recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Valkoinen roskaväki** (myös **valkoroska**, engl. *white trash*, lyh. *WT*) on halventava nimitys valkoihoisista ihmisistä, jotka kuuluvat alempaan yhteiskuntaluokkaan. Nimitystä käytetään muun muassa ihmisistä, joiden epäillään olevan esimerkiksi vähän koulutettuja, köyhiä, rikollisia tai asuvan puutteellisissa elinoloissa. Nimitys on yleinen Yhdysvalloissa.

Kirjailija Jari Tervon mukaan Suomeen on syntynyt "oma valkoinen roskaväki", johon kuuluvat muun muassa huonosti koulutetut, epäterveellisesti syövät, homoja ja muukalaisia vihaavat, kulttuuria inhoavat ja kiihkoisänmaalliset. Jari Tervon kirjoitus herätti vastustusta, sillä Tervon itsensä katsottiin sortuneen rasismiin kirjoituksellaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Meaning of "white trash" in the English Dictionary *Cambridge Dictionary*. Viitattu 27.9.2018.
2. ↑  Definition of 'white trash' *Collins Dictionary*. Viitattu 27.9.2018.
3. ↑  Donnella, Leah: Why Is It Still OK To 'Trash' Poor White People? *National Public Radio*.  1.8.2018. Viitattu 27.9.2018.
4. ↑  Tervo, Jari: Jari Tervo: Valkoinen roskaväki *Yle Uutiset*.  28.9.2015. Viitattu 27.9.2018.
5. ↑  Jari Tervolle tyrmäys – "Rasistista" *Helsingin Uutiset*.  28.9.2015.  Arkistoitu 27.9.2018. Viitattu 27.9.2018.
**Harry Triguboff** (s. 3. maaliskuuta 1933 Liaoning, Kiina) on australialainen yritysjohtaja ja yksi maan rikkaimmista henkilöistä. Triguboff on luonut omaisuutensa pääasiassa kiinteistöillä. Hänen omaisuuden arvoksi lasketaan 10 miljardia Yhdysvaltain dollaria. *Forbesin* Australian 50 rikkaimmain listalla hänen sijoituksensa toinen.

Harry Triguboff syntyi Kiinassa venäläistaustaiseen juutalaisperheeseen. Australiaan hän saapui teini-ikäisenä vuonna 1948. Hän aloitti työuransa tekstiilien parissa, kunnes siirtyi kiinteistötoimintaan 1960-luvulla. Triguboff on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Menestyksensä hän loi kiinteistöillä. Meriton-yhtiö on erikoistunut asuinkäyttöön tarkoitettuihin tornitaloprojekteihin, erityisesti Lounais-Queenslandin osavaltiossa Brisbanen ympärillä. Lempinimi "High Rise Harry" tulikin juuri 75 000 asunnon nopeasta rakentamisesta markkinoiden tarpeeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Harry Triguboff Forbes. Viitattu 15.6.2019. (englanniksi)
2. ↑  Managing Director, Harry Triguboff | Meriton *meriton.com.au*.
**Marie Collonvillé** (s. 23. marraskuuta 1973 Amiens) on ranskalainen seitsenottelija.

Collonvillé voitti seitsenottelussa vuonna 1992 nuorten Ranskan-mestaruuden ja seuraavana vuonna maansa alle 23-vuotiaiden mestaruuden. Helsingin EM-kisoissa 1994 hän sijoittui yhdeksänneksitoista tuloksella 5 697. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti lajin Ranskan-mestaruuden. Vuonna 1997 Collonvillé oli Pariisin sisäratojen MM-kisoissa viisiottelussa kahdeksas pistein 4 225 ja Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa seitsenottelussa kahdestoista tuloksella 6 179. Seuraavana vuonna hän sijoittui Valencian sisäratojen EM-kisoissa viisiottelussa viidenneksi tuloksella 4 300 ja Budapestin ulkoratojen EM-kisoissa seitsenottelun kahdeksanneksi pistein 6 218. Sevillan MM-kisoissa 1999 hän oli yhdeksäs.

Vuonna 2001 Collonvillé voitti seitsenottelun Francophone Games -kisoissa ja sijoittui Edmontonin MM-kisoissa yhdenneksitoista. Seuraavana vuonna hän voitti Ranskan-mestaruuden. Collonvillé voitti 2003 viisiottelussa Ranskan sisäratojen mestaruuden ja MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 4 644. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Ranskan-mestaruuden seitsenottelussa. Ateenan olympialaisissa 2004 hän oli seitsemäs tuloksella 6 279. Seuraavana vuonna hän sijoittui Madridin sisäratojen EM-kisoissa viisiottelussa kuudenneksi ja Helsingin MM-kisoissa seitsenottelussa kuudenneksi. Vuonna 2006 hän voitti Ranskan mestaruuden ja 2007 sijoittui Osakan MM-kisoissa yhdeksänneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 12:nneksi.

Collonvillé on 163 senttimetriä pitkä, mutta on ylittänyt korkeushypyssä 194 cm. 

Collonvillé otteli syyskuussa 2004 Talencessa kymmenottelussa tuloksen 8150 pistettä, joka oli lajin ensimmäinen virallinen naisten maailmanennätys.

Collonvillé lopetti urheilu-uransa vuonna 2009.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 100 metrin juoksu: 12,54 (2006)
* 200 metrin juoksu: 24,71 (1997)
* 800 metrin juoksu: 2.10,90 (1999)
* 100 metrin aitajuoksu: 13,52 (2000)
* Korkeushyppy: 194 (1997)
* Pituushyppy: 667 (2007)
* Kuulantyöntö: 12,73 (2006)
* Keihäänheitto: 49,14 (2004)
* Seitsenottelu: 6350 (1997)
* Kymmenottelu: 8150 (2004)

Lähteet
-------

* Marie Collonvillé Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Hymans, Richard (toim.): Progression of World Athletics Records (s. 379–380)  2020. World Athletics. Viitattu 30.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  World Record Progression of Decathlon *worldathletics.org*. Viitattu 30.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  van Kuijen, Hans: Kasyanov and Dobrynska, the overnight leaders in Talence *iaaf.org*.  19.9.2009. IAAF. Viitattu 27.9.2013. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Valkoinen oleanteri** (engl. *White Oleander*) on yhdysvaltalaisen Janet Fitchin kirjoittama romaani. Teos on ilmestynyt suomeksi Kaisa Luntisen kääntämänä, WSOYn kustantamana 2001. Kirja kertoo teini-ikäisen Astrid Magnussenin surullisesta lapsuudesta ja kipeistä kasvuvaiheista. Kirja valittiin The Oprah Winfrey Shown kirjakerhoon toukokuussa 1999.

Juonikuvaus
-----------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Astrid Magnussen asuu kahdestaan äitinsä Ingrid Magnussenin kanssa Los Angelesissa. Ingrid on taiteilija, joka elää täysin omassa maailmassansa. Hänellä on omat sääntönsä, joita hän yrittää Astridillekin opettaa. Hän ei ole ikinä kokenut kuuluvansa mihinkään eikä halua elää niin kuin muut. Ingrid kuitenkin rakastuu ja on valmis luopumaan kaikista periaatteistaan miehen takia. Suhde ei kuitenkaan kestä, ja lopulta katkeroitunut Ingrid tappaa miehen.

Ingrid joutuu vankilaan ja Astrid aloittaa matkalaukkuelämän kasvatuskodista toiseen. Hän ikävöi äitiänsä ja yrittää turruttaa itsensä niin lääkkeillä, seksillä, rahalla kuin huumeillakin. Vuosien varrella hän joutuu ampumisen uhriksi, kärsii nälänhädästä ja näkee toinen toistaan epäonnistuneempia ihmissuhteita. Ainut pysyvä elementti hänen repaleisessa elämässänsä on Ingrid, jonka kirjeet ja elämänohjeet seuraavat häntä läpi teinivuosien.

Kirjan teemat
-------------

Kirja kerrotaan Astridin näkökulmasta, ja yksi teema onkin Astridin kasvaminen lapsesta aikuiseksi. Kirjassa esitellään useita erilaisia äiti-tytär-suhteita, mutta tärkein on kuitenkin Astridin ja Ingridin välinen suhde. Kirjan loppuosan teemaksi voisi nostaa Astridin itsenäistymisen – kuinka hän lopulta kasvaa äitinsä varjosta ja nousee äitiänsä vastaan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Sovitukset
----------

Kirjasta on tehty myös elokuva, joka ilmestyi vuonna 2002. Elokuvan on ohjannut Peter Kosminsky ja pääosissa nähdään Alison Lohman, Michelle Pfeiffer, Robin Wright Penn ja Renée Zellweger.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fennica[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Valkoinen oleanteri Internet Movie Databasessa IMDB.com (englanniksi)
* Kirjailijan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Valkoisella terrorilla Taiwanissa** tarkoitetaan toisinajattelijoiden tukahduttamista Kuomintangin hallinnon aikaan sotatilalain aikana. Valkoisen terrorin ajanjakson ajatellaan yleisesti alkaneen kun sotatilalaki julistettiin Taiwanissa 19. toukokuuta 1949 ja sen katsotaan päättyneen 21. syyskuuta 1992.

Valkoisen terrorin ei katsota yleisesti sisältävän helmikuun 28. päivän verilöylyä vuonna 1947, jolloin Kuomintang tappoi vähintään 18 000 taiwanilaista siviiliä vastauksena kansannousuun. Kaksi vuotta helmikuun 28. päivän verilöylyn jälkeen KMT vetäytyi Manner-Kiinasta Taiwaniin Kiinan sisällissodan loppuvaiheissa. Valtaansa lujittaakseen KMT aloitti ankarat poliittiset tukahduttamiskeinot, joihin sisältyi sotatilalaki ja epäiltyjen vasemmistolaisten tai kommunisteja sympatisoivien teloittaminen. Muut toimet kohdistuivat Taiwanin alkuperäisväestön jäseniin, jotka osallistuivat helmikuun 28. päivän verilöylyyn.

Kuomintang vainosi hallinnon kriitikkoja ja vastustajia, syyttäen heitä hallinnon kaatamisen yrittämisestä. KMT hyödynsi salaista poliisia ja muita tiedustelutoimijoita sallien erityiset rikoslait työkaluiksi toisinajattelijoiden vainoamiseksi. Ihmisoikeuksia ja oikeutta yksityisyyteen ei kunnioitettu ja ihmisten massavalvontaa hyödynnettiin laajalti. Toisinajattelijoiksi epäiltyjä kohtaan nostettiin tekaistuja rikostapauksia.  3000-4000 siviilin arvioidaan tulleen teloitetuksi hallituksen toimesta valkoisen terrorin aikana. Hallitusta on myös epäilty ulkomailla maanpaossa olleiden toisinajattelijoiden tapoista.

Demokratialle myönteiset mielenosoitukset tukahdutettiin rajuin ottein. Kuomintang hallitsi yksipuoluejärjestelmällä, jossa muiden puolueiden olemassaolo oli kielletty.

Lähteet
-------

1. ↑  Murray A. Rubinstein: *Taiwan : a new history*. Armonk, N.Y.: M.E. Sharpe, 2007. 71173879. ISBN 0-7656-1494-4, 978-0-7656-1494-0, 978-0-7656-1495-7, 0-7656-1495-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 20.4.2023).
2. ↑  White Terror Period *www.nhrm.gov.tw*. Viitattu 20.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  30 years after end of martial law, scars from Taiwan's 'White Terror' remain *NBC News*. Viitattu 20.4.2023. (englanniksi)
4. ↑  Aboriginal White Terror period victims remembered - Taipei Times *www.taipeitimes.com*.  30.8.2021. Viitattu 20.4.2023.
5. ↑  Book review: Stories from Taiwan's "White Terror" *Nikkei Asia*. Viitattu 20.4.2023. (englanniksi)
6. ↑  Chris Bodenner: Is Taiwan Really a Beacon of Freedom? *The Atlantic*.  7.12.2016. Viitattu 20.4.2023. (englanniksi)
7. ↑  Hermes Auto: Victims demand justice 70 years after Taiwan's bloody 228 Incident massacre | The Straits Times *www.straitstimes.com*.  26.2.2017. Viitattu 20.4.2023. (englanniksi)
8. ↑  White Terror exhibit unveils part of the truth - Taipei Times *www.taipeitimes.com*.  20.5.2005. Viitattu 20.4.2023.
**Simon Ove Christian Oglivie Spies** (1. syyskuuta 1921 Helsingør – 16. huhtikuuta 1984 Rungsted) oli tanskalainen liikemies, joka parhaiten tunnettiin 1956 perustamastaan matkatoimisto Spies Rejseristä. Yritys saavutti nopeasti menestystä ja laajeni huomattavasti. Aluksi se järjesti halpoja laiva- ja linja-automatkoja Mallorcalle, mutta 1960-luvulla se osti tanskalaisen lentoyhtiön konkurssipesän ja aloitti tilauslennot etelän lomakohteisiin Conair of Scandinavia -nimen alla.

Spies herätti aikanaan runsaasti huomiota värikkäiden elämäntapojensa ja tempauksiensa ansiosta. Esimerkiksi teatteriin mennessään hänellä oli tapana ostaa kolme pääsylippua: itselleen, kävelykepilleen ja koiralleen.

Spies Rejser, kuten sen suurin tanskalainen kilpailija, on myöhemmin yhdistymisen kautta päätynyt osaksi MyTravel Groupia. Markkinointinimenä Spies on silti yhä käytössä.

Vuonna 2013 Simon Spiesistä tehtiin näytelmäelokuva *Spies & Glistrup*, jossa toinen päähahmo on populistinen tanskalaispoliitkko Mogens Glistrup.

Katso myös
----------

* Kalevi Keihänen

Lähteet
-------

1. ↑  Simon Spies *Den Store danske*. Viitattu 26.5.2017.
2. ↑  *Nordic Film Market 2013*, s. 19. Göteborg International Film Festival, 2013. Kirjanen Internet Archivessa (viitattu 30.7.2023). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Simon Ove Christian Ogilvie Spies *gravsted.dk*. Viitattu 27.7.2013.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Viktória Hrunčáková** (o.s. Kužmová, s. 11. toukokuuta 1998 Košice) on slovakialainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalle 43 maaliskuussa 2019. Hän voitti vuonna 2015 tyttöjen nelinpeliturnauksen Yhdysvaltain avoimissa Aleksandra Pospelovan kanssa. Seuraavana vuonna hän oli siellä kaksinpelissä loppuottelussa.

Ensimmäisessä pelaamassaan Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Yhdysvaltain avoimissa 2017 Kužmová hävisi ensimmäisellä kierroksella Venus Williamsille voittaen kuitenkin yhden erän häntä vastaan. Australian avoimissa 2018 hän hävisi avauskierroksella Elise Mertensille. Helmikuussa hän eteni välieriin Budapestin WTA-turnauksessa. Hän hävisi turnauksen karsintojen toisen kierroksen ottelunsa, mutta sai lopulta villin kortin pääsarjaan, missä voitti avauskierroksella neljänneksi sijoitetun Sorana Cîrstean, toisella kierroksella Sabine Lisickin ja puolivälierissä Petra Martićin. Välierissä hän hävisi Alison Van Uytvanckille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Viktória Hrunčáková WTA:n sivuilla (englanniksi)
2. ↑  Viktória Hrunčáková ITF:n sivuilla (englanniksi)
3. ↑  Victoria Chiesa: Lucky loser Kuzmova shocks Cirstea in Budapest *WTA Tennis*.  20.2.2018. Viitattu 23.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Viktória Hrunčáková WTA:n sivuilla (englanniksi)
* Viktória Hrunčáková ITF:n sivuilla (englanniksi)
Kompin saari ilmakuvassa vuonna 1940.
**Komppi** on asuinalue Raumalla, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä kaupungin keskustan länsipuolella Rauman sataman ja entisen Hollmingin telakka-alueen keskellä. Komppi oli vielä 1940-luvulla saari, joka vähitellen jäi telakka- ja satama-alueen sisään, kun ympäröivät vesialueet täytettiin ja rakennettiin. Parisenkymmentä pientaloa käsittävän asuinalueen on suunnitellut ruotsalaissyntyinen arkkitehti Albert Richardtson. Asukkaita Kompissa on noin 50.

Historia
--------

Komppi oli alun perin noin kolmen hehtaarin kokoinen pyöreä saari, joka sijaitsi Korkeakarin ja Petäjäksen saarten välissä. Sen eteläpuolella oli Kompin lahti, jonka takana puolestaan sijaitsi Rauman satama. Saaressa oli kaksi huvilaa, joista vanhempi oli rakennettu vuonna 1880. Viereisessä Korkeakarin saaressa aloitti vuonna 1920 toimintansa ikkunalasitehdas, jonka työläisille päätettiin rakentaa oma asuinalue Kompin saareen. Sen suunnittelusta vastasi Turussa vaikuttanut arkkitehti Albert Richardson ja asuinalue valmistui jo ennen lasitehtaan käynnistymistä vuonna 1919. Richardtson suunnitteli saarta kiertävän kehäkadun, jonka varrelle rakennettiin yhteensä 18 kahden perheen käyttöön tarkoitettua puurakenteista pientaloa. Niihin kuului lisäksi kahden talon yhteinen piharakennus, joka oli sijoitettu tonttien rajalle. Saarta kiertävän kehäkadun ulommaiset tontit rajoittuivat mereen ja niillä oli omat laiturit ja venepaikat. Kompin ja Korkeakarin saarten välille rakennettiin myös silta.

Saarta ympäröivän vesialueen täyttö alkoi 1940–1950-lukujen vaihteessa, jolloin Kompin pohjoispuolella aloitti toimintansa Hollming Oy:n telakka. Myöhemmin täytettiin saaren eteläpuolinen Kompinlahti, jonka paikalla on nykyään muun muassa sataman portti sekä paikoitusaluetta, jonka läpi kulkee Hakunintie niminen katu. Alueen asukkaat kärsivät pitkään sataman rekkaliikenteen aiheuttamista meluhaitoista, jonka vuoksi 2000-luvun alussa tehty asemakaavamuutos vaati Rauman satamaa ympäröimään osan alueesta meluaidalla. Se valmistui lopulta vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Uusi-Seppä, Niina (toim.): *Satakunnan kulttuuriympäristöt eilen, tänään, huomenna*, s. 319. Satakunnan Museo, 2012. ISBN 978-952-67018-9-9. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.8.2014).
2. ↑  Komppilaisia ei työn äänet haittaa  29.1.2011. Rauman kaupunki.  Arkistoitu 8.8.2014. Viitattu 1.8.2014.
3. 1 2  Kompin lahti ilmasta Raumakuvasto. Viitattu 1.8.2014.
4. ↑  Villa Tallbo'n tarina Tallbo-ravintolat. Viitattu 1.8.2014.
5. 1 2  Kompin lahti Raumakuvasto. Viitattu 1.8.2014.
6. ↑  Rauman satama sai muutoksen kaavaan  5.8.2004. Turun Sanomat. Viitattu 1.8.2014.
7. ↑  Kompin melusuojatyöt valmistuneet  28.6.2007. Rauman kaupunki.  Arkistoitu 8.8.2014. Viitattu 1.8.2014.
Locostin runko ja koripaneelit.
**Kit car** tarkoittaa autoa, jonka auton ostaja kokoaa osista kotonaan rakennussarjasta. Auton ostaja saa komponentteja, joista auto kootaan. Tunnettuihin valmistajiin kuuluu Caterham, joka myy myös tehtaalla koottuja autoja. Rakennussarjoissa tietyt osat voivat olla valmiiksi koottuja kuten runko ja koripaneelit tai ne voivat olla erillään. Moottori ja vaihdelaatikko toimitetaan valmiina yksiköinä. Rakennussarjasta koottavat autot ovat tyypillisesti yksinkertaisempia kuin valmiiksi tehtaalla kootut autot. Kit car -autot ovat usein replikoita klassisista tai eksoottisista urheiluautoista.

Rallissa
--------

Kit car voi viitata myös erityisesti rallissa käytettyjen autojen luokkaa, joka tarkoittaa WRC-autoja edullisempaa luokkaa. Rallissa kit car -autoilla ajettiin FIA:n kaksilitraisten maailmancupissa, joka oli rallin MM-sarjan tukisarja.

Lähteet
-------

1. ↑  What is a kit car? *carwow.co.uk*.  8.2.2023. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  Michael Satterfield: What is a Kit Car? A Brief History of Component Cars *thegentlemanracer.com*. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Aero evolution of the Citroën Xsara: from the Kit Car to the T4/WRC *wrcwings.tech*.  28.12.2021. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  Best of motorsport *cupra.autocar.co.uk*. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
**Anna "Annie" Vilhelmina Elisabet Åkerhielm** (o.s. *Quiding*; 18. marraskuuta 1869 – 20. heinäkuuta 1956) oli ruotsalainen kirjailija ja toimittaja. Hän ihaili avoimesti Adolf Hitlerin johtamaa Natsi-Saksaa.

Elämä
-----

Åkerhielm oli utopisti Nils Herman Quiding tytär. Vanhemmat suhtautuivat kielteisesti silloisiin tyttökouluihin, ja Åkerhielm sai opetusta kotona isosiskoltaan sekä yksityisopettajilta. Hän luki myös omatoimisesti paljon ja hankki laajan yleissivistyksen. Ensimmäisen romaaninsa *Hvidehus*in hän julkaisi 29-vuotiaana ja voitti sillä *Idun*-lehden kirjoituskilpailun. Åkerhielmin kirjoissa ihannoitiin menneisyyttä ja tuomittiin nykypäivä, mikä toi hänelle paitsi arvostusta myös arvostelua. Vuonna 1906 Åkerhielm meni naimisiin lehtimies Dan Åkerhielmin kanssa, joka oli *Gefle-Posten* -lehden päätoimittaja. Pariskunta työskenteli yhdessä lehden parissa vuoteen 1912, jolloin he muuttivat Tukholmaan. Siellä he siirtyivät *Nya Dagligt Allehanda* -lehden palvelukseen. Annie kirjoitti myös *Stockholms Dagbladiin*.

Åkerhielm vastusti äänioikeuden antaista naisille. Vuonna 1904 hän maalasi kirjassaan *Fru Fanny* kuvan äänioikeusnaisesta, joka laiminlyö tehtävänsä puolisona ja äitinä. Tämän poika kuolee ja mies jättää, ja nainen viettää loppuelämänsä onnettomana. Kirja oli myyntimenestys. Åkerhielm suhtautui kielteisesti myös demokratiaan yleisesti ottaen. Hänen mukaansa se johtaisi sivistymättömien kansanjoukkojen valtaannousuun. Tärkeimpänä poliittisena kysymyksenä hän piti kuitenkin maanpuolustusta. Hän oli antipasifisti ja vaati puolustusmenojen kasvattamista sekä ylisti sotaa jalostavana voimana. Hän ihannoi Saksaa ja alkoi ihailla Adolf Hitleriä hänen noustuaan valtaan. Vuonna 1944 Åkerhielm oli saksalaismielisen Ruotsin sosialistipuolueen ehdokas valtiopäivävaaleissa. Puolueen menestys jäi hyvin heikoksi ja se lakkautettiin pian vaalien jälkeen. Keväällä 1945 Hitlerin itsemurhan jälkeen Åkerhielm kirjoitti tästä ylistävän nekrologin, jossa hän totesi Hitlerin olleen ihmiskunnan historian toiseksi suurin sankari Jeesuksen jälkeen. Åkerhielm pysyi uskollisena aatteelleen kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bokholm, Sif: Annie Åkerhielm *Svenskt kvinnobiografiskt lexikon*.  8.3.2018. Viitattu 30.7.2023. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Annie Åkerhielm** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee käyttäytymissääntöjä. Protokolla tarkoittaa myös tietoliikenteeseen liittyvää käytäntöä tai standardia.*
Tarmo Manni tervehtii presidentti ja rouva Kekkosta 1965.
Reaganit tarjoavat illallisen prinssi Charlesille ja prinsessa Dianalle. Protokolla auttaa tällaisten tilaisuuksien istumajärjestyksen suunnittelussa.
**Protokolla** on säännöstö, joka kertoo kuinka esimerkiksi diplomaattien välisessä vuorovaikutuksessa juhlaseremonioissa ja virallisissa esiintymisissä tulee käyttäytyä. Protokollan noudattamisen tarkoituksena on saada asiat luistamaan aikataulun mukaan, tehdä kanssakäymisestä selkeää ja miellyttävää ja vähentää epävarmuutta. Protokolla sääntelee esimerkiksi kunnioituksen osoittamisen valtion päämiehille ja diplomaattien arvojärjestyksen, jolloin on kyse tarkemmin sanottuna valtiollisesta protokollasta. Protokollaan liittyy läheisesti myös etiketti, joka perustuu kansainvälisesti hyväksyttyihin tapoihin ja kohteliaisuuteen, sekä joukko sääntöjä ja kaavoja, joita noudatetaan tietyissä virallisluonteisissa tilanteissa ja tilaisuuksissa, kuten valtiovierailuiden yhteydessä.

Protokolla määrää henkilöiden keskinäisen arvojärjestyksen valtion lisäksi muissa julkisyhteisöissä kuten kunnissa, seurakunnissa ja yliopistoissa. Kunnallisen protokollan mukaan esimerkiksi luottamushenkilö ja viranhaltijajohto asetetaan järjestykseen seuraavasti: I valtuuston puheenjohtaja (tai pormestari), II hallituksen puheenjohtaja ja III kunnanjohtaja. Sen sijaan seurakunnissa oman perinteensä mukaisesti järjestys on I kirkkoherra, II valtuuston puheenjohtaja ja III neuvoston varapuheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Diplomatic Protocol Manual  2015. Euro-Atlantic Diplomat Society. Viitattu 12.8.2017.
2. ↑  Protokolla ja kansainväliset suhteet *Suomen Ulkoasiainministeriö*.  Arkistoitu 12.8.2017. Viitattu 12.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Charles Crawford (1.2.2021) Diplomatic Protocol Explained (englanniksi) (diplomatmagazine.com)
iPod mini
**iPod mini** on tuotannosta poistunut Apple Computerin valmistama kiintolevyllinen musiikkisoitin. Se on pienempi ja kevyempi versio iPodista. iPod mini julkaistiin tammikuussa 2004 ja sitä myytiin neljän tai kuuden gigatavun kiintolevyllä varustettuna.

Kuten iPod, iPod mini osaa soittaa MP3, WAV, AAC/M4A, AIFF ja Apple Lossless tiedostoja. iPod mini toimii USB- tai FireWire-portin kautta sekä Windows- että Macintosh-koneissa. Kolmannen osapuolen ohjelmilla iPod miniä voidaan käyttää myös Linux-koneilla, joskin rajoitetusti. Jotkut ovat myös kokeilleet asentaa soittimen käyttöjärjestlmäksi linuxin. Se ei kuitenkaan ole suositeltavaa muille kuin kokeneille käyttäjille, ja tehdään aina omalla riskillä.

iPod mini on kooltaan 91 × 51 × 13 mm ja painaa 103 grammaa. Sen kuori on anonisoitua alumiinia ja sitä oli saatavilla viitenä eri värinä: hopea, kulta (vain 1. sukupolven mallit), sininen, vaaleanpunainen ja vihreä. iPod minissä on iPodista tuttu vieritysrulla, mutta ohjauspainikkeet on minissä siirretty vieritysrullan alle. Klikkauspyörä toimi minissä niin hyvin, että sitä alettiin käyttää myös uudemmassa iPodissa.

Uusi flash-muistilla varustettu iPod nano on korvannut iPod minin Applen tuotevalikoimassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  iPod mini and iPod mini (Second Generation) - Technical Specifications  26.7.2017. Apple. Viitattu 13.02.2018.
2. ↑  Laakso, Janne: Muistatko iPodin? Entinen suosikkilaite täyttää 15 vuotta lähes hylättynä *Tekniikka ja tiede - Voice.fi*.  27.10.2016. Viitattu 13.02.2018.
3. ↑  Timme, Falko: How To Manage An iPod From A Linux Desktop With Rhythmbox *Howtoforge*. Viitattu 13.02.2018.
4. ↑  Leach, Bernard: Linux iPod Installation Guide *SourceForge*.  2003,2004. Viitattu 13.02.2018.
5. 1 2  Näin tunnistat iPodisi mallin Apple. Viitattu 13.02.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **IPod mini**.
* Iltalehti: Löytyykö piirongista vanha iPod? Siitä voidaan maksaa mansikoita
* Iltasanomat - Digitoday: Lojuuko laatikossasi tällainen vanha musiikkisoitin? Se voi olla tonnien arvoinen
**Platon Ivanovitš Ivanov** (vuodesta 1938 **Iivola**; 31. maaliskuuta 1863 Helsinki – 15. marraskuuta 1939 Daugavpils, Latvia) oli Suomessa syntynyt venäläinen virkamies, joka toimi toisen sortokauden aikana Suomen kenraalikuvernöörin kanslian johtajana, senaattorina niin sanotussa amiraalisenaatissa sekä ministerivaltiosihteerin apulaisena.

Ivanovin vanhemmat olivat Helsingin junkkarikoulun opettaja, eversti Ivan Ivanov ja Maria Molozemova. Vaikka Ivanov olikin syntynyt Suomessa ja osasi suomea sekä ruotsia, hän ei ollut Suomen kansalainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta yksityislyseosta 1881, opiskeli venäjää Moskovassa 1884–1886, sai tykistöaliluutnantin arvon 1889 ja suoritti Pietarin oikeuslyseon kurssin.

Ivanov oli keisarin Suomen asiain kanslian ylimääräinen virkamies 1901 ja vanhempi apulaistoimitussihteeri 1903. Hän oli Vaasan läänin lääninsihteerinä 1903 ja sitten ministerivaltiosihteerinviraston avustavana virkamiehenä erityistehtävissä 1904–1909 sekä Helsingin yliopiston vt. kanslerinsihteerinä 1905–1909. Ivanovista tuli kenraalikuvernöörinkanslian varajohtaja 1909 ja johtaja 1911. Kun Markovin senaattia haluttiin samana vuonna täydentää, kenraalikuvernööri F. A. Seyn järjesti Ivanovin senaattoriksi vedoten vuodelta 1858 olevaan asetukseen, jota oli mahdollista tulkita siten että Suomessa virassa toimineet venäläiset olivat saaneet Suomen kansalaisuuden. Ivanov toimi senaatin talousosaston jäsenenä ja kamaritoimituskunnan vt. päällikkönä 1911–1913. Sen jälkeen hän oli ministerivaltiosihteeriksi siirtyneen Markovin apulaisena Pietarissa aina helmikuun vallankumoukseen asti. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1906 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1910.

Venäjän vallankumouksen jälkeen Ivanov oli Kone ja Silta Oy:n konttoristina 1920–1924 ja vuodesta 1924 alkaen kirjailijana ja toimittajana Latvian Daugavpilsissa. Hänen ensimmäisen vaimonsa isä oli ollut siellä kaupunginjohtajana. Ivanov oli naimisissa 1895–1932 Olga Moltšanovan kanssa ja vuodesta 1938 Sofie Bersenovan kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yliopiston virkamiesmatrikkelin mukaan kuolinpaikka on Helsinki.
2. 1 2 3 4  Kristiina Kalleinen: / Ivanov, Platon (1863 - 1939) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  13.10.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. 1 2  IVANOFF (1938− Iivola), Platon Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1640–1917.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Venäjä Suomen ministerivaltiosihteerin apulaiset (1809–1917) |
| --- |
|  |
| 
* von Haartman (1825–1830)
* A. Armfelt (1834–1841)
* Stewen (1844–1851)
* Fischer (1851–1856)
* Stjernvall-Walleen (1856–1876)
* Palmroth (1877–1880)
* Bruun (1881)
* Ehrnrooth (1882–1888)
* von Daehn (1889–1891)
* Procopé (1891–1900)
* *C. A. Armfelt* (vt. 1900–1901)
* Oerstroem (1902–1906)
* Björnberg (1906–1909)
* von Etter (1909–1913)
* Ivanov (1913–1917)

 | Kenraalikuvernöörin vaakuna vuodesta 1809. |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Tetjana Volodymyrivna Samolenko-Dorovskyh’** (os. **H’amitova**, ukr. Тетяна Володимирівна Самоленко-Доровських (Хамітова), ven. Татьяна Владимировна Самоленко-Доровских (Хамитова), *Tatjana Vladimirovna Samolenko-Dorovskih (Hamitova)*; s. 12. elokuuta 1961 Sekretarka, Orenburg, Venäjän SFNT) on ukrainalainen keskimatkojen juoksija, joka voitti olympiakultaa ja kolme maailmanmestaruutta.

Neuvostoliittoa edustanut Samolenko-Dorovskyh’ sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 1 500 metrin juoksussa toiseksi. Seuraavana vuonna sisäratojen MM-kilpailuissa Indianapolisissa hän voitti 3 000 metrin juoksun ja sijoittui 1 500 metrillä toiseksi. Saman vuoden Rooman MM-kisoissa hän voitti sekä 1 500 metrin että 3 000 metrin juoksut. Soulin olympialaisissa 1988 hän saavutti pronssia 1 500 metrillä ajalla 4.00,30, mutta voitti olympiakultaa 3 000 metrillä ennätysajallaan 8.26,53.

1991 Tokion MM-kilpailuissa Samolenko-Dorovskyh’ voitti hopeaa 1 500 metrin juoksussa ja kultaa 3 000 metrillä. Seuraavan vuoden sisäratojen EM-kilpailuissa hän sijoittui toiseksi 3 000 metrin juoksussa. Hän osallistui vielä Barcelonan kesäolympialaisiin, jossa voitti hopeaa 3 000 metrillä ajalla 8.46,85, mutta jäi 1 500 metrillä neljänneksi, vaikka juoksi uuden ennätyksensä 3.57,92. Samolenko-Dorovskyh’ kärähti dopingista kesäkuussa 1993, mikä käytännössä lopetti hänen urheilu-uransa.

Lähteet
-------

* Tetjana Samolenko-Dorovskyh’ Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Tetjana Samolenko-Dorovskyh’ *Olympedia*.  (englanniksi)
2. ↑  Tatyana Samolenko *web.archive.org*.  26.8.2004.  Arkistoitu 26.8.2004. Viitattu 23.7.2019.

  

Naisten 3 000 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1984: Maricica Puică |
1988: Tatjana Samolenko-Dorovskih |
1992: Jelena Romanova  |

Naisten 1 500 metrin juoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Mary Decker  |
1987: Tatjana Samolenko-Dorovskih |
1991: Hassiba Boulmerka |
1993: Liu Dong |
1995: Hassiba Boulmerka |
1997: Carla Sacramento |
1999: Svetlana Masterkova |
2001: Gabriela Szabo |
2003: Tatjana Tomašova |
2005: Tatjana Tomašova |
2007: Maryam Yusuf Jamal |
2009: Maryam Yusuf Jamal |
2011: Jennifer Barringer Simpson |
2013: Abeba Aregawi |
2015: Genzebe Dibaba |
2017: Faith Kipyegon |
2019: Sifan Hassan |
2022: Faith Kipyegon |

Naisten 3 000 metrin juoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1980: Birgit Friedmann |
1983: Mary Decker |
1987: Tatjana Samolenko-Dorovskih |
1991: Tatjana Samolenko-Dorovskih |
1993: Qu Yunxia |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Olympian kaivausten historian museo** (kreik. Μουσείο της Ιστορίας των Aνασκαφών της Ολυμπίας, *Mouseío tis Istorías ton Anaskafón tis Olympías*) on museo Archaía Olympían kylässä Kreikassa. Se sijaitsee Olympian arkeologisen alueen lähellä ja esittelee alueen arkeologisten kaivausten historiaa.

Museo on keskittynyt Saksan arkeologisen instituutin alueella vuodesta 1875 suorittamien laajojen kaivausten vaiheiden esittelyyn. Kaivaukset ovat yhdet tärkeimmistä ja sekä kestoltaan, mittaluokaltaan että kustannuksiltaan yhdet suurimmista koko Kreikassa. Museota ei tule sekoittaa Olympian arkeologiseen museoon, joka sijaitsee myös arkeologisen alueen yhteydessä ja esittelee arkeologiselta alueelta tehtyjä löytöjä. Lähellä sijaitsee myös Olympian kisojen historian museo, joka esittelee Olympian kisojen historiaa tähän liittyvien löytöjen kautta.

Museo toimii Palaió Eforeío ("Vanha eforaatti") -nimisessä rakennuksessa, joka on rakennettu 1900-luvun alussa jonkin verran myöhemmin kuin aivan sen vieressä sijaitseva vanhan arkeologisen museon rakennus, joka on nykyisin kisojen historian museon käytössä. Aiemmin rakennus on toiminut muun muassa alueella toimineiden arkeologien työtilana sekä löydösten varastotilana. Vuonna 2003 Ateenan vuoden 2004 olympialaisten alla rakennus päätettiin avata kaivauksia esitteleväksi museoksi.

Kaivausten historiaa esitellään muun muassa alueesta eri vaiheessa tehtyjen maalausten ja piirrosten sekä lukuisten valokuvien ja muiden dokumenttien kautta. Museossa on myös muun muassa kaivajien käyttämiä työkaluja.

Lähteet
-------

1. ↑  Museum of the History of the Excavations at Olympia *Greek Travel Pages*. Viitattu 29.2.2016.
2. ↑  Μουσείο της Ιστορίας των Aνασκαφών της Ολυμπίας: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 29.2.2016.
3. ↑  Μουσείο της Ιστορίας των Aνασκαφών της Ολυμπίας: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 29.2.2016.
4. ↑  Μουσείο της Ιστορίας των Aνασκαφών της Ολυμπίας: Εκθέσεις Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 29.2.2016.
**Sainte-Christie-d'Armagnac** on kunta Lounais-Ranskassa Gersin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 42 kilometriä Condomin kaupungista lounaaseen.

Kunta sijaitsee Santiago de Compostelaan johtavan Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitin varrella. Sen nähtävyys on arkkitehtoninen kokonaisuus *Le Castet*, joka on peräisin pääasiassa 1100-1500-luvuilta, ja joka on listattu historialliseksi muistomerkiksi vuonna 2016. Siihen kuuluvat keskiaikaisten rakennuksien lisäksi Saint-Pierren kirkko, jonka rakentaminen aloitettiin 1000-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Kirkkoa on rakennettu vuosisatojen ajan, ja viimeiset muutostyöt on tehty 1800-luvulla. Linnoituksesta on jäljellä 1200-luvulta peräisin oleva keskiaikainen valli, jonka pituus on 19 metriä ja korkeus 7 metriä. Linnoituksen vieressä on katkaistun kartion muotoinen keinotekoinen maakumpu, motte, jonka halkaisija on 50 metriä ja korkeus 10 metriä. Se on peräisin 1000-luvun ensimmäiseltä puoliskolta.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 30.7.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Dax > Nogaro Tour de France 2023. Viitattu 30.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  Présentation du site Mairie de Sainte-Christie-d'Armagnac. Viitattu 30.7.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sainte-Christie-d'Armagnac** Wikimedia Commonsissa
**Samuel Mikonpoika Manttaali** (31. heinäkuuta 1821 Pöytyä – elokuu 1897 Pöytyä) oli yksi tammikuun valiokunnan talonpoikaissäädyn edustajista. Hän syntyi Pöytyän Riihikosken Manttaalin talossa Mikko Matinpojan ja Liisa Matintyttären toiseksi vanhimpana lapsena. Mikko-isä menehtyi keuhkotautiin 45 vuoden iässä kesällä 1838 ja tässä vaiheessa Samuel varmasti joutui jo kantamaan osansa talon töistä.

Muutama vuosi täysi-ikäiseksi tulonsa jälkeen eli 1844 nuori isäntä vei vihille Kaulanperän kylän Sarilaisista kotoisin olleen Maija Justiina Antintyttären. Nuori pari asutti sitten jatkossa miehen suvun ikivanhaa kantataloa, joka tosin oli jaettu kahtia 1757. Nykyisin Vanha-Manttaalin tilaa Riihikoskella hallitsee vuodelta 1889 oleva päärakennus. Pihapiirin toinen asuinrakennus onkin sitten satakunta vuotta varhaisempaa tuotantoa.

Maija Justiina Antintytär kuoli vuonna 1867, jonka jälkeen Samuel Manttaali eli leskenä melko tarkkaan 30 vuotta. Hän kuoli Pöytyällä elokuussa 1897 ja hautakivessä mainitaan hänen olleen paitsi tammikuun valiokunnan jäsen, niin myös pitäjän kirkkoväärti.
Maailmancupin johtajan tunnuksena käytetty paita.
**Maantiepyöräilyn maailmancup** oli UCI:n vuosina 1989–2004 järjestämä maantiepyöräilyn kilpailusarja. Maailmancup korvasi sitä edeltäneen Super Prestige Pernod -kilpailusarjan. Maailmancupiin kuului vuosittain 10–12 osakilpailua, jotka kaikki olivat yhden päivän kilpailuja. Sarjaan kuuluivat joka vuosi Milano–San Remo, Flanderin ympäriajo, Pariisi–Roubaix, Liège–Bastogne–Liège, Lombardian ympäriajo, Züri-Metzgete, Pariisi–Tours, Amstel Gold Race ja Clásica de San Sebastián sekä vuodesta 1998 alkaen HEW Cyclassics. Lisäksi ohjelmassa oli kilpailuja muun muassa Isossa-Britanniassa, Kanadassa ja Japanissa.

Paolo Bettini voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kolme kertaa, vuosina 2002–2004. Kahteen kokonaisvoittoon ylsivät Maurizio Fondriest, Johan Museeuw ja Michele Bartoli. Maailmancupin korvasi vuodesta 2005 alkaen UCI ProTour.

Kokonaiskilpailun tulokset
--------------------------

| Vuosi | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | Irlanti Seán Kelly | Sveitsi Tony Rominger | Tanska Rolf Sørensen |
| 1990 | Italia Gianni Bugno | Belgia Rudy Dhaenens | Irlanti Seán Kelly |
| 1991 | Italia Maurizio Fondriest | Ranska Laurent Jalabert | Tanska Rolf Sørensen |
| 1992 | Saksa Olaf Ludwig | Sveitsi Tony Rominger | Italia Davide Cassani |
| 1993 | Italia Maurizio Fondriest | Belgia Johan Museeuw | Yhdistynyt kuningaskunta Maximilian Sciandri |
| 1994 | Italia Gianluca Bortolami | Belgia Johan Museeuw | Ukraina Andrei Tšmil |
| 1995 | Belgia Johan Museeuw | Ukraina Andrei Tšmil | Sveitsi Mauro Gianetti |
| 1996 | Belgia Johan Museeuw | Italia Andrea Ferrigato | Italia Michele Bartoli |
| 1997 | Italia Michele Bartoli | Tanska Rolf Sørensen | Italia Andrea Tafi |
| 1998 | Italia Michele Bartoli | Alankomaat Léon van Bon | Italia Andrea Tafi |
| 1999 | Belgia Andrei Tšmil | Alankomaat Michael Boogerd | Belgia Frank Vandenbroucke |
| 2000 | Saksa Erik Zabel | Belgia Andrei Tšmil | Italia Francesco Casagrande |
| 2001 | Alankomaat Erik Dekker | Saksa Erik Zabel | Latvia Romāns Vainšteins |
| 2002 | Italia Paolo Bettini | Belgia Johan Museeuw | Italia Michele Bartoli |
| 2003 | Italia Paolo Bettini | Alankomaat Michael Boogerd | Belgia Peter Van Petegem |
| 2004 | Italia Paolo Bettini | Italia Davide Rebellin | Espanja Óscar Freire |

Katso myös
----------

* Maantiepyöräilyn naisten maailmancup

Lähteet
-------

* Tulokset Memoire du Cyclisme -tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
**Samuel Pryss** (29. syyskuuta 1705 Turku – 26. heinäkuuta 1779 Turku) oli suomalainen Turun akatemian runousopin ja teologian professori ja tuomiorovasti.

Pryssin vanhemmat olivat Turun akatemian runousopin professori ja kirjastonhoitaja Anders Pryss ja hänen ensimmäinen puolisonsa Katarina Charlotta Wallenstierna. Hän pääsi ylioppilaaksi Tukholmassa 1722 ollessaan isovihan vuoksi paossa Ruotsissa. Pryss valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1732 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1744. Pryssistä tuli 1752 Uppsalan yliopiston teologian kunniatohtori.

Pryss oli Turun akatemian varasihteerinä vuodesta 1732 sekä ensimmäisenä filosofian apulaisena ja akatemian sihteerinä vuodesta 1736. Hän oli pikkuvihan aikana venäläishallinnon nimittämänä lainopin professorina 1743 mutta palasi rauhan tultua entiseen virkaansa. Pryssistä tuli runousopin professori 1746, toinen teologian professori 1747 sekä ensimmäinen teologian professori 1755. Hän sai eron professorin virasta sairaalloisuuden takia vuonna 1768. Pryss oli samalla myös palkkapitäjänsä Paimion kirkkoherrana vuodesta 1744, Turun tuomiokapitulin jäsenenä 1746–1755 ja Turun ruotsalaisen seurakunnan ja Kaarinan kirkkoherrana sekä tuomiorovastina vuodesta 1755. Pryss toimi Turun akatemian rehtorina kahteen otteeseen 1749–1750 ja 1758–1759. Hän oli Satakuntalaisen osakunnan inspehtorina vuodesta 1748 ja oli tässä tehtävässä ainakin vielä vuonna 1756.

Pryss sokeutui harmaakaihin takia, mutta hän sai näkönsä takaisin silmäleikkauksella vuonna 1771.

Pryss oli naimisissa 1739–1756 Margareta Kristina Sackliniuksen (k. 1756) kanssa ja vuodesta 1757 Barbara Helena Freidenfeltin (k. 1808) kanssa. Hänen poikiaan olivat Turun akatemian historian ja politiikan dosentti Fredrik Pryss (1741–1767) ja lääkäri Ulrik Pryss (1767–1791).

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Samuel Pryss. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 6.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Samuel Pryssin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Ogan Free levynkansi, suunnittelijana Mikko "Vilunki" Viljakainen
**Organ Free** on urkuri Kalle Salosen, trumpetisti Antero Prihan ja rumpali Hannu Pikkaraisen vapaan ilmaisun yhtye.

Improvisointia painottava free jazz-yhtye Organ Free kertoo säveltävänsä musiikkinsa tässä hetkessä. Yhtye on esiintynyt klubeilla ja festivaaleilla mm. Pietarissa, Helsingissä ja Tukholmassa.
Urkuri Kalle Salonen soittaa Hammond-urkujen lisäksi efektoitua Nord syntetisaattoria. Priha soittaa trumpetin ja efekti-pedaalien lisäksi etnisiä puuhuiluja.
Pikkarainen rytmittää improvisaatioita mm New Orleansista, sekä jazz,- ja funk-musiikista löytyvin keinoin.

Yhtyeen esikuvina ovat muun muassa Peter Brötzman, Paal Nielsen Love, Ken Vandermark, Mats Gustavsson ja Evan Parker.

Lähteet
-------

1. ↑  Organ Free *Organ Free Band Camp*. Viitattu 3.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jussi Niemi: Levyarvio: Vapaasti Hammondilla! Organ Free -trion kokeellisuus kuulostaa spontaanilta Soundi
**Benito de Soto** (22. maaliskuuta 1805 Pontevedra – 25. tammikuuta 1832 Gibraltar) oli espanjalainen merirosvo ja *Burla Negra* -aluksen kapteeni. Hän on yksi tunnetuimmista viimeisen sukupolven merirosvoista Atlantin valtamerellä. Ennen uraansa merirosvona hän toimi orjakauppiaana. Hänellä oli merimiehen koulutus.

Merirosvoura
------------

De Soto matkusti Afrikkaan Buenos Airesista *Defense de Pedro* -laivalla vuonna 1827. Satamasta lähdön jälkeen de Soto alkoi suunnitella laivan valtaamista ja merirosvoksi ryhtymistä. Kun paluumatka Afrikasta alkoi, hän odotti laivan saapumista syvemmille vesille ja aloitti verisen kapinan liittolaisiensa kanssa. Aluksen kapteeni ja hänelle lojaalit miehistön jäsenet heitettiin laidan yli mereen. De Soto myi aluksessa olleet orjat.

Hän nimesi aluksensa *Burla Negra*ksi ja aloitti merirosvona toimimisen Karibianmerellä. Asioiden alkaessa sujua hän siirsi toimintansa Etelä-Atlantille. De Soton kerrotaan olleen hyvin julma; hän harvoin antoi vastustajilleen armoa tai mahdollisuutta liittyä hänen joukkoihinsa.

Kiinnijäänti
------------

Vuonna 1832 de Soto teki ryöstön intialaiseen kauppa-alukseen ja tappoi suurimman osan miehistöstä ja ryösti lastin. Hän jatkoi ryöstelyä ja seilasi kohti Espanjaa. Hänen aluksensa ajautui huonolla säällä karille ja miehistö yritti mahdollisimman rehellisiltä näyttäen pyytää apua ohikulkevalta alukselta. Aluksella oleva ryöstösaalis kuitenkin vesitti yrityksen. De Soto onnistui kuitenkin pakenemaan Gibraltarille.

De Soto saapui Gibraltarille epäonnekseen samaan aikaan kuin hänen ryöstämänsä intialainen kauppa-alus. Aluksen matkustajat tunnistivat hänet ja kuvernööri Sir George Don päätti lähettää hänet miehistöineen Cádiziin hirtettäväksi. De Soton kerrotaan huutaneen hirtäytyessään "*Adios Todos*" (suomeksi *näkemiin kaikille*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. 1 2 3  Pirates of the Caribbean: Captain Benito de Soto Blindkat.hegewisch.net.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ella Kovacs** (s. 11. joulukuuta 1964 Luduș) on romanialainen keskimatkojen juoksija, moninkertainen 800 metrin MM- ja EM-mitalisti. Hän on pituudeltaan 170-senttimetrinen.

Kovacs voitti 800 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Pireuksessa 1985 ajalla 2.00,51. Seuraavana talvena hän sijoittui Madridin EM-hallikilpailuissa samalla matkalla viidenneksi. Hän oli 800 metrillä viides myös Splitin EM-kilpailuissa 1990.

Kovacs saavutti 800 metrillä vuonna 1991 pronssia sekä Sevillan sisäratojen MM-kilpailuissa ajalla 2.01,79 että Tokion MM-kilpailuissa ajalla 1.57,58. Lisäksi hän voitti Euroopan cupin A-finaalin Frankfurtissa. Hän voitti 800 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Genovassa 1992 ajalla 1.59,98. Barcelonan olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi.

Kovacs sijoittui 800 metrillä viidenneksi Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa 1993. Hän voitti samana vuonna Euroopan cupin A-finaalin Roomassa ja saavutti Stuttgartin MM-kilpailuissa pronssia ajalla 1.57,92. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 1994 hän sai 800 metrillä hopeaa ajalla 2.00,49. Hän karsiutui 800 metrin välierissä Göteborgin MM-kilpailuissa 1995. Tukholman EM-hallikilpailuissa 1996 hän oli 800 metrillä kuudes. Hän karsiutui saman matkan alkuerissä Budapestin EM-kilpailuissa 1998.

Kovacs juoksi 800 metrin ennätyksensä 1.55,68 Bukarestissa 2. kesäkuuta 1985. Hallissa hän juoksi matkan parhaimmillaan aikaan 1.59,43 Bukarestissa helmikuussa 1994. 1 000 metrin ennätyksensä 2.32,40 hän juoksi Villeneuve d'Ascqissa 2. heinäkuuta 1993. 1 500 metriä hän juoksi parhaimmillaan ulkoradoilla aikaan 4.06,38 Bukarestissa 18. elokuuta 1984 ja sisäradoilla 4.09,80 Budapestissä helmikuussa 1985.

Lähteet
-------

1. ↑  Ella Kovacs *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Ella Kovacs Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Ella Kovacs Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Daniel Sibakow
**Daniel Sibakow** (17. helmikuuta 1933 Helsinki – 15. syyskuuta 1988 Rovaniemen maalaiskunta) oli suomalainen kuvataiteilija.

Sibakow kuvasi maalauksissaan mielellään puhdasta, koskematonta erämaata ja Lapin luontoa. Maalausten tyyli on taiteilijan sanojen mukaan "fantastis-realistinen". Sibakow maalasi kankaalle käyttäen akryylivärejä ja palettiveistä, hän on tehnyt myös hiili- ja pastellitöitä. 

Daniel Sibakow on haudattu Maijasen hautausmaalle, Rovaniemelle.
30-vuotisen taiteilijauransa aikana hän ehti asua useilla paikkakunnilla muun muassa Lahdessa, Nokialla, Utsjoella sekä Lohinivan kylässä Rovaniemen maalaiskunnassa. Sibakow asusteli ja piti ateljeeta 1960-luvulla myös Helsingissä, Bensowin talon "Brondan vintillä", jossa Eino Leinokin aikoinaan majaili. Lapissa hän asui vakituisesti vuodesta 1979 lähtien, Lapin keskussairaalassa tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Rovaniemelle Maijasen hautausmaalle 1. lokakuuta 1988.

Lähteet
-------

* Jouni Sibakow (Daniel Sibakowin poika) *tarvitaan parempi lähde*

### Viitteet

1. ↑  Kerron luonnosta maalaamalla.  *Nokian Uutiset*, nro.85. 1974.  Nokian uutiset.
2. ↑  Takaisin Lappiin.  *Sanomalehti Nokian Uutiset*, 24.7.1979.  Nokian uutiset.
3. ↑  Värisokea taidemaalari.  *Sanomalehti Pohjolan sanomat*, Toukokuu 1976.  Sanomalehti Pohjolan sanomat.
4. ↑  Jussi Joensuu: Siban ja Matin Onnela - Pohjoisin taiteilijakoti.  *Sanomalehti Lapin kansa*, 22.6.1983.  Sanomalehti Lapin kansa.
5. ↑  Daniel Sibakow: Asun Lohinivalla.  *Sanomalehti Lapin kansa*, 16.9.1979.  Sanomalehti Lapin kansa.
6. ↑  Leo Zimmerman: Daniel Sibakow - Lapin kuvaaja.  *Pohjolan sanomat*, 1967.  Pohjolan sanomat Oy.

Muotokuva, Daniel Sibakow. Maalannut taiteilija Jussi (Juhani) Tukiainen 1968.

Aiheesta muualla
----------------

* Daniel Sibakow Facebookissa
* Daniel Sibakow Genissä
**Antenni** oli vuosina 1965–1973 julkaistu radio- ja tv-lehti. Sen edeltäjiä olivat *Radiokuuntelija* (1936–1961) ja 
*Radiokuuntelija-tv* (1961–1965). Lehti ilmestyi kerran viikossa ja sitä julkaisi Yhtyneet Kuvalehdet Oy.

Historiaa
---------

Suomessa ilmestyi *Radio*-lehti vuosina 1924–1928 ja Suomen Yleisradion julkaisema *Yleisradio*-lehti vuosina 1927–1931. *Yleisradion* seuraajana ilmestyi 1931–1932 Erkki Valan päätoimittama *Radiomailma*.. 

*Radiokuuntelija*-lehden perusti vuonna 1936 L. M. Viherjuuri. Hän toimi lehden päätoimittajana vuoteen 1954 asti, ja myöhempiä päätoimittajia olivat Ilmari Kohtamäki 1955–1961 ja Urpo Virkkunen (*Radiokuuntelija-tv*) 1961–1965. Virkkunen jatkoi myös *Antennin* päätoimittajana koko sen julkaisuajan.

Katso myös
----------

* Katso

Lähteet
-------

1. ↑  Antenni; Fennica
2. ↑  Yleisradio; Fennica
3. ↑  Radiomailma; Fennica
4. ↑  Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
5. ↑  Karlsson, Risto: *Kansikuva uusiksi. Kuusikymmentä vuotta elämää ja ihmisiä Yhtyneissä Kuvalehdissä*, s. 384. Yhtyneet Kuvalehdet, 1996. ISBN 951-9435-65-4.
**César Gaviria Trujillo** (s. 31. maaliskuuta 1947) on kolumbialainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 1990–1994. 

Gaviria opiskeli taloustiedettä Andien yliopistossa. Hän aloitti poliittisen uransa kotikaupunkinsa Pereiran kunnallishallinnossa. Vuosina 1986–1987 hän oli valtiovarainministeri ja esitteli tärkeitä taloutta uudistavia lakeja. Vuonna 1990 hänet valittiin presidentiksi. Hänen presidenttikaudellaan uudistettiin perustuslakia, suora demokratia lisääntyi ja talouden avoimuutta kasvatettiin. Hän toteutti monia sosiaaliturvaa koskevia uudistuksia ja pyrki edistämään Latinalaisen Amerikan yhteistyötä ja hillitsemään inflaatiota. Gavirian kautta varjostivat huumekauppaan ja sissiliikkeisiin liittyvät väkivaltaisuudet.

Lähteet
-------

1. ↑  César Gaviria Trujillo Biografias y Vidas (espanjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |