recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Diomede** on pieni kaupunki Länsi-Alaskassa. Se sijaitsee Pienen-Diomeden saaren länsirannalla Beringinsalmessa. 

Vuoden 2000 väestönlaskennassa asukkaita oli 146, joista valtaosa (yli 90 %) edustaa alueen alkuperäisväestöä, ingalikmiut-eskimoita, jotka harjoittavat enimmäkseen luontaiselinkeinoja (kalastus, metsästys).

Asutuskeskus sijaitsee saaren ainoalla niemekkeellä, jossa ranta ei vietä jyrkkänä rinteenä mereen. Paikkakunnalla ei ole vaikeiden jääolojen vuoksi satamaa, eikä saarella lentokenttää. Pääasiallinen yhteys 40 km:n päässä sijaitsevalle mantereelle on helikopterilla. Elintarvikkeet, polttoaine ja muu tavara saapuvat kesäisellä proomukuljetuksella. Kylä sähköistettiin 1970-luvulla dieselgeneraattoreilla.

 Diomeden kaupunki ("*city*").
Vesi saadaan kylän yhteisestä kaivosta, josta se pumpataan sulan maan aikaan suureen vesisäiliöön. Vesijohtoja ei kuitenkaan voi putkien jäätymisen takia rakentaa, ja vesi kannetaan koteihin. Säiliö tyhjenee maaliskuulle tultaessa, ja lopputalvesta asukkaat sulattavat vetensä jäästä.

Lähteet
-------

* The Native Village of Diomede (Arkistoitu – Internet Archive) Saaren sivut (kawerak.org) (englanniksi)
* Community Profile: Little Diomede Harriman Expedition Retraced (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  American FactFinder (Community facts -haulla *kaupungin nimi, piirikunta*) *US Census Bureau*.  (englanniksi)
**Juho Hietanen** (30. kesäkuuta 1879 Uusikirkko – 15. joulukuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen talousneuvos, vähittäiskauppa-alan vaikuttaja ja Karjalan Liiton puheenjohtaja.

Juho Hietasen vanhemmat olivat puutarhuri, kauppias Salomon Hietanen ja Amalia Balk ja puoliso vuodesta 1909 Alexandra (Sanni) Siilin. Hietanen kävi kansa- ja kauppakoulun ja toimi kauppiaana ja maanviljelijänä Uudellakirkolla 1905–1936. Hän oli Juho Hietanen -yhtiön toimitusjohtaja 1936–1954, Halilan parantolan taloudenhoitaja 1918–1940 ja Lapinlahden sairaalan 1941–1947. Uudenkirkon kunnanvaltuuston jäsen Hietanen oli 1909–1943 ja puheenjohtaja 1925–1943. Hietanen oli ensin vuonna 1906 perustamassa Itä-Suomen Maakauppiasyhdistystä ja sitten sen edustajana vuonna 1912 perustamassa Suomen Maakauppiasliittoa. Hän toimi Vähittäiskauppiaisliiton puheenjohtajana 1925–1954 ja oli Savo-Karjalan tukkuliikkeen hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1914. Karjalan Liiton ensimmäisenä puheenjohtajana Hietanen toimi 1940–1946 ja oli presidentin valitsijamies vuonna 1925. Hän sai taloustirehtöörin arvonimen 1929 ja talousneuvoksen 1938.

Kauppaneuvos Eino Hietanen oli Juho Hietasen poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka Kukin oli: Hietanen, Juho Viitattu 9.6.2020.
2. ↑  Hoffman, Kai: Hietanen, Juho. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 9.6.2020.
3. ↑  Talousneuvos Juho Hietanen kuollut. *Helsingin Sanomat*, 16.12.1954, s. 10.
4. ↑  Eino Hietanen *Biografiasampo*. Viitattu 20.10.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Juho Hyvärinen** (s. 27. maaliskuuta 2000 Rovaniemi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Interiä. Hyvärinen debytoi Veikkausliigassa ensimmäisenä 2000-luvulla syntyneenä pelaajana FC Lahtea vastaan 27. elokuuta 2016. Hyvärinen on paikaltaan keskikentän laita tai laitapuolustaja. Maajoukkueissa Hyvärinen on pelannut alle 16-vuotiaista lähtien. 

Juho Hyvärinen teki syksyllä 2017 kauden 2020 loppuun asti kestävän sopimuksen kasvattajaseuransa RoPS:n kanssa. Hyvärisestä tulikin RoPS:n veikkausliigajoukkueen vakiopelaaja. Uralla RoPS:ssa viiden kauden aikana kertyi kaikkiaan 84 ottelua.

RoPS:n pudottua Veikkausliigasta kauden 2020 päätteeksi Hyvärinen siirtyi toiseen veikkausliigaseuraan eli Turun Interiin.

Hyvärinen on pelannut Suomen nuorten eri ikäkausien maajoukkueissa kaikkiaan 28 maaottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juho Hyvärinen Soccerway-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2 3  Juho Hyvärinen transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑  RoPS:n pitkä jatkosopimus omalle huippulupaukselle oli osoitus fiksusta bisneksestä  20.9.2017. suomifutis.com. Viitattu 10.2.2020.
4. ↑  FC Interiltä huippuhankinta – nuori puolustajalupaus siirtyy Turkuun  20.11.2020. suomifutis.com. Viitattu 10.2.2020.

  

FC Inter – Veikkausliiga
1 Viitala |
2 Niska |
3 Hämäläinen |
4 Ketting |
5 Nurmi |
6 Bonet |
8 Ojala |
9 Källman |
10 Forsell |
11 Haro |
12 Riikonen |
13 Lepistö |
14 Mastokangas |
16 Jyry |
18 Arsalo |
19 Paananen |
20 Hyvärinen |
21 Tamminen |
22 Kuittinen |
24 Mahuta |
25 Arciero |
26 Lehtisalo |
27 Heinonen |
28 Kantola |
Valmentaja Grau
**Jataka** on paalinkielinen, 547 kertomusta sisältävä tekstikokoelma, jossa on legendoja Buddhan olomuodoista ennen hänen Buddhaksi tuloaan. Intialainen Jataka on koottu 400-luvulla ja se on monien eläintarinoiden vanhin tunnettu lähde. Kokoelma sisältää proosaa ja runoja toistensa lomassa. Monet tarinat ovat myös osa-aineksena vanhoissa burmalaisissa näytelmissä. Näytelmiä loivat erityisesti merkittävät burmalaiset dramaatikot U Kyin Un (1819–1853) ja U Pon Nyan (1807–1866). Kertomukset julkaisi 1877–1897 tanskalainen indologi Viggo Fausbøll nimellä *The Jatakas* kuutena niteenä. Englanninkielisen käännöksen teki Cowell 1895–1913 ja saksankielisen Dutoit 1908–1920. Suomeksi on julkaistu valikoima kertomuksia Virpi Hämeen-Anttilan kääntämänä nimellä *Kun Buddha syntyi hanhen hahmoon* (Basam Books 1998) ja Päivi Lankisen ruotsista suomentama mukaelma vanhasta Jataka-kertomuksesta *Villisti pakoon* (kirjoittanut Veronica Leo, Tammi 1996).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Factum,* Weilin+Göös 2003–2005, ISBN 951-35-6646-3, hakusana Jataka.
2. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana Jataka.
3. ↑  *Spectrum,* WSOY 1976–1983, ISBN 951-0-07239-7, Hakusana Intia (taide), osa 4, sivu 215.
4. ↑  *Iso tietosanakirja,* WSOY 1995–1997,ISBN 951-0-20153-7, hakusana Jataka.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jataka** Wikimedia Commonsissa
**Juho Jäppinen** (s. 1976 Jyväskylä) on suomalainen graafinen suunnittelija ja valokuvaaja. Vuonna 2014 Jäppinen sai yhdessä vaimonsa Anna Ruthin kanssa Keski-Suomen rahaston kulttuuripalkinnon Vuonna 2014 Jäppinen palkittiin myös graafisen ilmeen luomisesta pyöräilylle*selvennä* sekä paikallisella että valtakunnallisella tasolla. Vuonna 2015 Jäppinen ja Ruth saivat Keskipohjola-komitean kulttuuripalkinnon julkisten tilojen käytöstä nykytaiteen esilletuomisessa. Juho Jäppinen on osallistunut kymmenien kirjojen ulkoasujen suunnitteluun ja kirjojen taittamiseen sekä ollut mukana esite-, lehti- ja taideprojekteissa ja pitänyt useita valokuvanäyttelyitä.

Juho Jäppisen isä on graafinen suunnittelija ja tietokirjailija Jussi Jäppinen.

Teoksia
-------

* Kokkola - Karleby: kuvissa = i bilder = in photos = fotoal'bom (Mäntykustannus 2008)
* Jakobstad: i bilder = Pietarsaari: kuvina = in photos = fotoal'bom (Mäntykustannus 2009)
* Lahti: the green design city; Mäntykustannus 2012; ISBN 978-952-5712-99-5
* Muotokuvia Jyväskylästä; 2012; ISBN 978-952-93-1392-1

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Ojaniemi: Äkkigalleria – riskejä on otettava; Itseorganisoidun galleriatilan syntymä, toiminta ja dynamiikka; sivu 10
2. ↑  Yhteystiedot; Jussi Jäppinen Ky
3. ↑  Keski-Suomen rahastolta 453 000 euroa tieteelle ja kulttuurille; Suomen kulttuurirahasto
4. ↑  Jyväskyläläinen taiteilijapariskunta saa kulttuuripalkinnon Ruotsissa; Keskisuomalainen 28.5.2015 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Kirjailijaesittelyt, Jäppinen Juho, Jäppinen Juho; Gauppa.fi
**Jassen Andrew Cullimore** (s. 4. joulukuuta 1972 Simcoe, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana. Cullimore pelasi NHL-liigassa yli 800 ottelua vuosina 1992–2011.

Vancouver Canucks varasi Cullimoren NHL:n varaustilaisuudessa 1991 toisella kierroksella 29. pelaajana. Hänen NHL-seuransa oli vuosina 1994–1997 Vancouver Canucks, 1996–1998 Montreal Canadiens, 1997–2004 Tampa Bay Lightning, 2005–2007 sekä 2010–2011 Chicago Blackhawks ja vuosina 2007–2009 Florida Panthers. Yhteensä Cullimore pelasi NHL-urallaan 812 ottelua, joihin teki 26 maalia ja 85 syöttöä eli yhteensä 111 pistettä. Hän saavutti NHL-kaudella 2003–2004 Stanley Cupin Tampa Bay Lightningin riveissä. Cullimore pelasi noissa pudotuspeleissä 11 ottelua saldolla 0+2=2. Uransa viimeisen kauden 2011–2012 Cullimore pelasi Saksassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jassen Cullimore Hockey Stats and Profile at hockeydb.com *www.hockeydb.com*. Viitattu 12.10.2019.
2. ↑  Jassen Cullimore at eliteprospects.com *www.eliteprospects.com*. Viitattu 12.10.2019. (englanniksi)
Taizzin maakunnan sijainti
Taizzin maanviljelyaluetta
**Taizzin maakunta** (arab. تعز‎ , Ta'izz) on Jemenin maakunta, joka sijaitsee maan länsiosassa Punaisenmeren rannalla. Maakunnan pinta-ala on noin 10 000 neliökilometriä ja sen asukasluku on 2 968 700, mikä tekee siitä niukasti väestöltään maan suurimman maakunnan.

Taizzin hallinnollinen keskus on 466 000 asukkaan Taizz. Muita merkittäviä kaupunkeja ovat Mokka ja Al Sawa. Maakunta jakautuu 23 piirikuntaan.

Taizz on yhdessä naapurimaakunnan Ibbin kanssa Jemenin tärkeintä maanviljelyaluetta. Alueella kasvatetaan pääasiassa ravintokasveja durraa, vehnää, hirssiä, maissia ja ohraa sekä arvokkaampia tuotteita kuten khattia, puuvillaa, kahvia, seesamia ja tupakkaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yemen *citypopulation.de*. citypopulation.de. Viitattu 27.1.2015. (englanniksi)
2. ↑  Districts of Yemen (Maakunnan tunnus on YE.TZ) Statoids. Viitattu 27.1.2015. (englanniksi)
3. ↑  FAO/WPD crop and food security assessment mission to Yemen YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö. Viitattu 28.1.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taizz (maakunta)** Wikimedia Commonsissa

  

Jemenin maakunnat

* Abyan
* Aden
* Al Bayda
* Al Dali
* Al Hudaydah
* Al Jawf
* Al Mahrah
* Al Mahwit
* Amanat al Asimah
* Amran
* Dhamar
* Hadramaut
* Hajjah
* Ibb
* Lahij
* Ma'rib
* Raymah
* Saada
* Sanaa
* Shabwah
* Suqutra
* Ta'izz
**Velikulta** oli vuosina 1895–1917 ilmestynyt suomalainen poliittinen pilalehti, joka tuki nuorsuomalaisia.

*Velikullan* perusti A. B. Mäkelä nuorsuomalaisten omaksi pilalehdeksi joulukuussa 1895, kun *Matti Meikäläinen* oli päätynyt suomalaisen puolueen käsiin. Mäkelä siirtyi myöhemmin *Työmieheen* ja *Velikullan* uudeksi päätoimittajaksi tuli Emil Vainio. Lehti arvosteli alkuvuosinaan jyrkästi vanhoillista papistoa sekä varsinkin ruotsinmielisiä, mutta maltillistui kieliasiassa sortokauden alettua vuosisadan vaihteessa. *Velikulta* sai taloudellista tukea nuorsuomalaisten pää-äänenkannattajalta *Päivälehdeltä*, sittemmin *Helsingin Sanomilta*. Pilapiirrosten määrä lehdessä kasvoi vuodesta 1905 alkaen ja niitä tekivät useat tunnetut kuvittajat, kuten Alex Federley, Hjalmar Löfving, Jalmari Ruokokoski ja Aarno Karimo. Myös lehden avoin puoluepoliittisuus korostui tässä vaiheessa.

Vainion jälkeen päätoimittajina toimivat K. J. Mandelin, vuosina 1909–1915 Heikki Kokko ja lopuksi Ilmari Kivinen. Kaikki mainitut olivat myös *Helsingin Sanomien* toimittajia. Vastaavaksi päätoimittajaksi 1911 palannut Vainio tuomittiin vankeuteen majesteettirikoksesta lehden julkaistua alkuaan saksalaisessa *Simplicissimuksessa* ilmestyneen norjalaisen Olof Gullbranson pilapiirroksen, joka esitti Venäjän sortopolitiikkaa Suomessa. *Velikulta* joutui ensimmäisen maailmansodan aikana taloudellisiin vaikeuksiin ja se muutettiin aiempaa kevyemmäksi huumorilehdeksi. Vuoden 1917 lopulla se viimein yhdistettiin pääkilpailijaansa *Tuulispäähän*. Ratkaisua helpotti samanaikainen porvarillisten puolueiden läheneminen.

Lähteet
-------

* Ari Uino: *Pilalehtien monenkirjava sukupuu*, teoksessa *Suomen lehdistön historia 8: Yleisaikakauslehdet* (päätoim. Päiviö Tommila). Aikakauslehtien liitto ry / Kustannuskiila Oy, Kuopio 1991.

### Viitteet

1. ↑  Uino 1991, s. 309.
2. 1 2  Uino 1991, s. 315–316.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansalliskirjaston digitoidut aineistot : Aikakauslehdet : Velikullan numeroita vuosilta 1895–1911
**Juho (Johan) Salovaara** (vuoteen 1906 saakka **Nylenius**, 13. tammikuuta 1849 Lapinjärvi – 12. helmikuuta 1937 Enso) oli suomalainen opettaja ja sanomalehtimies.

Salovaara suoritti lukkariurkurin tutkinnon, työskenteli kanttorina Lapinjärvellä ja valmistui Jyväskylän seminaarista vuonna 1875. Hän työskenteli kansakoulun opettajana Kymissa vuosina 1875–1884 ja Kotkassa vuosina 1884–1905. Salovaara toimi opettajana myös Kotkan suomalaisessa yhteiskoulussa.

Salovaara osti vuonna 1893 Onni Coranderin kirjapainon, kirjakaupan ja kirjansitomon. Hän julkaisi ja toimitti *Kotkan Sanomia* ja ruotsinkielistä *Kotka*-lehteä, mutta teki konkurssin vuonna 1903.

Salovaara oli katsomuksiltaan vanhasuomalainen ja kokoomuslainen. Hän osallistui suojeluskuntatoimintaan ja oli mukana Kotkan kaupungin ja seurakunnan luottamustehtävissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus.  *Etelä-Suomi*, 18.2.1937, s. 1.
2. 1 2  Juho Salovaara 75-vuotias.  *Etelä-Suomi*, 12.1.1924, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2  Päivästä päivään.  *Helsingin Sanomat*, 14.1.1934, s. 12.
4. 1 2  Juho Salovaara (muistokirjoitus).  *Etelä-Suomi*, 13.2.1937, s. 2.
5. ↑  Gardberg, Carl-Rudolf: *Kirjapainotaito Suomessa Turun palosta vuoteen 1918*, s. 223–224. Suomentanut Eino Nivanka. Helsinki: Helsingin graafinen klubi, 1973.
**Juho Räihä** (24. marraskuuta 1864 Ii – kesällä 1918 Helsinki) oli suomalainen pientilallinen ja maastohiihtäjä.

Iin Jakkukylästä kotoisin ollut Juho Räihä osallistui Oulun hiihtoon vuonna 1891 sijoittuen silloin toiseksi. Tukholmassa vuonna 1892 pidetyissä kansainvälisissä hiihtokisoissa Suomea edustaneet Juho Ritola, Juho Räihä ja Fredrik Liljeberg ottivat 30 kilometrin hiihdossa kolmoisvoiton. Kyseessä oli Suomen hiihtäjien ensimmäinen osanotto ulkomailla pidettyihin kilpailuihin. Ritola voitti hiihdon ajalla 2.23.13,4, Juho Räihä oli toisena ajalla 2.28.12.3 ja Fredrik Liljeberg kolmantena ajalla 2.35.16.6. Räihä osallistui kisoihin yllättäen sairastuneen Aappo Luomajoen sijaisena. Räihä sai palkinnoksi prinssi Oscar Gustav Adolfin jakaman ja Länsi-Götanmaan herttuan, prinssi Carlin lahjoittaman pokaalin, jona hän vaihtoi asuntoon. Pokaali palasi Räihän suvun haltuun vuonna 1996.

Juho Räihä osallistui Oulun 30 kilometrin hiihtoon vielä 1893 ja viimeisen kerran vuonna 1903 mutta ei enää päässyt palkintosijoille.

Juho Räihä meni naimisiin samasta kylästä kotoisin olleen Marja-Liisa Kukkolan kanssa. He muuttivat Kiiminkiin vuonna 1899 ja palasivat takaisin Iihin vuonna 1902. Juho Räihä hankki tällöin oman pientilan Iistä ja hän muutti sukunimensä Alaräihäksi. Vuonna 1918 Juho Räihän vaimo kuoli tammikuussa keuhkokuumeeseen ja hänen Suomen sisällissodassa valkoisten puolella taistellut poikansa kaatui sodan aikana. Räihä matkusti kesällä 1918 Helsinkiin. Hän kuoli siellä ja hänet myös haudattiin Helsinkiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hannu Kaisto : Hiihtäjä Juho Räihän historia, Iin Jakkukylän sivusto
2. ↑  Hiihtokautta odotellessa, Aamulehti, 17.11.1938, nro 311, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Hiihtourheilumme historiaa, Suomen Sotilas, 05.03.1932, nro 9-10, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kun hiihtokuningas valloitti Helsingin, Suomen Kuvalehti, 30.01.1932, nro 5, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Tuntematon hiihtäjä-mestari. Kustaa V:n antama pokaali palautui Juho Räihän suvulle, Kaleva marraskuu 2005
**Veli Paššan moskeija** (kreik. Τζαμί του Βελή Πασά, *Tzamí tou Velí Pasá*) on entinen moskeija Réthymnon kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Mastampán kaupunginosassa keskustan eteläpuolella. Nykyisin siinä toimii kaupungin Paleontologinen museo.

Veli Paššan moskeija.
Moskeija on rakennettu 1600-luvun puolenvälin tienoilla varhaisemman venetsialaisaikaisen Pyhälle Onufriokselle omistetun katolisen kirkon paikalle. Varhaisin maininta moskeijasta on vuodelta 1657. Moskeijarakennus on pohjakaavaltaan neliönmuotoinen ja siinä on yhdeksän kupolia. Minareetti on rakennettu noin vuonna 1789–1790, mikä tekee siitä kaupungin vanhimman säilyneen. Museona rakennus on toiminut kunnostamisen jälkeen vuodesta 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2  Το Τζαμί του Βελί Πασά στο Ρέθυμνο (Παλαιοντολογικό Μουσείο) *Is Creta*.  27.3.2016. Viitattu 6.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Veli Paššan moskeija** Wikimedia Commonsissa
**Eclipse** on Touko Tahkokallion ja Sampo Sikiön suunnittelema avaruusaiheinen lautapeli. Suomalainen Lautapelit.fi julkaisi pelin vuonna 2011 ennakkokohun saattelemana. Lautapeliharrastajat ovat arvostelleet Eclipsen yhdeksi parhaimmista lautapeleistä.

Pelin kulku
-----------

Eclipsessä pelaajat edustavat erilaisia galaktisia sivilisaatioita, jotka laajenevat ja liittävät uusia tähtijärjestelmiä imperiumiinsa. Se on tyypiltään ns. 4X-peli. 4X tulee englannin sanoista "explore, expand, exploit ja exterminate" eli tutki, laajene, käytä hyväksi ja tuhoa.

Pelissä voi esimerkiksi kehittää uuttaa teknologiaa ja erilaisia avaruusaluksia. Pelin eri roduilla on omat vahvuutensa ja heikkoutensa, joiden hyödyntäminen on tärkeää pelissä menestymiselle.

Peli kestää yhdeksän kierrosta.

Arvostelut
----------

Eclipse on ollut pitkään vaikutusvaltaisen BoardGameGeek-sivuston suosittujen lautapelien kärkikastissa. Lautapeliharrastajat ovat arvostelleet Eclipsen Board Game Geek -sivustolla 2022 joulukuussa 68. parhaaksi lautapeliksi ja 59 parhaaksi strategia-lautapeliksi. Eclipsen vuonna 2020 julkaistu jatko-osa Eclipse: Second Dawn for the Galaxy oli arvioitu sivustolla 26. parhaimmaksi lautapeliksi ja 14 parhaimmaksi strategia-lautapeliksi.

Suomalaiset lautapeliharrastajat äänestivät Eclipsen vuoden parhaaksi peliksi kolmesti vuosina 2011-2014.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eclipse -lautapelin arvostelu *Lautapeliopas*. Viitattu 16.4.2016. (suomeksi)
2. 1 2  Eclipse *BoardGameGeek*. Viitattu 8.12.2022. (englanniksi)
3. ↑  Eclipse -lautapelin arvostelu ＞ Lautapeliopas *Lautapeliopas*.  7.11.2011. Viitattu 8.12.2022.
4. ↑  Eclipse: Second Dawn for the Galaxy *BoardGameGeek*. Viitattu 8.12.2022. (englanniksi)
5. ↑  Touko Tahkokallio - Pelisuunnittelun pyhä kolminaisuus *www.pelit.fi*. Viitattu 8.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lautapelit.fi, Eclipse (Arkistoitu – Internet Archive)
Grini vuosien 1941–1943 paikkeilla.
**Grini fangeleir** oli natsien keskitysleiri, joka sijaitsi norjalaisessa Bærumin kunnassa, Oslon ulkopuolella. Grini rakennettiin alun perin naisten vankilaksi 1939, mutta sitä alettiin käyttää pääasiassa norjalaisten poliittisten vankien sijoituspaikkana 2. toukokuuta 1941. 

Grinin kautta kulki yhteensä 20 000 vankia, ja enimmillään heitä oli yhtäaikaisesti 5 000. Surmattujen lukumäärää ei tiedetä, vaikkakin Gestapo ja poliisi käyttivät aluetta usein kidutustarkoitukseen, ja ainakin kahdeksan vankia teloitettiin. Brittiläiset purjelentokoneilla lähetetyt ilmakuljetusjoukot, joiden tehtävänä oli tuhota Norsk Hydron raskasvesilaitos (operaatio Freshman), syöksyivät Norjan alueella maahan huonojen sääolosuhteiden takia. Pakkolaskusta selviytyneet siirrettiin Griniin ja teloitettiin. Yleensä teloitukset suoritettiin Akershusin linnassa. 

Sodan jälkeen vankilaa käytettiin maanpetoksesta tuomittujen norjalaisten säilytyspaikkana, ja sen nimeksi muutettiin *Ilebu*. Vankila suljettiin 1950, mutta se avattiin uudelleen 1952 pitkäaikaisvangeille tarkoitettuna laitoksena nimeltä *Ila landsfengsel og sikringsanstalt*.

Tunnettuja vankeja
------------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * Johannes Andenæs
* Reidar Aulie
* Lars Berg
* Johan Borgen
* Abraham Borøchstein
* Trygve Bratteli
* Anton Wilhelm Brøgger
* Francis Bull
* Olaf Christian Ditlev-Simonsen
* Hermann Fischer
 | * Ingeborg Refling Hagen
* Ole Hallesby
* Odd Hassel
* Johan Bernhard Hjort
* Gunnar Jahn
* Alvild Jørgensen
* Einar Gerhardsen
* Harald Grieg
* Henrik Groth
* Helge Gundersen
 | * Per Krogh
* Marie Lous Mohr
* Abelone Møkster
* Otto Nielsen
* Odd Nansen
* Rasmus Navelsaker
* Peder J. M. Pedersen
* Birger Ruud
* Lauritz Sand
 | * Didrik Arup Seip
* Arne Sælensminde
* Lars Sæther
* Gustav Sønsteby
* Henrik Sørensen
* Leopold Tyrmand
* Kristian Welhaven
* Arnulf Øverland
 |

Katso myös
----------

* Norjan vastarintaliike

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Grini
**TeamViewer** on saksalaisen TeamViewer AG:n etäkäyttö-, etähallinta- ja etätukiohjelmisto, joka toimii useimmilla pöytäkone- ja mobiilialustoilla. Ohjelmistolla on versiot Windows, MacOS, Android ja iOS alustoilla.

Ominaisuudet
------------

Ohjelman pääominaisuus on tietokoneiden etäkäyttö. Sitä voidaan käyttää myös yhteydenpitoon ja esitysten näyttämiseen.

Turvallisuus
------------

TeamViewer-liikenne on suojattu käyttämällä RSA:n julkisen / yksityisen avaimen vaihtoa ja AES (256-bittinen) -istunnon salausta.

Yritys
------

TeamViewerin on kehittänyt Saksassa Göppingenissä pääkonttoria pitävä TeamViewer AG, joka on perustettu 2005. Yritys on pörssiyhtiö, joka on listattu Frankfurtin pörssissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  TeamViewer – etähallinta- ja etäkäyttöratkaisu kaikille *TeamViewer*. Viitattu 10.1.2021.
2. ↑  TeamViewer Security and Privacy *TeamViewer*. Viitattu 10.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  TeamViewer Celebrates Its 15-Year Anniversary *teamviewer.com*. Viitattu 10.1.2021. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
**Bachianas brasileiras** on brasilialaisen Heitor Villa-Lobosin vuosina 1930–1945 säveltämän yhdeksän teoksen sarja, jossa hän pyrki yhdistelemään vaikutteita brasilialaisesta musiikista ja Bachista. Sarjan jokaisessa teoksessa on erilainen kokoonpano.

Bachianas brasileiras nro 1
---------------------------

Bachianas brasileiras nro 1 koostuu kolmesta osasta:

1. *Introdução* (Embolada)
2. *Prelúdio* (Modinha)
3. *Fuga* (Conversa)

Bachianas brasileiras nro 1 on sävelletty kahdeksalle sellolle, joka oli Villa-Lobosin pääsoitin. Villa-Lobos sävelsi osat *Prelúdio* ja *Fuga* vuonna 1930 ja *Introduçãon* kahdeksan vuotta myöhemmin. Teos esitettiin ensimmäistä kertaa kokonaan vuonna 1938.

Bachianas brasileiras nro 2
---------------------------

Bachianas brasileiras nro 2 koostuu neljästä osasta:

1. *O Canto do Capadocio*
2. *O Canto da Nossa Terra*
3. *Lembrança do Sertão*
4. *O Trenzinho do Caipira*

Bachianas brasileiras nro 2 on kamariorkesteriversio Villa-Lobosin aiemmista sävellyksestä pianolle ja sellolle. Teoksen ensiesitys oli Venetsiassa vuonna 1938.

Bachianas brasileiras nro 3
---------------------------

Bachianas brasileiras nro 3 (1938) sävellettiin pianolle ja orkesterille. Se ensiesitettiin 19. helmikuuta 1947.

Bachianas brasileiras nro 4
---------------------------

Villa-Lobos sävelsi Bachianas brasileiras nro 4:n (1930) aluksi pianolle, mutta orkestroi sen vuonna 1941. Säveltäjä itse johti sen ensiesityksen Rio de Janeirossa 15. heinäkuuta 1942.

Bachianas brasileiras nro 5
---------------------------

Bachianas brasileiras nro 5 koostuu kahdesta laulusta, joita säestää kahdeksan selloa. Ensimmäinen laulu sävellettiin vuonna 1938 ja toinen vuonna 1945. Teos esitettiin ensimmäistä kertaa kokonaisena vuonna 1947. 

Laulut ovat portugalinkielisiä ja tarkoitettu laulettaviksi sopraanolle.

Bachianas brasileiras nro 6
---------------------------

Bachianas brasileiras nro 6 (1938) sävellettiin huilulle ja fagotille.

Bachianas brasileiras nro 7
---------------------------

Bachianas brasileiras nro 7 sävellettiin orkesterille. Villa-Lobos sävelsi sen Rio de Janeirossa vuonna 1942. Teoksen ensiesitys oli vuonna 1944.

Bachianas brasileiras nro 8
---------------------------

Myös Bachianas brasileiras nro 8 sävellettiin orkesterille. Se sävellettiin vuonna 1944 ja ensiesitettiin Rio de Janeirossa vuonna 1947.

Bachianas brasileiras nro 9
---------------------------

Villa-Lobos sävelsi sarjan yhdeksännen osan New Yorkissa vuonna 1945. Hän omisti sen säveltäjä Aaron Coplandille. Bachianas brasileiras nro 9 voidaan esittää joko sekakuorossa tai jousiorkesterilla. Teos koostuu kahdesta osasta, preludista ja fuugasta.
**Fetihién moskeija** tai **Fethiyen moskeija** (kreik. Φετιχιέ τζαμί, *Fetihié tzamí*, turk. *Fethiye Camii*, "Valloituksen moskeija") on entinen moskeija Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee Roomalaisen agoran arkeologisen alueen pohjoislaidalla Aérideen kaupunginosassa Plákassa.

Fetihién moskeija 1830-luvulla. Pierre Peytierin maalaus.
Moskeija on rakennettu noin vuonna 1668–1670. Sen nimi viittaa kuitenkin ilmeisesti paikalla aiemmin olleeseen moskeijaan, joka rakennettiin 1400-luvun jälkimmäisellä puoliskolla sen jälkeen, kun Mehmed II Valloittaja oli vieraillut Ateenassa vuonna 1458. Tämän vuoksi myös paikalla nykyisin oleva rakennus on joskus ajoitettu virheellisesti 1400-luvulle. Alkuperäisen moskeijan tarkoituksena oli juhlistaa Konstantinopolin valloitusta. Se rakennettiin keskibysanttilaisen basilikakirkon paikalle. Rakennus tunnettiin myös nimellä "Vehnätorin moskeija" (τζαμί του Σταροπάζαρου, *Tzamí tou Staropázarou*), koska se sijaitsi lähellä toria.

Vuosien 1687–1688 venetsialaisvalloituksen aikana moskeija toimi katolisena Dionysios Areopagitalle pyhitettynä kirkkona. Tämän jälkeen se toimi jälleen moskeijana osmanivallan ajan loppuun vuoteen 1821 saakka. Tämän jälkeen rakennusta käytettiin jonkin aikaa Muusien ystävien kouluna. Vuodesta 1843 se oli Kreikan armeijan käytössä sekä muun muassa vankilana. Nykyisin rakennus on Ateenan arkeologisen seuran omistuksessa. Se on osa Roomalaisen agoran arkeologista aluetta ja toimii arkeologisen aineiston säilytyspaikkana.

Moskeijan yhteydessä oli aiemmin minareetti, mutta se purettiin 1800-luvulla. Nykyisin moskeijaa pidetään yhtenä merkittävimmistä osmaniajan jäänteistä Ateenassa. Turkki on vaatinut rakennuksen avaamista jälleen moskeijaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Θα αποκατασταθεί το Φετιχιέ Τζαμί στη Ρωμαϊκή Αγορά *Ελευθεροτυπία*.  19.4.2013. Viitattu 31.3.2015.
2. ↑  Φετιχιέ τζαμί *Αρχαιολογία της πόλης των Αθηνών*. Viitattu 31.3.2015.
3. 1 2 3  Fethiye Mosque (Cami) *Athens Info Guide*. Viitattu 31.3.2015.
4. ↑  The Fethiye Mosque *Athens Attica*.  Arkistoitu 18.5.2015. Viitattu 31.3.2015.
5. ↑  Halki Seminary will remain closed until the mosque in Athens opened: AKP official *Hürriyet Daily News*.  2.12.2013. Viitattu 31.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fetihién moskeija** Wikimedia Commonsissa
**Raymond William Johnson** (s. 14. elokuuta 1981 Oklahoma City) on yhdysvaltalainen videobloggaaja, tuottaja ja näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi YouTube-sarjastaan *Equals Three*. Johnsonin kanavalla, jolla myös *Equals Threetä* lähetetään, videoita on julkaistu yli 495. Videoita on katsottu jo yli 3 miljardia kertaa ja tilaajia kanavalla on yli 13 miljoonaa. Johnson asuu Los Angelesissa.

*Equals Threessä* juontaja esittelee hauskoja tai viraalisia internetvideoita ja kommentoi niitä humoristisesti. Yhdessä jaksossa esitellään yleensä kolme lyhytvideota ja videoiden kesto on noin 3–6 minuuttia. Robby Motz on toiminut *Equals Threen* juontajana Johnsonin siirryttyä vain tuottamaan ohjelmaa vuoden 2014 alussa. Vuonna 2015 Johnson lopetti ohjelmiensa tuottamisen ja alkoi julkaista YouTubessa vlogeja vuonna 2018, kunnes keskitti tuotantonsa Facebookiin ja Instagramiin.

Lähteet
-------

1. ↑  BIRTHDAY EPISODE YouTubessa.
2. ↑  Ray William Johnson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
3. ↑  RayWilliamJohnson YouTubessa.
4. ↑  Humphrey, Michael: Ray William Johnson: =3 Adds Up To Most-Subscribed On YouTube *Forbes*.  28.6.2011. Viitattu 26.11.2014. (englanniksi)
5. ↑  Leskin, Paige: The 10 most popular YouTubers at the beginning of the decade — and where they are now *Tech*.  31.12.2019. Business Insider. Viitattu 14.9.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Olga Perovskaja.
**Olga Vasiljevna Perovskaja** (ven. О́льга Васи́льевна Перо́вская, 9. huhtikuuta 1902 Taurian kuvernementin Melitopolin kihlakunnan Vasiljevkan kylä – 18. syyskuuta 1961 Peredelkino) oli venäläinen lastenkirjailija.

Olga Perovskaja syntyi vanhaan aatelissukuun. Hänen isoisänsä oli Sofja Perovskajan veli. Isä oli metsänhoitaja, ja perhe asui Olgan ollessa lapsi nykyisessä Almatyssa. Perovskaja opiskeli Moskovan yliopiston biologisessa tiedekunnassa ja kirjoitti 1920-luvulta lähtien eläinaiheisia lastenkirjoja. Niistä tunnetuin on myöhemmin uudelleen muokattu esikoisteos *Lystikkäät leikkikumppanit* (*Rebjata i zverjata*, 1925). Toisen maailmansodan jälkeen Perovskaja oli kymmenen vuotta karkotuksessa syytettynä yhteistyöstä saksalaisten kanssa.

Suomennettu teos
----------------

* *Lystikkäät leikkikumppanit*. Suom. Olga Kukkonen. Moskva: Edistys, 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2  Olga Vasiljevna Perovskaja *Prodetlit*. Viitattu 16.7.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Tšekki
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Olga Vilhemiina Heinänen** (s. 1901, Helsinki) oli suomalainen punakaartin päällikkö Suomen vuonna 1918 käydyssä sisällissodassa.

Heinänen syntyi Helsingissä työläisperheeseen. Hän kasvoi Haminassa ja kävi kansakoulun ennen kuin meni hätäaputöihin. Hätäaputöiden loputtua 16-vuotias Heinänen pestautui punakaartiin, jossa naiselle maksettiin runsasta 10 markan päiväpalkkaa. Rahan lisäksi Heinästä motivoi vallankumousaate ja hän värväsikin aktiivisesti lisää jäseniä punakaartiin. Nuori nainen myös johti 5. maaliskuuta 1918 perustetun Haminan naiskaartin toista plutoonaa.

Keväällä 1918 Heinänen ryösti Haminan Seurahuoneen. Hän oli Browning-aseen kanssa vaatinut vaihtamaan 500 markan setelin pienemmiksi rahoiksi, mutta seurahuoneen hoitajatar kieltäytyi. Heinänen oli laukaissut aseensa kattoa kohti ja uhannut ampua yläkerrassa nukkuneen Ruotsin konsulin, mikäli hän ei saisi haluamiaan rahoja. 

Toukokuussa 1918 valkoisten vallattua Haminan Heinänen pakeni. Hän pakeni hevosellaan kohti Kotkaa, mutta valkokaartilaiset saivat hänet piiritettyä. Heinänen ampui hevosensa, joka kaatui valkokaartilaisen päälle, ja Heinänen pääsi jatkamaan pakoaan. Hänet kuitenkin saatiikn lopulta kiinni ja kuljetettiin vankileirille Tammisaareen. Esitutkinapapereissa häntä kuvailtiin kiivaaksi ja huonomaineiseksi ja hänen kerrottiin kuuluneen Punakaartin naisosaston kuolemanpataljoonaan. Hän oli edesauttanut punaisten ottamien vankien teloittamista, vaikka ei ollut itse surmannut heitä.

Heinänen siirrettiin Santahaminan vankileirille, jossa vankien olot olivat huonot. Vangit kärsivät nälästä ja kulkutaudeista ja joutuivat kohtaamaan myös seksuaalista väkivaltaa. 16. heinäkuuta 1918 Heinänen ja kaksi muuta vankia karkasivat Santahaminasta saksalaisten sotilaiden avustuksella, kun heitä oltiin lähettämässä Suomenlinnaan toiselle leirille. Heinänen oli pyytänyt sotilailta apua karkaamiseen ja sotilaat olivat hankkineet pakomatkaa varten karkulaisille soutuveneen ja Heinäselle saksalaisen merisotilaan asun. Heinänen puki vaatteet päälleen ja he soutivat Santahaminasta Laajasaloon. Heinänen ja hänen vankitoverinsa viettivät yön Laajasalossa, jonka jälkeen kävelivät Herttoniemeen ja lopulta Helsinkiin, josta Heinänen matkusti junalla Haminaan. Hän piileskeli ensin metsässä Haminassa, sillä arveli, että häntä etsittäisiin kotoa vanhempiensa luota. Kun hän lopulta kuitenkin meni kotiinsa, jäi hän kiinni saksalaisille sotilaille, jotka asuivat viereisessä asunnossa.

Heinänen sai kolmen vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Maria Petterson: *Suomen historian jännät naiset*, s. 277-287. Atena, 2022.
2. ↑  Liski, Virva: Maitoa, verta ja merisotilaita - Naisten selviytyminen Santahaminan punavankileirissä kesällä 1918 *helda.helsinki.fi*.  2016. Viitattu 24.4.2023.
**Aikajana** on visuaalinen esitys tapahtumista tietyllä aikavälillä. Se voi olla yksinkertainen tai monimutkainen, ja se voi kattaa lyhyen ajanjakson tai pitkän ajanjakson. Aikajanoja käytetään usein historiassa, tieteessä, taiteessa ja muissa aloilla, joissa on tärkeää ymmärtää tapahtumien kronologiaa.

Aikajanoissa tapahtumat esitetään yleensä aikajärjestyksessä, jossa aika kulkee vasemmalta oikealle tai ylhäältä alas. Aikajana voi sisältää erilaisia ​​tietoja tapahtumista, kuten päivämäärät, kuvaukset, kuvat ja linkit lisätietoihin. Aikajanoissa voi myös olla erilaisia ​​merkintöjä, kuten nuolia, viivoja ja värejä, jotka auttavat erottamaan erilaisia ​​tapahtumia ja niiden merkitystä.

Aikajanoja käytetään usein historiassa, jossa ne voivat auttaa opiskelijoita hahmottamaan tärkeitä tapahtumia ja niiden sijoittumista aikajanaan. Ne voivat myös auttaa tutkijoita ja historioitsijoita ymmärtämään paremmin tapahtumien vaikutusta toisiinsa ja yleiseen kontekstiin. Aikajanoja käytetään myös tieteessä, jossa ne voivat auttaa hahmottamaan tieteellisten löytöjen kehitystä ja niiden vaikutusta tieteen historiaan.

Aikajanoja voidaan luoda manuaalisesti paperille tai taululle, mutta nykyään on olemassa monia ohjelmistoja ja verkkosovelluksia, jotka auttavat luomaan aikajanoja helposti ja nopeasti. Näitä ohjelmistoja ovat esimerkiksi Microsoft Excel, Google Sheets, TimelineJS ja Preceden.

Aikajanojen käyttö on yleistynyt internetissä, jossa niitä käytetään usein verkkosivustoilla ja sosiaalisessa mediassa. Esimerkiksi uutissivustot voivat käyttää aikajanoja selittämään monimutkaisia ​​tapahtumia, kuten poliittisia kriisejä tai katastrofeja. Sosiaalisen median alustoilla aikajanoja käytetään usein henkilökohtaisten tapahtumien, kuten syntymäpäivien ja häiden, jakamiseen ystävien ja perheen kanssa.

Kaiken kaikkiaan aikajana on hyödyllinen työkalu, joka auttaa hahmottamaan tapahtumien kronologiaa ja niiden vaikutusta toisiinsa. Se on käyttökelpoinen historiassa, tieteessä, taiteessa ja monilla muilla aloilla. Aikajanojen käyttö on yleistynyt internetissä ja sosiaalisessa mediassa, mikä osoittaa niiden arvon ja merkityksen nykypäivän yhteiskunnassa.
Lelde Gasūna
**Lelde Gasūna** (s. 17. syyskuuta 1990) on latvialainen alppihiihtäjä, joka edustaa SK International Ski Team -seuraa.

Gasūna osallistui Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuihin 2011 sijoittuen 36:nneksi pujottelussa ja 58:nneksi suurpujottelussa. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 Gasūna sijoittui 49:nneksi pujottelussa ja 51:nneksi suurpujottelussa. Sotšin olympialaisissa 2014 Gasūna sijoittui pujottelussa 30:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui suurpujottelussa 39:nneksi. 

Alppihiihdon maailmancupissa Gasūna kilpaili ensimmäisen kerran Levin pujottelussa marraskuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2017 oltuaan 22:s. Se on samalla paras latvialaisten saavuttama sijoitus maailmancupissa Latvian ollessa itsenäinen valtio.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lelde Gasūna Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Kalnu slēpotājai Gasūnai 22.vieta un labākais sasniegums Latvijas vēsturē PK sacensībās *leta.lv*.  Arkistoitu 4.1.2017. Viitattu 3.1.2017. (latviaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Yuka Tsujiyko** (jap. 辻横由佳, s. Uji, Kioton prefektuuri, Japani) on japanilainen videopelisäveltäjä. Vuoteen 2000 asti hän työskenteli Intelligent Systemsillä. Tsujiyoko on säveltänyt musiikin *Fire Emblem* -peleihin. Tsujiyoko on myös säveltänyt musiikkia muun muassa Super Scope -peleihin *Metal Combat: Falcon's Revenge* ja *Battle Clash* sekä roolipeleihin *Paper Mario* *Paper Mario: The Thousand-Year Door*.

Ollessaan lapsena esikoulussa Tsujiyoko opiskeli pianon soittoa. Hän sävelsi ensimmäisen oman sävellyksensä lukiossa toimenantona musiikkiluokalleen. Tsujiyoko pääsi Osakan sähköisen tiedonvälityksen korkeakouluun, josta hän valmistui lyhyestä koulutusohjelmasta. Ennen kuin hän sai työpaikan Intelligent Systemsistä, Tsujiyoko työskenteli tietokoneohjelmoijana ohjelmistoyritykselle.

Luettelo Tsujiyokon säveltämistä peleistä
-----------------------------------------

* Fire Emblem: ankokuryū to hikari no tsurugi
* Fire Emblem Gaiden
* Battle Clash
* Metal Combat: Falcon's Revenge
* Fire Emblem: monshō no nazo
* Fire Emblem: seisen no keifu
* Tetris Attack
* Super Famicom Wars
* Paper Mario – Taishi Sendan kanssa
* Fire Emblem: fūin no tsurugi
* Fire Emblem
* Fire Emblem: The Sacred Stones – musiikkiohjaaja
* Paper Mario: The Thousand-Year Door
* Fire Emblem: Path of Radiance – musiikkiohjaaja

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
* Yuka Tsujiyoko VGMdb-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Leknes** on Vestvågøyn kuntakeskus Nordlandin läänissä Pohjois-Norjassa. Leknes on ollut kaupunki vuodesta 2002 lähtien. Leknes sijaitsee Lofoottien saariston keskiosassa ja on saarten toiseksi suurin asutuskeskus. Taajaman asukasluku oli 3 176 vuonna 2013. Lähialueen muita taajamia ovat Gravdal, Ballstad ja Stamsund. Åhon, joka on pääsaaret käsittävän maantieverkon läntinen pää, kertyy matkaa 64 km ja itään Lofoottien toiseen suurempaan kaupunkiin Svolværiin 69 km.

Leknes on Lofoottien liikenteen solmupaikka ja kilpailee Svolværin kanssa Lofoottien liike-elämäkeskuksen asemasta. Leknesin lentokentältä on arkipäivisin kuusi Widerøen lentoa Bodøhön ja yksi lento Svolværiin.

Keskiyön aurinko paistaa Leknesissä n. 25.5.–18.7. ja kaamosaika on n. 7.12.–5.1. Kylmimmän kuukauden helmikuun keskilämpötila on −1 °C, ja lämpimimmän kuukauden heinäkuun keskilämpötila +12 °C. Vuotuinen sademäärä on n. 1 200 mm.

Vuosittainen Lofoten Countryfestival järjestetään Leknesin Lofothallenissa.

Media
-----

Sanomalehti *Lofotposten* ilmestyy neljästi viikossa ja *Lofot-Tidende* torstaisin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Urban settlements. Population and area, by municipality. Statistisk sentralbyrå. Viitattu 17.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leknes** Wikimedia Commonsissa
**Aulon** (m.kreik. Αὐλών, *Aulōn*, myös Αϝλών, *Awlōn*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kreetan saarella Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Górtynan kunnan Ágioi Dékan kylän paikalle.

Maantiede
---------

Aulonin kaupunki sijaitsi Kreetan eteläosissa, ja se sijoitetaan yleensä Ágioi Dékan kylän paikalle. Näin se olisi sijainnut vain noin kaksi kilometriä itään Gortynin kaupungista. Aulonin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli oletettavasti suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.

Historia
--------

Aulonin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Koska se sijaitsi hyvin lähellä Gortyniä, se oli mitä todennäköisimmin sen alaisuudessa puoli-itsenäisenä. Sitä on ehdotettu myös Gortynin esikaupungiksi tai perioikikaupungiksi. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungilla vaikuttaa kuitenkin olleen jonkinlainen oma kansankokous ja omia lakeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "949 Aulon", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Smith, William: "Aulon (3)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Aulon/Alonion *Pleiades*. Viitattu 1.9.2020.
4. ↑  Aulon (Crete) 1 Agioi Deka - Αυλών *ToposText*. Viitattu 1.9.2020.
**Skunk Works** on Lockheed Martin -suunnitteluyhtiö *Advanced Development Programs*in (ADP) aiempi peitenimi, nykyään virallinen aputoiminimi. 
Skunk Works on suunnitellut useita kuuluisia lentokoneita, mm. U-2-tiedustelukoneen, SR-71 Blackbirdin, F-117-häivekoneen ja F-22 Raptorin. Suurin sen nykyisistä tiedossa olevista projekteista on F-35 Lightning II. 

Myös mystistä ja huippusalaista uuden sukupolven tiedustelukone SR-91 Auroraa epäillään Skunk Worksin suunittelemaksi, jos konetta ylipäänsä on olemassa.*lähde?*

Termiä "Skunk works" tai "skunkworks" käytetään yleisesti liike-elämässä ja suunnittelussa sekä muissa teknisissä yhteyksissä tarkoittamaan yksikköä, jolla on suuri autonomia ja jota ei rajoiteta byrokratialla. Tämänkaltaisen yksikön tehtävät ovat yleensä vaativia tai salaisia.

Skunk Works-osaston aloittajana ja vetäjänä toimi Lockheedilla Clarence L. "Kelly" Johnson. Boeingin vastaava yksikkö on nimeltään Phantom Works.

F-117 sekä P-80 esillä Skunk Worksin sisääntuloaukiolla Palmdalessa, Kaliforniassa

Projektit
---------

### Lentokoneet

Skunk Worksin nykypäivän projekti käyttää vanhempaa projektia vipuvoimana: SR-71 Blackbirdin selässä on LASRE.
F-117 Nighthawk on Skunk Worksin suunnittelema
* Lockheed P-38 Lightning (epävirallinen, kone oli laajalti käytössä tiedustelukoneena)
* Lockheed L-1049 Constellation (epävirallinen, mutta kone oli myös sotilaskäytössä)
* Lockheed P-80 Shooting Star (1943 aloitettu projekti, Skunk Worksin alkuna pidetty projekti)
* Lockheed XF-90
* Lockheed F-104 Starfighter
* Lockheed U-2
* Lockheed X-26 Frigate
* Lockheed YO-3
* Lockheed A-12
* Lockheed SR-71 Blackbird
* Lockheed D-21
* Lockheed XST (Have Blue)
* Lockheed F-117 Nighthawk
* Lockheed Martin F-22 Raptor
* Lockheed Martin X-35 and Lockheed Martin F-35 Lightning II
* Lockheed X-27
* Lockheed Martin Polecat
* Quiet Supersonic Transport
* Lockheed Martin Cormorant
* Lockheed Martin Desert Hawk
* Lockheed Martin RQ-170 Sentinel
* Lockheed Martin X-55

### Muut projektit

* High beta fusion reactor
* Sea Shadow (IX-529)

Lähteet
-------

* Smith, Daniel: *Pääsy kielletty!: 100 maailman salaisinta kohdetta*, s. 26–27. Tammi, 2013. ISBN 978-951-31-7343-2.

### Viitteet

1. 1 2  Smith 2013, 26
**Lelantoksen sota** (*Lelantonin sota*) käytiin antiikin Kreikassa Euboian saarella Eretrian ja Khalkiin kaupunkien välillä Lelantos-joen hedelmällisen laakson eli Lelantonin tasangon hallinnasta. Sodan tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä, mutta yleensä arvioidaan että se olisi tapahtunut noin vuonna 700 eaa. Sotaan sekaantui myös muita tuon ajan voimakkaimmista kaupunkivaltioista. Sodan lopputuloksena Eretria joutui luopumaan eräästä alueesta Boiotiassa.

Thukydides mainitsee sodan peloponnesolaissotaa käsittelevässä teoksessaan. Thukydides kertoo että Troijan sodan jälkeen käydyt sodat olivat kaikki pieniä kahakoita rajanaapureiden välillä Lelantoksen sotaa lukuun ottamatta:

> »Vain siihen sotaan, joka kauan sitten syttyi Khalkiin ja Eretrian välille, muitakin Hellaan heimoja osallistui jommankumman puolen liittolaisina.»   
> (Thukydides 1.15, kääntänyt J. A. Hollo)
> 
> 

Herodotos kertoo edelleen tästä sodasta että Samos liittoutui Khalkiin kanssa ja Miletos Eretrian kanssa. Strabon kertoo *Geografiassaan* että Eretria ja Khalkis sopivat ennen sodan alkamista ettei kumpikaan osapuoli käyttäisi sodassa pitkän kantomatkan aseita, kuten jousia ja heittokeihäitä. 

Tradition mukaan Khalkiin joukot saivat thessalialaisen ratsuväen avustuksella voiton eretrialaisista ja heidän liittolaisistaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Lelantonin tasanko", *Antiikin käsikirja*, s. 299. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. ↑  Lelantion pedion *Brill’s New Pauly*. BrillOnline Reference Works. Viitattu 5.6.2018.
3. ↑  Swiss School of Archaeology in Greece: The Lelantine War  4. heinäkuuta 2006. Université de Lausanne.  Arkistoitu 25.10.2007. Viitattu 4.7.2006.
4. ↑  Thukydides, *Peloponnesolaissota* 1.15
5. ↑  Herodotos, *Historia* 5.99
6. ↑  Strabon, *Geografia* 10.1.1
**Aulis Antero Salin** (16. lokakuuta 1938 Toijala – 6. toukokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen insinööri, virkamies, yritysjohtaja ja vuorineuvos.

Salinin vanhemmat olivat työnjohtaja Vilho Salin ja Sylvi Laaksonen ja puoliso vuodesta 1960 Rauni Mirja Anneli Hyytiäinen. Salin valmistui diplomi-insinööriksi 1963 ja oikeustieteen kandidaatiksi 1971. Työuransa Salin aloitti Helsingissä puhelinverkon rakennuspiirikonttorissa. Posti- ja lennätinhallitukseen hän tuli lennätinosaston koordinaattoriksi. Pääjohtaja Pekka Tarjanne nimitti Salinin 1979 avustajakseen toimintojen tarkastajana, valtion teleylijohtajaksi Salin pääsi 1985. Organisaatiomuutosten seurauksena 1990 perustettuun valtion liikelaitos Suomen Posti-Teleen Salin tuli Telecom Finland -yksikön varatoimitusjohtajaksi. Kun liikelaitos yhtiöitettiin 1994, Salinista tuli Telecom Finland -yhtiön toimitusjohtaja. Sittemmin 1998 pörssiyhtiöksi muuttuneessa Sonerassa taas toimi pääjohtajana Pekka Vennamo ja toimitusjohtajana Aulis Salin. Vuorineuvoksen arvon Salin sai 1999, eläkkeelle hän siirtyi seuraavan vuoden lopussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Aulis Salin Viitattu 24.8.2021.
2. 1 2  Ihmiset. Muistot. Aulis Salin 1938–2018. *Helsingin Sanomat*, 2.6.2018. (Tilaajille) Viitattu 24.8.2021.
**Burullus** on järvi Niilin suistolla Egyptissä. Järvi on hyvin matala ja murtovetinen. Se on tärkeä kosteikkoalue ja yksi Niilin suiston parhaiten säilyneistä kosteikoista.

Maantiede
---------

Kartta 1800-luvulta.
Kalastajia.
Burullus sijaitsee Egyptissä Niilin suistoon pohjoisosassa. Välimerestä sitä erottaa vain ohut hiekkasärkkä. Järvi on hyvin matala ja murtovetinen. Sulapitoisuus kasvaa kohti järven pohjoisosaa ja laskee kohti etelää, jossa vesi on lopulta makeaa. Sen keskisyvyys on 75–100 cm. Järveen laskee vettä kuutta eri kanavaa ja uomaa pitkin etelästä ja se laskee Välimereen vain yhdestä kohtaa järven koillisosassa. Järvellä on noin 50 pienehköä saarta. Järvi on suojeltua Ramsar-aluetta.

### Luonto

Burullus on yksi parhaiten säilyneitä kosteikkoja Niilin suistolla. Etenkin järven etelärannikkoa kattavat ruovikot. Ruokolajeihin lukeutuvat erityisesti *Phragmites*- ja *Typha*-heimojen lajit. Vedenalaisiin lajeihin lukeutuvat esimerkiksi *Potamogeton*-heimon lajit. Järvi on myös tärkeä lintualue. Lisääntyviä lajeja on noin 35 ja niihin lukeutuvat esimerkiksi pikkutiira, kynsihyyppä, aavikkokehrääjä ja afrikankukaali. Burullus on myös luultavasti pikkukiurun Niilin suiston endeemisen alalajin *Calandrella rufescens nicolli* tärkein elinalue. Alueella pesivien lajien lisäksi Burullus on tärkeä vesilintujen talvehtimisalue. Edellä mainittuihin lajeihin lukeutuvat esimerkiksi ruskosotka, haapana ja punajalkaviklo. Rannikolla lisääntyy valekarettikilpikonnia. Nisäkkäistä alueella esiintyy esimerkiksi viidakkokissa.

Historia ja ihminen
-------------------

Järven arabiankielinen nimi *Burullus* on lainattu järven koptinkielisestä nimestä, joka on puolestaan johdos kreikankielisestä nimestä *Paralos*. Kreikankielinen nimi tarkoittaa yksinkertaisimmillaan rantavyöhykettä. Paikalliset ovat pitkään harjoittaneet kalanviljelyä. Tapa on säilynyt näihin päiviin asti jo kaudelta ennen Egyptin muslimivalloitusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  H.A.R. Gibb, J.H. Kramers, E. Levi-Provencal, J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam (vol I A–B)*, s. 1340-1341. E.J. Brill, 1986. ISBN 90-04-08114-3.
2. 1 2  Lake Burullus *Bird Areas factsheet*. BirdLife International. Viitattu 23.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  Lake Burullus *Ramsar Sites Information Service*. Viitattu 23.10.2021. (englanniksi)