recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jean Félicité Coulon de Thévenot** (1754–1813) oli ranskalainen pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.

Jean Félicité Coulon syntyi Pariisissa 1754. Isänsä sukunimen lisäksi hän otti käyttöön äidiltään nimen Thévenot, ja nimeksi tuli *Coulon de Thévenot*. Coulon kiinnostui jo nuorena pikakirjoituksesta, ja tutkittuaan Tiron merkeistä kirjoitettuja ranskalaisia teoksia hän laati vuoden 1774 paikkeilla 5000 sanalyhennettä sisältäneen sanaston.
Pari vuotta myöhemmin hän laati tavukirjoitusjärjestelmän, ja alkoi järjestää pikakirjoituskursseja ja myydä opetusvihkosia.

Vuonna 1782 Coulon muutti järjestelmänsä pohjaksi yksittäisten äänteiden merkit. Vuonna 1786 järjestelmä sai lopullisen muotonsa, ja vuonna 1789 Coulon julkaisi siitä oppikirjan. Coulonin järjestelmässä kunkin tavun sisältämien äänteiden merkit yhdistyvät toisiinsa hyvin, mutta peräkkäiset tavut kirjoitetaan kukin toisistaan erilleen, mikä oli järjestelmän suurin heikkous. Kynän nostaminen kunkin tavun välillä hidastaa kirjoittamista, eikä järjestelmä pystynyt kilpailemaan muiden järjestelmien kanssa kirjoitusnopeudella.

Coulonin kuoltua vuonna 1813 hänen tyttärensä jatkoi järjestelmän levittämistä ja julkaisi oppikirjoja. Tyttären kuoltua (1869) järjestelmä unohdettiin pian.

Lähteet
-------

* Johnen, Christian: *Allgemeine Geschichte der Kurzschrift*. 4. painos. Berliini: H. Apitz, 1940. (saksaksi)
* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia, 2. osa*. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1929. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. ↑  Johnen, s. 60.
2. ↑  Melin, s. 347–348.
3. ↑  Melin, s. 348–352.
4. 1 2  Melin, s. 349.
5. ↑  Melin, s. 354.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Bhutanin lippu.
**Bhutanin lippu** on Bhutanin tunnus vaakunan ja hymnin ohella. Lippu on jaettu kahteen kolmioon, joista ylempi on keltainen ja alempi oranssi. Värit symboloivat monarkiaa (keltainen) ja buddhalaisuutta (oranssi). Lipun keskellä on valkoinen lohikäärme. Lippu on ollut käytössä 1800-luvulta asti, ja nykyisen muotonsa se sai vuonna 1960. Alaosa oli ennen kastanjanruskea, mutta se vaihdettiin nykyiseksi, kun Bhutan liittyi YK:hon. Lipun suhteet ovat 2:3.

Lipun lohikäärme, *Druk* tai ukkoslohikäärme, tulee Bhutanin paikallisesta tiibetiläisestä nimestä *lohikäärmeen maa*. Lohikäärme pitää kiinni vaurautta edustavista jalokivistä. Keltainen väri edustaa sekulaarista monarkiaa ja oranssi buddhalaisuutta. Lippu on yksi harvoista oranssia päävärinä käyttävistä lipuista, ja toinen ainoastaan kahdesta kansallislipusta, jossa on kuvattuna lohikäärme – toinen on Walesin lipussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Bhutan Countries and their cultures

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bhutanin lippu** Wikimedia Commonsissa

Aasian valtioiden liput

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afganistan | Arabiemiirikunnat | Armenia | Azerbaidžan | Bahrain | Bangladesh | Bhutan | Brunei |
| Etelä-Korea | Filippiinit | Georgia | Indonesia | Intia | Irak | Iran | Israel |
| Itä-Timor | Japani | Jemen | Jordania | Kambodža | Kazakstan | Kiina | Kirgisia |
| Kuwait | Laos | Libanon | Malediivit | Malesia | Mongolia | Myanmar | Nepal |
| Oman | Pakistan | Pohjois-Korea | Qatar | Saudi-Arabia | Syyria | Singapore | Sri Lanka |
| Tadžikistan | Taiwan | Thaimaa | Turkki | Turkmenistan | Uzbekistan | Venäjä | Vietnam |
**Bhutanin kansallisneuvosto** (dzongkhaksi གི་རྒྱལ་ཡོངས་ཚོགས་སྡེ་‎, *Gyelyong Tshogde*) on Bhutanin parlamentin ylähuone. Se koostuu 25 edustajasta, joista viittä ei valita vaaleilla, vaan nimitetään kuninkaan toimesta. Neuvoston nykyinen puhemies on Tashi Dorji, joka edustaa Wangdue Phodrangin piirikuntaa.

Suurin osa parlamentaarisesta työstä tapahtuu seitsemässä valiokunnassa, joiden lisäksi voidaan perustaa myös ad hoc -valiokuntia tarpeen mukaan. Istunnot ovat avoimia yleisölle, mutta vierailijoiden tulee hakea pääsylupaa etukäteen minkä lisäksi kaikki taltiointivälineet on kielletty.

Historia
--------

Bhutanin nykyaikainen kaksikamarinen parlamentti perustettiin vuonna 2008 voimaan tulleen perustuslain nojalla, jolloin maasta tuli perustuslaillinen monarkia. Perustuslain 11. kappale käsittelee parlamenttia ja sen ensimmäinen istunto pidettiin 17. heinäkuuta 2008.

Ensimmäiset vaalit pidettiin 31. joulukuuta 2007. Tätä ennen, vuonna 2006 Jigme Khesar Namgyel Wangchuckin noustua kuninkaaksi, järjestettiin harjoitusvaalit, jossa ihmisille opetettiin äänestämisen ja edustuksellisen demokratian perusteet. Ensimmäisissä vaaleissa kansallisneuvostoon valittiin neljä naista.

Edustajat
---------

Edustajista 20 valitaan viiden vuoden välein pidettävissä vaaleissa, kun taas loput viisi nimittää kuningas.

Bhutanin perustuslain mukaan edustajien tulee olla puolueisiin sitoutumattomia. Ne 20, jotka valitaan vaaleilla edustavat Bhutanin 20 piirikuntaa. Lisäksi ehdokkaiden tulee täyttää seuraavat ehdot:

* Todistettavasti Bhutanin kansalainen
* Rekisteröity äänestäjä omassa piirikunnassaan
* Iältään 25–65-vuotias
* Yliopistosta valmistunut

Vaatimus yliopistotutkinnosta on johtanut siihen, että Bhutanin kansallisneuvoston edustajat ovat keski-iältään perin nuoria, sillä harvalla vanhemman polven edustajalla on yliopistotutkintoa. Ensimmäisten vaalien jälkeen vuonna 2007 vanhin neuvostoon valittu edustaja oli iältään vain 46-vuotias.

Lähteet
-------

1. ↑  The Chairperson  2020. National Council of Bhutan. Viitattu 28.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  List of Committees  2020. National Council of Bhutan. Viitattu 28.5.2022. (englanniksi)
3. ↑  Building  2020. National Council of Bhutan. Viitattu 28.5.2022. (englanniksi)
4. ↑  History  2020. National Council of Bhutan. Viitattu 28.5.2022. (englanniksi)
5. ↑  Bhutan | History - Geography  2022. Encyclopædia Britannica. Viitattu 28.5.2022. (englanniksi)
6. ↑  Record Turnout in Bhutan Elects Third National Council *The Diplomat*.  17.4.2018. Viitattu 28.5.2022. (englanniksi)
7. ↑  IFES Election Guide | Elections: Bhutan National Council 2018  2022. electionguide.org. Viitattu 28.5.2022. (englanniksi)
8. ↑  Constitution of Bhutan  2008. unodc.org.  Arkistoitu 2020. Viitattu 28.5.2022. (englanniksi)
9. ↑  About NCB  2020. National Council of Bhutan. Viitattu 28.5.2022. (englanniksi)
10. ↑  Main Bhutan election date is set  17.1.2008. BBC News. Viitattu 28.5.2022. (englanniksi)
**Biafadat** (myös *beafadat*) ovat atlanttista kieltä puhuva kansa Guinea-Bissaun kaakkoisosassa, Bissagossaarilla ja Guinean koillisosassa. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan heitä on Guinea-Bissaussa 50 543 henkeä eli 3,5 % maan väestöstä.

Kaabun mandinkojen alistamat biafadat muuttivat 1600–1700-lukujen orjakaupan seurauksena maan sisäosista rannikolle, jossa he nykyään muodostavat suurimman osan Quinaran alueen väestöstä. 1800-luvulla biafadat vastustivat menestyksekkäästi Futa Djallonin fulbejen hyökkäyksiä sekä Portugalin siirtomaavallan "rauhoituskampanjoita". Portugalilaiset alistivat biafadat lopullisesti vuosina 1907–1908.

Kulttuuriltaan biafadat ovat lähellä bissagoja, balanteja, mankanjoja ja pepelejä. He harjoittavat kalastusta, maanviljelyä, keräilyä ja karjanhoitoa. Perhe on suuri ja usein moniavioinen. Osa harjoittaa perinteistä uskontoa, osa on kristittyjä tai muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 100. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
2. 1 2  Mendy, Peter Karibe & Lobban, Richard A. Jr.: *Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau: Fourth Edition*, s. 51–53. Landam, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-5310-2.
3. ↑  Olson, James S.: *The Peoples of Africa: an Ethnohistorical Dictionary*, s. 83. Westport: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-27918-7.
**Mauno Veli Jalanka**, vuoteen 1932 **Finnberg** (5. toukokuuta 1917 Jokioinen – 28. marraskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen turkisalan yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Jalangan vanhemmat olivat koneasentaja Alarik Finnberg ja Emilia Johansson ja puoliso vuodesta 1947 valokuvaaja Gunvor Svensson. Jalanka tuli ylioppilaaksi Forssan yhteiskoulusta 1937 ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1946. Hän oli Turkistuottajat Oy:n osastonhoitaja 1946–1947, toinen johtaja 1948, toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1948–1978 sekä Oy Jepuan Tehtaiden vt. isännöitsijä 1947–1948. Jalanka oli lisäksi Turkistalouskomitean jäsen 1960–1962, kalatalouskomitean jäsen 1963 ja turkistarhaustoimikunnan jäsen 1965–1966 sekä Suomen Turkisalan Keskusliiton hallituksen jäsen 1965–1978. Hänellä oli myös useita turkisalan skandinaavisten järjestöjen luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Jalanka oli reservin yliluutnantti (1952). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mauno Jalanka *Biografiasampo*. Viitattu 23.10.2022.
2. ↑  Kuolleita. Kauppaneuvos Mauno Jalanka.  *Uusi Suomi*, 6.12.1981, nro 329, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.10.2022.
**Manilankoira** on sukupuuttoon kuollut filippiiniläinen koirarotu, jota kutsutaan toisinaan harhaanjohtavasti "manilanspanieliksi" (*Manilla Spaniel*). Se ei kuitenkaan ollut spanieli, vaan bichon-ryhmään kuulunut kääpiökoira.

Ulkomuoto
---------

Manilankoira muistutti paljon maltankoiraa sillä erotuksella, että oli tätä huomattavasti kookkaampi. Kirsu oli musta ja silmät suuret, kirkkaat ja mustat. Karvapeite oli pitkä, aaltoileva ja väriltään valkoinen. Keskimääräinen paino oli 7 kilogrammaa.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotua kuvailtiin nopeasti oppivaksi ja älykkääksi.

Alkuperä
--------

Nimensä mukaisesti manilankoira oli kotoisin Manilasta, jossa sitä pidettiin sylikoirana. Paikallisten kasvattajien mielestä se oli saarten alkuperäisrotu, mutta todennäköisempää on että se polveutui muiden bichoneiden tapaan koirista, joita eurooppalaiset kauppalaivat veivät eri puolille maailmaa. Näitä sylikoiria vaihdettiin määräkohteissa arvotavaroihin, minkä vuoksi niitä levisi huomattava määrä mm. Kuubaan, Madagascarille, Teneriffalle ja Filippiineille. Filippiiniläiset koirat lienevätkin olleet läheistä sukua mm. bichon frisén, coton de tuléarin ja havannankoiran kanssa, ja polveutunevat vastaavista eurooppalaisista roduista, kuten maltankoirasta tai bolognesesta.

1800-luvun lopussa rouva Pidgely, englantilainen koirankasvattaja, kiinnostui rodusta ja toi sen Britanniaan. Siitä tuli erittäin suosittu Euroopassa aina 1900-luvun alkuun asti, jolloin se katosi mantereelta kokonaan. Vaikka sitä pidetään nykyisin sukupuuttoon kuolleena, Filippiinien tilanteesta ei ole varmaa tietoa ja voi olla että jossain osassa saarta olisi säilynyt harvalukuinen paikallinen populaatio.

Terveys
-------

Rotu oli verrattain terve ja pitkä-ikäinen. Esimerkiksi yksi rouva Pidgelyn koirista eli 18-vuotiaaksi.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Morris, D. *Dogs - The Ultimate Dictionary of over 1,000 Breeds*. North Pomfret, Vermont: Trafalgar Square, 2002, 552. ISBN 978-1-57076-410-3.
**Maniitsoq** (vanha kirjoitustapa: *Manîtsoq*, tansk. *Sukkertoppen*) on kaupunki Qeqqatan kunnassa Länsi-Grönlannissa. Kaupungissa asuu 2 747 asukasta (2011), ja se on Grönlannin kuudenneksi suurin kaupunki. Maniitsoq tarkoittaa grönlanniksi karua maastoa.

Historia
--------

Kaupunki perustettiin vuonna 1755 siirtokuntana paikalle, jolla Kangaamiut nykyään sijaitsee, mutta se siirrettiin nykyiseen sijaintiinsa vuonna 1782. Arkeologiset löydöt ovat osoittaneet, että alue on ollut asuttuna yli 4 000 vuotta.

Teollisuus
----------

Maniitsoqiin on suunniteltu Alcoan alumiinisulattolaitosta. Toinen ehdotettu paikka on Sisimiut, kunnan suurin kaupunki. Tehdas voisi työllistää 600–700 ihmistä, tai jopa 10 prosenttia koko asukasluvusta. Koska päätös on tärkeä koko kaupungille, sekä kaupungin viranomaiset että Grönlannin itsehallinto tekivät vuosina 2008–2010 laajoja julkisia selvityksiä vastaamaan mahdollisiin ympäristö- ja sosiaalihaasteisiin.

Liikenne
--------

### Lentoliikenne

*Pääartikkeli: Maniitsoqin lentokenttä*
Maniitsoqin lentokentälle pääsee Air Greenlandin lennoilla Nuukista, Kangerlussuaqista ja Sisimiutista.

### Meriliikenne

Maniitsoq on Arctic Umiaq Linen rannikkoreitin kutsusatama.

Väestö
------

Vuonna 2010 Maniitsoqissa asui 2 784 asukasta, mutta väkiluku on ollut laskussa pitkään. Kaupunki on menettänyt yli 11 prosenttia väkiluvustaan verrattuna vuoden 1990 lukuihin ja lähes 5 prosenttia vuoden 2000 lukuihin verrattuna. 

Siirtolaiset pienemmistä asutuskeskuksista kuten vauhdilla kutistuvasta Kangaamiutista valitsevat usein mieluummiin Sisimiutin, Grönlannin pääkaupungin Nuukin ja toisinaan Tanskan, mieluummin kuin Maniitsoqin. Kangerlussuaq ja Sisimiut ovat ainoat Qeqqatan kunnan alueet, joilla jatkuvaa väkiluvun kehitystä on tapahtunut viimeisten kahden vuosikymmenen aikana.

Maniitsoqin asukasluvun kehitys

Merkittäviä henkilöitä
----------------------

* Mimi Karlsen (s. 1957), poliitikko
* Sofie Petersen (s. 1955), Grönlannin luterilainen piispa

Lähteet
-------

1. ↑  Statistics Greenland, *Greenland in Figures, 2011*
2. ↑  Air Greenland, destination Maniitsoq (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  O'Carroll, Etain: *Greenland and the Arctic*, s. 155–156. Lonely Planet, 2005. ISBN 1-74059-095-3.
4. ↑  Aluminium smelting plant Sisimiut Town, Official Website.  Arkistoitu 26.5.2020.
5. ↑  Alcoa holds town hall meeting in Sisimiut *Sermitsiaq*.  15.1.2008.  Arkistoitu 24.5.2012.  (englanniksi)
6. ↑  Where should Alcoa plant be located? *Sermitsiaq*.  21.2.2008.  Arkistoitu 24.5.2012.  (englanniksi)
7. ↑  Alcoa in Greenland Alcoa.  Arkistoitu 14.10.2016.
8. ↑  Alcoa project can paralyse building sector *Sermitsiaq*.  13.4.2008.  Arkistoitu 24.5.2012.  (englanniksi)
9. ↑  Alcoa eller ej *Sermitsiaq*.  25.3.2010.  Arkistoitu 28.3.2010.  (tanskaksi)
10. ↑  Booking system Air Greenland.
11. ↑  AUL, Timetable 2009[vanhentunut linkki]
12. 1 2 3  Statistics Greenland (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maniitsoq** Wikimedia Commonsissa
**Matthias Mollenius** (k. 1679) toimi Säämingin kirkkoherran viran ohella Savonlinnan kaupunkiseurakunnan kappalaisena ja Olavinlinnan kappelin saarnaajana.. Molleniuksen mielenkiinto seurakunnan henkisen kaitsemisen lisäksi maanviljelyksen ja maanpuolustuksen järjestämiseen. 

Mollenius aloitti uransa appensa kirkkoherra Samuel Krogeruksen apulaisena. 1668 appi tuomittiin 3 markan sakkoihin ja kun oikeus samalla näyttää kyllästyneen tämän poikien tapaan periä saataviaan, valtuutti syyskäräjät kirkkoherran apulaisen Matthias Molleniuksen perimään kirkkoherran saatavia.. Mollenius hoiti tehtävän hyvin ja tuli appensa 1674 kuoltua valituksi kirkkoherraksi. Luottamusta ei edes kaventanut edes edellisvuoden oikeudenkäynti väkivaltaisesta käytöksestä.

Mollenius hoiti kolmen seurakunnan papin tehtäviä. tämä aiheutti erityisjärjestelyjä muun muassa jumalanpalvelujen järjestämisessä: Pyhäisin Mollenius aloitti ensin Savonlinnassa ja kiiruhti jumalanpalveluksen päätyttyä julistamaan sanaa talonpojille Säämingin kirkolle. joko kiivas luonto tai kaksien perättäisten jumalanpalvelusten aiheuttama rasitus vei hänet 1673 käräjille. Mollenius oli näet joulupäivän jumalanpalvelusta pitäessään ollut alttarilla selin seurakuntaan, ja kuultuaan sääminkäläisten puheellaan häiritsevän alttaritoimitusta, viskannut taakseen katsomatta ehtoollisleipäastian kannen, mikä iski verihaavan itseään viattomana pitäneen kuulijan päähän. Oikeus vapautti Molleniuksen syytteistä, koska ei voitu näyttää toteen hänen aikoneen vahingoittaa viatonta uhriaan.

Kirkkoherra-aikanaan Mollenius varusti ylimääräisen ratsumiehen leskensä Maria Krogeran sanoin "maanpuolustuksen avustamiseen näinä sotaisina aikoina". Tukeakseen maanviljelystä Mollenius rakennutti 1674 myllyn Pullinlahteen.

Matthias Molleniuksen ja Maria Krogeran lapsia olivat:

* Samuel, kappalainen, k. 1717

* Matthias, rykmentinpastori

* Göran, kornetti, joutui vangiksi Narvassa 1704 ja kuoli Venäjällä

* Anna, k. 9.2.1726 jäälle rajuilmassa. Puoliso tykistön kersantti Israel Nordstedt, joka pakeni Venäjälle vaimonsa sisarpuolen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Matias Mollenius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
2. ↑  Savon historia*lähde tarkemmin?*
3. ↑  Veijo Salomäki: Savon historia II:2, Jyväskylä 1990
4. ↑  Genos 44(1973), s. 69–85
Friedrich Delitzsch vuonna 1903.
**Friedrich Delitzsch** (3. syyskuuta 1850 Erlangen – 19. joulukuuta 1922 Langenschwalbach) oli saksalainen assyriologi, tieteenalansa pioneereja. Delitzsch toimi professorina Leipzigissa Breslaussa ja Berliinissä, ja hänen lukuisien oppilaidensa joukossa oli myös Knut Tallqvist.

Delitzschin isä oli hebraisti ja teologi, Erlangenissa ja Leipzigissa professorina toiminut Franz Delitzsch. Friedrich Delitzsch opiskeli aluksi vertailevaa kielitiedettä, mutta siirtyi 1873 Eberhard Schraderin johdolla assyriologian alalle. Hän valmistui 1874 Leipzigissa ja toimi siellä ensin ylimääräisenä professorina ja vuodesta 1885 vakinaisena professorina. 1893 hän siirtyi Breslauhun ylimääräiseksi professoriksi, mikä virka vakinaistettiin vielä samana vuonna. 1899 hän aloitti opettajansa Schraderin jälkeen Berliinissä professorina. Samana vuonna hän tuli johtajaksi Kuninkaallisten museoiden (*Königliche Museen*) Lähi-idän osastoon, missä virassa hän jatkoi vuoteen 1919.

Vuonna 1881 hän alkoi oppilaansa Paul Hauptin kanssa julkaista aikakauslehteä Assyriologische Bibliothek ja 1889 sarjaa Beiträge zur Assyriologie. 1902 ja 1905 Delitzsch matkusti Assyriaan ja Babyloniaan ja vieraili merkittävillä rauniopaikoilla.

Valikoima julkaisuja
--------------------

* Assyrische Lesestücke (1876, 5. p. 1912)
* The Hebrew language viewed in the light of Assyrian research (1881)
* Die Sprache der Kossäer (1884)
* Assyrische Grammatik (1889, 2. p. 1906)
* Das babylonische Weltschöpfungsepos (1896)
* Die Entstehung des ältesten Schriftsystems (1897)
* Grundzüge der sumerischen Grammatik (1914)
* Sumerische Glossar (1914)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
**Merit Barbara Wager** (s. 1946) on suomalaissyntyinen Ruotsissa asuva julkisuudessa aktiivinen keskustelija, joka toimi Medborgarnas flyktingombudsman ('kansalaisten pakolaisasiamies') -järjestössä, joka on Mauricio Rojasin aloitteesta perustettu aatteellinen toimikunta. Toimikunta perustettiin 2002 ja lakkautettiin 2007, ja Wager oli pakolaisasiamiehen tehtävässä ainoa. Wager sai vuonna 2002 rahastonhoitaja Bancon palkinnon taistelussa humaanimman pakolaispolitiikan puolesta.

Wager oli 2006–2010 Svenska Dagbladetin pääkirjoitussivun kolumnisti.

Wager on kääntänyt ruotsiksi neljä Sinikka ja Tiina Nopolan *Risto Räppääjä* -kirjaa.

Teokset
-------

* *Personliga meriter – en bok om civilkurage* Storkamp Media, 1999 ISBN 952-5306-14-3
* *Berättelser inifrån Migrationsverket*, 2012
* *Inte svart eller vitt utan svart och vit*, 2014

Lähteet
-------

1. ↑  Dagens Nyheter 1.10.2002
2. ↑  Debatten som ofta hamnar på avvägar, Hela Gotland
3. ↑  Svenska Dagbladet

Aiheesta muualla
----------------

* Merit Wagerin blogi

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Merit Wager
Termohaliinikierto valtamerissä.
**Meritiede** eli **oseanografia** (kreikan *okeanos*, maailmaa ympäröinyt meri) pyrkii ymmärtämään ja kvantitatiivisesti ennustamaan merten ilmiöitä. Meret ovat vesimassa, joka peittää noin kaksi kolmasosaa maapallon pinnasta. Meritiede on monitieteinen ala. Merten ilmiöiden selittäminen vaatii usein sekä fysikaalista, kemiallista että biologista tarkastelua. Yleensä meritiede jaetaan fysikaaliseen, kemialliseen, biologiseen, meteorologiseen ja geologiseen meritieteeseen.

Meritieteen osa-alueita:

* Fysikaalinen meritiede
* Kemiallinen meritiede
* Meribiologia
* Merigeologia
* Meteorologinen meritiede

 **Vesi ympäristössä** 



Vettä tutkivat tieteet 

Hydrobiologia  
Limnologia  
Meritiede

Aiheeseen liittyvää 

Hulevesi  
Rehevöityminen  
Sedimentti  
Valuma-alue  
Vesimuodostuma  
Vesistö

Joet ja järvet 

Joen uoma  
Järvityyppi  
Koski  
Suisto  
Suolajärvi

Meret 

El Niño  
Merivirta  
Trooppinen hirmumyrsky  

n • k • m

Lähteet
-------

1. ↑  Meritiede *Finto*.  23.6.2015. Viitattu 08.04.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Meritiede** Wikimedia Commonsissa

Kirjallisuutta
--------------

* Myrberg, Kai & Leppäranta, Matti: *Meret: Maapallon siniset kasvot*. Helsinki: Ursa, 2014. ISBN 978-952-5985-20-7.
**Kudostekijä** (TF) eli **hyytymistekijä III** on integraalinen kalvoproteiini, joka on osa veren hyytymistä. Kudosvaurioissa TF pääsee kosketuksiin veren kanssa, jolloin veren tekijä VIIa:t sitoutuvat TF:iin. Muodostuu TF-VIIa-komplekseja, joissa TF on kofaktori ja VIIa entsyymi. Kompleksit aktivoivat veren tekijöitä X ja IX, jotka ovat osa verihyytymän tuottavaa proteiinijoukkoa. TF:ää on kutsuttu aiemmin **tromboplastiiniksi**. CD-luokituksessa TF on **CD142**.

Geeni
-----

Ihmisillä TF:n geeni on *F3*. Tämä on kromosomissa 1 kohdassa 1 p21–22. Geenin pituus on noin 12.4 kiloemäsparia (kbp). Siinä on 6 eksonia.

Rakenne
-------

Ihmisillä TF:ssä 263 aminohappoa (AH) ja sen massa on 46 kDa. Siinä on 3 proteiinidomeenia: N-terminaalinen pitkä solunulkoinen domeeni (219 AH), lyhyt solukalvon läpäisevä domeeni (23 AH) ja C-terminaalinen lyhyt soluliman puoleinen domeeni (21 AH). Vaihtoehtoinen silmukointi tuottaa myös monia vereen liukoisia TF-muotoja, mutta nämä eivät osallistu hyytymiseen.

Toiminta
--------

Ihmisillä TF:iä muodostuu ja on verisuonia ympäröivissä sileälihassoluissa, suonten epiteelin ulkokerroksen fibroblasteissa ja perisyyteissä. Ne ovat solukalvoissa. Niitä on myös eritoten aivoissa ja epiteelissä keuhkoissa, sydämessä ja istukassa. TF:ien pitoisuudet kudoksissa, joissa niitä on eniten, ovat silti pieniä verrattuna muiden proteiinien pitoisuuksiin. Terveillä ihmisillä ei ole aktiivista TF:ää veressä. Haavan muodostuessa tai suonten muuten vaurioituessa TF:t pääsevät kosketuksiin veren kanssa.

Veressä muuten vapaana olevat tekijä VII:t sitoutuvat nopeasti paljastuneihin TF:iin ja aktivoituvat tekijöiksi VIIa. VII:t voivat aktivoitua myös monien muiden veriproteiinien avulla, joita ovat muun muassa Xa, IXa ja XIa. VII:n aktivaatiossa sen R152 ja I153 välinen peptidisidos katkeaa. VIIa:n sitoutuessa TF:ään solukalvoon muodostuu TF-VIIa-kompleksi. Tämä aktivoi hydrolysoimalla veren tekijä IX:iä ja tekijä X:iä tekijöiksi IXa ja IXa, jotka ovat osa fibriiniä sisältävän verihyytymän tuottavaa proteiinijoukkoa. VIIa aktivoi näitä tekijöitä yksinkin, mutta sen teho on mitätön, jos se ei ole kiinni TF:ssä.

Mutaatio
--------

Ihmisillä TF-puutosta ei tunneta. TF:ää koodaavan geenin mutaatiot, jotka aiheuttavat sen heikkotoimisuutta, tiettävästi tappavat jo sikiövaiheessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  AJ Chu: Tissue factor, blood coagulation, and beyond: an overview.  *International Journal of Inflammation*, 2011. PubMed:21941675. doi:10.4061/2011/367284. ISSN 2090-8040. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2 3 4 5  S Butenas: Tissue factor structure and function.  *Scientifica*, 2012. PubMed:24278763. doi:10.6064/2012/964862. ISSN 2090-908X. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  M Nigel: Role of tissue factor in hemostasis, thrombosis, and vascular development.  *Arteriosclerosis, Thrombosis, and Vascular Biology*, 2004, 24. vsk, nro 6, s. 1015–1022. doi:10.1161/01.ATV.0000130465.23430.74. Artikkelin verkkoversio.
**Olavus (Olavi) Gustavus Adolphus Karpalo** (21. lokakuuta 1916 Helsinki – 1988 Venezuela) oli suomalainen SS-vapaaehtoinen. Siviiliammatiltaan hän oli lavastaja.

Karpalo osallistui 20-vuotiaana vapaaehtoisena 1937 Espanjan sisällissotaan Francon falangistien joukoissa, hän oli ilmoittanut huoltajilleen matkustavansa Saksaan Hitler-Jugendin retkelle. Karpalo julkaisi myöhemmin sotakokemuksistaan kirjan *Sisulla sotaan : falangistin kokemuksia Espanjasta* (WSOY 1940).

Karpalo oli talvisodassa Lentolaivue 39:n joukoissa. Hän liittyi 1941 suomalaisiin SS-vapaaehtoisiin ja oli yksi niistä noista 400 vapaaehtoisesta ns. divisioonan miehestä jotka lähetettiin heti kesäkuun lopulla 1941 Saksan itärintamalle SS-divisioona Wikingin mukana koska heillä oli jo ennestään sotakokemusta. Karpalo turhautui kuitenkin jouduttuaan divisioonan verstaskomppaniaan korjaamaan autoja vaikka hän olisi halunnut rintamalle sotimaan. Karpalo oli luullut pääsevänsä Luftwaffeen vastattuaan myöntävästi kysymykseen oliko hän käynyt Suomen ilmavoimien apumekaanikkokurssin tai teknillisen opiston. SS-joukkojen yhteysupseerille, sotilaspastori Ensio Pihkalalle 24. heinäkuuta 1941 kirjoittamassaan kirjeessä Karpalo mainitsi myös osallistuneensa juutalaisten teloituksiin viiden muun vertaiskomppanian suomalaisen kanssa. Kirje tuli julki syksyllä 2017 kun Åbo Akademin kirkkohistorian dosentti André Swanström julkisti aiemmin piilossa ollutta arkistomateriaalia. Pihkala kävi kirjeen saatuaan tapaamassa miehiä heidän yksikössään ja Karpalo kiitti häntä myöhemmin käynnistä. Swanström tutki huoltokomppanian suomalaisten vapaaehtoisten palvelusitoumuksia ja hänen mukaansa he olivat mielipiteiltään oikeistoradikaaleja, osa oli ilmoittanut suoraan olevansa kansallissosialisteja.

Karpalo sai sittemmin siirron toisaalle SS-joukkoihin palvellen sitten niissä toukokuuhun 1942 saakka. Suomeen palattuaan hän palveli jatkosodan loppuun Lentolaivue 32:ssa. Sodan jälkeen hän muutti Venezuelaan hankittuaan itselleen ensin lahjomalla esteettömyystodistuksen Rauman passitoimistosta koska entisten SS-miesten matkustusta ulkomaille oli rajoitettu. Karpalo vietti loppuelämänsä Venezuelassa jossa hän myös kuoli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sotarikoksiin yhdistetty suomalainen SS-mies: "Juutalaisten teloittamiseen riittää kehnompikin ampumataito kuin omaamamme", Hämeen Sanomat 2.6.2018
2. 1 2  André Swanström : Suomalaiset SS-miehet ja sotarikokset, Suomen kirkkohistoriallinen seura 11.10.2017
**M/S Nordlys** on Norjan Hurtigruten-reitillä, Kirkkoniemestä Bergeniin liikennöivä laiva. Sen omistaa Hurtigruten Group ASA -varustamo ja se on rakennettu vuonna 1994. Laiva on 121,8 metriä pitkä ja 19,2 metriä leveä. Aluksen nopeus on 15 solmua ja bruttovetoisuus 11 204. Aluksella on seitsemän kantta, sen matkustajakapasiteetti on 691 henkeä, ja vuodepaikkoja on 475. Laivassa on tilaa 45 autolle.

Rakentaminen
------------

Alus tilattiin Volkswerft GmbH:lta Stralsundista Saksasta. Sen köli laskettiin 16. lokakuuta 1992 telakkanumerolla 102 ja alus laskettiin vesille 13. elokuuta 1993. Alus luovutettiin 16. maaliskuuta 1994 Troms Fylkes Dampskibsselskapille. Se teki neitsytmatkansa vieraillen Kööpenhaminassa ja Hampurissa. Aluksen kastoi 22. maaliskuuta Oslossa Kirsti Kolle Gröndal, jonka jälkeen alus vieraili Stavangerissa, Newcastlessa ja Lontoossa.

Liikennöintihistoria
--------------------

Alus aloitti 4. huhtikuuta 1994 liikennöinnin Bergenistä Kirkenesiin. Maaliskuussa 2006 alus siirtyi Hurtigruten Group ASA -yhtiölle. Alus oli huollettavana 11. marraskuuta 2008 alkaen ja se palasi reitilleen 2009.

Laivan konehuoneessa syttyi 15. syyskuuta 2011 tulipalo sen ollessa lähellä Ålesundia, jolloin sillä olleet 207 matkustajaa evakuoitiin pelastusveneisiin. Kaksi laivan henkilökuntaan kuulunutta kuoli ja 16 loukkaantui. Liikuntakyvytön alus hinattiin 21. syyskuuta Fiskarstrand Verftille korjattavaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  M/S Nordlys Hurtigruten ASA.  Arkistoitu 19.10.2011. Viitattu 22.09.2009. (englanniksi)
2. 1 2 3  faktaomfartyg.se
3. ↑  Det Norske Veritas
4. ↑  Kaksi ihmistä kuoli Norjan laivapalossa yle.fi. Viitattu 15.9.2011. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M/S Nordlys** Wikimedia Commonsissa
**Morgenbladet** (suom. *Aamulehti*) on norjalainen viikoittain ilmestyvä sanomalehti. Kirjapainaja Niels Wulfsberg perusti sen vuonna 1819 ja se oli maan ensimmäinen päivittäin ilmestyvä sanomalehti.

Morgenbladet oli pitkään myös maansa suurin sanomalehti*lähde?*. Saksalainen Wehrmacht lakkautti lehden toisen maailmansodan aikana 15. huhtikuuta 1943.

Sodan jälkeen lehdestä tuli konservatiivisempi, ja lehti kärsi taloudellisesti osittain siksi, että se ei halunnut antautua kaupallisuudelle ja kieltäytyi julkaisemasta mainoksia*lähde?*. Lehti elpyi lyhyeksi aikaa 1980-luvulla, kunnes silloinen päätoimittaja Hans Geelmuyden ajautui kiistoihin lehden omistajan kanssa ja erosi suuren osan lehden toimistuskunnan kanssa.

Vuonna 1993 Morgenbladetin osti Truls Lie, joka muutti lehden viikoittain ilmestyväksi. Lehti on nykyisin älymystösävyisempi ja keskittyy kulttuuriin, taiteeseen, kirjallisuuteen ja politiikkaan.*lähde?*

Alf van der Hagen oli päätoimittaja vuosina 2003-2012. Hänen seuraajansa on Anna B. Jenssen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Øyvind Breivik Pettersen: Morgenbladet *Store norske leksikon, snl.no*.  7.10.2016 (tuorein päivitys). Viitattu 8.7.2018. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Morgenbladet** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: no:Morgenbladet 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Morgraigin linnan** (kymriksi *Castell Morgraig*) on raunioitunut linna, joka sijaitsee Caerphillyn vuorilla lähellä Cardiffa ja Senghenyddia. Se oli useiden vuosien ajan unohdukissa, kunnes se kesällä 1895 löydettiin uudestaan. Aluksi sitä luultiin maalaistalon jäänteiksi, mutta paksut seinät ja ulkoasu paljastivat sen muuksi.

Arkeologiset tutkimukset
------------------------

Löytö todettiin vuosien 1903–1904 aikana tehtyjen kaivausten jälkeen 1200-luvulta peräisin olevaksi linnaksi, jonka rakentaminen oli jäänyt kesken. Linnan rakentajasta ei ole varmuutta. Rakennuttajaksi on ehdotettu muun muassa walesilaista Senghenyddin lordia ja normannilaista Glamorganin lordia. Todennäköisimpänä rakennuttajana pidetään joko Gruffydd ap Rhysia (1256–1267) tai jaarli Richard de Clarea (1243–1262). Linna rakennettiin vuosien 1243–1267 välillä, ja sen omisti vuonna 1630 Sir Edward Lewis.

Arkkitehtuuri
-------------

Linna on viisikulmio, joka on halkaisijaltaan noin 38–42 metriä. Siinä on neljä pyöreää tornia, joista suurin on neliskulmainen. Sisäänkäynti on lännessä. Linnan rakenteet ovat ristiriitaisia, ja sen vuoksi on epävarmaa, kuka sen loppujen lopuksi on rakentanut. Linna on toistaalta walesilaistyylistä karkeaa työtä, mutta sitä ei kuitenkaan ympäröi ojia, jotka ovat tyypillisiä Walesissa. Yhdessä tornissa on kierreportaiden jälkiä, jotka eivät ole walesilaisille ollenkaan tyypillisiä. Lisäksi on löydetty veistettyjä kiviä, joita on käytetty ikkunoiden ja ovien pielissä. Veistetyt kivet ovat Suttonin kiviä, jota saatiin Vale of Glamorganissa olleelta louhokselta, joka louhittiin loppuun keskiajalla.

* Morgraigin linnalle johtava polku.Morgraigin linnalle johtava polku.
* Morgraigin linna muurien sisältä 2010.Morgraigin linna muurien sisältä 2010.
* Etelätornin rauniot.Etelätornin rauniot.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dylan Iorwerth: Castell Morgraig *Cadw magazine Heritage in Wales*.  1997–1998. Viitattu 29.12.2017.
2. ↑  Morgraig Castle (The Gatehouse Record) *Gatehouse*. Viitattu 29.12.2017.
3. 1 2  Castell Morgraig, Caerphilly, Caerphilly *British Listed Buildings*. Viitattu 29.12.2017.
4. 1 2  urban75: Castell Morgraig, Castle Morgraig on Graig Llanishen and Cefncarnau, North Cardiff, South Wales *urban75*.  2004 joulukuu. Viitattu 29.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Castles and Fortifications of England and Wales: Morgraig Castle
**Morgonlandet** on Kemiönsaaren kunnassa Hiittisten kaakkoispuolella sijaitseva Saaristomeren ulkosaari, joka on tunnettu jo vuosisatojen ajan Hangon saariston viimeisenä suojasatamana. Se sijaitsee noin 12 kilometriä länsilounaaseen Hankoniemen eteläkärjestä, noin 19 km kaakkoon Hiittisten Rosalasta ja noin 12 km itään Bengtskärin majakasta. Saari on noin 15 hehtaarin laajuinen kalliosaari, joka kuuluu kokonaisuudessaan luonnonsuojelualueeseen osana Saaristomeren kansallispuistoa. Sen keskellä sijaitsee noin hehtaarin laajuinen rehevä metsäinen osa. Saarella sijaitsee yksi asuinrakennus ja siellä on jäljellä joitain toisen maailmansodan aikaisia linnoitteita ja puolustusrakennelmia.

Morgonlandetilla esiintyneitä harvinaisia lajeja ovat Suomessa erittäin uhanalainen baltiankämmekkä eli baltiantoukokämmekkä sekä tunturikasvi riekonmarja ainoalla tunnetulla paikalla Koillismaan eteläpuolella. Suojeltu baltiankämmekkä kuitenkin varastettiin Morgonlandetilta vuonna 2007, riekonmarja on luokiteltu hävinneeksi ennen vuotta 1950.

Morgonlandetin lounaispuolelta on löydetty kivihiililastissa olleen kaksimastoisen kauppalaivan hyväkuntoinen hylky. Kauppalaivan arvellaan uponneen 1800-luvulla. Aluksen pituus on noin 26 metriä ja leveys noin 6 metriä.

Katso myös
----------

* Morgonlandetin taistelu (1941)

Lähteet
-------

1. ↑  Saarikierrokselle Hangon edustalla *Visithanko*.  29.4.2020. Viitattu 25.12.2021.
2. ↑  Sijaintitiedot ja saaren fyysinen maantiede Suomen maastokarttaan perustuen. Viitattu 25.12.2021.
3. ↑  Ryttäri, T. Kalliovirta, M. & Lampinen, R. (toim.): *Suomen uhanalaiset kasvit*. Helsinki: Tammi, 2012. ISBN 978-951-31-6593-2.
4. ↑  Varkauden kohde: Suomen harvinaisin kasvi. Yle uutiset 8.5.2008. Viitattu 25.12.2021.
5. ↑  Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.): *Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos*, s. 210. Helsinki: Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, 1998. ISBN 951-45-8167-9.
6. ↑  Morgonlandetin hylky IV *www.hylyt.net*. Viitattu 25.12.2021.
**Moribala** (myös *Moribila*) on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Moribila Kagoua sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 75 kilometriä Sanista etelään. Kunnassa on 11 500 ja keskuskylässä 700 asukasta (vuonna 2009).

Moribalan kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Tourakolomban, idässä Kassorolan, etelässä Sikasson alueen Koutialan piirin Zanfiguén ja Kounianan ja lännessä Koromon kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 16 kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja. Lisäksi on fulbeja ja boboja.

Moribalan kautta kulkee Sanin ja Koutialan välinen maantie RN13. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily ja pienimuotoinen kaupankäynti. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.

Kunnassa toimii viisi alakoulua, yläkoulu ja terveyskeskus. Vesihuollon taso on riittämätön.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 23.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.2.2018.
3. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.2.2018.
4. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Moribila 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 23.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Morgan Uceny** (s. 10. maaliskuuta 1985) on yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija, jonka päämatka on 1500 metriä.

Uceny voitti 1 500 metrin Timanttiliigan kokonaiskilpailun vuonna 2011. Hän voitti seitsemästä osakilpailusta kolme. Uceny juoksi 1 500 metrillä myös kauden 2011 kärkituloksen maailmassa 4.00,06. Se on myös hänen ennätyksensä.

Uceny pääsi Daegun MM-kilpailujen loppukilpailuun 2011 ollen yksi kilpailun suosikeista, mutta kaatui ennen viimeisen kierroksen alkua, kun hän kompastui maahan kaatuneeseen Hellen Obiriin. Hän juoksi kuitenkin maaliin ollen alkuperäisissä tuloksissa kymmenes. Nataliya Tobiaksen kärähtäessä testosteronista nousi Uceny lopputuloksissa yhdeksänneksi.

Lontoon olympialaisissa 2012 Ucenylla oli jälleen epäonnea loppukilpailussa, kun hän kompastui viimeisen kierroksen alussa Ekaterina Kostetskayan jalkaan ja kaatui niin rajusti, että joutui keskeyttämään kilpailun.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 800 metriä: 1.58,37 (Berliini 2011)
* 1 500 metriä: 4.00,06 (Lignano Sabbiadoro 2011)

Lähteet
-------

1. ↑  Diamond Race Standings 2011 *Diamondleague.com*.  16.9.2011. Viitattu 1.9.2015. (englanniksi)
2. ↑  2011 Top list: 1 500 metres – women IAAF. Viitattu 1.9.2015. (englanniksi)
3. ↑  13th IAAF World Championships in Athletics: 1500 Metres - women  1.9.2011. IAAF. Viitattu 1.9.2015. (englanniksi)
4. ↑  The XXX Olympic Games: 1500 Metres - women  10.8.2012. IAAF. Viitattu 1.9.2015. (englanniksi)
5. ↑  Morgan Uceny Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Jirō Horikoshi 1920-luvulla.
**Jirō Horikoshi** (22. kesäkuuta 1903 Fujioka, Gunman prefektuuri – 11. tammikuuta 1982 Tokio) oli japanilainen lentokonesuunnittelija, joka osallistui useiden Japanin toisessa maailmansodassa käyttämien lentokoneiden suunnitteluun, kuten Mitsubishi A5M "Claude" ja Mitsubishi A6M Reisen -hävittäjien.

Horikoshi syntyi Fujiokassa. Hänen uransa alkoi 1927 Mitsubishin polttomoottoritehtaalla, josta kehittyi myöhemmin Mitsubishi Heavy Industries. Nagoyan lentokonetehtaalla hän suunnittelu Mitsubishi A5M -koneen vuonna 1937. Hän tiimeineen suunnitteli tämän jälkeen Japanin laivostolle Prototyyppi 12 -koneen, joka valmistui kesäkuussa 1940. Koska Japanissa kyseinen vuosi oli 2600, kone sai nimen "00", Rei-sen.

Horikoshi osallistui mm. Mitsubishi J2M Raiden- ja Mitsubishi A7M Reppu -koneen suunnitteluun.

Hänen muistelmansa julkaistiin Japanissa vuonna 1970.

Katso myös
----------

* Tuuli nousee

Kirjallisuutta
--------------

* Horikoshi, Jirō: *Eagles of Mitsubishi: The Story of the Zero Fighter*. Seattle: Washington University Press. ISBN 0-295-95826-X

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
**Kaarlo Kankkunen** (s. 24. kesäkuuta 1971 Kemi) on suomalainen jalkapallovaikuttaja, yritysjohtaja ja uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän toimii Assa Abloy -konserniin kuuluvan Certegon toimitusjohtajana ja Suomen jalkapallon miesten pääsarjan Veikkausliigan puheenjohtajana.

Elämä ja ura
------------

Kankkunen pääsi ylioppilaaksi Kemin lyseon lukiosta vuonna 1990.

Laitahyökkääjänä pelannut Kankkunen on jalkapalloilijana Kemin Palloseuran kasvatti. Suomen korkeimmalla sarjatasolla hän edusti KePSiä (1988–1989), Hakaa (1990–1993) ja Kuusysiä (1995). Hän pelasi yhteensä 127 ottelussa, joissa hän teki 18 maalia. Hakassa hän saavutti SM-pronssia kaudella 1991. Kankkunen pelasi myös 16 poikien maaottelua ja kaksi ottelua olympiajoukkueessa. Vuosina 1992–1994 Kankkunen opiskeli Yhdysvalloissa virginialaisessa James Madisonin yliopistossa ja pelasi yliopiston jalkapallojoukkueessa, joka voitti tuolloin kolmesti Colonial Athletic Associationin mestaruuden. Vuonna 1994, jolloin joukkue ylsi NCAA:n mestaruusturnauksen puolivälieriin, Kankkunen valittiin CAA:n vuoden pelaajaksi ja kolmanteen All-America-tähdistöjoukkueeseen.

Kankkunen valittiin Suomen jalkapallon miesten pääsarjaa Veikkausliigaa hallinnoivan Jalkapalloliiga ry:n puheenjohtajaksi marraskuussa 2020. Hän on toiminut myös Palloliiton varapuheenjohtajana (2016 alkaen) ja HIFK Fotboll Ab:n puheenjohtajana.

Kankkunen on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hän on työskennellyt johtotehtävissä Atoy-konsernissa, Fiskarsilla, Tamrolla ja TeliaSoneralla. Marraskuusta 2016 alkaen hän toimi Assa Abloy -konserniin kuuluvan Certegon talousjohtajana, ja tammikuussa 2020 hänet nimettiin Certegon toimitusjohtajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Liigapelaajat *Tilastohistoria*. Veikkausliiga. Viitattu 28.11.2020.
2. 1 2 3  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet – Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 119. Suomen Urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
3. 1 2  Jalkapallo Kemin lyseon seniorit.  Arkistoitu 15.10.2020. Viitattu 28.11.2020.
4. ↑  Kaarlo Kankkunen *jmusports.com*. James Madison University Athletics. Viitattu 28.11.2020. (englanniksi)
5. ↑  All-America Awards Div I (1994) *nscaa.com*. National Soccer Coaches Association of America.  Arkistoitu 15.6.2011. Viitattu 28.11.2020. (englanniksi)
6. ↑  Sirkkiä-Jarva, Sari: Alaja jatkaa ilman vastaehdokkaita – HIFK:n Kankkunen nousi puheenjohtajistoon *Yle Urheilu*.  24.4.2016. Yleisradio. Viitattu 28.11.2020.
7. ↑  Kaarlo Kankkunen Veikkausliigan puheenjohtajaksi *veikkausliiga.com*.  27.11.2020. Veikkausliiga. Viitattu 28.11.2020.
8. ↑  Certego Oy:n toimitusjohtajaksi Kaarlo Kankkunen *certego.fi*.  15.1.2020. Certego.  Arkistoitu 23.1.2021. Viitattu 28.11.2020.
Kaarlo Kalervo Kari
**Kaarlo Kalervo Kari** (23. heinäkuuta 1890 Kalvola – 9. toukokuuta 1918 Savonlinna) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat kappalainen Kaarlo Kustaa Kari ja Maria Pohja. Kapteeni Karin hahmon mukaan kirjoitettiin päähenkilö vuoden 1938 elokuvaan *Jääkärin morsian**selvennä*.

Opinnot
-------

Kari kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Hämäläisosakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1911–1915.

Jääkärikausi
------------

Kari liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 8. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Kari saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi 8. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 6. maaliskuuta 1918 komppaniansa kera 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonaan, missä komppania järjestysnumeroksi tuli aluksi 3:s ja 25. maaliskuuta 1918 alkaen l:nen. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa, missä hän haavoittui taistelussa 28. huhtikuuta 1918. Kari kuoli haavoihinsa sotilassairaalassa Savonlinnassa olkavarren murtumasta aiheutuneeseen jäykkäkouristukseen 9. toukokuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa seurakunnassa. Hänet haudattiin Kuhmalahden hautausmaan sankarihautaan.

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Gruppenführer 8. joulukuuta 1915
* Zugführer 9. elokuuta 1917
* Kapteeni 11. helmikuuta 1918
 | Vapaudenristi 4. lk. kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaPreussin 2. lk. Rautaristin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
* Preussin 2. lk. Rautaristi
 |

Lähteet
-------

* Jernström E: *Jääkärit maailmansodassa*. Sotateos oy: Helsinki 1933.
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: *Suomen jääkärit* osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto*, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975*, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* *Suomen sotasurmat 1914–1922* © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet

1. ↑  Suomen sotasurmat 1914–1922
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
3. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
4. ↑  Jernström 1933: 148.
**Merseburgin loitsut** (*Merseburger Zaubersprüche*) on kaksi esikristillistä germaanista mytologiaa edustavaa säkeistöä. Ne ovat tiettävästi ainoat säilyneet kirjalliset dokumentit kristinuskoa edeltäneestä germaanisesta muinaisuskosta. Oikeushistorian tutkija Georg Waitz löysi ne vuonna 1841 eräästä 800- tai 900-luvulta peräisin olevasta teologisesta käsikirjoituksesta, jota säilytettiin Merseburgin tuomiokirkossa. Loitsut nimettiin löytöpaikkansa mukaan ja ne julkaisi Jacob Grimm vuonna 1842.

Ensimmäinen loitsu kertoo jumalattarista, valkyrioista, jotka käyvät taistelukentälle ja jakaantuvat kolmeen ryhmään. Yksi solmii siteitä, toinen estää vihollisarmeijaa etenemästä, kolmas vapauttaa sotavankeja. Toinen loitsu kertoo jumalista Phol ja Odin, jotka ratsastavat halki metsän. Balderin eli Pholin hevonen loukkaantuu pahoin, ja vain Odin kykenee pelastamaan hevosen.

Loitsut on kirjoitettu muinaisyläsaksan kielellä.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 
Ensimmäinen loitsu:
Eiris sâzun idisi,
sâzun hêra duoder.
Suma hapt heptidum, suma
heri lezidun,
suma clûbôdun
umbi cuoniouuidi:
insprinc haptbandum,
inuar uîgandun!
 | 
Toinen loitsu:
Phol ende Uuôdan uuorun zi holza.
Dû uuart demo Balderes uolon
sîn uuoz birenkit.
Thû biguol en Sinthgunt,
Sunna era suister,
thû biguol en Frîia,
Uolla era suister;
thû biguol en Uuôdan sô
hê uuola conda:
sôse bênrenkî, sôse blutrenkî,
sôse lidirenkî: bên zi bêna,
bluot zi bluoda,
lid zi geliden, sôse gelimida sin!
 | 
Merseburgin loitsut. *Merseburger Zaubersprüche*. (Merseburger Domstiftsbibliothek, Codex 136, f. 85r, 900-luku)
 |

Lähteet
-------

1. ↑  Merseburger Zaubersprüche *Lernhelfer.de*. Duden Learnattack GmbH. Viitattu 4.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Biblioteca augustana: Merseburger Zaubersprüche um 750 (Loitsujen molemmat säkeistöt muinaisyläsaksaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Merseburger Zaubersprüche 

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Merseburgin loitsut**.