recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Alex Hirsch vuonna 2013.
**Alex Hirsch** (s. 18. kesäkuuta 1985) on yhdysvaltalainen animaattori, kirjoittaja, tuottaja ja ääninäyttelijä. Hän loi Disney Channelillä vuodesta 2012 vuoteen 2016 esitetyn suureen suosioon nousseen animaatiosarjan *Gravity Falls,* jossa hän myös itse ääninäytteli Grunkle Stania, Soosia, Bill Cipheriä, Old Man McGucketia ja muita sarjan sivuhahmoja. Hän ansaitsi sarjasta Emmy, BAFTA- ja Annie-palkinnot. 

Vuonna 2016 Hirsch oli mukana kirjoittamassa kirjaa *Gravity Falls: Journal 3*, joka debytoi ensimmäisenä New York Timesin Best Seller-listalla ja pysyi sillä yhteensä 47 viikkoa. Vuonna 2018 hän puolestaan kirjoitti kirjan *Gravity Falls: Lost Legends*, joka ilmestyi myös Best Seller-listalle.

Varhainen elämä ja koulutus
---------------------------

Hirsch syntyi Piedmontissa, Kaliforniassa. Hänen isänsä on juutalainen, ja hänet kasvatettiin agnostikkona, perheen viettäen joulua ja Hanukkaa. Ollessaan 9-13-vuotiaita Hirsch ja hänen kaksoissiskonsa, Ariel, viettivät kesät heidän isotätinsä Loisin luona mökissä metsässä, ja kokemukset noista ajoista toimivat myöhemmin inspiraationa *Gravity Falls* -sarjalle. Hän valmistui Piedmont High Schoolista, jossa hän voitti koulun vuotuisen Bird Calling Contestin vuonna 2002, ja esiintyi *Late Show with David Letterman* -ohjelmassa.

Hirsch jatkoi opintojaan California Institute of the Artsissa, jossa hän loi erilaisia projekteja ja lyhytelokuvia, kuten *Off The Wall*, joka yhdisti animaatiota ja live-toimintaa. Hän työskenteli myös kesän 2006 Portlandissa, Oregonissa myöhemmin hylätylle Laikan animaatioelokuvalle. Hän valmistui CalArtsista vuonna 2007.

Ura
---

Hirschin ensimmäinen työ valmistumisen jälkeen oli kirjoittajana ja kuvakäsikirjoittajana *The Marvelous Misadventures of Flapjack* -ohjelmalle.

Vuonna 2012 Hirsch loi animaatiosarjan nimeltä *Gravity Falls* Disney Channel- ja myöhemmin Disney XD -kanaville. Sarjaa esitettiin vuoteen 2016 asti yhteensä kahden kauden verran. Se saavutti suuren suosion lasten, nuorten ja nuorten aikuisten keskuudessa ja rikkoi monia Disney XD:n katseluennätyksiä. Sarja vakiinnutti itselleen laajan ja intohimoisen faniyhteisön ja on toiminut inspiraation lähteenä monille animaatiosarjoille. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Portugali

 |

 |
**Streets of Rage** on Segan kehittämä ja julkaisema beat ’em up -peli, joka on julkaistu vuonna 1991 Sega Mega Drivelle.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
### Alkutilanne

Elämää kuhiseva suurkaupunki on suistunut pahan rikollisorganisaation kynsiin. Kaupungissa rehottava korruptio, ja kaduilla tapahtuva väkivalta ovat muokanneet kaupungista turvattoman paikan elää.

Kolme korruptoituneista poliisivoimista eronnutta konstaapeliä, Adam Hunter (pelin suomenkielisessä ohjeessa Antti Hurme), Axel Stone (Akseli Kivi) ja Blaze Fielding (Pekka Peltonen) päättävät asettua vastarintaan, ja puhdistaa omin käsin kaupungin kadut rikollisista.

### Pelattavuus

Pelissä ohjaillaan yhtä kolmesta pelaajan valitsemasta sankarista kahdeksan toiminnantäytteisen tason läpi. Pelaajalla on käytössään beat 'em up -tyyliin erilaisia fyysisiä iskuja ja liikkeitä, joilla tämä voi kukistaa vastaantulevat viholliset. Tasojen varrella pelaaja voi myös käyttää poimimiaan aseita, kuten lasipulloja ja pesäpallomailoja, tai kerätä esim. energiaa antavia ruokia (omena/pihvi), tai lisäpisteitä (rahapussi/kultaharkko).

Pelaaja voi myös kutsua avukseen poliisin tukijoukot, jotka tuhoavat kaikki ruudussa sillä hetkellä olevat viholliset. Tätä erikoisiskua voi kuitenkin käyttää vain rajoitetusti.

Peliä voi myös pelata kaksinpelinä, jolloin käytössä on kaksi pelin kolmesta sankarista.

### Tasot

Peli koostuu kahdeksasta pitkästä tasosta: kävelykatu, slummikatu, merenranta, silta, laiva, tehdas, tavarahissi ja rikollisorganisaation päämaja. Jokaisen tason lopussa pelaaja kohtaa loppuvastuksen, joka on tavallisia vihollisia voimakkaampi. Joissain kentissä on loppuvastuksen lisäksi myös välivastus. Kahden pelaajan pelissä loppuvastuksiakin on kaksi.

### Lopputilanne

Pelillä on kaksi erilaista lopetusta: hyvä ja paha lopetus. 

Hyvässä lopetuksessa pelaaja/pelaajat kukistavat rikollisliigan johtaja Mr. X:än, ja palauttavat kaupungin jälleen kukoistukseensa.

Pahan lopetuksen voi saada ainoastaan kaksinpelissä. Kun pelaajat saapuvat viimeisen loppuvastuksen, Mr. X:än luo, tämä kysyy, haluavatko sankarit liittyä hänen puolelleen. Pelaajien antaessa eri vastaukset Mr. X käskee heidän taistella kuolemaan saakka. Jos pahisten puolelle liittymässä ollut pelaaja voittaa, Mr. X kysyy tätä puolelleen vielä kerran. Pelaajan kieltäydyttyä taistelu alkaa, ja Mr. X:än kukistuttua pelaajasta tulee rikollisliigan johtaja.

Jos pelaaja/pelaajat vastaavat haluavansa liittyä Mr. X:än joukkoihin, tämä pudottaa heidät takaisin tasolle 6.

Musiikki
--------

Pelisarjaa on kiitelty erityisesti sen dance-, house-, tekno- ja hip-hop -musiikkityylejä mukailevasta soundtrackista, jonka on säveltänyt japanilainen videopelisäveltäjä Yuzo Koshiro. Pelin musiikki sävellettiin jo siihen aikaan vanhentuneella ohjelmistolla, mutta sitä pidetään edelleen yhtenä Sega-kirjaston parhaimmista. 

Kaikki kolmiosaisen pelisarjan musiikki on julkaistu kolmella CD-levyllä. Sarjan toisen ja kolmannen osan säveltämiseen osallistui Koshiron lisäksi myös Motohiro Kawashima.

Aiheesta muualla
----------------

* *Streets of Rage* MobyGamesissa (englanniksi)
**Robert Ek** (7. kesäkuuta 1830 Pori – 24. helmikuuta 1914 Hamina) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies. 

Robert Ekin vanhemmat olivat kauppalaivuri, kunnallisraatimies Karl Jakob Ek ja Sofia Elisabet Thurman ja puoliso vuodesta 1859 Sofia Katarina Charlotta Tams. Ek tuli ylioppilaaksi 1846 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1850. Opiskeltuaan lääketiedettä Pariisissa 1851–1854 hän oli lääketieteen kandidaatti Uppsalassa 1854 ja työskenteli vuoden ajan Karoliiniseen instituuttiin kuuluvilla laitoksilla Tukholmassa. Lääketieteen lisensiaatti ja lääketieteen ja kirurgian tohtori hänestä tuli Uppsalassa 1856. Ek oli Turun piirin vt. piirilääkäri 1856 ja Lääkintöylihallituksen ylimääräinen lääkäri 1857. Haminan kadettikoulun esikuntalääkärinä hän toimi 1861–1892. Hän sai hovineuvoksen arvon 1866 ja kollegineuvoksen arvon 1870. Ek edusti porvarissäädyssä Haminan kaupunkia valtiopäivillä 1877–1878. Haminan kaupunginvaltuuston jäsen Ek oli 1875–1882 ja 1885–1890.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Robert Ek. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 29.11.2020.
2. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 55. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 65–66. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Virtuaalijääkiekon suomenmestaruuskilpailut** on vuosittain pelattava, videopelaajille tarkoitettu turnausmuotoinen elektronisen urheilun tapahtuma. Yksittäisissä otteluissa asetetaan kaksi osallistujaa keskenään vastakkain pelaamaan Xbox One -pelikonsollilla NHL -pelisarjan viimeisintä versiota. Ensimmäiset viralliset virtuaalijääkiekon SM-kilpailut järjestettiin Helsingissä, uudenvuodenpäivänä 2016.

Säännöt
-------

Jokainen pelaaja valitsee seitsemän NHL-joukkuetta ennen kilpailun alkua. Jokaista joukkuetta saa käyttää ainoastaan yhden kerran turnauksen aikana. Pudotuspeleissä valitulla joukkueella tulee pelata aina yksi kokonainen kierros.

Lohkovaiheessa kotiedun saa paremmin karsinnoissa pärjännyt pelaaja. Karsintasijoitusten ollessa sama arvotaan kotietu pelaajien kesken. Kotiedun saava pelaaja valitsee joukkueensa aina ensiksi.
Erän pituus on neljä minuuttia lohkovaiheessa ja jokainen ottelu koostuu kolmesta erästä.

Lohkovaiheessa pelataan yhden ottelun sarjat. Pudotuspeleissä pelataan paras kolmesta -sarjat, eli seuraavalle kierrokselle etenee vasta kahden voitetun ottelun jälkeen.

### Turnausformaatti

Turnaus alkaa lohkovaiheella, jossa pelaajat on jaettu neljään lohkoon. Lohkovaiheessa jokainen pelaaja kohtaa toisensa kerran.
Lohkovaiheesta kaikki pelaajat jatkavat pudotuspeleihin. Eniten lohkovaiheessa pisteitä kerännyt pelaaja kohtaa vähiten pisteitä saaneen, toiseksi eniten kohtaa toiseksi vähiten keränneen, ja niin edelleen.
Pudotuspeleissä kaikki ottelut pelataan paras kolmesta -sarjoina, eli seuraavalle kierrokselle eteneminen vaatii kahden ottelun voittamista.

Tasapisteissä olevien pelaajien sijoitus määräytyy maalieron perusteella.

#### Pisteitä jaetaan seuraavasti lohkovaiheessa

Voitosta tulee kaksi pistettä, kun taas jatkoaikatappiosta saa tililleen yhden pisteen. Häviämällä menettää kaiken.

Lähteet
-------

1. ↑  Virtuaalijääkiekon SM: Jakso 1 *Yle Areena*. Yleisradio Oy.  Arkistoitu 2.1.2016. Viitattu 2.1.2016.
2. 1 2 3 4  NHL 16 -pelin Suomen mestaruus ratkaistaan perjantaina - Yle lähettää SM-kisat Yle Areenalla ja TV:stä *leijonat.fi*.  1.1.2016. Suomen Jääkiekkoliitto – Finlands Ishockeyförbund ry.  Arkistoitu 26.7.2016. Viitattu 2.1.2016.
**Emmi Pauliina Leino** (s. 1. heinäkuuta 1994 Turku) on suomalainen koripalloilija. Takamiehenä pelaava Leino on Tampereen Pyrinnön kasvatti. Hän pelaa myös Suomen maajoukkueessa.

Elämä ja urheilu-ura
--------------------

Leino pelasi kasvattajaseuransa Tampereen Pyrinnön joukkueessa I-divisioonaa kaksi kautta vuosina 2009–2011. Lokakuussa 2011 hän pelasi kaksi ottelua samalla sarjatasolla Honka Akatemiassa. Samasta ajankohdasta lähtien Leino pelasi SM-sarjaa Espoo Teamin joukkueessa. Espoo sijoittui kaudella 2011–2012 runkosarjassa viidenneksi ja kohtasi puolivälierissä Forssan Alun, jolle hävisi otteluvoitoin 2–1. Heinäkuussa 2012 Leino teki sopimuksen Tapiolan Hongan kanssa. Hongassa Leino voitti SM-pronssia. Syksyllä 2013 Leino palasi Pyrintöön. Kauden 2014–2015 Leino aloitti Pyrinnön Korisliigaan nousseen joukkueen mukana, mutta hän loukkaantui syyskuussa pelatussa harjoitusottelussa eikä pystynyt pelaamaan koko kautena.

Suomen maajoukkueessa Leino on pelannut 19 ottelua 2,7 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Hän pelasi myös Tampereella vuonna 2009 järjestetyillä olympiafestivaaleilla.

Leinon äiti on menestyksekkään koripalloilijanuran tehnyt Seija Leino.

Saavutukset
-----------

* SM-pronssia 2013

Lähteet
-------

* Pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive) baskethotel.com
* Maajoukkueprofiili (Arkistoitu – Internet Archive) basket.fi
* Profiili eurobasket.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑  Maaranen, Esa: Tampereen Pyrintö muisti koripalloilun seuraikonejaan.  *Aamulehti*, 8.2.2014, s. B28.
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Kymen Sanomat** oli Haminassa vuosina 1916–1991 ilmestynyt sanomalehti. Vuoteen 1954 saakka sen nimenä oli *Maaseutu*.

*Maaseutu* perustettiin maalaisliiton Kymenlaakson ja Lounais-Karjalan paikallislehdeksi. Se syntyi kun puolueen kannattajat ostivat kotkalaisen *Kyminlaakson* julkaisuoikeudet ja viranomaisten lakkauttaman *Haminan Sanomat* -lehden kirjapainon. *Maaseudun* levikki ohitti kokoomuslaisen *Haminan Lehden*, joka kuitenkin piti hallussaan lehtien ilmestymiskaupunkia. *Maaseudun* yhtiö osti *Haminan Lehden* kesällä 1940, mutta jatkoi sen julkaisemista kaupunkilaislukijoille vuoteen 1957 saakka. Keskustalainen *Kymen Sanomat* kilpaili kotkalaisten *Etelä-Suomen* ja *Eteenpäin*-lehden kanssa, jotka yhdistettiin vuonna 1988 *Kotkan Sanomiksi*. Haminalaislehti liitettiin vuonna 1991 *Kotkan Sanomiin*, jonka nimeksi vaihdettiin *Kymen Sanomat*.

Lehti ilmestyi aluksi kolmesti, vuodesta 1953 lähtien kuudesti ja vuodesta 1981 seitsemän kertaa viikossa, mutta palasi vuonna 1986 kuusipäiväisyyteen. Sen levikki oli 1940-luvulla 6 000–8 000 kappaletta ja kohosi 1960-luvulla yli 11 000 kappaleeseen, mutta ei sen jälkeen juurikaan pystynyt kasvamaan. Päätoimittajina työskentelivät Vilkku Joukahainen (1916–1920), Toivo Helojärvi (1920–1926), Erland Haapaniemi (1927–1962), Paavo Hirvikallio (1962–1963), Viljo Laitinen (1963–1969), Seppo Sarlund (1970–1971), Esko Suikkanen (1972–1982) ja Juhani Harju (1982–).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 44–45. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.
2. ↑  Ala-Kiiskilä, Antero: Rakennemuutos tuli lehtitaloihin *Kymen Sanomat*.  1.11.2008.  Arkistoitu 19.4.2016. Viitattu 4.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* *Maaseutu* digitoituna kansalliskirjastossa
**Hedda-palkinto** (norj. *Heddaprisen*) on norjalainen teatteripalkinto, joka jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1998. Se on nimetty Henrik Ibsenin *Hedda Gabler* -näytelmän Hedda-hahmon mukaan.

Norjan teatteri- ja orkesteriyhdistys (Norsk teater- og orkesterforening, NTO) on Hedda-palkinnon vastuullinen järjestäjä. Palkinnolla on yhteensä 15 palkintosarjaa, ja sen tavoitteena on palkita norjalaisen esittävän taiteen erinomaisia saavutuksia ja edistää laadun parantamista.

Hedda-palkinto on vakiinnuttanut asemansa yhtenä Norjan arvostetuimmista teatteripalkinnoista. Eri palkintosarjojen ehdokkaita valitseva tuomaristo on laajapohjainen, ja se koostuu seitsemästä ammattilaisesta, jotka erillinen komitea nimittää. Palkintoon kuuluu Hedda-komitean myöntämän kunniapalkinnon lisäksi 14 sarjaa. Kunniapalkinnon ovat saaneet muun muassa Wenche Foss (2002), Jon Fosse (2003) sekä Toralv Maurstad ja Espen Skjønberg (molemmat 2005), Else Nordvang (2008), Edith Roger (2010) ja Bjørn Sundquist (2017).

Hedda-palkinto rahoitetaan NTO:n ja sen jäsenjärjestöjen myöntämillä apurahoilla. Palkinto toimii yhteistyössä Aksel Waldemar Johannessenin muistoksi perustetun Haakon Mehrenin rahaston kanssa. Vuonna 2021 palkintoa ei jaettu, koska koronaviruspandemia vaikutti vakavasti teattereiden esitysaikatauluihin ja tuomariston matkustusmahdollisuuksiin. Kaudet 2020–2021 ja 2021–2022 yhdistettiin yhdeksi palkintoseremoniaksi kesällä 2022.

Hedda-komitea
-------------

Hedda-komitealla on yleinen ammatillinen vastuu Hedda-palkinnosta ja Hedda-päivistä. Komitea nimittää Hedda-raadin, valitsee kunniapalkinnon saajan, arvioi palkintosarjat ja myöntämisperusteet sekä laatii raadin työskentelyä koskevat yleiset suuntaviivat.

Lähteet
-------

1. ↑  Nosizwe Wins the Hedda Prize for Best Musical Theater Performance *inspire.gallery*. Viitattu 3.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Om Heddaprisen *nto.no*. Viitattu 3.9.2023. (norjaksi)
3. 1 2  Marianne Dyrnes Vallat: Heddaprisen.  *Store norske leksikon*, 23.8.2023. Artikkelin verkkoversio.  (norjaksi)
4. ↑  Vinnere 2015 *heddaprisen.no*. Viitattu 3.9.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Hedda-palkinnon kotisivut Heddaprisen.no (norjaksi)
**Johan Rafael Hårdh** (17. syyskuuta 1839 Kalajoki – 17. tammikuuta 1908 Turku) oli suomalainen opettajaseminaarin lehtori ja oppikirjojen tekijä.

Hårdhin vanhemmat olivat lääninmaanmittari Karl Henrik Hårdh (1800–1870) ja Amanda Sofia Cajanus. Hän pääsi ylioppilaaksi 1860 Kuopion lukiosta ja suoritti teknillisiä opintoja Helsingin teknillisessä reaalikoulussa sekä Hannoverin ja Zürichin polyteknillisissä yliopistoissa.

Hårdh toimi Jyväskylän opettajaseminaarin piirustuksen, käsitöiden ja maantiedon lehtorina 1869–1897. Hän harjoitti valokuvaajan ammattia ensimmäisenä Jyväskylässä ja omisti Muurikaisen tilan Jyväskylän maalaiskunnan puolella.

Rafael Hårdh oli naimisissa vuodesta 1871 Selina Sofia Charlotta Dahlströmin (1850–1927) kanssa. Heidän poikansa oli matematiikan ja fysiikan lehtori H. E. J. (Heikki) Hårdh (1877–1944). Hårdhin veljiä olivat Hämeenlinnan kaupunginlääkäri Josef Gabriel Hårdh (1837–1878) ja Hämeenlinnan klassillisen lyseon matematiikan kollega Henrik Eliel Hårdh (1843–1919).

Teoksia
-------

* *Viivantopiirustuksen oppikirja*. Weilin & Göös, Jyväskylä 1888
* *Ohjeita poikain käsitöiden johtamiseen kansakouluissa*. Tekijä, Jyväskylä 1892

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Kotivuori, Yrjö: Karl Henrik Hårdh. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 29.4.2016.
3. 1 2  Eero Fredriksson : Hårdh, Genos 55(1984), s. 105-120, taulu 6 (Web Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Sayaka Hirano** (平野 早矢香, s. 24. maaliskuuta 1985 Kanuma) on japanilainen entinen pöytätennispelaaja ja olympiamitalisti. Parhaimmillaan Hirano oli urallaan ITTF:n kaksinpelirankingin kymmenes elokuussa 2010.

Uransa aikana Hirano kilpaili kaksissa olympialaisissa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän kilpaili kaksinpelissä ja joukkuekilpailussa. Kaksinpelissä hän hävisi ensimmäisen ottelunsa yhdysvaltalaiselle Jun Gaolle. Joukkuepelin alkulohkossa Hirano voitti kaksinpelit Espanjan ja Australian edustajat sekä oli voittamassa samoja joukkueita vastaan myös nelinpelin. Etelä-Koreaa vastaan hän hävisi sekä kaksin- että nelinpelin. Japani pääsi kuitenkin keräilyeriin, jonka ensimmäisellä kierroksella Japani kohtasi Itävallan. Hirano voitti sekä kaksin- että nelinpeliottelunsa, kun Japani eteni seuraavalle kierrokselle Hong Kongia vastaan. Myös Hong Kongia vastaan Hirano voitti sekä nelin- että kaksinpelin. Pronssiottelussa Japani hävisi Etelä-Korealle: Hirano hävisi jälleen Etelä-Koreaa vastaan kaksin- ja nelinpelinsä. Lontoon olympialaisissa 2012 Hirano kilpaili vain joukkuepelissä. Ensimmäisellä kierroksella Hirano voitti Yhdysvaltain Lily Zhangin, kun Japani eteni jatkoon 3–0 voitoin. Puolivälierissä Hirano pelasi nelinpelissä, kun Japani voitti Saksan 3–0. Välierässä Singaporea vastaan Japani voitti jälleen kolme ottelua ja Hirano pelasi voitokkaassa nelinpeliottelussa. Loppuottelussa Kiinaa vastaan Japani hävisi 3–0. Loppuottelussa Hirano pelasi nelinpelissä.

ITTF:n avoimissa turnauksissa Hirano on saavuttanut viisi mestaruutta kaksinpelissä: Serbian avoin turnaus 2006, Saksan avoin 2009, Intian avoin 2010, Espanjan avoin 2011 ja Valko-Venäjän avoin 2014. Nelinpelistä hänellä on turnausvoitot Puolan avoimesta turnauksesta 2006, Itävallan avoimesta turnauksesta 2007, Japanin avoimesta 2009, Egyptin avoimesta 2010, Chilen avoimesta 2011 ja Venäjän avoimesta 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sayaka Hirano Sports Reference.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 9.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Hirano Sayaka: ranking history (ITTF) Table Tennis Guide. Viitattu 9.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Sayaka Hirano Sports Reference.  Arkistoitu 17.4.2020. Viitattu 9.4.2020. (englanniksi)
4. ↑  HIRANO Sayaka (JPN) (Arkistoitu versio 3. maaliskuuta 2016) ITTF.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 9.4.2020. (englanniksi)
5. ↑  Player profile ITTF. Viitattu 9.4.2020. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Carl Gustaf Tötterman** (21. kesäkuuta 1836 Pyhäjärvi Vpl. – 20. toukokuuta 1895 Helsinki oli Suomen Lähetysseuran toinen lähetysjohtaja, ja hän toimi tässä tehtävässä vuodesta 1877 lähtien aina kuolemaansa 1895 saakka.

Henkilöhistoria
---------------

C. G. Tötterman tuli pappissuvusta, hänen isänsä oli kappalainen, varapastori Claes Kristian Albert Tötterman, joka toimi hänen syntymänsä aikoihin Pyhäjärven Vl. vt. kirkkoherrana ja Joutsan kappalaisena. Hänen äitinsä oli Gustava Fredrika Stenroth. Ylioppilaaksi hän valmistui Porvoon kymnaasista, ja papiksi hänet vihittiin vuonna 1860. Hän oli vuodesta 1861 lähtien naimisissa Ida Lovisa Ranckenin (1834—1907) kanssa. Metsänhoitaja, metsäneuvos Karl August Fredrik Tötterman (1866—1931) oli heidän poikansa.

Toiminta Suomen Lähetysseurassa
-------------------------------

Tötterman oli Suomen Lähetysseuran johtokunnan jäsen vuodesta 1866 lähtien. K. J. G. Sireliuksen siirryttyä pois lähetysjohtajan tehtävästä hänen tilalleen valittiin Tötterman, jota Remes luonnehtii seuran kotimaisessa työssä "varsinaiseksi uranuurtajaksi". Sen sijaan ulkomaanasioissa hän oli passiivinen. Toiminnan painopisteenä oli seuran talouden kohentaminen, jotta vuonna 1870 Ambomaalla aloitettua lähetystyötä olisi voitu jatkaa entisessä laajuudessa. Elämänsä viimeisen vuosikymmenen ajan Tötterman oli jatkuvasti sairas. Remeksen kuvauksesta päätellen hän sairasti kenties Parkinsonin tautia. Häntä painoivat myös velat. Lähetysjohtajan toimen ohella hän hoiti 1880-luvun lopulla myös rautatiesaarnaajan viransijaisuutta, joten hänellä kaksi oli täystoimista työtä. 14. toukokuuta 1895 Tötterman sairastui keuhkokuumeeseen, johon hän kuoli kuusi päivää myöhemmin. Hänen tilalleen lähetysjohtajaksi valittiin pastori Akseli Hirn.

Lähteet
-------

* Remes, Viljo: *Siemen kasvaa puuksi 1859–95 (Sata vuotta suomalaista lähetystyötä I:2)*. Helsinki: Suomen Lähetysseura, 1993.
* Helsingin yliopiston ylioppilasmatrikkeli 1853–1899  2003–2013. Helsingin yliopisto. Viitattu 7.10.2013.

### Viitteet

1. 1 2 3  Helsingin yliopiston ylioppilasmatrikkeli 1853–1899  2003–2013. Helsingin yliopisto. Viitattu 7.10.2013.
2. ↑  Helsingin yliopiston ylioppilasmatrikkeli 1640–1852  2003–2013. Helsingin yliopisto. Viitattu 7.10.2013.
3. ↑  "Tötterman, Karl August Fredrik", *Suomen metsänhoitajat. Finlands forstmästare 1851–1931*, s. 484–486. Mänttä: Suomen Metsänhoitajaliitto, 1931.
4. ↑  Remes 1993, s. 19.
5. ↑  Remes 1993, s. 223, 227.
6. ↑  Remes 1993, s. 342–346.

Suomen Lähetysseuran lähetysjohtajat
Sirelius |
Tötterman |
Hirn |
Mustakallio |
Tarkkanen |
Paasio |
Paunu |
 Vapaavuori |
Vuorela |
Hukka |
Smedjebacka |
Pinola |
Paunonen |
Rissanen |
Steffansson |
Parhiala



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Elinpiiri** tarkoittaa aluetta, jolla eläinyksilö liikkuu säännöllisesti suorittaessaan normaaleja rutiinejaan, kuten ravinnon hankintaa ja lisääntymistä. Elinpiiri voidaan myös määritellä pesän ympärillä olevaksi alueeksi, jolla eläin liikkuu kerätessään ravintoa. **Ydinalueet** ovat elinpiirin käytetyimpiä alueita. Elinpiirissä voi olla useita ydinalueita riippuen sen koosta.

**Elinikäinen elinpiiri** tarkoittaa eläinyksilön koko elinaikana käyttämää aluetta, johon sisältyy yksilön kesä- ja talviaikaiset elinpiirit, muuttoreitit ja lisääntymiseen liittyvä liikehdintä.

Elinpiiriä ei puolusteta saman lajin yksilöitä vastaan, mutta yksilöiden elinpiirien ollessa päällekkäisiä eläimet välttävät toisiaan. Territoriaalisilla eläimillä elinpiirin puolustettavaa osaa kutsutaan reviiriksi.

Katso myös
----------

* Reviiri
* Elinympäristö

Lähteet
-------

1. 1 2  Burt, W.H (1943) Territoriality and Home Range Concepts as Applied to Mammals. Journal of Mammalogy, Vol 24, No. 3, s. 350-351
2. ↑  Samuel, M.D. Pierce, D.J. & Garton, E.O. (1985) Identifying areas of concentrated use within the home range. Journal of Animal Ecology, Vol. 54, No. 3; s. 711-719
3. ↑  Jewell, P.A (1966) The concept of home range in mammals. Symposia of the Zoological Society of London s. 85-109
4. ↑  Eläintiede:reviiri *Tieteen termipankki*.  30.5.2014. Viitattu 2.5.2020.
**Harjunrinteen koulu** on Riihimäen Harjukylässä sijaitseva yläkoulu. Se on yksi Riihimäen kolmesta luokka-asteiden 6–9 peruskoulusta. Vuonna 2019 Harjunrinteen koulussa opiskeli yhteensä 489 oppilasta.

Historia
--------

Arkkitehti Georg Jägerroosin suunnittelema koulurakennus valmistui jatkokouluksi 1951. Jatkokoulun yhteydessä toimi myös apukoulu sekä joitakin kansakoululuokkia.

Vuodesta 1957 jatkokoulun korvasi suoraan ammattiin valmentava kansalaiskoulu, jossa oli puu-, käsityö-, kotitalous- ja kauppalinja. Peruskoulu-uudistuksen myötä Harjunrinteen koulusta tuli yläaste 1976.

Vuonna 1999 Harjunrinteen kouluun siirrettiin 6. luokkalaiset Patastenmäen koululta. Syksyllä 2006 kouluun ei otettu 6. luokkalaisia, sillä koululla opiskeli lukiolaisia väistötiloissa Riihimäen lukion remontin aikana. 6. luokkalaisia otettiin kouluun jälleen syksyllä 2008.

Koulu remontoitiin vuosina 2011–2013. Remontin aikana koulu toimi väistötiloissa viereisessä Kalevantalossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkistoitu kopioHarjunrinteen koulun yhteystiedot lukuvuonna 2020 – 2021 Riihimäen kaupunki, riihimaki.fi.  Arkistoitu 23.4.2021. Viitattu 27.3.2021.
2. ↑  Perusopetus Riihimäen kaupunki, riihimaki.fi. Viitattu 27.3.2021.
3. ↑  Perusopetuksen oppilaat (2019) (xlsb) Opetushallinnon tilastopalvelu Vipunen, vipunen.fi. Viitattu 27.3.2021.
4. 1 2 3  Harjunrinteen koulu - Historiaa - Riihimäen kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive), *riihimaki.fi*, viitattu 8.1.2020.
5. ↑  Kotikaupunkipolku.pdf (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Harjunrinteen koulun sijainti Riihimäen kartalla (kartta.riihimaki.fi)
**Charles Wilhelm Nylander** (25. marraskuuta 1858 Oulu – 7. lokakuuta 1903 Pori) oli suomalainen juristi, asianajaja ja Kokkolan pormestari.

Nylanderin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari, pormestari Simon Wilhelm Nylander ja Emma Charlotta Ståhlberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1877 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon vuonna 1883.

Nylander toimi aluksi köyhäin asianajajana Helsingissä sekä hoiti isänsä virkavapauden aikana Liperin tuomiokunnan tuomarin virkaa. Hän oli Kokkolan pormestarina 1887–1894. Nylander toimi sittemmin asianajajana ja liikemiehenä Porissa ja oli Porissa kaksi vuotta rahatoimikamarin sihteerinä. Nylander otti osaa Koudan puutavarayhtiön (Kovda Aktiebolag) perustamiseen, kuului sitten yhtiön johtokuntaan ja toimi yhtiön lakimiehenä Suomessa. Yhtiön siirryttyä toisiin käsiin Nylander palasi noin vuosi ennen kuolemaansa takaisin Poriin, jossa hän toimi asianajajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Kuolleita, Päivälehti, 08.10.1903, nro 233, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Kuollut, Kansalainen, 09.10.1903, nro 116, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Eteläinen koulu** on alakoulu Riihimäen Koivistonmäellä. Koulussa oli vuonna 2015 noin 300 oppilasta.

Riihimäen-Herajoen kansakoulu aloitti toimintansa nykyisen Eteläisen koulun paikalla 18. elokuuta 1903. Arkkitehti Yrjö Sadeniemen suunnittelema alkuperäinen koulurakennus valmistui 1905, mutta kävi jo valmistuttuaan liian pieneksi. Arkkitehti J. Emil Valorinnan suunnittelema lisärakennus valmistui 1907. Rakennuksessa oli voimistelusali, käsityöluokka sekä asunto opettajalle. Vuonna 1913 koulun nimeksi tuli Eteläinen kansakoulu ja oppilaita oli tuolloin 170. 

Nykyinen U. E. Mäkisen suunnittelema koulun päärakennus valmistui 1932. Arkkitehti Martti Jaatisen suunnittelema laajennusosa valmistui 1958. Peruskoulu-uudistuksen myötä koulu muuttui 1976 Eteläisen koulun ala-asteeksi. Rakennukset saneerattiin viimeksi 1996, jolloin rakennettiin samalla myös koulun uudet liikunta- ja ruokailutilat, jotka on suunnitellut sarkkitehti Harri Hietanen. Liikunta- ja juhlasali nimettiin koulun pitkäaikaisen rehtorin Matti Nikusen mukaan Matinsaliksi.

Laajennusosan tieltä purettiin vuonna 1905 valmistunut alkuperäinen koulurakennus. Vuonna 1907 valmistunut lisärakennus on kuitenkin yhä jäljellä ja rajaa koulupihaa Lopentielle päin ja se on suojeltu kulttuurihistoriallisesti ja kaupunkikuvallisesti arvokkaana rakennuksena. Vuonna 1932 valmistunut koulurakennus on myös suojeltu kaupunkikuvallisesti arvokkaana rakennuksena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Riihimäen kotikaupunkipolku 2009.pdf (Arkistoitu – Internet Archive) (sivu 11, kohde 9 - Eteläinen koulu), *riihimaki.fi*
2. 1 2 3  Riihimäen rakennetut kulttuuriympäristöt 2020 (Arkistoitu – Internet Archive) (sivu 169, kohde 147 - Eteläinen koulu), *riihimaki.fi*, viitattu 24.9.2020.
**Peirenen lähde** (m.kreik. Κρήνη τῆς Πειρήνης, *Krēnē tēs Peirēnēs*) oli antiikin aikainen lähdekaivorakennus Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.

Peirenen lähdekaivon rauniot.
Varsinainen Peirenen lähde sijaitsi Korintin linnavuoren Akrokorintin rinteellä. Sieltä vesi johdettiin Korintin agoralle eli torille. Sen pohjoislaidalla Lekhaionin tien ja sen Propylaia-portin itäpuolella sijaitsi Peirenen lähdekaivorakennus. Myös linnavuori sai vetensä samaan vesisuoneen liittyneestä niin kutsutusta Ylemmän Peirenen lähteestä. Kreikkalaisen mytologian mukaan Peirenen lähde oli alun perin nymfi Peirene, joka muuttui lähteeksi. Tarustossa lähde oli myös Pegasoksen mieluisin juomapaikka, ja Bellerofon sai hevosen kiinni lähteen luona.

Varhaisemmat paikalla olleet lähdekaivorakennelmat rakennettiin 500–100-luvuilla eaa. Niissä käytettiin joonialaisia pylväitä. Nykyisin paikalla oleva lähdekaivorakennus rakennettiin roomalaisella ajalla, osa ensimmäisellä vuosisadalla keisari Augustuksen rahoittamana ja osa 100-luvulla Herodes Atticuksen rahoittamana. Rakennelmassa oli kaksikerroksinen julkisivu, jossa oli kuusi kaari-ikkunaa. Alemman kerroksen pylväät edustivat korinttilaista tyyliä ja ylemmän kerroksen pylväät joonialaista tyyliä. Myöhemmässä vaiheessa lähdekaivopiha ympäröitiin kolmelta sivustalta seinillä, joissa oli puolikaaren muotoinen syvennys sisäänkäynteineen pohjoislaidalla.

Rakennelmaa paranneltiin myös useissa myöhemmissä vaiheissa muun muassa päällystämällä se marmorein. Bysanttilaisella ajalla paikalle rakennettiin pieni kirkko ja sitä käytettiin myös hautausmaana.

Toinen merkittävä lähdekaivo Korintin agoran läheisyydessä oli Glauken lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fountain of Peirene, Corinth *Gate to Greece. Mesogeia*.  Arkistoitu 28.2.2017. Viitattu 3.2.2016.
2. 1 2  Πειρήνη Κρήνη Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 3.2.2016.
3. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Peirene", *Antiikin käsikirja*, s. 411. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
4. 1 2  Peirene Fountain *The Corinth Computer Project*. Viitattu 3.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peirenen lähde** Wikimedia Commonsissa
**Ljubetš** (ukr. Любеч) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Tšernihivin alueella Dneprjoen rannalla. Ljubetš on osa Tšernihivin piiriä. Vuoden 2021 alussa Ljubetšin taajamassa arvioitiin asuvan 1 939 henkeä.

Historia
--------

Ljubetš on Ukrainan vanhimpia kaupunkeja. Alueelta on löydetty runsaasti asuinpaikkoja rauta- ja pronssikausilta lähtien. Ensimmäinen tunnettu maininta kaupungista on vuodelta 882. Alueella käytiin Ljubetšin taistelu vuonna 1015. 1356 kaupungista tuli osa Liettuan suuriruhtinaskuntaa. Vuonna 1569 Lublinin unionin solmimisen yhteydessä kaupungista tuli osa Puolaa, jota johti kuningas Sigismund II. Ruotsalaisen Juhana III:n ja puolalaisen ruhtinatar Katariina Jagellonican poika Sigismund myönsi Ljubetšille kaupunkioikeudet 1632. Kaupunki oli H’melnytskyin kansannousun (1648–1657) keskeisiä tapahtumapaikkoja. Kansannousun jälkeen Ljubetš jäi Moskovan Venäjän hallintaan ja sen merkitys väheni.

* Ljubetš Abraham van Westerveldin kuvaamana 1651Ljubetš Abraham van Westerveldin kuvaamana 1651
* Rakennus Ljubetšissa Rakennus Ljubetšissa

Lähteet
-------

1. ↑  *2021, Number of Present Population of Ukraine, as of January 1*. State Statistics Service of Ukraine, 2021. Teoksen verkkoversio (PDF). (englanniksi), (ukrainaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Liubech *Mapcarta*. Viitattu 28.2.2022. (englanniksi)
3. ↑  Liubech *www.encyclopediaofukraine.com*. Canadian Institute of Ukrainian Studies (CIUS). Viitattu 28.2.2022. (englanniksi)
**Nicholas "Nick" John Bosa** (s. 23. lokakuuta 1997 Fort Lauderdale, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Bosan pelipaikka on puolustuksen uloin linjamies. Kaudella 2019 Bosa edusti San Francisco 49ersia. Hänet varattiin vuoden 2019 varaustilaisuuden toisena pelaajana. Kauden 2019 päätteeksi Bosa valittiin sarjan parhaaksi tulokkaaksi ja parhaaksi tulokaspuolustajaksi.

Nickin isoveli Joey Bosa on myös ammattilaispelaaja. Hän pelaa samalla pelipaikalla kuin veljensä Nick.

Collegeura
----------

Bosa siirtyi pelaamaan Ohion osavaltionyliopistoon vuonna 2016. Ensimmäisellä kaudella Bosa pelasi 12 ottelua tehden niissä viisi säkitystä ja 29 taklausta. Toisella kaudellaan Bosa pelasi 14 ottelua, joissa teki 34 taklausta ja 8,5 säkitystä. Kolmantena vuotenaan Bosa kärsi vatsalihasvamman, joka katkaisi hänen kautensa kolmen ottelun jälkeen. Bosa päätti lopettaa kauden kesken ja keskittyi vuoden 2019 varaustilaisuuteen.

Ammattilaisura
--------------

Bosa varattiin vuoden 2019 varaustilaisuuden toisena pelaajana. Hänet varasi San Francisco 49ers, jonka kanssa Bosa teki neljän vuoden sopimuksen. Heti ensimmäisellä kaudellaan Bosa pelasi kaikki 16 runkosarjan ottelua tehden niissä 47 taklausta, 9 säkitystä, yhden syötönkatkon ja yhden rähmäyksen. Bosa valittiin kauden päätteeksi vuoden parhaaksi tulokkaaksi sekä vuoden parhaaksi puolustajatulokkaaksi.

Syyskuussa 2023 Bosa teki 49ersin kanssa viisivuotisen ja yhteensä 170 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

Tilastot
--------

### College

| Vuosi | Joukkue | Ottelut | Taklaukset | Säkitykset | Syötönkatkot | Rähmäykset |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Ohio State | 12 | 29 | 5 | 0 | 0 |  |
| 2017 | Ohio State | 14 | 34 | 8.5 | 0 | 1 |  |
| 2018 | Ohio State | 3 | 14 | 4 | 0 | 1 |  |
|

### Ammattilaisena

| Vuosi | Joukkue | Ottelut | Taklaukset | Säkitykset | Syötönkatkot | Rähmäykset |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 49ers | 16 | 47 | 9 | 1 | 1 |  |
|

Lähteet
-------

1. 1 2  Nick Bosa San Francisco 49ers. Viitattu 4.2.2020.
2. ↑  Brooke Pryor: Ohio State names to know: Nick Bosa is ready for a breakout season *The Oklahoman*.  5. syyskuuta 2017. Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Nick Bosa - College Stats Sport Reference. Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  Adam Maya: Buckeyes DE Nick Bosa out indefinitely after surgery  20. syyskuuta 2018. NFL. Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)
5. ↑  Tom VanHaaren: Ohio State DE Nick Bosa leaving school to concentrate on draft  16. lokakuuta 2018. ESPN. Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)
6. 1 2  Nick Bosa Pro Football Reference. Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)
7. ↑  Complete list of 'NFL Honors' award winners  1. helmikuuta 2020. NFL. Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)
8. ↑
Hans Keilson vuonna 2007.
**Hans Keilson** (12. joulukuuta 1909 – 31. toukokuuta 2011) oli saksalaissyntyinen alankomaalainen psykoanalyytikko ja kirjailija. Hän oli juutalainen ja pakeni natsihallintoa vuonna 1936. Hänen vuonna 1933 julkaistu romaaninsa kiellettiin myöhemmin, ja häneltä kiellettiin myös lääketieteen harjoittaminen. Natsit miehittivät Alankomaat, missä Keilson piilotteli ensimmäisen tyttärensä syntyessä vuonna 1941. Saksalainen katolilainen, josta sodan jälkeen tuli Keilsonin ensimmäinen vaimo (ja joka myös kääntyi juutalaisuuteen), väitti parin yhteisen lapsen isäksi saksalaista sotilasta. Keilsonin vanhemmat kuolivat Auschwitzissä.

Keilsonin potilaista monet olivat traumatisoituneita juutalaisia lapsia, joiden vanhemmista osan natsit olivat surmanneet. Hän kirjoitti traumoista uraauurtavan tutkimuksen, mutta häneltä on ilmestynyt myös romaaneja ja runoutta. Elokuussa 2010 *The New York Timesin* kirja-arvostelussa Francine Prose arvioi yli puoli vuosisataa vanhat Keilsonin romaanit *Vastustajan kuolema* (*Der Tod des Widersachers*) ja *Komedia mollissa* (*Komödie in Moll*) mestariteoksiksi. Keilsonin ensimmäisen vaimon kuoltua 1969 hän meni naimisiin Marita Keilson-Lauritzin kanssa, jonka kanssa oli kuolemaansa asti naimisissa. Parilla on yhteinen tytär.

Keilsonin romaanit ovat osin omaelämäkerrallisia. Niistä on suomennettu *Vastustajan kuolema* (Like 2012) ja *Komedia mollissa* (Like 2013).

Lähteet
-------

1. ↑  Author Hans Keilson dies at 101 *rnw.nl*.  31.5.2011.  Arkistoitu 3.6.2011. Viitattu 1.6.2011. (englanniksi)
2. ↑  Genarians.com – BORN 1909 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3 4  The New York Times: A Physician Examines His Novels


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Horná brána, Modran ainoa säilynyt linnoitusportti
Modran vaakuna
**Modra** on kaupunki Bratislavan alueella Slovakiassa.

Vanhin luotettava kirjallinen maininta Modrasta kertoo siitä kylänä Béla IV:n asiakirjoissa vuodelta 1256. Erillinen kaupunki siitä tuli vuonna 1361. Modra sai kuninkaallisen vapaakaupungin oikeudet Rudolf II:lta vuonna 1607. Vuonna 1991 Modran historiallinen keskusta julistettiin monumenttialueeksi. 31. joulukuuta 2021 kaupungin asukasluku oli 9 349 ja pinta-ala 49,62 km².

Rakennukset
-----------

Modrassa sijaitsee Bratislavan Comenius-yliopiston osana toimiva Modran observatorio. Kaupungissa toimiva Ľudovít Štúr -museo sijaitsee Modran keskustassa talossa, jossa Ľudovít Štúr vietti paljon aikaansa vuodesta 1851 ja kuoli vuonna 1856.

Modran vanhin uskonnollinen rakennus on 1200-luvulla rakennettu katolinen Pyhän Johannes Kastajan kirkko. Se sijaitsee kaupungin kaakkoisosassa ja edustaa tyyliltään varhaisgotiikkaa. Modran keskusaukion näkymää hallitsee vuosina 1873–1876 rakennettu Pyhän Tapanin kirkko. Modrassa sijaitsevat myös vuonna 1866 rakennettu Saksalainen protestanttikirkko sekä vuonna 1883 rakennettu, vuosina 1925 ja 1952 kunnostettu protestanttien Modra–Kráľován kirkko. Modrassa on Zelený les -muistomerkki, jonka äärellä usein pidetään konsertteja, näyttelyitä ja muistotapahtumia. Muistomerkki sijaitsee paikalla, jossa vuoteen 1941 olivat holokaustissa useimpien perheenjäsentensä kanssa murhatun Jakub Grünwaldin asunto ja kauppa.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Benátky nad Jizerou (Tšekki)
* Hustopeče (Tšekki)
* Overijse (Belgia)

Lähteet
-------

1. 1 2  História Modra 30.11.2022, viitattu 28.9.2023
2. ↑  Údaje Modra 27.11.2022, viitattu 28.9.2023
3. ↑  Astronomical Observatory Modra Faculty of Mathematics, Physics and Informatics, Comenius University Bratislava, viitattu 28.9.2023
4. ↑  Ľudovít Štúr Museum SNM Modra Travel to Slovakia, viitattu 28.9.2023
5. ↑  Sights Visit Modra, viitattu 28.9.2023
6. 1 2 3  Partnerské mestá Modra 30.11.2022, viitattu 28.9.2023
**Molva** (*Molva molva*) on Pohjois-Atlantissa elävä, mateiden heimoon kuuluva turskakalalaji. 

Video molvasta elinympäristössään.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Molva on päältä punaruskea, alta vaalea ja kyljistään kirjailtu pitkänomainen pohjakala. Sillä on kaksi selkäevää ja pitkähkö leukasäie. Kalan pituus on yleensä alle metrin, mutta suurimmillaan se voi kasvaa 2 m:n ja 45 kg:n mittoihin.

Levinneisyys ja elintavat
-------------------------

Molvan levinneisyys ulottuu Välimerestä Barentsinmerelle ja Islantiin ja sitä on tavattu Atlantin toiselta puolen Etelä-Grönlannissa ja Newfoundlandissa. Ruotsin länsirannikkoa molva tunkeutuu Juutinrauman eteläosaan. Se elää kovilla kivi- ja hiekkapohjilla yleisimmin 100-400 metrin syvyyksissä. Lisääntymään se tulee matalampiin vesiin.

Molva on petokala, joka saalistaa mm. turskaa, silliä, kampeloita sekä äyriäisiä, mustekaloja ja meritähtiä.

Kalastus ja käyttö
------------------

Molva on arvostettu ruokakala. Sitä pyydetään koukuilla, verkoilla ja pohjatrooleilla; se on myös urheilukalastuksen kohde. Kokonaisvuosisaaliit 2000-luvulla ovat olleet 35 000–40 000 tonnin välillä. Suurin pyytäjä on Norja.

Molvan liha on vaaleampaa kuin turskan, mutta niiden maku ja muut ominaisuudet ovat muuten hyvin samankaltaiset. Molvaa kaupataan tuoreena, kuivattuna, suolattuna ja pakastettuna. Nykyisin lähes kaikki Suomessa kaupattava lipeäkala on molvaa, espanjassa puolestaan molvan savustettu mäti on arvostettu herkku, *huevas de maruca*.

Lähteet
-------

* *Molva molva* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
* Species in the genus *Molva* FishBase
* FAO Species Fact Sheet (Arkistoitu – Internet Archive)
* Joulun lipeäkala on molvaa Suomen Luonto 2013

### Viitteet

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Marine Fauna Gallery of Norway (Arkistoitu – Internet Archive) Valokuvia

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q842406
* Wikispecies: Molva molva
* ADW: Molva\_molva
* BOLD: 78488
* EPPO: MOLVMA
* EUNIS: 124013
* FishBase: 33
* GBIF: 5214880
* iNaturalist: 125291
* IRMNG: 10144692
* ITIS: 164760
* NatureServe: 2.106256
* NBN: NBNSYS0000176510
* NCBI: 163112
* uBio: 132160
* WoRMS: 126461

 |

 |
**Johan Furuhjelm** (2. heinäkuuta 1762 Urjala – 21. helmikuuta 1840 Urjala) oli suomalainen kapteeni, tilanomistaja ja lasitehtailija.

Furuhjelmin vanhemmat olivat tilanomistaja, rykmentinkirjuri, asessori Enok Nauclér (aateloituna vuodesta 1762 Furuhjelm, k. 1782) ja Ulrika Carlstedt. Hän pääsi mahdollisesti ylioppilaaksi Turussa 1777.

Furuhjelm oli korpraalina henkirakuunarykmentissä vuodesta 1777 ja hänestä tuli kersantti 1780, vänrikki Uudenmaan jalkaväkirykmentissä 1781 sekä luutnantti 1786. Hän osallistui Kustaa III:n sotaan ja sen aikana Anjalan liittoon, mistä hänet tuomittiin kuolemaan, mutta armahdettiin. Viimeksi Furuhjelm palveli kapteenina Hämeen läänin jalkaväkirykmentissä 1788–1800 ja Pohjanmaan jalkaväkirykmentissä 1800 eroten armeijasta samana vuonna. Hän osti vuonna 1797 Jacob Wilhelm de Pontilta Urjalassa sijaitsevan Nuutajärven kartanon ja sen mukana osuuden Nuutajärven lasitehtaasta. Furuhjelm lunasti itselleen myös veljiensä osuudet lasitehtaasta vuonna 1809. Hän oli Nuutajärven kartanon isäntänä kuolemaansa asti ja rakennutti kartanon nykyisen päärakennuksen vuonna 1822.

Johan Furuhjelm oli naimisissa 1793–1814 Ulrika Charlotta Leopoldin (k. 1814) kanssa. Heidän lapsiaan olivat valtioneuvos Otto Vilhelm Furuhjelm (1794–1871), sotatuomari, kollegiasessori Karl Emil Furuhjelm (1796–1872) ja alikapteeni Johan Fredrik Furuhjelm (1797–1820). Johan Furuhjelmin veli oli eversti Enok Furuhjelm.  Toinen veli oli Nuutajärven lasitehtaan perustajaosakas Harald Furuhjelm.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Furuhjelm. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 31.10.2017.
2. 1 2  Alex Snellman: *Suomen aateli – yhteiskunnan huipulta uusiin rooleihin 1809–1939*, s. 73, 76, 121, 129. Helsingin yliopisto 2014.
3. ↑  Historia Nuutajärven kartano. Viitattu 11.5.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Peräsmies
Peräsmies
**Peräsmies** (eng. **Phartman**) on suomalainen sarjakuvahahmo. Hän on supersankari, joka lentää pieremällä. Peräsmiehen on piirtänyt Timo Kokkila ja sen toisena luojana on myös käsikirjoittaja Sami Laitala. Mukana on ollut toisinaan myös muita käsikirjoittajia. Peräsmies esiintyi *Pahkasika*-lehdessä vuosina 1983–2000. Peräsmies on parodiahahmo Teräsmiehestä.*lähde?*

Kokkilan mukaan Peräsmiehen epävirallinen englantilainen nimi on Phartman.

Juoni
-----

Peräsmies syntyi onnettomuudessa, jossa ydinvoimalassa työskentelevä pääinsinöörin sijainen laski biorytmejään keskustietokoneella ja tästä seuranneen pamauksen takia hernekeittotölkkejä kuljettanut kuormuri räjähti, jolloin tölkit lensivät ilmaan. Paikalle osunut rappioalkoholisti, Kalervo Peränne, söi yhdestä tällaisesta purkista ja joutui mutaation uhriksi. Näin hänestä tuli Peräsmies. Hän sai itselleen kyvyn luoda yliluonnollisen kovia pieruja ja lentää pierujen voimalla.

Peräsmies käyttää pierua ensisijaisesti rakettimoottorina, joka mahdollistaa lennon. Joskus Peräsmies on käyttänyt pieruja kemiallisena aseena. Hänen pieruillaan on ollut myös esoteerisempaa käyttöä, kuten jään reikien sulattaminen. Huolimatta alkoholismista ja henkilökohtaisen hygienian puutteesta, hänellä on hyvät aikomukset ja hän onnistuu usein pelastamaan maailman.

Yksi merkittävä Peräsmies-sarjakuva asetti sankarin Neuvostoliiton vastinettaan Toveri Pierua ("Comrade Fart") vastaan. Aluksi he kilpailivat toisiaan vastaan ​​pelastamalla ihmisiä katastrofeilta, mutta lopulta Peräsmies haastoi Toveri Pierun juomakilpailuun, jonka Peräsmies voitti. Sarjakuva päättyi moraaliseen oppituntiin: "Muistakaa, lapset – väkivalta ei ole ratkaisu ongelmiin, mutta alkoholi on".

Sarjassa esiintyy monia sanomalehtiä, kuten *Päivän Pörtti*, *Paikallispieru*, *Aamupieru*, *Möly*, *Päivän Pieru* ja *The Daily Fart*. Useimmiten Peräsmies lukee *Iltapieru*-nimistä iltapäivälehteä.

Peräsmiehellä on lemmikkirotta, joka harrastaa filosofisia pohdintoja ja syö ulosteita.

Peräsmies kuoli syksyllä 2000, kun rattijuoppo ajoi hänen päälleen. Hänet poltettiin myöhemmin jätteenpolttokeskuksessa ongelmajätteeksi luokiteltuna. Tämä tieto ilmoitettiin *Pahkasian* viimeisessä numerossa (3/2000).

Peräspoika
----------

Peräsmiehen poika on jatkanut seikkailuja *Koululainen*-lehdessä vuoden 2003 alusta lähtien. Tarinat ovat aiheiltaan siistimpiä ja enemmän lapsille suunnattuja. Hahmo tunnetaan nimellä Peräspoika ja hänellä on samat voimat kuin isällänsäkin.

Elokuva
-------

Peräsmiehestä on ollut kehitteillä elokuva Suomen elokuvasäätiön ja Helsinki-filmin tukemana.

Sarjakuva-albumit
-----------------

* *Herätyskello Banaani* (Banana Press Oy, 1992)
* *Peräsmies toistaa itseään* (Banana Press Oy, 1994)

Katso myös
----------

* Minä Peräsmies

Lähteet
-------

1. ↑  Pahkasika-sankari Peräsmies elokuvaksi

Aiheesta muualla
----------------

* Peräsmies-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Carlo Acutis** (1991–2006) oli italialainen 15-vuotiaana kuollut videopelaaja ja ohjelmoija, jota autuaaksijulistamisensa jälkeen on jo kutsuttu "internetin suojeluspyhimykseksi". 

Carlo Acutis syntyi Lontoossa 1991 italialaiseen perheeseen. He muuttivat pian Milanoon, jossa Acutis vietti valtaosan elämästään. Acutis opetteli ohjelmoimaan jo pikkupoikana ja häntä pidettiin tietokonenerona.

Hänen hautajaisensa olivat suuri tapahtuma. Osa saattoväestä joutui seisomaan kirkon ulkopuolella. Hänen tapansa elää ja kohdata ihmisiä oli tehnyt moniin niin suuren vaikutuksen, että hänellä oli pyhyyden maine jo hänen eläessään. Pian hänen kuolemansa jälkeen ihmiset alkoivat pyytää häneltä esirukouksia. Eräs rukousvastaus – brasilialainen poika parantui vakavasta sairaudesta lääkäreille selittämättömällä tavalla kosketettuaan Carlon reliikkiä – on tunnustettu virallisesti ihmeeksi, joka on edellytys autuaaksi julistamiselle.

Carlo Acutis julistettiin autuaaksi 2020. Acutisin uskotaan olevan nuorin aikalaisemme, joka on julistettu autuaaksi. Mikäli pyhimykseksi julistaminen toteutuu, tulisi Acutisista ensimmäinen milleniaali, jonka katolinen kirkko on julistanut pyhäksi.

Nuorille suunnatussa kehotuskirjeessään Christus vivit (104–106) paavi Franciscus nostaa esiin Carlo Acutiksen ja lainaa tämän sanoja ’kaikki syntyvät alkuperäisinä, mutta monet kuolevat valokopioina’. 

Hänen muistopäivänsä on 12. lokakuuta.

Carlo Acutisin maalliset jäännökset Assisissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pekka Numminen: *15-vuotiaana kuolleesta "internet-velhosta" on tulossa ensimmäinen 2000-luvun pyhimys* Iltalehti.fi 12.10.2020, viitattu 2023
2. ↑  Joona Korteniemi: *Autuas Carlo Acutis: Kirje nuorelle miehelle* Fides, toukokuu 7, 2021, viitattu 2023
3. ↑  Mikko Vesa: *15-vuotiaana kuollut Carlo Acutis saatetaan ensimmäisenä millenniaalina nimittää katolisen kirkon pyhimykseksi – yksi kuoleman­jälkeinen ihmeteko on Vatikaanin mukaan jo todistettu* Ilta-Sanomat 13.10.2020, viitattu 2023
4. ↑  Emil Anton: *Carlo Acutis: Tietokonenero taivaassa*. Vaticannews.va 2020, viitattu 2023
5. ↑  *Blessed Carlo Acutis*. CatholicSaints.Info


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |

 |