recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Amami** (jap. 奄美市, *Amami-shi*) on Japanin kaupunki Amamisaarilla Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee Amami-Ōshiman saaren, joka on Amamisaarista suurin, pohjoisosassa noin 380 kilometriä Kagoshimasta lounaaseen. Saaren pohjoispuolella aukeaa Itä-Kiinan meri, eteläpuolella Tyynimeri. Kuntaliitoksen myötä kaupunkiin kuuluu kaksi toisistaan erillistä aluetta, joiden välissä on Tatsugon maaseutukaupunki. Pienempi pohjoisosa on pinnanmuodoiltaan alavampi, suurempi eteläosa pääosin vuoristoinen ja siellä sijaitsee kaupungin keskusta. Amamissa on 43 319 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 308,28 neliökilometriä.

Hallinnollisena alueena Amamin kaupunki on suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen Nazen kaupunki, Kasarin maaseutukaupunki ja Sumiyōn kyläkunta. Kaupungin keskusta sijaitseekin Nazessa, joka kehittyi historiallisesti Amami-Ōshiman saaren hallinnollisena keskuksena. Edo-kaudella siellä sijaitsi Satsuman daimiokunnan virasto. Merkittäviä elinkeinoja ovat hedelmien, kasvisten, sokeriruo’on ja kukkien viljely sekä Ōshima-tsumugi-kankaan valmistus ja värjäys.

Amami tunnetaan monimuotoisesta luonnostaan. Kaupungin alueella kasvaa Japanin toiseksi suurin mangrovemetsä, joka kuuluu ympäristöineen Amamisaarten kansallispuistoon. Saarella elävät muun muassa riukiunkaniini, elävä fossiili, riukiunnärhi, riukiunsatakieli ja riukiunrastas. Matkailijoita kaupunkiin houkuttelevat myös kauniit rannikkomaisemat ja hiekkarannat. Kaupunkia palvelee Amamin lentoasema, josta on säännöllisiä yhteyksiä esimerkiksi Kagoshimaan, Tokioon, Osakaan ja muille Nanseisaarille.

Kuvia
-----

* Mangrovemetsää AmamissaMangrovemetsää Amamissa
* Amamin keskustaaAmamin keskustaa
* Hiekkaranta AmamissaHiekkaranta Amamissa

Lähteet
-------

1. 1 2  位置・地勢・気象 Amami City. Viitattu 29.9.2019.
2. 1 2  奄美市の人口（住民登録月報） Amami City. Viitattu 29.9.2019.
3. 1 2 3  市章・市木・市花・市民憲章 Amami City. Viitattu 29.9.2019.
4. 1 2 3  奄美市の誕生 Amami City. Viitattu 29.9.2019.
5. 1 2 3 4  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 奄美市 Kotobank. Viitattu 29.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amami** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kagoshiman prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Aira
* Akune
* Amami
* Hioki
* Ibusuki
* Ichiki-Kushikino
* Isa
* Izumi
* Kagoshima (pääkaupunki)
* Kanoya
* Kirishima
* Makurazaki
* Minami-Kyūshū
* Minami-Satsuma
* Nishinoomote
* Satsuma-Sendai
* Shibushi
* Soo
* Tarumizu

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Airan piirikunta** (Yūsui) · **Izumin piirikunta** (Nagashima) · **Kagoshiman piirikunta** (Mishima · Toshima) · **Kimotsukin piirikunta** (Higashi-Kushira · Kimotsuki · Kinkō · Minami-Ōsumi) · **Kumagen piirikunta** (Minami-Tane · Naka-Tane · Yakushima) · **Ōshiman piirikunta** (Amagi · China · Isen · Kikai · Setouchi · Tatsugō · Tokunoshima · Uken · Wadomari · Yamato · Yoron) · **Satsuman piirikunta** (Satsuma) · **Soon piirikunta** (Ōsaki) |

 |
**Seiyo** (jap. 西予市, *Seiyo-shi*) on Japanin kaupunki Shikokun saarella Ehimen prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Tyynenmeren Uwanmeren rannikolla. Itä–länsisuunnassa pitkänomainen kaupunki ulottuu mereltä länteen Shikokuvuorille aina Kōchin prefektuurin rajalle saakka. Kaupungin läpi virtaa Hijijoki sivujokineen. Valtaosa kaupungin alueesta on metsäistä vuoristoa, mutta sen keskiosissa on kaksi viljavaa tasankoaluetta, Uwan allas ja Nomuran allas. Seiyossa on 37 447 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 514,34 neliökilometriä.

Seiyo on hallinnollisena alueena suhteellisen uusi: kaupunki perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Uwan, Nomuran, Shirokawan, Akehaman ja Mikamen maaseutukaupungit. Kaupungin keskustaa on Uwan alueella sijaitseva Unomachin kaupunginosa, joka kehittyi Edo-kaudella postiasemana (*shukuba*). Merkittäviä elinkeinoja Seiyossa ovat metsätalous, karjatalous ja maanviljely, joka tuottaa muun muassa riisiä, hedelmiä ja vihanneksia. Akehama ja Mikame sijaitsevat rannikolla, joten niissä harjoitetaan kalastusta ja vesiviljelyä. Shirokawan alueella perinteisiä elinkeinoja ovat japaninpaperin ja japaninvahan valmistus.

Seiyon nähtävyyksiin kuuluvat useat luonnonalueet ja Unomachissa säilynyt, Uwajimaan johtavan tien varren vanha kaupunkiseutu. Osa kaupungista Hoketsun solan alueella kuuluu Ashizuri-Uwakain kansallispuistoon. Kaupunkia palvelee JR Shikokun Yosan-linja.

Kuvia
-----

* Meiseki-jiMeiseki-ji
* Ryūtaku-jiRyūtaku-ji
* Kaimei-kouluKaimei-koulu
* Näkymä Hoketsun solalta Uwajiman ja Seiyon rajallaNäkymä Hoketsun solalta Uwajiman ja Seiyon rajalla

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  西予市基本データ Seiyo City. Viitattu 20.11.2019.
2. 1 2  西予市：全体・旧町別（令和元年9月末） Seiyo City. Viitattu 20.11.2019. [vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 西予市 Kotobank. Viitattu 20.11.2019.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 西予市 Kotobank. Viitattu 20.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Seiyo** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ehimen prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Imabari
* Iyo
* Matsuyama (pääkaupunki)
* Niihama
* Ōzu
* Saijō
* Seiyo
* Shikokuchūō
* Tōon
* Uwajima
* Yawatahama

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Iyon piirikunta** (Masaki · Tobe) · **Kamiukenan piirikunta** (Kumakōgen) · **Kitan piirikunta** (Uchiko) · **Kita-Uwan piirikunta** (Kihoku · Matsuno) · **Minami-Uwan piirikunta** (Ainan) · **Nishi-Uwan piirikunta** (Ikata) · **Ochin piirikunta** (Kamijima) |

 |
**Mapusa** on Intian Goan osavaltiossa sijaitseva noin 40 000 asukkaan kaupunki. Sieltä on noin 13 kilometriä osavaltion pääkaupunki Panajiin. Kaupunki on tunnettu viikoittaisista perjantaimarkkinoistaan. Siellä sijaitsee muun muassa siirtomaavallan aikainen kaupungintalo, Hanumanille omistettu hindutemppeli ja vuonna 1594 rakennettu kirkko.

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungin väestöstä melkein 69 prosenttia on hinduja. Suurimman uskonnollisen vähemmistön muodostavat kristityt, joita on noin 17 % ja heidän jälkeensä muslimit yli 13 %

Lähteet
-------

1. 1 2  Mapusa Population Census 2011 - 2019 *census2011.co.in*. Viitattu 2.12.2019.
2. ↑  Mapusa *goa.gov.in*. Viitattu 2.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mapusa** Wikimedia Commonsissa

Goa

|  |  |
| --- | --- |
| Pohjois-Goa | 
* Bardez
* Bicholim
* Mapusa
* Panaji
* Pernem
* Ponda
* Sattari
* Tiswadi

 |
| Etelä-Goa | 
* Canacona
* Margao
* Mormugao
* Quepem
* Salcete
* Sanguem

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Kan’onji** (jap. 観音寺市, *Kan’onji-shi*) on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kagawan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsireunalla Seton sisämeren Hiuchinmeren rannikolla ja rajautuu etelässä Ehimen ja Tokushiman prefektuureihin. Kaupungin keskiosissa levittäytyy Mitoyon tasanko, etelässä sen alue nousee Sanukivuorille, jossa sen etelärajalla kohoaa muun muassa Unpeijivuori. Kaupunkiin kuuluu myös useita saaria, merkittävimpänä Ibukijima. Kan’onjissa on 59 992 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 117,84 neliökilometriä.

Kan’onji on saanut nimensä siellä sijaitsevalta Kan’on-jin buddhalaiselta temppeliltä, joka on yksi Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeleistä (temppeli nro. 69). Sen historia ulottuu 700-luvun alkuun saakka. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Kan’onji sai vuonna 1955, kun silloiseen Kan’onjin maaseutukaupunkiin liitettiin kolme ympäristön kyläkuntaa. Vuonna 2005 kaupunki laajeni huomattavasti, kun siihen liitettiin Ōnoharan ja Toyohaman maaseutukaupungit. Merkittäviä elinkeinoja ovat esimerkiksi tekstiili-, maatalouskone- ja muoviteollisuus, vesiviljely ja merenelävätuotteiden kuten *kamabokon* ja *chikuwan* valmistus sekä maanviljely, joka tuottaa riisiä, vihanneksia ja *mikan*-mandariineja.

Kaupungin merkittävin nähtävyys on Kan’on-jin temppeliä ympäröivä, meren rannalla sijaitseva Kotohikin puisto, joka koostuu Kotohikivuoresta ja Ariaken hiekkarannasta. Sinne on rakennettu suuri hiekkaveistos Zenigata sunae, joka esittää vanhaa *Kan’ei tsūhō* -kolikkoa. Alueella ovat myös Kotohiki Hachiman-gūn pyhäkkö ja toinen Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeli, Jinne-in (temppeli nro. 68). Osa kaupungista kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. Kan’onjia palvelee JR Shikokun Yosan-linja.

Kuvia
-----

* Näkymä Kan’on-jin temppeliltäNäkymä Kan’on-jin temppeliltä
* Näkymä Takaya-jinjaltaNäkymä Takaya-jinjalta
* Osakan yliopiston mikrobiologian tutkimuskeskusOsakan yliopiston mikrobiologian tutkimuskeskus
* Hōsen-jiHōsen-ji
* Chōsa-festivaaliChōsa-festivaali

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 観音寺市 Kotobank. Viitattu 28.11.2019.
2. 1 2  令和元年11月観音寺市の人口・世帯 観音寺市. Viitattu 28.11.2019.
3. 1 2  観音寺市の「市の木」「市の花」 観音寺市. Viitattu 28.11.2019.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 観音寺（市） Kotobank. Viitattu 28.11.2019.
5. 1 2  観音寺市の市章・位置と地勢 観音寺市. Viitattu 28.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kan’onji** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kagawan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Higashi-Kagawa
* Kan’onji
* Marugame
* Mitoyo
* Sakaide
* Sanuki
* Takamatsu (pääkaupunki)
* Zentsūji

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Ayautan piirikunta** (Ayagawa · Utazu) · **Kagawan piirikunta** (Naoshima) · **Kitan piirikunta** (Miki) · **Naka-Tadon piirikunta** (Kotohira · Mannō · Tadotsu) · **Shōzun piirikunta** (Shōdoshima · Tonoshō) |

 |
**Gustaf Vilhelm Malmström** (31. tammikuuta 1818 Turku – 5. helmikuuta 1874 Turku) oli suomalainen pappi ja opettaja.

Malmströmin vanhemmat olivat turkulainen porvari Gustaf Malmström ja Maria Lindgren. Hänen nuorempi veljensä oli kirkkoherra ja runoilija Karl Robert Malmström. Hän kävi Turun triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1840. Malmström vihittiin papiksi 1842.

Malmström toimi kirkkoherran apulaisena Vanajassa 1842–1846 ja virkavuoden saarnaajana Lempäälässä 1844. Hän oli Hämeenlinnan yläalkeiskoulun vt. venäjänopettaja 1844–1845, Turun tyttökoulun vt. opettaja 1846. Turun yläalkeiskoulun vt. apulaiskollega 1847 ja vakinainen apulaiskollega 1848–1873. Malmström toimi myös Suomen pipliaseuran arkistonhoitajana 1847–1870.

Lähteet
-------

* Gustaf Vilhelm Malmström SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Vilhelm Malmström. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 27.6.2011.
* Suomen sukututkimusseuran Hiski-tietokanta : Vanajan pappisluettelo
* Suomen sukututkimusseuran Hiski-tietokanta : Lempäälän pappisluettelo
**Foligno** on kunta Keski-Italiassa Umbrian hallintoalueella olevassa Perugian maakunnassa. Se on väkiluvultaan maakunnan kolmanneksi suurin kunta.

Nähtävyyksiä
------------

Kaupungin tärkeimmät nähtävyydet ovat keskittyneen *Piazza della Repubblica* -aukion ympärille. Niistä näyttävin on tuomiokirkko Cattedrale di San Feliciano. Aukion laidalla oleva myöhäisgoottilainen Palazzo Trinci, jonka sisällä on arvokkaita freskoja. Freskoista tunnetuin palatsin sali on *Sala delle Arti liberali e dei Pianeti*. Aukion toinen palatsi on Palazzo Orfini del Podestà. Lisäksi aukiolla on kaupungintalo *Palazzo comunale*, joka kärsi suuria vahinkoja vuoden 1997 maanjäristyksessä suorassa TV-lähetyksessä. Keskustan ulkopuolella olevista nähtävyyksistä tunnetuin on luostari Abbazia di Sassovivo. 

  

* Palazzo TrinciPalazzo Trinci
* Palazzo OrfiniPalazzo Orfini
* Palazzo comunalePalazzo comunale
* Abbazia di SassovivoAbbazia di Sassovivo

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Foligno** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  www.tuttitalia.it
2. ↑  Tirreno-Adriatico 2016

Perugian maakunta
Assisi | Bastia Umbra | Bettona | Bevagna | Campello sul Clitunno | Cannara | Cascia | Castel Ritaldi | Castiglione del Lago | Cerreto di Spoleto | Citerna | Città della Pieve | Città di Castello | Collazzone | Corciano | Costacciaro | Deruta | Foligno | Fossato di Vico | Fratta Todina | Giano dell’Umbria | Gualdo Cattaneo | Gualdo Tadino | Gubbio | Lisciano Niccone | Magione | Marsciano | Massa Martana | Monte Castello di Vibio | Monte Santa Maria Tiberina | Montefalco | Monteleone di Spoleto | Montone | Nocera Umbra | Norcia | Paciano | Panicale | Passignano sul Trasimeno | Perugia | Piegaro | Pietralunga | Poggiodomo | Preci | San Giustino | Sant’Anatolia di Narco | Scheggia e Pascelupo | Scheggino | Sellano | Sigillo | Spello | Spoleto | Todi | Torgiano | Trevi | Tuoro sul Trasimeno | Umbertide | Valfabbrica | Vallo di Nera | Valtopina
*Tämä artikkeli käsittelee valtiopäivämiestä. Kauppaneuvos Henrik Solinista on eri artikkeli.*
**Henrik Solin** (19. elokuuta 1848 Tampere – 8. heinäkuuta 1902 Varsova) oli suomalainen yritysjohtaja ja valtiopäivämies.

Solinin vanhemmat olivat kauppias Adolf Henrik Lorens Solin ja Maria Henrika Fontell. Käytyään yläalkeiskoulun Solin tuli 16-vuotiaana Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n palvelukseen apumieheksi. Hänet lähetettiin sitten kauppakouluun Saksaan ja sieltä palattuaan hän oli työssä yhtiön konttorissa hoitaen muun muassa kirjeenvaihtoa. Solin nimitettiin yhtiön isännöitsijäksi 37-vuotiaana ja hän hoiti tehtävää 1885–1902. Myös muita Solinin perheen jäseniä oli yhtiön palveluksessa ja myöhemmin Henrik Solinin poika Arno Solin oli yhtiön toimitusjohtajana. Henrik Solinin toinen poika oli pankinjohtaja Edvard Solin.

Solin oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1881–1901 ja porvarissäädyssä Tampereen edustajana valtiopäivillä 1900. Hän kuoli sydänkohtaukseen ollessaan liikematkalla Varsovassa Puolassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 315. Helsinki: Otava, 1921.
2. ↑  Susanna Fellman: Juoksupojasta toimitusjohtajaksi? Suomalaisen työväestön uramahdollisuudet suuryrityksissä 1900-luvulla, Väki voimakas 18. Työväen Historian ja Perinteen Tutkimuksen Seura 2005
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 30.10.2022.
4. ↑  Henrik Solin Död.  *Tammerfors Nyheter*, 09.07.1902, nro 102, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 01.04.2021.
**Guiglo** on kunta ja aliprefektuuri sekä Guiglon departementin ja Cavallyn alueen hallinnollinen keskus Norsunluurannikon länsiosassa. Se sijaitsee Sassandran sivujoen N’Zon varrella 513 kilometriä Abidjanista luoteeseen ja 120 kilometriä Manista etelään. Kunnassa on 92 100 ja aliprefektuurissa 113 800 asukasta (vuonna 2014, väestönlaskenta).

Guiglo oli siirtomaa-aikana Moyen-Cavallyn ja vuodesta 1926 Guiglon piirin keskus. Departementtiin kuuluvat Bédy-Goazonin, Guiglon, Kaadén ja Nizahonin aliprefektuurit. Ainoa kunta on Guiglo. 

Seudun kanta-asukkaat ovat guereja ja ubeja, mutta nykyään enemmistönä ovat muualta muuttaneet ja ulkomaalaiset. Väestön pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maniokki, riisi, kaakao, kahvi ja jamssit. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, käsityöammatteja, kaupankäyntiä ja maataloustuotteiden jalostusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Résultats RGPH 2014: Population communale résidente au 15 mail 2014 *Institut national de la statistique*. Viitattu 6.2.2022.
2. 1 2  Répertoire des localités: Région du Cavally *Institut national de la statistique*. Viitattu 6.2.2022.
3. ↑  Instruments de recherche en ligne *Archives nationales d’outre-mer*. Viitattu 6.2.2022.
4. ↑  La ville de Guiglo *Reseau Ivoire*. Viitattu 6.2.2022.
**Clifton** on kaupunki Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Passaicin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 84 136.

Maantiede
---------

Cliftonin kartta.
Dundeen pato Passaicjoella.
Clifton sijaitsee New Jerseyn osavaltion koillisosassa Passaicin piirikunnassa Passaicjoen varrella. Sen naapurikaupunkeja ovat Paterson ja Passaic. Kaupungin länsipuolella sijaitsee Garret Mountain Reservation -puisto, jonka kallioiden mukaan Clifton on saanut nykyisen nimensä.

Historia
--------

Hollantilaiset ostivat nykyisen Cliftonin käsittäneen alueen delaware-intiaaneilta vuonna 1679 ja sen ensimmäiset siirtolaiset saapuivat vuonna 1685. Alun perin seutu tunnettiin intiaanien käyttämällä nimellä Acquackanock. Acquackanockin kaupunki eli township käsitti tuolloin nykyiset Patersonin, Passaicin, Little Fallsin ja West Patersonin alueet. Myöhemmin Clifton oli osa Passaicin kaupunkia ja itsenäinen Cliftonin kaupunki perustettiin vuonna 1917. Kaupunki kasvoi huomattavasti 1900-lvun aikana.

Talous
------

Nykyinen Clifton on teollisuusaluetta. Paikallisen teollisuuden tuotteisiin kuuluvat esimerkiksi teräs, tekstiilit, kemikaalit ja elektroniikka, sekä muovi- ja paperituotteet.

Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Cliftonissa aikavälillä 2014–2018 olivat 74 307 USD ja henkilöä kohden 33 355 USD. 9,7 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.

Väestö
------

Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 84 136 ja vuoden 2019 arvion mukaan 85 052. Kaupungin asukkaista 66,1 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 45,3 %), 6,4 % afroamerikkalaisia, 37,7 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 9,7 % aasialaisia. 54,1 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 35 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Clifton Encyclopaedia Britannica. Viitattu 24.10.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Maxine N. Lurie ja Marc Mappen: *Encyclopedia of New Jersey*, s. 155. Rutgers University Press, 2004. ISBN 0-8135-3325-2. (englanniksi)
3. 1 2  QuickFacts Clifton city, New Jersey United States Census Bureau. Viitattu 24.10.2020. (englanniksi)

New Jerseyn osavaltio

|  |  |
| --- | --- |
| Alueet | 
* Central Jersey
* Delaware Valley
* Jersey Shore
* Meadowlands
* North Jersey
* Pine Barrens
* Shore Region
* Skylands Region
* South Jersey
* New Yorkin metropolialue
* Tri‑State Region

 |
| Huomattavat kaupungit ja kunnat | 
* Atlantic City
* Bayonne
* Camden
* Clifton
* Edison
* Elizabeth
* Hackensack
* Hoboken
* Jersey City
* Lakewood
* Newark
* New Brunswick
* Ocean City
* Paterson
* Perth Amboy
* **Trenton** (pääkaupunki)
* Vineland
* Woodbridge

 |
| Piirikunnat | 
* Atlantic
* Bergen
* Burlington
* Camden
* Cape May
* Cumberland
* Essex
* Gloucester
* Hudson
* Hunterdon
* Mercer
* Middlesex
* Monmouth
* Morris
* Ocean
* Passaic
* Salem
* Somerset
* Sussex
* Union
* Warren

 |
**Rajsamand** on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupunki on saanut nimensä 1600-luvulla rakennetusta Rajsamandjärvestä, joka on paikalliselle maanviljelykselle elintärkeä. Kaupungin väkiluku on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 67 798 henkeä. Suurin uskonto on hindulaisuus, jonka kannattajia on noin 84 prosenttia väestöstä. Toiseksi eniten on muslimeita, joiden määrä on hieman alle 10 %, jainalaisia on kolmanneksi eniten alle 6 % osuudella.

Rajsamandissa on esiintynyt 2010-luvun lopulla islaminuskoisten vierastyöläisten vastaista mielialaa. Vuoden 2017 joulukuun kuudentena päivänä eräs osavaltioon saapunut bengalisiirtolainen tuli murhatuksi. Hänen murhansa jälkeen sadat Rajsamandiin saapuneet bengalit pakenivat kaupungista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rajsamand Population Census 2011 - 2019 *census2011.co.in*. Viitattu 3.11.2019.
2. ↑  Singh, Ajay: With Rajsamand lake drying up, farmers face an uncertain future *Times of India*.  17.4.2019. Viitattu 3.11.2019.
3. ↑  Dey, Abhishek: Amit Shah’s ‘Bangladeshi’ jibe: Why Bengali workers won’t return to this Rajasthan town *Scroll*.  6.8.2018. Viitattu 3.11.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa

 |

 |
**Jaakko Hallila** (s. 1981, Seinäjoki) on suomalainen hallintotieteiden tohtori sekä Seinäjoen ammattikorkeakoulun toimitusjohtaja ja rehtori. Ennen valintaansa ammattikorkeakoulun rehtoriksi Hallila työskenteli SeAMK:n sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämispäällikkönä. Hallila toimi vuosina 2007–2017 Etelä-Pohjanmaan liiton kansainvälisten asioiden päällikkönä.

Ura ja opinnot
--------------

Hallila kirjoitti ylioppilaaksi Seinäjoen lukiosta vuonna 2000. Hallila valmistui hallintotieteiden maisteriksi vuonna 2005 kansainvälisen hallinnon koulutusohjelmassa ja suoritti osan opinnoistaan Pariisissa Sciences Po-korkeakoulussa. Hallila toimi johtamisen tutkijana Vaasan yliopistossa 2004–2005, projektipäällikkönä SeAMK:n sosiaali- ja terveysalan yksikössä 2006–2007 sekä sote-yrittäjyyden sivutoimisena tuntiopettajana 2010–2015. Vuonna 2007 Hallila siirtyi Etelä-Pohjanmaan maakuntaliittoon kansainvälisten asioiden päälliköksi.

Hallilan väitöskirjan aihe oli *Transaktiokustannukset ja laatu. Vertaileva tapaustutkimus yksityisistä ja julkisista perusterveydenhuoltopalveluista neljällä suomalaispaikkakunnalla*. Hallila väitteli tohtoriksi Vaasan yliopistossa joulukuussa 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Jaakko Hallilasta SeAMKin uusi rehtori *Seinäjoen ammattikorkeakoulu*.  18.6.2020. Viitattu 29.11.2020.
2. ↑  Jaakko Hallilan väitös: Julkiset ja yksityistetyt perusterveydenhuollon palvelut tasalaatuisia – näkymättömien kustannusten hahmottamiseen tarvitaan työkaluja *Seinäjoen ammattikorkeakoulu*.  2.12.2019. Viitattu 29.11.2020.
3. ↑  Väitös: Jaakko Hallila (sosiaali- ja terveyshallintotiede) *Vaasan yliopisto*.  18.6.2020.  Arkistoitu 7.12.2020. Viitattu 29.11.2020.
Professori Henri Bardy
**Henri George Adolphe Bardy** (22. tammikuuta 1875 Helsinki – 28. elokuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kirurgi, ylilääkäri ja professori.

Henri Bardyn vanhemmat olivat sveitsiläissyntyinen Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon ranskan kielen lehtori Jean Louis Bardy (1839–1913) ja Ida Marie de Castella. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1895 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1898, lääketieteen lisensiaatiksi 1902 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1906.

Bardy toimi sairaalalääkärinä Helsingissä ja hän tuli vuonna 1908 apulaislääkäriksi Marian sairaalan kirurgiselle osastolle. Hän oli Marian sairaalan kirurgisen osaston alilääkärinä 1908–1919, ylilääkärinä 1919–1944 ja sairaalan johtajana 1927–1944. Bardy oli myös Helsingin yliopiston kirurgian dosenttina 1914–1938. Hän sai professorin arvonimen 1935. Taitavan kirurgina tunnettu Bardy kehitti muun muassa uuden tekniikan sappikivien poistamiseksi.

1900-luvun alussa sosiaaliturva oli vielä kehittymätöntä ja Marian sairaalassa lääkärinä työskennellyt Henri Bardy ryhtyi maksamaan avustuksia omista varoistaan sairaalan vähävaraisille avun tarpeessa olleille potilaille. Vuonna 1924 Marian sairaalaan perustettiin Bardyn aloitteesta Suomen ensimmäinen sosiaalihoitajan virka. Kun Bardy täytti 60 vuotta vuonna 1935 hän lahjoitti 10 000 markkaa sairaalan sosiaalihoitajien kassaan käytettäväksi vähävaraisten potilaiden avustamiseen. Bardyn kuoltua 1944 hänen omaisensa pyysivät kukkien sijasta kartuttamaan Bardyn muistorahastoa. Tästä muistorahastosta muodostettiin 1946 professori Henri Bardyn säätiö. Sosiaalista työtä tukenut säätiö toimi vuooteen 2009 saakka Marian sairaalan yhteydessä ja kun tämä sairaala lakkautettiin säätiö siirtyi toimimaan Haartmanin sairaalan yhteydessä.

Henri Bardy oli naimisissa 1898–1936 vapaaherratar Lovisa Elisabeth (Lisi) von Haartmanin (k. 1936) kanssa ja vuodesta 1940 lääketieteen lisensiaatti Anja Inkeri Soikkosen kanssa. Henri Bardyn veli oli leimaverokonttorin johtaja Charles André Bardy (1873–1939).

Julkaisuja
----------

* *De tuberkulösa tarmförträngningarna: en patologisk-anatomisk och klinisk studie*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1906
* *Muutama sana ensimäisen avun antamisesta tapaturmatapauksissa: 7:ssä yl. palokuntalaiskokouksessa pitämä esitelmä*. Helsinki 1911

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Uppslagsverket Finland : Bardy, Henri
3. ↑  Dödsfall, Hufvudstadsbladet, 03.04.1913, nro 89, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Professori Henri Bardyn säätiön historiaa
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Charles André Bardy

Aiheesta muualla
----------------

* Professori Henri Bardyn säätiön sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Abdon Alfred Fredrik Lindberg** (4. elokuuta 1833 Uusikirkko – 1. helmikuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen pappi, maanviljelijä, liikemies ja valtiopäivämies sekä talonpoikais- että porvarissäädyssä. 

Lindbergin vanhemmat olivat nimismies Karl Fredrik Lindberg ja Karolina Johanna Wallens ja puoliso vuodesta 1860 Vendla Maria Nybom (k. 1908). Lindberg tuli ylioppilaaksi 1852 ja suoritti teologisen erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1855. Hän toimi pappina Uudellakirkolla, 9. Viipurin ruotujakoisessa tarkk'ampujapataljoonassa ja Pietarin suomalaisessa Pyhän Marian seurakunnassa, mutta erosi pappisvirasta 1862. Toimittuaan tilanomistajana Uudellakirkolla ja perustettuaan sinne olutpanimon hän siirtyi liikemieheksi Helsinkiin 1874. Vuonna 1888 hänestä tuli kunnallisraatimies kaupunkiin. Lindberg oli talonpoikaissäädyssä Rannan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872. Hän edusti porvarissäädyssä Käkisalmea ja Lappeenrantaa 1877–1878, Kotkaa 1882 ja Helsinkiä 1891.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Abdon Alfred Fredrik Lindberg. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 18.11.2020.
2. ↑  Lindberg, Abdon Alfred Fredrik Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017. Viitattu 18.11.2020.
3. ↑  Kuolleita. *Päivälehti*, 3.2.1904, s. 2.
4. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 166. Helsinki: Otava, 1926.
5. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 196–197. Helsinki: Otava, 1921.
**Artur Vilhelm Klinckowström** (8. toukokuuta 1807 Tukholma – 29. marraskuuta 1860 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri ja vapaaherra.

Klinckowströmin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti, vapaaherra Otto Wilhelm Klinckowström ja Sara Cuthbert ja puoliso vuodesta 1831 Lovisa Emilia Haasse. Klinckowström tuli lippujunkkariksi 1. Suomen jalkaväkirykmentin Turun pataljoonaan 1823. Hänet ylennettiin 1826 vänrikiksi Lappeenrannan ja myöhemmin Viipurin jalkaväkirykmenttiin ja siirrettiin 1828 Henkivartioväen Moskovan rykmenttiin. Sen riveissä hän osallistui Turkin sotaan 1828–1829. Klinckowström ylennettiin aliluutnantiksi 1830 ja siirrettiin alikapteenina Lappeenrannan jalkaväkirykmenttiin maaliskuussa 1832, mutta määrättiin jo toukokuussa 23. jalkaväkidivisioonan komentajan adjutantiksi Helsinkiin. Vuonna 1835 hänet siirrettiin Henkivartioväen Volynian rykmenttiin ja vuonna 1836 Suomen kenraalikuvernöörin nuoremmaksi adjutantiksi.

Kapteeniksi Klinckowström ylennettiin 1839 ja everstiluutnantiksi 1844, jolloin hänet määrättiin palvelukseen Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonan 2. komppaniaan. Everstiksi 1846 ylennettynä Klinckowström siirrettiin Krementšugin jääkärirykmenttiin tammikuussa 1846 ja määrättiin maaliskuussa 2. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentajaksi. Vuonna 1848 hänet siirrettiin 9. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentajaksi. Klinckowström nimitettiin 1853 Suomen sotaväen ja luotsilaitoksen ylisotaoikeuden vakinaiseksi jäseneksi, armeijan jalkaväessä. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina joulukuussa 1856.

Klinckowström omisti sekä Kärkniemen että Päistärpään allodiaalisäterit Karunassa vuodesta 1841 ja Hiiskulan kartanon Vihtijärvellä 1845–1860. Klinckowströmin suvun aatelisarvo laillistettiin Suomessa 1822 keisarin käskyllä. Suku merkittiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1824 vapaaherrallisena sukuna numero 17.

Maanviljelijä, valtiopäivämies Artur Emil Vilhelm Klinckowström oli Klinckowströmin ja Haassen poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Artur Vilhelm Klinckowström *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 16.2.2020)
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Artur Emil Vilhelm Klinckowström. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 17.11.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Nils August "Niilo" Perander** (4. kesäkuuta 1850 Kuopio – 17. marraskuuta 1906 Viipuri) oli suomalainen varatuomari, joka toimi Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena vuosina 1890–1902 sekä edelleen vuonna 1906 juuri ennen kuolemaansa. Ensimmäisen sortokauden aikana 1902 Perander erotettiin virastaan poliittisista syistä. Hänen isänsä oli Kuopion pormestari Nils Fredrik Perander ja sisar runoilija Emma Åkerman.

Opiskeluaikoinaan Perander esitti Aramin roolin Aleksis Kiven näytelmän *Lea* kantaesityksessä, joka nähtiin Helsingin Nya Teaternissa 10. toukokuuta 1869. Ensi-iltaa on myöhemmin pidetty suomenkielisen ammattiteatterin syntyhetkenä. Ohjaaja Kaarlo Bergbomille Peranderin esitteli hänen opiskelutoverinsa Johan Jacob Ahrenberg, jonka enon luona Perander asui opiskellessaan Helsingin yliopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Helsingin yliopisto. Viitattu 16.10.2015.
2. ↑  Paavolainen, Pentti: *Nuori Bergbom – Kaarlo Bergbomin elämä ja työ I, 1843–1872*, s. 404. Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu, Helsinki, 2014. ISBN 978-952-66702-2-5. Teoksen verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive)
**Knut Uno Axel Samuel von Troil** (25. joulukuuta 1831 Nousiainen – 13. maaliskuuta 1905 Pohja) oli suomalainen upseeri ja valtiopäivämies. 

Von Troilin vanhemmat olivat kuvernööri, vapaaherra Samuel Werner von Troil ja Johanna Maria von Kothen ja puolisot vuodesta 1860 Natalia Charlotta Amalia Hisinger (k. 1875) ja vuodesta 1877 Alexandrine Vilhelmina von Guthann (k. 1916). Von Troil tuli ylioppilaaksi 1849. Hänestä tuli nuorempi aliupseeri Suomen kaartiin 1850, portepévänrikki 1851, vänrikki 1853, aliluutnantti ja luutnantti 1854, alikapteeni 1859, kapteeni 1863 ja everstiluutnantti 1868. Sotapalveluksesta hän erosi everstinä 1871. Von Troil toimi Uudenmaan läänin läntisen piirin virkatalontarkastajana 1876–1884 ja oli samalla esikuntaupseeri 1. Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonan reservipiirissä vuodesta 1882. Hän sai siirron kantahenkilöstöön everstiluutnanttina 1884, mistä tehtävästä hän erosi 1890. Von Troil oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1867 ja 1877–1878.

Vapaaherra, tilanomistaja ja valtiopäivämies Hjalmar Fridolf Samuel von Troil oli Knut Uno Axel Samuel von Troilin poika. Hänen veljensä ja isänsä kaima Samuel Werner von Troil oli puolestaan senaattori, vapaaherra, keisarin hovin kamariherra ja aateliston maamarsalkka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Knut Uno Axel Samuel von Troil. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 22.11.2020.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Von Troil Hjalmar Fridolf Samuel Viitattu 19.7.2021.
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Samuel Verner von Troil. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 22.11.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Johan Gabriel Linsén** (27. joulukuuta 1785 Helsinki – 16. marraskuuta 1848 Helsinki) oli suomalainen professori, runoilija, kirjailija ja kansallisen herätyksen puolestapuhuja.

J. G. Linsénin isä oli laivaston vänrikki Jakob Johan Linsén ja äiti Birgitta Kristina Salovius. Linsénin ensimmäinen puoliso vuodesta 1814 oli Amalia Carolina Forssell (1793–1827) ja toinen vuodesta 1829 Wilhelmina Petronella Hoeckert (1801–1870). Jälkimmäisestä avioliitosta syntynyt tytär Johanna Matilda Linsén oli ensimmäinen suomalainen sokeainopettaja ja pojista Gabriel Linsén säveltäjä ja Wilhelm Linsén arkkitehti. Johan Gabriel Linsén valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi vuonna 1810 ja hänet valittiin roomalaisen kirjallisuuden dosentiksi vuonna 1812. Seuraavana vuonna hänestä tuli roomalaisen kirjallisuuden apulaisopettaja ja vuonna 1828 kaunopuheisuuden ja runouden professori.

Linsén kuului ns. Turun romantikkoihin ja oli kansallisuusaatteen puolestapuhuja. Vuonna 1815 hän teki aloitteen *Selma*-nimisen kirjallisen yhdistyksen perustamiseksi, joka toteutui *Aura*-nimisenä pari vuotta myöhemmin eli vuonna 1817. Samannimisessä seuran kalenterissa Linsén julkaisi muutamia runoja vuonna 1817 ja 1818. Vuonna 1819 hän perusti yhdessä Fredrik Bergbomin kanssa *Mnemosyne*-lehden, jota toimitti vuoteen 1823 saakka. Siinäkin hän julkaisi runojaan, kuten *Den finska fosterbygden*, samoin kuin proosatekstejä. Jälkimmäisistä vuonna 1819 julkaistu *Om finsk nationalitetet* korostaa kansallishenkeä ja suomen kielen asemaa. Linsén ei kuitenkaan yhtynyt aikakauden kiivaimpiin kansallismiehiin, kuten Adolf Ivar Arwidssoniin, ja piti esimerkiksi *Turun Viikkosanomia* ja kansan opettamista jopa vaarallisena. Silti, kun Linsén toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran puheenjohtajana vuodesta 1833 vuoteen 1841, hän puhui Kalevalan innoittamana kansansivistyksen puolesta. Linsén oli muutenkin aikakautensa tunnettu kaunopuhuja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 471. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Gabriel Linsén. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 8.12.2019)

Aiheesta muualla
----------------

* Kansallisbiografian artikkeli Linsénistä (Maksullinen, Viitattu 8.12.2019)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Matti Hurme** (23. helmikuuta 1865 Lieto – 8. helmikuuta 1947) oli suomalainen kruununvouti.

Matti Hurmeen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Alikirri ja Fredrika Eufrosyne Jaakontytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Turun lyseosta ja suoritti kameraalitutkinnon vuonna 1894.

Hurme oli senaatin talousosastolla ylimääräisenä kopistina vuodesta 1899. Hänestä tuli Uudenkaupungin kaupunginvouti vuonna 1900 ja kaupunginviskaali 1902. Hurme oli sitten kruununnimismiehenä Pöytyällä vuodesta 1904, sen jälkeen Hartolassa ja Hauholla ja lopuksi vuodesta 1909 alkaen Hausjärvellä. Hän toimi Hauhon kihlakunnan kruununvoutina 1914–1932 eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Tämän jälkeen Hurme toimi kunnallisena alkoholitarkastajana Riihimäellä. Hänet valittiin Riihimäki-Seuran puheenjohtajaksi vuonna 1938.

Kruununvoutina toimiessaan Hurme joutui vuonna 1917 pitämään poliisitutkimuksen paikan päällä Mommilan veriteoista ja taistelusta suojeluskuntalaisten ja venäläisten matruusien välillä. Hän julkaisi vuonna 1937 tästä aiheesta kirjan *Mommila* täydennettyään tutkimuspöytäkirjoja haastatteluilla.

Matti Hurme oli naimisissa vuodesta 1899 Saima Irene Kahilaisen kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Mommila*. WSOY 1937

Lähteet
-------

1. ↑  BillionGraves: Kruununvouti Matti Hurme, Hietaniemen sankarihautausmaa, Helsinki *billiongraves.com*. Viitattu 21.10.2022.
2. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
3. 1 2 3  Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 23.02.1935, nro 52, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Ent. kruununvouti Matti Hurme 70-vuotias, Riihimäen Sanomat, 23.02.1935, nro 24, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Riihimäki-Seurn vaalikokous, Riihimäen Sanomat, 22.11.1938, nro 135, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Järkyttävä asiakirja kahden vuosikymmenen takaa, Werner Söderström osakeyhtiön kirjasanomat, 22.10.1937, nro 14, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Berndt Gustaf Mellin** (29. joulukuuta 1804 Akaa– 30. tammikuuta 1875 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, upseeri ja virka- ja valtiopäivämies. 

Mellinin vanhemmat olivat luutnantti, vapaaherra Karl Johan Mellin ja Beata Ulrika Mellin ja puoliso vuodesta 1827 Fredrika Gustava Lilljebrunn (k. 1900). Mellin tuli ylioppilaaksi 1818 ja oli kadetti Haminan kadettikoulussa 1821–1823. Vänrikki 2. Suomen jääkärirykmenttiin hänestä tuli 1823 ja aliluutnantti 1825. Siirron 1. Suomen meriekipaasiin midshipmanina Mellin sai 1830, mistä tehtävästä hän erosi luutnanttina 1832. Hän oli alisen Satakunnan kihlakunnan kruununvouti vuodesta 1837 ja Helsingin tullinhoitaja 1842–1874. Mellin sai hovineuvoksen arvon 1866. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867.

Berndt Gustaf Mellinin poika oli vapaaherra, juristi, valtiopäivämies Karl Gustaf Johan Mellin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Berndt Gustaf Mellin. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 21.12.2020.
**Gustaf Georg Nordenswan** (12. tammikuuta 1774 Helsinki – 18. heinäkuuta 1853 Kalvola) oli suomalainen kamarineuvos, tilanomistaja ja Tervakosken paperitehtaan perustaja.

Nordenswanin vanhemmat olivat Uudenmaan ja Hämeen läänin lääninkamreeri Johan Alopaeus, aateloituna 1772 Nordenswan (1731-1811) ja Johanna Kristina Schwartz. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1786 ja hän suoritti tuomarintutkinnon Turun akatemiassa 1790 sekä auskultoi Turun hovioikeudessa 1791.

Nordenswan tuli Uudenmaan ja Hämeen läänin lääninkonttorin palvelukseen 1792. Hän oli kamarikollegion 3. eli Suomen provinssikonttorin kamarikirjurina Tukholmassa 1793–1794, Hollolan alisen kihlakunnan kruununvoutina 1797–1803 ja hallituskonseljin talousosaston kamaritoimituskunnan kamreerina 1809–1816. Nordenswanista tuli kamarineuvos 1811. Hän omisti Janakkalan Tervakosken ja Kalvolan Kankaisen tilat. Vuonna 1818 Nordenswan perusti Tervakosken paperitehtaan.

Nordenswan oli naimisissa vuodesta 1801 Anna Magdalena Indrénin (k. 1845) kanssa, jonka isä oli Keuruun kirkkoherra Abraham Indrenius nuorempi. Heidän poikiaan olivat Svean tykistörykmentin komentaja, kenraalimajuri Otto Nordenswan (1811–1892), alisen Sääksmäen kihlakunnan kruununvouti Georg Nordenswan (1813–1874) ja ratsumestari Karl Nordenswan (1815–1871). Georg Nordenswan omisti isänsä jälkeen Tervakosken paperitehtaan vuoteen 1856 saakka, Otto ja Karl Nordenswan muuttivat Ruotsiin Suomen sodan jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Georg Nordenswan. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 5.7.2021.
**Andreas Relander** (30. marraskuuta 1829 Pietari – 27. tammikuuta 1902 Pietari) oli todellinen valtioneuvos Venäjän keisarikunnassa. Isänsä jalokiviseppämestari Anders Relander oli kotoisin Hirvensalmelta ja kuului Hirvensalmen Relandereihin. Andreas kävi Pietarissa saksalaista Petrikoulua, kirjoitti ylioppilaaksi Helsingissä 1846, valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1853 ja toimi Venäjän ulkoasiainministeriön palveluksessa Pietarissa vuodesta 1854. Toimi Venäjän varakonsulina Alexandriassa, nimitettiin konsuliksi Kööpenhaminaan 1867 ja toimi kenraalikonsulina Stettinissä 1876–1890.

Lähteet
-------

1. ↑  Tauno Relander: *Hirvensalmen Relander-suku*, s. 74–75. Savonlinnan Kirjapaino Osakeyhtiö, 1976. ISBN 951-95151-5-1.
2. ↑  Helsingin Yliopiston Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 *ylioppilasmatrikkeli.fi*. Viitattu 18.2.2017.
3. ↑  Veli-Matti Autio: Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Relander (1600–) *kansallisbiografia.fi*.  9.10.2006. Viitattu 18.2.2017.
**Frans Oskar Holmström** (2. helmikuuta 1862 Lapinjärvi – 12. syyskuuta 1912 Porvoo) oli suomalainen filosofian maisteri ja päätoimittaja.

Oskar Holmströmin vanhemmat olivat nimismies Gustaf Alexander Holmström (1815–1886) ja Emilia Sofia Dahlström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Porvoon lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1890. 

Holmström oli oikolukijana ja toimittajana Nya Pressen-lehdessä 1890–1898, uutisosaston hoitajana ja toimitussihteerinä Åbo Underrättelser-lehdessä 1898–1909, päätoimittajana Gamlakarleby-lehdessä 1910–1911 ja toimittajana Suomen Tietotoimistossa 1911–1912. Vuonna 1912 hänestä tuli Porvoossa ilmestyneen Borgåbladet-lehden päätoimittaja mutta tätä tointa hän ei ehtinyt hoitaa pitkään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Dödsfall : Oskar Holmström, Åbo Underrättelser, 13.09.1912, nro 250, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Alexander Holmström. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 4.7.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Rurik Teodor Kellgren** (21. tammikuuta 1831 Kuopio – 1. huhtikuuta 1899 Kuopio) oli suomalainen pankinjohtaja ja liike- ja valtiopäivämies.

Kellgrenin vanhemmat olivat apteekkari, liikemies Johan August Kellgren ja Bona Calonius. Professori Herman Kellgren oli Rurik Kellgrenin velipuoli. Rurik Kellgren opiskeli Viipurin lukiossa ja Kuopion lukiossa ja tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1851. Hän toimi Kuopiossa isänsä jälkeen liikemiehenä, samoin kuin hoiti Yhdyspankin Kuopion konttoria vuoteen 1872. Metsäliikettä Jyväskylän ympäristössä hoidettuaan hän palasi Kuopioon 1890-luvun alussa. Kellgren oli porvarissäädyssä Kuopion kaupungin edustaja valtiopäivillä 1863–1864, joilla hän oli lakivaliokunnan jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 162–163. Helsinki: Otava, 1921.
2. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Rurik Teodor Kellgren. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 13.3.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Ilo Emil Schroeder** (21. toukokuuta 1875 Liperi – 25. marraskuuta 1947 Nummi) oli suomalainen opettaja, joka toimi Karjalankannaksen rajakomendattina ja tullinhoitajana useissa eri kaupungeissa.

Ilo Schroederin vanhemmat olivat sotakomissaari Aron Schroeder ja Mathilda Emilia Jankowsky ja puoliso vuodesta 1902 Elli Maria Genetz. Schroeder tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta ja valmistui voimistelunopettajaksi 1898. Hän toimi Kuopion lyseon voimistelun ja terveysopin lehtorina 1900–1927, Joensuun rajakomendattina vuodesta 1919, kaakkoisen rajamaan rajakomendattina 1921, itärajan rajatarkastajana 1927–1936 ja Karjalankannaksen rajakomendanttina 1922–1936. Tullinhoitajana Hangossa, Tammisaaressa ja Oulussa Schroeder työskenteli 1936–1942. Hän oli myös Hangon suomalaisen yhteiskoulun voimistelunopettaja 1942–1944. Schroeder oli Terijoen kunnanvaltuuston jäsen ja Terijoen sekakuoron puheenjohtaja. Hänet tunnettiin tiukkana rajamiehenä, joka joutui 1929 lyhyeksi aikaa eroamaan kommenttiensa takia, mutta pääsi sitten jatkamaan tehtäviään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 22.6.2020)
2. ↑  Anna Kortelainen (toim.): "Ankara portinvartija", *Avojaloin – 20 tositarinaa Karjalan Kannakselta*, s. 194–207. Gummerus, 2015. ISBN 978-951-24-0719-4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Gabriel Maxenius** (s. noin 1710) oli suomalainen pappi ja kansanrunojen kerääjä.

Lohjalta kotoisin ollut Maxenius oli todennäköisesti talollisen poika Maksjoen kylästä. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1729. Maxenius toimi kotiopettajana Kuopion kirkkoherran Henrik Argillanderin (1673–1756) perheessä Kuopiossa 1730 ja hän kirjoitti tällöin muistiin suomalaisia loitsurunoja Kuopion seudulla ja laati niistä väitöskirjan joka julkaistiin 1733. 

Maxenius vihittiin påpiksi Porvoon hiippakunnassa vuonna 1734. Hän toimi Helsingin kirkkoherran apulaisena vuodesta 1734 ja oli myös Helsingin triviaalikoulussa aluksi laulunopettajana ja sitten vuodesta 1736 ylempänä kollegana kunnes sai eron 1742. Maxenius oli ehdolla Mäntsälän kirkkoherraksi vuonna 1741. Hän oli henkikirjoitettuna väliaikaispastorin tittelillä Antskogin ruukissa Pohjan pitäjässä vuonna 1743 ja vuonna 1749 hän oleskeli ilman virkaa Turun hiippakunnassa.

Teoksia
-------

* *De effectibus fascino-naturalibus, eli, Runoloitsujen vaikutuksista* ; tiivistäen kääntänyt ja kommentein varustanut Nils-G. Hublin. Näköispainos, Kuopion yliopisto, Kuopio 1985, alun perin julkaistu Turussa 1733

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gabriel Maxenius. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 26.6.2020.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Henrik Argillander. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 26.6.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Karl Adolf Hellén**, vuodesta 1881 aateloituna *af Hellén* (1. marraskuuta 1823 Sahalahti – 27. lokakuuta 1881 Pietari) oli suomalainen juristi, Suomen passitoimiston päällikkö Pietarissa ja todellinen valtioneuvos.

Hellénin vanhemmat olivat Ulvilan kirkkoherra, teologian tohtori, valtiopäivämies Herman Hellén (1797–1871) ja Margareta Sofia Sacklén. Hän kävi Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1843. Hellén suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1851 ja suuremman kameraalitutkinnon 1852. Hän sai matkastipendin Venäjälle 1847–1850.

Hellén oli kenraalikuvernöörinkanslian ylimääräisenä virkamiehenä vuodesta 1850, Suomen senaatin ylimääräisenä kopistina 1852, kenraalikuvernöörinkanslian kopistina vuodesta 1852 ja Suomen kansalaisten oikeudenkäyntiavustajana Pietarissa vuodesta 1853. Hän toimi keisarin kanslian ja Suomen valtiosihteerinviraston kirjaajana vuodesta 1855, apulaistoimitussihteerinä vuodesta 1857 sekä toisena toimitussihteerinä vuodesta 1862. Hänestä tuli Suomen passitoimiston päällikkö 1866. Hellén toimi myös yliopiston vt. kanslerinsihteerinä 1856–1857 ja 1868–1880. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1870 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1874. Hellén aateloitiin 1881. Hän kuoli Pietarissa 1881 ja hänet haudattiin Anjalaan.

Karl Adolf Hellén oli naimisissa vuodesta 1855 Katarina Emilia Grönfeldtin (k. 1906) kanssa. Heidän poikansa Harald August af Hellén (1863–1916) oli Suomen senaatin oikeusosaston esittelijäsihteeri ja valtiopäivämies. Tytär Hedvig Elisabeth Antell oli kirjallisuuden ruotsintaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Adolf af Hellen. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 12.7.2020.
2. ↑  Ritarihuone : af Hellén-suku (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |