recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pasi Mustonen** (s. 11. lokakuuta 1960) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimi Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana vuosina 2014–2022. Mustonen toimi aiemmin Lahden Pelicansin apuvalmentajana sekä on toiminut aiemmin Kärppien päävalmentajana I-divisioonavuosina 1991–1993 ja päävalmentajakokemusta löytyy myös yhdentoista kauden verran Ruotsin alemmista sarjoista. Pelaajataustaa häneltä löytyy I-divisioonasta ja Ruotsin II-divisioonasta.

Ura
---

Mustonen edusti pelaajaurallaan muun muassa JYPiä I-divisioonassa ja Nittorps IK:ta Ruotsin II-divisioonassa. Hän pelasi puolustajana. 1980-luvulla hän toimi Tampereen Ilveksen juniorivalmennuspäällikkönä. Mustosen valmentajaura alkoi kaudella 1991–1992 Kärppien päävalmentajana I-divisioonassa. Hän valmensi joukkueen runkosarjassa toiseksi ja aina karsintoihin saakka, mutta Tappara vei ne kuitenkin otteluvoitoin 3–1. Mustosen toinen kausi Kärpissä 1992–1993 päättyi runkosarjassa neljänteen sijaan.

Kärppien jälkeen Mustonen toimi peräti 11 kautta valmentajana Ruotsissa. Hän toimi ensin vuodet 1993–1997 Kiruna IF:n päävalmentajana valmentaen joukkueen kahtena ensimmäisenä kautenaan runkosarjan toiseksi ja kolmannella kaudellaan voittajaksi vuonna 1996. Vuodet 1997–2001 Mustonen valmensi samassa sarjassa pelannutta Tingsryds AIF:ää. Kaksi jälkimmäistä kautta 1999–2001 joukkue pelasi Elitserienin ja I-divisioonan välille perustettua HockeyAllsvenskania.

Vuodet 2002–2004 Mustonen valmensi HockeyAllsvenskanissa Skellefteå AIK:ta, joka eteni keväällä 2003 aina Elitserienin karsintoihin saakka, mutta jäi ilman sarjanousua. Mustonen valmensi seuraavan kerran I-divisioonajoukkue Asplöven HC:ta kaudella 2008–2009. Hän valmensi joukkueen runkosarjan ensimmäiseksi ja HockeyAllsvenskanin karsintoihin saakka, mutta Asplöven jäi kuitenkin ilman sarjanousua.

Kaudeksi 2011–2012 Mustonen palasi Kärppien valmennukseen, lähinnä fysiikkavalmentajan tehtäviin.
Keväällä 2013 Lahden Pelicans ilmoitti solmineensa hänen ja Hannu Aravirran kanssa yhden vuoden valmentajasopimuksen kaudesta 2013–2014.

Suomen naisten maajoukkuetta Mustonen on valmentanut vuodesta 2014 vuoteen 2022.

Muuta
-----

Mustosen poika Joel on pelannut jääkiekkoa SM-liigassa ja Ruotsin SHL:ssä.

Lähteet
-------

* Pasi Mustonen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Elite Prospects
2. ↑  Väisänen, Matti: Kärppien valmennustroikka valmiina uusiin haasteisiin  21.3.2011. Jatkoaika.com. Viitattu 9.6.2011.
3. ↑  Hannu Aravirta on Pelicansin uusi päävalmentaja
4. ↑  Pitkä jatkopesti – Pasi Mustonen luotsaa Naisleijonia Pekingin olympialaisiin saakka *yle.fi*. Viitattu 28.1.2019.
5. ↑  Joel Mustonen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Inakhos** (m.kreik. Ίναχος, lat. *Inachus*) oli kreikkalaisessa mytologiassa joenjumala, Argoksen ensimmäinen kuningas ja siten esi-isä Argoliin kuninkaille; hänen kerrotaan perustaneen kaupungin sen jälkeen, kun Argolis oli jälleen kelvollinen asumiselle Deukalionin vedenpaisumuksen jälkeen. Inakhokseen liitettiin Argoliin Inakhos-joki.

Inakhos oli Okeanoksen ja Tethyksen poika, ja hän meni naimisiin Melian, okeanidin, tai hänen sisarensa Argeian kanssa. Liitosta syntyivät Aigialeus, Io ja Foroneus. Joissakin lähteissä mainitaan lapsiksi vielä Amymone, Messeis, Hyperia ja Mykene.

Kun Zeuksen puoliso Hera ja merenjumala Poseidon pyysivät jokijumalia Foroneusta, Asterionia, Kefisosta ja Inakhosta päättämään, kumpi heistä saisi hallita Argolissa, nämä päättivät ratkaista kiistan Heran hyväksi. Rangaistukseksi Poseidon suitsi jokien alkulähteet, niin että joet kuivuivat silloin, kun sateet eivät tuoneet tarpeeksi vettä.

Inakhoksen vaikutus alueen nimistöön
------------------------------------

Koska Inakhos oli koko Argoksen alueen ensimmäinen hallitsija, koko aluetta saatettiin kutsua yksinkertaisesti Inakhoksen maaksi. Hänen mukaansa nimettiin myös Argoliin lävitse virtaava Inakhos-joki, tai vaihtoehtoisesti hän nimesi sen itse.

Plutarkhos kertoo joen nimen alkuperästä traagisemman version. Sen jälkeen, kun Zeus oli vienyt Inakhoksen tyttären Ion neitsyyden, tämä lähti ajamaan ylijumalaa takaa kiroten häntä koko ajan. Tämä loukkasi Zeusta, joten hän lähetti Teisifonen, erinyin, Inakhoksen perään, ja tämä vainosi ja kiusasi Inakhosta niin kauan, että tämä hukuttautui jokeen. Joki tunnettiin siihen saakka nimellä *Haliakmon*, mutta tämän jälkeen sitä kutsuttiin Inakhokseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.1.1 (engl. käännös)
2. ↑  Valerius Flaccus, *Argonautica iv.370–390* (engl. käännös)
3. ↑  Pausanias, *Kreikan kuvaus*  2.16.4 (engl. käännös)
4. ↑  Pausanias, *Kreikan kuvaus* 2.15.5 (engl. käännös)
5. ↑  Euripides, *Orestes* 931 (engl. käännös)
6. ↑  Pausanias, *Kreikan kuvaus* 2.15.4 (engl. käännös)
7. ↑  Plutarkhos, *de Fluv. xviii* (engl. käännös (Arkistoitu – Internet Archive))

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**-** | **Argoksen kuningas**1800-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Foroneus** |
Ivan Martin Jirous
**Ivan Martin Jirous** (23. syyskuuta 1944 Humpolec, Böömin ja Määrin protektoraatti, natsi-Saksa  – 10. marraskuuta 2011 Praha, Tšekki ) oli tšekkiläinen runoilija ja tšekkiläisen rockyhtyeen The Plastic People of the Universe taiteellinen johtaja ja Tšekin maanalaisen toiminnan organsaattori kommunistihallinnon aikana. Hänet tunnetaan myös nimellä **Magor** ('puupää', johdettu luultavasti termistä "phantasmagoria", nimen keksijä on "kokeellinen" runoilija Eugen Brikcius.

Jirous on valmistunut historioitsijaksi, mutta ei voinut työskennellä alalla kommunistihallinnon aikaisessa Tšekkoslovakiassa. Hän oli paikallisen toisinajattelijakulttuurin edustaja, ja siinä hänen merkittävin panoksensa oli työ "Parallel Polisin" eli "toisen kulttuurin" piirissä. Hän oli sitä mieltä, että itsensä ilmaiseminen taiteen kautta edistää totatilaristisen järjestelmän tuhoamista.

Jirous kuului Václav Havelin ystäväpiiriin, ja Havel mainitsee hänet useasti julkaisemissaan kirjeissään vaimolleen Olga Havloválle. Jirous oli Peruskirja 77:n allekirjoittajia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Miloš Doležal: Miloš Doležal: Ježatý Magor z Humpolce  23.9.2009. Hospodářské noviny. Viitattu 12.11.2011. (tšekiksi)
2. ↑  Zemřel básník Ivan Martin Jirous. Legenda českého undergroundu  10.11.2011. www.lidovky.cz. Viitattu 12.11.2011. (tšekiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The Official Website of the Plastics (tšekiksi) (englanniksi)
* Ivan Martin 'Magor' Jirous awarded 2006 Jaroslav Seifert Prize (Czech Radio)
* Osobnost českého undergroundu, Magor Jirous slaví 65 let (lidové noviny) (tšekiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ivan Martin Jirous
**Pippa Inkeri Laukka** (s. 15. toukokuuta 1970 Helsinki) on suomalainen urheilulääkäri ja kirjailija sekä kolumnisti.

Laukka on koulutukseltaan lääketieteen lisensiaatti Itä-Suomen yliopistosta 1999 ja liikuntalääketieteen erikoislääkäri Helsingin yliopistosta 2005.

Hän on Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen lääkäri vuodesta 2010. Hän on toiminut myös lukuisten huippu-urheilijoiden lääkärinä. Laukka on Suomen Palloliiton lääkintävaliokunnan jäsen ja Suomen kansallisbaletin Healthy Dancer -ohjelman asiantuntijajäsen. Laukka toimi vuosina 2008–2016 Mehiläisen Töölön toimipisteen vastaavana lääkärinä ja vuosina 2016–2018 lääketieteellisenä johtajana Hintsa Performance Nordicsilla. Vuodesta 2018 eteenpäin hän toimi lääkärikeskus Aavan hyvinvointijohtajana. Syyskuussa 2020 Laukka tuli valituksi Vihdin ja Karkkilan johtavaksi ylilääkäriksi, jona hän työskenteli vuoden 2022 loppuun saakka.

Hän on tullut tunnetuksi myös Olet mitä syöt -ohjelman asiantuntijana ja keulakuvana. Laukka osallistui vuonna 2021 nähtyyn *Myyrä*-televisio-ohjelmaan.

Kirjailija ja kolumnisti
------------------------

Pippa Laukka on kirjoittanut kolme kirjaa.

* Urheilulääkäri – Liiku ja Urheile terveenä (Fitra, 2016)

* Hyvinvoiva Nainen (WSOY, 2017)

* Luonnollisesti paras (WSOY, 2018)

Laukka on myös kirjoittanut kolumneja Helsingin Sanomiin ja Kotilääkäri-lehteen.

Yksityiselämä
-------------

Laukka avioitui Markku Laukan kanssa vuonna 2003. Heillä on kaksi yhteistä lasta ja yksi Laukan aiemmasta suhteesta.*selvennä* Perhe asuu Helsingissä. Laukka harrastaa kansantanssia.

Laukan isä työskenteli paperialalla insinöörinä ja äiti myyjänä. Laukan äiti menehtyi rintasyöpään syksyllä 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pippa | Pippa Laukka *pippalaukka.fi*. Viitattu 8.11.2020.
2. ↑  Laukka Pippa | Lääkärikeskus Aava *www.aava.fi*. Viitattu 8.11.2020.
3. ↑  Lauri Kujanpää: Pippa Laukka hämmentyi syntymäpäivänään - poliisit saapuivat ovelle *Iskelmä*.  16.5.2022. Viitattu 16.5.2022.
4. ↑  Pippa Laukka jätti virkatyönsä: "Suosittelen kaikille" | Seiska *Seiska.fi*. Viitattu 9.1.2023.
5. 1 2 3  Läheisten menetykset ja oma syömishäiriö opettivat lääkäri Pippa Laukkaa: "On mahtava saada elää" *Seura.fi*.  7.1.2020. Viitattu 8.11.2020.
6. ↑  Kuka julkkiksista on Myyrä? Näin katsojat arvelevat *mtvuutiset.fi*.  10.3.2021. Viitattu 17.4.2021.
7. 1 2  Liisa Talvitie: Viisi päivää eronsa jälkeen Pippa Laukka tapasi baarissa itseään nuoremman Markun – "Tapahtui klassinen" *Ilta-Sanomat*.  7.12.2022. Viitattu 7.12.2022.
8. ↑  Suomalainen tapa kohdella keski-ikäisiä naisia pöyristyttää Pippa Laukkaa – Sanoo suorat sanat *www.iltalehti.fi*. Viitattu 13.4.2024.
9. ↑  Lääkäri Pippa Laukka avoimena: "Syytin itseäni äidin kuolemasta" *Anna.fi*.  23.8.2020. Viitattu 10.1.2021.
**Haselhorstin Metroasema** on Berliinin metron U7-linjan asema. Se avattiin 1. lokakuuta 1984 osana U7: n laajentamista Rathaus Spandaulle ja sijaitsee samannimisellä alueella Ferdinand-Friedensburg-Platzilla. BVG-asemahakemistossa asemaa kutsutaan *nimellä Hs*. Viereiselle Zitadellen metroasemalle on 1100 metriä ja Paulsternstraßen metroasemalle 990 metriä. Laituri on 110 metriä pitkä. Asema on varustettu hissillä ja liukuportailla, se on esteetön.

Kaikki U-Bahn-asemat Rohrdammin ja Rathaus Spandaun U-Bahn-asemien välillä on arkkitehti Rainer G. Rümmlerin suunnittelemia. Kun muut asemat, kuten Paulsternstraße ja Rathaus Spandau, näyttävät erityisen värikkäiltä tai näyttäviltä, Haselhorstin asema on hillitympi ja erottuu enemmän karusta ulkonäöstään ja geometrisista viivoistaan. Rümmler käytti antrasiitin väristä seinäverhousta ja yksilöllistä kattomuotoa, mikä johti outoihin ja mielenkiintoisiin valotehosteisiin.

Lokakuussa 2006 BVG poisti Gorgasringin sisäänkäynnin katon huomattavien ilkivaltavahinkojen vuoksi, ja kevääseen 2007 mennessä oli asennettu uusi, ilkivallan kestävä katto.

Tammikuussa 2016 otettiin käyttöön hissi, ja yhdessä kaihtimien ohjausjärjestelmän asennuksen ja laiturin reunan korkeuden säätämisen kanssa asema on ollut esteetön siitä lähtien. Tämän kustannuksiksi ilmoitettiin 1,9 miljoonaa euroa. Täydellinen uudistus on tarkoitus saada päätökseen vuoteen 2016 mennessä. 

Maaliskuussa 2017 ilmoitettiin, että metroasema - yhdessä kuuden muun pohjoisen U7-aseman kanssa - listataan historialliseksi muistomerkiksi.
**Almirante Juan de Borbón** (runkonumero F102) on Espanjan laivaston vuonna 2002 vesillelaskettu Álvaro de Bazán -luokan fregatti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Álvaro de Bazán -luokka*
Alus tilattiin 31. tammikuuta 1997 Izarilta Ferrolista, missä köli laskettiin 27. lokakuuta 2000 telakkanumerolla 202. Alus laskettiin vesille 28. helmikuuta 2002 kumminaan Doña Pilar de Borbón y Battemberg ja otettiin palvelukseen 3. joulukuuta 2003.

Palvelus
--------

Alus lähti 8. syyskuuta 2006 Rotasta suojaten Espanjan asevoimien sotilaiden kuljetusta Libanoniin, mistä se palasi 12. marraskuuta Rotaan.

Helmikuussa 2007 alus osallistui GALIBER 2007 -harjoitukseen, mistä se palasi satamaan maaliskuussa. Alus lähti toukokuussa koeajoihin Cartagenaan ja kesäkuussa Norjaan Stavangeriin sekä Kreikkaan Haniaan ja Iraklioniin, mistä se palasi kuun lopulla kotisatamaan.

Tammikuussa 2008 alus lähti Cadiziin, mutta joutui palaamaan satamaan konevian vuoksi. Huhtikuussa alus lähti Brestiin osallistuen yhteistoimintaharjoitukseen Ranskan laivaston kanssa. Kesäkuussa alus lähti Viroon, mistä se palasi joulukuussa.

Tammikuussa 2010 alus lähti Portugaliin ja Cadiziin. Touko-kesäkuussa alus läpäisi operatiiviset testit.

Alus saapui 12. tammikuuta 2011 Norfolkin laivastotukikohtaan Virginiassa liittyäkseen Carrier Strike Group Two:hon COMPTUEX ja JTFEX harjoituksiin.

*Almirante Juan de Borbón* vieraili Helsingissä huhtikuussa 2024.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Spanish frigate Almirante Juan de Borbón

Lähteet
-------

1. ↑  Almirante Juan de Borbón
2. ↑  Espanjalainen fregatti lipui Helsingin laituriin, katso kuvat vierailulla olevista Nato-aluksista *Yle Uutiset*.  12.4.2024. Viitattu 13.4.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Almirante Juan de Borbón (F102)** Wikimedia Commonsissa
**Tahiti – taidehistoria tieteenä** on vuodesta 2011 alkaen julkaistu taidehistoriaan alan tieteellinen verkkolehti. Lehteä julkaisee Taidehistorian seura ja se ilmestyy 2-4 kertaa vuodessa. Tahiti - taidehistoria tieteenä on avoin ja tieteellinen taidehistorian alan julkaisufoorumi, joka pyrkii palvelee mahdollisimman laajasti sekä taidehistorian että sen lähialojen tutkijoita, opiskelijoita, ammattilaisia sekä muita taidehistoriasta kiinnostuneita. Lehdessä julkaistaan artikkeleita pääasiassa suomeksi ja ruotsiksi. Numerot koostuuvat tavallisesti pääkirjoituksesta, aiemmin julkaisemattomista vertaisarvioiduista tai muista tieteellisistä artikkeleista, väitöskirja-arvioista, kirja-arvosteluista ja puheenvuoroista. Lehti julkaisee myös teemanumeroita. Lehden kustantaja Taidehistorian seura on ainoa taidehistorian alan tieteellinen seura Suomessa. Tahiti-lehden päätoimittajina ovat toimineet Pinja Metsäranta, Elina Räsänen, Roni Grén, Riikka Niemelä ja Nina Kokkinen. Lehden toimituskunnan jäseninä on suomalaisten yliopistojen taidehistorian asiantuntijoita ja museoammattilaisia.

Lähteet
-------

* Lehden toimitus
* Tahiti – taidehistoria tieteenä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Taidehistorian seura (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* 
* Johanna Vakkarin pääkirjoitus Tahitin ensimmäisessä numerossa 1/2011.
**ARP** (lyhenne sanoista *Address Resolution Protocol*) on protokolla, jolla yhdistetään siirtokerroksen (*link layer*) ja Internet-kerroksen osoitteet toisiinsa. Yleisimmin siirtokerrosta edustaa Ethernet-laite, jolle selvitetään *loogista* osoitetta vastaava *fyysinen* osoite: IP:tä käytettäessä IP-osoitetta vastaava Ethernet- eli MAC-osoite. ARP toimii tavallisesti vain *broadcast* tyyppisissä verkoissa, mutta muun tyyppisiin verkkoihin on olemassa NBMA (RFC 2332).

Jotta laite voisi liikennöidä toisen laitteen kanssa Ethernet-verkossa, sen täytyy tietää tuon toisen laitteen MAC-osoite. Niinpä ennen liikennöintiä kone lähettää verkkoon ARP-kyselyn, johon se liittää haluamansa IP-osoitteen. Kaikki koneet kuulevat viestin ja se, jolla on kyseinen IP-osoite, lähettää ARP-vastausviestissä oman MAC-osoitteensa. Liikennöivä kone tallentaa tuon vastauksen myös välimuistiin (ARP cache), joten ARP-kyselyä ei tarvitse tehdä ennen jokaista liikennöintiä. 

ARP-protokolla on hyvin haavoittuvainen hyökkäyksille ja sen avulla on mahdollista salakuunnella jopa kytkentäisiä lähiverkkoja, ks. ARP-väärennös.

Päätelaitteille on kehitetty käänteinen ARP-protokolla eli RARP-protokolla (RFC 903), jolla fyysisen osoitteensa tietävä laite voi selvittää loogisen osoitteensa.

Komennot
--------

Unix-ympäristössä komento `arp` näyttää ARP-välimuistin sisällön.

Verkkoon lisättäviä laitteita on mahdollista seurata `arpwatch`-nimisellä daemonilla, joka lähettää ylläpitäjälle sähköpostin aina, kun verkkoon tulee uusi, aiemmin tuntematon laite.

Lähteet
-------

1. ↑  Fall, Kevin R. & Stevens, W. Richard: *TCP/IP Illustrated, Volume*. Second Edition. Addison-Wesley. ISBN 978-0-321-33631-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **ARP (protokolla)**.
* RFC 826
Aya Nakamura vuonna 2019.
**Aya Nakamura** (oik. **Aya Danioko**) (s. 10. toukokuuta 1995, Mali) on ranskalainen laulaja, joka on kaikkein kuunnelluimpia ranskankielisiä nykyartisteja. Hänet tunnetaan omasta ranskalaisesta tyylistään, johon sekoittuvat afrobeat ja karibialainen zouk.

Nakamura varttui pohjois-Pariisin esikaupunkialueella. Hän syntyi Malissa ja saapui Ranskaan pienenä lapsena. Hänen äitinsä oli perinteinen malilainen runoilija tai laulaja, griootti. Taiteilijanimi Nakamura on peräisin supersankaridraamasta *Heroes*. Nakamuran ura lähti käyntiin hänen julkaistuaan kappaleita netissä 19-vuotiaana.

Nakamuran neljäs albumi DNK julkaistiin 27. tammikuuta 2024. Siinä Aya Nakamura sekoittaa amerikkalaista R'n'B:tä ja länsi-intialaista musiikkia.

Kiista olympiaesiintymisestä
----------------------------

Keväällä 2024 Ranskassa syntyi poliittinen kiista, kun Aya Nakamura kutsuttiin esiintymään Pariisin olympialaisten avajaisseremoniassa. Tarkoituksena oli, että hän tulkitsisi avajaisissa Édith Piafia. Ranskan äärioikeisto asettui vastustamaan jyrkästi Nakamuran esiintymistä.

Ranskan keskustaoikeistolainen presidentti Emmanuel Macron on puolustanut Aya Nakamuran esiintymistä olympialaisissa. Äärioikeiston Marine Le Pen on kuitenkin sanonut, että Macronin pyrkimykset ovat provokatiivisia ja että Nakamuran kappaleet eivät edusta riittävästi Ranskaa. Le Penin ja äärioikeistolaisten poliitikkojen mukaan hänen musiikkinsa kumartaa liikaa Afrikan ja Yhdysvaltojen suuntaan. Musiikin lisäksi Le Pen on moittinut Nakamuraa hänen pukeutumisestaan ja "mauttomuudesta".

Lähteet
-------

1. 1 2  Aya Nakamura tells her chaotic love stories over zouk-love melodies *Le Monde.fr*.  29.1.2023. Viitattu 8.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Angelique Chrisafis: Aya Nakamura, the pop superstar at the centre of a Paris Olympic racism storm *The Guardian*.  16.3.2024. Viitattu 8.4.2024. (englanniksi)
3. 1 2  Ranska | Ranskan äärioikeisto vastustaa maan suosituimman poptähden esiintymistä Pariisin olympialaisissa *Helsingin Sanomat*.  5.4.2024. Viitattu 8.4.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Johanna Kaarina Ilvessalo** (s. 1964 Helsingissä) on suomalainen kuvanveistäjä, kuvataiteilija, ja Vuoden Helsingin taiteilija 2021. Hänelle myönnettiin Taiteilijaseuran dukaattipalkinto vuonna 1994, ja William Thuring -palkinto vuonna 2009. Ilvessalo asuu ja työskentelee Helsingissä.

Ilvessalo valmistui taiteen maisteriksi Taideyliopiston Kuvataideakatemiastasta kuvanveiston osastolta vuonna 2012. Sitä ennen hän opiskeli taidetta vuosina 1986–1990 Taidekoulu Maassa, 1994 Pohjois-Karjalan käsi- ja taideteollisessa oppilaitoksessa kivenveiston linjalla, ja 1998–2005 Taideteollisessa korkeakoulussa taidekasvatuksen linjalla. Monimateriaalisena kuvanveistäjänä hänen teostensa tavallisimmat elementit ovat teräs, lasi ja virtaava vesi, ja hän yhdistelee monesti installaatioihinsa ja veistoksiinsa sekä kuvaa, ääntä että liikettä.

Ilvessalon näyttelyura on alkanut jo 1990-luvulla nuorille taiteilijoille annetun korkea-arvoisen dukaattipalkinnon sekä eri ryhmänäyttelyiden myötä, ja sen jälkeen hän on ehtinyt pitää lukuita yksityis- ja ryhmänäyttelyitä sekä Suomen nimekkäissä museoissa että ulkomailla, esimerkiksi Berliinin Galerie Toolboxissa 2017 ja Tarton taidehallissa 2019. Hän on myös toiminut taiteen opettajana vuodesta 1987 alkaen muun muassa Vantaan, Espoon, Hyvinkään ja Pohjois-Helsingin kuvataidekouluissa, MAA -taidekoulussa sekä Pekka Halosen Akatemiassa.

Ilvessalon teoksia on useiden säätiöiden ja kaupunkien sekä museoiden kokoelmissa: muun muassa Kiasman Nykytaiteen museossa, Espoon modernin taiteen museo EMMA:ssa ja Vantaan taidemuseo Artsissa, Oulun Taidemuseossa, Tampereen taidemuseossa ja valtion taidekokoelmissa.

Hänen julkisiin teoksiinsa kuuluvat muun muassa ulkoteos *Lintukoto* Vantaan Jokiuoman puistossa (2017), ulkoteos Vilnassa, Liettuassa (2014), sekä Laajasalon yläasteelle ja Anttolan Hoviin "Art and Design"- huvilaan toteutettu teoskokonaisuus (2008).

Lähteet
-------

1. ↑  Dukaattipalkinto Suomen taideyhdistys.
2. 1 2  Ilvessalo, Johanna Kaarina *Kuvataiteilijamatrikkeli – Suomen Taiteilijaseura*. Viitattu 12.4.2024.
3. ↑  Katkennut uni *Suomen Kuvanveistäjäliitto*. Viitattu 12.4.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Raisa Jäntti: Näyttelyarvio: Johanna Ilvessalo käyttää ovelasti tuttujen satujen kuvastoa – Galleria Beckerin näyttely jää mieleen kummittelemaan Keskisuomalainen, 26.9.2020
* Sirpa Pääkkönen: Värien voimaa, unenomaisia liukumia ja särkyvää lasia Helsingin gallerioissa Kulttuuritoimitus, 18.04.2021
Houstonin aluelennonjohtokeskus.
**Aluelennonjohto** (engl. *area control center*, *ACC*) on lennonjohtojärjestelmä, joka hoitaa lentoliikenteen yleensä lähestymistä edeltävien tai lähdön jälkeisten tapahtumien aikana. Aluelennonjohdon vastuualue on lentotiedotusalue (engl. *flight information region*, *FIR*). Perinteisiä aluelennonjohtotoimia valvoo Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö.*lähde?*

Aluelennonjohto valvoo vastuualueellaan olevia koneita ja ilmoittaa jos on ongelmia. Ongelmia voivat olla esimerkiksi kahden lentokoneen yhteentörmäysvaara. Yleensä koneiden tilannetta tutkitaan yksi kerrallaan. Vastuisiin kuuluvat muun muassa suuntaohjeiden antaminen ja korkeuden- sekä nopeudenmuutosten määrääminen niillä alueilla, joilla lentokone ei ole yhteydessä muuhun lennonjohtojärjestelmään. Viestiminen on erityisen keskeisessä roolissa niiden koneiden suhteen, jotka lentävät mittarilentoa.

Yleensä lentotiedotusalue jaetaan sektoreihin. Näin toimitaan esimerkiksi Suomessa koko maan kattavalla tiedotusalueella. Suomen tiedotusalueella on 13 sektoria. Esimerkiksi Helsinki-Vantaan lentoasema, jossa sijaitsee Suomen aluelennonjohto, on A-sektorilla. Suomessa aluelennonjohto käsittelee vuoden aikana noin 280 000 lentoa, joista noin 53 000 ylilentoja. Aluelennonjohtopalvelua on annettu Suomessa vuodesta 1952 alkaen. Aluksi aluelennonjohto toimi vuosina 1952-1967 Helsingissä sekä muutamalla pienemmällä lentotiedotusalueella (Rovaniemi, Vaasa, Jyväskylä, Kemi), kunnes vuonna 1967 lentotiedotusalueiden määräksi vakiintui kaksi, Etelä-Suomi ja Pohjois-Suomi, joiden lennonjohtoyksiköt sijaitsivat Tampereella ja Rovaniemellä (Rovaniemen lentoasemalla vuodesta 1976). Vuonna 2010 nämä yhdistettiin hallinnollisesti yhdeksi Suomen lentotiedotusalueeksi, ja vuosina 2015-2018 aluelennonjohdon toiminta siirrrettiin takaisin Helsinkiin. 2010-luvulta alkaen tekniikan kehitys on suuntautunut kohti aiempaa suurempia aluelennonjohtoja ja aluelennonjohtosektoreita, mistä hyvä esimerkki Suomen ohella on Norja, jossa on nykyään myös vain yksi aluelennonjohtoyksikkö, Norjan aluelennonjohto (radiokutsutunnus: Polaris Control)

Katso myös
----------

* Suomen aluelennonjohto

Lähteet
-------

1. 1 2  The Area Controller SKYbrary. Viitattu 9.6.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Lennonvarmistus Suomessa Fintraffic. Viitattu 9.6.2023.
3. ↑  Aluelennonjohto lopetti Tampereen Aitovuoressa - ANS Finland keskitti toimintaa Helsinki-Vantaalle | lentoposti.fi *www.lentoposti.fi*.  3.6.2018. Viitattu 6.2.2024.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Illizi** (arab. ﻳﻠﻴﺰى‎, *Illīzī*) on kaupunki ja Illizin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa. Se sijaitsee keskellä Saharaa 1 755 kilometriä Algerista kaakkoon. Illizin kunnassa oli arviolta 27 800 asukasta vuonna 2021.

Illizin kunnan pinta-ala on 75 718 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bordj Omar Drissin ja In Amenasin kuntiin, etelässä Djanetin ja lännessä Tamanrassetin maakuntiin sekä idässä Libyaan.

Kaupunki on saanut alkunsa ranskalaisten vuonna 1909 perustamasta Fort Polignacin linnoituksesta. Sen kautta kulkee Djanetiin johtava maantie RN3. Illizissä on myös lentokenttä.

Illizin pohjoispuolella sijaitsee suuri öljyn- ja kaasuntuotantoalue. Kaupungissa toimii Cheikh Amoud Ben Mokhtarin yliopistokeskus. Kunnan eteläosa kuuluu Tassili n’Ajjerin kansallispuistoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Monographie Wilaya d’Illizi *Aniref*. Viitattu 10.4.2024.
2. ↑  Fort Polignac *Forts du Sahara Central*. Viitattu 10.4.2024.
**Kansainvälinen diakonia** on lähinnä Pohjoismaissa käytetty termi, jolla tarkoitetaan kirkkojen tai kristillisten järjestöjen tekemää kansainvälistä avustustoimintaa. Tähän kuuluvat  kehitysyhteistyö, humanitaarinen apu,  rauhan- ja sovinnontyö sekä  ihmisoikeuksien puolustaminen.  Diakonisen periaatteen mukaisesti kansainvälinen diakonia toimii kaikkein köyhimpien ja syrjäytettyjen ihmisten, ihmisryhmien ja kansojen parissa. Siinä ei pyritä mielipiteen tai vakaumuksen muuttamiseen. Kansainvälinen diakonia on osa kirkon kansainvälistä vastuuta. Diakonian ohella kansainväliseen vastuuseen kuuluvat myös lähetystyö sekä ekumenia.

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon keskeiset kansainvälisen diakonian toimijat ovat Kirkon Ulkomaanapu sekä kirkon viralliset lähetysjärjestöt.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkon Ulkomaanapu
* Vastuuviikko (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lutheran World Federation Department for World Service
* Christian Aid
* Lutherhjälpen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kirkens Nødhjelp (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansalaisfoorumin logo
**Sivistysliitto Kansalaisfoorumi SKAF ry** on yksi Suomen kahdestatoista vapaata sivistystyötä harjoittavasta valtakunnallisesta sivistysjärjestöstä. Kansalaisfoorumi toimii sivistysliittona ja opintokeskuksena, ja toimintaa säätelee laki vapaasta sivistystyöstä.

Kansalaisfoorumin jäsenjärjestöjä ovat Kanteleliitto, Suomen Kansanmusiikkiliitto, Suomen Nuorisoseurat, Suomen Nuorisosirkusliitto, Suomen Puhallinorkesteriliitto, Suomen Harrastajateatteriliitto, Kansalaisareena, Suomen Kuvataidejärjestöjen liitto ja Moniheli. 

Kansalaisfoorumin toiminta keskittyy yhteisölliseen ja kulttuuriseen sivistystyöhön. Se opintotoiminnan tavoitteina on luoda edellytyksiä henkiselle kasvulle, elämän hallinnalle, elinikäiselle oppimiselle sekä kansalaisyhteiskunnan aktiivisena jäsenenä toimimiselle. Opintokeskuksen järjestämistä kursseista lähes 90 prosenttia ja opintokerhotoiminnasta lähes 70 prosenttia on eri taidealojen (tanssi, teatteri ja musiikki) ja taiteiden välistä toimintaa.

Kansalaisfoorumilla on 15 päätoimista työntekijää. Keskustoimisto sijaitsee Helsingissä ja aluetoimistot kahdella paikkakunnalla, Tampereella ja Oulussa. Kansalaisfoorumi valitsi pitkäaikaisen pääsihteerin Aaro Harjun jälkeen uudeksi pääsihteeriksi 1.2.2019 alkaen Anneliina Wevelsiepin. Kansalaisfoorumin hallituksen puheenjohtajana on vuodesta 2007 toiminut Juha Suoranta.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kansalaisfoorumi.fi

### Kansalaisfoorumin koulutusaineistoa Wikiopistossa

* Järjestöosaamista edistämään opintokerhomuotoisesti
* Innostu ja innosta sosiaalisessa mediassa
* Vertaisoppiminen opintokerhossa
* Ryhmädynamiikan kurssi
* Jaetulla johtajuudella kohti itseohjautuvaa yhdistystoimintaa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Lauritz Christian Lindhardt
**Lauritz Christian Lindhardt** (20. elokuuta 1842 – 25. syyskuuta 1906) oli tanskalainen hammaslääkäri, Kööpenhaminan hammaslääketieteellisen korkeakoulun professori ja Tanskan hammaslääkäriliiton puheenjohtaja 1888–1890 ja 1891–1898. Vuonna 1870 hän auttoi tuomaan markkinoille ensimmäisen hammasharjan Amerikasta.

Tausta ja ura
-------------

Laurtiz Christian Lindhardt oli Bendt Lindhardt ja Johanne Thomasine Nicoline Lauritsdatter Prom ja tuli isä Orla Holger Lindhardt, hammaslääkäri Rønne. Hänen jälkeläisiään ovat muun muassa vastarintataistelija Orla Holger Lindhardt ja nykyinen kirjailija Claes Lindhardt.

Lindhardt nimitettiin professoriksi vuonna 1894.

Vuonna 1893 Lindhardtista tehtiin Dannebrog-ristin ritari.

Lähteet
-------

1. Bendt Holgersen Lindhardt. Ribe Wiki. Hentet 4. oktober 2022.
2. ^ Hop op til:a b c d Det danske slægtsbibliotek. Hentet 4. oktober 2022.
3. ^ https://www.danishfamilysearch.dk/cid11375394 ; http://ddd.salldata.dk/bladre/index.php?aar=1880&amt=K%C3%B8benhavn&herred=K%C3%B8benhavn+%28Staden%29&sogn=Nygade ; http://ao.salldata.dk/vis1.php?bsid=57867&side=0

### Viitteet

1. ↑  Bendt Lindhardt *www.wikidata.org*. Viitattu 3.12.2022. (englanniksi)
2. ↑  Claes Jens Lindhardt *www.wikidata.org*. Viitattu 3.12.2022. (englanniksi)
**Gianoberto Maria Carlo Bugatti** (15. tammikuuta 1909 Köln – 11. elokuuta 1939 Duppigheim, Ranska) oli italialainen autoinsinööri ja -muotoilija. Hän oli osoittanut kykynsä autojen suunnittelijana jo 1920-luvun lopulle tultaessa. Hänet tunnetaan paremmin nimellä Jean Bugatti.

Elämä ja ura
------------

Jean Bugattin vanhemmat olivat Ettore Bugatti ja Barbara Maria Giuseppina Mascherpa Bolzoni. Hänen veljensä oli yrittäjä Rolando Bugatti. Perhe muutti Saksasta Ranskan Dorlisheimiin. Ettore Bugatti alkoi kehittää autoa, joka sittemmin tunnettiin nimellä Bugatti. Jean Bugatti alkoi työskennellä perheyrityksessä 1920-luvun alussa. Ensimmäinen kokonaan Jean Bugattin suunnittelema auto oli Type 41 "Royale" Binder. Hän oli kehittämässä myös muita Bugattin malleja, joista mainittakoon Type 51.

Jean Bugatti kuoli koeajaessaan Bugatti Tipo 57 -autoa. Hän suistui koeajoradalta väistäessään juopunutta pyöräilijää, joka oli harhautunut radalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Coletto, Marco: La breve vita di Jean Bugatti *Icon Wheels*.  14.11.2013. Arnoldo Mondadori Editore Spa.  Arkistoitu 27.7.2019. Viitattu 10.7.2019.
2. ↑  Sciences et Techniques - Construction automobile : BUGATTI Ettore (1881-1947) *Appl-lachaise.net*.  17.4.2010.  Arkistoitu 26.8.2017. Viitattu 10.7.2019.
3. ↑  Nomi Famosi *Ausoniaschio.it*. AUSONIA SCHIO. Viitattu 10.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean Bugatti**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Grängesbergin entistä kaivosaluetta.
**Grängesberg** on taajama Ludvikan kunnan Grängesbergin piirissä Ruotsin Taalainmaan läänissä. Asukasluku vuoden 2020 väestönlaskennassa oli 2 188. Grängesberg sijaitsee 16 kilometriä etelälounaaseen kunnan keskustaajamasta Ludvikasta.

Grängesberg oli malminkäsittelykeskus alueen rautakaivoksille, joita avattiin jo 1500-luvulla. Raudan louhinta kasvoi suurtoiminnaksi 1800-luvun lopulla, kun keksittiin Thomas-Gilchrist-menetelmä teräksen valmistamiseksi myös fosforipitoisesta rautamalmista. Kaivostoiminta jatkui vuoteen 1989, ja alue oli tuotantomäärältään Ruotsin kolmanneksi suurin rautamalmin lähde. Vuonna 1971 Grängesbergin kaivoksissa työskennelleistä 400 miehestä 200 oli suomalaisia. Nykyisin vanha teollisuusalue on kulttuurikäytössä, muun muassa Ekomuseum Bergslagen -kokonaisuuteen kuuluvana museona.

Nykyinen alumiiniyritys Gränges juontaa juurensa Grängesbergiin, jossa se oli aikoinaan mahtiyhtiö. Trafik AB Grängesberg–Oxelösund (TGO) perustettiin vuonna 1896 rautatieyhtiöksi ja laajeni siitä Grängesbergsbolagetiksi, joka harjoitti kaivos-, metalliteollisuus- ja laivanvarustamotoimintaa. Se oli läpi 1900-luvun alkupuolen pohjoisen LKAB-kaivosyhtiön toinen omistaja Ruotsin valtion rinnalla.

Alueella tutkitaan uusia ja entistä ympäristöystävällisempiä menetelmiä kaivos- ja malminrikastustoiminnan elvyttämiseksi fosfaattimineraali apatiitin ja eräiden harvinaisten metallien tuottamiseksi.

Myös Spendrups-panimoyhtiö sai vuonna 1897 alkunsa Grängesbergistä, ja se on yhä paikkakunnan suurimpia työnantajia.

Lähteet
-------

1. ↑  Grängesbergin kaivoksen suomalaiset vaativat heti palkankorotuksia.  *Helsingin Sanomat*, 25.05.1971, s. 29. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Johnson, Anders: Grängesbergsbolaget *Företagskällan*.  015-08-27. Viitattu 12.8.2023.
3. ↑  Grangex Apatit *grangesbergexploration.se*. Viitattu 12.8.2023.
4. ↑  Matthis, Simon: Grängesberg Exploration vill anrika gruvsand på nytt *metallerochgruvor.se*.  17.6.2022. Viitattu 12.8.2023.
5. ↑  Familjeföretaget med öl i blodet *spendrups.se*. Viitattu 12.8.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: sv:Grängesberg & sv:Gränges & sv:Grängesbergs gruvor
**Keraamit** ovat epäorgaanisia, ei-metallisia aineita, joiden raaka-aineita ovat useimmiten metallioksidit, nitridit tai karbidit. Keraameja valmistetaan korkeissa lämpötiloissa. Keramiikassa tehdään keraamisia esineitä savesta. Keramiikassa käytettävät savilaadut vaihtelevat käyttötarkoituksen mukaan ja ne sisältävät rauta-, alummini- ja piioksideja sekä kaoliinia. Lasin eniten sisältämä raaka-aine on kvartsi, mutta lasin valmistuksessa käytetään erilaisia aineita, joita ovat sulatteet, stabilointiaineet ja värjäysaineet.

Keraamien tyypillisiä ominaisuuksia ovat muun muassa hyvä lämmönkestävyys, hyvä mekaanisen rasituksen kestävyys, kovuus, alhainen tiheys, hyvä kulutuksen ja korroosion kesto sekä pieni kitka. Keraamit eivät yleensä johda paljon lämpöä tai sähköä.

Tekniset keraamit tai konstruktiokeraamit ovat koneenrakennuksessa viime vuosikymmeninä käyttöön otettuja uusia rakennemateriaaleja, jotka joissakin tapauksissa korvaavat metalleja useimmiten korkeaa käyttölämpötilaa, kovuutta ja kemiallista kestävyyttä vaativissa kohteissa. Keraamisten materiaalien ongelmana on niiden hauraus. Osan mitoitusta ei voida tehdä lujuuden perusteella, vaan joudutaan ottamaan huomioon säröistä aiheutuvat satunnaistekijät. Keraamit kestävät puristusta jopa kymmenkertaisesti enemmän kuin vetoa. Keraamisia esineitä valmistetaan yleensä jauhemetallurgisin menetelmin. Niiden käsittelyyn kuuluvat myös muotoilu, sintraus, jälkityöstö ja mahdolliset liitokset. Keraameista tehdään muun muassa laserlaitteita valmistavien koneiden osia.

Keraameja
---------

* posliini, jota käytetään paitsi keramiikassa, myös pesuhuonekalusteissa, sähköeristeissä ja suodattimissa.
* lasi, josta on olemassa monia muunnoksia
* pii, jota käytetään puhtaana piikiekoissa puolijohdeteollisuuden sovelluksissa, sekä piioksidi
* piikarbidi (SiC)
* piinitridi
* boorinitridi
* titaaninitridi
* alumiinioksidi
* timantti
* keraamiset magneettimateriaalit
* BAM

Lähteet
-------

1. ↑  Maria Dolors Ros i Frigola: *Osaavat kädet, Keramiikka*, s. 22-25. Perhemediat, 2008. ISBN 978-952-494-173-0.
2. ↑  Philippa Beveridge, Ignasi Doméneçh, Eva Pascual: *Osaavat kädet, Lasityöt*, s. 25-27. Perhemediat, 2009. ISBN 978-952-494-178-5.
3. ↑  Keraami Materia, materiaalitutkimuskeskus. Viitattu 10.4.2024.
4. ↑  Keraamien ominaisuudet ja valmistus *Docplayer*. Viitattu 10.4.2024.
5. ↑  Keraamit Lasertarvikkeet.fi. Viitattu 10.4.2024.
**Aaro Ilmari Kenttä** (31. heinäkuuta 1933 Karunki – 3. lokakuuta 1978) oli suomalainen Tilastokeskuksen ylijohtaja.

Kenttä oli Tilastollisen päätoimiston tutkijana 1959–1963, Kansallis-Osake-Pankin tutkijana 1963–1973 ja Tilastokeskuksen ylijohtajana 1973–1978. Maanpuolustuskurssilla mukana ollut Kenttä sai surmansa Rissalan lento-onnettomuudessa syksyllä 1978. 

Kenttä oli muun muassa OECD:hen liittymisestä neuvottelemaan asetetun Suomen valtuuskunnan jäsen 1968, ETYK-toimikunnan jäsen vuodesta 1973 ja Suomen ja SEVin yhteistyökomission jäsen vuodesta 1973. Hän oli Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksen jäsenenä 1960–1963, Suomalaisuuden liiton varapuheenjohtajana 1971–1972 ja keskustapuolueen talouspoliittisen toimikunnan puheenjohtajana 1972.

Kentän vanhemmat olivat pienviljelijä, puuseppä, kirvesmies ja suutari Emil Henning (Hemming, Henni) Kenttä ja emäntä Ida Serafiina Lasheikki. Hän pääsi ylioppilaaksi 1952 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi 1961 ja maisteriksi 1968.

Aaro Kenttä oli naimisissa vuodesta 1961 toimittaja, filosofian maisteri Mirja-Leena Laitisen (26.1.1937-14.2.2019) kanssa. Heillä oli kaksi lasta.

Teoksia
-------

* *Tasaisempaan tulonjakoon*. Nuoren keskustan liitto, Helsinki 1969

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
2. ↑  Toimitustyön aikana kuolleet Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Elros** on fiktiivinen henkilö J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamailmassa, Keski-Maassa. Elros on Elrondin veli ja koko *dúnedainin* esi-isä.

Sukupuu
-------

Elros on Elwingin ja Eärendilin toinen poika. Hänen jälkeläisensä ovat Númenorin kuninkaita ja ruhtinaita. Elrosin lapset ovat Vardamir Númenorin toinen kuningas, Tindomiel, Manwendil ja Atanalcar 

```
        Nimloth(n)-Dior Idril(n)-Tuor Galathon-?     Earwen(n)-Finarfin
        |      |      |        |          |          |          |       |        |
    Elurin Elured  Elwing(n)-Eärendil Celeborn  -  Galadriel(n) Angrod Aegnor Finrod
                        |      |             |
                      Elros Elrond  -  Celebrian(n)
                        | 
            Vardamir Tindomiel Manwendil(n) Atanalcar
```

Elämäkerta
----------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elros oli puolhaltia ja hän syntyi vuonna 525 ensimmäistä aikaa. Vuonna 583 Elros veljensä Elrondin kanssa osallistuu vihan sotaan, jossa Morgoth paiskattiin tyhjyyteen. Vuonna 32 toista aikaa Edain Elrosin johdolla pääsee Númenoriin kun Elros valitsi ihmisen osan kun taas Elrond valitsi haltian osan. Sinä vuonna Elros kruunattiin Númenorin ensimmäiseksi kuninkaaksi, jolloin hän sai hallitsijanimen Tar-Minyatur. Vuonna 61 Elrosin ensimmäinen poika Vardamir Nolimon syntyy, muut lapset syntyivät 30 vuoden sisällä. Vuonna 442 Elros kuoli ja hänen vanhimmasta pojasta Vardamir Nolimonista tuli kuningas mutta hän siirsi heti valtikan pojalleen hallittuaan muodollisesti "vuoden päivät". Niin Tar-Amandilista tuli Númenorin kolmas kuningas.

Huolimatta siitä, että Elros valitsi ihmisen osan, hän eli kauemmin kuin tavalliset ihmiset, 506 vuoden ikäiseksi. Myös hänen jälkeläisensä elivät tavallista kauemmin. Elrosin veli Elrond eli 6520 vuotta ennen kuin hän matkasi kuolemattomille maille Galadrielin, Celebornin, Gandalfin, Bilbon, Frodon ja muiden haltioiden kanssa.

Elrosia ei mainita kertaakaan Peter Jacksonin ohjaamassa elokuvatrilogiassa *Taru sormusten herrasta*.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

* 
*

Lähteet
-------

* Tolkien, J.R.R.: *Taru Sormusten Herrasta*, s. 896-7, 890-2. Suomentanut Kersti Juva, Eila Pennanen, runot suom. Panu Pekkanen. WSOY, 1987. ISBN 951-0-14098-8.
**Je Khenpo** (dzongkhaksi རྗེ་མཁན་པོ་, *Rje Mkhan-po*) on Bhutanin buddhalaisten pääapotti eli käytännössä maan yli uskonnollinen auktoriteetti. Hänen tehtäväänsä kuuluu johtaa maan luostarilaitosten keskushallintoa sekä Dratshang Lhentshogia, joka on Bhutanin uskonnollisten asioiden neuvosto..

Je Khenpon virka perustettiin 1600-luvun puolessa välissä ja ensimmäinen viranhaltija oli Pekar Jungney (1651–1672), kun Bhutanin perustaja, Shabdrung Ngawang Namgyal, jakoi uskonnollisen ja maallisen johtajan vallan kahden eri henkilön kesken.

Bhutanin nykyinen perustuslaki (3. § mom. 4–6) määrittelee, että Bhutanin kuningas valitsee ja nimittää Je Khenpon viiden korkea-arvoisen munkin suosituksen perusteella.

Nykyinen Je Khenpo on Jigme Chhoeda. Kuninkaan lisäksi Je Khenpo ovat ainoat bhutanilaiset, jotka saavat käyttää keltaista (sahraminvärinen) kabneyta. Je Khenpon virka-asunto talvisin on Punakha Dzong ja kesäisin Tashichho Dzong.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lewis, Craig: Buddhist Kingdom of Bhutan Marks the Passing of the 68th Je Khenpo *Buddhist Door*.  14.4.2020. Viitattu 26.6.2020. (englanniksi)
2. ↑  Bhutan commemorates the Silver Jubilee of His Holiness the Je Khenpo *Kuensel Online*.  27.4.2021. Viitattu 26.6.2021.
3. ↑  The Constitution of The Kingdom of Bhutan (pdf)  2008. nab.gov.bt.  Arkistoitu 29.5.2023. Viitattu 26.6.2021. (englanniksi)
4. ↑  The different types of ceremonial scarves in Bhutan *www.dailybhutan.com*. Viitattu 26.6.2021. (englanniksi)
5. ↑  Central Monastic Body returns to their summer residence *BBS*.  25.5.2017. Viitattu 26.6.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Je Khenpon Facebook-sivu
**Faunin iltapäivä** (ransk. *Prélude à l’après-midi d’un faune*) on ranskalaisen impressionistin Claude Debussyn vuonna 1894 valmistunut orkesteriteos. Teos on Debussyn tunnetuimpia teoksia, ja sitä pidetään yhtenä musiikin historian käännekohdista.

Vuonna 1892 Claude Debussy oli vielä lähes tuntematon 30-vuotias säveltäjä. Runoilija Stéphane Mallarmén (1842–1898) runon "L’après-midi d’un faune" innoittamana hän alkoi säveltää kolmiosaista orkesteriteostaan, joka kantoi nimeä *Prélude, Interlude et Paraphrase finale pour "L’après-midi d’un faune"*. Debussy työskenteli samoihin aikoihin oopperan *Pelléas et Mélisande* parissa, luopui lopulta *Interluden* ja *Paraphrase finalen* kirjoittamisesta ja sävelsi vain preludiosan. Hän sävelsi sitä koko kesän 1894 ja sai tämän ensimmäisen orkesteriteoksensa valmiiksi syyskuussa 1894.

Teoksen kantaesitys pidettiin kolme kuukautta myöhemmin 22. joulukuuta 1894 Société nationale de musiquen esittämänä ja Gustave Doret’n johtamana. Yleisönsuosio oli niin valtava, että teos oli pakko esittää heti uudestaan.

Loppuvuodesta 1895 Concerts Colonne -orkesteri esitti teoksen, ja pian se alkoi levitä ympäri maailman ja teki Debussysta kuuluisan.

Kokoonpano
----------

Debussy käytti teokseensa tavallista pienempää orkesteria saadakseen haluamansa äänimaailman aikaiseksi.

* 3 huilua
* 2 oboeta
* englannintorvi
* 2 A-klarinettia
* 2 fagottia
* 4 käyrätorvea
* antiikkisymbaalit (cymbales antiques)
* 2 harppua
* jouset

Yle Radio 1:n ohjelma
---------------------

*Faunin iltapäivä* on antanut nimensä Yle Radio 1 -kanavan myöhäisiltapäivien (klo 16.10–17) klassisen musiikin lyhyiden kappaleiden äänilevykonsertille. Lauantaista torstaihin se on musiikkitoimittajien koostama, perjantaisin koottu radioyleisön toiveista.

Lähteet
-------

* Claude Debussy: *Prélude à l'après-midi du'un faune for Orchestra*. Ernst Eulenburg Ltd, 1967. ISBN 3-7957-6134-4. , erityisesti Maurice Cauchien johdanto teokseen
* Hendrik Lücke: *Mallarmé - Debussy. Eine vergleichende Studie zur Kunstanschauung am Beispiel von „L'Après-midi d'un Faune"*. Studien zur Musikwissenschaft, Bd. 4. Hamburg 2005, ISBN 3-8300-1685-9.
* Nordström, Sixten: *Kaikki musiikista*, s. 174. (Så blir det musik, 1989.) Suomentaneet Anna-Lisa Holmqvist ja Hannu Wuorela. Helsinki: WSOY, 1997. ISBN 951-0-21189-3.

### Viitteet

1. ↑  Toivo musiikkia Faunin iltapäivään *Yle Areena*. Viitattu 22.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* partituuri
* Columbia University Orchestran ilmainen äänitys teoksesta

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Muut | 
* MusicBrainz work
* IdRef

 |

 |
**Suomen puolustusvoimien joukko-osastoperinteet** on 4. kesäkuuta 2008 julkaistu kirja, jossa käsitellään yli kahdeksankymmenen joukko-osaston perinteitä vuosina 1918–2008. Se on Sotamuseon julkaisema ja osa Puolustusvoimien juhlavuoden 2008 tapahtumia.

Sisältö
-------

Suomen puolustusvoimien joukko-osastoperinteet kirjassa käsitellään vuosien 2006–2007 Puolustusvoimien itsenäisten joukko-osastojen perinteitä. Kirjassa käsiteltävät perinteet ovat joukko-osaston yleinen historia, joukko-osastotunnus, joukko-osastoristi, lippu, kunniamarssi, perinne tai/ja vuosipäivä, perinnehuoneet, museot, muistomerkit, killat ja perinneyhdistykset, johtajat ja kirjallisuus. Kirjassa on lisäksi liitteenä CD, jossa on 33 kunniamarssia Kaartin Soittokunnan soittamana.

Toimituskunta ja käsikirjoittajat
---------------------------------

* Marko Palokangas – päätoimitus ja käsikirjoitus
* Pentti Airio – käsikirjoitus
* Lauri Haavisto – käsikirjoitus
* Kyösti Ihanus – arkistotutkimus
* Johanna Keinänen – kuvatoimitus ja käsikirjoitus
* Pekka Saloranta – kieliasun tarkastus ja oikoluku
* Jukka Vuolio – käsikirjoitus

Lähteet
-------

* Joukko-osastoperinteet kirjaksi, Puolustusvoimat 12.1.2007
* Ruotuväki-lehden artikkeli 22.5.2008 [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Suomen puolustusvoimien joukko-osastoperinteet - puolustusvoimat 90 vuotta 1918-2008 *booky.fi*. Viitattu 27.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirja luettavissa Doria-julkaisupalvelussa