recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tony McQuay** (s. 16. huhtikuuta 1990) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.

Hän voitti 400 metrin juoksun Yhdysvaltojen-mestaruuden 2011 ajalla 44,68. Daegun MM-kilpailuissa samana vuonna hän karsiutui alkuerissä. Vuonna 2012 McQuay oli toinen Yhdysvaltain olympiakarsintojen 400 metrillä ennätyksellään 44,49. Lontoon olympialaisissa hän selviytyi 400 metrillä välieriin ja sai 4 × 400 metrin viestissä hopeaa juostuaan kolmannen osuuden Yhdysvaltain joukkueessa. Seuraavana vuonna hän sai kotimaansa mestaruuskilpailuissa 400 metrillä hopeaa. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 McQuay saavutti 400 metrillä hopeaa ajalla 44,40 ja kuului kultaa voittaneeseen 4 × 400 metrin viestijoukkueeseen. Hän voitti pitkän viestin maailmanmestaruuden myös Pekingin MM-kilpailuissa 2015. 

McQuay voitti IAAF World Relays -kilpailuissa kultaa 4 × 400 metrin viestissä 2014 ja 2015. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän juoksi toisen osuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Hän voitti World Relays -kisojen 4 × 400 metrin viestissä kultaa jälleen 2017. Hän juoksi 2017 Lontoon MM-kilpailuissa 4 × 400 metrin viestin alkuerissä. Loppukilpailussa Yhdysvallat sai toisella kokoonpanolla hopeaa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 10,22 | Gainesville | 5. huhtikuuta 2013 |
| 200 m | 20,60 | Gainesville | 21. huhtikuuta 2012 |
| 400 m | 44,24 | Eugene | 2. heinäkuuta 2016 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m | 20,61 | Fayetteville | 27. helmikuuta 2011 |
| 400 m | 45,21 | Fayetteville | 27. helmikuuta 2011 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tony McQuay *tilastopaja.org*. Viitattu 22.10.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4  Tony McQuay Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑  21-vuotias yliopisto-opiskelija päihitti Warinerin *yle.fi*.  26.6.2011. Viitattu 26.6.2011.
4. ↑  < (Arkistoitu – Internet Archive)
5. 1 2  Athletics - Tony MCQUAY *the-sports.org*. Viitattu 12.11.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Contrapunctus** on akateemikko Sam Vannin (1908–1992) kolmiosainen seinämaalaus vuodelta 1959–1960. Maalaus sijaitsee Helsingin suomenkielisen työväenopiston (Helsinginkatu 26) toisessa kerroksessa, Viipurinsalin sisäänkäynnin vieressä. Teos oli merkkitapaus niin Vannin uran kuin abstraktin ja konkreettisen taiteen Suomeen tulon kannalta.

Myös Ateneumin taidemuseon kokoelmissa on teoksesta kollaasimalli. *Contrapunctus* oli ensimmäinen ei-esittävä taideteos, joka voitti avoimen taidekilpailun Suomessa ja työ toteutettiin julkisin varoin. Lisäksi Porin taidemuseon kokoelmissa on pieni hiili- ja lyijykynäluonnos seinämaalauksesta.

Musiikissa termi kontrapunkti tarkoittaa kahden tai useamman melodian hallittua yhdistämistä yhtäaikaiseksi.
Vannin teoksessa melodioiden tilalla on värejä ja muotoja, joilla on vastamuoto.

Ateneumin teos toteutettiin samaan mittakaavaan varsinaisen Contrapuctuksen kanssa vuonna 1960. Ateneumin taidemuseo osti työn vuonna 1961. Ateneumin kollaasi koostuu kolmesta rinnakkaisesta osasta, joista vasemmanpuoleinen osa kuvaa muotojen kaaosta. Keskimmäinen osa kuvaa taistelevaa ihmistä ja oikeanpuoleinen osa järjestystä. Keskimmäisen osan taisteleva ihminen erottuu viivakimppuna punaisen osan vieressä. Vanni totesi maalauksen kuvaavan ihmisen hengen voitokasta taistelua, jossa järjestymätön aine muuttuu orgaaniseksi kokonaisuudeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Keskitalo, Lea: *Contrapunctus*. Yle Teema: Sininen laulu. Suomen taiteiden tarina. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Huusko, Timo: Sam Vanni: Contrapunctus. Teoksessa *Ateneum-opas*. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 118–119.
3. ↑  Sam Vanni. Porin taidemuseo. (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Vanni, Sam: Contrapunctus. Valtion taidemuseon kokoelmat[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Contrapunctus Suomen Kansallisgallerian sivuilla.
Ruhtinas **Juri Mihailovitš Bulgakov-Golitsyn** (ven. Юрий Михайлович Булгаков-Голицын, k. 1561, Pihkova) oli Pihkovan namestnik ja Suuren Novgorodin maaherra.

Perhe
-----

Hän oli voivodi, ruhtinas Mihail Bulgakovin poika, joka sai kutsumanimen Golitsa. Golitsynin-sukunimi perustuu Mihail Bulgakovin kutsumanimeen. Ruhtinas Juri Mihailovitš allekirjoitti sukunimensä kahdella eri tavalla: Bulgakov tai Bulgakov-Golitsyn. Hän sai kaksi poikaa, Vasilin ja Ivanin.

Ura
---

Bulgakov-Golitsyn aloitti virkailijana vuonna vuonna 1525, mutta tuntemattomasta syystä hän joutui luopumaan tehtävästään vuonna 1530.

Vuonna 1531 hänet lähetettiin Moskovan suuriruhtinaskunnan edustajana tapaamaan Unkarin ja Böömin kuningas Ferdinand I:tä. Tapaamisen tarkoituksena oli lujittaa Moskovan ja Unkarin välisiä suhteita.

Bulgakov-Golitsyn korotettiin pajariksi ja pajariduuman jäseneksi vuonna 1540. Moskovan ruhtinas Iivana IV oli tuolloin seitsemän-vuotias ja ruhtinas Belsky vaikutti Bulgakov-Golitsynin korottamiseksi pajarin arvoon.

Bulgakov-Golitsyn lähetettiin Moskovasta Pahkrajoen luo puolustamaan Moskovaa Krimin kaanikunnan hyökkäystä vastaan. Kaani Salgi-Girey johti kaanikunnan hyökkäystä.

Tsaari Iivana Julma lähetti hänet Volgaa pitkin kohti Kazanin kaupunkia vuonna 1549. Tsaarin määräyksestä hän rakennutti Sviyazhskin linnoituksen vuonna 1550. Bulgakov-Golitsyn sai tsaarilta määräyksen markustaa Kazaniin ja istuttaa Shikh-Aley uudeksi hallitsijaksi. Hän osallistui Kazanin piiritykseen vuonna 1552 ja oli merkittävässä asemassa kaupungin valtaamisessa. Golitsyn-Bulgakovin rykmentti osallistui Kazanin kaupungin miehitykseen vuosina 1554-1555.

Hän toimi suurlähettiläänä Unkarissa vuodesta 1551. Hänet nimitettiin Pihkovan kuvernööriksi vuonna 1557. Bulgakov-Golitsyn nimitettiin Novgorodin maaherraksi vuonna 1560.

Katso myös
----------

* Golitsyn-suku

Lähteet
-------

* artikkeli Mikael Agricolan rauhanneuvottelumatkasta Moskovaan*lähde tarkemmin?*
* Gennadi Kovalenkon artikkeli, julkaisussa: Agricola-symposiumin 2004 raportti. toim Ossi Tuusvuori. Turku, Turun yliopisto.
* Kari Tarkiaisen artikkeli, samassa julkaisussa.
* Ruotsin ja Venäjän rauhanneuvottelut 1557. Mikael Agricola Ruotsin lähetystön jäsenenä. toim Tarkiainen, SKST, Helsinki 2007.
* Ikonnikov, Nicolas F.: *La noblesse de Russie E.1. [Golovatchev - Guedimine]* part C, Paris: 1958.
* Schwennicke, Detlev: *Europaische Stammtafeln : Stammtafeln zur geschichte der europaischen staaten.Neue Folge Schwennicke, Europäische Stammtafeln*, Marburg : Verlag von J. A. Stargardt, 1984.
* Charles Cawley, Medieval Lands
* Jacques Ferrand (1979), les familles princieres de l'ancien empire de Russie

### Viitteet

1. ↑  Yuri Mikhailovich Bulgakov-Galitsyn, prince Galitzine
2. ↑
3. ↑  Голицын-Булгаков князь Юрий Михайлович
4. 1 2 3 4 5  Galitzine 1 *www.genealogy.euweb.cz*. Viitattu 10.10.2023.
5. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17  РБС/ВТ/Булгаков, Юрий Михайлович — Викитека *ru.wikisource.org*. Viitattu 10.10.2023. (venäjäksi)
**Ritva Kellokumpu** (o.s. **Penttilä**, 24. helmikuuta 1936 Kuopio – 17. marraskuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen muotitaiteilija. Hänet tunnetaan etenkin luomistaan Torstai-, Super A- ja Club A -hiihtovaatemerkeistä ja niitä valmistaneesta Torstai Oy:stä, joka toimi Kemijärvellä 1974–1990.

Ritva Penttilä valmistui vuonna 1960 Taideteollisen oppilaitoksen muotiosastolta. Hän sai paikan kotikaupunkinsa Kuopion suurelta vaatevalmistajalta Turolta. Hän muutti Kemijärvelle avioiduttuaan Jaakko Kellokummun kanssa. Sieltä käsin hän suunnitteli vaatteita muun muassa Suomen Trikoolle ja Skilalle ja toimi Me Naiset -lehden avustajana.

Ritva Kellokummun isä oli suomalaisen alppihiihdon pioneeri Erkki Penttilä, ja myös Kellokummut harrastivat laskettelua. Tästä syntyi idea omasta hiihtovaatemerkistä, jota he alkoivat suunnitella ja valmistaa vuonna 1974 kemijärveläisen ostoskeskuksen kellarista vuokratuissa tiloissa. Jaakko Kellokumpu ryhtyi uuden Torstai Oy:n toimitusjohtajaksi ja Ritva Kellokumpu saattoi keskittyä suunnitteluun. Apua työhön hän sai myös Annele Valkamalta ja omalta taideteollisessa vaatesuunnittelua opiskelleelta pojaltaan Martti Kellokummulta, josta tuli myös MM-tason freestylehiihtäjä.

Vuonna 1982 valmistuivat Seppo Huttu-Hiltusen, Juha Lätin ja Yrjö Wiherheimon suunnittelemat uudet tehdastilat noin 150 työntekijälle. 1980-luvulla lähes puolet Torstain tuotannosta vietiin ulkomaille, etenkin alppihiihtomaihin Norjaan, Sveitsiin, Ranskaan ja Kanadaan. Super A:n ja Club A:n lisäksi yrityksen tuotemerkkejä olivat Torstai, luonnonläheinen Franciscus ja eskimohenkinen Red Kayak.

Torstai Oy:n mentyä konkurssiin 1990 tuotemerkin osti L-Fashion Group. Torstain tehdastiloissa toimi matkapuhelinlaturien valmistaja Salcomp kunnes se siirsi tuotantonsa pois Suomesta 2003.

Ritva Kellokumpu sai Taideteollisuuden valtionpalkinnon vuonna 1986. Ornamo nimesi hänet Vuoden vaatetussuunnittelijaksi 1989. Torstai Oy sai Lapin Yrittäjien alueellisen yrittäjäpalkinnon 1985.

Lähteet
-------

1. ↑  Kellokumpu, Martti: Kuolleet: Ritva Kellokumpu: Muotitaiteilija.  *Savon Sanomat*, 10.12.2023, s. 27.
2. 1 2 3 4 5 6  Piippa Lappalainen ja Mirja Almay: *Kansakunnan vaatettajat*, s. 133. WSOY, 1996. ISBN 978-9510208649.
3. 1 2  Marjatta Hildén: Tuulipukuja ja toppa-asuja pohjoisesta maailmalle, Kide, Lapin yliopiston yhteisölehti 4/2009 s. 12. Viitattu 5.6.2014.
4. ↑  Kemijärvi - Kotiseutu Pohjolassa - Home town in the North (Arkistoitu – Internet Archive). Viitattu 5.6.2014.
5. ↑  Vuoden vaatetussuunnitelija. Ornamo.  Arkistoitu 5.7.2014. Viitattu 5.6.2014.
6. ↑  Lapin Yrittäjien myöntämät Alueelliset Yrittäjäpalkinnot. *Lapin Yrittäjät ry*.  Arkistoitu 5.6.2014. Viitattu 5.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Ritva Kellokummun muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Fisker Karma
**Fisker Automotive Inc.** on yhdysvaltalainen automuotoiluyritys ja -valmistaja, joka valmistaa yksilöllisiä urheiluautoja. Yhtiön perustivat 2005 tanskalaissyntyinen Henrik Fisker ja saksalainen Bernhard Koehler toimittuaan tätä ennen yhdessä usean muun autovalmistajan alaisuudessa. Fisker Automotive esitteli 14. tammikuuta 2008 North American International Auto Show-autonäyttelyssä (NAIAS) Detroitissa ensimmäisen tuotantomallinsa neliovisen plug-in-hybridiauton Fisker Karman. Karman ensimmäiset toimitukset alkoivat 2011, ja tuotantomääräksi oli kaavailtu 15 000 autoa vuodessa. Vain runsaat 2 000 autoa rakennettiin, miltei kaikki Suomessa Valmet Automotiven valmistuksesta Suomessa Uudenkaupungin tehtailla vuoden 2011 lopulta alkaen. .

Vuonna 2013 yhtiö palkkasi asianajajat selvittämään yhtiön heikentynyttä tilaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Uudenkaupungin autotehtaalle uusi tuotantosopimus, luettu 13.11.2008
2. ↑  Jaakkonen, Juha: Todellinen harvinaisuus tuli myyntiin – Kaunein Suomessa valmistettu auto?  *Iltalehti*, 12.3.2024. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.3.2024.
3. ↑  TMNet: Fisker menossa konkurssiin, viitattu 4.4.2013

Aiheesta muualla
----------------

* Fisker Automotive (Arkistoitu – Internet Archive)
**Paavo Akseli Järvinen** (1. maaliskuuta 1900 Sääksmäki – 4. elokuuta 1958 Tampere) oli suomalainen punakaartilainen, jonka vuoden 1918 sisällissodasta kertova omaelämäkerrallinen romaani julkaistiin vuonna 2017. Myöhemmältä ammatiltaan hän oli teknikko, joka teki työuransa teollisuudessa.

Elämä
-----

Paavo Järvinen syntyi Sääksmäen Huittulan kylässä itsellinen Juho Kustaa Antinpojan ja Adolfina Juhontyttären perheeseen. Hänen isänsä kuoli tapaturmaisesti jo Paavon ollessa kaksivuotias. Kansakoulun jälkeen Järvinen opiskeli Lahden kansanopistossa, ja oli myöhemmin teollisuustyöläisenä Helsingissä. Sisällissodan alettua Järvinen liittyi 17-vuotiaana Helsingin punakaartiin ja osallistui Hämeen rintaman taisteluihin. Hän kuului myös kotipitäjäänsä Sääksmäkeä kiertäneeseen punaisten ratsu-osastoon. Sodan loppuvaiheessa Järvinen joutui Hämeenlinnan vankileirille. Vapautumisensa jälkeen hän muutti 1920-luvulla Tampereelle, jossa Järvinen työskenteli Tammerkosken voimalaitoksen käyttöpäällikkönä. Hän avioitui Eelin Maria Korhosen (1900–1973) kanssa 1926 ja perheeseen syntyi myöhemmin neljä lasta. Järvinen kuoli liikenneonnettomuuden seurauksena Tampereen yleisessä sairaalassa vuonna 1958. Rekka-auto ja taksi tulivat ohitustilanteessa rinnakkain Järvisen mopoa vastaan, jolloin Järvinen suistui ojaan ja sai vaikean päävamman.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

Järvinen alkoi kirjoittamaan vuonna 1954 Väinö Linnan innoittamana. Hän tarjosi omaelämäkerrallista *Kovaa aikaa* -romaaniaan WSOY:lle ja Karistolle, mutta teokselle ei löytynyt kustantajaa. Sisällissotaa tutkinut historioitsija Tuomas Hoppu sai käsikirjoituksen haltuunsa 2000-luvun alussa ja lopulta se julkaistiin vuonna 2017. Romaanin alkusanat ja selitykset kirjoittanut Hoppu pitää teosta historiallisesti tärkeänä dokumenttina, joka hänen mukaansa haastaa jopa Väinö Linnan tulkinnan sisällissodasta. Järvisen näkemys sodan tapahtumista on hyvin sovitteleva ja jopa valkoisia ymmärtävä. Hän kertoo myös punaisten sotarikoksista ja pitää aseellista kapinaa suurena virheenä. Hoppu on luonnehtinut Järvistä poliittisilta näkemyksiltään tannerilaiseksi. *Kovaa aikaa* -romaanin lisäksi Järvinen ehti kirjoittamaan novelleja, joista kaksi julkaistiin *Maaseudun tulevaisuudessa*.

Teokset
-------

* Paavo Järvinen: *Kovaa aikaa. Erään punakaartilaisen kokemuksia kansalaissodan ajoilta*. Alkusanat ja selitykset Tuomas Hoppu. Sastamala: Warelia, 2017. ISBN 978-952-59402-8-2.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuusela, Matti: Esikoisromaani ilmestyy 59 vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen – Tässä saattaa olla syksyn tärkein kirja 100 vuotta täyttävässä Suomessa  10.9.2017. Aamulehti.  Arkistoitu 14.9.2017. Viitattu 14.9.2017. *tarvitaan parempi lähde*
2. ↑  Kovaa aikaa  2017. Tyrvään Pryki. Viitattu 14.9.2017.
3. ↑  Kovaa aikaa  24.8.2017. Helsingin Reservin Sanomat. Viitattu 14.9.2017.
4. ↑  Paavo Järvinen: *Kovaa aikaa. Erään punakaartilaisen kokemuksia kansalaissodan ajoilta*, s. 7. Alkusanat ja selitykset Tuomas Hoppu. Warelia, 2017.
5. ↑  Juonala, Jouko: Todempi kuin Pohjantähti.  *Ilta-Sanomat*, 30.9.2017.
Donetskin kaupunkipiirit. Vorošilovin piiri sijaitsee kaupungin keskiosassa, ja on merkitty vaaleansinisellä värillä.   Vorošilovin piiri
**Vorošilovin piiri** (ukr. Ворошиловський район, *Vorošylovskyi raion*) on yksi Ukrainan Donetskin yhdeksästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Se sijaitsee Donetskin keskustassa. Vuonna 1973 perustetun piirin pinta-ala on 9,8 neliökilometriä. Piiri on nimetty neuvostojohtaja Kliment Vorošilovin mukaan.

Donetskin kaupunki ja sen Vorošilovin piiri on ollut vuodesta 2014 Venäjän tai sen nukkevaltion miehittämä, ja siten Ukrainan laillisen hallinnon ulkopuolista aluetta.

Piirin väestöarvio oli ennen vuonna 2014 alkanutta miehitystä noin 92 400 ihmistä. tai 94 168 (2001 *lähde?*) tai 115 098 (VL 1989).

Vorošilovin piiri sijaitsee Donetskin keskiosassa. Lännessä piirin naapurina on Donetskin Kuibyševin piiri, pohjoisessa Kiovan piiri. Idässä vastassa on Kalinin piiri ja etelässä Leninin piiri.

Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:

* Donetskin aluehallinnon rakennus.Donetskin aluehallinnon rakennus.
* Donetskin oopperatalo.Donetskin oopperatalo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Arkistoitu kopioVorošilovskyi raion (Ворошиловський район)  2014. Donetskin kaupunginjohtaja, mer.dn.ua.  Arkistoitu 1.7.2014. Viitattu 24.2.2024. (venäjäksi)
2. ↑  M. I. Bolkov: Donetsk (Донецьк) *Entsyklopedija Sutšasnoji Ukrajiny - Encyclopedia of Modern Ukraine*.  2008. Viitattu 24.2.2024. (ukrainaksi)
3. 1 2  Vsesojuznaja perepis naselenija 1989 g. Gorodskoi (Koko Neuvostoliiton kattava väestönlaskenta 1989) Демоскоп Weekly, demoscope.ru. Viitattu 24.2.2024. (venäjäksi)
4. ↑  *Ukrajina. Atlas avtošljah’iv. Masštab 1:500 000 (Україна. Атлас Автошляхів. Мастаб 1:500 000)*, s. 92-93, 130-131 Donetsk. Kiova: DNVP Kartohraphija, kgf.com.ua, 2022. ISBN 978-966-946-352-4. (ukrainaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vorošilovin piiri (Donetsk)** Wikimedia Commonsissa

* Vorošilovin piirin rajat Open Street Map -kartalla (OSM) (ukrainaksi) (openstreetmap.org)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: uk:Ворошиловський район (Донецьк)  –  mm. Vorošilovin piirin väkiluku (2001)
**Nina Waidacher** (s. 23. elokuuta 1992 Chur) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka edustaa SWHL:ssä pelaavaa ZSC Lions Frauenia. Pelipaikaltaan Waidacher on hyökkääjä ja hän laukoo oikealta.

Ura
---

Waidacher on kolminkertainen Sveitsin mestari. Ensimmäisen mestaruutensa hän voitti ZCS Lions Frauenin paidassa kauden 2010–2011 päätteeksi. Tämän jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin pelaamaan yliopistokiekkoa. Waidacher edusti St. Scholastican yliopistoa neljän kauden ajan vuoteen 2015 asti. Kahdella viimeisellä kaudellaan hän oli joukkueen kapteeni.

Kaudeksi 2015–2016 Waidacher palasi Lionsiin, jossa voitti heti paluukaudella mestaruuden tehtyään 17 runkosarjaottelussa tehot 17+17=34 sekä seitsemässä pudotuspeliottelussa tehot 3+6=9. Myös seuraavalla kaudella joukkue voitti mestaruuden Waidacherin tehtyä 18 ottelussa 48 tehopistettä, jotka oikeuttivat liigan pistepörssin kolmanteen sijaan.

Waidacher on edustanut Sveitsin maajoukkuetta maailmanmestaruuskilpailuissa kolmesti vuosina 2012, 2015 ja 2016. Hänen ensimmäisellä edustuskerrallaan joukkue voitti pronssia. Waidacher on voittanut Sveitsin paidassa myös olympiapronssia vuonna 2014. Hän oli olympiajoukkueessa mukana myös vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Nina Waidacher *EliteProspects*. Viitattu 3.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  SWHL A (W) 2016-2017 *EliteProspects*. Viitattu 3.4.2018. (englanniksi)
**Tamppi** on Tampereen yliopiston teekkarien kerran vuodessa, wappuna*selvennä*, julkaisema huumoripitoinen julkaisu. Tamppi on saatavilla ainakin Tampereella, mutta sitä on käyty myymässä jopa Tukholmassa. Lehden toimittaa Blebeijikerho.

Historia
--------

Tampin edeltäjä oli vuoden 1970 vappuna ilmestynyt Tamppaani. Vuonna 1972 ilmestyi Gulliveri. Se ilmestyi joka toinen vuosi Äpyn kanssa aina vuoteen 1976 saakka. Ensimmäinen varsinainen Tamppi ilmestyi vuonna 1978, jonka jälkeen Tamppi on ilmestynyt jokaisena vappuna. Tamppi on Suomen useimmin ilmestynyt vappulehti ja se julkaistiin 36. kerran keväällä 2013.

Tampereen kaupunki antoi Tampin roolille opiskelijakulttuurissa tunnustuksen nimeämällä vuonna 2005 TTY:n läheisyydessä olevan lyhyet kadut Tamppikujaksi ja -raitiksi.

Ulkoasu
-------

Tamppi on aina ollut pakattu vaihtelevanlaisiin pakkauksiin. Näistä mainittakoon Dynamiittipötkö 1989, Taskumatti 1991 ja Pulloposti 1997. Vuoden 2006 Tamppi pakattiin energiajuomatölkkiä muistuttavaan penaaliin ja itse lehti muistutti ulkomuodoltaan perinteistä sinikantista ruutuvihkoa. Tampin pakkaus pyritään tekemään vitsikkääksi, jotta se toimisi hyvänä myyntivälineenä. Lehden mukana pakkauksessa on tarroja ja muuta pikkutavaraa.

Myynti
------

Tamppia myyvät Tampereen yliopiston teekkarit ja fuksit rahoittaakseen opiskeluaan. Yhtenä kannustimena Tampin myymiselle fukseille on teekkarilakin saaminen ennen vappua. Myyntitekniikat vaihtelevat runsaasti myyjästä toiseen. Taitavat ja ahkerat myyjät saattavat myydä useita satoja lehtiä*lähde?*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Historiaa, Tamppi.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Johanna Valkama, Aatoksenkadulta Yliskujalle, Tampub.uta.fi[vanhentunut linkki], pro gradu, Tampereen yliopisto 2008

Aiheesta muualla
----------------

* Tampin nettisivut
**Tondabayashi** (jap. 富田林市, *Tondabayashi-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Yamatojoen sivujoen Ishin varrella. Kaupungin länsiosat ovat kukkulaisia, itäosissa on tasankoa. Tondabayashissa on 110 825 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 39,72 neliökilometriä.

Tondabayashin kaupungin historia juontaa juurensa vuoteen 1560, kun aiemmin autioituneelle alueelle perustettiin buddhalaisen Ikkō-shū-koulukunnan temppeli. Kaupunki kasvoi tämän Kōshō-ji betsuinin temppelin ympärille. Myöhemmin Edo-kaudella siitä tuli myös merkittävä paikallinen kaupan keskus. Monet vanhat temppelikaupungin (*jinaichō*) piirteet ovat säilyneet, ja Tondabayashin vanhakaupunki onkin suojeltu. Perinteisiä elinkeinoja olivat *sudare*-bambusermien ja lasiesineiden valmistus. Nykyisin kaupungissa on myös elektroniikka-, tekstiili-, kemian- ja huonekaluteollisuutta. Maaseutualueilla viljellään *mikan*-mandariineja ja vihanneksia, kuten munakoisoja, kurkkuja ja härkäpapuja. Kaupunkioikeudet Tondabayashille myönnettiin vuonna 1950. Tämän jälkeen se on kasvanut voimakkaasti Osakan esikaupunkina, osin suurten lähiörakentamishankkeiden ansiosta.

Tondabayashin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat historiallisen temppelikaupungin lisäksi 800-luvun alussa perustettu Takidani Fudō-myōō-jin temppeli, Ryūsen-jin temppeli puutarhoineen ja Nishikiori-jinjan pyhäkkö. Habikinon kukkuloilla toimii Perfect Liberty -uususkonto, jonka ympärille on rakentunut oma kaupunginosansa. Tondabayashia palvelevat Kintetsu-rautateiden Nagano-linja ja kaupungin länsirajalla myös Nankai-rautateiden Kōya-linja.

Kuvia
-----

* Todabayashi ilmaperspektiivistäTodabayashi ilmaperspektiivistä
* Kōshō-ji betsuinKōshō-ji betsuin
* Nishikōrin puisto, japaninaprikoosejaNishikōrin puisto, japaninaprikooseja
* Nishikiori-jinjaNishikiori-jinja

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 富田林市 Kotobank. Viitattu 26.03.2020.
2. 1 2  町丁別人口（各月末現在）令和2年 2月 Tondabayashi City. Viitattu 26.03.2020.
3. 1 2  市民憲章、都市宣言など Tondabayashi City. Viitattu 26.03.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 富田林（市） Kotobank. Viitattu 26.03.2020.
5. ↑  市の概要 Tondabayashi City. Viitattu 26.03.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tondabayashi** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Osakan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Daitō
* Fujiidera
* Habikino
* Hannan
* Higashi-Ōsaka
* Hirakata
* Ibaraki
* Ikeda
* Izumi
* Izumi-Ōtsu
* Izumi-Sano
* Kadoma
* Kaizuka
* Kashiwara
* Katano
* Kawachi-Nagano
* Kishiwada
* Matsubara
* Minō
* Moriguchi
* Neyagawa
* Osaka (pääkaupunki)
* Ōsaka-Sayama
* Sakai
* Sennan
* Settsu
* Shijōnawate
* Suita
* Takaishi
* Takatsuki
* Tondabayashi
* Toyonaka
* Yao

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Minami-Kawachin piirikunta** (Chihaya-Akasaka · Kanan · Taishi) · **Mishiman piirikunta** (Shimamoto) · **Senbokun piirikunta** (Tadaoka) · **Sennanin piirikunta** (Kumatori · Misaki · Tajiri) · **Toyonon piirikunta** (Nose · Toyono) |

 |
Eri geologisilla aikakausilla syntynyttä kallioperää kuvaava geologinen kartta Britanniasta
**Geologinen kartta** on visuaalinen esitys geologisesta eli maahan liittyvästä paikkatiedosta. Geologisessa kartassa kuvataan eri värisävyin ja karttamerkein Maan koostumusta ja rakennetta: erilaisia geologisia alueita, kuten maaperä-, maannos-, mineraali- ja kallioperäalueita sekä geologisia muodostumia ja kohteita. Geologiset kartat kuvaavat myös maa- ja kallioperään varastoitunutta vettä eli pohjavesialueita sekä soiden turvealueita. Geologiset kartat voivat olla myös paleontologisia ja kuvata maapallon kehityshistorian eri vaiheita ja geologisia alueita ja kohteita temporaalisesta näkökulmasta.

Suomessa geologisten karttojen tuottamisesta vastaavat pääasiassa Geologian tutkimuskeskus ja Maanmittauslaitos.

Geologiset kartat ovat tärkeitä esimerkiksi kaivostoiminnassa, rakentamisessa sekä aluesuunnittelussa. Geologisia karttoja tuotetaan niin maastotutkimuksila näytteitä keräämällä kuin kaukokartoituksella, kuten laserkeilauksilla ja spektroskopialla. Nasa on spektometriaan perustuen tutkinut myös muiden planeettojen geologiaa ja luonut niistä karttoja.

Geologisessa maaperäkartassa on esimerkiksi nähtävissä moreeni-, hiekka-, hiesu-, hieta- ja savialueet. Kallioperäkartta havainnollistaa puolestaan kallioperän koostumusta, sitä mistä kivilajeista alueen kallioperä koostuu. Kallioperäkartassa näkyvät esimerkiksi graniitti, gneissi, kvartsikivi, hiekkakivi ja konglomeraattialueet. Pohjavesikartta kuvaa pohjavesialueiden sijoittumista.

Geologisia pinnanmuotoja ovat endo- ja eksogeenisten prosessien, esimerkiksi laattatektoniikan ja vulkanismin synnyttämät sekä eroosion muovaamat kohteet.

Geologiset kohteet Suomessa
---------------------------

Suomessa tavallisia geologisia kohteita ovat esimerkiksi muinaisten vuoristojen jäänteet, kuten tunturit ja vaarat, vulkanismin synnyttämät kimberliittipiiput, kallioperän kultajuonteet, pohjavesialueiden lähteet, fluviaaliset muodot, kuten jokien aikaansaamat pinnanmuodot, esimerkiksi kurut, rotkot ja raviinit, eoliset dyynit sekä glasiaaliset jääkauden merkit, kuten salpausselät, harjut, drumliinit, sandurit, suppakuopat, siirtolohkareet ja hiidenkirnut.

Geologian tutkimuskeskus julkaisee myös luonnonhistoriaa ja geologisia nähtävyyksiä esitteleviä geologisia retkeilykarttoja, jotka opastavat hankkimaan uusia elämyksiä ja tutustumaan Suomen mielenkiintoisiin geologisiin kohteisiin.

Katso myös
----------

* Geologinen muodostuma

Lähteet
-------

1. ↑  Karttapalvelut Geologian tutkimuskeskus.  Arkistoitu 1.12.2017.
2. ↑  Geologiset luontokohteet Geologian tutkimuskeskus.  Arkistoitu 29.3.2018.
3. ↑  GTK:n geologiset retkeilykartat Geologian tutkimuskeskus.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Geologinen kartta** Wikimedia Commonsissa
**Ukrainan kansallinen maatalous- ja ympäristötieteiden yliopisto** (NUBiP) (ukr. Національний університет біоресурсів і природокористування України (НУБіП),  *Natsionalnyi universytet bioresursiv i pryrodokorystuvannja Ukrajiny, kirjaimellisesti: Ukrainan kansallinen bioresurssien ja ympäristötieteiden yliopisto*) on ukrainalainen, erityisesti maatalous- ja ympäristötieteisiin keskittynyt yliopisto. Oppilaitos sai alkunsa vuonna 1894 ja nimenä oli vuoteen 1992 asti *Ukrainan maataloustieteellinen akatemia* (ukr. Українська Сільськогосподарська Академія) sitten vuoteen 2008 asti *Kansallinen maatalousyliopisto* (ukr. Національний аграрний університет). Yliopiston pääkampus sijaitsee Kiovan eteläosissa.

Yliopistossa on yli 40 000 opiskelijaa ja noin 600 jatko-opiskelijaa.

Vuoden 2014 kahdensadan ukrainalaisen yliopiston vertailussa yliopisto pisteytettiin Ukrainan 12. parhaaksi yliopistoksi (vuonna 2013 sijalla 9). Kun huomioon otettiin myös tieteelliset Scopus-siteeraukset ja espanjalainen Webometrics-yliopistoranking, listattiin yliopisto vuonna 2014 maansa 11. parhaaksi. 

Yliopistolla on runsaasti yhteistyöyliopistoja maailman eri kolkilta.

Lähteet
-------

1. 1 2  About NULES Ukrainan kansallinen maatalous- ja ympäristötieteiden yliopisto, nubip.edu.ua. Viitattu 27.1.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Kontakna informatsija Ukrainan kansallinen maatalous- ja ympäristötieteiden yliopisto, nubip.edu.ua. Viitattu 27.1.2015. (ukrainaksi)
3. ↑  Reityng universytetiv Ukrajiny III, IV rivniv akredytatsiji Top-200 Ukrajina u 2013 rotsi  31.5.2013. euroosvita.net. Viitattu 27.1.2015. (ukrainaksi)
4. ↑  Reityng universytetiv Ukrajiny III, IV rivniv akredytatsiji Top-200 Ukrajina u 2014 rotsi  30.5.2014. euroosvita.net. Viitattu 27.1.2015. (ukrainaksi)
5. ↑  Консолідований рейтинг вузів України 2014 року (Yhdistetty Ukrainan yliopistojen vertailu vuonna 2014)  4.7.2014. osvita.ua. Viitattu 27.1.2015. (ukrainaksi)
6. ↑  International Partners Ukrainan kansallinen maatalous- ja ympäristötieteiden yliopisto, nubip.edu.ua. Viitattu 27.1.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Espanjalaisen Webometrics-yliopistorankingin Ukraina-lista (englanniksi) (webometrics.info)

  

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ukrainan kansallinen maatalous- ja ympäristötieteiden yliopisto**.
**Duncan Kennedy** (s. 1942 Washington D.C.) on yhdysvaltalainen oikeustieteilijä, joka tunnetaan etenkin yhtenä Critical Legal Studies -liikkeen perustajana.

Kennedy suoritti alemman korkeakoulututkinnon (Bachelor of Arts) taloustieteessä Harvardin yliopistossa vuonna 1964 ja oikeustieteellisen kandidaatin tutkinnon (LL.B.) Yalen yliopistossa vuonna 1970. Hän toimi myös Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarin Potter Stewartin lakimiesavustajana. Kennedy toimi Harvardin yliopistossa apulaisprofessorina vuodesta 1971 alkaen ja professorina vuodesta 1976 alkaen. Hän on myös saanut useiden yliopistojen kunniatohtorin arvon. Kennedyn on käsitellyt oikeus- ja yhteiskuntateoriaa, oikeudellisen ajattelun historiaa, oikeussemiotiikkaa, oikeustaloustiedettä, sopimusoikeutta ja lakimieskoulutusta. Hänen oikeustieteelliseen tuotantoonsa kuuluu viisi kirjaa ja kymmenittäin artikkeleita.

Kennedyn kenties tunnetuin teos on *A Critique of Adjudication (fin de siècle)* (1997), jossa hän tarkasteli oikeudellista ratkaisutoimintaa ja sen ideologista luonnetta. Kennedyn mukaan ei ole olemassa mitään riippumattomia ja neutraaleita kriteerejä sille, miten oikeutta tulisi kulloisessakin tapauksessa soveltaa, mutta tuomarit yrittävät saada ratkaisunsa vaikuttamaan ainoilta oikeilta. Hänen mukaansa käsitys tuomareista neutraaleina ja puolueettomina ratkaisuntekijöinä on oikeudellinen fiktio, josta ihmiset pitävät kiinni, koska se vastaa yleistä käsitystä vallanjaosta yhteiskunnassa ja ihmisten psykologista taipumusta suosia koherenssia, varmuutta ja selkeyttä ristiriitaisuuden, epävarmuuden ja sekavuuden sijasta. Kennedy jakaa tuomarit kolmeen ryhmään: aktivistituomareihin (eng. *the constrained activist*), joiden ratkaisutoiminta perustuu heidän omiin käsityksiinsä oikeudenmukaisuudesta, keskitien kulkijoihin (eng. *the difference splitting judge*), jotka pyrkivät ratkaisutoiminnassaan kompromissiin eri ääripäiden välillä, ja kaksijakoisiin tuomareihin (eng. *the bipolar judge*), joiden ratkaisutoimintaa ei ohjaa mikään yhdenmukainen toimintaperiaate vaan he vuorottelevat erilaisten ideologisten vaihtoehtojen välillä.

Teoksia
-------

* *Legal Education and the Reproduction of Hierachy* (1973)
* *The Rise and Fall of Classical Legal Thought* (1975)
* *Sexy Dressing etc.* (1993)
* *A Critique of Adjudication* (1997)
* *Legal Reasoning, Collected Essays* (2008)

Lähteet
-------

1. 1 2  Lindroos-Hovinheimo, Susanna: *Oikeuden rajoilla*, s. 133–137. Helsinki: Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 2014.
2. ↑  Duncan M. Kennedy *Harvard Law School*. Viitattu 5.11.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Mark Phillips vuonna 1977
**Mark Anthony Peter Phillips** (s. 22. syyskuuta 1948) on englantilainen olympiakultaa voittanut ratsastaja ja prinsessa Annen ensimmäinen aviomies. He olivat naimisissa aina vuodesta 1973 vuoteen 1992. ja heillä on kaksi lasta; Peter Phillips ja Zara Tindall. Hänellä on myös kaksi lasta kahdesta muusta suhteesta. Tämän lisäksi hän on toiminut mm. tapahtumasuunnittelijana ja Horse & Hound -lehden kolumnistina.

Lähteet
-------

1. ↑  USEA: Captain Mark Phillips
2. ↑  Olympics: Mark Phillips
3. ↑  The Sun: When did Princess Anne and Mark Phillips divorce?
4. ↑  Express: How Princess Anne’s ex-husband kept illegitimate daughter secret
5. ↑  Horse & Hound: Mark Phillips


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Jokamiehenoikeuksilla** eli **jokaisenoikeuksilla** tarkoitetaan jokaisen oikeutta nauttia luonnosta ja hyödyntää sitä riippumatta alueen omistus­suhteista. Luonnon käyttämiseen jokamiehenoikeuksien sallimissa rajoissa ei siis tarvita maanomistajan eikä maan haltijan lupaa, eikä jokamiehenoikeuksien käyttämisestä tarvitse maksaa.

Jokamiehenoikeuksia on Suomen lisäksi ainakin Ruotsissa, Norjassa ja Islannissa, Skotlannissa ja Sveitsissä. Tarkat säännökset vaihtelevat eri maissa. Monissa Euroopan maissa luonnossa liikkuminen vaatii maanomistajan luvan, ja monissa niissäkin maissa, joissa maanomistajan lupaa ei tarvita liikkumiseen luonnossa, maanomistaja voi kieltää liikkumisen. Jos maanomistaja kutsuu paikalle poliisin, voi toinen osapuoli saada piharauhan rikkomisen vuoksi jopa sakot lainsäädännön katsomalla tavalla.*lähde?*

Jokamiehenoikeuksiin sisältyy aina vaatimus niiden harmittomuudesta: oikeutta ei saisi käyttää haittaa tai häiriötä tuottavalla tavalla. Erityisesti on huolehdittava, ettei kenenkään kotirauhaa rikota.

Metsähallitus ilmoitti 26. kesäkuuta 2023 alkavansa käyttää viestinnässään aiheesta sukupuolineutraalia termiä *jokaisenoikeudet*.  Tätä termiä käyttävät myös Ympäristöministeriö, ELY-keskus, Suomen ympäristökeskus, Metsänhoitoyhdistys, Suomen Kotiseutuliitto, Marttaliitto ja Suomen Latu.

Katso myös
----------

* Jokamiehenoikeus Suomessa

Lähteet
-------

1. ↑  Ymparisto.fi: Jokamiehenoikeudet *ymparisto.fi*. Viitattu 20.11.2017.
2. ↑  Kokko, Mira: Jokamiehenoikeudet ovat nyt jokaisenoikeudet, linjaa Metsähallitus viestinnästään *Yle Uutiset*.  26.6.2023. Helsinki:  Yleisradio Oy. Viitattu 26.6.2023.
3. ↑  Jokaisenoikeudet *Ympäristöministeriö*. Viitattu 20.3.2024.
4. ↑
5. ↑  Virkistäydy luonnon keskellä *www.ymparisto.fi*. Viitattu 19.9.2023.
6. ↑  Jokaisenoikeudet - Metsänhoitoyhdistys *Mhy.fi*. Viitattu 20.3.2024.
7. ↑  Jokaisenoikeus korvaamaan vanha jokamiehenoikeus-termi *Suomen Kotiseutuliitto*. Viitattu 19.9.2023.
8. ↑  Jokaisenoikeudet *Martat*. Viitattu 20.3.2024.
9. ↑  Yleistä jokaisenoikeuksista *Suomen Latu*. Viitattu 20.3.2024.
**Haarautuvan rakkauden talo** on Petri Karran vuonna 2008 julkaistu romaani. Se kertoo eronneesta pariskunnasta, joka jää asumaan yhteiseen kotiinsa siksi aikaa, kunnes he saavat talon myytyä. Yhteiselon aikana he kuitenkin päätyvät keskustelemaan suhteestaan ja paljastamaan toisilleen vihan ja mustasukkaisuuden tunteensa.

> »Ajatus romaaniin lähti hyvin abstraktista ideasta, sivistys vastaan luonto, ja sen purkamisesta yksilötasolle. Mikä sen ymmärrettävämpää kuin pariskunta eroaa muka sovussa ja ymmärryksessä, mutta yhtäkkiä kaikki muuttuukin sodaksi ja helvetiksi.»   
> (Petri Karra)
> 
> 

 Romaanin elokuvaoikeudet myytiin jo käsikirjoitusvaiheessa syksyllä 2007, ja vuonna 2009 ilmestyi Mika Kaurismäen teoksen pohjalta ohjaama elokuva. Kaurismäki kehui romaanin dialogia ja henkilöhahmoja ja oli sitä mieltä, että ne istuivat hyvin aikaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Haarautuvan rakkauden talo *www.gummerus.fi*.  Arkistoitu 25.9.2022. Viitattu 2.5.2023.
2. ↑  Petri Karra ja Haarautuvan rakkauden talo *Film-O-Holic.com*.  21.8.2009. Viitattu 2.5.2023.
**Linda Edna Cardellini** (25. kesäkuuta 1975 Redwood City, Kalifornia) on yhdys­valtalainen näyttelijä. Hän esitti Samantha Taggartia televisio­sarjassa *Teho-osasto* ja Velma Dinkleytä kahdessa Scooby-Doo-elo­kuvassa vuosina 2002 ja 2004.

Ura
---

Cardellini tunnetaan hoitaja Samantha Taggartin roolista televisio­sarjassa *Teho-osasto*. Hän on ollut mukana sarjassa vuodesta 2003 alkaen. Cardellini on näytellyt Lindsay Weirin roolissa televisio­sarjassa *Freaks and Geeks* vuodelta 1999 ja tehnyt vierailuja muihin televisio­sarjoihin kuten *Kolmas kivi auringosta* ja *Robot Chicken*. Hän on mukana myös televisio­mini­sarjassa *Comanche Moon*. *lähde?*

Cardellini on työskennellyt valko­kankaan puolella. Hänet on nähty elo­kuvissa *Scooby-Doo ja salaperäinen saari* (2002) ja sen jatko-osassa *Scooby-Doo 2: Monsterit vapaalla* (2004), joissa hän esitti Mysteeri­poppoon jäsentä Velma Dinkleyta. Sittemmin Cardellini on näytellyt muun muassa Oscar-palkituissa elo­kuvissa *Brokeback Mountain* (2005) ja *Green Book* (2018) sekä vuoden 2016 elo­kuvassa *The Founder*.

Filmografia
-----------

*Pääartikkeli: Linda Cardellinin filmografia*

Lähteet
-------

1. ↑  Linda Cardellini *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 24.3.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Linda Cardellini** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Wilhelmshavenin laivastontelakka** (saks. *Reichsmarinewerft* ja vuodesta 1935 *Kriegsmarinewerft*) oli vuonna 1918 Saksan valtion Wilhelmshavenin laivastotukikohtaan perustama telakka, joka oli toiminnassa toisen maailmansodan päättymiseen saakka vuonna 1945.

Historia
--------

Reichsmarinewerft Wilhelmshaven perustettiin ensimmäisen maailmansodan päätyttyä edeltäneen Kaiserliche Werft Wilhelmshavenin raunioille, joka oli lakkautettu sodan päätyttyä. Telakan nimi vaihdettiin vuonna 1935 Kriegsmarinewerft Wilhelmshaveniksi laivaston nimen vaihtuessa Kriegsmarineksi.

Toisessa maailmansodassa telakan tärkeimpänä tuotteena olivat sukellusveneet sekä vaurioituneiden alusten korjaaminen. Vuonna 1945 telakalla oli kaikkiaan noin 17 000 työntekijää. Toukokuussa 1945 puolalaiset ja brittiläiset joukot valtasivat Wilhelmshavenin ja sotatoimien päätyttyä telakan toiminta lakkautettiin. Brittijoukot tuhosivat räjäyttämällä noin 95 % telakan alueesta.

Vuodesta 1957 alkaen osa entisestä telakka-alueesta on ollut laivaston varastona.

Telakan valmistamia aluksia
---------------------------

* 1920–1922 yhteensä 28 kalastusalusta
* 1922 yhteensä neljä rahtilaivaa
* 1925 risteilijä *Emden*
* 1926-1928 kuusi tyypin 23 torpedovenettä
* 1929 risteilijä *Königsberg*
* 1930 risteilijä *Köln*
* 1931 tykistökoululaiva *Bremse* ja risteilijä *Leipzig*
* 1934 taskutaistelulaiva *Admiral Scheer*
* 1936 taskutaistelulaiva *Admiral Graf Spee*
* 1939 taisteluristeilijä *Scharnhorst*
* 1941 taistelulaiva *Tirpitz*
* 1941-1944 27 kappaletta tyypin VII sukellusveneitä

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kriegsmarinewerft Wilhelmshaven
Pyhälahden vanhan kansakoulun piha
**Pyhälahden kansakoulu** sijaitsee Keiteleen Pyhälahden rannalla Konnevedellä. Koulurakennus valmistui syksyllä 1946. Pyhälahden koulu on viimeinen Konnevedelle perustettu kansakoulu. Koulu on rakennustyyliltään ja -tavaltaan tyypillinen 1930–1940-luvun koulurakennus. Rakennus on kulttuuri- ja rakennushistoriallinen suojelukohde.

Koulun tontilla Pyhälahden hiekkarannan rinteessä on *Hiidenpelloksi* kutsuttu jääkauden jättämä kiviröykkiö, jonka takia tontti oli alun perin rakentamaton. Koulurakennus sijaitsee noin 50 metrin päässä vanhasta perinteisestä Pyhälahden kalatiestä. Koulun järven puoleisessa rinteessä on Pyhälahteen laskeva Pyhäpuro, rantalehto ja luonnonlähde. Keiteleen Pyhälahti on rakennuspaikkana Natura 2000:n järviluonnon suojelualuetta. Vesistö liittyy Kymijoen vesistöön ja Neiturin kanavan kautta Etelä-Konneveden kansallispuistoon.

Pyhälahden kansakoulu aloitti toimintansa supistettuna kouluna vuokrahuoneissa vuonna 1937. Koulurakennus oli tarkoitus rakentaa vuonna 1940, mutta hanke toteutui sotavuosien vuoksi vasta 1946. Pyhälahden kansakoulun rakensivat Matti Paananen, Simo Sirkka ja Kalle Jäppinen. Perustuksen lohkokivet otettiin Kantianvuoresta. Kivilaji on vaaleanharmaata, keskirakeista, selvästi suuntautunutta granodioriittia, jossa esiintyy punertavaa graniittia leikkaavina juonina tai osueina..

Koulurakennus on hirsirakenteinen. Siinä oli alun perin pärekatto. Vuonna 1954 rakennukseen laitettiin tiilikatto ja lautavuoraus. Vuonna 1965 Pyhälahden kansakoulu lakkautettiin ja koulupiiri yhdistettiin Särkisalon koulupiiriin. Koulu toimi tämän jälkeen kylätalona. Koulurakennusta ja pihapiiriä on kunnostettu muun muassa vuosina 1990–1992, 2000–2002 ja 2010. Lähiseudulla ovat muun muassa Navettakino, Riihikahvila, Kalasatama ja hiekkaranta.

Kulttuurihistoriallisesti arvokkaassa hirsirakennuksessa ovat toimineet myöhemmin muun muassa Särkisalon kyläyhdistys, Retkeilykeskus Rantakallio sekä taiteilija Eeva-Liisa Mölsän ateljee. Pyhälahden vanha kansakoulu toimii edelleen mökki- ja retkimatkailijoiden kiintopisteenä sekä leirikouluna elävänä museona.

Lähteet
-------

1. ↑  Konneveden kunnan arkisto. Khall II lb:4.
2. ↑  .Museovirasto - Rekisteriportaali (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Keski-Suomi kallioalueen arvio (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Häyrynen Helvi (1976) Koululaitos ja kirjasto, Konneveden kirja s. 509. Kuopio 1976
5. ↑   Pyhälahti-Inn Retkeilykeskus Rantakallio*tarvitaan parempi lähde*
6. ↑
**Anna-Leenan jouluaatto** (tunnetaan myös nimellä **Jouluaatto 1977 Anna-Leenan luona**) on suomalainen Yleisradion tuottama vuonna 1978 valmistunut jouluaiheinen lyhytdokumenttielokuva. 

Dokumentin ohjasi Eeli Aalto, ja käsikirjoitti elokuvan kuvaushetkellä ollut 12-vuotias Anna-Leena Härkönen, joka myöhemmin on tullut tunnetuksi kirjailijana ja näyttelijänä. Kuvaukset tehtiin jouluna 1977.

Kuvaus
------

Dokumentissa vietetään joulua Anna-Leena Härkösen perheessä Kempeleessä vuonna 1977. Joulua ovat viettämässä Anna-Leenan lisäksi perheen äiti ja isä, Anna-Leenan sisarukset Ulla, Kati ja Kirsti sekä perheen koira Terkku pentuineen. Luvassa on muun muassa joulukuusen haku metsästä ja sen koristelu, jouluaterian nauttiminen, joululaulujen laulaminen, ja joulupukin vierailu.

Esitystiedot
------------

Dokumentti ensiesitettiin TV2 -kanavalla 24. joulukuuta 1978. Elokuva on esitetty uusintana Yle Teemalla vuonna 2008. Lisäksi elokuva on nykyään osa suoratoistopalvelu Yle Areenan valikoimaa.

Vastaanotto
-----------

Helsingin Sanomien toimittaja Sirpa Pääkkönen kommentoi elokuvaa vuoden 2008 uusintaesityksen aikaan artikkelissaan, että: "Rosoinen kuvaus ja amatöörimäinen ote ovat osa ohjelman tunnelmaa."

Anna-Leena Härkönen kertoi Yle Teema-kanavalla vuonna 2008 esitetyssä haastattelussa, että hänellä on vaikeuksia katsoa lapsuutensa ohjelmaa, koska se tuo kipeitä muistoja. Hän on kertonut myös, että ei ole ollut aikuisena enää jouluihminen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jouluaatto 1977 Anna-Leenan luona *Yle Areena*. Viitattu 18.3.2024.
2. ↑  Himberg, Petra: Anna-Leenan jouluaatto *Yle Elävä arkisto*.  30.12.2008. Viitattu 27.12.2020.
3. 1 2 3  Anna-Leenan jouluaatto *RITVA-tietokanta*. Viitattu 27.12.2020.
4. 1 2 3  Pääkkönen, Sirpa: Joulunviettoa nuoren Härkösen kanssa (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  23.12.2008. Viitattu 18.3.2024.
5. ↑  Ohjelmatiedot 24.12.1978 (TV2).  *Helsingin Sanomat*, 24.12.1978, s. 41. Näköislehti, tilaajille.

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Elävä arkisto: Anna-Leena Härkösen lapsuuden joulu oli täynnä tunnelmaa
3-hydroksipropaanihaposta muodostunut β-propiolaktoni
**Laktonit** ovat orgaanisessa kemiassa syklisiä eli rengasrakenteisia estereitä. Laktonirengas muodostuu hydroksihapon alkoholiryhmän kondensoituessa karboksyylihapporyhmän kanssa. Viiden ja kuuden rengasatomin sisältävät laktonit eli gamma- ja delta-laktonit ovat kaikkein pysyvimpiä minimaalisen rengasjännityksen vuoksi. 

Laktonirengas esiintyy monissa luonnonaineissa ja lääkeaineissa. Mm. lääkeaine simvastatiini on inaktiivinen laktoni, joka elimistössä hydrolysoituu vastaavaksi betahydroksihapoksi, joka on elimistössä aktiivinen HMG-CoA-reduktaasin estäjä. Gammabutyrolaktoni (GBL, lakka) on rakenteeltaan keskushermoston toimintaa lamauttavan gammahydroksivoihapon (GHB, gamma) laktoni.

Esimerkkejä
-----------

* β-propiolaktoniβ-propiolaktoni
* γ-butyrolaktoni (GBL)γ-butyrolaktoni (GBL)
* D-glukono-δ-laktoni (E575)D-glukono-δ-laktoni (E575)
* ε-kaprolaktoniε-kaprolaktoni

Katso myös
----------

* Laktaami, syklinen amidi

Lähteet
-------

1. ↑  *March's Advanced Organic Chemistry: Reactions, Mechanisms, and Structure* Michael B. Smith, Jerry March Wiley-Interscience, 5th edition, 2001, ISBN 0-471-58589-0

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laktonit**.
* Lactone molecules (englanniksi)
* IUPAC Gold Book: Lactones (englanniksi)
**Burmeister & Wain** oli vuonna 1846 toimintansa aloittanut tanskalainen telakka ja konepaja, jonka pääkonttori oli Kööpenhaminassa. Telakka sai Rudolf Dieseliltä yksinoikeuden valmistaa Tanskassa dieselmoottoreita. Maailman ensimmäinen dieselkäyttöinen valtamerialus M/S Selandia valmistui telakalta vuonna 1912. Vuonna 1980 telakan osti saksalaisen Man SE:n, jolloin syntyi MAN B&W Diesel. Nykyään yritys on osa suuriin dieselmoottoreihin ja laivojen propulsiojärjestelmiin keskittynyttä MAN Diesel & Turbo SE:tä. Tällä maailmanlaajuisesti toimivalla yrityksellä on yhä toimintaa myös Tanskassa, muun muassa tuotekehityskeskus.

Katso myös
----------

* B&W Hallerne

Lähteet
-------

1. ↑  Karlsson, Bengt: 'Selandia' - maailman ensimmäinen diesellaiva valtameriliikenteeseen : Burmeister&Wain Skibsvaerftin käänteentekevä toimitus 100 vuotta sitten.  *Voima ja käyttö*, 2012, 106. vsk, nro 4, s. 20-21. Helsinki:  Suomen konepäällystöliitto. ISSN 0355-7081.
2. ↑  MAN: MS Selandia | MAN SE *Competence center in Copenhagen*. Viitattu 4.9.2016.

Asiasta muualla
---------------

* Tanskan Kulttuuriministeriön sivu Burmaister ja Wainin telakka-alueesta, tanskankielinen, vuodelta 2013
Pakattuja juustoja.
**Bohinjski sir** on slovenialainen lehmänmaitojuusto. 

Bohinjski sir on nimensä mukaisesti peräisin Slovenian Alpeilla sijaitsevan Bohinjin alueelta. Sen tuotanto alkoi vuonna 1873, jolloin sveitsiläinen juustonvalmistaja Hitz perustutti alueelle useita pieniä meijereitä ja opetti paikallisille sveitsiläisen juustonvalmistuksen tapoja. Srednja Vasin kylän meijeri on ainut edelleen juustoa tuottavista meijereistä. Stara Fužinassa sijaitsee puolestaan Bohinjin alueen juustonbvalmistuksen museo.

Bohinjski sir on perinteisesti valmistettu joko lehmän raakamaidosta tai lämpökäsitellystä maidosta. Maitoon lisätään hapate ja juoksute. Syntyvä juustomassa pilkotaan pieniksi paloiksi ja lämmitetään 50 °C-asteen lämpötilaan. Seuraavassa vaiheessa juusto muotitetaan, puristetaan ja suolataan suolaliuoksessa. Juustolle tyypilliset juuston reiät syntyvät kypsymisvaiheessa. Kypsytys tehdään kahdessa vaihjeessa ensin hieman lämpimämmissä tiloissa ja maun kehittämiseksi sittemmin kylmemmässä.

Valmiit juustotahkot ovat painoltaan 45–55 kiloa, leveydeltään noin 60 cm ja korkeudeltaan 8–15 cm. Juuston kuori on keltainen ja sisältä norsunluunvalkoinen tai kellertävä. Juuston makua on kuvailtu miedoksi ja pähkinäiseksi. Maku saattaa olla hieman voimakkaampi pidempään kypsyneissä juustoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 78–79. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)