recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**hCalendar** (lyhenne sanoille **HTML iCalendar**) on mikroformaattistandardi semanttiselle (X)HTML-muotoiselle esitykselle iCalendar-muotoisesta tapahtumien kalenteritiedosta WWW-sivuilla.

Se mahdollistaa jäsennystykaluille (esimerkiksi Firefoxin Operator-laajennos) poimia yksityiskohtaisia tietoja tapahtumista
ja näyttää niitä joillain www-sivuilla, indeksoida niitä ja etsiä niitä tai ladata niitä omalle koneelle kalenteriohjelmalle tai päiväkirjaan, esimerkiksi. Moniosaiset hCalendar-tiedot voidaan näyttää aikajanana.

Esimerkki
---------

Kuvitteellinen esimerkkitapaus:

```
   Englanninkielinen Wikipedia julkistettiin
   15. tammikuuta vuonna 2001 juhlilla
   klo 14-16
   Jimmy Walesin talossa
   (lisää tietoa).

```

HTML-esitys tälle olisi:

```

<p>
    Englanninkielinen Wikipedia julkistettiin
    15. tammikuuta vuonna 2001 juhlilla
    klo 14-16
    Jimmy Walesin talossa
    (<a href="http://en.wikipedia.org/wiki/History_of_Wikipedia">lisätietoja</a>)
</p>

```

Voimme lisätä hCalendariin merkkauskielen käyttämällä `span` HTML elementtejä ja luokkia `vevent`, `summary`, `dtstart` (aloituspäivä), `dtend` (päättymispäivä), `location` ja `url`:

```

<p class="vevent">
    <span class="summary">Englanninkielinen Wikipedia julkistettiin</span> 
    15. tammikuuta 2001 juhlilla 
    <abbr class="dtstart" title="2001-01-15T14:00:00+06:00">2</abbr>-
    <abbr class="dtend" title="2001-01-15T16:00:00+06:00">4</abbr>pm at 
    <span class="location">Jimmy Walesin talossa</span> 
    (<a class="url" href="http://en.wikipedia.org/wiki/History_of_Wikipedia">lisätietoja</a>)
</p>

```

Huomaa, että `abbr`-elementti mahdollistaa koneellisesti luettavan ISO 8601-standardin date-time -muodolle aloitus- ja päättymispäivälle.

Poissulkevat päättymispäivät
----------------------------

Koko päivän kestävien tapahtumien lopetuspäivän tulee olla *eksklusiivisia* (t.s. *seuraava päivä* tapahtumapäivän *jälkeen*). Esimerkiksi:

```

 <abbr class="dtend" title="2001-02-01">31. tammikuuta 2001</abbr>

```

Geo
---

Geo mikroformaatti on osa hCalendar-määrittelyä ja sitä käytetään usein koordinaattien sisällyttämiseen tapahtumille hCalendar-muodossa.

Attribuutit
-----------

Täydellisen luettelon attribuuteista löydät osoitteesta hCalendar cheat-sheet.

Katso myös
----------

* iCalendar

Aiheesta muualla
----------------

* Microformats.org hcalendar
**Ääni minaretista** (engl. *The Voice from the Minaret*) on vuonna 1923 ensi-iltansa saanut Frank Lloydin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Eugene O’Brien.

*Ääni minaretista* perustuu Robert Hichensin näytelmään *Ääni minaretista* (1919), jonka pohjalta Frances Marion laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Joseph M. Schenck ja Norma Talmadge, ja elokuvan tuotantoyhtiönä toimi Norma Talmadge Film Corporation. *Ääni minaretista* sai Yhdysvaltain ensi-iltansa Ohion Clevelandissa 28. tammikuuta vuonna 1923. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 11. maaliskuuta. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 11. marraskuuta vuonna 1923. First National Pictures oli elokuvan levittäjäyhtiö. Nykyään *Ääni minaretista* -elokuvan oletetaan olevan kadonnut.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Lady Adrienne Carlyle (Norma Talmadge) lähtee Mumbaista, missä hänen tyrannimainen aviomiehensä lordi Leslie Carlyle (Edwin Stevens) on kuvernöörinä, ja suuntaa Englantiin. Laivalla lady Adrienne tapaa Andrew Fabianin (Eugene O’Brien), joka opiskelee papiksi. Andrew suostuttelee Adriennen liittymään hänen pyhiinvaellusmatkalleen pyhään maahan. He rakastuvat, mutta Adrienne palaa aviomiehensä luokse, kun kuulee tämän heikentyneestä terveydestä. Myöhemmin Englannissa Adrienne ja Leslie tapaavat Andrew’n. Epäilevä Leslie huijaa Adriennea ja Andrew’ta tunnustamaan rakkautensa toisiaan kohtaan. Pian tämän jälkeen lordi Carlyle äkillisesti kuolee sairauskohtaukseen, ja Adrienne ja Andrew saavat toisensa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Norma Talmadge  | … |  lady Adrienne Carlyle
  |
|  Eugene O’Brien  | … |  Andrew Fabian
  |
|  Edwin Stevens  | … |  lordi Leslie Carlyle
  |
|  Winter Hall  | … |  piispa Ellsworth
  |
|  Carl Gerard  | … |  assistentti Barry
  |
|  Claire Du Brey  | … |  kreivitär La Fontaine
  |
|  Lillian Lawrence  | … |  lady Gilbert
  |
|  Albert Prisco  | … |  Seleim
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  The Voice From the Minaret *silentera.com*. Silentera.com. Viitattu 19.7.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  THE VOICE FROM THE MINARET (1923) *tcm.com*. TCM.com. Viitattu 19.7.2014. (englanniksi)
3. 1 2  Voice from the Minaret, The (1923) *elonet.fi*. Elonet.fi. Viitattu 19.7.2014. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Ääni minaretista* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Ääni minaretista* Elonetissä.
* *Ääni minaretista* AllMoviessa. (englanniksi)
* *Ääni minaretista* TCM Movie Databasessa (englanniksi)
* *Ääni minaretista* Silent eran sivustolla (englanniksi)
Bermudapurjein varustettu ketsi
Kahvelipurjein varustettu ketsi
Ketsi
**Ketsi** on kaksimastoinen purjealus, jossa on isomasto sekä sitä lyhempi mesaanimasto aluksen peräosassa isomaston takana. Molemmissa mastoissa purjeet kiinnittyvät tyypillisesti etuliesmasta veneen mastoon ja alaliesmasta puomiin, joka on mastosta veneen takaosaa kohti. Isomaston edessä voidaan käyttää yhtä tai useampaa haruspurjetta, kuten genuaa ja fokkaa. Vanhemmissa ja suuremmissa ketseissä saatetaan käyttää myös yhtä tai useampaa raakapurjetta. Avotuulilla voidaan käyttää myös muita purjeita, kuten spinaakkeria isomastossa Ketsissä ja mesaanin haruspurjetta (mizzen staysail) mesaani- ja isomaston välissä.

Alinta isomastoon kiinnitettyä, siitä taaksepäin suuntautuvaa purjetta kutsutaan isopurjeeksi ja vastaavaa purjetta mesaanimastossa mesaaniksi. Purjeet voivat olla esimerkiksi bermuda- tai kahvelipurjeita.

Ketsi on suosittu pitkänmatkan purjehtijoiden keskuudessa. Useamman purjeen katsotaan tarjoavan paremman tasapainon ja isopurje on pienempi ja siten helpommin hallittava kuin saman kokonaispurjealan omaavassa sluupissa tai kuunarissa. Ketsiä voidaan myös purjehtia pelkästään mesaanin ja genuan tai fokan avulla pitäen tuulipinta äärimmäisissä olosuhteissa mahdollisimman pienenä. Ketsi on myös varsin hyvin ohjattavissa ilman peräsintä. Ketsi on ollut suosittu Pohjois-Euroopan vesillä, jossa nopeat muutokset tuulen voimassa vaativat joskus nopeaa reivaamista: isopurje voidaan tarvittaessa pudottaa kokonaan pois ja jatkaa silti etenemistä mesaanin ja genuan pitäessä veneen tasapainoisena.

Saman kaltaisia rikejä
----------------------

Ketsi sekoitetaan usein jooliin. Ketsin ja joolin erona on se, että ketsissä ohjauspiste on mesaanimaston takana, kun se joolissa on maston etupuolella. Mesaanimaston sijaitseminen edempänä mahdollistaa siinä suuremman purjepinta-alan käytön, jolloin sillä on todellista merkitystä veneen liikkumisen kannalta. Joolin mesaanin merkitys on usein lähinnä venettä tasapainottava.

Ketsi voidaan sekoittaa myös kuunariin. Ketsissä taempi masto on isomastoa lyhyempi, kun kuunarissa taempi masto on pisin. Tilanteessa jossa molemmat mastot ovat oleellisesti samanmittaisia, kutsutaan alusta jossa suurin purje on etummaisessa mastossa ketsiksi. Jos taas suurin purje on tässä tilanteessa taemmassa mastossa, on alus kuunari.

Valmistajia
-----------

Suomessa ketsejä ovat valmistaneet mm. Nautor (Swan), Limimetalli (Stormwind ja Eastwind), Nauticat ja Haukilahden veneveistämö (Colin Archer).

Tunnettuja ulkomaisia valmistajia ovat mm. Irwin (USA), Westerly (GB), Contest (NL) ja Jeanneau (FR).
*Tämä artikkeli käsittelee kuningas Arthurin linnaa. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla Camelot.*
Gustave Dorén näkemys Camelotista. Alfred Tennysonin *Idylls of the King* -teoksen kuvitusta vuodelta 1868.
**Camelot** on keskiaikaisten tarinoiden kuningas Arthurin linna, josta hän lähti legendaarisille sotaretkilleen ja jonne Pyöreän pöydän ritarit kokoontuivat. Nimi *Camelot* esiintyy ensimmäisen kerran 1100-luvun loppupuolella Chrétien de Troyes'n runossa *Lancelot*, jossa se mainitaan Arthurin hovina. Seuraavalla vuosisadalla Camelotiin yhdistettiin myös Pyöreä pöytä. Lisäksi kerrotaan, että linnan alapuolella sijaitsi kaupunki.

Camelotin sijaintia ei tunneta, eikä sen olemassaolosta ole todisteita. Se on yhdistetty muun muassa linnavuori Cadbury Castleen, etelä-Walesin Caerleoniin sekä roomalaiseen Camulodunumiin eli Colchesteriin.

Camelot populaarikulttuurissa
-----------------------------

*Camelotin legenda*. George du Maurierin kuvitusta *Punch*-aikakauslehdelle 17.3.1866.
Sanaa *Camelot* käytetään joskus viitatessa Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn vuosien 1960–1963 hallintoon.

Alan Jay Lernerin ja Frederick Loewen musikaali *Camelot* perustuu löyhästi kuningas Arthurin legendaan.

Elokuvassa *Monty Pythonin hullu maailma* kuningas Arthur kutsuu Camelotia "hupsuksi paikaksi", ja Pyöreän pöydän ritarit päättävätkin näin ollen olla menemättä sinne.

Nettiroolipeli *RuneScapessa* Camelot on paikka, jossa pelaaja voi muun muassa tavata kuningas Arthurin ja Pyöreän pöydän ritarit.

Lähteet
-------

1. ↑  Chretien de Troyes King Arthur, and the legend of the Knights of the Round Table
2. 1 2  Harpur, James & Westwood, Jennifer: *The Atlas of Legendary Places*, s. 22–29. Grange Books, 1992. ISBN 1-85627-246-X.
3. ↑  Camelot *Taegan Goddard’s Political Dictionary*. Viitattu 30.12.2021. (englanniksi)
4. ↑  Camelot *ibdb.com*. Viitattu 30.12.2021. (englanniksi)
Šota Rustvelia mahdollisesti esittävä fresko
Šota Rustvelia esittävä patsas Georgian kansalliskirjaston päärakennuksen sisäänkäynnin edessä.
**Šota Rustaveli** (georg. შოთა რუსთაველი, s. noin 1166) oli 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa elänyt georgialainen runoilija, jonka ainoa säilynyt työ on Georgian kansalliseepoksen asemaan kohotettu *Pantterintaljainen* (georg. ვეფხისტყაოსანი, *Vepkhistqaosani*).

Elämä
-----

Rustavelin elämästä on säilynyt jälkipolville huomattavan vähän tietoa verrattuna hänen merkitykseensä kirjailijana. Kansanperinteen ja kirjallisten viitteiden mukaan hän oli kotoisin Meskhetissä sijaitsevasta Rustavin kaupungista, nykyään suuremman Tbilisin lähellä sijiatsevan Rustavin sijaan. Ainoa hänestä kertova kirjallinen lähde on *Pantterintaljaisen* esipuhe, jonka on kuitenkin arveltu tyylillisten seikkojen perusteella olevan eri tekijän käsialaa kuin itse kirja. Jerusalemin Pyhän ristin luostarista vuonna 1960 löytyneen freskon on uskottu esittävän häntä, ja hänet on myös kirjattu kyseisen luostarin hyväntekijäksi. Rustavelin on myös arveltu kuuluneen kuningatar Tamarin, jolle *Pantterintaljainen* on omistettu, lähipiiriin tai olleen hänen varainhoitajansa. *Pantterintaljainen* on tuskin ollut hänen ainoa teoksensa.

Merkitys
--------

*Pantterintaljaisella* on ollut suuri vaikutus georgiankieliseen kirjallisuuteen. Rustavelin käyttämät aforismit ja ilmaisut ovat juurtuneet georgian kieleen idiomeiksi. Hän edustaa georgialle samaa kuin William Shakespeare englannin kielelle tai Dante Alighieri italialle. Hänen mukaansa on nimetty Šota Rustavelin valtionpalkinto, Tbilisin pääkatu Rustavelis gamziri, Tbilisin metron asema, Georgian tiedeakatemian kirjallisuuden instituutti ja asteroidi (1171 Rusthawelia). Hänen kuvansa on sadan larin setelissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Donald Rayfield: *The Literature of Georgia: A History*. Clarendon Press - Oxford, 1994. ISBN 0-19-815191-8.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Šota Rustaveli**.
* *Pantterintaljaisen* teksti PDF-tiedostona georgiaksi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Englanninkielinen käännös (englanniksi)
* Sergo Kobuladzen kuvitusta (englanniksi)
**Špela Rogelj** (s. 8. marraskuuta 1994 Ljubljana) on slovenialainen mäkihyppääjä. Hän edustaa SSK Costella Ilirija -seuraa ja on pituudeltaan 164 cm.

Rogelj saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa 2011. Joukkuekilpailussa hän sai kultaa 2013, hopeaa 2014 ja pronssia 2012. Aikuisten MM-kilpailuissa hän on sijoittunut 30:nneksi Liberecissä 2009, 21:nneksi Oslossa 2011, 13:nneksi Val di Fiemmessä 2013, kymmenenneksi Falunissa 2015 sekä 22:nneksi Lahdessa 2017 ja Seefeldissä 2019. MM-kilpailujen joukkuekilpailussa hän on sijoittunut kahdeksanneksi vuonna 2013, viidenneksi vuonna 2015 ja neljänneksi vuonna 2019 sekä saavuttanut hopeaa Oberstdorfissa 2021. Olympialaisissa hän on sijoittunut normaalimäessä 26:nneksi Sotšissa 2014, 22:nneksi Pyeongchangissa 2018 ja yhdeksänneksi Pekingissä 2022.

Rogelj sijoittui kymmenenneksi ensimmäisessä maailmancupin kilpailussaan Lillehammerissa joulukuussa 2011. Ensimmäisen voittonsa – ja palkintosijansa – hän saavutti samassa kaupungissa joulukuussa 2014. Hän oli samalla kaudella kolmas Sapporossa, Zaōssa sekä Hinzenbachissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi. Helmikuussa 2016 hän oli Ljubnossa kertaalleen kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes.

Lähteet
-------

1. 1 2  Špela Rogelj *sports-reference.com*.  Arkistoitu 27.4.2014. Viitattu 6.12.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Špela Rogelj Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Špela Rogelj** Wikimedia Commonsissa
**Badugi** (tai Badougi tai Padooki) on Aasiasta kotoisin oleva korttipeli, jota pelataan 52 kortin korttipakalla (ei jokereita). Badugi on siitä erikoinen pokeripeli, että siinä jaetaan neljä korttia ja matalin korttiyhdistelmä voittaa.

Pelin kulku
-----------

Aluksi jakajasta kaksi seuraavaa maksaa sokkopanokset ja kolmas aloittaa panostuskierroksen maksaen sokkopanoksen tai korottaen panoksen (riippuen limiittirajoista) tai luovuttaen käden.

Kun panostuskierros on ohi (kaikki maksanut tai luovuttaneet) voivat pelaajat halutessaan vaihtaa kädestään nollasta neljään korttia. Jaon jälkeen on jälleen panostuskierros, jossa (limiittipeleissä) panos on kaksi kertaa ensimmäisen kierroksen jälkeen. Kaiken kaikkiaan vaihtoja on kolme ja viimeisen panostuskierroksen jälkeen on korttien paljastus.

Käsien paremmuusjärjestys
-------------------------

Paras mahdollinen käsi, 4-high badugi
Badugissa huonoin mahdollinen käsi voittaa (ässä (merkitään A) on pienin ja kuningas (merkitään K) on suurin). Mailla ei ole arvojärjestystä. Badugissa ei kuitenkaan pelaaja saa pelata korteilla, jotka pariutuvat tai ovat samaa maata kuin toinen kortti, joten pelaaja voi käyttää vain eri maata sekä eriarvoisia kortteja. Samoin hän, joka voi käyttää eniten kortteja (parhaimmillaan neljä) voittaa aina hänet, joka joutuu käyttämään vähemmän kortteja. Jos pelaajilla on saman verran käytettäviä kortteja, pelaaja, jolla on pienin "hai" eli korkein kortti (kuningas suurin, ässä pienin) voittaa.

### Esimerkkejä

* Paras mahdollinen käsi on esimerkiksi A♦ 2♠ 3♥ 4♣ (mailla ei väliä).
* Kädestä A♣ 2♥ 4♣ 5♠ pelaaja ei voi käyttää korttia 4♣, koska se on samaa maata kuin A♣.
* Kädestä 5♦ 5♣ 7♥ 9♥ pelaaja voi pelata vain kortella 5♦ ja 7♥ koska 5♣ on samanarvoinen ja 9♥ samaa maata
* Käsi A♦ 2♥ 7♣ 9♠ voittaa käden A♥ 6♦ 9♠ K♣ tai käden 3♥ 4♦ 5♠ 5♣.
**Rääkkylän ufoaalto** on 1990-luvun alussa Pohjois-Karjalassa Rääkkylässä tapahtunut ufohavaintojen sarja. Ilmiöiden havainnot keskittyivät järvialueelle ja erityisesti Pohjois-Karjalan Orivedelle.[1] Havaintojen huippu saavutettiin talvella 1993, jolloin ufotutkijat myös järjestivät tarkkailun aktiivisimmalle alueelle. Muutamissa tapauksissa havaitsijat pystyivät tuttujen maamerkkien avulla paikantamaan kohteet tarkasti [2] sekä tekivät etsintöjä jälkien löytämiseksi.[3]

Yleiskuvaus
-----------

Havaintoja tehtiin kymmeniä. Havainnot olivat pääasiassa valoja, joiden sijainti ja käyttäytyminen kiinnittivät havaitsijan huomion. Jotkin ilmiöt olivat niin lyhytkestoisia, että esimerkiksi ryhmästä vain yksi, joka sattumalta katsoi oikeaan suuntaan, ehti tehdä havainnon. Tyypillisesti kohde nähtiin liikkessä hieman jään pinnan yläpuolella ja ilmestyessään se "syttyi" näkyviin ja vastaavasti katosi "sammumalla".

Useita havaintoja tehtiin selkeämpirajaisesta pyöreäkulmaisesta valokolmiosta. Kerran havaittiin aivan pinnan tuntumassa tai mahdollisesti laskeutuneena olleessa kohteessa aluksen kaltaisia piirteitä. Siitä voitiin erottaa ikkunat, mahdollinen valaistu sisätila sekä ikkunasta toiseen kiertävä valo.

Kerran jäältä löydettiin jälki, josta otettiin näytteitä.[4]

Katso myös
----------

* Paasselkä

Lähteet
-------

* Tapani Koivula, Björn Borg (toim.) Uforaportti 15-16 2009 Suomen Ufotutkijat ry.
* Lasse Ahonen, Tapani Äyräväinen Uforaportti 1 Suomen ufotutkijat ry. ISBN 952-90-5438-6 1994 Gummerus

### Viitteet

1. ↑  Koivula,Borg s.148
2. ↑  Koivula,Borg s.39
3. ↑  Koivula,Borg s.35
4. ↑   Lasse Ahonen, Tapio Äyräväinen s.13
Anton Keldan.
**Anton Gustaf Keldan (Keltanen)** (4. tai 13. lokakuuta 1834 Viipuri – 14. tammikuuta 1899 Viipuri) oli suomalainen kansanvalistaja.

Anton Keldanin isä oli saksalaissyntyinen tukkukauppias Abraham Keldan. Perhe oli saksankielisyydestään huolimatta suomenmielinen ja sen ystäväpiiriin kuuluivat muun muassa Jaakko Juteini ja Juho Pynninen. Keldan sai jo lapsena kansallisen herätyksen.

Keldan työskenteli konttoristina eri kauppahuoneissa, oli jonkin aikaa Jyväskylän seminaarin taloudenhoitajana ja Käkisalmen kaupunginkamreerina ja palasi sitten Viipuriin, jossa hän omistautui suomalaisen kansanvalistustoiminnan palvelukseen.

Keldan oli Viipurin Suomalaisen Kirjallisuusseuran jäsen ja toimi sen sihteerinä vuosina 1875–1876. Hän esitti vuonna 1864 seuran kokouksessa aloitteen kansakoulujen ja kansanvalistusseuran perustamisesta. Keldan perusti omilla varoillaan Uuraan ensimmäisen kansakoulun, toimi Kansanvalistusseuran asiamiehenä ja Viipurin lukusalin hoitajana, osallistui eläinsuojeluyhdistyksen toimintaan, julkaisi kirjasia, kirjoitteli lehtiin ja oli vähän aikaa sanomalehti *Ilmarisen* toimittajana. Hänet tunnetaan myös Joensuun kaupunginkirjaston perustajana.

Viipurin sanomalehtimiehet pystyttivät vuonna 1900 muistopatsaan Keldanin haudalle Sorvalin hautausmaalle.

Teoksia
-------

* *Kansakouluille huoneista, kaluista, kaswintarhasta y.m. sekä luettelo kirjastoja warten*. Viipuri: Viipurin suomalainen kirjallisuusseura, 1871.
* *Muistoja rippi-koulusta: kummin lahja*. Kuopio: Tekijä, 1864.

Suomennoksia
------------

* L. Kellner. *Otteita kansakoulun kasvatus-opin viitteistä: koulunjohtajille, opettajille ja vanhemmille*. Helsinki: Suomentaja, 1869.
* Johan Henrik Ritterberg. *Osoitus kaupan-kirjewaihtoon*. Viipuri: A. Keltanen, 1865.
* Ignaz von Zsoldos. *Siweyden oppi kansan hyödyksi*. Helsinki: Knauer & Stolpe, 1863.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Järvelin, Ilmi: *Joensuun kaupunginkirjasto 1862–1962*, s. 11–14. Joensuu: Joensuun kaupunki, 1962.
2. 1 2 3  Anton Keldan (muistokirjoitus).  *Viipurin Sanomat*, 16.1.1899, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Ruuth, J. W.: *Viborgs stads historia, andra bandet*, s. 887. Helsingfors: Viborgs stad, 1906. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Seuran hallituksen jäsenet 1845 alkaen *Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura*. Viitattu 6.3.2020.
5. ↑  Teperi, Jouko: *Vanhan Suomen suomalaisuusliike II*, s. 268–269. Helsinki: Suomen Historiallinen Seura, 1967. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  Anton Keldanin hautapatsaan paljastaminen.  *Viipurin Sanomat*, 8.10.1900, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
Krasnoarmeiskin vaakuna.
**Krasnoarmeisk** (ven. Красноарме́йск) on kaupunki Saratovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin vesistöön kuuluvan Golyi Karamyš -joen varrella 75 kilometriä Saratovista etelään. Itäpuolella on Volgan muodostama Volgogradin tekojärvi. Kaupunki on Krasnoarmeiskin piirin keskus. Asukkaita on 24 700 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on saanut alkunsa saksalaisten siirtolaisten vuonna 1766 perustamasta *Balzerin* kylästä. Vuonna 1918 siitä tuli *Golyi Karamyšin* kaupunki, joka vuonna 1926 sai venäläisen nimimuodon *Baltser*. Volgan saksalaisten karkotuksen ja Volgan saksalaisten autonomisen tasavallan lakkauttamisen jälkeen vuonna 1942 kaupunki nimettiin puna-armeijan mukaan Krasnoarmeiskiksi. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa on mm. konepaja- ja elintarviketeollisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 215. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 20.8.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Krasnoarmeiskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)

S vaakuna**Saratovin alueen kaupungit**
Saratovin alueSaratovin alue
**Hallinnollinen keskus: Saratov**  

Arkadak | Atkarsk | Balakovo | Balašov | Engels | Hvalynsk | Jeršov | Kalininsk | Krasnoarmeisk | Krasnyi Kut | Marks | Novouzensk | Petrovsk | Pugatšov | Rtištševo | Šihany | Volsk
**Sorokynen piiri** (ukr. Сорокинський район), ennen toukokuuta 2016 **Krasnodonin piiri** (ukr. Краснодонський район) on yksi Ukrainan Luhanskin alueen hallinnollisista piireistä. Piirin ja sen hallintokeskuksen nimi vaihdettiin vuonna 2016 osana Ukrainan pyrkimystä luopua kommunistisen ja kansallissosialistisen ajan nimistöstä.

Krasnodonin piirin väkiluvuksi arvioitiin noin 29 691 ihmistä (2013), joista kaupunkilaisiksi luokiteltiin 10 003 piirin kuudessa kaupunkityyppisessä taajamassa asuvaa ihmistä. Uudemman lähteen mukaan Sorokynen piirissä asui 32 848 ihmistä, joista 10 703 luokiteltiin kaupunkilaisiksi.

Hallinnollisena keskuksena on Sorokyne (ukr. Сорокине, aiemmalta nimeltään Krasnodon).

Piiriä piti Itä-Ukrainan sotatilan vuoksi hallinnassaan Venäjän nukkevaltio, "Luhanskin kansantasavallaksi" kutsuttuva ryhmittymä. *lähde?* Krasnodonin piirissä toimi Ukrainan Izvarynen raja-asema, joka Venäjän sotatoimien johdosta ei kuitenkaan ollut vuodesta 2014 lähtien Ukrainan rajavartiolaitoksen hallinnassa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  [ Сорокинський район,
Луганська область] (Tietoa myös piirin nimen ja alueen muutoksista) rada.gov.ua. Viitattu 11.9.2017. (ukrainaksi)
2. ↑  Deržavna služba statystyky Ukrajiny: Tšyselnist najavnoho naselennja Ukrajiny na 1 sitšnja 2013 roku (pdf) (Ukrainan paikkakuntien viralliset väkilukuarviot 1.1.2013)  2013. Kiova:  Deržavna služba statystyky Ukrajiny (Ukrainan tilastokeskus), ukrcensus.gov.ua.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 11.9.2017. (ukrainaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sorokynen piiri** Wikimedia Commonsissa
**Flying Tiger Linen lento 183** oli Flying Tiger Linen rahtilento Bostonin Loganin kansainväliseltä lentoasemalta Chicagon kautta Burbankin Hollywood-Lockheed Air Terminaliin. 14. joulukuuta 1962 lennolla käytetty Lockheed L-1049H Super Constellation syöksyi maahan lähestymisen aikana. Kaikki viisi koneessa ollutta kuolivat. Kone syöksyi maahan asuinalueelle, jossa se tuhosi kaksi taloa ja vaurioitti yhdeksää asuin- sekä kahta teollisuusrakennusta. Asuinalueella kuolonuhreja tuli kolme.

Onnettomuus
-----------

Sumuisessa säässä Burbankia lännestä lähestynyt kone syöksyi maahan noin kahden kilometrin päässä lentokentästä Vose Streetillä noin kello 22:10. Silminnäkijän mukaan kone kallistui äkkiä vasemmalle ja syöksyi nokka edellä maahan. Koneen tankeissa ollut polttoaine sytytti tulipaloja, ja koneen runko liukui maata pitkin 150 metriä törmäyskohdasta eteenpäin. Kaiken kaikkiaan vaurioita syntyi noin 350 metriä pitkälle ja 25 metriä leveälle alueelle. Koneen miehistön muodostivat kapteeni Karl Rader, perämies David Capro ja lentoinsinööri Jack Grey. Heidän lisäkseen lennolla oli kaksi matkustajaa, jotka kaikki menehtyivät turmassa. Monet alueen asukkaista loukkaantuivat koneen syöksyessä maahan, mutta vain kolme kuoli.

Onnettomuustutkinnassa selvisi, että kapteeni kärsi sepelvaltimotaudista, joka oli riittävän vakava aiheuttaakseen toimintakyvyn menetyksen tai jopa kuoleman. Lisäksi Flying Tiger Linen koulutustiedoista selvisi, ettei perämies ollut tyydyttävästi todistanut kykyään suorittaa ILS-tarkkuuslähestymistä mittarilento-olosuhteissa. Tutkijat pitivät todennäköisenä, että kapteeni menetti toimintakykynsä lähestymisen ollessa kriittisessä vaiheessa, mikä johti hallinnan menetykseen, jota perämies ei saanut korjattua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Accident description Aviation Safety Network. Viitattu 1.8.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Beitler, Stu: Horror Hits N. Hollywood – Death Rained From Sky *GenDisasters.com*.  16.12.1962. North Hollywood:  Independent Press-Telegram.  Arkistoitu 18.8.2016. Viitattu 1.8.2016. (englanniksi)
**Brudevælten lurit** (lue venyttämällä: *lūr*) tarkoittavat kuutta Brudevælten kuivatetulta suolta kaivettua luria, jotka löytyivät vuonna 1797 Allerødin Tanskasta Pohjois-Sjællannista Lyngestä. Lur tarkoittaa pronssikautista pronssitorvea. Ne ajoitetaan Monteliuksen periodin V jälkipuoliskolle eli 800–700 eaa.

Historiaa
---------

Lurit löytyivät pareittain kolmesti pieneltä suolta samana vuonna. Niihin törmäsi iäkäs maanviljelijä Ole Pedersen vuonna 1797 nostaessaan turvetta kuivatettavaksi. Nostettuaan lurien suosta hän nimitti niitä "6 curved brass horns". Runsaan viikon kuluttua hän löysi niille vielä lurien suuosat yhteen sidotussa nipussa. Pedersen kutsui lureja nimellä "hedenolds krigstrompeter", mutta oli lopulta tyytyväinen saatuaan ruhtinaalisen palkkion. Löydetyt lurit olivat ensimmäiset, mutta nykyään niitä tunnetaan kymmeniä. Soittimet toimitettiin sittemmin *Danske oldsagskommissionille*, mutta yksi soitin lahjoitettiin vuonna 1845 Venäjän keisarille Nikolai I:lle.

Brudevælten lureilla äänitettiin vuonna 1966 LP-äänilevy *Klange fra Danmark's bronzealderlurer* (Tanskan kansallismuseossa, NM 67-001). Siinä soittivat lureja Palmer Traulsen ja G. A. Wilkenschildt.

Kuvaus
------

Lureja on kahdenlaisia. Tanskassa käytetyt olivat S-kirjaimen muotoisia. Brudevælten lurit näyttäisivät esiintyvän erikätisinä pareina, eli kun toinen lur kiertyy vasemmalle, toinen kiertyy oikealle. Lurit ovat noin 2,2 metriä pitkät, ja ne ovat hyvin säilyneitä ja niillä voi edelleen helposti soittaa. Kun niiden sointia verrataan moderniin sävelasteikkoon, niin yksi lur on C-vireessä, yksi lur on D-vireessä, yksi taas E-vireessä ja yksi G-vireessä. Kun vielä on kaksi jäljellä, on niistä Tanskassa sijaitseva Es-vireinen. Mahdollisesti Pietarissa oleva on viimeisen kanssa samassa vireessä.

Näyttelyt
---------

Soittimista viisi on esillä Tanskan kansallismuseossa Kööpenhaminassa ja yksi on Eremitaašissa Pietarissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Brudevæltelurerne *lafak.dk*. Lokalhistorisk Arkiv og Forening i Allerød Kommune. Viitattu 29.4.2018. (tanskaksi)
2. 1 2 3 4 5  Utnes, Ole.J.: The Brudevælte Lurs *O.J.'s Trumpet Page*.  Arkistoitu 27.2.2014. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Brudevæltelurerne – verdens første og største lurfund *lafak.dk*. Lokalhistorisk Arkiv og Forening i Allerød Kommune. Viitattu 29.4.2018. (tanskaksi)
4. 1 2  Utnes, Ole.J.: The Bronze Lurs *O.J.'s Trumpet Page*.  Arkistoitu 22.1.2018. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  The lurs from Brudevælte Tanskan kansallismuseo. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)

Kirjallisuutta ja musiikkia
---------------------------

* Johansson, Per-Olof & al.: *Brudevæltelurerne – verdens første og største lurfund*. Lokalhistorisk Arkiv og Forening i Allerød Kommune, ISBN 87-88518-04-3, 2005
* Royal Danish Brass: *Bronze & Brass*. CD 1999. Rondo Records, RCD 8366.

Aiheesta muualla
----------------

* Johansson, Per-Olof: Seks lurer fra Allerød, viitattu 30.4.2018
* Brudevælte Lurs Tanskan kansallismuseo. Viitattu 2.5.2018. (tanskaksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brudevælten lurit**.
**Henri Guissou** (17. marraskuuta 1910 Koudougou – 22. toukokuuta 1979 Koudougou) oli burkinalainen poliitikko ja diplomaatti.

Guissou syntyi aluepäällikön perheeseen. Hän valmistui William Ponty -koulusta ja työskenteli kirjanpitäjänä.

Guissou valittiin Ylä-Voltan edustajaksi Ranskan tasavallan neuvostoon vuonna 1947 ja kansalliskokoukseen vuosina 1948, 1951, 1956 ja 1958. Hän puolueensa oli siirtomaavallan tukema Union voltaïque, kunnes vuonna 1955 Guissou ja Joseph Conombo perustivat uuden puolueen Parti social pour l’émancipation des masses africaines.

Guissou kuului Ranskan yhteisön senaattiin vuosina 1959–1961. Hän toimi Ylä-Voltan suurlähettiläänä Ranskassa vuosina 1961–1963 ja 1966–1972 ja Länsi-Saksassa vuosina 1963–1966.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henri Guissou *Assemblée nationale*. Viitattu 6.3.2021.
2. ↑  Englebert, Pierre: *Burkina Faso: Unsteady Statehood in West Africa*, s. 28, 30. New York & London: Routledge, 2018. ISBN 978-0-8133-3680-0.
3. ↑  Rupley, Lawrence; Bangali, Lamissa; Diamitani, Boureima: *Historical Dictionary of Burkina Faso, 3rd edition*, s. 92. Lanham: Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-6770-3.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Sycomore

 |

 |
**Daliyat al-Karmel** (hepr. ‏דַלְיַת אֶל-כַּרְמֶל‎) on pääasiassa druusien asuttama kaupunki ja hallinnollisesti paikallisneuvosto Israelissa Haifan hallintoalueella. Vuoden 2017 lopussa kaupungin asukasluku oli 17 201. Kaupunki on Israelin druusien asutuskeskuksista suurin ja eteläisin.

Maantiede
---------

Druusinaisia vuoden 1880 paikkeilla.
Daliyat al-Karmel sijaitsee nimensä mukaisesti Karmelvuorella noin 13 kilometriä Haifan kaupungista etelään. Kaupunki on Israelin druusien asutuskeskuksista eteläisin.

Historia
--------

Nykyisen Daliyat al-Karmelin paikalla on ollut asutuskeskus jo ainakin keskiajalta lähtien. Nykyiset asukkaat polveutuvat pääasiassa kuitenkin 1600-luvulla alueella vaikuttaneen druusilaisen kuvernöörin Fakhr al-Dinin kaudella Libanonista tulleista siirtolaisista. Kirjailija Lawrence Oliphant asui kaupungissa vuosina 1882–1887. Kaupunki kasvoi nopeasti 1948–1949 käydyn Israelin itsenäisyyssodan jälkeen, ja vuonna 1968 kaupungissa oli 5 200 asukasta. Se sai kunnallisen paikallisneuvoston vuonna 1951.

Kaupunkikuva ja nähtävyydet
---------------------------

Abu Ibrahimille omistettu pyhättö.
Daliyat al-Karmelissa on druusilaiselle pyhimykselle Abu Ibrahimille omistettu pyhättö. Druusit uskovat profeetta Elian sielun jälleensyntyneen Abu Ibrahimissa. Beit Oliphant eli Beit Druze oli kirjailija Lawrence Oliphantin asunto. Nykyisin rakennuksessa toimii Israelin asevoimien palveluksessa surmansa saaneiden druusien muistokeskus.

Väestö
------

Daliyat al-Karmelin asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 17 201. Kaupunki on Israelin druusien asutuskeskuksista suurin. Suurin osa kaupungin asukkaista on druuseja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 8 Gos-Hep*, s. 189-190. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. 1 2  Dan Savery Raz: Israel’s forgotten tribe *BBC Travel*. BBC. Viitattu 8.2.2018. (englanniksi)
3. ↑  Shrine of Abu Ibrahim *Lonely Planet*. Viitattu 8.2.2018. (englanniksi)
4. ↑  Beit Oliphant *Lonely Planet*. Viitattu 8.2.2018. (englanniksi)
5. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 16.5.2019. (englanniksi)
6. ↑  Fact Sheet - Religion – Druze (pdf) Inter Agency Task Force on Israeli Arab Issues.  Arkistoitu 12.9.2015. Viitattu 8.2.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Daliyat al-Karmel** Wikimedia Commonsissa
**Jacqueline Ogeil** on australialainen cembalisti. Hän sai musiikin kandidaatin, musiikkipedagogiikan kandidaatin ja musiikin maisterin arvot Melbournen yliopistosta. Hänen opettajinaan ovat olleet Gustav Leonhardt (Amsterdam, 1993), Colin Tilney (Toronto) ja John O'Donnell (Melbourne). Opiskeluaikoinaan hän voitti pianistina Royal South Street Competitionin Ballaratissa ja Heidelbergin Eisteddfodin. Vuonna 1989 hän sai Rotaryn stipendin nuorimpana sen 40:een vuoteen saaneena. Vuonna 1995 hänelle myönnettiin Queen Elizabeth II Silver Jubilee Trust Award ja hän eteni semifinalistiksi *Young Achiever of the Year* -kilpailussa.

Ogeililla on ollut huomattava kysyntä säestäjänä. Hän on soittanut continuota muiden muassa Gerald Englishin, Cynthia O'Brienin, Ruth Wilkinsonin, Ensemble Gombertin, Fonte Musicalen, Lucinda Moonin, Gary Ekkelin ja nokkahuiluvirtuoosi Susanne Ehrhardtin kanssa. Ehrhardtin kanssa Ogeil kiersi Euroopassa heinäkuussa 1998 ja julkaisi levyn *La Follia*. Ogeil on myös esiintynyt Melbournen sinfoniaorkesterin kanssa.

Ogeil on vieraillut Victorian College of the Artsin musiikkikoulun luennoitsijana vuonna 1996. Hän on myös Keski-Queenslandin musiikkikonservatorion nimikkotaiteilija. Solistina Ogeil on esiintynyt Australiassa, Euroopassa ja Kanadassa. Hänen julkaisemiinsa levytyksiin kuuluvat *The Virtuoso Harpsichord* (1995), *Buxtehude at the Harpsichord* (1997) ja *La Follia* (1998).

Varhaisen ohjelmiston ohella Ogeil on tulkinnut myös cembalolle sävellettyjä nykymusiikkiteoksia. Hän muun muassa esitti ensimmäistä kertaa Australiassa Naji Hakimin teoksen *Shasta (Five movements for harpsichord)* vuonna 1994 ja teki tästä sävellyksestä maailman ensimmäisen levytyksen, jota Hakim itse ylisti. Ogeilin soittama instrumentti on Marc Nobelin vuonna 1988 Melbournessa rakentama cembalo. Kyseinen soitin on kopio 1600-luvun flaamilaisesta soittimesta, jonka rakensi Jean Couchet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bach-Cantatas.com: Jacqueline Ogeil (Harpsichord) - Short Biography
Diskanttikaiutin
**Diskanttikaiutin** (engl. *tweeter*) on kaiutinelementti, jonka tehtävä on toistaa kaikkein korkeimmat äänet  kaiuttimessa. Elementti voi olla rakenteeltaan pieni mutta silti tuottaa voimakkaankin äänen. Laadukkaat elementit toistavat 20 kHz:n taajuuteen asti, mutta kuuntelijan korva ei yleensä enää erota sitä korkeampia taajuuksia. Matalampia taajuuksia kohti mentäessä taajuusvaste laskee selvästi ja siksi diskanttikaiuttimilla ei soiteta kovin matalia taajuuksia. Jakosuotimella voidaan päästää korkeammat taajuudet elementille ja suodattaa matalammat pois. Elementissä liikkuvana osana toimivan rakenteen halkaisija voi olla hyvinkin pieni, esim. 0,6 tuumaa.

Tavallisesti diskanttielementti sijaitsee samassa kotelossa kuin pääkaiuttimet. Autoissa diskanttikaiuttimet ovat usein erilliset ja sijoitettu A-pilareiden juureen, missä ne saadaan suunnattua paremmin kuin alhaalla ovissa sijaitsevat keskiäänikaiuttimet.

Katso myös
----------

* Subwoofer
* Bassokaiutin
* Keskiäänikaiutin
* Kokoäänialueen kaiutin

Lähteet
-------

1. ↑  Facta 2001

Kirjallisuutta
--------------

* Toivanen, Jarmo: *Teknillinen akustiikka, "Kaiuttimet"*, s. 261–359. Espoo: Otakustantamo, 1976. ISBN 951-671-123-5.
Farfisa Pergamon
Pink Floyd -aiheisessa näyttelyssä Richard Wrightin käyttämä Farfisa Compact Duo
**Farfisa** on italialainen yritys, joka tunnetaan lähinnä sen 1960–1980-luvuilla valmistamista sähköuruista ja muista soittimista. Farfisa teki myös radioita, televisioita ja muuta elektroniikkaa. Farfisa-urkuja on käytetty useissa eri musiikkityyleissä. Farfisa on Hammondin ja Voxin lisäksi tunnetuimpia sähköurkumerkkejä maailmassa.

Farfisa-yhtiön perustivat vuonna 1948 Scandallin ja Sopranin perheet. 1960-luvun puolestavälistä alkaen yritys tuli tunnetuksi erityisesti kevyistä ja helposti kuljetettavista *combo*- eli keikkauruista, joista tuli hyvin suosittuja esiintyvien muusikoiden instrumentteina. Menestystuotteeksi muodostui erityisesti transistoroidun sähköharmonikan pohjalta suunniteltu ja vuonna 1964 esitelty Farfisa Combo Compact.

Farfisa-urkuja käytti muun muassa Pink Floyd -yhtyeen Richard Wright etenkin yhtyeen varhaisilla albumeilla kuten *The Piper at the Gates of Dawn* ja *Ummagumma*. Vähitellen hän alkoi suosia Hammondia, ja viimeisen kerran Farfisa Compact Duoa kuullaan albumin *The Dark Side of the Moon* kappaleella "Time".

Nykyisin Farfisa valmistaa ovipuhelimia.

Lähteet
-------

1. ↑  Farfisa, Combo Organ Heaven. Viitattu 4.5.2015.
2. ↑  Farfisa Finland Oy. Viitattu 4.5.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Farfisa 

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Farfisa** Wikimedia Commonsissa
Emil Pesonen 1930-luvun alussa.
**Emil Juhana Pesonen** (16. syyskuuta 1883 Kerimäki – 30. huhtikuuta 1958 Savonlinna) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Kansallinen Kokoomus.

Pesonen toimi kansanedustajana lokakuusta 1930 elokuuhun 1933 ja hän oli jäsenenä eduskunnan kulkulaitosvaliokunnassa, lakivaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Hänet valittiin eduskuntaan vaaleissa 1930 Mikkelin läänin vaalipiiristä. Hän vaikutti poliittisella urallaan myös Kerimäen kunnallispoliikassa. Hän toimi Kerimäen kunnanvaltuuston ja sitä edeltäneen kuntakokouksen jäsenenä ja puheenjohtajana sekä kunnan kunnallislautakunnan jäsenenä. Vuonna 1948 hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.

Maanviljelijäperheeseen syntynyt, kansakoulun, kansanopiston ja maamieskoulun käynyt Pesonen oli itsekin varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä. Hän viljeli maata Kerimäellä vuodesta 1904 alkaen. Hän toimi myös maallikkotuomarina, lautamiehenä, ja sai herastuomarin arvonimen.

Pesonen oli naimisissa Lilli Emilia Kuosman kanssa. He avioituivat vuonna 1905. Pesonen kuoli huhtikuussa 1958, 74-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Emil Pesonen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1930–1933 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(42) | 
* Aalto-Setälä
* Ainali
* Anttila
* Forstadius
* Häkkinen
* Junnila
* Jussila
* Kallioniemi
* Kilpeläinen
* Kolkki
* Korpisaari
* Koskelainen (1931–1933)
* Koskenheimo (1930–1933†)
* Kuokkanen
* Kuuliala
* Lehtonen
* Leivo
* Malmivaara
* Moilanen
* Mäkelä
* Nikkanen
* Oksala
* Oksanen
* Paavolainen
* Pennanen
* Perheentupa
* Pesonen
* Pihkala
* Pojanluoma
* Päivänsalo
* Rantanen
* Rautaharju
* Riipinen
* Sahlstein
* Solja
* Sovijärvi
* Svinhufvud (1930–1931)
* Tulenheimo
* Tuomikoski
* Turja
* Virkkunen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Emil Johannes Saarinen** (27. marraskuuta 1907 Hämeenkyrö – 21. joulukuuta 1993 Turku) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli laaja-alainen ja pidetty teatterinäyttelijä erityisesti kotikaupungissaan Turussa.

Näyttelijänuransa ensimmäisen kiinnityksen Saarinen sai Turun Työväen Teatteriin, jossa hän esiintyi viisivuotiskauden 1929–1934. Tämän jälkeen hän näytteli muun muassa Viipurin, Kuopion, Porin ja Tampereen teattereissa, kunnes hän palasi vuonna 1947 Turkuun, edellisenä vuonna perustettuun Turun kaupunginteatteriin. Hän oli kaupunginteatterin näyttelijänä siitä lähtien aina vuoteen 1971 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hän kuitenkin jatkoi näyttelijäntyötä pitkään vielä tämän jälkeenkin.

Saarinen teki teatterinäyttämöillä monia suuria rooleja, kuten Daniel Hjort, Raskolnikov (*Rikos ja rangaistus*), Faust (*Faust*), Volpone (*Volpone*) sekä Halme (*Täällä Pohjantähden alla*). Hän esiintyi myös televisiossa ja elokuvissa. Saarisella oli näyttelijänrooli ainakin Risto Orkon elokuvassa *Ja alla oli tulinen järvi* (1937), Aarne Kivimäen elokuvassa *Huijarien huvittavat huiputtajat* (1945) sekä Ilmari Unhon elokuvissa *Minä elän* (1946) ja *Ruusu ja kulkuri* (1948).

Saarinen sai uransa aikana tunnustuksena muun muassa Turun taiteilijaseuran Teatterikerhon jakaman *Esko*-patsaan ja myöhemmin Turun Teatterikerhon jakaman *Wenander*-patsaan. Vuonna 1969 hänet palkittiin elämäntyöstään myös Pro Finlandia-mitalilla. Saarisen puoliso oli näyttelijä Kaarina Vahtonen.

Lähteet
-------

* Emil Saarinen (näyttelijä) Elonetissä.
* Näyttelijä Emil Saarinen. Helsingin Sanomat 28.12.1993, Ihmiset

### Viitteet

1. 1 2  Uusitalo, Kari & Huhtamo, Erkki: "Riveistä vuonna 1993 poistuneet", *Elävän kuvan vuosikirja 1994*, s. 105. Suomen elokuvasäätiö. ISBN 951-37-1245-1.
2. ↑  Verneri Veistäjä (toim.): *Teatterin maailma 1965, Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*, s. 345–346. Helsinki: Tammi, 1965.
3. ↑  Lähteviä ja tulevia, *Suomen Turku* 1/1971 s. 20. Viitattu 19.11.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Emil Arvid Penttinen** (5. elokuuta 1901 Kuopion maalaiskunta – 29. toukokuuta 1981 Kerava) oli suomalainen kultaseppä, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Penttisen puoliso oli Martta Rissanen. Maanviljelijäperheeseen syntynyt Penttinen meni vuonna 1916 kultasepänoppiin. Kultasepän mestarintutkinnon hän suoritti vuonna 1926. Heikentyneen näön vuoksi hänen piti lopettaa oma kultasepän työnsä, mutta hän perusti vuonna 1926 Kuopioon Kultaseppä Taito -yhtiön ja alkoi sen toimitusjohtajaksi. Erityisen menestyksekkäiksi tulivat yrityksen valmistamat ruokailuvälineet, yhtiö kasvoi Suomen suurimpiin kuuluvaksi hopea-alan valmistajaksi.

Kun Hackman aloitti ruokailuvälineiden valmistuksen, Penttinen siirtyi vuonna 1936 sen palvelukseen käynnistämään tehdasta Sorsakoskelle ja myi oman yrityksensä. Tehtaan ylimestarina Penttinen toimi vuoteen 1947 saakka, vastaten sota-aikana tehtaan valmistamien tykinammusten kuorien tuotannosta. Hackmanilta Penttinen siirtyi vuonna 1947 teknilliseksi johtajaksi Relo-yhtiöön Keravalle perustamaan sotainvalidien omistamaa korutehdasta. Oman Keravan Kultaseppä -yrityksen hän perusti poikansa kanssa vuonna 1949, valmistamaan muun muassa metallisia kellonrannekkeita ja ketjukoruja. Hän sai myös patentin metallisten kellonrannekkeiden valmistusmenetelmälle. Penttisellä oli paljon sekä oman alansa että laajemmin teollisuuden luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1977.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Emil Penttinen *Biografiasampo*. Viitattu 27.2.2022.
2. ↑  Kuolleita. Teollisuusneuvos Emil Penttinen. *Helsingin Sanomat*, 3.6.1981, s. 14.
**Antti Johannes Tanskanen** (s. 14. toukokuuta 1946 Mänttä) on suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja ja OP-ryhmän entinen pääjohtajana (1997–2006). Hän jäi eläkkeelle 1. tammikuuta 2007. Koulutukseltaan Tanskanen on kauppatieteiden tohtori. Hänelle on myönnetty ministerin arvonimi vuonna 2002.

Tanskanen on toiminut Ulkopoliittisen instituutin hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2007. Vuosina 2007–2009 hän oli myös Nesteen hallituksen jäsen. Hän on ollut myös M-realin ja YIT:n hallituksen jäsen sekä toiminut Keskuskauppakamarin hallituksen ja valtuuston puheenjohtajana. Vuosina 2010–2013 Tanskanen toimi Helsingin yliopiston hallituksen puheenjohtajana.

Tanskanen johti pääministeri Matti Vanhasen keväällä 2009 asettamaa kasvutyöryhmää. Työryhmä tilasi kolme raporttia yhdysvaltalaiselta McKinsey & Company -konsulttiyhtiöltä. Kaksi muuta laativat Elinkeinoelämän Tutkimuslaitos (Etla) ja Marketvisio.

Aiemmin urallaan Tanskanen toimi Jyväskylän yliopistossa kansantaloustieteen professorina (1979−1996) ja rehtorina (1988–1991) sekä Suomen Akatemian pääjohtajana (1992–1996).

Lähteet
-------

1. ↑  Tanskanen UPI:n hallituksen johtoon *Yle Uutiset*.  5.1.2007. Viitattu 29.1.2014.
2. ↑  Hallitus Ulkopoliittinen instituutti. Viitattu 29.1.2014.
3. ↑  Antti Tanskanen suuntaa Neste Oilin hallitukseen *Taloussanomat.fi*.  30.1.2007. Viitattu 29.1.2014.
4. ↑  Vuosikertomus 2009 (pdf) (s. 54)  11.3.2010. Neste Oil. Viitattu 29.1.2013.
5. ↑  Antti Tanskanen johtamaan Helsingin yliopiston hallitusta  19.8.2009. Helsingin yliopisto. Viitattu 29.1.2014.
6. ↑  Karvinen, Jyrki: Vanhasen asettama kasvutyöryhmä värväsi huippukonsultin ilman kilpailutusta *Suomen Kuvalehti*.  19.2.2010. Viitattu 29.1.2014.
7. ↑  Hallitus pestasi amerikkalaiskonsultin ideoimaan seuraavaa hallitusohjelmaa *Yle Uutiset*.  18.2.2010. Viitattu 29.1.2014.
8. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 727. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Antti Eino Solja** (7. marraskuuta 1923 Tampere – 3. marraskuuta 2011 Tampere) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Soljan vanhemmat olivat Kiillon toimitusjohtaja Vilho (Ville) Henrik Solja ja Eine Hellin Ania ja puoliso vuodesta 1950 Airi Karin Klockars. Erkki Solja on heidän poikansa. Varatuomari, poliitikko Niilo Solja oli puolestaan Antti Soljan setä. Tampereen lyseosta ylioppilaaksi 1942 tullut Solja osallistui jatkosotaan ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa kemiaa, valmistuen filosofian kandidaatiksi 1950.

Solja oli Kiillossa ensin tuotekehitystehtävissä 1950–1955 ja toimi sitten yhtiön teknillisenä johtajana. Vuonna 1963 hänestä tuli isänsä jälkeen Kiillon toimitusjohtaja, isä Ville jatkoi yhtiön hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1975 asti. Soljan johdossa Kiillosta kehittyi liima- ja muovialojen merkittävä yritys, joka palveli erityisesti rakennus- ja puusepänteollisuutta, mutta myös vähittäisasiakkaita. Solja sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1983. Seuraavana vuonna hän siirtyi Kiillon toimitusjohtajan tehtävästä hallituksen puheenjohtajaksi vuoteen 1996 asti. Solja, joka osallistui monin tavoin alansa ja alueelliseen yhteistyöhön, promovoitiin Tampereen teknillisen korkeakoulun kunniatohtoriksi 1987. Hän oli myös Saksan Liittotasavallan kunniakonsuli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antti Solja *Biografiasampo*. Viitattu 9.12.2021.
2. ↑  Ihmiset. Muistot. Antti Solja. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  15.11.2011. Viitattu 8.12.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |