recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kuntatalo Ensi linjan puolelta nähtynä.
Talon rakennustyömaa vuonna 1982.
**Kuntatalo** on Helsingin Kalliossa sijaitseva Suomen Kuntaliiton toimitalo. Talo käsittää kokonaan Toisen linjan, Wallininkadun, Alppikadun ja Ensi linjan välisen korttelin numero 303. Osoitteena on Toinen linja 14.

Kuntatalo on valmistunut vuodenvaihteessa 1982–1983 ja sen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Castrén–Jauhiainen–Nuuttila. Talon rakennutti silloinen Suomen Kaupunkiliitto, ja se tunnettiin alun perin Kaupunkien talona. Rakennuskustannukset olivat 150 miljoonaa markkaa. Talon alkuperäisiin käyttäjiin kuuluivat myös muun muassa Kunnallinen sopimusvaltuuskunta, Suomen Satamaliitto, Sairaalaliitto, Yleisten ammattikoulujen liitto ja Kunnallistieto Oy. Talo nimettiin Kuntataloksi vuonna 1993, jolloin Suomen Kaupunkiliitto, Suomen Kunnallisliitto ja joukko muita järjestöjä yhdistyivät Suomen Kuntaliitoksi. Uuden liiton kaikki toiminta keskitettiin Kuntataloon.

Talon tilavuus on 117 000 kuutiometriä ja kerrospinta-ala yli 23 000 neliömetriä. Toiselle linjalle aukeavalla sisäpihalla on kuvanveistäjä Heikki Häiväojan suuri pronssiveistos *Urbanisti*. Vuonna 1982 valmistunut teos oli alkujaan Kaupunkiopiston sisäpihalla Espoossa, mutta se siirrettiin nykyiselle paikalleen vuonna 1997.

Kuntatalossa on pidetty vuonna 2017 kuntavaalien ja vuonna 2022 aluevaalien medialle suunnattu tulosilta.

Korttelin aiempi historia
-------------------------

Ennen Kuntatalon rakentamista korttelissa oli Raajarikkoisten auttamisyhdistyksen rakennuttamia taloja, joissa toimivat 1900-luvun alkupuolella raajarikkoisten työkoulu, lastenkoti ja ortopedinen sairaala. Alppikadun varrelle vuonna 1897 valmistuneet yksikerroksiset puutalot suunnitteli arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjerna. Sairaala suljettiin vuonna 1942 ja koulu muutti Ruskeasuolle vuonna 1952, minkä jälkeen tontit palautuivat Helsingin kaupungille ja rakennuksiin sijoitettiin kasvatusneuvola, lastentarha ja poikakoti. 1970-luvun lopulla hylätyissä puutaloissa toimi Kill City -niminen punk- ja rockyhteisö, jossa oli muun muassa äänitysstudio. Koko kortteli purettiin syksyllä 1979 Kuntatalon tieltä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaija Nenonen: "Raajarikkojen kartano", s. 102–105 teoksessa *Herrasväen ja työläisten kaupunki: Helsingin vanhoja kortteleita 2* (Kaija Nenonen & Kirsti Toppari). Helsingin Sanomat, Helsinki 1983.
2. ↑  Jaakko Kangosjärvi: Kuntajärjestöt kokoontuvat siunaamaan yhdistymisensä (tilaajille) Helsingin Sanomat 24.5.1993. Viitattu 30.5.2023.
3. ↑  Referenssi Kuntatalo Oy, Helsinki, peruskorjaus ja kehitys ProjektiMinisterit Oy 13.4.2021. Viitattu 30.5.2023.
4. ↑  Urbanisti (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin taidemuseo HAM. Viitattu 30.5.2023.
5. ↑  Ville Miettinen: Kuntavaalien tulosilta Kuntatalolla kuvina Kuntalehti 10.4.2017. Viitattu 30.5.2023.
6. ↑  Aluevaalit kiinnostivat Ylen kanavilla – television tulosilta tavoitti yli 2 miljoonaa katsojaa Yle 24.1.2022. Viitattu 30.5.2023.
7. ↑  Kill Cityn kortteli Punkmuseo-sivusto. Viitattu 30.5.2023.
**Peter (Petter) Snellman** (1. toukokuuta 1846 Alavus – 23. lokakuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen pappi, opettaja ja valtiopäivämies.

Snellmanin vanhemmat olivat kirkkoherra Emanuel Snellman ja Elisabet Wijk (Röyskö) ja puoliso vuodesta 1877 Julia Wilhelmina Lovenetsky (k. 1938). Snellman tuli ylioppilaaksi 1871 ja suoritti teologisen erotutkinnon 1877, papiksi hänet vihittiin 1878. Snellman oli ensin Johanneksen kirkkoherran apulainen ja sitten Valkjärven vt. kappalainen 1878, Johanneksen kirkkoherran virallinen apulainen 1879, Pietarin Pyhän Marian suomalaisen seurakunnan komministeri 1879 ja Uskelan kirkkoherra vuodesta 1897. Espoon kansakoulun opettaja hän oli 1874, Helsingin kaupungin kansakoulun opettaja 1876–1878, Pietarin Pyhän Marian suomalaisen seurakunnan kirkkokoulun uskonnon opettaja 1879–1885, vt. uskonnon opettaja 1888–1889 ja uskonnon opettaja luterilaisille suomalaisille lapsille kruunun oppilaitoksissa Pietarissa vuodesta 1883. Sotarovastin arvon Snellman sai 1900. Hän oli valtiopäivämies pappissäädyssä 1905.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Snellman, Petter Viitattu 11.1.2021.
2. ↑  Snellman, Peter Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017. Viitattu 11.1.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet 1905 |
| --- |
|  |
| Arkkipiispa: Gustaf Johansson |
|  |
| Edustajat | 

|  |  |
| --- | --- |
| Piispat | 
* Colliander
* J. Forsman
* Råbergh

 |
|  |
| Turun arkkihiippakunta | 
* Björklund
* Hannula
* Hermanson
* Lybeck
* Nordlund
* von Pfaler
* J. A. Roos
* W. Roos
* Rosenqvist
* K. A. Schroderus
* H. Snellman
* P. Snellman
* Svanljung
* Tallgren

 |
|  |
| Porvoon hiippakunta | 
* Berger
* Danielson-Kalmari
* Fontell
* Heikel
* Heman
* Ingman
* Malin
* Maunu
* Rosenqvist
* Serlachius
* Westerlund

 |
|  |
| Savonlinnan hiippakunta | 
* Auvinen
* Gummerus
* Hedberg
* Hellman
* Hjelt
* J. Johansson
* Saxén
* Setälä
* Walle
* Wenneström

 |
|  |
| Kuopion hiippakunta | 
* Homén
* Hyvärinen
* Lönnrot
* Mennander
* Palmén
* H. E. Schroderus
* Schwartzberg

 |
|  |
| Yliopisto | 
* Runeberg
* Söderhjelm

 |

 |

 |
**Aukusti** on Jalasjärvellä vuosittain järjestettävä kulttuuritapahtuma, jossa on konsertteja, näyttelyitä, kisailuja ja markkinat. Se toteutettiin lähes kokonaan etelä-pohjalaisten naapurikuntien 15–30-vuotiaiden nuorten kautta saatavien vapaaehtoistyöntekijöiden voimin. Iso vastuu tapahtuman järjestämisestä kuului kuitenkin Jalasjärven Nuorisovaltuustolle. Aukusti sai myös Jalasjärven aikuisväestön sekä yritysten apua ja tukea. Aukusti-tapahtuman itse järjestäjä oli jalasjärveläinen Mukula Ry.

Historia
--------

Aukusti järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2000. Viimeisen kerran Aukusti järjestettiin elokuussa 2018. Tämän jälkeen järjestävät jatkoivat Ilsujen järjestämistä. Vuonna 2023 Aukusti järjestetään taas 11. -12.8.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaikkien aikojen Aukusti 10.–12.8. Jalasjärvellä - Disco Ensemblen uran viimeinen festarikeikka
2. ↑  Yle: Aukusti järjestetään Jalasjärvellä todennäköisesti viimeisen kerran
3. ↑  Aukusti-festivaali tekee paluun Jalasjärvelle neljän vuoden tauon jälkeen

Aiheesta muualla
----------------

* Aukustin kotisivut
Anete Kociņa vuonna 2017.
**Anete Kociņa** (s. 5. helmikuuta 1996 Limbaži) on latvialainen keihäänheittäjä. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on Bydgoszczssa 16. heinäkuuta 2017 heitetty 64,47 metriä.

Donetskissa käydyissä yleisurheilun alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2013 Kociņa sai pronssia tuloksella 54,26 metriä. Eskilstunassa järjestetyissä alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015 hän puolestaan saavutti naisten keihäänheitossa hopeamitalin 58,88 metrin pituisella heitollaan. Hän sai Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hopeaa tuloksella 64,47. Hän karsiutui loppukilpailusta Lontoon MM-kilpailuissa 2017, Berliinin EM-kilpailuissa 2018, Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 63,18.

Lähteet
-------

1. ↑  Anete Kociņa *LOV*.  2015. Latvijas Olimpiskā vienība. Viitattu 8.7.2017. (latviaksi)
2. 1 2  Anete Kociņa Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2  Anete Kociņa Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  Little rebounds with world youth best to win javelin *IAAF.org*.  11.7.2013. International Association of Athletics Federations. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)
5. ↑  Anete Kocina (napsauta otsikkoa Honours) *IAAF.org*.  2017. International Association of Athletics Federations. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)
6. ↑  European Athletics U20 Championships – Eskilstuna 2015 (napsauta otsikkoa Women ja katso kohta "U20 Javelin Women - Final") *European Athletics*. European Athletic Association. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Otto Viktorinus Gadd** (17. maaliskuuta 1831 Helsinki – 20. kesäkuuta 1898 Nauheim, Saksan keisarikunta) oli suomalainen kenraaliluutnantti ja senaattori.

Gaddin vanhemmat olivat kauppaneuvos Fredrik Adrian Gadd (1794–1871) ja Sofia Juliana Veurlander (1800–1869). Vara-amiraali ja salaneuvos Georg Ludvig Gadd oli hänen veljensä, samoin kuin oikeuspormestari, valtiopäivämies Julius Fredrik Gadd.

Gadd kävi 1840–1841 Helsingfors lyceumia ja sen jälkeen Pietarin merikadettikoulua 1841–1849. Hän palveli midshipmanina 17. meriekipaasissa Itämerellä 1849–1855. Krimin sodan aikana Gadd oli puolustamassa Kronstadtia englantilais-ranskalaista laivasto-osastoa vastaan. Sodan aikana hänet siirrettiin vuonna 1855 5. meriekipaasiin luutnantksi ylennettynä ja hän toimi tykkivene *Sarnitsan* päällikkönä. Sodan jälkeen Gadd siirrettiin 1858 21. meriekipaasiin, 1859 Henkivartioväen meriekipaasiin ja 1860 28. meriekipaasiin. Vuonna 1863 hänet siirrettiin 3. meriekipaasiin ja ylennettiin kapteeniluutnantiksi. Hän toimi fregatti Peresvetin vanhimpana upseerina ja hän osallistui 1863–1864 amiraali Lesovskin komentaman venäläisen laivastoeskaaderin edestakaiseen matkaan Kronstadtista New Yorkiin. Tämän jälkeen Gadd oli Venäjän Keski-Aasiassa Araljärven laivaston päällikkönä 1865–1871 sekä Syr-Darjan jokilaivaston komentajana Turkestanissa 1866–1871. Gadd ylennettiin 1871 2. luokan kapteeniksi ja hän oli Itämeren laivastossa Bajanin päällikkönä 1872–1874 sekä sen jälkeen 7. meriekipaasiin siirrettynä Kronstadtin sataman luotsipäällikkönä 1874–1885. Hänestä tuli 1. luokan kapteeni 1875.

Gadd oli Suomen majakka- ja luotsilaitoksen johtajana 1885–1894. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi Venäjän laivastossa 1886 ja kenraaliluutnantiksi 1893. Gadd oli viimeksi senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1894–1898 ja toimi senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkönä 1894–1896 sekä sota-asiaintoimituskunnan päällikkönä 1896–1898.

Gadd oli naimisissa vuodesta 1866 Natalie Sjömanin (1835–1937) kanssa. Heidän poikiaan olivat kontra-amiraali Georg Ture Engelbert Gadd (1873–1952) ja kontra-amiraali Alexander Gideon Adalbert Gadd (1875–1960).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  SKS Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : Gadd, Otto Viktorinus
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Julius Fredrik Gadd. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 29.11.2020)
EADS Socata TBM-850.
Socata TB 10.
**SOCATA** (lyhenne ranskankielisestä nimestä *Société de Construction d'Avions de Tourisme et d'Affaires*) eli **EADS Socata** on ranskalainen lentokonetehdas, joka sijaitsee Tarbesissa. Vuonna 1911 perustettu yhtiö oli alun perin Morane-Saulnier, mutta sen nimi muuttui vuonna 1965, kun Sud Aviation osti Moranen. Lopulta yhtiöstä tuli EADSin tytäryritys. Yhtiön toimitusjohtaja on Stéphane Mayer.

SOCATA valmistaa lentokoneiden osia seuraaville tehtaille: Airbus, Dassault, Embraer, Eurocopter ja Lockheed Martin. Sen oma lentokonemalli on SOCATA TBM 700.

Lentokoneet
-----------

### Tuotanto päättynyt

* Socata Rallye
* Socata ST 10 Diplomate
* Socata TB 30 Epsilon

### Yhä tuotannossa

* Socata TB 9 Tampico Club
* Socata TB 10 Tobago
* Socata TB 20 Trinidad
* Socata TB 200 Tobago XL
* Socata TB 21 Trinidad TC
* Socata TB 31 Omega
* Socata TB 360 Tangara
* Socata TBM 700
* TBM 850

### Yhtiön suunnittelemat lentokoneet, joita ei sarjavalmistettu

* Socata TB 31 Omega
* Socata TB 360 Tangara

### Suunnittelussa

* Socata TB 2X

Aiheesta muualla
----------------

* www.socata.de
* www.socata.eads.net (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ture Birger Wegelius** (19. helmikuuta 1822 Oravainen – 29. heinäkuuta 1890 Vöyri) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. 

Wegeliuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Jakob Wegelius ja Kristina Charlotta von Essen ja puolisot vuodesta 1847 Elisabet Matilda Wasastjerna (k. 1863), vuodesta 1866 Matilda Amanda Litzell (k. 1881) ja vuodesta 1882 Hilda Fredrika Schrey (k. 1924). Wegelius tuli ylioppilaaksi 1841 ja vihittiin papiksi 1844. Varapastorin arvon hän sai 1860. Wegelius oli Suomussalmen kappalaisen apulainen vuodesta 1844, Orismalan vt. ruukinsaarnaaja ja pedagogi Isossakyrössä vuodesta 1847 ja vakinainen vuodesta 1849. Ylihärmän vt. kappalaiseksi Wegelius tuli 1862 ja Alahärmän vt. kirkkoherraksi ja vt. kappalaiseksi 1867. Hän oli Kokkolan kirkkoherra vuodesta 1869, astuen virkaan 1872, ja Vöyrin kirkkoherra vuodesta 1881. Vt. lääninrovastina Wegelius toimi vuodesta 1873 ja vakinaisena vuodesta 1875. Hän oli pappissäädyssä valtiopäiväedustaja 1882.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Ture Birger Wegelius. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 6.12.2020)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet 1882 |
| --- |
|  |
| Porvoon piispa: Anders Johan Hornborg |
|  |
| Edustajat | 

|  |  |
| --- | --- |
| Turun arkkihiippakunta | 
* Böök
* Dahlberg
* Donner
* Geitlin
* Granfelt
* Grönberg
* Helander
* Hirvinen
* Hjelt
* Renvall
* Rosengren
* Stenbäck
* Wegelius
* Öller

 |
|  |
| Porvoon hiippakunta | 
* Eklund
* Fredrikson
* Johnsson
* Järvinen
* Kihlman
* Lampén
* Lilius
* Lindelöf
* Lyra
* Nordström
* Petterson
* Schroderus
* Törnudd
* Yrjö-Koskinen

 |
|  |
| Kuopion hiippakunta | 
* Calamnius
* Cleve
* Forsman
* Frosterus
* Lindstedt
* Westerlund

 |
|  |
| Yliopisto | 
* Estlander
* Runeberg

 |

 |

 |
El Tajinín "Syvennysten pyramidi".
El Tajinín keskustaa, jossa on porraspyramideja.
**El Tajín** on muinainen, jo raunioitunut intiaanien rakentama kaupunki Meksikonlahden rannalla. Se oli luoteisen Mesoamerikan tärkein keskus Teotihuacanin valtakunnan romahduksen jälkeen. Siellä kehittyi totonaakkien kulttuuri.

Aiemmin luultiin, että kaupunki olisi ollut asutettuna kolmessa vaiheessa vuosina 100 eaa. – 1200, mutta nykytiedon mukaan vain yhden vaiheen ajan vuosina 800–1200. Toisten tutkimusten mukaan kaupunki olisi kuitenkin perustettu jo vuonna 200. Kaupunki hylättiin ja osittain myös tuhottiin vuoden 1200 jälkeen, kun alue tuli Meksiko-Tenochtitlánin kuningaskunnan hallintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  El Tajin, Pre-Hispanic City Unesco Heritage. (englanniksi) Luettu 19.3.2012.
2. 1 2  El Universal: Esclarecen orígenes de la cultura de El Tajín (Arkistoitu – Internet Archive) 24.5.2007. (espanjaksi) Luettu 19.3.2012.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **El Tajín**.
* Tajín, un espacio para vivir la magia (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
*Tämä artikkeli käsittelee aukiota Berliinissä. Potsdamer Platz on myös Ralf Andtbackan runokokoelma.*
Potsdamer Platz
Hotelli Bellevue Potsdamer Platzin laidalla 1903
Berliinin muuri Potsdamer Platzin kohdalla 1975. Taustalla oikealla Haus Vaterland
Berliinin muuriin avattu rajanylityspaikka marraskuussa 1989 
**Potsdamer Platz** on aukio, joka sijaitsee noin kilometrin Brandenburgin portista etelään Berliinin keskustassa, Tiergartenin kaupunginosassa. Se on saanut nimensä Potsdamin kaupungin mukaan.

Ennen toista maailmansotaa Potsdamer Platz oli Berliinin sydän ja eräs koko Euroopan vilkasliikenteisimmistä aukioista. Se kuitenkin tuhoutui maailmansodan aikana lähes maan tasalle ja jäi sen jälkeen vuosikymmenien ajaksi hylätyksi jättömaaksi. Berliinin muuri jakoi aukion kahtia eikä Länsi- ja Itä-Berliinin välistä rajavyöhykettä jälleenrakennettu kylmän sodan aikana. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Potsdamer Platzia ympäristöineen alettiin rakentaa uudelleen vuodesta 1994 alkaen. Se oli 1990-luvun lopulla Euroopan suurin rakennustyömaa ja alue on nyttemmin rakennettu lähes täysin uudestaan.

Nykyisin Potsdamer Platzin aluetta halkovat pilvenpiirtäjät ja mielikuvitukselliset rakennukset kuten Helmut Jahnin suunnittelema Sony Center. Aluetta ovat suunnitelleet tunnetut arkkitehdit ja sitä pidetäänkin tärkeänä modernin arkkitehtuurin luomuksena. Renzo Pianon johtama arkkitehtiryhmä suunnitteli Daimler-Chrysler-yhtiölle 19 rakennusta käsittävän korttelin aukion laidalle. Siihen kuuluu muun muassa pelikasino, musikaaliteatteri ja elokuvateatteri. Kolmas huomiota herättävä rakennus on Hans Kollhoffin suunnittelema tiilinen tornitalo. Aukion vanhoista rakennuksista ainoastaan Grand Hotel Esplanadesta on osa jäljellä, sekin Sony Centerin sisälle siirrettynä.

Alueella sijaitsee yksi Berliinin keskeisistä maanalaisista rautatieasemista. Asemalta liikennöivät muun muassa metrolinja U2 sekä Nord-Süd-Tunnelin linjat S1, S2 sekä S25.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 33, 44. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Potsdamer Platz** Wikimedia Commonsissa
**Fred Kerley** (s. 7. toukokuuta 1995) on yhdysvaltalainen pikajuoksija, jonka päämatka on ollut aiemmin 400 metrin juoksu ja vuodesta 2021 lähtien myös 100 ja 200 metrin juoksut. Hän on pituudeltaan 191 cm.

Kerley voitti 400 metrin Yhdysvaltojen-mestaruuden 2017. Hän voitti samana vuonna NCAA:n 400 metrin mestaruuden sekä sisä- että ulkoradoilla. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän juoksi ankkuriosuuden Yhdysvaltojen hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. 400 metrillä hän sijoittui seitsemänneksi. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän sai hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 400 metrillä 2019. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti 400 metrillä pronssia ajalla 44,17. Lisäksi hän juoksi avausosuuden Yhdysvaltojen voittaessa 4 × 400 metrin viestin maailmanmestaruuden ajalla 2.56,69.

Kerley saavutti vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hopeaa 100 metrillä ennätyksellään 9,84. Hän voitti 100 metrin Yhdysvaltojen-mestaruuden 2022 ajalla 9,77 juostuaan välierissä ennätyksensä 9,76. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti 100 metrillä kultaa ajalla 9,86. Alkuerissä hän juoksi ajan 9,79. 200 metrillä hän karsiutui välierissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 100 metrin välierissä.

Kerley juoksi 400 metrin ulkorataennätyksensä 43,64 Des Moinesissa 27. heinäkuuta 2019. Hallissa hän on juossut saman matkan parhaimmillaan aikaan 44,85 Texasin College Stationissa 11. maaliskuuta 2017. 200 metrin ennätyksensä 19,76 hän juoksi Nairobissa 18. syyskuuta 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fred Kerley Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 1.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  USA, USA, USA: Kerley leads American sweep of men’s 100m in Oregon  17.7.2022. World Athletics. Viitattu 17.7.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Letsile Tebogo** (s. 7. kesäkuuta 2003) on botswanalainen pikajuoksija.

Tebogo voitti 100 metrin kultamitalin kaksi kertaa peräkkäin yleisurheilun alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuosina 2021 ajalla 10,19 ja 2022 alle 20-vuotiaiden maailmanennätysajalla 9,91. Ennätys on edelleen hänen hallussaan. Hän saavutti kummallakin kerralla 200 metrillä hopeaa.

Tebogo voitti 200 metrin Afrikan-mestaruuden Saint Pierressä 2022 tuulituloksella 20,26. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin välierissä. Heinäkuussa 2023 Tebogo juoksi Afrikan ennätyksen 200 metrin matkalla aikaan 19,50.

Tebogo voitti 100 metrin hopeaa Budapestin MM-kilpailuissa 2023 maansa ennätysajalla 9,88. 200 metrillä hän saavutti pronssia ajalla 19,81.

Tebogon lempinimi on "Schoolboy" nuorena saavutetun menestyksen myötä. Itsevarman tyylinsä ja ennätystensä vuoksi Tebogoa on verrattu nuoreen Usain Boltiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Letsile Tebogo Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Letsile Tebogo Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Henrik Florinus nuorempi**, *Henricus Henrici Florinus* (1668 Hämeenlinna – 28. toukokuuta 1706 Turku) oli suomalainen kirkkoherra. Hän syyllistyi aviorikokseen ja kahteen murhaan ja hänet mestattiin Turussa vuonna 1706.

Henrik Florinuksen vanhemmat olivat Paimion ja Kemiön kirkkoherra Henrik Florinus vanhempi ja Beata Davidsdotter Gyllenbögel. Hän kävi Turun katedraalikoulua, pääsi ylioppilaaksi 1686 tai 1687 Turussa ja valmistui filosofian maisteriksi 1691. Florinus vihittiin papiksi 1692. 

Florinus oli amiraliteetinsaarnaajana Karlskronassa kunnes hänestä tuli Kemiön kirkkoherra 1698 isänsä luovutettua virkansa. Florinus astui kirkkoherran virkaan vuonna 1700. Hän oli samana vuonna Turun pappeinkokouksessa saarnaajana. Florinus julkaisi yhden onnittelurunon Turussa vuonna 1689 ja hän suomensi Turussa 1693 julkaistun Augsburgin uskontunnustuksen.

Florinus oli naimisissa vuodesta 1692 äitipuolensa sisaren Maria Eriksdotter Pihlin kanssa. Hänellä oli kuitenkin suhde Halikon kihlakunnan kruununvoudin Joachim Gardelingin puolison ja Kemiön aikaisemman kirkkoherran tyttären Kristina Johansdotter Pratanan kanssa. Florinus myrkytti oman vaimonsa maaliskuussa 1704 ja murhautti sitten puolen vuoden kuluttua kruununvouti Joachim Gardelingin. Gardelingin murha yritettiin lavastaa onnettomuudeksi mutta pian paljastui että Gardelingin olivat murhanneet Florinuksen sisarenpoika ja pappilan renki Florinuksen toimeksiannosta. Turun hovioikeus tuomitsi toukokuussa 1706 Florinuksen mestattavaksi ja hänet teloitettiin Turussa Uudenmaan tulliportin ulkopuolella. Kristina Pratana tuomittiin myös kuolemaan ja hänet poltettiin roviolla Kemiön kirkolla 1707. Florinusta kruununvoudin murhassa avustivat hänen sisarenpoikansa Peldan ja pappilan renki sekä Florinuksen vaimon sisar Anna Pihl. Peldan ja pappilan renki tuomittiin mestattaviksi ja Anna Pihl poltettiin roviolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Väänänen, Kyösti: Henricus Henrici Florinus. Turun hiippakunnan paimenmuisto 1554–1721 -verkkojulkaisu. Studia Biographica 9. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011– (viitattu 22.1.2021)
2. 1 2  Henrik Florinin kamala rikos, Seura, 22.01.1936, nro 4, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Henrik Florinus. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 22.1.2021.
4. ↑  Kirkkoherra Florinin rakkaushuolet, Kemiönsaaren interaktiivinen historia (Arkistoitu – Internet Archive)
**Rasheed Dwyer** (s. 29. tammikuuta 1989) on jamaikalainen pikajuoksija. Hänen päämatkansa on 200 metriä, jossa hänen ennätyksensä on vuonna 2015 Torontossa juostu 19,80. Sivulajissaan 100 metrillä Dwyer on parhaimmillaan juossut aikaan 10,10 vuonna 2016 Kingstonissa.

Dwyer oli mukana voittamassa pikaviestin maailmanmestaruutta vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä juoksemalla alkuerissä. Lontoon 2017, Dohan 2019, Eugenen 2022 ja Budapestin 2023 MM-kilpailuissa hän karsiutui 200 metrin välierissä. IAAF World Relays -kilpailuissa hän sai pronssia 4 × 200 metrin viestissä 2017. Hän voitti vuonna 2011 kultaa kesäuniversiadien 200 metriltä Shenzhenistä. Kahta vuotta myöhemmin Dwyer oli universiadien 200 metrillä jälleen mitaleilla, nyt sijoitus oli toinen. Vuonna 2014 hän voitti kultaa Kansainyhteisön kisojen 200 metriltä Glasgow'sta. Vuonna 2010 Dwyer saavutti hopeaa Kansainyhteisön kisojen 4×100 metrin viestistä Delhistä. Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoista Torontosta Dwyer saavutti hopeaa 200 metriltä juostuaan kisaennätyksen 19,80 välierissä.

Dwyer on voittanut yhden hopeamitalin Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa sekä kaksi hopeaa ja yhden pronssin Keski-Amerikan ja Karibian kisoista. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 hän sai 4 × 100 metrin viestissä hopeaa juostuaan alkuerissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi.

Lähteet
-------

* Rasheed Dwyer Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
* Tilastopaja[vanhentunut linkki] (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
*Tämä artikkeli käsittelee englannin murretta. Yola on myös kaupunki Nigeriassa.*
**Yola** eli *Forth and Bargy -kieli* oli englannin kielestä eriytynyt murre, oikeastaan erillinen kieli, jota puhuttiin Wexfordin kreivikunnassa Irlannissa 1800-luvulle asti. Yolan kieli (nimi *yola* on sama sana kuin englannin *old*, vanha) oli periaatteessa keskienglannin murre, joka levisi Irlantiin 1100-luvulla ensimmäisten englantilaisten uudisasukkaiden mukana. Tämä asutus joutui kuitenkin ajan myötä erilleen Dublinin seudun englantilaisasutuksesta, ja suurin osa Wexfordin englantilaisten uudisasukkaiden jälkeläisistä sulautui iirinkielisiin, jotka olivat koko Irlannin väestön enemmistönä 1800-luvun nälkäkatastrofiin. Vain pieni joukko sinnitteli 1800-luvulle saakka sulautuakseen sitten nykyenglannin puhujiin.

Yolan kielen tärkeimpiä tunnusmerkkejä olivat soinnilliset hankausäänteet soinnittomien paikalla – esimerkiksi [z] standardienglannin [s]:n sijasta – sekä keskienglantilaisten vokaalien säilyminen muuttumattomina. Monikonpäätteenä *-(e)n* oli selvästi yleisempi kuin nykyenglannissa. Iirinpuhujien saartamina vuosisatoja eläneet yolan puhujat omaksuivat kieleensä runsaasti sanastoa ja vaikutteita myös iiristä. Esimerkiksi iirin diminutiivinpääte *-ín* esiintyy monissa yolan sanoissa. 

Yolaa ei ole dokumentoitu kovin tarkasti: tallella on sanasto ja kourallinen kansanlauluja. Yksittäisiä sanoja on jäänyt elämään Rosslaren seudun nykymurteisiin, mutta erillisenä, englantilaisille vaikeasti ymmärrettävänä kielenä yola katosi 1870-luvulla, jolloin viimeinen yolaa puhunut vanhus, Martin Parle, kuoli Carnsore Pointissa.

Aiheesta muualla
----------------

* Jacob Poole of Growtown — And the Yola Dialect (Arkistoitu – Internet Archive)
* A Glossary of Yola

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Germaaniset kielet |
| --- |
|  |
| Länsigermaaniset kielet | 
* afrikaans
* alasaksa
* englanti
* friisi
	+ itäfriisi
	+ länsifriisi
	+ pohjoisfriisi
* hollanti
* jiddiš
* limburg
* luxemburg
* saksa
	+ baijeri
	+ elsassi
	+ kölsch
	+ pennsylvaniansaksa
* skotti
* wymysorys
* yola†

 |
|  |
| Pohjoisgermaaniset eli skandinaaviset kielet | 
* fääri
* islanti
* norja
	+ kirjanorja
	+ uusnorja
* norni†
* ruotsi
	+ älvdalska
* tanska

 |
|  |
| Itägermaaniset kielet | 
* burgundi†
* gootti†
	+ Krimin gootti†
* vandaali†

 |
|  |
| † kuollut kieli |

 |
**Johannes Dieckmann** (19. tammikuuta 1893 Fischerhude – 22. helmikuuta 1969 Berliini) oli saksalainen poliitikko, joka yleni korkealle Saksan demokraattisen tasavallan valtahierarkiassa. Hän toimi maan kansankamarin puhemiehenä sekä väliaikaisena presidenttinä 1949 ja uudelleen 1960.

Protestanttipapin poika Dieckmann opiskeli taloustiedettä ja filologiaa Berliinissä, Gießenissä, Göttingenissä ja Freiburgissa. Vuonna 1953 hän sai lakitieteen kunniatohtorin arvon Leipzigin yliopistossa.

Vuosina 1919–1933 hän oli Saksan kansanpuolueen (DVP) palveluksessa muun muassa toimittajana. Hitlerin valtakaudella Dieckmann toimi polttoainealan yrityksissä ja hiilitalousjärjestön johtajana, ja sodan jälkeen hän oli perustamassa Itä-Saksaan liberaalis-demokraattista puoluetta. Toimittuaan monissa hallintotehtävissä, muun muassa Saksin oikeusministerinä, Dieckmann sai nimityksen kansankamarin puhemieheksi. Tätä tehtävää hän hoiti vuodesta 1949 aina 1960-luvulle saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johannes Dieckmann** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Itä-Saksa Saksan demokraattisen tasavallan valtionpäämiehet |
| --- |
|  |
| Presidentit | 
* *Dieckmann* (vt. 1949)
* Pieck
* *Dieckmann* (vt. 1960)

 | Saksan demokraattisen tasavallan tunnus |
|  |
| Valtioneuvostonpuheenjohtaja | 
* Urbricht (1960–1973)
* *Ebert* (vt. 1973)
* Stoph (1973–1976)
* Honecker (1976–1989)
* Krenz (1989)
* Gerlach (1989–1990)

 |
|  |
| Kansankamarinpuheenjohtaja | 
* Bergmann-Pohl (1990)

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Johannes Dieckmann
Zolfaghar
**Zolfaghar** (pers. ‏ذوالفقار‎) on iranilainen lyhyen kantaman ballistinen ohjus (SRBM). Se kuuluu Fateh-ohjusperheeseen. Ohjuksen julkisti puolustusministeri Hossein Dehghan vuonna 2016. Ohjus on yksivaiheinen ja käyttää kiinteää polttoainetta.

Operatiivinen historia
----------------------

Vuonna 2017 ohjusta on raportoitu käytetyn kohteita vastaan Syyriassa. 18. kesäkuuta 2017 Iran ilmoitti laukaisseensa kuusi Zolfaghar-ohjusta Deir ez Zorin alueelle. Ohjukset väitettiin ammutun Kermanshahin ja Kurdistanin tukikohdista, joista niille kertyi lentomatkaa yli 600 kilometriä. Siten se olisi Iranin pisimmältä tekemä ohjusisku sitten 1980-luvulla käydyn sodan Irakia vastaan.

Lokakuussa 2018 Iran käytti jälleen ohjuksia Syyriaan tekemissä iskuissaan. Ohjusten kohteina olivat Deir ez Zorissa sijaitsevat ISIS-keskittymät. Ohjusten lentomatka länsi-Iranista oli iranilaislähteiden mukaan 570 kilometriä.

Iranin on raportoitu mahdollisesti käyttäneen Zolfaghar-ohjuksia tammikuun 2020 hyökkäyksessään Ain Al Asadin lentotukikohtaan Irakissa.

16. lokakuuta 2022 Washington Post kertoi Iranin aikeista toimittaa ohjuksia Venäjälle Venäjän–Ukrainan sotaan sen jälkeen, kun Venäjällä alkoi yhdysvaltalaisarvion mukaan olla pulaa täsmäaseista. Tiedustelulähteiden mukaan Iran aikoisi toimittaa Venäjälle Zolfaghar-ohjuksien lisäksi myös Fateh-110 -ohjuksia. Sekä Iran että Venäjä ovat kiistäneet asetoimitukset Venäjälle Ukrainan sotaan. Sittemmin iranilaiset viranomaiset ovat kuitenkin vahvistanut Zolfaghar- ja Fateh 110 -ohjusten kaupan. Nämä toimitettaisiin Venäjälle 2–3 lähetyksenä "hyvin pian".

Tekniset tiedot
---------------

* Pituus: 10,3 m
* Rungon halkaisija: 0,6 m
* Kantama: 700 km
* Taistelukärki: 500 kg HE-räjähde, tytärammukset
* Rakenne: 1-vaiheinen kiinteä polttoaine

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Zolfaghar (Dezful, Qasem) *Missilethreat.csis.org*.  31.7.2021. Viitattu 16.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  WP: Iran alkaa toimittaa Venäjälle ballistisia ohjuksia *Yle*.  16.10.2022. Viitattu 16.10.2022.
3. ↑  Joby Warrick, Ellen Nakashima & Shane Harris: Iran plans to send missiles, drones to Russia for Ukraine war, officials say *The Washington Post*.  16.10.2022. Viitattu 16.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  Howard Altman: Ukraine Situation Report: Iranian Officials Admit To Selling Russia Ballistic Missiles (Updated) *thedrive.com*.  18.10.2022. Viitattu 21.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zolfaghar (ohjus)** Wikimedia Commonsissa
**Mathias Gustaf Joachim Stenbäck** (18. marraskuuta 1837 Loviisa – 21. huhtikuuta 1891 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, kätilöopettaja ja professori.

Stenbäckin vanhemmat olivat Loviisan kirkkoherra Gustaf Leonhard Stenbäck (1809–1861) ja Ulrika Sofia Elisabet Sucksdorff. Hän pääsi ylioppilaaksi 1856 Porvoon kymnaasista ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1860, lääketieteen kandidaatiksi 1862 sekä lääketieteen lisensiaatiksi ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1866.

Stenbäck oli Helsingin yliopiston lapsenpäästöopin dosenttina vuodesta 1871 alkaen. Hän oli Helsingin yleisen sairaalan synnytysosastolla apulaislääkärinä ja sittemmin alilääkärinä 1868–1881 sekä toimi kätilöopettajana vuodesta 1888 alkaen. Stenbäck sai professorin arvon 1885.

Stenbäck oli naimisissa vuodesta 1867 Elin Sofia Amalia Arppen kanssa. Heidän poikansa oli diplomi-insinööri ja venesuunnittelija Gunnar L. Stenbäck. Stenbäckin sisar oli opettaja ja kirjailija Eva Stenbäck.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Leonard Stenbäck. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 14.5.2021.
**Ján Volko** (s. 2. marraskuuta 1996) on slovakialainen pikajuoksija, sisäratojen Euroopan-mestari. Hän on pituudeltaan 179 cm.

Volko karsiutui 60 metrin juoksun alkuerissä Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015. Saman vuoden Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrillä alkuerissä ja 200 metrillä välierissä. Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän karsiutui 60 metrin alkuerissä. Saman vuoden Amsterdamin EM-kilpailuissa hän karsiutui 100 ja 200 metrin alkuerissä.

Volko saavutti Belgradin sisäratojen EM-kilpailuissa 2017 hopeaa 60 metrillä Slovakian ennätysajalla 6,58. Hän saavutti samana vuonna Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa 200 metrillä Slovakian ennätysajalla 20,33 ja hopeaa 100 metrillä ajalla 10,18. Lontoon MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrillä alkuerissä ja 200 metrillä välierissä. Taipein universiadeissa 2017 hän saavutti 200 metrillä pronssia ja oli 100 metrillä viides.

Volko sijoittui 60 metrillä kuudenneksi Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän karsiutui 100 ja 200 metrin välierissä. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden 60 metrillä Glasgow'ssa 2019 ajalla 6,60. Napolin universiadeissa hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ja 200 metrillä viidenneksi. Hän saavutti Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 pronssia 60 metrillä ajalla 6,61. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 100 ja 200 metrin alkuerissä.

Volko karsiutui 2022 Belgradin MM-hallikilpailuissa 60 metrin alkuerissä. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ja karsiutui 200 metrillä välierissä. Vuonna 2023 hän sijoittui Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 60 metrillä viidenneksi. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 100 ja 200 metrin alkuerissä.

Volko on voittanut Slovakian-mestaruuden ulkoradoilla 100 metrillä vuosina 2015–2020, 2022 ja 2023 sekä 200 metrillä 2015, 2016 ja 2018–2023. Sisäradoilla hän on voittanut maansa mestaruuden 60 metrillä 2017–2023 sekä 200 metrillä 2015, 2016 ja 2022. Hän on parantanut useita kertoja Slovakian ennätyksiä 60, 100 ja 200 metrin matkoilla vuodesta 2016 alkaen. Tällä hetkellä hänen nimissään ovat maan ennätykset ulkoradoilla 100 metrillä 10,13 (Šamorín 2018) ja 200 metrillä 20,24 (Trnava 2018) sekä hallissa 60 metrillä 6,55 (Madrid 2020) ja 200 metrillä 20,97 (Ostrava 2023).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ján Volko Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ján Volko Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Saara Kankaanrinta** (s. 1978, Joensuu) on suomalainen ympäristövaikuttaja, luonnonsuojelija ja yrittäjä, joka on perustanut Itämeren tilaa edistävän säätiön sekä kaksi yritystä. Lisäksi hän istuu useiden yhtiöiden hallituksessa.

Kankaanrinta on opiskellut poliittista historiaa ja valtio-oppia Turun yliopistossa. Ratkaiseva askel oman vahvan eetoksensa toteuttamisessa tapahtui opintojen jälkeen, kun Kankaanrinta pääsi töihin yhteiskuntasuhde- ja viestintäjohtajaksi John Nurmisen Säätiöön, Itämeren suojelun pariin.

Vuonna 2008 Ilkka Herlin, Anna Kotsalo-Mustonen ja Kankaanrinta perustivat Baltic Sea Action Groupin, viralliselta nimeltään Elävä Itämeri -säätiön, ja säätiön tarkoitukseksi kirjattiin ihmisen ja luonnon hyvinvoinnin edistäminen.

Ilmastonmuutoksen torjumisesta on tullut viime vuosina Kankaanrinnalle tärkeä tavoite Itämeren suojelemisen rinnalle. Viime lokakuussa Saara käynnisti Baltic Sea Action Groupissa Ilmatieteen laitoksen ja Sitran kanssa Carbon Action -pilottiprojektin. Siinä tutkitaan, miten hiilen varastoitumista ilmakehästä peltomaahan voidaan nopeuttaa suomalaisilla maatiloilla. Hanke on herättänyt kiinnostusta ympäri maailmaa. Mukana sen verkostossa on huippututkijoita nobelisti Rattan Lalista lähtien sekä kymmeniä suomalaisia maatiloja.

Kankaanrinta omistaa yhdessä puolisonsa Ilkka Herlinin kanssa Qvidjan koetilan Paraisilla. Tilalla tutkitaan uudistavaa maataloutta, jonka tärkein tavoite on maaperän kunnon parantaminen.

Vuonna 2019 Kankaanrinta palkittiin The Globe Energy Award -palkinnolla ympäristötekojensa ansiosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Merellinen tontti toi muuttokuorman Hankoon *www.hangotidningen.fi*.  Arkistoitu 11.4.2021. Viitattu 11.4.2021. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Saara Kankaanrinta *Ålandsbanken*.  6.6.2019. Viitattu 19.3.2021.
3. 1 2  Pystynen, Venla: Ympäristövaikuttaja Saara Kankaanrinta tekee kaikkensa pelastaakseen maailman ekokatastrofilta: "Soitan vaikka paaville, jos se auttaa" *Gloria*.  8.6.2018. Viitattu 19.3.2021.
4. ↑  Baltic Sea Action Group - Itämeri *Baltic Sea Action Group*. Viitattu 19.3.2021.
5. ↑  Hankkeet *Carbon Action*.  Arkistoitu 19.4.2021. Viitattu 19.3.2021.
6. ↑  Ruokamme on lähes täysin maaperän varassa, mutta maailman viljelysmaat tuhoutuvat vauhdilla – ympäristövaikuttaja Saara Kankaanrinta etsii keinoja kadon estämiseksi Qvidjan koetilalla Paraisilla. *yle.fi*. Viitattu 11.4.2021.
7. ↑  Saara Kankaanrinta awarded for her visionary work for the environment *Baltic Sea Action Group*.  14.11.2019. Viitattu 11.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kuusamonnokkasara** (*Carex lepidocarpa* subsp. *jemtlandica*) on Fennoskandiassa harvinaisena kasvava sarakasvi. Kuusamonnokkasara on Suomessa rauhoitettu.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Kuusamonnokkasara on mätästävä ja kasvaa 15–50 senttimetriä korkeaksi. Sen varret ovat pystyjä ja varsien tyvitupet vaaleanruskeita. Vaaleanvihreät, kapeat lehdet ovat tavallisesti puolet varren pituudesta. Alimman tähkän tukilehti on selvästi kukintoa pidempi. Hedetähkä on lyhytperäinen tai perätön. Emitähkiä on yksi tai kaksi kappaletta. Pullakoiden suuodat ovat tähkän tyvelläkin usein ylöspäin tai sivulle suuntautuneita ja lähes hampaattomia. Kuusamonnokkasara kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa.

Kuusamonnokkasara kuuluu hankalasti määriteltävään keltasarojen ryhmään, jonka lajit risteytyvät hyvin herkästi keskenään. Suomessa tähän ryhmään kuuluvat kuusamonnokkasaran lisäksi hostinsara (*C. hostiana*), keltasara (*C. flava*), etelännokkasara (*C. lepidocarpa* subsp. *lepidocarpa*), ristasara eli lännenhernesara (*C. demissa*) ja hernesara (*C. viridula*).

Levinneisyys
------------

Kuusamonnokkasara on kotoperäinen, Pohjois-Euroopan sararotu, jota on joskus pidetty myös omana lajinaan. Sitä kasvaa ainoastaan Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Karjalan tasavallassa Venäjällä. Suomessa kuusamonnokkasaraa tavataan nimensä mukaisesti pääasiassa Kuusamosta. Sitä on tavattu myös Sallasta, Hyrynsalmelta ja Suomussalmelta.

Elinympäristö
-------------

Kuusamonnokkasara on kalkinvaatija, joka kasvaa vain lettosoiden väli- ja rimpipinnoilla. Sen kanssa samankaltaisilla kasvupaikoilla viihtyy myös keltasara, jonka kanssa se yleisesti myös risteytyy. Kuusanmonnokkasaran suurimpia uhkia ovat suojelualueiden ulkopuolella olevien soiden ojittaminen.

Lähteet
-------

* Pykälä, Juha: *Kuusamonnokkasara*. Teoksessa *Uhanalaiset kasvimme*. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 100.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

1. ↑  Stevens, P. F.: Cyperaceae *Angiosperm Phylogeny Website*. Viitattu 29.3.2021. (englanniksi)
2. ↑  Rauhoitetut lajit - ymparisto.fi Luonnonsuojeluasetuksen liitteet 2 ja 3 (pdf) s. 5 Viitattu 10.11.2017.
3. ↑  Retkeilykasvio 1998, s. 563.
4. ↑  Retkeilykasvio 1998, s. 562–564.
5. 1 2 3  Pykälä 1997, s. 100.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Kuusamonnokkasara (*Carex lepidocarpa* subsp. *jemtlandica*)
* Kasviatlas 2022: Kuusamonnokkasaran (*Carex lepidocarpa* subsp. *jemtlandica*) levinneisyys Suomessa.
* Kuusamonnokkasara (*Carex lepidocarpa* subsp. *jemtlandica*) (pdf)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q11873814
* CoL: 5G8DJ
* EUNIS: 187308
* GBIF: 2725301
* NCBI: 1088035
* Open Tree of Life: 431030
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:51005088-1
* Tropicos: 9905703
* WFO: wfo-0000348246

 |

 |
**Beaumontin lapset** ovat kolme lasta, jotka katosivat rannalta Adelaidessa Australiassa 26. tammikuuta 1966. Tapaus on yksi Australian historian tunnetuimmista selvittämättömistä katoamisista. Jane oli katoamishetkellä 9-, Arnna 7- ja Grant 4-vuotias.

Tutkinta
--------

Tuhansista vihjeistä ja mahdollisista näköhavainnoista huolimatta tapausta ei ole pystytty selvittämään. Lasten seurassa nähtiin pitkä ja hoikka mies, jota ei tavoitettu. Lasten uskotaan tulleen murhatuiksi.

### Epäillyt

Bevan Spencer von Einemista tuli pääepäilty kun häntä muistuttavan miehen nähtiin katselevan poliisisukeltajia tarkastamassa viemäriä. Hän oli 20-vuotias lasten kadotessa. Todistajan mukaan von Einem tunnusti kidnappauksen, mutta ei tehnyt yhteistyötä poliisin kanssa.

Muita epäiltyjä ovat Arthur Stanley Brown, James Ryan O’Neill ja Derek Percy.

Lähteet
-------

1. ↑  Expert says Beaumont children died in 1966 *Sky news*.  20.1.2016.  Arkistoitu 3.2.2016. Viitattu 20.4.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Liz Gooch: Four decades on, the Beaumonts remain a mystery *theage.com.au*. Viitattu 20.4.2016. (englanniksi)
3. ↑  Hunt, Nigel: Von Einem suspect in Beaumonts disappearance *The Advertiser*.  22.9.2007.  Arkistoitu 13.8.2011. Viitattu 14.5.2016. (englanniksi)
4. 1 2  Bostley, Kristina: An interesting mystery: What happened to the Beaumont children? *Campus News*.  Arkistoitu 5.2.2016. Viitattu 14.5.2016. (englanniksi)
**Torsten Oskar Lindberg** (15. kesäkuuta 1876 Ristiina – 16. huhtikuuta 1934 Tampere) oli suomalainen henkikirjoittaja. Suomen sisällissodan aikana Lindberg oli yksi Suinulan verilöylystä hengissä selvinneistä ja hän julkaisi tapauksesta silminnäkijäkuvauksen 1921. 

Lindbergin vanhemmat olivat insinööri Oskar Ferdinand Lindberg ja Ida Sofia Östling. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 (Läroverket för gossar och flickor) ja harjoitti sitten jonkin aikaa lääketieteen opintoja.

Lindberg koki hengellisen herätyksen ja hän oli 1900-luvun alussa Suomen Vapaakirkon saarnaajana muun muassa Viipurissa ja Mikkelissä. Hän toimi avustusten jakajana Pohjois-Suomessa vuosien 1901–1902 katovuosien aikana. Hän oli Koivulan kasvatuslaitoksessa vt. apulaisopettajana 1903 ja sittemmin hän omisti hieromalaitoksen Tampereella. Lindberg oli Tampereen kaupungin köyhäinhoidon esimiehenä 1906–1918 ja hän toimi näihin aikoihin myös opettajana Suomen Vapaakirkon lähetyksen Saarnaajakoulussa Tampereella. Hän otti Tampereen köyhäinhoidossa käyttöön ns. Elberfeld-järjestelmän, joka koostui 250 vapaaehtoisen piirimiehen verkostosta. Viimeksi hän oli Tampereen kaupungin henkikirjoittajana vuodesta 1918 lähtien kunnes hän joutui ottamaan eron virasta sairauden takia. Lindberg toimi myös voimistelunopettajana tamperelaisissa kouluissa ja hän koetti edistää miekkailuharrastusta kaupungissa. Lindberg kuoli 57-vuotiaana pitkälliseen sairauteen.

Torsten Lindberg oli naimisissa vuodesta 1903 Hanna Georgina Schultzin (k. 1928) kanssa.

Teoksia
-------

* *Suinulan murhenäytelmä*; suom. Heikki Koivula. Tekijä, Tampere 1921 (Teos digitoituna Heldassa (Työväenliikkeen kirjasto))

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Henkikirjoittaja T. Lindberg, Aamulehti, 17.04.1934, nro 102, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Henkikirjoittaja T. Lindberg, Suomen Viikkolehti, 19.04.1934, nro 16-17, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Pessac** on Ranskan kunta ja Bordeaux’n lounainen esikaupunki. Se kuuluu Akvitanian hallintoalueen Gironden departementin Bordeaux’n arrondissementtiin. Vuoden 2012 väestölaskennan mukaan Pessacissa oli 59 223 asukasta.

Pessac on Bordeaux’n toiseksi suurin esikaupunki Mérignacin jälkeen. Pessacin koillispuolella sijaitsevan Bordeaux’n lisäksi naapurikuntia ovat idässä Talence, kaakossa Gradignan, etelässä Canéjan, lounaassa Cestas, lännessä Saint-Jean-d’Illac ja pohjoisessa Mérignac.

Pessacissa toimii kolme korkeakoulua: L’Université Montesquieu Bordeaux IV, L’Université Michel de Montaigne Bordeaux III ja L’Institut d’études politiques de Bordeaux.

Pessacin läntinen osa kuuluu suureen Landesin metsäalueeseen (La forêt des Landes), joka on Euroopan suurin rannikkomäntymetsä.

Pessac on elokuvaohjaaja Jean Eustachen (1938–1981) syntymäkaupunki.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: fr:Pessac & en:Pessac 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Bordeaux Métropolen kunnat |
| --- |
|  |
| Ambarès-et-Lagrave · Ambès · Artigues-près-Bordeaux · Bassens · Bègles · Blanquefort · Bordeaux · Bouliac · Le Bouscat · Bruges · Carbon-Blanc · Cenon · Eysines · Floirac · Gradignan · Le Haillan · Lormont · Martignas-sur-Jalle · Mérignac · Parempuyre · Pessac · Saint-Aubin-de-Médoc · Saint-Louis-de-Montferrand · Saint-Médard-en-Jalles · Saint-Vincent-de-Paul · Le Taillan-Médoc · Talence · Villenave-d'Ornon |

 |