recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gibraltarin juutalaiset** ovat Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluvalla Gibraltarilla asuvia juutalaisia. Heitä on nykyisin noin 600, eli 2 % alueen väestöstä.

Historia
--------

Gibraltarilaisen synagogan sisätiloja.
Juutalaisia on ollut Gibraltarilla ainakin jo vuodesta 1356 lähtien. Tuolta ajalta säilynyt lähde mainitsee juutalaisten pyytäneen apua merirosvojen vangeiksi ottamille juutalaisille. Kun juutalaiset karkotettiin Espanjasta vuonna 1492, monet heistä pakenivat Marokkoon Gibraltarin kautta. Vuonna 1713 Espanja allekirjoitti Utrechtin sopimuksen, jolla Gibraltar annettiin briteille. Sopimus kielsi "maureja" ja juutalaisia asettumasta alueelle, mutta vuonna 1729 britit kuitenkin solmivat sopimuksen Marokon sulttaanin kanssa, jolla juutalaisten kauppiaiden sallittiin asettua Gibraltarille. Nykyisin monella alueen juutalaisella onkin marokkolaiset juuret.

Vuonna 1805 juutalaisten määrä oli jo kasvanut siten, että he muodostivat noin puolet Gibraltarin väestöstä. Vuonna 1843 alettiin julkaista ladinon kielistä *Cronica Israelitica* lehteä. Juutalaisten määrä oli suurimmillaan vuonna 1878, jolloin heitä oli 1 533. Heidän määränsä väheni kuitenkin 1900-luvulle tultaessa ja toisen maailmansodan aikana monet evakuoiduista eivät koskaan palanneet takaisin.

Kulttuuri
---------

Monet tyypilliset Marokon juutalaisten perinteet ovat yhä elossa Gibraltarilla. Paikalliset juutalaiset viettävät muun muassa *Henna* juhlia, jotka pidetään häitä edeltävänä yönä. Myös monet synagogissa lauletut laulut ovat alkuperältään marokkolaisia. Alueella on mahdollista saada myös juutalaista koulutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Penny Spiller: Jews of Gibraltar reflect on their roots *BBC News*. Viitattu 31.8.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3  Gibraltar *Jewish Virtual History Tour*. Viitattu 31.8.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Gibraltarin juutalaisen yhteisön sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Sami Hannu Samuli Itkonen** (3. helmikuuta 1950 – 26. tammikuuta 2012) oli suomalainen muusikko ja lauluntekijä, joka toimi vuosina 1987–2012 Kemin kaupunginteatterin kapellimestarina.

Itkonen suoritti tekniikan opintoja Oulun yliopistossa vuosina 1969­–1975 ja opiskeli samalla Oulun konservatoriossa. Hän oli yksi Oulun ylioppilasteatterin aktiivijäsenistä, ja hänen laulujaan julkaistiin vasemmistolaisen nuorisoliikkeen *Uusi Laulu* -lehdessä. Vuonna 1982 Itkonen perusti Leena Viitasen kanssa Ouluun Barmat-sekakuoron ja johti sitä sitten joitakin vuosia. Hänet valittiin Kemin kaupunginteatterin kapellimestariksi syksystä 1987 alkaen. Kemissä Itkonen johti myös muun muassa Ajan laulu -sekakuoroa ja Tintit-lapsikuoroa.
Sami Itkonen kuoli tapaturmaisesti 26. tammikuuta 2012.

Vuonna 2007 Itkonen valittiin Kemin kuninkaalliseksi yhdessä Maila Maijasen kanssa. Marraskuussa 2017 Kemin kaupunginteatteri kantaesitti Hannele Kauppisen ohjaaman lauluillan *Sikojen rakkaus*, jossa kuullaan 43 kappaletta edesmenneen Itkosen laajasta laulutuotannosta Anna Laakson ja Jarkko Riihimäen sovituksina. Laakso toimii myös esitysten kapellimestarina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sikojen rakkaus, Draamallinen viihdekonsertti Kemin kaupunginteatteri.  Arkistoitu 7.3.2018. Viitattu 6.3.2018.
2. ↑  Hakutulos säveltäjälle Itkonen Sami Hannu Samuli *Äänitearkisto*. Suomen Äänitearkisto r. y..  Arkistoitu 8.3.2018. Viitattu 7.3.2018.
3. ↑  Barmat (Lähteinä mm. Aalto, Maija: "Barmat rakentaa uutta kuoroperinnettä". *Kansan Tahto* 17.1.1996, ja Hirvelä, Hannu: "Kuorolaulua kylmässä". *Kaleva* 20.5.2002.) *Pohjoista musiikkia -sivusto*. Oulun kaupunki. Viitattu 6.3.2018.
4. ↑  Kuninkaalliset 1990– *Kemin Kuninkaalliset -sivusto*.  Arkistoitu 7.3.2018. Viitattu 7.3.2018.
5. ↑  Nuutinen-Kallio, Taina: Sukellus edesmenneen kapellimestari Sami Itkosen laulujen maailmaan – konsertin draamallisuus on rakennettu pienistä juonellisista kokonaisuuksista *Lapin Kansa*.  29.11.2017. Viitattu 7.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Sami Itkonen Discogs-levytystietokannassa
* Sami Itkonen Äänitearkiston tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sami Itkonen Ilona-esitystietokannassa, Teatterin tiedotuskeskus
* Sami Itkonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva

 |

 |
**Karl Wilhelm Lindeberg** (26. kesäkuuta 1768 Helsinki – 4. lokakuuta 1834 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja laivanvarustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Lindebergin vanhemmat olivat raatimies Christian Lindeberg ja Anna Christina (Maria Elisabet) Sahlstedt ja puoliso vuodesta 1800 Anna Helena Holmstén. Lindeberg kävi triviaalikoulun Helsingissä 1776–1781 ja oli mahdollisesti kauppaharjoittelija setänsä Anders Lindebergin liikkeessä 1781–1794. Porvarinoikeudet 1794 saanut Lindeberg toimi Helsingissä kauppiaana ja laivanvarustajana. Hän oli 1830-luvulla suurin laivanvarustaja Helsingissä. Lindeberg oli Ullanlinnan laivaveistämön omistaja vuodesta 1828 ja samasta vuodesta Vanhankaupungin sahan osakas Helsingin pitäjässä, hankittuaan molemmat kauppaneuvos Lars Sederholmin kuolinpesältä. Helsingin kaupunginvanhin Lindeberg oli vuoteen 1820 ja Helsingin lainavarojen hoitokomission puheenjohtaja Jakob Wendeliuksen jälkeen vuodesta 1817. Lindeberg sai kauppaneuvoksen arvonimen 1812. Hän asui Helsingissä omistamassaan Burtzin talossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Karl Wilhelm Lindeberg *Biografiasampo*. Viitattu 29.6.2022.
Boothian ja Melvillen niemimaat.
**Boothian niemimaa** (engl. *Boothia Peninsula*, alun perin *Boothia Felix*) on manner-Kanadan ja koko Pohjois-Amerikan mantereen pohjoisin niemimaa. Se sijaitsee Nunavutin territorion alueella. Niemimaan pinta-ala on noin 32 300 neliökilometriä. Niemimaa uloittuu pohjoisimmillaan leveysateelle 71°58′ pohjoista leveyttä. (Vertailuna: Nordkappin pohjoisin piste: 71°10'21"N on hieman etelämpänä.)

Niemimaan ainoa kylä on Taloyoak, jossa oli vuonna 2016 yhteensä 1 029 asukasta (2011 yht. 899 as.). Yhden lähteen mukaan niemimaan toinen asutus olisi niemimaan vastarannalla Thom Bayssä (Mission; jossa myös toimi 1940- ja 1950-luvulla katolinen lähetysasema), ja tilastoissa näiden asukasluvut lasketaan alueellisesti yhteen. Asukkaista suurin osa on eskimoita. 

Niemimaan on nimennyt skotlantilainen tutkimusmatkailija John Ross vuonna 1829 Felix Boothin mukaan, joka rahoitti Rossin toisen tutkimusmatkan. Vuonna 1831 hänen serkkunsa James Clark Ross vahvisti seudun niemimaaksi ja paikansi ensimmäisenä magneettisen pohjoisnavan sijainnin niemimaan länsirannikolle; tämä napa on sittemmin siirtynyt pohjoisemmaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  James H. Marsh: Boothia Peninsula  6.2.2006. thecanadianencyclopedia.com. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Boothia Peninsula. Peninsula, Nunavut, Canada  5-1-2017. Encyclopædia Britannica, britannica.com. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
3. ↑  Census Profile, 2016 Census - Taloyoak, Hamlet, Nunavut and Nunavut  2016. Statistics Canada, statcan.gc.ca. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
4. ↑  Arkistoitu kopioBoothia Peninsula uoguelph.ca.  Arkistoitu 17.2.2019. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
5. ↑  Focus on Geography Series, 2016 Census - Census subdivision of Taloyoak, HAM (Nunavut)  2016. Statistics Canada, statcan.gc.ca. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Taloyoak: Attractions (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (polarnet.ca)
**Kallithéa** (kreik. Καλλιθέα) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Katerínin kuntaan, Pierian alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Καλλιθέας, *Dimotikí Koinótita Kallithéas*). Kaupungin väkiluku on 3 134 (vuonna 2011).

Sotamuistomerkki Kallithéassa.
Kallithéan pieni kaupunki sijaitsee noin viisi kilometriä itään Katerínin kaupungista ja noin 1,5 kilometriä sisämaahan Egeanmereen kuuluvan Thermaïkóslahden rannasta ja Paralían kylästä.

Aiemmin kaupunki kuului Paralían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Katerínin kunnan Paralían kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kallithéa** Wikimedia Commonsissa
**Bobana Veličković** (serb. Бобана Величковић, 25. tammikuuta 1990 Bor, Jugoslavia – 21. kesäkuuta 2020 Belgrad) oli serbialainen pistooliampuja, maailman- ja euroopanmestari.

Veličković kilpaili Lontoon 2012 ja Rio de Janeiron 2016 kesäolympialaisissa sijoittuen jälkimmäisissä kisoissa 10 metrin ilmapistooliammunnassa seitsemänneksi. Granadan MM-kilpailuissa 2014 hän kuului Serbian 10 metrin ilmapistooliammunnan kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Hän voitti myös 13 mitalia EM-kilpailuista, esimerkiksi 10 metrin ilmapistooliammunnan yksilökilpailun Euroopan mestaruuden Vierumäellä 2012.

Veličković synnytti kesäkuun alussa 2020 ja kärsi raskausmyrkytyksestä. Hän kuoli Belgradissa 20 päivää synnytyksen jälkeen, 21. kesäkuuta 2020 eli vain 30-vuotiaana, synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin.

Lähteet
-------

* Profiili ISSF (englanniksi)
* Bobana Veličković *Olympedia*.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Olympedia
2. ↑  ISSF
3. ↑  "TUGA DO NEBA: Umrla višestruka evropska šampionka u streljaštvu", *mondo.rs*, 21 June 2020. Luettu 21 June 2020. (Serbian)
4. ↑  "Zbog čega je preminula?! Bobana Momčilović Veličković izgubila bitku sa retkom trudničkom bolešću", *Večernje novosti*. (Serbian)

Aiheesta muualla
----------------

* Bobana Veličković Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)
Kaksi Type 100/2 konepistoolia.
**Type 100** on Keisarillisen Japanin armeijan vuonna 1939 kehittämä konepistooli, jota käytettiin toisessa maailmansodassa vuosina 1942–1945. Lukon kehys oli valmistettu raudasta ja piipun vaippa on rei’itetty. Piipun suussa on suujarru. Ase käytti 8mm Nambu-pistoolinpatruunaa ja se oli varustettu eteenpäin kaareutuvalla tankolippaalla, johon mahtui 30 patruunaa. Sen tulinopeus on 450 lks/min. Aseesta oli kaksi versiota. Kokurassa sijaitsevan valtion asevarikon valmistama kiinteätukinen ja Nagoyassa valmistettu, taittuvatukinen versio.

Historia ja käyttö
------------------

Japanin keisarillinen armeija hyväksyi konepistoolit hyvin hitaasti. Tyyppi 100/40 otettiin käyttöön vasta vuonna 1940. Armeija oli vanhoihin perinteisiin vedoten vaatinut että kaikkiin aseisiin voitiin kiinnittää pistin, joten tyyppi 100/40 oli varustettu piipun alle sijoitetulla pistimen kiinnitysputkella. Tyyppi 100/40 osoittautui monin kohdin epäonnistuneeksi. Syitä oli muun muassa runsaat toimintahäiriöt sekä valmistukseen sopimaton monimutkainen rakenne. Niitä valmistettiinkin vain noin 10 000 kappaletta. Vuonna 1944 otettiinkin käyttöön paranneltu 100/44 versio. Tämä ase oli helpompi valmistaa, sillä mahdollisimman monet osat valmistettiin hitsaamalla. Lisäksi aseesta poistettiin pistimen kiinnitystanko. Tulinopeus nostettiin samalla lukemiin 800 lks/min.
**Matti Hiltunen** (s. 26. tammikuuta 1933 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi pääsarjatasolla ja Suomen maajoukkueessa 1950- ja 1960-luvuilla.

Hiltunen nousi 1. divisioonassa pelanneen Kuopion Pallotovereiden edustusjoukkueeseen 17-vuotiaana 1950. Hän pelasi seurassa kuusi kautta, joista yhden mestaruussarjassa. Vuonna 1956 hän siirtyi hallitsevan mestarin Kiffenin riveihin. Hiltunen voitti pronssia samana vuonna, mutta kauden 1957 päätteeksi Kiffen putosi pääsarjatasolta ja hän siirtyi Kuopion Palloseuraan. KuPS voitti mestaruuden 1958. Lisäksi Hiltunen sai yhden SM-hopean kahdeksan seurassa vietetyn kauden aikana. Urallaan Hiltunen ehti pelata 151 pääsarjaottelua, joissa hän teki 51 maalia. Urheilutoimittajain liitto valitsi hänet vuoden pelaajaksi 1954.

Maajoukkueessa Hiltunen pelasi 21 A-maaottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hänellä on tilillään myös 15 B-maaottelua, mikä on enemmän kuin kellään suomalaispelaajalla.

Hiltusen isä Hannes ja poika Joni ovat myös olleet SM-tason jalkapalloilijoita.

Lähteet
-------

* Kanerva, Juha yms.: *Jalkapallon pikkujättiläinen*, s. 397-398. WSOY, 2003. ISBN 951-0-27037-7.
Sveitsin kielialueet määriteltynä kunnan enemmistökielen perusteella; ranskankielinen osa, Romandie, on kuvassa violettina.
**Romandie** (ransk. *Suisse romande*, saks. *Romandie* tai *Welschland*, ital. *Svizzera romanda* tai *Svizzera francese*) on Sveitsin ranskankielisestä alueesta ja kulttuurista käytetty nimi. 

Maantieteellisesti se käsittää Geneven, Juran, Vaud’n ja Neuchâtelin kantonit sekä ranskankieliset osat Bernin, Valais’n ja Fribourgin kantoneista. Romandien alueella asuu noin neljännes (runsaat 2 milj.) Sveitsin asukkaista.

Kulttuurisesti ja suppeasti käsitettynä termillä korostettiin 1900-luvulla ranskankielisen vähemmistön kulttuurista riippumattomuutta toisaalta Ranskasta, toisaalta saksankielisistä Sveitsin osista. Laajemmin käsitettynä Romandie-termin käyttö on ollut osa Sveitsin kehittymistä monikieliseksi ja -kulttuuriseksi liittovaltioksi.

Nimeä käytti muun muassa ranskankielinen tv-kanava Télévision Suisse Romande vuosina 1953–2012 ja käyttää edelleen UCI World Tour -sarjaan kuuluva pyöräilykilpailu Tour de Romandie.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kreis, Georg: Suisse romande, Romandie (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) *Historisches Lexikon der Schweiz (HLS)*.  3.12.2013. Bern:  Stiftung HLS. Viitattu 29.8.2020. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
2. ↑  Ständige Wohnbevölkerung nach Alter, Kanton, Bezirk und Gemeinde, 2010-2019 (Excel)  27.8.2020. Neuchâtel:  Bundesamt für Statistik (BFS). Viitattu 29.8.2020. (saksaksi)

Katso myös
----------

* Frankofonia
Kuvassa kiinalaisvalmisteinen Type 80 -taistelupanssarivaunu (MBT).
**Type 80** *(ZTZ-80)* on Kiinassa valmistettu taistelupanssarivaunu. Sitä on käyttänyt Kiinan Kansanvapautusarmeija (PLA) ja Sudan. 

Vaunutyypin seuraaja on Type 85 ja edeltäjiä esimerkiksi Type 59 ja Type 69/79, jotka pohjautuvat melko pitkälle T-55:n ja T-62:n konstruktioon. Type 80 sai NBC-suojajärjestelmän joukkotuhoaseita vastaan, ja sen panssaria voidaan vahvistaa komposiittilevyillä. Vaunutyypin runkoratkaisu on uusi, pääase entistä järeämpi ja vaunun ammunnanhallinta moderni sekä tietokoneavusteinen, lisäksi palonsammutusjärjestelmä on vaunussa yhtenäinen.

Vaunumiehistö oli nelihenkinen, sillä vaunutyyppi tarvitsi ammusten lataajaa. Ampuja istuu rungossa edessä vasemmalla, muut miehistön jäsenet ovat torniin sijoitettuna. Tykki eli pääase on 105 mm vahvuinen. Apuaseet ovat tykin putken suuntainen 7,62 mm ja 12,7 mm (ilmatorjuntaa varten käytettävä) konekiväärit. Dieselmoottorissa on mekaaninen ahdin, ja V-12-mallisena voimalaitteena se antoi 730 hevosvoiman eli 544 kW:n tehon (sama moottorityyppi kuin Type 85:ssä). Tienopeudeksi saavutettiin enimmillään, kohtuulliseksi suoritusarvoksi katsottava 60 km/h. Taistelumassa on 38 tonnia ja toimintasäde 570 km. Vaunun vaihteisto on manuaalinen. Snorkkelin avulla Type 80 kykenee syväkahlaukseen.

Lähteet
-------

* Trewhitt, Philip: *Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot*, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5145-9 (s. 90)

### Viitteet

1. 1 2  Trewhitt: s. 90

Aiheesta muualla
----------------

* Arkistoitu kopioType 88 Main Battle Tank *sinodefence.com via archive.org*.  20.2.2009 (last update).  Arkistoitu 7.6.2010.  (englanniksi)
* NORINCO Type 80 / Type 85 / Type 88 (englanniksi) (militaryfactory.com)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Type 99** tai **Norinco Type 99** on kiinalainen taistelupanssarivaunu. Se on paranneltu versio Norinco-konsernin Type 98:sta. Type 99 tunnetaan myös nimillä **ZTZ-99** ja **WZ-123**.

Kehitystyö
----------

Kiina alkoi kehittää uutta taistelupanssarivaunua Type 59:n tilalle jo 1970-luvun alkupuolella ja ensimmäinen prototyyppi valmistui vuoden 1979 maaliskuussa. Tehdas 617 ja Instituutti 201 esittelivät1224:ksi nimetyn prototyypin Pekingissä. Siinä oli 120 millimetrin sileäpiippuinen panssarivaunukanuuna, hydromekaaninen voimansiirto ja saksalaisvalmisteinen MB8V331tc41-dieselmoottori. Myöhemmissä prototyypeissä 1226 ja 1126F2 oli kiinalainen 1 000 hevosvoiman moottori ja voimansiirto. Kaikki kolme prototyyppiä pohjautuivat Leopard 2:een. Vuonna 1994 suoritettiin maasto- ja tietestejä. Muutamia prototyyppejä testattiin vuonna 1996 yhteensä 6 900 km. Suurelle yleisölle Type 98 esiteltiin 1. lokakuuta 1999 sotilasparaatissa, mutta vaunua ei kuitenkaan otettu laajasti käyttöön Kiinan kansanarmeijassa. Type 99 syntyi, kun Type 98:aan lisättiin nuolimainen lisäpanssari keulaan, reaktiivipanssari, parennultu lämpökamera ja tehokkaampi 1500 hv dieselmoottori.

Käyttäjät
---------

Type 99 on käytössä ainoastaan Kiinassa, jolla on vaunuja vähintään 500 kappaletta. Vaunu otettiin käyttöön vuonna 1999.

Kuvia
-----

* Type 99 takaviistosta.Type 99 takaviistosta.
* Ajajan paikka.Ajajan paikka.
* Type 99AType 99A
*

Katso myös
----------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Type 99**.
* Norinco Type 99
* MBT 2000

Lähteet
-------

* sinodefense.com (Arkistoitu – Internet Archive)
**M/S Amber** (IMO 8917871) on kyproslaisen POL-FIN Shipping Company Limitedin omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Aluksen rakentaminen on aloitettu vuonna 1992 Mačvanska Mitrovicassa, Serbiassa ja loppuun työt on saatettu norjalaisella Fosen Mekaniske Verksted -telakalla. Kuollutta painoa *Amberilla* on 5 400 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Norjan lipun alle ja sen kotisatama on Trondheim. 

Amberin sisaraluksia ovat M/S Birka Shipper, M/S Birka Exporter, M/S Birka Transporter, M/S Aknoul ja M/S Ahtela.

Käyttöhistoria
--------------

Vuonna 1992 alus laskettiin vesille Serbiassa, josta se hinattiin Fosen Mekaniske Verksted -nimiselle telakalle Fevagiin, Norjaan, jossa alus rakennettiin valmiiksi. Vuonna 1993 alus luovutettiin puolalaisen Rederi A/S Amberin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Norjan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Trondheim. Aluksen isännöinti annettiin puolalaiselle Euroafrica Shipping Linesille. Samana vuonna POLFIN RoRo aloitti liikennöinnin aluksella Suomen ja Gdynian välillä.

Tammikuussa 1997 Amber siirtyi POLFIN Finncarriersin liikenteeseen, reitille Helsinki–Kotka–Gdynia–Szczecin. 15. helmikuuta 1998 alus aloitti liikenteen linjalla Helsinki–Travemünde–Århus. Jälleen syyskuussa 1998 reitti vaihtui: Turku–Travemünde–Hanko–Turku–Lyypekki. Tammikuun alussa 2003 Amber siirtyi reitille Lyypekki–Kaliningrad–Pietari.

25. heinäkuuta–6. elokuuta 2007 välisen ajan Amber oli kuivatelakalla. Myöhemmin vuonna 2007 alus siirtyi kyproslaisen POL-FIN Shipping Company Limitedin omistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Amber (IMO: 8917871) Vesseltracker.com. Viitattu 15.10.2008. (englanniksi)
2. ↑  Registry > AMBER > Overview Det Norske Veritas. Viitattu 15.10.2008. (englanniksi)
3. ↑  AMBER > Overview > Owner > Previous Owners Det Norske Veritas.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 15.10.2008.
4. 1 2 3 4 5  M/S AMBER Fakta om Fartyg. Viitattu 15.10.2008. (ruotsiksi)
5. ↑  Company Info > POL-FIN Shipping Company Limited Det Norske Veritas.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 15.10.2008.
6. ↑  M. Wiik/tsa: Finland - Poland Ro-ro Service 24.7-28.8.2007 (PDF)  25.7.2007. Finnlines.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 23.3.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Amber (ruotsiksi)
**Kehto** (engl. *Cradle*) on Arthur C. Clarken ja Gentry Leen kirjoittama tieteisromaani vuodelta 1988. Sen on suomentanut Matti Kannosto ja julkaissut Kirjayhtymä vuonna 1990. Kirjan tapahtumat sijoittuvat Miamin alueelle vuoteen 1994 ja se käsittelee ihmisten ja maanulkopuolisten olentojen kohtaamista. Kirjan maailmassa kuvaillaan viestintälaitteiden ja elektroniikan kehittyneen nopeasti kirjan kirjoittamista seuranneena kuutena vuotena.

Vastaanotto
-----------

Kirjaa on saanut osakseen kritiikkiä runsaista henkilöhahmojen yksityiselämän kuvauksista, jotka eivät liity juoneen, sekä lukuisista seksikohtauksistaan. Eräs kriitikko kirjoitti:

*"En pane pahakseni hahmojen kehittelyä ja, kunhan se liittyy tuleviin tapahtumiin, minua ei haittaa vaikka se venyisi pitkäksikin. Mutta ensimmäiset muutama sata sivua Kehtoa ovat täynnä enemmän tai vähemmän yhdentekevää hahmojen kehittelyä, selvästi Gentry Leen kirjoittamaa, joka voisi olla suoraan romanttisesta Harlekiini-kirjasta. Muutama sivu skifiä, selvästi jonkun muun kuin Gentry Leen kynästä, on ripoteltuna sinne tänne, jotta lukija muistaisi maksaneensa 6$ Clarken romaanista eikä 2$ ruokakaupan roskaromaanista."*

Lähteet
-------

1. ↑  Arthur C. Clarke, Gentry Lee: *Kehto*, Kirjayhtymä, 1990.
2. ↑  Jones, C.:Cradle[vanhentunut linkki], *Science Fiction and Society*, luettu 24.8.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Juho Sandberg: Kehto. Aikakone 3/1990.
**Fisher-Price** on yhdysvaltalainen leikkikalujen valmistaja. Vuodesta 1993 se on ollut Mattelin tytäryhtiö.

Yrityksen perustivat vuonna 1930 Herman Fisher, Irving Price, Margaret Evans Price ja Helen Schelle. Margaret Evans Price oli lastenkirjojen kuvittaja, ja monet lelut perustuivat hänen piirroksiinsa. Irving Price oli hänen aviomiehensä, joka jäi eläkkeelle sekatavarakaupasta. Helen Schellellä oli oma pieni lelukauppa. Fisher oli toiminut pelikaupan tuotanto-, myynti- ja markkinointitehtävissä.

Muovilelu.
Ensimmäiset lelut tehtiin metallista ja puusta, mutta 1940-luvun lopussa Fisher-Price oli ensimmäinen valmistaja, joka siirtyi tekemään leluja muovista.

Eräs tunnetuimmista Fisher-Pricen leluista on "Rock-A-Stack", jossa pinotaan erikokoisia ja värisiä muovirenkaita kokojärjestykseen keinuvalle alustalle.

Herman Fisher jäi eläkkeelle vuonna 1966 ja Quaker Oats Company osti Fisher-Pricen vuonna 1969.

1980-luvun lopussa yritys tuotti tappiota. Se irtosi Quaker Oats Companystä ja listautui pörssiin 1991. Yrityksen taloutta parannettiin siirtämällä tuotantoa ulkomaille. Vuonna 1993 Fisher-Price fuusioitui Mattelin kanssa, jonka siihenastisesta liikevaihdosta yli puolet oli liittynyt Barbieen. 

2010-luvulla on vanhoista muovileluista löytynyt myrkyllisiä aineita.

Lähteet
-------

1. ↑  David K. Israel: Who Were Fisher and Price? (myös monia kuvia leluista) *Mental Floss*.  2012. Viitattu 17.2.2018.
2. ↑  Plastic shakes up the toys industry *Plastic the Magazine*.  2011. Viitattu 17.2.2018.
3. ↑  Rock-A-Stack-rengastorni *Prisma*.  Arkistoitu 17.2.2018. Viitattu 17.2.2018.
4. 1 2  Fisher-Price *Play and Playground Encyclopedia*. Viitattu 17.2.2018.
5. ↑  Fisher-Price to Be Bought by Mattel *NY Times*.  1993. Viitattu 17.2.2018.
6. ↑  Toys from the Seventies and Eighties could be poisoning your children *The Independent*.  2015. Viitattu 17.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fisher-Price** Wikimedia Commonsissa

* This Old Toy Luettelo leluista 1931-2000
*Tämä artikkeli käsittelee vuonna 1972 valmistunutta autolauttaa. Vuonna 1916 valmistuneesta samannimisestä moottorirahtilaivasta on eri artikkeli.*

**M/S Rogalin** (IMO 7114941) oli autolautta, tilattiin Ranskasta, Dubegion-Normandie telakalta vuonna 1971. Tilaajana oli alun perin Siljavarustamo, mutta se siirrettiin Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiölle ennen aluksen valmistumista. Laivan tilaushinta oli 65 miljoonaa Ruotsin kruunua. Samanlaisia aluksia oli tilattu kaksi kappaletta, joista toisen tilaussopimus siirrettiin ruotsalaiselle Rederi AB Svealle.

Alus valmistui nimellä *M/S Aallotar* vuonna 1972, luovutettiin 22. helmikuuta ja saapui Helsinkiin ensimmäistä kertaa kuusi päivää myöhemmin. Se asetettiin yhdessä hieman myöhemmin valmistuneen sisaraluksensa M/S Svea Reginan kanssa Silja Linen Helsinki–Tukholma-reitille. Laiva törmäsi 21. joulukuuta 1972 aallonmurtajaan Tukholman lähellä Brevikissä, kun sen ohjauskoneeseen tuli vika. M/S Floria irrotti laivan ja se pääsi Tukholmaan neljä tuntia myöhemmin.

Aallotar-nimi oli SHOY:llä ollut käytössä jo aiemminkin, ja yhtiöllä olikin tapanaan nimetä aluksensa perinteikkäästi. 
Vuonna 1975 uuden M/S Wellamon valmistumisen myötä, Aallotar siirrettiin Turku–Ahvenanmaa–Norrtälje-reitille jossa se palveli aina vuoteen 1976, jonka jälkeen se makuutettiin ja otettiin seuraavana kesänä Siljan lisälautaksi Turku–Tukholma-linjalle. Laiva aikarahdattiin 5. lokakuuta 1977 seitsemäksi kuukaudeksi Polferriesin käyttöön Gdansk–Helsinki-reitille. 2. toukokuuta 1978 ilmoitettiin, että laiva oli myyty Puolaan.

Rogalin liikennöi puolalaisena Swinoujsciestä ja Gdańskista lähinnä Ruotsiin. Alus törmäsi syyskuussa 1979 hollantilaiseen säiliölaiva Coral Rubrumiin Porkkalan majakasta kaakkoon ja sai vasempaan kylkeensä useita metriä pitkän repeämän. Alus oli kolmeen otteeseen myös rahdattuna, ensin Islannin ja Tanskan ja myöhemmin Walesin ja Irlannin välille. Rogalin myytiin romutettavaksi Intiaan vuonna 2003.

Tekniset tiedot
---------------

* Pituus 126,79 m
* Leveys 19,54 m
* Syväys 5,15 m

* Matkustajia 1 000
* Hyttipaikkoja 439
* Henkilöautoja max. 170

* Pääkoneet: kaksi Pielstick 16-sylinteristä dieselmoottoria yhteisteholtaan n. 16 200 hv (11 936 kW)
* Läpiajettava autokansi. Ei keskilaipiota. Keulaporttina sivulle aukeavat puoliskot, sekä yksi peräportti.
* Sisaralus; M/S Svea Regina

Lähteet
-------

* Vapalahti, Hannu: *Suomalaiset Matkustajalaivat 1960–1996 – Vol.1*, s. 8–11. Judicor Oy, 1996. ISBN 951-97355-2-6.
* Fakta om fartyg – M/S Aallotar
**Type 98** eli **ZTZ-98** on kiinalainen taistelupanssarivaunu. Vaunua tuotettiin lopulta vain vähäisiä määriä ja se korvattiin Type 99 -vaunulla. Kansan vapautusarmeijalla on käytössään muutama kymmenen Type 98 -vaunua.

Kehitys
-------

Type 98 -vaunuja paraatissa.
Kiina aloitti uuden taistelupanssarivaunun kehittelyn ilmeisesti 1970-luvulla. Vastuussa sen kehittelystä olivat tehdas 617 ja instituutti 201. Alkuperäinen projektinimi oli 1224, jota seurasi 1226 ja 1226F. Alkuperäisiin suunnitelmiin kuului saksalainen dieselmoottori ja 120 mm sileäputkinen panssarivaunukanuuna. Lopulta tehtiin kuitenkin päätös siitä, että uusi panssarivaunu pohjautuisi venäläisen T-72-vaunun alustalle. Uusien suunnitelmien kehittely aloitettiin vuonna 1989, ja tehdas 617 sai valmiiksi vaunun ensimmäisen prototyypin seuraavana vuonna. Neljä muuta prototyyppiä rakennettiin vuoteen 1992 mennessä. Kehitystyön edistyessä vaunun etuosan suojausta paranneltiin ja vaunun kanssa kokeiltiin useita erilaisia ammunnanhallintajärjestelmiä. Kehitystyö jäädytettiin vuonna 1998 ja samoihin aikoihin vaunusta tilattiin rajoitettu tuotantoerä. Julkisuudessa vaunu esiteltiin ensimmäisen kerran sotilasparaatissa lokakuussa 1999. Vaunua tuotettiin kaikkiaan ilmeisesti alle 100 kappaletta. Tuotanossa Type 98 -vaunun korvasi nopeasti Type 99. Kansan vapautusarmeijan maavoimilla oli vuonna 2014 käytössään arviolta 40 Type 98A -vaunua.

Piirteet
--------

Type 98 edestä kuvattuna.
Type 98 -vaunussa oli useita parannuksia panssaroinnin, liikekyvyn ja tulivoiman saralla verrattuna aikaisempiin kiinalaisiin taistelupanssarivaunuihin. Sen alusta on hyvin samankaltainen T-72-vaunun kanssa. Vaunun ajajan tilat ovat vaunun etuosassa, muun miehistön tilat ja tykkitorni keskellä, sekä moottori vaunun takaosassa. Type 98 on hieman pidempi kuin T-72 ja sen etuosassa on komposiittipanssarointi. Vaunun pääase on 125 mm sileäputkinen automaattilataajalla varustettu panssarivaunukanuuna, joka on ilmeisesti tuotantonimeltään ZPT-98. Kanuunalla voi ampua laserohjattuja panssarintorjuntaohjuksia. Automaattilataaja on identtinen T-72-vaunujen lataajan kanssa ja se mahdollistaa kanuunan ampumisen noin 8 kertaa minuutissa. Manuaalisesti ladattaessa tulinopeus on 1–2 laukausta minuutissa. Voimanlähteenä toimii 150HB883kW dieselmoottori, joka tuottaa 1 200 hevosvoimaa. Eri lähteiden mukaan vaunu painaa 48–50 tonnia. Huippunopeus vaihtelee samoin lähteen mukaan 65–75 km/h.

Lähteet
-------

1. 1 2  Christopher F. Foss: *Jane's Armour and Artillery 2005-2006*, s. 4–6. Jane's publishing. (englanniksi)
2. ↑  IISS: *The Military Balance 2015*, s. 237. Routledge, 2015. ISBN 978-1-85743-766-9. (englanniksi)
**Kehämestari**, oikealta nimeltään **Maynard Tiboldt** on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä rikollinen, Rikosten Sirkuksen johtaja ja toinen Kehämestarin nimeä käyttänyt hahmo. Ensimmäinen, **Kuoleman Kehämestari** oli Maynardin isä, **Fritz Tiboldt**. Stan Lee ja Steve Ditko loivat molemmat. Kehämestarien ensiesiintyminen tapahtui *Hulk*-lehden numerossa 3.

Suomessa Kehämestari esiintyi ensimmäisen kerran *Marvel Sagan* numerossa 5 (1990).

Historia
--------

### Fritz Tiboldt, Kuoleman Kehämestari

Fritz Tiboldt, Kuoleman Kehämestari
Itävaltalaisen Tiboldtien suvun ylläpitämä perhesirkus oli vanha, maineikas yritys, jonka suvun vesa, natsiimielinen Fritz Tiboldt peri 1930-luvulla.

Toisen maailmansodan aletuua natsi-Saksan tiedustelupalvelu pyysi Tiboldtia tekemään kiertueen Amerikkaan. Kiertueen todellinen tarkoitus kuitenkin oli toimia suojana valtion virkamiehiä murhaaville salamurhaajille. Kapteeni Amerikka vangitsi Tiboldtin, jota alettiin kutsua Kuoleman Kehämestariksi, ja uhka lopetettiin. Fritz passitettiin takaisin kotimaahansa.

Sodan jälkeen Tiboldt ja hänen vaimonsa **Lola** onnistuivat jatkamaan Sirkuksensa toimintaa. Samalla he kouluttivat pojastaan Maynardista jatkajaa perheyritykselle. Natsimieliset kuitenkin murhasivat Fritzin ja hänen vaimonsa kostoksi pariskunnan todistuksista sotaoikeudenkäynneissä.

### Maynard Tiboldt, Kehämestari

Fritzin poika, Maynard Tiboldt päätti jatkaa isänsä työtä ja siirtää sirkuksensa Yhdysvaltoihin, kauas Saksasta. Huolimatta ahkerista ponnisteluistaan Maynardin sirkus jäi suurten kaupallisten viihdyttäjien varjoon.

Voimat ja varusteet
-------------------

Kehämestarilla ei ole varsinaisia supervoimia. Hänen voimansa piilee hänen silinterissään, jossa piilee Punakallon keksintöön, Nullatroniin perustuva hypnotisoiva kiekko.
Malisjoen alajuoksun kevättulva vuonna 2013.
**Malisjoki** on Nivalan taajama-alueen läpi virtaava joki. Jokityypiltään se on keskisuurten turvemaiden joki.

Malisjoki alkaa Haapaveden Karsikkaalta Karsikasojana, joka yhtyy Nivalan puolella Ruuskankylällä Kesonojaan. Siitä alkava uoma on nimeltään Malisjoki, joka virtaa Ruuskankylältä Maliskylän ja Ahteen läpi kohti Nivalan taajamassa sijaitsevaa alajuoksua.

Malisjoki laskee Pidisjärveen, joka on Kalajoen leventymäkohta ja Nivalan suurin järvi.

Malisjoen rantamaisema on kauttaaltaan metsä- ja maatalousvoittoinen. Suurin osa jokiuoman rannoista on rakentamalla muutettua. Joen alaosassa luonnontilaista rantaa ei ole juuri lainkaan. Lähinnä luonnontilaa on joen alajuoksulla sijaitseva koski. Tuossa koskessa on Heikkilän tilan eli presidentti Kyösti Kallion vanha mylly. Mylly paloi heinäkuussa 2021.

Malisjoki on yksi Pohjois-Pohjanmaan voimakkaimmin kuormitetuista joista. Sen ekologinen tila on arvioitu välttäväksi ja fysikaalis-kemiallinen tila huonoksi. Biologinen tila on arvioitu tyydyttäväksi. Joki on erittäin runsasravinteinen ja rehevä.

Joen tilaa ja merkitystä on yritetty kohentaa vuonna 2008 alkaneella Vireä Malisjoki -hankkeella. Hankkeessa on rakennettu joen yläjuoksulle kosteikko, jonka toivotaan vähentävän kuormitusta. Vähäjärven kosteikko on yksi maakunnan suurimmista rakennetuista kosteikoista.

Joen tilan parantamiseksi on tehty suunnitelma myös useiden muiden kosteikkojen rakentamisesta.

Vireä Malisjoki -hankkeen toisessa vaiheessa joen ylitse rakennettiin kaksi valaistua kävelysiltaa. Sillat ovat Nivalan taajamassa aivan Haapajärventien varrella. Siltojen läheisyydessä joen ranta-alueita on paranneltu muun muassa kävelyteitä, leikkipuisto, istutuksia ja valaistuksia rakentamalla.

Malisjoen yli kulkee useita siltoja. Liikeenteellisesti merkittävin silta on Nivalan keskustaajaman kohdalla, jossa valtatie 27 ylittää joen. Joen alaosan viimeinen silta on Nivalan terveyskeskuksen kohdalla. Tällä kohdalla joki tulvii usein runsaasti keväisin, ja terveyskeskuksen sillan kohdalle muodostuu tavallisesti jääpato.

Malisjoki ei ole merkittävä kalastuskohde. Se oli hyvä rapujoki vielä 1980-luvulla, mutta seuraavalla vuosikymmenellä rapukanta hävisi. Joessa elää tyypillinen suomalainen kalakanta: särkikaloja, ahvenia ja haukia.

Kerrotaan, että Nivalan pitäjän kanta-asukas Niva-Kaija asettui asumaan Malisjoen rannalle, suunnilleen nykyisen Heikkilän talon kohdalle.

Lähteet
-------

* Malisjoen kosteikkojen yleissuunnitelma

### Viitteet

1. ↑  Arvokas presidentti Kyösti Kallion vanha vesimylly roihusi yöllä tulessa Nivalassa *Kaleva*. Viitattu 1.12.2021.
**Rottweil** on kaupunki Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa. Se on samannimisen piirikunnan keskuskaupunki. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 25 266 asukasta. Rottweil on Baden-Württembergin vanhin kaupunki. Kaupunki on tunnettu keskiaikaisjuhlastaan, ja se on rottweiler-koirarodun tyyssija.

Historia
--------

Kaupungin pääkatua
Rottweilin alueen asutuksesta on jälkiä 2000-luvulta ennen ajanlaskun alkua. Kaupungin perustivat roomalaiset nimellä Arae Flaviae vuonna 73. Sen roomalaiset kylpylät ja Orfeuksen mosaiikki ajoittuvat 100-luvun loppuun. Kaupungista tuli herttuakunta ja kuninkaallinen hovi ennen vuotta 771 ja myöhemmin keskiajalla vapaa keisarillinen kaupunki vuonna 1268.*lähde?*

Kaupunki liittyi sveitsiläiseen valaliittoon 1463 ja kuului siihen usean vuosisadan ajan. Napoleonin vallatessa alueen 1803 Rottweil kuitenkin menetti sekä vapaakaupunkioikeutensa että liittolaisuutensa Sveitsin kanssa. Kaupungin julkisivu on säilynyt lähes koskemattomana 1500-luvulta lähtien.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Rottweil in Zahlen Stadt Rottweil. Viitattu 15.6.2023. (saksaksi)
2. 1 2  Bevölkerung der Gemeinden Baden-Württembergs am 30. Juni 2022 (PDF) (s. 12) Statistisches Landesamt Baden-Württemberg. Viitattu 15.6.2023. (saksaksi)
3. 1 2 3  Rottweil - Die älteste Stadt in Baden-Württemberg Stadt Rottweil. Viitattu 15.6.2023. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rottweil** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin verkkosivut (saksaksi)
**Kesäkerttu** eli Kerttu Ström Leppävirralta on näyttelijänä ja kirjailijana tunnetun Eppu Nuotion luoma karrikoitu televisiohahmo. Tyypin kehittelyssä olivat mukana myös tuottaja Marita Porrassalmi ja toimittaja Riitta Raatikainen. Fyysiseltä olemukseltaan äärinaisellinen*kenen mukaan?* Kesäkerttu vaaleanpunaisiksi värjättyine hiuksineen esiintyi nimikkosarjassaan Suomen televisiossa kesinä 1998 ja 1999. Kumpaisenakin vuonna esitettiin kymmenen puolen tunnin mittaista Kesäkerttu-ohjelmaa. Ensimmäisenä kesänä ohjelmassa vierailivat muun muassa Meiju Suvas, Timo T. A. Mikkonen, Tuija Piepponen, Heikki Turunen ja Satu Procopé. Toisena kesänä vieraita olivat muun muassa Nylon Beat, Jari Sarasvuo, Kirsti Paakkanen ja Jari Sillanpää.

Talvella 1999 esitettiin televisiosarja *Kertun pariasiaa*.

Kesäkertun asuilla korostettiin feminiinisyyttä (jakso 7/1998, esitetty 29. heinäkuuta 1998)
Kesäkertun keskeinen elementti: ilmeet (jakso 4/1998, esitetty 8. heinäkuuta 1998)
Kesäkerttu kohtasi Jari Sarasvuon Espoossa (jakso 5/1999, esitetty 16. heinäkuuta 1999)

Lähteet
-------

* Kesäkerttu-ohjelmat

Aiheesta muualla
----------------

* Elävä arkisto: Kesäkerttu tapaa Satu Procopén, 29.7.1998
* Elävä arkisto: Kesäkerttu tapaa Jari Sillanpään, 18.6.1999
**Jacob Aall Ottesen Preus II** (8. tammikuuta 1920 St. Paul, Minnesota – 13. elokuuta 1994 Burnsville, Minnesota) oli yhdysvaltalainen luterilainen pastori, joka toimi vuosina 1969–1981 luterilaisen Missouri-synodin johtajana eli presidenttinä.

Elämä
-----

Preus syntyi Minnesotan St. Paulissa 8. tammikuuta 1920. 12. kesäkuuta 1943 hän avioitui Delpha Mae Hollequen (1919-1996) kanssa. Preus valmistui Minneapolisin Luther Seminarystä vuonna 1945 ja vihittiin pastoriksi saman vuoden helmikuussa. Kuusi vuotta myöhemmin hän sai filosofian tohtorin arvon Minnesotan yliopistosta.

Preus palveli pastorina useita vuosia eri paikoissa eli Saint Paulissa, Luvernessa sekä Mankatossa, kaikki Minnesotan osavaltiossa. Vuonna 1958 hänestä tuli Illinoisin Springfieldin Concordia Theological Seminaryn professori ja vuonna 1962 sen presidentti.

Vuosina 1969-1981 hän toimi Missouri-synodin presidenttinä ja vuonna 1992 hän sai emeritus-presidentin arvonimen. Hän kuoli 13. elokuuta 1994 Minnesotan Burnsvillessä.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

Preusin kirjoittamiin kirjoihin kuuluivat *What Stands Between?* (1949), *It Is Written* (1971) sekä *The Second Martin: The Life and Theology of Martin Chemnitz* (1994). Lisäksi hän käänsi englanniksi useita Martin Chemnitzin teoksia: *The Two Natures in Christ* (1971), *The Lord's Supper* (1979), *Justification: The Chief Article of Christian Doctrine as Expounded in Loci Theologici* (1985) sekä *Loci theologici* (1989). Lisäksi hän käänsi Philipp Melanchthonin teoksen *Loci communes* (1992) (suom. *Ydinkohdat*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jacob Aall Ottesen Preus II Concordia Historical Institute.  Arkistoitu 31.3.2019. Viitattu 31.8.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Urraca, Kastilian kuningatar. Miniatyyri 1100-luvulta, Santiago de Compostelan kateraali.
**Urraca** (esp. *Urraca I, la Temeraria*) Leónin prinsessa (24. kesäkuuta 1081 – 8. maaliskuuta 1126) oli Leónin, Kastilian ja Galician kuningatar ja hallitsija vuosina 1109–1126 isänsä kuningas Alfonso VI:n jälkeen.

Elämänvaiheet
-------------

Urraca avioitui vuoden 1095 tienoilla Burgundin kreivi Raimundin kanssa, jolle hänet oli kihlattu jo 1087. Pariskunta sai tällöin Galician läänityksekseen, ja koska Alfonsolla ei ollut viidestä avioliitostaan ja kahdesta jalkavaimostaan huolimatta miespuolista perijää, oli odotettavaa, että Urraca ja hänen miehensä perisivät myös Leónin kruunun. 

Alfonso VI antoi kuitenkin 1094 aviottomalle tyttärelleen Teresalle ja tämän miehelle Burgundin Henrikille Portugalin ja kun vielä vanhalle kuninkaalle syntyi poika, alkoi Urracan toive perinnöstä vaikuttaa toteutumattomalta haaveelta. Kuninkaan tyttärien miehet tekivät jo sopimuksia tulevasta vallanjaosta, mutta Raymondin kuolema vuonna 1107 ja kruununprinssin kuolema vuonna 1108 muuttivat tilanteen täysin.

Turvatakseen pienen poikansa aseman Urraca nai syyskuussa 1109 Aragonian ja Navarran kuninkaan Alfonso I:n. Aviopuolisot huomasivat kuitenkin olevansa toistensa vastakohtia ja ajauduttuaan sotiin sekä keskenään että kahnauksiin sisarpuoli Teresan kanssa, avioliitto purkaantui vuonna 1114.

Urracan kuoleman jälkeen Kastilian kuninkaaksi nousi hänen poikansa Alfonso VII.

Perhe ja lapset
---------------

Urraca avioitui Burgundin kreivi Raimondin (1070-1107) kanssa 1095. Heillä oli kaksi lasta:

* Sancha Raimundez (ennen 11. marraskuuta 1095 - 1159)
* Alfonso (1105-1157), kuningas Alfonso VII

Urracalla oli kaksi aviotonta lasta rakastajansa, kreivi Pedro González de Laran (k. 16 lokakuuta 1130) kanssa. De Lara oli niin vaikutusvaltainen heti Alfonso VI:n jälkeen, että hän vastusti Alfonso VII:n valtaannousua, mikä johti hänen ennenaikaiseen kuolemaansa.

* Fernando Pérez Hurtado (n. 1114-1156)

* Elvira Pérez de Lara (n. 1112-1174), avioitui ensin Trastámaran herran García Pérez de Traban kanssa ja sittemmin Risnelin kreivin Beltránin kanssa.

Lähteet
-------

* O´Callaghan, J.F.: *A history of Medieval Spain*. United Kingdom: Cornell University, 1975. ISBN 0-8014-0880-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  O´Callaghan, s. 679
2. ↑  O´Callaghan, s. 213
3. ↑  O´Callaghan, s. 214
4. ↑  O´Callaghan, s. 216
5. ↑  O´Callaghan, s. 217
6. ↑  O´Callaghan, s. 221


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kesähorroksessa olevia *Theba pisana* -lajin kotiloita.
**Kesähorros** eli **estivaatio** on eläinten lepotila, jonka aikana aineenvaihdunta on hyvin alhainen ja eläin on epäaktiivinen. Eläin saattaa vaipua kesähorrokseen, kun ympäristöolosuhteet ovat liian kuumia ja kuivia.

Kesähorrosta esiintyy sekä maalla että vedessä elävillä eläimillä, ja kesähorrostajia löytyy monista eläinluokista, kuten hyönteisistä, kaloista, sammakkoeläimistä, matelijoista ja nisäkkäistä. Kesähorros voi kestää tunneista kuukausiin. Se on erityisen yleistä aavikon kotiloilla, jotka pyrkivät estämään veden menetyksen erittämällä ympärilleen suojaavan kerroksen. Jotkut Negevin autiomaan *Sphincterochila*-lajit voivat olla kesähorroksessa jopa 98 prosenttia elämästään. *Scaphiopus*-suvun sammakkoeläimet voivat olla kesähorroksessa kymmenen kuukautta vuodesta ja keuhkokalat jopa muutamia vuosia.

Katso myös
----------

* talvihorros

Lähteet
-------

* Willmer, Pat & Stone, Graham & Johnston, Ian: *Environmental Physiology of Animals*. Malden, Massachusetts: Blackwell Publishing, 2005. ISBN 1-4051-0724-3. Google-kirjat (viitattu 27.9.2011). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Willmer & Stone & Johnston, s. 638.
2. ↑  Aestivation (pdf) Southwest Wildlife Conservation Center.  Arkistoitu 13.1.2011. Viitattu 27.9.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **kesähorros** Wikimedia Commonsissa
**Malla** (m.kreik. Μάλλα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Ierápetran kunnan Málesin kylän lähellä.

Maantiede
---------

Mallan polis sijaitsi Kreetan itäisissä sisäosissa Dikte-vuoren (nyk. Díkti) itäpuolella. Sen kaupunkikeskuksen sijaintia ei tunneta täydellä varmuudella, mutta se sijoitetaan joko kaupungista ilmeisesti nimensä perineen nykyisen Málesin kylän eteläpuolelle Pyhän Georgioksen (*Ágios Geórgios*) kirkon ympäristöön tai Málesin ja Christóksen kylien välillä olevan rotkon laidalla olevalle kukkulalle. Mallan kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.

Historia
--------

Mallan historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se oli polis ainakin hellenistisellä kaudella, mutta ei ole tietoa siitä, oliko näin jo arkaaisella tai klassisella kaudella. Kaupunkia ei mainita antiikin kirjallisuudessa piirtokirjoituksia lukuun ottamatta.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Mallaīos* (Μαλλαῖος). Piirtokirjoituksista tunnetaan yksi kaupungin *fyle* eli heimo, *Aithaleis* (Αἰθαλεῖς).

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Kaupungin oletetulta paikalta on löydetty pintalöytöinä jonkin verran aineistoa arkaaiselta ja klassiselta kaudelta. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa on ollut agora ja prytaneion.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "975 Malla", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Malla *Pleiades*. Viitattu 1.9.2020.
3. ↑  Malla (Crete) Malles - Μάλλα *ToposText*. Viitattu 1.9.2020.
Jeb Stuart
**James Ewell Brown "Jeb" Stuart** (6. helmikuuta 1833 – 12. toukokuuta 1864) oli amerikkalainen sotilas Virginiasta ja etelävaltioiden ratsuväenkenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänen ystävänsä kutsuivat häntä "Jebiksi". Hän oli syntynyt Patrick Countyssä Virginiassa. Hän kävi West Pointin sotilasakatemian josta valmistui 1854. Hän osallistui intiaanisotiin ja haavoittui 1857. Hän otti osaa myös "hullun" John Brownin kapinan kukistamiseen Harper’s Ferryssä, eversti Robert E. Leen alaisena. Hän erosi Yhdysvaltain armeijasta ja liittyi etelävaltioiden armeijaan 14. toukokuuta 1861, hiukan sen jälkeen kun hänet oli ylennetty kapteeniksi. 16. heinäkuuta hänet ylennettiin etelävaltioiden armeijan everstiksi, ja 24. syyskuuta prikaatinkenraaliksi. Hän osallistui ensimmäiseen Bull Runin taisteluun, ja Leen Pohjois-Virginian armeijan kampanjan aikana hän ratsujoukkoineen onnistui tunkeutumaan unionin komentajan kenraalimajuri John Popen päämajaan, ja viemään sieltä tämän täydellisen univormun ja tärkeitä pohjoisvaltioiden armeijan määräyksiä.

Rappahannock-joella loppuvuodesta 1862 Stuart aiheutti viholliselle 230 miehen tappiot, ja menetti omasta joukostaan vain 27 miestä. Fredericksburgin taistelussa joulukuussa 1862 Stuart suojasi Stonewall Jacksonin joukkojen sivustaa, ja otti tämän toisen armeijakunnan komennon, kun Jackson haavoittui kuolettavasti Chancellorsvillessä toukokuussa 1863. Gettysburgin-kampanjan aikana Stuart palasi ratsuväenkomentajaksi, ja onnistui Gettysburgin taistelussa katoamaan vähäksi aikaa, eikä toimittanut Leelle tarvittavia tietoja unionin asemista ja vahvuuksista, sillä hän oli joutunut Brandy Stationin luona kahakkaan unionin ratsuväen kanssa. Stuart saapuikin Gettysburgiin vasta taistelun toisena päivänä. Stuart kaatui taistelussa 12. toukokuuta 1864 Yellow Tavernissa lähellä Konfederaation pääkaupunki Richmondia.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Raffles-hotellin Singapore Sling.
**Singapore Sling** on alkoholipitoinen juomasekoitus, jonka Singaporen Raffles-hotellin Long Barissa työskennellyt kiinalaissyntyinen baarimestari Ngiam Tong Boon kehitti vuosien 1899–1915 välillä.

Reseptin ainesosat ovat Beefeater-gini, Heering Cherry -likööri, D.O.M. Benedictine, Cointreau-appelsiinilikööri, ananasmehu, limettimehu, grenadiini ja Angostura-katkero.

Ainekset ravistetaan shakerilla ja kaadetaan highball- tai hurrikaanilasiin.

Resepteissä on vaihtelua suhteiden ja ainesosien välillä ja kukaan ei tiedä oikeaa koska alkuperäisiä reseptejä ei ole säilynyt.

Historia
--------

Singapore Sling cocktailin kehitti baarimestari Ngiam Tong Boon kehitti sen Singaporessa Raffles-hotellissa. Ensimmäisen kerran sen tapainen juoma, suosittu punertava drinkki *Gin Sling*, mainittiin vuonna 1897 singaporelaisissa sanomalehdissä. Toisen kerran lehdissä mainittiin vuonna 1903 mainittiin Gin Sling ja *Pink Sling*. Ngiam Tong Boon ilmeisesti kehitti Singapore Slingin vuosien 1899–1915 vuosien välillä. Hän tuli töihin baariin vuonna 1899 ja kuoli ollessaan matkalla takaisin kotiinsa Kiinassa sijaitsevaan Hainaniin vuonna 1915.

Siitä ei ole varmuutta että minä vuonna Ngiamo Tong Boon kehitti sen ja että oliko drinkin nimi alun perin Singapore Sling. Se on ilmeisesti muutettu vuosien 1922–1930 välillä. Myös alkuperäisen reseptin koostumus on epävarma. Kun japanilaiset miehittivät Singaporen Singaporen taistelun jälkeen vuonna 1942 hotelli oli japanilaisten miehittäjien käytössä. Liittoutuneet käyttivät sitä sotavankien kauttakulkuleirillä vuonna 1945. Niin ei ole mitenkään odottamatonta ettei alkuperäistä reseptiä ei ole säilynyt missään. Vanhin kirjallinen tallenne hotellin reseptistä on erään asiakkaan hotellin baarimikolta saama muistilapulle käsin kirjoitettu resepti vuodelta 1936.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Difford, Simon: Singapore Sling *Difford’s Guide*. Viitattu 22.7.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Singapore Sling *Shotti.fi*. Viitattu 22.7.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Singapore Sling *Liquor.com*.  8.11.2017. Viitattu 22.7.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Singapore Sling** Wikimedia Commonsissa

* Graham, Colleen: Classic Singapore Sling Cocktail *The Spruce Eats*.  20.7.2020. Viitattu 22.7.2020. (englanniksi)
* Beefeater Singapore Sling *Juomavinkki.fi*.  Arkistoitu 22.7.2020. Viitattu 22.7.2020. (englanniksi)