recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Natriummonofluorifosfaatti** (Na2PO3F) tai **natriummonofluorofosfaatti** on natrium- ja monofluorifosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään esimerkiksi hammastahnoissa.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa natriummonofluorifosfaatti on valkoista ainetta. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen dekahydraatti (Na2PO3F·10H2O). Aine liukenee hyvin veteen, mutta myös hydrolysoituu veden vaikutuksesta natriumfluoridiksi ja natriumvetyfosfaatiksi. Kuumennettaessa yhdisteen kiderakenne muuttuu 370 °C:n ja 420 °C:n lämpötiloissa. Kun natriummonofluorifosfaattia kuumennetaan yli sulamispisteensä, se hajoaa natriumpyrofosfaatiksi. Natriummonofluorifosfaattilla on antibakteerisia ominaisuuksia.

Natriummonofluorifosfaattia valmistetaan kuumentamalla natriummetafosfaattia ja natriumfluoridia. Myös natriumvetyfosfaatin tai -pyrofosfaatin ja vetyfluoridin reaktiota käytetään yhdisteen valmistamiseen.

NaPO3 + NaF → Na2PO3F
Natriummonofluorifosfaattia käytetään fluoridi-ionien lähteenä hammastahnoissa. Yhdistettä käytetään lisäksi muiden fluorifosfaattien valmistukseen ja sementin lisäaineena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5   Charles B. Lindahl & Tariq Mahmood: "Fluorine Compounds, Inorganic, Phosphorus", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. s. 5-6 (luvun sisäinen sivunumerointi)
2. 1 2 3  Sébastien Havelange, Nicolas Van Lierde, Alain Germeau, Emmanuel Martins, Tibaut Theys, Marc Sonveaux, Claudia Toussaint, Klaus Schrödter, Gerhard Bettermann, Thomas Staffel, Friedrich Wahl, Thomas Klein & Thomas Hofmann : "Phosphoric Acid and Phosphates", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2022. s. 27-28 (luvun sisäinen sivunumerointi)
3. ↑  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 228. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
**Johan Jakob von Daehn** (13. elokuuta 1785 Sippolan hovi, Sippola – 1859 Kozienice, Puolan kuningaskunta) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijan insinöörijoukoissa palvellut kenraali.

Johan Jakob von Daehnin vanhemmat olivat majuri, hovineuvos Johan Samuel von Daehn ja Katarina von Brandt ja puoliso Katarina Lanevski-Wolk. Von Daehn astui sotapalvelukseen 1804 kolonnankuljettajana keisarin seurueen majoitusmestariosastossa. Hänet määrättiin aliluutnanttina 1. sapöörijääkärirykmenttiin 1806. Suomen sodassa 1808–1809 von Daehn palveli Venäjän armeijan ylimajoitusmestari Jan Peter van Suchtelenin joukoissa. Hänet ylennettiin luutnantiksi Venäjän armeijan insinöörijoukoissa 1809 ja määrättiin Vanhan Suomen insinöörialueen päällikön apulaiseksi seuraavana vuonna. Alikapteenina hän tuli Henkivartioväen 13. sapööripataljoonaan 1813. Kapteeniksi ja edelleen everstiksi hänet ylennettiin 1816 ja siirrettiin 1. sapööripataljoonaan, jonka komentaja hänestä tuli 1819. Kenraalimajuriksi von Daehn ylennettiin 1826, 1. sapööriprikaatin komentajaksi hänet nimitettiin 1829.

Seuraavana vuonna von Daehn siirrettiin 1. jalkaväkiarmeijakunnan esikuntapäälliköksi ja saman vuoden joulukuussa aktiiviarmeijan insinöörijoukkojen komentajaksi. Kenraaliluutnantiksi von Daehn ylennettiin 1833 ja kenraaliksi Venäjän armeijan insinöörijoukoissa 1843. Hänet määrättiin va. sotilaskäskynhaltijaksi Puolaan 1849 ja samana vuonna Puolan kuningaskunnan valtakunnankonseljin jäseneksi ja Venäjän armeijan insinöörijoukkojen tarkastajaksi. Venäjän valtakunnanneuvoston jäsen hänestä tuli 1850. Von Daehn nimitettiin Kronstadtin ylisotakuvernööriksi 1854 ja Venäjän armeijan insinöörijoukkojen ylitarkastajan apulaiseksi 1856 Venäjän valtakunnanneuvoston jäsenenä. Hän sai samana vuonna Henkivartioväen sapööripataljoonan 4. komppanian kunniapäällikkyyden 50-vuotisesta palveluksestaan upseerina. Sotapalveluksesta von Daehn erosi toukokuussa 1858.

Johan Jakob von Daehnin suku merkittiin ritarihuoneeseen aatelissukuna numero 199 vuonna 1836. Hänen poikansa oli kenraaliluutnantti Vladimir von Daehn. Ministerivaltiosihteeri Woldemar von Daehn oli Johan Jakob von Daehnin veljenpoika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johan Jakob von Daehn *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 18.1.2020)
2. ↑  Markku Tyynilä: / Daehn, Woldemar von (1838 - 1900) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  16.9.1997. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
Helsingin ladun ylläpitämä Maunulan ulkoilumaja Helsingin Keskuspuistossa on helsinkiläisten ulkoilijoiden suosima pysähdyspaikka.
**Helsingin Latu** on helsinkiläinen urheiluseura. Se on Suomen Ladun vanhin ja suurin paikallisyhdistys.

Helsingin Latu täytti 80 vuotta vuonna 2020. Helsingin Ladun uusi nimi on 25.6.2020 alkaen Helsingin Latu ja Polku ry.

Historia
--------

Helsingin Latu perustettiin 17.12.1940 Vanhalla Ylioppilastalolla.

Toiminta
--------

Helsingin Latu on ympäri vuoden toimiva luonto-, kunto- ja terveysliikuntayhteisö. Se toimii retkeilyn, vaelluksen ja luonnossa liikkumisen edistäjänä ja asiantuntijana.  

Helsingin Ladun tavoitteena on retkeilyharrastuksen ylläpitäminen ja uusien harrastajien ohjaaminen lajin pariin. Ohjattuja retkiä järjestetään kaikkina vuodenaikoina. Helsingin Latu ohjaa pääkaupunkiseutulaisia lähiretkeilyyn ja hyödyntämään oman asuinkuntansa ja lähialueiden retkeilykohteita. Retkiä tehdään mm. kävellen, pyöräillen, meloen, hiihtäen ja lumikenkäillen. Vaakkoin eräkämppä Nuuksiossa ja Maunulan ulkoilumaja Helsingin keskuspuistossa toimivat retkien tukikohtina ympäri vuoden.  

Helsingin Ladussa on noin 8 000 jäsentä.

Maunulan maja, Vaakkoin eräkämppä ja Rastilan talviuintipaikka
--------------------------------------------------------------

Helsingin Latu ylläpitää Maunulan ulkoilumajaa Keskuspuistossa , Vaakkoin eräkämppää Nuuksiossa ja Rastilan talviuintipaikkaa Vuosaaressa.

Lähteet
-------

1. ↑  Maunulan maja *helsinginlatu.fi*.  Arkistoitu 13.4.2015.
2. ↑  Vaakkoin eräkämppä *helsinginlatu.fi*.
3. ↑  Rastilan talviuintipaikka *helsinginlatu.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Ladun kotisivu
* Helsingin Ladun Facebook -sivut
**Antonio Latorre Grueso** eli **Toni Lato** (s. 21. marraskuuta 1997 La Pobla de Vallbona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa espanjalaista Mallorcaa ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Lato on Valencian junioriakatemian kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seuran reservijoukkueessa 29. maaliskuuta 2014 kotikentällä Elchen reservijoukkuetta vastaan.

25. kesäkuuta 2015 Lato allekirjoitti uuden sopimuksen seuran kanssa, joka oli pituudeltaan viisivuotinen. 6. tammikuuta 2016 hänet oltiin nostettu ensimmäistä kertaa seuran edustusjoukkueen miehistöön Copa del Reyn otteluun Granadaa vastaan. Ensiesiintyminen jäi kuitenkin vielä tekemättä.

Lato teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa lopulta 25. helmikuuta 2016 Eurooppa-liigan ottelussa itävaltalaista Rapid Wienia, kun hänet vaihdettiin kentälle ottelun toiselle puoliajalle. Ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa, hän pelasi 9. tammikuuta 2017 ottelussa Osasunaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Un punto para el Mestalla que sirve de poco Super Deporte. Viitattu 6.9.2017. (espanjaksi)
2. ↑  El Valencia blinda a Lato Super Deporte. Viitattu 6.9.2017. (espanjaksi)
3. ↑  Negredo regala el pase al Valencia Marca. Viitattu 6.9.2017. (espanjaksi)
4. ↑  On-song Valencia smash Europa League record UEFA. Viitattu 6.9.2017. (englanniksi)
5. ↑  Un punto de sutura... y nada más Marca. Viitattu 6.9.2017. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Toni Laton tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Toni Laton tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
*Bezbožnik* ('Jumalaton') -lehti vuodelta 1929.
**Jumalattomien liitto** (ven. Союз безбожников) eli **Jumalattomien yhdistys** (ven. Общество безбожников, myöhemmin **Taistelevien jumalattomien liitto**) oli Neuvostoliitossa vuosina 1925–1947 toiminut uskonnonvastainen järjestö.

Järjestön johtoon nousi Jemeljan Jaroslavski. Vuodesta 1926 vuoteen 1932 järjestön jäsenmäärä kasvoi 87 000:sta 5,6 miljoonaan jäseneen. Järjestö toimi pitkälti Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ohjauksessa, ja puolueen omaa propagandaa sisällytettiin myös järjestön lehtiin.

Vuoden 1937 väestönlaskennan tuloksien perusteella 57 prosenttia neuvostoliittolaisista edelleen luokitteli itsensä uskovaisiksi. Tuloksen johdosta Stalin toimeenpani Jumalattomien liitossa käyntiin laajat puhdistukset liian hitaan uskonnon hävittämisen vuoksi.

Neuvostoliiton ja Saksan 31.8.1939 solmiman Molotov-Ribbentrop-sopimuksen jälkeen Jaroslavski julisti, että vuodella 1940 tulee olemaan suuri merkitys koko maailmalle, että jumalattomuusliike tulee pian näyttelemään pääosaa Euroopan poliittisessa ja henkisessä elämässä ja että Saksan ja Neuvostoliiton yhteistyöllä on suuri merkitys taistelussa kristinuskoa vastaan Euroopassa.

Toisen maailmansodan aikana erityisesti ortodoksinen kirkko otettiin mukaan Saksan vastaiseen sotaponnistukseen. Neuvostohallinto näki kirkon tuen hyödyllisyyden sotaponnisteluissa, ja ortodoksinen kirkko julkisesti toivoikin Jumalan tuovan Neuvostoliitolle voiton sodassa. Vuonna 1943 toimintansa lopettaneen järjestön työn jatkajaksi perustettiin 1947 Poliittisen ja tieteellisen tiedon levittämisyhdistys eli Znanie (ven. Знание, suom. *Tieto*).

Katso myös
----------

* Islam Neuvostoliitossa
* Uskonto Neuvostoliitossa

Lähteet
-------

1. ↑  Soviet Atheism: the Militant League The Modern encyclopedia of Russian and Soviet history, vol. 2. Viitattu 21.4.2007. (englanniksi)
2. 1 2 3  Overy, Richard: *The Dictators: Hitler's Germany, Stalin's Russia*, s. 269–278. Penguin Books, 2005. ISBN 978-0-14-028149-1. (englanniksi)
3. ↑  Taipale, Pentti: *Salatun voiman mies. Matti Pesosen elämä ja toiminta*, s. 368. Herättäjä-Yhdistys ry, 1980. ISBN 951-9013-92-X.

Kirjallisuutta
--------------

* Mustonen, Matti A.: *Jumalattomuusliike ja taistelevien jumalattomien liitto Neuvosto-Venäjällä*. Neuvostovenäläisten lähteiden pohjalta kirjoittanut Matti A. Mustonen. Jyväskylä: Tekijä, 1941.
* Froese, Paul: The Plot to Kill God: Findings from the Soviet Experiment with Secularization. University of California Press, Los Angeles, 2008.
*Tämä artikkeli käsittelee etunimeä. Alva voi tarkoittaa myös Jyväskylän kaupungin omistamaa energiayhtiötä.*

**Alva** on Pohjoismaissa naisen, mutta varsinkin englanninkielisissä maissa molemmille sukupuolille sopiva etunimi.

Pohjoismaisena naisen nimenä Alva on Alf-nimen naispuolinen vastine,  mutta on Suomessa saatettu käsittää myös lyhentymäksi nimestä Alviina taikka Alvar-nimen naispuoliseksi vastineeksi. Etupäässä englannin­kielisissä maissa esiintyvänä miehen etunimenä Alva sen sijaan on peräisin hepreasta ja esiintyy myös muodossa *Alvah*. Nimi merkitsee "hänen korkeuttaan" ja mainitaan Raamatussa erään Eesaun jälkeläisen nimenä, joka oli samannimisen edomilaisen heimon päällikkö.

Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 1 220 Alva-nimistä naista ja alle 30 miestä. Heistä yli puolet on 2010-luvulla syntyneitä. Vielä 1900-luvun lopulla nimi oli varsin harvinainen. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Alvan nimipäivä on 21. helmikuuta.

Tunnettuja Alva-nimisiä
-----------------------

### Naisia

* Alva Colquhuon (s. 1942), australialainen uimari ja olympiavoittaja
* Alva Forsius (1866–1938), suomalainen yhteiskunnallinen toimija, Porvoon synnytyssairaalan perustaja ja tietokirjailija
* Alva Garbo (1903–1926), ruotsalainen näyttelijä
* Alva Myrdal (1902–1986), ruotsalainen diplomaatti, poliitikko ja kirjailija, Nobelin rauhanpalkinnon saaja
* Alva Thors (s. 2005), suomalainen yhdistetyn hiihtäjä

### Miehiä

* Thomas Alva Edison (1847–1931), yhdysvaltalainen keksijä ja liikemies

Lähteet
-------

1. ↑  Behind the Name: Alva (1) Mike Campbell. Viitattu 21.2.2014.
2. 1 2  Pentti Lempiäinen: *Suuri etunimikirja*, s. 49. WSOY, 1999. ISBN 951-0-23323-4.
3. ↑  Behind the Name: Alva (2) Mike Campbell. Viitattu 21.2.2014.
4. ↑  Behind the Name: Alvah Mike Campbell. Viitattu 21.2.2014.
5. ↑  1. Moos. 35:40
6. ↑  1. Aik. 1:51
7. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 25.4.2023.
**Sadiola** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin eteläosassa noin 75 kilometriä Kayesista lounaaseen. Kunnassa on 39 400 ja keskuskylässä 10 600 asukasta (vuonna 2009).

Sadiolan kunnan pinta-ala on 5 010 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kayesin piirin Samé Diomgoman, Liberté Dembayan ja Hawa Dembayan, idässä Logon ja Diamoun ja etelässä Bafoulabén piirin Niambian ja Kéniéban piirin Dialafaran kuntiin sekä lännessä Senegaliin.

Seudun maisemaa leimaavat tasangot ja matalat kalliorinteet. Senegalin rajalla virtaa Faléméjoki. Luonnonvarainen kasvillisuus on savannia.

Kuntaan kuuluu 44 kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on bambaroita, soninkeja ja fulbeja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, keräily, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, durra, maissi, maapähkinä, fonio ja maniokki. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Tärkeimmät liike-elämän keskukset ovat Sadiola ja Kroukéto. Sadiolassa ja Yatelassa on teolliset kultakaivokset.

Kunnassa toimii 22 alakoulua, neljä yläkoulua, kaksi ranskalais-arabialaista koulua ja neljä koraanikoulua. Terveyspalveluihin kuuluu kaksi terveyskeskusta, kolme terveysasemaa ja kaksi yksityisklinikkaa. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 5.1.2018.
2. 1 2 3 4 5  Plan d’Action Prioritaire de la commune de Sadiola *wordpress.developpementlocal-sahel.org*. Viitattu 13.1.2018.
3. ↑  Mali – Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 13.1.2018.
4. ↑  Apercu sur la region de Kayes *kayes.gouv.ml*.  Arkistoitu 14.1.2018. Viitattu 13.1.2018.
**Oulun sarjakuvakeskus** on Oulun sarjakuvaseuran vuonna 2014 perustama Pohjois-Suomen sarjakuvamaailman monitoimikeskus. Keskuksen tarkoituksena on lisätä sarjakuvatietoutta, tuoda sarjakuvaa ja sen tekijöitä esille. Keskus järjestää kurssitoimintaa ja auttaa sarjakuvaan liittyvissä kysymyksissä ja ohjaa eteenpäin sarjakuvan maailmaan. Keskukselle kerätään sarjakuva-arkistoa ja myytävänä on paikallisia pienlehtiä ja sarjakuvajärjestöjen julkaisuja. Oulun Sarjakuvakeskuksen tiloissa toimii Turun Sarjakuvakaupan Oulun toimipiste. Keskuksen yhteydessä on myös kirjasto, jonka valikoimaan kuuluu sarjakuvakirjoja ja -lehtiä, kurssi- ja koulutusmateriaalia, ulkomaalaisia lehtiä ja tutkimuksia, jotka käsittelevät sarjakuvaa.

Sarjakuvakeskuksen yhteydessä on *Sarjakuvagalleria!*, näyttelytila, jossa järjestetään kuukausittain vaihtuvia sarjakuvanäyttelyitä. Ensimmäisessä näyttelyssä tammikuussa 2014 esiteltiin Oulun seudun Ilta-Sanomien kuukauden kotimaisten sarjakuvien tekijöitä. 

Oulun sarjakuvakeskuksen toimitilat ovat Oulussa Kulttuuritalo Valveella.

Lähteet
-------

1. ↑  Oulun Sarjakuvakeskuksen kirjasto *Oulun kaupunki - www.ouka.fi*.  10.9.2017. Viitattu 19.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Oulun sarjakuvakeskuksen kotisivut
* Kulttuuritalo Valve: Oulun sarjakuvakeskus
Graduale *Oculi omnium*
**Graduale** tai **graduaali** (lat. *portailta*) on katolisen kirkon messun osa, jossa epistolan lukemisen jälkeen lauletaan joukko antifoneja. Antifonit saivat nimensä siitä, että ne esitettiin alttarin portailta tai vaihtoehtoisesti siitä, että niitä laulettaessa diakoni nousi rappuja ambonille valmistautuessaan lukemaan evankeliumia. Graduale kuuluu messun *Missa Proprium* -osiin ja siten sen teksti vaihtelee päivittäin. Graduale vastaa osittain ortodoksisen kirkon prokimeni-psalmia, joka myös lauletaan ennen evankeliumin lukua.

Myös evankelis-luterilaisen jumalanpalveluksen yhteydessä käytetään sanaa graduaali ennen evankeliumia laulettavasta virrestä. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jumalanpalvelusten kirjassa siitä käytetään nimeä Päivän virsi. Virsi liittyy pyhän sisältöön ja se on jumalanpalveluksen päävirsi eikä sitä voi korvata muulla musiikilla. Päivän virsi voidaan kuitenkin toteuttaa rikkaasti ja käyttää musiikillisesti monipuolisia toteutusmuotoja (alternatim- eli vuorottelukäytäntö, soitinsäkeistö, diskanttiääni).

Lähteet
-------

1. ↑  Jumalanpalvelusten kirja *kirkkokasikirja.fi*. Viitattu 29.3.2021.
2. ↑  Suomen ev.lut. kirkko: Aamenesta öylättiin - kirkollinen sanasto *evl.fi*.  Arkistoitu 14.11.2009. Viitattu 5.3.2008.
3. ↑  *Palvelkaa Herraa iloiten*
Jumalanpalveluksen opas*, s. 13. Suomen ev. lut. kirkon kirkkohallituksen julkaisuja*
2009:9. Kirkkohallitus. Jumalanpalveluselämä ja musiikkitoiminta, 2009. ISBN 978-951-789-300-8.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Graduale**.
* Catholic Encyclopedia: Gradual (englanniksi)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kirkkomusiikki |
| --- |
|  |
| 
* Antifonit
* Graduaalit
* Koraalit
* Latinalainen kirkkolaulu
	+ Ambrosiaaninen laulu
	+ Gallikaaninen laulu
	+ Gregoriaaninen laulu
* Litaniat
* Liturginen musiikki
* Magnificatit
* Messut
	+ Offertoriumit
	+ Requiemit
* Motetit
* Ortodoksinen kirkkomusiikki
* Passio
* Vesperit
* Vigiliat
* Virret

 |

 |
Mauritz Ferdinand von Kothen (1850-luvun loppu)
**Mauritz Ferdinand von Kothen** (17. kesäkuuta 1811 Lokalahti – 23. toukokuuta 1875 Janakkala) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri, vapaaherra ja valtiopäivämies.

Mauritz Ferdinand von Kothenin vanhemmat olivat senaattori, vapaaherra Gustaf von Kothen ja Johanna Agneta Tollet. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1842 oli kreivitär Amalia Magdalena Piper, toinen vuodesta 1857 vapaaherratar Anna Gustafva Fredrika Emilia Wrede af Elimä ja kolmas vuodesta 1866 Valborg Forsblom. Von Kothenin ja Piperin pojasta Gustaf Axel von Kothenista tuli kenraalimajuri, samoin kuin hänen veljistään Casimir von Kothenista ja Gustaf von Kothenista. Von Kothenin ja Forsblomin pojasta Axelista tuli sen sijaan säveltäjä ja hänen ja Wrede af Elimän pojasta Emil Fabian Mauritz von Kothenista tilanomistaja ja virkamies.

Mauritz Ferdinand von Kothen tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1825 ja määrättiin sieltä valmistuttuaan vänrikkinä Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan 1830. Hän osallistui Marraskuun kansannousun kukistamiseen 1831–1832 ja ylennettiin aliluutnantiksi 1832 ja luutnantiksi 1833. Von Kothen määrättiin Henkivartioväen Moskovan rykmenttiin 1835 ja ylennettiin alikapteeniksi 1841, kapteeniksi 1844 ja everstiluutnantiksi 1845, siirrettynä samana vuonna 8. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan. Hänet määrättiin 2. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentajaksi 1848, ylennettiin everstiksi 1852 ja siirrettiin 1855 ensin 3. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentajaksi ja sitten yhdistetyn 3. ja 4. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentajaksi. 1. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentajaksi hän tuli 1857 ja Haminan kaupungin paikallispäälliköksi armeijan jalkaväessä 1863. Eron sotapalveluksesta von Kothen sai kenraalimajurina kesäkuussa 1872. Hän edusti aatelissäädyssä sukuaan valtiopäivillä 1863–1864.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mauritz Ferdinand von Kothen *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 29.2.2020.
**Elämänkaaripsykologia** on kehityspsykologian alaan kuuluva psykologian osa-alue, jossa tutkitaan, miten elämänkaaren eri tapahtumat vaikuttavat ihmisen kehitykseen. Ihmisen kehityksen ajatellaan jatkuvan koko elämän ajan ja ihmisen varhaisempi kehitys heijastuu myöhempään kehitykseen. Ihminen ohjaa aktiivisesti kehitystään, mutta ympäristö, ja toisaalta biologiset tekijät, asettavat kehitykselle mahdollisuuksia ja rajoituksia.

Elämänkaaripsykologian merkittävän teoreetikon Daniel Levinsonin mukaan mukaan elämä on 6-8 vuotta kestävien vakaiden vaiheiden ja siirtymien vuorottelua. Siirtymävaiheessa ihminen tarkastelee tilannettaan, pohtii tekemiään valintoja ja muuttaa niitä ajatellen seuraavaa elämänvaihetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikkinen, Eino & Tuomi, Jouni: *Suomalainen elämänkulku*, s. 86. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2000.
2. ↑  Hannu Ketonen: *Keskeneräiset - Toisen asteen ammatillisen koulutuksen keskeyttäminen ja elämänkulku nuorten kertomana.*, s. 28. pro gradu. Turun yliopisto, 2018. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.11.2021).
3. ↑  Levinson, D. 1978. The season`s of man`s life. New York: Ballantines Books. Levin- son D. 1986. A conception of adult development. American Psychologist, 41, 3 – 13.
Kenraalimajuri Carl Johan Nymander. Reprokuvaus 1850–1853.
**Carl Johan Mauritz Nymander** (9. tammikuuta 1797 Pietari – 1. helmikuuta 1856 Ykspää, Viipurin pitäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja valtioneuvos.

Nymanderin vanhemmat olivat Pietarin suomalaisen seurakunnan kanttori, tilanomistaja Johan Nymander ja Helena Löfman ja puoliso vuodesta 1821 Hedvig Charlotta Wilhelmina Blåfield. Nymander suoritti saksalaisen koulun kurssin Pietarissa 1813, minkä jälkeen hänet hyväksyttiin Haapaniemen sotakouluun. Sieltä 1817 valmistuttuaan Nymander toimi koulun venäjän kielen ylimääräisenä opetusupseerina kevääseen 1818 ja koulun muututtua Haminan kadettikouluksi edelleen paitsi venäjän, myös tekniikan, kalligrafian, maastontiedustelun ja kartanpiirustuksen opettajana. Aliluutnantiksi Nymander ylennettiin 1818, luutnantiksi 1823, alikapteeniksi 1826 ja kapteeniksi 1831. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin palvelukseen Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan, everstiluutnantiksi hän yleni 1834. Nymander määrättiin pataljoonankomentajaksi Mallijalkaväkirykmenttiin 1835. Sieltä hänet komennettiin everstiksi ylennettynä pataljoonankomentajaksi Kaprion jääkärirykmenttiin Luoteis-Inkeriin 1839, mutta siirrettiin jo seuraavana vuonna Sofian jääkärirykmenttiin.

Nymander erosi vuonna 1843 sotapalveluksesta valtioneuvoksena ja siirtyi metsäteollisuuden palvelukseen. Hän johti kymmenen vuotta Vjatkan ja Permin kuvernementtien metsä- ja uittotyömaita. Vuonna 1849 hänet merkittiin everstinä Venäjän armeijan metsänhoidosta vastanneen upseerikunnan upseeriluetteloihin, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina syyskuussa 1853.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Carl Johan Mauritz Nymander *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 12.4.2020)
**Elämäntarinafestivaali** on vuosittain Kärsämäellä järjestettävä valtakunnallinen kirjallisuustapahtuma. Ensimmäisen kerran tapahtuma järjestettiin vuonna 2000. Elämäntarinafestivaali järjestetään perinteisesti heinäkuussa ja ne kestävät 4-5 päivää. Ohjelma sisältää keskustelutilaisuuksia, seminaareja, kursseja sekä Tarinaniskennän SM-kilpailut. Elämäntarinafestivaali on osa Kärsämäen Kesä tapahtumakokonaisuutta, johon kuuluvat lisäksi ARS Kärsämäki -nykytaidenäyttely ja Musiikkia Paanukirkossa - Musiikkijuhla.

Historia
--------

Elämäntarinafestivaalin taustalla toimii Suomen Elämäntarinayhdistys, johon kuuluu yli 400 jäsentä eri puolilta Suomea, Ruotsista, Saksasta ja Ranskasta. Elämäntarinafestivaalin alkuideoinnista vastasivat erityisesti Elämäntarina-akatemia ja kärsämäkinen kirjailija ja kirjoittajakouluttaja Anja Vähäaho. Festivaalien teemoja ovat olleet mm. Eurooppalainen elämäntarina (2000), Universaalit elämäntarinat (2002), Huumori elämäntarinoissa (2004), Fakta ja fiktio elämäntarinoissa (2005), Sukukansojen elämäntarinat (2007), Tarina takapiruna – tarinoiden vaikutus mieleen ja maailmaan (2008), Näkökulmia suomalaisiin ja venäläisiin sukupolvitarinoihin (2009) ja Ruotsinsuomalaisuus ennen ja nyt (2010).

Elämäntarinafestivaali 2011
---------------------------

XI Elämäntarinafestivaali järjestetään 13.–16. heinäkuuta. Elämäntarinafestivaalin 2011 teemaksi on valittu Amerikan siirtolaisuus, koska Kärsämäeltä ja ympäristökunnista on lähtenyt Amerikkaan siirtolaisiksi huomattavan paljon väkeä. Festivaalin tavoitteena on solmia uusia yhteyksiä amerikansuomalaisiin ja elvyttää jo katkenneita yhteyksiä. Suomen Elämäntarinayhdistys haluaa myös tallentaa muistiin siirtolaisten elämäntarinoita ja -kokemuksia eri muodoissa. Tätä tavoitetta on tarkoitus edistää myös kevään aikana järjestettävällä siirtolaisuusaiheisella kirjoituskilpailulla, jossa parhaiten menestyneet palkitaan festivaalin aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Elämäntarinayhdistys *Suomen Elämäntarinayhdistys*.  11.8.2023. Viitattu 19.8.2023.
2. 1 2  Kärsämäen Kesä  2010. Kärsämäki:  Kärsämäen Kesä.  Arkistoitu 26.4.2010. Viitattu 23.10.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Elämäntarinayhdistys ry.
* Kärsämäen Kesän kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kognitivismi** on teoria ja tutkimussuunta psykologiassa ja kognitiotieteessä, sekä oppimisteoria ja metodologia kasvatustieteissä. 

Kognitivistisen teorian mukaan mielen toiminta voidaan kuvata ja selittää kvantitatiivisilla ja tieteellisillä menetelmillä. Klassisen kognitivismin (symbolinen paradigma, klassinen komputationalismi) teorian mukaan mieli voidaan kuvata symbolirakenteilla operoivana tiedonkäsittelynä. Kognitiotieteissä kognitivistinen tutkimus soveltaa tätä taustateoriaa käyttäen mielen toiminnan tutkimukseen matemaattista ja laskennallista mallintamista kokeellisen psykologian tutkimusmenetelmiä. Generatiivinen kielitiede on alkujaan myös kognitivistinen aatesuuntaus.

Kognitiivinen psykologia on psykologian haara, joka rakentuu historiallisesti kognitivismin varaan. Kognitiotiede on puolestaan teoreettisempi ja filosofisempi tieteenala, joka tutkii yleisesti kognitiota ja tietoilmiöitä. Generatiivinen kielitiede kuvaa kielen mekanismeja tiedonkäsittelyjärjestelmänä.

Kognitivismista tuli psykologian valtavirtaa 1900-luvun loppupuolella sen syrjäyttäessä behaviorismin kokeellisen psykologian taustaideologiana. Kognitivismi ei niinkään hylkää behaviorismia kokonaisuudessaan, vaan oikeastaan laajentaa behavioristista psykologiaa hyväksymällä sisäisten mielentilojen olemassaolon, mutta tavallaan "määrittelee ne uudelleen" symbolirakenteina (subjektiivisten tajunnantilojen sijaan). 

Kognitivismin suosio johtui pitkälle behavioralismia vastaan 1950-luvulla yhä enenevästi kasautuneesta kritiikistä, kuten Noam Chomskyn argumenteista. Hänen mukaansa kieltä on mahdotonta oppia puhtaasti ehdollistamalla, joten sen oppimiseen vaaditaan myötäsyntyisiä kykyjä.

Katso myös
----------

* Kognitiivinen psykologia
* Kognitiotiede
* Generatiivinen kielitiede
* Konstruktivismi
**Franz Ernst Neumann** (11. syyskuuta 1798 Joachimsthal, Brandenburg – 23. toukokuuta 1895 Königsberg) oli saksalainen matemaatikko, fyysikko ja mineralogi.

Elämä ja ura
------------

Vuonna 1815 hän keskeytti opintonsa Berliinissä osallistuakseen vapaaehtoisena Napoleonin vastaiseen sotaretkeen ja haavoittui Lignyn taistelussa. Sen jälkeen hän pääsi Berliinin yliopistoon teologian opiskelijaksi, mutta suuntautui pian luonnontieteiden pariin. Neumannin varhaiset työt kiteiden parissa toivat hänelle mainetta, minkä ansiosta hänet nimitettiin Königsbergin yliopistoon dosentiksi. Hänestä tuli siellä vuonna 1829 mineralogian ja fysiikan professori. Vuonna 1831 hän muotoili molekyylilämmön lain (Neumannin laki) laajentamalla alkuaineiden lämpöä koskevaa lakia toteamalla, että yhdisteen molekyylilämpö on sen yhdysosien atomilämpöjen summa. Neumann julkaisi teoriansa sähkömagneettisesta induktiosta kahdessa artikkelissa (1845, 1847). Hän antoi niissä merkittävän panoksen sähködynamiikan matemaattiseen teoriaan ja vahvisti artikkeleissa matemaattisesti sähkövirtojen induktiolakeja. Hän osallistui myös matematiikan ja optiikan tutkimukseen, etenkin sovellettuna kaksoistaittumiseen, kristallografiaan ja sähkömagnetismiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Franz Ernst Neumann *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 8.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Franz Ernst Neumann** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aleksei Jermolajevitš Evert** (ven. Алексей Ермолаевич Эверт; 4. maaliskuuta 1857 – 1918?) oli venäläinen sotilas ja kenraali, joka osallistui sotilasuransa aikana Turkin sotaan, Venäjän–Japanin sotaan sekä ensimmäiseen maailmansotaan.

Uran alkuvaiheet
----------------

Evert valmistui Aleksandrovskin sotilaskoulusta 1876, jonka jälkeen hän palveli Turkin sodassa. Sodan jälkeen Evert jatkoi opintojaan sotilasakatemiassa, josta hän valmistui vuonna 1882. 

Evert palveli Venäjän–Japanin sodassa menestyksekkäästi, ja hän eteni hyvin urallaan. Hänestä tehtiin Irkutskin alueen komentaja vuonna 1912 ja hänelle myönnettiin jalkaväen kenraalin arvonimi.

Ensimmäinen maailmansota
------------------------

Venäläisten joukkojen kohdattua tappioita Galitsian alueella Evert määrättiin Venäjän 4. armeijan johtoon, ja hän onnistuikin palauttamaan järjestyksen yksikköön. Evertin johtamana 4. armeija otti osaa vastahyökkäykseen, jossa venäläiset joukot pakottivat Itävalta-Unkarin perääntymään. Evert joukkoineen joutui kuitenkin vetäytymään keskusvaltojen aloittaessa oman vastahyökkäyksensä keväällä 1915. He perääntyivät lähes 500 kilometriä aina Baranavitšyyn (nykyisen Valko-Venäjän alueella) asti.

Keisari Nikolai II:sta tuli Venäjän armeijan ylipäällikkö syyskuussa 1915 (sitä ennen ylipäällikkönä toimi Nikolai Nikolajevitš Romanov) ja Evertistä tehtiin Venäjän länsirintaman komentaja.  Vaikka Evert osasi puolustaa taitavasti, hän ei ollut pätevä hyökkäyskomentaja. Evert oli usein hyökkäyksissään liian varovainen ja hänen taktiikkansa eivät olleet tarpeeksi aggressiivisia. Esimerkkejä tästä olivat Evertin epäonnistunut hyökkäys Naratšjärven taistelussa  sekä kaksi huonosti toteutettua rynnäkköä Brusilovin hyökkäyksen aikana. 

Vallankumouksen alkaessa Evert (monien muiden upseerien tapaan) oli menettänyt uskonsa Nikolai II:n johtajuuteen ja oli haluton puolustamaan keisaria.

Kuolema
-------

Uusi hallinto erotti Evertin virastaan keväällä 1917. Evertin viimeiset vaiheet ovat hämärän peitossa, mutta hänen uskotaan kuolleen vuoden 1918 aikana. Tarkkaa paikkaa tai ajankohtaa ei tiedetä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   Tucker, Spencer C.: *World War I: Student Encyclopedia*, s. 654. Santa Barbara, Kalifornia: ABC-CLIO, 2006. ISBN 1-85109-879-8. (englanniksi)
2. 1 2 3 4   Tucker, Spencer C.: *World War I: Student Encyclopedia*, s. 655. Santa Barbara, Kalifornia: ABC-CLIO, 2006. ISBN 1-85109-879-8. (englanniksi)
3. 1 2  Duffy, Michael: worldwarone.com *22.8.2009*. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Bryan Marchment** (1. toukokuuta 1969 Scarborough, Ontario, Kanada − 6. heinäkuuta 2022 Montreal Quebec, Kanada) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovaikuttaja. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Hänet tunnettin aktiivivuosinaan erittäin kovaotteisena niin kutsuttuna enforcerina. Marchment pelasi urallaan yli 900-ottelua eri NHL-seuroissa.

Peliuransa jälkeen kaudesta 2007–2008 lähtien Marchment toimi San Jose Sharksien pelaajatarkkailijana ja sen ohessa puolustajien kehitysvalmentajana sekä NHL-joukkueessa että AHL-joukkueessa.. Marchment kuoli äkillisesti Montrealissa matkustettuaan sinne osallistumaan vuoden 2022 varaustilaisuuteen.

Marchmentin poika Mason on pelannut Florida Panthersin NHL-joukkueessa kaudesta 2020–2021. Veljenpoika Jake pelasi urallaan ECHL-liigassa 192 ottelua.

Pelaajaura
----------

Marchment pelasi juniorikiekkoa OHL-liigan Belleville Bullsin joukkueessa neljän kauden ajan, joista viimeisenä toimi joukkueen kapteenina. Winnipeg Jets varasi hänet vuoden 1987 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella 16. vuorolla. Hän liittyi Jetsin joukkueeseen keväällä 1989 Bellevillen kauden päätyttyä. Marchment ei kuitenkaan kyennyt vakiinnuttamaan rooliaan vajaan kolmen kauden aikana Winnipegissä ja heinäkuussa 1991 Jets kauppasi hänet Chicagoon yhdessä Chris Nortonin kanssa saaden vastineeksi Troy Murrayn ja Warren Rychelin.

Chicagossa Marchment pelasi kaksi ja puoli kautta kunnes hänet ja Steve Larmer kaupattiin Hartfordiin. Toiseen suuntaan liikkuivat Eric Weinrich ja Patrick Poulin. Hartfordissa Marchment pelasi kauden 1993–1994 loppuun ja kauden jälkeen hänet myytiin Edmontoniin. Whalers sai vastineeksi Steven Ricen. Edmontonissa Marchment pelasi kolme ja puoli kautta kunnes Oilers kauppasi hänet Tampaan viiden pelaajan treidissä. Marchmentin ohella Tampaan siirtyivät Steve Kelly ja Jason Bonsignore ja Edmontoniin Paul Comrie ja Roman Hamrlik. Tampassa Marchment ehti pelaamaan vain 22 ottelua ennen siirtoa Kaliforniaan San Jose Sharksin joukkueeseen. Yhdessä Marchmentin kanssa San Jose sai David Shawn ja luopui Andrei Nazarovista. Joukkueet vaihtoivat myös 1. kierroksen varausvuoroja vuoden 1998 draftiin.

San Josessa Marchement ehti pelaamaan kuudella kaudella ennen myyntiä Coloradoon. Avalanche luopui vuoden 2003 3. ja 5. kierroksen varausvuoroista vastineeksi Marchementin pelaajaoikeuksista. Kesällä 2003 Marchment teki vapaana pelaajana 1-vuotisen sopimuksen Torontoon. Kaudella 2004–2005 Marchment ei pelannut lainkaan. Kaudelle 2005–2006 hän teki vielä sopimuksen Calgary Flamesiin, jossa pelasi uransa viimeiset 37 ottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Bryan Marchment *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  Tuomas Heikkilä: NHL:n kovanyrkki kuoli yllättäen 53-vuotiaana – oli juuri matkustanut varaustilaisuuteen *Ilta-Sanomat*.  6.7.2022. Viitattu 6.7.2022.
3. 1 2 3 4 5 6  Bryan Marchment player stats hockeyDB.com. Viitattu 6.7.2022.
**Abigail Smith Adams** (11. marraskuuta 1744 Weymouth, Massachusetts – 28. lokakuuta 1818 Quincy, Massachusetts) oli Yhdysvaltain 2. presidentin John Adamsin vaimo, Yhdysvaltain ensimmäinen nainen vuosina 1797–1801 ja presidentti John Quincy Adamsin äiti.

Elämä
-----

Abigail Smith Adams syntyi 11. marraskuuta 1744 Massachusettsin Weymouthissa William Smithille ja Elizabeth Quincylle. Hänen isänsä oli protestanttisessa liikkeessä vaikuttanut pappi William Smith ja äiti Elizabeth Quincy (poliitikko John Quincyn tytär). Abigail Smithin sukujuuret olivat Englannissa ja Walesissa.

Abigail Smith ei saanut lainkaan muodollista koulutusta, vaan hänen perheensä opetti hänet lukemaan. Nuorena hän pääsi kuitenkin tutustumaan laajasti erilaisiin tieteenaloihin isänsä ja isoisänsä kirjastojen kautta.

Abigail Smith ja tuolloin lakimiehenä toiminut John Adams menivät naimisiin 25. lokakuuta 1764. Pari sai yhteensä kolme poikaa ja kaksi tytärtä, joista yksi, John Quincy, nousi myöhemmin isänsä jalanjäljissä presidentiksi. John Adamsin noustessa presidentiksi vuonna 1797 Abigail Adamsista tuli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen. Ensimmäisenä naisena Abigail omaksui emännän roolin, minkä lisäksi hän osallistui aktiivisesti politiikkaan vastustamalla äänekkäästi federalistista puoluetta. Presidenttiparin muuttaessa vuonna 1800 asumaan vastavalmistuneeseen Valkoiseen taloon Abigailista tuli ensimmäinen Valkoisessa talossa asunut ensimmäinen nainen.

Abigail Smith kuoli kotonaan Massachusettsin Quincyssa 28. lokakuuta 1818.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  First Lady Biography: Abigail Adams *National First Ladies Library*.  Arkistoitu 31.5.2019. Viitattu 6.9.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Abigail Adams** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
**Suomenmaalainen sotilaspiiri** eli **Suomen sotilaspiiri** (ven. Финляндский военный округ, *Finljandski vojennyi okrug*) oli yksi Venäjän keisarikunnan sotilaspiireistä vuosina 1864–1905. Se käsitti Suomen suuriruhtinaskunnan alueen.

Suomenmaalainen sotilaspiiri perustettiin elokuussa 1864, kun Venäjällä otettiin käyttöön valtakunnallinen sotilaspiirijärjestelmä. Suomenmaalaisen sotilaspiirin päällikkönä oli kulloinenkin Suomen kenraalikuvernööri ja sen alaisuuteen kuuluivat kaikki Suomeen sijoitetut sotavoimat. Sotilaspiirin päällikkönä Suomen kenraalikuvernööri oli Venäjän sotaministerin alainen, vaikka muuten hän vastasi toiminnastaan suoraan keisarille. Suomenmaalainen sotilaspiiri lakkautettiin kesäkuussa 1905 yhdistämällä se Pietarin sotilaspiiriin. Samassa yhteydessä Suomeen sijoitetuista Venäjän maavoimien joukoista muodostettiin Venäjän 22. armeijakunta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pertti Luntinen: Venäjän sotaväki Suomessa 1856-1917 (Arkistoitu – Internet Archive) Agricolaverkko. Viitattu 21.7.2021.
2. 1 2  Venäläiset joukot Suomessa 1809 - 1917 (Arkistoitu – Internet Archive) Pohjan Jääkärikilta 12.3.2008. Viitattu 21.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomenmaalaisen sotilaspiirin asiakirjat (Arkistoitu – Internet Archive) Kansallisarkiston digitaaliarkisto
* Sarja: 1:3 Suomenmaalaisen sotilaspiirin asiakirjat[vanhentunut linkki] VAKKA-arkistotietokanta
**Elizabeth Kortright Monroe** (30. kesäkuuta 1768 – 23. syyskuuta 1830) oli Yhdysvaltain presidentti James Monroen puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuosina 1817–1825.

Kortright oli varakkaan newyorkilaisen liikemiehen tytär. Hän meni naimisiin nuoren lakimiehen James Monroen kanssa alle 18-vuotiaana helmikuussa 1786. Mies toimi vuoroin Virginian osavaltion hallinnossa, vuoroin diplomaatina ulkomailla, kunnes hänestä tuli ulkoministeri ja perhe muutti Washingtoniin.

Nuoresta iästään huolimatta Elizabeth Monroe oli tottunut emäntä, kun perhe asettui Valkoiseen taloon. Hänen heikon terveydentilansa takia tytär Eliza kuitenkin hoiti monia edustustehtäviä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Allida Black: Elizabeth Monroe *The First Ladies of the United States of America*.  2009. Viitattu 28.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2

 |

 |
**George Yurii Shevelov** (synt. *Schneider*, ukr. Юрій Володимирович Шевельов, *Juri Volodymyrovytš Ševelov*; salanimiä *Yurii Sherekh*, Юрій Шерех, *Hryhorii Shevchuk*, Григорій Шевчук ym. 17. joulukuuta 1908 Harkova, Venäjän keisarikunta – 12. huhtikuuta 2002 New York, New York, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen filologi, lingvisti, esseisti, kirjallisuushistorioitsija ja kirjallisuuskriitikko. Hän oli vuodesta 1949 Ševtšenkon tieteellisen seuran täysjäsen ja vuodesta 1945 Ukrainan taide- ja tiedeseuran täysjäsen.

Shevelovin vanhemmat olivat kenraalimajuri Wladimir Schneider ja Varvara Meder. Etninen saksalainen isä joutui ensimmäisen maailmansodan aikana 1916 muuttamaan nimensä slaavilaiseksi. Shevelov opiskeli Harkovan yliopistossa Leonid Bulahovskyin oppilaana ja valmistui kandidaatiksi 1939. Sen jälkeen hän opetti slaavilaisia kieliä 1939–1943. Saksaan muutettuaan hän opetti Ukrainalaisessa vapaassa yliopistossa Münchenissä 1946–1949 ja sai sieltä 1949 tohtorin arvon. Hän oli kirjallisen yhdistyksen MURin varapuheenjohtaja 1945–1949 ja kuukausilehti *Arkan* päätoimittaja. Siirryttyään Yhdysvaltoihin hän opetti Harvardin yliopistossa 1952–1954 venäjää ja ukrainaa ja oli Columbian yliopistossa slaavilaisten kielten apulaisprofessori 1954–1958 ja professori 1958–1977. Hän oli Ukrainan taide- ja tiedeakatemian puheenjohtaja kahteen otteeseen 1959–1961 ja 1981–1986. Hän oli ukrainalaisten emigranttikirjailijoiden yhdistyksen Slovon perustajajäsen. Vuosina 1978–1981 hän oli aikakauslehti *Sutšasnistin* päätoimittaja. Hänestä tuli 1991 Ukrainan tiedeakatemian ulkomainen jäsen.

Shevelov kirjoitti noin 500 artikkelia, katsausta ja kirjaa slaavilaisesta filologiasta, lingvistiikasta ja kirjallisuudenhistoriasta. Hänen merkittävin teoksensa on *A Historical Phonology of the Ukrainian Language* (1979), jossa hän esittää ukrainan kielen historiallisen jatkuvuuden.

Shevelovin artikkeleita on julkaistu koottuna vuonna 1978 ja 1991. Esseitä on julkaistu Harkovassa 1998. Hän oli organisoimassa toisen maailmansodan jälkeen Saksassa emigranttien kirjallista elämää. Hän toimitti tieteellisiä ja kirjallisia lehtiä, sarjoja, kirjoja ja muita julkaisuja. Hän kirjoitti kielitieteestä Ukrainasta kertoviin tietosanakirjoihin. Shevelovin kaksiosaiset muistelmat ilmestyivät Harkovassa 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2  "I’ve never served a regime" *day.kyiv.ua*.  22.2.2015. Viitattu 29.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  Шевельов Юрій Володимирович *Енциклопедія історії України*. Інститут історії України. Viitattu 29.7.2022. (ukrainaksi)
3. 1 2 3 4  Hursky, Jacob: Shevelov, George Yurii *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2008. Viitattu 29.7.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
	+ 2
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Ratsastusterapiaa
**Vammaisratsastus** (paralympialajina **pararatsastus**) on ratsastusta, jossa ratsastaja oppii ratsastamaan vamman haitan asettemien rajoitusten puitteissa ja ne huomioiden.

Erityisryhmien ratsastuksella tarkoitetaan sellaisten henkilöiden liikuntaa, joilla on jonkin vamman, sairauden tai muun toimintakyvyn heikentymisen tai sosiaalisen tilanteen vuoksi vaikea osallistua yleisesti tarjolla oleville ratsastustunneille.

Vammaisratsastaja voi halutessaan kilpailla ja päästä hyvinkin pitkälle. Kilpaileminen aloitetaan omassa seurassa ja omalla tallilla, ja tavallisen käytännön mukaan edetään aluekilpailuihin ja kansallisiin kilpailuihin. Yleisten kilpailujen lisäksi on joitakin kehitysvammaisten omia kilpailuja. Suomessa vammaisratsastajat kilpailevat kouluratsastuksessa ja Euroopassa myös valjakkoajossa. Laji (kouluratsastus yksilö- ja joukkuelajina) on kuulunut paralympialaisten ohjelmistoon vuodesta 1996. Vuonna 2000 Marita Tevali voitti pararatsastuksessa pronssimitalin Sydneyn paralympialaisissa, vuonna 2012 Katja Karjalainen puolestaan hopeamitalin Lontoon paralympialaisissa; Karjalainen voitti myös vuonna 2010 pronssia maailmanmestaruuskilpailuissa Kentuckyssa.

Erityisryhmille sopivia ratsastuksen muotoja ovat kouluratsastus, matkaratsastus, lännenratsastus, vikellys, esteratsastus ja valjakkoajo. Esteratsastus on kuitenkin vaikeaa esimerkiksi näkövammaisille tai henkilöille, joilla on ongelmia vartalon hallinnassa. 

Vammaisratsastuksessa käytetään avustajia tarpeen mukaan. Vammaisratsastaja voi saada Kelalta korvausta, mikäli ratsastusta käytetään terapiamuotona. Suomessa useimmat tallit järjestävät vammaisratsastusta. 

Vammaisratsastuksen harrastajamäärä on kasvamaan päin. Suomen Ratsastajainliiton mukaan Suomessa on noin 3 000 vammaisratsastajaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Rio 2016: Pararatsastus *Suomen Ratsastajainliitto*.  Arkistoitu 26.2.2018. Viitattu 25.2.2018.
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑  Maija Kietäväinen: Vammaisratsastus yleistynyt Suomessa  6.6.2004. Verkkouutiset. Viitattu 5.12.2007. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Vammaisratsastus Suomen Ratsastajainliitto
* Ratsastus (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU
* Ratsastus (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Paralympialiitto
**Dnestr** (romaniaksi *Nistru*, puol. *Dniestr*, ukr. Дністер, *Dnister*, ven. Днестр, lat. *Tyras*) on joki Itä-Euroopassa. Se saa alkunsa Karpaateilta Ukrainan länsiosista Puolan rajan tuntumasta ja laskee Mustaanmereen. Ukrainassa Dnestr virtaa ensin koilliseen, mutta kääntyy sitten kaakkoon ja muodostaa lyhyellä matkalla Ukrainan ja Moldovan rajan. Tämän jälkeen se virtaa pitkään Moldovan alueella, kunnes aivan lähellä merta se taas toimii rajajokena ja lopuksi palaa Ukrainaan. Dnestrin estuaari erottuu Mustastamerestä pitkänä ja kapeana laguunina Odessan länsipuolella. Dnestrin pituus on 1 352 km ja sen valuma-alue Ukrainan ja Moldovan alueella noin 69 000 km².

Dnestrin vartta Länsi-Ukrainassa.

Dnestr rajalinjana
------------------

Moldovan sisälläkin Dnestr on rajalinja, sillä sen itäranta on itsenäiseksi julistautuneen Transnistrian aluetta. Vaikkei mikään valtio ole tunnustanut Transnistriaa, ei Moldovalla käytännössä ole mitään määräysvaltaa Dnestrin itäpuolella. Historiallisesti Dnestr-joki on ollut rajana romaniankielisten moldaavien ja slaavilaisten ukrainalaisten välillä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Romanian ja Neuvostoliiton raja kulkikin Dnestriä pitkin. Toisessa maailmansodassa Stalin vei Romanialta nimellä Bessarabia tunnetun Dnestr- ja Prut-jokien välisen alueen, eli vanhan Moldavian itäosan. Osa Bessarabiaa liitettiin Ukrainaan, osa erotettiin Moldovan neuvostotasavallaksi, jolle annettiin vastineeksi osa Dnestr-joen itärannasta. Neuvostoliiton hajottua Moldova itsenäistyi ja Transnistria on ollut *de facto* itsenäinen valtio.

Lähteet
-------

1. ↑  Dniester River Encyclopedia Britannica. Viitattu 11.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dnestr**.
* Dniester Encyclopedia of Ukraine
* Kartta joen uomasta Encyclopedia of Ukraine
* Alueen kehitysprojekti (Arkistoitu – Internet Archive)
* Le Dniestr (ou Nistru) : un fleuve essentiel en Moldavie (Arkistoitu – Internet Archive) Moldafie.fr sivusto
* Valokuvagalleria (Arkistoitu – Internet Archive) (Transnistrian sivustolla)

Dnestr kartalla
**Letitia Christian Tyler** (12. marraskuuta 1790 – 10. syyskuuta 1842) oli Yhdysvaltain presidentti John Tylerin ensimmäinen puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuodesta 1841 kuolemaansa vuonna 1842 asti. Hän oli nuorimpana kuollut presidentin puoliso, ja yksi kolmesta Valkoisessa talossa kuolleesta puolisosta.

Letitia Tyler oli tarvinnut pyörätuolia jo kahden vuoden ajan, kun hänen miehestään tuli presidentti hiukan yllättäen. John Tyler valittiin alun perin Yhdysvaltain varapresidentiksi vuonna 1841, mutta maan tuolloinen presidentti William Henry Harrison kuoli pian virkaanastujaisten jälkeen ja Tyler nousi presidentiksi. Letitia Tyler pysytteli hänen presidenttikaudellaan asuintilosissa ja miniä, Priscilla Tyler hoiti edustusvelvollisuudet. Letitia Tyler osallistui vain yhteen tapahtumaan: Elizabeth-tyttärensä häihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Allida Black: Letitia Christian Tyler *The First Ladies of the United States of America*.  2009. Viitattu 28.4.2018.
2. ↑  William Henry Harrison and John Tyler *President Profiles*. Viitattu 28.4.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* SNAC

 |

 |