recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
HMS Sabre.
**Gibraltarin laivue** ( engl. *Gibraltar Squadron*) on Gibraltarille sijoitettu brittilaivaston laivue. Sen tehtävänä on Gibraltarin aluevesien turvallisuudesta ja koskemattomuudesta huolehtiminen. Siihen kuuluu Scimitar-luokan partioveneet *HMS Scimitar* ja *HMS Sabre* sekä kolme 6,5-metristä Arctic-kumivenettä. Laivue muutti uusiin tiloihin Old Boathouseen vuonna 2011.

Laivue ei suorita merivalvontaa siviliasioissa, mutta puuttuu aluevesien loukkauksiin esimerkiksi silloin, kun espanjalaiset kalastusalukset tulevat liian lähelle Gibraltaria. Keväällä 2012 kiista kalastusalueiden rajoista johti uhitteluun, jossa espanjalaiset Guardia Civil -alukset saattoivat kalastusaluksia ja Gibraltarin laivue saapui paikalle, mutta tyytyi lopulta tarkkailemaan ja kuvaamaan espanjalaisia. Aluevesien partioinnin lisäksi laivue järjestää tarvittaessa tärkeille Britannian omille aluksille saattajan.

University Royal Naval Unit (URNU) lähettää vuosittain kolme opiskelijaa kahden viikon tutustumisjaksolle Gibraltarin laivueeseen.

Laivue perustettiin vuonna 1985, kun viimeinen ilmavoimien meriyksikkö (engl. *RAF Marine Craft Unit No 1102*) lakkautettiin ja veneet *Sunderland* and *Stirling* siirrettiin ilmavoimilta merivoimille. Alukset vaihtoivat nimeä mutta jatkoivat palvelusta Gibraltarilla. Vuonna 1991 ne korvattiin uusilla. P2000-luokan partioaluksilla. Syyskuun 9. päivän iskujen jälkeen alustyyppiä vaihdettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Gibraltar Squadron Busy with Exercises Royal Navy. Viitattu 16.9.2012.
2. ↑  New Home for Gibraltar Squadron Royal Navy. Viitattu 16.9.2012.
3. ↑  Royal Navy Signs readiness to protect Gib waters *Gibraltar Chronicle*.  2012.  Arkistoitu 26.8.2013. Viitattu 19.9.2012.
4. 1 2  URNU 2011 Royal Navy. Viitattu 19.9.2012.
5. ↑  Gibraltar Squadron celebrates 25-year anniversary MOD. Viitattu 16.9.2012.
**Gibraltarinlahti** (engl. *Bay of Gibraltar*, esp. *Bahía de Algeciras*) on Pyreneiden niemimaan eteläosassa sijaitseva lahti. Lahden rannalla on Espanjaan kuuluvan Cádizin maakunnan kaupunkeja ja Britanniaan kuuluva Gibraltar.

Maantiede
---------

Gibraltarinlahti on noin kymmenen kilometriä leveä ja kahdeksan kilometriä pitkä lahti, ja sen ala on noin 75 neliökilometriä. Lahden suurin syvyys sen keskikohdissa on noin 400 metriä, ja se avautuu Gibraltarinsalmelle ja Välimerelle. Sen suuaukkoa rajoittaa lännessä Algecirasin kunnassa Punta Carnero ja idässä Gibraltarin Europa Point.

Lahti on delfiinien, raitadelfiinien ja pullokuonodelfiinien merkittävää lisääntymisaluetta. Siellä liikkuu myös monia valaita.

Historia
--------

Gibraltarinlahtea on käytetty kauppaliikenteessä jo ainakin 3 000 vuoden ajan. Foinikialaisilla oli todennäköisesti asutuskeskus Gibraltarin lähellä, ja roomalaiset perustivat Portus Alban kaupungin nykyisen Algecirasin paikalle. Myöhemmin maurit ja espanjalaiset perustivat lahden rannoille asutuskeskuksia, kuten vahvasti linnoitetun Gibraltarin, joka siirtyi 1704 Englannille. Lahdella on käyty sen historian aikana monia meritaisteluita, joista merkittävimmät ovat olleet vuoden 1607 Gibraltarin taistelu ja vuoden 1801 Algecirasin taistelu. Toisen maailmansodan aikana italialaiset pyrkivät upottamaan Algecirasilta ammutuilla sukellustorpedoilla brittiläisiä sotalaivoja, jotka olivat ankkuroituneena Gibraltarin satamaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bay of Gibraltar Marine Environmental Protection Group for the Bay of Gibraltar & the Straits of Gibraltar. Viitattu 1.9.2012. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gibraltarinlahti** Wikimedia Commonsissa
**Liisa Marjatta Horelli-Kukkonen** (o.s. *Tähkä*, s. 3. elokuuta 1941 Espoo)*lähde?* on suomalainen ympäristöpsykologian tutkija ja dosentti.

Horelli opiskeli aluksi kieliä ja suoritti Helsingin yliopistossa vuonna 1964 maisteritutkinnon englantilaisessa ja ranskalaisessa filologiassa. Hän työskenteli Ruotsin Helsingin-suurlähetystössä kulttuuriattašean assistenttina*lähde?* ja sitten Yleisradion ulkomaanpalvelussa kansainvälisen EBU- ja OIRT-ohjelmavaihdon päällikkönä. Ylen-vuosinaan hän muun muassa juonsi Suomen euroviisukarsinnan vuonna 1968.

Horelli toimitti ohjelmia asumisesta ja kaupunkisuunnittelusta ja innostui myös opiskelemaan alaa. Hän suoritti lisensiaatintutkinnon psykologiasta Helsingin yliopistossa 1981 ja väitteli tohtoriksi Espoon Teknillisestä korkeakoulusta 1993 aiheenaan asunto- ja kaupunkisuunnittelu.

Suomen Arviointiyhdistys SAYFES myönsi Horellille vuonna 2021 elämäntyöpalkinnon uraa uurtavasta arviointialan työstä Suomessa.

Teoksia
-------

* Horelli, Liisa: *Ympäristöpsykologia*. Prisma-tietokirjasto. Psykologia. Espoo: Weilin + Göös, 1982. ISBN 951-35-2677-1.
* Horelli, Liisa: *Lapset ympäristön tutkijoina*. Mannerheimin Lastensuojeluliitto 1992. ISBN 951-9312-62-5.
* Horelli, Liisa: *Naisnäkökulmia ympäristöpolitiikkaan*. Ympäristöministeriö 1996. ISBN 951-731-060-9.
* Aura, Seppo & Horelli, Liisa & Korpela, Kalevi: *Ympäristöpsykologian perusteet*. Helsinki: WSOY, 1997. ISBN 951-0-21811-1.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Liisa Horelli, Aalto University Wiki. Viitattu 23.2.2023.
2. ↑  Suomen Euroviisut 1968 Harvainvallasta kansanvaltaan *Yle (Internet Archive)*. Viitattu 23.2.2023.
3. ↑  Liisa Horelli-Kukkonen, Aalto University. Viitattu 23.2.2023.
4. ↑  Arvin päivän palkinto 2021 Karville, elämäntyöpalkinto Liisa Horellille, Suomen Arviointiyhdistys 2021. Viitattu 23.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Liisa Horelli Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID
* ResearcherID
* Scopus

 |

 |
Lehden etusivu vuodelta 1729.
**St. Petersburgische Zeitung** oli Pietarissa vuosina 1727–1914 ilmestynyt saksankielinen sanomalehti. Vuodesta 1852 lähtien sen nimenä oli *St. Petersburger Zeitung* ja elokuusta 1914 *Petrograder Zeitung*.

*St. Petersburgische Zeitungin* perustaminen liittyy Pietari I:n uudistuksiin, joiden yhteydessä Venäjälle houkuteltiin paljon ulkomaisia, etupäässä saksalaisia tiedemiehiä. *Sankt-Peterburgskije vedomostin* tavoin sen julkaisijana toimi Venäjän tiedeakatemia. Lehden ensimmäiset numerot sisälsivät virallisia tiedoituksia, tietoja tiedeakatemian julkaisemista kirjoista, yksityisiä ilmoituksia ja teatteriesitysten mainoksia. Ensimmäisiin toimittajiin kuului historioitsija Gerhard Friedrich Müller.

1700-luvun lopulla Venäjälle syntyi myös muita saksankielisiä sanomalehtiä, jotka seuraavalla vuosisadalla saivat seurakseen kulttuuriin, eri ammattialoihin ja uskontoon erikoistuneita aikakausjulkaisuja. Sävyltään virallisen *St. Petersburgische Zeitungin* kilpailijoista vakavin oli vuonna 1876 perustettu liberaali *St. Petersburger Herold*.

*St. Petersburger Zeitungin* päätoimittajana työskenteli vuosina 1852–1874 Friedrich Clemens Meyer von Waldeck, joka otti lehden vuokralle vuonna 1859. Meyerin johdolla siitä tuli Pietarin saksalaisyhteisön tuntoja heijastanut moderni päivälehti. Vuosina 1874–1878 lehti toimi kansanvalistusministeriön alaisuudessa ja vuonna 1878 se vuokrattiin toimittaja Paul von Kügelgenille. Tämän kuoltua vuonna 1904 lehteä johtivat hänen poikansa Paul Siegwart von Kügelgen ja Karl von Kügelgen. 1900-luvun alussa *St. Petersburger Zeitung* oli yksi Itä-Euroopan merkittävimmistä saksankielisistä sanomalehdistä.

Ensimmäisen maailmansodan syttyminen oli kova isku venäjänsaksalaisten kulttuuri- ja liiketoiminnalle. Heitä pidettiin vihollisina ja saksan puhuminen julkisilla paikoilla kävi vaaralliseksi. Viranomaiset lakkauttivat *Petrograder Zeitungin* ja *Petrograder Heroldin* joulukuussa 1914, ja seuraavana vuonna saksankielisen lehdistön toiminta kiellettiin koko Venäjän alueella. Neuvostoliitossa saksankielisiä lehtiä julkaistiin, mutta niiden ideologinen tavoite oli täysin erilainen. Vuonna 1991 perustettiin uusi *St. Petersburgisch Zeitung*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Gordentšuk, M. V.: Gazeta "St. Petersburgische Zeitung".  *Trudy Istoritšeskogo fakulteta Sankt-Peterburgskogo universiteta*, 24/2015, s. 28–32. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Zverjova, I. S.: Izdatel i redaktor Gustav Pipirs (k istorii dorevoljutsionnoi nemetskoi petšati v Rossii).  *Vesnik SPbGUK*, 1/2006, s. 48–55. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Butmaloiu, Ulrike: Das Ende der „St. Petersburger Zeitung": Das Verschwinden der deutschsprachigen Öffentlichkeit in Russland unter der staatlich praktizierten Ausweitung des Nationalismus als gesellschaftliche Kraft zum Beginn des Ersten Weltkriegs *Eldorado - Repositorium der TU Dortmund*. Viitattu 16.2.2020.
* Eichhorn, Carl: *Die Geschichte der "St. Petersburger Zeitung" 1727–1902; zum Tage der Feier des 175-jährigen Bestehens der Zeitung, dem 3. Januar 1902*. St. Petersburg: Laschinsky, 1902. Teoksen verkkoversio. [vanhentunut linkki]
**Betty Shabazz** (s. **Betty Dean Sanders**, 28. toukokuuta 1934 Detroit, Michigan, Yhdysvallat – 23. kesäkuuta 1997 New York, Yhdysvallat), joka tunnettiin myös nimeltä **Betty X**, oli yhdysvaltalainen opettaja ja kansalaisoikeusaktivisti. Hän meni naimisiin Nation of Islamin edustajan Malcolm X:n kanssa vuonna 1958. Miehensä salamurhan jälkeen vuonna 1965 Shabazz aloitti uran yliopistossa ja toimi aktivistina.

Nuoruus
-------

Betty Dean Sanders syntyi 28. toukokuuta 1934 teini-ikäisille Ollie Mae Sandersille ja Shelman Sandlinille. Hän vietti suurimman osan lapsuuttaan Detroitissa. 11-vuotiaana Sanders muutti asumaan liikemies Lorenzo Malloyn ja hänen vaimonsa Helenin kanssa. Helen Malloy oli paikallinen kansalaisaktivisti, joka järjesti boikotteja kauppoja vastaan, jotka syrjivät afroamerikkalaisia.

Lukion jälkeen Sanders opiskeli Alabaman Tuskegee Institutessa. Häneen kohdistui Jim Crow -etelässä äärimmäistä rasismia. Sanders muutti 1953 pois Alabamasta New Yorkiin opiskelemaan Brooklyn State College of Nursingiin. Vaikka rasismi oli New Yorkissa vähäisempää, se vaikutti silti häneen voimakkaasti.

Kuolema
-------

Betty Shabazz kuoli tulipalosta aiheutuneisiin vammoihin 23. kesäkuuta 1997.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Betty Shabazz *Biography*. Viitattu 4.11.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Betty Shabazz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Parakonsistentti logiikka** on logiikan alue, joka tutkii parakonsistentteja eli "epäjohdonmukaisuutta suvaitsevia" loogisia järjestelmiä. Klassisessa logiikassa ristiriidasta seuraa mitä tahansa (ex contradictione sequitur quodlibet). Parakonsistentissa logiikassa ei kuitenkaan hyväksytä tätä periaatetta, vaan siinä pyritään muodostamaan epäjohdonmukaisia, mutta silti ei-triviaaleja loogisia järjestelmiä.

Parakonsistentteja logiikoita voidaan käyttää formalisoimaan päättelyä, joka käyttää informaatiota, joka on keskenään ristiriitaista. Parakonsistentit loogikat eivät ole klassisen logiikan laajennus, vaan päinvastoin ne ovat aleettisesti konservatiivisempi lähestymistapa logiikkaan. Kuitenkin parakonsistentin logiikan pohjalta on mahdollista argumentoida esimerkiksi "tosien ristiriitojen" (*dialetheia*) puolesta.

Aiheesta muualla
----------------

* Priest, Graham & Tanaka, Koji: Paraconsistent Logic *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University.  (englanniksi)
* Weber, Zach: Paraconsistent Logic *The Internet Encyclopedia of Philosophy*.  (englanniksi)
Iljinskin piiri Permin aluepiirin kartalla.
**Iljinskin piiri** (ven. Ильи́нский райо́н, *Iljinski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1923 perustetun piirin pinta-ala on 3 069 neliökilometriä. Asukkaita on 20 300 henkeä (vuonna 2009).

Iljinskin piiri sijaitsee Permin aluepiirin keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Jusvan, idässä Dobrjankan, etelässä Krasnokamskin ja Nytvan sekä lännessä Karagain piireihin. Pinta-alasta 52 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat öljy, hiekka ja sora, savi ja turve. Piirin itäpuolella sijaitsee Kaman muodostama Kaman tekojärvi.

Piiriin kuuluu Tšormozin kaupunki sekä 6 maalaiskuntaa: Filatovo, Iljinski, Ivanovskoje, Poser, Sretenskoje ja Vasiljevskoje. Hallinnollinen keskus on Iljinskin taajama. Asutuskeskuksia on yhteensä 177.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 95,3 % venäläisiä ja 1,7 % komipermjakkeja. Kaupunkiväestön osuus on 51,5 %.

Piirin kautta kulkee Permin ja Tšermozin välinen maantie. Pääelinkeino on perinteisesti maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa ja öljyn porausta.

Piirissä toimii maatalousammattikoulu, kaksi lasten taidekoulua, kirjastolaitos, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia sekä kaksi kotiseutumuseota. Paikallislehtenä ilmestyy *Znamja* ("Lippu").

Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat Iljinskin, Sretenskojen, Tšermozin ja Vasiljevskojen kirkot, entisen Tšermozin metallitehtaan ja Iljinskin vanhat rakennukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Entsiklopedija Permi: Iljinski munitsipalnyi raion *enc.permkultura.ru*. Viitattu 16.2.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 16.2.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Permski regionalnyi server: Iljinski munitsipalnyi raion *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 16.2.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Iljinskin piiri**.
* Iljinskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
Ängesön-Bergön

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
KemiönsaariVarsinais-SuomiSuomi |
| Saariryhmä | 
Turun saaristo |
| Merialue | 
Itämeri |
| Pinta-ala | 
5,31 km² |

Väestö| Asukasluku | 
9 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ängesön-Bergön** on 5,3 neliökilometrin kokoinen saari Kemiönsaaren kunnan Hiittisten saaristossa. Saarella asuu ympärivuotisesti yhdeksän asukasta.

Ängensön-Bergön muodostuu kahdesta yhteenkasvaneesta saaresta, joiden ympärillä on useita pieniä saaria. Kapea salmi erottaa saaren asutusta Vänoxan saaresta. Ängensön-Bergönin pohjoisosassa yhteysalussatama ja pieni asutuskeskittymä, jossa on kolme asuintaloa.

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Auri: Ilman kiinteää tieyhteyttä olevat pysyvästi asutut saaret (pdf) (s. 81) Työ- ja elinkeinoministeriö. Viitattu 18.12.2014.
2. ↑  Pia Prost: Bebodda öar i Åbolands skärgård (pdf) (s. 2) Egentliga Finlands byar rf.  Arkistoitu 29.8.2018. Viitattu 18.12.2014. (ruotsiksi)
St. Peter’s Church, 22 Barclay Street.
**St. Peter's Church** on New Yorkin vanhin tai yksi vanhimmista roomalaiskatolisista kirkoista. Sen nurkkakivi muurattiin vuonna 1836. St. Peterin seurakunta perustettiin vuonna 1785, ja se on New Yorkin ensimmäinen roomalaiskatolinen seurakunta. Vanha kirkko, jonka paikalla nykyinen sijaitsee, rakennettiin Barclay- ja Church-katujen kulmaan eli silloisen kaupungin rajan tuntumaan. Kirkkoa ei voitu rakentaa lähemmäksi keskustaa, koska New Yorkin protestantit suhtautuivat kielteisesti katolisiin. Kirkkoa vastaan hyökättiin muun muassa jouluna 1806. 1900-luvun alussa kirkkoa saivat käyttää myös Libanonin ja Syyrian katoliset, joilla ei silloin vielä ollut omaa kirkkoa New Yorkissa. 

St. Peterin ja New Yorkin pelastuslaitoksen (FDNY) pappi Mychal Judge oli syyskuun 11. päivän iskujen ensimmäinen uhri, jonka kuolintieto vahvistettiin virallisesti.

Tunnettuja seurakuntalaisia
---------------------------

* Pierre Toussaint
* Elizabeth Ann Seton
* Félix Varela
* Billy the Kid (kirkon verkkosivujen mukaan)

Lähteet
-------

1. ↑  Old Saint Peters, Barclay Street, N.Y.C. 1785-1960; First Catholic Parish in The State of New York *DePaul University Library*. Viitattu 1.7.2020. (englanniksi)
2. 1 2  The church that rose when the towers fell *jeffreybruno.com*.  Arkistoitu 2.7.2020. Viitattu 1.7.2020. (englanniksi)
3. ↑  10 Riots in NYC’s History *untappedcities.com*.  1.6.2020. Viitattu 1.7.2020. (englanniksi)
4. ↑  St Peter's Parish Notables *St Peter’s Church Our Lady of the Rosary*. Viitattu 1.7.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **St. Peter’s Church (Manhattan)** Wikimedia Commonsissa
St. Marienkirche Berliinissä.
**St. Marienkirche** on evankelinen kirkko Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se sijaitsee Karl-Liebknecht-Straßella Berliinin historiallisessa keskustassa, lähellä Alexanderplatzia.

Marienkirche on Berliinin vanhin yhä uskonnollisessa käytössä oleva kirkkorakennus, ja kaikista kirkkorakennuksista toiseksi vanhin (vanhin on nykyisin museona toimiva Nikolaikirche). Kirkon vanhin osa on yksilaivainen goottilaistyylinen kuori, joka on rakennettu nykytiedon mukaan 1270-luvulla. Kirkko rakennettiin torikortteliin, joka oli 1200-luvulla nuoren Berliinin kaupungin ensimmäinen aluelaajennus. Varhaisin kirjallinen maininta kirkosta on peräisin vuodelta 1292. Alun perin roomalais-katolisena kirkkona toimineen St. Marienkirchen vanhimmat osat on tehty graniitista. Suurin osa kirkosta on kuitenkin rakennettu tiilistä.

Kirkko paloi ensimmäisen kerran jo 1300-luvulla, mutta rakennettiin uudelleen alkuperäiseen asuunsa. Torni rakennettiin 1400-luvulla, joskin sen ylin osa on arkkitehti Carl Gotthard Langhansin lisäys vuosilta 1789–1790. Toisessa maailmansodassa Berliinin pommituksissa kirkko tuhoutui pahasti. Sodan jälkeen kirkko jäi Itä-Berliinin puolelle ja sitä ympäröineet korttelit hävitettiin kokonaan. Kirkko jälleenrakennettiin vuosina 1945–1950 ja maalattiin valkoiseksi alkuperäisen ulkonäkönsä mukaisesti. Ympäröivä aukio järjesteltiin 1960-luvulla, ja Marienkirche jäi seisomaan yksinään valtavan Fernsehturm-televisiotornin juurelle. Kirkkoa restauroitiin uudestaan vuosina 1969–1970.

Marienkirchen koristeellinen, alabasterista tehty saarnatuoli on Andreas Schlüterin veistämä vuodelta 1702. Kirkossa on Saksan vanhin Kuolemantanssi-aiheinen fresko, joka lienee maalattu vuonna 1485, vuosi suuren ruttoepidemian jälkeen. Arkkitehti Friedrich August Stüler löysi sen tornihallista vuonna 1860. Seinämaalaus on kaksi metriä korkea ja 22 metriä pitkä, ja siihen on kuvattu yhteensä 28 kohtausta.

St. Marienkirche on nykyisin Berlin-Brandenburgin evankelisen hiippakunnan piispankirkko. Kirkon edustalle on sijoitettu Martti Lutherin patsas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 298–300. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.
2. 1 2 3  Marienkirche (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Denkmale in Berlin. Viitattu 30.7.2014.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **St. Marienkirche**.
**Guillermo Vázquez Colman** (s. 16. maaliskuuta 1997) on paraguaylainen shakin suurmestari. Vázquezin vahvuusluku on 2575, jolla hän on Paraguayn toiseksi vahvin pelaaja ja maailmanlistan sijalla 293.

Ura
---

Vázquez pelasi ensimmäiset Elo-kelpoiset turnauspelinsä tammikuussa 2009. Vuonna 2010 hän voitti Paraguayn mestaruuden 13-vuotiaana, kaikkien aikojen nuorimpana. Saman vuoden shakkiolympialaisissa hän pelasi Paraguayn neloslaudalla tuloksella 4/10. Vuonna 2010 Vázquezista myös tuli FIDE-mestari.

Vázquez uusi Paraguayn mestaruutensa vuosina 2011 ja 2012. Vuoden 2012 turnauksessa hän ja Manuel Latorre päätyivät kumpikin 6,5/9 pisteeseen, mutta Vázquezilla oli enemmän tiebreak-pisteitä. Vuosien 2012 ja 2014 shakkiolympialaisissa Vázquez pelasi Paraguayn neloslaudalla tuloksin 5,5/9 (2012) ja 6/9 (2014).

Vuonna 2015 Vázquez saavutti kansainvälisen mestarin arvonimen. Shakkiolympialaisissa 2018 hän nousi Paraguayn kakkoslaudalle ja pelasi 11 peliä pistein 6,5. Vuonna 2020 Vázquez voitti 381 pelaajan Floripa Chess Open -turnauksen, jossa oli mukana 10 suurmestaria.

Vázquez osallistui vuoden 2021 maailmancupiin. Hän eteni ensimmäiseltä kierrokselta jatkoon voitettuaan valkeilla nappuloilla Ņikita Meškovsin. Toisella kierroksella Vázquez karsiutui turnauksesta Jan-Krzysztof Dudan voitettua hänet valkeilla. Maaliskuussa 2022 FIDE myönsi Vázquezille suurmestarin arvonimen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Vazquez, Guillermo FIDE. Viitattu 17.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  Request of Paraguay to include chess to the Olympic Games Programme  4.11.2011. FIDE. Viitattu 8.8.2022. (englanniksi)
3. ↑  Guillermo Vazquez *ChessGames.com*. Viitattu 8.8.2022. (englanniksi)
4. ↑  El campeón más joven de la historia *ABC.com*.  5.7.2010. Viitattu 8.8.2022. (espanjaksi)
5. 1 2  Men's Chess Olympiads: Vázquez, Guillermo *OlimpBase*. Viitattu 8.8.2022. (englanniksi)
6. ↑  Campeonato Paraguayo Absoluto 2011 - Torneo Mayor *Chess-Results.com*. Viitattu 8.8.2022.
7. 1 2  Campeonato Paraguayo Absoluto 2012 - Torneo Mayor *Chess-Results.com*. Viitattu 8.8.2022.
8. ↑  43rd Chess Olympiad: Batumi 2018, Paraguay *OlimpBase*. Viitattu 8.8.2022. (englanniksi)
9. ↑  VI Floripa Chess Open 2020 *Chess-Results.com*. Viitattu 8.8.2022.
10. ↑  Participants - FIDE World Cup 2021 FIDE. Viitattu 8.8.2022. (englanniksi)
11. ↑  Round 1 - FIDE World Cup 2021 FIDE. Viitattu 8.8.2022. (englanniksi)
12. ↑  Round 2 - FIDE World Cup 2021 FIDE. Viitattu 8.8.2022. (englanniksi)
13. ↑  FIDE Titles (valitse valikosta "2022 1st FIDE Council") FIDE. Viitattu 8.8.2022. (englanniksi)
**Plottinajokoira** (*Plott Hound*) on yhdysvaltalainen koirarotu, joka kuuluu kotimaassaan ryhmään Hound Group. Se on ollut Pohjois-Carolinan virallinen osavaltiokoira vuodesta 1989 lähtien. FCI ei ole tunnustanut sitä, mutta Pohjoismainen Kennelunioni ja sitä myötä myös Suomen Kennelliitto ovat. SKL-rotumääritelmä on vuodelta 2010.

Ulkonäkö
--------

Päälaelta pyöristynyt kallo on melko tasainen, kuono keskipitkä ja huulet mustat. Kirsu on aina musta. Ainoa sallittu purenta on leikkaava. Silmät voivat olla joko pähkinän- tai tummanruskeat. Korvat ovat melko leveät, keskipitkät ja kauniisti riippuvat. Ylälinja on loivasti laskeva, selkä vahva, lihaksikas ja tasainen. Häntä on melko pitkä, sapelimainen ja vapaasti liikkuva. Karvapeite on sileä, kiiltävä ja yleensä yksinkertainen, mutta joillain koirilla esiintyy myös kaksinkertaista karvapeitettä. Toivotuin väritys on brindle eri sävyissään kelta-, puna- ja ruskeabrindlestä sini- ja mustabrindleen asti. Haalistunut sinertävän harmaa brindle tunnetaan rodulla värityksenä nimeltä *maltese*. Brindlellä koiralla sallitaan myös musta satula, vaikkei se olekaan yhtä toivottu kuin "puhdas" brindle. Samoin myös yksivärinen musta ja musta brindle-merkein sallitaan. Lisäksi rotumääritelmä mainitsee harvinaisen riistanvärin, joka vaihtelee sävyltään vaaleasta kermasta ja hiekasta punaiseen tai kullankeltaisesta kellertävään tumman ruskeaan. Uroksen säkäkorkeus on 51-63,5 cm ja paino 23-27 kg; nartulla vastaavat mitat ovat 51-58 cm ja 18-25 kg.

* SinibrindleSinibrindle
* RuskeabrindleRuskeabrindle
* MustabrindleMustabrindle
* Brindle mustalla satulallaBrindle mustalla satulalla

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Plottinajokoira on älykäs, tarkkaavainen, tasapainoinen, uskollinen ja miellyttämishaluinen. Metsästäessään se on rohkea, kestävä, ketterä, nopea ja sisukas. Sillä on kaksi työskentelytapaa: joko ajaa riista puuhun tai pysäyttää se.

Alkuperä
--------

Rotu polveutuu saksalaisen maahanmuuttajan Johannes Plottin vuonna 1750 mukanaan tuomasta viidestä brindlestä hannoverinvihikoirasta. Hän alkoi metsästää karhuja Pohjois-Carolinan vuoristoalueella, ja hänen poikansa Henry jatkoi hänen jalostustyötään risteyttämällä Saksasta tuotuja koiria paikallisiin ajokoiriin. Plottien perheen mukaan saksalaisia koiria risteytettiin kuitenkin ainoastaan yhden kerran koko jalostuksen aikana toiseen rotuun, georgialaiseen "leoparditäpläiseen karhukoiraan" 1800-luvun alkupuolella.

Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" (*treeing dogs*). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Plottinajokoira. KoiraNet-jalostustietojärjestelmä. Haettu 27.1.2019.
2. 1 2 3 4  Plott. American Kennel Club. Haettu 27.1.2019.
3. ↑  Plott Hound, North Carolina State Dog. State Symbols USA. Haettu 28.1.2019.
4. 1 2 3  Plottinajokoira: Rotumääritelmä. Suomen Kennelliitto: 21.9.2010. Haettu 27.1.2019.
5. 1 2  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 233. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
Mickey Leigh
**Mitchel Lee Hyman** eli **Mickey Leigh** (s. 15. heinäkuuta 1954 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Leigh on Jeffrey Hymanin eli Ramonesissa laulaneen Joey Ramonen pikkuveli. Mickey on soittanut yhtyeissä Birdland, The Rattlers, Sibbling Rivalry ja Stop. Mickey Leigh toimi myös joitakin vuosia veljensä yhtyeen Ramonesin roudarina ja lauloi joidenkin kappaleiden taustalauluja. Mickeyn mukaan hän olisi myös sanoittanut Ramonesin kappaleita mutta ei saanut nimeään levyn tietoihin.*lähde?*

Vuonna 2009 Mickey Leigh julkaisi veljestään muistelmateoksen *Slept with Joey Ramone: A Family Memoir*. Teos julkaistiin vuonna 2011 suomeksi nimellä *Veljeni Joey Ramone* kääntäjänä Ilkka Salmenpohja.

Yksityiselämä
-------------

Mitchel Lee Hyman vanhemmat olivat Noel Hyman ja Charlotte Mandell, jotka molemmat ovat kuolleet.*lähde?* Mickeyn veli Joey Ramone kuoli imusolmukesyöpään vuonna 2001. Mickey meni tyttöystävänsä Arlenen kanssa naimisiin vuonna 1982.*lähde?*

Diskografia
-----------

* *Sibling Rivalry*

Lähteet
-------

* Mickey Leigh & Legs McNeil: *Veljeni Joey Ramone*. Like, 2011. ISBN 9789520105518.

### Viitteet

1. ↑  Like, Leigh, Mickey & McNeil Legs: Veljeni Joey Ramone Like

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Pohjanmeren tulva** oli voimakkaan myrskyn aiheuttama tulva 31. tammikuuta – 1. helmikuuta 1953, jolloin kuoli 2 551 ihmistä. Alanko­maissa kuoli 1 836 ihmistä, Englannissa 307, Belgiassa 28, Skotlannissa 19 ja loput 224 merellä. Varsin äkillisessä sään muutoksessa tehtiin virhe­arvioita varautumisessa. Voimakas sykloni yllätti, jolloin useat Pohjan­meren valtiot kärsivät mittavista vahingoista.

Alankomaat
----------

Yöllä meri mursi vallit ja aiheutti laajaa tuhoa etenkin Alanko­maiden etelä­osissa, jossa se tuhosi monia kyliä. Tulva tuhosi myös Alanko­maiden rauta­tie­yhteydet Belgiaan ja Ranskaan. Kaikkiaan 89 tulva­vallia murtui.

Yhdysvaltain maavoimat lähetti heli­koptereita Länsi-Saksasta pelastamaan tulvan uhreja.

Useimmat Euroopan maat, kuten Ranska, Länsi-Saksa ja Italia, tukivat Hollantia ja lähettivät pikaisesti apua. Myös Suomesta lähetettiin apua Hollantiin lento­teitse ja Suomen hallitus lahjoitti 50 miljoonaa markkaa käytettäväksi valmiiden puu­talojen rakentamiseksi tulvan uhreille. Suomessa tavalliset kansalaiset lahjoittivat rahaa ja vaatteita. Myös yli­oppilaat järjestivät keräyksen Hollannin onnettomuuden uhreille. Suomen Punainen Risti lähetti 5 000 huopaa Hollantiin.

Auttajien joukossa eivät kuitenkaan olleet Neuvostoliitto ja sen Itä-Euroopan alus­maat. Tapahtumaa kutsuttiin nimellä *Water­snood 1953*.

Englanti ja Skotlanti
---------------------

Pohjan­meren tulvan laajuus Englannin itä­rannikolla.
Pohja­nmeren tulva 1953 oli Englannin tuhoisimpia luonnon­onnettomuuksia koskaan. Yli 1 600 kilometriä ranta­viivaa kärsi tuhoja ja ranta­valleja rikkoutui. 30 000 ihmistä evakuoitiin kodeistaan ja 24 000 kiinteistöä vaurioitui pahoin.

Skotlannissa myrsky aiheutti pahimmat tuhot yli 500 vuoteen. Esimerkiksi Crovien kalastaja­kylä jouduttiin hylkäämään, kun monet asukkaat ja rakenteet pyyhkiytyivät mereen.

Itä­rannikon matalissa vesissä tulva tunkeutui paikoin pitkälle sisä­maahan. Lincolnshiressä tulva eteni jopa kolme kilometriä sisä­maahan. Eräin paikoin kymmeniä ihmisiä kuoli ja loukkaantui. Tulva tunkeutui Itä-Lontoossa viemäreihin.

Merellä upposi useita laivoja ja niissä kuoli arviolta 224 ihmistä.

Lähteet
-------

* Toim.: Salonen, Erkki et al.: *Mitä Missä Milloin, Kansalaisen Vuosi­kirja 1954*, s. 72–78. Helsinki: Otava, 1953.

### Viitteet

1. ↑  Salonen 1953, s. 72–78.
2. ↑  Pohjan­meren tulva 1953 *Delta­werken*.  Arkistoitu 2.6.2019. Viitattu 10.3.2019.
3. ↑  Salonen 1953, s. 77.
4. ↑  *Finlandia-katsaus 197* Elonetissä.. Viitattu 17.10.2013.
5. ↑  Salonen 1953, s. 78.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pohjanmeren tulva 1953** Wikimedia Commonsissa
**Paraitonion** (m.kreik. Παραιτόνιον, lat. *Paraetonium, Paratonion, Paretonio*) eli **Ammonia** (m.kreik. Ἀμμωνία, *Ammōnia*) oli antiikin aikainen kaupunki Egyptissä. Se sijaitsi Välimeren rannalla Egyptin ja Libyan rajaseudulla. Nykyisin kaupungin paikalla sijaitsee Marsa Matruhin kaupunki.

Maantiede
---------

Paraitonion luettiin joskus Marmarikaan. Diodoros Sisilialainen luki sen kuuluvaksi Libyaan, Klaudios Ptolemaios puolestaan Egyptiin ja sen Libyan nomokseen. Kaupungilla oli laaja satama, jonka pituudeksi mainitaan jopa 40 stadioninmittaa, mutta johon tosin oli hankala purjehtia riuttojen vuoksi. Strabon laski Paraitonionin ja Aleksandrian väliseksi etäisyydeksi 1 300 stadionia, kun taas *Stadiasmus Maris Magnissa* etäisyys on 1 550 stadionia.

Historia
--------

Paraitonionin vaiheista tunnetaan antiikin lähteistä lähinnä yksittäisiä mainintoja. Aleksanteri Suuri kulki kaupungin kautta vuonna 331 eaa. ollessaan matkalla Ammonin oraakkelin luo. Marcus Antonius pysähtyi siellä ennen Aktionin taistelua. Tuohon aikaan kaupungissa oli Pinariuksen johtamia roomalaisia joukkoja, joiden tehtävänä oli suojella Egyptiä. Kaupungin nimi esiintyy myös latinankielisessä runoudessa Ovidiuksella ja Lucanuksella.

Myöhäisellä roomalaisella kaudella Paraitonion kuului Libya inferiorin provinssiin. Varhaisella kristillisellä kaudella kaupunki oli Darniksen metropoliitan alainen piispanistuin. Sen piispoista tunnetaan kolme, Nikaian kirkolliskokoukseen vuonna 325 osallistunut Titus, areiolainen Siras sekä Gaius (362). Nykyisin se on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin nimellä *Paraetonium* (*Paraetoniensis*). Justinianus I linnoitutti kaupungin rajalinnoitukseksi suojaamaan Egyptiä lännen puolelta tulevia hyökkäyksiä vastaan.

Arabikauden alussa paikka tunnettiin antiikin aikaisesta nimestä muuntuneella nimellä *Baretoun*.

Lähteet
-------

1. ↑  Pseudo-Skylaks: *Periplus* s. 44; Strabon: *Geografika* 17 s. 799; Pomponius Mela: '\*De situ orbis *1.8.2; Plinius vanhempi:* Naturalis historia *5.5; Klaudios Ptolemaios:* Geografia *4.5.4;* Itinerarium Antonini Augusti*; Hierokles:* Synekdemos*.*
2. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Paraetonium", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Paraetonium/Ammonia *Pleiades*. Viitattu 11.1.2021.
4. ↑  Paraitonion/Ammonia (Egypt) 40 Marsa Matruh - Παραιτόνιον *ToposText*. Viitattu 11.1.2021.
5. 1 2  Paraitonion (Mersa Matruh) *Trismegistos*. Viitattu 11.1.2021.
6. ↑  Strabon: *Geografika* 17 s. 799; vrt. Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* 1.31.
7. ↑  Lukianos: *Miten historiaa on kirjoitettava* 62.
8. ↑  Strabon: *Geografika* 17 s. 799; *Stadiasmus Maris Magni* 19.
9. ↑  Arrianos: *Anabasis* 4.3.3.
10. ↑  Plutarkhos: *Kuuluisien miesten elämäkertoja*, Marcus Antonius 70; Florus: *Lyhyt Rooman historia* 4.11.
11. ↑  Ovidius: *Muodonmuutoksia* 9.772, *Amores* 2.13.7; Lucanus: *Pharsalia* 3.295.
12. ↑  Paraetonium *Catholic Hierarchy*. Viitattu 11.1.2021.
13. 1 2  Pétridès, Sophrone: Parætonium *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company.  (englanniksi)
14. ↑  Prokopios: *Rakennukset* (*De aedificiis*) 6.2.
Teatteri- ja konserttitalo Kilden
**Kilden** (*Lähde*) on teatteri- ja konserttitalo Odderøyalla Kristiansandissa.

Selskapet
---------

Kildenin rakennutti ja sen omistaa *Kilden teater- og konserthus for Sørlandet IKS* -yhdistys, jonka muodostavat Kristiansandin kunta (80 %) ja Länsi-Agderin lääni (20 %). Norjan valtio osallistui rakennuksen rahoitukseen ja vastaa 70 prosentista sen käyttömenoista.. Yhdistys perustettiin 2003 ja sen nimi päätettiin 2006. Talon toiminnasta vastaa *Selskapet Kilden Drift AS skal*.

Rakennus
--------

Kildenin rakennustyöt aloitettiin 2007, ja kruununprinsessa Mette-Marit laski sen peruskiven 2009. Viralliset avajaiset järjestettiin 6. tammikuuta 2012.

Kildenin arkkitehtisuunnittelusta vastasi suomalainen Arkkitehtitoimisto ALA ja sen pääurakoitsijana toimi AF Gruppen. Rakennuksen kokonaispinta-ala on 16 000 neliömetriä ja tilavuus 128 000 kuutiometriä. Sen hinta oli 139 miljoonaa euroa.

ALA Architects valittiin rakennuksen suunnittelijaksi kilpailun kautta. He voittivat suunnitelmalla, jonka nimi oli *Tutu*. Kun päättäjät ymmärsivät sanan merkityksen (balettitanssijan hame), rakennus sai uuden nimen Kilde (*lähde*). Teatterisalin istuimista tuli punaiset rakennuttajan ja käyttäjien edustajien päätöksellä.

Kilden palkittiin Suomessa vuoden 2011 teräsrakenteena, perusteluina olivat mm. eri materiaalien (teräs, puu ja kivi) innovatiivinen yhdistäminen. Kildenin runkourakoitsija oli Ruukki Construction, joka vastasi teräsrakenteiden detaljisuunnittelusta, valmistuksesta ja asennuksesta.

Salit
-----

Rakennuksessa on neljä salia:

* Konserttisali – 1 185 istumapaikkaa; sali on kenkälaatikkomallia
* Teatteri ja oopperasali – 708 istumapaikkaa, orkesterisyvennyksessä tilaa 70 muusikolle
* Multisali – 234 istumapaikkaa tai 400 seisomapaikkaa; sali on musta ja tarkoitettu harrastelijoille ja koululaisille teatterin, tanssin ja musiikin tekemiseen.
* Studionäyttämö – 150 istumapaikkaa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Marja Salmela, Kilden, enemmän kuin Musiikkitalo Helsingin Sanomat, digilehti 10.9.2011
2. ↑  Bygg Bedre 1/2011 Googlen välimuisti
3. ↑  Teatteri- ja konserttitalo Kilden valittiin vuoden 2011 teräsrakenteeksi Suomalaisen työn liitto. Viitattu 10.2.2012.
4. ↑  Vuoden 2011 Teräsrakenne: Teatteri- ja konserttitalo Kilden Teräsrakenneyhdistys.  Arkistoitu 4.10.2013. Viitattu 10.2.2012.
5. ↑  Musiikkitalon rohkea pikkuveli Kilden Rakennuslehti. Viitattu 4.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kildenin kotisivu (englanniksi) (norjaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: no:Kilden teater- og konserthus
Länsipääty ja pääsisäänkäynti.
Kilan keskiaikaisen kivikirkon rauniot.
**Kilan kirkko** (ruots. *Kila kyrka*) on Kiladalenin seurakunnan kirkko Strängnäsin hiippakunnassa Södermanlandin maakunnassa Ruotsissa. Kirkko on valmistunut 1963 ja sijaitsee Kilan kirkonkylässä Nyköpingin kunnassa.

Kirkkorakennus
--------------

Vuonna 1963 valmistunut kirkko on muurattu tiilestä ja rapattu valkoiseksi. Sen suunnittelija on arkkitehti Kurt von Schmalensee. Kirkko on yksilaivainen ja muutoin pohjamuodoltaan suorakaide, paitsi luoteiskulma on pyöristetty ja rakennuksen itäpäässä oleva torni on hiukan ulkoneva. Torni on yläosastaan kaksiosainen ja osien välissä on kullattu risti. Kirkon pääsisäänkäynti on länsipäässä.

Erillinen puinen kellotapuli on vuodelta 1768. Tapuliin ripustettiin uusi iso kirkonkello, kun uutta kirkkoa rakennettiin vuosina 1962–1963. Kelloja on nyt kaikkiaan kolme.

Sisustus ja irtaimisto
----------------------

Alttari on tehty seudulta saadusta graniitista. Saarnastuoli on 1600-luvulta ja se oli jo vanhassa kivikirkossa ja siihen on palautettu alkuperäinen väritys. Kuorin seinässä on kansainvälisestikin merkittävä taideteos: seinän täyttää kooltaan noin 50 neliömetrin kokoinen kultamosaiikkityö, joka on saanut aiheensa Johanneksen ilmestyksen näkemyksestä taivaallisesta Jerusalemista. Mosaiikkityö on taiteilija Bengt Olof Kälden tekemä ja valmistunut vuonna 1967. Kastemalja on 1200-luvulta.

Aikaisemmat kirkot
------------------

Nykyinen kirkko on kylän kolmas kirkko. Ensimmäinen kirkko sijaitsi vajaan viiden kilometrin verran itään nykyisestä kirkosta. Se oli 1100-luvulta ja siitä on nykyään jäljellä rauniot. Raunioille on pystytetty risti, ja siellä vietetään kesäisin jumalanpalveluksia. Toinen kirkko sijaitsi lähellä nykyistä kirkkoa ja oli 1700-luvulta. Se jouduttiin purkamaan mittavien tupajäärien aiheuttamien tuhojen takia.

Lähteet
-------

1. ↑  Kila kyrka: Exteriörbeskrivning Riksantikvarieämbetet. Viitattu 2.6.2017. (ruotsiksi)
2. ↑  Kila klockstapel Riksantikvarieämbetet. Viitattu 2.6.2017. (ruotsiksi)
3. ↑  Kila kyrka Riksantikvarieämbetet. Viitattu 2.6.2017. (ruotsiksi)
4. 1 2  Kila kyrka Svenska kyrkan. Viitattu 2.6.2017. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kilan kirkko (Södermanland)** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Kila kyrka, Södermanland
Parakoun ulkomuseo.
**Parakoun ulkomuseo** (ransk. *Musée en Plein Air de Parakou* tai ransk. *Musée ethnographique et de plein air de Parakou*) on museo, joka sijaitsee noin 1,5 kilometriä Beninin Borgoun departementin Parakoun kaupungin keskustasta etelään. Ulkomuseossa on viisi pohjakaavaltaan ympyrän muotoista kokonaisuutta, jotka edustavat paikallisen Batanou-kansan perinteisiä asumuksia.

Historia
--------

Museo syntyi Dahomeyn alaa koskevan tutkimuslaitoksen johdolla. Museossa oli tarkoitus käsitellä Beninin kansallista ja alueellista kulttuuria perinteisen arkkitehtuurin, kasvitieteellisen puutarhan, eläimistön, kasviston, eläintarhan, etnologian, arkeologian, vaatteiden sekä sosiaalisen ja taiteellisen elämän kautta.

Museon perustuskivi laskettiin vuonna 1969 ja työt alkoivat vuonna 1972, jolloin museolle rajattiin 55 hehtaarin kokoinen alue ja kaivettiin viemärit. Vuonna 1974 rakennettiin kolme *tattia* (perinteiset talot pohjoispuolella). Työt keskeytettiin kuitenkin maaliskuussa 1974 varojen vähyyden takia.

Vuonna 1999 valtio käynnisti hankkeen uudelleen keskittymällä alkuperäisessä hankkeessa olleisiin arkkitehtuuriin ja etnografiaan. Museo avattiin yleisölle vuonna 2004.

Vuonna 2006 museo oli taloudellisissa vaikeuksissa, koska sillä ei ole varoja ja ylläpitoa, jotta se voisi täyttää tehtävänsä näyttelyiden järjestämisessä.

Kokoelma
--------

Museo koostuu rakennuksesta, jossa on lapsille suunnattuja koulutustiloja, kolmesta talosta ja portista, joka muistuttaa perinteistä Borgu-arkkitehtuuria. Jokainen talo, jota kutsutaan "lohkoksi", koostuu yhdeksästä kierroksesta, jotka toimivat joko näyttelytilana, varastona tai toimistona. Taloilla on erilaisia toimintoja: näyttelyitä sisältävä museorakennus, hallinnollinen lohko ja käsityöläisten tila. Vuonna 2008 rakennettiin neljäs lohko tilapäisten näyttelyiden toteuttamiseen.

Etnografinen kokoelma sisältää 563 inventoitua kohdetta, jotka on jaettu useisiin luokkiin. Niitä ovat kodin huonekalut, maataloustyökalut, taonta- ja kudontatyökalut, ansat tai esteet, keramiikka, vallan ominaisuudet, kulttuurikohteet, sota-aseet ja metsästys, soittimet, taiteelliset vaatteet ja arkeologia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Butler, Stuart: *Benin. Bradt Travel Guides*. The Globe Pequot Press, 2006. ISBN 9781841625768. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Joubert, Hélène ja Vital, Christophe: *Vital, Dieux, rois et peuples du Bénin : arts anciens du littoral aux savanes*, s. 204. , 2008. ISBN 978-2-7572-0185-5. (ranskaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Musée en Plein Air de Parakou & fr:Musée ethnographique et de plein air de Parakou
**Kaarlo Eemeli Kivirikko** (vuoteen 1906 **Karl Emil Stenroos**; 28. tammikuuta 1870 Helsinki – 26. huhtikuuta 1947) oli yliopettaja, lintutieteilijä ja oppi- ja tietokirjailija. Hän oli myös taitava lintujen täyttäjä, joka tunnettiin kyvystään sijoittaa eläin luontevaan pienympäristöön ja loihtia näin poikkeuksellisen aidonoloinen tilannekuva. Kivirikko sai professorin arvonimen vuonna 1930.

Elämäkerta
----------

Kivirikon vanhemmat olivat rakennusmestari August Stenroos ja Agatha Charlotta Corzard. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1889 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1892, lisensiaatiksi 1898 ja tohtoriksi 1900. Kivirikko teki tutkimusmatkat Vienan Karjalaan ja Vienanmerelle 1894 sekä Transkaspiaan, Turkestaniin ja Siperiaan 1896. 

Kivirikko oli Sortavalan reaalilyseon luonnonhistorian ja maantieteen lehtorina sekä Sortavalan seminaarin luonnonhistorian ja kemian opettajana 1899–1905. Hän toimi Helsingin suomalaisen normaalilyseon luonnonhistorian ja maantiedon vanhempana lehtorina vuodesta 1905 sekä yliopettajana vuosina 1911–1938. Hän kirjoitti eläin- ja kasvitieteen oppikirjoja. Hän paranteli Aukusti Juhana Melan *Suomen luurankoiset* -teosta laajentamalla ja toimittamalla kirjan toisen painoksen vuonna 1909. Kivirikko kirjoitti laajan kaksiosaisen teoksen *Suomen linnut* vuosina 1926–1927. Nuorena Kivirikko tutki vesien pienäyriäisiä.

Kivirikko toimi Luonnon Ystävän (nyk. Luonnon Tutkija) päätoimittajana 1921–1925, *Maapallon eläimistön* päätoimittajana sekä Suomen Lintutieteellisen Yhdistyksen puheenjohtajana 1926–1936. Hän sai professorin arvon vuonna 1930.

Kivirikon täytettyjen lintujen kokoelma on lahjoitettu Helsingin yliopistolle.

Lähteet
-------

1. 1 2  (vanhentunut linkki)
2. ↑  Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
3. ↑  Södersved, Jan ym. (toim.): Linnut luonnossa. Weilin+Göös, 2008. ISBN 978-951-0-31885-0.
4. 1 2  Leikola, Anto (2005-2008) Kivirikko, Kaarlo Eemeli (1870 - 1947) luonnonhistorian ja maantiedon yliopettaja, luonnontutkija, professori. Biografiakeskus.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
	+ 2
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Höyryveturit Valtionrautateillä / The Steam Locomotives of the Finnish State Railways** on vuonna 2017 julkaistu tietoteos, jonka tavoitteena on esitellä teknisin tiedoin ja kuvin kaikki Valtionrautateillä höyryveturiaikakaudella vuosina 1862-1975 käytössä olleet höyryveturityypit. Esittelyt kattavat myös lyhyen aikaa käytössä olleet veturityypit, kuten sotasaalisveturit. Kirjassa on 528 sivua, joskin tekijöiden mukaan aineistoa olisi riittänyt yli 700 sivuun. Kuvituksena on 55 väri- ja 465 mustavalkokuvaa. Osa kuvista on aiemmin julkaisemattomia.

Kirjan julkaisun kustansi Suomen Rautatiehistoriallinen Seura. Teoksen sisältämien tietojen keräys ja varmistustyö rautatieharrastajien toimesta oli kestänyt vuosikymmeniä. Toimituskuntana ja avustajina olivat tunnetut rautatieharrastajat Eljas Pölhön ja Pekka Honkasen johdolla. Toimitustyöstä vastasivat Pekka Välimäki, Matti Bergström ja Sakari K Salo. Kirja on täydellisesti kaksikielinen. Englanninkielisestä käännöksestä vastasi Allan Scotson. Kustantajan esipuheen kirjoitti SRHS:n puheenjohtaja Henri Hovi.

*Höyryveturit Valtionrautateillä*-kirjan ilmestymisvuoteen liittyi kaksi juhlavuotta: Suomen itsenäisyys täytti sata vuotta ja kustantajayhdistys SRHS täytti 50 vuotta. Näihin liittyen teos hyväksyttiin Suomi 100-projektin osaksi ja julkistus tapahtui sekä paikallaolleet ennakkotilaajat saivat kappaleensa SRHS:n 50-vuotisjuhlassa 30.8.2017.

Arviot
------

Petri Sallinen arviossaan *Resiina*-lehdessä korostaa kirjan merkitystä Suomessa vähäiselle rautatietutkimuksen alalle ja kiittää SRHS:ää taloudellisen riskin ottamisesta kirjan julkaisemisesta seuran juhlavuotena. Myös kirjan tietosisällön selkeys ja silmää miellyttävyys saavat kiitosta. Kirjan tyypiksi Sallinen toteaa käsikirjatyyppisen perusteoksen aiheestaan. Hän pitää teosta kirjana, joka asettaa 2000-luvun rautatiehistoriallisille julkaisuille nollatason, joita parempia tulevien julkaisujen olisi syytä olla.

Saksalaisessa *Eisenbahn Magazinissä* ollut arvostelu korostaa kirjan olevan *komplett* Suomen höyryveturitypologia ja toteaa yleisesti kirjasta: *de. Noch nie wurde finnische Eisenbahngeschichte derart umfangreich behandelt* (vapaasti käännettynä: Suomen rautatiehistoriaa ei ole koskaan käsitelty näin laajasti).

Lähteet
-------

1. 1 2  Petri Sallinen: Painavaa perustavaraa höyryvetureista.  *Resiina*, 3/2017, s. 60-61.
2. ↑  Valtioneuvoston kanslia: Suomi Finland 100 kunniakirja Höyryveturit Valtionrautateillä.  *Resiina*, 2/2018, s. 37.
3. ↑  Suomen Rautatiehistoriallinen Seura ry: Seuran historiaa: 2017 *srhs.fi*. Viitattu 6.12.2022.
4. ↑  Nimimerkki WB: Höyryveturit Vationrautateillä / The steam locomotives of the finnish state railway (sic).  *Eisenbahn Magazin*, 5/2018, s. 83.