recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Esitystaiteen seura ry** on suomalainen yhdistys, joka on perustettu Helsingissä vuonna 2005. Vuodesta 2005 vuoteen 2011 ryhmän nimi oli Helsingin Esitystaiteen Keskus ry. Esitystaiteen seuran hallitukseen vuonna 2012 kuuluvat puheenjohtaja Tuukka Vasama, Tomi Humalisto, Olli Kontulainen, Hanna Korhonen, Elina Pirinen ja Vihtori Rämä. Varajäseninä ovat Atro Kahiluoto ja Kaisa Illukka. Esitystaiteen seura oli vuonna 2009 perustamassa Esitystaiteen keskusta yhdessä Presentaatio ryn, Todellisuuden tutkimuskeskuksen, Oblivian ja Toisissa tiloissa -ryhmien kanssa. Esitystaiteen keskukselle osoitettiin tilat Helsingin Suvilahdesta vuonna 2011.

Esitystaiteen seura tekee vuosittain yhden tai useampia esityksiä, joiden lisäksi se järjestää lukupiiritoimintaa.

Jäsenet
-------

Esitystaiteen seuran jäseniä ovat muun muassa äänisuunnittelija Miikka Ahlman, lavastaja-esitystaiteilija Kaisa Illukka, esitysdramaturgi Timo Heinonen, valosuunnittelija Tomi Humalisto, ohjaaja Atro Kahiluoto, esitystaiteilija Pilvi Kallio, näyttelijä Olli Kontulainen, tanssija Hanna Korhonen, tanssija Maija Nurmio, kuvataiteilija Anna Nykyri, tanssija-koreografi Elina Pirinen, ohjaaja Vihtori Rämä ja näyttelijä Tuukka Vasama.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa seurasta *Esitystaiteen seura*. Esitystaiteen seura.  Arkistoitu 13.10.2013. Viitattu 3.2.2013.
2. ↑
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Esitystaiteen seuran kotisivu
**Mart Raud** (14. syyskuuta 1903 Aidu, Viljandimaa, Viro – 6. heinäkuuta 1980 Tallinna) oli virolainen kirjailija, jonka tuotantoon kuuluu proosateoksia, näytelmiä ja runoutta.

Raud varttui Viljandimaalla kyläkauppiaan poikana ja kävi oppikoulun Viljandissa 1918–1923. Kirjailijana toimiessaan hän asui Tartossa ja Tallinnassa. Hänen 1920-luvulla julkaisemat ensimmäiset runokokoelmat olivat romanttisen synkkiä ja melankolisia. Viron itsenäisyyden aikana Raud saavutti mainetta erityisesti proosateoksillaan, joiden toistuvana teemana on unelmien ja todellisuuden ristiriita.

Vuonna 1940 Raud liittyi sosialismin kannattajiin ja julkaisi sitten runoja Viron neuvostoelämän alkuvuosista. Sotavuosina hänestä kehittyi Jaan Kärnerin, Johannes Semperin ja Johannes Vareksen veroinen sosialistis- isänmaallinen runoilija. Poliittisista vangeista kertova *Mõõk väravas* ("Miekka portilla", 1941) oli ensimmäinen neuvosto-Virossa julkaistu näytelmä. Sotien jälkeen Raud kirjoitti eeppistä, juonellista runoutta ja 1950-luvun lopulla pääasiassa novelleja. 1960- ja 1970-lukua pidetään hänen runoutensa parhaana kautena, jolloin hän vapautui retoriikan kahleista.

Mart Raudin poika oli lastenkirjailija Eno Raud, ja tämän lapsia ovat Rein Raud, Piret Raud ja Mihkel Raud.*lähde?*

Suomennettuja runoja
--------------------

Lähde
* Balladi siniketusta (Ballaad sinirebasest): I–III, suom. Pirkko Huurto, *Purje: merirunoutta neljällä kielellä*, Helsinki: Otava 1980 ISBN 951-1-05866-5
* Lunta tai räntää, suom. Eila Kivikk'aho, julkaisussa: *Parnasso* 1980; nro 8
* Mykistin sanat, suom. Eila Kivikk'aho, julkaisussa: *Parnasso* 1980; nro 8

Lähteet
-------

1. ↑  Mart Raud, (Arkistoitu – Internet Archive) ISIK, Kirmus.ee, viitattu 17.8.2021 (viroksi)
2. 1 2 3  Nirk, Endel: *Viron kirjallisuus*, s. 305–307, 368. SKS, 1986. ISBN 951-717-443-8.
3. ↑  Mart Raud, (Arkistoitu – Internet Archive) Luettelo suomennetuista runoista. Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta. Päivitetty 13.8.2021, viitattu 17.8.2021


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Kuorma-autosarjaan osallistunut Kees van Loevezijn kuoli kilpailun aikana sattuneessa onnettomuudessa.
**Pariisi-Dakar-ralli 1988** (myös *Pariisi-Algiers-Dakar*) oli 10. Dakar-ralli, joka ajettiin 1. tammikuuta 1988 ja 22. tammikuuta 1988 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Versaillesissa Ranskassa ja päätepiste Dakarissa Senegalissa. Kilpailun pituus oli 12 874 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Algerian, Nigerin, Malin, Mauritanian ja Senegalin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 603 kilpailijaa, joista 311 oli autoja, 183 moottoripyörää ja 109 kuorma-autoa. Kilpailun maaliin pääsi 151 ajoneuvoa, joista 117 oli autoja tai kuorma-autoja ja 34 moottoripyöriä.

Yleiskilpailun voitti kaksikko Juha Kankkunen/Juha Piironen Peugeotilla ja moottoripyörien kategorian voitti Edi Orioli Hondalla. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Loprais/Stachura/Ingmuck Tatralla.

Ari Vatasen Peugeot varastettiin kilpailun aikana ja palauttamisesta vaadittiin 25 miljoonan francin lunnaita. Vatanen hylättiin, koska hän ei saapunut 14. etapin maaliin ajoissa. Jean Todt esitti vetoomuksen aiheesta.

Hollantilainen kuljettaja Kees van Loevezijn kuoli lennettyään kuorma-autosta, hänen kartanlukijansa Theo Van de Rijt loukkaantui vakavasti ja myös skotlantilainen mekaanikko Chris Ross sai vammoja. Ranskalainen kartanlukija Patrick Canado kuoli lennettyään maastoautosta törmäyksessä toisen auton kanssa. Canadon kuljettaja Rene Boudet loukkaantui. Mekaanikko Girard Lason loukkaantui kun auto ajoi hänen ylitseen hänen nukkuessaan maassa. Belgialaiset moottoripyöräilijät Guy Huynen ja Andre Malherbe loukkaantuivat eri onnettomuuksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  1988: The desperate Peugeot search (28/40) *dakar.com*.  28.12.2017. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
3. ↑  A French co-pilot was killed Sunday in the second... *upi.com*.  10.1.1988. Viitattu 4.8.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
**Vilsmeier–Haack-reaktio** eli **Vilsmeier-reaktio** on elektrofiilisiin aromaattisiin substituutioihin kuuluva reaktio, jolla elektronirikkaista aromaattisista yhdisteistä voidaan valmistaa aromaattisia aldehydejä tai ketoneja. Reaktiossa disubstituoitu amidi reagoi fosforyylikloridin ja elektronirikkaan aromaattisen yhdisteen kanssa. Reaktio on saanut nimensä kehittäjiensä Anton Vilsmeierin ja Albrecht Haackin mukaan.

Reagenssit ja reaktiomekanismi
------------------------------

Vilsmeier–Haack-reaktio tapahtuu parhaiten elektronirikkaille aromaattisile yhdisteille, kuten aromaattisille amiineille, fenoleille, atsuleenijohdannaisille ja ferroseenijohdannaisille sekä elektronirikkaille heteroaromaatisille yhdisteille kuten pyraaneille, furaaneille ja indoleille. Amidina reaktiossa käytetään tyypillisesti joko dimetyyliformamidia tai N-metyyliformanilidia, mutta myös jotain muuta dialkyyli- tai diaryyliamidia voidaan käyttää. Fosforyylikloridin sijasta reaktiossa voidaan käyttää oksalyylikloridia, fosgeenia tai trifluorimetaanisulfonihappoanhydridiä käytettäessä reaktio tapahtuu myös vähemmän reaktiivisille aromaattisille yhdisteille, kuten fenantreenille tai naftaleenille.

Vilsmeier–Haack-reaktion ensimmäisessä vaiheessa fosforyylikloridi reagoi disubstituoidun amidin kanssa muodostaen kloori-iminiumkationin, joka elektrofiilisena reagoi nukleofiilisen aromaattisen renkaan kanssa elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla. Muodostuvasta tuotteesta eliminoituu kloridi-ioni ja muodostuva epästabiili iminiumioni hydrolysoituu aromaattiseksi aldehydiksi tai ketoniksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren, Peter Wothers: *Organic Chemistry*, s. 1158. Oxford University Press, 2008. ISBN 978-0-19-850346-0. (englanniksi)
2. 1 2 3  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Organic Chemistry B: Reactions and synthesis*, s. 1024. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-68350-8. (englanniksi)
3. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 724–725. John Wiley & Sons, 2007. ISBN 978-0-471-72091-1. (englanniksi)
4. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1155. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 30.9.2013). (englanniksi)
5. 1 2 3  Thomas Laue & Andreas plagens: *Namen- und Schlagwort-Reaktionen der Organischen Chemie*, s. 303–305. Springer, 1994. ISBN 978-3-519-03526-8. (saksaksi)
*Cantigas de Amigo* (Pierpont Morgan Library, New York, Vindel MS M979)
**Martim Codax** tai **Martín Codax** oli keskiaikainen trubaduuri, joka oli mahdollisesti kotoisin Vigosta, Galiciasta. Hän vaikutti 1200–1300-lukujen vaihteessa.

Codaxin elämästä ei ole säilynyt kirjallisia lähteitä. Tiedot hänestä perustuvat pergamentteihin, jotka kirjakauppias Pedro Vindel löysi vuonna 1914 kirjastostaan. Pergamentteja oli käytetty Ciceron *De officiis* -teokseen sisäkansina. Vanhoja pergamentteja käytettiin ennen uudestaan kirjojen kansina ja siten on monia vanhoja kirjoituksia säilynyt osittain tai kokonaan.

Kansien sisäpuolella näkymättömissä oli pergamenteissa seitsemän *cantiga de amigo* -genren runoa, jotka oli signeerannut Martín Codax. Ne olivat galicialais-portugalilaista lyyristä runoutta, joka oli tarkoitus laulaa, yleensä musiikin säestyksellä. Nämä seitsemän runoa ovat ainoat, jotka genrestä ovat säilyneet musiikin kera.

Seitsemän säilynyttä runoa ovat:

* *Ondas do mar de Vigo*
* *Mandad'ey comigo*
* *Mha irmana fremosa treydes comygo*
* *Ay Deus se sab'ora meu amado*
* *Quantas sabedes amar amigo*
* *En o sagrad' e Vigo*
* *Ay ondas que eu vin veer*

Pergamentit nimettiin löytäjänsä mukaan Vindel-pergamenteiksi (engl. *the Vindel Parchment*) ja niitä säilytetään John Pierpont Morganin perustamassa Pierpont Morgan Libraryssa New Yorkissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Martín Codax *Literature. Biography and works at Spain is culture*. Viitattu 11.8.2019. (englanniksi)
2. ↑  Miten keskiaikaiset pergamentit säilyivät *Kirjava keskiaika – Kansalliskirjasto*.  2012.  Arkistoitu 18.12.2019. Viitattu 11.8.2019. (englanniksi)
3. ↑  Cantigas de amigo *Literature. Biography and works at Spain is culture*. Viitattu 11.8.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Oleg: Codax, Martin (Fl. Ca. 1230). Encyclopedia Of Medieval Literature *Encyclopedia Of Medieval Literature*.  2.5.2019. Viitattu 11.8.2019. (englanniksi)
* Martín Códax : O autor das cantigas *Cultura de Galicia*. Viitattu 11.8.2019. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Riitta Hannele Resch** (o.s. Niemi, s. 2. syyskuuta 1954 Rauma) on suomalainen virkamies ja diplomaatti. Hän on toiminut Suomen Belgian-suurlähettiläänä Brysselissä syyskuusta 2018.

Aiemmin Resch työskenteli ulkoministeriön kehityspoliittisella osastolla globaaliin siirtolaisuuteen liittyvien kysymysten parissa. Hän on ollut myös johtava asiantuntija ulkoministeriön humanitaarisen avun ja politiikan yksikössä. Resch on työskennellyt suurlähettiläänä Manilassa 2004–2008. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1982.

Resch työskenteli 2008–2012 suurlähettiläänä Kyproksella Nikosiassa ja ollut Suomen YK-valtuuskunnan johtaja. Resch on palvellut myös Pariisin ja New Delhin suurlähetystöissä sekä Geneven edustustossa ja YK-edustustossa New Yorkissa. Kotimaassa ulkoministeriössä hän on työskennellyt oikeudellisella, kauppapoliittisella ja poliittisella osastolla YK-yksikön päällikkönä ja ennen Manilaan siirtymistä globaaliasiain osastolla yleisten globaaliasiain yksikön päällikkönä.

Koulutukseltaan Resch on kauppatieteiden maisteri (MBA) Turun kauppakorkeakoulusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Ollikainen, Hannu (toim.): *Turun KY 30 vuotta 1950–1980*, s. 114. Turku: Turun kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta, 1980. ISBN 9519927840.
2. 1 2  CV Suomen suurlähetystö, Bryssel. Viitattu 4.4.2021. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2  "Belgia on Suomelle hyvä yhteistyökumppani"  21.9.2018. Suomen suurlähetystö, Bryssel. Viitattu 4.4.2021.
4. ↑  Humanitaarisen avun ja politiikan yksikkö. Ulkoministeriö (Arkistoitu – Internet Archive) 28.3.2017. Viitattu 26.4.2017
5. 1 2  Riitta Resch suurlähettilääksi Manilaan. Ulkoasiainministeriö (Arkistoitu – Internet Archive) 2.4.2004. Viitattu 26.4.2017
6. 1 2  Ulkoasiainministeriö (Arkistoitu – Internet Archive) 28.3.2008. Viitattu 26.4.2017
7. ↑  Maatiedosto. Suomen suurlähetystö Nikosia5.2.2015. Viitattu 26.4.2017
8. ↑  Suomen valtuuskunnan johtaja uskoo asekauppasopimuksen syntymiseen. Ylen uutiset 29.3.2013. Viitattu 26.4.2017
**Buhl** on kaupunki Yhdysvalloissa Idahon osavaltion eteläosassa Twin Fallsin piirikunnassa. Se sijaitsee siirtolaisten käyttämän historiallisen Oregon Trail -reitin varrella. Osavaltion pääkaupunki Boise sijaitsee 195 kilometriä luoteeseen Buhlista ja piirikunnan pääkaupunki Twin Falls puolestaan 26 kilometriä itään (maanteitse). Snake River -joki virtaa seitsemisen kilometriä Buhlin pohjoispuolitse.

Buhlin halki kulkee mantereen poikki länsi–itäsuunnassa johtava maantie U.S. Route 30 (Astoria (Oregon) – Atlantic City (New Jersey)). Buhlia on kutsuttu "maailman kirjolohipääkaupungiksi" ("Trout Capital of the World"), sillä suurin osa Yhdysvalloissa kulutetusta kirjolohesta tuotetaan kaupungin ympäristössä olevissa kasvatusaltaissa.

Buhl perustettiin 17. huhtikuuta 1906. Se sai nimensä Frank H. Buhlin mukaan, joka oli pääsijoittajana paikallisessa keinokasteluhankkeessa (Twin Falls South Side project) 1900-luvun alussa.

Vuoden 2000 väestölaskennassa Buhlin asukasluku oli 3 985. Kotitalouksia oli 1 561. Joka kolmannessa taloudessa oli alle 18-vuotiaita lapsia. Buhlilaisista 86,8 % määritteli itsensä valkoihoisiksi. Alle 18-vuotiaita oli 28,5 % kaupunkilaisista, väestön mediaani-ikä oli 36 vuotta. Jokaista yli 18-vuotiasta naispuolista buhlilaista kohti oli 88,1 miespuolista henkilöä. Valtakunnallinen elinkustannusindeksi Buhlissa oli 82,9 (alhainen) vuonna 2008.

Kaupungin huomattavia asukkaita ovat olleet muun muassa pastori Eugene Scott (1929–2005) ja näyttelijä Marjorie Reynolds (1917–1997).

Lähteet
-------

1. ↑  American FactFinder (Community facts -haulla *kaupungin nimi, piirikunta*) *US Census Bureau*.  (englanniksi)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Buhlidaho.net (Arkistoitu – Internet Archive)
* City-data.com
Werner Franz 2008
**Werner Franz** (s. 8. maaliskuuta 1972 Weißbriach, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Ski Club Weissbriach -seuraa.

Franz voitti alppiyhdistetyn maailmancupin kaudella 1997–1998 ja sijoittui kolmanneksi 1998–1999. Hän oli supersuurpujottelun maailmancupissa toinen kaudella 1999–2000 ja syöksylaskun maailmancupissa kolmas 1998–1999. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli parhaimmillaan yhdeksäs 1998–1999.

Franz voitti maailmancupissa supersuurpujottelukilpailun St. Antonissa 13. helmikuuta 2000 ja syöksylaskun Val d'Iseressä 11. joulukuuta 2004. Lisäksi hän sijoittui syöksylaskussa seitsemän kertaa toiseksi ja viisi kertaa kolmanneksi, supersuurpujottelussa kerran toiseksi ja kahdesti kolmanneksi sekä alppiyhdistetyssä kerran toiseksi ja kolmanneksi.

Franz sijoittui Vailin MM-kilpailuissa 1999 syöksylaskussa kuudenneksi. St. Antonin MM-kilpailuissa 2001 hän oli supersuurpujottelussa kuudes ja syöksylaskussa kahdeksas. Nuorten MM-kilpailuissa hän sijoittui syöksylaskussa viidenneksi Zinalissä 1990. Hän voitti syöksylaskun Euroopan cupin kokonaiskilpailun kaudella 1991–1992 ja sijoittui samalla kaudella Euroopan cupin kokonaispisteissä kolmanneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Werner Franz *ski-db.com*. Viitattu 28.10.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Werner Franz Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Hautausmaata, taustalla kappeli.
**Jouttikeron hautausmaa** on Rovaniemen seurakunnan vuonna 1950 käyttöön otettu hautausmaa Rovaniemen Yli-Namman kylässä, valtatie 4:n varrella. Hautausmaalta on matkaa Rovaniemen keskustaan noin 53 kilometriä.

Nammankyläläisten toiveena oli saada hautausmaa kylien rajalle Mustavaaraan, mutta kirkkovaltuusto päätti 9. huhtikuuta 1949 hautausmaatoimikunnan esityksen mukaisesti, että hautausmaa tehdään Jouttikerolle. Hautausmaa vihittiin käyttöön 12. marraskuuta 1950 – samana päivänä kuin Misin hautausmaakin. Hautoja Jouttikeroon mahtuu 1 500. Vuodessa hautauksia on yli kymmenen.

Jouttikerolle haluttiin siunauskappeli, koska hautausmaa oli kaukana kylän ulkopuolella ja paikka koettiin kylmäksi. Kirkkovaltuustolle esitettiin kesäkuussa 1963 kappelimäärärahan varaamista talousarvioon ja rakentamispäätös tehtiin vielä saman vuoden syksyllä. Siunauskappeli tehtiin rakennusmestari Toivo Lukkariniemen suunnitelmien mukaisesti. Kappeli vihittiin käyttöön 26. marraskuuta 1965.

Hautausmaalla on muualle haudattujen vainajien muistamiseen tarkoitettu kynttiläkivi.

Lähteet
-------

* Pulkamo, Seija: *Rovaniemen seurakunnan hautausmaat*. Rovaniemi: Rovaniemen seurakunta, 1994.

### Viitteet

1. 1 2 3  Jouttikeron hautausmaa Rovaniemen seurakunta. Viitattu 11.12.2022.
2. 1 2 3  Pulkamo, 1994, s. 84

Rovaniemen hautausmaat

* I hautausmaa
* II hautausmaa
* III hautausmaa
* IV hautausmaa
* Autti
* Jouttikero
* Leive
* Maijanen
* Meltaus
* Misi
* Paloniemi
* Saksalaisten sotilaiden hautausmaa
* Sinettä
* Tavivaara
* Viiri
**Werner Olof Helander** (16. huhtikuuta 1882 Pietarsaari – 11. heinäkuuta 1949) oli suomalainen Nobel-Standard Oy:n (Esso) toimitusjohtaja.

Helanderin isä oli perämies Olof Helander. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta 1901 ja hän opiskeli sitten kieliä Helsingin yliopistossa 1901–1903. Helander teki opintomatkan Venäjälle 1902 ja myöhemmin Ruotsiin, Tanskaan ja Saksaan.

Helander oli A. Parviainen & Co:n palveluksessa Helsingissä 1902–1911. Hän oli Nobelin Petroliumituonti Oy:n konttoripäällikkönä 1911–1920, Nobel Standard Oy:n apulaisjohtajana 1920–1928 ja Nobel Standard Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1928 alkaen aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1947. Helander oli myös *Itä-Suomen Bentsiini Oy*:n toimitusjohtajana vuodesta 1928 ja *Laivanvarustus Oy Nobel-Standardin* toimitusjohtajana vuodesta 1928. Lisäksi Helander toimi *Ab Nostra Oy*:n konttoripäällikkönä 1920–1928 ja oli yhtiön toimitusjohtaja 1928–1929. Vuodesta 1930 alkaen Helander oli myös *Investa Oy*:n toimitusjohtajana vuodesta 1930 alkaen. Eläkkeelle jäätyään Helander oli vielä Nobel Standard Oy:n hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa saakka.

Helander oli Nääsin kartanon isännöitsijänä 1919–1924. Vuonna 1925 Helander osti Espoon Kaitaalla sijainneen Iivisniemen (Ivisnäs) kartanon, joka oli muodostettu 1914. Helander harjoitti kartanossa maanviljelyä ja kauppapuutarhatoimintaa ja hän rakennutti kartanoon uudet talousrakennukset. Hän laajensi ja korjasi kartanon päärakennusta 1938. Kartanossa pidettiin karjaa 1950-luvulle saakka ja kasvihuone- ja puutarhaviljelys jatkui aina 1960-luvun alkuun saakka kunnes Helanderin perikunta myi kartanon vuonna 1961 Asuntosäästäjät ry:lle. Kartano purettiin 1970-luvun alkupuolella ja sen mailla on nykyisin Iivisniemen asuinalue.

Helander oli naimisissa Dagmar Cecilia Sundbäckin (1883–1958) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  50-vuotias. Johtaja W. O. Helander, Helsingin Sanomat, 16.04.1932, nro 103, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1901, matrikkelinumero 27145
3. ↑  Werner Olof Helanderin kuolinilmoitus, Hufvudstadsbladet, 12.07.1949, nro 166, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Dödsfall, Hufvudstadsbladet, 14.07.1949, nro 168 (2. painos), s. 2
Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Kadonnut Espoo: Iivisniemen kartano
Werner Naumann vuonna 1944
**Werner Naumann** (16. kesäkuuta 1909 Guhrau, Sleesian provinssi – 25. lokakuuta 1982 Lüdenscheid) oli Joseph Goebbelsin natsi-Saksan aikaisen propagandaministeriön (*Reichsministerium für Volksaufklärung und Propaganda or Propagandaministerium*) valtiosihteeri. 30. huhtikuuta hänestä tuli Goebbelsin seuraaja propagandaministerinä Adolf Hitlerin nimettyä testamentissaan Goebbelsin valtakunnankansleriksi. Goebbelsin hallitus ei kuitenkaan koskaan aloittanut tehtäviään Goebbelsin tehtyä itsemurhan. Näin ollen Hitlerin hallitusta seurasi Dönitzin hallitus, jossa Naumann ei ollut ministerinä.

Naumann poistui Führerbunkerista viimeisten joukossa 1. toukokuuta 1945 ja onnistui välttämään sodan jälkeen sotasyyllisyysoikeudenkäynnit. 15. tammikuuta 1953 brittien tiedustelupalvelu pidätti Naumannin, joka oli johtanut sodanjälkeistä uusnatsiryhmää.. Naumann kuitenkin vapautettiin kuulustelujen jälkeen. Hän työskenteli myöhemmin johtajana Harald Quandtin metallialan yrityksessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hitler's Personal Pilot By C. G. Sweeting, s. 270 (Google Teoshaku)
2. ↑  Adenauer's Germany and the Nazi Past By Norbert Frei, Joel Golb, kappale 12: "The Naumann Affair and the Role of the Allies (1953") (Google Teoshaku)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jukka-Pekka Karttunen** (s. 21. elokuuta 1974 Varkaus) on suomalainen pesäpallovaikuttaja. Hän toimii Jyväskylän Kiri 2020:n pelinjohtajana.

Karttusen kasvattajaseurana toimi Puurtilan Kisa-Pojat, jossa hän pelasi Suomensarjaa 1992–1997 ja 2001. Pelaajaurallaan Karttunen pelasi Kouvolan Pallonlyöjissä (1998), Mäntyharjun Virkistyksessä (2002–2003), Jyväskylän Lohessa (2004–2006) ja Lievestuoreen Kisassa (2009). Ykköspesiksessä hän pelasi kaudet 1997–1998, 2002 ja 2004.

Karttunen on toiminut pelinjohtajana Jyväskylän Lohessa miesten Suomensarjassa (2005–2006), Jyväskylän Kirissä miesten Superpesiksessä (2010–2011), Kirittärissä naisten Superpesiksessä (2016–2018), Kankaanpään Mailassa miesten Superpesiksessä (2014–2016 ja 2018–2020) sekä Jyväskylän Kiri 2020:ssä miesten Suomensarjassa ja Ykköspesiksessä (2021–).

Jukka Karttusen tytär Venla Karttunen pelaa pesäpalloa pääsarjatasolla Naisten Superpesiksessä Jyväskylän Kirittärien riveissä ja poika Aleksi miesten Ykköspesiksessä Jyväskylän Kirin riveissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jukka-Pekka Karttunen (xls) *Pesis.fi*.  Arkistoitu 28.7.2023. Viitattu 28.7.2023.
2. ↑  Karttunen yllätysnimenä Kirin pelinjohtajaksi *Urheilulehti*.  23.10.2009. Viitattu 22.10.2016.
3. ↑  Tuoreen Suomen mestarin pelinjohtaja vaihtuu – Karttunen Kirittärien viuhkamieheksi *Yle Urheilu*.  29.9.2016. Viitattu 22.10.2016.
4. ↑  KaMan ja Jukka Karttusen tiet erkanevat Kankaanpään Maila.  Arkistoitu 22.10.2016. Viitattu 22.10.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Tomi NiskanenMika Peltonen** | **Kankaanpään Mailan pelinjohtaja**2014–20162018–2020 | Seuraaja:**Mika PeltonenMika Kulmala** |
**Kristoffer Stensrud** (1953 – 18. syyskuuta 2021) oli norjalainen rahastosijoittaja, joka kuuluu Skagen-rahastoyhtiön perustajiin ja keskeisiin omistajiin. Stensrud oli vuonna 2010 Norjan varakkaimpia miehiä. 

Stensrud opiskeli taloutta Kööpenhaminan kauppakorkeakoulussa. Hän oli johtava analyytikko kööpenhaminalaisessa Børsinformasjon Aps:ssa vuosina 1979–1983 ja Børsinformasjon I. R.:n salkunhoitaja 1983–85. 1985–89 Stensrud oli Stafondsin (myöhemmin SR-Fonds) analyytikko ja ulkomaanvastaava ja 1990–91 johtava analyytikko Carnegie-Jensenissä Kööpenhaminassa. 

Stensrud ja hänen kaksi ystäväänsä perustivat Skagenin Stavangerissa vuonna 1992. Kahdessakymmenessä vuodessa yhtiö laajentui muihin pohjoismaihin ja sen sijoitusvarallisuus kasvoi 12 miljardiin euroon (2010). Yhtiön sijoitusrahastoista suurin on *Kon-Tiki*, jonka salkunhoitajana Stensrud toimii. Suomesta Skagenin rahastoihin, pääasiassa Kon-Tikiin, on investoitu noin 300 miljoonaa euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kristoffer Stensrud er død (norjaksi)
2. 1 2  Hanna Eskola: Sijoitusvelho uskoo uuteen maailmanjärjestykseen.  *Kauppalehti*, 27.8.2010, nro 164, s. 14-15.
3. ↑  Morningstar.no: SKAGEN Kon-Tiki förvaltning: *"Kristoffer er utdannet siviløkonom fra Handelshøyskolen i København. Fra 1979 var han sjefsanalytiker i Børsinformasjon APS i København, og fra 1983 porteføljeforvalter i Børsinformation I.R. (UK) - Danmarks første internasjonale forvaltningsselskap. Fra 1985 til 1989 var han analytiker og utenlandsansvarlig i Stafonds - senere SR-Fonds, og i 1990-91 analyseleder i Carnegie-Jensen i København."* Viitattu 31.8.2010.
Martín Garcia

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Buenos AiresArgentiina Argentiina |
| Vesialue | 
Río de la Plata |
| Korkein kohta | 
27 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
2 km² |

Väestö| Luokitus | 
Lugar o Sitio Histórico Nacional (15. huhtikuuta 1958)View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Martín García** (esp. *Isla Martín García*) on saari Argentiinassa Buenos Airesin maakunnassa. Se sijaitsee Argentiinan ja Uruguayn rajajoen Río de la Platan suistossa, ja on pinta-alaltaan noin 2 neliökilometriä. Vuonna 1973 Argentiinan ja Uruguayn välinen kiista saaresta päättyi sopimukseen, jossa saari siirtyi virallisesti Argentiinalle, vaikka se sijaitsi Uruguayn puolella maiden välistä rajaviivaa. Samalla saaresta tuli luonnonpuisto. Martín Garcíaan pääsee veneellä Tigren kaupungista, ja saarella on myös oma lentokenttänsä.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Martín García Island *britannica.com*. Encyclopædia Britannica, Inc. Viitattu 13.6.2019. (englanniksi)
3. ↑  Isla Martin Garcia *worldaerodata.com*.  Arkistoitu 15.6.2019. Viitattu 13.6.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Martín García** Wikimedia Commonsissa
**Marugame** (jap. 丸亀市, *Marugame-shi*) on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kagawan prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren rannalla Sanukin tasangolla prefektuurin pääkaupungin Takamatsun länsipuolella. Kaupungissa on 109 922 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 111,78 neliökilometriä. Siihen kuuluu myös useita Seton sisämeren saaria.

Marugame kehittyi satamakaupunkina, Kotohiran pyhäkölle suuntaavien pyhiinvaeltajien kauttakulkupaikkana ja 1600-luvulta lähtien linnanaluskaupunkina. Marugamen linna on kuuluisa kivimuureistaan, jotka ovat Japanin korkeimmat. Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa Marugame sai vuonna 1899. Vuonna 2005 sen hallinto järjestettiin uudelleen ja se laajeni huomattavasti, kun siihen liitettiin Ayautan ja Hanzanin maaseutukaupungit. Marugame tunnetaan viuhkojen (*uchiwa*) valmistuksesta; perinne yltää Edo-kauden alkupuolelle saakka, ja nykyään noin 90 prosenttia Japanin viuhkoista valmistetaan Marugamessa. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi Marugamen Gen’ichirō Inokuman nykytaiteen museo eli MIMOCA ja Nakazu-banshōenin japanilainen puutarha. Marugamea palvelee JR Shikokun Yosan-linja.

Kuvia
-----

* Näkymä kaupunkiin Marugamen linnastaNäkymä kaupunkiin Marugamen linnasta
* MIMOCA-taidemuseoMIMOCA-taidemuseo

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  市の概要 丸亀市役所. Viitattu 21.4.2017.
2. 1 2  人口・世帯数 丸亀市役所. Viitattu 21.4.2017.
3. ↑  うちわ 丸亀市役所.  Arkistoitu 22.4.2017. Viitattu 21.4.2017.
4. ↑  観光スポット 丸亀市役所. Viitattu 21.4.2017.
5. ↑  交通アクセス 丸亀市役所. Viitattu 21.4.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marugame** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kagawan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Higashi-Kagawa
* Kan’onji
* Marugame
* Mitoyo
* Sakaide
* Sanuki
* Takamatsu (pääkaupunki)
* Zentsūji

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Ayautan piirikunta** (Ayagawa · Utazu) · **Kagawan piirikunta** (Naoshima) · **Kitan piirikunta** (Miki) · **Naka-Tadon piirikunta** (Kotohira · Mannō · Tadotsu) · **Shōzun piirikunta** (Shōdoshima · Tonoshō) |

 |
Patrick Devedjian vuonna 2010
**Patrick Devedjian** (26. elokuuta 1944 Fontainebleau, Seine-et-Marne – 28. maaliskuuta 2020 Antony, Hauts-de-Seine) oli ranskalainen poliitikko.

Patrick Devedjian oli armenialaisen pakolaisen poika, joka saapui Ranskaan vuonna 1919. Koulutukseltaan hän oli juristi. Poliitikkona hän oli ministerinä Jacques Chiracin ja Nicolas Sarkozyn presidenttikausilla. Vuosina 1983–2002 hän oli Antonyn kunnan pormestari. Vuodesta 2007 lähtien hän oli Hauts-de-Seinen departementin yleisneuvoston puheenjohtaja kuolemaansa saakka. Hän kuoli COVID-19 -viruksen aiheuttamaan sairauteen.

Lähteet
-------

1. ↑  L'ancien ministre Patrick Devedjian est mort du coronavirus *Le Figaro*.  29.3.2020. Viitattu 28.7.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Patrick Devedjian** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Blokus** on abstrakti lautapeli 2–4 pelaajalle. Bernand Tavitianin suunnitteleman pelin julkaisi ranskalainen Sekkoïa vuonna 2000. Peli on saanut useita tunnustuksia. Se oli mukana vuoden 2002 Spiel des Jahres -valintalistalla ja voitti Vuoden peli -palkinnon 2003.. Vuonna 2009 Blokus myytiin Mattelille.

Neljä pelaajaa pelaamassa Blokusia.
Blokusin säännöt ovat yksinkertaiset. Pelissä asetellaan eri muotoisia neliöistä koostuvia laattoja laudalla siten, että pelaajan omat laatat ovat kiinni toisissaan, mutta ainoastaan kulmista. Pelin edetessä syntyy kilpailua vapaana olevasta tilasta. Pelin voittaa pelaaja, jonka käteen jääneissä laatoissa on vähiten neliöitä.

Blokusin laattojen muodot
Kolminpelin erikoisversioksi on julkaistu Blokus Trigon.

Lähteet
-------

1. ↑  Official website *blokus.com*.  Arkistoitu 23.2.2008.  (englanniksi)
2. ↑  Vuoden peli *lautapeliopas.fi*. Viitattu 4.8.2023.
3. 1 2  Sinclair, Carla: Blokus takes 2 seconds to learn, but many games to master *boingboing.net*.  21.8.2015. Viitattu 4.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  Mikko Saari: *Uudet lautapelit*, s. 47. Helsinki: BTJ Kustannus, 2007.
**Linjaliikenne Muurinen Oy** on turkulainen linja-autoyritys.

Historia
--------

Vuonna 1966 Turussa oli kaksi linja-autoliikennettä hoitavaa yhtiötä, Turun kaupungin liikennelaitos ja yksityisten linja-autoilijoiden TLO, jolla oli tullut myyntiin Einar Westmannin osuus. Linja-autoista kiinnostunut Antti Muurinen osti sen yhdessä Veikko Rantalan kanssa. Kaupan mukana tuli Vanaja-merkkinen linja-auto. Toiminta alkoi 1.2.1966 linjoilla 1 ja 6. Pian hankittiin toinen, uudempi auto Nurmijärven linja-autoyhtiöltä. Joulukuussa aloitettiin uudella linjalla Kauppatori–Suikkila. 

Vuonna 1969 Veikko Rantala jäi pois yhtiöstä, ja Antti Muurinen jäi omistajaksi yksin. Seuraavana vuonna ostettiin Armas Aaltosen puoliosuus vanhan hautausmaan linjasta. Vuonna 1971 hankittiin ensimmäinen uusi, Autokorin valmistama linja-auto. Vuonna 1977 ostettiin Aarne Alisen puoliosuus ja kaupan mukana kaksi autoa. Hirvensalosta vuokrattiin huolto- ja tallipaikka.

Vuonna 1981 yrityksen toiminimi muutettiin Ky:ksi ja merkittiin kaupparekisteriin. Samana vuonna alettiin rakentaa omaa toimitilaa Orikedolle.

Vuonna 1985 Pasi Muurisesta tuli vakituinen työntekijä ja vuotta myöhemmin hänen vaimostaan. Heistä tuli vastuullisia osakkaita vuonna 1990.  Antti Muurinen Ky muuttui vuonna 1995 osakeyhtiöksi, ja Pasi Muurisesta tuli toimitusjohtaja. Antti Muurinen siirtyi hallituksen puheenjohtajaksi. Vuonna 2001 Antti Muurinen sai Turun kaupungilta *Joukkoliikenne 100 vuotta* -mitalin. Samana vuonna yrityksen nimi muuttui muotoon *Linjaliikenne Muurinen Oy*.

Kalusto
-------

Kalusto koostuu matalalattiabusseista, pikkubusseista ja 36-66-paikkaisista turistibusseista.

Kuvia
-----

* Volvo 9700Volvo 9700
* Volvo 8700Volvo 8700

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
10. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia Linjaliikenne Muurisen busseista Bussidata-sivustolla
**Tuomas (Tuomo) Aapo Antero Kattilakoski** (s. 31. tammikuuta 1933 Kannus) on suomalainen äänisuunnittelija ja elokuvamiksaaja.

Kattilakoski aloitti uransa 1950-luvun alussa Fenno-Filmin palveluksessa. Hän oli apulaisäänittäjänä, pää-äänittäjänä ja miksaajana mukana kaikkiaan 184 pitkässä elokuvassa sekä tuhansissa lyhytelokuvissa ja mainosfilmeissä. Hän suunnitteli ja valvoi kolmen äänitysstudion (Finnvox, Sektio-Äänen studio, Suomen Elokuvasäätiön äänittämö) rakentamista ja työskenteli niissä. Kattilakoski jäi eläkkeelle vuonna 1998.

Elokuvia joissa Kattilakoski oli äänittäjänä tai miksaajana
-----------------------------------------------------------

* *Tuntematon sotilas* (1985)
* *Talvisota* (1989)
* *Kivenpyörittäjän kylä* (1995)
* *Kuningasjätkä* (1998)

Lähteet
-------

1. ↑  EloNet : Tuomo Kattilakoski
2. ↑  Tuomo Karhu : Hyvä ääni ei kiinnitä huomiota, Turun Sanomat 10.4.2005


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Paris Métro Ligne 7bis** (Linja 7bis) on yksi Pariisin metron linjoista. Se palvelee 19. ja 20. arrondissementtia kaupungin koillisosassa. Sen kalustona on 7 kappaletta 3-vaunuisia MF 88-runkoja. Linja on hyvin lyhyt; sen pituus on vain 3,1 km ja asemia on kahdeksan. Keskimääräinen asemanväli on 443 m. 
Linja tekee toisessa päässään silmukan, jonka sisällä on kolme asemaa.

Historia
--------

* 18. tammikuuta 1911: Osuus välillä Louis Blanc-Pré-St-Gervais avattiin linjan 7 käyttöön. 8 uutta asemaa.
* 3. joulukuuta 1967: Liikenteen puutteellisuudesta johtuen, edellämainittu osuus muutetaan omaksi linjakseen 7bis.

Tulevaisuus
-----------

Linjat 3bis ja 7bis yhdistää nykyään tunneli, jossa on suljettu asema (Haxo). Haxon avaamista ja bis-linjojen yhdistämistä uudeksi linjaksi 15 harkitaan. Samalla linjaa on mietitty laajennettavan yhdellä asemalla länteen, jolloin pääteasema olisi Château Landon. Uusi linja välillä Château Landon-Gambetta voitaisiin avata aikaisintaan vuosien 2013 ja 2020 välillä.

Kartta ja asemat
----------------

Linjan 7bis kartta
  

* Louis Blanc, vaihtomahd.: linja 7
* Jaurès, vaihtomahd.: linjat 2 ja 5
* Bolivar
* Buttes Chaumont
* Botzaris

Linja tekee silmukan, jonka se kiertää vastapäivään.

* Place des Fêtes, vaihtomahd.: linja 11
* Pré-St-Gervais
* Danube

Kuvia
-----

* MF 88-juna Louis Blancin asemalla.MF 88-juna Louis Blancin asemalla.
* Buttes Chaumontin asema.Buttes Chaumontin asema.
* Danuben asema.Danuben asema.
* Danuben aseman sisäänkäynti.Danuben aseman sisäänkäynti.
* Place des Fêtesin asema.Place des Fêtesin asema.

Lähteet
-------

* RATP:n englanninkieliset kotisivut

Pariisin metro
1 
2 
3 
3bis 
4 
5 
6 
7 
7bis 
8 
9 
10 
11 
12 
13 
14
Viirinkankaan siunauskappeli IV hautausmaalla.
**Rovaniemen IV hautausmaa** on Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Rovaniemen Viirinkankaalla. Hautausmaa on vihitty käyttöön syksyllä 1926.

III hautausmaa alkoi täyttyä 1920-luvulle tultaessa, ja vuonna 1924 kirkkovaltuusto päätti uuden hautausmaan perustamisesta. Paikka uudelle hautausmaalle löytyi liki III hautausmaata. Alue oli kuulunut kirkkoherran virkataloon. Valtioneuvosto antoi hautausmaan perustamispäätöksen maaliskuussa 1925, ja alueen rakennustyöt alkoivat tien rakentamisella ja alueen aitaamisella.

Hautausmaan kiviaidan ja portit suunnitteli arkkitehti Väinö Hirvelä, ja suunnitelma toteutui vuonna 1960. Samana vuonna rakennettiin myös pysäköintipaikka.

Hautausmaalle oli suunniteltu kappelia jo 1930-luvulla, ja se oli vähällä toteutua Lapin sodan jälkeen, kun Rovaniemen kirkko paloi. Rakennustyöt keskeytettiin, koska palaneen kirkon korvaajaksi saatiin parakkikirkko. Arkkitehti Yrjö Vaskinen teki lopulta kappelin suunnitelmat, ja se valmistui vuonna 1948, aluksi vaatimattomasti maalattiaisena ja lankkupenkein. Kappelin sisustus valmistui lopullisesti vasta vuonna 1957, jolloin kappeli vihittiin käyttöön. Sisustussuunnittelun teki Väinö Hirvelä.

Hautausmaalle perustettiin vuonna 1943 alue saksalaisten sotilaiden hauta-alueeksi. Näiden vainajien jäänteet on sittemmin siirretty saksalaisten sotilaiden hautausmaalle Norvajärvelle. Hautausmaan pohjoispuolella on neuvostoliittolaisten sotavankien hauta-alue muistomerkkeineen.

Alueella on kaupungin ja entisen kauppalan vanhainkodin vainajien hauta-alue yhteismuistomerkkeineen. Myös Palosalmen metsätyömieskodissa asuneille on oma hauta-alue, jonne on haudattu muun muassa Juho Vihtori Nätti eli tarinankertoja Nätti-Jussi. Hautausmaalla on myös uurnalehto ja veteraanihauta-alue.

Lähteet
-------

* Pulkamo, Seija: *Rovaniemen seurakunnan hautausmaat*. Rovaniemi: Rovaniemen seurakunta, 1994.

### Viitteet

1. 1 2 3  IV hautausmaa Rovaniemen seurakunta. Viitattu 8.12.2022.
2. ↑  Pulkamo, 1994, s. 50
3. ↑  Pulkamo, 1994, s. 58, 60
4. ↑  Pulkamo, 1994, s. 60
5. 1 2  Pulkamo, 1994, s. 54
6. 1 2  Pulkamo, 1994, s. 58
7. ↑  Pulkamo, 1994, s. 62

Rovaniemen hautausmaat

* I hautausmaa
* II hautausmaa
* III hautausmaa
* IV hautausmaa
* Autti
* Jouttikero
* Leive
* Maijanen
* Meltaus
* Misi
* Paloniemi
* Saksalaisten sotilaiden hautausmaa
* Sinettä
* Tavivaara
* Viiri
**Bergenin kaupunginkirjasto** (norj. *Bergen Offentlige Bibliotek*, lyh. *BOB*) on Bergenissä sijaitseva Norjan toiseksi suurin kunnallinen kirjasto. Laitos perustettiin vuonna 1874. Bergenin keskustassa sijaitseva päärakennus valmistui vuonna 1917 ja sen suunnitteli Olaf Nordhagen. Sen lisäksi kirjastolla on yhdeksän sivukirjastoa.

Vuonna 2008 kirjaston kokoelmiin kuului noin 700 000 kirjaa, 880 sanoma- tai aikakauslehteä, 35 000 nuotit ja 11 000 äänitettä. Kirjastossa on kaupunginhistoriallinen erikoiskokoelma, johon on koottu kaikki Bergenissä vuosina 1721–1900 julkaistut tekstit. Lisäksi Edvard Grieg testamenttasi oman yksityiskirjastonsa kirjastolle.

* Panoraamakuva kirjaston sisätiloista.Panoraamakuva kirjaston sisätiloista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bergen offentlige bibliotek *Store norske leksikon*.  14.11.2018. Viitattu 5.8.2023. (norjaksi)
2. ↑  Bibliotekene *Bergen Offentlige Bibliotek*. Viitattu 5.8.2023. (norjaksi)
3. ↑  Bergen offentlige bibliotek *Bergen byleksikon*. Viitattu 5.8.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bergenin kaupunginkirjasto** Wikimedia Commonsissa

* Kirjaston verkkosivut (norjaksi)
Molino Stucky
**Molino Stucky** on Venetsiassa Giudeccan saarella sijaitseva entinen mylly ja pastatehdas. Nykyään rakennuskompleksissa on Hilton-ketjun hotelli.

Tulipalo vuonna 2003.
Tehtaan perusti Giovanni Stucky 1800-luvun lopulla. Tehdas oli aikanaan alansa suurimpia Euroopassa. Tehdas koostui 13 rakennuksesta joista korkein oli 9-kerroksinen. Tyyliltään rakennukset ovat uusgoottilaisia ja ne on tehty tiilestä. Molino Stuckyn pasta oli yksi tunnetuimmista pastamerkeistä maailmanlaajuisesti, ja tehdas menestyi hyvin. Giovanni Stucky murhattiin vuonna 1910. Murhan teki yksi tehtaan entinen työntekijä joka kärsi mielenterveysongelmista. Tämän jälkeen tehtaan johdon otti käsiinsä Giovannin poika Giancarlo. Aika oli kuitenkin jo ajamassa tehtaan ohi. Rautateiden kehitys vei kuljetusedun Molino Stuckylta, ja lopulta tehdas jouduttiin lopettamaan vuonna 1955. Tehdas oli rappiolla, kunnes lopulta vuonna 1998 aloitettiin rakennuksen kunnostaminen. Rakennustyömaalla oli kuitenkin vuonna 2003 suuri tulipalo, joka viivästytti valmistumista. hotelli Hilton Molino Stucky Venice avattiin vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Päivi Arvonen: Kallis, hurmaava Venetsia.  *Aamulehti*, 4.5.2014, s. B34-35.
2. ↑   www.swissinfo.ch

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hilton Molino Stucky Venice** Wikimedia Commonsissa
**Werner Haase** (2. elokuuta 1900 Köthen – 30. marraskuuta 1950) oli saksalainen lääketieteen professori ja yksi Adolf Hitlerin henkilökohtaisista lääkäreistä.

Haase liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1933 ja SS-joukkoihin 1941. Vuonna 1945 hän oli kohonnut Obersturmbannführerin arvoon. Vuosina 1935–1945 hän toimi yhtenä Hitlerin lääkäreistä.

Berliinin taistelun aikaan toisen maailmansodan viimeisinä päivinä Haase työskenteli yhdessä tohtori Ernst Günther Schenckin kanssa ilmahyökkäyssuojassa valtakunnankanslian alapuolella Führerbunkerin vieressä hoitaen haavoittuneita saksalaissotilaita ja -siviilejä. 29. huhtikuuta 1945 hän meni Führerbunkeriin tehtävänään tappaa Hitlerin Blondi-koira tohtori Ludwig Stumpfeggerilta saamallaan myrkyllä. Hän pysyi bunkkerissa Hitlerin seuraavana iltapäivänä tapahtuneeseen itsemurhaan saakka, jonka jälkeen hän palasi julkiseen väestösuojaan hoitamaan haavoittuneita kunnes puna-armeija vangitsi hänet. 

6. toukokuuta Haase oli yksi niistä, jotka vietiin tunnistamaan Joseph Goebbelsin ja hänen vaimonsa Magdan sekä kuuden lapsen ruumiit. Haase tunnisti pahasti palaneen Goebbelsin ruumiin tämän oikeassa jalassa olleesta metallituesta.

Haasesta tuli Neuvostoliiton sotavanki. Kesäkuussa 1945 häntä syytettiin sillä perusteella, että hän oli Hitlerin henkilökohtainen lääkäri hoitaen myös muita Hitlerin hallituksen ja kansallissosialistisen puolueen jäseniä sekä Hitlerin SS-kaartin jäseniä. Tuomiota ei julkaistu. Tuberkuloosista kärsinyt Haase kuoli vankeudessa marraskuussa 1950. Kuolinpaikaksi on ilmoitettu "Butyrin vankilasairaala", joka saattaa viitata Butyrkan vankilaan Moskovassa.

Elokuvissa
----------

Werner Haasea ovat elokuvissa esittäneet:

* Morris Perry vuoden 1981 yhdysvaltalaisessa televisioelokuvassa *Bunkkeri*
* Matthias Habich vuoden 2004 saksalaiselokuvassa *Perikato*

Lähteet
-------

* The Last moments of Adolf and Eva Hitler

1. ↑  Hitler's Personal Pilot By C. G. Sweeting (s. 264-265, Google teoshaku)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Alempi linjajoisto Svartholm Korppoon koillispuolella Saaristomerellä.
Linjaloiston toimintaperiaate, alhaalla keskellä olevassa kuvassa ollaan väylällä.
**Linjaloisto** on valaistu merenkulun turvalaite jossa on kaksi taulua. Linjaloiston muodostaa kaksi suorakaiteen muotoista taulua; nykyisin valtaosa on maalattu puna-kelta -pystyraitaisiksi. Taaempi taulu on aina ylempänä kuin edempi, siksi niistä käytetään termejä alempi ja ylempi. Näin siksi, että kun molempien taulujen raidat jatkavat toisiaan joka kohdassa niin alus on väylällä.

Linjaloistossa on oma automaattinen valonlähteensä jolla on oma valotunnus; kun valot ovat tarkasti päällekkäin, alus on väylällä; jos ylempi valo on kohti ajettaessa vasemmalla, alus on väylän vasemmalla puolella ja jos oikealla niin silloin ollaan väylän oikealla puolella; toiseen suuntaan ajettaessa päinvastoin.

Kaikki linjaloistot ovat viranomaisten hoitamia; joissakin yksityisissä venesatamissa on yksityisesti viranomaisen luvalla asetettuja valottomia linjamerkkejä joiden käyttö on sataman käyttäjien omalla vastuulla.

Katso myös
----------

* Loisto
* Majakka

Lähteet
-------

* Kaj.Erik Löfgren: Veneilijän merenkulkuoppi I - Saaristonavigointi; Suomen Navigaatioliitto 2005

Aiheesta muualla
----------------

* en.wikisource.org: The American Practical Navigator/Chapter 5
* Merkkien selitys, valotunnukset (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
* Merenkulun turvalaitteet (Arkistoitu – Internet Archive)
**Äijäkari** on Turussa Ruissalon pohjoispuolella sijaitseva pieni, 0,3 hehtaarin kokoinen kallioinen lintuluoto, joka on rauhoitettu luonnonsuojelualueeksi. Saari on puuton yhtä pihlajaa lukuun ottamatta. Sen pohjoispää on avokalliota ja matalampi eteläosa osittain kasvillisuuden peittämää. Saaren länsireunaa reunustaa pieni ruovikko. Pansion laivaväylä tekee jyrkän mutkan Äijäkarin kohdalla.

Lintudirektiivin I liitteen lajeista Äijäkarin alueella pesii valkoposkihanhi ja kalatiira. Muita saaressa pesiviä lajeja ovat kanadanhanhi, kyhmyjoutsen, sinisorsa, tukkasotka, haahka, rantasipi, harmaalokki ja vuosittain saaressa pesivä meriharakka. Vuonna 2001 Äijäkarilla pesi Turun 150 harmaalokkiparista 50. Vuonna 2012 todettiin ensimmäinen merimetson pesintä Äijäkarilla. Vuonna 2017 pesiä oli yli 1200.

Äijäkari kuuluu Ruissalon lintuluodot -kokonaisuuteen, jonka muodostavat kuusi erillistä luotoa tai karien ryhmää. Lintuluodot kuuluvat Natura 2000 -verkostoon sekä luontodirektiivin että lintudirektiivin mukaisina kohteina.

Äijäkari toukokuussa 2010 kuvattuna Ajonpään kalliolta Luonnonmaalta Naantalista.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Äijäkari**.
1. ↑  Kaupunginhallistus – Ruissalon omistusoikeus  12.01.2004. Turun kaupunki.  Arkistoitu 24.2.2005. Viitattu 11.4.2010.
2. 1 2  Karhu, Kari: Luonnon monimuotoisuus Turussa – 1. Luonnonsuojelullisesti arvokkaat alueet (pdf)  1994. Turun kaupunki.  Arkistoitu 24.12.2013. Viitattu 11.4.2010.
3. ↑  Neste Oil Oyj Naantalin jalostamon laajennushanke – Ympäristövaikutusten arviointiselostus (pdf)  5.9.2008. Lounais-Suomen ympäristökeskus. Viitattu 11.4.2010.
4. ↑  Kunttu, Panu & Laine, Jarmo: Turun pesimälinnuston muutokset vuosian 1958–2001 (pdf)  2002. Turun kaupunki. Viitattu 11.4.2010. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Koskensalo, Timo: Jää vaikeuttaa merimetsojen häirintää saaristossa.  *Rannikkoseutu*, 17.4.2018, nro 29, s. 5. Raisio:  Alma Media Kustannus Oy. ISSN 0782-5544.
6. ↑  Luonnonsuojelualue: Ruissalon lintuluodot Turun kaupunki.  Arkistoitu 25.7.2012. Viitattu 11.4.2010.
7. ↑  Turun Ruissalon suojelualueet toteutettu - hoito ja kunnostus vuosien työ  8.1.2007. Lounais-Suomen ympäristökeskus. Viitattu 17.4.2010.