recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aarnivalkean koulu** on peruskoulun luokkien 1–6 koulu Tapiolassa, Espoossa. Koulun vastaavana rehtorina toimii Erja Oila, apulaisrehtoreina Mikko Hömmö sekä Aino Tola ja koulusihteerinä Jenna Harris. Koulu perustettiin vuonna 1957, ja siellä opiskelee noin 300 oppilasta. Sisäilmaongelmien vuoksi koulun opetus siirtyi 10.8.2017 Pohjois-Tapiolan koulun tiloihin sekä Pohjois-Tapiolan koulun piha-alueella sijaitsevaan parakkiin. Nyt koulun toiminta on 
siirtynyt takaisin Aarnivalkean koulun omalle tontille siirtokelpoiseen kouluun.

Yleisopetus on koulussa kaksisarjainen. Lisäksi koulussa on kolme kuntouttavaa pienluokkaa, joissa opiskelijoiden koulukuntoa parannetaan matkalla sairaalakoulusta omaan lähikouluun.

Aarnivalkean koulu tarjoaa ranskan ja englannin kielen opetusta jo ensimmäisestä luokasta lähtien. Muita koulussa opetettavia kieliä ovat saksa neljänneltä luokalta ja ruotsi kuudennelta luokalta alkaen.

Koulu sijaitsee Espoon Tapiolassa, Aarnivalkeantie 9 E:ssä.

Koulurakennusten historia
-------------------------

Kaija ja Heikki Sirenin suunnittelemaa modernistista ja kokeilevaa Aarnivalkean koulua pidetään uraauurtavana ja merkittävänä osana Tapiolan puistokaupunkia, missä suosittiin kokeellisia suunnitteluratkaisuja. Rakennuksen mitoitus noudattaa aikansa tiukkaa lainsäädäntöä, mutta rakennusmääräyksistä on monin osin poikettu. Koulun arkkitehtuurin keskeisiä piirteitä ovat muun muassa kattoikkunoiden tuoma valoisuus, puuelementeistä rakennetut kevyet ulkoseinät, näkymät pihoille ja suora yhteys luokkahuoneista pihalle. Matalan koulurakennuksen vieressä on alun perin opettajien asunnoiksi tarkoitettuja rivitaloja, yksi kaksikerroksinen ja sittemmin koulu- ja kerhotiloiksi muutetut kaksi yksikerroksista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Marianna ym.: *Sektori-inventointi: Espoon koulut*, s. 90. Espoo: Espoon kaupunki, 2017. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.2.2019).
2. ↑  Aarnivalkean koulun yhteystiedot *www.espoo.fi*. Viitattu 1.4.2023.
3. ↑  Aarnivalkean koulun väistötilat Pohjois-Tapiolan koulun tiloissa ja siirtokelpoinen tilaelementtikoulu Pohjois- Tapiolan koulun piha-alueella  18.8.2017. Espoo.  Arkistoitu 23.9.2017. Viitattu 23.9.2017.
4. ↑  Aarnivalkean koulu *espoo.fi*.  Arkistoitu 23.4.2020. Viitattu 11.5.2020.
5. ↑  Aarnivalkean koulu (Siirtokelpoinen koulu samalla koulun tontilla.) Espoon kaupunki.  Arkistoitu 15.8.2020. Viitattu 11.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Koulun internet-sivut
**Sveriges muslimska förbund** (SMF) on ruotsalainen islamilainen uskonnollinen yhdyskunta, joka on perustettu 1981.
SMF on nykyisin suurin Ruotsin muslimijärjestöistä ja siihen kuuluu noin 50 järjestöä ja 70 000 jäsentä.

Toiminta
--------

Huhtikuussa 2006 järjestön puheenjohtaja Mahmoud Aldebe lähetti avoimen kirjeen valtiopäiväpuolueille, jossa hän ehdotti Ruotsin muslimeille omia lakeja.
Aldeben mukaan imaamien pitäisi valvoa muslimioppilaiden opetusta julkisissa kouluissa uskonnossa ja äidinkielessä, muslimien välisen avioeron pitäisi olla imaamin hyväksymä ja muslimeilla ei olisi velvollisuutta vihkiä samaa sukupuolta olevia pareja.
Aldebe asettui 2009 ehdolle Valtiopäiville Keskustapuolueen listalta.
Kohun jälkeen hän vetäytyi ehdokkuudesta ja erosi puolueen jäsenyydestä.

Muslimijärjestöjen kattojärjestö Sveriges muslimska råd (SMR) erotti SMF:n jäsenyydestään tammikuussa 2010.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Att muslimer i Sverige behöver egna lagar skapar nu en intern maktkamp i Sveriges muslimska förbund. Förbundets ordförande Mahmoud Aldebe anklagas för att ha fört styrelsen bakom ljuset. *Sydsvenskan*. Viitattu 14.5.2023. (ruotsiksi)
3. ↑
4. ↑  "Islamister hör inte hemma i Centern" *www.expressen.se*. Viitattu 14.5.2023. (ruotsiksi)
5. ↑  Muslimska organisationer i konflikt *Kyrkans Tidning*. Viitattu 14.5.2023. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

*
**Idäntiarella** (*Tiarella polyphylla*) on rikkokasvien (Saxifragaceae) heimoon, tiarellojen (*Tiarella*) sukuun kuuluva kasvilaji. Idäntiarellasta on myös jalostettu koristekasveina käytettäviä lajikkeita.

Idäntiarella on ruohovartinen kasvi ja se voi kasvaa 20–45 cm korkeaksi. Varret kohoavat yksittäin maassa suikertavasta tummanruskeasta juurakosta. Varret ovat tiheäkarvaisia ja niissä on muutamia lehtiä. Suurin osa lehdistä kasvaa varsien tyvillä. Tyvilehdissä on 2–12 cm pitkät ja varsien tavoin tiheäkarvaiset lehtiruodit. Tyvilehtien lehtilavat ovat 2–8 cm pitkiä, 2,5–10 cm leveitä ja muodoltaan herttamaisia, teräväkärkisiä sekä kolmi-, neli- tai viisiliuskaisia. Lehtien laidat ovat epäsäännöllisesti hampaisia ja lehdet ovat molemmin puolin tiheäkarvaisia. Varsilehtiä on kaksi tai kolme kappaletta ja ne ovat samannäköisiä kuin tyvilehdetkin, mutta pienempiä ja lyhyempiruotisia. Kukintona oleva terttu on 8–25 cm pitkä ja varsien ja lehtien tapaan tiheäkarvainen. Kukat ovat pieniä ja väriltään lähes valkoisia. Kukkaperät ovat noin senttimetrin pituisia ja tiheäkarvaisia. Kukissa on soikeat, noin 1,5 mm pitkät ja 0,8 mm leveät verholehdet, eikä lainkaan terälehtiä. Hedelmänä oleva kota on 7–12 mm pitkä ja se sisältää muutamia siemeniä, jotka ovat tummanruskeita ja noin 1 mm pitkiä.

Idäntiarella kasvaa kosteissa metsissä varjoisilla ja kosteilla kasvupaikoilla 1000–3800 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan luonnossa Intian pohjoisosissa, Nepalissa, Bhutanissa, Kiinassa, Myanmarin pohjoisosissa sekä Japanissa.
**Kuzma Grigorjevitš Abramov** (ven. Кузьма́ Григо́рьевич Абра́мов, 12. marraskuuta 1914 nykyisen Mordvan tasavallan Bolšije Bereznikin piirin Staryje Naimanyn kylä – 4. elokuuta 2008 Saransk) oli ersämordvalainen kirjailija.

Kuzma Abramov syntyi talonpojan perheeseen. Keskikoulun jälkeen hän opiskeli vuoden Mordvan opettajakorkeakoulussa, mutta jätti sen kesken. Abramov työskenteli kyläkoulun opettajana, kirjakustantamon toimittajana, kävi armeijan ja osallistui toiseen maailmansotaan. Hän valmistui opettajakorkeakoulusta etäopiskelijana vuonna 1954.

Abramovin ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1940. Varsinainen kirjailija hänestä tuli vasta sodan jälkeen. Abramov kirjoitti kertomuksia, näytelmiä ja pienoisromaaneja sekä mordvalaisten historiasta kertovan trilogian *Naiman* (1957), *Lomantne teevst malatseks* ("Ihmisistä tuli läheisiä", 1961) ja *Katšamon patšk* ("Savu maan yllä", 1964). Sitä seurasi taiteilija Stepan Erzjasta kertova trilogia *Erzjan tsjora* ("Ersän poika", 1971, 1973, 1974), joka sai Mordvan ASNT:n valtionpalkinnon. Huomiota herättivät myös romaanit *Eset kanstos a marjavi* ("Oma taakka ei paina", 1967) ja *Velen teiter* ("Maalaistyttö", 1980).

1980-luvulla Abramov kirjoitti eeppisiä romaaneja mordvalaisten historiasta. Romaanin *Purgaz* (1988) aiheena on 1200-luvun vaihteen mordvalaisruhtinas ja kansan hajoaminen keskenään taisteleviksi suvuiksi, jotka eivät pysty puolustautumaan ulkoisia vihollisia vastaan. Romaani *Oljatšint kise* ("Vapauden tähden", 1989) kertoo Volgan keskijuoksun kansojen kapinaliikkeestä 1670-luvun alussa. Abramov toimi myös lastenkirjailijana, journalistina ja ersän kielen tutkijana. Hänen laatimansa ersän selittävä sanakirja *Valon jovtnema valks* ilmestyi vuonna 2002.

Abramov hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1949. Hän sai Mordvan kansankirjailijan arvonimen vuonna 1985.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Abramov Kuzma Grigorjevitš *Biblioteka mordovskoi literatury*.  Arkistoitu 15.5.2019. Viitattu 2.4.2021.
2. ↑  *Mordovija: Entsiklopedija v dvuh tomah, tom 1*, s. 96. Saransk: Mordovskoje knižnoje izdatelstvo, 2003. ISBN 5-7595-1543-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
**Andreas Nicolaus Kornerup** (1857–1881) oli tanskalainen geologi, maantieteilijä ja tutkimusmatkailija, joka teki tutkimusmatkoja Grönlantiin 1870-luvulla. Tutkimusmatkoillaan hän toimi sekä tiedemiehenä että piirtäjänä ja maalarina kuvittaen omia tutkimuksiaan. Kornerupia kiinnostivat jään vaikutukset maiseman muotoihin, eri moreenityypit, jään liike sekä jään naarmuttamat kalliot. Lahjakkaana piirtäjänä ja maalarina Kornerup pystyi ikuistamaan näkemänsä havainnot tarkoiksi kuviksi. Kornerup piirsi kuvia sekä geologisista muodostumista, kasveista että paikallisten ihmisten elämästä, ja teoksilla on tieteellistä arvoa myös folkloristiikan näkökulmasta.

Kornerup pyrki ja pääsi sisään Polyteknilliseen instituuttiin vuonna 1873 ja valmistui sieltä 1878. Vuotta aiemmin hänet oli myös hyväksytty sisään taideakatemiaan, jossa hän osallistui kurssille tammikuussa 1878.

Vuonna 1876 Kornerup lähti ensimmäiselle tutkimusmatkalleen Grönlantiin yhdessä geologien Knud Johannes Vogelius Steenstrupin ja Gustav Holmin kanssa. Tutkimusryhmä suuntasi Julianehåbin eli nykyisen Qaqortoqin alueelle. Valmistumisensa jälkeen vuonna 1878 Kornerup lähti jälleen tutkimusmatkalle Grönlantiin, tällä kertaa Jens Arnold Diderich Jensenin (Bildsøen) ja arkkitehti Thorvald Grothin kanssa Frederikshåbin eli nykyisen Paamiutin sekä Nuukin seuduille. Vuotta myöhemmin 1879 Kornerup osallistui vielä kolmannelle ja hänen viimeisimmäksi jääneelle Grönlannin-tutkimusmatkalleen. Kolmannen tutkimusmatkansa Kornerup teki yhdessä Jensenin sekä Rørd Regnar Johannes Hammerin kanssa ja he suuntasivat Holsteinsborgin eli nykyisen Sisimiutin ja Egedesminden eli nykyisen Aasiaatin alueille. Tällä kolmannella tutkimusmatkallaan Kornerup sairastui keuhkosairauteen, luultavasti tuberkuloosiin, minkä seurauksena hän kuoli syyskuussa 1881 vietettyään viimeiset yhdeksän kuukautta sairaalassa.

Kornerupin kuoleman jälkeen seuraavana vuonna 1882 hänen ensimmäisiä piirroksiaan oli esillä Charlottenborgissa. Vuonna 1916 Kornerupin piirrokset ja akvarellityöt lahjoitettiin Kronborgin kauppa- ja merimuseolle.
*Hakusana "IBA" ohjaa tänne. "Iba" on myös ibanin kielen ISO 639 -kielikoodi. IBA voi tarkoittaa myös kansainvälistä nyrkkeilyliittoa.*
IBA-logo
**Kansainvälisesti tärkeä lintualue** eli **Important Bird and Biodiversity Area** (**IBA**) on BirdLife Internationalin perustama hanke, jossa tunnistetaan ja suojellaan tärkeitä lintukohteita. IBA-alueita on määritelty noin 10 000, ja alueista 100 sijaitsee Suomessa.

Yleistä IBA:sta
---------------

### IBA-alueen valintakriteerit

Mietoistenlahti on yksi Suomen sadasta IBA-alueesta.
IBA-alueet määritellään kansainvälisesti hyväksyttyjen kriteerien mukaan. IBA-alueen tulee täytyy yksi kolmesta seuraavista vaatimuksista.

* Alueen tulee antaa asuinpaikka kansainvälisesti vaarantuneella lajille.
* Alueella pitää olla suuri muuttolintujen, rantalintujen tai merilintujen keskittymä.
* Alueella elää iso määrä pienelle alueelle keskittyneitä lintulajeja.

### IBA-alueiden jatkuvat tavoitteet

* alueiden linnustonsuojeluarvon turvaaminen
* alueiden turvaaminen uhkatekijöitä vastaan
* alueiden saaminen osaksi virallista suojeluverkostoa
* alueiden linnuston seuraaminen

### Käytännön tehtävät

* Tiedon keruu kirjallisuudesta
* Yhteistyö asiantuntijoiden ja viranomaisten kanssa
* Hoitosuunnitelmien teko ja toteutus
* Alueiden lintulaskennat ja lintukantojen seuranta
* Kansallisen IBA tietokannan ylläpito
* Alueisiin liittyvän tiedon julkaiseminen
* Linnustonsuojelun ja luonnonsuojelun edistäminen hankkeen avulla

Suomen tärkeät lintualueet (FINIBA)
-----------------------------------

**Suomen tärkeät lintualueet** eli **Finnish Important Bird Areas** (**FINIBA**) ovat kansallisesti tärkeitä lintualueita Suomessa. Niitä on yhteensä 411 ja kaikki Suomen 97 IBA-aluetta kuuluu niihin. Suomessa hanketta tekee BirdLife Suomen ohella yhteistyönä Suomen ympäristökeskus. Yksittäisten laskijoiden lisäksi aineistoa on saatu muun muassa Metsähallitukselta ja Luonnontieteelliseltä keskusmuseolta.

Lähteet
-------

* IBA-alueista BirdLife Suomen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* IBA-alueet BirdLife Internationalin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Modern Drunkard Magazine** on kuusi kertaa vuodessa ilmestyvä yhdysvaltalainen kiiltopintainen aikakauslehti, joka pyrkii edistämään "toiminnallisen alkoholistin" elämäntapaa. Vuonna 1996 perustettu lehti on kerännyt vähitellen itselleen mainetta, ja nykyisin sen levikki on noin 50 000. *Modern Drunkard Magazinen* luoja Frank Kelly Rich toimii myös sen päätoimittajana ja julkaisijana. Päämajaansa Denverissä pitävä julkaisu mainostaa sivuillaan juoma-alan yritysten ohella baareja, jotka vaikuttavat Denverissä, Minneapolisissa, Las Vegasissa ja Philadelphiassa. 

Lehden teemana toimiva alkoholin ja "funktionaalisten alkoholistien" boheemien elämäntapojen ylistäminen on ristiriidassa yleensä kohtuukäyttöön kannustavan yhdysvaltalaisen valtavirran kanssa. Lehden säännöllisiä erikoisuuksia ovat muun muassa osiot nimeltään "Alcocomics – sarjakuvia raittiusrajoitteisille" ("Alcocomics – Cartoons for the sober challenged"), "Wino Wisdom" ja "Tiedät olevasi juoppo, kun…" Lehdessä on myös alkoholin asemasta historiassa kertovia, pikkutarkasti tutkittuja artikkeleita, joiden aiheina ovat olleet esimerkiksi viskikapina sekä Franklin D. Rooseveltin rakkaus martineihin. Kirjoitusten sävy on usein tyyliltään humoristinen, mutta lehden totisuutta juopottelevan elämäntyylin puolustajana on vaikea kiistää. 

Ajoittain lehti laajentaa säännöllisesti mukana olevaa "Booze in the News" ("Viina uutisissa") -osuuttaan siten, että se keskittyy yksityiskohtaisemmin johonkin alkoholiin liittyvään aiheeseen, kuten Jack Daniel’s -viskipullon hupenevaan väkevyysasteeseen. 

Lehden taiteellinen tyyli kovapintaisia miehiä ja muodokkaita naisia esittävine kuvineen muistuttaa 1950-luvun suosittuja pulp-lehtiä 

*Modern Drunkardin* tunnuksena toimivassa lipussa esiintyy oliivilla varustettu martinilasi kahden ristikkäin menevän miekan yläpuolella. Siinä näkyy myös kolme kirjainta, M, D ja M, jotka viittaavat "Modern Drunkard Magazineen".

Lähteet
-------

1. 1 2  Kelly, David: Homage to boozers *SF Gate*.  2.1.2005. San Francisco Chronicle. Viitattu 23.8.2007. (englanniksi)
2. ↑  Rich, Frank: Juicing on the Job  2006. Modern Drunkard Magazine. Viitattu 23.8.2007. (englanniksi)
3. ↑  Modern Drunkard Magazine Online (ks. kuva sivun vasemmassa ylälaidassa)  2007. Modern Drunkard Magazine. Viitattu 23.8.2007. (englanniksi)
**Toivo Juhani Yläjärvi** (30. toukokuuta 1941 Ruovesi – 3. heinäkuuta 2014 Kuopio) oli suomalainen agronomi ja toimitusjohtaja, joka toimi keskustapuolueen kansanedustajana ja ministerinä 1970- ja 1980-luvuilla.

Elämä ja ura
------------

Yläjärven vanhemmat olivat maanviljelijä Oiva Johannes Yläjärvi ja emäntä Saimi Vilhelmiina Taipale. Hän pääsi ylioppilaaksi 1960 Mäntän yhteiskoulusta ja suoritti agronomin tutkinnon 1967. Yläjärvi oli Maataloustuottajien Keskusliiton MTK:n Pohjois-Savon toiminnanjohtajana Kuopiossa 1968–1971, Lihakunnan tiedotuspäällikkönä Kuopiossa 1971–1975 ja Lihakunnan hankintajohtajana 1987–1990. 1990-luvulla Yläjärvi toimi Savon Sanomat Oy:n toimitusjohtajana 1990–1998 ja Savon Mediat Oy:n kustannusjohtajana vuodesta 1999. 

Yläjärvi oli Keskustapuolueen kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä 1975–1987. Hän tuli edustaja Pentti Pekkarisen tilalle 27. tammikuuta 1975 tämän kuoltua liikenneonnettomuudessa. Yläjärvi toimi eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1979–1982 ja maa- ja metsätalousministerinä Sorsan IV hallituksessa 1983–1987. Yläjärvi oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaaleissa ja oli mukana kunnallispolitiikassa Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenenä 1973–2008. Hän oli myös Valtion urheiluneuvoston jäsen 1978–1983, Maatalouspoliittisen neuvottelukunnan jäsen sekä Maatilatalouden kehittämisrahaston neuvottelukunnan puheenjohtaja 1980.

Yläjärvi kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen Kuopiossa 3. heinäkuuta 2014.

Yksityiselämä
-------------

Yläjärven puoliso vuodesta 1976 oli Sirkka Elisa Nieminen. Heillä on kaksi lasta, joista tunnettu on päätoimittaja Erja Yläjärvi.

Lähteet
-------

* .aspx Toivo Yläjärvi *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Valtioneuvoston ministeritietojärjestelmä (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Entinen ministeri Toivo Yläjärvi on kuollut *Helsingin Sanomat*.  4.7.2014.  Arkistoitu 4.7.2014. Viitattu 4.7.2014.
2. ↑  Koivisto, Katarina: Erja Yläjärvi från Iltalehti blir HBL:s nya chefredaktör *www.hbl.fi*. Viitattu 27.2.2021. (ruotsiksi)
3. ↑  Marttinen, Manu: Sinua masentaa, että Iltalehden lukijoita kiinnostaa tosi-tv eikä EU, Erja Yläjärvi - Journalisti *www.journalisti.fi*.  Arkistoitu 16.1.2021. Viitattu 27.2.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Toivo Yläjärven muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Taisto Tähkämaa** | **Suomen maa- ja metsätalousministeri**1983−1987 | Seuraaja:**Toivo T. Pohjala** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta
* Valtioneuvosto

 |

 |
**Shiri** (kor. 쉬리, *Swiri*), televisioesityksessä **Shiri – kuin kala vedessä** (*Swiri*), on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut, Kang Je-gyuin käsikirjoittama ja ohjaama eteläkorealainen toimintaelokuva. Se oli ilmestyessään siihen mennessä suurimmalla budjetilla tehty korealainen elokuva.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuva alkaa vuodesta 1992 Pohjois-Koreasta jossa Park (Choi Min-sik) johtaa leiriä jossa koulutetaan salamurhaajia jotka lähetetään Etelä-Koreaan. Koulutuksessa käytetään oikeita ammuksia ja eläviä ihmisiä maaleina. Lee Bang-hee (Yoon-jin Kim) on tehokkain ja paras siellä koulutettu salamurhaaja. Hän on vuosien aikana murhasi Etelä-Koreassa kuuden vuoden aikana tärkeitä tiedemiehiä, poliitikkoja ja armeijan upseereita, ennen kun katosi Etelä-Koreassa ja jätettyään viimeisen uhrinsa verellä kirjoitetun viestin: "*Hyvästi*". Yu Joong-won (Han Suk-kyu) ja Lee Jang-gil (Song Kang-ho) yrittivät tuolloin saada jäljitettyä hänet ja hänen kadottuaan he ovat palanneet normaaleihin tehtäviinsä.

Kun eräs Etelä-Korean merkittävimmistä aseiden salakuljettaja ja -kauppias murhataan epäillään että pahamainen naissalamurhaaja Bang-hee olisi ollut teon takana. Yu ja Lee kutsutaan paikalle tukimaan että minkä oli motiivina salakuljettan murhaan. Samaan aikaan varastetaan suuri määrä uutta nestemäistä CTX-räjähdysainetta. Yu ja Lee alkavat epäillä että tapaukset liittyvät toisiinsa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Han Suk-kyu  | … |  Yu Jong-won
  |
|  Song Kang-ho  | … |  Lee Jang-gil
  |
|  Choi Min-sik  | … |  Park Mu-young
  |
|  Yoon-jin Kim  | … |  Lee Bang-hee
  |
|  Derek Kim  | … |  Jung Dae-ho
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Varjola, Markku: *Elokuvien ensi-illat Suomessa 2000–2007*, s. 42. Helsinki: Suomen elokuvakerhojen liitto SEKL ry, 2008. Arkistoitu 16.10.2013. (pdf) (viitattu 18.11.2012).
2. 1 2 3  Laelma, Jyrki: Shiri – kuin kala vedessä *Iltalehti*.  17.8.2008. Viitattu 15.8.2021.
3. 1 2  Colosimo, Tyler: Shiri (1999) – Korean Movie Review *TheMovieBeat.com*.  12.10.2020. Viitattu 15.8.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Mills, Phil: Shiri *Far East Films*.  19.7.2015. Viitattu 15.8.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Shiri *AsianWiki.com*. Viitattu 15.8.2021. (englanniksi)
* Brent, Rob: Feb 13 1999 "Shiri" is Released *World History Project*. Viitattu 15.8.2021. (englanniksi)
* Kim, Jae-Ha: Korean tensions erupt in action film ‘Shiri’ (쉬리) *Jaehakim.com*.  8.2.2002. Viitattu 15.8.2021. (englanniksi)
**Hallitustenvälinen konferenssi** (**HVK**) tarkoittaa Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitusten välisiä neuvotteluita, jotka käydään Euroopan unionin perussopimuksen muuttamiseksi.
Viimeksi hallitustenvälinen konferenssi pidettiin 2007, jonka seurauksena Lissabonin sopimus allekirjoitettiin 13. joulukuuta 2007. Sitä edellinen hallitustenvälinen konferenssi pidettiin 2003, joka valmisteli Sopimuksen Euroopan perustuslaista, jota ei koskaan saatettu voimaan.

Prosessi
--------

Hallitustenvälisen konferenssin käynnistää ministerineuvosto yksinkertaisella ääntenenemmistöllä jonkin jäsenvaltion tai Euroopan komission aloitteesta. Lisäksi ministerineuvosto pyytää etukäteen Euroopan parlamentin ja tarvittaessa myös Euroopan komission lausunnon.

Käytännössä konferenssi koostuu työryhmästä, johon jäsenvaltioiden hallitukset nimittävät edustajansa. Myös Euroopan komissio voi olla edustettuna. Työryhmä raportoi etenemisestä ministerineuvostolle. Valtion- ja hallitusten päämiehet tekevät Eurooppa-neuvostossa lopullinen päätöksen.

Lähteet
-------

* Europa-sanasto

### Viitteet

1. ↑  Lyhenneluettelo  07.01.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 23.2.2013.
2. ↑  Satuli, Heli: *EU-perusteos*. 2. painos. Helsinki: Eurooppatiedotus, 2020. ISBN 978-952-281-621-4. Teoksen verkkoversio.
***Cherokee Phoenix*** (cherokeeksi *ᏣᎳᎩ ᏧᎴᎯᏌᏅᎯ*) on kaksikielinen Yhdysvalloissa ilmestyvä sanomalehti, joka keskittyy cherokee-intiaanien asioihin. Kyseessä on Yhdysvaltain ensimmäinen alkuperäisväestön, ja näiden omalla kielellä, julkaisema sanomalehti.

Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 21. helmikuuta 1825 New Echotassa (nyk. Georgiassa), jossa cherokeet vielä tuolloin asuivat. Lehti on heti alusta ollut sekä englannin- että cherokeenkielinen ja jälkimmäistä on kirjoitettu omalla tavukirjoituksella. Elias Boudinot, lehden taustalla vaikuttanut cherokeemies, julkaisi vuotta aikaisemmin julistuksen, jossa hän kuvaili tulevaa lehteä: sen tulisi sisältää niin kotimaan kuin ulkomaidenkin uutisia, kolumneja ja raportteja cherokeiden tekemästä taiteesta ja kulttuurista. Lisäksi lehden oli tarkoitus kannustaa lukijoita elämään raitista ja kristillistä elämää.

Vuonna 2000 cherokee-reservaatin parlamentti päätti, että lehden tulee olla vapaa poliittisesta ja muusta tarpeettomasta vaikutusvallasta.

Lehden päätoimitus sijaitsee Tahlequah'ssa, Oklahomassa.

Lähteet
-------

1. ↑  193 years of Native American journalism *Cherokee Phoenix*.  21.2.2021. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
2. 1 2  About Us *Cherokee Phoenix*.  2022. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
3. ↑  Cherokee Phoenix *New Georgia Encyclopedia*. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
4. ↑  Contact Us *Cherokee Phoenix*.  2022. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
**In-house-yhtiö** on valtion, kunnan tai kuntayhtymän omistama ja niiden määräysvallassa oleva, tavallisesti osakeyhtiö, jolta tehdyt hankinnat voidaan toteuttaa ilman hankintalain mukaista kilpailutusta.

In-house-järjestely ja hankintojen kilpailutus
----------------------------------------------

Valtion, kuntien ja kuntayhtymien on kilpailutettava hankintansa siten, kuin hankintalaissa eli laissa julkisista hankinnoista ja käyttöoikeussopimuksista säädetään. In-house-järjestely perustuu hankintalain 15 §:ään, jonka mukaan lakia ei sovelleta hankintaan, jonka valtio tai kunta tekee omalta sidosyksiköltään. Sidosyksiköllä tarkoitetaan muodollisesti erillistä ja päätöksenteon kannalta itsenäistä yksikköä. Valtion, kunnan tai kuntayhtymän tulee yksin tai yhdessä muiden hankintayksiköiden kanssa käyttää määräysvaltaa yksikköön samalla tavoin, kuin omiin toimipaikkoihinsa.

In-house-yhtiöllä voi olla enintään 5 prosentin ja enintään 500 000 euron osuus liiketoiminnastaan muiden kuin valtion, kuntien tai kuntayhtymien kanssa, joiden määräysvallassa se on.

In-house ja out-house -järjestely
---------------------------------

Kuntien ja kuntayhtymien toimintojen yhtiöittämistä on lisännyt yhtiömuotoisen toiminnan joustavuus verrattuna kunnan ja kuntayhtymän toimintaan sekä useissa tapauksissa paremmat mahdollisuudet kilpailla työvoimasta palkoilla ja muilla työehdoilla. In-house-järjestelyn mahdollisuus on ollut yksi syy edellä mainittujen lisäksi.

Kuntalain mukaan kuntien ja kuntayhtymien tulee yhtiöittää toimintansa silloin, kun toimintaa harjoitetaan kilpailutilanteessa markkinoilla. Out-house-järjestely on toteutettava tilanteessa, jossa yli 5 prosenttia liiketoiminnasta tapahtuu kilpailluilla markkinoilla.Out-house-yhtiöllä tarkoitetaan valtion, kunnan tai kuntayhtymän omistamaa yhtiötä, joka toimii markkinoilla eikä täytä sidosyksikkökriteereitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Laki julkisista hankinnoista ja käyttöoikeussopimuksista (29.12.2016/1397) § 1 *finlex.fi*. Viitattu 12.11.2020.
2. 1 2  Laki julkisista hankinnoista ja käyttöoikeussopimuksista (29.12.2016/1397) § 15 *finlex.fi*. Viitattu 12.11.2020.
3. 1 2 3  Kunnat, yhtiöt ja yhtiöittäminen  30.8.2019. Asianajotoimisto Lindblad & Co Oy. Viitattu 12.11.2020.
4. ↑  Juha Vuorio: Liikelaitosten yhtiöittämisestä *Kaleva-lehti*.  22.9.2014.  Arkistoitu 12.11.2020. Viitattu 12.11.2020.
5. ↑  Tuomas Jokinen: Kunnan toimintojen yhtiöittäminen liiketoimintasiirtona – Yhtiöittämisellä tavoiteltavat hyödyt - Sivut 51-53 *OTM-tutkielma*.  2019. Turun yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta. Viitattu 12.11.2020.
6. ↑  Mikä in-house-yhtiö?  23.1.2019. Monetra Oy. Viitattu 12.11.2020.
7. ↑  Kuntalaki (10.4.2015/410) 126 § *finlex.fi*. Viitattu 12.11.2020.
8. ↑  Kirsi-Marja Salokangas & Ida Koskinen: In-house-järjestelyt hankintalainsäädännössä - onko sidosyksikkö aina sidosyksikkö *Tampereen kauppakamari-lehti*.  25.4.2019. Viitattu 12.11.2020.
Kontula-lehden vuonna 2006 ilmestynyt numero.
***Kontula-lehti*** on Helsingissä Kontulan alueella ilmestyvä asukaslehti. Lehteä julkaistiin säännöllisesti vuodesta 1967 vuoteen 1976 asti, jonka jälkeen sitä on julkaistu lähinnä joinakin merkkipäivinä. Vuodesta 2005 vuoteen 2006 lehti sai Euroopan unionin rahoittaman Urban II -projektin tukea, ja sitä julkaistiin näinä vuosina kolme kappaletta. Seuraava numero aiotaan julkaista vuoden 2007 Helsinki-päivänä OstariFestari-tapahtuman yhteydessä. Tämän hetkistä Kontula-lehteä toimittaa KontuKeskus, ja lehti on maksuton. 

Aktiiviaikoinaan 1960- ja 1970-luvuilla lehteä jakoivat vuorotellen Kontulan urheiluseurat Kontulan Kunto ja Kontulan Urheilijat. Lehti ajautui 1970-luvulla talousvaikeuksiin; Hilkka Tervosen toimituskaudella (1973–1975) lehti painotti liiaksi vasemmistolaista näkökantaa, ja sen jakelussa oli ongelmia. Ajoittaisten jakeluvaikeuksien vuoksi ilmoittajat kyllästyivät lehteen, sillä mainokset eivät ehtineet kuluttajille tarpeeksi ajoissa. Suurin ongelma oli kuitenkin koventunut kilpailu, sillä alueella toimi muun muassa *Mellunmäki-lehti* ja *Tildun Tieto ja Uutinen*. *Kontula-lehti* yritti vastata kilpailuun laajentamalla jakelualuettaan Myllypuroon, Puotinharjuun, Vartiokylään, Rajakylään, Jakomäkeen ja Puotilaan. Entinen jakelualue käsitti Kontulan lisäksi Mellunmäen, Vesalan ja Länsimäen. Marraskuussa 1975 lehden levikki oli jo 27 000 kappaletta. Lehden tulos jäi kuitenkin tappiolliseksi, ja viimeinen säännöllinen numero julkaistiin kesäkuun alussa 1976.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kokkonen, Jouko: *Kontula – Elämää lähiössä*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2002. ISBN 951-746-402-9.
2. ↑  Kolumni: Kontulassa tapahtuu 2007 www.kontula.com.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 19. maaliskuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kontula-lehdessä* vuosina 1969–1971 ilmestyneitä juttuja (Arkistoitu – Internet Archive)
**Sidmouth** on noin 14 800 asukkaan rannikkokaupunki ja kunta *(civil parish)* Devonin kreivikunnassa Lounais-Englannissa. Se kuuluu East Devonin hallintopiiriin ja sijaitsee Sidjoen suulla Englannin kanaalin pohjoisrannalla, 24 kilometriä itäkaakkoon Exeterin kaupungista.

Kaupunki on luonnonkauniilla paikalla ja sijaitsee Dorsetin ja Itä-Devonin rannikon maailmanperintökohteen keskellä. Kaupungin lähellä Salcomben mäellä on Norman Lockyerin observatorio, joka valmistui 1912 ja on nykyään opetuskäytössä. Kaupunki on voittanut Britannian kukkanäyttelyitä, ja siellä on vuotuinen folkmusiikkifestivaali. Yli puolet asukkaista on vanhuuseläkeläisiä. Kaupungissa toimii kansainvälinen koulu.

Tammikuun 2007 talvimyrskyssä Napoli-laiva haaksirikkoutui kanaalissa, sai pahan kallistuman ja hinattiin Sidmouthin edustalle. Lastina oli muun muassa akkuhappoa. Sadat linnut kärsivät onnettomuudesta. Rannan asukkaat saalistivat laivasta ajelehtimaan lähteneitä tavaroita kuten moottoripyöriä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sidmouth *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 28.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  Brinkhoff, Thomas: Sidmouth (Parish, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 3.12.2019. (englanniksi)
3. ↑  Dorset and East Devon Coast Unesco
4. ↑  Stricken cargo ship run aground 21.1.2007 BBC
5. ↑  Police crack down on scavengers 23.1.2007 BBC

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sidmouth**.
* Virtual Tour of Sidmouth (Arkistoitu – Internet Archive)
**Maimo Susanne Henriksson** (s. 31. heinäkuuta 1961 Lappeenranta) on suomalainen diplomaatti, joka on työskennellyt suurlähettiläänä Oslossa ja Tukholmassa.

Henriksson valmistui kauppatieteiden maisteriksi Svenska handelshögskolanista vuonna 1985 ja oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1989. Hän on työskennellyt ulkoministeriössä vuodesta 1989, aluksi lähetystöneuvoksena ja vuodesta 2010 suurlähettiläänä. Hänen asemapaikkojaan ovat olleet Unkari, Norja, Venäjä ja syyskuusta 2021 alkaen Ruotsi.

Henriksson on naimisissa, ja perheessä on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 190. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Laurila, Petri – Salo, Mikko (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 2003*, s. 203. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 118. Helsinki: Talentum, 2003. ISSN 0585-9530. ISBN 952-14-0637-2.
3. ↑  Nordgren, Richard: Ambassadör Maimo Henriksson tänker på Ukraina genast när hon vaknar.  *Hufvudstadsbladet*, 22.3.2022, s. 12. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 23.3.2022.
**Esko Ilmari Mustonen** (15. elokuuta 1926 Oulu – 28. syyskuuta 1999 Tampere) oli suomalainen radiotoimittaja. Hän työskenteli Suomen Yleisradiossa vuodesta 1956 lähtien.

Ennen radiotoimittajaksi ryhtymistään Mustonen oli opiskellut näyttelijäksi. Hän työskenteli muun muassa Vaasan ja Kemin kaupunginteattereissa 1940-luvun lopulla. 

Toimittajanuransa Mustonen aloitti 1950-luvun alussa sanomalehti Kalevassa sekä Yleisradion Oulun paikallislähetyksissä. Vuodesta 1961 lähtien hän oli toimittajana myös Katso-lehdessä. 

Esko Mustonen muistetaan parhaiten radio-ohjelmasta Sävellahja 22000. Ohjelma aloitettiin kenraali A.E. Martolan aloitteesta vuonna 1956 ja sillä kerättiin rahaa erilaisiin hyväntekeväisyystarkoituksiin. Ensimmäinen keräyskohde olivat Unkarin kansannousun kukistamisessa kärsineet henkilöt. Mustonen toimi ohjelman juontajana yli 20 vuotta ja hänen persoonallisen otteensa ansiosta ohjelmalla oli parhaimmillaan yli miljoona kuuntelijaa. Ohjelma kuultiin sunnuntaisin silloisessa radion Yleisohjelmassa.

Sävellahjan lisäksi Mustonen toimitti Yleisradiossa myös Päivän peiliä. 
Esko Mustonen jäi Yleisradiosta eläkkeelle vuonna 1986. Sävellahja-ohjelmaa jatkettiin vielä tämän jälkeen toimittaja Juhani Merikallion johdolla. Vuoden 1990 kanavauudistuksen jälkeen ohjelma lähetettiin Ylen ykkösellä.

Esko Mustonen toimi myös musiikkialan taustavaikuttajana. Hän veti 1970- ja 80-luvuilla Lappeenrannan humppafestivaaleja Heikki Hietamiehen kanssa. Mustosen kädestä lähti useita iskelmiä, joista Erkki Junkkarinen teki tunnetuksi tangon *Sinun kanssasi tähtisilmä*.

Elämänsä aikana Esko Mustonen harrasti myös rajatietoa, josta hän kirjoitti eläkevuosinaan viisi kirjaa.

Bibliografia
------------

* *Tuntematon voima Poltergeist*. Helsinki: WSOY, 1986. ISBN 951-0-13810-X.
* *Aavistuksia sodassa 1939–1944. Selittämättömiä tapauksia tulilinjoilla ja kotirintamalla*. Helsinki: Ruusu-Ristin kirjallisuusseura, 1988. ISBN 952-9603-31-2.
* *Jälleensyntymä ja karman laki*. Helsinki: WSOY, 1990. ISBN 951-0-16119-5.
* *Enkelten maailma. Suojelusenkeleistä langenneisiin enkeleihin*. Helsinki: Aquarian, 1994. ISBN 951-8975-28-0.
* *Eino Leinon henkinen testamentti*. Helsinki: Ruusu-Ristin kirjallisuusseura, 1999. ISBN 951-0-14815-6.

Lähteet
-------

* Esko Mustosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
* *Ultra*-lehti 10/2000
* *Mitä-Missä-Milloin*, Kansalaisen vuosikirjat 1986 ja 1987

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ecology Stone** on Akseli Leinosen suunnittelema julkinen taideteos kauppakeskus Triplan sisäänkäynnin yläpuolella, Fredikanterassilla Helsingin Keski-Pasilassa. Teos voitti kaksivaiheisen suunnittelukilpailun keväällä 2017, jossa haettiin pysyvää ja paikkasidonnaista teosta, joka vahvistaisi Fredikanterassin luonnetta kohtaamis- ja viihtymispaikkana. Teoksen toivottiin antavan alueelle identiteettiä ja tarjoavan uusia näkökulmia alueen asukkaille ja muillekin Pasilassa liikkuville. *Ecology Stone* paljastettiin lokakuussa 2020.

Teos koostuu mustasta, suorakulmaisesta palkista, jonka kulmaan on asennettu raudoitettuun kevytbetoniin valettu kiveä muistuttava harmaa osa. Sen rakenteessa on kastelujärjestelmä, joka on yhteydessä kiven sisällä olevaan istutusaltaaseen. Altaaseen istutetaan suomalaisen metsämaiseman tyypillistä kasvillisuutta. Myös kiven pinta käsitellään aineella, johon sammaleen on helppo kiinnittyä.

Arkkitehti Akseli Leinosen mukaan teos on kuollut kappale, jonka päältä luonto pystyy kuitenkin kasvamaan ulos. Luonnon tasapaino muodostuu siitä, että keinotekoisen kappaleen päällä on luonto. Teoksen avulla hän haluaa herätellä ihmisiä tiedostamaan rakentamisen vaikutuksia luontoon. Teos osoittaa, että luonto pystyy kuitenkin elämään ihmisen rakentamassa kaupungissa.

Voitettuaan suunnittelukilpailun *Ecology Stone* oli Akseli Leinosen ensimmäinen julkinen taideteos. Vuonna 2019 valmistui hänen teoksensa *Massa* Kansalaistorille Oodin eteen.

Teos on toteutettu Keski-Pasilassa käytössä olevalla prosenttiperiaatteella, jonka mukaan alueen kaupungin infrastruktuurihankkeiden kustannuksista käytetään taiteeseen noin yhtä prosenttia vastaava osuus.

Kuvia teoksesta
---------------

* Akseli Leinosen Ecology Stone.Akseli Leinosen *Ecology Stone*.
* Teoksen osa "kivi" lokakuussa 2020.Teoksen osa "kivi" lokakuussa 2020.
* Ecology Stone kuvattuna itään.*Ecology Stone* kuvattuna itään.
* Teos ja taustan julkisivuja.Teos ja taustan julkisivuja.
* Teos kuvattuna Fredikantorilta etelään rakennusten välistä.Teos kuvattuna Fredikantorilta etelään rakennusten välistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Akseli Leinosen uusi julkinen teos Ecology Stone on valmistunut Keski-Pasilaan *HAM*.  19.10.2020.  Arkistoitu 23.10.2020. Viitattu 19.10.2020.
2. 1 2  Keski-Pasilan Fredikanterassin taidekilpailun voitti Akseli Leinosen Ecology stone *Uutta Helsinkiä*.  27.3.2017. Viitattu 18.10.2020.
3. 1 2  Putoaako jättikivi päähän uudessa Pasilassa? – Voittoisa taiteilija luo jännitystä teoksen ja kokijan välille *Yle Uutiset*. Viitattu 18.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksen suunnittelupiirustuksia
* Teosta koskeva sopimus
* Akseli Leinosen kotisivu
**Marga Lucie Wilhelmina Rosa Kiseleff**, vuodesta 1888 **Toppelius** (26. kesäkuuta 1862 Helsinki – 15. elokuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, joka tuli tunnetuksi kukka-akvarelleistaan.

Kiseleffin vanhemmat olivat yliarkkitehti Konstantin Kiseleff ja Sofia Julia Rosa Rüdinger ja puoliso vuodesta 1888 taidemaalari, majuri Woldemar Toppelius. Kiseleff kävi saksalaisen tyttökoulun Helsingissä. Taideopinnot hän aloitti Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1880 ja jatkoi niitä Sveitsissä kukkien maalaukseen erikoistuneen Rosalie Gayn oppilaana. Hän oli Sveitsissä ainakin vuosina 1881–1883 ja 1886 sekä Pariisissa vuonna 1887 opiskelemassa Émile Rousseaun johdolla.

Lähes yksinomaan kukka-aiheita vesiväritekniikalla maalannut Marga Kiseleff työskenteli enimmäkseen ateljeessa eikä luonnossa, mutta maalasi silti koriste- ja huonekasvien ohella luonnonkukkia ja hedelmäpuun kukkivia oksia sekä jonkin verran hedelmäasetelmia. Taideyhdistyksen vuosinäyttelyssä hän oli esillä ensimmäisen kerran vuonna 1882 akvarelli- ja guassitöillä. Kun Kiseleff oli avioitunut upseeri ja merimaalari Woldemar Toppeliuksen kanssa, pariskunta teki yhteisen opintomatkan ensin Kööpenhaminaan vuosina 1892–1895 ja sitten Pariisiin, Lontooseen, Cornwalliin ja Italiaan vuosina 1897–1898, samoin kuin vietti kesät 1899 ja 1900 Ruotsin länsirannikolla. He asuivat Berliinissä ja Weimarissa vuosina 1900–1914 ja Ruotsissa vuosina 1914–1918. Tästä syystä Marga Kiseleffin yhteydet Suomen taide-elämään jäivät melko vähäisiksi, vaikka pariskunta palasikin takaisin Suomeen vuonna 1918.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Konttinen, Riitta: "Marga Kiseleff", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 1840–185. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Vammaisfoorumi ry** on vuonna 1999 perustettu 29 valtakunnallisen vammaisjärjestön yhteistyöjärjestö.

Vammaisfoorumi edustaa Suomen vammaisjärjestöjä kansallisessa ja kansainvälisessä yhteistyössä, erityisesti Euroopan vammaisfoorumissa. Foorumin kotimainen vaikuttamistoiminta keskittyy vammaisten yhdenvertaisen osallistumisen turvaamiseen.

Vaikuttamistyön tavoitteet ja toiminnot
---------------------------------------

Vammaisfoorumin tavoitteena on vammaisten henkilöiden aseman ja oikeuksien turvaaminen muuttuvassa toimintaympäristössä. Tärkeää on YK:n vammaissopimuksen toimeen­panoon vaikuttaminen aktiivisesti niin, että vammaisten ihmisten osallisuus toteutuu edistäen samalla kestävän kehityksen Agenda 2030 tavoitteita. YK:n vammaissopimuksen toteutumisen seurantamenettelyä kehitetään, johon liittyy tiedon kokoaminen rinnakkaisraportointia varten. Vammaisfoorumi vaikuttaa niin, että yhteiskunnan esteettömyys ja saavutettavuus lisääntyy rakennetussa ympäristössä, tiedonsaannissa, joukkoliikenteessä ja palveluissa. Vammaisten henkilöiden itsenäisen elämän, arjesta selviytymisen ja asumisen kannalta tärkeiden palvelujen saatavuutta ja laatua seurataan ja edistetään. Vammaisfoorumi edistää vammaisten henkilöiden koulutusta, työllisyyttä ja yrittäjyyttä.

Jäsenjärjestöt
--------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Aivoliitto ry
* Aivovammaliitto ry
* Autismiliitto ry
* Epilepsialiitto ry
* FDUV rf
* Finlands Svenska Handikappförbund rf
* Förbundet Finlands Svenska Synskadade rf
* Harvinaiset -verkosto
* Hengityslaitepotilaat ry
* Heta – Henkilökohtaisten Avustajien Työnantajien Liitto ry
 | * Invalidiliitto ry
* Jaatinen – vammaisperheiden monitoimikeskus ry
* Kehitysvammaisten Tukiliitto ry
* Kehitysvammaliitto ry
* Kuuloliitto ry
* Kuurojen Liitto ry
* Kynnys ry
* Lihastautiliitto ry
* Mielenterveyden Keskusliitto ry
* Muistiliitto ry
 | * Neuroliitto ry
* Näkövammaisten liitto ry
* Sams – Samarbetsförbundet kring funktionshinder rf
* Selkäydinvammaiset Akson ry
* Suomen CP-liitto ry
* Suomen Kuurosokeat ry
* Suomen Polioliitto ry
* Suomen Reumaliitto ry
* Tapaturma- ja Sairausinvalidien Liitto ry
 |

Lähteet
-------

Vammaisfoorumi Vammaisfoorumi ry. Viitattu 20.11.2020. 

### Viitteet

1. ↑  Vammaisfoorumi – Vammaisfoorumi ry edistää vammaisten ihmisten yhteiskunnallista asemaa ja hyvinvointia *vammaisfoorumi.fi*. Viitattu 20.11.2020.
2. ↑  Toiminta – Vammaisfoorumi *vammaisfoorumi.fi*. Viitattu 20.11.2020.
3. ↑  Jäsenet – Vammaisfoorumi *vammaisfoorumi.fi*. Viitattu 20.11.2020.
**Anja Tellervo Konkka** (os. **Koistinen**, 17. joulukuuta 1917 Lapua – 28. tammikuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija. Hän aloitti uransa öljyvärimaalauksilla ja freskoilla, mutta siirtyi myöhemmin mosaiikkeihin.

Konkka opiskeli Vapaassa Taidekoulussa 1936–1941 ja suoritti myöhemmin Ravennan Accademia di Belle Artin mosaiikkitaidekurssin 1959–1961. Hänen töitään oli ensimmäisen kerran esillä Savonlinnassa vuonna 1938. Konkan ensimmäinen yksityisnäyttely oli Taidehallissa vuonna 1954. Hänen töitään on muun muassa Porissa Pihlavan kirkon mosaiikki *Enkelinpää*.

Vuonna 1991 Konkan nimi nousi esille, kun kriitikko Seppo Heikinheimo kyseenalaisti säveltaiteen apurahoja. Virinneessä keskustelussa Konkkaa pidettiin ainoana esimerkkinä kuvataiteilijasta, jonka ansioita apurahansaajien kärjessä ei ymmärretty.

Anja Konkan puoliso oli kirjailija Juhani Konkka. Heidän tyttärensä on kirjailija Anita Konkka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taidemaalari Anja Konkka kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 30.1.1964, s. 16. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 26.4.2023.
2. ↑  Anja Konkka *Kuvataiteilijamatrikkeli*.  2004. Suomen Taiteilijaseura. Viitattu 26.4.2023.
3. ↑  Taidenäyttelyt.  *Helsingin Sanomat*, 17.10.1954, s. 14. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 26.4.2023.
4. ↑  Pihlavan kirkko Porin ev.-lut. seurakuntayhtymä. Viitattu 26.4.2023.
5. ↑  Vainio, Risto: Kuvataiteen apurahat ansaittuja.  *Helsingin Sanomat*, 7.8.1991, s. B 8. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 26.4.2023.
6. ↑  Ratia, Taina: Fiktio muuttuu todeksi ja toisinpäin  10.3.2015. Turun Sanomat. Viitattu 26.4.2023.
**Flaamit** eli **flaamilaiset** (holl. *Vlamingen*) ovat germaaninen kansa, joka asuu etupäässä Belgian pohjois- ja länsiosissa Flanderissa sekä Ranskan pohjoisosissa. Belgian väestöstä flaameja on noin kaksi kolmasosaa; loput ovat enimmäkseen ranskankielisiä valloneja.

Flaamit puhuvat flaamin kieltä, joka on hollannin kielen murre. Uskonnoltaan suurin osa heistä on roomalaiskatolisia.

Flaamien kansa on muodostunut Reinjoen itäpuolelta belgien asuttamaan kelttiläiseen Belgiaan roomalaisvallan aikana 200-luvulla muuttaneista frankeista. Roomalaiset värväsivät frankkeja liittolaisikseen ja antoivat heille maata palkkioksi. Kun roomalaiset olivat lähteneet, frankeista tuli kuningas Kilderik I:n ja tämän pojan Klodvig I:n alamaisia. Frankkien kuninkaat laajensivat 500-luvulla frankkien valtaa nykyisen Ranskan ja Belgian alueilla. Vuosisatojen aikana germaaniset ja kelttiläiset vaikutteet johtivat flaameiksi ja valloneiksi määriteltyjen kansojen syntyyn.

Flanderin kreivit yhdistivät 860-luvulta alkaen germaanit ja romaanisia kieliä puhuvat kansat valtansa alle. Flaamien asuttamaan Flanderiin kehittyi seuraavina vuosisatoina merkittävää villa- ja silkkiteollisuutta, ja siitä tuli Euroopan johtava kangasteollisuuden keskus. Flaamilainen maalaustaide nousi kukoistukseen 1400-luvulta 1600-luvulle. Kuulusimpia flaamilaisia taiteilijoita olivat Hubert ja Jan van Eyck sekä Pieter Brueghel vanhempi, Pieter Brueghel nuorempi, Rogier van der Weyden ja Peter Paul Rubens.

Osa Flanderista kuului vuodesta 1584 Espanjan Alankomaihin. Vuonna 1668 Ranska valloitti osan Flanderista, ja vuosina 1795–1814 Flanderista tuli Ranskan valtakunnan osa.

Belgiasta tuli itsenäinen kuningaskunta 1830-luvulla. Vaikka flaamit muodostivatkin enemmistön Belgian asukkaista, heillä oli aluksi vähemmän valtaa kuin valloneilla. Maassa syntyikin flaamilainen liike, joka tavoitteli poliittista tasa-arvoa kuten myös flaamin kielen ja kulttuurin suojelua. Flaamista tuli 1800-luvun lopulla virallinen kieli flaaminkielisillä alueilla, ja vuonna 1898 kielestä tuli Belgian toinen virallinen kieli. Vuonna 1993 perustuslain uudistuksessa Flanderista tuli liittovaltion autonominen osa. Nykyisin kaikki julkiset kyltit ja hallinnon julkaisut Flanderissa ovat flaaminkielisiä, ja Belgian pääkaupunki Bryssel on virallisesti kaksikielinen.

Suomestakin tunnetaan flaamia tarkoittavia sukunimiä, kuten Flaming, Fleming, Flemming, Flander, Lander ja Lanteri. Ne ovat todennäköisesti kulkeutuneet Suomeen keskiajalla, varhaisimmat heti 1400-luvun alussa.

Katso myös
----------

* Vlaams Belang

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
2. ↑  Kanadan vuoden 2011 väestönlaskenta (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Waldman, Carl & Mason, Catherine: "Flemings", *Encyclopedia of European Peoples*, s. 264–267. Facts on File, 2006. ISBN 0-8160-4964-5.
4. ↑  Nissilä, Viljo: Friisiläis-alankomaalaista aineistoa Suomen nimistössä.  *Virittäjä*, 1963.  Kotikielen seura.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Flaamit** Wikimedia Commonsissa
Holsteininhevosta juoksutetaan.
**Holsteininhevonen** (myös **holsteiner**) on saksalainen puoliverinen hevosrotu, joka on kotoisin Schleswig-Holsteinin alueelta, Pohjois-Saksasta. Holsteininhevosen sanotaan olevan Saksan vanhimpia lämminverisiä hevosrotuja. Se polveutuu muun muassa täysiverisistä ja andalusianhevosesta.

Ominaisuudet
------------

Holsteininhevonen on tyypiltään kevyt lämminverinen. Säkäkorkeudeltaan se on noin 160–170 cm ja väriltään yleensä yksivärinen. Yleisin väri on ruunikko, mutta on myös esimerkiksi mustia ja kimoja. Holsteininhevosta käytetään lähinnä ratsuna ja vaunuhevosena. Ne ovat yleensä hyviä hyppääjiä ja niillä on hyvä laukka. Tunnettu ori *Landgraf I* symboloi uutta urheilukäyttöön jalostettua holsteininhevosta.

Historia
--------

Rotu on peräisin noin 1200-luvulta, jolloin munkit kasvattivat holsteininhevosta. Holsteininhevonen toimi aluksi sotaratsuna. 1500–1800-luvuilla holsteininhevosia vietiin paljon kaikkialle Eurooppaan. Sodat ja teollistuminen vähensivät holsteinhevosten määrää, ja vuonna 1960 jäljellä oli vain 1 280 yksilöä. Kanta elpyi, kun holsteininhevosta alettiin risteyttää täysiverioriiden kanssa. Rotu on edelleen varsinkin muihin saksalaisiin puoliverirotuihin verrattuna harvalukuinen, mutta hevosten laatu on ensiluokkainen.

Käyttö
------

Holsteininhevonen on menestyksekäs kilparatsu, jolla kilpaillaan olympia- ja maailmanmestaruustasolla muun muassa kenttäratsastuksessa, esteratsastuksessa ja valjakkoajossa. Rodun suosiota ratsastusurheilussa kuvaa sitä, että 70 prosenttia vuoden 1984 olympialaisissa kilpailleista hevosista oli holsteininhevosia.

Lähteet
-------

* Holsteininhevonen Hevosmaailma.netissä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Horse Breeds of the World - Holsteiner
* Equiworld.net - Holsteiner (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Landgraf Horse Magazinen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Holsteininhevonen**.
**Lachaniá** (kreik. Λαχανιά; transl. myös *Lahaniá*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 153 (vuonna 2011).

Lachanián keskusaukio ja Pyhän Georgioksen (*Ágios Geórgios*) kirkko.
Lachanián kylä sijaitsee Ródoksen eteläosassa noin 65 kilometriä etelälounaaseen Ródoksen kaupungista ja noin 2,8 kilometriä sisämaahan saaren kaakkoisrannikosta. Kylän pääkirkko on vuodelta 1848 ja omistettu Pyhälle Georgiokselle (*Ágios Geórgios*).

Lachaniá muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Λαχανιάς, *Topikí Koinótita Lachaniás*), johon kuuluvat varsinaisen Lachanián kylän lisäksi rannikolla sijaitseva Plimmýrin kylä sekä Chínan saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 153. Aiemmin kylä kuului Nótia Ródoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Nótia Ródoksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT). Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Lachania *Visit Rhodes*. Viitattu 4.9.2023.
3. ↑  Lachania *Rodos Rhodes*. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lachaniá** Wikimedia Commonsissa