recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Steve Jackson** (s. 20. toukokuuta 1951) on brittiläinen pelisuunnittelija, kirjoittaja ja peliarvostelija.

Jackson aloitti uransa pelien parissa vuonna 1974 itsenäisenä toimittajana *Games & Puzzles* -lehdelle. Vuoden 1975 alulla Jackson oli mukana perustamassa Games Workshop -yhtiötä koulutovereidensa John Peaken ja Ian Livingstonen kanssa. He alkoivat julkaista *Owl Weasel* -nimistä kuukausittaista jäsenlehteä, jota kirjoitti pääasiassa Jackson. Vuonna 1980 Jackson ja Livingstone tapasivat Games Day -kokouksessa Penguin Booksin toimittaja Geraldine Cooken, jonka he suostuttelivat harkitsemaan roolipeliharrastuksesta kertovan kirjan julkaisemista. Sen oli alun perin tarkoitus olla opas, mutta idea interaktiivisesta pelikirjasta tuntui heistä paremmalta.

Kirjan menestyksen jälkeen Jackson suunnitteli ensimmäisen puhelimella pelattavan pelin, joka sai nimekseen *F.I.S.T.*.

Hänet sekoitetaan usein Steve Jacksoniin, yhdysvaltalaiseen roolipelien suunnittelijaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Livingstone, Ian (huhtikuu 1975). "Editorial". Owl and Weasel (Games Workshop) (3): 2.
2. ↑  Shannon Appelcline (2011). Designers & Dragons. Mongoose Publishing. ISBN 978-1-907702-58-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Steve Jackson MobyGames -sivustolla
* Steve Jacksonin haastattelu[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Paul Topinard
**Paul Topinard** (4. marraskuuta 1830 l'Isle-Adam (Seine-et-Oise) – 20. joulukuuta 1911 Pariisi), oli ranskalainen antropologi ja rotubiologi.

Topinard oli professori Pariisin École d'anthropologiessa, sekä *Revue d'anthropologie*n toimittaja. Vuonna 1879 Topinard jakoi ihmisvartalon pituusmitat roduttain neljään ryhmään:

* pitkät: yli 170 cm
* yli keskiarvon: 170–165 cm
* alle keskiarvon: 165–160 cm
* lyhyet: alle 160 cm

Vuonna 1889 Topinard teki tutkimuksen, joka koski 200 000 ranskalaisen vartalonkasvua. 

Topinard käytti käsitettä kriminologia ensimmäistä kertaa Pariisissa vuonna 1889, että saataisiin tieteellinen vastine "kriminaaliantropologialle", joka liittyy alun perin Cesare Lombroson käsitteeseen atavismi.

Teokset
-------

* *Quelques aperçus sur la chirurgie anglaise*, 1860
* *Étude sur les races indigènes de l'Australie*, 1872
* *L'Anthopologie*, 1877
* *Éléments d'anthropologie générale*, 1885
* *L'Homme dans la nature*, 1891
* *Science et foi. L'anthropologie et la science sociale*, 1900

Lähteet
-------

1. ↑  Piers Beirne, *Inventing Criminology*. New York 1993, s. 233ff

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Peter Gerard Lennon** (28. helmikuuta 1930 Dublin – 18. maaliskuuta 2011 Lontoo) oli irlantilainen toimittaja ja dokumentaristi. Hän oli naimisissa suomalaisen toimittajan Eeva Lennonin kanssa.

Elämä ja ura
------------

### Uran alku Pariisissa

Peter syntyi perheeseen, joka toimi viinikauppiaina. Isä Peter vanhempi toimi freelancerkauppiaana, ja äiti Delia piti perheen pystyssä. 25-vuotiaana Lennon matkusti Pariisiin ilman ranskankielen taitoa ja rahattomana. Hän oli saanut vain epämääräisiä lupauksia juttujen julkaisemisesta irlantilaisilta lehdiltä. Peterin kirjoitukset Algerian sodan vaikutuksista Ranskaan kiinnittivät brittiläisen *The Guardianin* huomion. Ajanhengen hahmottamisessa ja havainnoimisessa Peteriä auttoi mm. ranskalainen elokuvaohjaaja Jean Renoir, joka sanoi Peterille heidän ensitapaamisessaan: "Olemme verhojen ympäröimiä. Tämä ei koske vain taidetta. Koulutuksemmekin opettaa meidät näkemään elämää tavalla, joka ei vastaa totuutta. Verhoja on kaikkialla. Taiteilijan tehtävä on vetää nämä verhot alas." Renoirin sanat muokkasivat omalta osaltaan Lennonin vallankäytön tarkkailua. Lennonin ystäväpiiriin kuului Renoirin lisäksi mm. irlantilainen näytelmäkirjailija Samuel Beckett.

### Dokumentti *Rocky Road to Dublin*

Lennonin oleskelu Pariisissa auttoi häntä näkemään Irlannin tapahtumat uudessa perspektiivissä. Hän palasi Dubliniin raportoimaan kaupungin kirjafestivaalista. Viettäessään aikaa Irlannissa Lennon kirjoitti artikkelisarjan kotimaansa tapahtumista, jossa hän kritisoi sortavaa ilmapiiriä, sensuuria ja papiston tiukkaa otetta. Nämä kokemukset saivat Lennonin tekemään dokumenttielokuvan *Rocky Road to Dublin*. Rahoituksen hän sai ystävältään Pariisista, ja elokuvaa tuli tekemään ranskalaisen uuden aallon ohjaajien kanssa työskennellyt Raoul Coutard. Kriittisesti Irlantia käsittelevä filmi ei saanut julkaisua Irlannissa vuonna 1967, mutta se esitettiin vuonna 1968 Cannesin elokuvajuhlilla.

### Myöhemmät vaiheet

Lennonin ura jatkui 1970-luvulla Lontoossa *Sunday Timesissa* (josta lähti, kun Rupert Murdoch oli tulossa omistajaksi) ja *The Listenerissä* ennen kuin palasi *The Guardianiin* vuonna 1989.

Lennon kuoli syöpään vuonna 2011. Hän oli 81-vuotias.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lausti, Tapani: Ulkomaankirjeenvaihtajana 60-luvun Pariisissa (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 21.3.2011
2. 1 2 3 4  Peter Lennon obituary. *The Guardian*. Viitattu 21.3.2011.
3. ↑  Rocky Road to Dublin. Open Democracy. Viitattu 21.3.2011

Kirjallisuutta
--------------

* Lennon, Peter: *Foreign Correspondent: Paris in the Sixties.* Picador 1994.

Aiheesta muualla
----------------

* Peter Lennon's Rocky Road. (Arkistoitu – Internet Archive) Film Ireland.
* Peter Lennon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**S/S Tornator II** on nykyään Helsingissä oleva höyryhinaaja, joka valmistui vuonna 1906 Varkautelaiselta Paul Wahl & Co:n maineikkaalta konepajalta. Hinaaja rakennettiin valmistusnumerolla 418, yhtenä Oy Tornator Ab:n tilaaman neljän linjahinaajan sarjaa. Alus toimi Saimaalla Tornator-yhtiön palveluksessa vuoteen 1931, jolloin se yritysfuusion myötä liitettiin Enso-Gutzeit Oy:n Saimaan laivastoon.

Laiva ostettiin yksityisomistukseen vuonna 1969, maalattiin valkoiseksi ja sai nimen Amanda. Laiva siirrettiin merelle 1970-luvulla ja jostain syystä siitä poistettiin höyrykattila 1980-luvulla. Laiva makasi erilaisissa paikoissa Helsingin edustalla ja pääsi todella huonoon kuntoon, kunnes sen kunnostustyöt aloitettiin omistajan vaihduttua 1996.

Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.

Aiheesta muualla
----------------

* S/S Tornator II Suomen höyrypursiseuran sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tornator II - viralliset sivut
**Philemon Raul Masinga** (28. kesäkuuta 1969 Klerksdorp, Etelä-Afrikka – 13. tammikuuta 2019 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen jalkapalloilija, joka työskenteli myös vähän aikaa valmentajana.

Elämänvaiheet
-------------

Masinga teki debyyttinsä Premier Soccer Leaguen Jomo Cosmos -joukkueessa vuonna 1990. Hän pelasi Etelä-Afrikan maajoukkueessa 1990-luvulla. Vuoden 1998 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnoissa Masinga teki ratkaisuosuman Kongon joukkuetta vastaan, jonka johdosta Etelä-Afrikka nousi historian ensimmäisen kerran MM-lopputurnaukseen. Hän sairastui syöpään ja kuoli tammikuussa 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikko Knuuttila: Jalkapallolegenda Phil Masinga, 49, on kuollut – muistetaan historiallisesta maalista *Ilta-Sanomat*.  13.1.2019. Viitattu 13.2.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Berty Albrecht**, ent. **Wild** (15. helmikuuta 1893 Marseille, Ranska – 31. toukokuuta 1943 Fresnes, Ranska) toimi toisessa maailmansodassa Ranskan vastarintaliikkeessä. Albrecht on yksi kuudesta naisesta, jotka ovat saaneet Ordre de la Libérationin kunniamerkin, ja hänet on haudattu Mémorial de la France combattante -monumentin kryptaan.

Toiminta vastarintaliikkeessä
-----------------------------

Albrecht auttoi vuodesta 1933 lähtien kotimaastaan paenneita saksalaisia. Vuoden 1940 aselevon jälkeen hän perusti yhdessä Henri Frenayn kanssa vastarintaryhmittymä Combat'n. Albrecht vastasi verkoston sosiaalipalveluista ja osallistui tiedotus- ja propagandalehtien laatimiseen. Gestapo pidätti Albrechtin 27. toukokuuta 1943 Clunyssä. Albrechtia kidutettiin. Hänet siirrettiin Fresnesin vankilaan, jossa hän hirttäytyi 31. toukokuuta.

Feminismi
---------

Albrecht kiinnostui naisten oikeuksista 1920-luvun loppupuolella Lontoossa asuessaan. Muutettuaan Pariisiin, Albrecht liittyi vuonna 1931 ihmisoikeusjärjestöön ja ajoi erityisesti naisten oikeuksia. Vuonna 1933 Albrecht perusti feministisen aikakauslehden *Le problème sexuel*, jossa hän puolusti muun muassa ehkäisynvapautta ja oikeutta aborttiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Berty ALBRECHT *Musée de l'Ordre de la Libération*. Viitattu 13.4.2021. (ranskaksi)
2. 1 2 3  Berty Albrecht « Une figure du féminisme et du futur Mouvement de libération française » *L'Humanité*.  29.6.2010. Viitattu 13.4.2021. (ranskaksi)
3. ↑  Berty Albrecht | Chemins de mémoire *www.cheminsdememoire.gouv.fr*. Viitattu 13.4.2021.
4. ↑  Musée de la résistance en ligne *museedelaresistanceenligne.org*. Viitattu 13.4.2021.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Marie-Madeleine Fourcade**, ent. **Méric**, o.s. **Bridou**, (8. marraskuuta 1909 Marseille – 20. heinäkuuta 1989 Pariisi) oli Ranskan vastarintaliikkeen jäsen toisessa maailmansodassa. Fourcade on yksi harvoista eurooppalaisnaisista, jotka johtivat vastarintaryhmittymää toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen Fourcade oli aktiivinen politiikassa. Hän oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1980–1981.

Toiminta vastarintaliikkeessä
-----------------------------

Fourcade nousi vastarintaryhmä Alliancen johtoon vuonna 1941, kun ryhmittymän perustanut Georges Loustaunau-Lacau vangittiin. Alliance-ryhmän toimintaan kuului muun muassa tiedustelua. Ryhmittymän jäsenet käyttivät peiteniminään eläinten nimiä, mistä ryhmittymä sai lempinimekseen Nooan arkki. Fourcaden peitenimi vastarintaliikkeessä oli Hérisson, joka tarkoittaa siiltä.

Fourcade on kirjoittanut kokemuksistaan vastarintaliikkeessä muistelmateoksen *L’Arche de Noé* (ISBN 2259186777).

Lähteet
-------

1. ↑  Encyclopédie Larousse: la Résistance - LAROUSSE *www.larousse.fr*. Viitattu 18.4.2021. (ranskaksi)
2. ↑  1ère législature | Marie-Madeleine FOURCADE | Députés | Parlement européen *www.europarl.europa.eu*. Viitattu 18.4.2021. (ranskaksi)
3. ↑  Laurent Joffrin: Marie-Madeleine Fourcade, arche d’Alliance *Libération*. Viitattu 18.4.2021. (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**John Russell Darbyshire** (1. lokakuuta 1880, Birkenhead, Cheshire, Englanti – 30. kesäkuuta 1948, Lontoo, Englanti) oli englantilainen, anglikaaninen piispa.

Darbyshire opiskeli Dulwich Collegessa ja Cambridgen yliopiston Emmanuel Collegessa. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1904 ja papiksi vuonna 1905. Hän toimi pappina muun muassa Cambridgessa ja Liverpoolissa sekä Manchesterin katedraalissa. Vuosina 1922–1931 hän toimi Sheffieldissä arkkidiakonina kunnes hänet vihittiin Glasgow’n ja Gallowayn piispaksi. Vuonna 1939 hänet nimitettiin Kapkaupungin arkkipiispaksi Etelä-Afrikkaan. Hän osallistui vuonna 1948 anglikaanisen kirkon Lambeth-konferenssiin ja kuoli sillä matkalla.

Hänen julkaisemiaan kirjoja ovat muiden muassa *The Christian Faith and some Alternatives* (1921), *Our Treasury of Prayer and Praise* (1926) ja *Jesus, the Messiah in the Gospels* (1933).

Yksi hänen kirjoittamansa virsi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa, pitkänperjantain illan virsi *At eve, when now he breathed no more*, joka on ilmestynyt kirjassa *Songs of Praise, Enlarged Edition* (193)1. Virren on kääntänyt ruotsiksi Anna Greta Wide. Virsi on Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa Pekka Kivekkään vuonna 1997 suomentamana *Yön selkään tuskan taakkaa kantaen*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Darbyshire, John Russell *venn.lib.cam.ac.uk*. Viitattu 19.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Darbyshire; John Russell *archives.lambethpalacelibrary.org.uk*. Viitattu 19.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  [  Archbishop J. R. Darbyshire] *churchtimes.co.uk*. Viitattu 19.3.2022. (englanniksi)
4. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700*, s. 105. Wessmans musikförlag AB Visby, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Kamehameha II** (alkuperäiseltä nimeltään **Kalaninui kua Liholiho i ke kapu ʻIolani**, marraskuu 1797 – 14. heinäkuuta 1824) oli Havaijin kuningaskunnan toinen kuningas. Hän oli Kamehameha Suuren vanhin poika. Hänen äitinsä oli Keōpūolani, Kamehameha Suuren korkea-arvoisin vaimo.

Kun Kamehameha Suuri kuoli vuonna 1819, Liholiho vetäytyi perinteiden mukaan vuorille suruajaksi. Täältä palattuaan hän tapasi päälliköitä, jotka julistivat prinssin virallisesti kuninkaaksi. Kuninkaana Kamehameha II:lla oli hyvin vähän valtaa, sillä hänen pääministerikseen (havaijiksi *kuhina nui*) nimitettiin Ka‘ahumanu. Melko pian isänsä kuoleman jälkeen Kamehameha II lakkautti kapu-järjestelmän. Lisäksi hän hävitti havaijilaisten jumalien temppeleitä.

Vuonna 1820 Kamehameha II salli Uudesta-Englannista tulevien lähetyssaarnaajien saapuvan Havaijille. Kaksi vuotta myöhemmin nämä olivat oppineet havaijin kielen, kehittäneet sille kirjakielen ja julkaisseet ensimmäisen oppikirjan. Kamehameha II itse oli haluton kääntymään kristinuskoon. Syitä tähän olivat väitetysti hänen halunsa pitää kaikki neljä vaimoaan ja rommista.

Helmikuussa 1824 kuningas lähti valtiovierailulle Lontooseen. Ennen tätä Kamehameha II vieraili myös hiljattain perustetussa Brasilian keisarikunnassa, jossa hän tapasi keisari Pedro I:n. Kamehameha II ja hänen vaimonsa kuolivat Lontoossa tuhkarokkoon. Uudeksi kuninkaaksi nimitettiin kuolleen kuninkaan veli Kamehameha III.

Lähteet
-------

1. 1 2  Liholiho (Kamehameha II) - Puʻukoholā Heiau National Historic Site  2022. U.S. National Park Service. Viitattu 22.8.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  King Kamehameha II 1796-1824  2022. Royal Family of Hawaii Official Website.  Arkistoitu 8.10.2022. Viitattu 22.8.2022. (englanniksi)
3. ↑  King Kamehameha II: Liholiho  1.11.2009. Aloha Hawaii. Viitattu 22.8.2022. (englanniksi)
4. ↑  Kamehameha II | king of Hawaii  2022. Encyclopædia Britannica. Viitattu 22.8.2022. (englanniksi)
5. ↑  Comitiva real do Havaí no Rio de Janeiro  2010. Revista Brasil-Europa - Correspondência Euro-Brasileira. Viitattu 22.8.2022. (portugaliksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Elina Pohjola** (os. Lindroos, s. 1981) on suomalainen elokuvatuottaja.

Pohjola on opiskellut medianomiksi Turun taideakatemiasta ja valmistunut taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston taideteollisesta korkeakoulusta.

Pohjola perusti puolisonsa käsikirjoittaja Mike Pohjolan kanssa Pohjola-filmin 2009. Pohjola-filmi laajeni tuottaja Leila Lyytikäisen tultua osakkaaksi Citizen Jane Production -elokuva- ja tv-sarjatuotantoyhtiöksi 2018.

2021 Elina Pohjola valittiin Ylen draaman elokuvatiimin tuottajaksi. 2023 Pohjola valittiin Pohjoismaisen elokuva- ja tv-rahaston (Nordisk Film & TV Fond) hallitukseen.

Tuottajana
----------

Pohjola-filmi tuotti niin lyhytelokuvia kuin pitkiä dokumentti- ja fiktioelokuvia. Ensimmäinen Elina Pohjolan tuottama pitkä dokumenttielokuvan oli Wille Hyvösen *Kummisetäni thaimorsian* (2012) ja ensimmäinen pitkä fiktio Oskari Sipolan ohjaama musiikkielokuva *Ollaan vapaita* (2015).

Citizen Jane Productions tuotti Elina Pohjolan aikana muun muassa dokumentti-tv-sarjan nyrkkeilijä Eva Wahlströmistä (*Eva*, 2019) sekä Klaus Härön elokuvan *Elämää kuoleman jälkeen* ja Alli Haapasalon moneen kertaan palkitun elokuvan *Tytöt tytöt tytöt*.

*Tytöt tytöt tytöt* toi Elina Pohjolalle ja Leila Lyytikäiselle parhaan elokuvan Jussi-palkinnon.

Pitkien elokuvien filmografia
-----------------------------

* *Kummisetäni thaimorsian*, 2012
* *Marzia, ystäväni*, 2015
* *Ollaan vapaita*, 2015
* *Onnelliset*, 2015
* *Isäni tähtien takaa*, 2016
* *Puluboin ja Ponin leffa*, 2018
* *Vedenneito*, 2019
* *Elämää kuoleman jälkeen*, 2020
* *Tytöt tytöt tytöt*, 2022

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Pohjola | Hakutulokset | Elonet *elonet.finna.fi*. Viitattu 4.4.2023.
2. 1 2  Appio Digital s.r.o: Elina Pohjola | DOKweb *dokweb.net*. Viitattu 4.4.2023. (englanniksi)
3. 1 2  kerttuvali: POHJOLA-FILMI LAAJENTUU CITIZEN JANE PRODUCTIONSIKSI *Elokuvat ja Elokuvateatterit*.  20.9.2018. Viitattu 4.4.2023.
4. ↑  Elina Pohjola Yle Draaman elokuvatiimin tuottajaksi *yle.fi*. Viitattu 4.4.2023.
5. ↑  New Board of Directors for Nordisk Film & TV Fond *Nordisk Film & TV Fond*. Viitattu 19.4.2023. (englanniksi)
6. ↑  Pohjola-filmi Oy | Hakutulokset | Elonet *elonet.finna.fi*. Viitattu 4.4.2023.
7. ↑  citizen jane productions | Hakutulokset | Elonet *elonet.finna.fi*. Viitattu 4.4.2023.
8. ↑  Productions | Citizen Jane Productions *citizenjaneproductions.fi*. Viitattu 4.4.2023.
9. ↑  Tytöt, tytöt, tytöt on vuoden elokuva! Katso kaikki Jussi-gaalan voittajat *www.iltalehti.fi*. Viitattu 4.4.2023.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Salonia Matidia** (68-119) oli roomalainen aatelisnainen. Hän oli Gaius Salonius Matidius Patruinuksen ja Ulpia Marcianan tytär, joka puolestaan oli Rooman keisari Trajanuksen sisar. Hän avioitui Lucius Vibius Sabinuksen kanssa ja pari sai kaksi lasta: Vibia Sabinan ja Matidia II:n. 

Matidia Augusta -kolikko. Kolikossa Matidia on kuvattuna pitämässä kädestä lapsiaan, Sabinaa ja Matilda II:a.
Keisari Trajanus piti Matidiaa suuressa arvossa. Matidia sai vuonna 112 arvonimen *augusta* ja hänen kuvaansa käytettiin monissa roomalaisissa kolikoissa.

Kun Matidia kuoli vuonna 119, hänen tyttärensä Sabinan puoliso, keisari Hadrianus, järjesti hänelle hautajaiset, joissa luki tälle puheen sekä nimitti roomalaisen temppelin hänen muistolleen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Matidia I (d. 119 CE) | Encyclopedia.com *www.encyclopedia.com*. Viitattu 21.4.2023.
2. ↑  Matidia the Elder - Livius *www.livius.org*. Viitattu 21.4.2023.
3. ↑  Matidia, Roman Imperial Coins of, at WildWinds.com *www.wildwinds.com*. Viitattu 21.4.2023.
4. ↑  Collections Online | British Museum *www.britishmuseum.org*. Viitattu 21.4.2023.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sykofantti** (kreik. συκοφάντης, sananmukaisesti 'viikunannäyttäjä', sanoista σῦκον 'viikuna' ja φαίνω 'näytän') oli antiikin Kreikassa yksityinen syyttäjä, joka vastasi antiikin Rooman delatoria. Järjestelmää väärinkäytettiin ja *sykofantit* saivat huonon maineen, koska syyttäjä sai osuuden tuomitun maksamista sakoista tai hänet saatettiin lahjoa luopumaan syytteistä.

Termin alkuperä voi juontaa juurensa henkilöön, joka ilmiantoi ihmisiä lainvastaisesta viikunoiden viennistä ulkomaille tai niiden varastamisesta pyhistä viikunapuista. Toinen mahdollinen selitys on se, että sakot maksettiin tavallisesti viikunoina, viininä tai öljynä ja sakkoja keräävää henkilöä kutsuttiin *sykofantiksi*, koska hän "esitteli ne julkisesti" eli luovutti ne valtion edustajille.*lähde?*

Myöhemmin termin merkitys on laajentunut tarkoittamaan ihmisiä, jotka pyrkivät mielistelemään vallanpitäjiä saadakseen valtaa ja vaikutusmahdollisuuksia kunniansa ja periaatteittensa kustannuksella.

Lähteet
-------

1. ↑  "sycophant." The Concise Oxford Companion to Classical Literature. Oxford University Press, 1993, 2003. Answers.com 29 Oct. 2009.
2. ↑  reference.com - sycophant
**Puujaa** on kylä Hausjärven kunnassa. Sen naapurikyliä ovat muun muassa Oitti, Haminankylä ja Lavinto. Lähimmät palvelut, kuten kaupat, koulut ja kirjasto ovat Oitissa. Puujaasta on lakkautettu kaikki palvelut jo vuosikymmeniä sitten. Entinen koulu toimii nykyisin Hausjärven metsästysyhdistyksen metsästysmajana. Talvisin siellä järjestetään joitakin tapahtumia, kuten Hirvijuhlat ja Puujaan pikkujoulut.

Puujaan alueen tärkein elinkeino on maatalous. Suurin osa sen pinta-alasta on metsää ja peltoa. Puujaa on melko harvaan asuttua seutua. 

Puujaan halki virtaa Puujoki, ja siellä on myös järviä. Valkjärvellä on uimaranta, jonka yhteydessä on leirikeskus, jota voi vuokrata käyttöönsä. Järven rannalla sijaitsee myös MTK:n omistama kesäranta, jota vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten. Kohteet sijaitsevat Ansiontien varrella. Valkjärven ja Kivenpuulammen rannoilla on paljon kesämökkejä, joiden ansiosta Puujaan asukasluku nousee kesäisin.

Kylän nimi Puujaa kerrotaan olevan syntynyt erään hitaan hämäläisen lausahduksesta kauan sitten. Hämäläinen katseli, kun tukit uivat Puujoessa Vanajavettä kohti. Hämäläinen katseli lipumista kotvasen ja tokaisi sitten: "Puu – jaa, puu – jaa". Ja elämäänhän se jäi.

Etäisyydet Puujaasta suurempiin kaupunkeihin ovat: Helsinkiin 85 km, Lahteen 45 km, Hämeenlinnaan 50 km, Tampereelle 125 km, Turkuun 175 km, Forssaan 90 km ja Riihimäelle 20 km sekä Hyvinkäälle 30 km.

Puujaan tarkka sijainti on 60°49′44.2″N, 24°56′11.8″E

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Satelliittikuva Puujaasta
* Puujaa Suomen kartalla

Hausjärvi

|  |  |
| --- | --- |
| Taajamat | 
* Hikiä
* Oitti
* Ryttylä
* Hyvinkään keskustaajama (pieni osa)
* Riihimäen keskustaajama (pieni osa)

 |
| Kylät | 
* Arrankorpi
* Erkylä
* Hamina
* Hausjärvi
* Hikiä
* Kara
* Karhi
* Kiipula
* Kilpiälä
* Kuru
* Lavinto
* Maitoinen
* Mommila-Hietonen
* Oitti
* Puujaa
* Rastila
* Rutajärvi
* Ryttylä
* Selänoja
* Syvänoja
* Tarinmaa
* Torhola
* Turenki
* Turkhauta
* Vantaa

 |
| Suurimmat kulmakunnat | 
* Mommila
* Monni
* Nyry

 |
**Edmond Louis Budry** (30. elokuuta 1854 Vevey, Vaud, Sveitsi – 12. marraskuuta 1932 Vevey) oli sveitsiläinen reformoitu pastori ja virsirunoilija.

Budry opiskeli teologiaa Lausannessa vapaan reformoidun kirkon "Église Évangélique Libre du Canton de Vaud" -tiedekunnassa ja toimi pastorina parissa seurakunnassa ennen kuin hänestä tuli Veveyn vapaaseurakunnan pastori. Hän toimi Veveyssä 35 vuotta eläkkeelle jäämiseen saakka. Budry on kirjoittanut virsiä sekä kääntänyt latinalaisia, saksalaisia ja englantilaisia virsiä ranskaksi. Hänen tunnetuin virtensä on *"*À toi la gloire, O Ressuscité!". Se on vuodelta 1884 ja julkaistu *Chants Evangéliques* -kirjassa 1885. Hän lienee saanut innostusta virren kirjoittamiseen kuultuaan adventtivirren "Tochter Zion, freue dich", jonka sävel on Georg Friedrich Händelin oratoriossa *Judas Maccabeus*. Budryn teksti on kirjoitettu tähän sävelmään.

Budryn laulu julkaistiin 1924 Ylioppilaiden kristillisen maailmanliiton (World Student Christian Federation) laulukirjassa *Cantate Domino* ja siinä oli myös englannin- ja saksankieliset vapaat käännökset. Sitä kautta laulu levisi moniin muihin maihin. Muuten hänen kirjoittamiaan virsiä ei juurikaan tunneta. 

"À toi la gloire, O Ressuscité!" on suomeksi Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 17 "Kiittäkää, luodut, Herraa Jeesusta". Tekstin on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjaan kääntänyt ruotsiksi ja muokannut Bo Setterlind 1979. Hän kirjoitti tekstin syyskuussa 1979 Uppsalassa pidettyä ranskalais-ruotsalaista symposiota varten. Virren on Setterlindin tekstistä suomentanut Anna-Maija Raittila vuonna 2000.

Laulua on kutsuttu ranskankielisen evankelisen kristillisyyden marseljeesiksi, ja sitä käyttävät myös ranskankieliset katoliset.

*Seurakunta laulaa* -kirjassa on suomeksi toinen Budryn teksti, laulu 121 "Nyt laulan rakkaudesta" ("Je veux chanter l’amour puissant"), jonka suomennos on Joel Niinisen vuodelta 1998, sävelmänä G. C. Steppierin melodia.

Lähteet
-------

1. ↑  Edmond Louis Budry *hymntime.com*.  Arkistoitu 18.2.2020. Viitattu 2.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 1 Psalmerna 1- 204 av den ekumeniska psalmboksdelen.*, s. 79. Wessmans musikförlag AB Visby 2014 ISBN 978-91-8771-034-6, 2014. (ruotsiksi)*
3. ↑  Olle Nivenius: *Psalmer och människor*, s. 122. Verbum förlag AB ISBN 91-526-1827-7, 1991. (ruotsiksi)
4. ↑  *Seurakunta laulaa*. Kirjatoimi ISBN 952-629-430-8, 2001.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Yhdysvallat
* Latvia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Anttonen vuonna 2015.
**Matti Kalervo Anttonen** (s. 27. marraskuuta 1957 Tampere) on suomalainen diplomaatti. Hän on toiminut Suomen Ranskan-suurlähettiläänä Pariisissa 1. syyskuuta 2022 alkaen. Sitä ennen hän toimi ulkoministeriön valtiosihteerinä 1. maaliskuuta 2018 alkaen.

Vuosina 2017–2018 Anttonen toimi Suomen Ruotsin-suurlähettiläänä Tukholmassa. Hänen edeltäjänsä Jarmo Viinanen kutsuttiin etuajassa pois epäasiallisen käytöksen vuoksi. Anttonen toimi aiemmin Suomen Venäjän-suurlähettiläänä Moskovassa 2008–2012. Hän on toiminut myös taloudellisten ulkosuhteiden alivaltiosihteerinä.

Anttonen on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri Turun kauppakorkeakoulusta ja valtiotieteiden maisteri Turun yliopistosta. Hän astui ulkoministeriön palvelukseen 1986. Vuosina 1987–1991 hän oli avustajana ja lähetystösihteerinä Moskovan suurlähetystössä, sitten kolme vuotta Geneven pysyvässä edustustossa YK:ssa ja vuosina 1994–1996 hän vastasi ulkoasiainministeriössä EU–Venäjä-suhteista. Vuonna 1998 Anttonen nimitettiin Venäjän-yksikön päälliköksi ja vuonna 2001 ulkoasiainministeriön Itäosaston apulaisosastopäälliköksi. Vuosina 2002–2006 hän oli ministeri ja edustuston päällikön sijainen Suomen Washingtonin-suurlähetystössä Yhdysvalloissa ja sitten energiakoordinaattorina Helsingissä 2007–2008, kunnes hänet nimitettiin suurlähettilääksi Moskovaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  CV Matti Anttonen, Työ- ja elinkeinoministeriö, viitattu 3.1.2015. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Uudet suurlähettiläät Osloon, Pariisiin ja Prahaan sekä sivuakkreditointi Papua-Uuteen-Guineaan  25.2.2022. Valtioneuvosto. Viitattu 30.4.2022.
3. ↑  Matti Anttonen ulkoministeriön valtiosihteeriksi *Valtioneuvosto*. Viitattu 28.6.2018.
4. 1 2 3  CV: Matti Anttonen Suomen suurlähetystö, Pariisi. Viitattu 21.7.2023.
5. ↑  Kervinen, Elina: Ahdistelukohun ryvettämä Suomen Tukholman-suurlähetystö sai uuden vetäjän – "Aloitan puhtaalta pöydältä" *Helsingin Sanomat*.  11.11.2016. Viitattu 28.6.2018.
6. ↑  Koivula, Tuomas: Vuoden alumni on alivaltiosihteeri Matti Anttonen (Arkistoitu – Internet Archive), Turun yliopisto 26.2.2015. Viitattu 26.9.2016.
7. ↑  Alumni Keynote Speakers: alivaltiosihteeri Matti Anttonen (Arkistoitu – Internet Archive), Turun yliopisto 17.1.2014, viitattu 3.1.2015.
8. ↑  Uusia päällikkönimityksiä ulkoministeriössä (Arkistoitu – Internet Archive), Ulkoasiainministeriö 7.2.2013, viitattu 3.1.2015.
**Tomm Kristiansen** (22. tammikuuta 1950 Eidsberg, Norja – 6. marraskuuta 2022) oli norjalainen toimittaja ja kirjailija. Hän oli Norjan yleisradioyhtiön NRK:n ulkomaankirjeenvaihtaja. 
Hän työskenteli 1987–1990 Storebrandin tiedotuspäällikkönä, mutta muuten hän toimi eri tiedotusvälineissä: Dagen, Folkets Framtid, Aftenposten ja Vi Menn. Vuonna 1979 hän aloitti NRK Dagsnyttissa ja toimi NRK:ssa vuoteen 2006. Vuosina 2006–2008 Kristiansen oli Etelä-Sudanin presidentin Salva Kiirin viestintäneuvonantaja. Hän päätyi tehtävään Afrikan kehityspankin aloitteesta. Sen jälkeen hän siirtyi Geneveen humanitaarisen järjestön ACT Alliancen viestintäpäälliköksi ja toimi tehtävässä vuoteen 2010, jolloin hän palasi NRK:n ulkomaantoimitukseen.

Kristiansen on julkaissut toistakymmentä kirjaa, joista monissa hän käsittelee Afrikkaa eri näkökulmista. Merkittävin niistä on *Mor Afrika*, joka ilmestyi 1994 jolloin hän sai myös merkittävän norjalaisen journalistipalkinnon Den store journalistprisen.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Piispa Desmond Tutu* (*Biskop Desmond Tutu*) Tomm Kristiansen, Gunnar Lislerud, esipuhe: Egil Aarvik, suom. Simo Repo. Kirjapaja, 1987 ISBN 951-621-771-0

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Den store journalistprisen 1995

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tomm Kristiansen, Store norske leksikon
2. ↑  Aftenposten.no: NRK-veteran rådgiver for Sør-Sudans leder, viitattu 23.11.2017
3. ↑  Ragnhild Krogvig Karlsen: Bernard har tilgitt folkemorderne. NRK 1.3.2010
4. ↑  Presidentens man Cappelendamm


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Paavo Tuovinen** (21. kesäkuuta 1769 Maaninka – 17. huhtikuuta 1827 Maaninka) oli suomalainen kansanrunoilija.

Tuovisen vanhemmat olivat talollinen Olli Tuovinen ja Kristiina Kröger. Hän asui Maaningalla, ensin Tuovilanlahden ja sitten Haatalan kylässä, toimien seppänä ja maanviljelijänä. Hänet tunnettiin myös runojen tekijänä. Hän seurasi innokkaasti Reinhold von Beckerin Turun Viikkosanomia ja kirjoitti 1821 lehteen suomen kielen asemaa koskeneet runot *Suomen kielen sorrosta* ja *Suomen kielen kasvannasta*. Molemmat julkaistiin uudelleen 1889 ilmestyneessä kokoelmassa *Kahdeksantoista runoniekkaa*.

Tuovisen ensimmäinen puoliso vuodesta 1793 oli Anna Hyvärinen (k. 1817) ja toinen vuodesta 1818 Kristiina Savolainen.

Lähteet
-------

* Paavo Tuovinen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 783
* Kustavi Grotenfelt: Kahdeksantoista runoniekkaa. Valikoima Korhosen, Lyytisen, Makkosen, Kymäläisen, Puhakan, Räikkösen y.m. runoja ja lauluja. SKS:n kirjapaino 1889 (e-tekstinä Projekti Lönnrotin sivulla
**Fredrika Pietilä** (29. lokakuuta 1837 Oulu – 26. huhtikuuta 1888 Oulu) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.

Merimiesperheeseen syntynyt Pietilä työskenteli aluksi kauppa-alalla, mutta hän lähti 1864 opiskelemaan Jyväskylän seminaariin ja valmistui sieltä opettajaksi vuonna 1868. Pietilä oli opettajana Raahessa Lybeckerin koulussa noin kymmenen vuotta ja sen jälkeen vuodesta 1877 lähtien Oulun Kajaanintullin koulussa aina kuolemaansa saakka.

Pietilä julkaisi vuonna 1878 *Kihlatut*-nimisen relistisen kertomuksen, joka perustui ainakin osaksi hänen omiin elämänvaiheisiinsa. Lisäksi ainakin kaksi hänen runoaan julkaistiin sanomalehdessä.

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Fredrika Pietilä*** 

* Suomen kirjailijat -tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Saran sisaret : naiskirjallisuuden perinnettä Suomessa 1800-luvulta 1900-luvun alkuun
* Fredrika Pietilä: Kihlatut

Aiheesta muualla
----------------

* Vapaasti ladattavia Fredrika Pietilän e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
**Kick** on joulukuussa 2022 perustettu reaaliaikaiseen suoratoistoon ("striimaukseen") keskittynyt palvelu.
Kick perustettiin haastamaan Amazonin omistama Twitch.tv.

Palvelun rahoittajia ovat australialais-curaçaolaisen kryptovaluutta-nettikasinon Stake.com omistajat Bijan Tehrani ja Ed Craven ja sitä markkinoi striimaaja Trainwreck (Tyler Faraz Niknam).

Palvelua mainostetaan huomattavasti laajemmalla sananvapaudella ja rennommalla moderoinnilla kuin Twitchiä. Twitch kielsi uhkapelaamisen lähettämisen alustalla syyskuussa 2022, jos pelipaikat tai -sivustot eivät ole Yhdysvaltain lain mukana lisensoituja. Tämä kielsi Stake.comin pelien lähettämisen. Striimissä on ollut mahdollista katsoa Super Bowlia, selata Pornhubin etusivun läpi ja puhua natseista. Sivuston edustajien mukaan se kuitenkin noudattaa DMCA-lakia, eikä hyväksy vihapuhetta.

Sisällöntuottajien kannalta Kick lupaa 95 % tuotoista striimaajille, kun Twitch ottaa vähintään 30 %.

Markkinointi
------------

Kick on Alfa Romeon Formula 1 -tallin sponsori.

Šakin suurmestari Hikaru Nakamura oli ensimmäinen merkittävä striimaaja, kun hän siirtyi Kickille maaliskuussa 2023. Kickin tekemät sopimukset eivät ole eksklusiivisia, vaan hän voi striimata samaan aikaan molemmille sivustoille.

Twitchin suosituin striimaaja xQc solmi Kickin kanssa 16. kesäkuuta 2023 kaksivuotisen sadan miljoonan dollarin sopimuksen siirtyä alustalle.
18. kesäkuuta 2023 Twitchin suosituin naisstriimaaja Amouranth siirtyi Kickille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Twitch's New Streaming Rival Kick Tests Waters of Lighter Moderation *Bloomberg.com*.  3.3.2023. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Twitch announces slots and roulette gambling ban *BBC News*.  21.9.2022. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Alex Tsiaoussidis: All Twitch streamers that have signed with Kick *Dot Esports*.  19.6.2023. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
4. ↑  Local crypto billionaires use Grand Prix to debut new venture *Australian Financial Review*.  31.3.2023. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
**Perttu Immonen (Viktor Immosen Isä)** (s. 1973 Virrat) on suomalainen psykologi, historiantutkija ja tietokirjailija.

Immonen opiskeli alun perin psykologiksi ja työskenteli muun muassa aivotutkijana. Hän harrasti myös historian ja kirjallisuuden tutkimusta ja sai vuonna 2008 ajatuksen tehdä kirja, joka kuvaisi menneisyyden arkitapahtumia eri puolilla Suomea asuneiden päähenkilöiden näkökulmista. Kolmen suvun elämästä 1400-luvulta aina 1800-luvulle kertova teos *Suomen rahvaan historia* valmistui lopulta vuonna 2017 pitkällisen taustatutkimuksen jälkeen. Immonen valmistui tänä aikana myös filosofian maisteriksi Suomen historiasta ja hänen opinnäytetyönsä *Drengpoikia ja hurrikkaita* liittyi *Suomen rahvaan historia*-teoksen aihepiiriin. Opinnäytetyö palkittiin Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan vuoden 2014 parhaana graduna.

Immosen kirjan kolme sukua ovat Kokemäenjoen varrella elänyt länsisuomalainen Teukku–Sopan suku, Rantasalmella Savossa elänyt kaskiviljelyä harjoittanut Eronen–Lybeckin suku ja Kokkolan seudulla Pohjanmaalla elänyt tervanpolttoa ja karjataloutta harjoittanut Sursill–Korpilaisen suku. Rahvaalla Immonen tarkoittaa kirjassaan heitä jotka eivät kuuluneet aatelistoon, papistoon tai porvaristoon. Immosen omasta sukuselvityksestä alkunsa saaneen kirjan tapahtumat alkoivat Sastamalan Teukkulan kylään noin vuonna 1455 syntyneestä talonpoika Olavi Teukusta ja kirja päättyy 1800-luvun alkuun.

Teoksia
-------

* *Drengpoikia ja hurrikkaita : Kielirajavyöhyke ja sen vaikutukset Keski-Pohjanmaan suomen- ja ruotsinkieliseen maaseutuväestöön 1600 - 1700-luvuilla*, Suomen historian pro gradu-tutkielma. Helsingin yliopisto, Humanistinen tiedekunta, Filosofian, historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitos 2014 (Tutkielma digitaalisessa muodossa Heldassa)
* *Suomen rahvaan historia : kolmen suvun elämää keskiajalta 1800-luvulle*. Atena, Jyväskylä 2017

Lähteet
-------

1. ↑  Syntymävuosi Fennicasta.
2. 1 2  Atena kirjailijat : Perttu Immonen
3. ↑  Risto Löf : *Kirja-arvio : Sukuselvitys laajeni Suomen rahvaan historiaksi*, Keskisuomalainen 21.09.2017

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Areena : Kalle Haatanen : Suomen rahvaan historia

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa

 |

 |
**Aivojen tasavirtastimulaatio** (engl. *transcranial direct current stimulation*, **tDCS**) on masennuksen hoitoon kehitetty neuromodulaatiomenetelmä. Nykyään sitä käytetään monien psykiatristen ja neurofysiologisten oireiden hoidossa.

Aivojen tasavirtastimulaatiota toteutetaan päähän vedettävän elektrodipäähineen avulla. Stimulaatioalue riippuu hoidettavasta oireesta.

Masennuksen yhteydessä vasemman etuotsalohkon alueen toiminta on heikompaa kuin terveillä henkilöillä ja oikean etuotsalohkon alueen toiminta on vilkkaampaa. Täten hoidettaessa masennusta tasavirtastimulaation avulla sijoitetaan positiivinen elektrodi eli anodi (+) vasemman etuotsalohkon kohdalle, ja negatiivinen elektrodi eli katodi (-) sijoitetaan saman alueen oikealle puolelle.

Katso myös
----------

* Transkraniaalinen magneettistimulaatio

Lähteet
-------

1. 1 2  Isometsä, Erkki: Aivojen tasavirtastimulaatio (tDCS) depression akuuttihoidossa  8.1.2020. kaypahoito.fi. Viitattu 30.11.2020.
2. 1 2 3  Masennuksen hoito kotona poikkeusoloissa  29.6.2020. Sooma. Viitattu 30.11.2020.

*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aivojen tasavirtastimulaatio** Wikimedia Commonsissa
|  |
| --- |
|  |
| Pilokarpiini |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| (3*S*,4*R*)- 3-etyyli- 4-((1-metyyli- 1*H*-imidatsoli- 5-yyli) metyyli)dihydrofuraani- 2(3*H*)-oni |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 92-13-7 |
| ATC-koodi | N07AX01 |
| PubChem CID | 5910 |
| DrugBank | APRD00382 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C11H16N2O2 |
| Moolimassa | 208,257 g/mol |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika |  ? |
| Ekskreetio | Virtsa |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | ?-only(US)  |
| Antotapa | Oraalinen, silmätippa |

**Pilokarpiini** on lääkeaine, jota käytetään glaukooman ja kuivasuisuuden hoidossa. Pilokarpiini on parasympatomimeetti eli sen vaikutukset muistuttavat parasympaattisen hermoston aktiivisuutta. Rakenteellisesti se on alkaloidi ja muistuttaa välittäjäaineina toimivia histamiinia ja asetyylikoliinia. Asetyylikoliiniesteraasi, asetyylikoliinia hajottava entsyymi, ei hajota pilokarpiinia. Lääkkeen kauppanimiä ovat **Fotil**, **Isopto Carpine** ja **Minims Pilocarpine nitrate**.

Akuutissa ahdaskulmaglaukoomassa pilokarpiini vaikuttaa kammiokulmaa avaavasti, jolloin kammionesteen poistuminen helpottuu ja silmänpaine alenee. Avokulmaglaukoomassa se lisää kammioveden poistumista. Tällöin lääke annetaan silmätippoina. Silmänpainetta alentava vaikutus alkaa muutamassa minuutissa ja kestää 4–8 tuntia. Silmässä pilokarpiini vaikuttaa myös mioottina, eli se saa pupillin pienenemään aiheuttamalla supistusspasmin parasympaattisesti hermotetussa mustuaisen supistajalihaksessa.

Pilokarpiinia käytetään myös Sjögrenin oireyhtymän hoitoon sekä häiriintyneen syljenerityksen ehkäisyyn kaulan tai niskan alueen sädehoidon jälkeen. Aineen tehon glaukooman hoitoon osoitti ensimmäisenä Adolf Weber vuonna 1877.

Kuten muutkin parasympatomimeetit, pilokarpiini voi aiheuttaa rauhastoiminnan kiihtymistä, suoliston toiminnan häiriöitä ja verenpaineen laskua.

Pilokarpiinia saadaan *Pilocarpus*-suvun kasvien, kuten Brasiliassa kasvavan *Pilocarpus jaborandi* -pensaan lehdistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  M. Koulu ja J. Tuomisto: *Farmakologia ja toksikologia*. Medicina Oy. Kolinergistä stimulaatiota aiheuttavat lääkeaineet.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Walter Sneader 2005. *Drug Discovery – A History*. A John Wiley & Sons, Inc. Publication. S. 98. ISBN 978-0-471-89979-2

Aiheesta muualla
----------------

* ChemSpider: Pilocarpine (5699) (Arkistoitu – Internet Archive)
* KEGG: Pilocarpine (D00525)
* UNII: Pilocarpine (01MI4Q9DI3) (Arkistoitu – Internet Archive)
* IUPHAR ligand: 305 (Arkistoitu – Internet Archive)
* ChEMBL: Pilocarpine (CHEMBL550)
* Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Pilocarpine (englanniksi)
Jegor Ligatšov vuonna 1989.
**Jegor Kuzmitš Ligatšov** (ven. Егор Кузьмич Лигачёв, 29. marraskuuta 1920 Dubinkino, Venäjän SFNT – 7. toukokuuta 2021 Moskova, Venäjä) oli venäläinen poliitikko. Hän toimi muun muassa Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) keskuskomitean politbyroon jäsenenä 1985–1990 ja NKP:n pääsihteeriehdokkaana vuoden 1990 puoluekokouksessa.

Ligatšov tuki Mihail Gorbatšovia Neuvostoliiton johtajaksi vuonna 1985 ja otti osaa tämän hankkeeseen alkoholinkäytön vähentämiseksi maassa. Myöhemmin vuonna 1992 Ligatšov kuitenkin sanoi, että Gorbatšovin tukeminen oli ollut hänen suurimpia virheitään.

Vuosina 1993–2003 Ligatšov toimi Venäjän federaation duumassa kommunistien edustajana.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Gorbachev’s former ally Yegor Ligachyov dies aged 100  7.5.2021. TASS. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pirkanmaan Tanssin Keskus** on tanssin vapaan kentän alueellinen taide- ja työyhteisö. Se on yksi kuudesta tanssin aluekeskustoimijasta Suomessa. Pirkanmaan Tanssin Keskuksen keskeiset tavoitteet ovat sen perustamisesta (2004) lähtien olleet toimialan kehittäminen, tanssin saatavuuden ja saavutettavuuden alueellinen ja sosiaalinen edistäminen sekä tanssitaiteilijoiden työllisyyden ja työskentelyedellytysten parantaminen.

Pirkanmaan Tanssin Keskus toimii Tampereella, Pirkanmaalla sekä valtakunnallisesti Tampereen kaupungin ja Taiteen edistämiskeskuksen tukemana.

Pirkanmaan Tanssin Keskus mahdollistaa monimuotoisen taidetyön palkkaamalla tanssitaiteilijoita vuosittain erilaisiin työtehtäviin. Toiminnan ytimessä on Pirkanmaan Tanssin Keskuksen kehittämä aluekeskuspalkkakonsepti, jossa toteutuu taiteilijalähtöinen työskentely sekä kestävän taidetyön tukeminen.

Pirkanmaan Tanssin Keskus ylläpitää esitys- ja harjoitustila Liikelaituria. Liikelaituri, 2014 käyttöön otettu galleriamainen tila on pirkanmaalaisen tanssin vapaan kentän sydän. Se sijaitsee keskeisellä paikalla Tampere-talon ja Tampereen yliopiston välittömässä läheisyydessä. Muunneltava 217 m² tila vahvistaa alueellisesti ja valtakunnallisesti tanssi- ja esitystaiteen vapaan kentän toimintaedellytyksiä ja mahdollistaa monipuolisen esitys- ja kiertuetoiminnan. Vuonna 2017 Liikelaiturille myönnettiin Tanssitaiteen valtionpalkinto.

Pirkanmaan Tanssin Keskus toimi aiemmin nimellä Sisä-Suomen tanssin aluekeskus yhdessä Keski-Suomen Tanssin Keskuksen kanssa.

Lähteet
-------

* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Heini Lautala** (myöh. **Lukkari**, s. 28. elokuuta 1977 Vehkalahti) on suomalainen rytminen kilpavoimistelija. Lautala aloitti rytmisen kilpavoimistelun Haminassa, josta siirtyi Kotkaan ja vuonna 1993 urheilulukioon Helsinkiin. Hän lopetti uransa Sydneyn olympialaisiin 2000. Lautala on edustanut muun muassa seuroja Kotkan Naisvoimistelijat ja Elannon Isku.

Saavutukset
-----------

* 1997 Berliinin MM-kisoissa 23. sija (ensimmäinen suomalainen MM-finaalissa)
* 1998 Porton EM-kisoissa 18.
* 1999 Osakan MM-kisoissa karsintakilpailun 18. ja finaalin 20.
* 1999 Bochumin maailmancupin osakilpailussa 13.
* 1999 Corbeilin maailmancupin osakilpailussa 14.
* 2000 Sydneyn olympialaisissa neliottelun 23.
* 20 SM-kultaa, 10 SM-hopeaa ja 6 SM-pronssia vuosina 1994–2000
* 4 PM-kultaa 1997–2000

Koulutus
--------

Lautala-Lukkari on suorittanut toimintaterapeutin koulutuksen Helsingin ammattikorkeakoulussa.

Perhetausta
-----------

Lautala-Lukkarin vanhemmat ovat agronomi Seppo Lautala, Haminan Myllykylän kartanon omistaja, ja Helena Lautala (o.s. Kaaro), Hevoshovi-ratsastustallin ja -koulun toimitusjohtaja. Lautalan perhe on omistanut Myllykylän kartanon nyt noin sata vuotta, siitä alkaen kun kunnallisneuvos Eemeli Lautala sen osti.

Lähteet
-------

* Sisulla olympiavoimistelijaksi.  *Kymen Sanomat*, 24.2.2009, s. 12.
* Lautala hyvästeli voimistelumaailman, MTV3.fi 29.9.2000

### Viitteet

1. ↑  Smolander-Slotte, Riikka: Entiset huippuvoimistelijat vaativat urheilupäättäjiä puuttumaan lasten kehityksen vaarantamiseen – laihdutusprojekti vei vuoden 2000 olympiaedustajan pakkohoitoon *Yle Urheilu*.  8.12.2022. Viitattu 8.12.2022.
Vaskiseitsikko on maailman suomalaisin soitinkokoonpano, joka vakiintui muotoonsa teollistumisen kauden uutena ilmiönä 1800-luvun lopulla. Tuolloin saksalaiset ja böömiläiset soitinrakentajat olivat kehittäneet vaskipuhaltimiin venttiilikoneiston, joka mahdollisti asteikkojen ja sitä kautta kaikenlaisen musiikin esittämisen. Syntyi uusi muotivillitys, torvisoittokunnat. Pietarin hoviinkin syntyivät keisarilliset torvisoittokunnat, ja pian uusi muoti levisi koko silloiseen Venäjän valtakuntaan. Suomalainen torviseitsikkokokoonpano kehitettiin Kaartin soittokunnassa, kapellimestari Adolf Leanderin johdolla 1880-luvulla. Alkuperäiseen torviseitsikkoon kuuluvat Es-kornetti, kaksi B-kornettia, Es-alttotorvi, B-tenoritorvi, B-baritonitorvi (euphonium) sekä Es-tuuba. Seitsikon koko soittimisto kuuluu kartiotorvien vaskiperheeseen, ja tästä syntyy sen omaperäinen, lämmin sointiväri. 1900-luvun vaihde oli seitsikkojen kulta-aikaa ja kaikki merkittävät suomalaiset säveltäjät kirjoittivat musiikkia myös torviseitsikolle. Muun muassa Jean Sibelius sävelsi seitsemän teosta seitsikolle. Asian harrastuneisuus oli laajaa, ja esimerkiksi miltei kaikilla tehtailla, sahoilla ja palokunnilla oli oma seitsikkonsa.