recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sigríður Ásthildur Andersen** (s. 21. marraskuuta 1979) on islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka toimi Islannin oikeusministerinä vuosina 2017–2019.

Sigríður syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui lakimieheksi Islannin yliopistosta vuonna 1999 ja sai asianajajan luvan vuonna 2001. Vuosina 1999–2005 hän toimi lakimiehenä Islannin kauppakamarilla ja vuosina 2007–2015 LEX-lakiasiainyrityksessä. Vuosina 2004–2009 hän oli tuomioistuinneuvoston jäsen. Sigríður valittiin Alltingiin vuoden 2015 parlamenttivaaleissa Reykjavíkurkjördæmi suður -vaalipiiristä. Hänet nimitettiin oikeusministeriksi vuonna 2017.

Vuonna 2017 Sigríður nimitti Islannin valitustuomioistuimeen 15 tuomaria osin vastoin lakivaliokunnan suosituksia. Hän korvasi neljä valiokunnan ehdottamista ehdokkaista valiokunnan vähemmän tehtävään soveltuviksi katsomilla ehdokkailla; näiden joukossa oli muiden muassa Jón Finnbjörnsson, Sigríðurin entisen kollegan aviomies, jota valiokunta piti 33 ehdokkaasta 30:nneksi vähiten soveltuvana, sekä itsenäisyyspuolueen kansanedustajan Brynjar Níelssonin vaimo. Valitsematta jäänyt, aiemmin vihreän vasemmiston palveluksessa työskennellyt Ástráður Haraldsson valitti nimityspäätöksestä, minkä seurauksena Reykjavíkin käräjäoikeus totesi valiokunnan suosituksista poikenneet nimitykset lainvastaisiksi. Joulukuussa 2017 Islannin korkein oikeus tuomisti valtion maksamaan kahdelle nimittämättä jääneistä tuomariehdokkaista 700 000 kruunun korvaukset. Maaliskuussa 2018 Sigríðuriä vastaan jätettiin epäluottamuslause, joka äänestettiin Alltingissa kumoon äänin 33–27. Maaliskuussa 2019 Euroopan ihmisoikeustuomioistuin antoi tuomion, jonka mukaan tuomarien nimitys oli rikkonut Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6. artiklaa. Tuomion jälkeen Sigríður erosi ministerinvirastaan. Häntä ei valittu ehdokkaaksi vuoden 2021 parlamenttivaaleihin.

Sigríður on naimisissa Glúmur Jón Björnssonin kanssa. Heillä on vuosina 2005 ja 2009 syntyneet tyttäret.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sigríður Á. Andersen *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 4.6.2022. Viitattu 4.6.2022. (islanniksi)
2. ↑  Jón Trausti Reynisson: Sigríður Andersen braut lög þegar hún handvaldi dómara í Landsrétt *Stundin*.  15.9.2017.  Arkistoitu 5.6.2022. Viitattu 5.6.2022. (islanniksi)
3. ↑  Þórður Snær Júlíusson: Hæstiréttur segir dómsmálaráðherra hafa brotið gegn stjórnsýslulögum *Kjarninn*.  19.12.2017.  Arkistoitu 5.6.2022. Viitattu 5.6.2022. (islanniksi)
4. ↑  Sigríður stóð af sér vantraust  6.3.2018. RÚV.  Arkistoitu 5.6.2022. Viitattu 5.6.2022. (islanniksi)
5. ↑  MDE segir Landsrétt ólöglega skipaðan  12.3.2019. RÚV.  Arkistoitu 5.6.2022. Viitattu 5.6.2022. (islanniksi)
6. ↑  Þórður Snær Júlíusson: Guðlaugur Þór sigraði í Reykjavík – Sigríður Andersen beið afhroð *Kjarninn*.  6.6.2021.  Arkistoitu 5.6.2022. Viitattu 5.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Anne Constance Jackson** (2. kesäkuuta 1889 – 6. heinäkuuta 1928 Swordale, Skotlanti) oli skottilainen lintutieteilijä.

Anne, tai Annie, Jackson syntyi joko 1988 tai 1989 Skotlannin Ylämailla. Hänen isänsä oli majuri Randle Jackson. Jo nuorena Jackson kiinnostui luonnosta ja etenkin linnuista. Hän opiskeli kolme vuotta eläintiedettä Imperial College Londonissa, yhdessä nuoremman sisarensa Dorothy Jacksonin kanssa, josta tuli sittemmin hyönteistutkija.

Pääasiallisen tutkimustyönsä Jackson teki Skotlannissa. Hän tutki lintujen muuttoa ja oli kirjeenvaihdossa majakanvartijoiden kanssa, jotka toimittivat hänelle majakan valoihin törmänneitä lintuharvinaisuuksia. Hän muun muassa keräsi Britannian ensimmäisen syksyisen taigauunilinnun, ja ensimmäisenä havaitsi punajalkaviklon islantilaisen alalajin (*Tringa totanus robusta*) Britanniassa.

Jackson julkaisi artikkeleita kahlaajista ja sorsista, muun muassa brittiläisten sorsien sulkasadosta. Ibiksessä julkaistiin hänen kahlaaja-artikkelinsa *Burhinus* (1924), *Scolopacidae* (1926) ja *Cursoridae* (1927). Hän kirjoitti kahlaajien pukutuntomerkeistä Henry Witherbyn teokseen *A Practical Handbook of British Birds* (1919–1924).

Jackson oli British Ornithologists' Unionin kunniajäsen vuodesta 1915, ja American Ornithologists' Unionin kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 1919.

Anne Jackson avioitui eversti ja lintutieteilijä Richard Meinertzhagenin kanssa 3. maaliskuuta 1921, ja otti nimekseen Meinertzhagen. Yhdessä miehensä kanssa hän matkusti Intiassa, Sikkimissä ja Tiibetissä. Hän kuoli heinäkuussa 1928 ilmeisesti vahingonlaukaukseen revolverinluodista ollessaan harjoittelemassa ampumista miehensä kanssa. Miestä epäiltiin taposta, mutta häntä vastaan ei koskaan nostettu syytettä. Anne Jacksonilta jäi kolme lasta: Anne, Daniel ja Randle Richard, joista nuorin oli vasta kolmen kuukauden ikäinen hänen kuollessaan.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (The Auk XLV) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  The Peerage.com (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Sigrid ja poikansa Olaf. Saagojen kuvitusta 1800-luvulta.
**Sigrid Storråda** (elänyt noin vuonna 1000) oli Eerik Voittoisan puolisona Ruotsin ja Tanskan kuningatar. Hänestä kerrotaan islantilaisissa saagoissa. Niiden mukaan Eerik ja Sigrid saivat pojan, Olavi Sylikuninkaan, mahdollisesti toisenkin, jonka nimi oli Emund.

Sigrid oli vaurasta talonpoikaissukua Götanmaalta ja hän avioitui nuorena Tanskan kruununperijän Sven Haaraparran kanssa. Puolison isä hyökkäsi Ruotsin kuninkaan Eerik Voittoisan kimppuun 300 laivalla vuonna 988. Eerik torjui hyökkäyksen ja teki kostoretken, jolla hän ryösti Sigfridin itselleen. Sigfrid synnytti Eerikille pojan, josta tuli Ruotsin kuningas Olavi Sylikuningas. Eerik kuoli vuonna 995, jolloin leskeä tuli kosimaan Norjan kuningas Olav Tryggvason. Kosittava kuitenkin suuttui ja maiden välille syntyi Svoldin meritaistelu.

Kertomukset Sigfridistä perustuvat epävarmoihin lähteisiin ja on mahdollista, että hän on taruhenkilö. Tarina on kuitenkin innoittanut monia kirjailijoita kuten Selma Lagerlöfiä, Carl Grimbergiä, Frans G. Bengtssonia ja Verner von Heidenstamia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Birgitta Fritz *Svenskt biografiskt lexikon*. Viitattu 7.4.2018.
2. 1 2  Heikki Kirkinen: *Otavan suuri maailmanhistoria, osa 7. Euroopan synty*, s. 213–214. Helsinki: Otava, 1984. ISBN 951-1-07689-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Erik Helge Osvald Stensiö** (s. 2. lokakuuta 1891, Döderhult – 11. tammikuuta 1984) oli ruotsalainen paleontologi, Naturhistoriska riksmuseetin paleontologisen osaston esimies 1923–1933 ja uudelleen 1935–1959 ja vuosina 1933–1935 professori Upsalassa. Hän sai aikaan merkittäviä tuloksia fossiilisten kalojen anatomiaa ja kehityshistoriaa koskeneilla tutkimuksillaan. Hän kehitti pitkälle leikesarjatekniikan, jonka avulla voidaan selvittää selkärankaisten pääkallon luissa painaumina jäljellä olevien hermojen ja aivoverisuonten paikat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, osa 8 vuodelta 1964, palstat 144–145
2. ↑
3. ↑  Otavan Iso Fokus, osa 6 vuodelta 1974, s 3917
4. ↑  Iso tietosanakirja, osa 12 vuodelta 1937, palsta 730
5. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 5029


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sigrid Juséliuksen säätiö sr** (ruots. *Sigrid Jusélius stiftelse sr*) on Suomen suurin lääketieteellisiin tutkimuksiin tukirahoja myöntävä yksityinen säätiö. Sen perusti vuorineuvos Fritz Arthur Jusélius testamentillaan 3. toukokuuta 1927, jolla halusi kunnioittaa tyttärensä, ennenaikaisesti kuolleen Sigrid Juséliuksen, muistoa. 

Säätiön omaisuus on noin 700 miljoonaa euroa. Tästä osakkeita on puoli miljardia euroa. Loput 15 % on kiinteistöjä ja 10 % obligaatioita. Helsingissä sijaitsevien talojen arvo on runsaat 100 miljoonaa euroa.

Säätiö jakaa rahaa vain lääketieteelliseen tutkimukseen. Vuonna 2020 säätiö rahoittaa lääketieteellistä tutkimusta enemmän kuin koskaan yhteensä 19,75 miljoonalla eurolla, joista 500 000 euroa lahjoitettiin sairaaloille 20 hengityskoneen hankitaan koronaviruksen takia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laatikainen, Tuula: Jusélius myi Nokiaa kurssihuipulla.  *Arvopaperi*, 2015, nro 4, s. 43–44.
2. ↑  Sigrid Juséliuksen Säätiö: Lahjoitustiedote *sigridjuselius.fi*.  22.04.2020.  Arkistoitu 29.9.2020. Viitattu 20.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Sigrid Juséliuksen säätiön viralliset sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
	+ 2
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Toinen ruuhista
 **Noyen-sur-Seinen ruuhet** ovat muinaisten ruuhien jäänteet, jotka löydettiin Seinen maatuneesta putajasta eli sivuhaarasta. Paikalla suoritettiin arkeologisilla pelastuskaivauksia, joiden aikana löydettiin kivikautinen asuinpaikka ja paljon orgaanisesta materiaalista valmistettuja esineitä. Ensimmäinen ruuhi löydettiin 1984 ja toinen 1992. Ensimmäinen ruuhi osoittautui mesoliittiseksi, mutta toinen on vasta 800-luvulta.

Vanhempi ruuhi
--------------

Vuonna 1984 löysivät Daniel ja Claude Mordant pelastuskaivauksilla osia vanhasta ruuhesta. Sen pituus on ollut 5−6 metriä, mutta siitä on säilynyt 4,05 metrin katkelma. Leveydeksi arvellaan 50−55 senttimetriä. Ruuhi on mäntyä, jota työstettiin todennäköisesti kivikirveellä ja polttamalla. Sen radiohiiliajoitus antoi 7960 ± 100 BP eli noin 7190−6450 eaa. mikä sijoittaa sen mesoliittiselle kivikaudelle.

Ruuhen vierestä tavattiin myös jäänteitä rysistä (engl. *bow net*) ja katiskoista sekä ankeriaan ja hauen luita. Ruuhi on konversoitu upottamalla se polyetyleeniglykoliin ja se on esillä Nemoursin museossa (Musée départemental de Préhistoire d’Île-de-France de Nemours).

Nuorempi ruuhi
--------------

Vuonna 1993, noin 500 metriä vanhemmasta ruuhesta, löydettiin tietyön aikana toinen ruuhi, joka on veistetty tammesta. Ruuhen jäänteiden pituus on 11,80 metriä, mutta alkuperäinen pituus lienee ollut noin 14−15 metriä, leveys 90 senttimetriä ja syväys 30−40 senttimetriä. Sekin on esillä Nemoursin museossa.

Ruuhen radiohiiliajoitus antoi tulokseksi 1305 ± 65 BP eli noin 632−871 jaa. joka varmistettiin dendrokronologisesti puun vuosirenkaista vuodelle 834 jaa..

Ruuhen työstämisen jäljet näkyvät yhä. Työ on ollut taitavaa ja kokemuksella tehtyä. Talttojen jäljet ovat tasaisia ja ruuhen muoto on harkittua. Vanhemman ja uudemman ruuhen rakenteissa on paljon yhtäläisyyksiä. Nuoremman ruuhen pohja on kuitenkin veistetty tasaiseksi ja laidat nousevat pohjasta lähes suoraan ylös. Keula on nousee loivasti kapenematta sivusuunnassa. Keulan sisäpohjaan on uurrettu poikittaisia syvennyksiä kulkemisen helpottamiseksi. Samanlaisia jälkiä on veistetty myös ruuhen perään. Ruuhen muotoilussa on eräitä piirteitä, joiden merkitystä ei vielä tunneta.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Ancient Sailing on Rivers
2. 1 2 3 4  Gaule, J.-C.: La Pirogue du Mésolithique de Noyen-sur-Seine, 2012, Marine Antique
3. 1 2  Topic Topos: Pirogue, Noyen-sur-Seine
4. 1 2 3  Mordant, Daniel: La barque monoxyle carolingienne de Noyen-sur-Seine (Seine-et-Marne), 1998, Persee
**Jakovlev Jak-17** (ven. Яковлев Як-17, NATO-raportointinimi: *Feather*) on ensimmäisen polven neuvostoliittolaisvalmisteinen suihkuhävittäjä. Suorasiipinen eli elliptisen siiven omannut tyyppi kehitettiin suhteellisen nopealla tahdilla, joka toteutettiin jatkotyönä Jakovlev Jak-15:stä. Koneessa jo oli joitain modernimpia piirteitä, kuten nykyaikainen laskeutumisteline. Kuitenkin sen käyttöikä jäikin suhteellisen lyhyeksi. Tyyppi poistui etulinjan rintamakäytöstä jo vuoteen 1955 mennessä, jolloin se korvattiin lähinnä MiG-15- ja MiG-17-tyypillä. Valmistumismäärä oli 430 koneyksilöä, ja se oli Tšekkoslovakian sekä Puolan ilmavoimien käytössä, Neuvostoliiton ilmavoimien ohella.

Pienestä koostaan (siipipinta-ala 14,84 m²) sekä rakenteellisesta keveydestään (tyhjäpaino 2 430 kg, MTOW 3 323 kg) huolimatta, konetyypin suoritusarvot olivat suhteellisen vaatimattomat. Kantama oli 717 km. Nousukyky oli 5,8 minuutissa 5 000 metriä. Huippunopeus oli 750 km/h, se oli jopa Me 262:ta sekä edeltäjäänsä (Jak-15) pienempi. Syynä tähän lienee koneen kohonnut omamassa eli tyhjäpaino. Lakikorkeus oli 12 750 metriä. Aseistukseen kuului kaksi NS-23-konetykkiä keulassa, koulutusversio oli aseistamaton. Junkers Jumo 004:stä kehitetyn Klimov-voimalaitteen teho oli 9,8 kN.

Konetyypin kehityskautena oli sotilasilmailun kehittyminen tavattoman nopeaa. Kylmä sota vaikutti tähän suurelta osalta. Jakovlev Jak-23 esiteltiin vain vähän myöhemmin.

Jakovlev Jak-17 museoituna Moninon ilmailumuseossa.

Lähteet
-------

* Crosby, Francis: *Modern Fighter Aircraft – an illustrated history of war planes from 1945 to the present day*, s. 124. Lontoo, Englanti: Southwater/Anness Publishing, 2004. ISBN 1-84215-991-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Crosby, F. 2004: s.124

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jakovlev Jak-17** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: Yakovlev Yak-17
**Magnus Linder** (3. maaliskuuta 1751 Vihti – 23. toukokuuta 1801 Mustio) oli suomalainen juristi ja ruukinpatruuna, joka omisti Mustion ruukin.

Linderin vanhemmat olivat Suomen vuorimestari Magnus Linder (k. 1799) ja Anna Kristina Kreij. Hänen äitinsä isä oli Mustion ruukin omistaja Henric Johan Kreij, joka luovutti ruukin vuonna 1756 kahdelle tyttärelleen ja näiden puolisoille, Magnus Linder vanhemmalle ja Joachim von Glanille. Nuorempi Linder valmistui ylioppilaaksi Turussa vuonna 1764, suoritti tuomarintutkinnon ja tuli vuonna 1769 Turun hovioikeuden auskultantiksi ja ylimääräiseksi kanslistiksi. Hänen vanhempiensa puoliksi omistama Mustion ruukki vuokrattiin vuonna 1774 hänelle, ja hän uudisti sitä isänsä valvonnassa. Isä luovutti osuutensa ruukista Linderille vuonna 1782, ja neljä vuotta myöhemmin Linder osti myös von Glanin osuuden ja sai siten ruukin kokonaan omistukseensa.

Linderin rakennuttama Mustion linna.
Linder rakennutti vuosina 1783–1792 ruukin yhteydessä olleen Mustion kartanon uuden päärakennuksen eli niin sanotun Mustion linnan. Sen suunnitteli tunnettu ruotsalainen arkkitehti Erik Palmstedt, sillä Linder ei ollut tyytyväinen turkulaisen muurarimestari Christian Friedrich Schröderin laatimiin ensimmäisiin piirustuksiin.

Linderin puolisona oli vuodesta 1785 Fredrika Sofia Baër. Heidän poikiaan olivat Mustion ruukinpatruuna, vuorineuvos, vapaaherra Magnus Linder (1792–1863) ja vuonna 1830 aateloitu everstiluutnantti Carl Anton Linder.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kotivuori, Yrjö: Magnus Linder. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 26.5.2023.
2. 1 2 3  Georg Haggrén: Linder, Magnus (ruotsiksi) *Biografiskt lexikon för Finland*. Viitattu 26.5.2023.
3. 1 2  HG-m: Linder, släkt (ruotsiksi) *Svensk Biografiskt Lexikon* (1980–1981), Ruotsin valtionarkisto. Viitattu 26.5.2023.
4. ↑  Mustion ruukinalue Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristot RKY. Viitattu 26.5.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Sigríður Anna Þórðardóttir** (s. 14. toukokuuta 1946) on islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 1991–2007 ja toimi Islannin ympäristöministerinä vuosina 2004–2006.

Sigríður syntyi Siglufjörðurissä. Hän opiskeli Islannin yliopistossa islannin kieltä, historiaa ja kreikan kieltä ja suoritti kandidaatintutkinnon vuonna 1977. Vuosina 1975–1990 hän työskenteli opettajana peruskoulussa Grundarfjörðurissä ja vuosina 1990–1991 Mosfellsbærissä. Vuosina 1978–1990 hän istui Eyrarsveitin kunnanvaltuustossa ja toimi kunnanjohtajana vuosina 1978–1982 ja 1986–1988. Vuosina 1989–1991 hän toimi itsenäisyyspuolueen naisjärjestön puheenjohtajana. Vuonna 1991 hänet valittiin Alþingiin. Vuosina 1991–2002 hän toimi Alþingin opetusvaliokunnan puheenjohtajana, vuosina 2001–2003 perustuslaillisen erityisvaliokunnan puheenjohtajana, vuosina 2002–2003 ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana ja vuosina 2003–2004 ympäristövaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 2004–2006 hän toimi ympäristöministerinä, vuosina 2005–2006 myös pohjoismaisen yhteistyön ministerinä. Vuosina 2006–2007 hän toimi Alþingin 6. varapuhemiehenä sekä Pohjoismaiden neuvoston Islannin-delegaation puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Sigríður A. Þórðardóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi Íslands.  Arkistoitu 12.4.2023. Viitattu 12.4.2023. (islanniksi)
Anne Akiko Meyers vuonna 2016.
**Anne Akiko Meyers** (s. 15. toukokuuta 1970 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen viulisti.

Meyers on tilannut ja kantaesittänyt Julia Adolphen, Mason Batesin, Jakub Ciupińskin, John Coriglianon, Michael Daughertyn, Jennifer Higdonin, Samuel Jonesin, Arturo Marquezin, Wynton Marsaliksen, Akira Miyoshin, Arvo Pärtin, Gene Pritskerin, Einojuhani Rautavaaran, Somei Satohin, Adam Schoenbergin ja Joseph Schwantnerin teoksia.

Meyers oli Billboardin parhaiten myynyt klassinen soitinsolisti vuonna 2014. Monet hänen kymmenistä albumeistaan ovat heti päässeet Billboardin klassisten listojen kärkeen.

Meyers syntyi chicagolaiselle isälle ja tokiolaiselle äidille. Hän aloitti viulunsoiton neljävuotiaana, ja seitsemän vuoden iässä hän alkoi käydä Pasadenassa Alice Schoenfeldin pitämillä tunneilla. Teini-ikänsä alussa hän opiskeli lyhyesti Indianan yliopistossa Josef Gingoldin johdolla. Myöhemmin hänen opinahjonaan oli Juilliard School. Debyyttinsä Meyers teki 11-vuotiaana Los Angelesin filharmonikkojen kanssa ja ensimmäisen levytyksensä hän julkaisi 18-vuotiaana. Hän meni naimisiin Jason Subotkyn kanssa ja sai kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  AllMusic.com: Anne Akiko Meyers
2. 1 2  Colbert Artists Management: Anne Akiko Meyers
3. ↑  ATX Woman: Meet Renowned Violinist Anne Akiko Meyers


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Solmu Kullervo Salonmies**, alkujaan **Salonius** (24. joulukuuta 1903 Viipuri – 15. huhtikuuta 1988) oli suomalainen upseeri, joka toimi Jääkäripataljoona 1:n ja sen tultua uudelleen nimetyksi Pohjanmaan jääkäripataljoonan komentajana.

Salonmiehen vanhemmat olivat rakennusmestari Onni Salonius ja Anna Friman. Hänen puolisonsa vuodesta 1930 oli Eeva Rissanen.

Salonmies tuli ylioppilaaksi Viipurin maanviljelyslyseosta 1924, Kadettikoulusta hän valmistui 1927. Suomen sisällissodassa Salonmies oli lähetti Karjalan sotilaspiirin esikunnassa Viipurissa. Talvisodassa hän toimi pataljoonankomentajana Jalkaväkirykmentti 25:ssä, jatkosodassa taas pataljoonankomentajana Jalkaväkirykmentti 54:ssä ja 12. Prikaatissa, taktiikan opettajana Maasotakoulussa eli Kadettikoulussa sekä osasto- ja esikuntapäällikkönä 15. divisioonan esikunnassa, osastopäällikkönä Ryhmä Pajarissa, pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 8:ssa ja esikuntapäällikkönä Jalkaväkirykmentti 1:ssä. Salonmies haavoittui Kuhmon Löytövaarassa vuonna 1940.

Nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Salonmies toimi Karjalan kaartin rykmentissä vuodesta 1927 vuoteen 1935, Kadettikoulussa hän oli koulutusupseeri 1935–1939 ja opettaja 1940–1941. Sotien jälkeen hän oli pataljoonankomentaja, esikuntapäällikkö sekä komentajan sijainen Jalkaväkirykmentti 1:ssä 1945–1952 ja Jääkäripataljoona 1:n – Pohjanmaan jääkäripataljoonan komentaja 1952–1958, ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta 1958.

Salonmies ylennettiin reservin vänrikiksi 1925, vänrikiksi 1927, luutnantiksi 1929, kapteeniksi 1935, majuriksi 1941 ja everstiluutnantiksi 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 671. Salonmies, Solmu Kullervo. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
17 palloa on jaettu kolmelle täydelle pystyriville, joista jokaiseen tulee viisi palloa, ja kaksi palloa jäi yli. Jakoa osoittaa jakoyhtälö 17 = 3 · 5 + 2, missä jaettavana on 17 ja jakajana 3. Jako ei mene tasan, mutta (kokonaiseksi) osamääräksi saadaan 5 ja jakojäännökseksi 2.
**Jakoyhtälö** on yhtälö, joka osoittaa, miten kokonaisluku *a* voidaan esittää toisen kokonaisluvun *b* avulla yhdellä ja vain yhdellä tavalla muodossa *a* = *q* · *b* + *r*, missä *q* ja *r* ovat kokonaislukuja ja {\displaystyle 0\leq r<|b|}. Lukua *a* sanotaan *jaettavaksi*, lukua b *jakajaksi*, *q* sanotaan (kokonaiseksi) osamääräksi ja lukua *r* jakojäännökseksi.

Jakoyhtälö on oleellisesti sama asia kuin jakolasku käytettäessä ainoastaan kokonaislukuja. Koska murto- tai desimaaliluvut eivät ole käytössä, jako ei aina mene tasan, vaan tuloksena saadaan osamäärän ohella myös jakojäännös, joka tosin saattaa olla myös nolla. Siinä tapauksessa sanotaan, että *x* on jaollinen *y*:llä.

Jakoyhtälöä käytetään sellaisilla matematiikan aloilla, joissa käytetään vain kokonaislukuja. Siihen perustuu esimerkiksi Eukleideen algoritmi, jonka avulla voidaan löytää kahden kokonaisluvun suurin yhteinen tekijä. Lisäksi sen avulla määritellään erityinen kongruenssirelaatio. Kongruenssiyhtälöissä lasketaan jakojäännöksillä.

Vastaavalla tavalla kuin kokonaislukujen joukossa voidaan jakoyhtälö määritellä myös polynomeille sekä yleensäkin jokaisessa algebrallisessa renkaassa, joka ei ole kunta.

Olemassaolo ja yksikäsitteisyys
-------------------------------

**Lause**:  

Olkoot {\displaystyle a\ } ja {\displaystyle b\ } kokonaislukuja ja {\displaystyle b\neq 0,\ a>b\ }. Tällöin on olemassa sellaiset yksikäsitteiset kokonaisluvut {\displaystyle q\ } ja {\displaystyle r\ }, että
{\displaystyle a=qb+r,\ 0\leq r<|b|}.
### Todistus

#### Olemassaolo

Olkoon b > 0 ja joukko A = {a - nb, {\displaystyle n\in \mathbb {N} }}.  
 Hyvän järjestyksen periaatteen nojalla joukossa A on pienin positiivinen alkio {\displaystyle r=a-qb,\ q\in \mathbb {N} }.  
 Nyt {\displaystyle r<b}, koska muuten {\displaystyle a-(q+1)b\ } olisi vielä pienempi kokonaisluku.  
 Näin siis {\displaystyle a=qb+r,\ 0\leq r<b=|b|}

Jos b < 0, käytetään edellistä sijoittamalla b:n tilalle -b, jolloin
{\displaystyle a=q(-b)+r,\ 0\leq r<-b=|b|}.

#### Yksikäsitteisyys

Olkoon {\displaystyle a=qb+r,\ 0\leq r<|b|} ja {\displaystyle a=q'b+r',\ 0\leq r'<|b|}.
Tällöin qb + r = q'b + r' eli (q' - q)b = r - r'.
Tehdään vastaoletus: {\displaystyle q'\neq q}.
Nyt {\displaystyle |q'-q|\leq 1\ }, koska q' ja q ovat kokonaislukuja.  

Edelleen {\displaystyle |r-r'|=|q'-q||b|\leq 1\*|b|=|b|}.  

Toisaalta

{\displaystyle 0\leq r,r'<|b|\ }
{\displaystyle -|b|<r-r'<|b|\ }
{\displaystyle 0\leq |r-r'|<|b|\ }.
Näin olisi {\displaystyle |b|\leq |r-r'|<|b|\ }, mikä on ristiriita.  

Vastaoletus {\displaystyle q'\neq q} on väärä, joten {\displaystyle q'=q\ }.  

Tällöin 0\*b = r - r' eli r - r' = 0 eli r = r', mikä oli todistettava.

Lähteet
-------

1. ↑  Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: *Matematiikan käsikirja*, s. 163. Helsinki: Tammi, 1994. ISBN 951-31-0471-0.
**Brittiläinen II armeijakunta** oli Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa perustettu maavoimien sotatoimiyhtymä, joka lisäksi oli toiminnassa lyhyen aikaa Waterloon taistelussa.

Napoleonin sodat
----------------

Koottaessa Napoleonin vastaista armeijaa Belgiaan keväällä 1815 Wellingtonin herttua perusti armeijakunnan, joka koostui brittien alaisuudessa palvelevista hannoverilaisista, hollantilais-belgialaisista sekä saksalaisista joukoista. Muodostamisen syynä oli sijoittaa heikompien joukkojen täydennykseksi sotakokemusta omaavia joukkoja. Armeijakunnan komentajaksi määrättiin lordi Hill.

Armeijakuntaa ei käytetty kuitenkaan yhtymänä, vaan divisioonittain tai jopa pienempinä osastoina. Vasta Waterloon taistelun päätyttyä ja aloitettaessa marssi syvemmälle Ranskaan armeijakunnat olivat yhtyminä.

### Organisaatio

Komentajana kenraaliluutnantti lordi Hill

* 2. divisioona
* 4. divisioona
* 1. alankomaalainen divisioona
* Alankomaiden-Intian joukot

Ensimmäinen maailmansota
------------------------

Elokuun 1914 liikekannallepanossa päätettiin siirtoarmeijasta muodostaa Ranskan mallin mukaisesti kaksi divisioonaisia armeijakuntia, mutta armeijaan kuului ainoastaan yksi armeijakunnan esikunta. Kaksi puuttuvaa armeijakunnan esikuntaa luotiin.

II Armeijakunta lähti vielä elokuussa Ranskaan komentajanaan Sir James Grieson, joka kuoli jo 17. elokuuta junassa matkalla rintamalle. Uudeksi komentajaksi määrättiin Sir Horace Smith-Dorrien, joka vastaanotti uuden yhtymänsä 21. elokuuta Bavaissa.

Yhtymä osallistui ensimmäisen kerran sotatoimiin Monsin taistelussa 23. elokuuta, minkä jälkeen se palveli länsirintamalla koko sodan ajan osallistuen muun muassa Sommessa käytyyn Bazentinin laakson taisteluun 14.–17. heinäkuuta 1916.

Toinen maailmansota
-------------------

Armeijakunnan ensimmäinen tehtävä toisessa maailmansodassa oli osallistua Ranskaan lähetettyyn Brittiläiseen siirtoarmeijaan komentajanaan kenraaliluutnantti Alan Brooke. Ranskassa armeijakuntaan kuuluivat 3. 4. ja 5. jalkaväkidivisioona sekä myöhemmin myös 50. (Northumbrian) jalkaväkidivisioona. Armeijakunta osallistui muiden mukana etenemiseen Belgiaan, mutta saksalaisten onnistuttua saarrostuksessa, se evakuoitiin Dunkerquesta. Armeijakunta toimi kotisaarella vuoden 1944 alkuun, jolloin se lakkautettiin, mutta sitä käytettiin nimellisenä organisaationa sodan loppuun saakka eri operaatioissa.

### Organisaatio

* II Armeijakunta, Alan Brooke
	+ 3. jalkaväkidivisioona, jossa 7. Kaartin prikaati sekä 8. ja 9 prikaati
	+ 4. jalkaväkidivisioona, jossa 10. 11. ja 12. prikaati
	+ 5. jalkaväkidivisioona, jossa 13. ja 17. prikaati. Yhtymä oli ylijohdon reservinä 10. toukokuuta 1939.
	+ 50. jalkaväkidivisioona, jossa 150. 151. ja 152. prikaati
	+ Armeijakuntajoukkoina kaksi kevyttä ja keskiraskasta kenttätykistörykmenttiä, ilmatorjuntarykmentti sekä tulenjohtopatteristo. Tukena oli lisäksi kolme pioneerikomppaniaa, varastokomppania, pioneeritiedustelukomppania sekä kolme konekivääripataljoonaa.
Brittiläisen Länsi-Afrikan sijainti
**Brittiläinen Länsi-Afrikka** tarkoittaa Britannian siirtomaita Länsi-Afrikassa siirtomaavallan aikana, joko yleisessä maantieteellisessä merkityksessä tai tarkemmin niitä maita, jotka käsittivät virallisen koloniaalisen siirtomaavaltiokokonaisuuden. Yhdistynyt kuningaskunta hallitsi eri osia näistä alueista tai kokonaan 1780-luvulta aina 1960-luvulle asti, jolloin ne itsenäistyivät ja jolloin Gambia, Sierra Leone, Ghana sekä Nigeria tulivat omiksi itsenäisiksi valtioiksi.

* Brittiläisen Länsi-Afrikan lippuBrittiläisen Länsi-Afrikan lippu

Brittiläisen Länsi-Afrikan toimivalta
-------------------------------------

Brittiläinen Länsi-Afrikka oli olemassa kahden aikakauden aikana. Ensimmäinen aikakausi alkoi 17. lokakuuta 1821 ja päättyi Brittiläisen Länsi-Afrikan hajottamiseen 13. tammikuuta 1850. Toinen aikakausi alkoi 19. helmikuuta 1866 ja päättyi lopullisesti Brittiläisen Länsi-Afrikan tullessa puretuksi 24. marraskuuta 1888 hallinnollisena kokonaisuutena senaikaisen *governor-in-chiefin* (verrattavissa arvoltaan kenraalikuvernööriin) alaisuudessa, joka toimi Brittiläisen Länsi-Afrikan pääkaupungissa Freetownissa, Sierra Leonen kruununsiirtomaassa.

Muut siirtomaat, jotka olivat saman toimivallan alla olivat Gambia, Kultarannikko (nykyinen Ghana) sekä Nigeria eteläistä Nigeriaa lukuun ottamatta.

Jälkivaikutus
-------------

Brittiläisen Länsi-Afrikan lopullisen purkamisen jälkeenkin Brittiläisen Länsi-Afrikan punta oli käytössä koko alueella vuosien 1907 ja 1962 välillä.

Vuonna 1954 Kultarannikko sai luvan itsehallintoon Britannialta ja vuonna 1957 itsenäistyi Brittiläisen Länsi-Afrikan valtioista ensimmäisenä, nimellä Ghana. Nigeria itsenäistyi vuonna 1960. Sierra Leone oli jo itsehallinnollinen vuoteen 1958 mennessä ja itsenäistyi vuonna 1961. Gambia itsenäistyi Brittiläisen Länsi-Afrikan maista viimeisenä, vuonna 1965.

Katso myös
----------

* Lagosin siirtomaa

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brittiläinen Länsi-Afrikka** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. ↑  Sierra Leone *WorldStatesmen.org*. Viitattu 12.5.2017. (englanniksi)
Manchester-koodauksessa signaali muodostetaan alkuperäisestä datasta kellopulssien avulla.  

Ylhäältä alaspäin:  
1. kellopulssi  
2. tietosignaali  
3. G. E Thomasin käytäntö  
4. IEEE 802.3 -käytäntö
**Manchester-koodaus** on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodausmenetelmä. Koodaus kuuluu phase-koodauksiin, joille yhteistä on se, että kello voidaan muodostaa tulevasta bittivirrasta. 

Manchester-koodaus on laajasti käytetty linjakoodausmenetelmä esimerkiksi Ethernet-verkoissa. Manchester-koodauksen muunnelmaa Differential-Manchester-koodausta käytetään Token Ring -verkoissa.

Manchester-koodauksessa "1-bitti" esitetään laskevana tilamuutoksena ja "0-bitti" nousevana tilamuutoksena. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 1V esittää ylintä jännitettä ja 0V alinta jännitettä, niin lähettäessä "1-bitti" muutetaan jännitteen tila 1V:sta 0V:iin ja lähettäessä "0-bitti" muutetaan jännitteen tila 0V:sta 1V:iin. Manchester-koodauksessa tarvitaankin yhden bitin siirtämiseen enimmällään kaksi tilamuutosta linjalla, tämä kasvattaa siirrettävän signaalin tarvitsemaa kaistanleveyttä.*selvennä*

Lähteet
-------

* Kaj Granlund, Tietoliikenne. Tietoliikennetekniikan peruskirja. Gummerus kirjapaino, Jyväskylä 1999. Teknolit Oy. ISBN 952-5159-80-9
**Toni Ilmari Keski-Liikala** (s. 1976) on suomalainen tanssinopettaja, tanssija, yhteisötanssiohjaaja ja koreografi, joka on toteuttanut useita tanssiproduktioita ja tehnyt poikkitaiteellisesti kokeilevaa yhteistyötä muusikoiden, laulajien, kuvataiteilijoiden, DJ:n ja näyttelijöiden kanssa. Hän on tuttu myös erilaisista tanssi- ja musikaali-koreografioistaan ammattilais- ja harrastajaproduktioissa. Koreografina hänen töitään on pidetty nokkelina ja kekseliäinä, mutta kuitenkin lämpimällä tavalla vastaanotettavina kokonaisuuksina. 

Keski-Liikala on valmistunut tanssijaksi Outokummun oppimiskeskuksesta (nyk. Pohjois-Karjalan ammattiopisto Outokumpu) vuonna 2001. Tämän lisäksi hän on suorittanut ammatillisen opettajan opinnot Hämeen ammattikorkeakoulun ammatillisessa opettajakorkeakoulussa vuonna 2017. Hän on täydentänyt osaamistaan myös muun muassa Pineapple Dance Studiossa, Lontoossa. 

Erikoistumisaloinaan esiintyvänä tanssitaiteilijana hänellä ovat Nykytanssi (uusi tanssi), lyrical jazz, fyysinen teatteri, tanssiteatteri sekä improvisaatio. Näiden lisäksi tanssinopettajan ja koreografin työssä hänen ohjelmistoonsa kuuluvat muun muassa jazztanssi. Opetustyötä hän on tehnyt niin tanssialan ammattilaisessa koulutuksessa, kuin edistyneistä oppilaisryhmistä tanssin varhaiskasvatukseen. Lisäksi opetustyön yhtenä painopisteenä on poikien tanssitunnit.

Keski-Liikala toteuttaa yhteisötanssiprojekteja monipuolisesti erilaisille kohderyhmille. Hän on kuitenkin erikoistunut lasten- ja nuorten osallistaviin yhteisötanssihankkeisiin ja erityisesti syrjäytymistä ennaltaehkäisevään työskentelyyn. Yhteisöllisyys näkyy myös osana lasten- ja nuorten tanssinopetustoimintaa. 

Hän on toiminut myös tuotannollisissa tehtävissä. Vuosina 2004-2005 hän toimi Kallion kulttuuripysäkillä ja edelleen Kallio kukkii- ja Kallio kipinöi -kulttuuritapahtumien päävastuullisena tuottaja-koordinaattorina Helsingissä. Lisäksi vuosina 2004-2006 hän toimi Keski-Uudenmaan tanssiopiston projektipäällikkönä.

Vuosina 2013-2017 Keski-Liikala kuului Suomen tanssi- ja sirkustaiteilijat ry:n hallitukseen (ent. Suomen tanssitaiteilijain liitto). Hänen keskeisimmäksi henkilökohtaiseksi tehtäväksi nousi soveltavien menetelmien parissa työskentelevien tanssi- ja sirkusalan ammattilaisten edunvalvonnan edistäminen. Käytännön toimenpiteitä olivat esimerkiksi palkkasuositusten, sekä ohjeistusten kokoaminen.

Hän on toiminut Kulttuuriyhdistys Lila ry:n hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana usean vuoden ajan.

Lähteet
-------

1. ↑  Toni Keski-Liikala *www.tonikeskiliikala.fi*.  12.10.2013.  Arkistoitu 28.9.2017. Viitattu 21.11.2017.
2. ↑  Suomen tanssi- ja sirkustaiteilijat STST | TEME *TEME*. Viitattu 21.11.2017.
3. ↑  Kulttuuriyhdistys Lila ry:n kotisivu *www.lilary.net*. Viitattu 21.11.2017.
Brittiläisen lippulauseen mukaan punaisten neliöiden pinta-alojen summa on yhtä suuri kuin sinisten neliöiden pinta-alojen summa.
**Brittiläinen lippulause** on Euklidisen geometrian lause. Lauseen mukaan, kun valitaan piste *P* suorakulmion *ABCD* sisältä, pisteen *P* ja suorakulmion vastakkaisten kulmien välisten etäisyyksien neliöiden summa on yhtä suuri kuin toisen kahden suorakulmion vastakkaisen kulman ja pisteen *P* välisten etäisyyksien neliöiden summa.

Yhtälönä siis:

{\displaystyle AP^{2}+CP^{2}=BP^{2}+DP^{2}.\,}

  

Lause pätee myös suorakulmion ulkopuolisiin pisteisiin, ja vielä yleisemmin Euklidisessa avaruudessa olevan pisteen etäisyyksiin avaruudessa olevan suorakulmion kulmiin. Tällöin todistus on vaikeampi havainnollistaa.

Todistus
--------

Todistuksen kuva
Piirretään pisteestä *P* suorakulmion sivujen *AB*, *BC*, *CD* ja *AD* kanssa kohtisuorassa olevat suorat. Merkitään suorakulmion sivuja leikkaavat kohdat pisteillä *w*, *x*, *y* ja *z*, vieressä olevaa kuvaa vastaavilla tavoilla. Huomataan, että muodostuu suorakulmainen kolmio *AwP*, ja *wP* = *Az*. 

Nyt Pythagoraan lauseen mukaan,

* {\displaystyle AP^{2}=Aw^{2}+wP^{2}=Aw^{2}+Az^{2}}

  

Näin voimme laskea pisteen *P* ja suorakulmion kolmen muun kulman välisten etäisyyksien neliöt:

* {\displaystyle PC^{2}=wB^{2}+zD^{2},}
* {\displaystyle BP^{2}=wB^{2}+Az^{2},} ja
* {\displaystyle PD^{2}=zD^{2}+Aw^{2}.}

  

Täten:

{\displaystyle AP^{2}+PC^{2}=(Aw^{2}+Az^{2})+(wB^{2}+zD^{2})=(wB^{2}+Az^{2})+(zD^{2}+Aw^{2})=BP^{2}+PD^{2}.\,}

Nimi
----

Yhdistyneen kuningaskunnan lippu.
Lauseen nimi tulee siitä, kun piirretään pisteestä P viivat suorakulmion kulmiin sekä todistuksessa käytettävät suorakulmion sivujen kanssa kohtisuorat viivat, lopputulos muistuttaa joidenkin mielestä Yhdistyneen kuningaskunnan lippua.

Lähteet
-------

1. ↑  Dionysius & Lardner: The First Six Books of the Elements of Euclid  1848. H.G. Bohn.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Drake-luokan panssariristeilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Drake** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Drake-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Drake-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 24. huhtikuuta 1899. Alus laskettiin vesille 5. maaliskuuta 1901 ja valmistui 13. tammikuuta 1903.

Palvelus
--------

Alus palveli ennen ensimmäistä maailmansotaa pääasiassa kotivesillä. Se oli Atlantin laivaston 2. risteilijälaivueen lippulaivana 1906, mistä se siirrettiin 1908 1. risteilijälaivueen lippulaivaksi. Alus siirrettiin 1910 Kotilaivaston 5. risteilijälaivueeseen. Se siirrettiin reserviin Portsmouthissa 1913, mutta alus palautettiin palvelukseen heinäkuussa 1914 testattaessa liikekannallepanoa.

Tammikuussa 1915 alus liitettiin Suuren laivaston 6. risteilijälaivueeseen, mistä se siirrettiin lokakuussa telakalle huollettavaksi. Vuodesta 1916 alkaen alus suojasi saattueita Atlantilla, mistä se siirrettiin modernisoitavaksi. Aluksen kaikki alarungon kuuden tuuman tykkien kasematit poistettiin ja sen yläkannelle sijoitettiin neljä kuuden tuuman kilvin varustettua tykkiä. Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene *SM U-79* upotti aluksen torpedoimalla 2. lokakuuta 1917 Pohjois-Irlannin rannikolla Rathlinin saaren edustalla. Alus kulki vielä Rathlinin salmeen upoten pienin miehistötappioin. Aluksen hylyn romuttaminen alkoi 1970-luvulla.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Wragg, David: *Royal Navy Handbook 1914–1918*. Gloucestershire, Englanti: Sutton Publishing, 2006. ISBN 0-7509-4203-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860–1905 s. 69
2. 1 2  Gardiner, Robert 1906–1921 s. 12

*Drake*-luokan panssariristeilijät

|  |
| --- |
| *HMS Drake* –
*HMS Good Hope* –
*HMS King Alfred* –
*HMS Leviathan* |
| Edeltäjä: *Cressy*-luokka – Seuraaja: *Monmouth*-luokka |
Nyikan kansallispuistoNyikan kansallispuiston maisemaa Malawissa

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Pohjoinen alue, MalawiMuchingan maakunta, Sambia |
| Pinta-ala | 
3200 km2 |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
engl. *Nyika National Park* |
| Tyyppi | 
kansallispuisto |
| Perustettu | 
1965 |
| Luokitus | 
Maailmanperinnön aieluettelon kohde (d) (17. toukokuuta 2000)View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Nyikan kansallispuisto** on Malawin pohjoisosassa sijaitseva kansallispuisto, joskin pieni osa puistosta ulottuu myös Sambian puolelle. 

Nyikan kansallispuiston pinta-ala on noin 3200 km² ja se on Malawin suurin kansallispuisto. Kansallispuisto sijaitsee Nyikan ylänkötasangolla, joka kuuluu UNESCOn maailmanperinnön aieluetteloon. Nyikan kansallispuisto perustettiin vuonna 1965 ja se on myös Malawin ensimmäinen virallinen kansallispuisto.

Nyikan kansallispuistoalueen kallioperä on graniittia. Kansallispuisto koostuu kukkuloista sekä laaksoista, joissa kasvaa miombotyyppistä pensassavannia sekä ainavihantia metsiä. Alueella virtaa myös paljon jokia ja siellä on useita vesiputouksia, mistä kansallispuiston nimikin tulee; Nyika tarkoittaa "paikkaa, josta vedet tulevat". Veden runsauden myötä alueella tavataankin yli 3000 kasvilajia, mukaan lukien 200 erilaista kämmekkää. Eläimistä alueella tavataan useita erilaisia antilooppeja sekä seeproja. Myös pienemmät nisäkkäät, kuten pahkasiat ja pensassiat ovat puistossa tavallisia. Nyikan kansallispuistossa elää myös Malawin suurin leopardipopulaatio ja toisinaan alueella havaitaan myös leijonia. Erilaisia lintuja puistossa pesii ainakin 400 lajia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nyika National Park *Malawian Style*. Viitattu 22.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nyikan kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa

* Malawi Tourism: Nyika National Park (englanniksi)
* Zambia Tourism: Nyika National Park (englanniksi)
**HMS Duke of Wellington** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1852 vesillelaskettu Duke of Wellington -luokan 121-tykkinen potkurilla varustettu höyrykäyttöinen ensimmäisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Duke of Wellington -luokka*
Alus tilattiin 29. kesäkuuta 1848 Pembroken telakalta Queen-luokan aluksena *HMS Windsor Castle*, jonka köli laskettiin toukokuussa 1849. Höyrykoneiden ja potkureiden yleistyessä alus määrättiin 19. tammikuuta 1852 muutettavaksi 131-tykkiseksi potkurialukseksi, mikä alkoi samana päivänä. Alus laskettiin vesille 14. syyskuuta ja nimettiin 1. lokakuuta *HMS Duke of Wellingtoniksi*. Se hinattiin 11. lokakuuta Portsmouthiin, missä se valmistui 27. marraskuuta 1853.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 2. helmikuuta 1853 Läntisen kanaalin laivueeseen päällikkönään kommodori Henry Byam Martin (k. 25. huhtikuuta 1854). Alus oli 4. maaliskuuta 1854 alkaen vara-amiraali Sir Charles Napierin lippulaivana, jolloin aluksen päällikkönä oli George Thomas Gordon. Alus lähti 11. maaliskuuta Itämerelle Oolannin sotaan.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Duke of Wellington (1852)**.
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817-1863 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 19

*Queen*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| Queen-luokka | *HMS Queen* - *HMS Royal Frederick* - *HMS Algiers* - *HMS Victoria* |
| paranneltu Queen-luokka | *HMS Royal Frederick* - *HMS Victoria* - *HMS Prince of Wales* - *HMS Royal Sovereign* - *HMS Windsor Castle* - *HMS Marlborough* |
| Duke of Wellington -luokka | *HMS Duke of Wellington* - *HMS Royal Sovereign* |
| Windsor Castle -luokka | *HMS Windsor Castle* - *HMS Royal Frederick* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Princess Charlotte -luokka – Seuraaja: *HMS Royal Albert* |
Nykyaikainen viisiotteluNykyaikainen viisiottelu
**Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920** kilpailtiin nykyaikaisessa viisiottelussa yhdessä lajissa, miesten yksilökilpailussa. Vuoden 1912 olympialaisten tapaan ruotsalaiset valtasivat itselleen kaikki mitalisijat.

Osallistujat
------------

Yhteensä 23 urheilijaa kahdeksasta maasta kilpaili Antwerpenin olympialaisten nykyaikaisessa viisiottelussa. Maan edustajien lukumäärä on sulkeissa.

* Italia Italia (1)
* Norja (2)
* Ranska (4)
* Ruotsi (4)
* Suomi (2)
* Tanska (4)
* Yhdistynyt kuningaskunta (4)
* Yhdysvallat Yhdysvallat (2)

Tulokset
--------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Urheilija |  | Ratsastus | Miekkailu | Ammunta | Uinti | Juoksu |  | Pisteet |
| 1. | Ruotsi Gustaf Dyrssen | 6 | 2 | 2 | 6 | 2 | 18 |
| 2. | Ruotsi Erik de Laval | 1 | 13 | 5 | 1 | 3 | 23 |
| 3. | Ruotsi Gösta Runö | 4 | 1 | 16 | 5 | 1 | 27 |
| 4. | Ruotsi Bengt Uggla | 13 | 5 | 10 | 13 | 5 | 46 |
| 5. | Tanska Marius Christensen | 12 | 7 | 3 | 7 | 18 | 47 |
| 6. | Yhdysvallat Harold Rayner | 5 | 12 | 13 | 14 | 4 | 48 |
| 7. | Suomi Emil Hagelberg | 10 | 3 | 21 | 9 | 8 | 51 |
| 8. | Yhdysvallat Robert Sears | 3 | 8 | 9 | 11 | 20 | 51 |
| 9. | Tanska Ejner Augsburg | 14 | 4 | 14 | 8 | 17 | 57 |
| 10. | Ranska Georges Brulé | 11 | 16 | 4 | 15 | 11 | 57 |
| 11. | Yhdistynyt kuningaskunta Edward Clark | 17 | 14 | 15 | 10 | 12 | 60 |
| 12. | Tanska Harry Bjørnholm | 8 | 20 | 18 | 3 | 15 | 61 |
| 13. | Norja Arne Tellefsen | 2 | 10 | 20 | 19 | 13 | 62 |
| 14. | Norja Olliver Smith | 8 | 9 | 17 | 22 | 6 | 65 |
| 15. | Yhdistynyt kuningaskunta John Boustead | 15 | 11 | 12 | 16 | 7 | 66 |
| 16. | Ranska René Foucher | 19 | 22 | 6 | 4 | 10 | 67 |
| 17. | Yhdistynyt kuningaskunta Thomas Wand-Tetley | 22 | 15 | 8 | 17 | 9 | 69 |
| 18. | Ranska Henri Candelon | 18 | 21 | 1 | 2 | 22 | 71 |
| 19. | Ranska Jean Mondielli | 20 | 18 | 19 | 12 | 21 | 72 |
| 20. | Tanska Johan Skjoldager | 7 | 17 | 22 | 20 | 14 | 77 |
| 21. | Yhdistynyt kuningaskunta Edward Gedge | 16 | 6 | 11 | 18 | 16 | 78 |
| 22. | Italia Adriano Lanza | 21 | 19 | 11 | 21 | 19 | 91 |
| — | Suomi Kalle Kainuvaara |  |  |  |  |  | DNF |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Ruotsi | 1 | 1 | 1 | 3 |

Lähteet
-------

* Olympiamitalistitietokanta olympics.org (englanniksi)

Nykyaikainen viisiotteluNykyaikainen viisiottelu olympialaisissa
1912 |
1920 |
1924 |
1928 |
1932 |
1936 |
1948 |
1952 |
1956 |
1960 |
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1996 |
2000 |
2004 |
2008 |
2012 |
2016 |
2020

Kesäolympialaisten 1920 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Jalkapallo | Jousiammunta | Jääkiekko | Korfball (*Näytöslaji*) | Köydenveto | Maahockey | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Poolo | Purjehdus | Pyöräily | Ratsastus | Rugby | Soutu | *Taidelajit* | Taitoluistelu | Tennis | Uinti | Uimahypyt | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**Karl Robert Procopé** (7. marraskuuta 1792 Kokemäki – 29. maaliskuuta 1868 Turku) oli suomalainen Turun hovioikeuden presidentti.

Procopén vanhemmat olivat Porin jalkaväkirykmentissä palvellut kapteeni Berndt Niklas Procopé (1759–1847) ja Sidonia Cristina Spåre (1760–1846). Hän kävi Porvoon lukiota, pääsi ylioppilaaksi 1810 ja suoritti tuomarintutkinnon Turun akatemiassa 1811.

Procopé oli hallituskonseljin oikeusosaston ylimääräisenä kopistina vuodesta 1815 mutta hänet erotettiin uppiniskaisuuden takia 1816. Hän oli sitten Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1816, kanslistina 1816–1818, ylimääräisenä viskaalina 1818–1819, notaarina 1819–1822, varakanneviskaalina 1822–1823, sihteerinä 1823–1825, asessorina 1825–1840, hovioikeudenneuvoksena 1840–1850, varapresidenttinä 1850–1858 ja presidenttinä 1858–1868.

Procopé oli naimisissa 1822–1856 Anna Lovisa Winterin (k. 1856) kanssa tämän toisessa avioliitossa ja vuodesta 1863 Natalia Margareta af Schulténin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Karl Robert Procopé. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 24.7.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Riacen pronssipatsaat
**Riacen pronssipatsaat** (ital. *Bronzi di Riace*) ovat 460 eaa – 430 eaa tehdyt kreikkalaiset pronssipatsaat.

Patsaat löysi roomalainen turisti vuonna 1972. Hän oli lomaillemassa Riacen kunnassa Etelä-Italiassa Joonianmeren rannikolla. Sukeltaessaan Riacen edustalla, hän huomasi merenpohjassa pronssisen käden. Alue tutkittiin ja sieltä löytyi kaksi noin kaksimetristä pronssipatsasta, joiden arveltiin esittävän kreikkalaisia sotilaita. Löytö sai aikanaan laajaa huomiota. Patsaiden entisöinti saatiin valmiiksi vuonna 1981. Entisöinnin jälkeen veistokset asetettiin näytteille Firenzeessä ja Roomaassa. Tämän jälkeen ne siirrettiin takaisin Calabriaan. Siitä saakka ne ovat olleet näytteillä Reggio di Calabrian kaupungissa olevassa Magna Graecian kansallismuseossa, *Museo nazionale della Magna Grecia*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Roger Williams: *Southern Italy*. Lontoo: Apa Publications, 2006. ISBN 978-981-258-615-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Riacen pronssipatsaat** Wikimedia Commonsissa