recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sosiaaliturvan alikäyttö** on sosiaalipoliittinen ongelma, jossa toimeentulotukeen oikeutettu jättää hakematta tukea. Tuen hakematta jättäminen koskee usein kaikkein heikoimmassa asemassa olevia. Toimeentulotuen alikäyttäjiä saattaa olla yhtä paljon kuin toimeentulotuen saajia. Syitä sosiaaliturvan alikäyttöön ovat, että tukea ei haluta, osata tai kehdata hakea. Sosiaaliturvan alikäyttöä aiheuttavat byrokratia, häpeä ja tietämättömyys.

Sosiaaliturvan alikäyttö on suurempi ongelma kuin sosiaaliturvan väärinkäyttö. Toimeentulotuen alikäyttö tulee myös yhteiskunnalle kalliimmaksi kuin se säästynyt rahasumma, joka on koitunut siitä, ettei etuutta ole haettu. Vuonna 2015 jopa 100 000 suomalaista jätti hakematta toimeentulotukea. Toimeentulotuki on tarkoitettu väliaikaiseksi kriisiavuksi talousvaikeuksissa kamppaileville henkilöille. Seurauksena henkilön rahavaikeuksista voi tulla vaikeasti selvitettävä vyyhti.

Sosiaaliturvan alikäyttöä on yritetty ratkaista siirtämällä toimeentulotuen hakeminen sosiaalitoimistolta Kelalle vuodesta 2017 alkaen. Yhtenä uudistuksen huonona puolena pidetään, että kaikki eivät osaa hakea kirjallisella hakemuksella toimeentulotukea Kelalta. *Sosiaalityö- ja siihen liittyvien palvelujen ja etuuksien vaikuttavuus* -tutkimuksessa haasteltujen sadan henkilön pohjalta on pääteltävissä, että jopa kolmasosa toimeentulotukeen oikeutetuista tarvitsee paljon apua etuuden hakemisessa. *Lännen Median* kyselyn mukaan toimeentulotuen siirtäminen Kelalle on vähentänyt sosiaaliturvan alikäyttöä.

Sosiaaliturvan vastikkeellisuuden lisääminen saattaa lisätä sosiaaliturvan alikäyttöä, kun järjestelmästä tulee monimutkaisempi.

Katso myös
----------

* Byrokratialoukku

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sosiaaliturvan alikäyttö tulee meille kalliimmaksi kuin väärinkäyttö – "Moni tukeutuu mieluummin pikavippeihin" *yle.fi*.
2. ↑  Tukien alikäyttö on väärinkäyttöä yleisempää – "Vanhukset eivät tiedä olevansa oikeutettuja rahaan" *mtvuutiset.fi*.  1 March 2016.
3. 1 2 3  Jopa 100 000 suomalaista jättää hakematta toimeentulotukea – yhteiskunnalle jättikustannukset *is.fi*.  19 November 2015.
4. ↑  LM: Toimeentulotuen alikäyttö on vähentynyt *verkkouutiset.fi*.  25 March 2018.
5. ↑  Sosiaaliturva tarvitsee uuden suunnan *sosiaalivakuutus.fi*.  15 May 2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Toimeentulotuen alikäytön laajuus ja merkitys Kuivalainen (PDF)
**Gay Times** on brittiläinen lehti, jonka kohderyhmä on bi- ja homoseksuaaliset miehet.

Lehteä toimittaa Millivres Prowler Group Ltd, joka julkaisee myös lesboille suunnattua lehteä *Diva*. *Gay Timesin* ensimmäisen numero julkaistiin vuonna 1984 muunnoksena vuonna 1975 perustetusta *HIM*-lehdestä. Yhtiö julkaisee nykyään myös *axm*-lehteä, joka kilpailee *Attituden* rinnalla.

Lehti sisältää homoseksuaalisuuteen liittyviä uutisia, haastatteluja, satiiria, palkittuja valokuvia, henkilökohtaisia ilmoituksia sekä musiikkia, elokuvia, kirjallisuutta ja Internetiä kattavia osioita vasemmistolaisesta näkökulmasta.

Syyskuussa 2004 *Gay Times* aloitti kiistanalaisen mainoskampanjan Lontoon metrossa, jossa oli näytillä syyskuun numeron kansikuva. Se oli ensimmäinen mainoskampanja, jossa nähtiin miesten välinen suudelma. Kampanja sai lopulta vain yhden valituksen, joka tuli Advertising Standards Agencylta.

Aiheesta muualla
----------------

* Millivres Prowler Group Ltd (Arkistoitu – Internet Archive)
John C. Bennett
**John Cook Bennett** (3. elokuuta 1804 – 5. elokuuta 1867) oli yhdysvaltalainen lääkäri, joka on tunnettu ennen muuta lyhyestä mutta vaikutusvaltaisesta kirkollisesta urastaan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa 1840-luvulla.

Bennett oli tutustunut myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen 1830-luvun lopulla, ja hän ilmaisi useaan otteeseen kirkkoa johtaneelle Joseph Smithille halunsa liittyä tämän johtaman kirkon jäseneksi. Smith kutsui tämän luokseen Nauvoohon, Illinois’hin, ja tuli piankin vakuuttuneeksi Bennettin kyvykkyydestä. Hänet kastettiin kirkon jäseneksi, ja hän eteni nopeasti kirkon hierarkiassa. Lopulta hänet nimitettiin presidentti Smithin ensimmäiseksi neuvonantajaksi ja ensimmäisen presidenttikunnan jäseneksi. Bennettistä tuli myös Nauvoon kaupungin pormestari, joka vahvistutti kaupungin oikeudet takaavan vapauskirjan. Hänestä tuli myös kaupungissa toimineen Nauvoon legioonan komentaja sekä Nauvoon yliopiston rehtori.

Pian alkoi kuitenkin kiertää huhuja Bennettin moraalittomuudesta. Häntä syytettiin useista aviorikoksista, homoseksuaalisista suhteista sekä myös raskaaksi saattamiensa naisten aborteista. Bennett kiisti ensin huhut, mutta jouduttuaan kiinni itse teossa hän selitti harjoittaneensa "hengellisen vaimollisuuden" periaatetta, jota myös profeetta Smith hänen mukaansa noudatti. Smithin tilanne muodostuikin tukalaksi, koska hän eli salassa moniavioisissa liitoissa, joiden olemassaolon hän julkisesti kielsi. Toisaalta Smithin kohdalla kyse oli nimenomaan avioliitoista, kun taas Bennett harjoitti "vapaata rakkautta".

Bennett poistui Nauvoosta toukokuussa 1842, väittäen henkeään uhatun. Tämän jälkeen hän kirjoitti Smithin johtamasta liikkeestä paljastus- ja häväistyskirjan nimeltä *History of the Saints*. Bennett erotettiin virallisesti kirkon jäsenyydestä syytettynä moraalittomuudesta ja harhaopista.

Smithin kuoleman jälkeen Bennett asettui tukemaan James Strangia kirkon johtoon. Hän liittyi tämän perustamaan kirkkoon, jossa ilmeisesti hänen kehotuksestaan otettiin käyttöön Strangin aluksi vierastama moniavioisuus. Bennett kuitenkin erotettiin myös Strangin kirkon jäsenyydestä aviorikoksen perusteella. Tämän jälkeen hän käänsi selkänsä mormonismille lopullisesti.

Bennett on tunnettu ennen muuta roolistaan mormonismin historiassa, mutta hän oli myös merkittävä tiedemies. Hän kirjoitti ensimmäisenä artikkeleita tomaatin terveysvaikutuksista, suositteli kloroformia nukutukseen, kehitti useita kananrehuja sekä kirjoitti lääketieteellisiä artikkeleita erilaisiin aikakausjulkaisuihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Bennett, John Cook *The Joseph Smith Papers*.  Arkistoitu 10.6.2012. Viitattu 13.7.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Vilmos Zsigmond vuonna 2008
**Vilmos Zsigmond** (16. kesäkuuta 1930 Szeged – 1. tammikuuta 2016) oli unkarilaissyntyinen yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän voitti parhaan kuvauksen Oscarin elokuvasta *Kolmannen asteen yhteys* vuonna 1977 ja oli ehdolla myös elokuvista *Kauriinmetsästäjä* (1978), *Kun joki tulvii* (1984) ja *Musta Dahlia* (2006).

Zsigmond opiskeli elokuvausta Budapestin teatteri- ja elokuvataiteen akatemiassa. Opiskelutoverinsa László Kovácsin kanssa hän kuvasi Unkarin kansannousua vuonna 1956 ja pakeni kuvaamansa materiaalin kanssa ensin Itävaltaan ja sitten Yhdysvaltoihin.

Urallaan Zsigmond työskenteli useiden merkittävien yhdysvaltalaisohjaajien kuten Robert Altmanin, Steven Spielbergin, Brian De Palman, Michael Ciminon ja Woody Allenin kanssa. Hänen läpimurtoelokuvansa oli Altmanin *McCabe & Mrs. Miller* (1971). Zsigmond kuvasi ensimmäisen Panavisionin Panaflex-kameralla kuvatun elokuvan, Spielbergin *Kovat ratsastajat* (1974).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bergan, Ronald: Vilmos Zsigmond obituary *The Guardian*.  4.1.2016. Viitattu 6.1.2016. (englanniksi)
2. ↑  Dagan, Carmel: Vilmos Zsigmond, Oscar-Winning Cinematographer, Dies at 85 *Variety*.  3.1.2016. Viitattu 6.1.2016. (englanniksi)
3. ↑  Huhtala, Jussi: Oscar-palkittu menestyskuvaaja kuoli *Episodi.fi*.  4.1.2016. Viitattu 6.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Vilmos Zsigmond Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Vilmos Zsigmondin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Tammi, Eero: "Valaisevan elokuvan puolustus", Vilmos Zsigmondin haastattelu, *Filmihullu* 5/2011.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Münchenin joulumarkkinat 2008.
**Münchenin joulumarkkinat** on perinteinen joulunalusajan tapahtuma Münchenissä Saksassa. Markkinoiden juuret ulottuvat 1300-luvulle asti, kaupungin kirjoissa vanhin maininta joulumarkkinoista on vuodelta 1642.

Perinteisimmät markkinat ovat Marienplatzilla vanhan kaupungin ytimessä. Kaupungissa on myös muita pienempiä toreja. Markkinat avataan ensimmäistä adventtia edeltävänä perjantaina, jolloin suureen joulukuuseen sytytetään valot. Kuusen juurella on yli 140 markkinakojua, joissa myydään puusta veistettyjä joulukoristeita, lasipalloja, koruja ja käsiteollisuustuotteita. Varsinaisen markkinatorin takana on seimitori, jossa myydään hahmoja jouluseimeä varten. Torilla nautitaan myös hehkuviiniä ja perunakakkuja.

Vuosittain markkinoilla käy noin 2,9 miljoonaa kävijää.

Lähteet
-------

1. ↑  Welcome to the Munich Christmas Market *Germany Christmas Market*. Viitattu 21.12.2012.
2. ↑  The 10 Best Christmas Markets in Europe travel Intelligence.  Arkistoitu 14.12.2012. Viitattu 21.12.2012. (englanniksi)
3. ↑  Weihnachtsmärkte: Köln ist Publikumsmagnet *Topnews*.  Arkistoitu 12.6.2017. Viitattu 21.12.2012. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Münchenin joulumarkkinat** Wikimedia Commonsissa
**John Clifton "Jack" Bogle** (8. toukokuuta 1929 Montclair, New Jersey – 16. tammikuuta 2019 Bryn Mawr, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen sijoittaja, yritysjohtaja ja lahjoittaja. Hän keksi indeksirahastot ja perusti vuonna 1975 niitä ensimmäisenä tarjonneen ja maailman suurimmaksi kasvaneen Vanguard-sijoitusrahastoyhtiön.

Elämä ja ura
------------

Jack Bogle valmistui Princetonin yliopistosta 1951 ja sai työpaikan yhdestä ensimmäisistä sijoitusrahastoja tarjonneista yhtiöstä nimeltä Wellington Fund. Hän eteni yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi. Vuonna 1974 hän perusti asiakkaiden omistaman Vanguard-sijoitusrahastoyhtiön ja keksi asiakkaiden kustannuksia säästävät passiiviset indeksirahastot. Ne eivät yritä voittaa kilpailijoita poimimalla parhaiksi katsomiaan osakkeita, vaan ostavat osakkeita kaavamaisesti niin, että rahastojen arvo nousee tai laskee pörssikurssien keskimääräisen muutoksen verran.

Vuonna 1999 *Fortune*-talouslehti nimesi Jack Boglen yhdeksi neljästä vaikutusvaltaisimmasta sijoittajasta 1900-luvulla. Sijoittaja Warren Buffett kutsui Boglea vuonna 2017 sankariksi, jonka hän arvioi tuoneen sijoittajille vuosien varrella kymmenien miljardien dollarien tuotot sen sijaan, että ne olisivat kuluneet aktiivisten sijoitusrahastojen korkeisiin hallinnointipalkkioihin. *Time*-lehti nimesi Jack Boglen yhdeksi vuoden 2004 sadasta vaikutusvaltaisimmasta ihmisestä maailmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Niskakangas, Tuomas: Koko sijoitusmaailma puhuu 89-vuotiaana kuolleesta Jack Boglesta –Tuntemattoman visionäärin oivallus säästää joka vuosi miljoonia myös suomalaisilta sijoittajilta *Helsingin Sanomat*.  17.1.2019. Viitattu 17.1.2019.
2. 1 2  Kelleher, Kevin: John Bogle, Vanguard Founder Who Created Index Funds, Dies at 89 *Fortune*.  17.1.2019. Viitattu 17.1.2019.
3. ↑  The 2004 TIME 100 *Time*.  26.4.2004. Viitattu 18.1.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Toivo Edvard Koskelo**, vuoteen 1918 **Lindgrén** (6. elokuuta 1896 Viipuri – 1. kesäkuuta 1971 Pälkäne) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja järjestöasiantuntija, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Koskelon vanhemmat olivat konttoristi, kirjanpitäjä Karl (Kalle) Edvard Lindgrén ja Hilma Maria Koskelo ja puoliso vuodesta 1930 Maire Elsa Karoliina Isaksson, aiemmin Kartano. Yritysjohtaja, pääkonsuli Aarne Koskelo oli hänen veljensä. Toivo Koskelo tuli ylioppilaaksi Heinolan keskikoulun jatkoluokilta 1915 ja valmistui metsänhoitajaksi 1918. Hän oli Metsähallituksen metsäkonduktööri 1918, avustava metsänhoitaja kirkollisvirkataloilla 1918–1919, Pohjanmaan piirikunnan Pyhäjoen hoitoalueella ja Haapajärven hoitoalueella 1919 ja Savonlinnan hoitoalueella 1919–1925, Suomalainen Puuliike Oy:n metsäosaston johtaja Viipurissa 1925–1929 ja avustava metsänhoitaja Metsähallituksen Itä-Suomen ja Pohjanmaan piirikunnissa 1929–1937.

Koskelo oli Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton asiamies Tampereella 1938–1942, Metsätyömaiden Muonitustoimiston päällikkö 1940–1948 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton metsäosaston asiamies Helsingissä 1942–1961. Koskelo myös omisti Hepolahden tilan Pälkäneellä vuodesta 1954. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsämiesten Säätiössä hän oli pitkäaikainen asiamies 1948–1969 ja hallituksen jäsen 1948–1970 ja hallituksen varapuheenjohtaja 1970–1971. Metsäneuvoksen arvonimen Koskelo sai 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Toivo Koskelo (1896–1971). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 10.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Niklas Jensen-Eriksen: Toivo Koskelo *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
Mühlebergin ydinvoimalaitos sijaitsee Aaren rannalla.
**Mühlebergin ydinvoimalaitos** sijaitsee Keski-Sveitsissä, Bernin kantonissa. Se lopetti ydinvoiman tuotannon joulukuussa 2019.

Sijainti
--------

Voimalaitos sijaitsee Aarejoen etelärannalla noin 15 kilometriä Bernistä länteen ja viitisen kilometriä Kerzersistä itään. Voimala on Mühlebergin kunnan alueella, kylän pohjoispuolella.

Omistaja
--------

Ydinvoimalaitoksen omistaa berniläinen pörssiyhtiö *BKW Energie AG*, josta Bernin kantoni omistaa enemmistön.

Tekniset tiedot
---------------

Mühlebergin voimalaitoksen nettosähköteho oli 373 MW ja vuosituotanto yhteensä noin 3 TWh sähköä. Reaktori oli kiehutusvesireaktori. Laitoksella oli jäähdytystorni. 

Voimalaitos otettiin käyttöön vuonna 1972. Reaktori suljettiin 20. joulukuuta 2019 Sveitsin ydinvoimaloista ensimmäisenä.

Lähteet
-------

* Kernkraftwerk Mühleberg (BKW:n web-sivut) BKW Energie AG.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 30.11.2013. (saksaksi), (ranskaksi)
* National map: swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo. Viitattu 30.11.2013. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi), (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Decommissioning in 2019 - Mühleberg Nuclear Power Plant (BKW:n lehdistötiedote)  30.10.2013. BKW Energie AG.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 30.11.2013. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (englanniksi)
2. ↑  Switzerland to shut down first nuclear reactor *Le News*.  18.12.2019. Viitattu 12.8.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mühlebergin ydinvoimalaitos** Wikimedia Commonsissa
**Nathaniel Edwin Clyne** (s. 5. huhtikuuta 1991 Stockwell) on englantilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Crystal Palacea, jossa hän aikoinaan pelasi jo juniorina ja aloitti liigauransa. Clyne on pelannut myös Southamptonissa, Liverpoolissa ja lainalla Bournemouthissa. Pelipaikaltaan Clyne on oikea laitapuolustaja. Hän on pelannut Englannin jalkapallomaajoukkueessa.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Crystal Palace FC:n kasvatti Clyne debytoi seuran ykkösjoukkueessa Englannin Mestaruussarjassa lokakuussa 2008 Barnsleyta vastaan. Hän teki Palace-uransa ainoan maalin joulukuussa 2009 Readingiä vastaan. Kaudella 2010–2011 Clyne pelasi jokaisessa Palacen mestaruussarjaottelussa ja voitti kauden jälkeen Crystal Palacen vuoden pelaajan palkinnon. Kesällä 2012 Clyne siirtyi Valioliigaan nousseeseen Southamptoniin. Debyytti Valioliigassa tapahtui elokuussa 2012 ja ensimmäinen maali syyskuussa 2012. Siitä asti Clyne kuului joukkueen avainpelaajiin, kunnes siirtyi Liverpooliin runsaan 15 miljoonan punnan siirtosummalla kesällä 2015. Hän pelasi tulokaskaudellaan Liverpoolissa 33 valioliigaottelua ja 14 Eurooppa-liigan ottelua, myös tappiollisen finaalin Sevillaa vastaan.

### Maajoukkueura

Clyne edusti Englantia sekä alle 19- että alle 21-vuotiaissa. Englannin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi marraskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Sloveniaa vastaan. Ainoan arvokilpailujen lopputurnauksen ottelunsa hän pelasi Slovakiaa vastaan EM-kilpailuissa 2016.

Lähteet
-------

* Nathaniel Clyne Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

  

Crystal Palace – Englannin Valioliiga
2 Ward |
3 Mitchell |
4 Milivojević |
5 Tomkins |
6 Guéhi |
7 Olise |
8 Lokonga |
9 Ayew |
10 Eze |
11 Zaha |
13 Guaita |
14 Mateta |
15 Schlupp |
16 Andersen |
17 Clyne |
18 McArthur |
19 Hughes |
21 Johnstone |
22 Édouard |
26 Richards |
28 Doucouré |
29 Ahamada |
36 Ferguson |
41 Whitworth |
43 Balmer |
44 Riedewald |
47 Wells-Morrison |
63 Goodman |
77 Ozoh |
78 Rodney |
Manageri Vieira

Englannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Hart |
2 Walker |
3 Rose |
4 Milner |
5 Cahill |
6 Smalling |
7 Sterling |
8 Lallana |
9 Kane |
10 Rooney |
11 Vardy |
12 Clyne |
13 Forster |
14 Henderson |
15 Sturridge |
16 Stones |
17 Dier |
18 Wilshere |
19 Barkley |
20 Alli |
21 Bertrand |
22 Rashford |
23 Heaton |
Valmentaja Hodgson
**Caroline** (tunnetaan myös nimellä **Millennium**) on Kiribatin Linesaariin kuuluva saariryhmän itäisin atolli, jonka pinta-ala laguuni mukaan lukien on 24 neliökilometriä.

Eurooppalaiset löysivät saaren vuonna 1606, ja sen nimesi merenkulkija William Robert Broughton 16. joulukuuta 1795. 9. heinäkuuta 1868 Yhdistynyt kuningaskunta valtasi saaren itselleen. Kiribatin itsenäistyttyä vuonna 1979 saari siirtyi sen hallintaan.

Saari oli ensimmäisiä maapallon alueita, joissa juhlittiin vuosituhannen vaihtumista vuonna 2000, sillä päivämäärärajaa oli siirretty vuonna 1995 kiertämään saaren itäpuolelta.

Vuonna 2014 Kiribatin presidentti Anote Tong ilmoitti, että kaupallinen kalastus kielletään eteläisten Linesaarten ympäristössä. Kielto astui voimaan vuonna 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kaityn Stimage: Caroline Island - The Millennium Island worldatlas.com:  worldatlas. Viitattu 12.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Caroline Island (Millennium Island) janeresture.com:  Jane Resture. Viitattu 12.12.2018. (englanniksi)
3. ↑  Southern Line Islands nationalgeographic.org:  National Geographic.  Arkistoitu 6.2.2018. Viitattu 12.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Caroline (Kiribati)** Wikimedia Commonsissa

KiribatiKiribatin saaret
**Gilbertsaaret**: Abaiang | Abemama | Aranuka | Arorae | Beru | Butaritari | Kuria | Maiana | Makin | Marakei | Nikunau | Nonouti | Onotoa | Tabiteuea | Tamana | Tarawa

**Phoenixsaaret**: Abariringa | Birnie | Enderbury | Manra | McKean | Nikumaroro | Orona | Rawaki

**Linesaaret**: Kiritimati | Tabuaeran | Teraina | Malden | Starbuck | Flint | Vostok | Caroline

**Banaba**
**Transfektio** on geenitekniikan menetelmä, jossa eläinsoluun viedään nukleiinihappoja eli DNA:ta tai RNA:ta keinotekoisesti muuten kuin virusinfektiolla. Transfektion voi tehdä joko fyysisillä tai kemiallisilla keinoilla: fyysisiin keinoihin kuuluvat ainakin elektroporaatio ja mikroinjektiot pienellä neulalla, ja kemiallisiin keinoihin nukleiinihappojen kuljetus soluun lipidirakkuloiden sisällä tai transfektioreagenssien avulla. Transfektio saattaa johtaa solun ominaisuuksien muuttumiseen, mikä mahdollistaa geenien toiminnan ja proteiinien ilmentymisen tutkimisen kyseisen solun yhteydessä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Introduction to Transfection Thermo Fisher. Viitattu 3.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  Bao, X. & Palecek, S. P.: "Chapter 1 - Genetic Engineering in Stem Cell Biomanufacturing", *Stem Cell Manufacturing*, s. 1–25. Boston: Elsevier, 2016. ISBN 978-0-444-63265-4. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.9.2022). (englanniksi)
3. ↑  TRANSFORMAATIO JA TRANSFEKTIO *Solunetti*.  2006. Viitattu 3.9.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee Saimaan osaa; Orivesi on myös kaupunki Pirkanmaalla.*

**Orivesi** on Vuoksen vesistöön kuuluva ja Saimaaseen luettava järvenosa Liperin, Rääkkylän ja Kiteen alueilla Pohjois-Karjalassa ja Savonlinnan alueella Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 601 km², ja pinnankorkeus 75,9 metriä merenpinnan yläpuolella. Orivesi saa vetensä koillisesta, Pielisen reitin vedet kokoavasta Pyhäselästä kapeiden Arvin- ja Kivisalmien kautta, kaakosta Kiteen Pyhäjärvestä Puhoksen kosken ja Hiiskosken kautta sekä pohjoisesta Viinijärvestä Taipaleenjokea pitkin. Orivedestä vedet jatkavat matkaansa lounaassa Orivirran ja rinnakkaisten salmien kautta Pyyveteen ja edelleen Enonveden kautta Haukiveteen. Hyvin pieni osa Oriveden vesistä poistuu etelässä Raikuun kanavan kautta Puruveteen.

Orivesi on sokkeloinen, yli 1 500 saaren rikkoma järvi, jolla on pituutta pohjois–eteläsuunnassa enimmillään 60 kilometriä ja leveyttä 16 kilometriä järven keskiosassa. Järven osa-alueita ovat eteläinen, vähäsaarisena kraatterialtaana tunnettu Paasselkä, keskiosien Orivedenselkä ja Savonselkä, kaakossa Kiteelle työntyvä Mustanselkä sekä pohjoisessa kapean Onkisalmen erottama Heposelkä. Järven saarien yhteenlaskettu pinta-ala on yli 100 km², ja niistä suurimmat ovat Oravisalo, Varpasalo, Niinikkosaari, Siikasaari, Suoparsaari ja Ikolansaari. Järven lounaisrannalla sijaitsee Savonrannan kirkonkylä, pohjoisrannalla Liperin kirkonkylä ja kaakossa Mustanselän rannalla Kiteen Puhoksen kylä. Kuten muutkin Saimaan osajärvet, myös Orivesi on suhteellisen syvä: keskisyvyys on yli yhdeksän metriä ja suurin mitattu syvyys 74 metriä. Rantaviivaa suurella Orivedellä on yli 1 300 kilometriä. Savonlinnan ja Joensuun välinen syväväylä kulkee järven poikki.

Oriveden vedenlaatu on yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan hyvä, eteläisen Paasselän osalta erinomainen. Tyydyttäviksi on luokiteltu Liperin pieni Kirkkolahti sekä Hepolahti järven pohjoisimmassa kolkassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Orivesi, Kitee (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 11.10.2019.
2. 1 2 3  Orivesi (Saimaa) (04.311.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 23.5.2017.
3. 1 2 3 4 5 6  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 23.5.2017.
4. ↑  Suomen ympäristökeskus: Pintavesien laatu 2000–2003 -esite  18.1.2005. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 25.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona, GTK, 2004
**Nathan Smith** (s. 25. joulukuuta 1985 Calgary, Alberta) on kanadalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän edusti Foothills Nordic Ski Clubia.

Smith lopetti uransa ampumahiihtäjänä joulukuussa 2018.

Arvokilpailut
-------------

Smith osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014 ollen parhaimmillaan viestissä seitsemäs ja takaa-ajossa 11:s.

Smith on kilpaillut neljissä MM-kilpailuissa, joissa hän on ollut parhaimmillaan viestissä kahdeksas ja henkilökohtaisilla matkoilla hopealla pikamatkalla Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015. Holmenkollenin MM-kisoissa 2016 Smith hiihti toisen osuuden Kanadan pronssia voittaneessa joukkueessa. Smithillä on yksi nuorten MM-mitali viestistä vuodelta 2005 Kontiolahdelta.

Maailmancup
-----------

Smith debytoi ampumahiihdon maailmancupissa vuonna 2007 ollen Hochfilzenin pikakilpailun 99:s. Ensimmäistä kertaa Smith saavutti maailmancupin pisteitä vuonna 2013 Östersundissa ollen henkilökohtaisen matkan 16. Smith voitti ensimmäisen maailmancupin osakilpailunsa kaudella 2014–2015 Hanty-Mansijskin takaa-ajossa.

Lähteet
-------

* Nathan Smith Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Huomasitko tätä outoa näkyä tv:ssä? Venäjän dopingskandaaliin rajusti pettynyt ja pahasti sairastellut ampumahiihtäjä korkkasi kuohujuoman maalissa – lopetti uransa mielenkiintoisesti *yle.fi*. Viitattu 18.12.2018.
2. ↑  Niemeläinen, Jonne: Kanadalainen takaa-ajon voittoon, Martin Fourcade vei kokonaiscupin *Yle Urheilu*.  21.3.2015.  Arkistoitu 24.3.2015. Viitattu 21.3.2015.
**Oriveden asevarikko** (lyhenne **OrivAseV**) oli Orivedellä Pirkanmaalla ja Ruoveden Siikakankaalla sijainnut Puolustusvoimien erikoisvarikko. Varikon päätehtävänä oli huoltaa mm. ilmatorjunta-asekalustoa ja ampumaratakalustoa. Asevarikko sijaitsi Oriveden keskustan tuntumassa.

Vuonna 1940 perustettu asevarikko siirrettiin Puolustusvoimien materiaalilaitoksen alaisuuteen vuoden 1993 alussa laitosta perustettaessa. Varikon aikaisemmat nimet olivat Ilmapuolustuksen ase- ja lentoasevarikko (1940–1944) ja Asevarikko 6 (AseV 6) 1944–1992. Varikko lakkautettiin silloisessa muodossaan vuonna 2003. Varikolla työskenteli lähes 100 henkilöä.

Päälliköitä
-----------

Varikon päällikkönä ovat toimineen mm. seuraavat upseerit:

* everstiluutnantti Klaus Vuoksela 2002–2003
* everstiluutnantti Timo Rotonen 1998–
* everstiluutnantti Pekka Partonen 1995–1998
* majuri/everstiluutnantti Pertti Päivärinta 1990–1995, OrivAseV pääll 1993 alk.
* everstiluutnantti Jorma Inkinen 1982–1990
* everstiluutnantti Jorma Jousmäki 1979–1982
* majuri/everstiluutnantti Eero Tapanainen 1969–1979
* majuri Eero Tikkanen 1967–1969
* majuri Erkki Takanen kesä–lokakuu 1967
* majuri Vilho Suokas 1965–1967
* kapteeni (majuri 1956) Armas Knuutila 1954–1965, AseV 6 pääll

Perinteet
---------

Oriveden asevarikon muistomerkki sijaitsee Orivedellä Eräjärventien ja Lehtimäentien risteyksessä. Paikalla sijaitsi ilmapuolustuksen ase- ja lentoasevarikko vuosina 1940–1944.

Kaupungissa toimivan Paltanmäen museoon kuuluvan korsun edustalla on sijoitettuna Boforsin ilmatorjuntatykki kuvaamassa Oriveden asevarikon yli 60-vuotista toimintaa paikkakunnalla.

Nykytilanne
-----------

Varikko on nykyisin Millog Oy:n tytäryhtiön Senop Oy:n (ennen Oricopa Oy) Oriveden toimipiste. Senopin toimitusjohtajana toimii Mika Räty. Työntekijöitä on muutamia kymmeniä.

Katso myös
----------

* Millog

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
Koloman Wallisch.
**Koloman Wallisch** (unk. *Wallisch Kálmán*, 28. helmikuuta 1889 Lugoj – 19. helmikuuta 1934 Leoben) oli itävaltalainen poliitikko, joka toimi maan kansallisneuvoston jäsenenä vuosina 1930–1934. Sosialidemokraatteja edustanut Wallisch teloitettiin hänen osallistuttuaan Itävallan sisällissotaan vuonna 1934.

Nykyisen Romanian alueella sijaitsevassa Lugojssa syntynyt Wallisch liittyi Unkarin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1905. Ensimmäisessä maailmansodassa hän osallistui taisteluihin itärintamalla Galitsiassa sekä Italian rintamalla. Vuodesta 1921 lähtien Wallisch toimi sosialidemokraattien puoluesihteerinä Itävallan Bruck an der Murissa. Maan parlamenttiin hänet valittiin vuonna 1934.

Itävallan sisällissodan aikana Wallisch komensi Obersteiermarkin alueen tasavaltalaisen suojeluliiton joukkoja, jotka ottivat haltuunsa muun muassa Bruck an der Murin. Kansalliskaartia vastaan käydyn taistelun jälkeen Wallisch pakeni noin 300 miehensä kanssa vuorille yrittäen paeta Tšekkoslovakiaan. Kansalliskaartin joukout saivat kuitenkin Wallischin vangiksi 18. helmikuuta ja hän sai kuolemantuomion pikaoikeudenkäynnin päätteeksi. Wallisch kuristettiin garrottella Leoben oikeustalon pihalla seuraavana yönä.

Toisen maailmansodan jälkeen Bruck an der Murin, Leobenin ja Kapfenbergin kaupungit nimesivät aukion Wallischin mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Koloman Wallisch Itävallan parlamentti. Viitattu 3.2.2021. (saksaksi)
2. ↑  Koloman Wallisch teloitettiin viime yönä.  *Helsingin Sanomat*, 20.02.1934, nro 49, s. 5, 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 3.2.2021.
3. 1 2  K. Wallisch: Ein Leben für die Freiheit ORF Steiermark. Viitattu 3.2.2021. (saksaksi)
4. 1 2  Wallisch, Koloman Österreich-Lexikon. Viitattu 3.2.2021. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koloman Wallisch** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Hilding Carlssonin valmistama "klassinen Uumaja-kiskobussi".
Hilding Carlssonin valmistama sähkömoottorivaunu, "*paprikajuna*".
**Hilding Carlsson Mekaniska Verkstad** oli ruotsalainen Hilding Carlssonin vuonna 1913 perustama moottorivaunuja rautateille valmistava konepaja. Konepaja sijaitsi Uumajassa. Aluksi se valmisti resiinoita, mutta vuodesta 1932 lähtien mukaan tulivat moottorivaunut eli kansanomaisesti kiskobussit. 1930- ja 1940-luvuilla valmistettiin kiskobussimallia jota nykyään kutsutaan Uumaja-kiskobussiksi. Siinä on pellillä verhoiltu puurunko.

1950-luvulla syntyi uusi modernimpi dieselvetoinen kiskobussimalli jossa vaunujen päädyt olivat pyöristetyt. Nyt koko vaunu oli kauttaaltaan metallirakenteinen. Ruotsin valtionrautatiet (SJ) ei halunnut ostaa tarjottua normaaliraideleveyden mallia vaan valmisti itse vastaavan Y6-kiskobussin. Hilding Carlsson sai kuitenkin myytyä SJ:lle kapearaiteisen version kiskobussistaan ja se sai tunnuksen YP. Vuonna 1959–1963 valmistettiin vielä sähkövetoista mallia X9 joka sai kutsumanimen paprikajuna sen värityksensä johdosta. Hilding Carlssonin kuoleman jälkeen konepaja ei tehnyt enää kalustoa SJ:lle ja sen nimi Hilding Carlssonin poistui käytöstä.

Suomalainen Valmet valmisti vuonna 1954–1963 Dm6 ja Dm7 -kiskobusseja Hilding Carlssonilta ostamallaan lisenssillä.
Hilde Zadek
**Hilde Zadek** (15. joulukuuta 1917 Bromberg – 21. helmikuuta 2019 Karlsruhe) oli saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.

Zadek varttui Stettinissä ja sai alun perin pediatrisen sairaanhoitajan koulutuksen Berliinissä. Hän emigroitui Palestiinaan vuonna 1935 ja suoritti musiikkiopinnot Jerusalemissa. Zadek teki vuosina 786 esiintymistä Wienin valtionoopperassa vuosina 1947–1971. Debyyttinsä siellä hän teki *Aidan* nimiroolissa 3. helmikuuta 1947. Hänen muihin rooleihinsa kuuluivat nimiroolit oopperoissa *Tosca* ja *Ariadne auf Naxos*. Päätettyään uransa laulajana vuonna 1971 Zadek opetti Itävallassa ja muualla. Vuoteen 1978 saakka hän johti Wienin kaupungin musiikki- ja taideyliopiston lauluopetuksen laitosta.

Zadekille myönnettiin Kammersängerin-arvonimi. Hän eli 101-vuotiaaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sängerin Hilde Zadek im Alter von 101 Jahren gestorben Süddeutsche Zeitung


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Kroatia
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Eero Kinnunen** (30. kesäkuuta 1937 Kontiolahti – 27. lokakuuta 2010 Lahti) oli suomalainen yritysjohtaja, joka teki koko työuransa Keskossa ja toimi yhtiön pääjohtajana 1993–1998. Hän oli koulutukseltaan merkonomi ja sai kauppaneuvoksen arvonimen 1989 ja vuorineuvoksen arvonimen 1997.

Pohjois-Karjalan Kontiolahdella syntyneen Kinnusen vanhemmat olivat maanviljelijä Esko Kinnunen ja emäntä Saimi Rissanen ja puoliso vuodesta 1970 Aini Margareta Wegelius. Kinnunen kävi keskikoulun Joensuussa 1953 ja valmistui merkonomiksi Joensuun kauppaoppilaitoksesta 1957. Hän aloitti työuransa Keskon Joensuun konttorissa 1958. Vuonna 1964 hänet nimitettiin Keskon ensimmäiseksi kenttäpäälliköksi Helsinkiin, vuonna 1974 Lahden konttorin johtajaksi, 1982 Tampereen Alue-Keskon ja 1986 Helsingin Alue-Keskon johtajaksi. Keskon hallitukseen hänet nimitettiin 1989 ja vuonna 1993 pääjohtajaksi ja hallituksen puheenjohtajaksi. Kinnusen pääjohtajakausi ajoittui Suomen 1990-luvun alun laman jälkeisiin vuosiin, jolloin Kesko aloitti siirtymisen entistä vahvempaan ketjuohjaukseen. Kinnusen pääjohtajakaudella Kesko osti Kaukomarkkinat Oy:n ja pyrki ostamaan Tukon, mutta kauppa toteutui EU:n kilpailusäännöksistä johtuen vain osittain.

Sotilasarvoltaan Kinnunen oli reservin kapteeni. Taiteilija Martti Könönen maalasi hänen muotokuvansa 1988.

Lähteet
-------

1. 1 2  Honkala, Matti: Eero Kinnunen.  *HS Muistot*, 27.10.2010. Digilehti (maksullinen). Viitattu 29.9.2021.
2. 1 2 3  Hoffman, Kai: Kauppaneuvos Eero Kinnunen (1937–2010). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 21.12.2022.
3. 1 2  Eero Kinnunen *Biografiasampo*. Viitattu 21.12.2022.
**Mustamolli** on mollin (*Poecilia sphenops*) pitkälle jalostettu muoto, eikä sitä tavata tässä muodossa luonnossa ollenkaan.  Molli kuuluu synnyttäviin hammaskarppeihin. Luonnonvaraiset mollit ovat kotoisin Keski- ja Etelä-Amerikasta. Akvaariossa molleja on pidetty jo yli 100 vuotta. Sametinvärisen mustamollin käyttäytyminen ja vaatimukset akvaariossa vastaavat hyvin paljon perinteistä mollia. Mustamolli tarvitsee elääkseen melko lämmintä vettä, n. 25-28 C. Veden pH-arvon tulisi olla 6,8-8. Koko aikuisena on noin 6-8 cm. Akvaarion minimikoon suositellaan olevan vähintään 80 litraa.

Ravinto
-------

Mustamollit syövät melko monipuolista ruokaa. Akvaariokaloille hiutaleruoka on pääsääntöinen ravintomuoto, mutta myös levät ja pakasteruoat ovat hyvää vaihtelua ravintoon. Pienet pelletit ja pienet elävät hyönteiset kuuluvat myös mustamollin ruokavalioon.

Sukupuolierot
-------------

Sukupuolierot ovat melko selkeät, kuten kaikilla synnyttävillä hammaskarpeilla. Koiraat kasvavat noin 6 cm pitkiksi ja naaraat 8 cm pitkiksi. Naarailla on myös pulleampi vatsa. Vielä varmempaa on katsoa sukupuoli eväsiittimestä, joka on koirailla.

Lisääntyminen
-------------

Mustamollien viljely on helppoa, sillä ne lisääntyvät jatkuvasti, mikäli kalat viihtyvät akvaariossa ja vesiarvot ovat oikeat. Naaras kantaa poikasia noin 3,5-4 viikkoa. Mustamolli viihtyy hyvin pareittain, parvessa tai haaremittain. Suositeltavaa on, että yhtä koirasta kohti olisi vähintään kaksi tai kolme naarasta. Akvaariossa tulee olla poikasten piilopaikoiksi paljon kasvillisuutta.

Evämuunnokset
-------------

Mustamollista on tehty myös joitain evämuunnoksia, kuten lyyrapyrstöinen mustamolli.

Sairaudet
---------

Mustamollit ovat alttiita sairastumaan pilkkutautiin, mutta akvaariossa oikeat vesiarvot edesauttavat taudin välttämistä. Akvaarioveden onkin suotavaa olla melko kovaa ja hieman emäksistä. Raakaveden manipulointi molleille sopivaksi on mahdollista, mutta pitkällä aikavälillä ei ehkä suositeltavaa ylimääräisen vaivan ja altaan muiden asukkaiden vuoksi. Monet muut akvaariokalat elävät pehmeässä ja happamassa vedessä, ja lemmikkimustamollien vesiarvovaatimukset voikin olla helpompi ottaa huomioon, kun niille hankkii oman akvaarion.

Lähteet
-------

1. ↑  Matamoros, W.: *Poecilia sphenops* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2019. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 21.8.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Mustamolli *ap85.mbnet.fi*.  Arkistoitu 10.8.2022. Viitattu 8.7.2020.
3. ↑  Poecilia sphenops Valenciennes, 1846 *fishbase.in*. Viitattu 8.7.2020.
4. 1 2 3  Akvaariokalat | Faunatar *www.faunatar.fi*. Viitattu 8.7.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q177832
* Wikispecies: Poecilia sphenops
* BOLD: 97843
* CoL: 4KSFJ
* EoL: 211397
* EUNIS: 125106
* FishBase: 4680
* GBIF: 5203748
* iNaturalist: 109887
* IRMNG: 11266922
* ITIS: 165904
* IUCN: 191753
* NAS: 864
* NatureServe: 2.103876
* NCBI: 69235
* WoRMS: 275351

 |

 |
**Kolokani** on maalaiskunta, sen keskuskylä ja Koulikoron alueen Kolokanin piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen länsipuolisella tasangolla 130 kilometriä Koulikorosta luoteeseen. Kunnassa on 44 200 ja keskuskylässä 13 300 asukasta (vuonna 2009).

Kolokanin kunnan pinta-ala on 1 250 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kolokanin piirin Didiénin, idässä Massantolan, etelässä Tioribougoun sekä lännessä Guihoyon ja Sébécoro I:n kuntiin.

Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Vuotuinen sademäärä on 700 millimetriä. Sadekausi kestää kesäkuusta syyskuuhun. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu 45 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on jonkin verran fulbeja. Yli puolet väestöstä on muslimeja, runsas kolmannes animisteja ja alle viisi prosenttia kristittyjä.

Kolokani kuuluu historialliseen Bélédougoun alueeseen. Kaivostaan nimensä saanut kylä on perustettu 1700-luvun loppupuolella. Historiallisia tapahtumia ovat Umar Tallin joukkojen hyökkäys 1800-luvulla ja ranskalaismiehityksen vastainen kapina vuonna 1915. Kolokanista tuli piirikeskus vuonna 1962.

Kolokanin kautta kulkee Bamakosta Kayesiin ja Nioroon johtava päällystetty maantie RN3. Lähistöllä on käyttämätön lentokenttä. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit, liikenne ja kaupankäynti. Palveluihin kuuluvat koulut, terveysasema ja piirin poliklinikka. Kolokanin kylässä on vesijohtoverkko mutta ei sähköä. Kunnassa ja piirissä ei ole lainkaan teollisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages instat-mali.org.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 16.6.2018.
2. 1 2  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Kolokani 2007–2011 fsg.afre.msu.edu.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 27.10.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence reliefweb.int. Viitattu 27.10.2014. (ranskaksi)
4. 1 2 3  Plan sectoriel de développement de la commune Kolokani de la région de Koulikoro *geradsn.org*.  2007.  Arkistoitu 16.6.2018. Viitattu 16.6.2018.
5. ↑  Mali: Carte Routière *reliefweb.int*. Viitattu 27.10.2014. (ranskaksi)
6. 1 2  Schéma Régional d'Aménagement du Territoire de la Région de Koulikoro  2011. geradsn.org.  Arkistoitu 27.10.2014. Viitattu 27.10.2014. (ranskaksi)
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Hercules-luokan kolmannen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Thunderer** oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1760 vesillelaskettu Hercules-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Hercules-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 15. heinäkuuta 1756 Woolwichin telakalta, jossa vastaavana rakennusmestarina oli Israel Pownoll. Köli laskettiin 17. syyskuuta. Alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1760 ja valmistui 18. toukokuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 33 044 puntaa seitsemän shillinkiä ja kaksi pennyä. Varustettuna aluksen hinta nousi 39 155 puntaan 16 shillinkiin ja yhdeksään pennyyn.

Palvelus
--------

Seitsenvuotisen sodan aikana alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1760 päällikkönään Charles Proby. Se lähti 21. heinäkuuta Välimerelle. Alus valtasi 17. kesäkuuta 1761 Ranskan laivaston 62-tykkisen *L'Achillen* Vigon edustalla. Taistelussa sai surmansa kaksikymmentä miehistönjäsentä. Alus palasi Britteinsaarille, jossa se poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1763.

Alus varustettiin huhtikuussa vartiolaivaksi Portsmouthissa ja palautettiin palvelukseen syyskuussa vartiolaivana päällikkönään Samuel Hood. Alus kuljetti joukkoja Amerikkaan vuonna 1765 ja poistettiin palveluksesta 1766.

Alus kunnostettiin heinäkuusta syyskuuhun Portsmouthissa ja modernisoitiin Woolwichissa lokakuusta 1772 marraskuuhun 1777. Alus palautettiin palvelukseen helmikuussa 1778 päällikkönään Robert Boyle Walsingham. Se osallistui 27. heinäkuuta 1778 Ushantin taisteluun ja liitettiin läntiseen laivueeseen 1779. Joulukuussa alus kuului James Bradleyn alaisuudessa Feildingin laivueeseen. Alus oli kuparoitavana ja kunnostettavana Portsmouthissa helmikuusta maaliskuuhun 1780.

Vuonna 1780 aluksen päällikkönä oli Robert Nicholas ja se oli kommodoriksi ylennetyn Walshinghamin lippulaivana. Alus lähti 28. toukokuuta Leewardsaarille, missä se liittyi 12. heinäkuuta Rodneyn laivasto-osastoon. Alus upposi 5. lokakuuta 1780 jouduttuaan hurrikaaniin San Domingon edustalla vieden mukanaan koko miehistön.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Winfield, Rif s. 60

*Hercules*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Hercules* – *HMS Thunderer* |
| Edeltäjä: *HMS Hero* – Seuraaja: Temple-luokka |
**Darrell Chambers** (s. 3. huhtikuuta 1961 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen raskaan välisarjan vasenkätinen mestarinyrkkeilijä.

Amatöörivaiheessa 1970-luvulla hän kuului Emanuel Stewardin Kronk gym -talliin Detroitissa yhdessä Milton ja Steve McCroryn, Duane Thomasin ja Thomas Hearnsin kanssa.

Vuonna 1979 hän saavutti Yhdysvaltojen juniorimestaruuden painoluokassaan ja pääsi Jokohamaan juniorien maailmanmestaruuskisoihin, jossa kukisti romanialaisen Mihai Niculescun ja unkarilaisen Imre Bacskain pistein. Semifinaalissa hän kuitenkin hävisi äänin 4–1 Neuvostoliiton Israel Akopkotšjanille päätyen pronssimitalille. Vuonna 1980 hän osallistui maansa edustajana Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton väliseen nyrkkeilymaaotteluun Moskovassa ja Tbilisissä häviten sekä Serik Konakbajeville että Ramzi Tširikbajalle pistein.

Ammattilaisuran Chambers aloitti maaliskuussa 1981 Michiganin Lansingissa, jossa tyrmäsi ensi erässä kuubalaisemigrantti Raul Hernandezin. Hän saavutti 16 voittoa toisensa perään, hävisi Bobby Joe Youngille teknisellä tyrmäyksellä New Jerseyn Atlantic Cityssä 10, heinäkuuta 1983. Hän voitti jälleen jatkuvasti, kunnes lopetti uransa häviöön Dominikaanisesta tasavallasta tulleelle mestarille Luis Santanalle teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Hän ei saavuttanut mestaruustitteliä, vaikka voitti 22 käymästään 24 ammattilaisottelusta.

Aiheesta muualla
----------------

* Darrell Chambers BoxRecin sivuilla
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Triumph-luokan kolmannen luokan linjalaivaa. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Triumph** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1764 vesillelaskettu Triumph-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Triumph-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 21. toukokuuta 1757 Woolwichin telakalta, jossa töistä vastasi Israel Pownoll toukokuuhun 1762 ja sen jälkeen Joseph Harris. Köli laskettiin 2. tammikuuta 1758. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1764 ja valmistui 18. huhtikuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 33 252 puntaa kolme shillinkiä ja viisi pennyä.

Palvelus
--------

Alus poistettiin 1812 palveluksesta Plymouthissa siirrettynä reserviin. Se muutettiin lokakuuhun 1813 mennessä Plymouthissa sairaalalaivaksi Milfordiin nimellä *Lazarette 7*, joka romutettiin kesäkuussa 1850 Pembrokessa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 61-62
2. ↑  Winfield, Rif s. 62

*Triumph*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Valiant* – *HMS Triumph* |
| Edeltäjä: Temple-luokka – Seuraaja: Bellona-luokka |
**Pieni Roobertinkatu 7** on Helsingin Kaartinkaupungissa Pieni Roobertinkadun ja Korkeavuorenkadun kulmassa sijaitseva kuusikerroksinen liike- ja toimistorakennus. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Pekka Hornamo, ja se otettiin käyttöön vuonna 1988.

Kuvaus
------

Pieni Roobertinkatu 7 edustaa tyyliltään 1980-luvun postmodernismia, joka on harvinaisempi tyylisuunta Etelä-Helsingissä. Ulkomuodollisesti rakennuksen keskeinen elementti on sen kulmaerkkeri. Rakennuksen kehys on valettu betoniseksi pilarirungoksi, ja sen julkisivu on toteutettu verhorakenteena. Siinä käytetyt rakennusmateriaalit ovat varsin laadukkaita. Sen julkisivua koristaa oranssinruskeat tiililaatat ja ikkunoiden välissä punagraniittiset pilasterit. Rakennuksen katutason ulkoseinät on verhottu ristipäähakatulla Taivassalon graniitilla. Rakennuksen ylin kerros on sisennetty, ja sen vesikatto on mustaa, muovipinnoitettua teräksistä ohutlevyä. Liiketilojen sekä autohissin ovissa on messinkiset säleiköt.

Rakennuksessa on kuusi kerrosta ja lisäksi neljä kellarikerrosta. Ensimmäisessä kerroksessa katutasolla on liiketilaa suurine ikkunoineen, ja toisesta kerroksesta ylöspäin se on toimistokäytössä. Ensimmäiseen kerrokseen pääsee kulmassa olevasta suuremmasta ovesta, ja ylempiin kerroksiin Korkeavuorenkadun puoleisesta porraskäytävän ovesta. Pieni Roobertinkadun puoleisella tavara- ja autohissillä pääsee lisäksi alempiin kellarikerroksiin.

Historia
--------

Tontilla sijaitsi aiemmin matala puutalo, jonka omisti ruotsinkielinen seurakunta Svenska Friförsamlingen rf. Viereisellä tontilla sijaitsee seurakunnan päärakennus Andreaskirkko (ruots. *Andreaskyrkan*). Korttelin uusi asemakaava astui voimaan vuonna 1984. Kaksi vuotta myöhemmin, samaan aikaan kirkkotilojen saneerauksen kanssa haettiin lupa puutalon tilalle valmistuvasta uudisrakennuksesta. Pekka Hornamon suunnittelema rakennus otettiin käyttöön vuonna 1988.

Rakennuksessa on sen historian aikana ollut eri vuokralaisia. Kellarikerroksissa on sijainnut Helsingin puhelinyhdistyksen (Elisa Oyj) tiloja, ja Spondan ostettua rakennuksen 2000-luvun puolivälissä siellä oli kiinteistösijoitusyhtiö Kapiteelin pääkonttori.

Vuonna 2000 ensimmäiseen kerrokseen palautettiin yksi suljettu oviaukko ja lisättiin palo-ovi.

Lähteet
-------

1. ↑  Pieni Roobertinkatu 7 *Sponda*. Viitattu 14.10.2022.
2. 1 2 3  Kivilaakso, Aura: *Kun Helsinkiin rakennettiin City – Keskustan vuosina 1945-1990 valmistuneet liikerakennukset*, s. 248–251. Helsingin kaupunginmuseo, 2014.