recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eliseus Bomelius** (n. 1530 Westfalen – 1579 Moskova) oli seikkailija, lääkäri, astrologi ja alkemisti, joka saapui diplomaatti Savinin seurassa Venäjälle, jossa saavutti suurta vaikutusvaltaa tsaari Iivana IV Julman hovissa.

Bomeliuksen isä oli luterilainen saarnaaja. Hän itse ystävystyi englantilaisen piispa John Balen kanssa, suoritti lääketieteen tutkinnon Cambridgen yliopistossa, mutta oli pidätettynäkin luvattomasta lääkärintoimen harjoittamisesta. Diplomaatti Andrei Grigorjevitš Savin oli sopivasti tsaari Iivanan asioissa käymässä Englannissa, ja Bomelius oli mahdollisesti saanut joitakin vakoojan valtuuksia ja lähti paluumatkalle Savinin mukaan 1570. Hän saapui Vienanmeren reittiä Venäjälle ja otettiin tsaarin hoviin, ja jo 1571 hän sai osallistua Aleksandrovskaja slobodassa morsiannäyttelyyn, jossa Iivana etsi itselleen kolmatta vaimoa kuolleiden Anastasia Jurjev Zaharinan ja Maria Temrjukovnan jälkeen. Häntä pidettiin taikojentekijänä virtsa-analyyseineen, ja Iivana oli katsellut alastomia morsianehdokkaita riehakkaissa menoissa. Valituksi tuli Marfa Sobakina, joka ei ehtinyt aviovuoteeseen ennen kuin kuoli. Taikauskoinen tsaari kuitenkin luotti edelleen Bomeliukseen, joka sai selitettäväkseen erilaisia taivaan ilmiöitä kuten Kassiopeian supernovan 1572. Bomelius yritti paeta Riikaan vihollismaa Puolan suojeluksessa, saatiin kiinni ja kidutettiin ja kuoli vankeudessa. Bomeliuksen puoliso Jane Richards palasi vielä Englantiin.

Eräät lähteet pitävät historioitsija Isabel de Madariagan mukaan mahdollisena, että Bomelius oli Paracelsuksen kannattaja, ja tämä voisi selittää, että hän olisi voinut määrätä tsaarin kipuihin jopa laudanumia ja elohopeayhdisteitä. Suuria määriä elohopeaa tai arseenia ei Iivana IV:n luista ole kuitenkaan löydetty, eikä siksi ole luultavaa, että hän olisi kokenut myrkytyskuoleman.

Lähteet
-------

1. ↑  Kathy Lynn Emerson: The Real Storybehind Murder in the Queen's Wardrobe *kathylynnemerson.com*. Viitattu 13.12.2015.
2. 1 2  Isabel de Madariaga: *Iivana Julma*, s. 303–419. 2. painos. Jyväskylä: Gummerus, 2009. ISBN 978-951-20-8111-0.
**Carl August Johan Eugene Bergenstråhle (Bergenstråle)** (29. syyskuuta 1829 Helsingin pitäjä – 16. kesäkuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies. 

Bergenstråhlen vanhemmat olivat eversti Per August Bergenstråhle ja Henrika Gustava Krook. Bergenstråhle avioitui 1856, avioliitto oli lapseton. Hän meni Haminan kadettikouluun 1843 ja palveli sieltä valmistuttuaan vänrikkinä useissa eri joukko-osastoissa. Luutnantti hänestä tuli henkikaartin tarkka-ampujapataljoonassa 1854, alikapteeni 1855 ja kapteeni 1859. Everstiluutnanttina Bergenstråhle palveli tarkka-ampujapataljoonassa Viipurissa vuodesta 1865, eroten palveluksesta everstinä kesällä 1860. Hän toimi sen jälkeen sotilaiden leski- ja orpokassan kamreerina 1869–1877 sekä kamreerina ja kassanhoitajana maalaisten paloapuyhtiössä 1877–1897.

Bergenstråhle oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1872, 1877–1878, 1882 ja 1899.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adelswapen-Wiki: Adliga ätten Bergenstråhle nr 1696, taulu 30. Viitattu 20.1.2021. (ruots.)
2. ↑  Geni: Carl August Johan Eugén Bergenstråhle (Bergenstråle) Viitattu 20.1.2021.
3. ↑  Eduskunta. Alla armahan lakimme – Valtiopäivät 1863–1864. Edusmiehet kartalla. Viitattu 10.4.2021.
4. ↑  Förteckning öfver Ridderskapet och Adelnsmedlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1882. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1882. Tredje häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1885, ss. 1489-1493.
Brittien asuinalue punaisella Ison-Britannian kartassa 400-luvulla ennen anglosaksien maahantuloa.
Brittisotureita esittävä piirros vuodelta 1574. Toinen miehistä on tatuoitu, toisen iho on maalattu värimorsingolla.
**Britit** (myös **britannialaiset** tai **britannit**) olivat Isoa-Britanniaa varhaiskeskiajalle saakka asuttanut kelttiläinen kansa. Saari ja sen nykyiset asukkaat britit ovat saaneet nimensä tältä kelttikansalta.

Kelttien saapuminen Britteinsaarille on edelleen hämärän peitossa, sillä saarten vanhat arkeologiset löydöt eivät kerro ajanlaskun alkua edeltäneiden vuosisatojen asukkaiden etnisyydestä tai kielestä. Koska Britteinsaarten asutushistoria on kuitenkin katkeamaton aina pronssikaudesta lähtien, on oletettu että roomalaisaikaa juuri edeltäneen ajan asukkaat olivat mantereelta saapuneita kelttejä, jotka olivat aiemmin syrjäyttäneet paikalliset asukkaat. Näiden kielellä oli kuitenkin vaikutusta Britteinsaarten kelttiläiskieliin, jotka eroavat joiltain osin mannerkelttiläisistä kielistä. Viimeisimpien käsitysten mukaan uskotaan kuitenkin, etteivät britit polveutuneet mantereen kelteistä, vaan olivat Britteinsaarten alkuperäisiä asukkaita, jotka kävivät kauppaa manner-Euroopassa asuvien kansojen kanssa ja olivat muutoinkin tiiviissä yhteyksissä heidän kanssaan.

Roomalaiset valloittivat saaren vuoden 43 jaa. jälkeen ja alistivat britit valtaansa. Valloituksen seurauksena brittiläiset heimot alkoivat roomalaistua, vaikka paikallishallinto perustuikin pääasiassa vanhaan heimojakoon. Roomalaiset poistuivat lopullisesti vuonna 407, ja britit joutuivat jälleen huolehtimaan omasta turvallisuudestaan piktien ja saksimerirosvojen hyökkäyksiä vastaan. Näihin aikoihin brittien johtaja oli Vortigern. 400-luvun puolivälissä britit joutuivat vetäytymään saaren pohjois- ja länsiosiin, kun anglit, saksit, juutit, friisit ja frankit saapuivat saarelle ja muodostivat anglosaksien kansan. 500-luvun lopussa britit hallitsivat enää Cornwallin niemimaata, Walesia ja Etelä-Skotlantia. Wessexin kuningaskunnan vallattua Cornwallin suuri joukko brittejä siirtyi Englannin kanaalin yli Bretagneen, samalla antaen niemimaalle nimensä. Myöhempien valloitusten seurauksena 900-lukuun mennessä suurin osa briteistä sulautui anglosakseihin, Walesia lukuun ottamatta. Brittien kielistä korni kuoli uudella ajalla. Edelleen eläviä kieliä ovat kymri ja bretoni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kari, Risto: *Historian ABC – Kaikkien aikojen valtiot. Osa 1.*, s. 199. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2000. ISBN 951-31-1093-1.
2. ↑  Maier, Bernhard: *The Celts*, s. 120–123. (Alkuteos: Die Kelten, 2000). Notre Dame: University of Notre Dame Press, 2003. ISBN 0-268-02361-1.
3. ↑  Briton, people *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 15.2.2020.
4. ↑  Sjöblom, Tom: *Druidit: Tietäjiä, pappeja ja samaaneja*, s. 26–27. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-842-3.
**Rochesterin tuomiokirkko** (engl. *Cathedral Church of Christ and the Blessed Virgin Mary*) on Rochesterissa Kentissä sijaitseva normanniaikainen kirkko, joka on Englannin toiseksi vanhin piispanistuin.

Canterburyn arkkipiispa vihki tuomiokirkon käyttöön vuonna 1130, mutta se vaurioitui jo 1137 tulipalossa, joka tuhosi melkein koko kaupungin. Juhana Maattoman joukot pitivät kirkkoa tukikohtanaan taistelussa kapinoivia paroneita vastaan vuonna 1215. Vuonna 1642 Oliver Cromwellin joukot vaurioittivat kirkkoa. Vuonna 1842 George Gilbert Scott suunnitteli merkittäviä korjaus- ja muutostöitä, ja 1904 nykyinen torni ja sen huippu vihittiin käyttöön.

Katedraaliin on haudattu ensimmäinen Yorkin piispa Paulinus Yorkilainen sekä Rochesterin piispat Walter de Merton ja John Sheppey.

Lähteet
-------

1. ↑  Timeline *Rochester cathedral*.  Arkistoitu 21.6.2018. Viitattu 13.11.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Katedraalin sivusto

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rochesterin tuomiokirkko** Wikimedia Commonsissa
**Olivier August Johan Carlenius** (27. syyskuuta 1841 Savonlinna – 25. syyskuuta 1904 Heinävesi) oli suomalainen runoilija joka käytti kirjailijanimeä **O. A. J. Keinänen**.

Carleniuksen vanhemmat olivat raatimies, kauppias Johan Olof Carlenius ja Maria Hatalin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1864 Porvoon lukiosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1872.

Carlenius julkaisi 1867 *Suomalaisia lauluja'* nimisen runokokoelman. Hän tuli sittemmin mielisairaaksi kertoman mukaan onnettoman rakkauden takia ja alkoi kutsua itseään *Viipurin kuninkaaksi*.

Teoksia
-------

* *Suomalaisia lauluja*. Frenckell, Helsinki 1867

Lähteet
-------

* CARLENIUS Olivier August Johan. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* O. A. Kallio : Uudempi suomalainen kirjallisuus : edellinen osa : vanhempi eli perustava aika. WSOY 1911, s. 173

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***O. A. J. Keinänen*** 

* Google-kirjat : O. A. J. Keinäsen teos Suomalaisia lauluja
* Vapaasti ladattava O. A. J. Keinäsen e-kirja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Johan August Backman** (24. joulukuuta 1891 Liljendal – 4. huhtikuuta 1974) oli suomalainen taidegraafikko ja taidemaalari.

Backman opiskeli Vapaassa Taidekoulussa mutta oli itseoppinut taidegraafikko. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyyn vuonna 1954. Backmanin teoksia oli esillä Moskovassa 1934, Riiassa 1935, Prahassa ja Berliinissä 1936, Kööpenhaminassa 1937, Lontoossa 1938 ja Oslossa 1946. Varsinaiselta ammatiltaan Backman oli maanviljelijä.

Backman teki valtaosan grafiikastaan viivasyövytyksellä täydennetyllä akvatintamenetelmällä. Yksityiskohtaisen realistisen grafiikan aiheina olivat pääasiassa keskiaikaiset kivikirkot ja maaseutu- ja pikkukaupunkiaiheet. Backman teki vuonna 1960 matkaan Italiaan ja tämän matkan tuloksena syntyi joukko impressionistisia maisemamaalauksia.

Teoksia
-------

* *Porvoon kirkko* : viivasyövytys. 1931
* *Ihmishahmo maisemassa* : öljymaalaus. 1959

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : August Backman
2. 1 2  Oravien aarteita - grafiikkaa 60-luvun kodissa - Suomen Taidegraafikot ry:n kokoelman perusnäyttely 7.5.2010 alkaen Jyväskylän taidemuseon Holvissa ; taiteilijat ; August Backman

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : August Backman
**British Motor Holdings Ltd** (BMH) oli britannialainen autoteollisuusyhtiö, joka toimi 14. joulukuuta 1966 asti nimellä British Motor Corporation (BMC).

Historia
--------

Britanniassa pääministeri Harold Wilsonin Työväenpuolueen hallituskausi 1964–1970 oli teollisen tuotannon laskun aikaa, mitä pyrittiin korjaamaan yritysfuusioilla, etenkin ajoneuvoteollisuudessa. Chrysler oli ostanut osan Rootes Groupista, Leyland Motors Company (LMC) oli hankkinut omistukseensa Standard-Triumph Companyn ja Roverin, ja siitä oli tullut autoteollisuuden tärkeä vaikuttaja. British Motor Corporationin (BMC) kotimaan myynnissä oli tapahtunut huomattava puodotus. Vuonna 1965 BMC hankki omistukseensa yhteistyökumppaninsa, autojen koripeltejä valmistavan Pressed Steel Companyn, ja vuoden 1966 syksyllä Jaguarin. Jotta yhtiön liiketoiminnan muuttunut luonne kävisi paremmin ilmi, sen nimi muutettiin muotoon British Motor Holdings 14. joulukuuta 1966.

Jaguar myytiin, koska sen perustaja ja pääjohtaja William Lyons oli eläköitymässä, eikä hänellä ollut jatkajaa. Hänen ainoa poikansa John Lyons oli saanut surmansa auto-onnettomuudessa vuonna 1955, ja muut johtokunnan jäsenet olivat samaa ikäluokkaa hänen kanssaan. Toinen myyntiin vaikuttanut seikka oli, että myös Jaguarille koripeltejä tuottanut Pressed Steel Company, oli nyt BMC:n omistuksessa.

BMC:lle Jaguar Cars oli mielenkiintoinen hankinta, koska sen kaupallinen menestys etenkin Yhdysvaltain markkinoilla oli hyvä ja yhtiö voitollinen. Samaan aikaan BMC kärsi huonon myynnin aiheuttamasta kassavajeesta, joka vaikeutti uusien laiteinvestointien tekemistä ja uusien automallien suunnittelua.

Merkit
------

BMH:n alaisuuteen kuului valtava määrä brittiläisiä automerkkejä  

Jaguar Cars Ltd:n puolelta siirtyi:

Jaguar XJ
* Jaguar
* Daimler
* Coventry Climax
* Guy

BMC:n puolelta siirtyi:

Austin 1100 Mk 2 1969
* Austin
* Morris
* MG
* Riley
* Wolseley
* Vanden Plas
* BMC

Fuusio Leyland Motor Corporationin kanssa
-----------------------------------------

Jo tammikuussa 1968 BMH:n elinkaari tuli päätökseen. Vaikka yhtiö edelleen kamppaili pitääkseen tuloksensa voitollisena, se yhdistyi vakavaraisen Leyland Motor Corporationin kanssa. Tuloksena yhtiöstä tuli British Leyland Motor Corporation (BLMC).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Bobby Brown** (s. 5. kesäkuuta 1991 Denver) on yhdysvaltalainen freestylehiihtäjä. Hän kilpailee slopestyle- ja big air -kisoissa.

Brownin ensimmäinen suuri voitto tuli joulukuussa 2008 Dew Tour Slopestylessä Breckenbridgessä. Hän voitti myös vuoden 2009 Uuden-Seelannin Openissa (slopestyle). Vuonna 2010 Brown voitti nuorten maailmanmestaruuden slopestylessa.

X Gamesissa Brown voitti big airin vuosina 2010 ja 2012 sekä slopestylen vuonna 2010. Ensimmäisen maailmancupin osakilpailunsa Brown laski maaliskuussa 2013. Hän voitti Breckenridgen osakilpailun tammikuussa 2014.

Brown kuuluu maailman 10 parhaan freestylehiihtäjän joukkoon.*lähde?* Hänet tunnetaan tuplavolttien tekemisistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Bobby Brown *sochi2014.com*.  Arkistoitu 2.5.2014. Viitattu 13.2.2014. (englanniksi)
2. ↑  Bobby Brownin kisahistoria ESPN. Viitattu 30.12.2010. (englanniksi)
3. ↑  Bobby Brown Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
4. ↑  Bobby Brownin profiili ESPN.  Arkistoitu 19.2.2013. Viitattu 30.12.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bobby Brown Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Bobby Jones
**Robert Tyre "Bobby" Jones Jr** (17. maaliskuuta 1902 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat – 18. joulukuuta 1971) oli yhdysvaltalainen amatöörigolfaaja. Hän voitti 7 major-turnausta, neljästi US Openin (1923, 1926, 1929 ja 1930) ja kolmesti British Openin (1926, 1927 ja 1930). Jones teki historiaa kaudella 1930 voittamalla molempien ammattilaisturnauksien lisäksi myös vastaavat amatööriturnaukset. Saavutusta kutsuttiin golfin Grand Slamiksi, ennen kuin kaksi major-turnausta, The Masters Tournament ja PGA Championship syrjäyttivät amatööriturnaukset. Kauden 1930 jälkeen Jones lopetti suoraan huipulta vain 28-vuotiaana.

Jonesilla diagnosoitiin selkäytimen rakkula vuonna 1948 ja hän viettikin loppuelämänsä pyörätuolissa. Bobby Jones menehtyi synnyinkaupungissaan Atlantassa vuonna 1971, ja hänet haudattiin Oakland Semeteryn hautausmaalle.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Robert Arthur "Bobby" Hales** (9. elokuuta 1934 Avonlea, Saskatchewan – 15. lokakuuta 2016 Port Coquitlam, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen trumpetisti, orkesterinjohtaja, sovittaja ja säveltäjä.

Hales opiskeli trumpetinsoittoa lyhyesti Reginassa ennen muuttoaan Chilliwackiin Brittiläiseen Kolumbiaan vuonna 1947. Hän opiskeli Westlake College of Modern Musicissa Los Angelesissa vuosina 1955–1957. Siellä hänen opettajinaan toimivat Ollie Mitchell ja Dick Groves. Tämän jälkeen hän työskenteli päätoimisesti Vancouverissa, jossa hän muun muassa soitti Dave Robbinsin big bandissa ja teki sille sovituksia. Hän teki lisäksi televisiotyötä CBC:lle. Vuonna 1988 hän sävelsi *The Beginning of the End* -sarjan talviolympialaisten 1988 (Calgary) loppuseremonioita varten.

Vuonna 1965 Hales perusti oman big bandinsa, jonka solisteihin kuuluivat Stew Barnett, Don Clark, Hales itse, Fraser MacPherson, Dave Quarin, Wally Snider, Jack Stafford, Oliver Gannon, Bob Doyle ja George Ursan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Bobby Hales
**British Sea Power** on brittiläinen indierockyhtye, joka julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 2003 Rough Trade -levy-yhtiöllä. Yhtyeen perustajäsenet ovat Jan Scott Wilkinson (laulu, kitara), Martin Noble (kitara, koskettimet), Neil Hamilton Wilkinson (bassokitara, laulu, kitara) ja Matthew Wood (rummut). Lisäksi yhtyeeseen kuuluu tällä hetkellä Abi Fry (viulu, koskettimet) sekä Phil Sumner (kornetti, koskettimet, kitara). Toistaiseksi British Sea Power on esiintynyt Suomessa vain kerran: 29. päivä huhtikuuta 2013 Tavastialla Helsingissä.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *The Decline Of British Sea Power* (2003)
* *Open Season* (2005)
* *Do You Like Rock Music?* (2007)
* *Valhalla Dancehall* (2010)
* *Machineries Of Joy* (2013)
* *Sea of Brass* (2015)
* *Let the Dancers Inherit the Party* (2017)

Lähteet
-------

Tiketti: British Sea Power (UK), Big Wave Riders - Tavastia-klubi, Helsinki - 29.4.2013 *tiketti.fi*. Viitattu 25.1.2015. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **British Sea Power**.
* Virallinen kotisivu (englanniksi)
**Juuttuminen** ("perseveraatio") on aivovauriosta johtuvaa saman toiminnon, sanan, lauseen, ajatuksen tai muun käyttäytymisen pakonomaista toistamista. Juuttuminen vaikeuttaa tai estää henkilön yleistä toimintakykyä. Juuttumiseen liittyy vaikeus toiminnan joustavaan etenemiseen, sen ajoitukseen ja hallintaan. Juuttuminen on sitä voimakkaampaa, mitä tietoisemmin henkilö yrittää siitä irtautua.

Häiriö voi ilmetä toistuvana päänsisäisenä juuttumisena, jolloin jokin mielikuva, muistikuva tai sana toistuu asiaan kuulumattomassa tilanteessa. Tällöin liikkeet saattavat olla sujuvia, eikä juuttuminen välttämättä näy voimakkaasti henkilön olemuksessa. Ulkopuolelle selkeämmin näkyvässä juuttumisessa toiminnan aloittaminen tai jatkaminen on vaikeutunut, jolloin henkilö ei etene liikesarjan osasta tai toiminnosta seuraavaan. Puheessa juuttuminen tarkoittaa tietyn sanan tai äänteen pakonomaista toistamista. Selvä tauko tai huomion kiinnittäminen muualle helpottavat juuttumisesta irtautumista.

Katso myös
----------

* Pakkotoiminto
* Pakko-oireinen häiriö
**Kaatamon** seutuun kuuluvat Liperin kunnan länsiosan kylät Huistinvaara, Kaatamo, Korpivaara ja Risti. Alueelle ovat ominaisia laajat peltoalueet, kirkasvetiset järvet ja vaaramaisemat. Alueella toimii noin 20 eri toimialojen yritystä sekä noin 25 lihan- ja maidontuottajatilaa. Monien työmatka suuntautuu maakunnan pääkaupunkiin Joensuuhun.

Kyläseutua halkoo Varkaudentie eli valtatie 23. Lähin rautatieasema sijaitsee Viinijärvellä, jonne on matkaa noin 15 kilometriä. Pieksämäki–Joensuu-rata kulkee alueen kautta. Joensuun lentoasemalle matkaa kertyy noin 30 km.

Koulu
-----

Kaksiopettajaisessa Ristin kyläkoulussa on luokat 1–6. Koulu oli lakkautusuhan alla, mutta Liperin kunnanvaltuusto päätti säilyttää sen vuonna 2010. Liperin kunnanvaltuusto kuitenkin päätti lakkauttaa koulun vuonna 2011. Vanha puinen kyläkoulu on teatteri- ja kylätalona, jossa kesäisin toimii Ristin kesäteatteri.

Kota
----

Kylätaloksi rakennetaan kota vuoden 2010 aikana. Kota on saanut Leader-rahoitusta.

Palvelut
--------

Lähimmät elintarvikekaupat sijaitsevat Viinijärvellä ja Sarvikummussa. Kauppa-auto kiertää kylillä eri viikonpäivinä. Lähimmät huoltoasemat ovat Käsämässä (Teboil) ja Outokummussa (Neste). Lähin ruokaravintola sijaitsee Valamon luostarissa. Joensuun seutukirjaston kirjastoauto kiertää kylillä kahden viikon välein.

Kylien yhteinen lehti on vuosittain ilmestyvä Meijän Avviisi.

Kesäteatteri
------------

Ristin vanhimmalla koululla, nykyisin Ristin teatteri- ja kylätalolla toimii Liperin vanhin teatteri, Ristin kesäteatteri.

Lähteet
-------

1. ↑  Karjalainen 22.2.2010[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kaatamon seudun sivut (Arkistoitu – Internet Archive)

Liperi

|  |  |
| --- | --- |
| Taajamat | Kirkonkylä | Viinijärvi | Ylämylly |
| Kylät | Ahonkylä | Kaatamo | Kompero | Korpivaara | Käsämä | Leppälahti | Liperin kylä | Liperinsalo | Mattisenlahti | Risti | Ristinsalmi | Roukalahti | Salokylä | Taipale | Tutjunniemi | Vaivio | Ylämylly |
**Jürgen Nöldner** (22. helmikuuta 1941 Berliini – 21. marraskuuta 2022) oli saksalainen jalkapalloilija.

Ura
---

Nöldner aloitti jalkapalloilun Sparta Lichtenbergissä sekä BEWAG/Turbine Berlinissä. Vuonna 1959 Nöldner siirtyi Vorwärts Berliniin, jonka paidassa hän voitti viisi DDR-Oberligan mestaruutta, sekä yhden DDR:n cup-mestaruuden. Vuonna 1973 Nöldner lopetti pääsarjauransa.

Nöldner edusti DDR:n maajoukkuetta kolmekymmentä kertaa ja oli mukana vuoden 1964 olympiapronssia voittaneessa joukkueessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jürgen Nöldner: Der Fußballer, der das schnellste Tor für die DDR schoss - Nachruf *Der Spiegel*.  22.11.2022. Viitattu 22.11.2022. (saksaksi)
2. 1 2  Leske, Hans: *Enzyklopädie des DDR-Fussballs*, s. 338. Göttingen: Verlag die Werkstatt, 2007. ISBN 978-3-89533-556-3. (saksaksi)

Saksan demokraattisen tasavallan vuoden jalkapalloilija
1963: Kaiser • 1964: Urbanczyk • 1965: Weigang • 1966: Nöldner • 1967: Erler • 1968: Bransch • 1969: Vogel • 1970: R. Ducke • 1971: P. Ducke • 1972: Croy • 1973: Kreische • 1974: Bransch • 1975: Pommerenke • 1976: Croy • 1977: Dörner • 1978: Croy • 1979: Streich • 1980: Grapenthin • 1981: Grapenthin • 1982: Schnuphase • 1983: Streich • 1984: Dörner • 1985: Dörner • 1986: Müller • 1987: Müller • 1988: Thom • 1989: Trautmann • 1990: Kirsten • 1991: Gütschow



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kansaa. Juutit on myös malvakasveihin kuuluva kasvisuku.*
**Juutit** olivat germaaninen kansa, joiden uskotaan alun perin asuneen nykyisen Tanskan Jyllannissa (*Jutland*, "Juutinmaa") sekä Friisian rannikolla. Tacitus mainitsee kirjassaan *Germania* heimon nimeltä **eudosit** (*eudoses*), jonka on tulkittu tarkoittavan juutteja. Juutit esiintyvät muissa varhaisissa lähteissä myös nimillä *Eote*, *Ytene*, *Yte* ja *Iutae*. Tacituksen mukaan eudosit olivat yksi niistä heimoista, jotka palvoivat Nerthus-jumalatarta.

Juutit valloittivat yhdessä anglien, saksien ja friisien kanssa Englannin 400-luvulla. Beda Venerabiliksen mukaan juutit asettuivat Kentiin, Hampshireen ja Isle of Wightin saarelle. Tanskaan jääneet juutit sulautuivat sittemmin daaneihin.

Lähteet
-------

* Tacitus, Publius Cornelius: *Germaania*. (Germania, 98.) Suomentanut Edwin Linkomies (1. painos 1952). Helsinki: Otava, 1976. ISBN 951-1-02311-X.

### Viitteet

1. ↑  Jutes (Eudoses) *The History Files*. Kessler Associates. Viitattu 11.7.2011. (englanniksi)
2. ↑  Tacitus 1976, s. 63.
3. ↑  Jute *Encyclopaedia Britannica Online Academic Edition*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 15.10.2014.
**Kiiltokirjanpainaja** (*Ips amitinus*) on kaarnakuoriaisten alaheimoon ja kirjanpainajien sukuun kuuluva laji. Aikuinen kiiltokirjanpainaja on 3,5-4,8 mm pitkä ollen lähisukulaistaan kirjanpainajaa (*Ips typographus*) kapeampi ja usein tummempi laji. Lajin peräkuoppa on lakankiiltoinen ja karkeapisteinen. Tuholaisena se on kirjanpainajaa vaarattomampi.
Kiiltokirjanpainaja on sekundaarinen tuhonaiheuttaja eli se ei iskeydy terveisiin puihin. Kiiltokirjanpainaja iskeytyy pääasiassa heikentyneisiin kuusiin ja joskus myös mäntyihin vioittaen runkoja puun pituussuuntaisilla 1,5-2,0 mm leveillä emokäytävillä. Emokäytävät ovat jonkin verran mutkikkaista. Kiiltokirjanpainaja tekee puussa käytäviään sekä ohuen että paksun kuoren alle estäen puun nestevirtauksia. Jos syömäkuvioita on laajasti puun rungon ympäri, puut voivat kuolla.

Keskeinen kiiltokirjanpainajien torjuntakeino on kuorellisen puutavaran ja tuulenkaatojen kuljettaminen metsästä pois ajoissa ennen hyönteisten lisääntymistä, sillä se käyttää niitä lisääntymismateriaalinaan. Kiiltokirjanpainajan parveilu tapahtuu toukokuun lopulla ja kesäkuun alussa ja toukkien kuoriutuminen munista ja koteloituminen tapahtuu kesä- ja heinäkuussa. Aikuiset kiiltokirjanpainajat alkavat poistua puista heinäkuun lopulla jatkuen aina lokakuun alkuun asti. Aikuiset kiiltokirjanpainajat talvehtivat karikkeessa.

Kiiltokirjanpainaja havaittiin ensimmäisen kerran Suomessa 1950-luvulla*lähde?* ja nykyisin sitä tavataan suurimmassa osassa maata.

Lähteet
-------

1. ↑  Jyrki Muona, Jaakko Mattila: Kiiltokirjanpainaja – *Ips amitinus* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Kiiltokirjanpainaja (*Ips amitinus*)
* Metla: Kiiltokirjanpainaja (*Ips amitinus*) (Arkistoitu – Internet Archive)
* University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Ips amitinus (englanniksi)
* Plantwise: Small spruce bark beetle (*Ips amitinus*) (englanniksi)
* Pherobase: Semiochemicals of Ips amitinus, the Small spruce bark beetle (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1746726
* Wikispecies: Ips amitinus
* BioLib: 13968
* EoL: 679700
* EPPO: IPSXAM
* EUNIS: 268300
* Fauna Europaea: 249665
* Fauna Europaea (new): d1731dcf-72bf-41ae-952a-458a3ca6db40
* GBIF: 5018748
* iNaturalist: 993141
* NBN: NHMSYS0021109696
* NCBI: 55981

 |

 |
**Viinamäen kansakoulu** oli entisen Jalasjärven kunnan Hirvijärven kylässä vuosina 1920–1966 toiminut kansakoulu.

Koulua varten Jalasjärven kunta osti vuonna 1920 tontin August Tuominiemen perikunnalta. Samana vuonna opetus aloitettiin Sameli Viinamäen ja Siimoni Hopiavuoren taloissa. Vuonna 1925 aloitetun koulurakennuksen alakertaan opetusta siirtyi syksystä 1927, ja koulu valmistui seuraavana vuonna. 

Ensimmäisenä opettajana Viinamäen koulussa toimi Hilma Ruha, ja muita vakituisia opettajia olivat vuosikymmenten mittaan Alli Autio, Kerttu Santalahti, Jaakko Yli-Rekola sekä koulun viimeisinä opettajina Maria Salmela ja Juhani Kungsbacka.

Viinamäen koulu toimi lakkautuksensa 1966 jälkeen ensin juhlatilana ja sitten huonosti menestyneen muoviyrityksen tiloina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hakala, Pirkko ym.: *Hirvijärven kylähistoria. Yhdyssiden menneiden ja tulevien sukupolvien välillä*, s. 62. Jalasjärvi: Jalasjärven kansalaisopiston Hirvijärven kylähistoriaryhmä, 1996. ISBN 952-90-8147-2.
**Jüri Täht** (26. toukokuuta 1930 Tartto – 29. marraskuuta 2022) oli virolainen sellisti, joka loi uransa Yhdysvalloissa.

Tähtin syntymävuonna hänen isänsä Georg aloitti työskentelyn lääkärinä Viljandin sairaalassa. Toista maailmansotaa edeltäneen lapsuutensa Täht viettikin Viljandissa. Hän sai ensimmäisen sellonsa joululahjaksi viisivuotiaana ja esiintyi jo muutama vuosi myöhemmin Felix Moorin radio-ohjelmassa. Täht ehti aloittaa sellonsoiton muodollisen opiskelun Viljandissa, mutta Viron jouduttua miehitetyksi hänen perheensä päätti paeta vuonna 1941 Saksaan. Isoäiti oli Venäjällä syntynyt saksalainen, joten perhe siirtyi Geislingenin pakolaisleirille, jossa Täht jatkoi sellonsoiton opiskelua. Hän valmistui lukio-opintojen päätteeksi pakolaisleirillä vuonna 1947 ja siirtyi Stuttgartin konservatorioon. Siellä Täht opiskeli sellonsoittoa, kunnes muutti vuonna 1951 Yhdysvaltoihin. Hän pääsi stipendillä opiskelemaan Nebraskan Dana Collegeen, josta sai kandidaatin arvon vuonna 1952. Asevoimiin värvätyksi tultuaan Täht liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin ja palveli neljä vuotta sen orkesterissa Washingtonissa.

Täht sai vuonna 1958 maisterin arvon Manhattan School of Musicista. Hän työskenteli siitä lähtien vapaana taiteilijana lukuisissa orkestereissa Broadwaylla ja muualla. Hän pääsi esiintymään muun muassa Radio City Music Halliin ja Carnegie Halliin. Hän esiintyi Marlene Dietrichin, Frank Sinatran, Tom Jonesin ja Paul Ankan kanssa. Tunnetuimmaksi Täht tuli jazzpianisti Don Shirleyn trion jäsenenä. Trio kiersi Yhdysvaltoja 1960-luvulla, ja kaikkiaan Tähtin yhteistyö Don Shirleyn kanssa kesti lähes 28 vuotta. Triosta tehtiin myöhemmin Oscar-palkittu elokuva *Green Book*. Täht loukkaantui siitä, että hänestä tehtiin elokuvassa venäläinen.

Täht liittyi ylioppilasjärjestö Korporatsioon Revelia -veljeskuntaan vuonna 1957. Hän oli veljeskuntalaisen Harald Raudseppin läheinen ystävä ja yksi Estonian-Revelia Academic Fundin perustajista. Säätiö on tukenut stipendeillä nuorten virolaisten yliopisto-opintoja. Vuosina 1983–1996 Täht työskenteli Voice of America -radioasemalla. Viimeiset vuotensa hän asui puolisonsa Carmenin isän August Nieländerin kotona Vana-Kuustessa. Hänellä oli poika. Täht sai Valkoisen Tähden ritarikunnan viidennen luokan ansioristin ja Revelian ristin ansiokkaasta palveluksesta. Evelin Täht kirjoitti Tähtin elämästä kirjan *Stargazing – An Extraordinary Life*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Estonian cellist Jüri Täht has died The Strad 1.12.2022, viitattu 28.12.2022 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  In memoriam Jüri Täht Eesti Elu 16.12.2022, viitattu 28.12.2022 (englanniksi)
3. ↑  Film Green Book and Donald Shirley – A Rediscovered Trio Evelin Täht, viitattu 28.12.2022 (englanniksi)
4. ↑  The extraordinary life of the Estonian cellist Jüri Täht Evelin Täht, viitattu 28.12.2022 (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kaatokolo** on puuhun tehtävä kolo, minkä avulla tapahtuu puun kaatumissuunnan määrittely ja sen avulla ehkäistään puun kaatuessa muuten helposti tapahtuva tyven repeytyminen. 

Moottorisahan tai käsisahan avulla tapahtuvassa puun kaadossa tehdään puun kaatumissuunnan puolelle suuremmissa puissa vastasahaus tai kirveellä hakattu suoraviivainen lovi. Loven syvyys on noin 10–20 prosenttia puun läpimitasta. Loven sijainti varsinaiseen kaatosahaukseen nähden on hieman kaatosahauksen alapuolella. Varsinainen kaatosahaus tehdään kaatosuunnan vastaiselle puolelle. Kaatosahaus lopetetaan 1–2 cm ennen kaatokolon pohjan linjaa, niin että kaatosahauksen ja kaatokolon pohjan väliin jää sen verran katkaisemattomia puusyitä. Nämä puusyyt toimivat saranan lailla ja pakottavat puun kaatumaan määrättyyn suuntaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Osaatko tehdä kaatokolon? Yle Elävä arkisto
* Näin kaa­dat puun oikein (Arkistoitu – Internet Archive)
* Perinteinen kaatokolo, Metsolan metsäkoulu YouTubessa, video 16 min 25 s
Kadetti 1790.
**Haapaniemen sotakoulu**, myöh. **Haapaniemen kadettikoulu, Haapaniemen topografikunta, Haapaniemen kenttämittauskoulu** oli vuonna 1779–1819 toiminut kadettikoulua vastaava oppilaitos. Koulu toimi aluksi Kuopiossa, mutta siirtyi seuraavana vuonna Rantasalmelle Haapaniemen ratsutilalle. Koulun perustajana pidetään Georg Magnus Sprengtportenia, jolla oli ollut sotilasvirkatalossaan Ristiinan Brahelinnassa vuodesta 1777 yksityinen upseerikoulu. Hän teki aloitteen Haapaniemen perustamiseksi. Alkuun koulusta valmistui upseereita vain Savon prikaatia varten, mutta toiminta laajentui 1782 käsittämään koko Suomen.

Koulun toiminta oli keskeytyksissä vuosien 1788–1790 ajan, mutta jatkoi toimintaansa sen jälkeen vuoteen 1808, jolloin oppilaat siirrettiin kersantin arvoisina liikekannalle pantuihin joukkoihin. Tuolloin koulun oli läpäissyt 210 oppilasta. Tunnetuin koulun johtajista oli everstiluutnantti Samuel Möller (johtajana 1783–1788 ja 1791–1799).

Samuel Möllerin hauta Joroisissa.
Sodan päätyttyä koulu jatkoi toimintaansa nimellä Haapaniemen topografikunta, ja 1816 se laajentui kadettikouluksi. Koulussa sattui tulipalo 1818, jolloin koulu siirrettiin Haminaan ja se sai nimekseen Suomen kadettikoulu. Koulun sijaintipaikalle Haapaniemeen pystytettiin 1931 muistokivi.

Osittain kaksikerroksisessa päärakennuksessa oli yläkerrassa oppilaiden asuntoja ja alakerrassa opetustilat ja opettajien asuntoja. Palaneen rakennuksen paikalle rakennettiin 1871 nykyinen hirsinen rakennus.

Kun koulun toiminta oli päättynyt, Haapaniemi annettiin vuokralle. Vuokraviljelijöinä toimivat 1800-luvulla muiden muassa kapteeni M. H. Swartz, kruununvouti Cajander ja K. Forss. Vuonna 1901 tilan osti Tuomas Kankkunen, jonka suvulla tila oli vielä 1990.

Kirjallisuutta
--------------

* Sigurd Nordenstreng, Haapaniemi krigsskola och topografiska kår, [s.n.] 1930.
* E. S. Tigerstedt, Haapaniemi Krigsskola, dess lärare och elever, Söderström & C:o, 1910.
* Etelä-Savon rakennusperintö 1984 s. 193.
* Åström, Anna-Maria: ’Sockenboarne’. Herrgårdskultur i Savolax 1790-1850. Svenska litteratursällskapet i Finland : Folkkultursarkivet, 1993.

Katso myös
----------

* Upseerikoulutuksen historia Suomessa otsikko Haapaniemen Kadettikoulu (1779–1819)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 239
2. 1 2 3  Etelä-Savon kartanot, 3. otsikko: Haapaniemi
**Viinijärvi** on matala metsäjärvi Ilomantsin itäosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,2 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 72 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Etäisyys Viinijärven eteläisimmästä pisteestä pohjoisimpaan pisteeseen on noin 3,3 kilometriä. Järven eteläosan muodostaa Taipaleenselkä, jota Majaniemi ja Hautaniemi erottavat järven keski- ja pohjoisosasta. Järven kaakkoinen rantaviiva mutkittelee, muut rannat ovat melko suoria. Noin kolme neljäsosaa Viinijärven alasta on vähintään puolitoista metriä ja enintään kuusi metriä syvä. Syvin piste, seitsemän metriä, sijaitsee itärannan Paksuniemen länsipuolella.

Viinijärven saariluku on kaksi. Taipaleensaari sijaitsee järven eteläosassa ja Rutnikka keskiosassa. Saarten yhteispinta-ala on 26 aaria. Viinijärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Järven luoteispuolella levittäytyy Viinijärvenkangas ja itäpuolella Viinimäenkangas. Asutusta on jonkin verran (Viinimäki, Iljanvaara).

Viinijärveen virtaa useita tulouomia ympäröivien suoalueiden halki. Järven luusua sijaitsee Taipaleenselän länsikolkassa, josta alkaa noin kilometrin mittainen Taipaleenjoki. Joki laskee Nuorajärven (144,7 metriä mpy) Retulahteen.

Viinijärven vesitilavuus on 6 121 000 kuutiometriä.

Viinijärvi (04.922.1.074) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Viinijärvi on kolmanneksi laajin Nuorajärven alueen 84:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Nuorajärvi ja Niettaanselkä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Viinijärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 20.4.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 20.4.2023.
3. ↑  Viinijärvi (04.922.1.074) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 20.4.2023.
4. ↑  Nuorajärven alue (04.922) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 20.4.2023.
**Alexandra Daitch** (s. 1963) on yhdysvaltalainen miljardööriperijätär. Hän edustaa Cargill-suvun viidettä sukupolvea ja omistaa noin kolme prosenttia perheyhtiönä toimivasta yhdysvaltalaisesta Cargill-suuryhtiöstä. Hän peri omistuksensa isänsä W. Duncan Macmillanin (k. 2006) jälkeen. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu *Forbes* arvioi maaliskuussa 2018 Daitchin varallisuudeksi 2,0 miljardia dollaria. Hänellä on kolme vastaavan omistusosuuden perinyttä miljardöörisiskoa: Sarah MacMillan, Lucy Stitzer ja Katherine Tanner.

Cargill on suuri Yhdysvaltain Minnesotan osavaltion Wayzatasta käsin johdettu erityisesti maataloustuotteiden tuotantoa ja kauppaa harjoittava yrityskonserni, jonka liikevaihto oli keväällä 2017 päättyneeltä tilivuodelta noin 110 miljardia dollaria. Cargill-suku piti hallussaan noin 87,2 prosenttia yhtiön osakkeista. Yhtiön omistusosuuksien seurauksena suvussa on toistakymmentä dollarimiljardööriä.

Daitch asuu Connecticutin osavaltion Old Lymessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alexandra Daitch (Maailman dollarimiljardöörien luettelo)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 26.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  Brian Solomon: The Little Black Book of Billionaire Secrets: The Secretive Cargill Billionaires And Their Family Tree  22.9.2011. Forbes, forbes.com. Viitattu 26.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Kristin Tillotson: Biography paints intimate portrait of the clan that built Cargill  16.11.2007. Star Tribune, startribune.com. Viitattu 25.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  The World's Billionaires List (Maailman dollarimiljardöörit, naiset)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 26.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  Gwendolyn Sontheim Meyer (Bloomberg Billionaires Index)  26.4.2018. bloomberg.com. Viitattu 26.4.2018. (englanniksi)
**Ljudmila Ivanovna Bragina** (ven. Людмила Ивановна Брагина, s. 24. heinäkuuta 1943 Sverdlovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen keskimatkojen juoksija, joka edusti aktiiviurallaan Neuvostoliittoa ja voitti olympiakultaa 1 500 metrin juoksussa.

Bragina sijoittui 1 500 metrin juoksussa neljänneksi Ateenan EM-kilpailuissa 1969. Sisäratojen EM-kilpailuissa Wienissä 1970 hän saavutti Maria Sykoran jälkeen hopeaa 800 metrin juoksussa. Seuraavana talvena hän sai 1 500 metrillä hopeaa halli-EM-kilpailuissa Sofiassa  ja sijoittui kesällä kuudenneksi samalla matkalla Helsingin EM-kisoissa. Talvella 1972 Bragina saavutti jälleen hopeaa 1500 metrillä sisäratojen EM-kilpailuissa Grenoblessa. 

Bragina paransi Karin Burneleitin nimissä ollutta 1 500 metrin maailmanennätystä 2,7 sekuntia Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa Moskovassa 18. heinäkuuta 1972 juosten ajan 4.06,9. Elokuun 12. päivä hän juoksi Moskovassa 3 000 metrin ME-tuloksen 8.53,0. Münchenin olympialaisissa Bragina paransi 1 500 metrin maailmanennätystä kolmeen kertaan. Alkuerässä 4. syyskuuta hän juoksi ajan 4.06,5 ja välierässä kolme päivää myöhemmin 4.05,1. Syyskuun 9. päivä käydyssä loppukilpailussa Bragina karkasi kanssakilpailijoiltaan puolimatkan jälkeen parantaen maailmanennätystä peräti 3,7 sekuntia lukemiin 4.01,4.

Bragina keskittyi Münchenin jälkeen 3 000 metrille. Hän rikkoi omissa nimissään olleen matkan maailmanennätyksen Neuvostoliitto–Yhdysvallat-maaottelussa Durhamissa 6. heinäkuuta 1974 juostuaan ajan 8.52,74. Rooman EM-kilpailuissa samana vuonna hän putosi 1 500 metrillä alkuerissä, mutta saavutti Nina Holménin jälkeen hopeaa 3 000 metrillä juostuaan ajan 8.56,09. Montréalin olympialaisissa 1976 Bragina sijoittui viidenneksi 1500 metrillä. Viikko olympiakisojen jälkeen, 7. elokuuta, hän paransi Grete Waitzin nimissä ollutta 3 000 metrin maailmanennätystä yli 18 sekuntia juostuaan Yhdysvallat–Neuvostoliitto-maaottelussa ajan 8.27,12.

Lähteet
-------

* Ljudmila Braginan esittely sporting-heroes.net-sivustolla (englanniksi)
* 1500 metrin maailmanennätyksen kehitys www.athletix.org (englanniksi)
* 3000 metrin maailmanennätyksen kehitys www.athletix.org (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  European Indoor Championships Women: 800 m Sports123 (englanniksi)
2. ↑  European Indoor Championships Women: 1500 m Sports123 (englanniksi)

  

Naisten 1 500 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1972: Ljudmila Bragina | 
1976: Tatjana Kazankina | 
1980: Tatjana Kazankina | 
1984: Gabriella Dorio | 
1988: Paula Ivan | 
1992: Hassiba Boulmerka | 
1996: Svetlana Masterkova | 
2000: Nouria Mérah-Benida | 
2004: Kelly Holmes | 
2008: Nancy Langat | 
2012: Maryam Yusuf Jamal | 
2016: Faith Kipyegon | 
2020: Faith Kipyegon  |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Fredriksborgin herttuatar Alexandra
**Alexandra, Fredriksborgin kreivitär**, syntyjään *Alexandra Christina Manley* (s. 30. kesäkuuta 1964), on Tanskan prinssi Joachimin ensimmäinen puoliso, avioliitossa *prinsessa Alexandra*.

Hän avioitui eron jälkeen vuonna 2007 valokuvaaja Martin Jørgensenin kanssa. He erosivat syksyllä 2015.

Alexandra Manley on kotoisin Hongkongista. Hän avioitui prinssi Joachimin kanssa vuonna 1995. He erosivat vuonna 2005. Prinssillä ja hänellä on kaksi lasta, prinssit Felix ja Nikolai.

Lähteet
-------

1. ↑  Prinsessa Alexandrasta avioliiton myötä kreivitär *Iltalehti.fi*.  3.3.2007. Alam Media. Viitattu 18.9.2015.
2. ↑  Paakkanen, Mikko: Ku­nin­kaal­li­nen ero järkytti tanskalaisia *Kaleva.fi*.  17.9.2004. Kaleva Oy. Viitattu 18.9.2015.
3. ↑  Denmark's Prince Joachim completes divorce *Usatoday.com*.  8.4.2005. Viitattu 18.9.2015.
4. ↑  Juorupalsta, Anna 38/2015 s. 92


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Rasmus Ottesen** (14. kesäkuuta 1871 Hulerødgaard, Hulerød – 8. maaliskuuta 1957 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.

Virkailijaperheeseen syntynyt Ottesen aloitti teatteriuransa vuonna 1901 Kuninkaallisessa teatterissa, jossa hän työskenteli vuoteen 1930 saakka. Ottesen näytteli ensimmäisessä elokuvassaan vuonna 1910 ja työskenteli vuosina 1911–1915 Skandinavisk-Russisk Handelshusilla ja Filmfabriken Danmarkilla, jossa hän toimi myös ohjaajana. Ottesenin viimeinen elokuva oli *For frihed og ret* vuonna 1949.

Elokuvia
--------

* *Lentävä sirkus*, 1912
* *Kuoleman saari*, 1913
* *Jokamies*, 1915
* *Suuri onnettomuus viljavarastossa*, 1916
* *Ditte ihmislapsi*, 1946

Lähteet
-------

1. ↑  Dansk film database *danskefilm.dk*. Viitattu 6.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Rasmus Ottesen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Siviilikäyttöön peruskorjattu, Asekoulun käytössä ollut kasarmirakennus Kokkolan Pikiruukissa.
Asekoulun lippu
**Asekoulu** oli Suomen puolustusvoimiin kuulunut sotilasopetuslaitos, joka toimi Helsingissä, Harjavallassa, Kokkolassa, Kuopiossa ja Lahdessa. Se vastasi ase- ja taisteluvälinealan koulutuksesta kantahenkilökunnalle ja varusmiehille. Varusmiehistä koulutusta saivat ainakin asesepät, taisteluvälinealiupseerit ja -upseerit. Taisteluvälinekoulutuksessa varusmiehet jaettiin jalkaväen -, ilmatorjunnan - ja tykistön koulutuslinjoihin.

Asekoulu aloitti toimintansa Kokkolan kaupungissa vuonna 1973, mutta se perustettiin jo 1919.

Koulun joukko-osastolipussa on punaisella pohjalla Suomen vaakunaleijona miekkoineen alasimen päällä.

Historia
--------

Joukko-osasto aloitti toimintansa nimellä Aseseppäkolu Helsingin Katajanokalla. Jatkosodan loppuun asti koulun johtajana toimi tunnettu jääkäriupseeri, myöhempi jääkärieverstiluutnantti John Rosenbröijer.

Kesällä 1963 Asekoulu siirtyi Kuopioon. Silloinen Kuopion Asevarikko luovutti Asekoululle asehuoltolan tilat ja sijoitti asehuoltolan vanhaan puukasarmiin. Suuren Neulamäen alueella toimi tuosta lähtien sekä asevarikko että Asekoulu.

Asekoulu muutti Kokkolaan vuonna 1973 Pikiruukin kasarmille.

Koulu siirrettiin Lahden varuskuntaan Lahteen puolustusministeri Anneli Tainan päätöksellä kesäkuun 1996 ja vuoden 1997 välillä. Asekoulusta tuli osa silloisen Hämeen Rykmentin Teknistä Koulutuskeskusta (TeknKoulK/HämR). Samalla alueella toiminut Keskusvarikko 8 siirtyi Senaatti-kiinteistöjen (Valtion kiinteistölaitos) hallintaan.

Nyttemmin koulun toiminnot on yhdistetty muihin huollon koulutuksiin puolustusvoimissa, lähinnä Hämeen Rykmentin Huoltokouluun. Aseseppäaliupseerit koulutettiin Hämeen Rykmentissä. Rykmentti lakkautettiin 31.12.2014.

Johto
-----

Asekoulun johtajana ovat toimineet mm.:

* kapteeni F. P. Yrjölä 1919 - ?
* majuri Karl Eklund 1.2.1921 - 23.9.1923
* everstiluutnantti Birger Linkomies 24.9.1923 - 30.7.1925 ja 20.9.1927 - 31.10.1929
* majuri Fritz Asplund 1.8.1925 - 19.9.1927
* majuri Arvo Saloranta 17.10.1929 - 28.2.1939
* majuri Yrjö Prinkki 1.3.1939 - 13.8.1942
* kapteeni Bertel Olin virkaatekevä 14.8.1942 alkaen
* jääkärieverstiluutnantti John Rosenbröijer 8.1.1943 - 2.12.1944
* majuri Ilmari Juvonen 3.1. - 3.3.1945
* kapteeni Matti Tavela virkaatekevä 2.7.1945 asti
* majuri Alvian Mauranen 3.7.1945 - 5.1.1946
* majuri Åke Sandström 5.1. - 12.8.1946
* kapteeni Mauri Raunto viransijainen 12.10.1946 asti
* insinöörimajuri Jaakko Ilmari Ulvinen 12.10.1946 - 16.1.1951
* majuri Eino Oravanainen 17.1.1951 - 12.9.1954
* everstiluutnantti Erkki Vara 18.8.1954 - 16.9.1956
* everstiluutnantti Toivo Kallio 1.10.1956 - 20.3.1958
* everstiluutnantti (Jouko) Jukka Kolehmainen 21.3.1958 - 10.6.1969
* everstiluutnantti Kari Tolvanen 10.6.1969 - 13.12.1971
* eversti Raimo Sihvola 14.12.1971 - 12.4.1979
* everstiluutnantti Jaakko Virkajärvi 13.4.1979 - 27.5.1983
* everstiluutnantti Juha Tyynelä 28.5.1983 - 23.1.1987
* everstiluutnantti Jarmo Mattila 24.1.1987 - 28.2.1993
* everstiluutnantti Markku Karvonen 1.3.1993 - 1996
* komentaja Kari Eronen 1996 - 2000
* majuri Vesa Kouhia
**Wille Lilja** (28. maaliskuuta 1880 Ruovesi – 27. kesäkuuta 1952) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Liljan puoliso oli Alma Kauttu. Lilja kävi kansakoulun 1890–1894. Hän oli Antti Toikkosen liikkeen kauppa-apulainen Kurussa 1895–1899, Hjalmar Sundvallin liikkeen kauppa-apulainen Tampereella 1899–1902 ja Ruoveden sivuliikkeen kaupanhoitaja 1902–1905, kauppias Oriveden Korkeakoskella 1905–1908, Korkeakosken Osuuskaupan liikkeenhoitaja 1908–1911, Hirsilän Kenkätehdas -yhtiön isännöitsijä 1911–1921, J. W. Suomisen Nahkatehdas Oy:n, Ab P. G. Holm Oy:n nauhatehtaan ja Pirkanmaan Nahka Oy:n pääedustaja Helsingissä 1921–1946 ja Oriveden Kenkätehtaan ja Kaupan, sittemmin Oriveden Kenkätehdas Oy, perustajaosakas 1918, johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1931 ja pääosakas vuodesta 1932. Lilja oli myös tilanomistaja Orivedellä 1918–1926, Oriveden Sähkö -yhtiön perustajia ja johtokunnan jäsen 1918–1921 sekä Oriveden kunnanvaltuuston jäsen 1919–1921. Kansanavun paikallisjohtajana hän toimi 1943–1945. Kansanavulle ja muihin kohteisiin Lilja lahjoitti huomattavia summia. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wille Lilja *Biografiasampo*. Viitattu 24.8.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 29.6.1952, nro 171, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.8.2022.