recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sigma Octantis** (σ Oct, σ Octantis) on tähti, joka kuuluu Oktantin tähdistöön ja on eteläisen pallonpuoliskon napatähti. Se on Delta Scuti -tähti jonka näennäinen magnitudi on keskimäärin 5,47, vaihdellen 0,03 yksikköä 2,33 tunnissa. Sigma Octantis sijaitsee noin 294 valovuoden päässä Maasta ja se luokitellaan jättiläistähdeksi.

Sigma Octantis on kuvattu Brasilian lippuun ja se kuvaa Distrito Federalia. Tähdestä käytetään sen sijainnin vuoksi toisinaan myös nimitystä **Polaris Australis**.

Eteläinen napatähti
-------------------

Sigma Octantis on eteläinen napatähti, jonka vastakohta pohjoisella pallonpuoliskolla on Pohjantähti. Eteläiseltä pallonpuoliskolta tarkasteltuna Sigma Octantis vaikuttaa lähes liikkumattomalta ja kaikki eteläisen taivaan tähdet näyttävät kiertävän sitä. Se kuuluu pieneen puolikkaan viisikulmion muotoiseen ryhmään ja sijaitsee noin asteen päässä varsinaisesta etelänavasta. Eteläisen taivaan etelänapa loittonee Sigma Octantiksesta.

Havaitseminen
-------------

Sigma ocantis on vain heikosti havaittavissa paljaalla silmällä, joten se ei ole käyttökelpoinen navigoinnissa toisin kuin Pohjantähti. Tästä syystä huomattavasti helpommin havaittavaa Etelän ristiä käytetään yleensä etelänavan määrittämisessä. Sen jälkeen kun Sigma Octantiksen summittainen paikka on saatu määritettyä, joko Etelän ristin avulla tai muiden Oktanttiin kuuluvien tähtien perusteella, sen sijainti voidaan määritellä tarkasti. Sigma, Chi, Tau ja Upsilon Octantis ovat kaikki voimakkuuden 5,6 tähtiä ja muodostavan puolisuunnikkaan.

  

  

Oktantin tähdistö (Octans) » luettelo tähdistä, luokka

|  |  |
| --- | --- |
| Tähdet | ν Oct, β Oct, δ Oct, θ Oct, ε Oct, γ1 Oct, α Oct, λ Oct, γ3 Oct, χ Oct, ξ Oct, ζ Oct, ι Oct, σ Oct, φ Oct, ψ Oct, τ Oct, κ Oct, ρ Oct, π1 Oct, π2 Oct, γ2 Oct, υ Oct, ω Oct, μ1 Oct, η Oct, μ2 Oct |
| Eksoplaneetat |  |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sigma Octantis
**Hacı Əliyev** (s. 21. huhtikuuta 1991) on azerbaidžanilainen vapaapainija. Hän edustaa bakulaista *Neftchi Absheron* -seuraa, ja häntä on valmentanut vuodesta 2004 Elman Azimzadeh.

Əliyev voitti 61 kg:n sarjan maailmanmestaruuden Taškentissa 2014. Hän kukisti loppuottelussa iranilaisen Masoud Esmaeilpourin. Hän uusi maailmanmestaruutensa Las Vegasissa 2015 kukistettuaan finaalissa mongolialaisen Nomin Batboldin. Pariisissa 2017 hän voitti 61-kiloisten MM-finaalissa venäläisen Gadžimurad Rašidovin. Hän voitti Euroopan-mestaruuden samassa painoluokassa Vantaalla 2014, 65-kiloisissa Kaspijskissa 2018 ja Bukarestissa 2019 sekä 70 kg:n sarjassa Zagrebissa 2023. Minskin Euroopan kisoissa 2019 hän voitti kultaa 65 kg:n sarjassa. Budapestin EM-kilpailuissa 2022 hän sai 65-kiloisissa hopeaa. Bakun Euroopan kisoissa 2015 ja Riian EM-kilpailuissa 2016 hän oli 61-kiloisissa kolmas. Hän sai Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 57 kg:n painoluokassa. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti 65-kiloisissa hopeaa.

Əliyev saavutti Kazanin universiadeissa 2013 pronssia 60 kg:n sarjassa. Hän sai hopeaa kadetti-ikäisten EM-kilpailujen 54 kg:n sarjassa 2008 ja junioreiden EM-kilpailujen 60-kiloisissa 2011.

Lähteet
-------

1. ↑  HAJI ALIYEV *Athletes*. International Olympic Committee (IOC). Viitattu 2.3.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Aliev, Haji (AZE) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 11.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  World Championship Freestyle Seniors 2014-09-08 Tashkent (UZB) 61.0 kg Aliev, Haji (AZE) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 19.6.2015. (englanniksi)
4. ↑  Freestyle Results - 2015 World Championships *flowrestling.org*.  Arkistoitu 10.9.2015. Viitattu 12.9.2015. (englanniksi)
5. ↑  World Championship Freestyle Seniors 2017-08-25 Paris (FRA) 61.0 kg *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 23.10.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hacı Əliyev** Wikimedia Commonsissa
**World Music Awards** on kansainvälinen musiikkipalkintogaala, jossa myönnetään palkintoja maailmanlaajuisten myyntilukujen perusteella. Ensimmäinen World Music Awards -gaala järjestettiin vuonna 1989. World Music Awards televisioidaan Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, kaikkialla Euroopassa, Lähi-idässä, Japanissa, Kaakkois-Aasiassa, Kiinassa, Afrikassa, sekä joissakin osissa Australiaa ja Uutta-Seelantia. Sitä seuraa arviolta miljardi katsojaa yli 160 maassa.

Kaikki tapahtuman tuotot menevät Monacon Aide and Presence -järjestölle, joka auttaa alikehittyneitä alueita pääasiassa Afrikassa, Itä-Euroopassa, Aasiassa ja Brasiliassa.

Viimeisimmät palkinto-gaalat
----------------------------

* 2001 World Music Awards pidettiin 2. toukokuuta Sporting Clubilla Monacossa
* 2002 World Music Awards
* 2003 World Music Awards pidettiin 12. lokakuuta Monacossa
* 2004 World Music Awards pidettiin 15. syyskuuta Las Vegasissa
* 2005 World Music Awards pidettiin 31. elokuuta Kodak-teatterissa, Hollywoodissa
* 2006 World Music Awards pidettiin 15. marraskuuta Earls Courtissa, Lontoossa
* 2007 World Music Awards pidettiin 4. marraskuuta Monacossa
* 2008 World Music Awards pidettiin 9. marraskuuta Monacossa
* 2010 World Music Awards pidettiin 18. toukokuuta Sporting Clubilla Monacossa
* 2014 World Music Awards pidettiin 27. toukokuuta Monacossa

Erikoispalkinnot
----------------

### Legendapalkinto

Legendapalkinnon ovat voittaneet: Elton John, Barry White, Madonna, Whitney Houston, Stevie Wonder, Diana Ross, Tina Turner, Rod Stewart, David Bowie, Lionel Richie, The Bee Gees, Luciano Pavarotti, Placido Domingo, Michael Jackson, Prince, Mariah Carey, Carlos Santana, Deep Purple, Status Quo, Gloria Gaynor, Bon Jovi, Janet Jackson, Cher, Ringo Starr, Ray Charles, Julio Iglesias, Tony Bennett, Chaka Khan, George Benson, Cliff Richard, Celine Dion, LA Reid, Beyonce, The Scorpions ja Jennifer Lopez.

### Chopard Diamond Award

Chopard Diamond Award on vuodesta 2001 asti jaettu palkinto, joka myönnetään yli 100 miljoonaa albumia myynneille artisteille. Palkintoa ei jaeta joka vuosi ja tähän mennessä sen on voittanut vain seitsemän artistia: Rod Stewart (2001), Mariah Carey (2003), Celine Dion (2004), Bon Jovi (2005), Michael Jackson (2006), The Beatles (2008) ja Justin Bieber (2013).

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Reubin Askew Floridan kuvernöörinä. C. J. Foxin maalaama muotokuva vuodelta 1979.
**Reubin O’Donovan Askew** (11. syyskuuta 1928 – 13. maaliskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Floridan kuvernöörinä vuosina 1971–1979 ja Yhdysvaltain neuvotteluedustajana 1979–1981.

Askew syntyi Muskogeessa, Oklahoman osavaltiossa yhtenä Leon G. Askewin ja Alberta Askewin kuudesta lapsesta. Hän muutti vuonna 1937 äitinsä kanssa Pensacolaan. Hän valmistui Pensacola High Schoolista vuonna 1946, sen jälkeen Floridan osavaltionyliopistosta ja Floridan yliopiston oikeustieteellisestä. 

Askew valittiin vuonna 1958 Floridan edustajainhuoneeseen ja vuonna 1962 senaattiin; hän toimi vuosina 1969–1970 osavaltion senaatin puheenjohtajana *pro tempore*. Hän palveli kuvernöörinä kaksi täyttä kautta. Hän suunnitteli vuonna 1984 presidentti- ja vuonna 1988 senaattoriehdokkuutta, mutta vetäytyi molemmista vaaleista. 

Askew, presbyteeri, oli vuodesta 1956 lähtien naimisissa Donna Lou Harperin kanssa. Heille syntyi kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kallestad, Brent ja Farrington, Brendan: Former Florida Gov. Reubin Askew Dies *ABC News*.  13.3.2014. Viitattu 13.3.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Reubin Askew** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Zettelkasten** on muistiinpano- ja tietämyksenhallintametodi, jota yleensä käytetään tutkimuksessa sekä opiskelussa.

Tunnetuimpia Zettelkastenin käyttäjiä on Niklas Luhmann, joka käytti metodia kirjoittaessaan artikkeleita ja kirjoja sosiologiasta.

Metodi
------

Zettelkastenia voi toteuttaa niin paperilla kuin digitaalisestikin. Molempiin pätevät samat periaatteet.

Zettelkasten koostuu monista yksittäisistä muistiinpanoista, joissa on ideoita ja muita lyhyitä tietoja, jotka kirjoitetaan ylös niiden esiintyessä tai hankkiessa. Muistiinpanot on numeroitu hierarkkisesti, jotta uudet muistiinpanot voidaan lisätä sopivaan paikkaan. Ne sisältävät myös metatietoja, joiden avulla muistiinpanojen tekijä voi liittää muistiinpanoja toisiinsa. Esimerkiksi muistiinpanot voivat sisältää tunnisteita, jotka kuvaavat muistiinpanon keskeisiä piirteitä, ja ne voivat viitata muihin muistiinpanoihin. Muistiinpanojen numerointi, metatiedot, muoto ja rakenne voivat vaihdella käytetystä menetelmästä riippuen.

Lähteet
-------

1. ↑  Johannes F. K. Schmidt: *Niklas Luhmann’s Card Index: Thinking Tool, Communication Partner, Publication Machine*. Brill, 2016-01-01. ISBN 978-90-04-32525-8. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.9.2022). en
2. ↑  sascha: Introduction to the Zettelkasten Method *Zettelkasten Method*.  27.10.2020. Viitattu 16.9.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Zettelkastenin kotisivu
TNT esiintymässä vuonna 2009.
**TNT** on Norjan ensimmäisiä tunnettuja heavy metal -yhtyeitä. Sen tyylilaji on melodinen hard tai glam rock. TNT perustettiin Trondheimissa vuonna 1982. Yhtyeen tunnetuin hittikappale lienee "10.000 Lovers (In one)" vuonna 1987 ilmestyneeltä albumilta *Tell No Tales*.

TNT:n eräänä tunnusmerkkinä on sen kitaristin, Ronni LeTekron kehittämä kitarointityyli. Sitä on kutsuttu konekivääri-tyyliksi (engl. *machine gun sound*). Klassisen kitaramusiikin vaikutteita voi löytää yhtyeen musiikista, muun muassa kitara-introista.

Yhtye on ollut nelihenkinen. Syntetisaattori-osuudet on hoitanut albumeja levytettäessä yhtyeen ulkopuolinen henkilö. Muut jäsenet yhtyeen läpimurtokaudella eli 1980-luvun keskivälissä olivat: basistina Morty Black (alias Morten Skaget) ja rumpalina Morten "Diesel" Dahl.

Klassisen heavy metal -musiikin ystävät saattavat pitää yhtyeen vuonna 1984 julkaistua albumia, *The Knighs Of New Thunder*, ainakin jonkinlaisena musiikkityylin löytämisen läpimurtona.*kenen mukaan?* Esimerkkinä tästä voitaneen mainita kappale "Thor With The Hammer".

Yhtyeen alkuvaiheissa laulajana oli Tony Harnell. Myöhemmin hänen tilalleen tuli Shy-yhteen laulaja Tony Mills. TNT on levyttänyt vielä 2000-luvulla.

Tony Harnell teki paluun yhtyeen laulajaksi vuonna 2022.

Albumit
-------

* TNT (1982)
* Knights of the New Thunder (1984)
* Tell No Tales (1987)
* Intuition (1989)
* Realized Fantasies (1992)
* Firefly (1997)
* Transistor (1999)
* My Religion (2004)
* All the Way to the Sun (2005)
* The New Territory (2007)
* Atlantis (2008)
* A Farewell to Arms (2010)
* XIII (2018)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Piia Takala: Nyt se on virallista: Tony Harnell palaa TNT-laulajaksi *kaaoszine.fi*.  9.11.2022. Viitattu 9.11.2022.
**Kendl Core** on nettisarjakuva, jonka on piirtänyt Xavier Rutario ja käsikirjoittanut Enigma S. Riddle. Se parodioi kahta suosittua käyttöjärjestelmää, Linuxia ja Windowsia. Sarjakuva on muodostettu ottamalla pelistä screen-shotteja, joissa hahmot poseeraavat Garryn pelimuodossa. Sarjakuva julkaistaan blogissa, sarjakuvaa seuraa kiihkoilu ja selitys, jonka on tehnyt joko Riddle tai Rutario, muiden uutisten lisäksi. Kendl Core sai nimense Linux kernelistä eli Linuxin ytimestä.

Sarjakuvan tapahtumat sitoutuvat löyhästi oikeisiin tapahtumiin Riddlen ja Rutarion elämissä. Epätodellisia tapahtumia sattuu myös. Sarjakuvan kaksi päähahmoa edustavat Riddlen ja Rutarion alter egoja. Sarjakuvan ominaisuutena kummallakaan päähahmoista ei ole nimeä, Riddle esittelee kaksi kämppäkaveria nimillä "kalju kaveri" ja "komea". "Kalju" on Linuxin käyttäjä ja Applen kannattaja. Hän käyttäytyy katkerasti ja kyynisesti, yrittäen aina löytää virheitä Microsoftin julkaisuista. "komea" on kova Windowsin käyttäjä ja mahdollinen pelaaja. Hän halveksii Applea ja Linux-tuotteita. Hän on aina iloinen ja rento, vaikka voikin suuttua helposti hänen kämppiksensä tekemisiin, kuten "kaljun" asentaessa Linuxin hänen PlayStation 2:lleen tai kun he menettivät heidän talonsa asuntolainaan jolla hän osti iPodin.

Tarinakaaret julkaistaan usein, jotta voitaisiin kehittää hahmoja ja heidän historiaansa. Perusvitsit ja sketsit juontavat juurensa suositusta konfliktista Linuxin ja Windowsin välillä. Toinen henkilöistä nähdään usein loukkaavan toisen käyttöjärjestelmää blogista löytyvän todisteaineiston pohjalta. Puuttumatta tyypillisiin käyttöjärjestelmien puutteisiin kummatkin luojat löytävät uusia ja monimutkaisia vikoja ja ratkaisuja. perushuumori on kyynistä ja ivallista.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kendl Core* (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Kendl Core on TheWebComicList*
Ateenan Akropoliin asemapiirros, Zeus Polieuksen pyhäkkö merkitty numerolla 15.
**Zeus Polieuksen pyhäkkö** oli antiikin aikainen Zeus Polieukselle eli kaupunkia suojelevalle Zeukselle omistettu pyhäkkö Ateenan Akropolis-kukkulalla. Se sijaitsi Parthenonin koillispuolella ja Erekhtheionin itäpuolella.

Pyhäkkö rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 500 eaa. Sen alueella järjestettiin vuosittainen Bufonia-rituaali eli härkien uhraaminen Zeukselle osana Dipolieia-juhlaa.

Pyhäkkö oli monikulmaisella peribolos-aitauksella ympäröity ulkoilmapyhäkkö. Se jakautui ainakin kahteen osaan: läntiseen aitaukseen ja sen koillispuolella olleeseen aitaukseen. Läntisen aitauksen koko oli noin 17 x 26 metriä. Sen pääsisäänkäynti, jonka yläpuolella tiedetään olleen päätykolmio, oli lounaiskulmassa. Läntisessä aitauksessa oli mahdollisesti härkätalli. Aitauksesta oli oviaukko toiseen, koillispuolella olleeseen aitaukseen, jossa oli mahdollisesti pieni temppeli ja Zeuksen kuvapatsas sekä alttari uhreja varten.

Pyhäkkö on säilynyt huonosti. Siitä on merkkinä lähinnä kalliossa olevat leikkaukset, joista sen koko ja muoto on voitu päätellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Athens, Sanctuary of Zeus Polieus *Perseus*. Viitattu 4.4.2016.
2. 1 2 3  The Sancturary of Zeus Polieus *Ancient Greece*. Viitattu 4.4.2016.
3. 1 2  Sanctuary of Zeus Polieus *The Virtual Time Machine*. Viitattu 4.4.2016.
**Automaattikirjoitus** on oletettu paranormaali ilmiö. Siinä henki- tai avaruusolentojen väitetään ottavan ihmisen hallintaansa niin, että tämä kanavoi olentojen välittämää tietoa kirjoittamalla sitä "automaattisesti" ylös. Kanavoija voi olla transsissa. Kuuluisa 1800-luvun automaattikirjoittaja William Stainton Moses kertoi olleensa kirjoitusprosessin aikana ruumiista poistuneessa tilassa. Muihin tunnettuihin automaattikirjoittajiin lukeutuvat Leonora Piper sekä Hélène Smith, joka uskoi marsilaisten välittävän kirjoitusta hänen kauttaan.

Yleensä automaattikirjoituksen kautta välitetyt kirjoitukset käsittelevät henkisiä aiheita. Automaattikirjoitusta voi harjoittaa myös useampi ihminen yhtäaikaisesti, ja Ouija-lautaa voidaan hyödyntää.

Automaattikirjoitukseen liittyvä ilmiö on automaattisäveltäminen, jossa henkien väitetään välittävän valitsemansa henkilön kautta musiikkiteoksia.

Katso myös
----------

* Automatismi

Lähteet
-------

1. ↑  An Interview with The Rev. William Stainton Moses by Michael E. Tymn[vanhentunut linkki]
2. ↑  Leonora Evelina Simonds Piper Biography (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Crystalinks: Automatic Writing
4. ↑  Ihmeellinen maailma: Automaattikirjoitus
**TNK-BP** tai **TNK-BP Holding** (ven. ТНК-BP) oli yksi Venäjän suurimmista öljy- ja maakaasuyhtiöistä. TNK-BP:stä omistaa puolet monikansallinen BP-yhtiö ja toisen puolen venäläisten Alfa Group-, Renova- ja Access-yritysten muodostama konsortio. Näiden yritysten omistajina on oligarkkeja, kuten Mihail Fridman, German Han, Aleksei Kuzmitšev ja Viktor Vekselberg.

Vuonna 2013 Venäjän valtiollinen öljy-yhtiö Rosneft ilmoitti ostavansa TNK-BP:n kaikki osakkeet. *lähde?*

TNK-BP Holding oli Forbes-talousjulkaisun kevään 2012 suuryritysten listan mukaan Venäjän 5. suurin ja maailman 149. suurin julkisesti noteerattu yhtiö.

Historia
--------

TNK toimi vuodesta 1993 itsenäisesti, kunnes siihen sulautettiin vuonna 2003 monikansallisen BP:n öljy- ja kaasuvarannot Venäjällä. Yhtiön nimeksi tuli tällöin TNK-BP. Yhtiö on rekisteriöity Brittiläisille Neitsytsaarille.

TNK-BP kärsi vuonna 2007 takaiskun Kovyktan maakaasulöydöksillä Irkutskin alueella keskisessä Siperiassa. Venäjän valtion peruutti porausluvan alueella. Tappion kärsinyt TNK-BP myi 66 prosentin osuutensa pois porausoikeudet omistaneesta Rusia Petroleum yhteisyrityksestä. Ostajana oli valtioenemmistöinen Gazprom 700–800 miljoonalla dollarilla. Kauppa oli analyytikkojen mukaan alihintainen.

Samana kesänä TNK-BP ilmoitti yhteisyrityksen perustamisesta Gazpromin kanssa. Yhteisyritykseen kootaan molempien yrityksien maakaasuvarantoja.

Gerhard Schröder valittiin TNK-BP:n hallitukseen tammikuussa 2009.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  TNK-BP Surrenders Kovykta Deposit to Gazprom for Just $700-800 million  23. kesäkuuta 2007. Kommersant.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 30. kesäkuuta 2007. englanti
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Saksan entinen liittokansleri TNK.BP:n hallitukseen, Helsingin Sanomat 17.1.2009 B9

Aiheesta muualla
----------------

* TNK-BP -yhtiön nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* BP -yhtiön nettisivut
* TNK smazotšnye materialy -yhtiön nettisivut

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Venäjä Venäjän suurimmat yritykset (Global 2000) |
| --- |
|  |
| 
1. Gazprom
2. Rosneft
3. Lukoil
4. Surgutneftegaz
5. Novatek
6. Sberbank
7. Transneft
8. Nornickel
9. VTB
10. Tatneft
11. Rosseti
12. NMK
13. Polyus
14. Severstal
15. Inter RAO
16. Sistema
17. MMK
18. Magnit
19. Moskovan pörssi
20. ALROSA
21. Aeroflot
22. Polymetal International
23. Moskovan luottopankki

 |
|  |
| Tilanne 2020 |

 |
Zeuksen luola.
**Zeuksen luola** (myös *Zasin luola*) on luola Zas-vuorella Náxoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee vuoren luoteisrinteessä Filótin kylän kaakkoispuolella noin 630 metrin korkeudessa.

Zeuksen luolaa sisältä.
Paikallisissa myyteissä luola on paikka, jossa ylijumala Zeus vietti lapsuutensa. Hänen syntymäpaikakseen esitetään sen sijaan joku Kreetalla sijaitsevista luolista (Díktin luola tai Ídan luola). Zas-vuorella Zeus sai muun muassa hallintavaltansa tunnusmerkin salaman, jonka kotka hänelle toi. Luolassa on useita kammioita ja niissä on useita stalagtiitteja ja stalagmiitteja.

Luola on ollut antiikin aikana Zeuksen kulttipaikka. Siellä on suoritettu arkeologisia tutkimuksia vuosina 1962, 1985–1986 sekä 1994. Niissä on löydetty esineistöä neoliittiselta kaudelta klassiselle ja roomalaiselle kaudella saakka. Löydökset ovat esillä Náxoksen arkeologisessa museossa.

Osmanivallan aikana luola on toiminut saarelaisten piilopaikkana. Luolan lähellä on Elävöittävälle lähteelle (*Zoodóchos Pigí*) omistettu pieni kirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mount Zas and its Cave *Naxos and Small Cyclades*.  Arkistoitu 24.9.2016. Viitattu 12.9.2016.
2. 1 2  The Cave of Zas *Greek Islands*.  Arkistoitu 1.5.2016. Viitattu 12.9.2016.
3. ↑  The island of Naxos in mythology *Naxos Island*. Viitattu 12.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zeuksen luola** Wikimedia Commonsissa
**Lasten ja nuorten taidekeskuksen säätiön** perustivat opetusministeriö ja Hyvinkään kaupunki vuonna 1980. Säätiö ylläpitää taidekeskusta, jonka ytimen muodostaa kansainvälinen lasten ja nuorten taiteen arkisto. Arkisto sai alkunsa hyvinkääläisen kuvataiteilijan ja taideopettajan Eino Vesalaisen 1970-luvulla pitämistä kansainvälisistä maalauskilpailusta. Hyvinkäällä oli Vesalaisen toiminnan ansiosta vahva asema, kun opetusministeriö 1970-luvun lopulla päätti käynnistää valtakunnallisen lasten taidekeskuksen perustamisen eräiden ulkomaisten esikuvien innostamana. Taidekeskuksen tehtävänä on sääntöjen mukaan kansainvälisen lasten ja nuorten taiteen kokoelman kartuttaminen ja arkistointi, kotimainen näyttelytoiminta, kansainvälinen toiminta, koulutus- ja tutkimustoiminta, taiteellinen kokeilutoiminta sekä paikallinen taidekasvatustoiminta. 

Paikallisesti, valtakunnallisesti ja kansainvälisesti toimiva Lasten ja nuorten taidekeskus edistää taidekasvatusta pääasiassa visuaalisissa taiteissa. Taidekeskus toimii yhteistyössä nuorisotyön, kulttuurin, taiteen, tutkimuksen sekä opetuksen ja koulutuksen asiantuntijoiden kanssa. Se toimii linkkinä taidealan, lasten ja nuorten sekä heidän kanssaan työskentelevien välillä. Taidekeskus tuottaa näyttelyitä, kokoaa koti- ja ulkomaista lasten ja nuorten taidetta, tutkii, kouluttaa ja innostaa elämyksiin taiteen parissa. Taidekeskus on yksi opetus- ja kulttuuriministeriön nimeämistä nuorisotyön valtakunnallisista palvelu- ja kehittämiskeskuksista.

Taidekeskuksen toimitilat ovat Hyvinkään Villatehtaalla vuonna 2005 avatussa Lasten ja nuorten kulttuurikeskus Villa Artussa. Samoissa tiloissa toimivat myös taiteen perusopetusta antavat Hyvinkään kaupungin Lasten ja nuorten kuvataidekoulu sekä Taito-Uusimaan käsityökoulu Helmi. Kulttuurikeskuksen toimijoita yhdistää innostus luoda Villa Artusta valtakunnallinen kokeellisen taidekasvatuksen laboratorio ja innostava oppimisympäristö eri ikäisille taiteen tekijöille ja kokijoille. 
Taidekeskuksen tutkimuksellisen toiminnan keskiössä on kansainvälinen lasten ja nuorten taiteen arkisto, jossa on arviolta 100 000 teosta yli 130 maailman maasta. Aineisto on digitoitu ja asiasanoitettu, ja sitä voi tutkia niin taiteellisista kuin kulttuurihistoriallisista lähtökohdista käsin. Sekä maantieteellinen kattavuus että eri-ikäisten lasten ja nuorten tekemät teokset tarjoavat mahdollisuuden myös vertailevaan tutkimukseen.

Lähteet
-------

* Laurila-Hakulinen, Raisa: Eino ja maailman lapset – Eino Vesalainen taidekasvattajana. Julkaisussa Eino Vesalainen, taidetta sydämellä. Hyvinkään taidemuseon julkaisuja no 33, 2012.
* Katara, Elina - Laurila-Hakulinen, Raisa - Venäläinen, Päivi (toim.): Maailman lasten värikäs arki, Children’s Art from Around the World, Everyday life in Colour, Lasten ja nuorten taidekeskuksen säätiö, 2014.
* 

### Viitteet

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Automaattirata** eli **automaattimetro** on metroliikenteen muoto, jossa kuljettaja on korvattu automaatiolla. Automaattiradat ovat aina metroja, koska automaatio soveltuu vain muusta liikenteestä kokonaan erotettuun liikenteeseen.

Helsingin metroa oli suunniteltu automaattiradaksi jo rakentamisvaiheessa, ja HKL ilmoitti loppuvuodesta 2018 aloittavansa esiselvityksen metron automatisoinnista.

Automaattiratoja maailmalla
---------------------------

* Kööpenhaminan metro
* Docklands Light Railway (Lontoo)
* Lille (VAL: *Vehicule Automatique Leger*)
* Toulouse (VAL: *Vehicule Automatique Leger*)
* Rennes (VAL: *Vehicule Automatique Leger*)
* Lyonin metrolinja D
* Pariisin metrolinja 14
* Vancouverin Skytrain
* John F. Kennedyn lentokentän terminaalien välinen linja

Edut ja ongelmat
----------------

Automaattimetron eduiksi on esitetty alhaiset liikennöintikustannukset, kun kuljettajaa ei tarvita, tavallista metroa suurempi liikennöintitiheys sekä tavallista metroa pienemmät investointikustannukset asemien ollessa lyhempiä. Toisaalta ongelmina on nähty automaation mahdollinen epäluotettavuus sekä pikaraitiotietä korkeammat investointikustannukset. Automaattimetron kapasiteetti voi vaihdella raitiotien ja metron kapasiteettien välillä junan koon ja vuorotiheyden mukaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Robert Schwandlin metrosivu Urbanrail.net

Lähteet
-------

1. ↑  Automaattimetro 1970 - Suomen Raitiotieseura *raitio.org*. Viitattu 26.2.2019.
2. ↑  Metron automatisoinnin selvitys käynnistyy talvella – hintalappu kohoaa satoihin miljooniin *Länsiväylä*. Viitattu 26.2.2019.
*Tämä artikkeli käsittelee kirkollista asiakirjaryhmää. Lapsille tarkoitettua kirjallisuutta käsittelee artikkeli lastenkirjallisuus.*

**Lastenkirja** on nimitys eräälle kirkolliselle asiakirjaryhmälle, joka sisältyy kirkonarkiston henkilörekisteriarkistoon. Muodoltaan se on rippikirjan kaltainen ja sitä täydentävä. Lastenkirjan tehtävänä oli kontrolloida niiden lasten edistymistä kristinopintaidoissa, jotka eivät vielä olleet päässeet ripille ja näin olleen tulleet merkityiksi seurakunnan rippikirjaan muun perheen yhteyteen. 

Lastenkirjat ovat vielä 1700-luvulla pääsääntöisesti käsin kirjoitettuja, mutta jo aivan 1800-luvun alussa tavataan painettuja blanketteja, joihin rippikirjan tavoin vietiin käsin tarvitut tiedot. Malliltaan ne ovat tosin rippikirjoja yksinkertaisempia. Lastenkirja on jaoteltu kylittäin, taloittain ja perheittäin. Tavallisesti se sisältää seuraavat tiedot henkilöistä: Isän nimi ja ammatti, äidin nimi ja ikä, lasten nimet, syntymäajat ja kristinopintaitojen kehitys. Lisäksi kirjaan on useimmiten merkitty mahdolliset kuolemantapaukset ja henkilön siirto varsinaiseen rippikirjaan. Myös aviottomat lapset on lastenkirjoissa saatettu kirkollisen kontrollin piiriin. Itä-Suomen suurpitäjien laajuus ja pitkät kirkkomatkat aiheuttavat toisinaan lastenkirjoihin kronologista sekavuutta, minkä vuoksi niihin on suhtauduttava paikoin kriittisesti, kuten muihinkin vastaaviin asiakirjaryhmiin. 

Lastenkirjat ovat tyypillisesti itäsuomalainen ilmiö. Alun perin ne näyttävät syntyneet itäsuomalaisten seurakuntien tarpeisiin nopeasti kasvaneen mutta silti hajallaan asuvan väestön kontrolloimiseksi. Läntisessä osassa maata lastenkirjoja ei välttämättä edes pidetty, vaan ne korvattiin erilaisilla lukukirjoilla ja ripille päässeiden luetteloilla, jotka eivät kuitenkaan vastaa täysin käyttötarkoitukseltaan varsinaista lastenkirjaa. 

Yleisesti lastenkirjoja on säilynyt n. 1790-luvulta lähtien, mutta myös vanhempia tunnetaan. Vanhoja lastenkirjoja tavataankin Savon alueella seuraavista pitäjistä: Pieksämäki 1744, Iisalmi 1747, Kaavi 1748, Kuopio 1749, Mäntyharju 1755, Joroinen 1757, Maaninka 1766, Kiuruvesi 1768, Rautalampi 1769, Mikkeli 1770, Rantasalmi 1771. 

Lastenkirjoja ei pidä missään nimessä sekoittaa ns. historiakirjoihin (syntyneiden ja kastettujen, kuulutettujen ja vihittyjen sekä kuolleiden ja haudattujen luettelot), vaikka näin toisinaan tehdään.
**Lastenkirjainstituutti** (LKI) on vuonna 1978 perustettu Tampereella toimiva suomalainen asiantuntijaorganisaatio ja erikoiskirjasto. Sen tavoitteena on edistää lasten- ja nuortenkirjallisuuden sekä lastenkirjan kuvitustaiteen tuntemusta ja tutkimusta. Perustamisestaan vuoden 2010 loppupuolelle asti Lastenkirjainstituutti toimi nimellä **Suomen Nuorisokirjallisuuden instituutti** (SNI).

Lastenkirjainstituutti järjestää erilaisia kirjallisuusaiheisia tilaisuuksia, esimerkiksi vuosittaisen yleisölle avoimen Kirjakori-seminaarin, joka esittelee uusinta lasten- ja nuortenkirjallisuutta. Instituutti auttaa lasten- ja nuortenkirjallisuuskurssien järjestämisessä ja alan opinnäytetöiden ohjauksessa. Tiedon keräämisen ja välittämisen lisäksi Lastenkirjainstituutin toimintaan kuuluu yhteyksien luominen ja ylläpitäminen lasten- ja nuortenkirjallisuuden piirissä toimiviin henkilöihin ja yhteisöihin Suomessa ja ulkomailla.

Lastenkirjainstituutin kirjasto on valtakunnallinen lasten- ja nuortenkirjallisuutta ja sen tutkimusta tallentava erikoiskirjasto, joka sijaitsee Tampereella. Kirjastossa on noin 65 000–70 000 lasten- ja nuortenkirjaa ja 5 500 alan tutkimusta, hakuteosta tai opinnäytettä sekä merkittäviä erikoiskokoelmia. Instituutin kokoelmiin kuuluu kuvituskokoelma, joka sisältää muun muassa Camilla Mickwitzin, Maija Karman ja Riikka Juvosen alkuperäiskuvituksia. Kirjastoon tulee noin sata erilaista lasten- ja nuortenlehteä sekä yli 50 alaan liittyvää kotimaista tai kansainvälistä ammattilehteä. Kaikkiaan kokoelmissa on yli 700 lehtinimikettä vuodesta 1854 alkaen.

Lastenkirjainstituutti julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää kulttuurilehti Onnimannia. Se jakaa Onnimanni-palkintoa yksilölle tai yhteisölle, joka on ansioitunut lasten- ja nuortenkirjallisuuden aseman edistäjänä sekä Punni-palkintoa esikoisteokselle tai rohkealle avaukselle lasten- ja nuortenkirjallisuudessa. Lastenkirjainstituuttia ylläpitää voittoa tavoittelematon ja yleishyödyllinen Lastenkirjallisuuden kannatusyhdistys ry. Toimintaa rahoittavat Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö ja Tampereen kaupunki.

Vuonna 2015 Suomen Messusäätiö myönsi instituutille Rakkaudesta kirjaan -tunnustuspalkinnon pitkäjänteisestä työstä lasten ja nuorten lukemisen edistämiseksi.

Lähteet
-------

* Lastenkirjainstituutin verkkosivut*lähde tarkemmin?*
* Kuivasmäki, Riitta ym.: *Luo mennessä latua. Suomen Nuorisokirjallisuuden Instituutti 25 vuotta (1978–2003).* Tampere: SNI, 2006. ISBN 952-9577-11-7.

### Viitteet

1. ↑  Onnimannin tiedot ja mediakortti Lastenkirjainstituutti. Viitattu 28.10.2021.
2. ↑  Palkinnot Lastenkirjainstituutti. Viitattu 28.10.2021.
3. ↑  Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistys ry Lastenkirjainstituutti. Viitattu 28.10.2021.
4. ↑  Rak­kau­des­ta kirjaan -tun­nus­tus Las­ten­kir­ja­ins­ti­tuu­til­le *Kaleva.fi*.  22.10.2015. Viitattu 28.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Lastenkirjainstituutin verkkosivut
**Lastenkulttuurilla** tarkoitetaan ammattilaisten lapsille tuottamaa, lasten kanssa yhdessä tekemää kulttuuria. Lastenkulttuuria on myös lasten itsensä luoma kulttuuri, joka perustuu esimerkiksi leikkiin. Usein lastenkulttuurista puhuttaessa tarkoitetaan alle 18-vuotiaille suunnattua kulttuuritoimintaa. Näin ollen lastenkulttuurin käsite kattaa yleensä myös nuortenkulttuurin.

Lapsille suunnattu kulttuuri on hyvin laaja ja monitahoinen kokonaisuus. Lastenkulttuurin ammattilaiset, joihin voi kuulua niin tuottajat ja lastenkulttuurikeskusten henkilökunta kuin taiteilijat ja taidekasvattajat, operoivat yleensä monen taiteenlajin kentällä yhtäaikaisesti. Myös erilaiset erityisryhmät ja vähemmistöt näkyvät vahvasti lastenkulttuurin arjessa. Esimerkiksi koululuokalle järjestettävässä taidetyöpajassa huomioidaan nykyään niin erityistä tukea tarvitsevat lapset kuin kulttuuriset vähemmistötkin, ja vuosittaisen valtakunnallisen lastenkulttuurifoorumin teemana oli vuonna 2018 kulttuurinen diversiteetti lastenkulttuuripalveluissa.

Lastenkulttuuripolitiikka
-------------------------

Lastenkulttuuripolitiikka on erityisesti opetus- ja kulttuuriministeriön painopiste. Sen tavoitteena on, että taide ja kulttuuri olisivat pysyvä osa lasten ja nuorten elämää lastenkulttuurikeskusten, taiteen perusopetuksen järjestäjien, taidelaitosten, museoiden, teattereiden, orkestereiden, kirjastojen, perinneyhdistysten ja muiden taide- ja kulttuuritoimijoiden työn kautta.

Lastenkulttuuripolitiikka liittyy lapsen oikeuksiin, joiden perustana on Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimus lapsen oikeuksista. Lapsen oikeuksien sopimus on kansainvälinen ihmisoikeussopimus, joka asettaa sopimusvaltioille velvoitteen kunnioittaa ja noudattaa siinä taattuja lapsen oikeuksia ja myös velvoitteen saattaa kansallisen lainsäädäntönsä vastaamaan sopimuksessa vahvistettuja oikeuksia. 

Suomessa lapsen oikeuksien toteutumista edistää mm. lapsiasiavaltuutettu yhteistyössä eri viranomaisten kanssa.

Järjestötasolla lasten kulttuuristen oikeuksien toteutumista edistää muun muassa Suomen lastenkulttuurikeskusten liitto, joka kokoaa yhteen lastenkulttuurin laatuperiaatteisiin sitoutuneet lastenkulttuurikeskukset.

Katso myös
----------

* Taiteen edistämiskeskus (lastenkulttuurin erityisavustukset)

Lähteet
-------

1. 1 2  Laatukäsikirja - lastenkulttuuri.fi *lastenkulttuuri.fi*.  Arkistoitu 19.10.2018. Viitattu 18.10.2018.
2. 1 2  Lastenkulttuurin edistäminen *Opetus- ja kulttuuriministeriö*. Viitattu 18.10.2018.
3. ↑  Valtakunnallinen lastenkulttuurifoorumi 2018 *kulttuuriespoo.fi*.
4. ↑  Sopimus kokonaisuudessaan *Unicef*. Viitattu 18.10.2018.
5. ↑  Lapsiasiavaltuutettu » Lapsiasiavaltuutettu *Lapsiasiavaltuutettu*. Viitattu 18.10.2018.
6. ↑  Toiminta - lastenkulttuuri.fi *lastenkulttuuri.fi*.  Arkistoitu 19.10.2018. Viitattu 18.10.2018.
**Lasten oma vuosikirja** on Tuula Korolaisen ja Riitta Tuluston kirjoittama lasten tietokirja vuoden juhlapäivistä vuodenkierron mukaan. Kirjan on kuvittanut Maija Hurme. Kirja on ilmestynyt 2014, ja sen on kustantanut Lasten Keskus. 

Kirja sai vuonna 2015 tiedonjulkistamispalkinnon.

Palkintoperusteissa todetaan, että kirja "yhdistää taitavasti tietopohjaista asiatekstiä, runoja ja satuja". Kirja kertoo kalenterissa olevien perinteisten suomalaisten juhlapäivien lisäksi muiden uskontokuntien ja kulttuurien juhlapäivistä sekä uusista merkkipäivistä, kuten autoton päivä, isovanhempien päivä ja nallejen päivä. Mukana on myös lapsille tärkeitä päiviä, kuten koulun alkamis- ja päättymispäivät, sekä kasvatuksellisia päiviä, kuten maailman käsienpesupäivä. Tiedollisten tekstien rinnalla kirjassa on päiviin liittyviä kaunokirjallisia tekstejä. Kunkin tekstin kuvituksena on Maija Hurmeen aihetta valottavia piirroksia ja kirjallisuusvinkkejä. Joissakin on myös askartelu-, ruoka ja leikkiohjeita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jukka Petäjä: Tiedonjulkistamispalkinto Lasten omalle vuosikirjalle.  *Helsingin Sanomat*, 28.11.2015. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Lasten oma vuosikirja, Esipuhe, s. 4–5

Aiheesta muualla
----------------

* Opetusministeriön tiedote (Arkistoitu – Internet Archive) (palkintoperuste kokonaan)
**Zeus Agoraioksen alttari** oli Ateenan antiikin aikaisella Agoralla sijainnut alttari, joka oli omistettu Zeus Agoraiokselle eli Agoran Zeukselle.

Alttari rakennettiin alun perin 300-luvulla eaa. mahdollisesti noin vuonna 340 eaa. Tuolloin se sijaitsi kuitenkin jossakin muualla Attikan alueella. Alttari siirrettiin Agoralle keisari Augustuksen aikana ajanlaskun alun tienoilla samoin kuin muun muassa läheinen Areen temppeli. Alttarin alkuperäiseksi paikaksi on ehdotettu Pnyks-kukkulaa, joka oli aiemmin ekklesian eli Ateenan kansankokouksen kokoontumispaikka, mutta josta kansankokous siirtyi toimimaan Dionysoksen teatterille samoihin aikoihin kun alttari siirrettiin. Tällöin alttari olisi mahdollisesti omistettu Zeukselle tämän ominaisuudessa poliittisen toiminnan ja julkisen puheen suojelijana.

Agoralla alttari sijaitsi sen länsiosassa Metroonin edessä aivan Eponyymien heerosten muistomerkin vieressä. Alttari oli ensimmäisiä kohteita, jotka löytyivät, kun American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen instituutti Ateenassa aloitti kaivauksensa Agoran alueella vuonna 1931.

Alttarin pohjan pituus oli 9 metriä ja leveys 5,5 metriä. Sen neliaskelmainen porrastus oli tehty Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista. Alttarista on säilynyt useita osia, varsinkin sen alaosan porrastusta alttarin luoteislaidalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Agora Monument: Altar of Zeus Agoraios *Agora Excavations*. American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 10.3.2015.
2. 1 2 3  Altar of Zeus Agoraios *The Ancient Agora of Athens*. Virtual Reality Digital Collection. Viitattu 10.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zeus Agoraioksen alttari** Wikimedia Commonsissa
**Sosigenes Aleksandrialainen** (ensimmäinen vuosisata eaa.) oli egyptiläinen tähtitieteilijä ja matemaatikko, joka suunnitteli juliaanisen kalenterin. Sosigeneestä ei tiedetä juuri mitään Plinius vanhemman teoksen *Naturalis historia* ulkopuolelta. Pliniuksen mukaan Julius Caesar antoi Sosigeneelle toimeksiannon laatia Rooman valtakunnalle virallinen kalenteri. Kalenteri otettiin käyttöön vuonna 45 eaa. Kalenteri oli pitkään käytössä Euroopassa, vuoteen 1582 asti ja joissakin maissa se oli käytössä vielä 1900-luvulle tultaessa.

Sosigeneen tähtitieteelliset kirjoitukset ovat hävinneet, muutamia hajanaisia katkelmia lukuun ottamatta. Yhdessä katkelmassa hän esittää, että Merkurius kiertää Aurinkoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Sosigenes Of Alexandria Encyclopaedia Britannica. Viitattu 7. lokakuuta 2007. (englanniksi)
2. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 18.210-212.
3. ↑  Karttunen, Hannu: Sosigenes (n. 100-luvulla eaa.) Ursa. Viitattu 7. lokakuuta 2007.
4. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 2.8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Automne Pavia** (s. 3. tammikuuta 1989 Péronne, Somme) on ranskalainen judon olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut koko kansainvälisen uransa 57 kg:n painoluokassa..

Pavia saavutti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa pronssia 2006 ja kultaa 2007. Saman ikäluokan MM-kilpailuissa hän sai hopeaa 2008. Hän voitti Istanbulin EM-kilpailuissa 2011 kultaa joukkuekilpailussa ja sijoittui 57-kiloisissa seitsemänneksi. Hän sai Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012 pronssia 57 kg:n sarjassa ja hopeaa joukkuekilpailussa.

Pavia saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 57 kg:n painoluokassa. Hän voitti Budapestissa 2013 Euroopan-mestaruuden 57-kiloisissa ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Saman vuoden Rio de Janeiron MM-kilpailuissa hän saavutti joukkuepronssia ja oli 57-kiloisissa viides.

Pavia voitti Montpellier’ssa 2014 Euroopan-mestaruuden 57 kg:n painoluokassa ja joukkuekilpailussa. Saman vuoden Tšeljabinskin MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa joukkuekilpailussa ja pronssia 57-kiloisissa. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja oli viides 57 kg:n sarjassa.

Pavia saavutti Astanan MM-kilpailuissa 2015 pronssia 57 kg:n painoluokassa. Hän voitti saman sarjan Euroopan-mestaruuden Kazanissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui seitsemänneksi.

Pavia on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kuusi turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja seitsemän kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on yksi turnausvoitto ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kaksi Ranskan-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Automne Pavia *sports-reference.com*.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 28.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Automne Pavia judoka *judoinside.com*. Viitattu 28.4.2018. (englanniksi)
**Lorentz Clerck** (14. toukokuuta 1653 Ruotsi – 16. maaliskuuta 1720 Hunnerstad, Ruotsi) oli ruotsalainen sotilas, joka toimi Pohjanmaan läänin maaherrana 1706-1720.

Clerckin vanhemmat olivat amiraali Hans Clerck ja Brita Svahn ja hänen isoisänsä oli tullut Ruotsiin Skotlannista. Hän otti osaa Kaarle XI:n käymän Suuren Pohjan sodan Tanskan sotaan 1676-1679, tuli Länsi-Götanmaan ja Dalin rykmentin everstiksi 1693 ja kenraalimajuriksi 1706. Samana vuonna hänestä tuli Pohjanmaan läänin maaherra, vapaaherraksi hänet korotettiin seuraavana vuonna. Vaikeissa oloissa Isovihan aikana Clerck avusti pakolaisia Ruotsiin ja siirtyi sinne lopulta itsekin. Kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1720.

Clerckin puoliso vuodesta 1686 oli vapaaherratar Beata Mörner.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 120.

1. ↑  Clerck nr 433 - Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Zetor 25 (1954)
**Zetor 25** on Zetorin traktorimalli, joka saatiin tuotantoon 1946. Traktorissa ei ollut hydraulilaatikkoa eikä näin nostovarsia. Takavanteet ja polkimet olivat erilaiset kuin myöhemmissä 25 -malleissa. Traktorissa oli myös kuppi-istuin. Traktori sai vuonna 1949 sai jatkokseen mallit Zetor 25(T), 25A ja Zetor 25K. Näistä 25(T) oli suoraetuakselinen kuten edeltäjänsä 25. Traktoreista tuli Suomessa erittäin suosittuja, sillä niitä eivät koskeneet samanlaiset tuontirajoitukset kuin länsimaissa tehtyjä traktoreita 1950-luvulla.

Zetor 25
--------

Zetor 25:ssä oli kaksisylinterinen vesijäähdytteinen pyörrekammiodiesel, jonka sylinterin halkaisija oli 120 mm ja iskunpituus 140 mm. Kuorma-autotehdas Tatra suunnitteli samaan aikaan vastaavankaltaisia moottoreita, mutta ilmajäähdytteisenä. Vaihdelaatikko oli 2 x 3+1. Voiman ulosottoakselin pyörimisnopeus oli eurooppalaisen standardin mukaisesti 540 kierrosta minuutissa. Zetoreissa oli (tuohon aikaan ei vielä kovin yleinen) tasauspyörästön lukko sekä joissakin mekaaninen nostolaite.

Zetor 25A ja Zetor 25K
----------------------

25A- ja 25K-mallien tuotanto alkoi 1946 ja loppui 1961. 25A oli 25:stä edelleen kehitetty malli, joka oli edeltäjäänsä ergonomisempi. Voimansiirron kestävyyttä oli myös parannettu. A-mallin maavara oli pieni, mutta koska sen painopiste oli matalalla, sopi se karjatiloille rinteisille pelloille. A-mallissa oli hydraulinen nostolaite.

25K:ssa oli korkeampi maavara, korkeammalla oleva etuakseli sekä pienemmällä välitysvälillä varustettu vaihteisto, joiden ansiosta se soveltui riviviljelykseen paremmin.

Museo-Zetorit
-------------

Zetor 25 -traktorit ovat nykyään suosittuja harrastajien piireissä. Zetor-kerhoja on perustettu useita ympäri Suomea, muun muassa Isoonkyröön, Temmekseen ja Kurikkaan. Temmeksessä on lähes 30 toimivaa vanhaa Zetor-traktoria.

Lähteet
-------

* Rohila, Vesa & Rohila, Marjatta: *Zetor Suomessa*. Helsinki: Alfamer, 2009. ISBN 978-952-472-092-2.
* Ruusunen, Kari: Seppiä ja mestareita: Markku Ojala - Tyrvään Zetor-puurtaja.  *Vanhat koneet*, 2019, nro 3, s. 66-71. Vaasa:  Viipalemediat.

### Viitteet

1. ↑  
	* Vepsä, Anna: Zetka -baari on Temmeksen olohuone.  *Pohjolan työ*, 6.7.2010, s. 6-7. Oulu:  Pohjolan työ. ISSN 0782-5390.

Aiheesta muualla
----------------

* Zetoristi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Naoko Kawakami** (jap. 川上 直子, *Kawakami Naoko*; s. 16. marraskuuta 1977 Akashi) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Kawakami debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 2001. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2003 ja kesäolympialaisissa 2004. Hän on pelannut 48 maaottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Japanin jalkapalloliitto(japaniksi)

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2003
1 Yamago |
2 Ōbe |
3 Isozaki |
4 Yamagishi |
5 Sakai |
6 Kobayashi |
7 Kawakami |
8 Miyamoto |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōtani |
12 Onodera |
13 Nakachi |
14 Yano |
15 Miyazaki |
16 Yamamoto |
17 Yanagita |
18 Maruyama |
19 Sudō |
20 Miyama |
Valmentaja Ueda

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2004
1 Yamago |
2 Yano |
3 Isozaki |
4 Ōbe |
5 Kawakami |
6 Sakai |
7 Yamamoto |
8 Miyamoto |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōtani |
12 Yamagishi |
13 Shimokozuru |
14 Maruyama |
15 Yanagita |
16 Kobayashi |
17 Andō |
18 Onodera |
Valmentaja Ueda
Robert Stevensonin rintakuva vuodelta 1824.
**Robert Stevenson** (8. kesäkuuta 1772 – 12. heinäkuuta 1850) oli skotlantilainen insinööri, joka suunnitteli ja rakennutti majakoita. Hänen tunnetuimpia töitään on Bell Rockin majakka Pohjanmerellä noin 17 kilometrin päässä Skotlannin rannikosta Dundeen itäpuolella. Se rakennettiin vuosina 1807–1810, ja se on maailman vanhin käytössä oleva avomerimajakka. Sen perustusta, joka on veden alla 20 tuntia vuorokaudessa, ei ole tarvinnut uusia yli 200 vuoteen.

Stevenson hyödynsi majakoissaan uutta keksintöä, Fresnel-linssiä, ja hän suunnitteli majakoiden lyhtyjen pyörimisliikkeet ja vilkut siten, että majakat voitiin erottaa toisistaan signaalin perusteella.

  

Stevenson käytti Edinburghin keskustassa St Andrew Squarella olevan 42 metriä korkean Henry Dundasin muistomerkin pystyttämiseen vuonna 1823 maailman ensimmäistä teollista tasapainonosturia.

Stevensonilla oli neljä poikaa, joista kolme, Alan, David ja Thomas, jatkoivat isänsä ammattia, mutta pojanpoika Robert Louis Stevenson tuotti suvulleen pettymyksen ryhtymällä kirjailijaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Robert Stevenson *Dictionary of Scottish Architects*. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
2. ↑  Stevenson's Bell Rock Lighthouse Model *BBC*. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
3. ↑  Arbroath Signal Tower Museum *Undiscovered Scotland*. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
4. ↑  Building the Bell Rock Lighthouse *National Library of Scotland*. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
5. ↑  Robert Stevenson *Scottish Engineering Hall of Fame*. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
6. ↑  Henry Dundas – lofty hero or lowlife crook? *The History Company*.  2.8.2014. Viitattu 15.10.2018. (englanniksi)
7. ↑  Thomas Stevenson *Dictionary of Scottish Architects*. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Saamelaiskulttuurin ensyklopediahankkeen osana syntyneen englanninkielisen tietosanakirjan kansi (2005): *The Saami : A Cultural Encyclopaedia*.
**Saamelaiskulttuurin ensyklopedia** (**SENC**) on Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen laitoksen toteuttama ja ylläpitämä verkkotietokanta saamelaisten kulttuuriin liittyvistä aiheista. Hankkeen pohjalta julkaistiin 2005 englanninkielinen tietoteos *The Saami : A Cultural Encyclopaedia* (498 sivua, SKS 2005, ISBN 951-746-506-8), jonka toimittajat Ulla-Maija Forsberg, Irja Seurujärvi-Kari ja Risto Pulkkinen palkittiin valtion tiedonjulkistamispalkinnolla.

Nelikielistä ensyklopediaa (pohjoissaame, suomi, englanti ja ruotsi) alettiin suunnitella vuonna 1998, ja se sai kaksivuotisen EU-rahoituksen vuonna 2001. Sen toteutuksessa toimitaan yhteistyössä Tromssan yliopiston humanistisen tiedekunnan saamen osaston, Uumajan yliopiston arkeologian ja saamen laitoksen, Kotimaisten kielten keskuksen saamelaiskielten etymologisen Algu-tietokannan ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kanssa.

Yhä keskeneräisen, valtaosin tyhjistä sivuista koostuvan ensyklopedian on tarkoitus koostua noin 2 000 eripituisesta hakusana-artikkelista. Niissä esiteltäisiin saamen kieltä, historiaa, mytologiaa, folklorea, kirjallisuutta, musiikkia, taloutta, luontoa ja elinkeinoja, medioita, oikeuksia, koulutusta, taidetta ja yhteiskunnallisia oloja. Ensyklopedia sisältää myös kuvia ja karttoja sekä ääninäytteitä. Lokakuussa 2019 tietosanakirjan sisältöä oli julkaistu kattavammin vasta suomeksi ja englanniksi. Pohjoissaameksi ja ruotsiksi sisältöä oli puutteellisemmin, sillä esimerkiksi sisällysluetteloa aineistosta ei vielä ollut julkaistu näillä kielillä lainkaan.

Ensyklopedian toimituskuntaan kuuluivat vuonna 2003 Ulla-Maija Forsbergin, Risto Pulkkisen ja Irja Seurujärvi-Karin lisäksi Lars-Dan Beck ja Christian Carpelan Helsingin yliopistosta, Jelena Porsanger Tromssan yliopistosta sekä Olavi Korhonen ja Mikael Svonni Uumajan yliopistosta. Vuoteen 2019 mennessä toimituskunnan kokoonpano oli muuttunut, ja tällöin mukana olivat Irja Seurujärvi-Kari, Pirjo Virtanen, Risto Pulkkinen ja Hanna Guttorm.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johdanto, Saamelaiskulttuurin ensyklopedia  2003. Helsingin yliopisto. Viitattu 29.12.2013.
2. ↑  The Saami, A Cultural Encyclopaedia *skskirjat.pikakirjakauppa.fi*.  Arkistoitu 24.10.2015. Viitattu 16.11.2013.
3. ↑  Vuosi 2006. Myönnetyt palkinnot (valitse vuosi 2006) Tiedonjulkistamisen neuvottelukunta (TJNK), tjnk.fi. Viitattu 22.1.2017, päivitetty 23.10.2019.
4. ↑  Dát ii leat vel davvisámegillii  23.10.2019. Helsingin yliopisto, helsinki.fi. Viitattu 23.10.2019. (pohjoissaameksi)
5. ↑  Denna språkversion existerar inte ännu  23.10.2019. Helsingin yliopisto, helsinki.fi. Viitattu 23.10.2019. (ruotsiksi)
6. 1 2  Hankkeen tausta ja toimituskunta Helsingin yliopisto, helsinki.fi. Viitattu 23.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Saamelaiskulttuurin ensyklopedia