recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lochinvarin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Eteläinen maakunta, Sambia |
| Pinta-ala | 
428 km2 |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
engl. *Lochinvar National Park* |
| Tyyppi | 
kansallispuisto |
| Perustettu | 
1972View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lochinvarin kansallispuisto** (engl. *Lochinvar National Park*) on yksi Sambian kansallispuistoista, ja se sijaitsee Lusakan ja Livingstonen välisellä alueella. Kansallispuiston pinta-ala on alle 430 km2, ja siellä voi nähdä monia erilaisia eläimiä. Kansallispuistossa on havaittu muun muassa yli 400 lintulajia, muun muassa monia vesilintuja, kuningaskalastajia ja Sambian ainut endeeminen lintulaji kipinäseppä. Lisäksi alueella elää noin 30 000 kafuenlikiä, 2 000 juovagnuta, 700 burchellinseepraa, isokuduja, oribeja, ruokoantilooppeja, vesiantilooppeja, virtahepoja ja juovasakaaleja.

Lähteet
-------

1. ↑  Lochinvar National Park *Wildlife Worldwide*. Viitattu 24.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lochinvarin kansallispuisto**.
* Zambia Tourism: Lochinvar National Park (englanniksi)
Kustannus Aarnin logo.
**Kustannus Aarni Oy** on vuoden 2014 lopussa perustettu pieni yleiskustantamo, joka toimii Jyväskylässä. Kustantamon on perustanut kirjailija Pasi Luhtaniemi.

Aarni julkaisee suomalaista suorasanaista kaunokirjallisuutta ja tietokirjoja, vuosittain noin 5–10 painettua teosta. Vuoden 2016 alussa Aarni aloitti myös sähköisten kirjojen julkaisun ja jokainen teos julkaistaan myös e-kirjana. Lisäksi kustantamolla on mahdollista tehdä kirja valmennuksen kautta yhdessä Hopeantakojat-yhdistyksen kanssa. 

Aarnin toiminnan ja arvojen ytimessä on kustantajan mukaan kirjailija. Kustantamo pyrkii tekemään tiivistä yhteistyötä kirjailijan kanssa jo kirjan luonnosvaiheesta lähtien. Aarnin periaatteisiin kuuluu myös kirjan kustantaminen maakunta edellä, mikä tarkoittaa, että erityisesti kirjailijan maakuntaa ja kotiseutua korostetaan tiedotuksessa ja markkinoinnissa.

Kustantamon toimituskuntaan kuuluu Luhtaniemen lisäksi muita ammattikirjailijoita.

Kirjat ja kirjailijat
---------------------

Alkuvuodesta 2015 lähtien Aarni on julkaissut yhdeksän painettua kirjaa, joista kaksi on tietokirjoja. 

* Satu Piispa-Hakala: *Pieniä sankaritekoja*
* Pasi Luhtaniemi: *Viattomat*
* Helena Waris & Janne Nykänen: *Entropia*
* Anu-Riikka Peuranen: *Eemil – erään adoption tarina*
* Matti Rautiainen: *Neidon kyynel ja muita tarinoita Olavinlinnasta*
* Timo Teräsahjo: *Paskiaiset*
* Lars Strang: *Yhteen taotut*
* Mikko Maasola: *Tummaa paahtoa*
* Kirsi Saurén: *Sulkasatoa*

### E-kirjat

* Seppo Jyrkinen: *Juutalaispakolaiset ja holokaustiin havahtuminen 1942*
* Aniara: *Tarinoita aivovammaisena elämisen arjesta*

Lähteet
-------

1. ↑  AARNIN E-KIRJAT *kustannusaarni.fi*.  Arkistoitu 7.5.2016. Viitattu 26.5.2016.
2. ↑  HALUATKO KIRJAILIJAKSI? *kustannusaarni.fi*.  Arkistoitu 13.8.2016. Viitattu 28.6.2016.
3. ↑  Vieraskynä kustantaja, kirjailija Pasi Luhtaniemi | Lukulamppu *www.lukulamppu.fi*.  Arkistoitu 9.6.2016. Viitattu 26.5.2016.
4. ↑  ARVOMME *kustannusaarni.fi*. Viitattu 26.5.2016.
5. ↑  Kirjat myyntiin maakunta edellä - Kirjailijan päiväkirja *suomenkuvalehti.fi*.  12.1.2016. Viitattu 26.5.2016. fi-FI

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kustavi Kaila** (vuoteen 1906 **Johansson**, 16. helmikuuta 1885 Helsinki – 9. maaliskuuta 1944 Laukaa) oli suomalainen lainvalmistelija ja korkeimman oikeuden jäsen.

Kaila kuului Johansson-Kailan sukuun. Hänen isänsä oli arkkipiispa Gustaf Johansson ja äitinsä Sofia Emilia Björkman. Kaila valmistui ensin filosofian kandidaatiksi ja auskultoi opettajaksi 1906, mutta jatkoi opintojaan ja tuli 1910 molempien oikeuksien kandidaatiksi. Heinolan tuomiokunnassa työskenneltyään hän sai varatuomarin arvon 1913 ja samana vuonna hänestä tuli senaatin oikeusosaston kopisti. Korkeimman oikeuden notaariksi hänet nimitettiin 1918 ja nuoremmaksi oikeussihteeriksi seuraavana vuonna. Hän toimi myös valtiopäivillä työväenasiain- ja perustuslakivaliokunnan sihteerinä. Jo aiemmin 1917 hänestä oli tullut lainvalmisteluvaliokunnan jäsen. Hän osallistui keskeisesti Filip Grönvallin kanssa uuden avioliittolain valmisteluun, jonka mukaan puolisot olivat oikeudellisesti tasavertaisia, samoin kuin muidenkin lakien valmisteluun erityisesti avioliitto- ja lapsioikeuden alalta.

Kaila oli kiinnostunut myös rikosoikeudesta ja toimi sen tutkijana Helsingin yliopistossa 1920–1927. Hän oli mukana rikoslain uudistukseen tähdänneessä työssä 1926, joka ei kuitenkaan johtanut lain muutoksiin. Kaila julkaisi artikkeleita *Lakimies* -lehdessä, jonka toimitussihteerinä ja vuodesta 1936 myös päätoimittajana hän toimi. 1930 hänet nimitettiin Korkeimman oikeuden jäseneksi. Oiikeusneuvoksena hän puuttui myös lakikielen kehittämiseen, esimerkiksi 1943 hän julkaisi *Lakimiehessä* huomiota herättäneen artikkelin *Virkakielen rikkaruohoja*. Hän työskenteli Lakikielen sanakirjan tarkastustoimikunnassa ja valvoi Matthias Caloniuksen teoksen *Praelections in iuris-prudentiam civilem* -teoksen suomentamista. Hän myös suomensi itse useita teoksia saksasta ja ruotsista.

Vapaa-ajallaan Kaila oli innokas kasvitieteen harrastaja ja kasvien keräilijä. Hänen puolisonsa vuodesta 1909 oli opettaja Ida Marja Makkonen (s. 1884). Shakkimestari, toimittaja Osmo Kaila (1916–1991) ja maanviljelyskemian ja -fysiikan professori Armi Kaila (1920–2003) olivat heidän lapsiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mia Sundström: *Kaila, Kustavi (1885–1944). Suomen Kansallisbiografia. Osa 4*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2.  Sivut 683-684.

Aiheesta muualla
----------------

* Ehdotus lainsäädännöksi naisen kelpoisuudesta valtionvirkaan ynnä perustelut (Filip Grönvall, Kustavi Kaila 1924. Lainvalmistelukunnan julkaisuja n:o 4. 20 s.) (Viitattu 24.9.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**USS Gloucester** oli Yhdysvaltain laivaston tykkivene.

Valmistus
---------

Yhdysvaltain laivasto osti 23. huhtikuuta 1898 J. Pierpoint Morganin Philadelphialaisen Neafie and Levyn vuonna 1891 valmistaman jahdin *Corsairin*. Alus otettiin palvelukseen 16. toukokuuta päällikkönään Richard Wainwright.

Palvelus
--------

Alus liitettiin Pohjois-Atlantin laivastoon, jonka mukana se oli Kuuban vesillä vuonna 1898. Alus osallistui 3. heinäkuuta Santiagon taisteluun, jossa se ei kärsinyt tappioita. Alus tunkeutui 25. heinäkuuta Guanicassa Puerto Ricossa vallaten sen maavoimien käyttöön. *Gloucester* ja *USS Wasp* valtasivat 1. elokuuta Arroyon, joka luovutettiin seuraavana päivänä maavoimien hallintaan.

Syksyllä alus purjehti pitkin itärannikkoa New Yorkista Provincetowniin. Alus oli 1899-1902 koululaivana Annapoliksessa. ALus palautettiin palvelukseen 15. marraskuuta 1902 Norfolkissa ja se oli Pohjois-Atlantin laivueen komentajan esikuntana vieraillen Länsi-Intiassa ja pitkin Etelä-Amerikan itärannikkoa. Alus poistettiin palveluksesta 8. helmikuuta 1905 Pensacolassa Floridassa.

Alus liitettiin osaksi Massachusettsin ja New Yorkin Naval militiaa New York Cityyn, kunnes se palautettiin palvelukseen 7. huhtikuuta 1917 Brooklynissä. Alus valvoi New Yorkin satama-aluetta, kunnes se poistettiin alusluettelosta 12. elokuuta 1919. Alus myytiin 21. marraskuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  history.navy.mil
Piazza Granden katsomo.
Valkokangas Piazza Grandella.
**Locarnon elokuvajuhlat** (ital. *Festival del film Locarno*) on kansainvälinen elokuvajuhla, joka on järjestetty vuodesta 1946 vuosittain Locarnossa, Sveitsissä. Juhla on Cannesin ja Venetsian jälkeen ja yhdessä Karlovy Varyn kanssa vanhimpia elokuvajuhlia. Juhlan päätapahtumiin kuuluva tilaisuus järjestetään ulkoilmateatterissa Piazza Grandella, jonne mahtuu yli 8 000 katsojaa. Sen valkokangas on maailman suurimpia ulkoilmakankaita (26×14 metriä).

Juhlassa jaettava pääpalkinto on Kultainen leopardi (Pardo d’oro), joka myönnetään kansainvälisen kilpailun parhaalle elokuvalle. Muita palkintoja ovat Kunnia-Leopardi (Pardo d'onore) merkittävästä urasta sekä yleisön äänestämä palkinto Prix du Public UBS.

Locarnon elokuvajuhlassa on kautta sen historian löydetty uusia suuntauksia ja se on ollut alkuna monien ohjaajien ja näyttelijöiden uralle. Vaikka juhla keskittyy elokuviin, ei tähtiin ja glamouriin, juhlan vieraina on ollut runsaasti elokuva-alan merkkihenkilöitä, kuten Rose McGowan, John Malkovich, Susan Sarandon, Michel Piccoli, Robert Rodriguez, Anthony Hopkins, Ken Loach, Gus Van Sant, Christian Slater, Wim Wenders, Terry Gilliam, Abbas Kiarostami, Aki Kaurismäki, Frank Oz, Adam Shankman, Aleksandr Sokurov, Mike Leigh, Dario Fo, Carmen Maura ja Bud Spencer.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Locarnon elokuvajuhlat**.
* Locarnon kansainvälisten elokuvajuhlien sivusto (englanniksi, italiaksi)
* Locarnon kansainväliset elokuvajuhlat IMDb:ssä

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Locarno International Film Festival
Begga
**Begga** (kuollut 693, 698 tai 709) oli pyhimys sekä Austrasian major domus Pipin I:n ja pyhän Itan tytär. Begga oli Gertrud Nivellesiläisen nuorempi sisar. Begga meni naimisiin Metzin piispa Arnulf Metziläisen pojan Ansegiselin kanssa, ja heidän poikansa oli Pipin Heristalilainen, josta tuli isoisänsä Pipin I:n tavoin Austrasian major domus. 

Begga vetäytyi nunnaluostariin 33 vuotta sisarensa kuoleman jälkeen, kun Ansegisel oli teloitettu osallisuudestaan yritykseen nostaa Kildebert Adoptivus Austrasian kuninkaaksi. Begga vietti elämänsä lopun luostarissa. Beggan muistopäivä on 17. joulukuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Merovingian nobility - Begga *FRANKS, merovingian nobility*. Charles Cawley & Foundation for Medieval Genealogy. Viitattu 12.8.2019. (englanniksi)
2. ↑  St. Begga *Saints & Angels - Catholic Online*
catholic.org*. Viitattu 12.8.2019. (englanniksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**USS Halibut** (runkonumerot SSGN-587 ja SSN-587) oli Yhdysvaltain laivaston 1960-1976 palveluksessa ollut risteilyohjuksin varustettu ydinsukellusvene.Se oli maailman ensimmäinen risteilyohjusten laukaisuun suunniteltu sukellusvene.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Vallejosta Kaliforniasta Mare Islandin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 11. huhtikuuta 1957. Se laskettiin vesille 9. tammikuuta 1959 kumminaan Kalifornian kongressiedustajan Chet Holifieldin puoliso ja luovutettiin Yhdysvaltain laivastolle 4. tammikuuta 1960 ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni Walter Dedrick.

Palvelus
--------

*Halibut* aloitti vastaanottotestit 11. maaliskuuta 1960. Matkalla Australiaan aluksesta tuli 25. maaliskuuta maailman ensimmäinen risteilyohjuksen laukaissut sukellusvene. Se siirrettiin 18. kesäkuuta Mare Islandin telakalle testeissä havaittujen vikojen ja puutteiden korjaamiseksi. Lyhyen miehistön koulutusjakson jälkeen alus palautettiin palvelukseen. Se lähti 7. marraskuuta Pearl Harboriin liittyäkseen Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastoon.

Helmikuussa 1965 alus siirrettiin Pearl Harborissa telakalle modernisoitavaksi ja luokiteltiin uudelleen 15. elokuuta hyökkäyssukellusveneeksi runkonumerolla SSN-587. Se lähti 6. syyskuuta Yhdysvaltain länsirannikolle. Alus saapui 20. syyskuuta Keyportiin Washingtoniin, josta se lähti paluumatkalle 5. lokakuuta. Alus pysähtyi reiluksi viikoksi Mare Islandille ja saapui Pearl Harboriin vasta 21. lokakuuta. Alus siirrettiin sukellusveneentorjuntakoulutuksen maalilaivaksi, missä tehtävässä se oli loppuvuoden.

Alus poistettiin laivastoluettelosta 30. huhtikuuta 1986.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  DANFS - USS Halibut (Arkistoitu – Internet Archive)
**USS Hammann** (runkonumero DE-131) oli Yhdysvaltain laivaston Edsall-luokan saattuehävittäjä, joka toisessa maailmansodassa palveli Atlantilla suojaten saattueita sukellusveneiden ja lentokoneiden hyökkäyksiltä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Edsall-luokka*
Alus tilattiin nimellä *US Langley* Consolidated Steel Companyn telakalta Orangesta Texasista, missä köli laskettiin 10. heinäkuuta 1942. Se nimettiin uudelleen 1. elokuuta *USS Hammanniksi*. Alus laskettiin vesille 13. joulukuuta kumminaan Charles Hammannin sisar rouva Lilliam Rhode ja otettiin palvelukseen 17. toukokuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään C. D. deKay.

Palvelus
--------

*Hammann* lähti 5. kesäkuuta Bermudalle koeajoihin, joista se palasi 6. heinäkuuta Philadelphiaan. Alus lähti Norfolkiin, jossa se aloitti 13. heinäkuuta ensimmäisen saattuematkansa Atlantilla. Alus teki 10. maaliskuuta 1944 mennessä neljä matkaa Casablancaan Marokkoon.

Alus teki 28. maaliskuuta – 29. marraskuuta vielä kuusi saattuematkaa vieraillen muun muassa Pohjois-Irlannissa. Aluksen määräsatamaksi vaihtui 4. tammikuuta 1945 Liverpool, jonne se teki neljä matkaa turvaten osaltaan Euroopan sodan loppuunsaattamiseksi tarvittavien materiaalien saannin. Alus avusti 2. maaliskuuta torpedohyökkäyksen maaliksi joutunutta rahtialusta *Lone Jackiä*, jolta se pelasti kaikkiaan 70 eloonjäänyttä. Se myös lähetti pahoin vaurioituneelle alukselle pelastusmiehistön, joka kykeni estämään aluksen uppoamisen.

*Hammann* saapui 7. heinäkuuta New Yorkiin, josta se siirtyi Guantanamonlahdelle koulutettavaksi. Alus lähti 24. heinäkuuta Kaliforniaan ja se saapui Panaman kanavan läpäistyään 4. elokuuta San Diegoon, josta se jatkoi edelleen Pearl Harboriin. Tyynenmeren sodan päätyttyä alus kuljetti matkustajia Havaijilta Kaliforniaan, josta se jatkoi edelleen Panaman kautta Charlestoniin. Se saapui määränpäähänsä 25. syyskuuta.

Alus poistettiin palveluksesta 24. lokakuuta Green Cove Springsissä Floridassa ja se sijoitettiin reserviin. Alus siirrettiin Texas Groupille Orangeen, jossa se oli palveluksensa lopun. *Hammann* poistettiin laivastoluettelosta 1. lokakuuta 1972. Se myytiin 18. tammikuuta 1974 romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  DANFS - USS Hammann (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Whitley, M. J. s. 303
3. ↑  Uboat.net - USS Hammann
Johan Struensee 1770
**Johann Friedrich Struensee** (5. elokuuta 1737 Halle, Preussin kuningaskunta – 28. huhtikuuta 1772 Kööpenhamina, Tanska) oli saksalainen lääkäri, kirjailija ja poliitikko. Hän oli Tanskan kuningas Kristian VII:n henkilääkäri, sijaishallitsija ja (salainen) kabinettiministeri sekä sosiaaliuudistaja. Struensee toimi tammikuusta 1769 alkaen mielisairaan kuninkaan henkilääkärinä, ja syksystä 1770 tammikuuhun 1772 hänellä oli erittäin suuri vaikutusvalta Tanskan politiikassa. Salaisena kabinettiministerinä hän käytännössä teki päätöksiä kuninkaan puolesta ja toteutti merkittäviä yhteiskunnallisia uudistuksia.

Kuudentoista kabinettiministeri-kuukauden aikana Struensee ehti laatia liki kaksi tuhatta edistyksellistä lakia sekä hyväksytti merkittäviä säästöjä valtion budjettiin. Uudistukset koskivat muun muassa kidutuksen, maaorjuuden ja orjakaupan kieltämistä, korruption kitkemistä, painovapautta sekä erityisesti köyhän kansanosan laajamittaista terveydenhuoltouudistusta. Säästöjä valtionhallintoon hän järjesteli muun muassa lakkauttamalla turhia virkoja ja kalliita rakennusprojekteja sekä järkeistämällä tiettyjä valtion virkamiesten palkkoja ja veroja.

Uudistukset sekä hänen suhteensa Kristian VII:n vaimoon Karoliina Matildaan suututtivat kuitenkin vaikutusvaltaisia piirejä. Struenseen uudistusten tahti oli liian kova jopa niistä eniten hyötyneille. Hänet pidätettiin salaliitosta epäiltynä, ja näytösoikeudenkäynnin jälkeen hänelle määrättiin kuolemanrangaistus. Hän kohtasi loppunsa mestauslavalla. Kuninkaan äitipuoli, leskikuningatar Juliana Maria kumosi pian valtaosan hänen ajamistaan uudistuksista. Struenseen teloitusta seurasi 30 000 ihmistä. Mestauksen jälkeen neljään osaan paloiteltu ruumis kiinnitettiin teilipyörään ja irti leikattu pää sekä teloituksen alussa katkaistu oikea käsi laitettiin seipäännokkaan.

Struensee populaarikulttuurissa
-------------------------------

Per Olov Enquistin romaani *Livläkarens besök* (1999) sai aiheensa erityisesti Struenseen elämän karusta lopusta. Nikolaj Arcelin elokuva *Kuningatar ja henkilääkäri* käsittelee Struenseen elämää ja erityisesti hänen suhdettaan Karoliina Matildaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arno Forsius: Johann Friedrich Struensee (1737—1772) — lääkäri, valistusfilosofi ja sosiaaliuudistaja (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Tieteen kuvalehti Historia 12/2013, s. 65
3. ↑  Historianet: Lääkäri laati parituhatta lakia (Arkistoitu – Internet Archive) Historianet.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johann Struensee** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Helena Escholin** (29. syyskuuta 1713, Uskela – 9. helmikuuta 1783, Turku) oli Turun tuomiokirkon öylätintekijä ja taloudenhoitajan vaimo.

Toiminta
--------

Helena Escholin oli Turun tuomiokirkon taloudenhoitaja David Deutschin (1705–1772) vaimo. Mies oli siirtynyt virkaan Turun tuomiokapitulin notaarin toimesta heidän oltuaan naimisissa 5 vuotta. 

Escholin sai tuloja omalla työllään kirkonisännän virkaan liittyvällä sivutyöllä. Hän paistoi kirkon ehtoollisleivät, pesi sen liinavaatteet, puhdisti kynttilänjalat ja muut valaisimet ja valmisti valkaistuja kynttilänsydämiä ja kynttilöitä 24 vuoden ajan. Hänen edeltäjänsä tehtävässä oli ollut Suomen ensimmäisenä naismaalarina tunnettu muotokuvamaalari Margareta Capsia, joka oli hänen miehensä edeltäjän leski. Escholin koulutti tyttärensä Helena Deutschin työnsä jatkajaksi, ja yhdessä he huolehtivat työstä yli puoli vuosisataa. Kaikki 1700-luvulta tunnetut turkulaiset öylätintekijät olivat Turun tuomiokirkon taloudenhoitajien vaimoja, leskiä tai tyttäriä.

Perhesuhteet
------------

Helena Escholin syntyi pappisperheeseen nykyisessa Salossa sijainneessa Uskelan kirkkopitäjässä. Hänen vanhempansa olivat Uskelan kirkkoherra Gabriel Escholin ja Barbro Alftan. Hän avioitui vuonna 1743 Turun tuomiokapitulin notaarin David Deutschin (1705–1772) kanssa. Hänen viisi tytärtään kuoli lapsina. Eloonjääneistä Anna Barbara Monselius (1746–1820) avioitui pastori Jonas Monseliuksen kanssa. Helena Deutsch (1748–1830) seurasi äitiään tehtävässä ja pysyi naimattomana koko elämänsä veljensä David Deutschin (1752–1799), Turun raadin notaarin tavoin.

Lähteet
-------

* Helena Escholin *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Toimivat ja tuntevat 1700-luvun naiset | Ennen ja nyt *www.ennenjanyt.net*. Viitattu 25.1.2017.
* Kirsi Vainio Korhonen: suomen herttuattaren arvoitus. Suomalaisia naiskohtaloita 1700-luvulta. Edita Publishing Oy, Helsinki, 2009

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Johann Peter Salomon
**Johann Peter Salomon** (*kastettu* Bonnissa 20. helmikuuta 1745 − 2. marraskuuta 1815 Lontoo) oli saksalaissyntyinen viulisti, säveltäjä, kapellimestari ja impressaari.*lähde?*

Salomon toimi Bonnissa hoviorkesterin viulistina kunnes sai *Kappelmeisterin* viran Preussin ruhtinas Heinrichin hovista. 1780-luvun alussa hän muutti Lontooseen, jossa hän toimi säveltäjänä ja jousikvartetossa viulistina. Salomon tunnetaan nykyisin parhaiten konserttien järjestäjänä ja impressaarina. Hän kutsui Joseph Haydnin Lontooseen kahdesti (1791–1792 ja 1794–1795). Salomonin uskotaan myös antaneen lisänimen *Jupiter* Wolfgang Amadeus Mozartin sinfonialle no. 41.*lähde?*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johann Ruchrat von Wesel** (k. 1481) oli saksalainen teologi ja yksi Saksan humanistiliikkeen johtajista. Hänellä oli yhteyksiä Tšekin hussilaisiin.

Johann Ruchat von Wesel oli yksi protestantismin edeltäjistä.

Opit
----

Wesel uskoi, että Jumala valitsee tietyt ihmiset pelastukseen (predestinaatio) ja eritteli näkyvän ja näkymättömän kirkon. Wesel vastusti aneita, pappien pakollista selibaattia ja pyhiinvaellusmatkoja. Wesel uskoi, että vain Raamattu on luotettava uskon lähde, eikä paavia tai kirkolliskokousta tarvitse totella, jos se on ristiriidassa Raamatun opin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Wesel, Johann Ruchrat von.  *1911 Encyclopædia Britannica*, {{{Vuosi}}}, nro Volume 28. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2  Philip Schaff: History of the Christian Church, Volume VI: The Middle Ages. A.D. 1294-1517 - Christian Classics Ethereal Library *ccel.org*. Viitattu 17.11.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Helena Kantakouzene** (1333-1396) oli Bysantin keisarinna, keisari Johannes V Palaiologosin puoliso.

Helena Kantakouzenen vanhemmat olivat Irene ja Johannes VI Kantakuzenos. Äitinsä tavoin Helena vaikutti politiikkaan sekä aviomiehensä että poikansa Manuel II:n valtakaudella, mutta ennen kaikkea hän sovitteli perheenjäsenten tulehtuneita keskinäisiä suhteita. Vuonna 1379 hän järjesti aviomiehensä ja kahden poikansa paon vankilasta, mutta jäi itse Andronikos IV:n pojan vangiksi kahdeksi vuodeksi yhdessä isänsä ja kahden siskonsa kanssa.

Keisarinnoille tyypilliseen tapaan hän panosti hyväntekeväisyyteen, ja suosi aikansa oppineita. Kuuluisin näistä on Demetrios Kydones, joka omisti keisarinnalle käännöksensä pyhän Augustuksen teoksista. Kydones oli tiiviissä kirjeenvaihdossa Helenan isän kanssa, ja häneltä on säilynyt myös kuusi Helenalle osoitettua kirjettä viidenkymmenen vuoden ajalta.

Lapset
------

* Andronikos IV Palaiologos
* Irene Palaiologina
* Manuel II Palaiologos
* Theodoros I Palaiologos
* Mikael Palaiologos
* Maria Palaiologina
* 3 muuta tytärtä

Lähteet
-------

1. 1 2  Elena Woodacre: *Queenship in the Mediterranean*, s. 12. Palgrave Macmillan, 2013. ISBN 9781137362834. Teoksen verkkoversio (viitattu 30.3.2014).
2. ↑  Lynda Garland: *Byzantine Empresses: Women and Power in Byzantium AD 527-1204*, s. 226-227. Routledge, 2002. ISBN 9781134756391. Teoksen verkkoversio (viitattu 30.3.2014).
3. ↑  Frances Kianka: The Letters of Demetrios Kydones to Empress Helena Kantakouzene Palaiologina  1992. Dumbarton Oaks Papers / JSTOR. Viitattu 30.3.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel

 |

 |
Radetzky-marssiStraussin tunnetuin teos, "Radetzky-marssi".Äänitiedostojen kuunteluohjeet

**Johann Strauss vanhempi** (14. maaliskuuta 1804 Wien – 25. syyskuuta 1849 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari, joka tunnetaan parhaiten valsseistaan.

Strauss opiskeli aluksi kirjansitojaksi, mutta oli jo varhain myös taitava viulisti. Vuonna 1825 hän perusti oman orkesterin, joka keskittyi valssien ynnä muun tanssimusiikin esittämiseen. Orkesteri menestyi erinomaisesti, osittain Straussin itsensä säveltämän tanssimusiikin ansiosta. Wienin lisäksi orkesteri esiintyi monissa muissakin Euroopan kaupungeissa. Strauss kohtasi kuitenkin kovaa kilpailua toisen wieniläisen valssisäveltäjän Joseph Lannerin taholta.

Straussilla oli vaimonsa Maria Anna Streimin kanssa kolme poikaa ja kaksi tytärtä. Strauss vaati poikiaan pysymään poissa musiikkialalta. Johann Strauss nuorempi, Josef Strauss ja Eduard Strauss jatkoivat kuitenkin isänsä työtä valssien ja muun tanssimusiikin säveltäjänä – Johann Strauss nuorempi jopa ylitti isänsä saavutukset.

Pitkät konserttikiertueet johtivat siihen, että Strauss oli harvoin kotona. Lisäksi hänellä oli rakastajatar ja tämän kanssa seitsemän lasta. Niinpä hänen avioliittonsa päätyikin eroon, mikä oli tuohon aikaan suuri skandaali.

Strauss kuoli tulirokkoon. Hänet haudattiin kilpailijansa Joseph Lannerin viereen.

Johann Strauss vanhemman tuotantoon kuuluu muun muassa 152 valssia, 32 katrillia, 13 polkkaa ja 18 marssia.*lähde?* Hänen tunnetuin teoksensa lienee "Radetzky-marssi", joka on sävelletty vuonna 1848 itävaltalaisen sotamarsalkka Joseph Radetzkyn kunniaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johann Strauss I (1804–1849) *The Johann Strauss Society of Great Britain*. Viitattu 24.6.2016.
2. ↑  The Strauss Family *52 composers*.  Arkistoitu 31.5.2016. Viitattu 24.6.2016.
3. ↑  Johann Strauss I *Naxos*. Viitattu 24.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johann Strauss vanhempi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**János Herskó** (9. huhtikuuta 1926 – 12. lokakuuta 2011) oli unkarilainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hän näytteli 15 elokuvassa vuosina 1963–2006. Vuosina 1948–1990 hän ohjasi yhdeksän elokuvaa.

Herskó oli juutalaista syntyperää, ja hänen äitinsä kuoli holokaustissa. Herskó opiskeli yliopistossa filosofiaa, taidehistoriaa ja estetiikkaa. Vuodesta 1945 alkaen hän työskenteli elokuvan parissa. Hän opiskeli Viktor Gertlerin elokuvakoulussa ja teatteri- ja elokuva-akatemiassa ja valmistui 1949. Vuonna 1951 hän sai stipendin Moskovan elokuvakouluun, ja palattuaan 1952 sieltä hän opetti koulussa, jonka apulasjohtaja hänestä myös tuli. Hänestä tuli Studio Hunnian johtaja, kunnes hän siirtyi vuonna 1970 Ruotsiin, jossa hän opetti Tukholman yliopistossa.

Filmografia (valikoima)
-----------------------

Ohjaukset
* *Vasvirág* (*Rautakukka*) 1958
* *Két emelett boldogság* (*Kaksi kerrosta onnea*) 1960 myös käsikirjoitus
* *Szevasz, Vera!* (*Vera*) 1967 myös käsikirjoitus

Näyttelijänä
* *Taikahuilu* (televisioelokuva) 1975
* *Keittiön puolella* (televisioelokuva) 1978
* *Toinen tanssi* (nimellä Janos Hersko) 1983
* *Tappava tehtävä* 1984
* *Rikoselementti* 1984
* *Ruumis kateissa* 1989
* *Kiss Vakond* 1993

Lähteet
-------

1. ↑  Herskó János búcsúlevele in: Beszélő, 1997, november, 8-16. oldal.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Panagía (Neitsyt Maria) Gonián luostari** (kreik. Μονή Οδηγήτριας Κυρίας (Κυρά) Γωνιάς, *Moní Panagías Odigítrias Kyrías (Kyrá) Goniás*) on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Rodopóksen niemellä Plataniáksen kunnassa lähellä Kolymvárin kylää. Sieltä on matkaa Chaniáan noin 25 kilometriä.

Paikalla on ollut luostari viimeistään 800-luvulla. Luostarilla on ollut suuri merkitys Kreetan historiassa. Se on aina vastustanut vieraita valloittajia, kuten osmanivaltaa, ja siksi se on tuhottu useita kertoja. Hallinnoltaan luostari on stauropegiaalinen. Vuonna 2011 luostarissa oli 21 asukasta.

Luostarin kokoelmiin kuuluu muun muassa ikoneita 1300-luvulta sekä vanhoja käsin kirjoitettuja ja painettuja kirjoja. Luostarin yhteydessä toimii Kreetan ortodoksinen akatemia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Ιερά Μονή Παναγίας Οδηγητρίας Γωνιάς *Μοναστήρια της Ελλάδας*. Viitattu 9.3.2015.
3. ↑  Chania Gonia Monastery *Greeka*. Viitattu 6.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Panagía Gonián luostari** Wikimedia Commonsissa
**Ján Pivarník** (s. 13. marraskuuta 1947 Cejkov, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän oli Tšekkoslovakian maajoukkueessa voittamassa Euroopan-mestaruutta vuonna 1976. Hänet valittiin maansa vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 1974.

Pivarník edusti kotimaassaan kausina 1966–1972 Košicea, kausina 1972–1978 Slovan Bratislavaa ja loppuvuonna 1978 Dukla Banská Bystricaa. Hän voitti Tšekkoslovakian mestaruuden vuosina 1974 ja 1975. Sittemmin hän pelasi Itävallassa Kittseen ja Neusiedl am Seen sekä Espanjassa Cádizin joukkueissa ennen kuin lopetti pelaajauransa vuonna 1982.

Pivarník pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 39 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin huhtikuussa 1974 Ranskaa vastaan. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi huhtikuussa 1968 ja viimeisen toukokuussa 1977. Hän pelasi EM-kilpailuissa 1976, joissa Tšekkoslovakia voitti mestaruuden. Hän pelasi täydet minuutit niin jatkoajalle menneessä välierässä kuin rangaistuspotkukilpailuun edenneessä loppuottelussakin, ja hänet valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen.

Pivarník aloitti jalkapallon pelaamisen vasta 16-vuotiaana. Hän oli juoksunopeudeltaan jalkapalloilijoiden kärkiluokkaa. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut valmentajana Euroopan lisäksi pitkään Lähi-idässä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ján Pivarník Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Slavík, Jiří: Jan Pivarnik - International Appearances  30.11.2003. RSSSF. Viitattu 15.5.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Jan Pivarnik Transfermarkt. Viitattu 15.5.2021. (englanniksi)
4. 1 2 3  EURO 1976: all you need to know  30.4.2020. UEFA. Viitattu 15.5.2021. (englanniksi)
5. ↑  Varga, Imrich: Czechoslovakia - Player of the Year  30.10.2005. RSSSF. Viitattu 15.5.2021. (englanniksi)
6. ↑  Stokkermans, Karel & Tabeira, Martín: European Championship 1976  20.6.2013. RSSSF. Viitattu 15.5.2021. (englanniksi)
7. 1 2  Harsányi, Ladislav: Jeden z najrýchlejších pravých obrancov v histórii - Ján Pivarník *Šport.sk*.  22.3.2017. Viitattu 15.5.2021. (slovakiksi)
8. ↑  Ján Pivarník *Worldfootball.net*. Viitattu 15.5.2021. (englanniksi)

  

Tšekkoslovakian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1976
1 Viktor |
2 Dobiaš |
3 Čapkovič |
4 Ondruš |
5 Pivarník |
6 Jurkemik |
7 Panenka |
8 Móder |
9 Pollák |
10 Masný |
11 Nehoda |
12 Gögh |
13 Barmoš |
14 Biroš |
15 Herda |
16 Veselý |
17 Švehlík |
18 Galis |
19 Petráš |
20 Štambachr |
21 Bičovský |
22 Vencel |
Valmentaja Ježek
**Gonzalo Sánchez de Lozada Bustamante** (s. 1. heinäkuuta 1930), lempinimeltään "Goni", oli Bolivian presidentti kaksi kautta elokuusta 1993 elokuuhun 1997 ja elokuusta 2002 lokakuuhun 2003. 

Sánchez de Lozada kasvoi Yhdysvalloissa. Hän opiskeli kirjallisuutta ja filosofiaa Chicagon yliopistossa. Hän nousi presidentiksi *Movimiento Nacionalista Revolucionario* -puolueesta (MNR) Jaime Paz Zamoran jälkeen.

Hän sovelsi Jeffrey Sachsin kanssa talouteen ns. šokkiterapiaa, jonka tarkoitus oli pysäyttää budjettivajeesta johtunut hyperinflaatio. Hän teki sarjan uudistuksia, jotka hajauttivat taloutta, yksityisti maan luonnonvarojen hyödyntämistä, otti käyttöön kaksikielisen koulutuksen ja teki suuria muutoksia perustuslakiin. Hänen kautensa jälkeen presidentiksi valittiin aiemmin diktaattorina toiminut Hugo Banzer.

Sánchez de Lozada valittiin vuonna 2002 toiselle kaudelle 22% ääniosuudella. Hänet pakotettiin eroon mellakoinnin ja lakkojen jälkeen lokakuussa 2003. Häntä pidettiin liian amerikkalaismielisenä, häntä syytettiin uusliberaalista talouspolitiikasta ja suuryhtiöiden väitettiin saavan liian suuren osuuden Bolivian kaasun viennistä Yhdysvaltoihin ja Meksikoon.

Sánchez de Lozada pakeni Yhdysvaltoihin ja sai syytteen perustuslain vastaisista kaasukaupoista ja kansanmurhasta 60 ihmisen saatua surmansa mellakoissa.

Lähteet
-------

* biografia (Arkistoitu – Internet Archive) (CIDOB) (espanjaksi)
* Bolivia ex-leaders face charges (BBC) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Saarilampi** on erämainen järvi Vihdin kaakkoisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 9,4 hehtaaria. Etäisyys Nummelasta on seitsemän kilometriä itäkaakkoon ja Helsingin keskustasta 31 kilometriä länsiluoteeseen. Saarilampi kuuluu Nuuksion kansallispuistoon.

Maantiede
---------

Saarilammen pituus lounaasta koilliseen on 750 metriä, järvi levenee koillista kohden. Järven eteläosassa sijaitsee noin 80 aarin laajuinen saari. Saarilammen rannat ovat rakentamatonta metsämaata, kuten myös saari. Järven ympäristössä sijaitsee vastaavanlaisia pienehköjä metsäjärviä, kuten Kurjolampi lännessä, Liukoi koillisessa, Vähä-Saarilampi idässä ja Valklampi kaakossa. Etelässä sijaitsee Heinässuo.

Saarilampi (22.004.1.006) kuuluu Palojärvenkosken alueeseen (22.004), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Siuntionjoen vesistössä (22). Saarilampi on Siuntionjoen vesistön koillisia vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Saarilampi, vakavesi, Vihti
2. 1 2  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 28.6.2021.
3. 1 2  Saarilampi. Järviwiki. Viitattu 13.7.2021.
4. ↑  Siuntionjoki (22). Järviwiki. Viitattu 13.7.2021.
G20 (köyhät maat). Vihreällä pysyvät jäsenet, oranssi jäsenyys vaihdellut.
**G20** (**Ryhmä 20** ja myös **G21**, **G22** ja **G20+**) on 20. elokuuta 2003 perustettu kehitysmaiden muodostama painostusryhmä. Ryhmä tuli julkisuuteen Maailman kauppajärjestön viidennen ministerikokouksen yhteydessä Cancúnissa, Meksikossa syyskuussa 2003. Ryhmä on kauppaneuvotteluissa painostanut rikkaita maita lopettamaan oman maataloussektorinsa tukemisen, ja vastustanut maataloustuotteiden kaupan vapauttamista ryhmän jäsenmaissa. 

Maaliskuussa 2006 oli ryhmässä 21 maata:
Argentiina, Bolivia, Brasilia, Chile, Egypti, Etelä-Afrikka, Filippiinit, Guatemala, Indonesia, Intia, Kiina, Kuuba, Meksiko, Nigeria, Pakistan, Paraguay, Tansania, Thaimaa, Uruguay, Venezuela ja Zimbabwe.

G20-maat kattavat noin 60 prosenttia maailman väestöstä, 70 prosenttia maailman maanviljelijöistä, ja 26 prosenttia maataloustuotannosta.

Ryhmän jäsenistö on vaihdellut sen perustamisesta asti. Jäseninä ovat olleet myös Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Kolumbia, Peru ja Turkki.

Katso myös
----------

* G20 (rikkaat maat)

Aiheesta muualla
----------------

* G20 kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* G20 press release on 19th of March, 2005 – sisältää ryhmän logon
Östergrundet

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°6′24.00″N, 24°46′17.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,007 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Östergrundet** on saari Espoossa Pienen Lehtisaaren itäpuolella. Virallisessa kaupunginosajaossa Östergrundet kuuluu Suvisaaristoon ja se sijaitsee Suvisaariston pääsaarista parisen kilometriä itään.

Östergrundetin pinta-ala on noin 0,7 hehtaaria. Saaren itä–länsisuuntainen pituus on noin 120 metriä. Saari on enimmäkseen matalaa kallioluotoa, puustoa on jonkin verran. Se on tunnettu ammoin myös nimellä Österklippan, mutta Östergrundet on todennäköisesti alkuperäisempi nimi.

Lähteet
-------

1. ↑  Östergrundet Espoon opaskartalla
2. ↑  Östergrundet *Espoo.fi*. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 11.5.2021. Viitattu 11.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Foreca.fi: Sää Östergrundet, Espoo
* Östergrundet, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
**G8-kokous** vuonna 2007 oli järjestyksessään 33. ja se pidettiin 6.–8. kesäkuuta Saksan Heiligendammissa. G8-teollisuusmaiden kokouspaikkana toimi Kempinski Grand Hotel, joka sijaitsee rannikolla. Kokouspaikalla oli tiukat turvatoimet. Alue oli eristetty metallisella aidalla ulkopuolisten estämiseksi. Liikenne oli kielletty 21 kilometrin matkalla. Myös meriliikenne oli kielletty 11 km:n etäisyydeltä rannikosta. Sisään pääsivät ainoastaan kokoukseen osallistuvat, huoltohenkilökunta ja paikalliset asukkaat.

Kokoukseen osallistuneet maat ja niiden edustajat
-------------------------------------------------

* Kanada **Kanada**
	+ Pääministeri **Stephen Harper**
* Ranska **Ranska**
	+ Presidentti **Nicolas Sarkozy**
* Saksa **Saksa**
	+ Liittokansleri **Angela Merkel**
* Italia **Italia**
	+ Pääministeri **Romano Prodi**
* Japani **Japani**
	+ Pääministeri **Shinzo Abe**
* Venäjä **Venäjä**
	+ Presidentti **Vladimir Putin**
* Yhdistynyt kuningaskunta **Yhdistynyt kuningaskunta**
	+ Pääministeri **Tony Blair**
* Yhdysvallat **Yhdysvallat**
	+ Presidentti **George W. Bush**

Mellakat
--------

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **G8-kokous 2007**.
* HS: Saksa laajentaa G8-kokouksen turvajärjestelyjä merelle
Kuubalainen guiro
Guiron soittaja New Orleansin Mardi Gras -juhlinnassa vuonna 2003.
**Guiro** [gwiro] (esp. *güiro*) on yleensä paksuhkon putken muotoinen idiofoneihin kuuluva soitin, jossa on kyljessä uria. Guiron rapsakka ääni syntyy, kun kapulaa tai guiron soittoon suunniteltua kampaa hangataan uria vasten. Guiro valmistetaan yleensä kuivatusta kalebassista, mutta niitä tehdään myös muovista ja metallista. Soittimen tyypillinen pituus on noin 25–35 senttimetriä.

Historia
--------

Guiron kaltaisia soittimia on käytetty muun muassa Puerto Ricossa esikolumbiaanisista ajoista lähtien. Guiron mainitsi*selvennä* kirjoituksissaan ensimmäistä kertaa Fray Iñigo Abbad y Lasierra (1745–1813) vuonna 1788.

Guiron käyttö musiikissa
------------------------

Guiroa käytetään lähinnä latinalaisamerikkalaisessa tanssimusiikissa. Sitä käytetään myös satunnaisesti uudemman klassisen musiikin teoksissa, kuten Igor Stravinskin *Kevätuhrissa*. Rock-musiikissa tunnetuin esiintymä lienee David Bowien kappaleessa The Man Who Sold The World.

Aiheesta muualla
----------------

* Guiro (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Guipry-Messac** (bretoniksi *Gwipri-Mezeg*) on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Vilainejoen varrella, noin 31 kilometriä Redonin kaupungista koilliseen.

Historia
--------

Alueella on ollut asutusta jo neoliittisella aikakaudella, mistä on yhä nähtävillä Gréesin menhir ja Chevaleriesin linjaus. Keltit saapuivat alueelle 700–500 eaa. Vilainejoesta tuli tuolloin kahden kelttiheimon rajajoki. Joen vasemman puolen asuttivat namnetit ja oikean coriosolitesit. Roomalaiset saapuivat alueelle 56 eaa. Tätä seurasi lähes kolmensadan vuoden rauha, jolloin alueelle muodostui useita maatiloja. Samalta ajalta on peräisin myös satama, joka oli luonnollinen päätepiste Vilainejokea ylös purjehtiville laivoille. 500-luvulla alueelle muutti lisää kelttejä Britanniasta. He ottivat haltuun joen oikean rannan ja perustivat plou de Guipryn. Frankit miehittävät joen vasemman rannan. Tämä johti Messacin ja Guipryn kaupunkien jatkuvaan konfliktiin, joka kesti lähes kolme vuosisataa. Keskiajalla kaupunkien satamat kasvoivat merkittävästi suolakaupalla. 1500-luvulla ylävirralle rakennettiin sulut, jolloin laivoilla pääsi Rennesiin saakka. Tämä johti kaupan vähenemiseen kaupungeissa.

1. tammikuuta 2016 Guipry ja Messac yhdistyivät muodostaen uuden Guipry-Messacin kunnan.

  

* Gréesin menhirGréesin menhir
* Vanha myllyVanha mylly

Lähteet
-------

1. 1 2  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 9.9.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Histoire de la commune Mairie de Guipry-Messac. Viitattu 9.9.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Guipry-Messac** Wikimedia Commonsissa
Lehden ensimmäisen näytenumeron etusivu.
**Österbottens Folkblad** (vuosina 1918–1923 **Folkbladet**) oli Vaasassa vuosina 1908–1923 ilmestynyt ruotsinkielinen työväenlehti.

Sosiaalidemokraattinen Österbottens Folkblad perustettiin Vaasan ruotsinkielisen työväenyhdistyksen piirissä. Vuoteen 1910 saakka se oli myös Finlands Svenska Arbetarförbundetin äänenkannattaja. Viranomaiset lakkauttivat poliittisesti radikaalin lehden syksyllä 1914. Helmikuun vallankumouksen jälkeen se ilmestyi uudelleen sisällissodan alkuun saakka.

Sisällissodan jälkeen lehden julkaisuyhtiö herätti sen henkiin *Folkbladet*-nimisenä. Työväenliikkeen jakaantuessa se siirtyi Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen äänenkannattajaksi. Vuosina 1921–1922 lehteä julkaisi Oy Työ Helsingissä. Viranomaiset lakkauttivat Folkbladetin elokuussa 1923 yhdessä koko SSTP:n lehtiryhmän kanssa.

Yhdestä kolmeen kertaan viikossa ilmestyneen lehden levikki oli keskimäärin runsaat tuhat kappaletta. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät August Isaksson 1908 ja 1920–1923, August Forsman 1908 ja 1921–1922, Emil Ström 1908, Karl Arvid Kuusi 1909–1914 ja 1917–1918, Arvid Svedberg 1918–1919, Osvald Fager 1922, Oskar Göransson 1922, John Lundberg 1922 ja I. J. Lundberg 1923.

Vuosina 1926–1930 lehden toimintaa jatkoi Vaasassa ilmestynyt kommunistinen *Nya Folkbladet*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 323. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 324. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 167. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* *Österbottens Folkblad* (1908–1914, 1917) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Folkbladet* (1918–1923) digitoituna kansalliskirjastossa
**Guitar World** on kitaristeille suunnattu aikakauslehti. Lehti sisältää kitaristien haastatteluja, kitaravälineiden esittelyjä ja mainoksia ja basso- ja kitaratabulatuurit yleensä viiteen kappaleeseen. *Guitar World* ilmestyy kuukausittain, 12 kertaa vuodessa. 

*Guitar Worldin* ensimmäinen numero ilmestyi heinäkuussa 1980, jolloin kannessa oli Johnny Winter. Lehden historian aikana yli 13 kertaa haastateltavana on ollut monia tunnettuja kitaristeja, kuten Angus Young, Tom Morello, David Gilmour, Jimmy Page, Ace Frehley, Tony Iommi, Ritchie Blackmore, Joe Satriani, Slash, Eric Clapton, Steve Vai, Zakk Wylde, Dimebag Darrell, Kirk Hammett, Joe Perry ja Eddie Van Halen.*lähde?*

*Guitar Worldin* lukijat ovat myös valinneet kaikkien aikojen 100 parasta kitarasooloa *100 Greatest Guitar Solos* -listalle.

Lehti järjestää vuosittain kilpailun *Young Guitarist of the Year*. Vuonna 2020 sen voitti 14-vuotias suomalainen Juho Ranta-Maunus.

Lähteet
-------

1. ↑  Guitar World: Subscibe to guitar world *guitarworld.com*. Viitattu 31.12.2020.
2. ↑  
	* Guitar Worldin *100 Greatest Guitar Solos*-lista
3. ↑  Hanne Leiwo, Merja Siirilä: 14-vuotias suomalainen on maailman paras nuori kitaristi *Yle.fi, uutiset*.  23.12.2020. Viitattu 23.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* *Guitar Worldin* kotisivut
Naisen kuva Grand Camée de France -kameessa, jonka on epäilty esittävän Livillaa.
**Livilla** eli **Claudia Livia Julia** (n.13 eaa. - 31) oli antiikin roomalainen nainen. Hänen isänsä oli Nero Claudius Drusus ja hänen äitinsä Antonia Minor. Hänen veljiään olivat Germanicus ja Claudius. Hän oli naimisissa kahdesti, ensin Gaius Caesarin kanssa, joka oli Augustuksen lapsenlapsi. He menivät naimisiin 1 eaa. Gaius kuitenkin kuoli 4 jaa. ja pian sen jälkeen Livilla meni naimisiin Drusus Julius Caesarin, Tiberiuksen pojan kanssa. He saivat tyttären Julian ja kaksoset Germanicuksen ja Tiberius Gemelluksen. 

Germanicuksen kuoleman jälkeen Drusus oli Tiberiuksen todennäköisin perillinen, mutta hän kuoli 23. Tiberiuksen ollessa vailla selvää perijää, Livilla ja Agrippina kilpailivat saadakseen oman poikansa seuraavaksi keisariksi. Mahdollisesti tällöin Livilla aloitti suhteensa Sejanuksen kanssa. Vuonna 25 Sejanus pyysi Tiberiukselta lupaa avioitua Livillan kanssa, mutta Tiberius torjui ehdotuksen. Tiberiuksen vetäydyttyä Caprille Sejanus oli käytännössä Rooman vaikutusvaltaisin mies. Sejanuksen avulla Livilla hankkiutui eroon tyttärensä miehestä Nero Julius Caesarista, Agrippinan vanhimmasta pojasta. Vuonna 30 Sejanus sai mahdollisesti luvan mennä naimisiin Livillan kanssa ja erosi vaimostaan.

Sejanus kukistui vuonna 31, kun Antonia Minor kertoi Tiberiukselle Sejanuksen juonitteluista. Sejanus teloitettiin ja Roomassa aloitettiin puhdistukset. Ennen itsemurhaansa Sejanuksen entinen vaimo Apicata lähetti Tiberiukselle kirjeen, jossa syytti Livillan myrkyttäneen Drusuksen. Kirje saattoi olla kosto Livillan ja Sejanuksen suhteesta, mutta Tiberius otti syytöksen vakavasti. Kidutuksen avulla tunnustus saatiin Livillan lääkäriltä ja orjalta. Tunnustusten avulla Livilla tuomittiin ja annettiin äitinsä huostaan. Livilla joko näännytettiin nälkään tai hän itse näännytti itsensä. Livillan muisto kirottiin (damnatio memoriae).

Lähteet
-------

* Hornblower, Spawforth & Eidinow: *The Oxford Classical Dictionary*. Oxford University Press, 2012. ISBN 9780199545568.
* Marjorie Lightman, Benjamin Lightman: *A to Z of ancient Greek and Roman women*. Infobase Publishing, 2007. ISBN 9780816067107.

### Viitteet

1. 1 2  Oxford hakusanalla "Livia (RE ’Livius’ 38) Iulia (or Claudia)"
2. ↑  Lightman, hakusana "Livilla, Livia Julia Claudia"
3. ↑  Lightman, hakusana "Apicata"


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |