recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zaporižstal** (ukr. Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», *Zaporizkyi metalurhijnyj kombinat "Zaporižstal"*, ven. Запорожсталь, *Zaporožstal*, engl. *Zaporizhstal*) on terästehdas Ukrainan Zaporižžjassa.

Toukokuussa 1929 maan hallitus päätti rakentaa suuren metallurgisen tehtaan Zaporižžjaan. Päätehdas oli Dneprin teollisuuskombinaatti, johon sisältyi teräslevyjen valssaamo.
Rakennustyöt alkoivat tammikuussa 1931. Syksyllä 1932 valmistunut Dneprin vesivoimalaitos alkoi toimittaa teollisuusalueelle sähköä. Ensimmäinen masuuni laskettiin 16. marraskuuta 1933. Masuuni oli suurin Ukrainassa ja tilavuudeltaan 960 kuutiometriä terästä. Laitoksesta tuli Euroopan suurin terästehdas. Toinen masuuni valmistui 1934 ja kolmas 1938, jolloin se oli 1300 kuutiometrin tilavuudellaan maailman suurin. Vuoteen 1940 mennessä Zaporižstal tuotti 70 prosenttia Neuvostoliiton teräslevyistä.
Vuonna 1938 käyttöön otettiin Euroopan toinen jatkuvatoiminen kuumavalssauslinja, jonka toimitti United Engineering of Pittsburgh.

Sodan vuoksi tehdas suljettiin elokuussa 1941. Tehtaan laitteistoja purettiin ja niitä siirrettiin mm. Magnitogorskiin. Sodan jälkeen tehdas uudelleenrakennettiin ja masuunit palautettiin toimimaan 1947 ja 1948. Teräksen tuotanto jatkui joulukuussa 1949.
Vuonna 1947 tehtaalle myönnettiin Leninin kunniamerkki.
1950-luvulla tehdas siirtyi happipuhallusprosessiin. Valimo avattiin ensimmäisen kerran 1962.
Vuonna 1965 otettiin käyttöön tietokoneohjaus teräksen valmistuksessa.
Tammikuussa 1971 tehdas palkittiin Lokakuun vallankumouksen kunniamerkillä tuotantomäärästään.

Neuvostoliiton hajottua tehdas jäi Ukrainan valtion käsiin. Yksityistämisen alkaessa valtion omaisuutta hoitanut Vasyl H’melnytskyi, liikemies ja Verh’ovna Radan jäsen vihreästä puolueesta, yksityisti tehtaan omalle sijoitusyhtiölleen. Vuoteen 2001 mennessä sitä hallitsivat H’melnytskyin lisäksi Alexander Shnaiderin ja Eduard Šyfrinin Midland Resources valtion pitäessä neljänneksen osuuden. Viimein Shnaider sai haltuunsa valtion osuuden ja 93 prosenttia osakkeista 70 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Myöhemmin länsimaisen teräksenvalmistajan 1,2 miljardin dollarin tarjous tehtaasta hylättiin.
Vuonna 2012 tehdas siirtyi Metinvestin omistukseen.

Vuonna 2016 osa kombinaatin tehtaista erotettiin uudeksi yhtiöksi Zaporižžjan valimo-mekaaninen tehdas (ZLMZ, Запорізький ливарно-механічний завод).

Lähteet
-------

1. ↑  ПРЕДПРИЯТИЕ | ПАО «Запорожсталь» *zaporizhstal.com*.  1.3.2018. Viitattu 23.1.2023. (venäjäksi)
2. ↑  ‘Ribbon of Fire’ – How Europe adopted and developed US strip mill… *Steel Times International*. Viitattu 23.1.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Company | PJSC "Zaporizhstal" *zaporizhstal.com*.  1.3.2018. Viitattu 23.1.2023. (englanniksi)
4. ↑  Man of Steel *Forbes*. Viitattu 23.1.2023. (englanniksi)
5. ↑  ONE OF ZAPOROZHYE PLANTS OWNED BY METINVEST RESUMES WORK AND INVITES RESIDENTS OF MARIUPOL TO GET JOB *Ukraine open for business*.  3.4.2022. Viitattu 23.1.2023. (englanniksi)
**Tuulikki Maria Karhu** (o.s. Kaipiainen, 21. helmikuuta 1920 Kotka – 14. tammikuuta 2014) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki useita operettien pääosia.

Ura
---

Karhun vanhemmat olivat mittariasentaja Lauri Kaipiainen ja Tilda Leppänen. Oppikoulun jälkeen hän opiskeli laulua muun muassa Lea Piltin ja Jorma Huttusen johdolla. Karhu työskenteli näyttelijänä Lohjan Työväen Teatterissa 1951–1959, Imatran teatterissa 1961–1965 ja Kuusankosken Teatterissa 1965 alkaen.

Karhu teki lukuisia operettien päärooleja (*Ilonen leski*, *Rose-Marie*, *Erämaan laulu*). Hänen puheroolejaan olivat muun muassa Kristiina (*Gabriel, tule takaisin*), Riikka (*Savu-uhri*), Anu (*Anu ja Mikko*), Alina (*Täällä Pohjantähden alla*) ja Colombe (*Volpone*).

Tuulikki Kaipiainen avioitui näyttelijä Viljo Karhun kanssa 1938. Pariskunnalle syntyi neljä lasta vuosina 1939–1947.

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.
* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.

### Viitteet

1. ↑  Tuulikki Maria Karhu *BillionGraves*. Viitattu 29.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Teatterin maailma 1965, s. 208
| "Canon Rock"Jerry Chang |
| --- |
| Kappaleen "Canon Rock" kansikuva |
| Kappaleen tiedot |
|  Tyylilaji | Neoklassinen metalli |
|  Kesto | 05.21 |
| *{{{albumin}}}* muut kappaleet |
| "{{{edellinen}}}"{{{nroe}}} | "Canon Rock"{{{nrot}}} | "{{{seuraava}}}"{{{nros}}} |

**Canon Rock** on taiwanilaisen muusikon Jerry Changin (JerryC) kahdessa viikossa tekemä neoklassinen metalli sovitus Johann Pachelbelin Canon in D Major sävellyksestä. Kappale on saanut huomattavaa julkisuutta Internetissä siitä tehtyjen lukuisten cover-versioiden vuoksi. Alkuperäinen versio julkaistiin videona Google Videosissa.

Coverit
-------

Canon Rockista on tehty alkuperäisen sovituksen lisäksi useita cover-versioita, joista tunnetuimpia ovat videopalvelu YouTuben käyttäjien MattRachin ja guitar90:n (Lim Jeong-Hyun, alias Funtwo) kanaville ladatut versiot. Julkaisunsa jälkeen Canon Rockista tuli varsinainen ilmiö YouTubessa, jonne siitä on julkaistu lukematon määrä videoita.

Video Funtwon versiosta on kerännyt YouTubessa jo yli 80 miljoonaa katsojaa ollen näin yksi YouTuben katsotuimmista videoista.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* New York Times-lehden artikkeli Canon Rockista
* MattRachin uusin videoitu versio Canon Rockista
* JerryC:n alkuperäinen versio
**Karen Hulda Garborg** (o.s. **Bergersen**; 22. helmikuuta 1862 Stange – 5. marraskuuta 1934 Asker) oli norjalainen kirjailija. Hän oli naimisissa kirjailija Arne Garborgin kanssa, ja he olivat keskeisiä henkilöitä uusnorjankielisen Det Norske Teatretin perustamisessa. Hulda Garborg oli yhteiskunnallisesti aktiivinen ja puhui muun muassa naisten oikeuksien puolesta. Hän oli vasemmistoliberaali ja vastusti monarkiaa. Garborgin esikoisromaani *Et frit Forhold* ilmestyi vuonna 1892, ja kolme vuotta myöhemmin hän julkaisi esikoisnäytelmänsä *Mødre*. Hänen tuotantonsa käsitti myös muun muassa runoja, valistuskirjallisuutta sekä omaelämäkerrallisia kirjoja. Hän oli myös kiinnostunut kansankulttuurista ja kannusti ihmisiä käyttämään kansallispukuja sekä opetti kansantansseja.

Hulda ja Arne Garborg noin vuonna 1890.

Lähteet
-------

1. ↑  Grønstøl, Sigrid Bø & Storlien, Barbro: Hulda Garborg *Store norske leksikon*.  28.3.2023. Viitattu 29.4.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hulda Garborg** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**When the Music Dies** on azerbaidžanilaislaulaja Səbinə Babayevan kappale, jolla hän edusti maataan Eurovision laulukilpailussa 2012. Kappale on sekoitus eurooppalaista ja perinteistä azerbaidžanilaista musiikkia, ja siinä kuullaan alueella perinteisiä soittimia kamanchaa ja balabania sekä laulutyyliä mughamia. Kappaleen mughamosuudet esittää tyylilajin esittäjänä maan kansallistaiteilijaksi tunnustettu Alim Qasımov. Kappale valittiin sisäisesti maan edustuskappaleeksi ja julkaistiin 17. maaliskuuta.

Koska Azerbaidžan toimi Eurovision laulukilpailun 2012 isäntämaana, kappale pääsi suoraan kilpailun 26. toukokuuta pidettyyn finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui neljänneksi 150 pisteellä. Täydet 12 pistettä kappale sai Liettualta, Maltalta, Turkilta ja Ukrainalta.

Babayeva on levyttänyt kappaleesta myös azerinkielisen version *Gәl*, jonka sanat on kirjoittanut Teymur Mamedov.

Lähteet
-------

* 

1. ↑  Sabina Babayeva to sing "When The Music Dies" in Baku *eurovision.tv*. Viitattu 24.1.2022.
2. ↑
3. ↑  Gәl Sabina Babayeva *4lyrics.eu*.  Arkistoitu 23.1.2022. Viitattu 24.1.2022.
**Tuulimylly** oli vuosina 1964–1965 esitetty suomalainen viihteellinen televisiosarja. Se oli Suomen ensimmäinen poliittinen tv-satiiri, vaikkei sitä omana aikanaan sanottu satiiriksi. Ajankohtaisten ja yhteiskunnallisten aiheiden lisäksi sarja sisälsi kevyempää viihdettä, sketsejä ja piilokamerapiloja. *Tuulimyllyn* esikuva oli brittiläinen *That Was the Week That Was*. Sarjaa käsikirjoitti Yleisradion epävirallinen VEK-ryhmä eli Jukka Virtanen, Aarre Elo ja Matti Kuusla. *Tuulimyllyn* jälkeen Kuusla toteutti muitakin satiirisia televisiosarjoja 1960-luvun lopulla.

VEK-kolmikon ja ohjaaja Riitta Degerholmin lisäksi ohjelman vakiotekijöitä ja -esiintyjiä olivat Lenita Airisto, Yrjö Länsipuro, Heikki Seppälä ja Risto Vanari. Kapellimestarina toimi Ossi Runne.

*Tuulimyllyä* esitettiin kerran kuukaudessa maanantai-iltaisin. Keväällä 1965 pitkälti sama tekijäjoukko tuotti myös lauantai-iltojen viihdeohjelmaa *Seis-stop*. Sitä esitettiin joka toinen lauantai, ja jaksot nauhoitettiin edellisenä maanantaina.

*Tuulimyllyn* päätösjakso toukokuulta 1965 on säilynyt nykyaikaan.

Lähteet
-------

* Zareff, Janne: *Kuinka vallalle nauretaan – poliittinen satiiri suomalaisessa televisiossa*. Gaudeamus, 2020. ISBN 978-952-345-627-3.
* Ohjelman tiedot : RITVA-tietokanta *rtva.kavi.fi*. Viitattu 18.5.2020.

### Viitteet

1. ↑  Tuulimylly jauhaa kevätkaudellakin.  *Helsingin Sanomat*, 4.1.1965, s. 7. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Seis-stop uusi lauantaiviihde.  *Helsingin Sanomat*, 6.1.1965, s. 9. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* Tuulimylly: Viihdevinoilua ajankohtaisesta Yle Elävä arkisto
Canossan linnan rauniot.
**Canossa** on kunta ja linnakaupunki Italiassa Emilia-Romagnan alueella Reggio Emilian maakunnassa. Canossassa on noin 3 800 (2015) asukasta, mutta siellä käy vuosittain yli 30 000 matkailijaa.

Canossan matka
--------------

Canossa tunnetaan paikkana, jossa keisari Henrik IV nöyrtyi vuonna 1077. Hän seisoi kolme päivää lumisateessa paljain päin saadakseen paavi Pyhä Gregorius VII:n päästämään hänet pannasta. Tämän tapahtuman muistoksi puhutaan Canossan matkasta, kun tarkoitetaan vastentahtoista nöyrtymistä ylivoimaisen kilpailijan edessä, etenkin politiikassa.

Nähtävyyksiä
------------

Sen merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluvat Toscanan kreivitär Matildan linnan rauniot. Linna rakennettiin 900-luvulla, ja se tuhoutui 1200-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Istat - Istituto Nazionale di Statistica: Demographic Balance for the year 2015 and Resident Population from on 31st December *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*.  Arkistoitu 16.10.2017. Viitattu 26.5.2017. (englanniksi)
2. ↑  Canossa Encyclopedia Britannica
3. ↑  Lands of Countess Matilde Emilia Romagna Bike Tours

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Canossa** Wikimedia Commonsissa

Reggio Emilian maakunta
Albinea | Bagnolo in Piano | Baiso | Bibbiano | Boretto | Brescello | Cadelbosco di Sopra | Campagnola Emilia | Campegine | Canossa | Carpineti | Casalgrande | Casina | Castellarano | Castelnovo di Sotto | Castelnovo ne’ Monti | Cavriago | Correggio | Fabbrico | Gattatico | Gualtieri | Guastalla | Luzzara | Montecchio Emilia | Novellara | Poviglio | Quattro Castella | Reggio nell’Emilia | Reggiolo | Rio Saliceto | Rolo | Rubiera | San Martino in Rio | San Polo d’Enza | Sant’Ilario d’Enza | Scandiano | Toano | Ventasso | Vetto | Vezzano sul Crostolo | Viano | Villa Minozzo
Wrangelinsaari kuuluu tiukasti suojeltuihin Venäjän alueisiin.
**Zapovednik** (ven. заповедник, monikko: заповедники) eli **luonnonpuisto** on entisen Neuvostoliiton alueella käytettävä termi, joka tarkoittaa suojeltua aluetta, joka on "pysyvästi luonnontilassa". Se on määriteltyjen alueiden ympäristönsuojelun tiukin aste, jolla alue suojellaan tarkasti ja yleisön pääsyä sinne on rajoitettu.

Ensimmäinen zapovednik on vuonna 1916 Baikaljärven rannalle perustettu Barguzinin luonnonsuojelualue. Sen taustalla oli 1910 professori Ivan Borodinin ja metsätieteilijä Grigori Morozovin tekemä ehdotus suojelualueverkostosta.

Neuvostoliiton aikana oli mahdollista perustaa laaja zapovednik-verkosto, kun valtio omisti maan ja kaikki luonnonvarat ja sillä oli valta tehdä suojelupäätöksiä. Zapovednikien käyttö oli tieteellistä tutkimusta lukuun ottamatta kiellettyä. 1990-luvun alkupuolella zapovendikit avattiin tarkasti valituilla reiteillä koulutusta ja matkailua varten.

Venäjällä oli vuonna 2016 kaikkiaan 103 zapovednikia, ja niitä on myös muissa entisen Neuvostoliiton maissa.

Katso myös
----------

* Venäjän federaation valtiolliset luonnonsuojelualueet

Lähteet
-------

* Harmon, David & Putney, Allen D. (toim.): *The Full Value of Parks*. Rowman & Littlefield Publishers Inc, 2003. ISBN 0-7425-2714-X. Google-kirjat (viitattu 22.12.2016).

### Viitteet

1. 1 2  Harmon & Putney, s. 227–228.
2. ↑  Elena Nikolaeva: A vision for protected areas in North Eurasia  31.7.2016. IUCN, International Union for Conservation of Nature. Viitattu 22.12.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zapovednik** Wikimedia Commonsissa

* Wild-russia.org: Descriptions of 47 Zapovedniks and National Parks – *text and images, arranged by bio-region.*
* Rusnatpress.org: List of Russian Zapovedniks (Arkistoitu – Internet Archive) – *with brief descriptions, contact details, and map coordinates* (englanniksi)
* Oopt.info/zp: Tsentr dikoy prirody – *lists all Zapovedniks, with maps and images.* (venäjäksi)
* Isar.org: "Russia's Zapovednik System Reaches Out."
* Russianconservation.org: "Taking the Future of Russia's Protected Areas in Their Own Hands: Zapovednik Directors Meet in Vladivostok." (Arkistoitu – Internet Archive)
* Altai-republic.ru: The Altai Reserve (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Zapovednik
**Zantiébougou** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Bougounin piirissä Malissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Bougounista itään. Kunnassa on 35 800 ja kylässä 2 800 asukasta (vuonna 2009).

Zantiébougoun kunnan pinta-ala on noin 1 500 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bougounin piirin Kokélén, Dogon ja Domban, lännessä Bougounin, Kolan, Tiémala-Banimonotién ja Garalon, etelässä Définan ja idässä Débélinin, Koumantoun ja Kolondiéban piirin Kébilan kuntiin. Maisemaa leimaavat tasanko ja kukkulat. Vesistöjä ovat Baoulé ja sen sivujoki Banifing. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on metsäsavannia ja galleriametsiä. Kunnassa sijaitsee Siankadougoun metsäalue.

Kuntaan kuuluu 40 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita ja fulbeja.

Zantiébougoun kautta kulkee Bamakon ja Sikasson välinen maantie RN7, josta haarautuu maantie RN30 Kolondiébaan ja Norsunluurannikolle. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, metsien hyödyntäminen, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät vijlelykasvit ovat puuvilla, hirssi, durra, maissi ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Zantiébougoussa ja useissa muissa kylissä pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 13.6.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Zantiébougou 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2005.  Arkistoitu 14.6.2010. Viitattu 13.6.2018.
3. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 13.6.2018.
**Tuulijärvi** on järvi Raaseporin pohjoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 69,6 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on 20 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Tuulijärven pituus lounaasta koilliseen on 1,8 kilometriä, leveys kaakosta luoteeseen on 300–600 metriä. Saaria on kolme, joista Storholmenin pinta-ala on noin kolme hehtaaria. Kaksi muuta saarta sijaitsevat Storholmenin kupeessa. Tuulijärven syvin kohta sijaitsee altaan keskivaiheilla. Puolentoista metrin syvyyskäyrä kulkee suurimmaksi osaksi varsin lähellä rantaa, paikoin myös kuuden metrin syvyyskäyrä hipoo rantaviivaa. Itärannan maasto kohoaa 65 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 45 metriä järven pinnan yläpuolelle.

Tuulijärven rannat ovat metsämaata, paitsi pohjoisessa, missä avautuu maatalousmaisemia. Tuulijärveen virtaa laskuoja lännestä Sågträskistä, idästä järveen laskee Pellarinoja, myös muita laskuojia on. Tuulijärven pohjoisrannalta lähtee laskuoja Saarenjärveen, joka on Tuulijärven luoteispuolella sijaitseva Kiskonjoen suvanto.

Tuulijärven ekologinen tila on hyvä, vesitilavuus on 4 465 000 kuutiometriä.

Tuulijärvi (24.013.1.001) kuuluu Tuulijärvenojan valuma-alueeseen (24.013), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kiskonjoen–Perniönjoen vesistössä (24). Toinen jakovaihe on Kiskonjoen alue (24.01). Tuulijärvenojan valuma-alueeseen kuuluu kymmenen vakavettä, joista Tuulijärvi on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Munajärvi, Teinipussi ja Munttusjärvi. Tuulijärven itäpuolella sijaitseva Pitkäjärvi kuuluu Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tuulijärvi, vakavesi, Raasepori
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 6.6.2021.
3. 1 2 3  Kullaanjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 6.6.2021.
4. ↑  Tuulijärvi. Järviwiki. Viitattu 6.6.2021.
5. ↑  Tuulijärvenojan valuma-alue (24.013). Järviwiki. Viitattu 6.6.2021.
6. ↑  Pitkäjärvi (82.006.1.012). Järviwiki. Viitattu 6.6.2021.
**Hulda Maria Keskinen** (7. toukokuuta 1893 Tampere – 23. elokuuta 1955) oli suomalainen näyttelijä. Hän esiintyi puhenäytelmien lisäksi useissa opereteissa.

Elämä ja ura
------------

Hulda Keskisen vanhemmat olivat puuseppä Abraham Keskinen ja Maria Kaisa Tjäder. Teatteriuransa alussa hän työskenteli näyttelijänä Apollo-operettiteatterissa Helsingissä (1915) ja Casino-operettiteatterissa Turussa (1916). Vuosina 1916–1920 hänellä oli kiinnitys Oulun Työväen Teatteriin. Keskisen työtovereita Oulussa olivat muun muassa Hugo Hytönen ja Eine Laine. Hänen näyttämöuransa jatkui Viipurin Työväen Teatterissa 1920–1926, jonka lisäksi Keskinen teki vierailuja Oulun Työväen Teatteriin, joka eli loistonsa aikaa 1920-luvulla. Viipurista hän siirtyi Helsinkiin, jossa Keskinen työskenteli vuosina 1926–1940 Koiton Näyttämöllä ja Helsingin Kansanteatterissa.

Keskisen näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Raimunda (kappaleessa *Väärä rakkaus*), Pohjolan emäntä (*Kullervo*) ja Maiju (*Viisas neitsyt*). Hänellä oli myös useita operettitehtäviä. Vuonna 1935 Keskinen näytteli rouva Lampaanpäätä Valentin Vaalan elokuvassa *Kun isä tahtoo...*. Lisäksi hänellä oli pieniä sivurooleja kahdeksassa muussa elokuvassa vuosina 1934–1944.

Keskisen aviopuoliso oli näyttelijä Aatu Talanne vuodesta 1926.

Filmografia
-----------

* Minä ja ministeri (1934)
* Kun isä tahtoo... (1935)
* Elinan surma (1938)
* Lapatossu ja Vinski Olympia-kuumeessa (1939)
* Hätävara (1939)
* Tavaratalo Lapatossu & Vinski (1940)
* SF-paraati (1940)
* Täysosuma (1941)
* Erehtyneet sydämet (1944)

Lähteet ja viitteet
-------------------

* Teatterin maailma - maamme teatterit ja niiden taiteilijat 1950, Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1950
* Elonet

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Teatterin maailma 1950, sivu 176

Aiheesta muualla
----------------

* Kaleva.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Otn.fi[vanhentunut linkki]
* Hulda Keskinen Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Winston Joseph Field** MBE (1904–1969) oli rhodesialainen poliitikko, joka toimi Etelä-Rhodesian (nyk. Zimbabwe) pääministerinä 1962–1964.

Field toimi toiseen maailmansotaan saakka johtotehtävissä Rhodesian tupakkateollisuudessa. Field pyrki Federal Dominion -puolueensa avulla saavuttamaan itsenäisyyden Etelä-Rhodesialle mahdollisimman nopeasti ja luomaan Pohjois-Rhodesian (nyk. Sambia) valkoisten asuttamasta "kuparivyöksi" kutsutusta alueesta dominio. Puolue suosi apartheid-politiikkaa ja vallan pitämistä "sivistyneiden ja vastuuntuntoisten" valkoihoisten käsissä. Myöhemmin hän liittyi Rhodesian Front -puolueeseen.

Fieldin seuraaja pääministerinä vuodesta 1964 alkaen oli Ian Smith.

Lähteet
-------

1. ↑  Winston Joseph Field *Collection*. The British Museum. Viitattu 27.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 50. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Winston Field
**Maija Tuulikki Schreck** (sittemmin **Tuulikki Tapola**; 4. kesäkuuta 1929 – 3. syyskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen lapsinäyttelijä. Hänen vanhempansa olivat laulajatar Aino Schreck ja pankinjohtaja, Suomi-Filmin toimitusjohtaja Matti Schreck.

Elokuvassa *Sysmäläinen* (1938) Schreck näyttelee naispäähenkilöä Britaa tämän lapsuudessa. Aikuista Britaa tulkitsee Sirkka Sari. *Rikas tyttö* -elokuvassa (1939) Schreckillä on sivuosa Auroora Rantasena. Tuulikki Schreckin merkittävin elokuvaosa oli vuonna 1940 valmistuneessa Orvo Saarikiven ohjaamassa perhe-elokuvassa *Tottisalmen perillinen* (1940). Siinä hän näyttelee paronin tyttärentytärtä Beataa. Kaikki kolme elokuvaa on tuottanut hänen isänsä Matti Schreck. 

Tuulikki Schreck kouluttautui ekonomiksi, valitsi elämänurakseen opetusalan ja meni naimisiin jalkaväenkenraali Kustaa Tapolan pojan, rehtori Tuomas Tapolan kanssa. Tuulikki Tapolan nimellä hän toimi ranskan kielen opettajana Ilmajoen lukiossa 1963–1985. Hänen neljästä lapsestaan tyttäret Päivi Tapola ja Katri Tapola tunnetaan kirjailijoina. Myöhemmin Tuulikki Tapola asui miehensä kanssa Helsingissä.

Tuulikki Schreckin veli oli runoilija, dramaturgi Jyri Schreck.

Filmografia
-----------

* *Niskavuoren naiset* (1938)
* *Sysmäläinen* (1938)
* *Rikas tyttö* (1939)
* *Tottisalmen perillinen* (1940)

Lähteet
-------

* Elonet
* Uusitalo, Kari: *Risto Orko - Suomi-Filmin 100-vuotias suurmies*. WSOY, 1999. ISBN 951-0-24118-0.

### Viitteet

1. ↑  Auli K: Billiongraves, Maija Tuulikki Tapola, Hietaniemen hautausmaa *fi.billiongraves.international*.  3.3.2021. Viitattu 10.6.2021.
2. ↑  Ari Rousu ja Antti Välimäki (toim.): *Ilmajoen yhteiskoulu ja lukio 75 vuotta*, s. 177. Ilmajoen lukio, 1999. ISBN 952-91-1100-2.
3. ↑  Tuomas Tapola sai 15-vuotiaana kutsun jatkosotaan isältään kenraali K.A. Tapolalta *Helsingin Sanomat, Ihmiset*.  20.1.2016. Viitattu 10.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Tuulikki Schreck Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Winnie the Pooh’s Rumbly Tumbly Adventure** on Nalle Puhin seikkailuihin perustuva vuonna 2005 julkaistu toimintaseikkailupeli. Pelin on kehittänyt Phoenix Studio ja sen julkaisi Ubisoft.

Pelaaminen
----------

Pelin Tarinatilassa pelaajan täytyy auttaa Nalle Puhia läpäisemään 5 erilaista menneisyyden asioiden muistelemiseen perustuvaa episodia. Jokaisessa episodissa käytävissä olevat puolen hehtaarin metsän paikat on jaoteltu eri alueisiin joista tosin kaikissa ei ole kaikkia paikkoja tutkittavissa. Ympäri pelimaailman alueita on piilotettu lukuisiin puun kantoihin, kärryihin, kiviin tai muihin esineisiin hunajapurkkeja joita tarvitaan silloin tällöin vastaan tuleviin mehiläisparviin joille pitää antaa tietty määrä hunajapurkkeja ennen kuin pelaaja voi tutkia paikkaa tai esinettä joka sijaitsee mehiläisparven takana. Pelissä tulee myös aika-ajoin vastaan haasteita joissa täytyy saada ilmapallo poksautettua ennen kuin Nalle Puhia haasteessa jahtaavat möhköfantit tai näädät saavat hänet kiinni. Pelissä päästään ohjaamaan myös muutamilla muilla tutuilla Nalle Puh-hahmoilla joista ensimmäinen on Ihaa, Ihaan pelaamisosuuksissa pelaajan täytyy ratsastaa Ihaalla ja saada pyydystetyksi lukuisia eliöitä kuten ensimmäisessä episodissa täytyy kerätä perhosia, toinen kohdattava hahmo on Nasu jolla täytyy hoidella kaikki möhköfantit ja näädät pelottelemalla kaikista vastaantulevista alueista ennen kuin hän voi siirtyä seuraavaan alueeseen ja kolmas ja viimeinen kohdattava hahmo on Tikru jolla pelatessa pelaajan täytyy vältellä aika-ajoin vastaan tulevia möhköfantteja ja näätiä sillain että Tikru ei livahda ollenkaan niiden näkökenttään, sillä muuten ne lähtevät Tikrun perään ja saavat hänet kiinni. Peli sisältää myös Junior moodin jossa aivan nuoret pelaajat voivat harjoitella kaikilla pelattavilla hahmoilla pelaamista tietyissä alueissa. Peli sisältää myös minipelitilan jossa pelaaja voi pelata erilaisia minipelejä joita hän saa avatuksi pelaamalla Tarinatilan episodeja läpi, minipeleihin luokittuu mm. peli jossa täytyy saada kävelevä Hunajapurkki kiinni tietyssä ajassa ja peli jossa täytyy kerätä tietty määrä keksejä samalla kun pelaaja välttelee häntä jahtaavia mähköfantteja tai näätiä, Minipelitilassa pystyy pelaamaan tarinatilassa pelattavina olevien hahmojen lisäksi myös Ruulla.

Vastaanotto
-----------

Peli sai pääosin keskinkertaisia arvosteluja, sillä mm.IGN antoi pelille arvosanaksi 5.5/10 sanoen olevansa tyytyväinen sen tarjonnasta, mutta se kritisoi vastineeksi sitä kun se ei ollut niin hauska pelattavuudeltaan kuin edeltäjä. Jeuxvideo taas antoi pelille arvosanaksi 6.0/10.

Lähteet
-------

1. ↑  Winnie the Pooh's Rumbly Tumbly Adventure *Playstation*. Sony Interactive Entertainment LLC. Viitattu 16.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  IGN review *uk.cube.ign.com*.  Arkistoitu 30.9.2011. Viitattu 13.11.2011.
**Sfendale** (m.kreik. Σφενδάλη, lat. *Sphendale*) oli antiikin aikainen asutus Attikassa eli Ateenan kaupunkivaltion alueella Kreikassa. Se sijaitsi Boiotian vastaisella rajalla oletettavasti Dekeleian ja Tanagran välillä. Erään ehdotuksen mukaan se olisi sijainnut nykyisen Malakásan seudulla, ja paikalla sijaitsee nykyinen, antiikin aikaisen kohteen mukaan nimetty Sfendálin kylä.

Herodotos mainitsee Sfendalen yhtenä paikoista, jonka kautta Mardonioksen johtamat persialaiset marssivat Megariista Dekeleian kautta Tanagraan. Sfendalea ei luettu ainakaan Attikan alkuperäisten, Kleistheneen uudistuksen mukaisten demosten joukkoon. Stefanos Byzantionlainen mainitsee sen kuitenkin Hippothontis-fylen demoksena, ja se esiintyy saman fylen demoksena myös eräässä myöhemmän roomalaisen kauden piirtokirjoituksessa. Sfendale kuului oletettavasti joko Dekeleian tai muun samalla seudulla sijainneen ja samaan trittykseen kuuluneen demoksen (Anakaia tai Oion Dekeleikon) alaisuuteen.

Sfendalessa sijaitsi kukkula nimeltä Hyakinthos.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Traill, John S.: *The Political Organization of Attica: A Study of the Demes, Trittyes, and Phylai, and Their Representation in the Athenian Council*, s. 91–92. Hesperia. Supplement 14. American School of Classical Studies at Athens, 1975. ISBN 0876615140. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Smith, William: "Attica", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Herodotos: *Historiateos* 9.15.
4. ↑  *Suda*, Παρθένοι.
Na-dené-kielten levinneisyys ennen eurooppalaisten saapumista.
**Na-dené-kielet** (myös **na-dene**, **nadene**) on eräs Pohjois-Amerikan alkuperäisasukkaiden kielten muodostamista kielikunnista. Suurin Na-dene kielten ryhmä on athabaskakielet, johon kuuluvat muun muassa pohjoisen dogribit ja chippewat sekä etelän apassit ja navajot.

Na-dené-kielten puhujat ovat Joseph Greenbergin kiistellyn luokittelun yksi kolmesta suuresta Amerikan alkuperäisasukasryhmistä, joista muut ovat amerintiaanit ja eskimot. Teorian mukaan nadene-intiaanit olisivat saapuneet Amerikkaan myöhemmin kuin amerintiaanit, joita ovat muun muassa algonkin- ja uto-asteekkilaisiin kieliin kuuluvat heimot. Pohjoiset nadene-ryhmän intiaanit elivät subarktisessa kulttuuripiirissä ja harjoittivat muun muassa karibun metsästystä ja kalastusta. Elinkeinot vaihtelivat jonkun verran alueesta toiseen. Monilla alueilla ihmiset asuivat pienissä muutaman perheen kylissä, ja kokoontuivat suuremmiksi yksiköiksi vuosikierron mukaan esimerkiksi karibun metsästykseen. Varsinaista päällikköä näillä ei ollut. Asumuksena oli useimmiten maja, joka oli kartiomainen kota tai joskus kupolimainen vigvami. Joskus asumus oli kaivettu osin maan alle ja/tai seinät peitetty turpeella. Jotkut heimot asuivat satulakattoisissa, salvaamattomista hirsistä tehdyissä pitkulaisissa asumuksissa. Kanadan ja Alaskan vuoristossa kalarikkaiden jokien varsilla oli kiinteämpää asutusta, jossa klaanilla saattoi olla päällikkö henkivartijoineen. Ylimystö koostui tällöin rikkaan päällikön sukulaisista.

Na-dene-intiaanien elämäntapa oli ikivanha, myöhäispaleoliittisen perinteen mukainen. Uskontona oli šamanismi.

Na-dené-kielten on toisinaan esitetty muodostavan dene-jeniseiläisten kielten kielikunnan yhdessä Siperiassa puhuttavien jeniseiläiskielien kanssa.

Luokittelu
----------

* tlingit – noin 700 puhujaa (M. Krauss, 1995)
* athabasca-eyak (engl. *Athabaskan-Eyak*
	+ eyak – viimeinen puhuja kuollut 21.1.2008
	+ athabasca-kielet
		- pohjoiset athabasca-kielet
		- Tyynenmerenrannikon ryhmä
		- eteläiset athabasca-kielet eli apaššikielet

Eniten puhujia kielikunnan kielistä on navajon kielellä.

Franz Boasin luokittelussa kielikuntaan kuului myös haidan kieli, mutta nykyisin useimmat kielitieteilijät pitävät sitä isolaattikielenä. Korostaakseen sitä, että haida ei kuulu kielikuntaan, englannin kielessä kielikunnasta käytetään usein nimeä *Athabaskan-Eyak-Tlingit*. Osa kieltentutkijoista pitää na-dené-kielikuntaa hypoteettisena.

Haploryhmä
----------

 Haploryhmän C3 yleisyyskartta.
Na-dene-kieliä puhuvilla on melko yleisesti haploryhmä C3, joka on yleinen myös Keski- ja Itä-Aasiassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Legay, Gilbert: "Subarktinen alue", *Intiaaniatlas*, s. 85. WSOY, 1995. ISBN 9510204404.
2. ↑  Taylor, Colin F. & Sturtevant, William C.: "Subarktinen alue", *Suuri intiaanikirja*, s. 182. Gummerus, 2008. ISBN 9512047497.
3. ↑  Virrankoski, Pentti: *Yhdysvaltain ja Kanadan intiaanit – intiaanikansojen kulttuuri ja historia Rio Grandelta Yukon-joelle*, s. 377. Gummerus, 1994.

Aiheesta muualla
----------------

*
**Canon de 100 mm modèle 1968** on Ranskan laivaston käytössä oleva 100 millimetrin ja 55 pituuskaliiperin laivatykki. Se on kevennetty versio edeltäneestä vuoden 1953 mallista mahdollistaen täysin automaattisen tulitoiminnan. Tykin kehittyneempiin versioihin on lisätty laskentatietokone.

Tykin torni poikkeaa edeltäneestä mallista yhdestä valvontakuvusta tornin vasemmassa reunassa.

Versiot
-------

Modèle 1968 CADAM (ransk. *CADence AMéliorée*) eli kehittynyt tulitoiminta on 1980-luvulla toteutettu kehityshanke. Modernisointien yhteydessä osa vanhemmistakin aluksista on varustettu tällä aseella.

Modèle 1968-II tai Modèle 100 TR (ransk. *Technologie Rénovée*) oli 1990-luvun kehityshanke, jossa pyrittiin parantamaan tykin toimintavarmuutta ja käytettävyyttä. Tykkitorni valmistettiin komposiittimateriaalista tutkaheijastuksen pienentämiseksi. Malli on helposti erotettavissa edeltäjistään kulmikkaammasta muodostaan ja etuseinän portaiden puuttumisesta sekä valvontakuvun puuttumisesta.

Käyttö
------

Ranskan laivastossa asetta on asennettu ainakin seuraaviin aluksiin:

Modèle 1968-II
* La Fayette -luokan fregatit

Modèle 1968 ja Modèle 1968 CADAM
* Cassard-luokka
* Floréal-luokan fregatit
* D'Estienne d'Orves -luokan korvetit
* Georges Leygues -luokka
* Tourville-luokka

Lähteet
-------

* navweaps.com(englanniksi)
**Pyörätuolikelaus** järjestettiin näytöslajina **vuoden 1988 kesäolympialaisissa**. Mukana oli 16 osanottajaa, joista miehiä ja naisia kumpiakin oli kahdeksan. Tapahtumia oli kaksi. Tämä oli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa.

Tulokset
--------

| Tapahtuma | **Ensimmäinen** | **Toinen** | **Kolmas** |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet |  RanskaMustapha Badid |  BelgiaPaul van Winkel |  YhdysvallatCraig Blachette |
| Naiset |  YhdysvallatSharon Hedrick |  TanskaConnie Hansen |  YhdysvallatCandace Cable-Brooks |

Lähteet
-------

1. ↑  *XXIVth Olympiad Seoul 1988 Offical Report – Volume 1 Part 1*, s. 294. Seoul Olympic Organizing Committee, 1989. Verkkoversio (PDF) (viitattu 8.8.2011). (englanniksi)

Kesäolympialaisten 1988 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Baseball (*Näytöslaji*) | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Keilailu (*Näytöslaji*) | Koripallo | Käsipallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pyörätuolikelaus (*Näytöslaji*) | Pöytätennis | Ratsastus | Soutu | Sulkapallo (*Näytöslaji*) | Taekwondo (*Näytöslaji*) | Taitouinti | Tennis | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**NW E** oli itävaltaunkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun vuosina 1904–1906 valmistama henkilöauto. Autoja valmistettiin 8–10 kappaletta.

Teknisiä tietoja
----------------

Voimanlähteenä oli pitkittäin asennettu kaksisylinterinen, vesijäähdytteinen sivuventtiilinen bokserimoottori, jossa oli Boschin valmistama magneettosytytys. Voima välittyi moottorilta kartiokytkimen kautta nelivaihteiseen vaihteistoon. Moottori oli sijoitettu auton keskelle.

Sekä etu- että taka-akseli olivat jäykkiä ja jousitettu puolielliptisin lehtijousin. Käyttöjarruna oli pantajarru joka vaikutti voimansiirtoon, seisontajarrua varten oli erillinen pantajarru, joka vaikutti takapyörien napaan.

Polttoainetankin tilavuus oli 48 litraa.

Korimallina oli landaulet, jossa oli erillinen täysin suojattu matkustamo ovineen ja ikkunoineen. Kuljettajan paikka sen sijaan oli avonainen.

Ominaisuuksia
-------------

Auton huippunopeus oli 52 km/h ja maavara 277 mm. Malli oli viimeisiä, joissa oli vielä nähtävissä hevosvaunumaisia piirteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Historie automobilů Tatra – Technické parametry vozu NW typ E Tatra Oldtimer. Viitattu 27.11.2010. (tšekiksi)
2. 1 2 3 4 5  Historie automobilů Tatra – NW typ E Tatra Oldtimer. Viitattu 27.11.2010. (tšekiksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nesselsdorfer Wagenbau**.
Nesselsdorfer Wagenbau-mallit

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilöautot | 
* Präsident
* Typ A
* Typ B
* Typ C
* Typ D
* Typ E
* Elektromobil
* Typ F
* Typ J
* Typ K
* Typ L
* Typ S
* Typ T
* Typ U

 |
| Kuorma-autot | 
* Ensimmäinen kuorma-auto
* Typ TL-2
* Typ TL-4

 |
| Kilpa-autot | Rennzweier |
**Cantabile** on helsinkiläinen sekakuoro, jonka director musices Ylermi Kuula perusti Helsingissä vuonna 1972. Kuoro toimi alun perin Helsingin Kaksoisyhteislyseon kuorona, kunnes se itsenäistyi ja alkoi ottaa laulajia myös koulun ulkopuolelta. Cantabile harjoittelee Pitäjänmäen kirkolla.

Cantabile on vuosien aikana tehnyt yhteistyötä Radion sinfoniaorkesterin, Helsingin kaupunginorkesterin sekä barokkiorkesteri Uuden kapellin kanssa. Lisäksi kuoro on ollut mukana erilaisissa poikkitaiteellisissa produktioissa, joissa kuoromusiikkiin on yhdistetty tanssia, lausuntaa ja muita musiikinlajeja. Cantabile on työskennellyt yhdessä myös muiden kuorojen, kuten EMO Ensemblen, Akateemisen Laulun ja Näsin Äänen, kanssa yhdistäen voimia suurkuoroteoksia varten.

Kilpailuhistoria
----------------

Kuoro on osallistunut kilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 1973, jolloin se saavutti finaalipaikan Yleisradion nuorisokuorokilpailussa. Vuonna 1975 se tuli kolmanneksi ja vuonna 1977 toiseksi samassa kilpailussa. Kasvettuaan ulos nuorisokuorokilpailusta Cantabile saavutti vuosina 1978 ja 1980 kolmannen sijan Yleisradion kamarikuorokilpailussa.

Kotimaisen kilpailumenestyksen vuoksi Yleisradio pyysi kuoroa osallistumaan kansainväliseen "Let the People Sing" -kilpailuun. Tuloksena on ollut toinen palkinto vuosina 1980 ja 1981 sekä ensimmäinen palkinto vuonna 1985. Vuonna 1984 Cantabile voitti kansainvälisen kuorokilpailun Rencontres Chorales Internationales de Montreux Sveitsissä.

Vuonna 1991 Cantabile voitti ensimmäisen palkinnon modernin musiikin luokassa EBU:n kuorokilpailussa "Let the Peoples Sing".

Italiassa vuonna 2001 Cantabile voitti "In…Canto sul Garda" –kuorokilpailussa sarjansa ja palkittiin samalla kilpailun menestyneimpänä kuorona. Vuonna 2005 Cantabile voitti sarjansa kansainvälisessä Grieg-kuorokilpailussa Norjan Bergenissä sekä palkittiin kilpailun parhaan kuoron Grand Prix -palkinnolla. Vuonna 2007 kuoro voitti Athens International Choir & Lyric Soloist Festival -kilpailun parhaalle kuorolle annetun Grand Prix -palkinnon. Kotimaassa kuoro on osallistunut Tampereen Sävel kuorokatselmukseen neljästi saavuttaen kolmasti yhden kultaleiman, sekä vuonna 2009 kaksi kultaleimaa.

Kuoronjohtajat
--------------

1. Ylermi Kuula (1972–)
2. Ilmo Riihimäki (–1982)
3. Kari Kaarna (1982–)
4. Ulf Långbacka
5. Hannu Norjanen (–1996)
6. Timo Lehtovaara (1996–1997)
7. Pasi Hyökki (1997–2008)
8. Ruut Kiiski (2008–2013)
9. Juha Kuivanen (2013–2017)
10. Dominik Vogt (2017–)

Julkaisut
---------

* *Cantabile - Johtaa Kari Kaarna*  (1986)
* *Cantabile 2005*  (2005)

Lähteet
-------

* Kuoron sivusto
* Kuoron Facebook-sivusto
* Kuoron verkkokauppa (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Helsinkiläinen kuoro voitokas Ateenassa *hs.fi*.  11.11.2007.  Arkistoitu 11.1.2008. Viitattu 21.10.2008.
**Nikolai Konstantin Hornborg** (18. joulukuuta 1825 Valkeala – 19. joulukuuta 1902 Valkeala) oli suomalainen senaattori ja hovioikeudenneuvos.

Hornborgin vanhemmat olivat Valkealan kirkkoherra Johan Kristian Hornborg (1783–1864) ja Margareta Sofia Knorring. Hän kävi Haminan piirikoulua, pääsi ylioppilaaksi 1842 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1847. Hornborg sai varatuomarin arvon 1851.

Hornborg oli Viipurin raastuvanoikeuden ja maistraatin notaarina 1853–1857 ja Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1857–1859, kirjaajana 1859, ylimääräisenä viskaalina 1859–1861, notaarina 1861–1864, varakanneviskaalina 1864–1865, kanneviskaalina 1865–1868, asessorina 1868–1874 ja hovioikeudenneuvoksena 1874–1887. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1887–1899.

Hornborg omisti Oravalan kartanon Valkealassa. Hornborg oli naimisissa vuodesta 1871 Alexandrine Roedigerin (s. 1845) kanssa. Metsänhoitaja Nils Hugo Hornborg (s. 1880) oli heidän poikansa, samoin kuin asianajaja, urheiluvaikuttaja Lars Hornborg (s. 1890).

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Nikolai Konstantin Hornborg. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 5.7.2015.
2. ↑  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
3. ↑  "Hornborg, Nils Hugo", *Suomen metsänhoitajat. Finlands forstmästare 1851–1931*, s. 180. Mänttä: Suomen Metsänhoitajaliitto, 1931.
4. ↑  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 208. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Seyi Omojuwa Kalevan kisoissa 2008
**Seyi Oloseyi Loveth Omojuwa** (s. 22. elokuuta 1985) on Suomessa asuva nigerialaissyntyinen pikajuoksija. Hän sai osallistumisoikeuden SM-kisoihin vuoden 2007 alussa. Hän edustaa Lahden Ahkeraa ja häntä valmentaa Taiwo Ariyo.

Omojuwa edusti Nigeriaa Grosseton 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2004. Hän sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi ajalla 24,11. 100 metrillä hän selviytyi välieriin, mutta ei lähtenyt matkaan. Hän edusti Suomea maaottelussa ensimmäisen kerran Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2008 sijoittuen 200 metrillä viidenneksi. Hän kuului myös Suomen pikaviestijoukkueeseen.

Omojuwa on saanut Kalevan kisoissa 200 metrillä hopeaa 2007 ja 2008 sekä 100 metrillä pronssia 2008. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa 4 × 100 metrin viestissä 2007. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut 60 metrillä kultaa 2009 ja pronssia 2007.

Omojuwa juoksi 100 metrin ennätyksensä 11,81 Lapualla 11. heinäkuuta 2007 ja 200 metrin ennätyksensä 24,24 Tampereella 27. heinäkuuta 2008. Hallissa hän on juossut 60 metriä aikaan 7,41 Lahdessa 16. helmikuuta 2008 ja 200 metriä 25,23 Helsingissä 28. tammikuuta 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Seyi Omojuwa Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).   Viitattu 20.6.2009.
2. ↑  Suomi-Ruotsi -Maaottelu, Helsinki *live.time4results.com*.  Arkistoitu 4.5.2009. Viitattu 20.6.2009.
*Tämä artikkeli käsittelee tähteä. Muista merkityksistä, katso Kanopos.*

**Canopus**, **α Carinae**, on Kölin tähdistön päätähti ja yötaivaan toiseksi kirkkain tähti Siriuksen jälkeen. Se sijaitsee suunnilleen Siriuksen ja eteläisen taivaannavan puolessavälissä, eikä siten nouse lainkaan horisontin yläpuolelle esimerkiksi Euroopassa. Kreikkalaisessa mytologiassa Kanopos (lat. *Canopus*) oli Menelaoksen laivan kapteeni tämän matkatessa pelastamaan Helenaa, jonka Paris oli ryöstänyt. Nimi annettiin tähdelle, koska sen katsottiin olevan Argo-laivan, nykyisin jo käytöstä poistuneen suuren tähdistön, kapteeni. Toinen selitys nimelle on koptinkielinen sana *Kahi Nub*, joka tarkoittaa ’kultaista Maata’, sillä näkyessään Egyptissä matalalla horisontissa se on saattanut näyttää punertavalta. Samoin lähellä Niilin suistoa on todennäköisesti tähden mukaan nimetty muinainen satama.

Canopus on kellertävänvalkoinen F-spektriluokan ylijättiläinen. Ennen Hipparcos-satelliitin astrometrisiä mittauksia tähden etäisyydeksi oli arvioitu 96–1 200 valovuotta; jälkimmäisessä tapauksessa se olisi ollut yksi koko Linnunradan valovoimaisimmista tähdistä. Hipparcoksen mittaukset antoivat tähden etäisyydeksi 313,6 valovuotta 4,7 prosentin virhemarginaalilla. Tällöinkin Canopus on valovoimaisin tähti 700 valovuoden säteellä Auringosta; seuraava kirkkaampi tähti on Orionin Rigel noin 773 valovuoden päässä. Sirius voittaa Canopuksen näennäisessä kirkkaudessa, koska se sijaitsee yli 30 kertaa lähempänä.

Sijaitessaan Auringon paikalla Canopuksen pinta ulottuisi etäisyydelle, joka on kolme neljännestä Merkuriuksen radan säteestä. Canopuksen korona on kymmenen kertaa Auringon koronaa kuumempi ja lähettää havaittavia röntgen- ja radioaaltoja. Tähti on ehtinyt kehityskaarensa jättiläisvaiheeseen, ja siitä saattaa tulla tai se on jo saattanut olla Betelgeuzen kaltainen punainen ylijättiläinen. Se ei ole tarpeeksi massiivinen räjähtääkseen supernovana, joten se tulee päätymään Sirius B:n kaltaiseksi valkoiseksi kääpiöksi menetettyään ensin ulko-osansa avaruuteen.

  

Kölin tähdistö (Carina) » luettelo tähdistä, luokka

|  |  |
| --- | --- |
| Tähdet | Canopus, β Car, ε Car, ι Car, θ Car, υ Car A, ω Car, PP Car, 337 Car, V357 Car, χ Car, HD 84810, HD 94510, HD 90853, HD 76728, V382 Car, HD 79447, I Car, HD 83183, V343 Car, HD 80230, N Car, A Car, HD 91942, G Car, V344 Car, HD 83944, V520 Car, V533 Car, HD 96566, P Car, E Car, HD 92397, K Car, B Car, V518 Car, HD 81101, D Car, HD 73389, Q Car, V376 Car, L Car, HD 92063, V371 Car, 23 Car, V386 Car, M Car, C Car, HD 77370, V460 Car, V524 Car, HD 73390, H Car, O Car, V374 Car, T Car, R Car, η Car, υ Car B, QZ Car, HD 93131, S Car, AG Car, HD 65216, OGLE-TR-113, OGLE-TR-111, OGLE-TR-132 |
| Eksoplaneetat | HD 65216 b, OGLE-TR-113 b, OGLE-TR-111 b, OGLE-TR-132 b |

Taivaan kirkkaimmat tähdet

|  |
| --- |
| Aurinko |
| Achernar | Acrux | Adhara | Aldebaran | Alfa Centauri | Alnilam | Altair | Antares | Arcturus | Bellatrix  Betelgeuze | Canopus | Capella | Castor | Deneb | Elnath | Fomalhaut | Gacrux | Hadar | Miaplacidus  Mimosa | Pollux | Procyon | Regulus | Rigel | Shaula | Sirius | Spica | Vega |
**Nikolai Aleksandrovitš Juštšijev** (ven. Никола́й Алекса́ндрович Ю́щиев, joulukuu 1895 Tulemajärvi – 14. tammikuuta 1938) oli karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.

Nikolai Juštšijev syntyi karjalaiseen talonpoikaisperheeseen. Hän kävi alkeiskoulun ja työskenteli 12-vuotiaasta lähtien metsä- ja uittotyömailla. Vuonna 1915 hänet kutsuttiin armeijaan.

Juštšijev osallistui Venäjän sisällissotaan ja liittyi Venäjän kommunistiseen puolueeseen vuonna 1919. Hän työskenteli Tulemajärven kunnan toimeenpanevan komitean, Aunuksen kihlakunnan miliisin ja Karjalan toimeenpanevan keskuskomitean sihteerinä sekä Karjalan autonomisen tasavallan sisäasiain kansankomissaarina vuosina 1924–1925. Juštšijev oli Kemin kihlakunnan toimeenpanevan komitean puheenjohtaja vuosina 1925–1927 ja Karjalan toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtaja ja NKP(b):n aluekomitean byroon jäsen vuosina 1928–1934. Vuonna 1931 hänet valittiin Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean jäseneksi.

Juštšijev erotettiin tehtävistään Karjalan "suomalaistajien" ja "venäläistäjien" valtataistelun yhteydessä vuonna 1934. Virallisena syynä olivat hänen kontaktinsa "kulakkisukulaisiin". Samana vuonna hänet nimitettiin Alavoisen sahan johtajaksi.

Juštšijev pidätettiin niin sanotun Gyllingin–Rovion jutun yhteydessä elokuussa 1937. Hänet tuomittiin vastavallankumouksellisesta propagandasta ja ammuttiin Petroskoin lähellä. Juštšijev todettiin syyttömäksi vuonna 1958.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Karelija: entsiklopedija, tom 3*, s. 306. Petrozavodsk: PetroPress, 2011. ISBN 978-5-8430-0127-8.
2. 1 2 3 4  Juštšijev Nikolai Aleksandrovitš *Imena v istorii karelii*. Viitattu 3.4.2020.
3. ↑  Juštšijev Nikolai Aleksandrovitš *Spravotšnik po istorii Kommunistitšeskoi partii i Sovetskogo Sojuza 1898–1991*. Viitattu 3.4.2020.
4. ↑  Kangaspuro, Markku: *Neuvosto-Karjalan taistelu itsehallinnosta*, s. 294–295. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000. ISBN 951-746-213-1.
*Tämä artikkeli kertoo yhdysvaltalaisesta kirjailijasta. Englantilaisesta 1500-luvun näytelmäkirjailijasta katso Robert Greene.*
Robert Greene vuonna 2012.
**Robert Greene** (s. 14. toukokuuta 1959 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut erityisesti vallankäytöstä, strategiasta, sodankäynnistä ja viettelystä. Greenen ensimmäinen ja tunnetuin teos on *Valta* (*The 48 Laws of Power*, 1998), johon hän kokosi esimerkkejä eri aikakausien henkilöistä, jotka onnistuivat kohoamaan vallan huipulle omalla alallaan. Greenestä on kirjojensa myötä tullut haluttu luennoitsija sekä neuvonantaja ihmisille, joiden uralla valtapelien hallitseminen on tärkeää.

Greene opiskeli Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä ja Wisconsinin yliopistossa Madisonissa valmistuen klassisista kielistä. Ennen kirjallista uraansa hän työskenteli elokuvakäsikirjoittajana ja muun muassa *Esquire*-lehden toimittajana.

Bibliografia
------------

* *Valta (The 48 Laws of Power)* (1998)
* *The Art of Seduction* (2001)
* *The 33 Strategies of War* (2006)
* *The 50th Law* (2009)
* *The Descent of Power* (ebook, 2010)
* *Mastery* (2012)
* *The Laws Of Human Nature* (2018)

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert Greene  2011. Lyceum Agency.  Arkistoitu 6.5.2012. Viitattu 14.7.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Venäjä

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |