recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jeremy Narby** (s. 1959) on sveitsiläinen antropologi, filosofian tohtori ja kirjailija. Hän työskenteli luetteloimassa sademetsän luonnonvarojen käyttöä auttaakseen taistelussa alueille levittäytyviä öljy-yhtiöitä vastaan ja kysyi yhdeltä paikallisista oppaistaan, miten he tiesivät niin paljon miljoonista eri ympäröivistä kasvilajikkeista. Narbylle neuvottiin yksinkertaisesti, että kasvit itse kertovat ihmisille, miten niitä tulisi käyttää, eritoten ayahuasca-eliksiiriä juomalla saavutetun päihtymystilan kautta.

Ayahuasca on hallusinogeeninen sekoitus, joka on tehty muun muassa Banisteriopsis caapi -köynnöksestä ja erinäisistä sekoitetuista ainesosista jotka sisältävät DMT:tä. Juotuaan sekoitusta sisältäneen teen Narby tapasi omien kuvaustensa mukaan jättiläiskäärmeen ja hänelle kerrottiin, että hän on "vain ihminen". Narby väittää, että teen juodessaan šamaanit vievät tietoisuutensa molekyylitasolle ja kykenevät sitten parantamaan sairauksia – Narbyn mukaan eräät tietäjien käyttämät symboliset kuvaukset DMT-todellisuuden sisältä (*heksagonikuvioinen käärme*) tarkoittavat muun muassa DNA:ta. Koska Narby pelkäsi joutuvansa tutkijayhteisön pilkan kohteeksi, hän ei kirjoittanut kokemuksistaan kahdeksaan vuoteen.

Narby on sittemmin kirjoittanut kolme kirjaa ja järjestänyt biologeille ja muille tutkijoille tutkimusretkiä sademetsään, jotta he voisivat tutkia ayahuascan hyötykäyttöä. Vuodesta 1989 hän on työskennellyt Nouvelle Planète -järjestössä ja viettänyt useita vuosia eläen Ashaninca-intiaanien parissa Perun Amazonin sademetsässä.

Katso myös
----------

* Šamanismi

Kirjat
------

* *The Cosmic Serpent: DNA and the Origins of Knowledge* (1998) ISBN 0-87477-911-1
* *Shamans Through Time: 500 Years on the Path to Knowledge* (2001) edited by Narby and Francis Huxley ISBN 1-58542-091-3
* *Intelligence in Nature* (2005) ISBN 1-58542-399-8

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Puolan laivaston Wicher-luokan hävittäjästä. Smiełyj-luokan aluksesta on oma artikkeli.*

**ORP Wicher** oli Puolan laivaston Wicher-luokan hävittäjä, joka upposi toisen maailmansodan ensimmäisenä päivänä Saksan ilmavoimien pommittajien hyökkäyksessä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Wicher-luokka*
Alus tilattiin Chantiers Navals Francaisilta Blainvillestä Ranskasta, missä köli laskettiin 19. helmikuuta 1927. Alus laskettiin vesille 10. heinäkuuta 1928 ja valmistui 8. heinäkuuta 1930.

Palvelus
--------

Alus ei lähtenyt 30. elokuuta 1939 muiden Puolan merivoimien hävittäjien kanssa Peking-suunnitelman mukaisesti Britteinsaarille, vaan se jäi Puolaan. Alus sai 1. syyskuuta määräyksen siirtyä Gdyniasta Helin laivastotukikohtaan. Ilmahyökkäyksistä huolimatta alus saapui määränpäähänsä, jossa se taisteli Saksan laivaston hävittäjiä *Leberecht Maassia* ja *Wolfgang Zenkeriä* vastaan. *Wicher* kärsi hieman vaurioita ja noin kaksi tuntia myöhemmin Saksan ilmavoimien 4/Trägergruppe 186:n Junkers Ju 87 Stuka - syöksypommittajat upottivat aluksen ankkuripaikalleen.

Saksan laivasto nosti aluksen myöhemmin nimeten sen *Seroseksi*. Alusta ei kuitenkaan kunnostettu.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 218
2. 1 2  Whitley, M. J. s. 219

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **ORP Wicher (1928)** Wikimedia Commonsissa
Bjørn Alterhaug Oslon jazzfestivaalilla (2017)
**Bjørn Alterhaug** (s. 3. kesäkuuta 1945 Mo i Rana) on norjalainen jazzbasisti, -säveltäjä ja -sovittaja.

Alterhaug pääsi keskeiseen asemaan Norjan jazzpiireissä 1970-luvulla. Hän perusti John Pål Inderbergin ja muiden kanssa New Cool Quartet -kokoonpanon ja toimi Egil Kapstadin kvartetin sekä Siri's Svale Bandin basistina. 1970–1980-luvuilla Alterhaug teki yhteistyötä muiden muassa Chet Bakerin, Ben Websterin, Joe Hendersonin ja Lee Konitzin kanssa. Hän on soittanut yli sadalla julkaisulla. Alterhaug on säveltänyt musiikkia muun muassa Euroopan yleisradiounionin big band -konserttiin (Oslo, 1981) ja toiminut Festspillene i Nord-Norgen festivaalisäveltäjänä (1989). Vuoden 2005 Havmanndagene-tapahtumaan hän sävelsi tilaustyön *Havmanndialoger*.

Alterhaug on työskennellyt musiikin professorina Norjan teknis-luonnontieteellisessä yliopistossa. Hänen saamiaan palkintoja ovat olleet Buddyprisen (1975), Spellemannprisen (*Moment*, vuoden jazzlevy 1979), Gammleng-palkinto (1989) ja Etelä-Trøndelagin läänin kulttuuripalkinto (2011).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bjørn Alterhaug Store Norske Leksikon


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Kumba** (videolevityksessä myös **Kumba – puoliraidallinen seepra**, engl. *Khumba*) on vuonna 2013 julkaistu eteläafrikkalainen animaatioelokuva. Variety-lehden elokuva-arvostelussa Kumban esikuvaksi ja vertailukohdaksi nostetaan Disney-klassikko Leijonakuningas (1994). Arvostelu näkee aiheen valinnassa ja käsittelyssä myös rotuerottelun tematiikkaa.

Kumba on eteläafrikkalaisen animaatioyritys Triggerfishin toinen täyspitkä animaatioelokuva, ja sitä pidetään yrityksen ensimmäistä tuotantoa parempana. Teknisessä mielessä elokuvan 3D-version antamaa lisä arvioidaan kuitenkin vähäiseksi 2D-versioon nähden.

Juoni
-----

Elokuvassa seurataan pienen mutta pontevan, ulkoasultaan muista poikkeavan seepran seikkailua. Kumba-seepra syntyy etuosaltaan raidallisena, mutta takapäästään valkoisena. Kun seepralauma ja muut savannin eläimet joutuvat kuivuuden keskelle, taikauskoinen lauma haluaa nähdä pienokaisen raitojen puuttumisen olevan yhteydessä sateettomuuteen. Kumba ei tästä lannistu, vaan lähtee etsimään myyttistä keidasta, josta vesipulaan saataisiin helpotusta. Matkasta muodostuu seikkailu, jonka aikana pieni seepra löytää monia ystäviä ja kohtaa tovereineen useita vaaroja. Kumba oppii arvostamaan omaa erilaisuuttaan ja matkakumppaniensa vahvuuksia.

Ääninäyttelijät
---------------

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Jake T. Austin | Antti L. J. Pääkkönen | Kumba (seepra) |
| Richard E. Grant | Jari Salo | Bradley (eteläafrikanstrutsi) |
| Loretta Devine | Elise Langenoja | Mama V (gnuutantilooppi) |
| Steve Buscemi | Joonathan Kettunen | Skalk (hyeenakoira) |
| AnnaSophia Robb | Raili Raitala | Tombi (seepra) |
| Laurence Fishburne | Juha Paananen | Seko (seepra) |
| Liam Neeson | Sasu Moilanen | Phango (leopardi) |
| Markus Niemi, Ella Pyhältö, Kristina Vahvaselkä, Minna Tasanto ja Julia Tasanto | Muissa rooleissa |

Suomenkielisen dialogin on kääntänyt Anna Holknekt.

Palkintoja
----------

Elokuvan ohjaaja ja tuotantoyritys voittivat useita palkintoja animaatioelokuvalla. Kumba sai muun muassa Afrikan elokuva-akatemian palkinnon (AMAA, Africa Movie Academy Award) ja Sansibarin kansainvälisen elokuvafestivaalin (ZIFF, Zanzibar International Film Festival) palkinnon sekä Etelä-Afrikan elokuva- ja televisiopalkinnon (SAFTA, South African Film and Television Award) vuoden parhaasta animaatio-elokuvasta, sekä kiinalaisen Setsuanin televisiofestivaalin Kultainen panda -palkinnot parhaasta animaatiosta ja parhaasta ulkomaisesta animaatiosta.

Lähteet
-------

* (englanniksi)
* 
* DVD:n takakansi ja lopputekstit

### Viitteet

1. ↑  Kumba : puoliraidallinen seepra *Finna.fi*. Viitattu 20.2.2017.
2. 1 2 3 4  Guy Lodge: Film Review: ‘Khumba’ *variety.com*.  6.12.2013. Viitattu 27.8.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kumba (elokuvan traileri) (suomeksi) (youtube.com)
**ORP Ryś** (suom. *Ilves*) (viirinumero N63) oli Puolan laivaston Wilk-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Wilk-luokka*
Alus tilattiin Ranskasta St. Nazairesta Ateliers et Chantiers de la Loirelta, missä köli laskettiin 28. toukokuuta 1927. Se laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1929 ja otettiin palvelukseen 2. elokuuta 1931.

Palvelus
--------

Toisen maailmansodan alkaessa 1. syyskuuta 1939 *Ryś* osallistui Worekin suunnitelmaan Puolan rannikon puolustamiseksi. Seuraavana päivänä alus joutui ilmahyökkäykseen ja pinta-alusten maaliksi, jolloin pudotettiin ainakin 26 syvyyspommia. Se laski 3. syyskuuta 20 miinan sulun Helin niemimaan kärjestä 10 merimailia itään. Samana yönä alus joutui Saksan laivaston miinanraivaajien ja sukellusveneentorjunta-alusten piirittämäksi. Koska se ei päässyt karkuun, alus nousi pintaan tulittaen tykillä. Alus pääsi pakenemaan takaa-ajajiltaan.

Alus joutui 4. syyskuuta ilmahyökkäykseen. Lentokoneen pudottamat pommit aiheuttivat alukselle vaurioita kuten polttoainevuodon. Yön kuluessa alus kävi korjattavana Helin laivastotukikohdassa. Alus joutui lopulta vetäytymään taisteluissa saamiensa vaurioiden takia puolueettomaan Ruotsiin, jossa se internoitiin 17. syyskuuta.

Sodan päätyttyä *Ryś* palautettiin lokakuussa 1945 Puolaan, jossa se oli Puolan kansantasavallan laivastossa, kunnes se poistettiin 1955 palveluksesta. Alus romutettiin 1956.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Bagnasco, Erminio: *Submarines of World War Two*. Lontoo, Englanti: Arms and Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-331-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Uboat.net - ORP Rys
**Johan Otto Willgrén** (30. heinäkuuta 1859 Orivesi – 3. tammikuuta 1931 Viipuri) oli suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja ja muusikko.

Willgrén opiskeli aluksi Georg Schnéevoigtin oppilaana Tampereella ja sen jälkeen "Suomen torvisoiton isänä" tunnetun Adolf Leanderin johdolla. Hän perusti ja johti useita harrastajasoittokuntia ja vuonna 1898 hänestä tuli Helsingin palolaitoksen soittokunnan ensimmäinen kapellimestari. Willgrén kävi Richard Faltinin musiikkikoulua ja suoritti Helsingin orkesterikoulun loppututkinnon.

Willgrén oli 8. Viipurin tarkka-ampujapataljoonan soittokunnan johtajana 1901–1902 ja venäläisen linnoituspataljoonan soittokunnan johtajana 1902–1904. Viipurin kaupunki palkkasi hänet sen jälkeen torvisoiton opettajaksi 1904. Tehtyään opintomatkan Skandinavian maihin ja Berliiniin 1908–1909 hän perusti Wiipurin Torvisoittokunnan 1909.

Willgrén toimi Viipurissa kapellimestarina, musiikinopettajana, säveltäjänä ja sovittajana. Hän johti lukuisia konsertteja, perusti Karjalaan 16 siviilisoittokuntaa ja oli useiden sotilassoittokuntien kapellimestarina. Suomen itsenäistymisen jälkeen hän oli sotilaskapellimestarina Viipurin rannikkotykistöpataljoonassa, Karjalan ratsujääkärirykmentissä sekä viimeksi raskaassa tykistörykmentissä. Hänen sävellyksiään tunnetaan noin 80 ja soittokuntasovituksia lähes 2 000. Omana soittimena hänellä oli klarinetti mutta hän soitti myös pasuunaa ja baritonitorvea.

Johan Willgrénin poika Valdemar Willgrén, myöh. Vilpolinna toimi myös sotilaskapellimestarina ja teki soittokuntasovituksia. Kansalliskirjastossa oleva Willgrénin kokoelma sisältää muun muassa soittokuntasovituksia sekä yhden sävellyksen. Aineisto on vuosilta 1902-1924 ja sen lahjoitti kirjastolle lehdistöneuvos Ritva-Liisa Elomaa huhtikuussa 2000.

Vuonna 1996 Orivedellä pidettiin Johan Willgren -torvisoittofestivaali.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Marjut Hjelt : Johan Willgren Coll. 621 Arkistoluettelo 634, Kansalliskirjasto Käsikirjoituskokoelmat 2000
2. 1 2  Puolustusministeri Anneli Tainan puhe Johan Willgren -festivaalin avajaisissa Orivedellä 6.7.1996, Ulkopoliittisen instituutin Eilen-arkisto


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Lehtipisteiden määrä 1929–2003.
**Lehtipiste Oy** on suomalainen markkinointi- ja jakeluyritys, joka jakaa koti- ja ulkomaisten lehtien irtonumeroita, kirjoja, keräilytuotteita, karttoja sekä muita tuotteita yhteensä noin 5 800 päivittäistavara- ja erikoiskaupan myymälään. Yrityksen yhteistyökumppaneina on noin 440 suomalaista ja ulkomaista kustantajaa ja tavarantoimittajaa.

Lehtipiste on toiminut lehtijakelijana vuodesta 1910 lähtien. Lehtipiste oli osa Rautakirjaa. Nykyään Lehtipisteen omistaa suomalainen Tradeka-Yhtiöt Oy. Se osti Lehtipisteen pääomasijoitusyhtiö Sponsor Capitalilta vuonna 2016. 

Lehtipisteen yritysmuoto on osakeyhtiö. Se on rekisteröity Vantaalle. Henkilöstöä on noin 100 (2016). Lehtipisteen toimitusjohtaja on Janne Mansukoski. 

Osana Lehtipisteen palveluita toimii Postituspojat, joka on perustettu 1989. Postituspojat on logistiikka- ja varastointipalveluihin erikoistunut palveluvarasto ja varastohotelli Vantaalla Lehtipisteen tilojen yhteydessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikkonen, Isto & Tamminen, Seppo & Laakso, Mikko: Vuosisadan rakkaustarina. Rautakirja 1910-2010. Rautakirja, 2010. ISBN 978-951-9194-99-8. Sivu 181.
2. ↑  Tietoa Lehtipisteestä *Lehtipiste*.  Arkistoitu 11.9.2016. Viitattu 10.7.2016.
3. ↑  Lehtipiste *Sponsor Capital*. Viitattu 10.7.2016.
4. ↑  Lehtipiste Oy *Taloussanomat*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 10.7.2016.
5. ↑  Etusivu Postituspojat. Viitattu 18.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehtipisteen kotisivut
Johann Adam Hiller
**Johann Adam Hiller** (25. joulukuuta 1728 Wendisch-Ossig – 16. kesäkuuta 1804 Leipzig) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkikirjailija. Häntä pidetään puhuttua dialogia ja populaaria laulua yhdistelevän singspiel-genren luojana.

Hiller opiskeli Dresdenissä ja oppi hallitsemaan monien instrumenttien soiton sekä laulun ennen kuin muutti Leipzigiin opiskellakseen lyhyesti oikeustiedettä. Hilleristä tuli aktiivinen toimija Leipzigin musiikkielämässä: hän muun muassa työskenteli vuosina 1781–1785 Gewandhausin konserttien kapellimestarina ja perusti laulukoulun. Hänellä oli myös lyhytaikainen virka Kuurinmaan herttuan hovissa, ja hän lähti tämän jälkeen Breslauhun, josta palasi Leipzigiin. Leipzigissa Hiller toimi vuosina 1789–1800 Thomaskirchen kanttorina (tuomaskanttori). Hillerin säveltämien singspielien joukossa ovat *Die Liebe auf dem Lande* (1768) ja *Die Jagd* (1770). Hän sävelsi myös lauluja ja kirkkomusiikkia. Muuhun musiikkituotantoon kuuluu esimerkiksi instrumentaaliteoksia. Lisäksi Hiller tuli tunnetuksi musiikkiaiheisella tutkimuskirjallisuudellaan.

Huomattavan suosion näyttämömusiikillaan saavuttanut Hiller sai melodioihinsa vaikutteita Johann Adolf Hasselta, jonka työhön hän oli tutustunut Dresdenissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Johann Adam Hiller Britannica
2. 1 2 3 4 5 6  Johann Adam Hiller Naxos

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johan Werner Paulin** (25. helmikuuta 1869 Perniö – 31. lokakuuta 1945 Turku) oli suomalainen merikapteeni, laivanvarustaja ja merenkulkuneuvos.

Paulin muutti jo lapsena Nauvoon ja hän lähti sitten nuorena merille parkkilaiva Esmeraldalla. Hän suoritti Turussa perämiestutkinnon 1895 ja merikapteenintutkinnon 1898. Hän oli sitten perämiehenä muun muassa Suomen Höyrylaiva Oy:n *Pallas*- ja *Rhea*-laivoissa. Vuonna 1906 Paulin perusti Viipuriin ahtausliikkeen jonka hän sitten laajensi kymmenen vuotta myöhemmin laivanvarustamoksi. Vuonna 1919 Paulin hankki itselleen hollantilaisen rahtilaivan *Alcorin* joka oli ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa syksyllä 1914 upotettu täydessä hiililastissa sulkemaan Hangon satamaan tuleva väylä. Paulin onnistui nostamaan laivan ja otti sen oman varustamonsa käyttöön *Imatra*-nimisenä. Vähän myöhemmin Paulin nosti ylös Barösundin salmeen uponneen *Tilly Russ*-höyrylaivan joka liitettiin Suomen kauppalaivastoon *Barösund* nimellä.

Paulin siirsi talvisodan aikana yrityksensä toiminnan Viipurista Turkuun. Hän teki suuria lahjoituksia sotavuosina ja hän lahjoitti 75-vuotispäivänään 2 miljoonaa markkaa varustamonsa palveluksessa olleiden eläkerahaston pohjarahastoksi. 

Nauvolainen Paulinin varustamo toimi vuoteen 1971 saakka, jolloin se myi viimeisen aluksensa, vuonna 1967 valmistuneen M/S Stormqueenin Norjaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johan Werner Paulin kuollut, Suomen Merenkulku n:o 11/1945 (Äänimeri-sivusto)
2. ↑  Seppinen, Ilkka: Paulin, Johan Werner. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997– (viitattu 10.8.2019)
3. ↑  Paulin / Stormqueen (Äänimeri-sivusto)

Aiheesta muualla
----------------

* Paulinin varustamon laivoja (Äänimeri-sivusto)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo animaatiosarjojen kokoelmasta. Muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*
**Olipa kerran...** (ransk. *Il était une fois...*) on ranskalainen opetusanimaatiosarjojen kokoelma, jonka on luonut Albert Barillén johtama Procidis-studio. Kokoelmaan kuuluu seitsemän erillistä sarjaa, jotka käsittelevät eri tiedonaloja. Useimmat sarjoista liittyvät historiaan; *Olipa kerran ihminen* keskittyy ihmiskunnan historiaan ja kehitykseen, kun muut kertovat erityisistä historian alueista, kuten löytöretkeilijöistä tai keksijöistä. *Olipa kerran elämä* poikkeaa muista, sillä se kertoo lähinnä ihmisen kehon toiminnasta.

Sarjakokoelman kehitys
----------------------

### Olipa kerran ihminen

Valmistui vuonna 1978. Se on kokoelman ensimmäinen sarja, ja se käsitteli ihmiskunnan historiaa. Sarjan ohjasi Albert Barillé.

### Olipa kerran avaruus

Valmistui vuonna 1981. Sarja oli jatkoa "Olipa kerran ihminen" -sarjan viimeisen jakson tulevaisuuteen suuntaaville visioille. Monia sarjan jaksoja tehtiin myöhemmin elokuviksi. Sarjan ohjasi Albert Barillé.

### Olipa kerran elämä

Valmistui vuonna 1986. Sarja keskittyy ihmiskehon toimintaan. Sen ohjasi Albert Barillé.

### Olipa kerran Amerikka

Valmistui vuonna 1991. Sarjassa käydään läpi Amerikan mantereen asutusta ja historiallisia tapahtumia. Sen ohjasi Albert Barillé.

### Olipa kerran keksijät

Valmistui vuonna 1994. Sarjassa esitellään useita ajattelijoita ja keksijöitä kautta historian. Liikkeelle lähdetään antiikin Kiinasta ja esitellään mm. Johannes Gutenberg, Leonardo da Vinci, Galileo Galilei, Isaac Newton, Marie Curie ja päädytään tulevaisuuteen. Sen ohjasi Albert Barillé.

### Olipa kerran löytöretket

Valmistui 1997. Sarja keskittyy löytöretkeilijöihin, ja sen ohjasi Albert Barillé.

### Olipa kerran planeetta Maa

Valmistui vuonna 2008. Sarja käsittelee luontoympäristön suojelemista ja varoittaa maailmanlaajuisesta ilmastonlämpenemisestä, kasvihuoneilmiöstä, saasteista ja niin edelleen. Sarja jäi Albert Barillén kuoltua hänen viimeisekseen. Se oli viimeinen osa Olipa kerran -hankkeessa.

Lähteet
-------

* Hello Maestro - ranskankielinen sivusto sarjasta

Olipa kerran...

|  |
| --- |
| Olipa kerran ihminen (1978)  • Olipa kerran avaruus (1981) • Olipa kerran elämä (1986)  • Olipa kerran Amerikka (1991)  • Olipa kerran keksijät (1994)  • Olipa kerran löytöretket (1997)  • Olipa kerran planeetta Maa (2008) |
Apolipoproteiini E:n rakenne
**Apolipoproteiini E** (APOE) on apolipoproteiini, jota on kylomikronissa ja IDL:ssä, ja se sitoutuu maksasolujen ja perifeeristen solujen tiettyyn reseptoriin. Se on hyvin tärkeä triglyseriinipitoisen lipoproteiinin ainesosien normaalille hajottamiselle.

ApoE4
-----

ApoE4 on yhdistetty useisiin sairauksiin, kuten valtimonkovettumatautiin ja Alzheimerin tautiin. Se lisää Alzheimerin taudille ominaisten beta-amyloidiplakkien kertymistä aivoihin. Tutkimuksen mukaan ilmiö tapahtuu vain naisilla. Kun aivoissa on APOE4-proteiinia, beeta-amyloidia poistuu hitaammin kuin jos on muita ApoE-proteiineja.

Rochesterin yliopistossa Yhdysvalloissa tehdyssä tutkimuksessa on havaittu, että hiiren aivoissa oleva LPR1-molekyyli poistaa aivoista liian beeta-amyloidin. Kun hiiren aivoissa oli APOE4:ta, LPR1 ei toiminutkaan, vaan sen sijaan toimi paljon hitaampi yhdiste, VLDLR, jolloin amyloidia kertyi hiiren aivoihin moninkertaisesti nopeammin. APE4 takertuu beeta-amyloidiin, ja sen poistaminen ei käy yhtä helposti kuin vapaan beeta-amyloidin, ja yhdistelmä kertyy hermosolujen päälle.

Lähteet
-------

1. ↑  Entrez Gene: APOE apolipoprotein E *ncbi.nlm.nih.gov*.
2. ↑  Alzheimer-riskiä lisäävä geenimuunnos vaikuttaa vain naisiin, yle 13.6.2012
3. 1 2  Tiedeuutiset, Yle (Arkistoitu – Internet Archive)

Lipoproteiinit

* Kylomikroni
* HDL
* IDL
* LDL
* VLDL
* APOA1
* APOA2
* APOB
* APOC1
* APOC2
* APOC3
* APOC4
* APOD
* APOE
* APOH
*Tämä artikkeli käsittelee suojeltua aluetta Yhdysvalloissa Wyomingissa. Muista merkityksistä katso Fort Laramie.*

Suojeltu alue Yhdysvalloissa WyomingissaMalline:SHORTDESC:Suojeltu alue Yhdysvalloissa Wyomingissa
**Fort Laramie National Historic Site** on suojeltu alue Yhdysvalloissa Wyomingin osavaltiossa, jolla sijaitsi kuuluisa 1800-luvun kauppapaikka ja Yhdysvaltain maavoimien linnoitus. Se sijaitsee Laramie-joen ja North Platte-joen yhtymäkohdassa. Linnoistus perustettiin **Fort William** nimellä 1830-luvulla yksityiseksi kauppapaikaksi. Vuonna 1849 Yhdysvaltain maavoimat osti linnoituksen. Se tunnettiin jonkin aikaa myös nimellä **Fort John**, kunnes nimeksi vakiintui **Fort Laramie**. Jäljellä olevia rakennuksia ja historiallisia jäänteitä ylläpitää yhdysvaltalainen hallintoelin National Park Service .

Kuvia
-----

* Fort Laramie National Historic SiteFort Laramie National Historic Site
* Fort William (nimi, jolla Fort Laramie aluksi tunnettiin) ajalta ennen vuotta 1840. Maalauksen on maalannut ulkomuistista jälkikäteen taiteilija Alfred Jacob MillerFort William (nimi, jolla Fort Laramie aluksi tunnettiin) ajalta ennen vuotta 1840. Maalauksen on maalannut ulkomuistista jälkikäteen taiteilija Alfred Jacob Miller

Katso myös
----------

* National Historic Site
* Fort Laramien sopimus (1851)
* Fort Laramien sopimus (1868)
Näkymä Fort Ward Parkista
**Fort Ward Park** on julkinen puisto, joka sijaitsee Rich Passagen -salmen varrella Bainbridge-saaren eteläpäässä Washingtonissa. Fort Ward Park sijaitsee samalla alueella, jossa entinen Fort Wardin sotilastukikohta sijaitsi. Puiston kokonaispinta-ala on noin 0,55 neliökilometriä.

Puistoalueeseen kuuluu kaksi piknik-aluetta.

Historia
--------

Vuonna 1903 Fort Ward otettiin virallisesti käyttöön laivaston merenkulkulinnoituksena, jonka ensisijaisena tavoitteena oli suojata Bremertonin laivastotelakkaa. Puistossa on kaksi tykkiä. Toisen maailmansodan aikana laivasto käytti linnoitusta radioasemana ja sotilaskouluna. Laivasto luopui linnoituksen käytöstä vuonna 1958. Kaksi vuotta myöhemmin puistoalueita hallinnoiva State Parks osti puiston itselleen. Puiston hallinta siirtyi Bainbridge Island Metro Park & Recreation Districtille vuonna 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fort Ward Park *Bainbridge Island Metro Park & Recreation District*. Viitattu 7.10.2018. (englanniksi)
**Valkolampi** (ruots. *Vitträsk*) on noin 40 hehtaarin laajuinen järvi Kirkkonummella. Järvi sijaitsee Upinniemellä, ja se on kirkasvetinen ja vähähumuksinen. Valkolammen kasvillisuus on pohjalehtistä. Järven eteläosassa on pieni saari. Valkolammen itäpuolella sijaitsee Niittylampi; välissä oleva kannas on kapeimmillaan noin 250 metriä leveä. Järvien valuma-alueella on metsien lisäksi haja-asutusta ja peltomaata. Valkolammen etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin kahdeksan kilometriä etelälounaaseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 34 kilometriä lounaaseen.

Valkolammen alkuperäinen nimi lienee ollut suomenkielinen. Se esiintyy 1600-lopun maanmittausasiakirjassa asussa Walkjärfwi. On oletettu, että järven seudulla on elänyt keskiajalla väkeä, joka on osannut sekä suomea että ruotsia.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 3.12.2019.
2. 1 2 3  Valkolampi *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 3.12.2019.
3. ↑  Raunamaa, Jaakko: Kirkkonummen järvien ja lampien nimet (pdf) (Vitträsk) *Helda.helsinki.fi*.  2014. Helsinki:  Helsingin yliopisto. Viitattu 3.12.2019.
**Hans Nyqvist** (s. 1939 Vaasa) on suomalainen muotoilija. 1970-luvulla Nyqvist suunnitteli puusta mm. leluja ja huonekaluja Armi Ratian perustamaan, sisustustavaroita tuottaneeseen Décembreen sekä Bistro-nimistä astiasarjaa, jossa yhdisteltiin materiaaleina puuta ja köyttä.

Nyqvist suunnitteli Riihimäen Lasin Kotilasi-tuotemerkin alle 1980-luvulla, jolloin puhalletun lasin valmistus Riihimäen lasitehtaalla oli päättynyt. Nyqvistin suunnittelemia laajan tuotannon lasisarjoja ovat mm. Domina, Olga, Assi, Koti-tölkit, Arki-maljakot, Kantti X Kantti -tölkit, Julia, Avanti ja Koti-Kopsu eli Koti-Snaps. Hänen suunnittelemiaan lasituotteita on valmistettu pääosin kirkkaasta ja vihreästä lasista, mutta joitakin malleja on olemassa myös ruskeana versiona. Riihimäen Lasin kaudella Nyqvist työskenteli jonkin aikaa myös Japanissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ratia, Ristomatti:: *Paha poika*. Otava, 2002.
2. ↑  *Riihimäen lasia - Riihimäen lasi 1910-1990*. Suomen Lasimuseo, 2010.
3. ↑  Muusikosta muotoilijaksi: Hans Nyquist tekee kotilasia.  *Lasiposti 1*, 1981.  Riihimäen Lasi.
4. ↑  Hans "Nik-san" Nyqvist valloittaa Japania.  *Lasiposti 3*, 1987.  Riihimäen Lasi.
Vincent Pontare esiintymässä The Dome 46 -tapahtumassa toukokuussa 2008.
**Vincent Pontare**, taiteilijanimeltään **Vincent**, (s. 13. toukokuuta 1980 Solna, Tukholman lääni) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä. Hänellä on myös Vargas & Lagola -niminen duo Salem Al Fakirin kanssa.

Ura
---

Opiskeltuaan musiikkia Örnsköldsvikissä Pontare muutti Tukholmaan opiskelemaan musiikkituottajaksi Memusissa.*selvennä*

Hänen debyyttialbuminsa *Lucky Thirteen* julkaistiin Ruotsissa marraskuussa 2007. Albumin nimivalinnalla hän viittaa syntymäpäiväänsä (13. toukokuuta) ja perinteiseen väitteeseen luvun kolmetoista epäonnisuudesta.

Kun Pontaren "Don’t Hate on Me" -single oli saavuttanut suuren suosion, hänellä oli aikaa kuvata musiikkivideota kappaleelle "Miss Blue". Video kuvattiin Los Angelesissa ja sillä vierailee huippumalli Anine Bing.

Pontare sanoitti ja tuotti suuren osan debyyttialbuminsa kappaleista. Edistääkseen albuminsa myyntiä hän teki kiertueen, joka kattoi yhteensä noin sata konserttia.

Vuonna 2010 Pontare julkaisi toiselta studioalbumiltaan *Godspeediltä* ensimmäisen singlen "Baby Hurricane".

Yksityiselämä
-------------

Vincent Pontare on Elizabeth ja Roger Pontaren lapsi. Roger Pontare on ruotsalainen muusikko, joka otti osaa Eurovision laulukilpailuun kahdesti, vuonna 1994 kappaleella "Stjärnorna" (duetto Maria Bergmanin kanssa) ja vuonna 2000 kappaleella "When Spirits Are Calling My Name". Samassa järjestyksessä mainittuina kappaleet sijoittuivat 13:lle ja 7:lle sijalle.

Vincent Pontare on viettänyt osan elämästään Yhdysvaltain Tennesseessä. Hänellä on kaksi veljeä. Tällä hetkellä hän asuu Tukholman Vasastadenissa.

Pontare alkoi seurustella ruotsalaislaulaja Agnes Carlssonin kanssa vuonna 2009. Pari kihlautui huhtikuussa 2013.

Diskografia
-----------

#### Albumit

* Lucky Thirteen (2007)
* Godspeed (2011)

#### Singlet

* Paradise (2006)
* Don’t Hate on Me (2007)
* Miss Blue (2008)
* This Is for You (2008)
* Baby Hurricane (2010)
* The Moment I Met You (2011)
* Put Your Money Where Your Money Is (2011)

Lähteet
-------

1. ↑  Vincentmusic.net *vincentmusic.net*.  Arkistoitu 26.8.2014. Viitattu 29.5.2014.
2. ↑  Allehanda.se: Vincent är laddad för vintern *allehanda.se*.  Arkistoitu 12.8.2014. Viitattu 29.5.2014.
3. ↑  Agnes och Vincent Pontare förlovade *aftonbladet.se*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Vincent Pontare
Laukaan kirkonkylän työväentalo vuonna 1926, yhdistyksen jäseniä lapsineen talon edustalla
**Laukaan kirkonkylän työväentalo** sijaitsee Laukaan kirkonkylässä. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti arvokas.

Historia
--------

Laukaan kirkonkylän työväenyhdistys on perustettu vuonna 1906 Kuntalassa. Vuonna 1911 ostettiin tontti Tiehuhdanmaalta. Vuonna 1913 ostettiin lautaa Suolahden sahalta ja rakennettiin väliaikainen rakennus, jonka urakoi Otto Lehtonen. Myös talkoita tehtiin. Tämä rakennus oli vain kesäaikaan käytössä. Se oli yksihuoneinen lautarakennus, ja se paloi vuonna 1913. Heti palon jälkeen ryhdyttiin hankkimaan uutta taloa. Yhdistys osti Joonas Viljaselta Leinolasta tuparakennukset. Se pystytettiin palaneen rakennuksen kivijalalle. Työ tehtiin pääosin talkoilla. Ensin rakennettiin sali, joka valmistui vuonna 1914. Vuonna 1917 työväentaloa laajennettiinu. Salia jatkettiin, ja lisäksi rakennettiin vahtimestarin huone, puffetti ja eteinen ja todennäköisesti myös näyttämö.

Sisällissodan aikana vuonna 1918 työväentalolla säilytettiin punavankeja Laukaasta ja Laukaan ympäristöstä. Vankileiri oli talolla kymmenen viikkoa.

Vuonna 1944 työväentalon ravintola ja näyttämö oli linnoitusporukan ruokalana, ja työväentalon tontille oli rakennettu parakkikylä.

Vuonna 1969 työväentalo myytiin kunnossapitovaikeuksien vuoksi ja käytön vähentyessä.

Rakennus
--------

Talo on osittain hirsi- ja osittain lautarunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena oli aluksi päre, ja se on myöhemmin vaihdettu huopaan. Rakennuksen perusta on harmaakivestä ja betonista.

Talossa on sali näyttämöineen, ravintola, keittiö, narikka ja eteinen ja portaat yläkertaan, missä on vahtimestarin huone. Vuoden 1954 remontissa tehtiin keittiöstä ja narikasta uusi keittiö, pieni eteinen hävisi ja lisäksi rakennettiin elokuvahuone. Pihapiirissä on sauna, ja aiemmin siellä oli myös putka sekä wc:t.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talo on vuoden 1979 tiedon mukaan ollut yksityisellä varastona.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti. Museovirasto, julkaisematon, 1979. Teoksen verkkoversio.
Mordheim-pelin materiaalia
**Mordheim** on Games Workshopin luoma niin kutsuttu Skirmish-tason miniatyyripeli. Peli eroaa *Warhammer Fantasy Battle* -miniatyyripelistä siinä, että se on tarkoitettu 3–20 miniatyyrin peleihin, ja peli on kampanjamuotoinen, jonka tehtävistä saadaan kokemusta ja wyrdstoneja. Myös soturitappiot voivat johtaa hahmojen menetykseen kokonaan tai jonkinlaiseen haavoittumiseen, joka yleensä heikentää hahmon taitoja tai siitä voi joskus olla jopa hyötyä (esimerkiksi arpinaama herättää pelkoa vihollisissa). Kokemuksen avulla voi saada uusia taitoja hahmoille ja wyrdstoneja voi vaihtaa rahaan, jolla voi palkata lisää sotureita ja ostaa varusteita.

Itse peli etenee vuoropohjaisesti kahden tai useamman soturijoukon taistellessa saavuttaakseen jonkin tavoitteen. Pelin soturijoukkoihin kuuluu useita eri ryhmiä, kuten eri ihmispalkkasoturiryhmiä, noidanmetsästäjät, Sigmarin papittaret, kaaoksen kultistit, epäkuolleet, skavenit sekä myöhemmin White Dwarf -lehdissä lisätyt kääpiöt ja örkit.

Yksi pelin pääkehittäjistä on Games Workshopilla työskennellyt Tuomas Pirinen.

Aiheesta muualla
----------------

* Kim Soares: Mordheim – kuolleiden kaupunki. Pelit-lehti 11/1999.
**12 Days of Terror – kauhu nousee syvyyksistä** (*12 Days of Terror*) on Jack Sholderin ohjaama kauhu- ja jännityselokuva vuodelta 2004. Se perustuu vuonna 1916 sattuneisiin tositapahtumiin, jotka innoittivat Peter Benchleytä kirjoittamaan menestysromaaninsa *Tappajahai*. Elokuva on julkaistu Suomessa DVD:lle ja sen ikäraja Suomessa on K-13.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuva sijoittuu kesään 1916 ja kertoo nuoresta rantavahti Alexista (Colin Egglesfield). Eräänä päivänä Jesse näkee miehen joutuvan hain hyökkäyksen uhriksi ja kiskoo tämän pois vedestä. Mies kuitenkin kuolee. Kaupungin pormestari ei ole halukas sulkemaan rantoja – hän ei usko hyökkääjän olleen hai – vaan veikkaa syyksi saksalaisen sukellusveneen ampumaa torpedoa. Hai kuitenkin hyökkää uudestaan. Rantoja suojelemaan lasketaan verkot, mutta hai pääsee kaupungin keskellä virtaavaan jokeen ja tappaa lisää ihmisiä. Alex keskustelee asiantuntijan kanssa, joka kertoo hyökkääjän olevan todennäköisesti valkohai. Alex, jolle asiasta on tullut jo lähes henkilökohtainen, päättää ystävänsä (John Rhys-Davies) kanssa lähteä etsimään haita saadakseen sen tapetuksi.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|   Colin Egglesfield   | … |   Alex
  |
|   Mark Dexter   | … |   Stanley
  |
|   Jenna Harrison   | … |   Alice
  |
|   John Rhys-Davies   | … |   Kapteeni
  |
|   Jamie Bartlett   | … |   Michael Schleisser
  |
|   Andrian Galley   | … |   Engel
  |
|   Colin Stinton   | … |   tri John Nichols
  |
|   Roger Dwyer   | … |   tri Frederick
  |
|   Patrick Lyster   | … |   pormestari Perillo
  |
|   Nigel Sweet   | … |   Murphy
  |
|   Paul Ditchfield   | … |   Meel
  |
|   Daniel Kriel   | … |   Lester Stillwell
  |
|   Graig Geldenhuys   | … |   Arnie
  |
|   David Jeffery   | … |   Charles
  |
|   Glen Biderman-Pam   | … |   Johnny
  |

Lähteet
-------

* *12 Days of Terror – kauhu nousee syvyyksistä* Elonetissä.

Aiheesta muualla
----------------

* *12 Days of Terror – kauhu nousee syvyyksistä* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* 12 Days of Terror Leffatykki.comissa.
**Filippeion** (m.kreik. Φιλιππεῖον) oli antiikin aikainen Makedonian hallitsijasuvun rakennuttama tholos eli pyörötemppeli Olympian pyhäkköalueella Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.

Historia
--------

Filippeionin rauniot.
Filippeion sai nimensä Makedonian kuninkaasta Filippos II:sta, joka aloitti sen rakentamisen vuonna 338 eaa. Khaironeian taistelussa saavuttamansa voiton kunniaksi. Filippoksen kuoltua vuonna 336 eaa. rakennustyön saattoi todennäköisesti loppuun hänen poikansa Aleksanteri Suuri. Filippeionin tehtävänä oli kunnioittaa Makedonian hallitsijasukua, ja se on ensimmäisiä esimerkkejä siitä, kuinka jumalten temppeleihin aiemmin käytettyä tholos-arkkitehtuuria sovellettiin hallitsijasuvun henkilökultin käytössä.

Olympian 1800-luvulla alkaneiden arkeologisten kaivausten jälkeen Filippeionin pylväiden osia, koristeosia ja muita osia vietiin Pergamon-museoon Berliiniin. Museo palautti osat Ateenan olympialaisten alla vuonna 2001 sekä suoritti tämän jälkeen rakennuksen kunnostuksen.

Rakennus
--------

Filippeion sijaitsi Olympian temenos-alueen eli *Altiksen* luoteiskulmassa Prytaneionin eteläpuolella ja Heran temppelin länsipuolella. Pyörötemppelin halkaisija oli noin 15,2 metriä. Siinä oli ulkoreunalla kehässä 18 pylvästä, jotka edustivat joonialaista tyyliä, ja pyöreän naoksen eli cellan sisäpuolella seinässä 9 puolipylvästä, jotka edustivat korinttilaista tyyliä. Tholos oli rakennettu marmorista tehdylle kolmiportaiselle korokkeelle. Rakennuksen sisäänkäynti oli lännestä.

Filippeionin pohjapiirros.
Rakennuksen sisällä naoksen perällä, sisäänkäyntiä vastapäätä oli puolikaarenmuotoinen jalusta, jolla oli viisi kullasta ja norsunluusta tehtyä patsasta. Ne esittivät Aleksanteria, joka oli asetelman keskellä, sekä hänen vanhempiaan Filipposta ja Olympiasta sekä isovanhempiaan Amyntasta ja Eurydikeä. Pausaniaan mukaan patsaat oli veistänyt Leokhares. Roomalaisella ajalla Olympiaan ja Eurydiken patsaat oli siirretty Heran temppeliin, joka oli muuttunut eräänlaiseksi museoksi.

Naoksen seinä jäljitteli tiiliseinää. Tholoksen katto oli tehty marmoritiilistä ja sen huipulla oli pronssinen kukkakoriste.

Filippeionista on säilynyt lähinnä sen perusta sekä pylväiden ja seinien alaosia. Pergamon-museon suorittamissa kunnostustöissä pystytettiin uudelleen kolme pylvästä ja niiden päällä oleva arkkitraavin osa. Rakennuksessa olleista patsaista ei ole säilynyt nykyaikaan mitään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olympia, Philippeion *Perseus*. Viitattu 15.2.2016.
2. 1 2 3 4 5 6  Philippeion Ministry of Culture and Sports. Viitattu 15.2.2016.
3. 1 2 3 4  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Olympia, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Germany Returns Archaeological Treasures to Greece  13.6.2001. The British Committee for the Reunification of the Parthenon Marbles. Viitattu 15.2.2016. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Filippeion** Wikimedia Commonsissa
Profeetta Elian kirkko
**Lieksan ortodoksinen seurakunta** oli Pielisjärven ympäristössä toimiva ortodoksinen seurakunta, jossa oli jäseniä vajaa 700. Seurakunnan pääkirkko oli profeetta Elian kirkko Lieksassa, ja seurakunnalla oli tšasounat Vuonisjärvellä (Vuonisjärven tsasouna eli Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen tsasouna), Lieksan kirkkopuistossa (Kristuksen kirkastumisen tsasouna) ja Viekissä (Viekin tsasouna eli Pyhän Nikolaoksen tsasouna ).

Profeetta Elian kirkko valmistui vuonna 1960, ja sen ovat suunnitelleet arkkitehti Selim Savonius ja ylidiakoni Leo Kasanko.

Lieksan ortodoksinen seurakunta yhdistyi Joensuun ortodoksiseen seurakuntaan vuoden 2015 alusta ja lakkasi olemasta itsenäisenä seurakuntana.

Lähteet
-------

1. ↑  Pyhäköt Joensuun ortodoksinen seurakunta. Viitattu 21.7.2021.
2. ↑  Pohjois-Karjalan kirkot ja tsasounat ortodoksinenkulttuurikeskus.fi. Viitattu 21.7.2021.
3. ↑  Pohjois-Karjalan ortodoksiset kirkot ja tšasounat[vanhentunut linkki]
4. ↑  Joensuun ja Lieksan seurakunnat yhdistyvät Suomen ortodoksinen kirkko. Viitattu 16.3.2016. [vanhentunut linkki]
**Danielle Harris** (s. 1. kesäkuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt elokuvissa ja televisiossa. 

Harris aloitti näyttelemisen jo kahdeksanvuotiaana televisiosarjassa *One Life to Live* vuonna 1985. Tämän jälkeen hän sai yhden pääosista elokuvissa *Halloween 4* (1988) ja *Halloween 5* (1989), joissa hän esitti sarjamurhaaja Michael Myersin yhdeksänvuotiasta siskontytärtä. Sittemmin Harris esiintyi elokuvissa *Kuoleman merkki* (1990), *Viimeinen partiopoika* (1991), *Free Willy – pelastakaa Willy* (1993) ja *Daylight – paniikki tunnelissa* (1996).

2000-luvulla Harris pääsi jälleen näyttelemään Halloween-elokuvissa, kun ohjaaja Rob Zombie aloitti uuden elokuvasarjan. *Halloweenissa* (2007) ja *Halloween II:ssa* (2009) Harris näytteli Laurie Stroden ystävää Anne Brackettia.

Harris on esiintynyt ahkerasti myös televisiossa, muun muassa sarjoissa *Teho-osasto*, *Diagnoosi: Murha*, *Siskoni on noita*, *West Wing* ja *Todistettavasti syyllinen*.

Harris on ollut mukana myös Five Finger Death Punchin kappaleen "The Bleeding" musiikkivideolla.

Aiheesta muualla
----------------

* Danielle Harris Elonetissä.
* Danielle Harris Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Daniele Vargas** (oikealta nimeltään *Daniele Pitani*; 20. huhtikuuta 1922 Bologna – 7. tammikuuta 1992 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.

Vargas oli lukiossa Pier Paolo Pasolinin luokkatoveri. Hän opiskeli lääketiedettä ja työskenteli muutaman vuoden lääkärinä, kunnes vuonna 1957 muutti Roomaan päättäen ryhtyä elokuvanäyttelijäksi. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli *Herkules ja Lyydian kuningatar* (1959). Tukevasta ja kaljusta Vargasista muodostui pian yksi peplum- ja muiden viihde-elokuvien vakioroistoista. Hän on esiintynyt myös vakavammissa rooleissa muun muassa Dino Risin elokuvissa *Vaikea elämä* (*Una vita difficile*, 1961), *La Marcia su Roma* (1962) ja *I mostri* (1963).

Elokuvia
--------

* *Herkules ja Lyydian kuningatar*, 1959
* *Marathonin sankari*, 1959
* *Bagdadin veijari*, 1961
* *I predoni della steppa*, 1964
* *Ercole contro Roma*, 1964
* *La vendetta di Spartacus*, 1964
* *La montagna di luce*, 1965
* *Golia alla conquista di Bagdad*, 1965
* *Le calde notti di Poppea*, 1969

Lähteet
-------

1. ↑  Lancia, Enrico & Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: gli attori. Vol. 2: M–Z*, s. 267. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-269-7.
2. ↑  Della Casa, Steve; Giusti, Marco: *Il grande libro di Ercole*, s. 366. Roma: Centro Sperimentale di Cinematografia, Edizioni Sabinae, 2013. ISBN 978-88-98623-051.

Aiheesta muualla
----------------

* Daniele Vargas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Italia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Alaskanpiiskujänis** eli **alaskanpika** eli **kauluspika** (*Ochotona collaris*) on pieni harmaa jäniseläin, joka kuuluu piiskujänisten heimoon. Alaskanpiiskujänis elää luonnonvaraisena Alaskassa ja Luoteis-Kanadassa, jossa on talvella yli 25 °C ja kesäisin alle 20 °C lämmintä. Alaskanpiiskujäniksen pituus vaihtelee 180 millimetristä 200 millimetriin, ja se painaa 117 grammasta 145 grammaan.

Elintavat
---------

Alaskanpiiskujänikset ovat äänekkäitä eläimiä, jotka keskustelevat toisilleen kovaan ääneen lyhyillä, mutta terävillä äänillä. Nämä äänet ovat usein varoitusääniä tai seurustelemiseen liittyviä ääniä.
Alaskanpiiskujäniksen kuulo- ja näköaisti ovat herkkiä ja ne ovat myös ketteriä liikkumaan puissa. Alaskanpiiskujänikset tarvitsevat suojautuakseen kivisen alueen, jolta löytyy piilopaikkoja ja syödäkseen ne tarvitsevat lähialueelle niityn tai jonkun muun kasvillisuusalueen. Alaskanpiiskujänikset on kasvinsyöjä, ja suuri osa sen ravinnosta koostuu ruohosta. Vaikka talvi on ankara, alaskanpiiskujänis ei talvehdi. Kesäisin se pinoaa heinää koloonsa talven varalle.

Lisääntyminen
-------------

Alaskanpiiskujänikset ovat luultavasti yksiavioisia eli ne parittelevat saman kumppanin kanssa läpi elämänsä. Ne synnyttävät 2–6 poikasta, joskin keskiarvo on kahdesta kolmeen kerralla. Poikaset ovat pesässään noin 30 päivää ja ne syntyvät sokeina ja lähes karvattomina. Nuoret poikaset ovat aikuisen kokoisia 40–50 päivän päästä, ja naaraat ovat sukukypsiä vuoden päästä syntymästä.

Lähteet
-------

1. ↑  Smith, A.T. & Johnston, C.H.: *Ochotona collaris* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Nurminen, Matti (toim.): *Maailman eläimet: Nisäkkäät 2*, s. 272–289, 454. (Englanninkielinen alkuteos *The Encyclopedia of Mammals 2*, sarjassa World of animals). Helsinki: Tammi, 1987. ISBN 951-30-6531-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Collared Pika (*Ochotona collaris*) *Alaska Department of Fish and Game*. Viitattu 20.3.2020. (englanniksi)
* Ochotona collaris, *collared pika* *Animal Diversity Web – ADW*. Viitattu 20.3.2020. (englanniksi)
* Collared Pika (*Ochotona collaris*) *iNaturalist*. Viitattu 20.3.2020. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q185540
* Wikispecies: Ochotona collaris
* ADW: Ochotona\_collaris
* BOLD: 28715
* EoL: 969983
* Fossilworks: 49266
* GBIF: 2437020
* iNaturalist: 43197
* IRMNG: 11170440
* ITIS: 180108
* IUCN: 41257
* MSW: 13500018
* NatureServe: 2.100243
* NCBI: 134600

 |

 |
**Hannu Väinö Tapani Lehtonen** (1. heinäkuuta 1950 Helsinki – 18. maaliskuuta 2022 Helsinki) oli Helsingin yliopiston kalataloustieteen professori.

Hannu Lehtosen isä oli biologi ja lintutieteilijä Leo Lehtonen, joten poikakin kiinnostui luonnosta jo lapsena ja ensimmäisen kalansa hän onki kolmivuotiaana. Hannu Lehtonen valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1973 pääaineenaan eläintiede. Lisensiaatiksi hän valmistui 1977 ja väitteli Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi 1981 Suomen rannikoiden siikakalojen biologiasta ja kannanarvioinnista.

Työuransa Lehtonen aloitti 1972 kalataloustutkijana Helsingin kaupungin vesiensuojelulaboratoriossa. Sieltä hän siirtyi Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitokseen tutkijaksi vuosiksi 1973–1983 ja erikoistutkijaksi vuosiksi 1983–1995. Lehtonen vastasi erityisesti rannikon kalakantojen tutkimisesta perehtyen etenkin kalastuksen ja ympäristötekijöiden vaikutuksiin. Helsingin yliopiston kalataloustieteen dosenttina Lehtonen oli 1983–1995 ja kalataloustieteen professorina hän toimi 1995–2018. Hän ohjasi kymmenittäin opinnäytetöitä ja toimi usein vastaväittäjänä niin Suomessa kuin ulkomaisissa yliopistoissa.

Sivutoimenaan Lehtonen oli jäsenenä useissa suomalaisissa ja ulkomaisissa kalatalousalan työryhmissä sekä muun muassa Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön puheenjohtajana 2000–2006. Hän osallistui myös tieteellisten sarjojen toimitustyöhön toimien *Finnish Fisheries Researchin* vastaavana toimittajana 1979–1995 ja *Boreal Environmental Researchin* vastaavana toimittajana 1996–1997. Lehtonen loi noin 270 tieteellistä kirjoitusta ja noin 600 muuta kalataloutta käsittelevää kirjoitusta.

Julkaisuja
----------

* Lehtonen, Hannu: *Biology and stock assessments of Coregonids by the Baltic coast of Finland*. (Väitöskirja). Helsinki: H. Lehtonen, 1981.
* Lehtonen, Hannu: *Kalannimistö : suomi, latina, ruotsi, norja, englanti, saksa ja ranska*. Helsinki: Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos, 1990.
* Lehtonen, Hannu: *Iso kalakirja : ahvenesta vimpaan*. Helsinki: WSOY, 2003. ISBN 951-0-28134-4.
* Lehtonen, Hannu: *Suomalainen kalaopas*. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-31578-8.
* Lehtonen, Hannu et al.: *Kalavesillä 1*. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-31741-1.
* Lehtonen, Hannu et al.: *Kalavesillä 2*. Helsinki: WSOY, 2007. ISBN 978-951-0-31742-6.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lehtonen, Pekka & Heikinheimo, Outi & Tiainen, Juha: Tuottelias kalatalousprofessori. (Muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*, 13.4.2022, s. B 18. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. ISSN 0355-2047. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 8.7.2022.
2. 1 2  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on : henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 474. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.