recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kaavio yhteispaineruiskutusjärjestelmästä.
MAN V8 -moottorin ruiskutusjärjestelmä.
**Yhteispaineruiskutus** (engl. *Common rail*) on dieselmoottorien polttoaineen ruiskutusjärjestelmä, jossa erillinen korkeapainepumppu tuottaa jatkuvan tasaisen yli 2 000 baarin paineen polttoaineputkistoon. Polttoaineen jakamisen sylintereihin hoitavat sähköisesti avattavat suuttimet. Tämä mahdollistaa entistä tarkemman polttoaineen annostelun. Kolmannen sukupolven yhteispainejärjestelmissä suuttimet ovat pietso-ohjatut, niiden käyttöpaine voi olla 1 800 baaria. Käytössä oleva tekniikka alittaa uudet Euro 5 -päästönormit. Muut yleisesti käytetyt järjestelmät eroavat yhteispaineruiskutuksesta selvästi. Esimerkiksi perinteisellä jakajapumpulla varustetussa järjestelmässä pumppu tuottaa paineen ainoastaan yhden sylinterin omaan polttoaineputkeen kerrallaan, tai Volkswagen Groupin käyttämässä pumppusuutinjärjestelmässä jokaisella sylinterillä on oma pumppu/suutin-yksikkönsä. Yhteispaineruiskutus on viimeksi mainittuun verrattuna edistyksellisempi, sillä siinä polttoaine voidaan annostella useana peräkkäisenä annoksena, jolloin käyntiääni on pehmeämpi. Sen sijaan pumppusuutin kykenee tuottamaan yhden erittäin korkeapaineisen ruiskutuksen kerrallaan, mistä aiheutuu sille tunnusomainen kalkattava käyntiääni.

Yhteispaineruiskutuksen kehitti sveitsiläinen Robert Huber 1960-luvun lopulla.

Valmistajat ja käyttäjät
------------------------

Yhteispaineruiskutusjärjestelmiä valmistavat useat yritykset, kuten Robert Bosch GmbH, Delphi Automotive Systems, Denso Corporation ja Siemens VDO. Monet yhteispaineruiskutusta käyttävät autotehtaat kutsuvat järjestelmää omilla nimillään.

| Autotehdas | Merkit | Nimitykset |
| --- | --- | --- |
| Aixam Mega | Aixam ja Mega | HDI |
| BMW |  | D |
| Daimler-Benz | Mercedes-Benz ja Smart | CDI (ja Chryslerin Jeepeissä CRD) |
| Fiat Chrysler Automobiles | Fiat, Alfa Romeo ja Lancia | JTD, MultiJet, JTDm, Ecotec CDTi, TiD, TTiD, DDiS, Quadra-Jet |
| Ford Motor Company | Ford | TDCi Duratorq ja Powerstroke |
| General Motors | Opel, Vauxhall, Chevrolet ja Daewoo | CDTi ja VCDi |
| Honda Motor Company | Honda | i-CTDi |
| Hyundai Motor Company | Hyundai ja Kia | CRDi |
| Groupe Driveplanet | Ligier ja Microcar | DCI |
| Mahindra & Mahindra | Mahindra ja SsangYong | CRDe ja XDi |
| Maruti Suzuki | Suzuki | DDiS |
| Mazda Motor Corporation | Mazda | CiTD |
| Mitsubishi Motors | Mitsubishi | DI-D |
| Nissan Motor Company | Nissan | dCI |
| PSA Peugeot Citroën | Peugeot ja Citroën | HDi |
| Groupe Renault | Renault | dCi |
| Fuji Heavy Industries | Subaru | TD |
| Tata Motors Limited | Tata | DiCOR |
| Toyota Motor Corporation | Toyota | D-4D |
| Volkswagen Group | Volkswagen, Audi, Škoda, SEAT | TDI CR |
| Geely | Volvo | D |
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston monitoria. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Monterey** (runkonumero BM-7) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1891 vesille laskettu monitori.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Union Iron Worksiltä San Franciscosta Kaliforniasta, missä köli laskettiin 20. joulukuuta 1889. Alus laskettiin vesille 28. huhtikuuta 1891 kumminaan neiti Kate C. Gunn ja otettiin palvelukseen 13. helmikuuta 1893 päällikkönään Lewis Kempff.

Palvelus
--------

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin satamien suojaksi Tyynenmeren laivueeseen ja se oli sijoitettuna Mare Islandin laivastontelakalle. Ensimmäisten viiden vuoden aikana alus teki useita matkoja Yhdysvaltain länsirannikon satamiin harjoituksissa ja ammunnoissa. Joka keväissä ammunnoissa alus matkasi alas Kalifornian rannikkoa tai käväisi Washingtonissa. Huhtikuusta elokuuhun 1895 alus matkasi Etelä-Amerikan rannikkoa Peruun Callaoon vieraillen matkalla Acapulcossa, Mazatlanissa ja Panamassa.

### Espanjan-Yhdysvaltain sota

Espanjan-Yhdysvaltain sodan alettua ja kommodori George Deweyn voitettua espanjalaiset Manilanlahdella 1. toukokuuta 1898 alus sai määräyksen siirtyä Filippiineille tukemaan Aasian laivuetta, mikäli *Pelayo* hyökkäisi alueelle.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  history.navy.mil


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Amphitrite-luokka** | **Yhdysvaltain laivaston monitorit** | Seuraaja:**Arkansas-luokka** |
**Rooman lentoasemaiskut** olivat 17. joulukuuta 1973 tapahtunut terrori-isku, jossa viisi arabiterroristia hyökkäsi lähdössä ollutta Pan Amin lentokonetta vastaan Rooman Leonardo da Vincin kansainvälisella lentoasemalla. Terroristit ampuivat konetuliaseilla kohti konetta ja matkustajia ja sytyttivät sen lopulta tuleen.

Hyökkäys Pan Amin lentokoneeseen
--------------------------------

Terroristit heittivät 17. joulukuuta 1973 noin puolenpäivän aikaan palopommeja matkustajia ja konetta kohti. Koneen takaosaan tuli suuri reikä. Räjähdysten paineen ja sisälle koneeseen tulvineen paksun mustan savun seurauksena lentokoneessa syntyi kaaos. 32 ihmistä sai surmansa ja 20 loukkaantui. 18 ihmistä sai palovammoja. Neljä miehistön jäsentä onnistui evakuoimaan matkustajia ulos koneesta poistumisteiden kautta.

Panttivangit ja Lufthansan lentokoneen kaappaus
-----------------------------------------------

Pan Amin lentokoneen tuhoamisen jälkeen terroristit ottivat ryhmän italialaisia tullimiehiä panttivangiksi ja kaappasivat Lufthansan Boeing 737-lentokoneen, joka oli juuri lähdössä Müncheniin. Terroristit ampuivat vastarintaa tehneen italialaisen tullimiehen. 12 ihmistä jäi panttivangeiksi. Kaapparit uhkasivat ampua panttivankinsa elleivät he saisi poistua vapaasti Roomasta. 

Kone sai luvan lähteä Roomasta ja lensi Ateenaan kansainväliselle lentoasemalle. Ateenassa kaappaajat vaativat kahta arabiterroristia vapautettaviksi Kreikan vankiloista. Useiden tuntien neuvottelujen jälkeen kreikkalaiset suostuivat terroristien vaatimuksiin. Neuvotteluiden aikana terroristit ilmoittivat ampuvansa matkustajan puolen tunnin välein, ellei heidän vaatimuksiinsa suostuttaisi. Koneesta kuului laukaus. Panttivankina kenttävirkailija Domenico Ippoliton sai surmansa ja yksi italialainen poliisi haavoittui. Viranomaiset peruivat lupauksensa. 

Terroristit uhkasivat seuraavaksi nousta ilmaan ja syöksyä koneella Ateenan keskustaan. Syyrian, Egyptin, Libyan ja Irakin suurlähettiläät vaativat terroristeja antautumaan. Kaapattu kone lähti uudestaan liikkeelle. Ennen kuin kone rullasi kiitotielle, yksi poliisi päästettiin vapaaksi. Nainen, pikkulapsi ja italialaisen surmatun tullimiehen ruumis kannettiin ulos koneesta.

Kaappauksen päätös
------------------

Boeing 737 teki välilaskun Syyrian pääkaupunkiin Damaskokseen ja jatkoi kohti Bagdadia. Iltapäivällä kone laskeutui Kuwaitin erämaahan. Muutaman tunnin neuvotteluiden jälkeen tuli ilmoitus, että kaapparit antautuivat. Miehistöön kuuluvat neljää henkilöä, kuusi italialaista poliisia ja koneen etiopialainen lentäjä poistuivat koneesta vahingoittumattomina.

Kuwaitin viranomaiset pidättivät kaappaajat. Heidät vietiin poliisikuulusteluun ja luovutettiin myöhemmin Palestiinan vapautusjärjestölle, joka oli tuominnut iskut jyrkästi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Vuosikirja 73 *Verinen kaappaus vaati 33 uhria* sivu 298, KG Bertmark Kustannus Oy
2. 1 2 3 4  Vuoden uutistapahtumat kuvina 1973 *Sissien isku Roomassa* sivut 258–259 Interkustannus Oy
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston New Orleans -luokan panssarikansiristeilijää. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS New Orleans** (runkonumerot PG-34 ja CL-22) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1896 vesille laskettu New Orleans -luokan panssarikansiristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: New Orleans -luokka (1896)*
Brasilia tilasi *Amazonakseksi* nimetyn aluksen Armstrong, Mitchell and Companyn Elswickin telakalta Newcastle upon Tynestä, missä köli laskettiin vuonna 1895. Alus laskettiin vesille 14. joulukuuta 1895. Alus oli lähes valmis maaliskuun alussa 1896, kun Yhdysvaltain ja Espanjan välinen jännite alkoi kasvaa. Laivastoministeri John D. Long odotti laivastoattaseoiden tiedottavan Euroopan telakoiden mahdollisuudesta myydä aluksia. Lontoossa ollut laivastoattasea luutnantti John C. Coldwell osti Brasilialta 16. maaliskuuta 1898 *Amazonaksen* sekä sen sisaraluksen *Almirante Abreun*.

Caldwell vastaanotti 18. maaliskuuta *Amazonaksen* Gravesendissä. Myöhemmin samana päivänä saapui *USS San Francisco* Gravesendiin, missä *Amazonakselle* oli nostettu Yhdysvaltain lippu. *San Franciscon* ensimmäinen upseeri Arthur P. Nazro siirrettiin *Amazonaksen* päälliköksi, jonka tehtävänä oli kuljettaa alus Yhdysvaltoihin. Päällikön mukana siirtyi viisi muuta upseeria ja 87 miehistönjäsentä sekä yliluutnantti George Barnettin johtamat 18 merijalkaväen sotilasta.

Palvelus
--------

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  history.navy.mil

*New Orleans* -luokan risteilijät

|  |  |
| --- | --- |
| Brasilian laivasto | *Barroso* - *Amazonas* - *Almirante Abreu* |
| Chilen laivasto | *Ministro Zenteno* |
| Yhdysvaltain laivasto | *USS New Orleans* - *USS Albany* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *USS Chicago* – Seuraaja: Pennsylvania-luokka |
**Knidoslaisten leskhe** eli **Knidoslaisten kokoushuone** (kreik. Λέσχη των Κνιδίων, *Léschi ton Knidíon*) oli antiikin aikainen leskhe eli kokoontumistila Delfoissa Kreikassa. Se sijaitsi Apollonin pyhäkköalueen koilliskulmassa Delfoin teatterin itä- ja Apollonin temppelin pohjoispuolella.

Leskhe rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450 eaa. Se oli Knidoksen asukkaiden lahja Apollonille. Knidos oli joutunut persialaissotien aikana persialaisten hyökkäyksen kohteeksi, jolloin knidoslaiset pyrkivät suojaamaan niemellä sijainneen kaupungin kaivamalla suuren kaivannon. Työ kuitenkin epäonnistui, ja knidoslaiset lähettivät lähettilään Delfoihin kysymään Apollonin neuvoa Delfoin oraakkelin kautta. He saivat vastauksen, ettei Zeus hyväksynyt kaivantoa vaan oli lopettanut työn. Sen sijaan knidoslaisten tuli laittaa kaikki toivonsa Apollonin apuun. Apollonin katsottiin täyttäneen lupauksen, kun Kimon voitti knidoslaisten kanssa persialaiset Eurymedonin taistelussa noin vuonna 469–466 eaa. Leskhe rakennettiin kiitoksena tästä ja omistettiin Apollonille.

Leskhe toimi kokous-, ruokailu- ja lepotilana ja sitä käytettiin mahdollisesti myös urheiluun. Rakennus oli suorakulmion muotoinen ja sen pituus oli noin 20 metriä ja leveys noin 10,25 metriä. Siinä oli ovi eteläsivustalla. Rakennus oli kolmilaivainen ja sen kattoa tuki kahdeksan puista pylvästä kahdessa neljän pylvään rivissä. Leskhe oli koristeltu Polygnotoksen tekemin maalauksin, jotka esittivät muun muassa Troijan kukistumista sekä Odysseuksen laskeutumista Haadeeseen (*Nekyia*). Ne oli tehty liikuteltaviin paneeleihin. Maalaukset olivat antiikin aikana tunnettuja ja niiden sisältö tiedetään Pausaniaan kuvauksen kautta.

Lähteet
-------

1. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Delfoi", *Antiikin käsikirja*, s. 120–121. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Leskhe", *Antiikin käsikirja*, s. 301. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. 1 2  Delphi, Lesche of the Knidians *Perseus*. Viitattu 25.11.2015.
4. 1 2  Λέσχη Κνιδίων Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 25.11.2015.
Rooman valtakunta 330-luvulla: punaisella alueet, joilla latina oli hallitseva kieli ja sinisellä alueet, joissa vastaava kieli oli kreikka.
**Rooman valtakunta** oli melko monikielinen alue, mutta antiikin klassiset kielet, latina ja kreikka, olivat dominoivassa asemassa.

Latina oli aluksi pienen ihmisjoukon puhuma kieli Tiberjoen varrella. Kieli levisi roomalaisten mukana ensin muualle Apenniinien niemimaalle ja sitten muualle Rooman valloittamille alueille. Erityisen tärkeä asema latinalla oli Rooman armeijassa. Esimerkiksi Octaviuksen valloitettua Egyptin vuonna 30 latinaa alettiin käyttämään paikallisessa hallinnossa johtuen Rooman armeijan vahvasta läsnäolosta uudessa provinssissa.

Rooman valtakunnan romahdettua latina alkoi kehittyä nykyisiksi romaanisiksi kieliksi (muiden muassa espanja, italia ja ranska). Latina itse säilyi katolisen kirkon käyttämänä kielenä.

Aleksanteri Suuren valloitusretkien seurauksena muinaiskreikasta alkoi kehittyä jokseenkin yhtenäinen puhuttu kieli, eli koinee-kreikka. Tätä puhuttiin Rooman valtakunnassa etenkin Vähässä-Aasiassa, Egyptissä ja Syyriassa. Itä-Rooman aikana kreikka korvasi latinan keisarikunnan virallisena kielenä keisari Herakleioksen valtakaudella (610–614).

Egyptin kieli säilytti asemansa tavallisen kansan ensisijaisena kielenä Egyptin päädyttyä Rooman valtakunnan alaisuuteen. Tästä kehittyi sittemmin koptin kieli, jota Egyptistä lähtöisin olevat koptikristityt käyttävät edelleen liturgisena kielenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Latin language | Definition, Origin, Examples, Rules, & Facts *Encyclopædia Britannica*.  27.4.2023. Viitattu 18.5.2023. (englanniksi)
2. 1 2  An Introduction to Writing in Graeco-Roman Egypt: Languages and Scripts in Graeco-Roman Egypt *University of Michigan Papyrus Collection*.  2004. Viitattu 18.5.2023.
3. ↑  Greek language - Koine, Atticists, Byzantine Empire, and Semantic Shift *Encyclopædia Britannica*.  2023. Viitattu 18.5.2023. (englanniksi)
4. ↑  Heraclius | Byzantine emperor *Encyclopædia Britannica*.  2023. Viitattu 21.5.2023. (englanniksi)
5. ↑  Heraclius, Byzantine Emperor *auroraprize.com*. Viitattu 21.5.2023. (englanniksi)
**Stephan Maigaard Andersen** (s. 26. marraskuuta 1981 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija. Hän on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Englannissa, Ranskassa, Espanjassa ja Alankomaissa. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.

Seurajoukkueura
---------------

Andersen aloitti ammattilaisuransa Hvidovre IF:n juniorijoukkueessa ja siirtyi sieltä Brøndby IF:ään. Hän kuitenkin lähti Brøndbystä talvella 1999, koska hänelle ei luvattu pitkäaikaista sopimusta. Andersen siirtyi takaisin Tanskan 1-divisioonaan, jossa hänen lahjakkuutensa huomattiin.

Maaliskuussa 2002 Hvidovren omistaja, ammattilaismaalivahti Peter Schmeichel päätti purkaa Andersenin sopimuksen joukkueessa. Hän alkoi saamaan tarjouksia muutamilta englantilaisilta joukkueilta, muun muassa Aston Villalta ja Sunderland AFC:ltä. Jälkimmäinen kuitenkin päätti ostaa norjalaisen Thomas Myhren eikä huomioinut Andersenia, joka lopulta siirtyi Akademisk Boldklubiin, Tanskan SAS-Liigan mestarijoukkueeseen 2002.

Kesäkuussa 2004 Andersen muutti Englantiin liittyäkseen Charlton Athleticiin. Siirtosumma oli tuolloin kahdeksan miljoonaa tanskan kruunua. Ensimmäisenä vuonna hän ei kuitenkaan saanut paljoa peliaikaa, mutta kaudella 2005–2006 joukkueen ykkösmaalivahdin Dean Kielyn loukkaannuttua hän sai mahdollisuuden pelata.

Marraskuussa 2006 Andersen päätti palata Tanskan Superliigaan, Brøndby IF:ään ja sopimus astuikin voimaan tammikuussa 2007. Hän auttoi joukkueen voittamaan Tanskan cupin 2008 sekä valittiin parhaaksi tanskalaiseksi maalivahdiksi 2008. Sittemmin hän on pelannut muun muassa ranskalaisessa Evian TGFC:ssä.

Kansainvälinen ura
------------------

Andersen kutsuttiin Tanskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen kesäkuussa 2001, jossa hän syrjäytti kaksi vuotta vanhemman Rune Pedersenin. Joukkueessa Andersen ehti pelata 21 ottelua ja vuonna 2003 hänet valittiin Tanskan vuoden lahjakkaimmaksi alle 21-vuotiaaksi pelaajaksi.

Maajoukkuedebyyttinsä hän teki maaliskuussa 2004 ystävyysottelussa Espanjaa vastaan. Hänet valittiin myös Tanskan joukkueeseen vuoden 2010 maailmanmestaruuskilpailuihin. Kaikkiaan hän on pelannut 30 maaottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stephan Andersen *UEFA.com*.  18.6.2012. UEFA. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)
2. ↑  Denmark - Record International Players  5.7.2018. RSSSF. Viitattu 7.8.2018. (englanniksi)

  

Tanskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Sørensen |
2 C. Poulsen |
3 Kjær |
4 Agger |
5 Kvist |
6 Jacobsen |
7 Jensen |
8 Grønkjær |
9 Tomasson |
10 Jørgensen |
11 Bendtner |
12 Kahlenberg |
13 Krøldrup |
14 J. Poulsen |
15 S. Poulsen |
16 Andersen |
17 Beckmann |
18 Larsen |
19 Rommedahl |
20 Enevoldsen |
21 Eriksen |
22 Christiansen |
23 Mtiliga |
Valmentaja Olsen

Tanskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Andersen |
2 C. Poulsen |
3 Kjær |
4 Agger |
5 S. Poulsen |
6 Jacobsen |
7 Kvist |
8 Eriksen |
9 Krohn-Dehli |
10 Rommedahl |
11 Bendtner |
12 Bjelland |
13 Okore |
14 Schöne |
15 Silberbauer |
16 Lindegaard |
17 Pedersen |
18 Wass |
19 J. Poulsen |
20 Kahlenberg |
21 Zimling |
22 Schmeichel |
23 Mikkelsen |
Valmentaja Olsen
**RN Vedetta** (ital. *Regia Nave Vedetta*) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1866 vesillelaskettu parkkitakiloitu yhteysalus, joka oli samalla ensimmäinen italialaisella telakalla valmistunut rautarunkoinen sotalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Genovasta La Focelta ja sen köli laskettiin vuonna 1862. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1866 ja se liitettiin laivastoon 16. huhtikuuta 1869.

Palvelus
--------

Alus aseistus vaihdettiin vuonna 1896 kahteen 37 millimetrin 25 pituuskaliiperin ja kahteen 37 millimetrin 20 pituuskaliiperin tykkiin. Alus siirrettiin vuonna 1901 varastolaivaksi ja se poistettiin alusluettelosta 30. elokuuta 1903. Alus luovutettiin genovalaiselle Garaventa instituutille.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, 1860–1905 s. 352


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Esploratore-luokka** | **Regia Marinan yhteysalukset** | Seuraaja:***Staffetta*** |
Toimitusjohtaja Olavi Pakkanen (1966)
**Olavi Oskari Pakkanen** (4. toukokuuta 1920 Padasjoki – 28. lokakuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen akkuteollisuudessa toiminut yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1973.

Pakkanen suoritti kaupallisia opintoja Lahdessa ja perusti 1952 akkujen valmistaneen Oy Accumulator Ab:n. Yritys toimi vuodesta 1973 nimellä Pakkasakku Oy. Pakkanen oli perustamansa yrityksen toimitusjohtaja 1952–1977 ja hallituksen puheenjohtaja 1952–1981, jolloin yritys siirtyi Neste Oyj:n omistukseen. Yritys oli akkuvalmistuksen uranuurtajia Suomessa, ja kehittyi pienestä myynti- ja huoltoliikkeestä kansainvälisesti huomattavaksi teollisuuslaitokseksi. Vantaan Tammistossa lyijyakkuja valmistaneessa tehtaassa oli 150 työntekijää vuonna 1981. Pakkanen vaikutti akkualan kansainvälisissä järjestöissä ja hänellä oli luottamustehtäviä teollisuus-, työmarkkina- ja autoalan järjestöissä sekä kauppakamarissa. Hän osallistui sekä talvi- että jatkosotaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Olavi Pakkanen *Biografiasampo*. Viitattu 11.7.2023.
2. 1 2  Helsingin Sanomat. 13.11.1983. s. 14. Kuolleita.
3. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 11.7.2023.
4. ↑  Helsingin Sanomat. 7.3.1981. s. 3. Neste ostaa akkutehtaan.
**Pohjois-Borneo** oli Borneon saarella sijainnut brittiläisen protektoraatin alainen valtio, jota hallitsi Pohjois-Borneon kauppakomppania vuosina 1882–1941. Toisen maailmansodan jälkeen Pohjois-Borneosta tehtiin brittiläinen kruununsiirtomaa. Vuonna 1963 Pohjois-Borneo liittyi Malaijan liittovaltioon yhdessä Sarawakin ja Singaporen kanssa, jolloin syntyi nykyinen Malesian valtio. Nykyisin Pohjois-Borneon alueella sijaitsee Malesian osavaltio Sabah.

Historia
--------

Pohjois-Borneon kauppakomppanian hallitsema alue.
Pohjois-Borneo muodostettiin 1880-luvulla, kun Malakan niemimaata hallinneet brittiläiset pelkäsivät muiden siirtomaavaltojen, eritoten Saksan keisarikunnan vaikutusvallan kasvua Malaijien saaristossa. 1880-luvulla Pohjois-Borneon aluetta hallitsivat Brunein ja Sulun sulttaanikunnat. Britit pyrkivät ottamaan alueen Pohjois-Borneon kauppakomppanian haltuun, jotta muut siirtomaavallat eivät pääsisi hyötymään alueesta. Pohjois-Borneon kauppakomppania neuvotteli alueluovutuksista Brunein ja Sulun sulttaanien kanssa, ja vuonna 1881 se sai määräysvallan alueella, josta muodostettiin Pohjois-Borneo.

Kauppakomppania sai Britannian valtiolta oikeudet kauppamonopoliin alueella, vastineeksi siitä että se piti yllä lakia ja järjestystä alueella. Yhtiö joutui taloudellisiin vaikeuksiin, sillä maahan piti tuoda riisiä kalliilla hinnalla ulkomailta. Talous kasvoi 1900-luvun alussa, kun tupakanvienti kasvoi. Lisäksi alueen väestö ei hyväksynyt ulkomaalaisten valtaa. Naapurimaassa Sarawakissa levottomuuksia ei ollut, sillä Sarawakia hallinnut Brooken dynastia, otti alueen hallintaan alkuperäisväestöä. Kun brittiläiset yrittivät toimeenpanna verotusta Pohjois-Borneolla maassa alkoi kansannousu, jota johti Mat Salleh. Kauppakomppania yritti tukahduttaa kapinaa ja nimitti Mat Sallehin alueelliseksi päälliköksi, mutta Britannian hallitus ei hyväksynyt järjestelyä ja kapinallisten nujertamiseksi lähetettiin retkikunta. Kapinassa Mat Salleh sai surmansa vuonna 1900. Häntä pidetään yhtenä Sabahin kansallissankareista. Mat Sallehin kuoleman jälkeen Pohjois-Borneolla syntyi uusia kapinoita 1910-luvulla. Kapinat johtivat brittien liennytyspolitiikkaan, jossa alkuperäisväestöä otettiin mukaan päätöksentekoon 1920- ja 1930-luvuilla.

Toisen maailmansodan jälkeen Britannia pyrki eroon Kaakkois-Aasian siirtomaistaan. Vuonna 1957 Malaijan liittovaltio itsenäistyi Britanniasta ja vuonna 1963 Borneolla sijainneet Sarawak ja Pohjois-Borneo liittyivät Malaijaan, jolloin muodostettiin Malesian liittovaltio. Pohjois-Borneosta tuli Malesian osavaltio Sabah.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Barwise, J.M; White, N.J.: *Matkaopas historiaan, Kaakkois-Aasia*. Suomentanut Toppi, Anne. Suomi: Oy UNIpress Ab, 2002. ISBN 951-579-212-6.
2. ↑  How Brunei lost its northern province  21.9.2008. Brunei Times. Viitattu 7.9.2014. (englanniksi)
3. ↑  Lehtipuu, Markus: *Malesia, Singapore, Bali*, s. 18-24. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 952-9715-16-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pohjois-Borneo** Wikimedia Commonsissa
**Heikki Olavi Puoskari** (19. tammikuuta 1920 Alatornio – 11. marraskuuta 1991 Tornio) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja metsäopetuksen kehittäjä, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Puoskarin vanhemmat olivat kansanopiston opettaja Hans Jalmari Puoskari ja Stiina Maria (Maiju) Tanner ja puoliso vuodesta 1944 Maire (Maija) Sylvi Suutari. Puoskari tuli ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1941 ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1950 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1951. Metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1962 ja metsätalouden opettajatutkinnon Kurun normaalimetsäopistossa 1980. Puskari suoritti myös lukuisia ammatillisia kursseja ja teki opintomatkoja moniin eri maihin.

Puoskari oli Kemi Oy:n Karihaaran sahan harjoittelija 1945, Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen tutkimusapulainen 1946, Kemi Oy:n Karihaaran puutalotehtaan harjoittelija 1946, Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen aputyönjohtaja 1947, Oulujoen vesistön Uittoyhdistyksen harjoittelija 1947, Wiik & Höglundin Kyrönmaan piirin aputyönjohtaja 1947, Jokioisten, Humppilan ja Ypäjän kuntien maanlunastuslautakunnan n:o 78 arvioimisryhmän johtaja 1947, Oy Faner Ab:n vaneritehtaan harjoittelija Lohjalla 1947, Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton Metsätehon työntutkija 1948 ja Työtehoseuran metsäosaston tutkimusapulainen 1948–1950, opetus- ja tutkimusmetsänhoitaja 1950–1962 ja metsäosaston osastopäällikön sijainen 1957–1958.

Metsähallituksen ylimääräinen metsänhoitaja Puoskari oli vuodesta 1962, yksityismetsätalouden osaston ylitarkastaja 1962–1967, ylimääräinen apulaismetsänhoitaja 1963–1967, ylimääräinen metsänhoitaja 1967–1970, metsäopetusosaston metsätyön ammattiopetuksen ylitarkastaja 1967–1969, vt. ylimääräinen ylimetsänhoitaja 1970 ja ylimääräinen ylimetsänhoitaja 1970–1973. Ammattikasvatushallituksen metsäopetuksen osaston metsätyön ammattiopetuksen ylimääräisenä ylimetsänhoitajaja hän toimi 1973–1986. Puoskari oli myös monien metsätyökurssien suunnittelija, johtaja ja opettaja vuodesta 1952 ja toimi Suomen ja Tunisian välisen yhteistyösopimuksen metsäprojektin valvojana ja ohjaajana Tunisiassa 1967–1972. Hänellä oli lisäksi lukuisia muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Puoskari sai 1987.

Julkaisuja
----------

* *Metsämiehen hakkuuopas*, 1954, Mikko Kantolan kanssa
* *Hakkuutyövälineet*, 1956, eripainos *Metsäkäsikirjasta*
* *Tutkimuksia maatalouspyörätraktorin lumikelpoisuuden lisäämiseksi*, 1960, Mikko Kantolan kanssa
* *Saverikkoparireki n:o 3*, 1960, eripainos *Metsälehdestä* 1960:49.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Olavi Puoskari (1920–1991). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 27.4.2023.
2. 1 2  Jaana Laitinen: Ihmiset. Kuolleita. Metsäneuvos Olavi Puoskari. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  17.11.1991. Viitattu 27.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Niklas Jensen-Eriksen: Olavi Puoskari *Biografiasampo*.
Ludmilla Beloussowa ja Oleg Protopopow vuodelta 1968
**Pariluistelu** on taitoluistelun laji, jossa kilpaillaan pareina, jotka koostuvat miehestä ja naisesta. Laji eroaa jäätanssista ja yksinluistelusta elementtien osalta, mitkä sisältävät päänyläpuoliset nostot, kuolemanspiraalin ja heittohypyt. Joukkue eli pari suorittaa elementit yhdenmukaisesti ja yhtä aikaa. Tarkoituksena on luoda illuusio "kahdesta luistelijasta yhtenä".

Pariluistelu oli ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa Pietarissa vuonna 1908, jolloin siihen otti osaa kolme joukkuetta, Saksa, Iso-Britannia ja Venäjä. Olympialajiksi se otettiin saman vuoden lokakuussa Lontoossa, jolloin kilpailijoina oli yksi pari Saksasta ja kaksi Iso-Britanniasta. Pariluistelu on muuttunut hyvin paljon näistä alkuajoista ja jotkin nykypäivän elementit tulivat mukaan vasta vuosikymmeniä myöhemmin.

Kilpailu
--------

Pariluistelukilpailut koostuvat kahdesta osasta, lyhyt- ja vapaaohjelmasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pariluistelu Suomen taitoluisteluliitto. Viitattu 27.7.2013.
2. ↑  James R. Hines: *Historical Dictionary of Figure Skating*. Scarecrow Press, 2011. ISBN 978-0-8108-6859-5 (nide) ISBN 978-0-8108-7085-7 (ebook). Google Books (viitattu 27.7.2013).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pariluistelu** Wikimedia Commonsissa
**Parima Tapirapecón kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Venezuelassa. Se on perustettu vuonna 1991. Puiston pinta-ala on 39 000 km2. Se on maailman viidenneksi suurin luonnonsuojelualue. Se kattaa Orinocojoen latvavesiä.

Orinocon lisäksi puistoa halkovat Ocamo-, Matacuni-, Matapire- ja Mavaca-joet. Korkeimmat osat jatkuvat Guyanan ylänkönä. Kasvillisuus on tiheää metsää, ylänköalueella paikoin puusavannia. Osa metsästä on säännöllisesti tulvien alla. Eläimistöön kuuluvat pantteri, tapiiri ja monet apinalajit.

Useimmat Venezuelan Yanomamit asuvat kansallispuiston alueella.

Parima Tapirapecón puisto on yksi niistä kansallispuistoista, joissa kaivostoiminta uhkaa luontoarvoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Kim O'Connell: Traveler Special Report: Venezuela's Imperiled National Parks *nationalparkstraveler.org*.  National Park Traveler. Viitattu 7.4.2020.
2. 1 2  National Park Parima Tapirapeco *Araira*.  2018. Viitattu 7.4.2020.
3. ↑  Venezuela: las siete historias ambientales más leídas del 2019 *Mongabay*.  2019. Viitattu 7.4.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Parima Tapirapecón kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa
|  |
| --- |
| 
 |
| 

| Karatekesäolympialaisissa 2020 |
| --- |
| Miehet | Naiset |
|  | 67 kg |  |  | 55 kg |  |
|  | 75 kg |  |  | 61 kg |  |
|  | +75 kg |  |  | +61 kg |  |
|  | kata |  |  | kata |  |
| 

---

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |

 |

**Naisten kata karatessa Tokion olympialaisissa 2020** kilpaillaan Nippon Budōkanilla 5. elokuuta. Kilpailu käydään katassa. Kilpailuun osallistuu 10 karatekaa.

Karsinnat
---------

Kilpailuun osallistuu yhteensä kymmenen karatekaa. Isäntämaa Japani saa yhden urheilijan suoraan olympiaturnaukseen. Neljä urheilijaa valitaan rankingin perusteella kuitenkin siten, että yhdestä maasta saa tulla korkeintaan yksi urheilija. Kolme urheilijaa valitaan karsintaturnauksen kautta. Karsintaturnaus järjestetään Pariisissa 11. – 13. kesäkuuta 2021. Loput paikat täytetään maanosien omien kiintiöiden kautta sekä erillisten kutsujen kautta. Kutsuja lähetetään neljä. Afrikalla on kolme paikkaa, Aasialla kaksi, Euroopalla kaksi, Oseanialla kaksi ja Amerikalla kolme. Amerikan ja Afrikan pitää valita urheilijat siten, että kaikki kolme urheilijaa eivät saa olla samasta maasta.

| Karsintatapa | Ajankohta | Paikat | Karateka(t) |
| --- | --- | --- | --- |
| Isäntämaa |  | 1 |  Kiyou Shimizu (JPN) |
| Ranking | toukokuu 2021 | 4 |  Sandra Sánchez (ESP)   Viviana Bottaro (ITA)   Grace Lau (HKG)   Sakura Kokumai (USA) |
| Karsintaturnaus | 11. – 13. kesäkuuta 2021 | 3 |  Dilara Bozan (TUR)   Alexandra Feracci (FRA)   Jasmin Jüttner (GER) |
| Maanosien omat paikat |  | 1 |  Alexandrea Anacan (NZL) |
| Kutsut |  | 1 |  Puleksenija Jovanoska (MKD) |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Qualification System - Games of the XXXII Olympiad (pdf) WKF.  Arkistoitu 4.5.2021. Viitattu 9.3.2021. (englanniksi)
**Pohjois-Amerikka-sumu** (*NGC 7000* tai *Caldwell 20*) on emissiosumu, joka sijaitsee Joutsenen tähdistössä lähellä sen kirkkainta tähteä Denebiä. Nimensä se on saanut siitä, että se muistuttaa muodoltaan Pohjois-Amerikkaa siten, että sen keskelle työntyvä tumma alue vastaa Meksikonlahtea.

Yleistä
-------

Pohjois-Amerikka-sumu on laaja, ja sen näennäinen läpimitta on noin kuusi astetta, huomattavasti suurempi kuin täydenkuun, mutta sen kirkkaus on niin vähäinen, ettei sitä yleensä voi nähdä paljain silmin. Taivaan ollessa tarpeeksi pimeä se näkyy hyvin kiikarilla tai kaukoputkella, jossa on tarpeeksi laaja näkökulma (noin 3°), ja tällöin se näkyy sumuisena taustaansa valoisampana alueena. UHC-suodattimen avulla, joka suodattaa pois tiettyjä näkyvän valon aallonpituuksia, sen voi nähdä ilman kaukoputkeakin. Sumun ominainen muutos ja varsinkin sen vedyn Hα-emissioviivan aiheuttama punertava väri ovat havaittavissa vain sitä esittävissä valokuvissa.

Pohjois-Amerikka-sumu ja sitä lähellä sijaitseva Pelikaanisumu (*IC 5070*) ovat osia samasta ionisoituneen vedyn muodostamasta tähtienvälisestä pilvestä. Sumun ja Maan välissä on tähtienvälisen pölyn peittämä alue, joka absorboi sen takana sijaitsevien tähtien ja tähtisumujen valon ja saa tällä tavoin aikaan, että sumu näkyy sen muotoisena kuin se näkyy. Tähtisumun etäisyyttä ei tarkoin tunneta eikä myöskään, mikä tähti saa vedyn ionisoitumaan niin, että se lähettää valoa. On arveltu, että tämän saisi aikaan Deneb. Jos tämä pitää paikkansa, sumu on noin 1800 valovuoden päässä ja sen todellinen läpimitta on noin 100 valovuotta. 

Pohjois-Amerikka-sumun löysi William Herschel Englannin Sloughissa 24. lokakuuta 1786.

Kuvia
-----

* Harrastelijan ottama valokuvaHarrastelijan ottama valokuva
*

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pohjois-Amerikka-sumu**.
* Pohjois-Amerikka-sumu (NGC 7000) T. Yoshidan tähtivalokuvia sisältävällä sivustolla.
* NASA APOD: Pohjois-Amerikka- ja Pelikaanisumut (30.6.2009)
* NASA APOD: Pohjois-Amerikka-sumu (1.5.2000)
* NASA APOD: Pohjois-Amerikka-sumu (6.6.1996)
* NGC7000
Vanha lähde yliopistoalueella
Pohjois-Carolinan yliopiston kauppatieteellisen tiedekunnan rakennus.
**Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä** (engl. *University of North Carolina at Chapel Hill*) on yhdysvaltalainen yliopisto, joka sijaitsee Chapel Hillin kaupungissa Pohjois-Carolinan osavaltiossa. Se on Yhdysvaltojen arvostetuimpia yliopistoja. Yliopisto on osa Pohjois-Carolinan yliopistojärjestelmää, johon kuuluu kaikkiaan kuusitoista julkista paikallisyliopistoa.

Yliopistossa opiskelee yli 31 500 opiskelijaa, joista runsas 19 700 opiskeli alempaa korkeakoulututkintoa ja noin 11 800 maisteri- tai tohtoritutkintoa.  Opiskelijat ovat Pohjois-Carolinan kaikista sadasta piirikunnasta, muista osavaltioista ja noin 50 muusta maasta. Henkilökuntaan kuuluu kaikkiaan runsas 9 000 ihmistä, joista runsas 4 000 kuuluu vakituiseen opettajakuntaan (faculty).

Koska yliopisto on osavaltion rahoittama, osavaltion lain mukaan yliopiston opiskelijoista on oltava pohjoiscarolinalaisia vähintään 82 prosenttia.

Yliopistorankingeissa Chapel Hill on pärjännyt hyvin. Esimerkiksi tieteellisiin saavutuksiin pohjautuvassa kiinalaisessa ARWU-vertailussa Chapel Hill sijoittui vuonna 2021 sijalle 29 maailman parhaimpien yliopistojen joukossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Quick Facts The University of North Carolina at Chapel Hill. Viitattu 29.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  University of North Carolina at Chapel Hill *Academic Ranking of World Universities*.  2021. ShanghaiRanking Consultancy. Viitattu 29.7.2022. en

Aiheesta muualla
----------------

* Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä (englanniksi)
* Virallinen urheilusivu

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä**.
National Inventors Hall of Fame
**National Inventors Hall of Fame** (**NIHF**) on yhdysvaltalainen keksijöiden kunniagalleria. Valintakomitea valitsee joka vuosi ehdotettujen joukosta uusia jäseniä kunniagalleriaan. Komiteaan kuuluu edustajia Yhdysvaltain merkittävämmistä tieteen ja tekniikan järjestöistä.

NIHF:n perustivat vuonna 1973 United States Patent and Trademark Office ja National Council of Patent Law Associations. Museo sijaitsi alkujaan Akronissa Ohiossa, ja kunniagallerian ensimmäinen jäsen oli Thomas Edison. Nykyään museo sijaitsee Madison Buildingin atriumissa United States Patent and Trademark Officen päämajassa Virginian Alexandriassa.

Museossa on varsinainen kunniagalleria, museonäyttely, valokuvagalleria, teatteri ja myymälä. Kunniagalleriassa on tauluja, joissa on esillä galleriaan valitut henkilöt, ja interaktiivinen kioski, josta löytyy tietoja jokaisesta valitusta henkilöstä. Museossa on myös esillä näyttely, jonka aihe vaihtelee vuosittain. Valokuvagalleriassa on esillä digitaalisia valokuvia. NIHF:een kuuluu lisäksi Akronissa sijaitseva koulu. Koulu on tarkoitettu 5–8-luokkalaisille, ja se avattiin 1. syyskuuta 2010.

Lähteet
-------

1. ↑  Hall of Fame/Overview Invent Now. Viitattu 25.1.2011. (englanniksi)
2. ↑  National Inventors Hall of Fame *Ohio History Central*. Columbus:  Ohio Historical Society. Viitattu 25.1.2011. (englanniksi)
3. 1 2  Hall of Fame/Museums Invent Now. Viitattu 25.1.2011. (englanniksi)
4. ↑  Hall of Fame/NIFH School Invent Now. Viitattu 25.1.2011. (englanniksi)
**National Cartoonists Society** (**NCS**) on Yhdysvalloissa toimiva sarjakuva- ja pilapiirtäjien seura. Se tunnetaan parhaiten vuosittain myöntämistään palkinnoista, joista kuuluisin on vuoden parhaalle piirtäjälle myönnettävä Reuben-palkinto (*Reuben Award*), viralliselta nimeltään *Outstanding Cartoonist of the Year* (vuoden huomattava piirtäjä).

National Cartoonists Societyn perusti joukko piirtäjiä New Yorkissa maaliskuussa 1946. Ensimmäinen puheenjohtaja oli pilapiirtäjä Rube Goldberg. Seuran jäseniksi pääsevät vain ammattimaiset sarjakuva- ja pilapiirtäjät sekä poikkeustapauksissa ansioituneet henkilöt läheisiltä aloilta. Seuralla on nykyään yli 500 jäsentä ja se mainostaa olevansa maailman suurin ammattimaisten sarjakuvapiirtäjien järjestö. NCS ei periaatteessa toimi piirtäjien ammattiliittona tai etujärjestönä, mutta on toisinaan myös pyrkinyt puolustamaan jäsentensä etuja.

NCS tunnetaan parhaiten vuosittain jakamistaan palkinnoista. Palkintojen saajien ei tarvitse itse olla seuran jäseniä. Vuoden piirtäjä (*Cartoonist of the Year*) -palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1947. Palkinnon nimenä oli vuoteen 1953 asti *Billy DeBeck Memorial Award* sarjakuvapiirtäjä Billy DeBeckin mukaan. Vuodesta 1954 palkinnon nimi on ollut *Reuben Award* Rube Goldbergin oikean etunimen mukaan. Reubenia pidetään Yhdysvalloissa sarjakuva- ja pilapiirtäjien ammattikunnan korkeimpana ja arvostetuimpana palkintona. Muita NCS:n myöntämiä palkintoja ovat Milton Caniffin mukaan nimetty Milton Caniff -elämäntyöpalkinto (*Milton Caniff Lifetime Achievement Award*), *Gold Key* -palkinto, *Silver T-Square* -palkinto, 50 vuoden piiräjänurasta myönnettävä *Gold T-Square*, amatööripiirtäjille satunnaisesti myönnettävä *Ace Award* sekä lukuisat eri erikoisalojen palkinnot. Muun muassa mainospiirroksilla, animaatioilla, kirjankuvituksilla, aikakauslehtien kuvituksilla, sanomalehtien kuvituksilla, sarjakuvakirjoilla, pilapiirroksilla, sanomalehtisarjakuvilla, vitsisarjakuvilla, yksiruutuisilla sarjakuvilla ja onnittelukorteilla on omat palkintokategoriat. Aiemmin myönnettiin myös Elzie Segarin mukaan nimettyä *Elzie Segar Awardia* sekä urheilijoille suunnattua *No. 1 Awardia*, mutta niiden jakaminen on lopetettu. Palkintogaala pidetään vuosittain toukokuussa ja palkinnot myönnetään edeltävän vuoden saavutuksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  About the NCS (englanniksi) National Cartoonists Society. Viitattu 25.1.2015.
2. 1 2 3  Awards (englanniksi) National Cartoonists Society. Viitattu 25.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* National Cartoonists Societyn kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Stephan Winkler** (s. 1967 Görlitz, Itä-Saksa) on saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli vuosina 1985–1991 Hanns Eisler -musiikkikorkeakoulussa. Vuonna 1990 hän perusti oppilaitoksen ensimmäisen nykymusiikin kokoonpanon. Sen johdossa hän toimi vuoteen 1999 saakka. Vuodesta 1991 alkaen hän on työskennellyt Hanns Eisler -musiikkikorkeakoulun ja Berlin–Kreuzberg-musiikkikoulun opettajana sekä säveltäjänä. Hän on myös säännöllisesti johtanut nykymusiikkiesityksiä. Vuosina 2015–2016 hän oli vierailevana sävellyksen professorina Mozarteumissa, ja tämän jälkeen hän aloitti musiikin teorian sekä sävellyksen opettamisen Barenboim–Said Akademiessa.

Winkler sai vuonna 1991 Stuttgartin Akademie Schloss Solitudelta stipendit Wieniin, Venetsiaan, Lontooseen ja Pariisiin suuntautuneita matkoja varten. Hän asui vuosina 1994–1995 New Yorkissa ja sai Princetonin yliopiston residenssin. Vuosina 1999–2000 hänellä oli Pariisin Cité International des Artsin residenssi.

Vuonna 2000 Winkler perusti säveltäjä Michael Beilin kanssa SKART:n, jonka toimintaan on kuulunut audiovisuaalisten konseptikonserttien pitäminen poikkeuksellisissa paikoissa. Vuonna 2008 hän sai residenssin Villa Massimosta (Rooma) ja vuonna 2010 Goethe-instituutin residenssin Prahasta. Winklerin tuotantoon kuuluu muun muassa vuonna 2014 kantaesitetty ooppera, laajoja orkesteriteoksia (joista yhden esittämiseen tarvitaan myös lapsikuoro) ja kamarimusiikkia (monesti elektroakustisten ja video-osuuksien kera). Ensimmäisen levyjulkaisunsa säveltäjä teki Max Goldtin kanssa vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Barenboim–Said Akademie

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Hauhuun työväentalo** oli Virtain kaupungin Hauhuun kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Vuonna 1906 Jäähdyspohjassa pidettiin kokous, jonka tuloksena päätettiin perustaa Jäähdyspohjan työväenyhdistys. Paikalla oli väkeä sekä Jäähdyspohjan että Hauhuun kylistä. Vuoden mittaan selvisi kuitenkin, ettei yhteinen yhdistys toiminut, joten yhdistys jatkoi Hauhuun työväenyhdistyksen nimellä. Jäähdyskylään perustettiin oma yhdistyksensä.

Yhdistyksen sisällä oli alusta asti erilaisia ristiriitoja: muun muassa rahastonhoitaja irtisanoutui vuonna 1909, ja sen jälkeenkin jäseniä erosi ja erotettiin. Myös yhdistyksen hajoamisesta puhuttiin. Oma työväentalo saatiin kuitenkin rakennettua vuokratontille vuonna 1913. Oma talo vilkastutti yhdistyksen toimintaa: järjestettiin vappujuhlia, iltamia ynnä muuta myös yhdessä Jäähdyskylän yhdistyksen kanssa.

Vuonna 1937 yhdistyksen toiminnan kuvailtiin olevan lamassa. Toiminnan pyörittäminen oli jäänyt muutamien vanhojen jäsenten käsiin, jotka eivät jaksaneet toimia kovin aktiivisesti. Sotien jälkeen toiminta vielä virkistyi sen verran, että "perusasiat" hoidettiin. 1970-luvulla toiminta kuitenkin hiljeni lopullisesti, ja työväentalo myytiin 1980-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Niemi, Jussi: *Työväenyhdistystoimintaa Virroilla 115 vuotta*. Lahdenkylän Työväenyhdistys ry, 2018.
2. ↑  Työn Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  11.12.1937, no 286. Viitattu 6.2.2023.
**Alexandra Theresia (Therèse) Hahl**, o. s. *Decker* (25. lokakuuta 1842 Helsinki – 21. lokakuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen laulajatar.

Hahlin vanhemmat olivat raatimies, kauppias Johan Alexander Decker (1802–1856) ja Therèse Johanna Sofia Weckman (1818–1903). Hän oli naimisissa maisteri, kuoronjohtaja, laulunopettaja ja tenorilaulaja Taavi Hahlin kanssa. Hahlin veli oli arkkitehti Theodor Decker.

Therèse Hahl otti osaa oratorioiden esittämiseen ja muihin kuoroesityksiin ensin Fredrik Paciuksen ja myöhemmin Richard Faltinin johdolla sekä työskenteli yhdessä Bergbomin sisarusten Kaarlo ja Emilie Bergbomin kanssa Suomalaisessa Oopperassa. Hahl oli jäsenenä Zacharias Topeliuksen aloitteesta vuonna 1864 perustetussa Kevätyhdistyksessä (Vårföreningen), jota kutsuttiin Suomen ensimmäiseksi naiskuoroksi. Taavi Hahlin kuoltua Thérèse Hahl jatkoi tämän aloittaman sekakuoroille tarkoitetun Sävelistö-sarjan julkaisemista. Jean Sibelius kirjoitti vuonna 1902 kuorolaulun Hahlin kunniaksi ja myös Heikki Borenius ja Richard Faltin omistivat sävellyksiään hänelle. Kun Armas Järnefelt päätti esittää Tannhäuser-oopperan pääosin kotimaisin voimin, oli Hahl avustamassa häntä kuoroharjoituksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni.com : Alexandra Theresia Hahl (Decker)
2. 1 2 3  Therèse Hahl, Helsingin Sanomat, 22.10.1911, nro 244, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Unohtunutta kuorolaulumme vaiheista. 70 v. "Vårföreningin" ("Kevätyhdistyksen") perustamisesta, Suomen musiikkilehti, 01.04.1934, nro 4, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Salima Ikram** (s. 1965) on egyptologian professori Kairon American University in Cairossa. Ikram on ottanut osaa lukuisiin arkeologisiin hankkeisiin Egyptissä, ja hänet tunnetaan useista muinaista Egyptiä käsittelevistä kirjoista. Ikram on myös suosittu vieras muinaista Egyptiä käsittelevissä televisio-ohjelmissa.

Ikram syntyi Lahoressa Pakistanissa vuonna 1965. Hän kiinnostui egyptologiasta käydessään 9-vuotiaana Egyptissä. Ikram opiskeli egyptologiaa ja arkeologiaa Yhdysvalloissa Bryn Mawr Collegessa Pennsylvaniassa ja jatkoi opintojaan Cambridgen yliopistossa, mistä hän valmistui filosofian tohtoriksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Theban Mapping Project: Dr. Salima Ikram, Faunal Analyst - Theban Mapping Project (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 3.4.2018.
2. ↑  The American University in Cairo: Salima, viitattu 3.4.2018.



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Katákolo** (kreik. Κατάκολο; kath.kreik. Κατάκολον, *Katákolon*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan länsirannikolla Kyparissíanlahden pohjoisrannalla. Se kuuluu hallinnollisesti Pýrgoksen kuntaan, Eliksen alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Kylän väkiluku on 509 (vuonna 2011).

Katákolo sijaitsee noin 12 kilometriä länteen Pýrgoksen kaupungista, jonka satamana se toimii. Katákolo muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κατακόλου, *Topikí Koinótita Katakólou*), johon kuuluu varsinaisen Katákolon kylän lisäksi kylä Ágios Andréas. Koko yhdyskunnan väkiluku on 513.

Katákolo on suosittu turistikohde ja risteilysatama, jonka kautta vieraillaan erityisesti antiikin Olympian arkeologisella alueella. Ágios Andréaksen alue toimi myös antiikin aikana yhtenä Olympian satamista. Keskiajalla Ágios Andréaksessa sijaitsi Pontikókastron linna. Katákolossa toimii Antiikin kreikkalaisen tekniikan museo.

Panoraamakuva Katákolon satamasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  The website of Katakolon Greece *Katakolon.gr*.  Arkistoitu 26.2.2017. Viitattu 13.3.2017.
3. ↑  Katakolon overview *Katakolon.org*. Viitattu 13.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Katákolo** Wikimedia Commonsissa
**Brian Joseph McCook**, taiteilijanimeltään **Yekaterina Petrovna Zamolodchikova** eli **Katya**, on yhdysvaltalainen drag queen. Hän tuli julkisuuteen *Huippu- drag queen haussa* -ohjelman seitsemänneltä kaudelta, jolla sijoittui viidenneksi. Sen jälkeen hän esiintyi ohjelman toisella All Stars-kaudella, jossa pääsi perintösijalle. Sittemmin Katya on ollut osa yhdessä Trixie Mattelin kanssa juonnettua UNHhhh-nettisarjaa.

Yksityiselämä
-------------

McCook eli lapsuutensa Massachusettsissa katolisessa perheessä. Hänellä on kaksi sisarusta; isoveli ja pikkusisko.

Lähteet
-------

1. ↑  UNHhhh *WOW Presents Plus*. Viitattu 1.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  What's The Tee? Episode 76 RuPaul. Viitattu 12. joulukuuta 2019. (englanniksi)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |