recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eino Iisakki Niemistö** (10. heinäkuuta 1920 Nurmo – 18. marraskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja.

Niemistön vanhemmat olivat maanviljelijä Nikolai Niemistö ja Sanna Liisa Ylimäki ja puoliso vuodesta 1944 terveyssisar Aili Maria Porthan. Niemistö tuli ylioppilaaksi Seinäjoen yhteislyseosta 1941 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1951. Hän oli Savo-Karjalan Osuusteurastamon, vuodesta 1956 Lihakunta, teknillinen johtaja 1949–1962, Lihakunnan varatoimitusjohtaja 1962–1963 ja toimitusjohtaja ja johtokunnan varapuheenjohtaja 1963–1977 ja Tuottajain Lihakeskuskunnan pääjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1977–1983. Niemistöllä oli myös useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni (1977). Niemistö sai kauppaneuvoksen arvonimen 1972 ja vuorineuvoksen arvonimen 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Niemistö *Biografiasampo*. Viitattu 4.11.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978 Viitattu 4.11.2022.
3. ↑  Haapakoski, Toivo: Diplomi-insinööri nousi osuusteurastamoalan johtoon. *Helsingin Sanomat*.  18.12.2001.   (Tilaajille)
**Kaari** (ruots. *balk*) on Ruotsissa ja Suomessa keskiajalta saakka käytössä ollut termi, jolla alun perin tarkoitettiin yleisen lain pääosastoja, mutta nykyisin sana esiintyy myös eräiden jotakin tiettyä oikeusalaa käsittelevien laajojen lakien nimissä.

Nimitys esiintyi jo keskiaikaisissa maakuntalaeissa sekä myöhemmin Maunu Eerikinpojan maanlaissa ja vuoden 1734 laissa. Vuoden 1734 lain yhdeksästä kaaresta ovat kauppakaari ja rakennuskaari yhä eräiltä osin voimassa sekä Ruotsissa että Suomessa, Suomessa lisäksi oikeudenkäymiskaari (lyhenne OK), joskin useita kertoja suuresti muutettuna. Muut kaaret on molemmissa maissa korvattu uudemmilla laeilla, joista eräiden nimissä kuitenkin yhä esiintyy Ruotsissa ja jonkin verran Suomessakin sana kaari. Nimityksellä ei ole selvää oikeudellista merkitystä, mutta se ilmaisee, että kyseiseen lakiin on koottu jotakin oikeudenalaa koskevat keskeisimmät säännökset.

Suomessa säädettiin vuonna 2014 täysin uusi kaari, sähköistä viestintää koskeva tietoyhteiskuntakaari tietoyhteiskunnan korostuneen merkityksen sekä säädösten aiemman hajautuneisuuden vuoksi. Kesäkuussa 2018 tietoyhteiskuntakaaren nimi vaihtui laiksi sähköisen viestinnän palveluista. Myös vielä hallituksen esityksessä 161/2016 esiintyneestä liikennekaari-nimestä luovuttiin ja lain nimeksi tuli laki liikenteen palveluista.

Suomessa ovat nykyään voimassa vuonna 1965 säädetty perintökaari, vuonna 1994 säädetty maakaari ja vuonna 2007 säädetty ulosottokaari. Vastaavan nimiset lait on säädetty myös Ruotsissa, jossa nykyisin ovat voimassa myös rikoslakia vastaava *brottsbalken* (rikoskaari) vuodelta 1962, *föräldrabalken* (vanhempainkaari) vuodelta 1949 ja *miljöbalken* (ympäristökaari) vuodelta 1998.

Lähteet
-------

1. ↑  *Sveriges rikes lag*. Tukholma: Norstedts juridik, 2008. ISBN 978-91-39-01264-1.
2. ↑  Rakennuskaari Finlex. Viitattu 3.12.2011.
3. ↑  Kauppakaari Finlex. Viitattu 3.12.2011.
4. ↑  Lyhenneluettelo  25.04.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 16.6.2013.
5. ↑  Oikeudenkäymiskaari Finlex.  Arkistoitu 10.2.2012. Viitattu 3.12.2011.
6. ↑  Tietoyhteiskuntakaari Finlex. Viitattu 14.1.2015.
7. ↑  Media- ja telealan toimintaedellytyksiin parannuksia Valtioneuvosto.  Arkistoitu 28.3.2019. Viitattu 28.3.2019.
8. ↑  Hallituksen esitys 161/2016 Eduskunta. Viitattu 28.3.2019.
9. ↑  Liikennepalvelulaki tulee voimaan sunnuntaina 1.7. Liikenne- ja viestintäministeriö. Viitattu 28.3.2019.
10. ↑  *Sveriges rikes lag*. Tukholma: Norstedts juridik, 2008. ISBN 978-91-39-01264-1. ruotsi
**Videopelivuosi 2016** käsittelee vuoden 2016 aikana julkaistuja videopelejä ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Videopelivuosi 2016**.

Tapahtumia
----------

Huhtikuu
7. huhtikuuta - British Academy Games Awards
21.huhtikuuta - Finnish Game Awards
Kesäkuu
14.–16. kesäkuuta - Electronic Entertainment Expo 2016
Elokuu
17. - 21. elokuuta - Gamescom
Marraskuu
4. - 6. marraskuuta – GameXpo
Joulukuu
1. joulukuuta - The Game Awards

Videopelijulkaisuja
-------------------

| Merkintä | Ohjelmisto |
| --- | --- |
| iOS | Apple iOS |
| Mac | Mac OS |
| Win | Microsoft Windows |
| Lin | Linux |
| NDS | Nintendo DS |
| 3DS | Nintendo 3DS |
| PS3 | PlayStation 3 |
| PS4 | PlayStation 4 |
| PSV | PlayStation Vita |
| Wii | Wii |
| WiiU | Wii U |
| X360 | Xbox 360 |
| XOne | Xbox One |

### Helmikuu

5. helmikuuta - *XCOM 2*
### Maaliskuu

2. maaliskuuta - *Clash Royale*
### Huhtikuu

5. huhtikuuta - *Quantum Break*
12. huhtikuuta - *Dark Souls III*
26. huhtikuuta - *Alienation*
### Toukokuu

10. toukokuuta - *Uncharted 4: A Thief’s End* (PS4)
24. toukokuuta - *Overwatch* (PS4, XOne, Win)
### Kesäkuu

7. kesäkuuta - *Mirror’s Edge Catalyst*
9. kesäkuuta – *Ducati: 90th Anniversary* (PS4, XOne, Win)
### Heinäkuu

6. heinäkuuta - *Pokémon Go*
### Elokuu

26. elokuuta - *Deus Ex: Mankind Divided*
### Lokakuu

7. lokakuuta - *Mafia III*
21. lokakuuta - *Civilization VI*
24.lokakuuta-  *[My Summer Car]* 

### Marraskuu

15. marraskuuta - *Watch Dogs 2*
### Joulukuu

7. joulukuuta - *The Last Guardian*

Palkinnot
---------

### British Academy Games Awards

* *Fallout 4* - Best Game

### DICE Awards

* *Fallout 4* - Vuoden peli

### Finnish Game Awards

* *Cities: Skylines* / Colossal Order - Vuoden 2015 kotimainen peli

### Game Developers Choice Awards

* *The Witcher 3: Wild Hunt* - Vuoden Peli (Game of the Year)

### The Game Awards

* *Overwatch* - Game of the Year

### Golden Joystick Awards

* *Dark Souls III* – Ultimate Game of the Year

Lähteet
-------

1. ↑  Ensimmäinen GameXpo Messukeskuksessa viikonloppuna – uusilla pelimessuilla eivät alle 12-vuotiaat sooloile *muropaketti.com*. Viitattu 22.11.2017.
Klavdija Šulženko
**Klavdija Ivanovna Šulženko** (ven. Клавдия Ивановна Шульженко; 24. maaliskuuta 1906 Harkova – 17. kesäkuuta 1984 Moskova) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen populaarimusiikin laulaja.

Šulženko aloitti kansanlaulujen esittämisen lapsena kuultuaan isältään ukrainalaisia kansalauluja. Isä harrasti musiikkia vakavasti ja esiintyi konserteissakin. Šulženko näytteli vuosina 1923–1927 teattereissa Harkovassa, ja näyttelijänura oli hänen haaveensa. Hän toimi sitten muun muassa solistina Jakov Skomorovskin jazzorkesterissa. Vuodelta 1936 ovat hänen ensimmäiset äänityksensä. Vuonna 1939 Šulženko palkittiin Neuvostoliiton laajuisessa varieteetaiteilijoiden kilpailussa. Hän perusti miehensä Vladimir Korallin kanssa jazzorkesterin Leningradissa vuonna 1940. Kokoonpano tunnettiin toisen maailmansodan aikana nimellä Leningradski frontovoi džaz-ansambl. Šulženko piti sen laulajana yli 500 esitystä neuvostosotilaille. Tunnetuiksi tulivat hänen esittäminään laulut "Sini platotšek" (Jerzy Petersburski, Mihail Maksimov) ja "Davai zakurim" (Modest Tabatšnikov, Ilja Frenkel). Vuodelta 1947 on laulu "Gde že vyi teper, druzja-odnopoltšane" (Vasili Solovjev-Sedoi, Aleksei Fatjanov), josta tuli vakiintunut osa Šulženkon ohjelmistoa. Šulženko esitti toisen maailmansodan jälkeisissä konserteissaan sekä populaarisävellyksiä että sotilaslauluja. Suosituiksi tulivat muiden muassa laulut "Vals o valse" (Eduard Kolmanovski, Jevgeni Jevtušenko), "Pesenka dlja roditelei" (Aleksandr Tsfasman, Lev Vizen) ja "Tri valsa" (Aleksandr Tsfasman, Ljudmila Davidovitš, Viktor Dragunski).

Šulženko sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1971. Hänelle myönnettiin myös lukuisia muita kunniamerkkejä uransa aikana. Hän julkaisi muistelmateoksensa vuonna 1981. Šulženko oli naimisissa muusikko Vladimir Korallin kanssa vuosina 1930–1956, ja avioliitosta syntyi poika Igor Kemper. Eron jälkeen Šulženkon elämänkumppanina oli Venäjän SFNT:n kunniataiteilija Georgi Jepifanov. Šulženko on haudattu Moskovaan Novodevitšin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Шульженко, Клавдия Ивановна Tass, viitattu 22.12.2023 (venäjäksi)
2. ↑  Soviet female singer Klavdiya Shulzhenko 1906-1984 Soviet Art, USSR Culture. Viitattu 23.12.2023 (englanniksi)
3. ↑  Biography Of Claudia Shulzhenko. Creative Way, Interesting Facts *Biography*. Delachieve. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Atanarjuat – nopeajalka** (*Atanarjuat: The Fast Runner*) on Zacharias Kunukin ohjaama kanadalainen elokuva vuodelta 2001. Kolmituntinen inuittien kansantaruun perustuva tarina on maailman ensimmäinen inuktitutin kielellä kirjoitettu, ohjattu ja näytelty elokuva.

*Atanarjuat* palkittiin Cannesissa parhaan esikoiselokuvan Camera d’or -palkinnolla ja Kanadassa viidellä Genie-palkinnolla, muun muassa vuoden parhaana kanadalaiselokuvana. Se on lisäksi äänestetty Kanadan kaikkien aikojen parhaaksi elokuvaksi ja saanut toistakymmentä palkintoa elokuvafestivaaleilla eri maissa. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Atanarjuatin* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Elokuva oli vuoden 2002 Rakkautta ja anarkiaa -festivaalin ohjelmistossa. Se on esitetty Yle Teemalla vuoden 2006 tammi- ja joulukuussa.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Pahantahtoinen šamaani Tungajuaq saa aikaan vuosien vihanpidon vaeltavassa inuittiyhteisössä. Aikuisiksi varttuneet veljekset Amaqjuaq ja Atanarjuat haastavat vuosia myöhemmin Tungajuaqin vallan. Atanarjuat rakastuu kauniiseen Atuatiin, ja tunne on molemminpuolista vaikka Atuat on luvattu Okille, leirinjohtajan töykeälle pojalle. Atanarjuat veljineen voittaa taistelun Atuatista, mutta Oki vannoo yhä kostoa ja yrittää tappaa veljekset heidän nukkuessaan. Amaqjuaq kuolee, mutta Atanarjuat pääsee kuin ihmeen kaupalla pakoon, juoksee alasti keväisellä jäätiköllä ja saa taikavoimat apuunsa Okin joukkojen torjumiseksi. Atanarjuat pääsee turvaan vanhan pariskunnan luo, joka on paennut riitaisasta yhteisöstä vuosia aiemmin. Heidän avullaan Atanarjuat kokoaa itsensä, kostaa veljensä kuoleman ja tuo taas rauhan yhteisöön.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Natar Ungalaaq  | … |  Atanarjuat
  |
|  Sylvia Ivalu  | … |  Atuat
  |
|  Peter-Henry Arnatsiaq  | … |  Oki
  |
|  Lucy Tulugarjuk  | … |  Puja
  |
|  Madeline Ivalu  | … |  Panikpak
  |
|  Pauloosie Qulitalik  | … |  Qulitalik
  |
|  Abraham Ulayuruluk  | … |  Tungajuaq
  |
|  Eugene Ipkarnak  | … |  Sauri
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  McIntosh, Andrew & Wise, Wyndham: Atanarjuat (The Fast Runner) *The Canadian Encyclopedia*.  24.1.2017. Historica Canada. Viitattu 7.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Rakkautta & Anarkiaa 2002. *Sue*.  18.2.2008.  Arkistoitu 7.4.2019. Viitattu 7.4.2019.
3. ↑  Genie Awards *The Canadian Encyclopedia*. Viitattu 13.2.2024.
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 10.9.2021. (englanniksi)
5. ↑  *Atanarjuat – nopeajalka* Elonet.  , Esitystiedot.
6. ↑  Atanarjuat. *The Canadian Film Encyclopedia, a publication of The Film Reference Library/a division of the Toronto International Film Festival Group*.  Arkistoitu 29.9.2007. Viitattu 8.4.2019. (englanniksi)
Anders Lundqvist: Lorenzo Hammarsköld.
**Lorenzo (Lars) Hammarskjöld** (1785–1827) oli ruotsalainen kirjallisuus- ja taidehistorioitsija ja kriitikko. 

Hammarskjöld oli fosforistisen suunnan merkittävimpiä edustajia. Hän taisteli sen puolesta aikakauskirjoissaan *Läsning i hvarjehanda* (1810) ja *Lyceum* (1810–1811) ja avusti julkaisuja *Polyfem*, *Phosforos*, *Poetisk kalender*, *Svensk litteraturtidning* sekä toteutti romantiikan aatteita omissa kirjallisissa tuotteissaan, kuten *Kärleksqväden* (1811), *Prins Gustaf, tragedi* (1812), *Poetiska studier* (1813). Hän hyökkäsi akateemista kirjallisuusmakua vastaan ja kirjoitti Per Atterbomin ja muiden kanssa kanssa muun muassa pilarunoelman *Markalls sömnlösa nätter*, joka lähinnä oli tähdätty Per Adam Wallmarkia vastaan. Merkittävimpänä hänen tuotannostaan pidetään teosta *Svenska vitterheten* (1818–1819), joka yksipuolisenakin on ansiokas. Viimeisinä vuosinaan hän syventyi filosofisiin tutkimuksiin ja julkaisi muun muassa neliosaisen teoksen *Grunddragen af filosofins historia* (1825–1827).

Lähteet
-------

1. ↑  Hammarsköld, Lorenzo Tietosanakirja, osa 8, palsta 67–68. tietosanakirja-osakeyhtiö 1911

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lorenzo Hammarsköld** Wikimedia Commonsissa
Arno Solin.
**Arnold (Arno) Henrik Solin** (4. tammikuuta 1889 Tampere – 19. marraskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos ja Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n (Tampellan) toimitusjohtaja.

Solinin vanhemmat olivat isännöitsijä Henrik Solin ja Gabriella (Ella) Amalia Heimbürger. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1912. 

Solin työskenteli ulkomailla eri tehtävissä 1914–1918. Hän oli Tampereen Puuvillateollisuus oy:n (Lapinniemen tehdas) teknillisenä johtajana 1919–1921 ja John Barker oy:n johtajana 1921–1925. Solin oli sitten Tampereen Pellava- ja Rauta-teollisuus Oy:n teknillisenä johtajana 1925–1928, apulaisjohtajana 1926–1928 sekä toimitusjohtajana vuodesta 1929 alkaen. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1939 ja hänestä tuli tekniikan kunniatohtori 1949. 

Solin oli Suomen työnantajain keskusliiton puheenjohtajana vuodesta 1948 ja Suomen kutomateollisuuden työnantajaliiton puheenjohtajana vuodesta 1953. Hän oli muun muassa Oy Strömberg ab:n, Vaasan Puuvilla oy:n, Etelä-Suomen Voima Oy:n ja Oy Rouhiala Ab:n johtokunnan puheenjohtajana ja useiden yhtiöiden johtokuntien jäsenenä. 

Arno Solin oli naimisissa 1919–1934 Greta Österholmin (k. 1934) kanssa ja vuodesta 1941 Clary Tornbergin kanssa. Arno Solinin veli oli pankinjohtaja Edvard Solin.

Lähteet
-------

1. ↑  Vuorineuvos Arno Solin kuollut (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 21.11.1959, HS Aikakone. Viitattu 4.3.2018.
2. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 30.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* / Solin, Arno (1889 - 1959) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Presidentti Urho Kekkosen kirje Solinille 30.1.1957 (Doria)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Lezgi gazet** (Лезги газет) on Venäjällä Dagestanin pääkaupungissa Mahatškalassa ilmestyvä lezginkielinen sanomalehti.

Ensimmäinen lezginkielinen sanomalehti perustettiin vuonna 1928 nimellä *Tsiji dunja* ("Uusi maailma"). Vuonna 1931 se siirrettiin Mahatškalasta Ahtyn piirikeskukseen, jossa julkaistaan edelleen samannimistä paikallislehteä. Vuonna 1943 NKP:n Dagestanin aluekomitea perusti uuden lezginkielisen sanomalehden, joka sai nimen *Sotsializmdin paidah* ("Sosialismin lippu"). Vuodesta 1951 lähtien sitä julkaistiin venäjänkielisen *Dagestanskaja pravda* -lehden käännösversiona nimellä *Dagustandin pravda*. Vuonna 1957 perustettiin itsenäinen *Kommunist* ("Kommunisti") -lehti. 1970-luvun alussa se ilmestyi kolmesti viikossa 20 000 kappaleen painoksena. Nykyisen nimensä lehti sai vuonna 1991.

Nykyään Lezgi gazet ilmestyy kerran viikossa A3-kokoisena ja 24-sivuisena. Painosmäärä oli vuoden 2008 alussa noin 9 000 kappaletta. Lehden teemoja ovat Dagestanin yhteiskuntaelämä sekä lezgien kulttuuri ja historia. Julkaisijoina toimivat tasavallan hallitus ja kansalliskokous. Päätoimittaja on Agariza Saidov.

Lähteet
-------

1. ↑  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 14.1.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Lezgi gazetin sivusto
A
**Kimmo Tapio Karjunen** (s. 23. huhtikuuta 1967 Lieksa) on valosuunnittelija, teatteritaiteen maisteri ja valosuunnittelun lehtori. Hänen töissään valo on osa kollektiivista kokonaistaideteosta. Suunnittelun lähtökohtina ovat tila sekä teoksen sisältö. Opettajana Karjunen keskittyy kokemuksellisuuteen.

Karjuselle myönnettiin marraskuussa 2009 taiteen valtionpalkinto, ensimmäisenä valosuunnittelijana Suomessa. Perusteluissa Karjusta luonnehdittiin "tinkimättömäksi ja tyylitajuiseksi taiteentekijäksi sekä pioneerihenkiseksi uudenetsijäksi" ja "perusteelliseksi ja inspiroivaksi opettajaksi, joka on työssään aina ajan tasalla". Kriteerit allekirjoittanee sekä moni teatterintekijä että -kokija.

Aikaisemmin Karjunen on valittu muun muassa Teatterikorkeakoulun vuoden opettajaksi vuonna 2003. Tällä hetkellä hän toimii taiteellisten sekä opetustöidensä ohessa Suomen valo- ja äänisuunnittelijoiden liiton  puheenjohtajana, Teatterikorkeakoulun ja Ravintola DTM:n hallituksessa.

Valo-, kuva- ja äänisuunnittelija sekä lavastaja. Teatteritaiteen maisteri (TeM) Teatterikorkeakoulusta vuonna 1991. Hän on työskennellyt valosuunnittelun lehtorina Teatterikorkeakoulun valo- ja äänisuunnittelun laitoksella vuodesta 1995 alkaen, ja hänet nimettiin Teak:n vuoden opettajaksi 2003.

Taiteellisia töitä
------------------

Tanssiteoksia Jyrki Karttusen kanssa: *Days of Disco* (2009), *Situation Room* (2008), *Ilman kuuta ja aurinkoa* (2004), *Yellow Happiness* (2004), *Keiju* (2002), *Alla* (2001), 'Meryl (2001), Mr & Mrs Betlehem (2000), Digital Duende (1998).

Tanssiteoksia Ari Tenhulan kanssa: Dances with Myself (2003), Valotusaika (2002), Paiste (2000). 

Teattereissa: Herttua Siniparran Linna ja Pajatso, Suomen Kansallisooppera, valosuunnittelu (2012), Naamiohuvit, Suomen kansallisooppera, valosuunnittelu (2010), Kaiku, nuoli ja ketju, Helsinki Dance Company, valosuunnittelu ja lavastus (2008), Maestro, Jyväskylän kaupunginteatteri, projisiosuunnittelu (2005), Oskar ja Mamma Rosa, Helsingin kaupunginteatteri, projisiosuunnittelu (2005).

Valosuunnitteluja myös muun muassa yökerho- ja ravintolatiloihin, laivoihin, sekä ulko- ja museokohteisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  *Teatterit ja teatterintekijät 2005*, s. 281–282. Helsinki: Like, 2005. ISBN 952-471-629-1.
2. ↑  Kauko Röyhkälle taiteen valtionpalkinto. Web Archive 17.1.2010 (Helsingin Sanomat 13.11.2009).
3. ↑  SVÄL[vanhentunut linkki]
4. ↑  Days of disco[vanhentunut linkki]
5. ↑  Situation room[vanhentunut linkki]

Kirjallisuutta
--------------

* Humalisto, Tomi; Karjunen, Kimmo; Kilpeläinen, Raisa: *Avauskulmia : kirjoituksia valosuunnittelusta*. , 2017. ISBN 978-952-7218-03-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kimmo Karjusen valaistussuunnittelutoimisto MONOgraphic
* Liikekieli.com Valosuunnittelija esittelyssä: Kimmo Karjunen
* Taiteen valtionpalkinnot,Opetusministeriö, tiedotteet
Dmitri Tolstoi, Ivan Kramskoin vuonna 1884 maalaama muotokuva.
**Dmitri Andrejevitš Tolstoi** (13. maaliskuuta (J: 1. maaliskuuta) 1823 Moskova – 7. toukokuuta (J: 25. huhtikuuta) 1889 Pietari) oli venäläinen kreivi ja taantumuksellisena tunnettu poliitikko. Hän toimi kansanvalistusministerinä Aleksanteri II:n aikana ja sisäministerinä Aleksanteri III:n valtakaudella. Hän kuului Tolstoin sukuun.

Tolstoi kirjoitti nuorempana eräitä tutkimuksia Venäjän historiasta. Hänet nimitettiin vuonna 1865 Pyhän synodin yliprokuraattoriksi. Vuosina 1866–1880 hän toimi opetusministeriössä kansanvalistusministerinä. Hän pyrki tiukalla kurilla estämään vallankumousaatteiden leviämisen opiskelijoiden tai opettajien keskuuteen, ja kumosi monia aiemmin tehtyjä opetuksen uudistuksia. Tolstoin aloitteesta perustettiin vuonna 1869 erityinen virasto valvomaan ja ohjailemaan yleisten koulujen oppilaiden ja opettajien mielialoja. Lisäksi oppikirjoja sensuroitiin ja epäilyttävinä pidettyjä opettajia erotettiin. Vuonna 1871 Tolstoi toteutti uudistuksen, jossa klassisen kreikan ja latinan asemaa lukioiden oppiaineina vahvistettiin huomattavasti ja niistä tehtiin pakollisia aineita ylioppilastutkintoihin. Tämä vaikeutti yliopistoihin pääsyä niille, joilla ei ollut varaa perehtyä näihin kieliin valmistavissa kouluissa. Tolstoin myönteisiä saavutuksia ministerinä olivat historiallis-filologisen instituutin perustaminen Pietariin vuonna 1867, Varsovan yliopiston uudelleenperustaminen, maatalousinstituutin perustaminen Puolan Nova Aleksandriaan sekä pappisseminaarien uudelleenjärjestäminen.

Vuonna 1882 Tolstoi nimitettiin sisäministeriksi ja santarmilaitoksen johtajaksi. Samana vuonna hänestä tuli myös Venäjän tiedeakatemian puheenjohtaja. Sisäministerinä hän peruutti monia aiemmin Aleksanteri II:n kaudella toteutettuja liberaaleja reformeja. Lehdistön sensuuria tiukennettiin elokuusta 1882 alkaen. Vuonna 1889 jokaisen maalaiskaupungin johtoon määrättiin maanomistaja-aateliin kuuluva ja sisäministeriön valitsema maakapteeni, joka sai nimittää kaupunginvanhimmat. Tolstoi jatkoi sisäministerinä vuonna 1889 tapahtuneeseen kuolemaansa asti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Dmitry Andreyevich, Count Tolstoy (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 19.5.2014.
2. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok* (1919), s. 301 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 19.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dmitri Tolstoi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kaavin Kaiku** on Pohjois-Savossa Kaavin kunnassa toimiva urheilun yleisseura. Seuran perustamiskokous pidettiin 6. joulukuuta 1936. Alkuaikoinaan seuran toimintaan kuuluivat hiihto, yleisurheilu sekä pesäpallo ja seuran harjoituksia järjestettiin yhteistyössä suojeluskunnan kanssa. Seuran toiminta oli katkonaista sotavuosien 1939-1940 ja 1942-1944 aikana, mutta jatkui näiden jälkeen normaaliin tapaan. 

Vuonna 1957 Kaaville rakennettiin ensimmäinen urheilukenttä ja vuonna 1965 Kaiku osti itselleen paikallisen nuorisoseurantalon, jonka nimi muutettiin samassa yhteydessä Iloharjuksi. Seuran lajivalikoima muokkautui vuosien saatossa siten, että vuonna 1962 mukaan tulivat lentopallo, jääkiekko ja suunnistus sekä 1990-luvulla kilpatanssi, salibandy ja naisten jalkapallo. Nykyisin seuran lajivalikoimaan kuuluvat yleisurheilu, jalkapallo, sulkapallo, lentopallo, salibandy, jääkiekko sekä hiihto.

Joukkuelajeissa seuran parhaita saavutuksia on naisten lentopallojoukkueen menestyminen Mestaruussarjassa. Yksilölajien urheilijoista seuran suurimpia tähtiä ovat olleet hiihtosuunnistaja Hannu Koponen sekä keihäänheittäjä Harri Hakkarainen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Historia

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Arvo Erkki Lyytinen** (29. tammikuuta 1891 Hämeenlinna – 5. kesäkuuta 1970 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimissa tykistön eversti ja rannikkotykistön komentaja.

Elämä
-----

Lyytinen valmistui 1915 Nikolain ratsuväen sotaopistosta ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Venäjän armeijassa. Suomen sisällissodassa hän osallistui muun muassa Sampakosken taisteluun, Porin valtaukseen ja Kokemäen taisteluun. Hän suoritti komentajakurssin 1925 sekä oli kuunteluoppilaana Sotakorkeakoulussa 1935. Lyytinen toimi rannikkotykistössä vuodesta 1919 alkaen ja oli Rannikkotykistörykmentti 2:n komentajana 17 vuotta. Talvisodassa hän komensi Viipurin lohkoa Koivistolla ja Viipurinlahdella. Välirauhan aikana hän oli sotilasasiamiehenä Moskovassa 1940–1941. Jatkosodassa hän komensi Äänisjärven rannikkojoukkoja 1941–1943 sekä Rannikkotykistörykmentti 22:a Viipurinlahdella 1944. Erottuaan aktiivipalveluksesta hän kuitenkin jatkoi vielä venäjänkielen opettajana Taistelukoulussa sekä Sotakorkeakoulussa.

Suurlähettiläs Jaakko Lyytinen oli Arvo Lyytisen poika.

Ylennykset: vänrikki 1915, kornetti 1915, kapteeni 1918, majuri 1921, everstiluutnantti 1926, eversti 1932.

Lähteet
-------

* Kuka kukin on 1954
* Rannikon puolustaja 3/1970
Victor Ölander
**Victor Rafael Ölander** (11. lokakuuta 1897 Viipuri – 8. maaliskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen geodeetti ja tähtitieteilijä.

Ölander toimi valtiongeodeettina 1934-1967 ja sai professorin arvon 1949. Hän tutki etenkin tähtien ominaisliikettä. Ölander laski pitkään Yliopiston almanakkaan auringon ja kuun nousu- ja laskuajat.

Ölanderin vanhemmat olivat tullitarkastaja Victor Emil Ölander ja Regina Hedman ja puoliso vuodesta 1924 Hildur Elvira Lohman. Toimittaja, ohjelmajohtaja Ragnar Ölander oli hänen veljensä. Victor Ölander tuli ylioppilaaksi 1915 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1921 ja lisensiaatiksi 1928. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1932. Uransa alkuvaiheessa Ölander toimi Helsingin yliopiston tähtitornin vt. observaattorina ja geodeettisen laitoksen nuorempana valtiongeodeettina. Hän osallistui myös Suomen valtion rajankäynteihin itärajalla 1940 ja Porkkalassa 1944.

Lähteet
-------

1. ↑  Ölander, Victor *uppslagsverket.fi*. Viitattu 24.7.2013. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Suomalaisen almanakan kehitys (Viitattu 9.6.2019)
3. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 16.3.1973, s. 13.
4. ↑   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 1015 (Viitattu 9.6.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Nanaimo bar** on paistamaton kreemitäytteinen peltileivonnainen. Kolmikerroksisen leivonnaisen pohja valmistetaan yleensä keksimuruista ja kookoshiutaleista, täyte vaniljalla maustetusta voikreemistä sekä kuorrute suklaasta ja kermasta. Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa kehitetty leivonnainen on nimetty Nanaimon kaupungin mukaan. *National Post* -lehden lukijaäänestyksessä kanadalaisten suosikkileivonnaiseksi vuonna 2006 valittu Nanaimo bar on myös esiintynyt kanadalaisissa postimerkeissä.

Historia
--------

Varhaisin tunnettu maininta leivonnaisesta esiintyy *Vancouver Sun* -sanomalehdessä 11. maaliskuuta 1953 julkaistussa London fog bar -nimisen peltileivonnaisen reseptissä, jossa mainitaan samaa leivonnaista kutsuttavan myös nimellä Nanaimo bar. Useampi hyvin samankaltainen resepti oli esiintynyt vuotta aikaisemmin Nanaimon sairaalan tukiyhdistyksen julkaisemassa keittokirjassa, jossa niitä tosin nimitettiin yksinkertaisesti suklaaruuduiksi tai -viipaleiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dunne, Brad: Nanaimo Bar *The Canadian Encyclopedia*.  7.2.2019. Historica Canada. Viitattu 18.12.2021. (englanniksi)
2. ↑  Larsen, Karin: Sweet! Nanaimo bar goes postal with announcement of new stamp *CBC News*.  11.4.2019. Viitattu 18.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  Mooney, Harrison: Nanaimo bar gets Canada Post stamp, but critics question base-to-filling ratio *Vancouver Sun*.  13.4.2019. Viitattu 18.12.2021. (englanniksi)
4. ↑  Newman, Lenore Lauri: Notes from the Nanaimo bar trail.  *Canadian Food Studies*, 2014, 1. vsk, nro 1, s. 10–19.  Canadian Association for Food Studies ja University of Waterloo. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.12.2021.  (englanniksi)
Henrik X Ylpeä 1500-luvun kuvassa.
**Henrik X Ylpeä** (saks. *Heinrich der Stolze*; noin 1108 – 20. lokakuuta 1139 Quedlinburg, Saksi) oli Welf-sukuinen Baijerin herttua, Saksin herttua (nimellä **Henrik II**) ja Toscanan rajakreivi.

Henrik X:n isä oli Baijerin herttua Henrik IX Musta. Hän tuli isänsä seuraajaksi vuonna 1126 ja nai seuraavana vuonna Gertrud Saksilaisen, jonka isä oli Saksan kuningas ja myöhempi keisari Lothar III. Henrik X liittyi pian sotaan Lotharin kilpailijoita, Hohenstaufenin hallitsijasukua vastaan. Italiaankin laajentunut sota jatkui vuoteen 1135 ja Henrik oli siinä yksi Lotharin tärkeimpiä komentajia.

Lotharin kuoltua vuonna 1137 ilman poikaa Henrik peri häneltä avioliittonsa kautta Saksin herttuan arvon, mikä teki hänestä Saksan mahtavimman ruhtinaan. Hän oli ehdolla myös uudeksi Saksan kuninkaaksi, mutta hänen valtansa rajoittamiseksi ruhtinaat valitsivatkin Hohenstaufen-sukuisen Konrad III:n. Konrad kieltäytyi tunnustamasta Henrikin oikeutta Saksiin sillä verukkeella, ettei sama henkilö olisi saanut hallita kahta herttuakuntaa. Kiistan seurauksena Henrikille langetettiin heinäkuussa 1138 valtakunnankirous ja hänet karkotettiin sekä Saksista että Baijerista. Tästä sai alkunsa yli sata vuotta jatkunut sota Welfien ja Hohenstaufeneiden välillä. Henrik onnistui vuonna 1139 valloittamaan armeijoineen takaisin osan Saksista ja valmisteli Quedlinburgissa sotaretken jatkamista Baijeriin, kun hän äkisti kuoli. Seuraajaksi tuli hänen poikansa Henrik Leijona, joka sai lopulta takaisin Saksin vuonna 1142 ja Baijerin vuonna 1156.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Henry X (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 18.9.2017.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1909), s. 429 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 18.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Henrik Ylpeä** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
| "Hottentottilaulu"Maikki Länsiö ja Esa Saario |
| --- |
| Kappaleen "Hottentottilaulu" kansikuva |
| Kappaleen tiedot |
|  Albumilta | *Hottentottilaulu* |
|  Julkaistu | 1961 |
|  Tyylilaji | lastenlaulu |
|  Kesto | 03.30 |

**Hottentottilaulu** on suomennosversio norjalaisen laulunsanoittaja-kirjailija Thorbjørn Egnerin kappaleesta "Visen om vesle Hoa". Suomennoksen kappaleeseen teki Jukka Virtanen ja ensimmäisen levytysversion sovituksen Ensio Kosta.

Kappale kertoo Afrikassa Chickaduajoella asuvasta "noenmustasta" hottentottipojasta Huua Kotista.

> »Asui kerran Afrikassa Chickadua-joella, pikkupoika Huua Kotti musta kuin pesty noella. Ei ollut puettu Kallen tavoin, kulki melkein paljain navoin. Siten kulki Huua Kotti, hän oli oikea hottentotti.» 
> 
> 

Kappale julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1961, jolloin sen esittivät Maikki Länsiö ja Esa Saario. Myöhemmin kappaleen ovat levyttäneet muun muassa Ilkka Merivaara, Vesa-Matti Loiri, Markku Suominen, Virtanen ja Tuomari Nurmio.

Helsingin kaupunginkirjaston mukaan laulussa hottentotit esitetään hyväntuulisina, lapsenkaltaisina ja harmittomina satuhahmoina. Kansan tapoja ja elinympäristöä kuvaavat yksityiskohdat on sepitetty, esimerkiksi nimet ovat sepitettyjä ja mainittua bambua kasvaa lähinnä Aasiassa. Helsingin kaupunginkirjasto katsoo, että laulu on vääristelevä tai suorastaan pilkkaava.

Maaliskuussa 2010 uutisoitiin, että kansanedustaja Pertti "Veltto" Virtanen oli esittänyt "Hottentottilaulun" Perussuomalaisten puolueristeilyllä. Risteilyemäntä keskeytti Virtasen esityksen, koska sitä pidettiin rasistisena. Myöhemmin Viking Line ilmoitti keskeytyksen syyksi muun muassa Virtasen muihin matkustajiin suuntautuneet asiattomat kommentit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Henriksson, Raimo: *Rakkaimmat lastenlaulut : 150 koko perheen suosikkia (Valitut palat)*, s. 60. Belgia: Brepols, Turnhout, 1990. ISBN 951-8933-14-6.
2. ↑  Maikki Länsiö, Esa Saario - Hottentottilaulu / Ajomatka *Discogs*. Viitattu 7.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Rytsä, Paavo: Tapani Perttu: Hottentottilaulu *YLE Elävä arkisto*.  22.11.2007.  Arkistoitu 16.3.2010. Viitattu 14.2.2010.
4. ↑  Hakutulos kappaleelle Hottentottilaulu *Äänitearkisto*. Viitattu 14.2.2010. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Miksi Veltto Virtasen Hottentottilaulu herättää nyt julkisuusmyrskyn, muttei lainkaan Haloo (vuosi 1974?) levyn julkaisuvuonna. Näinkö paljon maailma on muuttunut? *Helsingin kaupunginkirjasto - Kysy mitä vain*.  29.3.2010.  Arkistoitu 23.9.2016. Viitattu 7.4.2010.
6. ↑  Veltto Virtanen suuttui rasismisyytöksistä *Iltalehti*.  9.3.2010.  Arkistoitu 23.9.2016. Viitattu 23.9.2016.
7. ↑  Viking Line: "Hottentottilaulu lietsoi" *Uusi Suomi*.  9.3.2010. Viitattu 7.4.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Alkukielinen esitys vuodelta 1967 NRK
Medvastö

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°5′40.00″N, 24°37′40.00″E, KirkkonummiUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
3 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Medvastö** on saari ja kylä Kirkkonummen kaakkoisosassa. Sitä erottaa mantereesta kaksi kapeaa salmea, Blindsund etelässä ja Medvastsundet pohjoisessa. Medvastön länsipuolella on Morsfjärdenin matala merenlahti, itäpuolella ovat Brudholmen, Stora Herrö, Lilla Herrö ja Pentala. Etäisyys Helsingin keskustasta on noin yhdeksäntoista kilometriä lounaaseen.

Medvastön pinta-ala on noin kolme neliökilometriä. Se on osa Medvastön-Stormossenin Natura-aluetta, jonka pinta-ala on noin kahdeksan neliökilometriä. Alueella on linnustoltaan arvokasta kosteikkoa sekä useita tammi- ja lehmuslehtoja.

Medvastön kylässä oli 1500-luvun puolivälissä kolme taloa, kaksi niistä autioitui 1600-luvulla, kolmannesta tehtiin ratsutila, joka sijaitsi 1700-luvun lopussa Medvastön itäosassa.

Nykyinen Medvastin tila (ruots. *Medvast gård*) sijaitsee Medvastön saaren pohjoisosassa. Entinen Medvastön tila kuului 1600-luvun alussa ratsumestari Erik Bertilssonille. Se jaettiin 1791, ja se on siitä asti ollut Korkmanin suvun hallussa. Ensimmäinen jaetun tilan isäntä oli Daniel Korkman, joka hallitsi tiluksia 1791–1835. Medvastön pinta-ala on noin 150 hehtaaria, josta kuudesosa on peltoa, loput metsää. Kartanon nykyinen päärakennus on 1800-luvun jälkipuoliskolta.

Lähteet
-------

1. ↑  Medvastö - Stormossen *Ympäristö.fi*. Uudenmaan ELY-keskus. Viitattu 19.11.2020.
2. ↑  Medvastö Byviken *Kyppi.fi*. Museovirasto. Viitattu 19.11.2020.
3. ↑  Medvast Gård i ett nötskal *Medvast.fi*. Medvast Gård. Viitattu 29.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Medvastö, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset and Daylength
**Sergei Mureiko** (s. 2. heinäkuuta 1970 Chisinau, Moldovan SNT, Neuvostoliitto) on moldovalaissyntyinen, sittemmin Bulgariaa edustanut painija.

Mureiko paini olympiapronssia kreikkalais-roomalaisen painin 130 kilon sarjassa Atlantassa 1996. Yhteensä hän paini kolmissa olympialaissa (1996, 2000, 2004). Arvokisamitaleita Mureiko saavutti urallaan 12 kappaletta. Mureiko edusti vuoteen 1996 synnyinmaataan Moldovaa, kunnes vaihtoi edustamaan Bulgariaa. Sergei Mureiko voitti urallaan vain yhden arvoturnauksen, Kouvolassa järjestetyt vuoden 1997 EM-Kilpailut. Matkaa EM-kultaan helpotti voittamattoman Aleksandr Karelinin poisjäänti turnauksesta Kansainvälisen painiliiton laskettua painoluokan ylärajaa. Mureiko voitti EM-finaalissa Juha Ahokkaan. *"Siperian karhu"* Karelin on kutsunut Mureikoa pääkilpailijakseen ja kovimmaksi haastajakseen kansainvälisillä molskeilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Sergei Mureiko *sports-reference.com*.  Arkistoitu. Viitattu 16.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Tässä on maailman pelottavin jalkapalloilija *iltalehti.fi*. Viitattu 16.2.2024.
3. ↑  Сергей Мурейко *wrestling-rybnitsa.narod.ru*. Viitattu 16.2.2024. (venäjäksi)
*Tämä artikkeli käsittelee pinniä elektroniikassa. Pinni voi tarkoittaa myös hiusneulaa.*

7400-mikropiirin pinnijärjestys.
**Pinni** (engl. *pin*) myös **nasta** tai **jalka** tarkoittaa mikropiirin tai muun elektroniikkakomponentin jalkaa tai liittimen piikkiä. Pinnien tärkein tarkoitus on komponentin tai liittimen sähköinen ja mekaaninen liittäminen piirilevylle tai liittimen vastakappaleeseen. Mikropiirit ja muut elektroniikkakomponentit liitetään piirilevylle tavallisimmin juottamalla pinnit kiinni piirilevyn kuparifolioihin.
Vaihtoehtona rakentelussa voi käyttää ns. koekytkentälevyä.

Tavallisimmissa kotelotyypeissä mikropiirien pinnien numerointi kulkee yläpuolelta katsottuna vastapäivään lähtien ykköspinnistä, joka on kotelossa olevan loven, kolon, ulkoneman tai väripisteen kohdalla oleva tai siitä vastapäivään katsottuna ensimmäinen. Piirikaavioissa pinnien järjestys voi olla periaatteessa mikä tahansa ja piirin toiminnotkin voivat olla eri lohkoihin purettuna, kunhan pinnien numerointi pitää paikkansa.

Liittimissä pinnien numerointi lukee useimmiten pinnien vieressä. Mikäli liittimessä on paljon pinnejä, usein merkitään vain muutaman ensimmäisen ja viimeisen pinnin numerot.
Toisinaan voidaan numeroinnin sijasta käyttää kirjaimia kuten transistorin kolmea jalkaa kuvattaessa; B,C & E jotka tarkoittavat kantaa (base), kollektoria (collector) ja emitteriä (emitter).

Komponenttien pinnien väli on standardoitu 2,54 millimetriksi (0,1 tuumaa), joka on elektroniikan DIP-pakattujen komponenttien jalkojen väli.

Katso myös
----------

* GPIO

Viitteet
--------

1. ↑
**Ida Clara Blom** (o.s. **Bonnevie**; 20. tammikuuta 1931 Gentofte, Tanska – 26. marraskuuta 2016) oli norjalainen historioitsija Bergenin yliopistossa vuosina 1985–2001.

Tanskalaissyntyinen Ida Blom tuli Norjaan ja Bergeniin vastasyntyneenä vuonna 1954. Hän kuului ensimmäiseen opiskelijaryhmään, kun historiasta tuli Bergenissä yliopistollinen oppiaine vuonna 1957. Hänen tohtorinväitöksensä vuonna 1972 käsitteli Grönlantia. Hänen kiinnostuksensa naisten historiaan johti vähitellen naishistorian kohottamiseen opetus- ja tutkimusalueeksi Bergenissä. Hän loi yhteyksiä samanhenkisiin tutkijoihin muun muassa perustamalla kansainvälisen naishistorian tutkimuksen federaation (IFRWH) ja oli sen puheenjohtajana vuosina 1987–1995. 

Ida Blomin tuotanto on laaja. Naisten ja sukupuolen historiasta tuli merkittävä ala, jolle hän antoi merkittävän panoksen sekä teoreettisesti että levittäessään aiheen tuntemusta. Sukupuolinäkökulman hän otti perusperspektiiviksi, kun hän tutki sosiaalihistoriaa, nationalismia, hyvinvointihistoriaa tai terveys- ja sairaushistoriaa, josta tuli hänen viimeinen pääaiheensa. 1970-luvulla hän perehtyi ehkä kaikkein perustavimpaan muutokseen naisten elämässä, kykyyn päättää itse omasta lisääntymisestään. Teos *Barnebegrensning* (1980) oli ensimmäinen laaja tutkimus aiheesta. Hän oli Cappelenin suuren naishistorian (1985) toimittajana ja kirjoittajana. Hänen viimeinen kirjansa *Medicine, morality and political culture* ilmestyi vuonna 2012. 

Ida Blom oli Norjan tiedeakatemian historiaryhmän jäsen. Hän kuului myös Norjan Kuninkaalliseen kirjallisuus-, historia- ja antikviteettiakatemiaan. Hän sai vuonna 1992 norjalaisen Brage-palkinnon toimittamastaan teoksesta *Cappelens kvinnehistorie*. Hän oli American Historical Associationin kunniajäsen vuodesta 2006 ja Kööpenhaminan yliopiston kunniatohtori.

Julkaisuja
----------

* *Nasjonal reisning : pressgruppepolitikk i Grønlandsspørsmålet 1921-31* (1972, tohtorinväitöskirja)
* *Barnebegrensning* (1980)
* *"Den haarde dyst"* (1988)
* *Kvinder fra urtid til nutid* (1992, päätoimittaja)
* *Det er forskjell på folk - nå som før* (1993)
* *Kjønnsroller og likestilling* (1993)
* *Feberens ville rose* (1998)
* *Kvinnor i västvärlden från renässans till nutid* (2006, Sølvi Sognerin ja Bente Rosenbeckin kanssa)
* *Medicine, morality and political culture. Legislation on venereal disease in five Northern European countries, c.1870-c.1995* (2012)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Minneord Ida Blom 1931–2016. Universitetet i Bergen. Web Archive 2016. Viitattu 17.4.2020.
2. ↑  Gruppe 1: Historie. Det Norske Videnskaps-Akademi. Web Archive 2015. Viitattu 17.4.2020.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ida Blom**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Salpat** (Thaliacea) on vaippaeläimiin kuuluva luokka. Niitä on aiemmin kaikkia kutsuttu meritynnyreiksi. Salpat ovat merieläimiä. Toisin kuin alustaan kiinnittyineinä elävät sukulaisensa meritupet salpat uivat vedessä paikasta toiseen.

Rakenne
-------

Salpat jaetaan kolmeen lahkoon. Tulitelojen (*Pyrosomida*) lahkon koloniat liikkuvat veden mukana hitaasti pyörien. Varsinaisten salpojen (*Salpida*) ja meritynnyreiden (*Doliolida*) lahkoihin kuuluvat salpat elävät joko yksitellen tai kolonioissa, jotka voivat olla useita metriä pitkiä. Kaikki salpat suodattavat ravintonsa vedestä. Salpat pumppaavat vettä ruumiinsa läpi ohjaillen vesisuihkuilla uintiaan. Salpoilla on toukka- ja aikuisvaiheen lisäksi kaksi muuta kehitysvaihetta, jolloin ne muodostavat runkokuntamaisia ryhmiä. Niiden toukilla on vähäinen selkäjänteen aihe, mutta aikuisissa on tuskin mitään joka viittaisi niiden selkäjänteisiin sukulaisiin.

Esiintyminen
------------

Salpoja esiintyy enimmäkseen laajojen merivirtojen alueella. Nopeasti lisääntyvinä eliöinä ne voivat muodostaa suuria parvia. Useita salpalajeja esiintyy Australian rannikon tuntumassa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Biologian sanakirja*. Otava, 2001. ISBN 951-1-17618-8.
2. ↑  Maailman luonto:Eläimet:Selkärangattomat, WSOY 2000
3. ↑  Thaliacea *dcceew.gov.au*. Viitattu 31.12.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* ITIS: Thaliacea (englanniksi)
* Äärimmäisen harvinainen meriolento tallentui videolle:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q610887
* Wikispecies: Thaliacea
* AFD: Thaliacea
* CoL: JL
* GBIF: 207
* iNaturalist: 51104
* IRMNG: 1018
* ITIS: 159632
* NCBI: 30304
* NZOR: fd60687d-ad7b-44d5-9589-901c947c9a5d
* uBio: 593048
* WoRMS: 22626

 |

 |
Osa *Grabow-alttarista*.
**Mestari Bertram** eli **Meister Bertram von Minden** (1340-luku - noin 1415) oli saksalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, joka vaikutti paljon taiteeseen Itämeren maissa. Gotiikan taidetta edustanut Bertram maalasi etupäässä uskonnollisia teoksia.

Mestari Bertramin pääteos on Grabow-alttari. Nykyisin Hampurin taidehallissa oleva alttarikaappi oli alun perin Hampurin Pietarinkirkossa. Kaappi on aikakauden suurin ja tärkein saksalainen teos. Bertram työpajoineen on tehnyt myös apokalypsi-aiheisen 45 kuvaa sisältävän alttarilaitteen, joka on Victoria & Albert museumissa Lontoossa. Bertramin työpaja teki myös puuveistoksia ja kynttelikköjä.

Bertramin tiedetään olleen Hampurissa vuonna 1367, jolloin hän sai mestarin arvon, ja asuneen siellä kuolemaansa asti. Hän saavutti kohtuullisen varakkuuden. Bertramin maalaustyyliä pidetään viehkeänä, mutta vähemmän tunteikkaana kuin Mestari Francken, joka oli lähes hänen aikalaisensa Berliinissä.

Bertram oli suhteellisen unohdettu renessanssin jälkeen, kunnes Hampurin taidehallin johtaja Alfred Lichtwark nosti hänet Francken ohella taidehistorian tietoisuuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Bertram, Mestari Bertram", *CD-Facta*. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-23152-5.
2. ↑  *Art and the German Bourgeoisie: Alfred Lichtwark and Modern Painting in Hamburg, 1886-1914*, s.18, Carolyn Helen Kay, University of Toronto Press, 2002, ISBN 0802009220

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mestari Bertram** Wikimedia Commonsissa

* Mestari Bertramin maalauksia (Arkistoitu – Internet Archive)
**Chiril Gaburici** (moldovaksi *Кирил Габурич* (kyrillinen); s. 23. marraskuuta 1976) on moldovalainen liikemies ja poliitikko. Hän toimi maan pääministerinä helmikuuta kesäkuuhun 2015 ennen eroaan. Hän edusti liberaalidemokraattista puoluetta, joka muodosti hallituksen demokraattipuolueen kanssa.

Kevään 2015 selvisi, että maan pankeista oli kadonnut noin 890 miljoonan euron arvosta varoja. Summa vastaa kahdeksasosaa maan bruttokansantuotteesta.

Gaburici vaati ennen eroaan maan syyttäjänviraston ja keskuspankin johtajia eroamaan, koska rikoksia ei ollut saatu selvitettyä. Syyttäjät olivat myös alkaneet tutkia, oliko Gaburici väärentänyt lukio- ja yliopistotodistuksensa.

Lähteet
-------

1. ↑

Moldovan lippuMoldovan pääministerit

* Valeriu Muravschi
* Andrei Sangheli
* Ion Ciubuc
* Ion Sturza
* Dumitru Braghiş
* Vasile Tarlev
* Zinaida Greceanîi
* Vlad Filat
* Iurie Leancă
* Chiril Gaburici
* Valeriu Streleț
* Gheorghe Brega
* Pavel Filip
* Maia Sandu
* Ion Chicu
* Aureliu Ciocoi
* Natalia Gavrilița
* Dorin Recean
**Rauno Johannes Toivonen** (17. joulukuuta 1924 Helsinki – 8. syyskuuta 1999) oli suomalainen päätoimittaja, lehdenkustantaja ja kirjailija. 

Toivosen vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Viljo Toivonen ja Edla Maria Kyllönen. Hän suoritti mainoshoitajan tutkinnon vuonna 1946.

Kotiuduttuaan sodasta Toivonen perusti 1945 Harrastelija-nimisen tekniikan lehden, jonka nimeksi muuttui 1953 Tekniikan Maailma. Toivonen toimi lehden päätoimittajana vuodesta 1953 aina 1980-luvulle saakka ja hän myös kustansi lehteä siihen asti, kunnes lehti siirtyi Urpo Lahtisen Lehtimiehet Oy:lle. Vuonna 1965 Toivonen perusti vielä moottoriurheiluun keskittyvän Vauhdin Maailma -lehden.

Toivonen oli myös *Kirjamaailma Oy*:n toimitusjohtajana 1947–1949, *Elektrofoto Oy*:n toimitusjohtajana 1959–1972 sekä Tiedon Palat -lehden päätoimittajana 1959–1960 ja Ajankohdan kustantajana 1967–1968.

Toivonen toimi Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtajana vuosina 1972–1975 ja hän oli myös Suomen Tietokirjailijoiden Liiton jäsen. Hänet kutsuttiin Suomen Kirjailijaliiton kunniajäseneksi vuonna 1982. Presidentti Mauno Koivisto myönsi Toivoselle kamarineuvoksen arvonimen.

Teoksia
-------

* *Vaara uhkaa Marsista : poikien seikkailuja vuonna 1992*. Karisto 1949
* *Mauri muurahainen*, lastenkirja. Karisto 1954
* *Montut*, romaani. WSOY 1964
* *TEK : Keksintöjen kirja*, toimitusryhmä: Rauno Toivonen, Tarmo Mäki-Kuutti, Meiju Bonsdorff. WSOY 1981, 2. painos 1990
* *TEK : Tekniikan tietokeskus 1–8*, toimitusryhmä: Rauno Toivonen, Tarmo Mäki-Kuutti, Meiju Bonsdorff, Ritva Forslund. WSOY 1981-1984
* *Toimistotekniikka 84*, vastaava päätoimittaja Rauno Toivonen. Lehtimiehet, Tampere 1984
* *Kalamiehen tietokirja 1–4*, päätoimittaja Rauno Toivanen. WSOY 1989-1991

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat -tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mitä-Missä-Milloin vuosikirja 2001 (kuolinpvm)
* Tekniikan Maailman 15/1999 pääkirjoitus Toivosen poismenosta
* *Kuka kukin on 1990*. Helsinki: Otava.

### Viitteet

1. ↑  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
2. ↑   Kuka kukin on 1990, hakusana Toivonen, Rauno
**Juliusten basilika** oli antiikin aikainen basilika Korintin kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat antiikin Korintin arkeologisella alueella nykyisessä Archaía Kórinthoksen kylässä Kórinthoksen kunnassa.

Gaius Caesarin patsas Juliusten basilikasta. Antiikin Korintin arkeologinen museo.
Basilika rakennettiin roomalaisella ajalla keisari Augustuksen kaudella aivan ensimmäisen vuosisadan jaa. alussa. Sen tarkoitus oli kunnioittaa Juliusten-Claudiusten hallitsijasukua. Rakennus tuhoutui maanjäristyksessä 300-luvulla.

Basilika sijaitsi Korintin agoran eli torin itäpäässä ja toimi samalla sen itäisenä sisäänkäyntinä. Rakennus oli kaksikerroksinen ja koostui peristyylisalista, joka oli nelilaivaisen kryptoportiikin päällä. Näin se oli pohjakaavaltaan suorakulmio suorakulmiossa. Alimman ja ulommaisen osan koko oli noin 38,4 × 23,6 metriä, ja ylemmän ja sisimmäisen osan koko noin 26,7 × 11,8 metriä. Pääsalin korkeus oli noin 10,4 metriä. Rakennus oli tehty stukkolla päällystetystä paikallisesta kalkkikivestä. Myöhemmässä vaiheessa rakennuksen sisäosat katettiin osittain marmorilla.

Rakennuksessa oli lukuisia Juliusten ja Claudiusten suvun jäsenten kuvapatsaita, mukaan lukien Augustus ja hänen tyttärenpoikansa Gaius ja Lucius. Löytyneet patsaat ovat esillä Antiikin Korintin arkeologisessa museossa. Agoran eteläpuolelle myöhemmin rakennettu niin kutsuttu Eteläinen basilika muistutti arkkitehtuuriltaan hyvin paljon Juliusten basilikaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Julian Basilica *The Corinth Computer Project*. Viitattu 3.2.2016.
2. ↑  South Basilica *The Corinth Computer Project*. Viitattu 3.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juliusten basilika** Wikimedia Commonsissa