recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fidžin vallankaappaus** oli Fidžin laivaston komentajan amiraali Frank Bainimaraman johtama vallankaappaus joulukuussa 2006.

Vallankaappausta edeltävä tilanne
---------------------------------

5. joulukuuta 2006 tapahtunut vallankaappaus oli seurausta Fidžillä pitkään jatkuneesta epävakaasta tilanteesta. Kaappausta edeltävänä päivänä Bainimarama riisui aseista Suvan aseistetut poliisivoimat. Virallisesti hän ilmoitti vain "tarkastaneensa poliisien aseet". Samana päivänä Bainimarma asetti presidentti Ratu Josefa Iloilon käytännössä kotiarestiin piirittämällä tämän asunnon. Myöhemmin samana päivänä Bainimarama syöksi intialais-fidžiläisen pääministeri Laisenia Qarasen vallasta.

Vallankaappauksen jälkeen
-------------------------

Bainimarama ilmoitti ottavansa myös presidentin valtuudet, mutta palauttavansa ne myöhemmin presidentti Iloilolle. Vallankaappauksen syyksi ilmoitettiin fidžiläisten oikeuksia loukkaavat lainsäädäntöhankkeet. Eräs lakiehdotus olisi myöntänyt armahduksen vuonna 2000 parlamenttiin hyökänneille fidžiläisille, jotka onnistuivat syrjäyttämään silloisen intialais-fidžiläisen pääministerin. Tämän seuraajaksi asetettiin Qarase. Toinen lainsäädäntöhanke olisi tähdännyt arvokkaan rannikkoalueen omistusoikeuden siirtämiseen.

Kun hallitus ei suostunut määräajassa komentaja Bainimaraman uhkavaatimukseen luopua lainsäädäntöhankkeista, kaappasi Bainimarama vallan. Vallankaappauksen ollessa käynnissä pääministeri Laisenia Qarase oli pyytänyt Australian pääministeri John Howardia lähettämään australialaisia joukkoja torjumaan vallankaappaushanketta, mutta tämä oli kieltäytynyt.
**Gideon Ernst von Laudon** (tai **Loudon**; 2. helmikuuta 1717 Laudohn, Ruotsin Liivinmaa – 14. heinäkuuta 1790 Neutitschein, Määri, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta) oli baltiansaksalaista syntyperää ollut itävaltalainen vapaaherra ja sotamarsalkka. Häntä on kutsuttu yhdeksi aikansa suurimmista sotapäälliköistä seitsenvuotisessa sodassa 1756–1763 Fredrik Suurta vastaan ja Itävallan ja Turkin välisessä sodassa 1787–1791.

Elämä ja ura
------------

Laudon kuului Skotlannista Liivinmaalle vuosisatoja aikaisemmin muuttaneeseen sukuun. Hänen isänsä oli everstiluutnantti, joka jäi eläkkeelle Ruotsin palveluksesta. Poika lähetettiin vuonna 1732 Venäjän armeijaan kadetiksi. Hän osallistui Puolan perimyssodassa sotamarsalkka Burkhard Christoph von Münnichin johtamaan Danzigin piiritykseen vuonna 1734, venäläisten marssille Reinille vuonna 1735 ja Turkin sotaan 1738–1739. Tyytymättömänä tulevaisuudennäkymiinsä hän erosi vuonna 1741 ja hakeutui muualle sotilastehtäviin. Hän lähti Venäjältä everstiluutnanttina ja siirtyi vuonna 1742 Itävallan palvelukseen, ja kunnostautui Itävallan perimyssodassa.

Laudonin nopea urakehitys alkoi seitsenvuotisessa sodassa. Hänen saavutuksistaan on mainittava erityisesti hänen osallistumisensa Prahan taisteluun 6. toukokuuta 1757, jonka jälkeen hänestä tuli kenraalimajuri ja hiljattain perustetun Maria Teresian ritarikunnan ritari, Olmützin piirityksen kukistaminen Domstadtlin taistelussa 30. kesäkuuta 1758, sekä hänen osallistumisensa Hochkirchin taisteluun, jonka jälkeen hänet korotettiin vapaaherran arvoon, ja voitto Kunersdorfissa elokuussa 1759. Vuonna 1760 hän voitti taistelut Landeshutissa ja valloitti Glatzin linnoituksen, mutta kärsi tappion Liegnitzissä Fredrik Suurta vastaan. Syys-lokakuussa 1761 hän valloitti Schweidnitzin. Vuonna 1769 hänestä tuli Määrin kenraalikomentaja ja vuonna 1778 sotamarsalkka, ja Baijerin perimyssodan syttyessä seuraavana vuonna hänelle annettiin Saksin rajalle kootun armeijan komento. Itävallan-Turkin sodan sytyttyä vuonna 1788 hänelle annettiin Itävallan joukkojen komento Kroatiassa, ja hän päätti sodan valloittamalla Belgradin. Kun seuraavana vuonna sota Preussin kanssa uhkasi puhjeta, keisari Leopold nimitti hänet Itävallan asevoimien ylipäälliköksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Loudon, Ernst Gideon, Freiherr von *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 22.4.2023.
2. 1 2 3  Lau’don (Loudon), Gideon Ernst von *Nordisk familjebok*.  1911. Viitattu 22.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gideon Ernst von Laudon** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC

 |

 |
**Johannes de Cleve** (1528/9 – 15. heinäkuuta 1582) oli flaamilainen säveltäjä.

Cleven synnyin- ja opiskelupaikoista ei ole varmuutta. Hänen sävellyksiään julkaistiin painettuina ensimmäisen kerran Antwerpenissä vuonna 1553. Samana vuonna hän sai nimityksen tenoriksi Ferdinand I Habsburgin kapelliin Wienissä. Vuosina 1559–1560 hän matkusti Alankomaiden alueelle rekrytoidakseen lisää laulajia keisarilliseen kapelliin. Vuonna 1559 Cleve omisti kaksi motettikokoelmaa Ferdinandille. Keisarin kuoltua vuonna 1564 hän sai paikan tämän nuorimman pojan, Sisä-Itävallan arkkiherttua Kaarle II:n kapellista Grazissa. Vuonna 1570 Cleve pyysi vapautusta tehtävistään fyysisen kunnon heikennettyä työkykyä. Hän sai eläkkeen sillä ehdolla, että jatkaisi säveltämistä kapellia varten. Cleve muutti ensin Wieniin ja asettui sitten Augsburgiin, jossa hänen kokoelmansa *Cantiones seu harmoniae sacrae* painettiin vuonna 1579. Hän lisäsi teokseen omistuskirjoituksen arkkiherttua Kaarle II:lle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Johannes de Cleve Hyperion Records


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Morgan Anthony Gibbs-White** (s. 27. tammikuuta 2000 Stafford) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia.

Gibbs-White pelasi Wolverhampton Wanderersin junioreissa. Hän nousi mestaruussarjassa tuolloin pelanneeseen edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017. Kaudella 2018–2019 Wolverhampton pelasi Valioliigassa, ja Gibbs-White pelasi siellä 26 ottelua mutta vain viisi kertaa avauskokoonpanossa. Kaudella 2019–2020 hän pelasi seitsemän valioliigaottelua ja vain kerran avauksessa. Eurooppa-liigan karsinnoissa hän pelasi kolme ottelua ja teki maalin Pyunik Jerevania vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi neljä ottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa. Kauden 2020–2021 alkupuoliskon Gibbs-White pelasi lainalla mestaruussarjassa Swansea Cityn joukkueessa. Wolverhamptonin joukkueessa hän pelasi kevätpuoliskolla 11 valioliigaottelua ja teki maalin toukokuussa kotiottelussa Brightonia vastaan. Kauden 2021–2022 alussa hän ehti pelata kaksi valioliigaottelua mutta lähti sitten kauden loppuun ulottuneella lainasopimuksella mestaruussarjassa pelanneeseen Sheffield Unitediin. Kauden 2022–2023 alussa Gibbs-White ehti pelata Wolverhamptonissa kaksi valioliigaottelua mutta siirtyi elokuun puolivälin jälkeen Nottingham Forestiin, jossa hän pelasi kauden aikana 35 liigaottelua ja ne yhtä lukuun ottamatta avauskokoonpanossa. Hän teki Nottinghamille viisi maalia: marraskuussa peräkkäisissä otteluissa Brentfordia ja Crystal Palacea vastaan, huhtikuussa peräkkäisissä otteluissa Liverpoolia ja Brightonia vastaan sekä toukokuussa Southamptonia vastaan.

Gibbs-White on pelannut useissa Englannin nuorisomaajoukkueissa. Hän voitti alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2017. Hän pelasi tuossa MM-lopputurnauksessa joukkueensa kaikissa seitsemässä ottelussa ja teki maalin puolivälierässä Yhdysvaltoja ja loppuottelussa Espanjaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morgan Gibbs-White Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Nottingham Forest – Englannin Valioliiga
1 Henderson |
2 Biancone |
3 Cook |
4 Worrall |
5 Mangala |
6 Shelvey |
7 Williams |
8 Colback |
9 Awoniyi |
10 Gibbs-White |
11 Lingard |
12 Navas |
13 Hennessey |
14 O’Brien |
15 Toffolo |
16 Surridge |
17 Mighten |
18 Cafú |
19 Niakhaté |
20 Johnson |
21 Kouyaté |
22 Yates |
23 Freuler |
24 Aurier |
25 Dennis |
26 McKenna |
27 Richards |
28 Danilo |
30 Boly |
31 Scarpa |
32 Lodi |
33 Taylor |
34 Ayew |
38 Felipe |
39 Wood |
Manageri Cooper
Kartta maanjäristyksen voimakkuudesta alueittain. Järistyksen episentrumi on merkitty mustalla tähdellä.
**Petrinjan maanjäristys** oli Kroatian kaupungissa Petrinjassa tapahtunut maanjäristys 29. joulukuuta 2020. Järistyksen magnitudi oli 6,4 Richterin asteikolla. Petrinja sijaitsee noin 50 kilometrin päässä pääkaupunki Zagrebista etelään. Maanjäristyksessä kuoli ainakin seitsemän ihmistä ja loukkaantui parikymmentä. Järistyksellä oli myös jälkijäristyksiä.

Suomen ulkoministeri Pekka Haavisto esitti surunvalittelut tapahtuman johdosta ja kertoi Suomen tarjoavan apua Euroopan unionin puitteissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kroatiassa voimakas maanjäristys – Ainakin seitsemän kuollut, rakennuksille paljon vaurioita *Yle Uutiset*.  29.12.2020. Viitattu 31.12.2020.
2. ↑  Kroatiassa voimakas maanjäristys – seitsemän kuollut, useita loukkaantunut *Iltalehti*.  29.12.2020. Viitattu 31.12.2020.
3. ↑  Jälkijäristykset tärisyttivät Kroatiaa tiistain tuhoisan maanjäristyksen jälkeen *Ilta-Sanomat*.  30.12.2020. Viitattu 3.1.2021.
4. ↑  Ulkoministeriön twiitti *twitter.com*.  31.12.2020. Viitattu 3.1.2021. (englanniksi)
Astekari

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Päänpäällinen |
| Sijainti | 
IiSuomi |
| Saariryhmä | 
Pallonen  |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Astekari** eli **Päänpäällinen** on Pallosen saariryhmään kuuluva saari Perämerellä Haukiputaan–Iin edustalla. Saaren korkein kohta on noin metrin korkeudella merenpinnasta, ja se sijaitsee laajan Nimettömänmatalan matalikon länsiosassa lähellä Santapankkia ja Pallosta ja kuuluu näiden ohella Perämeren saaret -Natura-alueeseen.

Astekarissa kasvaa ruoikkoa ja niittyä, kasveihin kuuluvat luhtakastikka ja rönsyrölli. Saaren laella kasvaa pajua. Merkittävimmät kasvit ovat meriasteri ja luotosorsimo. 

Saari on Pallosen saariryhmän saarista linnustoltaan arvokkain, ja se saattaa olla Perämeren ainoa haahkan säännöllinen pesimäpaikka. Saarella pesivän räyskäyhdyskunnan koko on noin 160 paria, joten se käsittää Suomen arvoidusta räyskän pesimäkannasta jopa 20 prosenttia. Muista pesiviä laajeja ovat kala- ja harmaalokki. Aiemmin saarella on tavattu runsaasti myös pesiviä naurulokkeja sekä tiiroja.

Lähteet
-------

* Suurhiekan linnusto ja arvio suunnitellun tuulipuiston linnustovaikutuksista (PDF)  6.3.2009. Pohjois-Pohjanmaan lintutieteellinen yhdistys ry. Viitattu 19.10.2009.

### Viitteet

1. 1 2  Suurhiekan linnusto... s. 16, 24 (Pallosen saariryhmä, Lönkytin ja Selkäleton alue)
2. 1 2  Suurhiekan linnusto... s. 26 (Astekari)
**Gustavo Núñez** (s. 1965 Montevideo) on uruguaylainen fagotisti.

Núñez opiskeli 16-vuotiaasta Kerry Camdenin johdolla Royal College of Musicissa, Lontoossa. Vuosina 1984–1988 hän suoritti opintoja Klaus Thunemannin johdolla Hannoverissa, Saksassa. Vuonna 1987 hän sai kansainvälisessä kilpailussa Genevessä Prix Suissen ja Münchenissä Carl Maria von Weber -palkinnon. Vuonna 1988 hän toimi fagotistina oopperatalossa Darmstadtissa. Vuonna 1989 hänet nimitettiin Bambergin sinfoniaorkesterin ensifagotistiksi, jona hän toimi, kunnes sai paikan Concertgebouw-orkesterista vuonna 1995.

Núñez on levyttänyt muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Antonio Vivaldin, Heitor Villa-Lobosin ja Sofija Gubaidulinan teoksia sellaisten orkesterien kuin Concertgebouw-kamariorkesterin ja Academy of St. Martin in the Fieldsin kanssa. Núñez on opettanut Düsseldorfin Robert Schumann -yliopistossa ja Kuningatar Sofían musiikkikoulussa, Madridissa. Hän on myös säännöllisesti vieraillut opettamassa Amsterdamin konservatoriossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gustavo Núñez Conservatorium van Amsterdam


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Anna Maria (Maija) Koskenniemi**, sukunimi aik. *Forsnäs* (30. huhtikuuta 1887 Oulu – 11. elokuuta 1972 Loimaa) oli suomalainen rehtori, kirjakauppias ja suomentaja.

Maija Koskenniemen vanhemmat olivat Oulun suomalaisen yksityislyseon lehtori Anders Forsnäs (1833–1888) ja Aina Maria Hällberg (1860–1938). Hänen vanhempi veljensä oli runoilija ja akateemikko Veikko Antero Koskenniemi. Maija Koskenniemi pääsi ylioppilaaksi Oulun jatko-opistosta 1905 ja hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1913 ja filosofian maisteriksi 1914.

Maija Koskenniemi oli vuonna 1909 perustetun Loimaan yhteiskoulun ranskan, saksan ja ruotsin kielen opettajana 1914–1956, hän toimi koulun rehtorina 1951–1953 ja oli viimeksi koulun vararehtorina. Maija Koskenniemi piti myös kirjakauppaa Loimaalla yhdessä sisarensa, opettaja Inga Koskenniemen (s. 1880) kanssa.

Suomennoksia
------------

* Gustave Flaubert : *Pyhän Julianuksen legenda*. WSOY 1911, näköispainos Kirja kerrallaan, Helsinki 2010 (alkuteos *La légende de Saint Julien l'Hospitalier*)
* Edmond ja Jules de Goncourt : *Nuoren tytön tarina*. Kustannus Oy Kirja, Helsinki 1915 (alkuteos *Renée Mauperin*)
* Henry Bordeaux : *Villahame*. WSOY 1920, 2. painos 1921 (alkuteos *La robe de laine*)

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 16.8.1972, s. 11. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1905, matrikkelinumero 29997
3. 1 2  Pohjoista kirjallisuutta : Kirjailijat Oulussa : V. A. Koskenniemi : Lapsuus
4. ↑  Tuula-Liina Varis : VAK – hän elää?, Kansan Uutiset 31.1.2010
5. ↑  Loimaan (suomalainen) yhteiskoulu 1909-1976, Suomen yksityisten oppikoulujen digitaalinen matrikkeli
**Pursijärvi** on vähähumuksinen järvi Hausjärven itäosassa Kanta-Hämeen maakunnassa. Sen pinta-ala on 85 hehtaaria. Etäisyys Hämeenlinnasta on 38 kilometriä kaakkoon.

Maantiede
---------

Pursijärven pituus lounaasta koilliseen on 1,7 kilometriä. Saaria on kolme, ja ne sijaitsevat järven länsiosan matalikolla. Matalikon itäpuolella on yli kymmenen metriä syvä alue, jonka keskivaiheilla sijaitsee järven syvin kohta. Myös järven lounaisosassa on noin kymmenen metriä syvä kohta. Pursijärven ympärillä on runsaasti peltomaata, joskin aivan ranta-alue on metsäistä; länsirannan tuntumassa kulkee Riihimäki–Lahti-rata. Itäranta on länsirantaa jyrkempi. Puolisen kilometriä lounaaseen sijaitsee Torholan lammi eli Lammikko (88,8 metriä mpy). Pursijärven luoteis- ja pohjoispuolella sijaitsevat Kokemäenjoen vesistöön kuuluvat Valkjärvi, Ansionjärvi ja Mommilanjärvi.

Pursijärven vesitilavuus on 3 850 000 kuutiometriä.

Pursijärvi (19.005.1.005) kuuluu Sulkavanjärven valuma-alueeseen (19.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Mustijoen vesistössä (19). Pursijärvi on Sulkavanjärven valuma-alueen kolmanneksi laajin vakavesi, se sijaitsee alueen luoteisosassa. Alueeseen kuuluu kuusi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Suojärvi, Sulkavanjärvi, Pursijärvi, Rutajärvi, Lammikko ja Lammijärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pursijärvi, vakavesi, Mäntsälä
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 1.7.2021.
3. ↑  Pursijärvi (19.005.1.005). Järviwiki. Viitattu 1.7.2021.
4. ↑  Pursijärvi (pdf) *Hausjärven järvitutkimukset vuonna 2018*. Hausjärven kunta / Ympäristöosasto.  Arkistoitu 20.7.2021. Viitattu 1.7.2021.
5. ↑  Sulkavanjärven valuma-alue (19.005). Järviwiki. Viitattu 1.7.2021.
**Asteliaceae** on yksisirkkaisheimo Asparagales-lahkossa. Sen 36 lajia kasvavat Uudesta-Seelannista Uuteen-Guineaan ulottuvalla alueella, Tyynenmeren saarilla, Chilessä ja Maskareeneilla Intian valtamerellä.

Tuntomerkit
-----------

Kasvit ovat enemmän tai vähemmän juurakollisia ja sisältävät myrkyllisiä saponiiniyhdisteitä. Kasvia peittävät pienet suomut tai tähtikarvat. Lehtiasento on kierteinen, lehtikanta toisinaan tupellinen. Kukat ovat yleensä yksineuvoisia ja sijaitsevat kaksikotisesti. Kukinto on haarainen terttu tai tähkä, ja siinä on kookkaat ylälehdet. Kukat ovat melko pieniä, ja kehälehdet ovat yleensä tyvestään kasvaneet yhteen. Heteet voivat kiinnittyä kehän tyvelle. Emiössä on toisinaan haarainen vartalo. Sikiäimessä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on marja. Kromosomiluku n = 8, 30, ?35.

Luokittelu
----------

Heimo on evoluutiopuussa iirikkikasvien (Hypoxidaceae) sisarhaara. Yhdessä ne muodostavat kladin, jonka kasvit ovat lehtiruusukkeellisia tai mätästäviä sekä flavonoleja ja limakanavia sisältäviä. Kussakin emilehdessä on muutama tai paljon siemenaiheita. Siemenessä on ohutsoluseinäinen endospermi. Taimen sirkkalehti ei yhteytä ja siinä on pitkä kieleke.

Heimossa on perinteisesti erotettu useita sukuja, mutta nykyinen kladistisiin menetelmiin perustuva mielipide tuntuu kallistuvan siihen, että sukuja on vain yksi. Perinteisempi sukujako on seuraava:

* *Astelia* Banks & Sol. ex R.Br.
* *Collospermum* Skottsb.
* *Milligania* Hook.f.
* *Neoastelia* J.B.Williams

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. 2001: Angiosperm Phylogeny Website.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens 2001–, viitattu 10.11.2014.
2. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131348
* Wikispecies: Asteliaceae
* APNI: 120804
* CoL: 6235N
* EoL: 8195
* EPPO: 1ASFF
* Fossilworks: 55836
* GBIF: 7684
* GRIN: 109
* iNaturalist: 71445
* IPNI: 77126733-1
* IRMNG: 114238
* ITIS: 810125
* NCBI: 51510
* NZOR: a7f41256-e1fb-422f-b116-8f8bbbbbf32d
* Open Tree of Life: 677386
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126733-1
* Tropicos: 50324411
* VicFlora: f1bd8972-148f-4f4d-ac75-d5a663e61b4c
* Watson & Dallwitz: asteliac
* WFO: wfo-7000000052

 |

 |
**Fredrik Adolf Holm** (2. huhtikuuta 1789 Porvoo – 27. syyskuuta 1855 Pernaja) oli Viipurin lukion yliopettaja ja lintutieteilijä.

Holmin tutkimuskohde naurulokki

Elämäkerta
----------

Fredrik Holmin vanhemmat olivat Hedvig Elisabeth Lagus ja postikomissaari, protokollasihteeri Carl Fredrik Holm, jotka oli vihitty Porvoon kaupungissa 15.8.1784.

Holm kävi Porvoon lukion ja opiskeli Turun Akatemiassa vuodesta 1806 vuoteen 1815, jolloin hän valmistui filosofian maisteriksi. Toukokuussa 1811 Holm puolusti pro exercitio-väistöstään naurulokin biologiasta Paraisilla (Prytz, L.J. ja Holm, F.A. 1811: *De Laro ridibundo periculum ornithologicum. II*. Aboae. Pro ex.) Ohjaajana toimi Lars Johan Prytz, joka lienee kerännyt pääosan tai kaikki tutkimusaineistosta. Holmin pro gradu-väitöksen ohjaajana toimi professori Anders Johan Lagus vuonna 1814.

Vuonna 1816 Holm sai nimityksen Kuopion triviaalikoulun kollegaksi. 1821 hän sai viran Viipurin lukion yliopettajana, mutta tässä virassa hän viihtyi vain kolme vuotta ja erosi.

Fredrik Holmin puoliso oli Carolina Sofia Boman, vihitty Porvoossa 22.3.1829. Fredrik Holm kuoli Pernajassa hengenahdistukseen (ruotsiksi *andtäppa*).

Lähteet
-------

* Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Kivistö, Sari 2009: Suomen lintutieteen synty – Turun Akatemian aika. Faros, Turku. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä. ISBN 978-952-5710-04-5
* Kotivuori, Yrjö: Fredrik Adolf Holm. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.

### Viitteet

1. ↑  Hiski-tietokanta: Porvoon vihittyjen luettelo
2. ↑  Hiski-tietokanta: Pernajan haudattujen luettelo


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Peace** on joki Kanadassa. Se saa alkunsa Kalliovuorilla, Brittiläisen Kolumbian pohjoisosissa, ja laskee pohjoisen Albertan läpi. Joki on noin 1 923 kilometriä pitkä, ja sen valuma-alue on noin 302 500 neliökilometriä.

Joen yläjuoksulle on tehty suuri pato ja tekojärvi, Willistoninjärvi, vesivoiman tuottamista varten. Padon jälkeen joki laskee itään Albertaa kohti ja jatkaa sitten pohjoiseen ja itään, jossa se kohtaa Athabascajärven Wood Buffalon kansallispuistossa. Athabascajärven ja Peacen jokisuiston vesi laskee Slave-jokeen ja saavuttaa Pohjoisen jäämeren Mackenzien kautta.

Joen reuna-alueet ovat perinteisesti olleet dunnezojen asuinalueita. Turkiskauppaaja Peter Pondin uskotaan käyneen joella vuonna 1785. North West Companyn Charles Boyer perusti Peacen ja Boyerin yhtymäkohtaan turkiskauppa-aseman vuonna 1788. Vuonna 1793 tutkimusmatkailija Alexander Mackenzie matkusti pitkin jokea. Vuonna 1794 joen varrelle Rocky Mountain Houseen, lähelle nykyistä Fort St. Johnia, rakennettiin turkiskauppa-asema. Se oli ensimmäinen muun kuin alkuperäiskansan asutus Brittiläisen Kolumbian mantereella.

Albertassa sijaitsevan Peace-jokilaakson rikas maaperä on tuottanut vehnäsatoa 1800-luvun loppupuolelta lähtien. Jokialue on myös tärkeä öljy- ja maakaasutuotannon keskus. Joen varrella Brittiläisessä Kolumbiassa on myös sahatavara-, selluloosa- ja paperitehtaita.

Peacen suistoalueesta tehtiin Ramsar-suojelualue vuonna 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peace River *Canadian Encyclopedia*. Viitattu 9.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peace** Wikimedia Commonsissa
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Itä-Suomen Työmies** oli Kotkassa vuosina 1899–1900 ilmestynyt sanomalehti.

Lehden perustamisen taustalla oli Kotkan työväenyhdistyksen radikalisoituminen ja paikallisen Kotkan Sanomien kielteinen suhtautuminen työväenasiaan. Julkaisulupa saatiin vasta kolmannella yrittämällä, eikä lehti sen mukaan voinut käsitellä lainkaan poliittisia kysymyksiä. Linjaltaan Itä-Suomen Työmies osoittautui liian lieväksi, vaikka sitä toisaalta syytettiin myös kiihotuksesta.

Kahdesti viikossa vain puolen vuoden ajan ilmestyneen lehden levikki oli noin 900–1 200 kappaletta. Vastaavana toimittajana työskenteli Vilho Pylvänen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 200. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 543. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-220-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Itä-Suomen Työmies* digitoituna kansalliskirjastossa
**Itä-Suomen Kemistiseura** on Suomalaisten Kemistien Seuran paikallisjaosto jonka toiminta on keskittynyt Joensuun ja Kuopion alueelle. Seuran tarkoituksena on edistää kemian eri alojen tutkimusta, teollisuutta ja tunnettavuutta välttämättömänä perustieteenä. 

Itä-Suomen Kemistiseuran jäseneksi voi liittyä pääseuran kautta. Varsinaiseksi jäseneksi voidaan hyväksyä henkilö, joka on osoittanut olevansa pätevä kemisti esimerkiksi suorittamalla ylemmän yliopistotutkinnon kemian alalta. Nuoreksi jäseneksi voivat liittyä korkeakouluissa kemiaa, biokemiaa tai farmaseuttista kemiaa pääaineenaan opiskelevat henkilöt.

Historia
--------

Itä-Suomen kemistiseura perustettiin 29. syyskuuta 1977. Seuran kotipaikkana aloitti Kuopio, ja seuran perustivat kemistit Pentti Kauranen, Anitra Tenhunen ja Pekka Joutsenoja. Tili avattiin 15.12.1977 silloiseen Kuopion Osuuspankkiin. Seuran ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Pentti Kauranen. Vuonna 1978 toiminta lähti varsinaisesti käyntiin, ja ensimmäisiin tapahtumiin sisältyi mm. Loviisan matka, syysretki sekä pikkujoulut. 

Vuosien varrella seura on järjestänyt mm. yritysvierailuja, vuosijuhlia, pikkujouluja, yleisöluentoja ja erilaisia virkistystapahtumia. Seuran jäsenmäärä on vaihdellut toiminnan aikana. Enimmillään jäseniä on ollut lähemmäs kolmesataa. Vuonna 2019 jäseniä on 51.

Aiheesta muualla
----------------

* Itä-Suomen Kemistiseuran kotisivut

Lähteet
-------

* Itä-Suomen Kemistiseuran kotisivut
* Seuran sopimuskirja ja toimintakertomukset
Högforsin tehdasaluetta (1938)
Lämpöpatterien porauskone Högforsin tehtaalla
**Högforsin Tehdas Oy** (nimi vuoteen 1918 **Aktiebolaget Högfors Bruk och Wattola Träsliperi**) oli Karkkilassa vuosina 1894–1940 toiminut metalliteollisuusyritys, joka fuusioitiin 1940 Kymin Oy:öön.

Högforsin Tehdas Oy hankki omistukseensa Wolter Ramsayn vuonna 1885 Högfors Bruks Ab:ltä ostaman konepajan sekä Wattola Träsliperi Ab:n 1893 perustaman Nahkijoen varrella sijainneen puuhiomon joka toimi vuoteen 1918 saakka. Uusi yhtiö aloitti 1896 lämmityslaitteiden valmistuksen ja vuonna 1912 sen valmistusohjelmaan kuuluivat lämminvesi- ja höyrykattilat, valurautaiset lämpöpatterit, putket, venttiilit sekä erilaiset valutavarat. Yhtiön omistama tytäryhtiö *Oy Hyvinkää–Pyhäjärvi Rautatie* liikennöi Hyvinkään ja Karkkilan välistä kapearaiteista rautatietä.

Kymin Oy hankki 1933 haltuunsa Högforsin Tehdas Oy:n osake-enemmistön ja vuonna 1940 Högforsin Tehdas Oy fuusioitiin Kymin Oy:öön. Karkkilan tehtaat jatkoivat toimintaansa Kymin Oy:n omistuksessa. Vuonna 1985 Suomivalimo (nykyinen pörssiyhtiö Componenta Oyj) osti Karkkilan tehtaan. Högforsin toiminta jatkuu nykyään Högfors Oy:ssä mm. venttiilivalmistuksena. Lisäksi Primaca Group Oy:n johdolla on Suomeen rakentumassa merkittävä energiateollisuusryhmittymä jota kutsutaan Högfors-ryhmäksi. Ryhmään kuuluu mm. Högfors Oy, HögforsSahala Oy, HögforsGST Oy ja GAV Group Oy.

Tehtaan nimet
-------------

Högforsin tehdas on vaihtanut nimeään useaan otteeseen, alla olevassa taulukossa nimet on listattuna.

Tehtaan nimet| Vuosi | Nimi |
| --- | --- |
| 1820 | Högforsin ruukki |
| 1875 | Högforsin tehdas Oy |
| 1894 | Högforsin tehdas ja Wattolan puuhiomo Oy |
| 1918 | Högforsin tehdas Oy |
| 1940 | Kymin Osakeyhtiö Högforsin Tehdas |
| 1968 | Kymin Oy - Karkkilan tehdas |
| 1973 | Högforsin valimo (tehdasryhmän toinen osa oli Santasalon tehdas) |
| 1975 | Karkkilan tehdasryhmä |
| 1983 | Högfors valut (tehdasryhmän toinen osa oli Santasalo vaihteet) |
| 1985 | JOT-Yhtiöt Oy Högfors-Valimo |
| 1990 | Högforsin Tehtaat Oy |
| 1997 | JOT Components Karkkila Oy |
| 1999 | Componenta Karkkila Oy |
| 2011 | Componenta Finland Oy Högfors |
| 2018 | Componenta Finland Oy Karkkila |
| 2020 | Componenta Castings Oy Karkkila |

Katso myös
----------

* Högforsin ruukki

Lähteet
-------

* Pörssitieto: Vuosina 1912–72 poistuneet pörssiyhtiöt

### Viitteet

1. ↑  Raudasta syntynyt Högforsin historia 1820-2020, Karkkilan Ruukkimuseo Senkan julkaisuja 8, Tommi Kuutsa ja Janne Viitala, s.434 (VIII Liitteet), 2020, ISBN 978-952-67371-6-4

Aiheesta muualla
----------------

* GST Groupin kotisivut
* Högfors-ryhmän kotisivut
Kirill Serebrennikov
**Kirill Serebrennikov** (ven: Кирилл Семёнович Серебренников, s. 7. syyskuuta 1969) on venäläinen elokuva- ja teatteriohjaaja. Hän toimi Gogol-keskuksen taiteellisena johtajana vuodesta 2012.

Serebrennikov pidätettiin elokuussa 2017. Häntä syytettiin taloudellisista väärinkäytöksistä perustamansa järjestön avustuksissa. Hänen ohjaustyönsä esitys Bolšoi-teatterissa peruttiin heinäkuussa. Serebrennikov on kritisoinut viranomaisia ja kirkon ja valtion vallan kasvua. Syytteessä Serebrennikoville vaadittiin kuuden vuoden vankilatuomiota ja 800 000 ruplan (noin 10 000 euroa) sakkoja. Hänen väitettiin osallistuneen yhteistyökumppaniensa kanssa runsaan miljoonan euron kavaltamiseen varoista, jotka Venäjän kulttuuriministeriö oli myöntänyt. Oikeudenkäynnin motiiveja pidettiin maan kulttuuripiireissä poliittisina.

Kesäkuussa 2020 Serebrennikov tuomittiin kolmen vuoden ehdonalaiseen vankeuteen ja sakkorangaistukseen kavalluksesta sekä matkustuskieltoon ulkomaille kesään 2023 asti. Tuomio kumottiin maaliskuussa 2022 ja Serebrennikov lähti Venäjältä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirill Serebrennikov – Russiapedia Cinema and theater Prominent Russians *russiapedia.rt.com*. Viitattu 23.8.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Venäläinen teatteeriohjaaja pidätetty epäiltynä kavalluksesta.  *Helsingin Sanomat*, 23.8.2017, s. A 24.
3. ↑  Sensuuria arvostellut ohjaaja Kirill Serebrennikov asetettiin Venäjällä syytteeseen miljoonakavalluksesta *Yle.fi, uutiset*.  22.8.2017. Viitattu 23.8.2017.
4. ↑  Kavallustuomio uhkaa Serebrennikovia. Helsingin Sanomat 23.6.2020 s. B 3
5. ↑  Koppinen, Mari: Venäläisohjaaja Kirill Serebrennikovin tuomio kumottiin, ohjaaja lähti heti maasta *HS.fi*.  30.3.2022. Viitattu 30.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lassie** on vuonna 2013 julkaistu animaatio. Skotlanninpaimenkoira Lassie seikkailee Jylhävuoren suojelualueen villeissä maisemissa. Lassie on yksi perheenjäsenistä Parkkosen perheessä, jonka Risto-isä työskentelee alueella metsänvartijana ja Saara-äiti alueen eläinlääkärinä. Lassie seuraa kaikkialle perheen Sonja-tytärtä, jonka toiseksi paras kaveri on Henri. Yhdessä tämä kolmikko selviää monesta täpärästä tilanteesta.

Jaksot
------

1. Heikoilla jäillä 

2. Kivijärven hirviö 

3. Myrskyn jälkeen 

4. Ota kiinni! 

5. Täyttä höyryä 

6. Ystävyyden kukkia 

7. Ansassa 

8. Kultakuumetta 

9. Lassie katoaa 

10. Lumivyöry 

11. Metsä palaa! 

12. Myrskynmetsästäjät 

13. Paras reitti 

14. Pelastuspartio 

15. Suden jäljillä 

16. Vaara vuorilla 

17. Vapaapäivä 

18. Vastalääke 

19. Villihevosia 

20. Vuorensolan aarre 

21. Isänpäivä 

22. Jylhävuoren seikkailu osa 1/2 

23. Jylhävuoren seikkailu osa 2/2 

24. Pelastakaa kondorit! 

25. Suvun salaisuus 

26. Varaemo

Näyttelijät
-----------

**Suomenkieliset äänet**

* Ofelia Hanttu
* Lassi Hirvonen
* Petri Hanttu
* Katja Sirkiä
* Peter Pihlström

### Käännös

Fiable 

Tuija Korhonen
**Kirillov** (ven. Кири́ллов) on kaupunki Vologdan alueella Venäjällä 129 kilometriä Vologdasta luoteeseen. Se sijaitsee Siverskoje, Dolgoje ja Lunskoje -järvien rannoilla seitsemän kilometrin päässä Volgan–Itämeren vesitien Goritsyn satamalaiturista. Kaupunki on Kirillovin piirin keskus. Asukkaita on 7 900 henkeä (vuonna 2010).

Paikkakunta on syntynyt vuonna 1397 perustetun Kirill Valkeajärveläisen luostarin yhteyteen. Vuonna 1776 luostarin esikaupungista tuli Novgorodin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. Se oli aikanaan huomattava kaupan ja käsityöläisammattien keskus.

Nykyään Kirillovissa toimii meijeri, leipätehdas ja metsäteollisuusyritys. Siellä on kaksi koulua, kulttuuriopisto, ammattikoulu, lasten taidekoulu, vapaa-ajankeskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja piirisairaala. Huomattavin nähtävyys on Venäjän kulttuuriperinnekohteisiin kuuluva luostarialue. Vuosittain kaupungissa käy yli sata tuhatta matkailijaa. Matkailupalveluihin kuuluu hotelli ja lomakylä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Vologodskaja entsiklopedija*, s. 245. Vologda: VGPU, Rus, 2006. ISBN 5-87822-305-8. Teoksen verkkoversio (viitattu 10.12.2011). (venäjäksi)
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 20.12.2011. Viitattu 10.12.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kirillov**.
* Kirillovin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Kirill Valkeajärveläisen luostarin museoalueen sivusto (venäjäksi), (englanniksi), (saksaksi), (ranskaksi)
**Kirikou ja paha noita** (ransk. ***Kirikou et la Sorcière***) on vuonna 1998 valmistunut ranskalais-belgialais-luxemburgilainen piirrosanimaatio, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Michel Ocelot. Se kertoo vastasyntyneestä pojasta Kirikousta, joka pelastaa kylänsä ilkeältä noidalta Karabalta. Elokuva perustuu afrikkalaiseen kansantaruun. 

Elokuvan ensi-ilta oli Ranskassa 9. joulukuuta 1998 ja Suomessa 16. marraskuuta 2001.

Juoni
-----

Pienessä afrikkalaisessa kylässä syntyy poika nimeltä Kirikou ainutlaatuisella tavalla. Hän ei ole tavallinen lapsi, vaan on erittäin määrätietoinen ja heti syntymänsä jälkeen hän osaa puhua ja kävellä. Kirikoun äiti kertoo tälle kuinka ilkeä noita on kuivattanut kylän lähteen, vienyt kullan ja syönyt kaikki kylän miehet lukuun ottamatta yhtä, Kirikoun enoa. Kirikou saa lähteen veden jälleen virtaamaan, sekä pelastaa kylän lapset kahteen kertaan noidan ansoista, jolloin häntä aletaan pitää sankarina. Kirikou päättää saattaa taisteluun lähtevän enonsa noidan luo ja pelastaa tämän huijaamalla noitaa. Kirikou palaa enonsa kanssa kylään ja saa kuulla isoisänsä asustavan vuorilla, noidan talon takana. Sinne hän joutuu kaivamaan tunnelin, sillä noita vartioi taloaan tarkasti. Kirikou löytää isoisänsä, joka kertoo noidan muuttaneen soturit taikakaluiksi, eikä syönyt heitä. Kirikou kuulee myös että noidan selkään on isketty myrkytetty oka, mikä teki hänestä pahan. Kirikou kaivautuu noidan taloon ja varastaa sekä piilottaa kullan, jonka noita ryöväsi kyläläisiltä. Noita lähtee etsimään kultaa, jolloin Kirikou hyppää hänen selkäänsä puusta ja vetää okan irti hänen selästään. Noita vapautuu kirouksesta ja muuttaa Kirikoun aikuiseksi, jolloin he rakastuvat tosiinsa. Kylän väki ei kuitenkaan enää tunnista Kirikouta tämän ollessa aikuinen ja he uhkaavat tappaa noidan. Kirikoun äiti kuitenkin saapuu ajoissa paikalle ja tunnistaa Kirikoun kasvoista. Silloin Kirikoun isoisä saapuu paikalle kirouksesta vapautuneiden sotureiden saattelemana. Lopuksi kylän väki juhlii Kirikouta.

Jakelukiista
------------

Elokuvan sisältämä luonnollinen alastomuus on herättänyt vastustusta joissakin elokuvan levittäjissä. Osa on vaatinut housujen piirtämistä alastomien poikien ja miesten vaatettamiseksi samoin kuin rintaliivien piirtämistä naisille. Michel Ocelot kieltäytyi tästä vedoten afrikkalaiseen kulttuuriin. Kiistan seurauksena elokuvaa ei julkaistu joissakin maissa kuin vasta neljä vuotta sen valmistumisen jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirikou ja paha noita (1998) *IMDb*. Viitattu 22.6.2017. (englanniksi)
**Kirill Afanasjevitš Meretskov** (ven. Кири́лл Афана́сьевич Мерецко́в 7. kesäkuuta 1897 Nazarjevo, Venäjä – 30. joulukuuta 1968 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen sotilaskomentaja, Espanjan sisällissodan ja toisen maailmansodan aikainen armeijakenraali.

Meretskov syntyi venäläiseen talonpoikaisperheeseen vuonna 1897 Rjazanin kuvernementissa. Vuonna 1917 hän liittyi bolševikkipuolueen jäseneksi. Hän otti osaa Venäjän sisällissotaan punaisten puolella ja sai upseerikoulutuksen vuosien 1919 ja 1921 välillä.

Meretskov toimi Leningradin sotilaspiirin päällikkönä talvisodan alkaessa, jolloin kaikki Suomeen hyökänneet armeijat olivat hänen johdossaan. Huonon sotamenestyksen seurauksena sodan johto siirrettiin Leningradin sotilaspiiriltä STAVKAlle 9. joulukuuta 1939 ja Meretskov alennettiin Neuvostoliiton 7. armeijan komentajaksi. Meretskov toimi 7. armeijan komentajana talvisodan loppuun saakka. Talvisodan jälkeen hänet nimitettiin yleisesikunnan päälliköksi. Vuonna 1940 hän vastasi 90 000 lisäneuvostosotilaan lähettämisestä Viroon jo aikaisemmin sovittujen 25 000:n tukikohdissa olevan lisäksi. Tammikuussa 1941 Meretskov luovutti yleisesikunnan päällikön tehtävät Georgi Žukoville ja hänestä tuli apulaispuolustuskansankomissaari.

Saksan hyökkäyksen toisena päivänä perustettiin Neuvostoliiton asevoimien pääesikunta STAVKA, johon Meretskov nimitettiin. Syyskuussa Meretskov nimitettiin esikunnan yhteysupseeriksi koillisrintaman ja Karjalan rintaman esikuntiin sekä eteläiseen ja pohjoiseen ryhmään jakautuneen 7. erillisen armeijan komentajaksi Syvärijoelle. 17. joulukuuta 1941 Meretskov nimitettiin Olhavan rintaman komentajaksi. Hän palveli erilaisissa komentajatehtävissä Leningradin ja Karjalan rintamilla.

26. lokakuuta 1944 Meretskov nimitettiin Neuvostoliiton marsalkaksi.

Elokuussa 1945 Meretskov johti Neuvostoliiton hyökkäystä Japaniin. Toisen maailmansodan jälkeen Meretskov toimi Primorskin, Moskovan ja Vienanmeren sekä Pohjoisen sotilaspiirin komentajana sekä johti niin sanottuja "Vystrel"-kursseja. 1955–1964 hän toimi Neuvostoliiton puolustusministerin sotilasopetuslaitoksiin liittyvänä avustajana sekä vuodesta 1964 tarkastajana. Meretskov oli vuosien 1939 ja 1956 välillä NKP:n keskuskomitean ehdokasjäsen. Hän kuului Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon vuodesta 1940 vuoteen 1961.

Lähteet
-------

* K. A. Zalesskij, 2000, Vetže, Moskva: Imperia Stalina, Biogliografitžeskij entsikloperitsekij slovar (Stalinin imperiumin elämäkertatietosanakirja)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Naisten Liiga on korkein naisten jalkapallon sarjataso Suomessa. **Kaudella 2009** Åland United voitti seuran historian ensimmäisen mestaruuden. Sarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Viimeiseksi sijoittunut FC Kuusysi putosi suoraan Naisten Ykköseen. Sijalle 11 sijoittunut Puistolan Urheilijat karsi liigapaikasta Ykkösen toiseksi sijoittuneen FC Sportin kanssa kaksiosaisessa karsinnassa. FC Sport voitti karsinnan ja nousi liigaan.

Kaudeksi 2009 sarjaan nousi FC United. Kauden 2008 jälkeen FC Kontu luopui sarjapaikasta ja fuusioitui Puistolan Urheilijoiden kanssa. Sarjaan nostettiin tilalle Kokkolan Pallo-Veikot.

Sarjataulukko
-------------

| Sijoitus | Joukkue | Ottelut | Voitot | Tasapelit | Häviöt | Maalisuhde | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Åland United, Maarianhamina | 22 | 18 | 1 | 3 | 67–16 | 55 |
| 2. | FC Honka, Espoo | 22 | 16 | 2 | 4 | 84–22 | 50 |
| 3. | KMF Kuopio, Kuopio | 22 | 14 | 3 | 5 | 53–27 | 45 |
| 4. | HJK, Helsinki | 22 | 12 | 5 | 5 | 77–30 | 41 |
| 5. | NiceFutis, Pori | 22 | 9 | 6 | 7 | 34–30 | 33 |
| 6. | FC United, Pietarsaari | 22 | 8 | 6 | 8 | 54–47 | 30 |
| 7. | Ilves, Tampere | 22 | 9 | 2 | 11 | 32–48 | 29 |
| 8. | TiPS, Vantaa | 22 | 7 | 3 | 12 | 29–46 | 24 |
| 9. | TPS, Turku | 22 | 5 | 4 | 13 | 25–68 | 19 |
| 10. | KPV, Kokkola | 22 | 3 | 9 | 10 | 13–43 | 18 |
| 11. | PuiU, Helsinki | 22 | 4 | 4 | 14 | 20–47 | 16 |
| 12. | FC Kuusysi, Lahti | 22 | 3 | 3 | 16 | 24–89 | 12 |

Liigakarsinta
-------------

* FC Sport – PuiU 1–1
* PuiU – FC Sport 0–1

FC Sport nousi liigaan yhteismaalein 2–1

Parhaat maalintekijät
---------------------

* 22 - Rita Chikwelu, FC United
* 18 - Cynthia Uwak, KMF-Kuopio
* 17 - Taru Laihanen, HJK
* 16 - Satu Kruus, Honka
* 15 - Taina Hartikainen, Åland U

Lähteet
-------

* Naisten Liiga - Maalintekijät (Arkistoitu – Internet Archive)

Kansallinen Liiga -kaudet
1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979   
 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989   
 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999   
 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009   
 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019  
2020 | 2021 | 2022 | 2023

*(1971–1973 epävirallinen naisten SM-kilpailu, 1974–2006 Naisten SM-sarja, 2007–2019 Naisten Liiga)*
**Intian presidentinvaali 2017** oli valitsijamiesvaali, jossa parlamentin ala- ja ylähuoneen edustajat sekä osavaltioiden lainsäätäjät valitsivat Intian uuden presidentin. Vastakkain olivat Intian kansanpuoluetta edustanut Ram Nath Kovind ja Intian kongressipuolueen Meira Kumar, molemmat ehdokkaat olivat kastittomia eli daliteja. Vaalit voitti Ram Nath Kovind, josta tuli Intian 14. presidentti.

Ram Nath Kovind oli entinen Biharin kuvernööri ja Meira Kumar toimi parlamentin alahuoneen ensimmäisenä naispuolisena puhemiehenä.

Valitsijamiehiä oli 4986, joista 4851 äänesti ja 77 ääntä hylättiin, jolloin hyväksyttyjen äänten kokonaismäärä oli 4774.

Eri osavaltioista saaduilla äänillä on Intian vaalitavasta johtuen erilainen painoarvo, joka riippuu osavaltion väkiluvusta. Tämän vuoksi Uttar Pradeshin osavaltiosta saaduilla äänillä oli korkein painoarvo eli 208. Sikkimistä saatujen äänien painoarvo oli vaalien pienin, seitsemän. Kovind sai 2930 ääntä, joiden painoarvo oli 702 044, Meira Kumar sai 1844 ääntä, joiden painoarvo oli 367 314.

Lähteet
-------

1. ↑  Grym, Pauliina: Intiassa äänestettiin presidentistä – Seuraava presidentti on kastiton *Yle uutiset*.  17.7.2017. Viitattu 9.06.2019.
2. ↑  Voting under way to elect new India president *BBC*.  17.7.2017. Viitattu 4.10.2019.
3. ↑  Highlights: Ram Nath Kovind is next President of India, to take oath on July 25 *The Hindustan Times*.  20.7.2017. Viitattu 9.06.2019.
4. 1 2 3  Hebbar, Nistula: Ram Nath Kovind enters Rashtrapati Bhavan with big win *The Hindu*.  21.7.2017. Viitattu 9.06.2019.
**Intian kuninkaallinen laivasto** (engl. *Royal Indian Navy, RIN*) oli brittiläisen Intian ja Intian dominion meripuolustuksesta vastannut puolustushaara.

Laivasto perustettiin vuonna 1612 Itä-Intian kauppakomppanian laivastona ja se vaihtoi olemassaolonsa aikana nimeä useaan kertaan. Aikojen saatossa laivaston nimenä olivat muun muassa Bombay Marine, Hänen majesteettinsa intialainen laivasto, Hänen majesteettinsa Intian merivoimat ja Intian kuninkaalliset merivoimat kunnes se nimettiin vuonna 1934 Intian kuninkaalliseksi laivastoksi. Laivasto oli kooltaan vaatimaton, kunnes se kasvoi toisessa maailmansodassa merkittäväksi.

Intian hajottua kahdeksi valtioksi 1947 laivaston kalusto ja henkilöstö jaettiin Intian ja Pakistanin kesken suurin piirtein 2:1. Intian valtiomuodon vaihduttua tasavallaksi laivaston nimi muuttui Intian laivastoksi.

Historia
--------

Itä-Intian komppania perustettiin 1599 ja se aloitti taistelukelpoisen laivaston luomisen vuonna 1612. Komppania loi sataman ja pienen laivasto-osaston Suvaliin suojaamaan kauppaansa alueella. Honourable East India Company's Marineksi nimetty osasto vastaanotti ensimmäisen sotalaivansa 5. syyskuuta 1612.

### Bombay Marine 1686 - 1830

Vuonna 1686 pääosa brittien käymästä kaupasta siirrettiin Bombayhin, jolloin laivasto sai nimen Bombay Marine. Vaikka laivaston miehistö oli pääosin intialaisista koottu upseeristo oli täysin eurooppalainen. Kommodori William James tuli Marinen komentajaksi 1751 ja hän hyökkäsi 2. huhtikuuta 1755 *Protectorilla* Marathan linnakkeeseen tuhoten linnakkeen, vaikka hänellä oli käskynä ainoastaan saartaa se. Helmikuussa 1756 Marine avusti Robert Cliven johtamassa Gheriahin valtauksessa. 

### Intian laivasto 1830 - 1858

Vuonna 1830 Bombay Marine nimettiin Intian laivastoksi. Brittien vallattua Adenin laajeni laivaston vastuualue ja samalla sen alaisuuteen perustettiin Induksen laivue. Laivasto osallistui ensimmäiseen oopiumisotaan vuonna 1840.

### Hänen majestettinsa intialainen laivasto 1858 - 1934

Hänen majesteettinsa intialainen laivasto otti 1863 uudelleen käyttöönsä nimen Bombay Marine, joka muutettiin 1877 hänen majesteettinsa Intian merivoimiksi. Merivoimilla oli kaksi divisioonaa eli itäinen divisioona Kalkutassa ja läntinen divisioona Bombayssa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Royal Indian NAvy
**Naisten Lehti** oli vuosina 1897–1909 ilmestynyt amerikansuomalainen naisasialehti.

Amerikansuomalaisten naisyhdistyksien äänenkannattajaksi perustettu *Naisten Lehti* ilmestyi ensimmäisen vuotensa New Yorkin Brooklynissa, mistä se vuoden 1898 alussa siirrettiin Michiganin Calumetiin. Neljästi vuodessa julkaistua lehteä toimittivat Linda Mahlberg ja Hanna Järnefelt. Taloudenhoitajana toimi Maggie Walz.

*Naisten Lehti* kiinnitti huomiota siirtolaisnaisten oloihin ja naisen asemaan yhteiskunnassa sekä vaikutti suomalaisten naisyhdistysten perustamiseen eri paikkakunnille. Ajoittain epäsäännöllisesti ilmestynyt lehti mainitaan uudelleen henkiin herätettynä vuosina 1903 ja 1909, jolloin sitä toimittivat Maggie Walz ja Augusta Lahti. Ajoittain *Naisten Lehteä* kustansi ja toimitti Walz yksin. Sittemmin siitä tuli duluthilaisen *Päivälehden* kerran viikossa ilmestynyt osasto.

Lähteet
-------

1. ↑  E. E. T.: Amerikan suomalaiset sanomalehdet.  *Edistys*, 1899, no 2, s. 71–72. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Kero, Reino: *Suomalaisina Pohjois-Amerikassa: Siirtolaiselämää Yhdysvalloissa ja Kanadassa*, s. 136. Turku: Siirtolaisuusinstituutti, 1997. ISBN 951-9266-55-0.
3. ↑  Ilmonen, S.: *Amerikan suomalaisten sivistyshistoria, edellinen osa*, s. 194. Hancock: , 1930. Teoksen verkkoversio.
4. ↑    *Naisten Ääni*, 4/1909, s. 50. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Keweenaw National Historical Park Michigan: Keweenaw People - Maggie Walz *nps.gov*. Viitattu 25.9.2016.
6. ↑  Hirvonen, Juuso: *Michiganin Kuparialue ja suomalaiset siirtolaiset*, s. 90. Duluth: Tekijän kustannuksella, 1920. Teoksen verkkoversio.
**Panu Jansson** (s. 14. lokakuuta 1981) on suomalainen toimittaja. Jansson työskentelee Helsingin Sanomien Lasten uutisissa, missä hän oli mukana perustamassa Lasten uutiset -sanomalehteä kesällä 2020. 

Vuosina 2012-20 hän toimi kaupunkimedia City-lehden päätoimittajana. Hän aloitti Cityssä vuonna 2011 verkon vastaavana toimittajana ja eteni päätoimittajaksi, kun vanhanmallinen, kaupungin jakelupisteissä jaeltu City-lehti lopetettiin syksyllä 2012. Jansson rakensi yhdessä Cityn uuden omistajan Ilkka O. Lavaksen kanssa Citystä digitaalista mediaa ja luotsasi kaupunkimediaa läpi mediamurroksen, joka vaikutti lehden teon edellytyksiin myös Cityssä.

Jansson on ennen Cityä tehnyt toimittajan töitä Kauppalehdessä, Keskisuomalaisessa, Kymen Sanomissa, asiakaslehdissä sekä freelancerina. Hän on opiskellut journalistiikkaa Jyväskylän yliopistossa ja on tutkinnoltaan humanististen tieteiden kandi. Lisäksi hän on käynyt Taideteollisen Korkeakoulun Aikakauslehtijournalismin sivuaineohjelman.

Lähteet
-------

1. ↑  City-lehti löysi ostajan *Markkinointi & Mainonta*. Viitattu 29.7.2017. (englanniksi)