recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Diane Marie Hendricks** (s. 1947) on yhdysvaltalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, elokuvatuottaja ja miljardööri. Hän perusti vuonna 1982 ABC Supply -yrityksen edesmenneen puolisonsa Ken Hendricksin (k. 2007) kanssa ja toimii nykyään yrityksessä hallituksen puheenjohtajana. ABC Supply on Yhdysvaltain suurin katto- ja julkisivumateriaalien sekä ikkunoiden tukkuliike. Hendricksin vuodesta 2013 täysin omistaman yrityksen kotipaikka on Beloit, Wisconsin. Yritys on kasvanut ostamalla kilpailijoitaan 2010-luvulla ja laajentamalla valikoimaansa myös rakennusten sisämateriaaleihin. Yrityksellä on 700 toimipistettä ja se teki 7,2 miljardin Yhdysvaltain dollarin liikevaihdon vuonna 2016. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Diane Hendricskin omistusten arvoksi 5,5 miljardia dollaria.

Hendricks omistaa lisäksi Hendricks Holding Companyn, jossa on kuorma-autoliikenteeseen, vakuutustoimintaan, lääkkeisiin, tuotantoon ja kierrätykseen liittyviä yrityksiä.

Hendricks on syntyisin suurperheestä ja edesmenneen Ken Hendricksin leski. Hänellä on 7 lasta. Poliittisesti hän on republikaani ja on tukenut kotiosavaltionsa Wisconsin taloudellista kehitystä ja koulutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  334. Diane Hendricks. Cofounder and Chairman, ABC Supply (Maailman dollarimiljardöörien listan. sija)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 17.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2  199. Diane Hendricks $7.72B (Bloomberg Billionaires Index)  17.4.2018. bloomberg.com. Viitattu 17.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  The World's Billionaires List (Maailman dollarimiljardöörit, naiset)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 17.4.2018. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Diane Hendricks
**Sakari Ängeslevä** (s. 9. joulukuuta 1945 Ylivieska) on suomalainen agronomi ja eläköitynyt virkamies, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Ängeslevän vanhemmat olivat agrologi Veikko Matti Ängeslevä ja Anni Esteri Isomäki ja hänen puolisonsa vuodesta 1973 on maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti Tarja Marjatta Rautanen. Ängeslevä tuli ylioppilaaksi Ylivieskan yhteiskoulusta 1964 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta maanviljelystalouden alalta 1972. Hän oli maatalousharjoittelija Manitoban yliopiston koetilalla Kanadassa 1968–1969 ja McIntyre Ranching -yhtiön karjatilalla Albertassa Kanadassa 1969, samoin kuin EU-harjoittelija Schleswig-Holsteinin osavaltion elintarvike-, maatalous- ja metsäministeriössä ja sen alaisissa virastoissa Saksassa 1994 ja 1995.

Työuransa aikana Ängeslevä oli Maataloustuottajain Pohjois-Pohjanmaan liiton järjestöagronomi 1972–1974, Hämeen läänin maatalouskeskuksen suunnitteluagronomi 1974–1977 ja toiminnanjohtajan sijainen 1975–1977, Maatilahallituksen Ylivieskan maatalouspiirin maataloustoimiston ylimääräinen agronomi 1977–1979, Etelä-Pohjanmaan maaseutupiirin piiripäällikkö 1979–1992, maa- ja metsätalousministeriön Etelä-Pohjanmaan maaseutuelinkeinopiirin piiripäällikkö 1993–1997, Etelä-Pohjanmaan työvoima- ja elinkeinokeskuksen maaseutuosaston osastopäällikkö 1997–2009 ja Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen Maaseutu ja energia -yksikön päällikkö 2009–2010. Jäkäläosuuskunnan toimitusjohtajana hän työskenteli 1972–1974. Ängeslevällä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henttinen, Annastiina: Maanviljelysneuvos Sakari Ängeslevä (1945–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 18.5.2023.
James Anthony Bailey.
**James Anthony Bailey** (alun perin **James Anthony McGinnes**; 4. heinäkuuta 1847 Detroit – 11. huhtikuuta 1906 New York) oli yhdysvaltalainen impressaari ja sirkuksen johtaja, joka saavutti suurta menestystä Barnum & Bailey sirkuksen toisena omistajana.

Bailey liittyi jo nuorena poikana kiertelevän sirkuksen matkaan. Vuonna 1872 hänestä tuli James E. Cooperin sirkuksen osakas. Se kiersi myöhemmin nimellä Great International Circus ympäri maailman, vieraillen muun muassa Australiassa, Uudessa Seelannissa, Jaavalla ja Etelä-Amerikassa. Vuonna 1876 sirkuksen nimeksi tuli Cooper, Bailey and Co.’s Circus, ja siitä tuli P. T. Barnumin Greatest Show on Earth -sirkuksen pahin kilpailija. Vuonna 1881 nämä kaksi yhdistyivät Barnum & Bailey -sirkukseksi. Baileyn neuvokas johtaminen yhdistettynä Barnumin markkinointikykyihin teki siitä sirkusalan merkittävimmän ja menestyneimmän yrityksen Yhdysvalloissa. Barnumin kuoltua 1891 Barnum & Bailey teki Baileyn johdolla useita menestyksekkäitä Euroopan kiertueita. Baileyn kuoltua vuonna 1906 Ringlingin veljekset osti Barnum & Baileyn, ja uusi sirkus sai nimen Ringling Bros. and Barnum & Bailey Circus, joka toimi yhtäjaksoisesti vuoteen 2017 asti.

Lähteet
-------

1. 1 2  James A. Bailey *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 14.5.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Amerikan Sanomat** oli Ohion Ashtabulassa vuosina 1897–1913 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.

*Yhdysvaltain Sanomia* julkaisseen August Edwardsin muutettua Minneapolisiin vuonna 1893 Ohion suomalaiset jäivät neljäksi vuodeksi ilman omaa sanomalehteä. Vuonna 1897 Edwards palasi Ashtabulaan, jossa hän alkoi julkaista *Amerikan Sanomat* -nimistä viikkolehteä. Vuonna 1903 sen levikki oli kasvanut 9 000 kappaleeseen. Samana vuonna Edwards osti Michiganin Calumetista *Suomettaren*, minkä jälkeen lehti ilmestyi nimellä *Amerikan Sanomat ja Suometar*. Edwardsin vetäydyttyä lehtityöstä sen toimittajina työskentelivät J. Jaatinen, Julius Saastamoinen ja Emil Saastamoinen.

*Amerikan Sanomien* levikki nousi vuosina 1909–1910 yli 11 000 kappaleen. Lehdellä oli lukijoita kaukana Ohion rajojen ulkopuolella. Pian sen levikki alkoi kuitenkin pudota rajusti ja oli vuonna 1913 enää 5 000 kappaletta. Harmittomana ja värittömänä *Amerikan Sanomat* ei kyennyt kilpailemaan suurten kasvukeskusten poliittisten lehtien kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kolehmainen, John I.: Finnish Newspapers in Ohio *genealogia.fi*.  Arkistoitu 22.4.2012. Viitattu 13.12.2015.
**Labyrinttitaistelu** (engl. *The Battle of the Labyrint*) on Rick Riordanin kirjoittama neljäs *Percy Jackson* -sarjaan kuuluva fantasiaromaani. Kirja julkaistiin vuonna 2008.

Juoni
-----

Percyn tutustuessa uuteen kouluunsa hän huomaa aiemmassa kirjassa tapaamansa Rachel Daren ja heidän kimppuunsa hyökkää empuusoja. Percy menee Puoliveristen leirille, jossa hänelle selviää, että Groverilla on ongelmia Sarvipäiden Vanhinten Neuvoston kanssa, koska hän ei ole löytänyt Pania. Percy ja Annabeth löytävät Labyrintin sisäänkäynnin heidän tehdessä uuden miekkailuopettaja Quintuksen harjoituksia. Annabeth valitaan johtamaan etsintäretkeä Labyrinttiin etsimään Daidalosta ja estämään häntä antamasta Adrianen lankaa Lukelle. Annabeth valitsee mukaansa Percyn, Groverin ja Tysonin. Percy alkaa nähdä unia Nicosta ja hänelle selviää, että tämä aikoo herättää kuolleista siskonsa Biancan. Labyrintissä he kohtaavat Briareksen, Sfinksin ja Januksen ennen kuin he saapuvat Geryonin maatilaalle ja tapaavat Nicon.
He tapaavat myös Hefaistoksen, joka käskee heidän mennä lempipajalleen Mount Saint Helensille, jossa on tunkeilijoita. Labyrinttiin lähdettyään he jakautuvat - Percy ja Annabeth menevät Saint Helensille ja Grover ja Tyson lähtevät etsimään Pania.

Annabeth ja Percy löytävät Labyrintin kautta Mount Saint Helensille, josta he löytävät telekhinejä. Percy käskee Annabethin pelastautua ja jää itse ansaan. Percy on hyvin lähellä kuolla, mutta saa aikaan maanjäristyksen ja lentää Ogygialle, Kalypson saarelle.

Leiriläiset luulevat, että Percy kuoli. Hän tulee leirille, kun amfiteatterilla poltetaan hänen kääriliinaansa. Percy ja Annabeth lähtevät Manhattanille etsimään Rachelia, joka näkee Sumun läpi. He löytävät Luken ja Percy joutuu taistelemaan henkensä edestä vapauttaakseen ystävänsä. He löytävät Daidaloksen pajan, jossa heidän miekkailuopettajansa Quintus paljastuu Daidalokseksi, joka on huijannut kuolemaa tekemällä itselleen robottikehoja. He pakenevat ja Percy kohtaa Kronoksen, joka on herännyt ja sulautunut Luken ruumiiseen. Nico pelastaa Percyn ja paljastaa samalla titaaneille olevansa Haadeksen poika. 

Puoliveristen leiriin hyökätään heidän juuri päästessä sinne. Leiriläiset taistelevat vastaan ja voittavat, kun Grover aiheuttaa Paniikin ja Daidalos uhraa itsensä, jolloin labyrinnti sortuu ollessaan yhteydessä tämän elinvoimaan. Kheiron loukkaantuu lievästi ja muutama kuolee.

Percy lähtee leirin loputtua kotiinsa. Poseidon tulee käymään Percyn syntymäpäivillä ja Percy kertoo hänelle tarinansa ja merenjumala antaa tälle hietadollarin. Kirja loppuu siihen, kun Nico di Angelo saapuu Percyn luo uskoen tietävänsä mikä voi auttaa heitä Kronoksen voittamisessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Kirjan arvostelu
**Diane Maria Valkenburg** (s. 30. elokuuta 1984 Bergschenhoek, Etelä-Hollanti) on alankomaalainen pikaluistelija. Hän on edustanut seuratasolla Schaatsvereniging Lansingerlandia ja VPZ Schaatsploegia. Hän on pituudeltaan 172 cm.

Valkenburg voitti joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruuden Heerenveenissä 2012 ja Sotšissa 2013. Hän on saavuttanut matkakohtaisissa MM-kilpailuissa lisäksi hopeaa 1 500 metrillä ja joukkuetakaa-ajossa Inzellissä 2011, sijoittunut neljänneksi 1 500 ja 3 000 metrillä 2013, viidenneksi 5 000 metrillä 2011 ja 2012 sekä kuudenneksi 3 000 metrillä 2011, 1 500 metrillä 2012 ja 5 000 metrillä 2013.

Valkenburg saavutti yleisluistelun MM-kilpailuissa hopeaa Hamarissa 2013. Lisäksi hän on ollut viides 2014, seitsemäs 2010 sekä kahdeksas 2008 ja 2011. EM-kilpailuissa hän on saanut pronssia Heerenveenissä 2013 sekä sijoittunut neljänneksi 2011 ja 2014, viidenneksi 2012 ja kuudenneksi 2010.

Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui joukkuetakaa-ajossa kuudenneksi ja 3 000 metrillä 11:nneksi.

Valkenburg on sijoittunut maailmancupin kokonaiskilpailussa 3 000 ja 5 000 metrin yhteiscupissa kolmanneksi kaudella 2012–2013 ja neljänneksi kaudella 2011–2012 sekä 1 500 metrin cupissa viidenneksi 2011–2012 ja kuudenneksi 2012–2013.

Ennätykset
----------

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **500 m** | 39,48 | Calgary | 12. helmikuuta 2011 |
| **1 000 m**  | 1.16,82 | Heerenveen | 26. joulukuuta 2013 |
| **1 500 m** | 1.54,44 | Salt Lake City | 19. helmikuuta 2011 |
| **3 000 m** | 4.02,44 | Calgary | 12. helmikuuta 2011 |
| **5 000 m** | 7.03,51 | Astana | 1. joulukuuta 2012 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Diane Valkenburg *sports-reference.com*.  Arkistoitu 15.12.2012. Viitattu 10.1.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Sportler-Visitenkarte von Diane Valkenburg *speedskatingnews.info*. Viitattu 27.3.2014. (englanniksi)
**Sakari Ensio Ärilä** (28. marraskuuta 1939 Hamina – 7. marraskuuta 2006 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai liikenneneuvoksen arvonimen.

Ärilä valmistui autoinsinööriksi vuonna 1967 ja työskenteli sitten Kajaanissa ja useita vuosia Helsingin kaupungin liikennelaitoksella muun muassa varikon- ja liikennejaoksen päällikkönä sekä liikenne- ja toimistopäällikkönä. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki kuitenkin Espoon omistaman Espoon Auto -yhtiön, aiemmin Paikallislinjat, toimitusjohtajana vuodesta 1979. Tässä tehtävässä hän vaikutti merkittävästi Suomen suurimpiin kuuluvan joukkoliikenneyrityksen toimintaan ja sen kehittymiseen. Espoon Autolla oli jo 1990-luvun alussa satoja työntekijöitä ja yli kaksisataa linja-autoa. Vuonna 1991 liikenneneuvoksen arvonimen saaneella Ärilällä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sakari Ärilä *Biografiasampo*. Viitattu 10.6.2022.
2. ↑  Muistot. Sakari Ärilä. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  7.11.2006. Viitattu 10.6.2022.
**Ignatius Acheampong** (23. marraskuuta 1931 Kumasi – 16. kesäkuuta 1979 Accra) oli ghanalainen sotilas, joka toimi maansa valtionpäämiehenä vuosina 1972–1978.

Acheampong opiskeli ensin kauppatiedettä, mutta lähti vuonna 1951 sotilaskoulutukseen Englannin Aldershotiin. Palattuaan Ghanaan hän eteni sotilasurallaan lopulta jalkaväkiprikaatin komentajaksi. Vuonna 1972 ghanalaiset olivat tyytymättömiä, kun pääministeri Busia oli devalvoinut valuuttaa 44 %. Acheampong käytti tilannetta hyväkseen ja järjesti vallankaappauksen. Valtaan nousi sotilasjuntta, jota kutsuttiin nimellä Supreme Military Council (SMC). Acheampong oli sen puheenjohtaja. Vuonna 1978 muut SMC:n jäsenet syrjäyttivät hänet. Seuraavana vuonna maassa tapahtui nuorten upseerien vallankaappaus, jonka yhteydessä Acheampong teloitettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ignatius Kutu Acheampong (Ex-Head of State: 1972 - 1978) *Ghana Web*. Viitattu 21.7.2018.
2. ↑  Ignatius Kutu Acheampong *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 21.7.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee vuonna 1876 ilmestynyttä lehteä. Vuosina 1879–1894 ilmestyi myös toinen samanniminen lehti.*
**Amerikan Suomalainen Lehti** oli Michiganin Hancockissa vuonna 1876 ilmestynyt ensimmäinen amerikansuomalainen sanomalehti.

Lehden perustaja oli Suomesta saapunut ylioppilas Antti Johannes Muikku. Sen tarkoitus oli palvella Kuparisaaren kasvavaa suomalaisasutusta. Nelisivuinen ja nelipalstainen *Amerikan Suomalainen Lehti* painettiin saksalaisen E. P. Kibbeen kirjapainossa. Sen ensimmäinen numero ilmestyi 14. huhtikuuta 1876. Puoluekannaltaan republikaaninen lehti oli sisällöltään monipuolinen ja pirteä ja siinä oli runsaasti ilmoituksia. Sen tilaajamäärä jäi kuitenkin liian pieneksi, varsinkin kun paikallinen lestadiolaisjohtaja oli kieltänyt joukkojaan sitä lukemasta. Lehden viimeinen numero ilmestyi saman vuoden heinäkuussa. Sen jälkeen Muikku julkaisi muutaman numeron *Lehtinen*-nimistä sanomalehteä.

Lähteet
-------

1. ↑  Holmio, Armas K. E.: *Michiganin suomalaisten historia*, s. 504–505. Hancock: Michiganin suomalaisten historia-seura, 1967.
2. ↑  Kolehmainen, John Ilmari: Finnish Newspapers and Periodicals in Michigan *genealogia.fi*.  Arkistoitu 21.1.2012. Viitattu 11.12.2015.
**Amerikan hauskimmat kotivideot** (engl. *America's Funniest Home Videos*) on televisioyhtiö ABC:n esittämä yhdysvaltalainen televisio-ohjelma. Sitä on esitetty vuodesta 1989 lähtien.

Ohjelmassa esitetään katsojien lähettämiä kotivideoita, joista studioyleisö valitsee parhaan. Jakson voittaja saa 10 000 dollarin palkinnon ja seuraavan kierroksen voittaja 100 000 dollaria. Kauden lopussa pääpalkinnon voittaja saa matkapaketin.

Ohjelman idea on peräisin japanilaisesta viihdeohjelmasta, jonka lopussa näytettiin kotivideoita ja pyydettiin julkisuuden henkilöitä valitsemaan niistä hauskimmat.

Vuosina 1989–1997 ohjelmaa juonsi Bob Saget. Daisy Fuentes ja John Fugelsang juonsivat sitä yhdessä vuosina 1998–1999. Vuonna 2000 ohjelma oli tauolla, minkä jälkeen sitä alkoi juontaa Tom Bergeron, ja vuodesta 2015 lähtien sitä on juontanut Alfonso Ribeiro.

Lähteet
-------

1. ↑  America's Funniest Home Videos Walt Disney Television. Viitattu 20.9.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Owen, Rob: From YouTube to TikTok, ‘AFV’ Embraces Emerging Platforms to Stay on Top at 30 *Variety*.  6.12.2019. Viitattu 20.9.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
**Lac** on yksi Tšadin 22 hallinnollisesta alueesta. Se on muodostettu aluehallinnon uudistuksessa 2002 samannimisestä prefektuurista. Lacin pinta-ala on 22 320 neliökilometriä. Vuonna 2008 alueella arvioitiin olevan noin 362 000 asukasta.

Alue sijaitsee maan länsiosassa Nigerin Kamerunin ja Nigerian rajalla. Sen pääkaupunki on Bol. Ranskankielisen nimensä mukaisesti se sijaitsee Tšadjärven rannalla. Tärkeimmät etniset ryhmät ovat kanembut ja budumat.

Lähteet
-------

1. ↑  Thomas Brinkhoff: Chad: Regions (Institut National de la Statistique, des Études Économiques et Démographiques) Citypopulation. Viitattu 4.11.2014. (englanniksi)
2. ↑  World Gazetteer

Tšad Tšadin alueet
Barh el Gazel • Batha • Borkou • Chari-Baguirmi • Ennedi • Guéra • Hadjer-Lamis • Kanem • Lac • Logone Occidental • Logone Oriental   
 Mandoul • Mayo-Kebbi Est • Mayo-Kebbi Ouest • Moyen-Chari • Ouaddaï • Salamat • Sila • Tandjilé • Tibesti • Wadi Fira

Pääkaupunki N’Djamena on oma alueensa.
**Intohimonäytelmä** on suomalainen televisioelokuva vuodelta 1986. Se perustuu englantilaisen Peter Nicholsin näytelmään *Passion Play* ja kertoo keski-ikäisen pariskunnan avioliiton kriisiytymisestä nuoren naisen tultua kuvioihin.

Juoni
-----

James ja Eleanor ovat olleet pitkään naimisissa ja heillä on kaksi aikuista tytärtä. Jamesilla on vakiintuneet tapansa ja kunniallinen ammatti taidekauppiaana. Eleanorin mielestä hän ja James ovat luontaisesti yksiavioinen pari. Heidän elämänsä monimutkaistuu kun James ihastuu intohimoisesti nuoreen Kateen, joka on Eleanorin vanha ystävä. Kate on tosin kertonut Eleanorille pitävänsä Jamesia kiinnostavana miehenä, mutta James on vakuuttanut Eleanorille, ettei tunne vetoa Katea kohtaan.

Kahvilassa Eleanorin ystävätär Agnes näyttää Eleanorille kirjeen, josta Jamesin ja Katen suhde käy ilmi. Eleanor esittää päällepäin välinpitämätöntä, mutta pohjimmiltaan järkyttyy perusteellisesti. Toisaalta Eleanorilla on ollut aikoinaan suhde erään Albertin kanssa, mihin James vetoaa puolustautuessaan.

Jamesin ja Katen suhde alkaa rakoilla ja osoittautuu pian pelkäksi intohimoksi, jolla ei ole tulevaisuutta. Niinpä James ja Eleanor pysyvät yhdessä ja avioliitto jatkuu.

*Intohimonäytelmän* erikoisuutena on Jamesin ja Eleanorin alter egot Jim ja Nell, jotka sanovat suoraan päähenkilöiden todelliset tunteet ja ajatukset. James ja Eleanor käyvät tahoillaan pitkiä keskusteluja Jim ja Nellin kanssa ja saavat neuvoja näiltä.

Tuotanto ja julkaisut
---------------------

Englantilaisen Peter Nicholsin näytelmän *Passion Play* suomensi Leena Virtanen. Suomalaisen televisioversion tapahtumat on sijoitettu Englantiin. Ulkokohtauksissa englantilaisuutta on haettu asentamalla autoihin englantilaiset rekisterikilvet ja käyttämällä autoja, joissa on oikeanpuoleinen ohjaus. Puhelinkopit ovat englantilaistyylisiä. *Intohimonäytelmä* ensiesitettiin MTV1:n Aitiopaikalla keväällä 1986 ja MTV Oy julkaisi sen DVD:nä sarjassaan *Suomiviihteen klassikot* vuonna 2013. *Intohimonäytelmä* on sarjan 28:s julkaisu.

Lopputeksteissä on mainittu neljän keskeisen henkilön lisäksi näyttelijät Uolevi Vahteristo ja Anu Panula. *Intohimonäytelmässä* on lisäksi joukko nimeämättömiä avustajia.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Pentti Siimes  | … |  James/Jim
  |
|  Tiina Rinne  | … |  Eleanor/Nell
  |
|  Pirkko Hämäläinen  | … |  Kate
  |
|  Katriina Rinne  | … |  Agnes
  |

Lähteet ja viitteet
-------------------

1. ↑  Kansallinen audiovisuaalinen instituutti: Intohimonäytelmä (1986) *Elonet*.  2013. Viitattu 14.3.2016.
**Deloksen teatteri** oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin teatterin alue on osa niin kutsuttua Deloksen Teatterikorttelia.

Deloksen teatteri.
Teatteri rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 280 eaa. Se sijaitsi Deloksen Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueen eteläpuolella. Teatteria käytettiin muun muassa Deloksen Delia-juhlien näytelmäkilpailuissa.

Teatteri oli tyypillinen puolikaarenmuotoinen kreikkalainen teatterirakennus. Sen keskellä oli pyöreä näyttämö, jonka takana oli *skene*- eli näyttämörakennus. Näyttämörakennuksen leveys oli noin 15,4 metriä ja syvyys noin 6,2 metriä, ja siinä on saattanut olla kolme kerrosta. Rakennus oli koristeltu tripodein ja bukranion-koristuksin.

Teatterin katsomossa oli tilaa noin 5 500 katsojalle. Katsomo koostui alaosasta, jossa oli 26 penkkiriviä ja jonka käytävät jakoivat seitsemään lohkoon, ja yläosasta, jossa oli 17 penkkirivä ja joka oli jaettu kymmeneen lohkoon. Ala- ja yläosan välissä kulki leveämpi käytävä. Esiintymislavalle oli *paradoi*-sisäänkäynnit sivuilla. Katsomoon oli erilliset sisäänkäynnit sivuilla sekä ylhäällä. Teatteri oli rakennettu valkoisesta marmorista ja siihen liittyi myös suuri vesisäiliö, johon kerättiin sadevettä.

Teatterirakennuksen ympärillä olleessa Teatterikorttelissa oli lukuisia hienoin mosaiikein koristeltuja yksityistaloja. Eräs rakennuksista on niin kutsuttu Naamioiden talo, jossa asuivat todennäköisesti näyttelijät. Muita tunnettuja taloja ovat muun muassa Dionysoksen talo ja Kleopatran talo. Korttelin läpi kulki niin kutsuttu Teatteritie, joka sai alkunsa Kompetaliastien agoralta ja nousi rinteessä olleelle teatterille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Delos, Theater *Perseus*. Viitattu 24.10.2016.
2. 1 2 3 4 5  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Delos, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Deloksen teatteri** Wikimedia Commonsissa
**Amerikan Työmies** oli New Yorkissa vuonna 1900 ilmestynyt ensimmäinen amerikansuomalainen työväenlehti.

Ajatus sosialistisen sanomalehden perustamisesta syntyi A. F. Tannerin puhetilaisuuksissa työväenyhdistys Imatran haalissa Brooklynissa ja Alex Halosen perustaman Auran huoneistossa Harlemissa. Lehden painamisesta tehtiin sopimus *Finska Amerikanarenia* julkaisseen Axel Hornborgin kanssa, mutta lopulta sitä varten jouduttiin hankkimaan oma kirjapaino. *Amerikan Työmiehen* ensimmäinen numero ilmestyi 2. tammikuuta 1900. Sen vastaava toimittaja oli A. F. Tanner ja aputoimittaja sosialisteihin liittynyt entinen pastori ja sanomalehtimies J. V. Lähde. Lehteä julkaistiin kerran viikossa nelisivuisena.

Ohjelmansa mukaan *Amerikan Työmiehen* tehtävänä oli toimia puhetorvena köyhille, heikoille ja sorretuille, tuoda ilmi yhteiskunnallisia epäkohtia ja esittää parannusehdotuksia työväen tilan parantamiseksi. Se ilmoitti kannattavansa sosialismia, raittius-, nais- ja rauhanliikettä ja korostavansa sivistyksen merkitystä. Lehden tavoitteita olivat työväen järjestäytyminen ammattiliittoihin, maahanmuuttajien kotouttaminen amerikkalaiseen yhteiskuntaan sekä amerikansuomalaisen työväenjärjestön perustaminen. Se vaati myös huomion kiinnittämistä Suomen sortovuosina uhanalaiseen asemaan.

Tunnettu agitaattori Martti Hendrickson lähetettiin Keskilänteen hankkimaan kannatusta uudelle yritykselle. Matkan tulokset jäivät heikoiksi, ja *Amerikan Työmies* sai vain vähän yli 500 tilausta. Tannerin muutettua pois lehti oli lakkautettava, kun sitä oli ilmestynyt 24 numeroa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sulkanen, Elis: *Amerikan suomalaisen työväenliikkeen historia*, s. 64–68. Fitchburg, Massachusetts: Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto ja Raivaaja Publishing Company, 1951. Archive.org (pdf).
**Sirkka Maarit Oikarinen** (o.s. **Haataja**, s. 17. marraskuuta 1959 Vuolijoki) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Hän edusti koko uransa ajan Jokelan Kisaa ja hänen valmentajanaan toimi Viljo Luukkola. Ulkoratojen SM-kilpailuista Oikarinen saavutti 5 000 metrin kävelystä kaksi kultaa vuosina 1984 ja 1985, hopeaa vuonna 1986 ja pronssia vuonna 1987 sekä 10 kilometrin kävelystä kaksi kultaa vuosina 1982 ja 1986. Lisäksi hän voitti sisäratojen SM-kilpailuista pronssia 3 000 metrin kävelystä vuonna 1987.

Arvokilpailuissa Oikarinen on edustanut Suomea kaksi kertaa. Hän oli mukana sekä EM-kilpailuissa Stuttgartissa vuonna 1986 että MM-kilpailuissa Roomassa vuonna 1987. EM-kisoissa Oikarinen sijoittui 10 kilometrin kävelyssä sijalle 16, MM-kisoissa hänen sijoituksensa oli samalla matkalla 23.

Virallisissa kilpailuissa Oikarinen ei ole osallistunut kävelyyn vuoden 1987 jälkeen, mutta on sen jälkeen ottanut osaa muun muassa maratoneille.

Lähteet
-------

1. ↑  Sirkka Oikarinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Deliverance** on thrash metal -yhtye Deliverancen esikoisalbumi, joka julkaistiin 1989 Intense Recordsilla. Retroactive Records uudelleenjulkaisi albumin virallisesti vuonna 2008. Metal Hammer sijoitti albumin 44. sijalle lehden 50 kaikkien aikojen parasta thrash metal albumia -listallaan. Vuonna 2010 HM-lehti sijoitti *Deliverancen* 31. sijalle 100 kaikkien aikojen parasta kristillistä rockalbumia listallaan, perusteenaan, että "kappaleet 'If You Willista' 'The Calliin' ovat niin hyvää kuin metalli voi olla (-Doug Van Pelt)" ja "tämä levy teki muutoksen ja vaikutti ikuisesti minuun ja kristillisen metallimusiikin piireihin sellaisina kuin me ne tunsimme! (-Bill Balford)". Heaven's Metal -fanzinessa albumi sijoitettiin 3. sijalle 100 kaikkien aikojen parasta kristillistä metallialbumia -listalla, koska albumi "oli kuin speed metal kohtaa grooven, kuten edelläkävijä Metallica sen teki suosituksi. Kahdella kappaleella on mahdollisesti eräät kaikkien aikojen viidestä parhaasta metalli-groovesta, nimittäin 'If You Will' ja 'The Call'. Laulaja Jimmy Brownilla on melkoinen ääni, ja yhtye oli tiukka kuin punkki ja nopeampi kuin salama."

Kappaleluettelo
---------------

1. "Victory" 3:44
2. "No Time" 4:28
3. "Deliverance" 3:03
4. "If You Will" 4:23
5. "The Call" 4:10
6. "No Love" 3:30
7. "Blood of the Covenant" 4:50
8. "Jehovah Jireh" 3:35
9. "Temporary Insanity" 5:25
10. "Awake" 6:03

Kokoonpano
----------

* Jimmy P. Brown II - laulu, kitara
* Glenn Rogers - kitara
* Brian Khairullah - basso
* Chris Hyde - rummut

Lähteet
-------

1. ↑   Blabbermouth.net comment on Deliverance's debut
2. ↑  HM Staff: Top 100 Christian rock albums *HM Magazine*. Open Publishing.  Arkistoitu 20.7.2010. Viitattu 17.7.2010.
3. ↑  Heaven's Metal Staff: Top 100 Christian metal albums of all time *HM Magazine*. Noise Creep. Viitattu 17.7.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Deliverance (Deliverancen albumi) Discogsissa.  (englanniksi)
* Albumi *Deliverance (Deliverancen albumi)* Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Amerikan merkittävimmät kielet nykyisin, mukaan lukien eurooppalaisperäiset valtakielet
**Amerikan alkuperäiskielet** kattavat nykyisin noin tuhat kieltä, joita Amerikan alkuperäiskansat edelleen puhuvat. Eurooppalaisten saapuessa 1500-luvun vaihteessa kieliä Amerikassa oli arviolta 1500–2000, mutta nykyisin eurooppalaiset kielet kuten espanja, englanti, ranska ja portugali ovat nousseet valtakieliksi ja alkuperäiskielten määrä vähenee nopeasti.

Amerikan alkuperäiskielten sukulaisuussuhteet ovat edelleen osin epävarmat. Pohjois-Amerikassa arvioidaan olevan lähes 80 kielikuntaa ja Etelä-Amerikassa yli 100. Amerikan kielissä ei ole yhteisiä rakenteellisia piirteitä kielten suuren määrän ja maantieteellisen alueen laajuuden johdosta. Polysynteettinen morfologia on kuitenkin suhteellisen yleistä etenkin Pohjois-Amerikan pohjois- ja länsiosissa.

Yhdysvalloissa ja Kanadassa puhutaan 200:aa alkuperäiskieltä. Niistä vain muutama kymmenen on enää siirtymässä lapsille, ja loput katoavat pian. Pohjois-Amerikan suurin alkuperäiskieli on navaho, jolla on puhujia noin 150 000.

Meksikossa on joitain elinvoimaisia alkuperäiskieliä. Nahuakieliä puhuu 1,5 miljoonaa ihmistä ja mayakieliä kuusi miljoonaa ihmistä.

Etelä-Amerikassa inkojen aikoinaan käyttämillä ketšualaiskieliä on edelleen 10 miljoonaa puhujaa. Toinen merkittävä kieli on aimara, jolla on pari miljoonaa puhujaa.

Koko Amerikan ainoa sekä enemmistökielen että virallisen kielen asemassa oleva alkuperäiskieli on Paraguayssa puhuttu guarani. Suurin kielellinen monimuotoisuus Amerikassa on Amazonin alueella, eikä suurimmasta osasta sen kielistä ole vielä tehty vähäisintäkään lingvististä peruskuvausta. Amazonin erikoisuus on objektialkuinen perussanajärjestys, jota siellä esiintyy muutamassa kielessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Ojutkangas, Krista et al.: *Johdatus kielitieteeseen*, s. 59–61. Sanoma Pro, 2013. ISBN 978-952-63-2011-3.
Aritmometri noin vuodelta 1887.
**Aritmometri** oli Charles Xavier Thomas de Colmarin keksimä mekaaninen laskukone, jonka de Colmar keksi vuonna 1820.
Aritmometri oli ensimmäinen kaupallinen sarjatuotettu laskentalaite. Aiemmat ratkaisut kuten Blaise Pascalin ja Gottfried Wilhelm von Leibnizin koneet olivat enemmän kuriositeetteja. De Colmar patentoi laitteen Ranskassa.

Aritmometri pystyi suorittamaan yhteen-, vähennys- ja kertolaskuja. Käyttäjän erikoistempuilla se pystyi myös jakolaskuun. Laite kattoi kokonaisen työpöydän.

Aritmometri oli käytössä ja myi ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Laitteen julkaisu aloitti laskukoneiden teollisen valmistuksen.
Valmistus alkoi vuonna 1851 ja päättyi noin vuonna 1914.
Laitteesta valmistivat klooneja muun muassa Burkhardt Saksassa ja Layton Isossa-Britanniassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Thomas Arithmometer *ibm.com*. Viitattu 29.11.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Arithmometer *britannica.com*. Viitattu 29.11.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  The Arithmometer was the first commercially successful mechanical calculator patented *computinghistory.org.uk*. Viitattu 29.11.2021. (englanniksi)
4. 1 2  The History of Calculators: Evolution of the Calculator (Timeline) *edtechmagazine.com*. Viitattu 29.11.2021. (englanniksi)
Cobus 3000 Prahan lentoasemalla vuonna 2010.
**Contrac Cobus** on saksalainen linja-autovalmistaja. Se on perustettu vuonna 1978 Wiesbadenissa Hessenin osavaltiossa. Yritys on keskittynyt valmistamaan lentoasemilla käytettäviä erikoisleveitä suurikapasiteettisia linja-autoja joilla matkustajia kuljetetaan terminaalien ja asematasolla seisovien lentokoneiden välillä. Autoissa on ruostumaton alumiiniprofiilista valmistettu kori. Vuonna 2004 Cobuksella oli erikoisalallaan 90 prosentin markkinaosuus maailmassa. Liikevaihtoa kertyi vuonna 2007 117 miljoonaa euroa.*lähde?*

Suomessa Finavia hankki vuonna 2017 Helsinki-Vantaan lentoasemalle kolme kappaletta Cobus -linja-autoa jotka on teipattu erilaisin teemoin juhlistamaan Suomen satavuotista itsenäisyyttä. Teemoja ovat sauna, Sibelius ja F1 -moottoriurheilu jossa menestymisessä suomalaiset ovat tunnettuja.

Malleja
-------

* Cobus 2400
* Cobus 2500e sähkölinja-auto
* Cobus 2700 99 matkustajalle
* Cobus 2700s 77 matkustajalle
* Cobus 3000

Lähteet
-------

1. ↑  Tällainen on Helsinki-Vantaan lentoaseman uusi "sauna-bussi" Ajankohta = 28.4.2017 *is.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cobus** Wikimedia Commonsissa

* Yrityksen kotisivut (englanniksi)
Giuseppe Michielli vuonna 2008.
**Giuseppe Michielli** (s. 23. toukokuuta 1985 Gemona, Italia) on italialainen yhdistetyn hiihtäjä.

Michielli aloitti uransa vuonna 1993.*lähde?* Ensimmäiseen yhdistetyn maailmancupin osakilpailuunsa hän osallistui joulukuussa 2003 Val di Fiemmessä. Hänen paras saavutuksensa maailmancupissa on yhdestoista sija tammikuussa 2010 Seefeldistä normaalimäen yhteislähtökilpailussa.  Michielli on osallistunut Torinon olympialaisiin 2006 ja Vancouverin olympialaisiin 2010. Hänen paras saavutuksensa olympialaisissa on normaalimäen Gundersen-kilpailun neljästoista sija. Michielli on osallistunut maailmanmestaruuskilpailuihin neljästi: Oberstdorfissa 2005, Liberecissä 2009, Oslossa 2011 ja Val di Fiemmessä 2013. Hänen paras saavutuksensa maailmanmestaruuskilpailuissa on sijoittuminen kahdesti sijalle 28 Liberecin MM-kilpailuissa. Michielli käyttää Atomicin suksia.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Giuseppe Michielli** Wikimedia Commonsissa
**Deloitte Football Money League** on asiantuntijapalveluyritys Deloitten raportti, jossa arvioidaan jalkapalloseurojen liikevaihtoa. Raportti on koottu vuosittain kaudesta 1996–1997 lähtien.

Raportti perustuu seurojen tilinpäätöstiedoissaan ilmoittamaan liikevaihtoon, joka on helpoiten saatavissa ja verrattavissa oleva tieto. Raportissa liikevaihto jaetaan kolmeen osa-alueeseen: lipputulot, televisiointioikeudet ja markkinointi (muun muassa kannattajatuotemyynti). Liikevaihtoon ei lasketa mukaan pelaajakauppoja, arvonlisäveroa ja muita myyntiveroja. Kulloisenkiin raporttiin pääsee mukaan liikevaihdoltaan 20 suurinta seuraa.

2006–2007
---------

Maailman liikevaihdoltaan 20 suurimman jalkapalloseuran kokonaisliikevaihto kaudella 2006–2007 oli 3,7 miljardia euroa. Kasvua edelliskauteen oli 11 prosenttia, joka oli suurin kasvu sitten kauden 2002–2003. Real Madridin liikevaihto kasvoi 20 prosenttia ja seura piti kärkipaikan kolmannen kerran peräkkäin. Suurinta (33 prosenttia) kasvu oli Manchester Unitedilla, joka syrjäytti Barcelonan toisella sijalla. Chelsea nousi neljännelle ja Arsenal uuden stadioninsa siivittämänä viidennelle sijalle. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun kärkiviisikossa oli kolme seuraa samasta maasta.

Mestarien liigan voitosta huolimatta Milan menetti yhden sijan ja oli kuudes, mutta toiseksi sijoittunut Liverpool nousi kaksi pykälää ylemmäs kahdeksanneksi. Juventus putosi sopupeliskandaalia seuranneen Serie B -vierailun myötä kolmannelta sijalta kahdenneksitoista. Häntäpäässä Celtic, Valencia, Marseille ja Werder Bremen korvasivat Manchester Cityn, Rangersin, West Ham Unitedin ja Benfican.

Kaikki 20 seuraa olivat Euroopasta. Kuusi seuroista oli Englannista, neljä Italiasta ja Saksasta, kolme Espanjasta, kaksi Ranskasta ja yksi Skotlannista. Alan Switzer Deloitten Sports Business Groupista nosti esille erityisesti saksalaisseurojen menestyksen, mihin hän arvioi vaikuttaneen kesällä 2006 Saksassa pelattujen maailmanmestaruuskilpailuiden ja niiden myötä kohentuneiden stadionolosuhteiden. Englanti menetti kaksi paikkaa, mutta Paul Rawnsley arvioi tulevina vuosina englantilaisseurojen määrän jälleen kasvavan uusien rahakkaiden televisiointioikeussopimuksien myötä.

### Luettelo

| Sija | Seura | Liikevaihto(milj. €) |
| --- | --- | --- |
| 1. (1.) | Espanja Real Madrid | 351,0 |
| 2. (4.) | Englanti Manchester United | 315,2 |
| 3. (2.) | Espanja Barcelona | 290,1 |
| 4. (6.) | Englanti Chelsea | 283,0 |
| 5. (9.) | Englanti Arsenal | 263,9 |
| 6. (5.) | Italia Milan | 227,2 |
| 7. (8.) | Saksa Bayern München | 223,3 |
| 8. (10.) | Englanti Liverpool | 198,9 |
| 9. (7.) | Italia Inter | 195,0 |
| 10. (12.) | Italia Roma | 157,6 |
| 11. (15.) | Englanti Tottenham Hotspur | 153,1 |
| 12. (3.) | Italia Juventus | 145,2 |
| 13. (11.) | Ranska Lyon | 140,6 |
| 14. (13.) | Englanti Newcastle United | 129,4 |
| 15. (16.) | Saksa Hamburg | 120,4 |
| 16. (14.) | Saksa Schalke | 114,3 |
| 17. (–) | Skotlanti Celtic | 111,8 |
| 18. (–) | Espanja Valencia | 107,6 |
| 19. (–) | Ranska Marseille | 99,0 |
| 20. (–) | Saksa Werder Bremen | 97,3 |

Lähteet
-------

* Deloitte Football Money League 2008
Iniö

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
ParainenVarsinais-Suomi Suomi |
| Saariryhmä | 
Turun saaristo |
| Merialue | 
Saaristomeri |
| Korkein kohta | 
39,8 m |
| Pinta-ala | 
7,41 km² |

Väestö| Asukasluku | 
108 |
| Asutuskeskukset | 
Norrby ja Söderby |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Iniö** on saari Paraisilla. Se oli Iniön kunnan pääsaari. Saaren pinta-ala on 7,4 neliökilometriä ja sillä asuu ympärivuotisesti 108 asukasta, mikä on miltei puolet Iniön väestöstä. Saarella on kaksi kylää Söderby ja Norrby, joista jälkimmäinen on Iniön kirkonkylä.

Iniöstä on tehty pronssi- ja rautakausien aikaisia löytöjä. Pysyvä asutus on tullut saarelle viimeistään ruotsalaisten uudisasukkaiden myötä varhaiskeskiajalla. Saarella on edelleen kattavasti palveluita. Iniöllä toimivat peruskoulu, päiväkoti, terveysasema, vanhainkoti, kirjasto ja kunnan aluekonttori.

Saaren asutus on keskittynyt pohjoisosan Norrbyhyn ja eteläosan Söderbyhyn. Iniön länsirannalla on Dalenin satama ja pohjoisrannalla Skagenin satama. Saaren tasaiset alueet on pääosin muutettu viljelyalaksi. Iniön kalliomäistä korkeimmalle nousee 39,8 metrin korkuinen Kasberg. Saaresta kulkee Houtskariin yhteysalus M/S Antonia sekä Iniön lähisaaristoon ja Brändöhön yhteysalus M/S Satava. Iniö on yhteydessä naapurisaariin Keistiön ja Skagenin losseilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Auri: Ilman kiinteää tieyhteyttä olevat pysyvästi asutut saaret (pdf) (s. 81) Työ- ja elinkeinoministeriö. Viitattu 6.11.2014.
2. ↑  Iniön kirkonkylä Museovirasto. Viitattu 6.11.2014.
3. ↑  Iniö lyhyesti Parainen.  Arkistoitu 6.11.2014. Viitattu 6.11.2014.
4. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 6.11.2014. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Vaellusreitti Iniössä *saaristo.org*. Paraisten kaupunki.  Arkistoitu 6.11.2016. Viitattu 5.11.2016.
6. ↑  Kasberg (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 8.5.2022.
7. ↑  Iniön alueen yhteysalusreittejä Saariston rengastie.  Arkistoitu 6.11.2014. Viitattu 6.11.2014.
**Hakunilan kirkko** on Vantaan Hakunilassa sijaitseva kirkko, joka kuuluu osaksi Hakunilan seurakuntaa. Se suunniteltiin alun perin vuosina 1975–1976 seurakuntakeskukseksi. Teräsbetonirunkoisen, kalkkisementtitiilisen ja pohjamuodoltaan lähes pyöreän kirkon suunnitteli arkkitehti Pauli Halonen. Vuonna 1994 rakennuksessa tehtiin laajennus- ja korjaustöitä Pauli Halosen johdolla, ja piispa Eero Huovinen vihki sen samana vuonna kirkoksi.

Rakennuksen seinäpinnat ovat polveilevat, korkeat ikkunat sijaitsevat kapeissa seinän kohdissa. Kirkkosalin seinät on roiskerapattu, sisäkatto on tasainen ja verhottu alumiinisäleiköllä. Kirkon yhteydessä on kirkkoherranvirasto, erillinen pienempi kappeli, seurakuntasali ja kerho- ja toimistotiloja. Kirkkosalin kalusteet ovat siirreltäviä alttari mukaan lukien. Kirkon kokonaispinta-ala on 1 321 neliötä ja siellä on istumapaikkoja yhteensä 280 hengelle.

Kirkon 12-äänikertaiset urut on valmistanut urkurakentamo Matti Erola vuonna 1987. Kirkkotekstiilit ovat taiteilija Raija Rastas-Vähäsarjan suunnittelemia, alttarin krusifiksin on tehnyt virolainen kuvanveistäjä Aleksander Litvinov, alttariseinän lasimaalaukset taiteilija Dolores Hoffman Tallinnasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hakunilan kirkko Vantaan seurakunnat.  Arkistoitu 3.11.2014. Viitattu 17.5.2015.
2. ↑  Markku Haapio, Laura Luostarinen (toim.): *Suomen kirkot ja kirkkotaide 2*, s. 372. Etelä-Suomen Kustannus, 1980. ISBN 951-9064-28-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vantaan kirkot ja kappelit |
| --- |
|  |
| Kirkot | 
* Hakunila
* Hämeenkylä
* Kivistö
* Korso
* Länsimäki
* Myyrmäki
* Pyhän Annan lastenkirkko
* Rekola
* Tikkurilan kirkko
* Tikkurilan ortodoksinen kirkko
* Vantaan Pyhän Laurin kirkko

 |
|  |
| Kappelit | 
* Honkanummi
* Pyhän Laurin kappeli
* Ruskeasanta
* Seutula
* Vaarala

 |
|  |
| Entiset | 
* Kaivoksela
* Tikkurilan vanha kirkko

 |

 |
**Delisle-asteikko** (yksikön tunnus **°De** tai **°D**) on historiallinen lämpötila-asteikko, jonka esitteli ranskalainen, mutta professorina Pietarissa työskennellyt, Joseph-Nicolas Delisle vuonna 1732. Asteikon on empiirinen asteikko, jonka kaksi referenssipistettä ovat veden jäätymispiste ja kiehumispiste. Asteikosta tuli käänteinen, sillä kiehumispiste merkittiin 0 °De ja sulamispiste 150 °De. Koska lämpötilat mitataan veden jäätymispisteen suhteen, kutsutaan sitä *suhteelliseksi asteikoksi*. Mittausteknisesti sen asteikko on välimatka-asteikko, jossa termodynaamisia laskelmia voi tehdä ainoastaan lämpötilaerojen avulla. Asteikkoa käytettiin lähinnä Venäjällä.

Lähteet
-------

* Bolton, Henry Carrington: Evolution of the thermometer 1592–1743, Open Library, 1900
* Rantala, T.: Lämpöopin luentomoniste (18. Lämpötila, lämpölaajeneminen ja ideaalikaasu) (Arkistoitu – Internet Archive), 1997, Oulun yliopisto
* Hyhkö, Heikki: Tilastotieteen johdantokurssi (Arkistoitu – Internet Archive), 2013
* NNDB: Joseph-Nicolas Delisle

### Viitteet

1. ↑  Bolton, Henry: Evolution of the thermometer, 1900, s. 84
2. ↑  Lämpöopin luentomoniste, s. 4–5, 1997
3. ↑  Hyhkö, Heikki: Tilastotieteen johdantokurssi, s. 27–32, 2013
4. ↑  Hyhkö, Heikki: Tilastotieteen johdantokurssi, s. 59–60, 2013
5. ↑  Hyhkö, Heikki: Tilastotieteen johdantokurssi, s. 73, 2013

Aiheesta muualla
----------------

* Science & Society – Picture Library: Backing board for thermometer, c 1758.
Maria Gustava Gyllenstierna
**Maria Gustava Gyllenstierna** (27. lokakuuta 1672 ‒ 5. marraskuuta 1737) oli ruotsalainen kreivitär, kirjailija ja kääntäjä.

Gyllenstiernan vanhemmat olivat kreivi Christopher Gyllenstierna ja Gustaviana Oxenstierna. Hän meni naimisiin Carl Bonden kanssa vuonna 1693. Jäätyään leskeksi hän asui isoäidiltään Maria Sophia De la Gardielta perimässään Tyresön linnassa. Hän oli lahjakas sekä kielellisesti että kirjallisesti. Hän kirjoitti Jeesuksen elämästä, kärsimyksestä ja kuolemasta 600 sonettia, jotka löytyivät hänen jäämistöstään. Julkisesti hänet tunnettiin käännöksistä. Hän oli Ruotsissa ensimmäinen, joka otti tehtäväkseen antiikin merkkiteoksen, Josephuksen kirjoittaman *Juutalaissodan historian*, kääntämisen ruotsiksi, joskin hän käänsi sen ranskasta ‒ ajan oppineet harvoin osasivat kreikkaa. Rahoituksen puutteen vuoksi teoksesta painettiin Gyllenstiernan elinaikana vain ensimmäinen osa. Kääntäjän nimi on kätketty omistuksen "**M**ed **G**od **G**un**S**t" vahvennettuihin alkukirjaimiin. Hän teki työnsä noudattaen Kaarle XII:n 1713 antaman kansliamääräyksen ohjetta: kielen on oltava puhdasta ja selkeää ja on vältettävä vieraita sanoja. Hän käsittelee esipuheessa ruotsin kielen oikeinkirjoitusta ja sanoo soveltavansa tyyliä, joka on vanhan ja uuden välillä. Hän kertoo myös käännöstyössä saaneensa apua nimeämättömältä henkilöltä, "en wiß Man", ranskankielisen käännöksen vertaamisessa alkutekstiin.

Epäselvää on, mikä sai Gyllenstiernan ryhtymään valtavaan käännöstyöhön. Asialla on voinut olla kuningas, mutta Gyllenstiernalla oli myös kirjallista kunnianhimoa ja halua tuoda sitä esiin myös julkisuudessa. Sophia Elisabet Brenner kiittää häntä vuonna 1713 onnittelurunossa: hän on "[med] en owärderlig penna, / Har skänckt oß samma wärck, så tydligt, prydligt, rent" ('korvaamattoman arvokkaalla kynällään suonut meille tämän teoksen, niin selkeän, huolellisen ja puhtaan'). Brenner arvostaa sitä, että muita kieliä taitamattomat, jotka eivät ennen Gyllenstiernan käännöstä ole voineet lukea Joseohuksen teosta, saivat nyt osakseen suuren palveluksen.

Ennen *Juutalaissodan historiaa* Gyllenstierna oli jo tehnyt yhden käännöksen, ja suuren käännöstyön jälkeen hän käänsi norjalaisen virsirunoilijan Dorothe Engelbretsdatterin *Tåre-offer*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Valborg Lindgärde: Maria Gustava Gyllenstierna, 1672–1737 Litteraturbanken (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**La Mer** (suom. "Meri" tai "Laulu merelle") on ranskalaisen laulaja-lauluntekijä Charles Trenet’n tunnetuin chanson, jonka vuonna 1946 tehty levytys on muodostunut suosituksi ikivihreäksi. Vuotta aiemmin sen oli levyttänyt ensimmäisenä Roland Gerbeau, mutta vasta Trenet’n omana tulkintana kappale nousi suosioon. 

Trenet kertoi kappaleen syntyhistoriasta vähän ennen kuolemaansa vuonna 2001, että se perustuu hänen 16-vuotiaana 1920-luvun lopulla kirjoittamaansa runoon. Sävel alkoi syntyä junamatkalla vuonna 1943, ja muun paperin puuttuessa hän kirjoitti sen muistiin junan vessapaperille.

Sävelmä on saanut vaikutteita Hoagy Carmichaelin kappaleesta "Heart and Soul": molempien sointukulkuna on kymmenissä muissakin populaarimusiikin kappaleissa käytetty I–iv–IV–V, niin sanottu akuankkakierto.

Bobby Darinin jazztyylinen versio "Beyond the Sea" nousi Yhdysvaltojen singletilaston kuudenneksi vuonna 1959.

"La Mer" soi monissa elokuvissa, kuten Steve Martin -elokuvan *L.A. Story* (1991) alkujaksossa, Kevin Klinen laulamana Lawrence Kasdanin elokuvassa *Ranskalainen suudelma* (1995), Bernardo Bertoluccin elokuvassa *The Dreamers* (2003) ja Tomas Alfredsonin brittivakoilijoista kertovassa elokuvassa *Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja* (2011).

Suomalaisversioita
------------------

Sekä Kullervo että Anja Eskonmaa ovat tehneet lauluun suomenkieliset sanat, ja molempia suomennoksia on levytetty nimellä "Laulu merelle" tai "La Mer". Laulun ovat levyttäneet muiden muassa Matti Heinivaho 1960 ja Eino Grön 1983 sekä monet viihdekuorot, kuten Aikamiehet ja Marit ja Mikot. Lisäksi on monia suomalaisiakin instrumentaalilevytyksiä.

*Suuren toivelaulukirjan* osassa 4 Kullervon sanoitus on julkaistu nimellä "Meri", mutta sillä nimellä Suomen äänitearkistosta löytyy vain Taito Vainion instrumentaalinen tangosovitus vuodelta 1976.

Keväällä 1996 löytyi Turusta Sointu-äänilevytehtaan koelevy ilmeisesti vuodelta 1949, jolla Olavi Virta ja Sointu-orkesteri esittää Kullervon sanoituksella kappaleen nimellä "Meri", kääntöpuolellaan samba "Cuanto le gusta". Levytystä ei jostain syystä aikoinaan julkaistu, mutta se löytyy Sointu-yhtiön tuotantoa esittelevältä CD-kokoelmalta *Sointu 1945–1949*.

Lähteet
-------

1. ↑  Dimery, Robert: "La Mer", *1001 Songs: You Must Hear Before You Die*. Hachette UK, 2011. Google Books (viitattu 4.8.2018). (englanniksi)
2. 1 2  Somewhere Beyond La Mer *Sound Beat*.  14.9.2017. Syracuse University Library. Viitattu 4.8.2018. (englanniksi)
3. ↑  Charles Trenet Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
4. 1 2 3  Hakutulos kappaleelle La mer *Suomen äänitearkiston tietokanta vuosilta 1901–1999*. Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 4.8.2018. Viitattu 4.8.2018.
5. ↑  "Meri (La Mer)", *Suuri toivelaulukirja 4*, s. 134. F-kustannus, 2005.
6. ↑  Oajunen, Helmeri: 8.0 levytuotanto *Olavi Virta, maailman paras laulaja -sivusto*.  24.12.1996.  Arkistoitu 4.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Olavi Virran julkaisematon levytys YouTubessa
Pyhän Martinuksen katedraali
**Pyhän Martinuksen katedraali** on kirkko nykyisessä Fozin kaupungissa Lugon maakunnassa Galician alueella Espanjassa. Sitä on kutsuttu Espanjan ensimmäiseksi katedraaliksi.

Sen piispanistuimen juuret voidaan jäljittää jo 500-luvulle, jolloin anglosakseja pakenevat kristityt britit perustivat alueelle hiippakunnan. Kolmesataa vuotta myöhemmin Dumion piispa haki turvaa linnamaisesta kirkosta, jonka on tulkittu olleen nykyisen rakennuksen edeltäjä, ja Mondoñedo oli vähän aikaa kahden hiippakunnan keskus. Viikinkien ja saraseenien hyökkäysten takia piispojen oli kuitenkin lähdettävä sieltä.

Kirkon nykyinen ulkonäkö on muodostunut useiden rakennusvaiheiden tuloksena 900-luvulta 1100-luvulle.

Lähteet
-------

1. ↑  Alfredo Orte Sánchez: SAN MARTIÑO DE MONDOÑEDO - - La Primera Catedral de Hispania *rutasyleyendas.com*.  Arkistoitu 13.6.2015. Viitattu 12.6.2015.
2. 1 2  Iglesia de San Martín (Martiño) de Mondoñedo, Lugo *arteguias.com*. Viitattu 12.6.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Martinuksen katedraali** Wikimedia Commonsissa
**Ruthwell** (gaeliksi *Ruadhail*) on kylä Skotlannissa Dumfries ja Gallowayn paikallishallintoalueella. Se sijaitsee Dumfriesin ja Annanin kaupunkien välissä lähellä Solway Firthin lahtea.

Ruthwellin kirkossa on noin 5,3 metriä korkea anglosaksinen risti, joka on todennäköisesti peräisin 700-luvun toiselta neljännekseltä. Se on Britteinsaarten varhaisimpia ja parhaiten säilyneitä vapaasta seisovia kiviristejä. Ruthwell on tunnettu myös maailman ensimmäisestä säästöpankista. Sen kylään perusti Henry Duncan vuonna 1810.

* Ruthwellin kirkkoRuthwellin kirkko
* Ruthwellin ristiRuthwellin risti
* Ruthwellin säästöpankkimuseoRuthwellin säästöpankkimuseo

Lähteet
-------

1. 1 2  Ruthwell VisitScotland. Viitattu 11.11.2022. (englanniksi)
2. ↑  John, Higgitt: "Ruthwell Cross". Teoksessa *Oxford Art Online*. Oxford University Press, 2003. ISBN 978-1-884446-05-4. Wikipedia Library (viitattu 11.11.2022). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruthwell** Wikimedia Commonsissa