Hänen perheensä oli juutalainen, mutta Banuș itse vieraantui juutalaisesta uskosta. Hän myös mielsi itsensä pikemminkin romanialaisena.

Banușiista tuli Romanian johtavia naiseutta käsitteleviä runoilijoita. ensimmäiset runot julkaistiin vuonna 1928 ja laajemmalle yleisölle tunnetuksi hän tuli kokoelmateoksella *Tara fetelor* (1937). Holokaustitoisen maailmansodanaikana vaikutti häneen syvästi. Sitä käsitteli esimerkiksi vuonna 1949 julkaistu *Bucurie*. Banuș piti myös kommunisteja maailman pelastajina. Sosiaaliset ja humintaariset aiheet ovat esillä teoksissa *Torentul* (1959) ja *Magnet* (1962). Hän julkaisi myös näytelmät *Ziua cea mare* (1951) ja *Indragostitii* (1954). Runokokoelmateoksia olivat *Fiilor mei* (1949), *Versuri alese* (1953), *Despre pamant* (1954) ja *Se arata lumea* (1956), sekä rakkausrunoutta maailmankirjallisuudessa käsittelevän tietokirjan *Din poezia de dragoste a lumii* (1965). Omien teostensa ohella hän käänsi romaniaksi Goethen, Puškinin, Rilken ja Shakespearen teoksia. Banuksen omia runoja käännettiin venäjäksi, englanniksi ja kiinaksi.

Vuonna 1978 Banuș julkaisi osia toisen maailmansodan aikaisesta päiväkirjastaan nimellä *Sub camuflaj*. Teos oli kiistanalainen, sillä se käsitteli esimerkiksi eroottisia kokemuksia ja Banușin suhtautumista juutalaiseen identiteettiin. Banuș kuoli Bukarestissa 14. heinäkuuta 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maria Banuş (1914-1999) *data.bnf.fr*. Bibliothèque nationale de France. Viitattu 20.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 3 Ba-Blo*, s. 120-121. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Väinö Adolf Tuomisto** (25. heinäkuuta 1912 Lammi – 14. lokakuuta 1993 Lahti) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen. Hän toimi erityisesti huonekalualalla, ja hänen perustamiaan ja johtamiaan yrityksiä olivat muun muassa Salpausselän Huonekalutehdas ja Tuomikaluste.

Tuomiston vanhemmat olivat Adolf ja Hilja Tuomisto ja puolisot Katri Judén ja Tuula Tuominen. Tuomisto kävi Lahden mieskotiteollisuuskoulun ja työskenteli usean vuoden ajan Häklin huonekalutehtaalla. Osallistuttuaan talvisotaan hän perusti vuonna 1941 oman huonekalutehtaan ja ryhtyi sen toimitusjohtajaksi. Jatkosodan jälkeen hän palasi huonekalualalle. Vuonna 1949 Tuomisto lähti pitkälle opintomatkalle Yhdysvaltoihin, mutta perehtyi huonekalujen teolliseen tuotantoon myös Euroopassa ja suorittamalla alan kursseja. Tuomiston omistama Salpausselän Huonekalutehdas oli 1950-luvun alussa suurimpia huonekalutehtaita Lahdessa. Yritys meni kuitenkin konkurssiin ja joutui vuonna 1958 Sotkan haltuun.

Tuomisto perusti silti jo samana vuonna uuden yrityksen, Väinö Tuomiston Huonekalu -yhtiön, vuodesta 1963 Tuomikaluste Oy. Hän oli yrityksen toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Tuomisto osallistui myös huonekalukauppiaiden yhteisen Kaluste-Yhtymän perustamiseen ja oli yhtiön hallituksen jäsen. Hän vaikutti laajemmin huonekaluteollisuuden kehittämiseen ja viennin edistämiseen ja oli useiden alan ja alueellisten yhteistyöjärjestöjen vaikuttaja. Tuomikalusteen lisäksi Tuomisto perusti muitakin yrityksiä, kuten Erikois-Kaluston, Hämeen Kapan, Vienti- ja tuontiliike Strokon, Pikapuhdon ja Heinolan Pesuavun, sekä osallistui yritysten perustamiseen yhdessä toisten kanssa. Teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1975 saanut Tuomisto tunnettiin myös lahjoittajana, joka tuki laajasti valtakunnallisia ja seudullisia kohteita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Väinö Tuomisto *Biografiasampo*. Viitattu 24.3.2022.
2. 1 2  50-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 26.7.1962, s. 6.
**Harvakarvapoimulehti** (*Alchemilla parcipila*) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, poimulehtien (*Alchemilla*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se muistuttaa paljolti kaljuvarsipoimulehteä (*Alchemilla glabricaulis*), mutta lajit ovat erotettavissa varsien sekä lehtiruotien karvojen perusteella. Kaljuvarsipoimulehden varret sekä lehtiruodit ovat täysin kaljuja. Näiden kahden lajin erottaminen toisistaan on kuitenkin hankalaa.

Harvakarvapoimulehti on keskikokoinen tai isokokoinen poimulehtilaji, joka voi kasvaa 20–60 cm korkeaksi. Sen varret ovat hieman karvaiset joko kokonaan tai vain alimmista nivelväleistä. Lehtilavat ovat 5–9 cm pitkiä, lähes tasaisia ja tummanvihreitä. Lehtien reunoilla on seitsemästä yhdeksään kolmiomaista liuskaa ja kunkin liuskan laidoilla on 11–15, joskus 16 tai 17 hammasta. Lehtilapojen yläpinnat ovat harvakarvaisia. Kukkaperät ja kukkapohjukset ovat kaljuja.

Harvakarvapoimulehteä kasvaa Venäjällä vuoristoniityillä puurajan tuntumassa, usein muiden korkeiden ruohojen seassa. Vuoteen 2018 mennessä harvakarvapoimulehteä on löydetty vain eri puolilta Venäjää sekä Suomesta Kuhmosta.

Lähteet
-------

* Piirainen, M. & Chkalov, A. 2018: *Alchemilla parcipila* Juz. and *A. stellaris* Juz. as polemochores in Finland – the first records outside Russia – and the correct identity of *A. polemochora* S.E.Fröhner — *Memoranda Societas Fauna Flora Fennica*, 94: 67–77, ISSN 1796-9816 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Harvakarvapoimulehti (*Alchemilla parcipila*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q15289027
* CoL: BHZD
* EoL: 630384
* GBIF: 3028492
* IPNI: 720838-1
* IRMNG: 10694920
* Plant List: rjp-9450
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:720838-1
* Tropicos: 27804009
* WFO: wfo-0001018580

 |

 |
Toshio Hosokawa
**Toshio Hosokawa** (jap. 細川 俊夫; s. 23. lokakuuta 1955 Hiroshima) on japanilainen säveltäjä.

Hosokawa opiskeli aluksi pianonsoittoa ja sävellystä Tokiossa. Hän jatkoi sävellysopintoja vuodesta 1976 Isang Yunin johdolla Berliinin taideyliopistossa ja vuosina 1983–1986 Klaus Huberin johdolla Freiburgin musiikkiyliopistossa. Vuonna 1980 Hosokawa osallistui ensimmäisen kerran Darmstadtin kesäkursseille, joissa eräitä hänen sävellyksistään esitettiin. Vuodesta 1990 hän vieraili Darmstadtissa säännöllisesti tuutorina. Vuosina 1989–1998 hän toimi Akiyoshidain kansainvälisen nykymusiikkiseminaarin ja -festivaalin taiteellisena johtajana Yamaguchissa. Hän oli mukana perustamassa festivaalia. Vuonna 2001 Hosokawasta tuli Takefun kansainvälisen musiikkifestivaalin taiteellinen johtaja ja vuonna 2004 Tokion musiikkiopiston säännöllinen vierailijaprofessori.

Hosokawan teoksissa on vaikutteita sekä länsimaisesta musiikista Franz Schubertista Anton Weberniin että perinteisestä japanilaismusiikista. Hän pitää sävellysprosessia zenbuddhalaisuuteen ja sen luonnontulkintaan yhteydessä olevana. Hosokawa on saanut työllään monia palkintoja, kuten ensipalkinnon Berliinin filharmonikkojen 100-vuotisjuhlan sävellyskilpailussa (1982), Arion-musiikkipalkinnon (1984), Kioton musiikkipalkinnon (1988) ja Rheingaun musiikkifestivaalin (1998). Vuosina 1998–2007 Hosokawa oli Tokion sinfoniaorkesterin nimikkosäveltäjä. Vuonna 2001 hänet nimitettiin Berliinin taideakatemian jäseneksi.

Hosokawalla on asumukset sekä Naganossa että Mainzissa.

Teoksia
-------

* *Voiceless Voice in Hiroshima* (oratorio, 1989/2000–2001)
* *In die Tiefe zer Zeit* (sellolle ja harmonikalle, 1994)
* *Vision of Lear* (ooppera, 1998)
* *Hanjo* (ooppera, 2004)
* *Circulating Ocean* (orkesterille, 2005; kantaesityksen johtaja: Valeri Gergijev)
* *Lotus Under the Moonlight* (konsertto pianolle ja orkesterille, 2006; kantaesittäjät: Momo Kodama, NDR:n Elbphilharmonie-orkesteri)
* *Woven Dreams* (orkesterille, 2010; kantaesittäjä: Clevelandin orkesteri)
* *Matsukaze* (ooppera, 2011)
* *Moment of Blossoming* (konsertto käyrätorvelle ja orkesterille, 2011; kantaesittäjät: Stefan Dohr, Berliinin filharmonikot, Simon Rattle)
* *Stilles Meer* (ooppera, 2016; kantaesittäjät: Hampurin valtionooppera, Kent Nagano)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Toshio Hosokawa Schott Music


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Väinö Tattari vuonna 1979.
**Väinö Tattari** (23. tammikuuta 1902 Hiitola – 25. lokakuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kommunistipoliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi vuosina 1946–1949 Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton (SAK) varapuheenjohtajana.

Tattarin isä oli kirvesmies ja hän itse oli ammatiltaan muurari. Hänen poliittinen toimintansa käynnistyi hänen kotikylänsä Hännilän työväenyhdistyksestä, jonka puheenjohtajaksi hänet valittiin 1923, hieman ennen kuin koko yhdistys lakkautettiin Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen mukana. Tattari työskenteli muurarina eri paikkakunnilla, vuodesta 1928 Helsingissä, jossa hän oli aktiivinen nuorten työläisten opintoyhdistyksessä ja muurarien ammattiosastossa. Vuosina 1935–1939 hän asui Neuvostoliitossa ja opiskeli Moskovan Lenin-koulussa salanimellä *Karl Sarlin*. Hän onnistui myöhemmin salaamaan tämän Etsivän keskuspoliisin kuulustelijoilta ja väitti kierrelleensä neljä vuotta Suomen maaseudulla.

Suomen palattuaan Tattarista tuli yksi Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) työkomitean ammatillisen jaoston johtajista. Kommunistit ryhtyivät noina vuosina toimimaan melko näkyvästi sosiaalidemokraattien johtamassa ammattiyhdistysliikkeessä. SAK:n lokakuun 1940 edustajakokouksessa Tattari oli ehdolla järjestön puheenjohtajaksi, mutta hävisi istuvalle puheenjohtajalle Eero A. Wuorelle äänin 25–66. Tattari pidätettiin jatkosodan alkaessa kesäkuussa 1941 ja hän oli sodan loppuun saakka turvasäilövankeudessa.

SKP:n uudessa perustavassa kokouksessa lokakuussa 1944 Tattari valittiin puoluetoimikuntaan. Hänestä tuli pian yksi näkyvimpiä ay-kommunisteja ja huhtikuussa 1945 hänet palkattiin SAK:n kolmanneksi sihteeriksi, kun järjestön sosiaalidemokraattinen johto aloitti johtotasolla yhteistyön kommunistien kanssa. Kun SAK:n johdossa kiisteltiin kesän 1946 ylimääräisen edustajakokouksen vaalien kyseenalaisista tuloksista, järjestölle perustettiin sovinnon eleenä kaksi uutta varapuheenjohtajan tehtävää ja Tattari valittiin ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi. Sotien jälkeisinä vuosina kommunistien työmarkkinalinja oli aluksi hyvin maltillinen, mutta vuoden 1948 vaalitappion jälkeen he alkoivat tukea voimakkaasti erilaisia lakkoliikkeittä. Syksyllä 1949 SAK:n sosiaalidemokraattinen johto julisti kommunistien tukeman korpilakkoliikkeen laittomaksi, jolloin sitä tukenut Tattari erotettiin tehtävistään.

Tattari oli 1952–1965 Suomen Muurarien Liiton toimitsijana, mistä tehtävästä jäi eläkkeelle. Myöhemmin hän toimi vielä aktiivisesti kansandemokraattista liikettä lähellä olleessa Eläkeläiset ry:ssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Soukola, Timo: "Tattari, Väinö (1902–1981)", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 664–665. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. / Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Rentola, Kimmo: *Kenen joukoissa seisot: Suomalainen kommunismi ja sota 1937–1945*, s. 489. WSOY 1994.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Bogatyr** (ven. Богаты́рь) oli Saksassa vuonna 1903 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Bogatyr-luokan panssarikansiristeilijä, joka nimettiin myyttisen keskiaikaisen sankarihahmon Bogatyrin mukaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Bogatyr-luokka*
Alus tilattiin Stettinistä Vulcanin telakalta, missä köli laskettiin 1898. Se laskettiin vesille tammikuussa 1901 ja valmistui 1902.

Palvelus
--------

Itämeren laivastolle valmistunut alus oli 1904 Venäjän–Japanin sodassa Vladivostokissa tiedustelutehtävissä, kunnes se toukokuun puolivälissä ajoi karille Amurinlahdella. Alus oli sodan lopun telakalla.

Itämerelle palattuaan alus oli elokuussa 1906 Suomenlinnassa kukistamassa Viaporin kapinaa taistelulaiva *Tsesarevitšin* kanssa. Joulu–tammikuussa 1908–1909 se oli Välimerellä avustamassa Messinan maanjäristyksen uhreja. 

ensimmäisen maailmansodan aikana *Bogatyr* osallistui muun muassa Ahvenanmaan taisteluun heinäkuussa 1915. Lokakuun vallankumouksessa aluksen miehistö liittyi bolševikkeihin. Maaliskuussa 1918 alus siirrettiin Itämeren laivaston suuressa evakuoinnissa Helsingistä Kronstadtiin. Alus poistettiin palveluskäytöstä vielä samana vuonna ja romutettiin lopulta Saksassa vuonna 1922.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Russian cruiser Bogatyr

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bogatyr (1901)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 196
**Luistelijan ensiesiintyminen** (ransk. *Débuts d’un patineur*) on vuonna 1907 valmistunut ranskalainen mykkäelokuva. Louis Gasnierin ohjaamaa komediaa pidetään Max Linderin keikarihahmon debyyttinä.

Juoni
-----

Max on päättänyt lähteä luistelemaan. Hän vuokraa luistimet, kiinnityttää ne kenkiinsä ja lähtee jäälle. Kokematon luistelija kaatuu kerta toisensa jälkeen, törmäilee muihin ja särkee silinterihattunsa. Arvokkuutensa menettänyt Max viedään pois jäältä ja lopussa hän itkee katkerasti.

Tuotanto ja vastaanotto
-----------------------

Tarinan mukaan ajatus elokuvasta syntyi Pathé Frèresin studion vieressä sijainneen järven jäädyttyä. Paikalle kutsuttiin keikarimaisesti pukeutunut Max Linder, jonka ei tarvinnut edes näytellä, sillä hän ei ollut koskaan luistellut. Yhdeksästä otoksesta koostuva elokuva on puhdasta slapstickiä, mutta sen koomisuutta lisää Linderin keikarihahmo, joka esiintyi nyt ensimmäistä kertaa. Elokuvan tekniikka on vielä hyvin primitiivinen, eikä lähikuvien puuttuminen tee oikeutta Linderin koomikonlahjoille.

*Luistelijan ensiesiintyminen* ei tehnyt Maxista kerralla suosittua, sillä hänen ohjaajansa Louis Gasnier siirtyi pian Italiaan ja Linder jatkoi sivuosien esittämistä Pathélla. Tie menestykseen avautui vuoden 1909 alussa, jolloin Linderin pahin kilpailija André Deed lähti vuorostaan Italiaan. Linderin kertoman mukaan hänen *Luistelijan ensiesiintymisestä* saamansa palkkio ei edes korvannut näyttelijän menetyksiä: repeytyneitä housuja, lyttyyn mennyttä silinteriä ja kadonnutta kalvosinnappia.

Elokuvaa esitettiin Suomessa kesäkuussa 1908. Lehti-ilmoituksissa ei vielä mainittu näyttelijän nimeä, mutta *Savon Sanomien* mukaan kuva oli "tavattoman naurattava". Max Linder alkoi tulla tunnetuksi Suomessa syksystä 1909 lähtien.

Lähteet
-------

1. ↑  Abel, Richard: *The Ciné Goes to Town: French Cinema, 1896-1914, Updated and Expanded Edition*, s. 218–219. Berkeley: University of California Press, 1994. ISBN 0-520-07935-3.
2. ↑  Leteux, Christine: *Albert Capellani: Pioneer of the Silent Screen*. Lexington: The University Press of Kentucky, 2015. ISBN 978-0-8131-6643-8.
3. ↑  Mathiesen, Snorre Smári: *Max Linder: Father of Film Comedy*. Albany: BearManor Media, 2018. 978-1-62933-208-6.
4. 1 2  Sadoul, Georges: *Vseobštšaja istorija kino, tom 1*, s. 408. Moskva: Iskusstvo, 1958.
5. ↑  Max Linder: "Le Roi du Cinématographe" *An Illustrated History of the Early Cinema*.  Arkistoitu 19.2.2019. Viitattu 8.2.2019.
6. ↑  Biografi-Teatterin ilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 10.6.1908, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
7. ↑  Pikku-uutisia.  *Savon Sanomat*, 24.8.1908, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
8. ↑  Max Linder *Mykkä Todistaja*. Viitattu 8.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* *Luistelijan ensiesiintyminen* Georg Renkenin Max Linder -filmografiassa (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Luistelijan ensiesiintyminen* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Luistelijan ensiesiintyminen* Pathén filmografiassa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Väinö Géza Vihma** (vuoteen 1938 **Wichmann**; 21. kesäkuuta 1907 Budapest, Unkari – 11. elokuuta 1958 Mikkeli) oli Helsingin kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden professori.

Vihman vanhemmat olivat professori Yrjö Wichmann ja opettaja Julia Maria Herrman. Sukunimensä hän vaihtoi Vihmaksi vuonna 1938. Unkarissa syntynyt Vihma opiskeli lakitieteitä Suomessa 1920-luvun lopulla, mutta teki myös opintomatkoja, 1928 Saksaan ja Unkariin ja 1930 Ruotsiin, Viroon ja Norjaan. Lakitieteen kandidaatiksi hän valmistui 1930 ja sai varatuomarin arvon 1933. Lakimiesuransa alussa Vihma toimi asianajajana, mutta 1933 hänestä tuli korkeimman oikeuden ylimääräinen virkamies ja 1935 hän siirtyi Turun hovioikeuteen, jossa eteni sihteeriksi 1947. Turussakin Vihma toimi silti virkatyönsä ohella asianajajana, 1940 ja 1941–1944 hän oli sotatuomarina ja 1947 hänen nimitettiin Itä-Suomen hovioikeudenasessoriksi.

Sotien jälkeen Vihma suuntautui tutkimukseen, lakitieteen tohtoriksi hän väitteli 1945 vakuutusoikeuden alalta ja julkaisi 1949 tutkimuksen palovakuutussopimuksista. Helsingin yliopiston kauppaoikeuden dosentti hänestä tuli keväällä 1947 ja hoidettuaan samalla siviilioikeuden apulaisen virkaa hänet nimitettiin siihen 1948. Sopimusoikeuden alalta Vihma julkaisi 1950 teoksen *Sopimussakko* ja 1957 teoksen *Suorituksen mahdottomuus*. Helsingin kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden professoriksi 1952 nimitetty Vihma oli huolellinen tutkija ja pidetty opettaja, Helsingin yliopistossa hän jatkoi työtään dosenttina. Vihma toimi useissa luottamus- ja asiantuntijatehtävissä, kuten kirkkolakia ja yhdistyslakia koskeneissa komiteoissa. Hän kuoli vain 51-vuotiaana 1958.

Vihman puoliso vuodesta 1936 oli Sylvi Onerva Kujala (s. 1910).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sundström, Mia: "Vihma, Väinö (1907–1958)", *Suomen kansallisbiografia, osa 10*, s. 497. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-451-2. / Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 809. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Oskari Uutela** (17. syyskuuta 1893 Uurainen – 17. joulukuuta 1977 Anjalankoski) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.

Uutela valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista vuonna 1917 ja toimi sitten opettajana Miehikkälässä ja Sippolassa. Opettajauransa alussa hän toimi opettajana Kiuruveden Luupuveden koulussa, josta hän löysi tulevan puolisonsa. Hän meni naimisiin Lapinniemen tyttären Hilda Säisän kanssa. Heille syntyi neljä poikaa: Seppo, Ahti, Kauko ja Esko, joka kuoli nuorena ammusräjähdyksessä Niinisalossa 3. joulukuuta 1943. Uutela oli innokas radio- ja esperantoharrastaja Sippolassa ollessaan (1923). Hän oli myös ahkera kuoromies. Elämänsä loppupuolen hän asui omakotitalossa Myllykoskella.

Uutelan hiihtoaiheinen urheiluromaani *Voittajan latu vie olympialaisiin* kuvasi Riku Hakala -nimisen köyhän maalaispojan tietä kahden olympiakultamitalin voittajaksi. Kirjassa kuvattujen talviolympialaisten esikuvana olivat vuoden 1936 Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaiset, joissa Kalle Jalkanen hankki Suomelle kultamitalin viestihiihdossa. 

*Uuteen maahan* -niminen romaani kuvaa suomalaisten tuloa ja asettumista Suomenniemelle.

Teoksia
-------

* *Nurmettuneet rauniot*, romaani. Suomen opettajain raittiusliitto, 1941.
* *Uuteen maahan*, nuorisoromaani. Valistus, 1946.
* *Voittajan latu vie olympialaisiin*, urheiluromaani. Karisto, 1944.

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat -tietokanta[vanhentunut linkki]
* Kymenlaakson kirjailijat: Oskari Uutela[vanhentunut linkki]
* Suomalaista hiihtoa suomalaisessa kaunokirjallisuudessa, s. 2–3 (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Epupan putoukset**, jotka tunnetaan Angolassa myös nimellä **Monte Negron putoukset**, on sarja vesiputouksia Angolan ja Namibian rajalla Kunenejoessa. Jälkimmäisen osalta ne ovat Kunenen alueen Kaokoveldissä. Joki on näiden putousten kohdalla n. puoli kilometriä leveä, ja putoukset ovat n. 1,5 km pitkällä alueella korkeimpien yksittäisten putousten ollessa 12 m korkeat. Putousten äärellä on Epupa-niminen asuttu paikka.

Paikannimi "Epupa" on hereron kieltä ja tarkoittaa ‘vaahtoa’, jota joessa esiintyy putousten kohdalla. Epupan vaalipiiri saa nimensä näistä putouksista.

Ekologia
--------

Kunenejoen ekologia on erityinen, ja siinä esiintyy joukko endeemisiä kaloja ja muita vesieläimiä.

Matkailusta
-----------

Epupan putoukset ovat vaivalloisen matkan päässä Namibian sydänmailta katsottuna, ja sinne suuntaaville suositellaan nelivetoautojen käyttöä. Luonto on autenttista, ja sen puistoon kuuluvat viikunapuut, apinanleipäpuut ja makalani-palmut. Putouksia ympäröivät kalliot ovat värikkäitä.

Ruacanan putoukset ovat Epupasta n. 135 km itään.

Epupassa on neljä yritystä, jotka tarjoavat lodge-tyyppistä majoitusta. Ne ovat Kapika Waterfall Lodge, Omarunga Camp Lodge, Epupa Camp Lodge ja Epupa Falls Campsite Lodge. Kaikissa paitsi Kapikassa on mahdollista majoittua telttaan. Näiden lisäksi on myös Motjikutun leirintäalue, joka on paikallisten omistuksessa.

Aktiviteetteihin kuuluvat ohjatut käynnit putouksilla ja sen ympärillä olevissa himba-kylissä, lintujen havainnointi, sekä krokotiilien havainnointi ja alueen kasvistoon kuten apinanleipäpuihin ja mopanipuihin tutustuminen. Epupan leirintäalueelta on mahdollista myös osallistua kumiveneajeluihin.

Asukkaat
--------

Epupa tunnetaan puolinomadisista himboista sekä muista heimoista, joita ovat ovatjimbat, ovazembat ja ovatwat. Näiden heimojen jäseniä siirtyy yhä suuremmissa määrin Epupaan turistien houkuttelemina, ja samoin paikalle muuttaa myös hereroita ja owamboja.

Mediassa
--------

Epupan putoukset esiintyvät *The Grand Tour* -televisiosarjan kahdeksannessa jaksossa, jossa ajellaan ranta-autoissa Namibian alueella.

Lähteet
-------

* C.Michael Hogan. 2012. *Kunene River*. eds. P.Saundry & C.Cleveland. Encyclopedia of Earth. National Council for Science and the Environment. Washington DC.

### Viitteet

1. 1 2  Epupa Falls, Namibia *World Waterfall Database*. worldwaterfalldatabase.com. Viitattu 18.10.2021. (englanniksi)
2. ↑  C. Michael Hogan, 2012.
3. ↑  The Grand Tour S01E08 "The Beach (Buggy) Boys: Part 2" - Discussion Thread *reddit.com*. Viitattu 18.10.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Epupan putoukset**.

WikimatkatWikimatkat
Wikimatkoissa on matkaopas aiheesta **Epupan putoukset**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Epupa Falls