recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Leleiohoku II** (oikealta nimeltään: *William Pitt Kala‘oolewa Leleiohoku*, 10. tammikuuta 1855 – 9. huhtikuuta 1877) oli Havaijin kuningaskunnan kruununperillinen. Hän kuuluu myös yhdessä kolmen muun sisaruksensa kanssa ns. neljään taivaalliseen.

Varhainen elämä ja perhe
------------------------

Leleiohoku syntyi vuonna 1855. Hänen biologiset vanhempansa olivat Caesar Kaluaiku Kapaʻakea ja Analea Keohokālole. Havaijin rikkain nainen ja Kamehameha Suuren lapsenlapsenlapsi, Ruth Ke‘elikōlani, kuitenkin adoptoi pojan ja otti myöhemmin Keʻelikōlanin jo edesmenneen miehen nimen *Leleiohoku*.

Leleiohokulla oli kuusi sisarusta, jotka eivät kuolleet lapsena: James Kaliokalani, David Kalākaua, Liliʻuokalani, Anna Kaʻiulani, Kaʻiminaʻauao ja Likelike. Leleiohoku oli näistä nuorin.

Ura
---

Kun Kalākaua nousi kuninkaaksi vuonna 1874, hänen ensimmäisiä määräyksiään oli Leleiohokun nimittäminen kruununperijäksi.

Myöhemmin Leleiohoku nimitettiin Havaijin saaren kuvernööriksi. Hän toimi virassa aina kuolemaansa saakka vuoteen 1877. Leleiohoku kuoli reumakuumeeseen.

### Muusikkona

Leleiohoku oli yksi merkittävimmistä havaijilaisista lauluntekijöistä. Neljästä taivaallisesta Leleiohokua pidetään kuitenkin kaikkein parhaimpana. Hänen lauluäänensä sanottiin myös olleen kaikkein poikkeuksellisen hyvä ja Havaijin paras.

Monia hänen sanoituksiaan on sovitettu Havaijille saapuneiden ulkomaalaisten kansanlauluihin, jota kautta ne ovat myös levinneet ulkomaille. Tunnettuja Leleiohokun kirjoittamia lauluja ovat mm.:

* *Kāua I Ka Huahuaʻi*
* *Adios Ke Aloha*
* *Moani Ke ʻAla*
* *Nu ‘a O Ka Palai*
* *Wahine Hele La*

Kunnianosoituksia
-----------------

* Kamehameha I:n kuninkaallinen ritarikunta
* Kalākauan kuninkaallinen ritarikunta

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2 3  William Pitt Leleiohoku II *Geni*.  2022. Viitattu 10.9.2022.
2. ↑  Princess Ruth Keelikolani *Royal Family of Hawaii Official Website*.  2022.  Arkistoitu 10.9.2022. Viitattu 10.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  Lili‘uokalani: *Hawaii's Story by Hawaii's Queen, Liliuokalani*, s. 399. Boston: Lee and Shepard, 1898. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
4. 1 2  Nā Lani ʻEhā *Images of Old Hawaiʻi*.  7.9.2014. Viitattu 10.9.2022. (englanniksi)
5. 1 2  William Leleiohoku *Hawaiian Music Hall of Fame*.  2022. Viitattu 10.9.2022. (englanniksi)
6. ↑  Nua O Ka Palai *huapala.org*.  2022. Viitattu 10.9.2022. (englanniksi)
7. ↑  Wahine Hele La *huapala.org*.  2022. Viitattu 10.9.2022. (englanniksi)
8. ↑  Prince William Pitt Leleiohoku II wearing uniform with the royal orders of Kamehameha I and Kalakaua I-(PP-98-8-014)-about\_1874 *Images of Old Hawaiʻi*.  9.2.2016. Viitattu 10.9.2022. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Matti Ilmari Inha** (s. 19. syyskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen pankin- ja järjestöjohtaja, joka on saanut rahoitusneuvoksen arvonimen.

Inhan vanhemmat olivat metsänhoitaja Urho Inha ja kirjuri Maija-Liisa Hildur Wäre. Inha tuli ylioppilaaksi Alppilan yhteislyseosta 1969 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1977. Hän oli Postipankin, vuodesta 1988 Postipankki Oy, vuodesta 1998 Leonia Pankki Oyj, vuodesta 2001 Sampo Pankki Oyj, asuntolainaneuvottelija ja esimiesharjoittelija 1972, sisäinen tarkastaja 1972–1977, notariaattiosaston pankkijuristi vuodesta 1977, apulaisosastopäällikkö ja osastopäällikkö 1981–1986, rahamarkkinaosaston apulaisjohtaja ja rahamarkkinajohtaja 1986–1989, yleispankin rahoitus- ja sijoituspalvelusta ja henkilöasiakasverkostosta vastaava johtaja 1989–1993, pankinjohtaja 1993–2002 ja johtokunnan jäsen 1995–2001 ja sitten Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtaja 2002–2012 sekä Suomen AsuntoHypoPankki Oy:n toimitusjohtaja 2002–2012. Inhalla oli uransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Rahoitusneuvoksen arvonimen vuonna 2009 saanut Inha valittiin samana vuonna Vuoden Matiksi. Hän on sotilasarvoltaan reservin ylikersantti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jorma Wilmi: Rahoitusneuvos Matti Inha (1949–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 2.12.2019. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 20.6.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Erkki Johannes Niemi** (s. 13. syyskuuta 1943 Ilomantsi) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja ja osuustoimintavaikuttaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Niemi syntyi liikkeenharjoittajien Onni Niemi ja Martta Tahvanainen perheeseen ja avioitui 1965 merkonomi Mirja Terttu Rautavan kanssa. Hän tuli ylioppilaaksi Ilomantsin yhteislyseosta 1963 ja valmistui merkonomiksi Joensuun kauppaoppilaitoksesta 1965. SOK:n liikkeenjohdollisen kenttäkoulutuksen hän suoritti 1965–1967 ja sen jälkeen vielä useita liikkeenjohdon koulutusohjelmia ja kursseja.

Niemi oli Osuuskauppa Sepon kenttäkoulutettava Jämsässä 1965–1966, SOK:n Kuopion konttorin nuorempi tarkastaja 1966–1967, Karttulan Osuusliikkeen myynninjohtaja 1967–1968, Suonenjoen Osuuskaupan myynninjohtaja 1969–1971, Maakunta-Sokoksen tarkastaja Kajaanissa 1971–1973, Talous-Osuuskaupan markkinointijohtaja ja tavaratalojohtaja Varkaudessa 1973–1978, SOK:n Kuopion konttorin apulaisjohtaja 1978–1982 ja jakelukeskuspäällikkö 1982–1986 ja Tampereen konttorin jakelukeskuspäällikkö 1986–1989.

Oy Ässä-Market Ab:n markkinointijohtaja Helsingissä Niemi oli 1989–1991 ja ketju- ja hankintajohtaja 1991–1993, Ässä Partners Oy:n varatoimitusjohtaja 1993–1995 ja Osuuskauppa Hämeenmaan toimitusjohtaja Lahdessa 1995–2004. Hänellä on ollut myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Niemi sai 2003.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hoffman, Kai: Kauppaneuvos Erkki Niemi (1943–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.8.2023.
2. ↑  Osuuskauppa on kuin suuri huoltokomppania.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 12.9.2003, nro 249, s. 30. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.8.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Kaisa Kattelus** (s. 1970) on suomalainen kääntäjä. Hän on suomentanut englannista yli sata kirjaa, joista yli 90 Tammelle.

Kattelus on opiskellut englantia Helsingin yliopistossa. Hänen ensimmäinen suomennoksensa ilmestyi vuonna 1997. Kattelus on kääntänyt pääasiassa lasten- ja nuortenkirjallisuutta. Hän on erikoistunut brittiläisen ja yhdysvaltalaisen nuorten fantasiakirjallisuuden suomentamiseen. Hän on kääntänyt muun muassa Angie Sagen Septimus Heap -sarjaa, Marianne Curleyn, Sarah Prineasin, Mary Hoffmanin ja Melissa Marrin tuotantoa sekä David Almondin nuortenromaaneja. Kattelus on suomentanut myös Michael Bondin Karhuherra Paddington -kirjoja, Enid Blytonin Niksu-sarjaa ja Carolyn Keenen Neiti Etsiviä.

Vuonna 2011 Kattelus sai Kansainvälisen kääntäjäliitto FIT:n Astrid Lindgren -kääntäjäpalkinnon. Palkinto myönnettiin elämäntyöstä: myöntöhetkellä Kattelus oli suomentanut 15 vuoden aikana 65 lasten- ja nuortenkirjaa. Hänelle myönnettiin vuonna 2020 Ibby Finlandin Aarresaari-palkinto David Walliamsin teoksen *Maailman rikkain poika* suomennoksesta.

Kattelus on suomentanut myös aikuisille suunnattua kirjallisuutta, muun muassa Kate Atkinsonia ja Rachel Cuskia. Hän oli vuoden 2019 Jarl Hellemann -palkintoehdokas Cuskin *Siirtymä*-romaanin suomennoksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ketola, Anne: Aarresaari-palkinto Kaisa Kattelukselle.  *Kääntäjä-lehti*, 2020, nro 4, s. 10–12.  Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.7.2023.
2. 1 2  Heikkilä-Halttunen, Päivi: Kaisa Kattelus sai arvostetun Astrid Lindgren -kääntäjäpalkinnon *Lastenkirjahylly-blogi*.  22.8.2011. Viitattu 23.7.2023.
3. ↑  FIT Prizes and Awards: Astrid Lindgren Prize International Federation of Translators. Viitattu 23.7.2023. (englanniksi)
4. ↑  Tulivirta, Henriika: Aarresaari-palkinto 2020 jaettu *Kirjasampo.fi*.  21.10.2020. Viitattu 23.7.2023.
5. ↑  Jarl Hellemann -palkinnon ehdokkaat 2019 julkistettu *Kirjasampo.fi*.  2.12.2019. Viitattu 23.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaisa Kattelus Kirjasampo.fi:ssä
* Nuortenkirjallisuuden suomentaja herättelee rakkautta kieleen ja kirjallisuuteen *Kirjastokaista.fi*.  2021.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
Taloustieteessä **itseään toteuttava kysyntä** (engl. *induced demand*) on ilmiö, jossa lisääntynyt tarjonta johtaa hinnan laskuun ja kulutuksen kasvuun. Toisin sanoen kun tuote tai palvelu tulee helpommin saatavaksi, se muuttuu edullisemmaksi ja kuluttajat ostavat sitä todennäköisemmin, mikä taas johtaa kysynnän kasvuun. Itseään toteuttavan kysynnän teoria on yhteensopiva perinteisen kysynnän ja tarjonnan teorian kanssa.

Liikennesuunnittelussa itseään toteuttava kysyntä eli **"itseään kasvattava liikenne"** (engl. *induced traffic*) on merkittävä keskustelunaihe eri liikennemuotoja verrattaessa. Usein termiä käytetään kun halutaan kritisoida moottoriliikennekapasiteetin kasvattamista ratkaisuna liikenneruuhkiin, sillä teorian mukaan esimerkiksi autokaistojen lisääminen nykyisiin teihin kannustaa yhä useampia autoilemaan, jolloin lisätty kapasiteetti täyttyy ja palataan takaisin ruuhkiin.

Itseään toteuttavan kysynnän vastakohta **itseään vähentävä kysyntä** (engl. *reduced demand*) on myös havaittava ilmiö.

Katso myös
----------

* Braessin paradoksi
* Hedoninen oravanpyörä
* Jevonsin paradoksi
* Liikennevirta
* Sayn laki
* Ulkoisvaikutus
* Yhteismaan ongelma

Lähteet
-------

1. ↑  Liikenne­po­li­tiikkaa tehdään ihmisiä, ei kulkumuo­toja varten *Vihreät*. Viitattu 20.10.2023.
2. ↑  CityLab University: Induced Demand *Bloomberg*. Viitattu 20.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Induced traffic and induced demand *National Association of City Transportation Officials*. Viitattu 20.10.2023.
4. ↑  What's Up With That: Building Bigger Roads Actually Makes Traffic Worse *Wired*. Viitattu 20.10.2023.
5. ↑  Reduced demand is just as important as induced demand *Congress for the New Urbanism*. Viitattu 20.10.2023. (englanniksi)
Lehden näytenumeron etusivu.
**Sanomia Turusta** oli Turussa vuosina 1850–1903 ilmestynyt sanomalehti.

*Turun Wiikko-Sanomien* lakattua Turku jäi kahdeksi vuosikymmeneksi vaille suomenkielistä sanomalehteä. Uuden lehden perusti *Åbo Underrättelseriä* julkaissut J. W. Lillja. Vuoden 1850 kieliasetuksen rajoittama *Sanomia Turusta* oli aluksi hyvin vaatimaton pieni lehti, joka sisälsi lähinnä maatalousvalistusta ja uskonnollista aineistoa. Vuonna 1853 toimittajaksi tuli G. E. Eurén, joka teki siitä hyvin toimitetun uutislehden. 1860-luvulla *Sanomia Turusta* oli läntisen Suomen maaseudun valtalehti, jonka levikki hipoi *Suomettaren* lukuja.

*Sanomia Turusta* oli linjaltaan maltillisen suomenmielinen. Poliittisesti värittömänä uutislehtenä sen suosio kääntyi 1870-luvulla jyrkkään laskuun. G. W. Wilenin vuodesta 1863 lähtien julkaisema lehti vuokrattiin vuonna 1900 sen toimitussihteerille Kaarle Hemmille. Turun perustuslailliset nuorsuomalaiset ottivat sen haltuunsa vuoden 1902 lopulla. Viranomaiset eivät kuitenkaan hyväksyneet sille uutta päätoimittajaa, minkä takia lehden oli lakattava. Sen tilalle nuorsuomalaiset perustivat *Turun Sanomat*.

Lehti ilmestyi vuosina 1851–1852 joka toinen viikko, vuodesta 1853 lähtien kerran, vuodesta 1876 kahdesti, vuodesta 1880 kolmesti, vuodesta 1882 neljästi ja vuodesta 1884 kuudesti viikossa. Vuonna 1902 ilmestyi myös viikkopainos ja vuonna 1903 kolmipäiväinen painos. Levikki kohosi vuonna 1855 yli tuhannen, vuonna 1863 kahden tuhannen, vuonna 1875 kolmen tuhannen ja oli suurimmillaan lähes 4 500 kappaletta vuonna 1878. 1880- ja 1890-luvuilla levikki vakiintui kahden ja kolmen tuhannen välille. Päätoimittajina työskentelivät Fredrik Bergstadi (1851–1853), Gustaf Erik Eurén (1853–1857), Antti Liljefors (1857–1862 ja 1864–1870), J. Aulén (1863), Paavo Salonius (1871–1873), Erkki Almberg (1873–1875), Johan Aksel Malmgren (1875–1886 ja 1888–1901), Simo Hirvonen (1887), Kaarlo Hemmi (1901–1903) ja Hugo K. Eneberg (1903).

Vuonna 1857 lehdessä julkaistiin ensimmäinen suomennettu sarjakuva, sveitsiläisen Rodolphe Töpfferin *Herra Koipeliini*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 347–348. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.
2. ↑  Ronkainen, Timo: Koipeliini käpälämäessä *Kvaak.fi*.  26.2.2007.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 6.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* *Sanomia Turusta* digitoituna kansalliskirjastossa
**Diana Hyland** (25. tammikuuta 1936 Cleveland Heights, Ohio – 27. maaliskuuta 1977 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä.

Varhaiset vuodet
----------------

Hyland syntyi Cleveland Heightsissa, Ohiossa. Hänen oikea nimensä oli **Diana Gentner** (tai joidenkin lähteiden mukaan **Diane Gentner**).

Ura
---

Hyland aloitti uransa näyttelijänä 19-vuotiaana televisiosarjassa *Robert Montgomery Presents* vuonna 1955. Seuraavan vuosikymmenen aikana hän esiintyi usein sivuosarooleissa ja vierailevissa rooleissa eri televisiosarjoissa, kuten Takaa-ajettu, Muukalaiset sekä Hämärän rajamailla. Hylandin filmidebyytti tapahtui vuonna 1963 elokuvassa One Man´s Way. Muihin elokuvarooleihin kuuluu esimerkiksi rooli elokuvassa Armottomat, jossa hän näytteli yhdessä Marlon Brandon, Jane Fondan ja Robert Redfordin kanssa. 

Vuonna 1968 hän sai roolin sarjasta Peyton Place, jossa hän näytteli Susan Winter -nimistä hahmoa 59 jaksossa. 1970-luvulla hän jatkoi näyttelemistä yhden jakson verran lukuisissa eri sarjoissa, kuten esimerkiksi Kojakissa ja Onnen päivissä.

Yksityiselämä
-------------

Hyland tapaili hetken aikaa näyttelijä Joe Goodsonin kanssa ennen kuin he menivät naimisiin 24. huhtikuuta 1969. Heidän poikansa Zachary Goodson syntyi heinäkuussa 1973. Pari erosi elokuussa 1974. 

Hyland aloitti suhteen vuonna 1976 näyttelijä John Travoltan kanssa, jonka hän tapasi näytellessään Travoltan äitiä televisioelokuvassa *Poika muovikuplassa.*

Kuolema
-------

Hylandilla todettiin rintasyöpä muutama vuosi ennen kuolemaansa ja hänelle tehtiin mastektomia. Syövän kuitenkin todettiin levinneen vuonna 1976 ja hänen terveytensä heikentyi. Hyland ja John Travolta pysyivät yhdessä Hylandin kuolemaan, maaliskuuhun 1977, asti, jolloin Hyland kuoli 41-vuotiaana Travoltan syliin. Hyland palkittiin postuumisti roolistaan elokuvassa *Poika muovikuplassa* Emmy-palkinnolla, jonka Travolta nouti hänen puolestaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Google Books: *Resting Places: The Burial Sites of More Than 14,000 Famous Persons, 3d ed.*. Scott Wilson.
2. ↑  Diana Hyland (2) *The San Bernardino County Sun*.  29.3.1977. Viitattu 13.7.2020.
3. ↑  Tyttöystävä kuoli John Travoltan käsivarsille – Lauantai-illan huumaa -elokuvan kuvaukset keskeytettiin hautajaisten ajaksi *Ilta-Sanomat*.  28.11.2015. Viitattu 13.7.2020.
4. ↑  The Boy In The Plastic Bubble The ABC Friday Night *Television Academy*. Viitattu 22.9.2020. (englanniksi)
5. ↑  Emmys: The 9 Best Speeches Ever | TV Guide *TVGuide.com*.  15.9.2016. Viitattu 22.9.2020. (englanniksi)
6. ↑  John Travolta Finally Breaks His Silence – Page 2 – Herald Weekly *www.heraldweekly.com*. Viitattu 22.9.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Cantillonin panimon tunnus
**Cantillon** (koko nimi **Brasserie Brouwerij Cantillon**) on perinteinen Anderlechtissa Brysselin alueella Belgiassa sijaitseva pienpanimo. Tämä perheyritys on perustettu vuonna 1900. Panimo tunnetaan perinteisin menetelmin villihiivasta valmistetuista lambic-oluistaan. Panimo toimii samalla museona (Musée Bruxellois de la Gueuze), jossa vierailijoilla on mahdollisuus tutustua gueuze-lambicin valmistukseen.

Historiaa
---------

Cantillonin perusti helmikuussa 1900 Paul Cantillon. Hän ei ollut aluksi panija vaan lambic-sekoittaja. Hän osti lambiceja valmistajilta ja sekoitti niitä keskenään ja lisäsi niihin hedelmiä. Oma lambic-tuotanto alkoi vuonna 1937, ja se jatkuu edelleen.

Vuonna 1969 Cantillonin panimo siirtyi Robert ja Marcel Cantillonilta Marcelin vävyn Jean-Pierre Van Royn johdettavaksi. Huolimatta oluttrendien muuttumisesta 1960-luvulla (suosittiin makeampia ja kevyempiä oluita) Van Roy päätti jatkaa perinteisten lambicien valmistusta. Musée Bruxellois de la Gueuze avattiin vuonna 1978. Vuodesta 1999 Cantillon on pyrkinyt käyttämään oluissaan ainoastaan luomuraaka-aineita. Heinäkuussa 2001 panimon johtoon siirtyi Jean-Pierren poika Jean.

Oluet
-----

Cantillonin oluet ovat poikkeuksetta erittäin happamia verrattuna vaikkapa Mort Subite- ja Belle Vue -lambiceihin. 

* Cantillon Bruocsella 1900 Grand Cru (sekoittamaton lambic)
* Cantillon Cuvée des Champions (yhdestä kaksivuotiaasta gueuze-vuosikerrasta Union St. Gillesin jalkapallojoukkueen kunniaksi tehty lambic)
* Cantillon FouFoune (aprikoosilambic)
* Cantillon Organic Gueuze/100% Lambic Bio (perinteinen maustamaton lambic: yksi, kaksi ja kolmevuotiaan guezue-erän sekoitus)
* Cantillon Iris (sekoittamaton olut, jossa muista poiketen ei ole käytetty vehnää ja puolet käytetystä humalasta on tuoretta)
* Cantillon Kriek (kirsikkalambic)
* Cantillon Lou Pepe Framboise (vadelmalambic)
* Cantillon Lou Pepe Gueuze (Lou Pepe -oluet ovat kolmen eri kaksivuotiaan gueuze-erän sekoituksia)
* Cantillon Lou Pepe Pure Kriek (kirsikkalambic)
* Cantillon Rose De Gambrinus (vadelmalambic)
* Cantillon Saint Lamvinus (lambic, joka on ikäännytetty tammisissa Burgundy-viinitynnyreissä)
* Cantillon Vigneronne (lambic, johon on sekoitettu viinirypäleitä)
* Cantillon Viskilambic (sekoittamaton lambic, joka on ikäännytetty bourbon-viskitynnyrissä. Valmistettu Olutravintola Pikkulinnun 9-vuotisjuhlaolueksi)

Panimo valmistaa omasta gueuzestaan sekoittamalla myös erikoiseriä. Esimerkiksi helsinkiläistä One Pint Pubia varten on valmistettu lambicia tyrnistä, punaisesta karviaismarjasta ja viinimarjasta. Tukholmalaiselle Akkurat-olutravintolalle on tehty erikoisoluita muun muassa lakkamarjasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Tim Webb, Chris Pollard, and Joris Pattyn: LambicLand/LambikLand ISBN 0-9547789-0-1 (2004, s. 59)

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cantillon**.
* Cantillonin kotisivut
**Euroopan rahoitusvakausväline** (ERVV; engl. *European Financial Stability Facility, EFSF*) on 9. toukokuuta 2010 muodostettu 16 euroalueen maan rahasto, joka voi myöntää lainaa ongelmiin ajautuneille maille. Euromaat antoivat rahastolle 440 miljardin euron takuut, jotka myöhemmin kasvatettiin 780 miljardiin euroon. ERVV:n päämaja on Luxemburgissa. Muodoltaan se on Luxemburgin lain mukainen osakeyhtiö. Sen johdossa on saksalainen Klaus Regling. ERVV voi myöntää lainoja jäsenmaan pyynnöstä Euroopan komission, IMF:n ja euroalueen valtiovarainministerien kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen.

Muita ongelmiin ajautuneita euromaita avustavia tahoja ovat IMF ja Euroopan rahoituksenvakautusmekanismi (ERVM; engl. *European Financial Stabilisation Mechanism, EFSM*), joka on Euroopan komission kokoama ja taattu EU:n budjetista.
Kreikalla on ollut erillinen pelastusohjelmansa, mutta loka-marraskuulle 2011 suunniteltu noin 113 miljardin euron suuruinen Kreikka II -paketti hoidetaan ERVV:n kautta. Irlantia tukevat lisäksi Britannia, Ruotsi ja Tanska bilateraalisilla sopimuksilla. Kesäkuun 2013 jälkeen ERVV ja ERVM on tarkoitus korvata Euroopan vakausmekanismilla (EVM; engl. *European Stability Mechanism, ESM*).

ERVV on tarkoitettu väliaikaiseksi ja se lakkautetaan 30.6.2013 jälkeen, sitten kun sillä ei enää ole lainoja euroalueen maille. 

Komission mukaan ERVV ei ole Lissabonin sopimuksen yhteisvastuun kieltävän 125 artiklan vastainen, koska kyse on lainoista, ei velkojen ottamisesta muiden maiden vastattavaksi.
Saksan valtiosääntötuomioistuin tutki Rahoitusvakausvälineen lainmukaisuutta ja totesi sen syyskuussa 2011 Saksan perustuslain mukaiseksi.

Tammikuussa 2012 luottoluokittaja Standard & Poor's laski rahaston luottoluokituksen parhaimmasta luokasta pykälän alemmas, koska sitä takaamassa ei ollut enää tarpeeksi AAA-maita. Euroopan keskuspankin pääjohtaja Mario Draghi vaati tuolloin, että rahaston lainanantokykyä pitää vahvistaa lisäämällä talletuksia siihen.

Helmikuussa 2015 Nordean pääanalyytikko Jan von Gerich arvioi, että Kreikalle myönnetyt lainat ovat arvoltaan enää kolmanneksen niiden nimellisarvosta. ERVV on myöntänyt Kreikalle lainoja 142 miljardilla eurolla.

Lähteet
-------

* European Financial Stability Facility (EFSF)

### Viitteet

1. ↑  Lyhenneluettelo, Kotus
2. ↑  Euromaat sopivat pysyvästä kriisirahastosta, Yle.fi, 20.6.2011
3. ↑  HE 71/2010 vp s. 1.
4. ↑
5. ↑
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Nordea: Suomen Kreikka-lainat lähes arvottomia – tappiot jopa 2,5 miljardia euroa *is.fi*.  8.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hallituksen esitys Eduskunnalle laiksi Euroopan rahoitusvakausvälineelle annettavista valtiontakauksista, Finlex.fi
* 10 kysymystä kriisirahastoista *yle.fi-sivusto*.  26.03.2011 8:14.  [vanhentunut linkki]
Éric Grauffel vuonna 2007.**Éric Grauffel** (s. 8. joulukuuta 1979) on ranskalainen urheiluampuja. Hän on pistoolin practical-ammunnan open-luokan viisinkertainen maailmanmestari ja euroopanmestari. Maailmanmestaruudet Grauffel saavutti peräkkäisissä kisoissa vuosina 1999, 2002, 2005, 2008 sekä 2011 ja euroopanmestaruudet myös peräkkäisissä kisoissa vuosina 1998, 2001, 2004, 2007 ja 2010. 

Ensimmäiset mestaruutensa Grauffel voitti ollessaan vielä juniorikategoriassa. Viimeisten 13 vuoden aikana Grauffel on voittanut 208 kilpailustaan yli 97 prosenttia, ja harvoista tappioista puolet tuli vuonna 1998. Näitä kaikkia voidaan pitää todella uskomattomina saavutuksina practical-ammunnassa, jossa hän on ollut ylivoimainen viime vuosina. Hän on monien mielestä paras practical-ampuja kautta aikain. 

Grauffelin vahvuuksina pidetään eritoten hänen todella varmaa ammuntaansa kaikissa olosuhteissa. Hän ampuu aina todella nopeasti ja todella tarkasti. Tämän tason Grauffel on saavuttanut vain harjoittelemalla. Omien sanojensa mukaan hän on elämänsä aikana ampunut jo yli kaksi miljoonaa laukausta.

Grauffelin menestyksen takana on myös toimiva kalusto. Häntä on sponsoroinut yli kymmenen vuotta italialainen aseyritys Tanfoglio, joka toimittaa hänelle aina uusimman ja toimivan kaluston. Grauffelilla on myös lukuisia muita sponsoreita. Tanfoglio on lanseerannut Eric Grauffelin nimellä asemallin - Gold custom Eric - jota Eric itse myös käyttää, kaliiperinaan .38 super. Ase on täysin maailmanmestarin itse suunnittelema ja tehty puhtaasti kilpailukäyttöön.

Lähteet
-------

1. ↑  Tir Stage quimpérois pour les meilleurs Français (Arkistoitu – Internet Archive). Éric Grauffel sera présent à Cavaillon, en septembre, pour défendre son titre de champion d'europe de tir sportif de vitesse.
2. ↑  Le Télégramme L'élite au rendez-vous du championnat interrégional. "Le champion de monde, Éric Grauffel, remporte le championnat en «open»." 16. syyskuuta 2009

* Grauffelin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kuningatar Rania al-Abdullah** (arab. رانيا العبدالله‎, alkuperäinen nimi **Rania Al-Yasin**, s. 31. elokuuta 1970 Kuwait) on Jordanian kuningas Abdullah II:n puoliso.

Tausta
------

Rania Al-Yasin syntyi palestiinalais-jordanialaiseen perheeseen Kuwaitissa. Hän kävi peruskoulun ja lukion englantilaisessa koulussa Kuwaitissa ja opiskeli sen jälkeen amerikkalaisessa yliopistossa Kairossa liiketaloutta. Rania Al-Yasin valmistui vuonna 1991, jonka jälkeen hän työskenteli muun muassa Citibankissa.

Kuningas Abdullah II ja kuningatar Rania Valkoisessa talossa maaliskuussa 2007 tapaamassa Yhdysvaltain presidentti George W. Bushia sekä hänen vaimoaan.

Kuningas Abdullah II
--------------------

Al-Yasin tapasi kuningas Abdullah II:n vuonna 1993. He kihlautuivat pian tapaamisen jälkeen ja avioituivat 10. kesäkuuta 1993. Kuningas Abdullah II nousi Jordanian hašemiittisen kuningaskunnan kuninkaaksi vuonna 1999. Tällöin Rania al-Abdullahistasta tuli maailman nuorin kuningatar. Kuningasparilla on neljä lasta: 

* Kruununprinssi Hussein (s. 1994)
* Prinsessa Iman (s. 1996)
* Prinsessa Salma (s. 2000)
* Prinssi Hashem (s. 2005)

Youtube
-------

Kuningatar Ranialla on Youtube-kanava, jolla hän haluaa kumota islamiin ja muslimeihin liittyviä ennakkoluuloja ja väärinkäsityksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  45min Special: Rania - YouTuben kuningatar (esitetty 8.7.2009)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea

 |

 |
**Edward John Smith** (27. tammikuuta 1850 − 15. huhtikuuta 1912) oli englantilainen merikapteeni, joka muistetaan RMS Titanicin päällikkönä. 

Edward Smith syntyi Hanleyn kylässä Staffordshiressä. Hänen vanhempansa olivat Edward ja Catherine Smith. Smith aloitti merenkulun 13-vuotiaana. Vuonna 1880 hän meni White Star Linen palvelukseen. Ensimmäisen päällikkyytensä Smith sai vuonna 1887 ja 1904 hänestä tehtiin kommodori. 

Vaikka joidenkin lähteiden mukaan Smithin oli tarkoitus vetäytyä eläkkeelle linjalaiva *RMS Titanicin* neitsytmatkan jälkeen, hän aikoi Halifaxin paikallislehden mukaan pysyä Titanicin päällikkönä, kunnes yhtiö saisi suuremman aluksen. 14. huhtikuuta Titanic törmäsi Pohjois-Atlantilla jäävuoreen ja upposi. Smith hukkui laivansa mukana määrättyään pelastamaan naiset ja lapset ensin.

Hänen ruumiinsa kohtalosta on sekavaa tietoa: joissakin lähteissä kerrotaan, että hänet olisi löydetty pinnalta ja tunnistettu rinnassa olleesta, Gibraltarin kalliota esittäneestä tatuoinnista. Toiset lähteet taas väittävät, että hän olisi sulkeutunut umpinaiseen ohjaushyttiin varmistaakseen, että menisi aluksensa mukana pohjaan. Mikään virallinen lähde ei kuitenkaan vahvista kumpaakaan väitettä. Hän ei kuitenkaan ollut eloonjääneiden joukossa eikä hänen ruumistaan ainakaan virallisesti löytynyt.

Walter Lordin mukaan oli varsin selvää, että kaikesta taidostaan huolimatta edes Smith ei ollut kyllin pätevä Titanicin päälliköksi – koska kukaan ei ollut. Laiva oli paljon suurempi kuin mikään siihenastisista aluksista, ja sen ohjailuun pätivät aivan omat sääntönsä, jotka opittiin vasta paljon myöhemmin vielä suurempien laivojen, kuten ranskalaisen *S/S Normandien* ja *RMS Queen Maryn* valmistuttua. Lord mainitsee erikseen, että moni pelastunut kummasteli sitä, että koko alkumatkan alus teki pieniä suunnanmuutoksia. Smith oli todennäköisesti huomannut laivan olevan tavoiltaan omaleimainen ja siksi hän halusi perehtyä sen ominaisuuksiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Wallin, Hannes: *50 vuotta Titanicin tuhosta*. *Helsingin Sanomat*, 15.4.1962.
2. ↑  Lord, Walter: *Titanicin kohtalonyö*
3. ↑  Lord, Walter: *The Night Lives On*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Edward J. Smith** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Betar Illit** on Israelin siirtokunta Palestiinan Länsirannalla lähellä Israelin vastaista rajaa. Siirtokunta on perustettu vuonna 1985 ja sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 56 746. Siirtokunnan asukkaat ovat pääasiassa ortodoksijuutalaisia.

Maantiede
---------

Betar Illit sijaitsee Juudean ja Samarian hallintoalueella eli Israelin miehittämällä Palestiinan Länsirannalla eli Palestiinan Betlehemin kuvernoraatissa. Betlehemin kaupunki sijaitsee siirtokunnasta itään. Hallinnollisesti Betar Illit on yksi harvoista kaupungeiksi määritellyistä siirtokunnista. Siirtokunta on osa suurempaa Gush Etzionin siirtokuntien ryhmää. Israelin ja Länsirannan varsinainen raja kulkee alle kilometrin päässä Betar Illitistä.

Historia
--------

Nimensä Betar Illit sai Vanhan testamentin Beterin mukaan, jonka nimi säilyi sittemmin vanhan Beterin raunioiden viereisessä palestiinalaisessa Battirin kylän nimessä. Betar Illit on perustettu vuonna 1985. Kansainvälisen lain mukaan miehitetyille alueille perustetut siirtokunnat ovat laittomia. Ennen 1990-lukua siirtokunta koostui vain muutamista väliaikaisista asumuksista. Sittemmin siirtokunta on ollut kuitenkin yksi nopeimmin kasvavista Länsirannan siirtokunnista.

Väestö
------

Betar Illit in asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 56 746. Siirtokunnan asukkaat ovat pääasiassa ortodoksijuutalaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Demonstrating the harmful effects caused through the illegal Israeli settlement practise of dumping wastewater onto Palestinian agicultural lands The Applied Research Institute - Jerusalem.  Arkistoitu 13.1.2020. Viitattu 13.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Israeli Settlements: Ultra-Orthodox Settlements in the West Bank *Jewish Virtual Library*. American-Israeli Cooperative Enterprise. Viitattu 13.1.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3  Five largest Israeli settlements: who lives there, and why The Christian Science Monitor. Viitattu 13.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 03 Ba-Blo*, s. 527-528. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
5. 1 2  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 13.1.2020. (englanniksi)
6. ↑  Martin Asser: Obstacles to Middle East peace: Borders and settlements *BBC News*. BBC. Viitattu 13.1.2019. (englanniksi)
7. ↑  Beitar Illit Nefesh B’Nefesh.  Arkistoitu 13.1.2020. Viitattu 13.1.2020. (englanniksi)
**Wäisi** (tat. Вәисиләр хәрәкәте, *Wäisilär xäräkäte*, ven. Ваисовское движение, *Vaisovskoje dvižjenije*) oli uskonnollinen, yhteiskunnallinen ja poliittinen liike Tatarstanissa ja muilla tataarien asuttamilla Venäjän alueilla 1800- ja 1900-luvun taitteessa. Wäisi sisälsi luokkataistelun ja nationalismin elementtejä. Liike liittyi myös muihin Venäjän keisarikunnan ja Neuvostoliiton muslimiliikkeisiin, kuten *Jadidismiin (Cäditçelek).* Liikkeen ensisijainen perustaja oli Bahawetdin Wäisev. 

Liike nautti laajaa suosiota ja yhdisti tataarilaiset maanviljelijät, käsityöläiset ja pikkuporvariston. Bahawetdin Wäisevin pidätyksen jälkeen vuonna 1884 jäsenmäärä pysyi korkeana. Vuonna 1908 seuraajia oli noin 15 000, etenkin Kazanin kuvernementissa ja Orenburgissa.

Wäisi-liikkeen tärkeimmät opit olivat tottelemattomuus siviililakeja ja hallintoa kohtaan, Šarian ja Koraanin noudattaminen hallituksen määräysten sijaan, "kafir"-armeijan palveluksen välttäminen sekä kieltäytyminen hankkimasta Venäjän passia. Bahawetdin Wäisevin ja joidenkin muiden johtajien pidätyksen jälkeen jäljellä olevat jäsenet siirtyivät maanalaiseen toimintaan. 100 Wäisin seuraajaa pidätettiin ja karkotettiin vuonna 1897, kun he kehottivat ihmisiä olemaan osallistumatta väestönlaskentaan. Bahawetdin Wäisev kuoli vuonna 1893 ollessaan vangittuna. 1900-luvun alussa hänen poikansa Ğaynan Wäisev otti liikkeen johdon.

Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen Wäisi-liike laajeni, ja se muotoiltiin uudelleen edustamaan "islamilaista sosialismia". Lokakuun vallankumouksen jälkeen Wäisin kannattajat tukivat Neuvostoliittoa. Mirsaid Sultan-Galijev ja Mullanur Waxitov olivat sen vaikutusvaltaisimpia seuraajia, jotka perustivat "Kazanin muslimi-sosialistisen komitean". Venäjän sisällissodan aikana Wäisin kannattajat järjestivät rykmentin Puna-armeijaan. 28. helmikuuta 1918 Ğaynan Wäisev joutui murhatuksi. 1920-luvulla Wäisi-liikkeen kannattajat perustivat kommuunin "Yaña Bolğar" (Uusi Bolgar) Tšistopolin piirikuntaan edistääkseen autonomisen wäisiyhteisön kasvua. 1930-luvulla Stalinin vainojen aikana liike tukahdutettiin.

Lähteet
-------

* "Вәисиләр хәрәкәте". *Tatar Encyclopaedia*. Kazan: The Republic of Tatarstan Academy of Sciences. Institution of the Tatar Encyclopaedia. 2002.

Aiheesta muualla
----------------

* Olga Senjutkina - artikkeli Vaisov-liikkeestä (venäjäksi)
**Mental Circus** on Bloodpitin esikoisalbumi, joka julkaistiin 24. elokuuta 2005.

Mental Circus oli Suomen virallisella listalla kaksi viikkoa, ollen korkeimmillaan sijalla 4. Levyltä on julkaistu singlet "Out to Find You", "One More Time" (julkaistu ainoastaan digitaalisessa muodossa), "Platitude" ja "Bad-Ass Blues". "Out to Find You" nousi Suomen singlelistalla kärkeen, kun taas "Platitude" oli parhaimmillaan listalla toisena ja "Bad-Ass Blues" neljäntenä.

Tuotantotiedot
--------------

Albumi on nauhoitettu marraskuussa 2004 sekä huhti- ja toukokuussa 2005 Petrax- ja Johtoääni-studioilla. Albumin on tuottanut, äänittänyt ja miksannut Jyrki Tuovinen.

Albumilla esiintyvät Bloodpitin silloiset jäsenet: Matthau Mikojan (laulu), Paavo Pekkonen (kitara), Aleksi Keränen (basso) ja Alarik Valamo (rummut).

Levyn kappaleet ovat Mikojanin ja Pekkosen säveltämiä, Mikojanin sanoittamia ja koko yhtyeen sovittamia.

Levy julkaistiin Beemvees-levymerkille.

Kappaleet
---------

1. Bad Echo – 3 .30
2. In a Furnace – 4 .10
3. Platitude – 3 .59
4. Autumn – 3 .10
5. Bad-Ass Blues – 4 .10
6. For the Time Being – 4 .01
7. For the Days of the End – 3 .32
8. Out to Find You – 3 .02
9. One More Time – 3 .51
10. The Juvenile Hell – 3 .48
11. February Day's Draught – 6 .15

Arvostelut
----------

* Desibeli.net: 4/5 tähteä
* Imperiumi.net: 6/10 tähteä

Lähteet
-------

1. 1 2  iTunes: Bloodpit – Mental Circus
2. 1 2  Musiikkituottajat: Tilastot -> Virallinen lista -> Artistit -> Bloodpit -> Mental Circus
3. ↑  Timo Pennanen: *Sisältää hitin – Levyt ja esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972*, s. 104. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 978-951-1-21053-5.
4. ↑  Desibeli.net: Levyarvio
5. ↑  Imperiumi.net: Levyarvio
**Juha Kauppinen** (s. 1975) on suomalainen vapaa toimittaja ja tietokirjailija, joka on erikoistunut pitkiin reportaaseihin ja tutkivaan journalismiin. Hän on kirjoittanut viisi kirjaa, *Talvivaaran vangit* (2016, yhdessä Sampsa Oinaalan kanssa), *Monimuotoisuus – kertomuksia katoamisista* (2019), *Heräämisiä – kuinka minusta tuli luonnonsuojelija* (2021), *Monimuotoisuus – lyhyt oppimäärä* (2022) ja *Korvaamattomat – kertomuksia maailman avainlajeista* (2023, yhdessä kuvittaja Janne Torisevan kanssa). Lisäksi hän on kirjoittanut tekstin 2021 julkaistuun Hannu Hautalan luontokuvateokseen *Sata parasta*.

Kauppinen on koulutukseltaan filosofian maisteri ja valmistunut Jyväskylän yliopistosta, missä hän opiskeli biologiaa.*lähde?* Hän on kirjoittanut muun muassa Helsingin Sanomiin, Imageen, Suomen Kuvalehteen, Suomen Luontoon, Apuun ja Long Play -verkkojulkaisuun. Kauppinen on ollut myös Jyväskylän Ylioppilaslehden päätoimittaja.

Kauppinen sai vuonna 2012 Bonnierin Suuren journalistipalkinnon ja 2013 tutkivan journalismin Lumilapio-palkinnon. Hän on ollut ehdolla myös Pienen journalistipalkinnon sekä Vuoden aikakauslehtitoimittajan palkinnon saajaksi. Hän sai tiedonjulistamisen valtionpalkinnon vuonna 2020 teoksestaan *Monimuotoisuus*.

Teokset
-------

* *Talvivaaran vangit* (Siltala 2016, yhdessä Sampsa Oinaalan kanssa)
* *Monimuotoisuus – kertomuksia katoamisista* (Siltala 2019)
* *Heräämisiä – kuinka minusta tuli luonnonsuojelija* (Siltala 2021)
* *Monimuotoisuus – lyhyt oppimäärä* (Siltala 2022)
* *Korvaamattomat – kertomuksia maailman avainlajeista* (Siltala 2023, yhdessä kuvittaja Janne Torisevan kanssa)

Tunnustukset
------------

* Suuri journalistipalkinto 2012
* Lumilapio-palkinto 2013
* Kanava-palkinto 2019
* Kultainen sulka -palkinto 2019
* Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2020

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juha Kauppinen Siltala. Viitattu 29.6.2023.
2. ↑  Bio *Juha Kauppisen verkkosivut*. Viitattu 29.6.2023.
3. ↑  Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2020: Juha Kauppinen  13.10.2020. Tiedonjulkistamisen neuvottelukunta. Viitattu 29.6.2023.
4. ↑  Päivi Puukka & Heli Suominen: Olli Seuri sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon – Oskari Onniselle nuoren toimittajan palkinto *Yle Uutiset*.  31.10.2019. Viitattu 31.10.2019.
5. ↑  Luonnonsuojeluliiton palkinnot Luontopaneelille, nuorten ilmastoliikkeelle ja Juha Kauppiselle *Suomen luonnonsuojeluliitto*.  31.8.2019. Viitattu 12.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Juha Kauppisen verkkosivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Valeria Resjan** (s. 1971 Makijivka) on suomalainen pianisti.

Resjan aloitti pianonsoiton opintonsa Venäjällä, mutta muutti vanhempiensa kanssa Suomeen vuonna 1990. Hän sai opetusta Sibelius-Akatemiassa Hamsa al-Wadi Jurikselta ja kamarimusiikin alalla Ralf Gothónilta. Resjan sai Laura Mikkolan kanssa jaetun ensimmäisen sijan Maj Lind -pianokilpailussa vuonna 1992. Vuonna 1995 hän voitti Zaragozan Pilar Bayona -pianokilpailun, ja vuonna 1996 hän sai neljännen sijan sekä yleisöpalkinnon Montrealin pianokilpailussa. Vuosina 1996–1997 Resjan täydensi opintojaan Escuela Superior de Música Reina Sofíassa Madridissa Dmitri Baškirovin luokalla.

Resjan on esiintynyt Pohjoismaiden lisäksi Venäjällä, Isossa-Britanniassa, Saksassa, Espanjassa, Kanadassa, Japanissa ja Arabiemiraateissa. Suomessa hän on osallistunut muun muassa Kuhmon kamarimusiikkijuhlille. Orkesterien kanssa Resjan on esiintynyt muiden muassa Okko Kamun, Jorma Panulan, Leif Segerstamin, Jukka-Pekka Sarasteen, Sakari Oramon, Osmo Vänskän ja Klaus Mäkelän johdolla. Kamarimusiikissa hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet Ola Karlsson, Jan-Erik Gustafsson, Martti Rousi, Marko Ylönen, Elina Vähälä, Hagai Shaham, Anna-Liisa Bezrodny ja useat jousikvartetit. Pianotriossa Resjan on esiintynyt ja levyttänyt Pietari Inkisen ja Tuomas Ylisen kanssa.

Resjan on ollut Sibelius-Akatemian kamaripianistina ja työskennellyt opettajana Helsingin konservatoriossa. Pianisti Alicia Ibáñez-Resjan on hänen tyttärensä.

Lähteet
-------

1. ↑  Resjan, Valeria Kansalliskirjaston hakupalvelu, viitattu 1.11.2023
2. 1 2 3 4  Valeria Resjan Sibelius Competition, viitattu 1.11.2023
3. ↑  Valeria Resjanille Alicia-tytär on vaativa ja lahjakas oppilas Helsingin konservatorio 22.5.2018, viitattu 1.11.2023
Altafini (vasemmalla) ja Lula vuonna 2008
**José João Altafini** (s. 24. elokuuta 1938 Piracicaba, São Paulo, Brasilia) on brasilialaissyntyinen entinen jalkapalloilija, joka myöhemmin sai myös Italian kansalaisuuden.

Altafini voitti Brasilian riveissä maailmanmestaruuden vuonna 1958. Seuratasolta hänet muistetaan parhaiten italialaisesta Milanista.

Lempinimi
---------

Alfafini tunnetaan Brasiliassa myös lempinimellä *Mazzola* tai *Mazola*. Tämä on viittaus italialaispelaaja Valentino Mazzolaan.

Ura
---

Altafini oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänet tunnettiin hyvänä maalintekijänä.

Altafini edusti maajoukkuetasolla sekä Brasiliaa että Italiaa. Hän pelasi Brasilian maajoukkueessa vuosina 1957–1958 8 ottelua tehden 4 maalia ja Italian maajoukkueessa vuosina 1961–1962 6 ottelua tehden 5 maalia. Altafini edusti Brasiliaa MM-kilpailuissa vuonna 1958 ja Italiaa vuonna 1962.

Altafini edusti Milania vuosina 1958–1965. Hän saavutti seuran riveissä Euroopan cupin voiton ja kaksi Italian-mestaruutta. Altafini voitti Milanin riveissä kerran sekä Euroopan cupin että Serie A:n maalikuninkuuden.

Altafini edusti pääsarjatasolla lisäksi Brasiliassa Palmeirasia sekä Italiassa Napolia ja Juventusta. Hän voitti kaksi Italian-mestaruutta Juventuksessa.

Altafini teki kaikkiaan 216 maalia Italian Serie A:ssa. Hän on sarjan kaikkien aikojen maalitilaston jaetulla kolmannella sijalla.

Tiedot
------

### Maaottelut

* 1957–1958 Brasilian lippu Brasilia 8 ottelua (4 maalia)
* 1961–1962  Italia 6 ottelua (5 maalia)

### Seurat

* 1956–1958 Brasilia Palmeiras
* 1958–1965 Italia Milan
* 1965–1972 Italia Napoli
* 1972–1976 Italia Juventus

### Saavutukset

* Maailmanmestaruus 1958
* Euroopan cup 1963
* Italian-mestaruus 1959, 1962, 1973, 1975
* Euroopan cupin paras maalintekijä 1963
* Italian Serie A:n paras maalintekijä 1962
* Kaikkien aikojen paras maalintekijä mestarien liigassa. 14 maalia

Brasilian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1958
1 Castilho |
2 Bellini |
3 Gilmar |
4 Djalma Santos |
5 Dino Sani |
6 Didi |
7 Zagallo |
8 Oreco |
9 Zózimo |
10 Pelé |
11 Garrincha |
12 Nílton Santos |
13 Moacir |
14 de Sordi |
15 Orlando |
16 Mauro Ramos |
17 Joel |
18 Mazzola |
19 Zito |
20 Vavá |
21 Dida |
22 Pepe
Valmentaja: Feola
Chilen vaakuna
**Chilen vaakuna** on Chilen tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1834, ja sen suunnitteli englantilainen Carlos C. Wood Taylor.

Vaakunan kilvessä on samoja aiheita kuin maan lipussa. Valkoinen väri kuvaa Andeja, sininen taivasta ja punainen Chilen rajoja puolustaessa kaatuneita. Tähti symboloi edistystä ja kansalaishyveitä. Kilvenkannattajina on andienhirvi ja kondori. Kilven yläpuoliset kolme sulkaa kuvaavat nandua. Vaakunassa on espanjankielinen motto *Por la razón o la fuerza*, suomeksi "Sovinnolla tai pakolla", jota käytettiin Chilen itsenäisyyssodassa.

Nykyinen versio on peräisin vuodelta 1967, jolloin annettiin viimeisimmät määräykset koskien vaakunan standardointia.

Lähteet
-------

* Mauro Talocci: *Valtioiden liput ja vaakunat*. Bandieri di tutto il mondo. Suomentanut Mirja Itkonen. Kustannus Oy Kolibri, 1993. ISBN 951-576-141-7.

1. 1 2  Emblemas nacionales *Ministerios de Relaciones Exteriores*.  2023. Viitattu 23.1.2023. (espanjaksi)
2. ↑  Flags, Symbols & Currency of Chile *WorldAtlas*.  24.2.2021. Viitattu 23.1.2023. (englanniksi)

Etelä-Amerikan vaakunat

|  |  |
| --- | --- |
| Vaakunat | 
* Argentiina
* Bolivia
* Brasilia
* Chile
* Ecuador
* Guyana
* Kolumbia
* Paraguay
* Peru
* Suriname
* Uruguay
* Venezuela

 |
| Itsehallintoalueet | 
* Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret
* Falklandinsaaret

 |
**Lauri Jäntin säätiö** on säätiö, jonka kanslianeuvos Lauri Jäntti perusti suomenkielisen tietokirjallisuuden edistämiseksi Helsingissä 1983. Säätiö myöntää tunnustuspalkintoja merkittävien tietokirjojen tekijöille tietokirjallisuuden kehittämiseksi.

Vuodesta 1985 lähtien säätiö on jakanut Lauri Jäntin tietokirjapalkintoa vuosittain edellisenä vuonna ilmestyneestä suomenkielisestä tietokirjasta. Vuodesta 2009 on jaettu joka kolmas vuosi lasten ja nuorten tietokirjallisuuden Tieto-Lauri-palkinto. Säätiö on myöntänyt myös kunniapalkintoja elämäntyöstä tietokirjallisuuden alalla.

Hallitus
--------

Säätiön hallitukseen kuuluu puheenjohtaja ja viisi jäsentä, jotka on valittu vuodesta 2016 alkaen viisivuotiskaudeksi. Hallitus toimii myös säätiön jakamien palkintojen raatina. Hallituksessa toimivat:

* Claes von Heiroth 2001– (puheenjohtaja 2012–)
* Tuomas Heikkilä (2016–)
* Jan von Heiroth (2020–)
* Hanna Nikkanen (2018–)
* Aleksi Siltala (2016–)
* Teija Tiilikainen (2019-)

Säätiön asiamiehenä toimii Paula Arvas.

Kunniapalkinto elämäntyöstä
---------------------------

* 2003 – Eino Jutikkala, historioitsija
* 2008 – Riitta Konttinen, taidehistorioitsija
* 2013 – Eero Huovinen, piispa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lauri Jäntin säätiön toiminta Lauri Jäntin säätiö. Viitattu 2.11.2021.
2. ↑  Jutikkala palkittiin elämäntyöstään *Helsingin Sanomat*.  10.10.2003. Viitattu 2.11.2021.
3. ↑  Lauri Jäntin säätiön kunniapalkinto professori Riitta Konttiselle *Yle Uutiset*.  2.10.2008. Viitattu 2.11.2021.
4. ↑  Eero Huoviselle Lauri Jäntin kunniapalkinto *Yle Uutiset*.  2.10.2013. Viitattu 2.11.2021.
**Havaijin dollari** (havaijiksi *dala*) oli Havaijin kuningaskunnan käyttämä valuutta, joka oli käytössä vuosina 1847–1893. Valuutan arvo oli kytketty Yhdysvaltain dollariin. Yhdysvaltain dollarin tavoin myös Havaijin dollari jaettiin 100 senttiin (havaijiksi *keneta*). Kolikot lyötiin Philadelphiassa ja osittain tästä syystä niiden mittasuhteet olivat samat kuin Yhdysvaltain dollareilla.

Valuutta oli käytössä jonkin verran myös sen jälkeen, kun Yhdysvallat valtasi Havaijin vuonna 1898. Vuonna 1903 voimaan astunut laki teki Havaijin dollareista arvottomia, minkä seurauksena monet kolikot sulatettiin ja kierrätettiin tai niistä tehtiin koruja.

Lähteet
-------

1. ↑  Correspondence on the Kalakaua Coinage (pdf) *Hawaiian Historical Review*.  1966.  Arkistoitu 28.9.2022. Viitattu 23.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  The Hawaiian Dollar *Sutori*.  2022. Viitattu 24.9.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Hawaiian Dollar *Online Coin Club*.  2022. Viitattu 24.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Hawaii *PCGS CoinFacts*.  2022. Viitattu 24.9.2022. (englanniksi)
**Karl Konstantin Fieandt** (8. joulukuuta 1850 Padasjoki – 12. huhtikuuta 1940 Padasjoki) oli suomalainen juristi, liikemies, maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Henkilöhistoria
---------------

Avioliiton ulkopuolella syntyneen Fieandtin biologinen isä oli ruukinomistaja Konstantin von Fieandt, joka tunnusti ísyytensä. Äiti oli palveluspiika Hedda Forsberg, jonka kanssa von Fieandt ei mennyt naimisiin.
Fieandtin puoliso vuodesta 1877 oli Ines Johanna von Fieandt (k. 1917), Padasjoen Saksalan kartanon perijätär. Tämä oli Fieandtin biologisen sedän tytär eli puolisot olivat täysserkut keskenään.
Fieandt tuli ylioppilaaksi 1869 ja suoritti tuomarintutkinnon 1873, varatuomarin arvon hän sai 1876. Fieandt toimi asianajajana, kunnes ryhtyi harjoittamaan saha-, rauta- ja meijeriteollisuutta sekä maanviljelyä. Padasjoen kuntakokouksen esimies Fieandt oli kahdeksantoista vuotta ja kunnanvaltuuston puheenjohtaja vuodesta 1911. Hän oli Tapion perustajia ja ensimmäinen puheenjohtaja 1908–1926. Fieandt oli Jämsän tuomiokunnasta talonpoikaissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1899 ja 1900. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon 1905.

Julkaisuja
----------

* *Viime valtiopäivien Maatalousvaliokunnan ehdotus uudeksi maanvuokralaiksi: alustus maanomistajain 14. p. joulukuuta 1907 pitämässä kokouksessa Helsingissä*, 1907

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Fieandt Karl Konstantin Viitattu 28.10.2020.
2. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 51–52. Helsinki: Otava, 1926.
3. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 91. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
4. ↑  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 189. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |