recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ernst Gustaf Waldemar Ehrnrooth** (7. joulukuuta 1898 Helsinki – 16. syyskuuta 1983 Kirkkonummi) oli suomalainen ratsuväen kenraalimajuri, joka toimi sodassa Hämeen ratsurykmentin komentajana ja myöhemmin erityisesti sotilaallisten aluehallintojen komentajana. Hänen vanhempi veljensä oli everstiluutnantti Lars Ehrnrooth ja nuorempi veljensä oli jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth. Veljesten isä oli oikeuslääketieteen professori Ernst Ehrnrooth.

Gustaf Ehrnrooth toimi myös kunniavartioston päällikkönä marsalkka Mannerheimin hautajaisissa. Helsingin vuoden 1952 olympialaisissa hän oli ratsastuskilpailuista vastaava johtaja.

Sotilasura
----------

Suomen sisällissodassa ryhmänjohtajana toiminut Gustaf Ehrnrooth opiskeli Suomen kadettikoulun ensimmäisellä kurssilla 28.1.1919–31.3.1920 sekä Sotakorkeakoulun viidennellä kurssilla 16.9.1928–18.8.1930 (ye-upseeri 1931). 1920-luvulla hän toimi Ratsuväkiprikaatissa sekä Uudenmaan rakuunarykmentissä muun muassa nuoremman upseerin ja eskadroonanpäällikön tehtävissä. Vuosina 1930–1938 hän toimi ye-upseerina Ratsuväkiprikaatissa ja Uudenmaan rakuunarykmentissä. 28.12.1938–12.10.1939 välisenä aikana hän oli 2. divisioonan esikuntapäällikkö. 

Talvisodan alettua hänestä tehtiin III armeijakunnan esikuntapäällikkö 12.10.1939–9.6.1941. Tämän jälkeen Ehrnrooth nimitettiin Hämeen ratsurykmentin komentajaksi, missä tehtävässä hän oli aina syksyyn 1944 asti, jolloin kenraalimajuri Erkki Raappana erotti hänet tehtävistään. Ehrnroothin tilalle HRR:n komentajaksi Raappana komensi majuri Siraman.

Sodan jälkeen hän oli Porvoon sotilaspiirin komentajana 1944–1950. Vuoteen 1955 asti hän toimi Helsingin sotilaspiirin päällikkönä. Uudenmaan sotilasläänin komentajana ja Helsingin varuskunnan päällikkönä hän toimi vuodesta 1955 alkaen aina eläkkeelle siirtymiseensä asti vuonna 1958.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Keimo Lehtiniemi: Ilomantsin suurtaistelu päättyi 70 vuotta sitten – eversti Ehrnrooth sai potkut - MTV3  10.8.2014. MTV3.  Arkistoitu 2.4.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Aulis Uolevi Hauhia** (10. helmikuuta 1921 Lappee – 4. kesäkuuta 1997 Espoo) oli suomalainen upseeri ja ekonomi, joka teki 27 vuotta kestäneen uran Instrumentariumin palveluksessa, viimeiseksi sen pääjohtajana 1972–1982. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1975.

Elämä ja ura
------------

Aulis Hauhian isän työ vankilavirkailijana vei perhettä eri puolille Suomea. Hauhia kävi Riihimäen yhteislyseota ja kuului ikäluokkaan, joka pääsi talvisodan takia ylioppilaaksi 1940 ilman kirjoituksia. Asepalvelustaan hän lähti suorittamaan kenttätykistöön vapaaehtoisena ja eteni Reserviupseerikouluun, joka tuolloin toimi Kankaanpään Niinisalossa. Jatkosodassa Hauhia toimi tulenjohtajana Uhtualla ja Kiestingin suunnalla. Lakimieshaaveet vaihtuivat kadettikouluun, josta valmistuttuaan 1943 Hauhia toimi patteriupseerina Poventsassa ja patteripäällikkönä Aunuksessa. Kannaksen suurhyökkäyksen alettua Hauhia toimi 20. prikaatin tykistökomentajan Pentti Arran tiedustelu-upseerina.

Rauhan tultua Hauhia lähti Helsingin kauppakorkeakouluun ja valmistui ekonomiksi 1949. Hän sai farmaseuttivaimonsa kanssa työpaikat Göteborgista, jossa Hauhia toimi Svenska Handelsbankenissa. Seuraava siirto oli lähtö Englannin Manchesteriin sikäläisen tukkuosuuskunnan palvelukseen. Lasten tulo sai pariskunnan palaamaan Suomeen 1951, jossa Aulis Hauhia työskenteli SOK:n eri tehtävissä vuoteen 1955, kunnes sai konttoripäällikön paikan Instrumentariumista.

Hauhia eteni Instrumentariumin apulaisjohtajaksi 1958, johtajaksi 1960, toimitusjohtajaksi ja johtokunnan puheenjohtajaksi 1968 ja pääjohtajaksi 1972. Hauhian liki kolmen vuosikymmenen uran kuluessa Instrumentarium kasvoi yli 2 000 työntekijän kannattavaksi pörssiyhtiöksi.

Hauhia jäi eläkkeelle 1982, viisi vuotta suunniteltua aiemmin tehdäkseen tilaa uuden sukupolven toimitusjohtajalle. Kuusikymppinen Hauhia sai vielä tehtävikseen Tamron hallinnon ammattimaistamisen ja Aaltosen tehtaiden saneeraamisen voitolliseksi.

Monien yritysten hallitustehtävien (Rukatunturi Oy, Datex, Wesley & Jessen Oy ym.) lisäksi Hauhia oli mukana muun muassa Rotary-järjestön, Ekonomiliiton ja Suomi–Portugali-seuran hallinnossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Auvinen, Sakari: Kauppaneuvos Aulis Hauhia (1921–1997). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 17.12.2015.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, Runeberg-projekti.
3. ↑  Historiaa: Yhdistyksen perustaminen (Arkistoitu – Internet Archive), Suomi-Portugali -yhdistys r.y. Viitattu 17.12.2015.

Kirjallisuutta
--------------

* *Instrumentarium 1900–1990*. Helsinki 1991. 167 s.
* Jalas, A. & Laakso, M.: *Instrumentarium. Ensimmäinen vuosisatamme 1900–2000.* Jyväskylä 2000. ISBN 9529125658.
* Similä, Markus & Hauhia, Aulis: *Linssin lävitse: Aulis Hauhian Instrun vuosista ja vähän muustakin.* Porvoo 1994.
**Cecil Frederick Gottlieb Coles** (7. lokakuuta 1888 Tongland, Skotlanti – 26. huhtikuuta 1918 lähellä Sommea) oli brittiläinen säveltäjä. Hän opiskeli Edinburghin yliopistossa, London College of Musicissa ja Morley Collegessa; opintojensa aikana hän ystävystyi Gustav Holstin kanssa. Coles täydensi opintojaan Stuttgartissa, jossa hänet myös nimitettiin avustavaksi kapellimestariksi Stuttgartin oopperaan. Ensimmäisen maailmansodan syttymistä ennen hän joutui palaamaan Britanniaan, jossa hänet kirjattiin ulkomaanpalvelukseen. Vuodesta 1915 hän palveli sotilaana maailmansodassa Ranskassa.

Coles jatkoi sävellystyötään sodan aikana; tuotantoon kuulu muun muassa sotilaana sävelletty *Behind the Lines* -teos. Hän kuoli 29-vuotiaana pelastaessaan haavoittuneita ja tuli haudatuksi Crouyyn. Hänen tyttärensä Penny Catherine Coles – vasta vauva isänsä kuollessa – kokosi hänen jälkeenjääneet käsikirjoitukset. Martyn Brabbinsin johtama BBC:n skotlantilainen sinfoniaorkesteri teki hänen töidensä levytyksen.

Coles oli vanhempiensa viidestä lapsesta toiseksi vanhin. Hänen äitinsä Margaret Neilson Coles (o.s. Blacklock) kuoli viimeisen synnytyksensä jälkeen. Isä Frederick Rhenius Coles puolestaan oli taidemaalari ja arkeologi. Cecil Coles meni naimisiin ja sai kaksi lasta – pojan ja tyttären.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hyperion Records: Cecil Coles


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Commonwealth War Graves Commission

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Gudaf Tsegay Desta** (s. 23. tammikuuta 1997) on etiopialainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija.

Tsegay karsiutui 1 500 metrin juoksun alkuerissä Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014. Hän saavutti samalla matkalla hopeaa Eugenen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014 ajalla 4.10,83. Hän juoksi 1 500 metrin sisäratojen alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen 4.01,81 Glasgow'ssa 20. helmikuuta 2016. Hän saavutti samana talvena pronssia Portlandin MM-hallikilpailujen 1 500 metrillä ajalla 4.05,71. Hän karsiutui Ro de Janeiron olympialaisissa 800 metrin alkuerissä ja Lontoon 2017 MM-kilpailuissa 1 500 metrin välierissä.

Tsegay saavutti Dohan MM-kilpailuissa 2019 pronssia 1 500 metrin juoksussa ennätyksellään 3.54,38. Helmikuussa 2021 Tsegay juoksi sisäratojen 1 500 metrin maailmanennätyksen 3.53,09. Hän paransi yli kahdella sekunnilla aikaisempaa Genzebe Dibaban hallussa ollutta ennätystä. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti 5 000 metrillä pronssia ajalla 14.38,87. Hän voitti 1 500 metrin sisäratojen maailmanmestaruuden Belgradissa 2022 ajalla 3.57,19. Samana vuonna hän saavutti Eugenen MM-kilpailuissa 5 000 metrillä kultaa ajalla 14.46,29 ja 1 500 metrillä hopeaa ajalla 3.54,52. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän voitti kultaa 10 000 metrillä ajalla 31.27,18 ja sijoittui 5 000 metrillä 13:nneksi. Timanttiliigan finaalissa syyskuussa 2023 Eugenessa hän juoksi oman ennätyksensä ja uuden maailmanennätyksen ajalla 14.00,21 parantaen kerralla omaa ennätystään peräti 12 sekuntia.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **800 metrin juoksu** | 1.59,52 | Pariisi | 24. elokuuta 2019 |
| **1 500 metrin juoksu** | 3.54,01 | Chorzów | 20. kesäkuuta 2021 |
| **Mailin juoksu** | 4.16,14 | Lontoo | 22. heinäkuuta 2018 |
| **3 000 metrin juoksu** | 8.25,23 | Doha | 25. syyskuuta 2020 |
| **5 000 metrin juoksu** | 14.00,21 | Eugene | 17. syyskuuta 2023 |
| **10 000 metrin juoksu** | 29.29,73 | Nerja | 23. kesäkuuta 2023 |
|

### Sisäradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **800 metrin juoksu** | 1.57,52 **NR** | Val-de-Reuil | 14. helmikuuta 2021 |
| **1 000 metrin juoksu** | 2.38,05 | Madrid | 24. helmikuuta 2017 |
| **1 500 metrin juoksu** | 3.53,09 **WR** | Liévin | 9. helmikuuta 2021 |
| **Mailin juoksu** | 4.16,16 | Toruń | 8. helmikuuta 2023 |
| **3 000 metrin juoksu** | 8.16,69 | Birmingham | 25. helmikuuta 2023 |
|

Lähteet
-------

1. 1 2  Gudaf Tsegay *Olympedia*. Viitattu 11.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Gudaf Tsegay Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7  Gudaf Tsegay Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  Tsegay breaks world indoor 1500m record in Lievin with 3:53.09 *www.worldathletics.org*.  9.2.2021. Viitattu 11.2.2021.
5. ↑  Timanttiliigassa sensaatiomainen maailmanennätys! *www.iltalehti.fi*. Viitattu 18.9.2023.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Storängens skola** on ruotsinkielinen peruskoulu Espoonlahden kaupunginosassa lounaisessa Espoossa. Rakennus valmistui 2012 ja sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Playa Arkkitehdit.

Storängens skola on mukautettu maaston muotoihin, joten sen kerrosluku vaihtelee eteläisen siiven yhdestä kerroksesta pohjoisen siiven kolmeen kerrokseen. Eteläsiivessä toimii päiväkoti ja pohjoissiivessä peruskoulu. Siipien välissä on piha-alue. Rakennuksen seinät ovat valkeaa tiiltä, paitsi etupihan puolella, jossa julkisivu koostuu puisista pylväselementeistä ja laajoista ikkunapinnoista. Pylväät korostavat aaltoilevaa räystäslinjaa ja suojaavat auringonpaisteelta. Piha antaa etelälounaaseen. Rakennuksen sisätilat ovat hillityt.

Soukanväylä kulkee Storängens skolan itäpuolitse. Tien ja koulun välissä on pienialainen Rehtorinpuisto. Koulun luoteispuolelle Espoonlahdentien ja koulurakennuksen väliin rakennettiin 2020-luvun taitteessa kivin reunattu tekolampi.

Storängens skola on osa Espoonlahden urheilupuiston kokonaisuutta, johon kuuluu liikunnallisten tilojen ohella oppilaitoksia, kuten Espoonlahden lukio. Entinen, punatiilinen Storängens skola sijaitsee puiston länsipuolella.

Storängens skola on lyhyehkön kävelymatkan päässä sekä Soukan että Espoonlahden metroasemilta (jotka avattaneen 2023).

Kuvia
-----

* Storängens skola aamuauringon puoleltaStorängens skola aamuauringon puolelta
* Storängens skola ja tekolampiStorängens skola ja tekolampi
* Storängens skola on yritetty mukauttaa ympäröivään luontoon Alvar Aallon perinteen mukaisestiStorängens skola on yritetty mukauttaa ympäröivään luontoon Alvar Aallon perinteen mukaisesti

Lähteet
-------

1. ↑  Storängens skola Espoon opaskartalla
2. 1 2  Mårtensbro school and daycare *Playa.fi*. Playa Architects. Viitattu 27.11.2020.
**Paavo Rafael Päivänsalo** (3. heinäkuuta 1918 Helsinki – 22. syyskuuta 2004 Helsinki) oli Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen professori.

Henkilöhistoria
---------------

Paavo Päivänsalon vanhemmat olivat teologian tohtori B. H. Päivänsalo ja Laina Elisabet Leidenius ja puoliso vuodesta 1952 Marja Lähimaa. Hänen veljiään olivat Olavi Päivänsalo, Armo Päivänsalo ja Veikko Päivänsalo. Ylioppilaaksi Paavo Päivänsalo tuli 1937 ja valmistui filosofian kandidaatiksi sekä suoritti teologian erotutkinnon 1941. Filosofian lisensiaatti hänestä tuli 1949, jolloin hän myös väitteli filosofian tohtoriksi. Päivänsalo toimi opettajana 1950–1977, Helsingin yliopiston dosentti hän oli vuodesta 1953 ja vanhainkodin saarnaaja Helsingissä vuodesta 1945. Hän sai vuonna 1972 professorin arvonimen. Päivänsalo nimitettiin kasvatustieteen professoriksi Jyväskylän yliopistoon vuonna 1979 ja hän jäi eläkkeelle vuonna 1985. Hänen erityisalanaan olivat kasvatuksen teoreettiset ongelmat. Päivänsalo tutki kasvatuspsykologiaa ja -sosiologiaa sekä kasvatuksen historiaa. Hänen mielestään kasvatustieteellisessä tutkimuksessa tarvittiin hyvin erilaisia lähestymistapoja, ja hän arvosteli sitä, miten kasvatustiede hänen mielestään tuohon aikaan oli "positiivis-empiristisen koulukunnan rautakahleissa." Häntä seurasi virassa Sirkka Hirsjärvi. Suomen Kristillinen Liitto, nykyisin Suomen Kristillisdemokraatit, perustettiin Päivänsalon kotona vuonna 1958.

Teoksia
-------

* *Kasvatusvaikeuksia ympäristötekijöiden valossa*, 1944
* *Sosiologinen tutkimus eskimoiden lastenhoito- ja kasvatustavoista*, 1947
* *Murrosikäisten sosiaalinen kehitys lähinnä oppikoululaisia silmälläpitäen*, 1948, väitöskirja
* *Nuoruusiän sielunelämää. 1*, 1949
* *Nuoruusiän sielunelämää. 2*, 1950
* *Nuoruusiän sielunelämää. 3*, 1951
* *Yhteisöelämää lastentarhassa*, 1952
* *Oppikoulun rangaistuksista*, 1953
* *Raamatun mailta*, 1953
* *Lappalaisten lastenhoito- ja kasvatustavoista*, 1953
* *Suomen kasvatusopillisen tutkimuksen historia*, 1954
* *Kasvatuksen tutkimuksen historia Suomessa vuoteen 1970*, 1971
* *Suomen ja sen naapurimaiden koululaitoksista*, 1971
* *Kasvatuksen tutkimuksen olemuksesta*, 1973
* *B. H. Päivänsalo: 100-vuotisjuhlajulkaisu*, 1974
* *Tieteellisen pätevyyden mittaamisesta: erityisesti silmällä pitäen kasvatustieteen alaa*, 1974
* *Ilmari Helanderin vanhainkodin taustaa, syntyvaiheita ja nykypäivää*, 1978
* *Suomalaisen kasvatuksentutkimuksen henkilöhahmoja. 1*, 1986

Lähteet
-------

* Lasse Kangas, Anneli Kangasvieri 1995. *Kasvatuksen poluilta. Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen laitos 50 vuotta*, s. 77.

### Viitteet

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 762. (Viitattu 22.4.2019)
2. ↑  Paavo Päivänsalo. HS Muistot, 22.9.2004. (Tilaajille) (Viitattu 22.4.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |

 |
Olavi Neuvo esittelee Strömbergin sähkölaitteita vuonna 1969.
**Väinö Olavi Neuvo** (21. syyskuuta 1914 Marttila – 9. lokakuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai professorin arvonimen.

Olavi Neuvon vanhemmat olivat konstaapeli Anselm Neuvo ja Hilma Alina Näppäri ja puoliso vuodesta 1942 Aune Tellervo Väisälä, professori Yrjö Väisälän tytär. Tekniikan tohtori, professori Yrjö Neuvo on heidän poikansa. Olavi Neuvo tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1933 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1942.

Neuvo loi työuransa Strömbergin palveluksessa Vaasassa, vuodesta 1944 suunnitteluinsinöörinä, vuodesta 1947 käyttöinsinöörinä ja moottoritehtaan päällikkönä, vuodesta 1949 Vaasan-tehtaiden teknisenä johtajana, vuodesta 1965 tehtaiden johtajana, vuodesta 1966 yhtiön keskusjohdon johtajana ja vuodesta 1973 tuotannosta ja tuotekehityksestä vastaavana varatoimitusjohtajana. Professorin arvonimen Neuvo sai 1980, jolloin hän jäi eläkkeelle.

Neuvolla oli useita alansa luottamustehtäviä, mutta hän osallistui myös muun muassa Vaasan Oopperan toimintaan ja oli perustamassa Suomen oopperaliittoa, jonka ensimmäisenä asiamiehenä hän toimi.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978*, s. 625–626. (Viitattu 3.7.2019.)
2. 1 2  Kuolleita. Professori Olavi Neuvo. *Helsingin Sanomat*, 14.10.1995, s. 4.
3. ↑  Fraser, Ole (toim.): *Suomen Sähköinsinööriliitto r.y. Matrikkeli. Finlands Elektroingenjörsförbund r.f. Matrikel 1926–1951*, s. 183. Helsinki: Suomen Sähköinsinööriliitto, 1951.
**Eino Wirkkula** (8. marraskuuta 1879 Haukipudas – 18. kesäkuuta 1956 Oulu) oli suomalainen rovasti ja kirjailija.

Henkilöhistoria
---------------

Eino Wirkkulan vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Viktor Alfred Wirkkula ja Johanna Thauvón. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1898 ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen teologian erotutkinnon 1905. Wirkkula vihittiin papiksi samana vuonna. Valmistuttuaan hän toimi pappina Iissä, Simossa ja Hailuodossa. Hailuodon kirkkoherra hän oli 1909–1919 ja Iin kirkkoherra 1919–1950. Hän sai rovastin arvon 1926 ja toimi myös Iin rovastikunnan lääninrovastina 1932–1950. Suomen Nuorten Kristillisen Liiton matkasihteeri Wirkkula oli kolmeen otteeseen ja liiton pääsihteeri 1926–1928. Hän toimi myös Oulun suojeluskuntapiirin kenttäpappina. Wirkkula oli naimisissa vuodesta 1908 Helmi Maria Malmbergin kanssa.

Teoksia
-------

* *Miksi aikamme nuoret hukkuvat? : siveellisyyspuhe*. Suomen Nuorten Kristillinen Liitto, Helsinki 1918
* *Valvova nuoriso : piirteitä maamme kristillisestä nuorisotyöstä*. Suomen Nuorten Kristillinen Liitto, Kerava 1925
* *Valkoinen erämaa : metsänkävijän tarinoita*. WSOY 1926, uusintapainos Iin kotiseutuyhdistys, Ii 1991
* *Kun komokkaat saapuivat* ja *Kun mies on vireessä* novellit teoksessa *Suomen riistapoluilta*. 1961
* *Suurilla selkosilla*. Iin kotiseutuyhdistys, Ii 1993

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 979 (Viitattu 10.1.2019)
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 10.1.2019)
3. ↑  75-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 8.9.1954, s. 7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Lennart Emanuel Sjöström** (10. elokuuta 1883 Iisalmi – 8. huhtikuuta 1958 Turku) oli suomalainen lääkäri. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1950.

Sjöströmin vanhemmat olivat maanviljelijä, ylitarkastaja Alfred Wilhelm Sjöström ja Sigrid Lagus. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1907, lääketieteen lisensiaatiksi 1912 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1913. Sjöström teki opintomatkat Wieniin, Saksaan, Kööpenhaminaan, Tukholmaan ja Pariisiin. 

Sjöström toimi suojeluskuntien lääkintäupseerina sekä sairaala- ja yksityislääkärinä Turussa vuodesta 1917 alkaen. Hän oli sotasairaalan lääkärinä 1939–1940 ja 1941–1944. Sjöström oli Turun kaupungin terveydenhoitölautakunnan puheenjohtajana 1923–1930, Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1936–1939 ja Duodecim-seuran Turunmaan paikallisosaston puheenjohtajana 1928–1929 ja 1944–1947. Hänestä tuli Suomen korvalääkärien yhdistyksen kunniajäsen 1951.

Lennart Sjöström oli naimisissa vuodesta 1915 Ingegerd Löfgrenin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Über den Einfluss der Temperatur der umgebenden Luft auf die Kohlensäureabgabe beim Menschen*, väitöskirja. 1913

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1902, matrikkelinumero 27733
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1954
*Tämä artikkeli käsittelee rehtoria. Metsäneuvos Pentti Suhosesta on eri artikkeli.*
**Pentti Suhonen** (27. tammikuuta 1888 Karttula – 30. maaliskuuta 1966 Tampere) oli kouluneuvos, opettaja, rehtori ja tietokirjailija.

Henkilöhistoria
---------------

Pentti Suhosen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Juho Suhonen ja Maria Tenhunen ja puoliso vuodesta 1919 käsityönopettaja Edit Elisabet (Liisa) Zimmermann. Suhonen tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915. Hän toimi opettajana Toijalan yhteiskoulussa 1918–1924 ja Tampereen klassillisessa lyseossa nuorempana lehtorina vuodesta 1924, vanhempana lehtorina vuodesta 1927, vararehtorina 1928–1938 ja rehtorina 1938–1955. Hän oli Tampereen Luonnonystävien pitkäaikainen johtokunnan jäsen ja sihteeri ja hänellä oli useita alansa ja muita luottamustehtäviä.

Julkaisuja
----------

* *Piirteitä Karttulan suojeluskunnan alkuvaiheista*, 1919
* *Puutarhanhoidosta Karttulan pitäjässä*, 1924
* *Luettelo Kuopion museon suomalaisesta keltanokokoelmasta*, 1927, J. Pekkarinen, H. Roivainen, Väinö Karvinen, Yrjö Pitkänen, Carl Cedercreutz, M. Jauhiainen, Pentti Suhonen, Antti Reinikainen, Lauri Siivonen
* *Karttulan pitäjän kasvisto*, 1935
* *Suomalaiset kasvinnimet*, 1936

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 840. (Viitattu 12.5.2019)
2. 1 2 3  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 1.4.1966, s. 8.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* International Plant Names Index

 |

 |
**Miesprostituutio** on miehen maksullisten seksipalvelujen tarjoamista. Asiakaskunnan seksuaalinen suuntautuminen ei välttämättä vastaa tämän maksullisen palvelun tarjoajan seksuaalista suuntautumista. Miesprostituutiota tutkitaan vähemmän kuin naisprostituutiota. Tutkimukset viittaavat kuitenkin siihen, että seksityöntekijöiden käyttäytyminen työssään eroaa olennaisesti vastakkaisen sukupuolen tai sukupuolen*selvennä* käyttäytymisestä ja vaatii lisätutkimuksia.

Miesprostituutio kautta aikoja eri kulttuureissa
------------------------------------------------

Miesprostituutiota esiintyy kaikissa kehittyneissä sivilisaatioissa ja hyvinkin erilaisissa yhteiskunnissa.

### Eurooppa

Käytäntö myydä seksuaalisia palveluksia liittyy läheisesti erilaisiin niin sanottuihin uskonnollisiin riitteihin, ja sitä suoritettiin pyhissä paikoissa. Tätä kutsutaan myös *pyhäksi prostituutioksi*. Asiasta löytyy mainita myös Vanhasta testamentista. Antiikin Kreikassa prostituoidut olivat yleensä orjia, koska kreikkalainen menetti oikeutensa kotipaikkansa kansalaisuuteen, jos hän prostituoi itsensä. Miesten käyttämien lupanaarien eli ilotalojen kuvauksia löytyy sekä Antiikin Kreikkaa että Rooman valtakuntaa koskevista kirjoituksista. Miesprostituutio siirrettiin myöhemmin myös kummankin omille asukkaille, joita pidettiin sosiaalisesti alempiarvoisina. Näihin kuuluivat myös orjat ja lapset.
**Josua Ruotsala** (15. marraskuuta 1893 Lohtaja – 9. heinäkuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen opetusneuvos ja päätoimittaja. 

Josua Ruotsalan vanhemmat olivat maanviljelijä Aaprami Ruotsala ja Kreeta Annanolli ja puoliso vuodesta 1921 Hanna Maria Nikupaavo. Ruotsala toimi Keskipohjanmaan kirjapaino -yhtiön toimitusjohtajana 1930–1944 ja oli yksi *Keskipohjanmaan* perustajista. Lehden taloudenhoitaja hän oli 1930–1945 ja päätoimittaja 1945–1963. *Maalaiskodin* päätoimittaja Ruotsala oli vuodesta 1948. Ruotsalalla oli useita atteellisten ja taloudellisten yhdistysten ja järjestöjen luottamustehtäviä, kuten Suomen Nuorison Liiton johtokunnan jäsenyys ja talous- sekä liikuntakasvatusvaliokuntien puheenjohtajuus. Kokkolan kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1957–1963 ja presidentin valitsijamies kahdesti. Ruotsala vaikutti osaltaan merkittävästi Keski-Pohjanmaan kansanopiston perustamiseen Kälviälle.

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 723. (Viitattu 5.5.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 11.7.1967, s. 7.
3. ↑  Päätoimittaja Josua Ruotsala 70-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 15.11.1963, s. 12.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Uno Åhrén noin vuonna 1930.**Uno Åhrén** (6. elokuuta 1897 Tukholma – 8. lokakuuta 1977) oli ruotsalainen arkkitehti, maansa funktionalismin ensimmäisiä ja kuuluisimpia edustajia. Hän oli Erik Gunnar Asplundin ohella merkittävimpiä 1910-luvun puolivälissä suunnittelun johdon ottaneen Slöjdföreningenin jäseniä. Åhren oli merkittävä asunto- ja yhteiskuntasuunnittelija. Hän puolusti maassaan Le Corbusierin ajatuksia. Åhrén toimi 1932–1943 Göteborgin kaavoituspäällikkönä, 1947–1963 Tukholman teknillisen korkeakoulun kaupunkirakentamisen professorina. Åhrénin töihin kuuluvat mm. Tukholman teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan talo (1929 yhdessä S. Markeliuksen kanssa), Kalmarin asuntoalueiden yleiskaavoja (1952–1953), Bromman raatihuone ja Tukholmassa ollut elokuvateatteri, joka on muutettu tanssisaliksi. Åhrén osallistui myös Tukholman näyttelyn suunnitteluun vuonna 1930. Hän julkaisi teokset *Bostadfrågan såsom socialt planläggningsproblem* (1933, yhdessä G. Myrdalin kanssa), *Arkitektur och demokrati* (1942) ja *Bostadförsörjning och samhällsplanering* (1944).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja, osa 10*, s. 535. Helsinki: Otava, 1965.
2. ↑  *Vem är det 1981*, s. 1215 Runeberg.org. Viitattu 16.3.2018.
3. ↑  *Spectrum tietokeskus, osa 16. Pienhakusanat ja hakemisto*, s. 637. Helsinki: WSOY, 1983. ISBN 951-0-07255-9.
4. ↑  *Spectrum tietokeskus, osa 10*, s. 306. Helsinki: WSOY, 1979. ISBN 951-0-07249-4.
5. ↑  *Factum, osa 8*, s. 262. Espoo: Weilin & Göös, 2005. ISBN 951-35-6682-X.
6. ↑  *Otavan iso tietosanakirja, osa 10*, s. 535–536. Helsinki: Otava, 1965.
7. ↑  *Facta, osa 10,*, s. 1005. 8. p.. Porvoo Helsinki: WSOY: Tietosanakirja, 1976. ISBN 951-0-06134-4.
8. ↑  *Otavan iso tietosanakirja, osa 10*, s. 536. Helsinki: Otava, 1965.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Risto Ilmari Kare** (vuoteen 1927 Karén) (3. syyskuuta 1905 Hattula – 20. marraskuuta 1982 Hattula) oli suomalainen kenraalimajuri, joka toimi puolustusvoimissa erityisesti viestitehtävissä uransa ajan. 

kare syntyi Hattulassa vuonna 1905. Hänen vanhempansa olivat agronomi Kustaa Adolf Karén ja Sigrid o.s. Karlsson. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1924 ja suoritti sitten varusmiespalveluksensa Kajaanin sissipataljoonassa 1924–1925. Kare kuului myös Hämeenlinnan suojeluskuntaan vuosina 1921–1924.

Kare valmistui kadettikoulusta 1927 ja sotakorkeakoulusta sodan jälkeen 1947 ja nimitettiin ye-upseeriksi 1949. Ennen talvisotaa hän toimi mm. reserviupseerikoulun viestilinjan johtajana 1935-1939. Talvisodan aikana työskenteli päämajan viestiosastolla toimistopäällikkönä. Jatkosodan aikana hän toimi 14. Divisioonan viestikomentajana Rukajärven rintamalla. Sodan jälkeen hän toimi hetken Viestikoulun johtajana ja 1946-1951 pääesikunnassa toimistopäällikkönä, minkä jälkeen hän palasi uudelleen Viestikoulun johtoon. Uransa päätteeksi hän toimi viestitarkastajana 1963-1965.

Muuta mainittavaa
-----------------

Vuosina 1946–1948 Kare oli yli 14 kuukautta pidätettynä asekätkentäjutun tutkimusten yhteydessä.

Ylennykset
----------

* Vänrikki 1925
* luutnantti 1929
* kapteeni 1933
* majuri 1941
* everstiluutnantti 1944
* eversti 1954
* kenraalimajuri 1963.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920-1985*, s. 282. Kadettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
2. ↑
**Kustaa Adolf Inkala** (21. lokakuuta 1896 Oulu – 23. marraskuuta 1972) oli suomalainen eversti.

Inkala valmistui Kadettikoulusta 1922 sekä sotakorkeakoulusta 1928 (ye-upseeri 1929). Hän palveli Tampereen rykmentissä nuorempana upseerina, komppanianpäällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana. Salmin rajavartioston komentajan apulaisena Inkala toimi 1928-1936. Kannaksen rajavartioston komentajana ja rajakomendanttina hän oli 1936-1940. Talvisodan aikana 8.12.1939 alkaen Inkala komensi JR 11:a eli Ässärykmenttiä. Rajavartioston päällikön apulaisena hän toimi 1940-1945. Jatkosodan aikana Inkala toimi myös Karjalan armeijan esikunnan operatiivisen osaston päällikkönä. Jatkosodan lopulla hän komensi 10.7.1944 alkaen Rajajääkäriprikaatia. 

Sodan jälkeen Inkala komensi Rajajääkärirykmentti 1:ä 1945-1946. Armeijakunnan esikuntapäällikkönä hän toimi 1947. Kotkan sotilaspiiriä hän komensi 1947-1948 ja Savonlinnan sotilaspiiriä 1948-1950. Vuodesta 1950 alkaen Inkala toimi Oulun sotilaspiirin johdossa ja siirtyi reserviin 1956.

Ylennykset: vänrikki 31.7.1919, luutnantti 16.5.1921, kapteeni 6.12.1925, majuri 6.12.1929, everstiluutnantti 16.5.1937, eversti 31.10.1941.

Teoksia
-------

* *Gallipoli : Tutkielma maa- ja merivoimien yhteistoiminnasta*. Sotakorkeakoulun Upseerikerhon julkaisuja n:o 4. Otava 1929 (nimellä kapteeni Inkala)

Lähteet
-------

* 
* Raunio Ari & Kilin, Juri: *Jatkosodan torjuntataisteluja 1942-1944*. Karttakeskus, 2013, 2. painos, s. 257. ISBN 978-951-593-070-5.

### Lähteet

1. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 6.12.1972, s. 11. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 8.3.2018.
**Luettelo Sanrion hahmoista** on luettelo kaikista Sanrion suunnittelemista piirroshahmoista.

Hello Kitty
-----------

*Pääartikkeli: Hello Kitty*

My Melody
---------

My Melody (s. 18. tammikuuta 1975) on Sanrion vuonna 1975 luoma eläinhahmo. Hän on naispuolinen valkoinen jänis. Alun perin My Melodya markkinoitiin Punahilkka-hahmona. Hahmolla on edelleen hilkka, jonka hän sai isoäidiltään. My Melody asuu Marilandin metsässä Englannissa, missä hän on syntynyt. My Melodyn paras ystävä on hiiri nimeltä Flat. My Melody pitää keksien leipomisesta äitinsä kanssa, ja hänen lempiruokaansa on mantelikakku. Kuromi on My Melodyn vastustaja.

Keroppi
-------

Keroppi on Sanrion vuonna 1987 kehittämä eläinhahmo. Keroppi on esiintynyt kahdessa videopelissä.

Keroppi on vihreä sammakko, joka keksii usein kaikkea omassa autotallissaan. Keroppi kuuluu Hello Kittyn ystäväpiiriin ja hänen keksinnöistään saattaa olla enemmän harmia, kuin haittaa, mutta joskus niistä saattaa olla kunnolla hyötyä.

Cinnamoroll
-----------

Cinnamoroll, joka tunnetaan myös nimellä Baby Cinnamon, on valkoinen koiranpentu, jolla on pitkät korvat ja siniset silmät. Cinnamorollin piti alun perin olla pupu, mutta siitä tehtiinkin koiranpentu.

### Tarina

Eräänä päivänä, kun Café Cinnamonin omistaja ihaili taivasta, pieni valkoinen koiranpentu tuli leijuen alas, hän epäili että koira oli tullut kahvilaan korvapuustien tuoksun takia. Utelias pentu ihastui kahvilan omistajan korvapuusteihin (engl. *cinnamon roll*), joten hän päätti jäädä. Koska koiran häntä oli kiemurainen kuin korvapuustit, kahvilan omistaja antoi tälle nimen niiden mukaan. Cinnamorollista tuli Café Cinnamonin maskotti. Hän on kuitenkin usein lentelemässä ympäri kaupunkia ystäviensä Chiffon, Mochan, Espresson, Cappucinon ja Milkin kanssa.

### Suosittu Cinnamoroll

Vuonna 2002 Cinnamorollia esiteltiin Sanrion marketeissa. Cinnamorollista tuli pian yksi suosituimmista hahmoista Sanriolta.

Muita hahmoja
-------------

* Gudetama (2013)
* Aggretsuko

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  My Melody Sanrio Europe. Viitattu 5.10.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Morrissy, Kim: Sanrio Character My Melody Takes Up New Gig as Radio Show Host *Anime News Network*.  24.3.2019. Viitattu 5.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  Walker, Esther: Top cat: how 'Hello Kitty' conquered the world *The Independent*.  21.5.2008. Viitattu 5.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  Mertz, Joanne: Sanrio's My Melody Character Gets High School Light Novel *Anime News Network*.  2.3.2013. Viitattu 5.10.2022. (englanniksi)
Marcus Wallenberg (s. 1956).

**Marcus Wallenberg** (s. 2. syyskuuta 1956), lempinimeltään "Husky", on ruotsalainen pankkiiri ja teollisuusmies. Hän kuuluu vaikutusvaltaiseen Wallenbergin sukuun. Hänen isoisänsä Marcus Wallenberg (1899–1982) oli tunnettu pankkiiri ja teollisuusmies, ja hänen isänsä oli pankkiiri Marc Wallenberg. 

Hän on tunnettu kuulumisestaan korkeantason kansainvälisiin ajatushautomoihin Trilateraaliseen komissioon ja Bilderberg-ryhmään (osallistunut mm. 1980, 1994) ja on ollut Bilderbergin johtoryhmän jäsen. 

Hän on opiskellut Georgetownin yliopistossa. Hänen serkkunsa on Jacob Wallenberg. 

Marcus Wallenbergin Liiketaloudellinen tutkimussäätiö jakaa apurahoja Suomessa.

Johtajuuksia
------------

Puheenjohtaja: AB Electrolux, Foundation Asset Management AB, LKAB, Saab AB, SEB Skandinaviska Enskilda Banken AB
Johtaja: AstraZeneca Plc, EQT Holdings AB, Knut and Alice Wallenberg Foundation, Stora Enso Oyj, Temasek Holdings Ltd, Investor

Työkokemusta
------------

Johtaja: Citicorp (Hongkong), S G Warburg Co Ltd (Lontoo), Deutsche Bank (Saksa), Citibank N.A. (New York)

Yksityiselämä
-------------

Wallenberg on naimisissa Fanny Sachsin kanssa ja heillä on kaksi lasta. Wallenbergillä on viisi lasta aiemmasta avioliitostaan.

Lähteet
-------

* investorab.com/people/board-of-directors/marcus-wallenberg/
* foundationweb.net/wallenberg/saatio.html
* pasuunasoi.com/euroopanunioni/bilderberg\_ryhma\_unionin\_taustavoima.html
* wikileaks.org/wiki/Bilderberg\_meeting\_report\_Aachen,\_1980/Text
* bilderbergmeetings.org/former-steering-committee-members.html
* publicintelligence.net/trilateral-commission-complete-membership-list-may-2010/
**Juhani Ilmari Korpela** (s. 20. marraskuuta 1940 Helsinki) on eläkkeellä oleva suomalainen liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkö. Hän toimi sitä ennen valtionvarainministeriön budjettipäälikkönä.

Korpelan vanhemmat olivat varatuomari, asianajaja Severi Martti Kalevi Korpela ja toimistovirkailija Hilkka Aino Sylvia Räsänen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1959 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi ja maisteriksi 1965.

Korpela oli Suomen Pankin luotto-osastolla ylimääräisenä kirjanpitäjänä 1963, Valtion tietokonekeskuksessa laskentatoimen suunnitteluelimen suunnittelijana 1964–1965 ja jaostopäällikkönä 1965 sekä valtiontalouden laskentatoimen suunnitteluelimen jaostopäällikkönä 1966–1967. Hän oli valtiovarainministeriössä tulo- ja menoarvio-osaston ylimääräisenä budjettisihteerinä 1967–1970, finanssipoliittisen toimiston toimistopäällikkönä 1970–1971, vt. osastopäällikkönä 1971 sekä budjettipäällikkönä 1972–1985. Viimeksi Korpela oli liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkönä 1985–2006. Hän jäi eläkkeelle kesäkuun alussa 2006, mutta toimi vielä vuoden loppuun saakka Saimaan kanavan vuokrasopimuksen uudistamista koskevan neuvotteluvaltuuskunnan puheenjohtajana ja Saimaan kanavan Suomen kanavavaltuutettuna.

Korpela oli eduskunnan valtionvarainvaliokunnan budjettisihteerinä 1958–1971, valtion maksuperustetoimikunnan puheenjohtajana 1971–1972 ja valtiokonttorin toimikunnan puheenjohtajana 1976–1977.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1978, Otava 1978 (Runeberg.org)
2. ↑  Kansliapäällikkö Korpela eläkkeelle, Liikenne- ja viestintäministeriön tiedote 26.1.2006

Aiheesta muualla
----------------

* Ex-kansliapäällikkö liikenteen visiosta: Lupaukset ovat tyhjän päällä, Verkkouutiset 20.4.2021
* Entinen huippuvirkamies kommentoi Rinteen hallituksen suunnitelmia HS:ssa: "Tarkoittanee kilometripohjaisia tiemaksuja". Iltasanomat 18.6.2019
Markiisi Gaston de Galliffet.
**Gaston Alexandre Auguste de Galliffet** (23. tammikuuta 1830 Pariisi – 8. heinäkuuta 1909 Pariisi) oli ranskalainen markiisi ja kenraali, joka osallistui Pariisin kommuunin kukistamiseen vuonna 1871 ja toimi Ranskan sotaministerinä vuosina 1899–1901.

Galliffet liittyi Ranskan armeijaan vuonna 1848 ja osallistui Krimin sodan Sevastopolin piiritykseen sekä Ranskan sotaretkiin Algeriassa, Italiassa ja Meksikossa. Meksikon sotaretkellä hän haavoittui vakavasti Pueblan taistelussa. Ranskan–Saksan sodassa vuonna 1870 hän komensi prikaatikenraalina ratsuväkijoukkoja Sedanin taistelussa, jossa jäi muun Ranskan armeijan tavoin saksalaisten sotavangiksi. Vuonna 1871 Galliffet sai tehtäväkseen Pariisin kommuunin kukistamisen. Hän suoritti tehtävän tehokkaasti, mutta ei kaihtanut julmuutta kommunardien kohtelussa. Tämän seurauksena hän sai Ranskan vasemmiston keskuudessa elinikäisen kielteisen maineen, vaikka olikin itse tasavaltalainen. Myöhemmin Galliffet palasi Algeriaan, jossa hän yleni 1875 divisioonankenraaliksi. Palattuaan kotimaahan hänestä tuli Léon Gambettan suojatti ja hän osallistui Ranskan ratsuväen kehittämiseen. Vuosina 1880–1882 hän toimi Pariisiin sijoitettujen joukkojen komentajana. Vuonna 1885 hänestä tuli ylimmän sotaneuvoston jäsen.

Galliffet palveli vielä vuosina 1889–1895 armeijassa, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle. Hän oli kuitenkin kesäkuusta 1899 toukokuuhun 1900 sotaministerinä Pierre Waldeck-Rousseaun hallituksessa. Dreyfus-jutussa hän tuki syytettynä ollutta Alfred Dreyfusia. Galliffet ei kuitenkaan sopinut politiikkaan, ja maine Pariisin kommuunin ankarana kukistajana vainosi häntä edelleen. Ranskan ja koko Euroopan sosialistien parissa paheksuttiin erityisesti sosialistisen ministerin Alexandre Millerandin osallistumista samaan hallitukseen Galliffet’n kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gaston-Alexandre-Auguste, marquis de Galliffet (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 21.2.2014.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1908), s. 628 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 21.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Erik Martialis Witting** (1. tammikuuta 1910 Helsinki – 22. joulukuuta 1992) oli suomalainen pankinjohtaja ja Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) kunnallispoliitikko.

Witting kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1927 ja aloitti samana vuonna uransa Suomen Yhdyspankin (SYP) Viipurin-konttorissa. Hän oli SYP:n Kokkolan-konttorin apulaisjohtajana vuosina 1940–1941 sekä johtajana Viipurin konttorissa 1942–1944, Lahden konttorissa 1944–1945, Kokkolan konttorissa 1945–1956 ja Vaasan konttorissa 1956–1959. Vuosina 1959–1974 hän kuului SYP:n johtokuntaan. Witting kuului myös useiden muiden yritysten johtokuntiin, ja oli Pohjoismainen tekstiili Oy:n johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1966 sekä Suomen Bofors Oy:n vuodesta 1968.

Witting kuului Kokkolan kaupunginhallitukseen vuosina 1947–1956, Helsingin kaupunginvaltuustoon vuosina 1965–1976 ja Helsingin kaupunginhallitukseen 1967–1972. Hän oli RKP:n valtuustoryhmän puheenjohtaja Helsingin valtuustossa 1967–1975.

Ulkoministeri Rolf Witting oli Erik Wittingin setä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kuka kukin on 1978*, s. 1107 Runeberg.org. Viitattu 6.10.2018.
2. ↑  Erik Witting (englanniksi) Findagrave.com. Viitattu 6.10.1992.
3. ↑  Witting Fjalar. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
4. ↑  Witting Rolf Johan. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
Claude-Antoine Prieur-Duvernois, tuntemattoman tekijän piirros.
**Claude-Antoine Prieur-Duvernois** (myös nimellä **Prieur de la Côte-d’Or**; 2. joulukuuta 1763 Auxonne – 11. elokuuta 1832 Dijon) oli ranskalainen kreivi, sotilas ja poliitikko. Hänet tunnetaan erityisesti Ranskan aseteollisuuden menestyksekkäästä järjestämisestä vallankumoussotien alkuvaiheessa.

Vallankumouksen puhjetessa vuonna 1789 Prieur-Duvernois oli pioneerijoukkojen luutnantti Ranskan armeijassa. Hänet ylennettiin huhtikuussa 1791 kapteeniksi ja valittiin saman vuoden lokakuussa edustajaksi kansalliskokoukseen. Hänet valittiin myös vuonna 1792 kansalliskonventtiin. Hän joutui kesäkuussa 1793 Caenissa vastavallankumouksellisten kapinallisten vangiksi ja vapautui vasta pari kuukautta myöhemmin. Prieur-Duvernois kutsuttiin Ranskaa tosiasiassa hallinneeseen Yhteishyvän valiokuntaan 14. elokuuta 1793 yhdessä upseeriystävänsä Lazare Carnot’n kanssa. Carnot otti valiokunnassa harteilleen sotilasoperaatioiden suunnittelun, Prieur-Duvernois varusteluasiat. Hän uudelleenjärjesti aseiden ja ammusten valmistuksen valtion alaisuuteen ja käytti hyväkseen eturivin insinöörien ja oppineiden neuvoja. Vaikka Prieur-Duvernois’n toimet lisäsivät valtion vaikutusvaltaa talouselämässä, hän piti niitä vain tilapäisinä ratkaisuina eikä lämmennyt alempien yhteiskuntaluokkien vaatimille sosiaalisille uudistuksille.

Prieur-Duvernois tuki Carnot’ta valtataistelussa Maximilien Robespierrea vastaan, mutta ei osallistunut Robespierren syrjäyttämiseen. Sitä seuranneen jakobiinien vastaisen poliittisen vastareaktion yhteydessä hän joutui eroamaan yhteishyvän valiokunnasta lokakuussa 1794. Vuosina 1795–1798 hän oli viidensadan neuvoston jäsenenä. Prieur-Duvernois palasi vuoden 1799 brumairen vallankaappauksen jälkeen armeijaan evertiksi, mutta vetäytyi myöhemmin palveluksesta. Sen jälkeen hän omisti tapettitehtaan Pariisissa. Napoleonin hallinto antoi hänelle kreivin arvon vuonna 1808 ja myönsi hänelle eläkkeen vuonna 1811.

Metrijärjestelmän käyttöönotto Ranskassa vuonna 1795 oli suurelta osin Prieur-Duvernois’n ansiota. Hän oli myös yksi École Polytechnique -sotilaskoulun perustajista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Claude-Antoine Prieur-Duvernois (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 18.8.2018.
2. ↑  Claude, Antoine Prieur-Duvernois dit Prieur de la Côte-d'Or (ranskaksi) Ranskan kansalliskokous. Viitattu 18.8.2018.
3. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1915), s. 251 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 18.8.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
	+ 2
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Sakari Tuomolan hautaSakari Tuomolan hauta
**Jouko Sakari Tuomola** (27. toukokuuta 1942 Lempäälä – 11. huhtikuuta 2016 Ikaalinen) oli Ikaalisten pitkäaikainen kunnan-, kauppalan- ja kaupunginjohtaja. Koulutukseltaan Tuomola oli yhteiskuntatieteiden maisteri.

Ennen tuloaan Ikaalisten kunnanjohtajaksi vuonna 1971 Tuomola työskenteli Miehikkälän kunnansihteerinä vuosina 1967–1968 sekä Puumalan kunnanjohtajana 1969–1970. Ikaalisissa hänen virkanimikkeensä oli aluksi kunnanjohtaja, vuosina 1972–1976 kauppalanjohtaja ja vuodesta 1977 alkaen kaupunginjohtaja.. Tuomola jäi eläkkeelle vuonna 2003.

Kaupunginjohtajan virkatehtävien ohella hän oli Turun ja Porin läänin urheilulautakunnan sekä koulusuunnittelulautakunnan jäsen vuodesta 1974 lähtien, Pirkanmaan kasvatusneuvolan liittohallituksen ja liittovaltuuston varapuheenjohtaja vuodesta 1973 lähtien, Ylisen keskuslaitoksen liittovaltuuston varapuheenjohtaja 1973 lähtien sekä Pirkanmaan matkailulautakunnan puheenjohtaja 1977 lähtien.

Lähteet
-------

1. 1 2  Parantainen, Pekka: Ikaalisten pitkäaikainen kaupunginjohtaja Sakari Tuomola kuollut *Aamulehti*.  14.4.2016.  Arkistoitu 1.4.2017. Viitattu 1.4.2017.
2. 1 2  Tuomola, Jouko Sakari *Kuka Kukin On 1978*. Viitattu 1.4.2017.
Tauno Juntunen 1960-luvulla.
**Tauno Artturi Juntunen** (6. maaliskuuta 1912 Kajaani – 5. helmikuuta 1998 Joensuu) oli suomalainen kaupunkineuvos ja diplomi-insinööri, joka toimi yli kaksikymmentä vuotta Joensuun kaupunginjohtajana.

Tauno Juntusen vanhemmat olivat kultaseppä Artturi Ferdinand Juntunen ja Eeva Elisabet Djupström ja puoliso vuodesta 1939 Iida Maria Lukkarila. Juntunen tuli ylioppilaaksi 1931 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1936. Hän toimi Kemin kaupungin geodeettina 1939 ja apulaiskaupunginjohtajana 1948–1951. Joensuun kaupunginjohtaja hän oli 1951–1975. Juntusella oli monia luottamustoimia ja hän vaikutti keskeisesti Joensuun korkeakoulun perustamiseen ja alkuvuosien toimintaan. Vuonna 1980 kaupunkineuvoksen arvon saaneelle Juntuselle myönnettiin Joensuun yliopisto -mitali numero 3 vuonna 1989.

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 287–288 (Viitattu 21.2.2019)
2. 1 2  Kaupunginjohtaja Tauno Juntunen, HS 27.2.1998 (Tilaajille) (Viitattu 21.2.2019).


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Joensuun vaakuna | Edeltäjä:**Armo Pyhälä** | **Joensuun kaupunginjohtaja**1951-1975 | Seuraaja:**Aaro Heikkilä** |
**Sairaanluonakäynti** oli entisajan Suomessa*lähde?* ja Ruotsissa seurakunnan (pitäjän) papille osoitettu kirjallinen tai suullinen pyyntö vierailla sairaan seurakuntalaisen luona. Pyynnössä sairas ilmaisi halunsa keskustella papin kanssa tai ottaa vastaan ehtoollinen. Tavallisesti pappia hakemaan järjestettiin hevoskyyti, jos sairaalla suinkin oli mahdollisuus sellaiseen. Näin pappi saatiin viipymättä sairaan luo. Pappi otti aina mukaansa tarvittavan välineistön eli ehtoollismaljan eli kalkin, ehtoollisleipälautasen eli pateenin ja pienikokoisen ehtoollisleipälippaan sekä pienen pullollisen viiniä. Nämä välineet pappi sijoitti nahkakoteloon, joka mahtui laukkuun tai taskuun.

Suomessa oli keskiajalla erityinen *pitäjänhevonen*, jolla pappi kyydittiin ripittämään kuolemansairasta seurakuntalaista.

Matkaehtoollisvälineet. Ruotsin Alaluulajan kirkko.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon *Kirkollisten toimitusten kirjassa* on edelleen järjestys sairaan luona vietettävää rukoushetkeä varten. Rukoushetken voi johtaa pappi, seurakunnan työntekijä tai seurakuntalainen. Sairaan luona käyntiin ja rukoushetkeen voidaan liittää öljyllä voitelu tai ehtoollinen, jonka vietossa seurataan omaa järjestystäː *Ehtoollinen sairaan luona*. Seurakunnissa on tätä varten matkaehtoollisvälineet; pieni rasia, jossa on pieni ehtolliskalkki, pateeni, pullo viiniä varten ja ehtoollisleipiä pienessä rasiassa.

Perinteisesti sairaan luona käynti on Suomessa ja Ruotsissa ollut papin tärkeä työtehtävä. Kutsu lähteä vierailemaan sairaan luona on ohittanut lähes kaikki muut tehtävät. Vain seurakunnan jumalanpalvelus ja kirkollinen toimitus ovat olleet tärkeämpiä. Jos kutsu sairaan luo on tavoittanut papin juuri ennen jumalanpalveluista tai kirkollista toimitusta, on hän hoitanut kyseisen jumalanpalveluksen ja lähtenyt heti sen jälkeen sairaan luo.

Katso myös
----------

* Sairaiden voitelu
* Sairaanvoitelu

Lähteet
-------

* Nordisk familjebok

### Viitteet

1. ↑  Knut Cannelin (toimittanut): *Ruotsalais-suomalainen sanakirja,* Suomalaisen kirjallisuuden seura 1912, hakusana sockenbud.
2. ↑  *Nordisk familjebok,* Nordisk familjeboks förlags, Stockholm 1917, hakusana sockenbud.
3. ↑  *Tietosanakirja,* Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909–1919, hakusana pitäjänhevonen.
4. ↑  "Sairaan luona", *Kirkollisten toimitusten kirja Kasuaalitoimituksen*, s. 273, 289. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkokäsikirja III. Kirjapaja, 2003.
5. ↑  Ehtoollinen kotiin *Kirkko ja kaupunki lehti*. Viitattu 19.9.2020.
6. ↑  Marko Pasma: Kotiehtoollista viemässä Kotimaa24. Viitattu 19.9.2020.
7. ↑  Nils-Henrik Nilsson: "Sjukkommunnion", *Gudstjänst i Svenska kyrkan En praktisk handledning*, s. 225. Mitt i församlingen 1994:8. Svenska kyrkans församlingsnämnd, 1994. ISSN 1101-3370. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Stina Fallberg Sundmark, *Sjukbesök och dödsberedelse. Sockenbudet i svensk medeltida och reformatorisk tradition.* (Bibliotheca Theologiæ Practicæ 84.) Skellefteå: Artos 2008.