recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Taidekoulu Estradi** on Lappeenrannan Leirissä toimiva rytmimusiikin, sirkustaiteen ja teatteritaiteen perusopetusta antava oppilatos. Koulun taustalla ovat Sirkus Tuikku (perustettu vuonna 1989), Nuorisoteatteri (1996) ja Bändikoulu (1997), jotka yhdistyivät vuonna 2005. Ennen yhdistymistään ryhmillä oli vuosina 2002–2004 yhteinen EU-rahoitteinen TAIKO-projekti. Estradi sai opetus- ja kulttuuriministeriön Lapsenpäivä-palkinnon vuonna 2013.

Estradia ylläpitää Etelä-Karjalan Estradi ry. Estradilla on rehtori, vararehtori ja musiikki-, sirkus- ja teatteriopettajat. Estradi sijaitsee varsinaisesti Lappeenrannassa, mutta ryhmiä on myös Joutsenossa. Koko Estradin yhteinen syysnäytös järjestetään kaupungintalon Lappeenranta-salissa ja kevätnäytös Estradilla. Estradi ja Sirkus Finlandia tekevät yhteistyötä.

Estradin opetussuunnitelma on opetusministeriön hyväksymä ja toiminta siten valtionosuuden piirissä. Koulun budjetti on noin 600 000 euroa, josta valtion tuki kattaa viidesosan ja kaupungin kuudesosan.

Taidekoulun Estradin sirkus-, teatteri- ja musiikkilinjoilla tarjotaan lapsille ja nuorille taiteen laajan oppimäärän mukaista taiteen perusopetusta vähintään 1300 tuntia. Tämä jakautuu perus- ja syventäviin opintoihin. Perusopintoihin sisältyy 500 ja syventäviin opintoihin 800 tuntia. Opetusta järjestetään myös aikuisille.

Lähteet
-------

1. ↑  Taidekoulu Estradi Taidekoulu Estradi.  Arkistoitu 16.4.2015. Viitattu 19.5.2015.
2. ↑  Historia Taidekoulu Estradi. Viitattu 19.5.2015.
3. ↑  Valtakunnallinen palkinto Estradille *Etelä-Saimaa*.  20.11.2013. Kaakon Viestintä. Viitattu 19.5.2015. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Taiteen perusopetus Lappeenrannan kaupunki.  Arkistoitu 29.6.2015. Viitattu 19.5.2015.
5. ↑  Taidekoulu Estradilta kavallettu 30000 euroa, entistä työntekijää epäillään *Etelä-Saimaa*.  31.12.2014. Kaakon Viestintä.  Arkistoitu 14.7.2015. Viitattu 19.5.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Taidekoulu Estradi
**TRADIC** (lyhenne sanoista ***TRA**nsistor **DI**gital **C**omputer*) oli Bell Labsin vuonna 1954 rakentama täysin transistoripohjainen tietokone. Jean H. Felkerin johtama ryhmä rakensi tietokoneen Yhdysvaltain ilmavoimille.

Suuri osa tietokoneen kehityksen ongelmista liittyi muunnoksiin analogisesta tiedosta digitaaliseen ja päinvastoin.

Tietokone koostui noin 700 kärkitransistorista ja yli 10 000:sta diodista. Tietokone käytti germanium-transistoreja ja diodi-transistori- (DTL), diodi- (DL) ja diodi-resistorilogiikkaa (DRL).

Tietokoneen eduiksi aiempiin elektroniputkiin perustuviin tietokoneisiin verrattuna sanotaan:

* suurempi nopeus
* pienempi koko
* korkeampi luotettavuus
* parempi turvallisuus (ei korkeita jännitteitä)
* alhaisempi virrankulutus

Tietokoneesta kehitettiin kevyempi lentokoneisiin sopiva versio (Flyable TRADIC).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  1953: Transistorized Computers Emerge Computer History Museum. Viitattu 1.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  TRADIC - The "Super Computer" *rfcafe.com*. Viitattu 1.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  J. H. Felker: Performance of TRADIC transistor digital computer *dl.acm.org*.  joulukuu 1954. doi:10.1145/1455270.1455280.  Viitattu 1.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Flyable TRADIC: The First Airborne Transistorized Digital Computer doi:10.1109/85.801533 (englanniksi)
**Pizzo** on kunta Vibo Valentian maakunnassa Calabrian hallintoalueella Etelä-Italiassa Tyrrhenanmeren rannikolla. Kunta tunnetaan myös nimellä **Pizzo Calabro**.

Pizzo on kalastuskylä, missä on erikoistuttu tonnikalan pyytämiseen. Kylässä myös rakennetaan veneitä vanhoilla rakennustekniikoilla. Käsityötaitoa vaativa keramiikan valmistus on yksi kylän elinkeinoista. Pizzo on tunnettu laadukkaista zibibbo-viinirypäleistä. Kunnan erikoisuus on jäätelö Tartufo di Pizzo.

Historia
--------

Napolin kuningas Joachim Murat yritti palata Ranskasta Napoleonin sotien loppuvaiheilla takaisin Napoliin. Hän päätyi miehistöineen Pizzon satamaan, missä hänet pidätettiin. Lyhyen oikeudenkäynnin jälkeen hänen teloitettiin ampumalla 13. lokakuuta 1815  paikallisessa *Castello di Pizzo*n linnassa. Linna tunnetaan nykyään nimellä *Castello Murat di Pizzo*.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä on kirkko *Chiesa di Piedigrotta*. Alkujaan se oli kallioon kaivettu pieni kappeli, jossa rukoiltiin merimiesten puolesta. 1800-luvun lopussa paikallinen taiteilija Angelo Barone päätti omistaa elämänsä kappelille, ja alkoi louhia sitä suuremmaksi. Kun hän kuoli vuonna 1917, niin hänen poikansa Alfonso jatkoi työtä seuraavat 40 vuotta. Hän myös veisti patsaita ja kohokuvia. 1960-luvun alussa poikajoukko rikkoi patsaita, mutta vuosikymmenen lopussa Angelon pojanpoika Giorgio saapui Kanadasta entisöimään vaurioituneet patsaat.

* Castello MuratCastello Murat
* Tartufo di PizzoTartufo di Pizzo
* Chiesa di PiedigrottaChiesa di Piedigrotta
* Kirkon veistoksiaKirkon veistoksia

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  www.tuttitalia.it
2. ↑  Kunnan kotisivut
3. ↑  www.tartufogelato.com
4. ↑  Jensen, Nathan D.: Marshal Joachim Murat  2017-1. French Empire and Revolution 1789 - 1815. Viitattu 22.4.2017. (englanniksi)
5. ↑  Castello Murat
6. ↑  Chiesa di Piedigrotta

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pizzo** Wikimedia Commonsissa

Vibo Valentian maakunta
Acquaro | Arena | Briatico | Brognaturo | Capistrano | Cessaniti | Dasà | Dinami | Drapia | Fabrizia | Filadelfia | Filandari | Filogaso | Francavilla Angitola | Francica | Gerocarne | Jonadi | Joppolo | Limbadi | Maierato | Mileto | Mongiana | Monterosso Calabro | Nardodipace | Nicotera | Parghelia | Pizzo | Pizzoni | Polia | Ricadi | Rombiolo | San Calogero | San Costantino Calabro | San Gregorio d’Ippona | San Nicola da Crissa | Sant’Onofrio | Serra San Bruno | Simbario | Sorianello | Soriano Calabro | Spadola | Spilinga | Stefanaconi | Tropea | Vallelonga | Vazzano | Vibo Valentia | Zaccanopoli | Zambrone | Zungri
**Skylaks Karyandalainen** (m.kreik. Σκύλαξ ὁ Καρυανδεύς, *Skylaks ho Karyandeus*, lat. *Scylax Caryandeus*; 500/400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen tutkimusmatkailija ja maantieteilijä, joka oli kotoisin Karyandasta Kaariasta.

Herodotos kertoo, että Persian kuningas Dareios lähetti Skylaksin tutkimusmatkalle alas Indus-jokea pitkin, koska halusi tietää, missä joki laskee mereen. Skylaks lähti matkalle Kaspatyroksen (oikeammin Kaspapyros) kaupungista ja Paktyiken maakunnasta, ja purjehti kumppaneineen jokea alajuoksulle ja itään (Herodotoksen mukaan, oikeammin lounaaseen) päin, kunnes he saapuivat merelle. Tämän jälkeen he purjehtivat länteen Intian valtameren läpi ja edelleen Arabian niemimaan ympäri Punaisellemerelle. Purjehdus päättyi Egyptiin jonnekin nykyisen Suezinlahden rannikolle, paikkaan, josta foinikialaiset olivat aiemmin aloittaneet Libyan (eli Afrikan) ympäripurjehduksen. Koko matka kesti kolmekymmentä kuukautta ja ajoittuu 500-luvun eaa. lopulle.

Skylaks on saattanut kirjoittaa matkastaan maantieteellisen teoksen. Hänen nimiinsä aiemmin laitettu nykyaikaan säilynyt teos *Periplus* on kuitenkin myöhäisempi ja peräisin 300-luvulta eaa. eikä edes käsittele samaa aluetta, jolla Skylaks purjehti. Sen kirjoittajasta käytetään tutkimuksessa nimeä Pseudo-Skylaks. *Suda* sekoittaa Skylaks Karyandalaisen myöhempään Skylaks Halikarnassoslaiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Skylaks", *Antiikin käsikirja*, s. 530. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. 1 2  Smith, William: "Scylax (1)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Σκύλαξ *Suda On Line: Byzantine Lexicography*. The Stoa Consortium.  (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
4. 1 2  Matijašić, Ivan: Scylax of Caryanda, Pseudo-Scylax, and the Paris *Periplus*: Reconsidering the Ancient Tradition of a Geographical Text *revistas.usp.br*. Viitattu 10.1.2022.
5. ↑  Herodotos: *Historiateos* 4.44.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Piłan voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
**Piłan voivodikunta** (puol. *województwo pilskie*) oli 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Piła. Piłan voivodikunnan alue jaettiin vuoden 1999 hallintouudistuksessa nykyisille Ison-Puolan ja Länsi-Pommerin voivodikunnille.

Lähteet
-------

1. ↑  Pilskie województwo *Encyklopedia Internautica*. Viitattu 24.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Dz.U. z 1975 r. nr 16, poz. 91.
3. ↑  Wykaz Nowych Deskryptorów Geograficznych (151) (1-13.04.2017)

Puolan voivodikunnat 1975–1998
Biała Podlaska • Białystok • Bielsko-Biała • Bydgoszcz • Chełm • Ciechanów • Częstochowa • Elbląg • Gdańsk • Gorzów • Jelenia Góra • Kalisz • Katowice • Kielce • Konin • Koszalin • Krakova • Krosno • Legnica • Leszno • Lublin • Łomża • Łódź • Nowy Sącz • Olsztyn • Opole • Ostrołęka • Piła • Piotrków • Płock • Poznań • Przemyśl • Radom • Rzeszów • Siedlce • Sieradz • Skierniewice • Słupsk • Suwałki • Szczecin • Tarnobrzeg • Tarnów • Toruń • Wałbrzych • Varsova • Włocławek • Wrocław • Zamość • Zielona Góra
**S Doradus** on Linnunradan seuralaisgalaksi Suuren Magellanin pilven kirkkain tähti. Se on eräs kirkkaimmista tunnetuista tähdistä. Se säteilee miljoona kertaa enemmän energiaa kuin Aurinko, mutta etäisyydestä johtuen sitä ei voi havaita paljain silmin. S Doraduksen näennäinen kirkkaus on 8,6–11,7 magnitudia ja absoluuttinen kirkkaus −8,9 magnitudia. Sen etäisyys Maasta on 169 000 valovuotta ja spektrityyppi on A0eq.

S Doradusta on epäilty kaksoistähdeksi, mutta tätä ei ole voitu todistaa. Se on hyperjättiläinen ja kirkkaitten sinisten muuttujien (LBV) prototyyppi. Samaan luokkaan kuuluvat P Cygni ja Eta Carinae. S Doradus -tyyppinen muuttuja vaihtaa kirkkauttaan hitaasti, mutta välillä tapahtuu voimakkaita, äkillisiä purkauksia. S Doraduksen kaltaiset tähdet ovat massiivisuutensa, 50–120 Auringon massaa, vuoksi harvinaisia. Niiden elinkaari on hyvin lyhyt, vain muutama miljoona vuotta. Tähdestä virtaa ulos voimakas tähtituuli säteilyn aiheuttaman suuren paineen ajamana, ja sama aiheuttanee tilapäiset kaasupurkaukset.

Lähteet
-------

1. ↑  S Doradus *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 29.5.2008. (englanniksi)
2. ↑  S Doradus SEDS.  Arkistoitu 5.9.2009. Viitattu 29.5.2008. (englanniksi)

  

Kultakalan tähdistö (Dorado) » luettelo tähdistä, luokka

|  |  |
| --- | --- |
| Tähdet | α Dor, β Dor, γ Dor, δ Dor, 36 Dor, ζ Dor, θ Dor, η2 Dor, ν Dor, ε Dor, λ Dor, WZ Dor, κ Dor, 28 Dor, π2 Dor, π1 Dor, R Dor, η1 Dor, AZ Dor, AB Dor, HD 30177, S Dor, HE 0437-5439, BB Dor, SN 1987A |
| Eksoplaneetat | HD 30177 b |
Taylor Wane, kuva vuodelta 2014.
**Taylor Wane** (27. elokuuta 1968 Gateshead) on englantilainen malli, pornonäyttelijä ja hyväntekeväisyyden harjoittaja.   

Työväenluokkaisen perheen tytär haaveili aluksi opettajan urasta, mutta kun hän voitti kalenterityttö kilpailun, hän päätti ryhtyä malliksi. Hän muutti ensin Lontooseen, missä teki topless-mallin työtä ja Yhdysvaltoihin Los Angelesiin, missä esiintyi miestenlehdissä. Ensimmäisen pornoelokuvansa hän teki vuonna 1989.  

Paitsi esiintyjänä Wane on toiminut käsikirjoittajana, ohjaajana ja tuottajana. Oman tuotantiyhtiön hän perusti 1990-luvun puolivälissä. Lisäksi hän on esiintynyt valtavirran televisio- ja elokuvatuotannoissa.  

Wane on kerännyt rahaa rintasyövän ja leukemian vastaiseen taisteluun sekä AIDS-tutkimukseen. Vuonna 2007 hän oli mukana keräämässä rahaa sotainvalidien kuntoutukseen ja hän on ilmoittanut, että sotainvalidien ja -veteraanien asia on lähellä hänen sydäntään.

Viitteet
--------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. 1 2
7. ↑

Lisää aiheesta
--------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sky Divers: tappajat taivaalta** on Wexi Korhosen 1984 kirjoittama sotilaallis-poliittinen jännitysromaani.  Sky Divers oli Korhosen esikoisteos.

Tausta
------

Sky Divers sijoittuu vuoden 1968 kesään. Romaanin tapahtumat kytkeytyvät Tšekkoslovakian miehitykseen ja sen vaikutuksiin Suomen ja Neuvostoliiton suhteisiin.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Suomen puolustusvoimien tiedustelupäällikön apulainen katoaa ollessaan peitetehtävässä Neuvostoliitossa. Hän onnistuu lähettämään viestin, josta selviää hänen olevan neuvostoviranomaisten vankina. Suomen poliittinen ja sotilaallinen johto käynnistävät salaisen operaation tiedustelu-upseerin paljastumisesta aiheutuvan kriisin välttämiseksi. Tehtävään valitaan Laskuvarjojääkärikoulun erikoiskoulutettu yksikkö, *Sky Diver -ryhmä*. Ryhmää johtaa Ranskan muukalaislegioonassa erikoiskoulutusta saanut yliluutnantti *Janne Vaarni*. Ryhmään kuuluvista alkujaan seitsemästä värvätystä kersantista *Tyko Rämö* esiintyy myös Korhosen romaanissa *Viimeinen sukellus*.

Tehtävää varten kehitetään menetelmä laskuvarjohyppyjen tekemiseksi Iljušin Il-28 -pommikoneesta, jotta ryhmä saadaan huomaamattomasti Neuvostoliiton alueelle. Romaanin alkuosa kuvaa *Sky Diver -ryhmän* valmistautumista tehtäväänsä. Ryhmä suorittaa sille valmistellun erityisharjoituksen, jota seuraa puolustusvoimain korkea johto. Harjoituksen tarkoituksena on todeta ja viimeistellä ryhmän valmiudet suorittaa vaativa tehtävänsä. Ryhmän toiminta liitetään suomalaisten sissien ja kaukopartioiden perinteeseen tiedustelupäällikön pitämässä puhuttelussa.

Tehtävä annetaan ja käynnistyy luvussa VI. Luvusta VII alkavassa jaksossa Punainen salama -koodinimellä tunnettu ryhmä etsiytyy tappioita koettuaan toiminta-alueelle ja valmistautuu vangittuun tiedustelu-upseeriin liittyvään tehtäväänsä. Romaanin toiminnallisin osa on luku IX, jossa näkökulma vaihtuu tehtävän suorittamisesta sen jälkeisiin vaiheisiin, joissa kuvataan useaan osaan jakautuneen ryhmän paluumatkoja Suomeen. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Sarjakuva-albumi
----------------

Romaanin on sovittanut sarjakuva-albumiksi Samson osana Vaaran vuosien Korkeajännitys -sarjaa. Teos ilmestyi nimellä *Hiljainen kuolema taivaalta* vuonna 2003.

Lähteet
-------

1. ↑  Teoksesta on olemassa kaksi laitosta: WSOY:n vuonna 1984 julkaisema, sekä tekijän korjaama laitos, joka ilmestyi Pilot-kustannuksen kustantamana vuonna 2003. Korjatussa laitoksessa on epilogi, jota ei ole alkuperäisessä. Myös tekstiin on tehty kielellisiä muutoksia.
2. ↑  Sky Divers (1984), luku I
3. ↑  Sky Divers (1984), luku X
4. ↑  Korhonen, Wexi: *Viimeinen sukellus*. Gummerus, 1989. ISBN 951-20-3482-4.
5. ↑  Sky Divers (1984), s. 56
6. ↑  Samson (Lintula, Samuli), Ruokosenmäki, Jouko: *Hiljainen kuolema taivaalta*. sarja Vaaran vuosien Korkeajännitys: 1968. Helsinki: Egmont Kustannus, 2003. (suomeksi)
**Lydia Lassila** (o.s. **Ierodiaconou** , s. 17. tammikuuta 1982 Melbourne) on australialainen freestylehiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän kilpailee freestylen hypyissä.

Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 Lassila sijoittui kahdeksanneksi ja Torinon olympialaisissa 2006 neljänneksitoista. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti kultaa pistein 214,74. MM-kilpailuissa hän on sijoittunut viidenneksitoista vuonna 2003, kuudenneksitoista vuonna 2005, kolmanneksitoista vuonna 2009 ja viidenneksi vuonna 2013. 

Freestylehiihdon maailmancupissa hän on voittanut hyppyjen maailmancupin kaudella 2008–2009 ja sijoittunut toiseksi kausilla 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005 ja 2007–2008. Hän on voittanut 12 osakilpailua, joista viimeisimmän tammikuussa 2014 Val St. Comessa Kanadassa. Yhteensä hänellä on 34 palkintokorokesijoitusta.

Lydia Lassila on ollut vuodesta 2007 lähtien naimisissa entisen suomalaisen kumparelaskijan Lauri Lassilan kanssa. Heillä on kaksi poikaa joilla on kummallakin kaksoiskansalaisuus, Suomen ja Australian. Perhe muutti vuonna 2020 Australiasta Leville Suomen Lappiin. Lassila on osallistunut kahdesti *Selviytyjät Australia* tosi-tv-ohjelmaan.

Lähteet
-------

* Lydia Lassila Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Lydia Lassila Sochi 2014.  Arkistoitu 16.2.2014. Viitattu 23.2.2014.
2. ↑  Results: Freestyle Skiing *Olympic.org*. Viitattu 14.2.2014. (englanniksi)
3. ↑  Omischl ja Cooper freestylehyppyjen valtiaat  21.12.2007. MTV3. Viitattu 2.2.2009.
4. ↑  Lulham, Amanda: Mother-of-two Lydia Lassila claims World Cup win on weekend of success for Aussie women *News.Com.Au*.  5.2.2017. Viitattu 3.2.2018.
5. ↑  Australialainen olympiamitalisti Lydia Lassila, 39, muutti suomalaisen puolisonsa kanssa Lappiin – nämä asiat herättivät hämmästystä *Ilta-Sanomat*.  14.12.2021. Viitattu 14.12.2021.
**Lydia Metsämaa** (1893 Jyväskylän maalaiskunta – 1981) oli "setelityttönä" tunnettu Suomen ensimmäinen ammattimainen taiteilijoiden alastonmalli. Hän oli mallina muun muassa vuoden 1922 seteleissä ja useissa 1910-, 1920- ja 1930-luvuilla tehdyissä maalauksissa, freskoissa ja veistoksissa.

Metsämaa muutti vuonna 1910 17-vuotiaana Jyväskylästä Helsinkiin. Parin vuoden kuluttua hän pääsi lehti-ilmoituksen kautta alastonmalliksi Ateneumiin ja hän oli mallina myös Helsingin yliopiston piirustussalissa ja Teknillisessä korkeakoulussa. Metsämaa toimi ammattimaisena alastonmallina 25 vuoden ajan. Tämän jälkeen hän työskenteli Lallukan taiteilijakodin siivoojana.

Metsämaasta tehtiin vuonna 1972 tv-dokumentti *Riisuttu, verhoton, karvaton, paljas*. Hän keräsi myös itse taidekokoelman taiteilijoilta lahjoituksina saamistaan maalauksista ja veistoksista, harrasti runoutta ja kirjallisuutta ja osallistui vuonna 1973 *Tupla tai kuitti* - tietokilpailuohjelmaan aihenaan Rooman keisarit. Keski-Suomen museossa Jyväskylässä järjestettiin kesällä 2016 Lydia Metsämaan elämästä kertova *"Lydia alaston setelityttö – piiasta jumalattareksi"*-näyttely.

Metsämaa oli mallina muun muassa seuraavissa teoksissa:

* Johannes Haapasalon *Maaemo*-veistos, Hietaniemen hautausmaa, Helsinki
* Viktor Malmbergin *Vedenkantaja*-patsas, Tove Janssonin puisto, Helsinki
* Yrjö Ollilan ja Juho Rissasen kattofreskot Kansallisteatterissa
* Eliel Saarisen 1922 piirtämät 500 ja 1000 markan setelit
* Eliel Saarisen öljyvärimaalaus *Setelityttö*
* Toivo Vikstedtin elokuvateatteri Capitolin salin kattofresko
* Werner Åströmin öljyvärimaalaus *Aamupesu*

Hän oli myös Eero Järnefeltin, Martta Wendelinin, Ester Heleniuksen ja Viivi von Schrowe-Kallion mallina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  "Olkaa alasti niin paljon kuin voitte!" – Alaston Lydia löytyy seteleistä, tauluista, freskoista ja patsaista, Yle uutiset kulttuuri 28.4.2016
2. ↑  Jyväskylän Kesä : Alastonmallipiirustusta ja konsertti museolla (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Keskisuomalainen menoinfo : Lydia alaston setelityttö – piiasta jumalattareksi  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto ; *Riisuttu, verhoton, karvaton, paljas*, Viihdetoimituksen ohjelmassa pohditaan Jukka Virtasen johdolla ihmisen alastomuutta, esitetty 28.1.1972
**Roukkulanjärvi** (ven. Ро́вкульское о́зеро, *Rovkulskoje ozero*) on järvi Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Repolan kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 69,1 neliökilometriä ja valuma-alue 1 390 neliökilometriä. Roukkulanjärvi kuuluu Vuoksen vesistöön.

Järven pituus on 28,2 ja leveys 6,9 kilometriä. Se koostuu neljästä salmien yhdistämästä luoteis–kaakkoissuuntaisesta ulapasta. Järvessä on paljon pitkiä ja kapeita niemiä. Saaria on 88. Enimmäkseen kivisiä rantoja peittävät havumetsät. Keskisyvyys on 4,8 metriä ja suurin syvyys 22 metriä. Syvemmät osat ovat mutapohjaisia. Roukkulanjärvi vapautuu jäästä toukokuun puolessavälissä, lämpenee nopeasti ja jäätyy marraskuun puolivälissä. Vesi on tummankeltaista tai jokien suissa tummanruskeaa ja melko hapanta. Tärkeimmät kalalajit ovat ahven, muikku, siika, särki ja hauki.

Roukkulanjärveen virtaa kuusi jokea: Murdod’ogi, Dermakd’ogi, Sigad’ogi, Judala, D’ograd’ogi ja Luzingid’ogi. Se laskee Omelianjoen kautta Torasjärveen, josta vesi virtaa Lieksajärveen ja edelleen Lentieranjärvien kautta Suomen puolelle.

Järvi on saanut nimensä sen rannalla sijainneesta Roukkulan kylästä. Toinen rantakylä oli nimeltään Saarenpää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Informatsionnaja sistema "Ozjora Rossii" *limno.org.ru*.  Arkistoitu 9.7.2015. Viitattu 8.7.2015. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Roukkulanjärvi Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
*Tämä artikkeli kertoo Saarijärven kylästä. Yrityksestä kertoo artikkeli Kekkilä-BVB.*

**Kekkilä** on noin 200 asukkaan kylä kymmenen kilometrin päässä Saarijärven keskustasta Viitasaarelle vievän maantien 6510 varressa, Pyhäjärven rantamilla. Kylän keskustaksi miellettävä kohta on entisen, vuonna 1999 lakkautetun kansakoulun ja koko kyläkunnalle nimen antaneen Kekkilän talon vaiheilla, mutta varsinaista asutuskeskittymää kylällä ei ole, vaan talot ovat väljänä nauhana maantien vieressä sekä hajallaan Pyhäjärven rantojen lähettyvillä. Virallisesti Kekkilä ei ole kylä, vaan vain yksi Pyhäjärven rantoja kiertävän laajan Pyhäjärven kylän kyläkunnista.

Vuosina 1920–1999 toimineen koulun lakkauttamisen jälkeen kylän ainoat palvelut ovat olleet koulun pihapiirissä sijaitseva, kyläyhdistyksen ylläpitämä kokoontumispaikka Kylätupa ja kerran viikossa kulkeva kirjastoauto. Vielä 1970-luvulla kylällä oli kaksikin kauppaa, E-liike Mäkimatin myymälä sekä yksityinen Kankaisen kauppa. Vuonna 1925 valmistuneen puisen kyläkoulun lakkauttamisen jälkeen sen tiloissa oli vielä parin vuoden ajan lasten ryhmäpäivähoitotoimintaa, kunnes sekin lakkasi hoitolasten puutteen takia. Tämän jälkeen kunta laittoi koulukiinteistön myyntiin, ja se siirtyi yksityiseen omistukseen vuonna 2004.

Vuoden 2012 lopussa Kekkilässä asui 171 ihmistä, joista 36 oli yli 65-vuotiaita. 
Kylän vähenevä työikäisten joukko käy pääasiassa töissä kuntakeskuksessa tai kauempana Jyväskylän ja Äänekosken talousalueilla. Perinteisistä elinkeinoista metsätaloudella on edelleen merkitystä, kuten myös hiipuvalla maataloudellakin. Teollista tuotantoa kylällä ei ole harrastettu sitten 1930-luvun, jolloin siellä toimi lyhyen aikaa tervatehdas.

Ruotsin vallan aikaan Kekkilää pidettiin aatelisten ja suursukujen kohtaamispaikkana. Kekkilässä pidettiin joka vuosi papiston markkinat, jonne rahvaiden ei sallittu osallistua. Kekkilän merkitystä Ruotsin suurvallan kannalta ei voi väheksyä*kenen mukaan?*. Nousu suurvallaksi olisi rutiköyhälle valtiolle ollut mahdotonta ilman valtakunnan itäisen osan resursseja. Ja pienten markkinapaikkojen kuten Kekkilän olemassaolo vauhditti suunnattomasti kaupankäyntiä. Kun kauppiaita saapui kauempaakin oli mahdollista saada hankituksi sellaisia tuotteita, joiden takia olisi muutoin pitänyt matkustaa pitkiä matkoja valtakunnan ulkopuolelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Pynnönen, Risto: Kiertokoulusta kansakouluun ja sieltä peruskouluun.  *Saarijärven Suvi, Saarijärvi-Seura r.y:n kesälehti 2015*, 2015, s. 3. Saarijärvi:  Saarijärvi-Seura. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 25.8.2018.
2. ↑  Tilasto-osa (PDF) Saarijärven kaupunki. Viitattu 26.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

Kekkilän kyläsuunnitelma 2004

.
Kuvassa luonnollinen anomalia on kulma {\displaystyle zsp} (merkitty \nu:llä). planeetan p kulkema rata on lihavoitu.
**Luonnollinen anomalia** engl. *true anomaly*) on taivaanmekaniikassa käytetty rataelementti, joka ilmoittaa kappaleen suunnan *radan polttopisteestä* katsottuna. Luonnollisen anomalian nollasuunta on perihelin suunta.

Luonnollinen anomalia
---------------------

Kappaleen liikkuessa kartioleikkauksen muotoisella radalla (ympyrä, ellipsi, paraabeli tai hyperbeli), sen paikkavektori (tai oikeammin sen pituus) voidaan ilmaista napakoordinaatistossa kulman \nu funktiona muodossa

{\displaystyle r={\frac {a(1-e^{2})}{1+e\cos \nu }}}

Tässä a on radan isoakselin puolikas ja e radan eksentrisyys ja radan polttopiste sijaitsee koordinaatiston origossa. Kulmaa \nu kutsutaan kappaleen luonnolliseksi anomaliaksi.

Koska taivaankappaleet liikkuvat ellipsiradoilla, niiden nopeus radan eri kohdissa on erilainen. Asiaa hankaloittaa lisäksi se, että rata on (ympyrärataa lukuun ottamatta) epäsymmetrinen polttopistekeskisessä koordinaatistossa. Tästä syystä luonnollinen anomalia muuttuu vaihtelevalla nopeudella, eikä se siis ole lainkaan yksinkertainen ajan funktio. Tämä tekee siitä matemaattisesti hankalan käsiteltävän, eikä luonnollista anomaliaa käytetä radan laskemisessa käytännössä juuri koskaan oppikirjajohdantoja lukuun ottamatta.

Muita kytkentöjä
----------------

Luonnollisen anomalian 'ν *ja eksentrisen anomalian* E *suhde on*

{\displaystyle \cos {\nu }={{\cos {E}-e} \over {1-e\cdot \cos {E}}},\,}
tai

{\displaystyle \tan {\nu \over 2}={\sqrt {{1+e} \over {1-e}}}\tan {E \over 2}.}
paikavektorin anomalioiden suhde on

{\displaystyle r=a\left(1-e\cdot \cos {E}\right)\,\!}
ja

{\displaystyle r=a{(1-e^{2}) \over (1+e\cdot \cos {\nu })}\,\!}
Missä *a* kappaleen radan isoakselin puolikas (segmentti *cz*). 
z on periapsis eli lähin paikka polttopistettä s, mutta myös kaukaisin piste apuympyrän keskipisteestä c.

Katso myös
----------

* Eksentrinen anomalia
* Keskianomalia
* Ellipsirata
Margareta Zilliacus vuonna 1931
**Margareta Zilliacus**, o. s. *Sederholm* (4. elokuuta 1893 Helsinki – 13. lokakuuta 1990) oli suomalainen oopperalaulaja.

Margareta Zilliacuksen vanhemmat olivat geologi Jakob Johannes Sederholm ja Anna Ingeborg Matilda von Christierson. Hän oli naimisissa 1918–1935 jääkärieversti Per Zilliacuksen kanssa ja heillä oli kaksi tytärtä.

Margareta Zilliacus opiskeli laulua Heikki Klemetin johdolla 1920–1922. Hänet kiinnitettiin syyskuussa 1922 Dresdenin Semper-oopperaan ja hän oli ensimmäinen tunnettuun kansainväliseen oopperataloon kiinnitetty suomalainen oopperalaulaja, jolla ei ollut aiempia opintoja ulkomailla. Zilliacuksen ensimmäinen rooli Dresdenissä oli nukke Olympia Hoffmannin kertomukset -oopperassa, hän sai suorituksestaan hyvät arvostelut.

Zilliacus palasi 1920-luvulla Suomeen ja hän sai kiinnityksen Suomalaiseen oopperaan. Margareta Zilliacus, Eric Wilkman, Elsa Frilander ja Theodor Björkman esittivät pääosia pääsiäisenä 1924 esitetyssä La Traviata -oopperassa. Samana vuonna hän esiintyi Kansallisteatterissa Rigoletto-oopperassa yhdessä Toivo Loukon ja Wäinö Solan kanssa. Margareta Zilliacus oli 1920- ja 1930-luvuilla Erkki Lingon johtaman Radio-orkesterin solistina ja hän konsertoi myös yhdessä kapellimestari Leo Funtekin kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

* Margareta Zilliacus Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta Encoressa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Margareta Zilliacus
**Margarita Josifovna Aliger** (ven. Маргари́та Ио́сифовна Алиге́р; 7. lokakuuta (J: 24. syyskuuta) 1915 Odessa – 1. elokuuta 1992 Moskova) oli venäläinen neuvostorunoilija.

Margarita Aliger syntyi virkailijaperheeseen. Koulun jälkeen hän opiskeli kemiaa ja työskenteli tehtaassa. Vuosina 1933–1937 hän opiskeli Gorkille nimetyssä kirjallisuusinstituutissa. Vuonna 1942 hän liittyi NKP:n jäseneksi.

Aligerin ensimmäiset runot ilmestyivät vuonna 1933 ja ensimmäinen runokokoelma *God roždenija* ("Syntymävuosi") vuonna 1938. Vuosina 1941–1942 hän toimi kirjeenvaihtajana piiritetyssä Leningradissa. Partisaanityttö Zoja Kosmodemjanskajasta kertova runoelma *Zoja* (1942) sai Stalin-palkinnon vuonna 1943.

Vuonna 1956 Aliger toimi liberaalin kirjallisuuskokoelman *Literaturnaja Moskva* toimittajana, mutta esitti julkisen katumuksensa sen saaman arvostelun jälkeen. Hän oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäsen ja matkusteli paljon ulkomailla. Aliger työskenteli myös kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Hänen proosaa muistuttava runoutensa tasapainottelee henkilökohtaisten ja poliittisten aiheiden välillä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 1*, s. 49. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006993-X.
2. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 1*, s. 435. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.
3. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 1*, s. 49–50. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006993-X.
4. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 75. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
5. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 1*, s. 50–51. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006993-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Entsiklopedija "Krugosvet": Margarita Aliger (venäjäksi)
* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Margarita Aliger (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Juhani Korpivaara** (synt. **Malkamäki**, välillä **Pollari**; 28. toukokuuta 1887 Ylistaro – 28. elokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen autokauppias ja kauppaneuvos (1942). Korpivaara perusti 1917 autoja maahantuoneen Korpivaara Oy:n.

Korpivaara oli nuorena harjoittelijana teollisuusalalla mutta hän siirtyi sitten kaupan alalle ja piti jo 15-vuotiaana polkupyöräkauppaa. Hän sai Tampereen kauppaopiston päästötodistuksen 1911 ja oli sitten Vaasan Polkupyörätehtaan ja Sähköliikkeen myyntipäällikkönä ja sen jälkeen Helsingissä tanskalaisen toiminimi Simonsen & Nielsenin osaston myyntipäällikkönä.

Korpivaara työskenteli 1910-luvun alussa Lennart Palinin polkupyöräliikkeessä Vaasassa ja hankki itselleen auton ajoluvan jo 1911. Hän perusti 1917 yhdessä Veikko Hallan (1894–1920) kanssa *Korpivaara & Halla Oy*:n. Yhtiökumppani Veikko Halla kuoli 1920 liikenneonnettomuudessa ollessaan autonostomatkalla Porvoossa. Hallan nimi säilyi yhtiön nimessä vuoteen 1947, mutta yhtiön johdossa oli nyt Juhani Korpivaara yksin. Hän siirsi toimitusjohtajan tehtävät vuonna 1954 pojalleen Paavolle. Korpivaara aloitti ensimmäisenä Suomessa tehdasmaisen autokoriteollisuuden ja toi Suomen automarkkinoille monia uutuuksia kuten dieselkäyttöiset kuorma- ja linja-autot sekä etuvetoiset autot.

Korpivaaran aloitteesta perustettiin vuonna 1929 Linja-autoliikennöitsijäin liitto, jonka puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1932. Korpivaara kuului myös Matkahuolto Oy:n perustajiin. Korpivaaran ja hän vaimonsa lahjoitusvaroilla perustettiin vuonna 1954 Suomen Kulttuurirahaston yhteyteen Korpivaarain nuorisotyörahasto.

Juhani Korpivaaran ja Aune Heleena Niemistön poikia olivat teollisuusneuvos Jouko Korpivaara ja kauppaneuvos Paavo Korpivaara.

Lähteet
-------

* Maritta Pohls: / Korpivaara, Juhani (1887 - 1960) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  25.8.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Koeajo.tv: Toyotan historia Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  50-vuotias. Johtaja Juhani Korpivaara, Helsingin Sanomat, 28.05.1937, nro 140, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Jouko Korpivaara *Biografiasampo*. Viitattu 22.1.2022.
3. ↑  Paavo Korpivaara *Biografiasampo*. Viitattu 4.11.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Suling-huilu
**Suling** on Indonesiassa ja muualla Kaakkois-Aasiassa tunnettu, bambusta valmistettu puhallinsoitin. Sulingissa on neljä, viisi tai kuusi sormireikää käyttötarkoituksesta riippuen. Sitä käytetään esimerkiksi erilaisissa *gamelan*-orkestereissa.

Sundalaisten musiikissa sulingin ääni yhdistetään vahvasti maaseutuun. Sitä käytetään esimerkiksi yhdessä *kacapi*- ja *rincik*-sitrojen kanssa säestämään 1800-luvulla yläluokan piirissä syntynyttä *tembang Sunda* -laulurunoutta ja siitä 1970-luvulla kaupungeissa kehittynyttä *kacapi-suling*-instrumentaalimusiikkia. Tembang Sundassa käytetty suling on kuusireikäinen (*suling panjang*).

Lähteet
-------

1. 1 2  Spiller, Henry: *Gamelan: The Traditional Sounds of Indonesia, Volume 1*, s. 286. ABC-CLIO, 2004. ISBN 9781851095063. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Williams, Sean ym.: *The Concise Garland Encyclopedia of World Music, Volume 2*, s. 1343. Routledge, 2013. ISBN 9781136096020. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Miller, Terry E. & Williams, Sean: *The Garland Handbook of Southeast Asian Music*, s. 377–378. Psychology Press, 2008. ISBN 9780415960755. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suling** Wikimedia Commonsissa
**Juhani Laurinpoika Kyöstilä** (4. heinäkuuta 1931 Helsinki – 30. kesäkuuta 2010 Kouvola) oli suomalainen koripalloilija ja olympiaedustaja. Myös hänen isänsä, uimahyppääjä Lauri Kyöstilä edusti Suomea olympialaisissa.

Henkilöhistoria
---------------

Kyöstilän vanhemmat olivat edustaja Lauri Viljo Kyöstilä ja Anni Matilda Saario. Hän tuli ylioppilaaksi Helsingin lyseosta ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1961. Lääkärinuransa alkuvaiheessa Kyöstilä työskenteli Turun yliopistossa ja Turun yliopistollisessa keskussairaalassa.

Urheilu-ura
-----------

Kyöstilä voitti urallaan kahdeksan Suomen mestaruutta HOK-Veikkojen riveissä. Hän pelasi SM-sarjassa kaikkiaan 126 ottelua ja Suomen koripallomaajoukkueessa viisitoista ottelua. Hän oli mukana myös vuoden 1952 olympiajoukkueessa. Kisojen parhaan ottelunsa hän pelasi Bulgariaa vastaan. Siinä hän teki kymmenen pistettä, joka oli myös hänen maaotteluiden piste-ennätyksensä. EM-kisoissa Kyöstilä oli mukana vuonna 1951.

Lähteet
-------

1. ↑  Vesa-Matti Peltola: Yhtä ja toista Urheilukunniamme puolustajista, osa 22.  *Urheilutietäjän kesä*, 2013, s. 61.
2. 1 2  Juhani Kyöstilä *Olympedia*. Viitattu 30.11.2021. (englanniksi)
3. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 314. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
4. ↑  Juhani Kyöstilä on poissa  8.7.2010. Suomen Koripalloliitto. Viitattu 9.7.2010.

Suomen joukkue – Koripallo kesäolympialaisissa 1952
4 Heinänen |
5 Karhunen |
6 Kyöstilä |
7 Laaksonen |
8 Lahtinen |
9 Lindholm |
10 Mutru |
11 Nuutinen |
12 Pöyhönen |
13 Ristola |
14 Salonen |
15 Suviranta |
16 Sylander |
17 Virtanen |
Valmentaja Simola

Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1951
 Virtanen |
 Lindholm |
 Kyöstilä |
 Suviranta |
 Laaksonen |
 Nuutinen |
 Sylander |
 Koivisto |
 Mutru |
 Heinänen |
 Gustafsson |
 Arppe |
 Pietarinen |
 Pöyhönen |
Valmentaja Ojanen
**Kitumaija** on korttipeli, jossa käytetään perinteistä 52 kortin pelikorttipakkaa. Jokereita ei oteta mukaan peliin. Pelin tarkoituksena on päästä eroon korteistaan mahdollisimman nopeasti. Peliin mahtuu korkeintaan kymmenen pelaajaa.

Risti on niin sanottu kova maa, joten sen päälle käy vain suurempi risti. Ruutu on valttia ja sen voi pelata kaikkien muiden maiden päälle paitsi ristin. Tosin jos kaadettava kortti on valtti, se kaatuu vain isommalla valtilla. Valtin päälle ei voi laittaa ristiä. Hertta ja pata ovat tavallisia maita ja ne voi kaataa isommalla samaa maata tai valtilla. Pata-akka eli maija on erikoiskortti, jonka takia seuraava pelaaja joutuu nostamaan avopakasta viisi päällimmäistä korttia, kun maija pelataan avopakkaan. Pata-akalla ei voi ottaa kiinni, sen voi pelata vain vapaavalintaisena korttina.

Jaossa kaikille pelaajille jaetaan viisi korttia ja yksi kortti laitetaan pakan viereen avopakan aloituskortiksi. Mikäli aloituskortiksi kääntyy pata-akka, se vaihdetaan laittamalla pata-akka takaisin pakkaan ja ottamalla sieltä uusi avopakan aloituskortti. Avopakasta saa näkyä vain päällimmäinen kortti.

Jokainen pelaaja pelaa vuorollaan kaksi korttia, kiinniottokortin ja vapaavalintaisen kortin. Jakajasta seuraava pelaaja aloittaa lyömällä ensin kiinniottokorttinsa aloituskortin päälle, mutta sen on oltava suurempi samaa maata tai valtti. Tämän jälkeen sama pelaaja lyö vapaavalintaisen kortin seuraavalle kiinniotettavaksi ja nostaa kortteja nostopakasta sen verran, kunnes hänellä on taas viisi korttia kädessään.

Mikäli seuraava ei pysty tai halua pelata kiinniottokorttia, hän voi koittaa onneaan pakasta nostamalla päällimmäisen kortin kiinniottokortiksi. Mikäli kortti sopii, pelaaja lyö vapaavalintaisen kortin, jonka voi myös kääntää pakasta. Jos pakasta käännetty kortti ei sovi, joutuu sen kääntänyt pelaaja nostamaan avopakasta kolme päällimmäistä korttia. Alimmaista korttia ei ole pakko nostaa, vaikka nostettujen korttien määrä jäisi vajaaksi. Jos pelaaja nostaa avopakan alimmaisenkin kortin, käännetään pakasta uusi aloituskortti. Se ei myöskään saa olla pata-akka. Kun nostava pelaaja on nostanut kolme tai viisi korttia pitää seuraavan pelaajan ottaa kiinni päällimmäiseksi jäänyt kortti, pelaamalla taas kiinniotto- ja vapaavalintaisen korttinsa.

Kun nostopakka loppuu pelaajat pelaavat käsikorttin-sa loppuun ja voittaja on se pelaaja, jonka kortit loppuvat ensin. Lopussa omien käsikorttien määrää ei ole pakko kertoa. Mikäli pelaajalla on vain yksi kortti kädessään, hän pelaa sen kiinniottokorttina ja se on samalla myös hänen vapaavalintainen korttinsa, ja hän pääsee pois pelistä. Peli jatkuu niin kauan kunnes vain yhdellä pelaajalla kortteja kädessään. Hänestä tulee niin sanottu kitumaija.
**Luolanainen** on näytelmä, joka perustuu eteläafrikkalaisen Emma Peirsonin kirjoittamaan palkittuun näytelmään *Defending The Cavewoman*. Koska esittäjiä on vain yksi, esitys voidaan ajatella monologiksi, vaikka todellisuudessa sama näyttelijä esittää useita eri rooleja. Teksti on hyvin komediallinen, joten se on lähellä stand up -komiikkaa. Näytelmä on *Luolamiehen* naisellinen vastine. Esityksen ytimenä on parisuhde ja sen arkipäivän tilanteet, tapahtumapaikkana kodin olohuone. 

Suomen ensi-ilta oli 15. lokakuuta 2009 Tampereen Komediateatterissa, jossa luolanaisena nähtiin Anu Raipia. Kyseisessä versiossa Raipia on menossa naimisiin ja tekee viimeisen katsauksen muun muassa tulevaan puolisoonsa, hänen sukuunsa ja perinteisiin häärituaaleihin. 

Uusimman version näytelmästä on suomentanut Hanna Kaila. Minna Koskela on sovittanut tekstin vanhemmalle esittäjälle sopivaksi 20-vuotishääpäiväjuhlien valmisteluksi. Koskela esiintyy kaikissa rooleissa. Sovitus sai ensi-iltansa Aleksanterin teatterissa Helsingissä vuonna 2019, ja esitykset jatkuivat vuodelle 2022. Näytelmää *Luolanainen* esitetään myös kiertueella, vuonna 2021 ainakin Riihimäen teatterissa sekä Mikkelissä Teatteriravintola ILOssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Cavewoman *Arena Berlin*.  Arkistoitu 16.10.2021. Viitattu 16.10.2021. (englanniksi)
2. ↑  Luolanainen @ Teatteri Rio | Tapahtumat *Kaleva.fi*. Viitattu 16.10.2021. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Minna Koskela paljastaa mieskokemuksia Luolanaisena Riihimäellä – "Tähän on kaavittu muistelmia omasta ja kavereiden parisuhdehistoriasta" *Aamuposti*.  9.1.2020. Viitattu 16.10.2021.
4. ↑  Luolanainen *Aleksanterin teatteri*.  Arkistoitu 16.10.2021. Viitattu 16.10.2021.
5. ↑  Luolanainen *Riihimäen teatteri*.  Arkistoitu 16.10.2021. Viitattu 16.10.2021.
6. ↑  Luolanainen - Teatteriravintola ILO - Mikkeli Nyt *www.mikkelinyt.fi*. Viitattu 16.10.2021.
**Michaíl Stasinópoulos** (kreik. Μιχαήλ Στασινόπουλος, 27. heinäkuuta 1903 Kalamáta, Kreikka – 31. lokakuuta 2002 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen poliitikko, joka toimi Kreikan presidenttinä 18. joulukuuta 1974 – 19. heinäkuuta 1975.

Elämä ja ura
------------

Stasinópoulos syntyi Kalamátassa Peloponnesoksella vuonna 1903. Hän opiskeli oikeustiedettä Ateenan yliopistossa, ja väitteli tohtoriksi vuonna 1934. Stasinópoulos toimi Ateenan yliopiston hallinto-oikeuden apulaisprofessorina vuodesta 1937 ja Panteion-yliopiston professorina vuodesta 1943. Hän toimi myös viimeksi mainitun yliopiston rehtorina vuosina 1951–1958. Vuosina 1951–1953 Stasinópoulos toimi Kreikan yleisradioyhtiö Ellinikí Radiofonía Tileórasin (ERT) puheenjohtajana.

Politiikassa Stasinópoulos toimi Uusi demokratia -puolueessa. Hän toimi ministerinä Dimítrios Kiousópouloksen hallituksessa vuonna 1952 sekä Konstantínos Georgakópouloksen hallituksessa vuonna 1958. Stasinópoulos valittiin Kreikan parlamenttiin vuoden 1974 parlamenttivaaleissa. Kun Kreikasta tuli tasavalta sotilasjuntan kauden ja vuoden 1974 kansanäänestyksen jälkeen, parlamentti valitsi Stasinópouloksen väliaikaiseksi presidentiksi ajalle 18. joulukuuta 1974 – 19. heinäkuuta 1975, kunnes uusi valtiomuoto saatiin valmiiksi.

Stasinópoulos julkaisi useita tieteellisiä artikkeleita sekä kirjallisia teoksia, mukaan lukien ranskankielisen runouden ja proosan käännöksiä. Hänet valittiin Ateenan akatemiaan vuonna 1968. Stasinópoulosta ehdotettiin Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi vuosina 1969 ja 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Michael Stassinopoulos Presidency of the Hellenic Republic.  Arkistoitu 4.9.2018. Viitattu 3.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Michaíl Stasinópoulos** Wikimedia Commonsissa

Kreikan kolmannen tasavallan (1974–) presidentit
Michaíl Stasinópoulos (1974–1975) · Konstantínos Tsátsos (1975–1980) · Konstantínos Karamanlís (1980–1985) · Ioánnis Alevrás (1985) · Chrístos Sartzetákis (1985–1990) · Konstantínos Karamanlís (1990–1995) · Konstantínos Stefanópoulos (1995–2005) · Károlos Papoúlias (2005–2015) · Prokópis Pavlópoulos (2015–2020) · Katerína Sakellaropoúlou (2020–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ruokolahdelta löytynyt Kiukaisten kulttuurin poikkikirves.
**Kiukaisten kulttuuri** oli Lounais-Suomen kivikauden viimeinen jakso, joka ajoittui välille 2350–1800 eaa. tai 2000–1500/1300 eaa. Sen esineistö yhdisti varhaisemman kampakeraamisen ja myöhäisemmän nuorakeraamisen kulttuurin piirteitä. Kiukaisten kulttuurin alue ulottui rannikolla Merenkurkusta Viipurinlahdelle. Se on nimetty Matti Kauppisen Kiukaisten Uotinmäestä löytämien asuinpaikkojen mukaan.

Kiukaisten kulttuuri
--------------------

Kiukaisten kulttuuri rannikkoseuduille sijoittui aikaisemman vasarakirveskulttuurin alueelle. Kiukaisten kulttuurissa tunnettiin myös maanviljely. 

Kiukaisten ajan esineistö sekoitti kahta kulttuuria: kampakeraamisen ajan työkalutyypit ja vasarakirveskulttuurin reikäkirveet olivat käytössä rinnan. Keramiikka taas sisälsi sekä kampa- että nuorakeraamisia piirteitä. Tämän on katsottu johtuvan siitä, että mantereiseksi kiristyvä ilmasto pakotti kampakeraamisen ja nuorakeraamisen kulttuurin väestöt liittymään toisiinsa. Keraamiset astiat olivat tasapohjaisia ja leveäsuisia sekä runsaasti koristeltuja.

Kielen on aiemmin oletettu olleen suomalais-ugrilaista, mutta kulttuurin kieltä uskottiin muokanneen myös vaikutteet jostakin varhaisesta indoeurooppalaisesta kielestä - kyseeseen tulisi jokin pohjoinen indoeurooppalainen esikantagermaaninen-esikantabalttilainen kieli vasarakirveskulttuurin jäämistönä. Aiemmin nuorakeraamiseen kulttuuriin yhdistettiin kantabalttilainen lainasanakerrostuma, mutta kielitieteen kannalta ajoitus on sille liian varhainen. Viime vuosina on kuitenkin perusteltu Suomen uralilaistuneen aiemmin oletettua myöhemmin, ks. Uralilaiset kielet. 

Kalastus oli pääelinkeino. Merellinen elämä loi yhteyksiä meren yli Skandinaviaan ja Baltiaan, joiden esineistöä kulkeutui Suomeen. Metsästyksen ja kalastuksen lisäksi ajalta on todisteita myös maanviljelystä, etenkin sisämaasta. Etelähämäläisten soiden kerrostumista on löydetty vehnän, ohran ja kauran siitepölyä, jotka on radiohiilimenetelmällä ajoitettu 3 500–4 000 vuotta vanhoiksi. Lisäksi on löydetty jauhinkiviä ja piisirppejä, joiden vastineita tunnetaan nykyisestä Ruotsista. 

Itä- ja Pohjois-Suomessa vallitsi Kiukaisten kulttuurin aikaan ns. Pöljän keramiikka. Tällä kulttuurilla oli yhteyksiä itään. Kiukaisten esineistöä, reikäkirveitä ja tasatalttoja, kulkeutui myös Karjalankannakselle ja Laatokalle asti.

Nykyään Kiukaisten kulttuurin katsotaan olleen kielellisessä ja kulttuurillisessa mielessä umpikuja. Sen valmistamisen katoamista seurasi monen sadan vuoden mittainen muinaisjäännöksistä niukka aika, niin Lounais-Suomessa kuin myös Virossa. Sama kulttuurikatkos näkyy myös Suomen sisämaassa.

Lähteet
-------

1. ↑  kirves; poikkikirves *www.finna.fi*. Viitattu 18.10.2019.
2. ↑  Räty, Jouko: "Arkeologisen kokoelman alku Satakunnan Museossa"  3/1988. Muinaistutkija. Viitattu 25.7.2015.
3. ↑  Vahtola, Jouko: *Suomen historia – Jääkaudesta Euroopan unioniin*. Helsinki: SSKK Oy, 2003
4. ↑  Valter Lang: *Homo Fennicus – Itämerensuomalaisten etnohistoria*, s. 249. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2020.
Michał Kazimierz Ogiński
**Michał Kazimierz Ogiński** (liett. *Mykolas Kazimieras Oginskis*, 1731 Varsova, Puola-Liettua – 3. toukokuuta 1799 Słonim, Venäjä) oli puolalais-liettualainen poliitikko, sotilas, muusikko ja säveltäjä.

Ogińskin aatelissuvun vaakuna

Elämäkerta
----------

Ogińskin poliittinen ura alkoi 18-vuotiaana, jolloin hänet nimitettiin Liettuan suuriruhtinaskuntaan valtion virkamieheksi. Vuonna 1764 hän oli ehdolla Puola-Liettuan kuninkaaksi, mutta hän hävisi kilvassa Stanislaus II Poniatowskille. Sen sijaan hänet nimitettiin Vilnan voivodiksi. Hän liittyi myös venäläisvastaiseen Barin konfederaatioon. Hävittyään Aleksandr Suvorovin johtamille venäläisjoukoille Stołowiczen taistelussa, hän joutui maanpakoon. Hän pystyi kuitenkin palaamaan kotimaahansa 1768 ja hänet nimitettiin Liettuan hetmaniksi, jolloin hänestä tuli toinen Puola-Liettuan korkea-arvoisimmista sotilaista. Vuosien 1788−1791 sejmissä hän oli isänmaallisen puolueen jäsen, mutta vuoden 1792 Venäjälle kärsityn tappion jälkeen hän erosi virastaan ja vetäytyi suvun kartanoon Słonimiim.

Sotilas-poliittisen uransa ohella Ogiński oli huomattava insinööri ja muusikko. Hän rakennutti Pinsk-Volhynia-maantien, Vilnan asevaraston ja Ogińskin kanavan, joka yhdistää Niemen- ja Dnepr-joet toisiinsa. Hän perusti myös monia tehtaita ja pajoja sukunsa maille.

Ogiński sävelsi ja harrasti musiikkia, sekä tuki monia muusikkoja. Słonimissa hän ylläpiti kahta teatteriryhmää, italialaista ja puolalaista, painotaloa, sekä suurta orkesteria. Hän vaikutti myös harpun rakenteeseen soittimena ja sävelsi monia teoksia.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef
	+ 2

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.