recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Osa Kaisa Salmen Gerberauni-teoksesta Turun tuomiokirkon edustalla 6. kesäkuuta 2008
**Kaisa Johanna Salmi** (s. 1968 Helsinki) on suomalainen installaatio-, performanssi-, yhteisö-, ja ympäristötaiteilija.

Hänet tunnetaan muun muassa mittavista ympäristötaideteoksistaan, kuten eduskuntatalon portaille (2007) ja Turun tuomiokirkon edustalle (2008) sommitelluista gerbera-asetelmista. Muita uutisoituja ja huomioita herättäneitä ympäristöteoksia ja performansseja ovat olleet muun muassa Helsingin Narinkkatorille Helsinki-viikolle muovijätteistä tehty teos "Muovivyöry" (2010), Lahdessa 28. huhtikuuta 2013 tuhansia osallistujia kerännyt *Fellmanin pelto - "elävä monumentti"* -suurperformanssi ja siitä tehty elokuva sekä Oulun keskustassa elokuussa 2013 Pakkahuoneenkadun peittänyt 34 000 ruusupensaasta koottu teos.

Fellmanin pelto -performanssi Lahdessa 28. huhtikuuta 2013
Salmi on koulutukseltaan taiteen maisteri Aalto-yliopistosta (2011), teatteritaiteen maisteri valosuunnittelussa Teatterikorkeakoulusta (2006) ja tekee parhaillaan (vuonna 2021) nykytaiteen väitöskirjaa Aalto-yliopistossa.

Salmi on palkittu 1. palkinnolla ympäristötaidekilpailussa Helsingissä vuonna 2010 ja hänet valittiin Suomen instituutin vuoden 2011 suomalaiseksi taiteilijaksi Virossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kaisa Salmi: Info & CV *kaisasalmi.com*.  2021. Viitattu 7.9.2021.
2. ↑  Kaisa Salmi *Kuvataiteilijamatrikkeli*.  2013. Suomen taiteilijaseura. Viitattu 31.8.2013.
3. ↑  Sari Saloranta: Ympäristötaiteilija Kaisa Salmi kutsuu Lahteen 22 000 ihmistä "punavankileirille" *Demari*.  28.1.2013. Viitattu 31.8.2013.
4. ↑  Moderni punavankileiri elää historiaa Lahdessa *Turun Sanomat*.  26.4.2013. Viitattu 31.8.2013.
5. ↑  Fellmanin pelto - 22 000 ihmisen elävä monumentti *www.lahdenmuseot.fi*.  2013. Lahti:  Lahden taidemuseo.  Arkistoitu 23.2.2014. Viitattu 31.8.2013.
6. ↑  Satu Niskanen: Ruusut valtasivat Pakkahuoneenkadun *Kaleva*.  25.8.2013. Oulu:  Kaleva. Viitattu 31.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaisa Salmen sivusto
**Volframihappo** (H2WO4) on epäorgaaninen volframin yhdiste, jota voidaan pitää volframitrioksidin hydraattina (WO3·H2O). Yhdistettä voidaan käyttää muiden volframiyhdisteiden valmistukseen ja keltaisena väriaineena.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa volframihappo on keltaista amorfista jauhetta. Se ei liukene veteen eikä happoihin, mutta on luonteeltaan hapanta ja liukenee emäsliuoksiin kuten hydroksideihin ja ammoniakkiin muodostaen volframaattisuoloja. Vetyfluoridi liuottaa volframihappoja muodostaen komplekseja.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Volframihappoa muodostuu keltaisena usein kolloidisena sakkana käsiteltäessä kuumia volframaattisuolaliuoksia, esimerkiksi ammoniumparavolframaattia, hapoilla. Kylmistä liuoksista saostuu tyypillisimmin valkoista sakkaa, joka on vaihtelevia määriä kidevettä sisältävää volframitrioksidia. Volframihappoa muodostuu myös useiden volframiyhdisteiden kuten volframiheksafluoridin, -heksakloridin ja -heksabromidin reagoidessa veden kanssa.

Volframihappoa käytetään hyvin puhtaan hienojakoisen metallisen volframin valmistuksessa. Lisäksi sitä voidaan käyttää muiden volframiyhdisteiden valmistukseen ja kirkkaankeltaisena pigmenttinä lasitteissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 209. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–96. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.2.2016). (englanniksi)
3. 1 2 3  Thomas W. Penrice: *Tungsten Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 23.2.2016
4. 1 2 3  Erik Lassner, Wolf-Dieter Schubert, Eberhard Lüderitz & Hans Uwe Wolf: *Tungsten, Tungsten Alloys, and Tungsten Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 23.2.2016
5. 1 2 3  Erik Lassner,Wolf-Dieter Schubert: *Tungsten*, s. 153. Springer, 1999. ISBN 978-0-306-45053-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.2.2016). (englanniksi)
**Kaisa Nappa** (s. 16. joulukuuta 1939) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitaleja 1950-luvun jälkipuoliskolla. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Valkeakosken Hakaa.

Nappa voitti viisiottelussa Suomen-mestaruuden vuonna 1957. Hän saavutti SM-hopeaa 80 metrin aitajuoksussa vuosina 1956 ja 1957 sekä pituushypyssä vuonna 1957. Hän saavutti Valkeakosken Hakan joukkueessa 4 × 100 metrin viestijuoksussa SM-hopeaa vuonna 1957 ja SM-pronssia vuonna 1956.

Nappa edusti Suomea viisiottelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa Göteborgissa 1957 sekä 80 metrin aitajuoksussa kahdessa maaottelussa vuosina 1956–1957.

Nappa teki viisiottelussa Suomen-ennätyksen 3 797 pistettä silloisen taulukon mukaan. Hänen ennätyksiään olivat 100 metrin juoksussa 13,2 s, 80 metrin aitauoksussa 12,5 s, korkeushypyssä 150 cm ja pituushypyssä 532 cm.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Kaisa Nappa Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 500. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 289. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
4. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 270, 278. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
5. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 409, 412. , 1987.
6. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 69, 228–229. , 1987.
7. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 599. , 1987.
Adolphe Granier de Cassagnac
**Adolphe Bernard Granier de Cassagnac** (12. elokuuta 1806 Avéron-Bergelle – 31. tammikuuta 1880) oli ranskalainen lehtimies, poliitikko, historioitsija ja Paul Adolphe Marie Prosper Granier de Cassagnacin isä.

Granier de Cassagnac aloitti lehtimiehenä Victor Hugon suojassa kirjallisuuden kriitikkona, mutta kääntyi poliittisen journalismin puolelle. 1840-luvulla hän oli toimittajana monessa lehdessä, kuten *L'epoque*, *Le pays* ja *L'ordre*. Hän oli jyrkästi konservatiivinen. Alkuun hän oli poliittiselta kannaltaan orléanisti ja prinssi Louis Napoleonin vastustaja, mutta vuoden 1848 jälkeen hän liittyi prinssin puolelle ja kääntyi keisarikunnan puolustajaksi. Granier de Cassagnac oli jäsen lainsäätävässä parlamentissa 1852–1870. Vuosina 1876 ja 1877 hänen valittiin kamariin bonapartistina.

Vuonna 1838 Granier de Cassagnac julkaisi teoksen *Histoire des classes ouvrières et des classes bourgeoises*, jonka mukaan proletaarit olivat ali-ihmisiä ja lähtökohtaisesti erilaisia kuin porvarit. Hänet lasketaan toisen luokan historioitsijaksi, mutta kuitenkin François Guizotin seuraajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Svensk uppslagsbok*, 5 (1930)
2. ↑  Liedman, Sven-Eric: *I skuggan av framtiden* (1999), s. 177.
3. ↑  Klinge, Matti: *Idyll och hot* (2000), s. 242.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Nuijamiesten marssi** (*Meill’ on hanki ja jää, meill’ on halla ja yö…*) on V. A. Koskenniemen sanoittama ja Toivo Kuulan säveltämä suomalainen laulu. Sen uhmakkaat sanat viittaavat nuijasodan kapinallisiin. Nuijamiesten marssi on suosittu isänmaallisena mieskuorolauluna.

Laulun kantaesitys oli Helsingissä yliopiston pohjalaisten osakuntien yhteisen talon Ostrobotnian vihkiäisjuhlassa 9. marraskuuta 1912. Koskenniemi julkaisi sanoituksen myös runona vuonna 1913 runokokoelmassaan *Hiilivalkea*. Mahtipontisissa sanoissa on kaikuja Kaarlo Kramsun nuijasota-aiheisista runoista. Kuula sovitti Nuijamiesten marssin orkesterille vuonna 1917. Laulun eri sovitukset ovat Kuulan tuotannossa osa opusta nro 28.

Nuijamiesten marssi on ollut vuodesta 1956 Suomen puolustusvoimien ilmatorjuntajoukkojen yhteinen kunniamarssi.

Lähteet
-------

1. ↑  Juhana Säilynoja: Isänmaallisissa mieskuorolauluissa soivat luonto ja kärsimys Yle 30.1.2013. Viitattu 19.12.2019.
2. ↑  Seppo Hentilä: Juhlapuhe Pohjalaisten osakuntien Porthan-juhlassa 9.11.2012 Ostrobotnialla talon täyttäessä 100 vuotta Helsingin yliopisto. Viitattu 19.12.2019.
3. ↑  Pirkko Alhoniemi: / Koskenniemi, Veikko Antero (1885 - 1962) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
4. ↑  Heikki Poroila: *Yhtenäistetty Toivo Kuula*, s. 13 Suomen musiikkikirjastoyhdistys 2013. Viitattu 19.12.2019.
5. ↑  Reijo Alanne: *Ilmatorjunta 100 -vuotiaassa Suomessa*, s. 8 Tampereen Reserviupseerit ry. Viitattu 19.12.2019.
Fly Lappeenrannan Jetstream 31.
**Fly Lappeenranta** Ltd oli suomalainen yritys, joka aloitti säännöllisen reittilentoliikenteen Lappeenrannan ja Helsinki-Vantaan lentoasemien välillä tammikuun 2008 lopulla. Lennot päättyivät keväällä 2010. *lähde?*

Fly Lappeenranta ei ollut missään vaiheessa varsinainen lentoyhtiö, vaan niin sanottu virtuaalilentoyhtiö, joka osti lentotoiminnot muilta. *lähde?*

Syksyllä 2010 yhtiön liiketoiminta myytiin yksityisten sijoittajille. *lähde?*

Fly Lappeenranta Oy oli edelleen olemassa lähinnä pöytälaatikkoyhtiönä yrityksen lakkauttamiseen vuoteen 2014 asti. Lappeenrannan kaupungin elinkeinoyhtiö omisti yli 80 prosenttia yhtiön osakkeista.

Aluksi yhtiön lennot operoi tšekkiläinen Central Connect Airlines (CCA).

Vuonna 2009 yhtiön lentoja hoiti skotlantilainen Highland Airways 19-paikkaisilla Jetstream-potkuriturbiinikoneilla.

Vuoden 2010 alusta yhtiön lentoja hoiti suomalainen Wingo-lentoyhtiö, kunnes lennot vielä samana keväänä loppuivat Wingon talousvaikeuksiin.

Yhtiö lennätti vuonna 2008 noin 20 000 matkustajaa. Yhtiön liiketoiminta oli heti ensimmäisenä toimintavuonna rajusti tappiollista. 2,7 miljoonan euron liikevaihdolla syntyi 1,7 miljoonan euron tappiot. (Etelä-Saimaa 1.7.2009) Missään vaiheessa toiminnasta ei tullut kannattavaa. *lähde?*

Kun Helsingin-lentojen kannattamattomuus oli käynyt ilmeiseksi, yhtiö ilmoitti keskittyvänsä Lappeenrannan lentokentän palvelutoimintoihin ulkomaan reittilentoja varten. *lähde?*

Yhtiön perustivat 2007 yksityiset sijoittajat Casper Mickwicz ja Esa Korjula sekä Lappeenrannan Kaupunkiyhtiöt vähemmistöosuudella. Yhtiön huonon taloustilanteen ja pienten matkustajamäärien vuoksi Lappeenrannan kaupunkikonserni joutui ensimmäisen toimintavuoden aikana pumppaamaan rahaa yhtiöön lähes 1,5 miljoonaa euroa. Vuonna 2009 Lappeenrannan kaupunki ja Kaupunkiyhtiöt ovat sijoittaneet yhtiöön vielä 850 000 euroa julkista rahaa. Samalla kaupunkikonsernista on tullut yhtiön pääomistaja. (ES 1.7.2009) Lappeenrannan kaupunki on perustellut Fly Lappeenranta Oy:hyn pumpattuja rahoja Lappeenrannan lentoliikenteen ja lentoaseman pelastamisella tilanteessa, jossa reittilennot Helsinkiin olivat muutoin loppumassa. Helsingin lentoja ei ole pystytty pelastamaan. *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑   Fly Lappeenranta Oy *Kauppalehti.fi*. Viitattu 18.1.2023.
2. ↑  Fly Lappeenranta jatkaa lentoaan *Etelä-Saimaa*.  9.10.2013.
3. ↑  Fly Lappeenranta aloittaa Helsinki-Lappeenranta -lennot *YLE Uutiset*.  10.1.2007. Viitattu 11.1.2007.
4. ↑  Skotlantilainen Highland Airways aloittaa lennot Suomessa *Etelä-Karjalan Radio, YLE*.  13.12.2008. Viitattu 13.12.2008.
5. ↑  STT: Fly Lappeenranta myytiin yrittäjille *Kauppalehti*. Viitattu 16.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Fly Lappeenranta (Arkistoitu – Internet Archive)
Seale Binghamton Universityssa 25. helmikuuta 2006.
**Bobby Seale** (s. 22. lokakuuta 1936 Liberty, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kansalaisoikeusaktivisti, joka perusti yhdessä Huey P. Newtonin kanssa Mustien panttereiden itsepuolustuspuolueen (myöhemmin Mustat pantterit) vuonna 1966. 

Seale liittyi Afroamerikkalaiseen yhdistykseen yliopistossa ja tämän sanotaan innoittaneen hänet perustamaan Mustat pantterit, jossa oli jäsenistöä enimmillään yli 5 000. Sealesta tuli puolueen puheenjohtaja ja FBI on valvonut Sealen toimia tiukasti tästä lähtien. 

Seale oli yksi alkuperäisestä "Chicagon kahdeksikoksi" kutsutusta aktivistista, joita syytettiin salaliitosta ja yllytyksestä mellakkaan Chicagossa 1968 järjestetyssä demokraattien kansallisessa puoluekokouksessa. Tuomari Julius Hoffman tuomitsi hänet neljäksi vuodeksi vankeuteen oikeuden halventamisesta.

Seale itse kertoo kirjassaan *Sanoista tekoihin* (1970), kuinka tuomari toistuvasti oikeudenkäynnissä kieltäytyi myöntämästä Sealelle lupaa valita oma asianajajansa (perustuslaillinen oikeus Yhdysvalloissa) ja lopulta laitatti Sealelle suukapulan, jottei tämä voinut häiritä oikeudenkäyntiä.

Suomennettu teos
----------------

* *Sanoista tekoihin*. (*Seize the Time: The Story of the Black Panther Party and Huey P. Newton*, 1970.) Suomentanut Seppo Loponen. Helsinki: Tammi, 1971.

Lähteet
-------

1. ↑  The Chicago Seven (Arkistoitu – Internet Archive). *St. James Encyclopedia of Popular Culture*. Gale, 2000. Vaatii HighBeam-tilauksen. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bobby Seale** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Edwin Cheruiyot Soi** (s. 3. maaliskuuta 1986 Keircho) on kenialainen kestävyys- ja maastojuoksija.

Soi osallistui Fukuokan maastojuoksun MM-kisoihin 2006, joissa hän oli lyhyellä matkalla kahdeksas ja samalla voittamassa joukkuekultaa Kenian joukkueessa. IAAF:n yleisurheilufinaalissa kauden lopussa hän oli toinen sekä 3 000 metrin juoksussa (ajalla 7.39,25) että 5 000 metrin juoksussa (ajalla 13.49,45). Hän sijoittui Mombasan maastojuoksun MM-kilpailuissa 2007 yhdeksänneksi ja sai joukkuekilpailussa kultaa. Hän voitti saman vuoden IAAF:n yleisurheilufinaalissa 3 000 metriä ajalla 7.48,81 ja 5 000 metriä ajalla 13.38,16.

Soi sijoittui Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 3 000 metrillä neljänneksi. Hän voitti Kenian olympiakarsinnoissa 5 000 metriä. Pekingin olympialaisissa 2008 Soi saavutti pronssia kauden parhaalla ajallaan 13.06,22. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän voitti 5 000 metriä ajalla 13.22,81 ja sijoittui 3 000 metrillä toiseksi. Seuraavan vuoden yleisurheilufinaalissa hän oli 5 000 metrillä kolmas.

Soi voitti 5 000 metrin Afrikan-mestaruuden Nairobissa 2010 ajalla 13.30,46. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui 3 000 metrin juoksussa kolmanneksi ajalla 7.41,78. Lontoon olympialaisissa hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui samalla matkalla viidenneksi.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat
* 1 500 metrin juoksu: 3.40,52 (2013)
* 3 000 metrin juoksu: 7.27,55 (2011)
* Kahden mailin juoksu: 8.14,10 (2011)
* 5 000 metrin juoksu: 12.51,34 (2013)
* 10 000 metrin juoksu: 27.14,83 (2006)
* 10 kilometrin maantiejuoksu: 27.46 (2006)
* Puolimaraton: 1.00.24 (2019)
* Maraton: 2.09.16 (2021)

Sisäradat
* 3 000 metrin juoksu: 7.29,94 (2012)

Lähteet
-------

* Edwin Cheruiyot Soi Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Edwin Cheruiyot Soi *Olympedia*. Viitattu 2.1.2022. (englanniksi)
2. ↑  Senir race men *iaaf.org*. Viitattu 16.8.2013. (englanniksi)
3. 1 2 3  Edwin Cheruiyot Soi Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 10.4.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Nikolai (Nikke) Ievanen**, sukunimi aik. **Issaijeff**, käytti kirjailijanimeä **Niilo Kivakka** (18. marraskuuta 1921 Kiimasjärvi, Karjalan työkansan kommuuni – 8. kesäkuuta 1982 Pietarsaari) oli suomalainen sotakirjailija.

Henkilöhistoria
---------------

Kivakan vanhemmat olivat rovasti Mikael Ievanen ja Anna Nesteroff. Hän opiskeli Kuopion kauppaoppilaitoksessa 1939–1943, valmistuen merkonomiksi. Jatkosodan aikana Kivakka osallistui päämajan sissitoimintaan kyynelradio-miehenä. Hän toimi sodan jälkeenkin puolustusvoimien tiedusteluosastossa. Avioiduttuaan hän muutti puolisoineen ensin Turkuun ja sitten Pietarsaareen.

Teokset
-------

* *Partion vahvuus 20: Kaukopartioseikkailuja 1941-44*. WSOY 1968
* *Kymmenen yhtä vastaan: Kuhmon taistelut 1939-40*. WSOY 1977
* *Rangaistuspartio*. Karisto 1984

Lähteet
-------

* Niilo Kivakka SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Niilo Kivakka (Arkistoitu – Internet Archive)
* Teoslista Fennica-tietokannasta
* *Partion vahvuus 20* -kirjan tietoja kirjailijasta

### Viitteet

1. ↑  Pietarsaarelaisesta Alisa Ievasesta tuli pikkulotta jo 7-vuotiaana. Pohjalainen, 5.12.2015.
Kauppaneuvos Karl Nordgren (1985)
**Karl August Nordgren** (s. 13. toukokuuta 1925 Helsinki) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Nordgrenin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Karl Arthur Nordgren ja Dagny Johanna Weber. Hänen puolisonsa 1950–1966 oli Yvonne Elisabeth Charlotte Tornberg, vuonna 1966 hän avioitui uudelleen Wenche Bogstadin kanssa. Nordgren tuli ylioppilaaksi Svenska samskolan i Helsingforsista 1943 ja harjoitti opintoja Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa 1946–1951. Hän oli Oy Suomen Vanutehdas Ab:n, vuodesta 1965 Oy Suomen Vanutehdas – Finnwad Ltd, hallituksen jäsen 1947–1983 ja puheenjohtaja 1949–1981, tehtaiden isännöitsijä 1953–1962 ja toimitusjohtaja 1953–1981, Oy Fundus Ab:n hallintoneuvoston varapuheenjohtaja 1976–1983, toimitusjohtaja 1983 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1984, samoin kuin Oy Velsco Ab:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1982. Nordgren oli Velskolan kartanon osakas Espoossa ja hoiti kartanotilaa 1940–1981. Hänellä on myös ollut useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Nordgren on reservin korpraali. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1976.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Karl Nordgren (1925–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 13.2.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 17.11.2022.
2. ↑  Födelsedagar i morgon.  *Hufvudstadsbladet*, 12.5.1975, nro 125, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.11.2022.
**Karl Magnus von Wright** (28. joulukuuta 1847 Haminalahden kartano – 6. elokuuta 1898 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän oli Von Wrightin taiteilijaveljesten veljenpoika.

Karl Magnus von Wrightin vanhemmat olivat Helsingin yliopiston kirurgisten instrumenttien tekijä, pistooliseppä Adolf von Wright (1815–1894) ja Maria Charlotta Blom (s. 1820). Hän opiskeli ulkomailla Saksassa Nürnbergissä 1872–1875 (lähinnä puunveistoa) ja Leipzigissa 1875–1876, Italiassa Firenzessä ja Roomassa 1876–1877 sekä Pariisissa 1877–1878. Von Wright toimi opettajana Taideteollisessa keskuskoulussa 1878–1885.

Wrightiläisen työväenliikkeen perustaja, tehtailija Viktor Julius von Wright oli Karl Magnus von Wrightin veli.

Teoksia
-------

* Grönqvistin talon ulko- ja sisäkoristelutyöt, Pohjoisesplanadi 25-27, Helsinki 1882
* Helsingin tuomiokirkon Lutherin ja Melanchthonin patsaiden jalustojen suunnittelu. 1886

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Karl Magnus von Wright
2. 1 2 3  Adelsvapen-Wiki : Adliga ätten von Wright nr 2077, tabell 10
3. ↑  Helsingin kaupunginmuseo : Grönqvistin talo; Kluuvikatu 1. Pohjoisesplanadi 25-27. Fabianinkatu 12.; Helsinki (Finna) (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Demelhuber korsun edessä sota-aikana (1942–1944) Suomessa
**Karl-Maria Demelhuber** (27. toukokuuta 1896 Freising, Oberbayern, Saksa – 18. maaliskuuta 1988) oli saksalainen SS-kenraali toisen maailmansodan aikana. Demelhuber komensi Suomen Lapissa toiminutta SS-divisioona Nordia jatkosodassa 1941–1942.

Demelhuber palveli vapaaehtoisena ensimmäisessä maailmansodassa ja yleni luutnantiksi 1916. Hän toimi Eppin vapaajoukoissa Münchenin kapinan tukahduttamisen aikana. Vuonna 1922 hän liittyi Adolf Hitlerin johtamaan Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen jälkeen Demelhuber erosi puolueesta eikä liittynyt siihen uudestaan. Demelhuber toimi myös SA-joukoissa, ennen liittymistään SS-joukkoihin pitkien puukkojen yön jälkeen. 

SS-Brigadeführeriksi hänet ylennettiin 1941 ja hän johti SS-divisioona Nordia Lapissa epäonnistuneen Sallan hyökkäyksen aikana. SS-divisioonan miehet olivat kärsineet raskaita tappioita ja ajautuneet paniikkiin ja irtautuneet pakokauhun vallassa taistelusta. Vaikka Demelhuber oli tiedottanut SS-divisioonan puutteellisesta koulutuksesta ja kokemuksesta esimiehilleen hyvissä ajoin ennen hyökkäystä, häntä silti pidettiin osasyyllisenä yksikön huonoon menestykseen. Suomen armeija myönsi hänelle 1. luokan vapaudenristin miekkoineen ansioista Lapin rintamalla. Demelhuber arvosti kunniamerkkiään ja kantoi sitä usein kaulassaan. Vapaudenristi on nähtävissä useissa Demelhuberista otetuissa valokuvissa. 

SS-divisioona Nordia kohdanneen katastrofin vuoksi Demelhuber siirrettiin pois rintamalta. 1942–1944 Demelhuber toimi Waffen-SS:n komentajana Hollannissa. Kahden ja puolen vuoden jälkeen hän uhkasi erota, ellei hänelle annettu rintamakomennusta. Lokakuussa 1944 hän toimi hetken XXII SS-armeijakunnan komentajana ja vihdoin tammikuussa 1945 hän sai pitkäaikaisemman tehtävän XVI SS-armeijakunnan komentajana. 

Hänen korkein arvonsa oli SS-Obergruppenführer und General der Waffen-SS, joka myönnettiin hänelle 21. heinäkuuta 1944. Demelhuber antautui brittijoukoille Schleswig-Holsteinissa 16. toukokuuta 1945. Hänet vangittiin epäiltynä vuonna 1940 tapahtuneista sotarikoksista Ranskan valtauksen yhteydessä. Puolalaiset viranomaiset pyysivät Demelhuberin siirtoa Puolaan, mutta britit pitivät häntä vankileirillä aina vapauttamiseensa saakka. Demelhuber vapautettiin 1948 ja hän kuoli 40 vuotta myöhemmin.

Aiheesta muualla
----------------

* ISLAND FARM: Karl-Maria Demelhuber (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Nuhainen lapsi
**Nuha** tarkoittaa eritteen valumista nenästä, johon liittyy yleensä myös nenän tukkoisuutta. Nuha johtuu yleensä riniitistä eli nenän limakalvon tulehduksesta, jonka aiheuttaa jokin sairaus tai allergia. Myös ruumiillinen rasitus tai nenän rakennevika voi aiheuttaa nuhaa. Puhekielessä flunssaa kutsutaan usein nuhaksi, vaikka oikeampi nimitys olisi nuhakuume.

Allerginen nuha
---------------

Allerginen nuha voi aiheutua herkistymisestä siitepölylle, eläinten hilseelle, huonepölylle, homeille, hiivoille tai muille allergeeneille. Allergisen nuhan oireita voivat olla nenän vetistävä vuoto, aivastelu, nenän kutina ja tukkoisuus. Nenäoireiden lisäksi voi esiintyä silmien kutinaa ja vuotamista, yskää ja astman oireita.

Hoito
-----

Oireita voi helpottaa varovaisella niistämisellä, keittosuolaliuoksella, höyryhengittämisellä tai lääkkeillä. Pienillä lapsilla oloa voi helpottaa apteekista saatavilla keittosuolatipoilla ja -sumutteilla. Apteekeista saa myös nenähuuhteluun tarkoitettuja "sarvikuonoja". Sen käyttäminen helpottaa oloa. Pidempään käytettynä nuhatipat ja -sumutteet saattavat aiheuttaa nenän limakalvon ärsytystä. Kouluikäisillä lapsilla saattaa pitkittyneeseen nuhaan liittyä myös poskiontelon tulehdus, joka vaatii hoitoa. 

Alle kaksi viikkoa kestäneen nuhan takia ei tarvitse mennä lääkärin vastaanotolle, mikäli potilas voi muuten hyvin. Jos nuha pitkittyy tai se on kausiluonteista, voi olla kyse allergiasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  klinik.fi: Nuha *klinik.fi*. Viitattu 6.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nuha**.
* Allerginen nuha -opas, Allergia- ja Astmaliitto,
* Nuhakuume, flunssa, Terveyskirjasto.fi
* Nuha lapsella, Terveyskirjasto.fi
* Allerginen nuha, Terveyskirjasto.fi
Nuijasaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
PadasjokiPäijät-HämeSuomi |
| Saariryhmä | 
Nystölänlahden saariryhmä |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
87,5 m  |
| Pinta-ala | 
1,1 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Nuijasaari**  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Padasjoella. Se kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.

Maantietoa
----------

Saari on 160 metriä pitkä, 110 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se sijaitsee Padasjoenselän eteläpuolella olevalla Nystölänlahdella. Lahden suuosassa on saariryhmä, jonka keskellä Nuijasaari on. Saariryhmään kuuluu myös Vohlasaari ja varissaari, sekä seitsemän pikkusaarta, joka sijaitsevat jonossa Nuijasaaren ja Tapialeenniemen välillä. Kivikkoisessa saaristossa on muitakin pikkusaaria. Nuijasaari kohoaa keskeltä noin yhdeksän metrin korkeuteen Päijänteestä. Saari on autio.

Luontoarvoja
------------

Koko saari on luonnonsuojelualuetta, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä joidenkin naapurisaarten, kuten esimerkiksi Varissaaren, kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003). Myös edellä mainittu Taipaleenniemi kuuluu kansallispuistoon.

Historiaa
---------

Padasjoella Nyystölässä talvella 1597 käydyn Nujasodan loppuvaiheessa Iivari Tavast sai Verhon kartanoon linnoittautuneet nuijamiehet valheellisilla lupauksilla antautumaan, jonka jälkeen hän tapatti heidät kartanon edessä olevalle peltoaukealle. Sitten heidän kotinsa ryöstettiin ja useassa tapauksessa poltettiin. Tapahtumien jälkinäytöksenä kirkko epäsi heiltä luvan tulla haudatuksi kirkkomaahan. Vainajat kerättiin hangesta ja kuljetettiin lahdensuulla sijaitsevaan saareen ja haudattiin sinne keväällä. Saaren nimi todennäköisesti vaihtui "Nuijamiesten saareksi" ja sitä on myöhemmin kutsuttu vain "Nuijasaareksi".

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa tiedolla on ollut oma lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nuijasaari, Padasjoki (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.9.2019.
2. ↑  Paikkatieto: Nuijasaari, *paikkatietoalusta.fi*, viitattu 29.9.2019
3. ↑  Nuijasaari, Padasjoki (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.9.2019.
4. 1 2  Nuijasaari, Padasjoki (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.9.2019.
5. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 25.9.2019
6. ↑  Muinaisjäännösrekisteri: Nyystölänlahti Nuijasaari *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
7. ↑  Ylikangas, Heikki: *Nuijasota*, s. 225–228. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 951-1-14253-4.

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo
**Niilo Johannes Avellan** (18. maaliskuuta 1868 Ahlainen – 12. helmikuuta 1938 Lahti) oli suomalainen opettaja ja paikallishistorian tutkija.

Avellanin vanhemmat olivat kunnallisneuvos Edvin Avellan ja Katarina Ulrika Hahnsson. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1887 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1894. Avellan toimi aluksi Viipurin Reaalilyseon suomenkielen, historian ja maantiedon opettajana 1895–1897 ja sitten Lahden yhteiskoulun historian ja suomen kielen opettajana 1897-1938 ja hän oli myös koulun johtajana vuoteen 1915 saakka. Avellan oli Lahden kaupunginvaltuuston jäsen 1906–1907 ja 1913–1921.

Avellan oli mukana Nuorsuomalaisen puolueen ja myöhemmin Kansallisen Edistyspuolueen toiminnassa Lahdessa. Hän oli Lahden kaupunginkirjaston johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1915 ja Lahden museon johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1924. Avellan omisti Kellahden säterirustitilan Ahlaisissa.

Niilo J. Avellan oli naimisissa vuodesta 1894 Sylvia Renqvistin (1870–1920) kanssa. Heillä oli kaksi lasta Olavi (s. 1896) ja Irja (vuodesta 1924 Leistén, s. 1902). Avellanit tutustuivat 1906 kirjailija Joel Lehtoseen. Lehtosen ja Sylvia Avellanin välille syntyi suhde ja he olivat kirjeenvaihdossa Sylvia Avellanin kuolemaan saakka. Sylvia Avellan säilytti Lehtosen kirjeet ja Niilo Avellan luovutti ne myöhemmin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoon. Kirjeet julkaistiin Pekka Tarkan toimittamana (*Putkinotkon herra*, Otava 1969).

Teoksia
-------

* *Tietoja muutamista entisen Ulvilan pitäjän maatiloista*, teoksessa *Satakunta. Kotiseutututkimuksia 1*. Satakuntalainen osakunta, Helsinki 1907
* *Entisen Ulvilan pitäjän maatilat II*, teoksessa *Satakunta. Kotiseutututkimuksia 3*. Satakuntalainen osakunta, Vammala 1914
* *Entisen Ulvilan pitäjän maatilat III*, teoksessa *Satakunta. Kotiseutututkimuksia 5*. Satakuntalainen osakunta, Porvoo 1925

Lähteet
-------

* AVELLAN Niilo Johannes. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Kuka, Mitä, Lahti : Avellan, Niilo Johannes (1868-1938) (Arkistoitu – Internet Archive)
* LehtoNet : Sylvi Avellan (Arkistoitu – Internet Archive)

1. 1 2 3  Rehtori Niilo J. Avellan kuollut, Helsingin Sanomat, 13.02.1938, nro 42, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Niilo Nikolai Hilke**, vuoteen 1935 **Hildén** (10. toukokuuta 1900 Viipurin maalaiskunta – 10. marraskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Hilkkeen vanhemmat olivat pientilallinen Frans Nestor Hildén ja Maria Matilda Ketola ja puolisot 1926–1951 Sigrid Anna Helena Stubb ja vuodesta 1952 Aune Kaarina Ervamaa, aiemmin Seppälä. Hilke kävi keskikoulun Viipurin suomalaisessa lyseossa 1918 ja Ojastenmäen Yksityisen Kauppakoulun Viipurissa 1919. Hän oli 
Välitys- ja Agenttuuriliike Illukka & Perttilä Oy:n konttorioppilas Viipurissa 1919–1925, Hangon konttorin konttorinhoitaja talvisin 1921–1925, Oy John Dahlbergin Viipurin konttorin speditööri 1925–1928, Kotkan, Helsingin, Hangon konttoreissa prokuravaltuuksin 1927–1928, Suomen Valtamerentakainen Kauppa -yhtiön Viipurin konttorin huolintaosaston hoitaja 1928, Oy Huolintakeskus Ab:n perustaja ja johtaja vuodesta 1928, Viipurin ja Hangon konttorien johtaja 1928–1940, puolustusvoimien pääesikunnan sotatalousosaston Tornion toimiston virkailija 1939–1940 ja 1941–1942, Oy Huolintakeskus Ab:n Liinahamarin konttorin johtaja 1940–1941, laivojen lastien purkausten valvoja Kirkkoniemessä Norjassa 1941, armeijan huoltopäällikön esikunnassa Helsingissä 1942, jälleenrakennus- ja väestönsuojelutehtävissä Viipurissa 1942–1944, Oy Huolintakeskus Ab:n Kotkan konttorin johtaja 1945–1950 sekä Haminan Laivaus Oy:n, Oy Fredrikshamn Stevedoring Co:n ja Ahtaus Oy Promptin toimitusjohtaja vuodesta 1950. Hilke oli myös Linnan tilan omistaja Lappeella vuodesta 1941 ja hänellä oli lukuisia luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Hilke sai 1960.

Lähteet
-------

1. 1 2  Niilo Hilke *Biografiasampo*. Viitattu 25.9.2022.
2. ↑  Kuolleita. Kauppaneuvos Niilo Hilke.  *Uusi Suomi*, 10.12.1988, nro 333, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 25.9.2022.
**Niilo-Kustaa Timonpoika Määttä** (s. 7. elokuuta 1997 Hämeenlinna) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen erotuomari. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Määttä on pelannut kaksi ottelua Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigajoukkueessa.

Ura
---

Määttä on Hämeenlinnan Pallokerhon oma kasvatti. Hän toimi kaudella 2012–2013 seuran C-nuorten varakapteenina ja kaudella 2014–2015 B-nuorten kapteenina. Kaudella 2016–2017 Määttä oli A-nuorten SM-liigan pudotuspeleissä HPK:n paras maalintekijä seitsemällä osumallaan. Hän jakoi koko sarjan maalipörssin toisen sijan HIFK:n Niklas Nordgrenin kanssa edellään vain Lukon Eetu Koivistoinen. Määttä voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Hänet palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana Ville Peltonen -palkinnolla.

Kaudella 2017–2018 Määttä nousi HPK:n A-nuorten varakapteeniksi. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+28=39 ja Määttä voitti myös HPK:n sisäisen tehotilaston lukemalla +28. Hän debytoi myös HPK:n SM-liigajoukkueessa, jossa Määttä pelasi kaksi runkosarjaottelua. Hän teki liigadebyyttinsä 28. lokakuuta 2017 Saimaan Palloa vastaan, kun Määtälle avautui paikka HPK:n kokoonpanosta Oula Palveen ja Kristian Vesalaisen jouduttua sivuun. Hänet merkittiin joukkueen nelosketjun keskushyökkääjäksi laidoilleen Jaakko Turtiainen sekä toinen liigadebytantti, Olli Maansaari. Määttä sai ottelussa jääaikaa 9.02 minuuttia.

Kaudella 2018–2019 Määttä lopetti pelaajauransa ja siirtyi erotuomariksi. Hänet valittiin tuomariksi Pohjola-leirille.

Muuta
-----

Määttä valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta syksyllä 2016.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |
| 2017–2018 | HPK | SM-liiga | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |
| 1 kausi | yhteensä | SM-liiga | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |

Lähteet
-------

* Niilo-Kustaa Määttä The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Niilo-Kustaa Määttä *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Ylioppilastutkintolautakunta
2. 1 2 3  Niilo-Kustaa Määttä *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. ↑  Larmi nollasi SaiPan *hpk.fi*.  28.10.2017. HPK Liiga Oy. Viitattu 28.10.2017.
4. ↑  Kokoonpanot *liiga.fi*.  28.10.2017. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 28.10.2017.
5. ↑  Ottelutilastot *liiga.fi*.  28.10.2017. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 28.10.2017.
6. ↑  Sini Löfman: Erotuomariuraansa aloitteleva Niilo-Kustaa Määttä: "Unelmani on Stanley Cupin finaalit ja seiskapeli" *leijonat.fi*.  1.2.2019. Suomen Jääkiekkoliitto. Viitattu 1.3.2019.
Canon PowerShot S50-digitaalikamera objektiivi ulkona
Canon PowerShot S50-digitaalikamera läppä kiinni
Canon PowerShot S50-digitaalikameran selkäpuoli
**Canon PowerShot S50** on Canonin Powershot-tuoteperheen vuonna 2003 julkaistu digitaalikamera. 
Siinä on viiden megapikselin CCD-kenno, 3-kertainen optinen ja 4-kertainen digitaalizoom sekä yhdeksän pisteen AiAF-tarkennus. Kamera painaa ilman akkua ja muistikorttia noin 260 grammaa. Se toimii NB-2L-akulla.

Tärkeimmät ominaisuudet
-----------------------

* 5 megapikseliä
* 13 kuvausohjelmaa
* 3 × optinen zoom (35–105 mm kinovastaavuus)
* 9 pisteen AiAF-automaattitarkennus
* iSAPS-tekniikka
* DIGIC-prosessori
* Flexizone AF/AE -ohjaus
* 1,8 tuuman TFT-näyttö
* Videokuvaus QVGA (neljännes VGA:sta)
* Suomenkieliset käyttövalikot

Katso myös
----------

* Digitaalinen valokuvaus

Lähteet
-------

1. ↑  Canonin suomenkieliset sivut
2. ↑  DCRP Review: Canon PowerShot S50 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kameran tekniset tiedot
**Kuohatin työväentalo** on Kuohatissa Nurmeksen kunnassa sijaitseva entinen työväentalo. Rakennus on kulttuurihistoriallisesti ja maisemallisesti merkittävä. Talo on nykyään yksityisomistuksessa.

Historiaa
---------

Kuohatin kansandemokraattinen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1945. Yhdistys rakensi tanssilavan, jonka ympärille toiminta keskitettiin. Tanssilava purettiin vuonna 1950, minkä jälkeen yhdistys osti syrjäisessä paikassa sijainneen talon ja siirsi sen Mikko Koistiselta ostetulle tontille maantien varteen. Talkoilla siirretyn talon tupaantuliaisia vietettiin elokuussa 1951. Maaliskuussa 1952 talo tuhoutui tulipalossa, mutta jo saman vuoden elokuussa paikalle oli rakennettu uusi talo. Kunta vuokrasi talon toisen päädyn, johon sijoitettiin Putkiahon kansakoulun kolmas ja neljäs luokka sekä opettajan asunto seitsemäksi vuodeksi. Opettajan asunto oli yläkerrassa, ja alakerrassa oli koulun keittiö.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväentalolla järjestettiin tansseja joka viikko 1950-luvulta aina vuoteen 1985 asti. Tanssien kulta-aika oli 1950—1960-luvuilla, mutta 1970-luvun alussa tanssien suosio hiipui. Kuitenkin vielä seuraavallakin vuosikymmenellä tanssit saattoivat olla niin suosittuja, että liput varattiin viikko etukäteen, parhaimmillaan 500 kappaletta, ja talo oli täynnä jo ennen kuin tanssit alkoivat. Säännöllisen tanssitoiminnan loputtua talolla järjestettiin kokouksia ja erilaisia juhlatilaisuuksia. Vuonna 2000 talon asunnossa asui vuokralainen, mutta muuten toiminta oli loppunut.

Rakennus sijaitsee keskeisellä paikalla kyläkeskuksessa Kuohatintien varrella. Rakennuksen vanhempi vuonna 1952 valmistunut osa suojeltiin yleiskaavalla vuonna 2003 merkinnällä sr-24. Kaava vahvistettiin vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kortelainen, Tuomas: *Kuohatin ja Kuokanvaaran kulmilta*. Nurmes: T. Kortelainen, 1979. ISBN 951-99241-1-6.
2. 1 2  Kuohatin työväentalo.  *Ylä-Karjala*, 24.8.2000.
3. ↑  Yleiskaavaselostus: Metsäkylä osa-alue I  2003—2005 Tiedostomuoto = pdf. Nurmeksen kaupunki, tekninen palvelukeskus. Viitattu 29.8.2022.
**Lorenzo Tio jr.** (21. huhtikuuta 1893 New Orleans – 24. joulukuuta 1933 New York) oli amerikkalainen klarinetisti.

Elämä
-----

Lorenzo Tio jr. syntyi 21. huhtikuuta 1893 New Orleansissa, Louisianan osavaltiossa. Hän varttui musikaalisessa perheessä. Hänen isänsä oli Lorenzo Tio sr. (1867-1908) oli tunnettu klarinetisti ja samoin hänen setänsä Louis (Luis) Tio (1862-1922). Tio oppikin jo nuorena soittamaan klarinettia. Sen lisäksi hän soitti oboeta. Varhaisina vuosinaan hän soitti sinfoniaorkesterissa (Lyre Club Symphony Orchestra). Sittemmin hän soitti pienemmissä kokoonpanoissa ja torvisoittokunnissa.

Tion ammattimainen ura alkoi vuonna 1916, kun hän meni Chicagoon, jossa soitti Manuel Perezin (1871-1946) orkesterissa. Samaan aikaan hän esiintyi myös Papa Celestinin kokoonpanossa. Vuonna 1918 Tio liittyi Armand Pironin orkesteriin (Piron’s New Orleans Orchestra), jossa soitti aina vuoteen 1928 asti. Orkesteri teki vuosina 1923-1924 kiertueen New Yorkiin ja palasi sitten takaisin New Orleansiin. Pironin orkesteri teki useita levytyksiä vuosina 1923-1925 New Yorkissa ja New Orleansissa. Tio soitti levyillä klarinetin ohella tenorisaksofonia. Tio soitti 20-luvulla lyhyitä aikoja myös Tuxedo Brass Bandissa. Sittemmin hän teki levytyksiä Jelly Roll Mortonin, Sidney Bechet’n ja Clarence Williamsin kanssa. 

1930-luvulla Tio muutti New Yorkiin, jossa hänellä oli oma orkesteri. Tio kuoli New Yorkissa 24. joulukuuta 1933. Hänet haudattiin Saint Louis Cemetery nro 2:een, New Orleansiin.

Musiikillinen merkitys
----------------------

Vaikka Lorenzo Tion jr. yhdisti jazzmusiikkiin vaikutteita klassisesta musiikista, hänen pääasiallinen merkityksensä jazzin kehityksessä oli opettajana monelle nuoremman polven soittajalle. Tion oppilaita olivat sellaiset tunnetut muusikot, kuten Barney Bigard, Jimmie Noone, Albert Nicholas, Louis Cottrell jr. Paul Barnes, Omer Simeon, Sidney Bechet ja Johnny Dodds.

Lähteet
-------

1. 1 2   Allmusic.com: Lorenzo Tion lyhyt elämäkerta (englanniksi)
2. 1 2   Allmusic.com: lisätietoa Lorenzo Tion elämästä (englanniksi)
3. 1 2 3   Piron’s New Orleans Orchestra: tietoa orkesterin levytyksistä (Redhotjazz.com:in sivustolla) (englanniksi)
4. 1 2   Lorenzo Tion hauta (Find a Grave-palvelun sivustolla) (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Rokkikukko** on vuonna 1991 valmistunut elokuva, joka yhdisti kuvattua ja piirrettyä elokuvaa. Elokuva on julkaistu suomenkielisenä VHS-kasettina vuonna 1997.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Tarinassa on kukko nimeltään Trubaduuri, joka uskoo että aurinko nousee vain hänen joka-aamuisesta kiekaisustaan. Eräänä aamuna Trubaduurin kimppuun hyökkää Yön Herttuan lähettämä ilkeä kätyri ja tästä syystä hän jättää kiekumisen väliin mutta aurinko nousee kuitenkin. Tämän takia muut tilan eläimet alkavat väheksyä ja pilkata kukkoa. Kukko tuntee itsensä niin ulkopuoliseksi että lähtee maalta etsimään paikkaansa kaupungista (Los Angelesista). 

Pieni poika nimeltä Edmond lukee kukon tarinaa kirjasta. Hänen vanhempansa ja isoveljensä lähtevät eräänä myrskyisenä iltana pelastamaan muita kyläläisiä. Pikku-Edmond jää yksin kotiin ja lukee innoissaan tarinaa, kunnes hänen kirjansa tapahtumat muuttuvat yhtäkkiä todeksi. Maatilan pihalla kaatuu puu sähkölinjojen päälle jonka seurauksena piirretty pöllö nimeltä Yön Herttua tulee sähkökatkoksen mukana oikeaan maailmaan. Edmond on rikkonut Yön Herttuan monokkelin koskettaessaan kirjan kuvaa ja kutsunut Trubaduuria apuun. Herttua raivostuu ja muuttaa Edmondin kissanpennuksi, jolloin elokuvan maailma muuttuu loisteliaaksi mutta synkäksi piirretyksi. Yön Herttuan suunnitelma on estää auringon nousu niin että maapallolla olisi ikuinen yö. 

Jotta Edmond ja maailma palaisivat ennalleen tarvitaan vain kaupungissa olevan Trubaduurin kiekaisu auringon nousuun, mutta hänen tavoittamisensa onkin luultua hankalampaa sillä kaupungissa ollessaan Trubaduurista on tullut kaikkien tuntema supertähti "Kingi", joka perustuu Elvikseen. Edmond ja muut tilan piirretyt hahmot aloittavat hengenvaarallisen operaation pysäyttääkseen julman Yön Herttuan ja pelastaakseen Trubaduurin tämän kynsistä.

Äänirooleissa
-------------

### Alkuperäiset

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Glen Campbell  | … |  Trubaduuri
  |
|  Toby Scott Ganger  | … |  Edmond
  |
|  Ellen Greene  | … |  Goldie
  |
|  Phil Harris  | … |  Patu
  |
|  Eddie Deezen  | … |  Kurppa
  |
|  Sandy Duncan  | … |  Linssi
  |
|  Christopher Plummer  | … |  Yön Herttua
  |
|  Charles Nelson Reilly  | … |  Hönö
  |
|  Sorrell Booke  | … |  Pinkki
  |
|  Will Ryan  | … |  Nasse
  |

### Suomenkieliset

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Kirka  | … |  Trubaduuri
  |
|  Tuomas Oksanen  | … |  Edmond
  |
|  Birthe Wingren  | … |  Goldie
  |
|  Jarmo Koski  | … |  Patu, sivuäänet
  |
|  Eija-Riitta Nuotio  | … |  Linssi
  |
|  Jarkko Rantanen  | … |  Yön Herttua
  |
|  Tuomo Holopainen  | … |  Hönö, sivuäänet
  |
|  Jukka Voutilainen  | … |  Pinkki, Nasse, sivuäänet
  |

Muissa rooleissa ovat muun muassa Markus Bäckman, Matti Holi, Pekka Kuorikoski ja Tomi Metsäketo. 

Ohjauksesta vastasi Pekka Lehtosaari.
**Niilo Hyttinen** (3. helmikuuta 1940 Puolanka – 29. joulukuuta 2010 Oulu) oli suomalainen taidemaalari. 

Käytyään Suomen Taideakatemian koulun 1961–1965 Hyttinen debytoi Helsingissä 1967. Hänen näyttelyitään on ollut muun muassa Kajaanissa 1966–1990, Puolangalla 1967 ja 1973, Helsingissä 1968–2003, Oulussa 1969–2002, sekä Moskovassa 1983 ja Pariisissa 1998. Niilo Hyttinen toimi useissa luottamustoimissa 1960–1979, muun muassa Valtion kuvataidetoimikunnan jäsenenä 1974–1976.

Julkisia teoksia Hyttiseltä ovat muun muassa maalaukset *Timpurit* (1976), Pohjois-Pohjanmaan keskusammattikoulussa, Oulussa, *Pienviljelijän päiväkirjasta* (1979) Nivalan kunnantalossa, *Hevosmiehen puheet* (1981) Puolangan kunnanvirastossa, *Ruokalepo* (1982) Suomussalmen emäntäkoulussa, *Aikamatka* (1985) Oulun kaupungintalossa, sekä *Lentua – myyttinen tarina* (1988), Kuhmon kaupunginkirjastossa.

Hyttinen tunnettiin myös erinomaisena muotokuvamaalarina. Häneltä tilattiin noin 50 muotokuvaa, joista 26 on julkisia.

Niilo Hyttinen sai vaikutteita muun muassa pop-taiteesta, sosialistisesta realismista ja käsitetaiteesta. Hänen maalaustyylikseen vakiintui kuitenkin realistinen esittämistapa, jossa oli usein huumoria. Teosten aiheena ovat usein kehitysalueiden ihmiset ja ongelmat. Hän pohtii, kritisoi, satirisoi ja protestoi teoksissaan ihmisen asemaa alueellisuuden ja paikallisuuden, kapitalismin, markkinatalouden, byrokratian ja militarismin paineissa.

Hyttinen näytteli taiteilija Joel Strömiä Markku Lehmuskallion ohjaamassa elokuvassa *Sininen imettäjä* (1985).

Lähteet
-------

* *Niilo Hyttinen, miesten sauna*. Oulu: Pohjoinen, Oulun taidemuseo, 1993. ISBN 951-749-193-X.
* Niilo Hyttinen taiteilijamatrikkelissa

### Viitteet

1. 1 2  Niilo Hyttinen (pdf) Galleria Heino, Helsinki. Viitattu 1.3.2011.
2. 1 2  Kainuun Museo muistaa taiteilija Niilo Hyttistä (tiedote)  1.3.2011. Kajaanin kaupunki. Viitattu 1.3.2011.
3. ↑  Sininen imettäjä (1985) *Elonet*. Kansallinen audiovisuaalinen arkisto. Viitattu 6.1.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Niilo Hyttisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
* Hakkarainen, Petri 2012. Hyttinen virnistää vinosti elämälle. Sanomalehti Kaleva, 10.6.2012, s. 13.
* Kyllönen, Maria 2011. Niilo Hyttinen - voimakas kannanottaja ja kainuulaisen todellisuuden kuvaaja. Puolanka -lehti, no. 26, 29.6.2011, s. 12.
* Niilo Hyttinen Valtion taidemuseon kokoelmissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Rokkalan peililasitehdas** toimi Viipurin lähistöllä Johanneksen pitäjän Rokkalan kylässä Rokkalanjoen varrella 1788–1920. Tehdas kuului Rokkalan kartanoon joka oli lahjoitettu lasitehtaan perustajalle, viipurilaiselle kauppiaalle Jacob Lundille vuonna 1798. Tehdas valmisti aluksi ikkunalasia ja vuodesta 1795 peililasia jota toimitettiin Pietariin. Se oli aikanaan Pohjois-Euroopan suurin lasinvalmistaja. Johanneksen pitäjässä toimi myös kolme muutakin lasitehdasta, Metsäkylän lasitehdas 1765–1782, Kukkolan lasitehdas 1772–1822 ja Kirkkoniemen peililasitehdas 1892–1926. Kaikki ne tuottivat ikkuna- tai peililasia Pietarin markkinoille. Ne menestyivät, koska Laatokan kvartsihiekasta valmistettu ikkunalasi oli kirkasta, kun se muualla oli vihreää.

Rokkalan lasitehdas joutui perustajansa kuoltua Venäjän valtionpankin omistukseen 1811. Se sai uuden rakennuksen 1841 ja se oli Venäjän ainut peililasitehdas. Vuonna 1841 työntekijöitä oli 180, ja se oli työntekijämäärältään Suomen kolmanneksi suurin teollisuuslaitos Finlaysinin ja Fiskarsin jälkeen. Vuonna 1860 tehdas myytiin luutnantti Dimitri Bernardakille ja edelleen 1876 saksalaiselle Stuztmannin perheelle. Suomen itsenäistyttyä tehdas menetti päämarkkina-alueensa ja se suljettiin pian.

Lasitehtaan alueella on nykyään jäljellä rakennusten seinien ja lasiuunien jäänteitä.

Lähteet
-------

* Suomen lasitehtaat (Arkistoitu – Internet Archive)
* Wikikarelia: Johanneksen pitäjä (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Jukka Mikkola: *Venäjältä tulleet teollisuudenharjoittajat Suomessa 1808-1880*, s. 233–235. teoksessa *Venäläiset Suomessa 1809-1917*, (toim. Pauli Kurkinen) Historiallinen Arkisto 83. Suomen Historiallinen Seura, 1985. ISBN 951-9254-57-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Annala, Vilho: *Suomen lasiteollisuus 1681–1931. I osa. Ruotsin vallan aika 1681–1809*, s. 132–133. Helsinki: Otava, 1931.
* Annala, Vilho: *Suomen lasiteollisuus vuodesta 1681 nykyaikaan. II osa. Kehitys vuoden 1809 jälkeen. Ensimmäinen nide*, s. 71–88. Helsinki: Suomen lasiteollisuusliitto, 1948.