recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Martín López de Córdoba** oli viimeinen Kastilian kuninkaan Pietari I Julman tukija, joka kykeni vastustamaan Henrik II Äpärää. Martín López de Córdoba piti Sevillan lähellä hallussaan Carmonan linnaa, missä olivat Pietarin aarteet sekä kaksi kuolleen kuninkaan aviotonta poikaa. Vuonna 1371 Henrik II oli vallannut koko maan, ja tajuttuaan tilanteensa epätoivoisuuden Martín López de Córdoba suostui antautumaan. Antautumisen ehtona oli hänen ja Pietari I Julman poikien vapaa pääsy ulkomaille. Sopimusta kuitenkin rikottiin räikeästi, ja ranskalaisia joukkoja komentanut Bertrand du Guesclin vangitsi miehet ja teloitutti heidät. Bertrand, joka itse oli petollisin lupauksin houkutellut Pietari I Julman kuolemaan, sanoi López de Córdoballe: "Enkö minä varoittanut sinua, että vastarintasi johtaa tähän", mihin vanki vastasi: "Parempi kuolla laillani uskollisena, kuin elää petturina niin kuin sinä".

Lähteet
-------

* O´Callaghan, J.F.: *A history of Medieval Spain*. United Kingdom: Cornell University, 1975. ISBN 0-8014-0880-6. (englanniksi)

  

### Viitteet

1. ↑  O´Callaghan, s.524
2. ↑  O´Callaghan, s.525
3. ↑  O´Callaghan, s.426
4. ↑  O´Callaghan, s.526
Paleotethysmeren sijainti paleotsooisella maailmankaudella.
Paleotethysmeri varhaisella permikaudella noin 290 miljoonaa vuotta sitten, ennen kuin Kimmerian laatta kulki pohjoiseen sulkien meren olemattomiin.
Noin 249 miljoonaa vuotta sitten permin-triaskauden rajoilla. Kimmerian laatta oli alkanut liukua pohjoiseen ja kutistaa paleotethysmerta.
**Paleotethysmeri** oli mannerten liikkeistä jälkikäteen päätelty meri paleotsooisella maailmankaudella. Se muodostui, kun Gondwana, Laurussia eli Euramerikka ja Siperian kilpi yhdistyivät Devonikauden lopulla. Se kutistui olemattomiin 180 miljoonaa vuotta sitten, kun pohjoiseen edennyt Kimmerian laatta törmäsi tulevaan Aasiaan. Paleotethyksen sulkeutuminen avasi tethysmeren. Paleotethysmeri sijaitsi suunnilleen samassa kohtaa kuin Intia ja Intian valtameri nykyään. Tuolloin tuleva Arabianniemimaa oli lähempänä Afrikkaa kuin Euraasiaa. Tuolloin Afrikka ja Arabia muodostivat yhteisen laatan ja sen ja Euraasian laatan välissä sijaitsi Paleotethysmeri.

Lähteet
-------

1. ↑  Laura Loponen: Ichtyostegan rakenteelliset vasteet myöhäisdevonikauden ympäristötekijöihin *LuK-tutkielma*.  2018. Oulun yliopisto. Viitattu 23.7.2023. [vanhentunut linkki]
2. ↑  William Cavazza, François Roure, Wim Spakman, Gerard M. Stampfli, Peter A. Ziegler: The TRANSMED: Atlas: geological-geophysical fabric of the Mediterranean region *unil.ch*. Viitattu 23.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Lausannen yliopisto – esitys paleotethysmerestä (Arkistoitu – Internet Archive)
**Panu Varstala** (s. 27. marraskuuta 1975) on suomalainen tanssija-koreografi ja muusikko. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta tanssitaiteen maisteriksi vuonna 2008. Hän on myös kasvatustieteen maisteri. 

Panu Varstala on tehnyt nykytanssikoreografian "Onni" valtakunnalliseen Koko Suomi tanssii -kampanjaan, joka on osa Suomen itsenäisyyden 100-vuotisjuhlavuoden ohjelmaa.

Panu Varstala toimii mm. Taideosuuskunta Apinatarhassa. Vuonna 2015 hän sai Porvoon taideyhdistyksen myöntämän vuoden kulttuuriteko-palkinnon.

Varstalan puoliso on näyttelijä Ria Kataja. Erikoinen kosinta kesken tanssiesityksen vuonna ylsi iltapäivälehtien otsikoihin asti.

Lähteet
-------

1. ↑  zacu / 925-tuotanto, zacu.vze.com: Taideosuuskunta Apinatarha | Panu Varstala - CV *www.apinatarha.fi*. Viitattu 16.5.2017.
2. ↑  Koko Suomi tanssii *Koko Suomi tanssii*.  Arkistoitu 3.6.2017. Viitattu 16.5.2017.
3. ↑  Tanssija, koreografi Panu Varstala palkittiin kulttuuriteosta | Dance Info Finland *www.danceinfo.fi*. Viitattu 16.5.2017.
4. ↑  Näyttelijä Ria Kataja meni naimisiin! *Ilta-Sanomat*.  14.3.2015. Viitattu 16.5.2017.
**Kellerväkaapuyökkönen**, vanhemmassa kirjallisuudessa nimellä kellertävä kaapuyökkönen tai harmaa kaapuyökkönen (*Cucullia umbratica*) on kaapuyökkösiin lukeutuva, melko kookas, harmaa yöperhoslaji. Se on Suomessa sukunsa laajimmin levinnyt edustaja esiintyen yleisenä maan etelä- ja keskiosissa.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Monien kaapuyökkösten aikuiset yksilöt ovat melko vaikeita määrittää lajilleen ja kellerväkaapuyökkösen kanssa erityisen samannäköisiä ovat tuhkakaapuyökkönen (*Cucullia lucifuga*) ja savukaapuyökkönen (*Cucullia lactucae*). Kellerväkaapuyökkösen etusiivet ovat pitkät, kapeat, teräväkärkiset, ulkosyrjästä suorat ja pohjaväriltään vaalean harmaat. Siiven etureunan tuntumassa on kellanruskeaa väriä. Siiven kuviointia ovat ohuet, mustat viirut sekä munuaistäplän kohdalla tumma kaari ja rengastäplän kohdalla muutama tumma piste. Takasiivet ovat ruskehtavan harmaat. Siipiväli 50–58 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Kellerväkaapuyökkösen toukka.
Lajin levinneisyys kattaa Euroopan aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta ja ulottuu Keski-Aasiaan. Suomessa sitä tavataan nykyisin suunnilleen Vaasa-Lieksa-linjan eteläpuolella, mutta aikoinaan lajia on tavattu pohjoisempanakin. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta elokuulle huipun osuessa kesäkuun lopulle ja heinäkuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Kellerväkaapuyökkönen elää monenlaisissa avoimissa ympäristöissä niin kulttuurivaikutteisissa kuin luonnontilaisissakin. Perhoset lentävät yöllä, käyvät kukilla, ja tulevat joskus myös valolle. Perhosia tavataan yleensä vain yksitellen. Toukat syövät öisin kukintoja ja piilottelevat päivisin. Kotelo talvehtii, joskus useamman kerran.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasveja ovat mykerökukkaiset, muiden muassa erilaiset ukonkeltanot (*Hieracium*), valvatit (*Sonchus*) ja maitiaiset (*Leontodon*).

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Kellerväkaapuyökkönen – *Cucullia umbratica* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑  Svenska fjärilar (ruotsiksi)
3. ↑  UK Moths (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Norges sommerfugler (norjaksi)
5. 1 2 3 4  Kimmo Silvonen, Morten Top-Jensen & Michael Fibiger: *Suomen päivä- ja yöperhoset – maastokäsikirja*. Østermarie: BugBook Publishing, 2014. ISBN 978-87-993512-9-9.  s. 516
6. 1 2  Mikkola K. & Jalas I.: *Suomen perhoset. Yökköset 1.*. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava, 1977. ISBN 951-1-04296-3.  s. 165
7. ↑  Perhosviki
8. ↑  Vlindernet (hollanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q611479
* BioLib: 53526
* BOLD: 176376
* CoL: 92Z4X
* EoL: 476546
* EPPO: CCULUM
* EUNIS: 310917
* Fauna Europaea: 449318
* Fauna Europaea (new): 8667eb7d-7273-474b-bff7-e229c11a03aa
* GBIF: 5109523
* iNaturalist: 429136
* ITIS: 938377
* LepIndex: 259327
* LoB: 5134
* MaBENA: CuculUmbra
* NatureServe: 2.862414
* NBN: NBNSYS0000006309
* NCBI: 753168

 |

 |
Skytte-mitali. Kuva: Andres TennusSkytte-mitali. *Kuva: Andres Tennus*
**Skytte-mitali** on Tarton yliopiston myöntämä vuotuinen palkinto henkilölle, joka Tarton yliopiston neuvoston mielestä on osallistunut Tarton yliopiston ja Viron korkeakoulutuksen kehittämiseen.

Mitali on nimetty Tarton yliopiston ensimmäisen kanslerin Johan Skytten mukaan ja ensimmäiset mitalit annettiin vuonna 1995, kun Skytten kuolemasta oli kulunut 350 vuotta. Palkintoa ei tosin ole myönnetty joka vuosi ja muutamina vuosina palkinnon saajina on ollut useampia henkilöitä. Vastaavasti Ruotsissa Uppsalan yliopisto perusti samaan aikaan oman Johan Skytte -palkinnon valtioteellisen tutkimuksen kunniaksi.

Skytte-mitalin saajat
---------------------


|  |  |
| --- | --- |
| 
* 1995 Mart Laar ja Marju Lauristin
* 1996 Mihkel Pärnoja
* 1998 Jacques Faure, Katarina Brodin, Kai Lie ja Sven Roed Nielsen
* 2001 Lennart Meri
* 2002 Andrus Ansip
* 2004 Jüri Raidla
* 2005 Andres Lipstok
* 2008 Dag Hartelius
* 2009 Rein Taagepera
* 2012 Tõnis Lukas
* 2015 Ene Ergma

 | 
* 2017 Katri Raik
* 2019 Eva Åkesson
* 2020 Tanel Kiik ja Kersti Kaljulaid
* 2023 Margit Sutrop

 |

Asiasta muualla
---------------

* Johan Skytte medal ut.ee. Viitattu 15.2.2021. (viroksi)
Laboratoriolasitavaraa
**Laboratoriolasi** tarkoittaa kemiallisissa ja biologisissa laboratorioissa käytettäviä lasiastioita kuten koeputkia, pipettejä, mittalaseja, petrimaljoja sekä muita lasista tehtyjä välineitä, kuten nesteitä ja kaasuja johtavia putkia ja sekoitussauvoja.

Laboratoriolasi on koostumukseltaan erilaista kuin tavallisiin astioihin tai pakkauksiin käytettävä lasi. Perinteiset lasin ainesosat – kvartsihiekka (SiO2), potaska (NaO2) ja kalkki (CaO) – muodostavat noin 85 prosenttia laboratoriolasista, ja loppu 15 prosenttia sisältää boorioksidia, alumiinioksidia sekä pieniä määriä rautaoksidia, magnesiumoksidia ja klooria. Lasia kutsutaan *borosilikaattilasiksi*. Vielä paremmin lämpöä kestää *kvartsilasi*, jonka pääraaka-aine on vuorikristalli.

Laboratoriolasi valmistetaan puhaltamalla, mutta lähtökohtana ei ole vapaa lasimassa vaan borosilikaattilasista valmistetut lasiputket. Laboratoriolasin puhaltamossa ei siksi ole suuria lasiuuneja, vaan lasiputket kuumennetaan työstöä varten pienehköllä kaasulampulla.

Kirkas, kestävä ja kuumuutta sietävä lasi on vakiintunut laboratoriovälineiden materiaaliksi 1800-luvulta lähtien, jolloin sen kehitykseen vaikuttivat muun muassa koeputken keksinyt ruotsalaiskemisti Jöns Jacob Berzelius ja sähkökemian pioneeri, englantilainen Michael Faraday.

Katso myös
----------

* Pyrex

Lähteet
-------

1. 1 2  Räisänen, Matti (teksti) & Nokelainen, Joel (valokuvat): "Laboratoriolasinpuhaltaja", *Perinteisiä käsityöammatteja*, s. 64–71. Helsinki: Helsingin käsityö- ja teollisuusyhdistys, 1985. ISBN 951-99671-4-1.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Laboratory glassware
Kemira Chemicalsin Äetsän tehdas.
**Kemira Chemicals Oy** (aiemmin **Finnish Chemicals Oy**) on sellu- ja paperiteollisuuden valkaisukemikaaleja Sastamalassa valmistava tehdas. Kemira osti Finnish Chemicalsin vuonna 2005. Yhtiön nimeksi muuttui kesäkuun 2009 alusta **Kemira Chemicals Oy**. Suomessa sillä on tehtaat Joutsenossa, Äetsässä ja Kuusankoskella. Tuotteisiin kuuluvat muun muassa natriumkloraatti, natriumboorihydridi ja klooridioksidi, joita käytetään massavalkaisussa ja vedenpuhdistuksessa.

Historiaa
---------

Yhtiö perustettiin vuonna 1937. Sen perustajia olivat englantilainen ICI, saksalainen IG Farben ja belgialainen Solvay tasaosuuksilla. Finnish Chemicals aloitti selluloosan valkaisussa käytettävän kloorin valmistamisen Äetsän tehtaallaan vuonna 1939. Toisen maailmansodan jälkeen IG Farbenin omistusosuus siirtyi saksalaissaatavina vuonna 1946 Neuvostoliiton haltuun. Neuvostoliitto myi osuutensa yhtiöstä vuonna 1953 Enso-Gutzeit Oy:lle. 

Vuonna 1983 yhtiö siirtyi Nokian hallintaan, ja vuonna 1991 siitä tuli Nokian ja UPM-Kymmenen yhteisyritys, johon oli yhdistetty molempien kemikaalivalmistus. Vuonna 1996 yhtiön omistajaksi tuli Luxemburgissa toimiva Erikem Luxembourg S.A. ja vuonna 2000 yhtiö osti pohjoisamerikkalaisen *Huron Tech Corporationin*. Erikem myi Finnish Chemicalsin vuonna 2005 Kemiralle.

Kilpailulait
------------

Euroopan komissio määräsi vuonna 2008 Finnish Chemicalsille 10,15 miljoonan euron sakon natriumkloraattiliiketoiminnan kilpailulakien rikkomuksista vuosina 1994–2000. Kemiran mukaan sakko ei vaikuta sen tulokseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kemiran tiedote 26.5.2009: Finnish Chemicalsin nimeksi Kemira Chemicals (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Pörssitieto G. Kock: Neuvostoliitolle pakkoluovutetut saksalaisomisteiset yhtiöt Suomessa
3. ↑  Finnish Chemicals Information (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kemiralle sakkoja komissiolta.  *Arvopaperi*, 11.6.2008. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.5.2009. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Michelsen, Karl-Erik: *Sähköstä ja suolasta syntynyt: Finnish Chemicals Oy, Nokia Chemicals 1937–1987.* Jyväskylä: Gummerus 1989. ISBN 952-90-1405-8
**Liitokotka** (*Terathopius ecaudatus*) on afrikkalainen kotkalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 80–85 senttiä, siipien kärkiväli 170–180 senttiä ja paino 2–3 kiloa. Kooltaan se on maakotkan luokkaa, mutta on hyvin lyhytpyrstöinen, pitkäsiipinen ja isopäinen. Vanhat linnut ovat kolmivärisiä: pääosa puvusta on musta, siivillä on laajat hopeanvalkoiset kuviot ja keskiselkä, koivet sekä nokka ja kalju naama ovat punertavat. Naaraan siivellä on enemmän ruskeaa kuin mustaa. Nuori lintu on kauttaaltaan ruskea. Liitokotka elää enimmäkseen ilmassa, sillä se lentää päivän aikana kahdeksan-yhdeksän tuntia ja kulkee päivässä 300–500 kilometriä.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Liitokotkat elävät Afrikassa Saharan eteläpuolella Senegalista Sudaniin ja Somaliaan ja sieltä eteläiseen Afrikkaan Oranjejoelle ja Kapmaahan saakka. Lajin elinympäristön ala on yli 10 miljoonaa neliökilometriä, ja maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Laji on pääasiassa paikkalintu, mutta se vierailee ilmeisen säännöllisesti Punaisenmeren takana Arabian niemimaalla. Euroopassa tavatut liitokotkat on tulkittu tarhakarkulaisiksi.

Liitokotkille kelpaavat lähes kaikki maastotyypit niin autiomaista, metsistä, vuoristosta kuin ihmisasutuksen tuntumastakin. Vuoristossa niitä tavataan neljän kilometrin korkeudelle saakka. Niitä tavataan myös rannikoilla ja vesistöjen äärellä.

Lisääntyminen
-------------

Laji muodostaa elinikäisen parisuhteen. Pesä on puussa, usein lähellä tietä tai rautatietä, ja se on käytössä useita vuosia. Laji ei piittaa ihmisistä muuten kuin siinä tapauksessa, että pesäpuuhun kiivetään tai se muuten kokee itsensä uhatuksi. Naaras munii yhden munan, jota se hautoo 42–43 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä 3–4 kuukauden ikäisinä.

Ravinto
-------

Liitokotkat saalistavat enimmäkseen keskikokoisia lintuja, kuten kyyhkyjä ja hietakyyhkyjä, sekä nisäkkäitä. Ne syövät myös raatoja.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1980: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. II. – Oxford University Press. Hongkong.

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Terathopius ecaudatus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2020-3*.  2020. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.12.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q726387
* Wikispecies: Terathopius ecaudatus
* ADW: Terathopius\_ecaudatus
* ARKive: terathopius-ecaudatus
* Avibase: 6CBD872456996F41
* BirdLife: 22695289
* BOLD: 113105
* CoL: 7BQF6
* BOW: batele1
* eBird: batele1
* Euring: 2570
* GBIF: 2480377
* iNaturalist: 5231
* IRMNG: 10771528
* ITIS: 175504
* IUCN: 22695289
* NBN: NHMSYS0001689696
* NCBI: 321104
* Species+: 6765
* TSA: 17557
* Xeno-canto: Terathopius-ecaudatus

 |

 |
|  |
| --- |
| Loperamidi |
| Loperamidi |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 4-[4-(4-klorofenyyli)-4-hydroksipiperidiini-1-yyli]-*N,N*-dimetyyli-2,2-difenyylibutaaniamidi |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 53179-11-6 |
| ATC-koodi | A07DA03 |
| PubChem CID | 3955 |
| DrugBank | DB00836 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C29H33N2ClO2 |
| Moolimassa | 477,037 g/mol |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus | 0,3 % |
| Proteiinisitoutuminen | 97 % |
| Metabolia | hepaattinen |
| Puoliintumisaika | 9–14 tuntia |
| Ekskreetio | bukkaalinen (30–40 %), renaalinen (1 %) |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | C(US)  |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Riippuvuusalttius | Matala |
| Antotapa | Oraalinen |

Lopex-lääkepakkaus. Lopex sisältää loperamidia 2 mg per kapseli. Lopexia saa apteekeista ilman reseptiä.
**Loperamidi** on heikko opioidi, jota käytetään ripulilääkkenä. Loperamidi kehitettiin vuonna 1969 belgialaisen Janssen-Cilag lääkeyhtymän innovoimana, sekä hyväksyttiin lääkevalmisteeksi 1975. Sen tunnetuimpia valmistenimiä lienee *Imodium*. Suomessa loperamidia myydään valmistenimillä *Imocur, Imodium, Lopacut, Loperamide* ja *Lopex* sekä dimetikonin kanssa yhdistelmävalmisteena nimellä *Imodium Plus*. Lääke otetaan suun kautta tablettina tai *sol-tab* -tyyppisenä resoriblettina, joka liukenee suussa. Se tarkoittaa, että lääkkeen voi ottaa silloin ilman vettä. Vaikuttavaa ainetta on 2 mg tablettia/resoriblettiä kohden. 

Lääkettä käytetään eri syistä aiheutuneen akuutin ripulin hoitoon. Veriset ulosteet kuten punataudissa on este käytölle.

Mm. Ruotsissa ja Yhdysvalloissa on raportoitu loperamidin väärinkäytöstä ja yliannosteluun liittyvistä kuolemantapauksista. Lääkkeen huomattava yliannostus saattaa haitata vakavasti sydämen toimintaa. Joulukuuhun 2017 mennessä Suomen Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimealle oli raportoitu vain yhdestä ripulilääkkeiden väärinkäytöstä, johon ei kuitenkaan liittynyt myrkytystä.

Loperamidin rakennekaavio 3D-kuvana.

Lähteet
-------

1. 1 2   Viitattu 30.12.2017.
2. ↑  Ihmisille tarkoitettujen lääkevalmisteiden valmisteyhteenvedot ATC-koodin perusteella: A07DA03 Fimea.
3. ↑  Ihmisille tarkoitettujen lääkevalmisteiden valmisteyhteenvedot ATC-koodin perusteella: A07DA53 Fimea.
4. ↑  Ri­pu­li­lääk­kei­den vää­rin­käy­tös­tä aiheutuvat kuolemat lisääntyneet Ruotsissa - Suomessa ei ilmoituksia vastaavasta Kaleva 21.12.2017, Viitattu 25.12.2017.
5. ↑  Ripulilääkeriippuvuus yleistyy: 27-vuotias perheenisä kuoli yliannostukseen Stara 19.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Loperamide (englanniksi)
* Human Metabolome Database (HMDB): Loperamide (englanniksi)
* DrugBank: Loperamide (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Loperamide (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Varhais- tai keskikykladinen kernos (EC III/MC I) Fylakopísta, n. 2000 eaa.
**Kernos** (m.kreik. κέρνος) on antiikin aikainen keraaminen astia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.

Kernos on hyvin vanha tyyppi, joka tunnetaan jo pronssikautisista kykladisesta ja minolaisesta kulttuurista 2000–1000-luvuilta eaa. Se oli käytössä edelleen antiikin aikana. Tuolloin kernos liittyi erityisesti Eleusiin mysteereihin. Vaasityypin nimi on alkuperältään esikreikkalainen, toisin sanoen kreikkalaiset olivat saaneet sen jostakin varhaisemmasta kielestä ja kulttuurista.

Kernoksen tunnusmerkki on se, että sen suun ympärillä on useita pieniä astioita. Perustyypin kernos on muodoltaan avarasuinen ja matala, ja siinä on usein kaksi kädensijaa ja korkea jalka. Kernoksia tehtiin savesta ja kivestä.

Minolaisessa kontekstissa nimitystä kernos on käytetty myös pyöreistä kivilevyistä, joita reunustavat pienet kuopat, ja joita pidetään usein käyttätarkoitukseltaan uskonnollisina. Erästä tällaista on ehdotettu varhaiseksi kompassiksi ja tähtitieteelliseksi laitteeksi.

* Tyypillisen kernoksen muoto.Tyypillisen kernoksen muoto.
* Minolainen kernos, 3000–1900 eaa.Minolainen kernos, 3000–1900 eaa.
* Minolainen kivikernos Máliassa.Minolainen kivikernos Máliassa.
* Kernos, n. 530 eaa.Kernos, n. 530 eaa.
* Kernos, 300-luku eaa.Kernos, 300-luku eaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: κέρνος, τό / κέρνα, τά *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Kernos", *Antiikin käsikirja*, s. 258. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Haarmann, Harald: *Roots of Ancient Greek Civilization: The Influence of Old Europe*, s. 60. McFarland, 2014. ISBN 0786478276. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Downey, W. S.: The Cretan Middle Bronze Age ‘Minoan Kernos’ was Designed to Predict a Total Solar Eclipse and to Facilitate a Magnetic Compass.  *Mediterranean Archaeology and Archaeometry*, {{{Vuosi}}}, 15. vsk, nro 1, s. 95–107. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **kernokset** Wikimedia Commonsissa
Nusa Penida

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
 Klungkung (d)Indonesia |
| Sijaintipaikka | 
Pienet SundasaaretView and modify data on Wikidata  |
| Vesialue | 
Intian valtameriView and modify data on Wikidata  |
| Korkein kohta | 
487 mView and modify data on Wikidata  |

Väestö| Asukasluku | 
45 178 (2010)View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Nusa Penida** on Indonesiassa Balin provinssissa sijaitseva saari. Nusa Penida on jyrkkäreunainen saari, jolla on useita hiekkarantoja sekä suosittuja sukelluspaikkoja. Nusa Penida on yksi Lombokin salmessa sijaitsevasta "saarikolmiosta".

Saarella vierailee satoja tuhansia turisteja vuosittain. Balin kuvatuimpiin kohteisiin kuuluvat Nusa Penidalla sijaitsevat Broken Beach, Angel’s Billabong ja Crystal Bay. Saarelle pääsee sekä pikaveneellä että lautalla Sanurista, Padangbaista ja Nusa Lembonganilta.

Historia
--------

Historiallisesti Nusa Penidaa käytettiin Klungkungin hallintoalueen rangaistussiirtolana, ja se on liitetty pitkään mustaan magiaan. Rikkomuksista tuomitut balilaiset lähetettiin sinne kärsimään tuomiotaan. Jotkut lähteet viittaavat myös siihen, että kuolemaantuomitut vangit tapettiin merellä ja annettiin uhreiksi Penidan demonille, Jero Gede Macalingille.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Antti Helin: Nusa Penida – Balin salainen naapurisaari *kerranelamassa.fi*. Viitattu 1.11.2023.
3. 1 2  Secrets and seascapes on the Indonesian island of Nusa Penida *SilverKris*.  29.9.2017. Viitattu 1.11.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Officials In Bali's Nusa Penida Welcome Return Of Mass Tourism *The Bali Sun*.  29.8.2022. Viitattu 1.11.2023. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunginosaa. Kanervala on myös Aleksis Kiven runokokoelma.*
Joensuun vapaaseurakunnan Kanervalatalo.
Leinikkitien Selvaag-rivitaloja Kanervalassa.
**Kanervala** on kaupunginosa Joensuun keskustan tuntumassa. Kanervalaan kuuluu myös Otsolan asuinalue, jonka rajana Kanervalan suuntaan pidetään Vanamokatua.

Kanervala koostuu pääosin vuosina 1960–1970 rakennetuista omakotitaloista. Vanamokadulla ja Leinikkitiellä on vuosina 1956 ja 1957 valmistuneita Selvaag-rivitaloja, jotka tunnetaan myös norjalaistaloina. Kaislakadulla ja Leinikkitiellä on Joensuun Ellin opiskelijataloja. Asukkaita on noin 1 200 .

Kanervalan koulu valmistui kansakouluksi vuonna 1962. Siinä toimi vuoteen 2016 englanninkielipainotteinen alakoulu (englanninkielinen opetus alkoi vuonna 2006) ja Itä-Suomen koulu. Koulu purettiin vuonna 2022. Vanamokadulla sijaitseva Partiotalo (1958) on partiolippukunta Karjalan Tyttöjen ja Joensuun Eräsissien kokoontumispaikka, ja se toimii retkeilymajana. Joensuun vapaaseurakunnan Kanervalatalo (Pasi Siiskonen) valmistui vuonna 2014 Leinikkitielle.

Kaislakadulla toimii Joensuun aikuisopisto. Kanervalan koulun luokat ja Itä-Suomen koulu toimivat vuodesta 2016 alkaen Kaislakadulla aikuisopiston tiloissa..

Otsola
------

Otsolan tunnistaa kadunnimistään: Ilveksenkatu, Petrankatu (= peura), Otsonkatu ja Ahmankatu. Rakennukset ovat lähes kaikki omakotitaloja. Asukkaita on noin 400. Otsolaan luetaan myös Tulliportinkadun länsipuoli, jossa sijaitsee Joensuun normaalikoulun yläkoulu ja lukio. Riverian eli entisen Joensuun ammattiopiston toiminta siirtyi 2010-luvun lopulta alkaen Peltolaan, ja purettujen rakennusten tilalle on 2020-luvun alussa noussut kerrostaloja.

Kaupunginosan palveluja
-----------------------

Alueen palveluja ovat muun muassa Kanervalan päiväkoti, Sale, ABC-jakeluasema, Heinosen leipomo, lemmikkieläinkauppa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Joensuu lukuina (pdf) Joensuun kaupunki.  Arkistoitu 18.5.2015. Viitattu 20.4.2013.
2. ↑  Muuttunut kaupunkikuva: Partiotalo. *Karjalainen* 1.2.2013, s. 13
3. ↑  *Joensuun Uutiset*: Koulut muuttuvat ja muuttavat (pdf)  14.9.16. Joensuun kaupunki. Viitattu 8.4.2017.
*Tämä artikkeli käsittelee vuosien 1955-1960 televisiosarjaa. Nimellä Musta ori on myös muita merkityksiä.* **Musta ori** (*Fury*, myöhemmin myös nimellä *Brave Stallion*) on Yhdysvalloissa vuosina 1955–1960 tuotettu television lännensarja, joka kertoi pojasta ja uljaasta Fury-hevosesta. Viisi tuotantokautta ja 116 jaksoa saaneesta sarjasta tuli suosittu monissa länsimaissa television yleistymisen alkuvuosina.

Juoni ja henkilöitä
-------------------

Villihevoslauman johtajahevonen otetaan kiinni ja tuodaan sarjan alussa kesytettäväksi Broken Wheelin karjatilalle, jota hoitaa poikamies Jim Newton (Peter Graves) yhdessä adoptiopoikansa Joeyn (Bobby Diamond) kanssa. Joey on aluksi ainoa ihminen, jonka hevonen oppii hyväksymään. Muita päähenkilöitä ovat mukava hevoskouluttaja Pete (William Fawcett), Joeyn opettaja Helen Watkins (Anne Watkins) ja Jimin sisar Harriet Newton (Nan Leslie).

Vastaanotto
-----------

Suomessa Mainos-TV alkoi esittää sarjaa syksyllä 1961. Se sai suuren suosion yhtenä ensimmäisistä television nuortensarjoista, joka jatkui 1960-luvun puoleenväliin saakka ja esitettiin uusintana vuosina 1973–1975.

Kesällä 1963 *Helsingin Sanomat* julkaisi uutistoimisto UPI:n viihdejuttuja poikaa näyttelevän Diamondin musiikkiopinnoista collegessa Los Angelesissa ja sarjan nimiroolia esittäneen Beauty-hevosen "eläkevuosista" Missourin osavaltion Joplinissa, josta käsin sitä kierrätettiin hevosnäyttelyissä ympäri Yhdysvaltoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Musta ori kateissa *Yle Muistikuvaputki*.  27.5.2008. Viitattu 13.2.2023.
2. ↑  Hyatt, Wesley: "Fury", *The Encyclopedia of Daytime Television*, s. 170–171. Billboard Books, 1997. ISBN 0-8230-8315-2. Kirja Internet Archivessa (viitattu 13.2.2023). (englanniksi)
3. ↑  "Mustan orin" Joey on jo 19-vuotias opiskelija.  *Helsingin Sanomat*, 27.5.1963, s. 7. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Musta ori ei filmaa, vaan elää koroillaan.  *Helsingin Sanomat*, 24.6.1963, s. 7. Näköislehti (maksullinen).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fury (American TV series)
**Hanna Onerva Westerberg** (s. 1976 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija ja yliopisto-opettaja. Westerbergin opetuksen erityisala on havaintopiirtäminen.

Westerberg aloitti opinnot 16-vuotiaana Kuvataideakatemiassa vuonna 1992 ja valmistui taiteen maisteriksi vuonna 1998. Hän debytoi jo vuonna 1992 Kuvataideakatemian galleriassa. Westerberg opiskeli firenzeläisessä Il Bisonte -taidegrafiikkakoulussa vuosina 1994–1995. Hän opiskeli myös Bolognan ja Firenzen Accademia di Belle Artissa vuosina 1996–1997. Westerbergin ensimmäinen yksityisnäyttely *San Miniato ja muita paikkoja* oli esillä Kuvataideakatemian galleriassa vuonna 1995. Siitä lähtien hän on pitänyt säännöllisesti yksityisnäyttelyitä kotimaassa ja ulkomailla. Westerbergin tuotanto käsittää grafiikkaa, hiilipiirustuksia ja tempera- ja öljyvärimaalauksia.

Westerbergin teoksia on muun muassa Wihurin rahaston, Pro Artibus -säätiön, Suomen Eduskunnan, Helsingin taidemuseon, Kuntsin modernin taiteen museon ja Otavan taidekokoelmissa.
Westerberg on opettanut havaintopiirtämistä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa vuodesta 2009 lähtien ja Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa vuodesta 2011 lähtien, sekä Vapaassa Taidekoulussa 2016–2018. Hänelle myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha.

Westerberg on runoilija Caj Westerbergin tytär. Hänen äitinsä on talous- ja sosiaalihistorian dosentti Elina Waris. Hänen isoveljiään ovat teatteriohjaaja Paavo Westerberg sekä muusikko Julius Westerberg.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  CV - Hanna Westerberg *docplayer.fi*. Viitattu 10.4.2021.
2. ↑  Hanna Westerberg *Taidemaalariliiton jäsenluettelo*. Taidemaalariliitto, painters.fi. Viitattu 10.4.2021.
3. ↑  Arkistoitu kopioHanna Westerberg Taidesalonki, taidesalonki.com.  Arkistoitu 10.4.2021. Viitattu 10.4.2021.
4. ↑  Valtion taiteilija-apuraha 311 taiteilijalle  16.7.2021. Helsinki:  Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 16.7.2021. Viitattu 17.7.2021.
5. ↑  Nuorena kypsynyt *ylioppilaslehti.fi*.  27.1.2006. Viitattu 10.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Jälkikuva, 2017 (Kansallisgalleria)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Lehtissaari

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Lehtinen ja Iso-Lehtissaari |
| Sijainti | 
JyväskyläKeski-SuomiSuomi |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
97,5 m  |
| Pinta-ala | 
55,4 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lehtissaari**  eli myös **Lehtinen**  tai **Iso-Lehtissaari**  on Päijänteen saari Keski-Suomessa Jyväskylässä järven pohjoisosassa.

Maantietoa
----------

Saari on 1,5 kilometriä pitkä, 690 metriä leveä ja sen pinta-ala on 55,4 hehtaaria. Se sijaitsee Murtoselältä pohjoiseen Vuoritsalon saaren ja Kuokkalan alueen välisessä salmessa. Salmen länsiosassa ovat mantereella Nenäinniemi, Hämeenlahti ja Samulinniemi. Salmen Vuoritsalon puolella on saarien välissä kapea Kalasaari ja sen eteläpuolella sijaitsee pikkukaima Pieni-Lehtinen. Salmen molemmilla puolilla kulkee veneväylät ja salmen ylittää korkeajännitelinja.

Saaren huippu sijaitsee noin 97,5 metriä merenpinnan yläpuolella ja se kohoaa 19 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Korkein kohta sijaitsee saaren keskellä tai eteläpäässä, missä on yhtä korkeaa. Pohjoispään mäki on näitä kahta muutaman metrin matalampi. Saari on lähes kokonaan luonnontilaisen metsän peitossa. Sen vesikasvillisuus on niukkaa lukuun ottamatta saaren eteläkärjessä kasvavaa laajaa järviruokoaluetta. Saaren asutus muodostuu yli 20 vapaa-ajan asunnosta. Saareen ei johda mantereelta teitä eikä saaressakaan ole tietä.

Historiaa
---------

Vuodelta 1884 olevassa Pohjois-Päijänteen purjehdusliikenteen vesistökartassa saaren itäpuolella kulki merkitty vesiväylä. Saaren karttanimi on "Iso Lehtinen".

Lehtissaari oli Jyväskylän kaupungin suurin saari vuoden 1965 alueliitoksesta vuoden 1993 Jyväskylän kaupungin ja Säynätsalon kunnan liitokseen asti.*lähde?*

Huomautukset
------------

1. ↑  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa sillä on ollut oma lähde.
2. ↑  Saaren nimi/tämä nimi on lähteetön paikallisnimi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Lehtissaari, Jyväskylä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 7.9.2019.
2. 1 2  Paikkatieto: Lehtissaari, paikkatietoalusta.fi, viitattu 7.9.2019
3. ↑  Keski-Suomen saariston luonto- ja kulttuuriympäristöjen yhdennetyt inventoinnit (PDF)
4. ↑  Jyväskylän lintuatlas: Lehtissaari, Päijänne, 2005–2006, viitattu 7.9.2019
5. ↑  JYVÄSKYLÄ – Kohde 11 – Iso Lehtisaaren eteläkärki ymparisto.fi. Viitattu 21.8.2009. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Lehtissaari, Jyväskylä (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 7.9.2019.
7. ↑  Lehtissaari, Jyväskylä (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 7.9.2019.
8. ↑  Meriluoto, Timo: Jyväskylä-Muuratsalo (JPG), 1884, Vesistökarttojen pienennökset, viitattu 14.9.2019

Aiheesta muualla
----------------

* Vaajavirran taimen – nykytilanne ja tulevaisuus, 2016
**August Jauhiainen** (29. huhtikuuta 1888 Suonenjoki–21. joulukuuta 1974 Tampere) oli suomalainen baptistisaarnaaja. Jauhiainen oli tunnettu ja tunnustettu kristillinen puhuja, joka toimi useissa luottamustehtävissä ja saarnaajana Inkerissä ja Suomessa.

Elämäkerta
----------

August Jauhiainen lähti kotoaan töihin 12-vuotiaana ja ensin hän suuntasi tätinsä luokse Kuokkalaan. Jauhiaisen tädin perhe kuului baptisteihin ja myös August tuli perheessä uskoon, mennen kasteelle pari vuotta myöhemmin.

Kuokkalasta Jauhiainen muutti Pietariin, missä hänestä tuli myöhemmin suutariliikkeen omistaja. Vallankumouksen seurauksena Jauhiainen kuitenkin joutui luopumaan liikkestä ja hänestä tuli kokopäiväinen julistaja.

Jauhiainen työskenteli merkittävän työjakson Inkerissä ja hänen aikanaan Inkerissä syntyi herätys. Jauhiainen oli Inkerissä suosittu saarnaaja. Vuonna 1925 hengellinen työnteko vaikeutui ja Jauhiainen vangittiin. Hän kuitenkin pääsi vapaaksi ja katsoi parhaaksi muutta takaisin Suomeen.

Vuonna 1930 Jauhiaiset muuttivat Tampereelle ja Jauhiainen värvättiin baptistiseurakunnan saarnaajaksi ja esimieheksi. Seuraavana vuonna Jauhiainen otti hoitaakseen myös Baptistiyhdyskunnan esimiehen sekä Totuuden Kaiun toimittajan tehtävät.

Jauhiaista on luonnehdittu raja-aitoja ylittäväksi ja värikkääksi puhujaksi. Jauhiainen julkaisi lisäksi kirjoja sekä Raamatun tutkiskeluoppaita. Juahiaisen poika oli niin ikään baptistisaarnaaja Vesa Jauhiainen.

Lähteet
-------

* Toivola, Veikko: *Suomalaisen baptismin tienraivaajia*. Tampere: Kodin Ystävä, 1983. ISBN 951-99490-1-1.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Toivola 1983, s. 23–25


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Baptismi Suomessa |
| --- |
|  |
| Kirkot | 
* Finlands svenska baptistsamfund
* Suomen Baptistikirkko
* Suomen baptistilähetys
* Suomen reformoitujen baptistiseurakuntien yhdyskunta

 |
|  |
| Suurimmatseurakunnat | 
* Forsbyn baptistiseurakunta
* Helsingin baptistiseurakunta
* Jurvan baptistiseurakunta
* Kauhajoen baptistiseurakunta
* Kokkolan baptistiseurakunta
* Munsalan baptistiseurakunta
* Pietarsaaren baptistiseurakunta
* Purmon baptistiseurakunta
* Tampereen baptistiseurakunta
* Turun baptistiseurakunta
* Vaasan baptistiseurakunta
* Vaasan ruotsalainen baptistiseurakunta
* Ähtävän baptistiseurakunta
* *Luettelo seurakunnista*

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Andersson
* Edström
* Engelberg
* A. Heikel
* V. Heikel
* Henneri
* Hiljanen
* Hunnakko
* Jalkanen
* Jauhiainen
* Jokinen
* Karala
* Kivelä
* Kokki
* Korpela
* Kuusisto
* Lehtonen
* Niss
* Palomaa
* Stormåns

 |
|  |
| Järjestöt ja media | 
* Finska Missionsbladet
* Finska Månadsposten
* Kodin Ystävä
* Missionsstandaret
* Svenska Baptisternas i Finland Ungdomsförbund
* Totuuden Kaiku

 |
|  |
| Kulttuuri ja tapahtumat | 
* Hengellinen laulukirja
* Humlefestival
* Kaikuja kotimaasta
* Pilgrimssånger

 |
|  |
| Euroopan baptistiliitto • Baptistien maailmanliitto |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee vuorta. Samannimisestä tulivuoresta katso Nemrut.*
Nemrut  
Nemrut DağıView and modify data on Wikidata Nemrut (korkein huippu kuvassa)

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Adıyaman, Turkki |
| Vuoristo | 
Taurus |
| Korkeus merenpinnasta | 
2 150 m |

Hallinto| Luokitus | 
Kansainvälisesti tärkeä lintualueView and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
37° 58′ 51″ P, 38° 44′ 27″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Nemrut** on 2 150 metrin korkuinen vuori Kaakkois-Turkissa Adıyamanin maakunnassa. Se on osa Taurusvuoria. Vuori on kuuluisa ennen kaikkea sen huipulla sijaitsevista patsaista.

Vuori ja sillä sijaitsevat patsaat ovat Unescon maailmanperintölistalla kulttuurikohteena vuodesta 1987.

Patsaat
-------

Irronneita patsaiden päitä Nemrutin huipulla.
Nemrutin huipulla sijaitsevat patsaat pystytti Kommagenen valtakunnan hallitsija Antiokos Theos vuonna 62 eaa. suuren tumuluksen eli kumpuhaudan itä- ja länsipuolelle. Ne esittävät kuningasta itseään sekä useita kreikkalaisia ja persialaisia jumalia, kuten Heraklesta ja Apollonia. Mukana on myös eläimiä esittäviä patsaita. Kommagenen hallitsija halusi patsailla korostaa omaa näennäistä sukulaisuuttaan jumaliin. Antiokoksen esi-isät haudattiin vuorelle.*lähde?*

Patsaat olivat aikoinaan 8–10 metrin korkuisia, mutta vuosisatojen kuluessa niiden päät ovat irronneet. Ne ovat kuitenkaan edelleen nähtävillä vuoren huipulla. Itse tumulus on 50 metriä korkea ja sen halkaisija on 150 metriä.*lähde?*

Paikan löysi saksalainen insinööri Karl Sester vuonna 1881.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Nemrut Dağ *Unesco World Heritage*. Viitattu 29.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nemrut (vuori)** Wikimedia Commonsissa
Hotelli Helsingin kulma 1968.
**Hotelli Helsinki** eli nykyisin **Solo Sokos Hotel Helsinki** on Helsingin Kluuvissa Yliopistonkadun ja Kluuvikadun kulmassa sijaitseva hotelli, joka on perustettu vuonna 1930. Rakennus on alun perin ollut Helsingin Suomalaisen Säästöpankin liikepalatsi ja sen sekä hotellin sisutuksen ja huonekalut on suunnitellut arkkitehti P. E. Blomstedt. Hotelliin avattiin 1970-luvulla Helsinki Club, joka oli aikansa suosituimpia.

Hotelli siirtyi vuonna 1971 S-ryhmälle. Hotelli uudistettiin kokonaan vuonna 1983. Sisustuksen suunnittelivat Esa Vapaavuoren sisustusarkkitehtitoimisto ja arkkitehti Kaj Johansson 1930-luvun puufunkkistyyliin. Kun Helsingin Suomalainen Säästöpankki lopetti toimintansa pankkikriisin seurauksena 1990-luvun puolivälissä, hotelli sai lisätilaa. Huoneita on sen jälkeen yli kaksi sataa. Huoneuudistus tehtiin taas vuosina 2006–2007 suunnittelijana Maarit Gummerus. Keväällä 2022 nimeksi tuli Solo Sokos Hotel Helsinki.

Lähteet
-------

1. 1 2  Solo Sokos Hotel Helsinki - Pala Helsingin historiaa jo 90 vuotta Sokos Hotels. Viitattu 19.10.2022
***How Do You Want Me?*** on brittiläinen vuosina 1998–1999 tehty tilannekomediasarja.

Dylan Moran esittää sarjassa naiivia Ian Lyonsia, joka on juuri nainut maalaistyttö Lisa Yardleyn (Charlotte Coleman). Asuttuaan vuoden Lontoossa he muuttavat kylään nimeltä Snowle, missä Lisan epämiellyttävä isä (Frank Finlay) kasvattaa kalkkunoita. Hän ja muut Lisan perheenjäsenet (Emma Chambers siskona ja Peter Serafinowicz köyhänä veljenä) eivät hyväksy Iania, ja suurin osa komediasta syntyy tämän yrittäessä elää sopusoinnussa vaimonsa perheen ja kyläyhteisön kanssa.

*How Do You Want Me?* -kokoelma julkaistiin Britanniassa DVD:llä 3. heinäkuuta 2006.

Näyttelijät
-----------

* Dylan Moran (Ian Lyons)
* Charlotte Coleman (Lisa Lyons)
* Frank Finlay (Astley Yardley)
* Emma Chambers (Helen Yardley)
* Peter Serafinowicz (Dean Yardley)
* Diana Fairfax (Pam Yardley)
* Simon Bateson (Warren Yardley)
* Mark Heap (Derek Few)

Jaksot
------

Sarjaa tehtiin kaksi kautta, jotka kummatkin sisältävät kuusi episodia.

### Ykköskausi

1. "No One Can Hear You Scream"
2. "Floppy But Not Too Floppy"
3. "Monstrous"
4. "Woof!"
5. "The Hidden World Of Country Fire Stations"
6. "Sausage, Balloon, Burn"

### Kakkoskausi

1. "White Pubic Hair"
2. "I’m Not An Alcoholic"
3. "Nude Modelling Module"
4. "Bad Builders"
5. "Ready Steady Kill"
6. "The Pleasures Of Village Life"

Aiheesta muualla
----------------

* *How Do You Want Me?* BBC:n sivuilla
* *How Do You Want Me?* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lennart Daléuksen vaalijuliste
**Lennart Daléus** (s. 25. kesäkuuta 1946 Tukholma) on ruotsalainen keskustapuolueessa toiminut poliitikko. Hän oli puolueen puheenjohtaja vuodesta 1998 vuoteen 2001.

Daléus, joka oli ollut keskustapuolueen puoluehallituksen jäsen vuodesta 1986, valittiin Ruotsin valtiopäiville ensimmäistä kertaa vuonna 1991. Valtiopäivien maatalousvaliokunnan johdossa vuodesta 1994 toiminut Daléus valittiin keskustan puheenjohtajaksi tehtävässä yli kymmenen vuotta toimineen Olof Johanssonin jälkeen vain kolme kuukautta ennen valtiopäivävaaleja vuonna 1998. Puolue nosti uuden johtajansa vahvasti esiin vaalikampanjassaan, jonka tunnuslause oli *Det här är Lennart*. Keskustapuolue sai valtiopäivävaaleissa 5,1 prosenttia äänistä, joka oli puolueen heikoin tulos sitten puolueen ensimmäisten valtiopäivävaalien vuonna 1914. Daléus toimi puoluejohtajana vielä kaksi vuotta vaalien jälkeen, kunnes erosi tehtävästä vuoden 2001 alussa. Hänen seuraajakseen valittiin Maud Olofsson.*lähde?*

Daléus jätti politiikan tultuaan valituksi Greenpeace Pohjolan pääsihteeriksi vuonna 2002. Hän on myös luopunut keskustapuolueen jäsenyydestä. Hän on aiemmin toiminut Ruotsin Maan ystävien puheenjohtajana vuosina 1971–1976.

Daléus jäi eläkkeelle Greenpeacesta 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Lennart Daléus *Store Norske Leksikon*. Viitattu 28.12.2021.
2. ↑  Bynert, S.: Greenpeace vd Lennart Daléus slutar *Svenska Dagbladet*.  2.5.2008. Viitattu 28.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Lennart Daléus (C), Tidigare riksdagsledamot Sveriges Riksdag

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
**Olli Pekka (Petter) Koistinen** (21. elokuuta 1877 Nilsiä – 11. syyskuuta 1943 Nurmes) oli suomalainen lyseon lehtori ja historiantutkija.

Koistisen vanhemmat olivat torppari Juho Heikki Koistinen ja Eeva Stiina Taskinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1897, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1903 ja maisteriksi 1920. Koistinen teki vuonna 1898 opintomatkan Brest-Litovskin ja Minskin seudulle.

Koistinen oli opiskeluaikanaan Kotikielen Seuran sihteerinä 1900–1904 sekä työssä Virittäjä-lehden toimituksessa 1902–1904. Hän toimi myös muiden pääkaupungissa ilmestyneiden lehtien avustajana. Hän oli suomenkielen ja historian vt. lehtorina Sortavalan lyseossa 1904–1905 ja Kouvolan yhteiskoulun johtajana ja historian ja kirkkohistorian opettajana 1905–1906. Syksystä 1906 alkaen Koistinen oli Nurmeksen yhteiskoulussa yläluokkien suomenkielen ja historian opettajana. Kun Nurmeksen yhteiskoulu siirtyi valtion haltuun 1919 Koistisesta tuli suomenkielen ja historian nuorempi lehtori ja vuonna 1926 koulun vararehtori. Koistinen toimi Nurmeksen yhteislyseon suomenkielen vanhempana lehtorina vuodesta 1940 lähtien. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat suomen kielen oikeakielisyysasiat sekä Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon historian ja nykyolojen tutkiminen. Koistinen oli kirkolliskokouksen jäsenenä sekä kirkkovaltuuston ja kirkkoneuvoston jäsenenä. 

Olli Koistinen oli naimisissa vuodesta 1905 Hanna Hyvärisen kanssa.

Teoksia
-------

* *Suomen suvun alkukodista ja leviämisestä* ; professori E. N. Setälän tutkimusten mukaan. Kyläläisten kirjasia n:o 61-62. WSOY 1906
* *Piirteitä nurmekselaisen maamiehen elämästä 19:nnellä vuosisadalla*. Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran julkaisuja 6. Joensuu 1912
* *Elias Lönnrotin matkat Ylä-Karjalassa : paikkakunnallisilla henkilö- y.m. tiedoilla valaistuina*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1924

Lähteet
-------

* KOISTINEN Olli Pekka. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Nurmeksen kaupunki : kirjailijoita : Olli Koistinen [vanhentunut linkki]
* O. P. Koistisen arkisto (Arkistoitu – Internet Archive). Narc.fi.

Viitteet
--------

1. ↑  Lehtiuutisen mukaan syntymäpaikka olisi Muuruvesi.
2. 1 2 3  50 v. Helsingin Sanomat, 21.08.1927, nro 224, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Lehtori Olli Koistinen 60-vuotias, Nurmeksen Sanomat, 20.08.1937, nro 58, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  60-vuotias. Lehtori Olli Koistinen, Helsingin Sanomat, 21.08.1937, nro 223, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Huhtamon kirkko, sankarihaudat kesällä 2010
**Huhtamon kirkko** on Huittisten Huhtamossa sijaitseva Ilmari Launiksen suunnittelema kirkko. Kirkko valmistui 1928 ja vihittiin käyttöön 20. tammikuuta 1929. Kirkon Jeesusta Getsemanessa esittävän alttaritaulun on maalannut Leo Frang-Pahlama. Nykyisin kirkossa on jumalanpalveluksia noin kolmen viikon välein sekä lisäksi kirkollisia toimituksia ja kirkkokonsertteja. Jouluaamun jumalanpalvelus kirkossa on perinteiseen tapaan aamuviideltä.

Kylälle alettiin kaivata omaa uskonnollista kokoontumistilaa jo 1900-luvun alussa, sillä matka Huittisten kirkkoon oli pitkä ja vaivalloinen. 1911 olikin määrä alkaa valmistella rukoushuoneen rakentamista, mutta maan sekava tilanne siirsi aikeen myöhemmäksi. 1927 asia tuli uudelleen ajankohtaiseksi ja päätettiin rakentaa kylälle oma kirkko.

Kirkon tärkeyttä kyläläisille osoittaa muun muassa lahjoitusten määrä. Aikanaan saatiin lahjoituksina kirkon tontti sekä puolet rakentamiskustannuksista. Myöhemmin on lahjoitettu muun muassa ehtoolliskalustot ja -pikarit, krusifiksi alttarille ja runsaasti rahalahjoituksia.

Kirkon vieressä on hautausmaa, jonne on vuosien saatossa haudattu noin 650 vainajaa. Joukossa on 26 huhtamolaista sankarivainajaa. Sankaripatsaan muistomerkin on suunnitellut huittislainen kuvanveistäjä Lauri Leppänen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Huhtamon kirkko *Huittisten seurakunta*.  Arkistoitu 19.8.2016. Viitattu 17.6.2020.
Peter Eriksson
**Lars-Johan Peter Eriksson** (s. 3. elokuuta 1958 Säby) on ruotsalainen vihreä poliitikko. Hän on toiminut Ruotsin asunto- ja digitalisaatioministerinä toukokuusta 2016. Eriksson oli Euroopan parlamentin jäsen ja Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän varapuheenjohtaja 2014–2016. Sitä ennen hän oli Ruotsin valtiopäivien jäsen vuosina 1994–1998 ja 2002–2014. Eriksson oli vihreiden toinen puheenjohtaja Maria Wetterstrandin kanssa 2002–2011.

Vuosina 1999–2004 Eriksson oli Kalixin kunnan kunnanhallituksen puheenjohtaja, kunnallisneuvos (ruots. *kommunalråd*). Eriksson on puolueensa puoluehallituksen pitkäaikainen jäsen ja 1990-luvun alussa hän oli ympäristöpuolueen ensimmäisen puolueohjelman pääasiallinen kirjoittaja.

Eriksson on koulutukseltaan lukion opettaja, aineina liiketalous ja yhteiskuntaoppi. Hänellä on kaksi lasta, molemmat tyttäriä.

Lähteet
-------

1. ↑  Nykänen, Elna: Löfven nimitti uusia ministereitä *SVT Nyheter*.  25.5.2016. Viitattu 22.10.2016.
2. ↑  Peter Eriksson: Toiminta eri vaalikausina Euroopan parlamentti. Viitattu 22.10.2016.
3. ↑  Peter Eriksson *Ne.se*. Viitattu 6.7.2014. (ruotsiksi)
4. ↑  Brevinge, Åsa: Peter Eriksson: Vill svinga sig in i Rosenbad *gp.se*.  11.8.2010. Viitattu 22.5.2011. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peter Eriksson** Wikimedia Commonsissa

* Peter Eriksson Ruotsin valtiopäivien sivuilla (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
**Associate professor** on akateeminen nimike, jolla on kansainvälisesti kolme päämerkitystä.

Yhdysvalloissa, sekä useissa *pohjoisamerikkalaisen* järjestelmän mukaisissa maissa, Associate professor on välivaihe apulaisprofessorin (Assistant professor) ja ns. täyden professorin (Full professor) välissä. Tässä järjestelmässä Associate professor on tyypillisesti ensimmäinen ylennys, joka saavutetaan henkilön vakinaistamisen yhteydessä.

*Kansainyhteisön järjestelmässä* Associate professor -nimikettä käytetään joissakin maissa vanhemman lehtorin (Reader) sijaan. Associate professor on tässä järjestelmässä tyypillisesti toinen tai kolmas ylennys akateemisella uralla.

Suomen dosenttiliitto on suositellut käytettävän käännöstä *Associate professori* tittelille Dosentti vuodesta 2019 lähtien. Dosentin arvonimeen ei kuitenkaan liity palkallista virkaa.

Aalto-yliopisto käyttää pohjoisamerikkalaista järjestelmää ja kääntää Associate professor -nimikkeen suomeksi professoriksi. Helsingin yliopisto käyttää Associate professor -nimikkeestä käännöstä apulaisprofessori, mutta erotuksena pohjoisamerikkalaiseen järjestelmään, Helsingin yliopiston urapolkumallissa apulaisprofessorin työsopimus on määräaikainen.

Lähteet
-------

1. ↑  1940 Statement of Principles on Academic Freedom and Tenure | AAUP *www.aaup.org*. Viitattu 30.12.2020.
2. ↑  Australia, Academic Career Structure *European University Institute*. Viitattu 30.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  Suositukset ja lausunnot *Suomen dosenttiliitto*. Viitattu 14.5.2022. (englanniksi)
4. ↑  Tenure track -urapolku | Aalto-yliopisto *www.aalto.fi*. Viitattu 30.12.2020.
5. ↑  Räätälöity urapolku vakinaistamispolulla *Helsingin yliopisto*.  20.10.2017. Viitattu 30.12.2020.