recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Asklepieion** (m.kreik. Ἀσκληπιεῖον) oli Asklepiokselle omistettu pyhäkköalue Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi Akropoliin eteläpuolella Dionysoksen teatterin vieressä.

Asklepieionin rauniot ylhäältä Akropoliilta nähtynä.
Parantajajumala Asklepioksen kultti tuotiin Ateenaan Epidauroksesta 420-luvulla eaa. paljolti Sofokleen aloitteesta. Asklepieion rakennettiin kahden pyhän lähteen paikalle. Alueen vanhimmat rakennukset rakennettiin sen länsipäähän ja nuoremmat itäpäähän noin 350 eaa. Paikalla on ollut muun muassa pieni temppeli, jossa oli neljä pylvästä sen etupuolella (*prostylos tetrastylos* -temppeli) sekä kaksikerroksinen stoa sairaita varten.

Roomalaisella ajalla alueelle rakennettiin toinen stoa. Varhaiskristillisellä ajalla temppelin paikalle rakennettiin basilikakirkko.

Lähteet
-------

1. 1 2  Asklepieion, Athens *Planetware*. Viitattu 9.3.2015. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Asklepieion** Wikimedia Commonsissa
**Rikosnimike** eli rikosnimi eli rubriikki on jokaiselle rikokselle vakiintuneen tavan mukaan annettu nimi. Suomen säädöskokoelmassa se ilmaistaan rikostunnusmerkistön yhteydessä kursivoituna ja uudemmassa lainkirjoituskäytännössä on yleistynyt tapa varustaa jokainen pykälä otsikolla, joka rikostunnusmerkistön yhteydessä on sama kuin rikosnimike. Tällainen käytäntö helpottaa säännösten löytämistä.

Yksittäisten rikosten nimikkeinä käytetään yleensä yleiskieleen hyvin juurtuneita vakiintuneita sanoja, kuten varkaus, näpistys, petos tai ryöstö. Uudemman lainsäädännön rikossäännöksiä varten on pyritty muodostamaan vastaavia rikosta hyvin kuvaavia nimiä, kuten avustuspetos tai yritysvakoilu. Jos lainlaatija ei ole näin keksinyt luontevaa nimeä, on nimike usein muodostettu mekaanisesti liittämällä elämänaluetta tai ilmiötä kuvaavaan substantiiviin sana rikos tai rikkomus. Näin on muodostettu esimerkiksi nimikkeet markkinointirikos ja kilpailumenettelyrikos. Rikosten törkeysluokitus voidaan liittää samalla rikosnimikkeeseen lisäämällä substantiivin eteen asiaa kuvaava adjektiivi tai käyttämällä nimikkeessä sanaa rikkomus. Näin on luotu esimerkiksi rikosnimikkeet kätkemisrikos, törkeä kätkemisrikos ja kätkemisrikkomus.

Lähteet
-------

1. ↑  Rikosnimi-nimitystä käyttää esimerkiksi hallituksen esitys HE 66/1988, s. 16.
2. ↑  Virolainen, Jyrki: Virallisperiaate. Teoksessa *Encyclopædia Iuridica Fennica.* Suomalainen lakimiesyhdistys 1995. ISBN 951-855-135-9. Osa IV, palsta 847.
3. 1 2  Hallituksen esitys Eduskunnalle rikoslainsäädännön kokonaisuudistuksen ensimmäisen vaiheen käsittäväksi rikoslain ja eräiden muiden lakien muutoksiksi, HE 66/1988, s. 16.
**Ympäristökemia**, toiselta nimeltään **ekologinen kemia**, on monihaarainen, luonnontieteellinen tutkimusalue, joka tutkii kemiallisten aineiden leviämistä, konversiota ja vaikutuksia elollisessa ja elottomassa luonnossa. Siinä tutkitaan sekä aineita luonnollisista lähteistä, kuten esimerkiksi tulivuorista (kaasut) ja organismeista (myrkyt), että ihmisten aikaan saamista (antropologisista) lähteistä, kuten liikenteestä, teollisuuden prosesseista ja lannoitteista.

Historia
--------

Ympäristökemiasta tuli Saksassa itsenäinen tutkimusalue 1960-luvun loppupuolella, suurten alkavien ympäristönsuojelukeskustelujen lomassa. Silloin tätä uutta tutkimusalaa edusti kemisti Friedhelm Korte, joka nimesi sen myös *ökologiseksi kemiaksi*. Monet alan sisällöt tosin ulottuvat ökotoxikologiaan (engl. *environmental*), joka syntyi samaan aikaan kuin ympäristökemia.

Ympäristökemian osa-alueet
--------------------------

Tutkimuksen painopisteitä ympäristökemiassa ovat mm.

* Aineiden muuttaminen (konversio) ympäristössä (maaperä, vesi, ilma)
* Ympäristökemikaalien kuljettaminen, eli levittäminen
* Ympäristökemikaalien tai niiden hajoamistuotteiden vuorovaikutus, eli vaikutus ympäristöön (ihmiset, eläimet, kasvit, jne.)

Alan rajojen ylittävän aiheellisuuden takia ympäristökemia on vahvassa vuorovaikutussuhteessa muiden tieteenalojen, kuten esimerkiksi biologian, ekologian, meteorologian ja kemian kanssa.

Menetelmät
----------

Analyysimenetelmät vastaavat suurelta osin niitä menetelmiä, joita käytetään ympäristöanalytiikassa, eli analyyttisessä kemiassa, biokemiassa ja ekotoksikologiassa.
**Aloha ‘Āina Party** (suom. *"Kotimaan rakkauden puolue"*) on havaijilainen paikallispuolue. Se on profiloitunut ennen kaikkea havaijin alkuperäiskansan asioita ajavana puolueena ja Havaijin suvereniteetin palauttajana. Puolue pyrkii myös tuomaan etnisten havaijilaisten perinteisiä arvoja nykypäiväiseen hallintoon.

Puolue on perustettu kesäkuussa 2015, ja se on niin sanottu kolmas puolue yhdysvaltalaisessa politiikassa. Sen perustajia ovat Don Kaulia, Pua Ishibashi ja Desmon Haumea, jotka keräsivät 757 allekirjoitusta rekisteröityneiltä havaijilaisilta äänestäjiltä. Kamehameha I:n kuninkaallisesta ritarikunnasta vastaava taustajärjestö tuki allekirjoituksien keruuta. Uuden puolueen perustamista motivoi muun muassa yhdysvaltalaisten yleinen tyytymättömyys kaksipuoluejärjestelmään sekä kokemus siitä, että havaijilaisten oma valtio varastettiin heiltä.

Puolueen nykyisenä puheenjohtajana toimii Joyclynn Costa.

Lähteet
-------

1. ↑  New Party Hopes To Give Hawaii Legislative Incumbents A Run For Their Money *Honolulu Civil Beat*.  3.6.2020. Viitattu 7.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  Love of the Land: The Aloha ʻĀina Party on Apple Podcasts *Fresh Off The Vote*.  2022. Viitattu 7.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  Introducing The Aloha Aina Party *Honolulu Civil Beat*.  20.3.2020. Viitattu 7.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Aloha Aina Party *State of Hawaii*.  2022. Viitattu 7.9.2022. (englanniksi)
**Oi Herra, jos mä matkamies maan** on virsi, jonka on sanoittanut Wilhelmi Malmivaara vuonna 1903. Se otettiin virsikirjaan 1938. Virren kaksi versiota ovat säveltäneet Mikael Nyberg 1920 ja Erik August Hagfors 1874. Tätä virttä käytetään usein hautajaisissa. Virsi kuuluu myös Siionin virsiin.

Malmivaara kirjoitti tekstin toimiessaan pohjoispohjalaisen Paavolan seurakunnan kirkkoherrana. Teksti syntyi, kun paikkakunnalla raivonnut lavantautiepidemia oli vienyt hänen perheestään lyhyessä ajassa kolme jäsentä, äidin ja kaksi tytärtä. Se syntyi murheen murtaman ja yksinäisen miehen virtenä Erik August Hagforsin sävelmään "Minne käy tuulen ilmassa tie". Malmivaara oli mieltynyt lauluun ja toivoi sen päätyvän myös hengelliseen käyttöön. Kun virsi 1920-luvun alussa liitettiin kokoelmaan *Hengellisiä lauluja ja virsiä*, Mikael Nyberg sepitti siihen uuden sävelmän.

*Kurja matkamies maan*
----------------------

Tuomari Nurmio teki 1979 virrestä pahennustakin aiheuttaneen mukaelman *Kurja matkamies maan*, joka julkaistiin hänen ensimmäisen singlensä a-puolena. B-puolella oli suuren menestyksen saanut kappale *Valo yössä*.

Nurmio oli muuttanut virren sanoja jonkin verran. Sanat "Mua auta, Herra, mä toivon vaan" olivat nyt muodossa "Ai jumalauta, mä toivon vaan", ja Herran sijaan laulettiin rouvasta.

Kun *Kurja matkamies maan* esitettiin Yleisradion tauottomassa *Kevyesti keskellä päivää* -äänilevykonsertissa, Yleisradion puhelinkeskus tukkeutui kuuntelijoiden vihaisista soitoista. Kappaletta käsiteltiin radion ohjelmaneuvostossa, kun eräs keskustalainen pastori oli sitä vaatinut.

Yleisradio päätti, ettei levyä soiteta juontamattomissa ohjelmissa. Kun Heikki Harma (Hector) hieman myöhemmin haastatteli Nurmiota ohjelmassaan *Pop eilen – tänään* ja soitti ohjelman päätteeksi suuttumusta herättäneen levyn, minkäänlaista reaktiota ei syntynyt, vaikka ohjelma lähetettiin pääsiäissunnuntaina.

Nurmio kertoo, että laulu aiheutti hänelle myös välirikon joidenkin sukulaisten kanssa, jotka olivat Pohjois-Pohjanmaan ja Pohjois-Savon körttejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Virret 631a ja 631b; Virsikirja; Evl.fi
2. ↑  Muistotilaisuuden virret ja muu musiikki; Evl-fi
3. ↑  Siionin virret, Virret 251-260; Herättäjäyhdistys
4. ↑  Tauno Väinölä: *Virsikirjamme virret*, s. 647–648. Helsinki: Kirjapaja, 2008. ISBN 978-951-607-611-2.
5. ↑  Jukka Lindfors: Mielipahaa ohjelmaneuvostossa; Elävä arkisto; YLE 22.1.2010
6. 1 2 3 4  Jussi Lehmusvesi: Tää on viimeinen laulu: ‘Elämä on muualla’, Nurmio sanoo.  *Helsingin Sanomat*, 27.8.2019, s. B 4–5. Helsinki:  Sanoma Oyj. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 27.8.2019.
7. 1 2  Jake Nyman, Jukka Lindfors ja Pekka Gronow (toim.): *Suomi soi 3: ääniaalloilta parrasvaloihin*, s. 40. Helsinki: Tammi, 2004.
**Ympäristökanta** on topologiassa sellainen kokoelma annetun pisteen ympäristöjä, että jokainen kyseisen pisteen ympäristö sisältää osajoukkonaan jonkin ympäristökantaan kuuluvan joukon. Toisin sanoen, jos *X* on topologinen avaruus ja a\in X jokin sen piste, kokoelma {\displaystyle \mathbb {B} } on *a*:n ympäristökanta, jos jokainen *a*:n ympäristö sisältää jonkin {\displaystyle \mathbb {B} }:n jäsenen.

Esimerkkejä
-----------

Jos {\displaystyle \mathbb {B} } on avaruuden *X* kanta ja jos a\in X, niin kaikki avaruuden kantaan kuuluvat joukot, joihin piste *a* sisältyy, muodostavat *a*:n erään ympäristökannan.

Jos *X* on metrinen avaruus, pisteen *a* erään ympäristön muodostavat avoimet pallot B(a,r), r > 0 eli joukot {\displaystyle {x\in X|d(a,x)<r}}. Toisen, suppeamman ympäristökannan muodostavat ne *a*-keskiset avoimet pallot, joiden säde on muotoa 1/*n*, missä *n* on kokonaisluku.

N1-avaruudet
------------

Jos topologisen avaruuden jokaisella pisteellä on numeroituva ympäristökanta, avaruutta sanotaan N1-avaruudeksi. Muun muassa kaikki metristyvät avaruudet ovat N1-avaruuksia.

Historiaa
---------

Hausdorffin vuonna 1914 esittämä topologisen avaruuden määritelmä perustui ympäristökannan, ei avoimen joukon käsitteeseen. (Itse asiassa hänen määritelmänsä edellytti nykyisestä poiketen myös, että millä tahansa kahdella avaruuden pisteellä piti olla erilliset ympäristöt. Nykyisessä topologisen avaruuden määritelmässä tätä ei välttämättä edellytetä, mutta monet tärkeimmät avaruudet toteuttavat myös sen, ja niitä sanotaan Hausdorff-avaruuksiksi.)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jussi Väisälä: "Topologinen avaruus", *Topologia II*, s. 8. Limes ry, 1977. ISBN 951-745-082-6.
2. ↑  Jussi Väisälä: "Numeroituvuusaksioomat", *Topologia II*, s. 47–48. Limes ry, 1977. ISBN 951-745-082-6.
3. ↑  Jussi Väisälä: "Topologinen avaruus", *Topologia II*, s. 8. Limes ry, 1977. ISBN 951-745-082-6.
*Tämä artikkeli kertoo rikosilmoitinjärjestelmistä yleensä, samantapainen aihe on myös Murtohälytys*
**Rikosilmoitinjärjestelmällä** tarkoitetaan laitteistoa, jonka tarkoituksena on suojata valvomalla esimerkiksi tiloja, rakennusta, aluetta tai tiettyä kohdetta kuten esimerkiksi kassakaappia erilaisten ilmaisimien avulla siten, että murtautumisesta, ilkivallasta tai muista järjestelmän käyttämisellä tavoiteltavista tiedoista tai havainnoista välittyy tieto esimerkiksi vartioimisliikkeelle, hätäkeskukselle, palveluntarjoajan omaan hälytyskeskukseen tai järjestelmän käyttäjälle. Rikosilmoitinjärjestelmällä saattaa olla myös ilkivaltaa ja rikoksia ennalta ehkäisevä vaikutus. Rikosilmoitinjärjestelmää usein kutsutaan myös hälytysjärjestelmäksi. 

Suomessa rikosilmoitinlaitteistoja saa yksityisistä turvallisuuspalveluista annetun lain 3 luvun 35§ mukaan asentaa vain poliisin turvasuojaajaksi hyväksymä asentaja. Turvasuojaustehtävä määritellään em. lain 1 luvun 2§ 1. ja 17.mom

Järjestelmä koostuu useimmiten erilaisten ilmaisimien lisäksi keskusyksiköstä, käyttölaitteesta, varavirrasta eli akusta ja robottipuhelimesta, joka välittää järjestelmän tietoja eteenpäin. Yleisimmin käytössä olevia ilmaisimia on esimerkiksi passiivinen infrapunailmaisin eli liiketunnistin, lasirikkoilmaisin, magneettikosketin ja mikroaaltoilmaisin. Myös savu- ja kosteusilmaisimia voidaan käyttää. 

Järjestelmiin voidaan yleensä liittää myös esimerkiksi kulunvalvontajärjestelmä, työajanseuranta ja muita yritysten hyötysovelluksia. Järjestelmien integrointi voi tuoda myös kustannussäästöjä. Ainoa rikosilmoitinjärjestelmästä ulospäin näkyvä järjestelmän osa on useimmiten käyttölaite, jolla järjestelmää ohjataan ja käytetään.

Suositukset ja määräykset rikosilmoitinjärjestelmien asennuksista suojattaviin kohteisiin antaa Suomessa Finanssialan keskusliitto.

Aiheesta muualla
----------------

* Poliisi: Turvasuojaaja
* Finanssialan keskusliitto
* Sisäasiainministeriö: Turvallinen pientalo[vanhentunut linkki]
* Suomen turvaurakoitsijaliitto ry (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kodinsuojaus (Arkistoitu – Internet Archive)
* Laki yksityisistä turvallisuuspalveluista 12.4.2002/282
Enrollment Act aiheutti ajoittain levottomuuksia kansan keskuudessa. Kuvassa liittovaltion joukot ottavat yhteen mellakoivan työväenluokan kanssa New Yorkin kutsuntamellakassa.
**Enrollment Act** (tunnetaan myös nimillä **Civil War Military Draft Act** ja **Conscription Act of 1863**) oli sisällissodan runtelemassa Yhdysvaltain Unionissa vuonna 1863 hyväksytty laki, jolla pyrittiin saamaan lisää sotilaita armeijan palvelukseen. Lain taustalla oli vapaaehtoisten sotilaiden vähentyminen sisällissodan pitkittyessä. Enrollment Act velvoitti kaikkia Unionin alueella asuvia terveitä 20-45-vuotiaita miehiä sekä kansalaisuushakemuksen jättäneitä maahanmuuttajia*lähde?* ilmoittautumaan armeijan palvelukseen. Palvelukseen määrättävät miehet valittiin arvonnoilla. Koska afroamerikkalaisilla ei vielä tuolloin ollut Yhdysvaltain kansalaisuutta, oli heidät vapautettu palveluksesta. Lakiehdotus hyväksyttiin Yhdysvaltain kongressissa 3. maaliskuuta 1863 ja samalla se korvasi vuoden 1862 miliisilain. 

Enrollment Actiin kuului mahdollisuus välttää asepalvelus, mikäli henkilö maksoi liittovaltiolle 300 dollaria (vertailun vuoksi mainittakoot, että tavallisen työväenluokkaisen miehen vuositulot olivat usein alle 500 dollaria) tai sai hankittua itselleen sijaisen asepalvelukseen. Tämä aiheutti suurta ärtymystä kansassa ja lakia pilkattiinkin yleisellä hokemalla "rich man's war, poor man's fight" (suom. *Rikkaan miehen sota, köyhän miehen taistelu*). Vaikka varakkaat miehet pystyivätkin halutessaan välttämään sotilaspalveluksen, oli pohjoisvaltioiden armeijassa kuitenkin likimain yhtä paljon varakkaita miehiä kuin pohjoisvaltioiden väestössä keskimäärin. Ostetun vapautuksen lisäksi mustien vapauttaminen palveluksesta aiheutti paikoittain vihanpurkauksia alueen mustaa väestöä kohtaan*lähde?*. Suurin ja tunnetuin Enrollment Actin aiheuttamista levottomuuksista oli New Yorkin kutsuntamellakka, joissa satoja ihmisiä kuoli valkoisten työläisten, mustien ja liittovaltion joukkojen välisissä yhteenotoissa neljän päivän aikana.

Etelävaltioissa oltiin jo ennen Enrollment Actia hyväksytty hyvin samankaltainen laki, joka velvoitti nuoria miehiä värväytymään armeijaan. Myös Etelävaltioissa mies pystyi kuitenkin ostamaan itselleen vapautuksen asepalveluksesta, minkä lisäksi suurten orjaplantaasien omistajat oli automaattisesti vapautettu palveluksesta. Nämä erioikeudet herättivät Etelävaltioiden talonpojissa samanlaista ärtymystä kuin Enrollment Act Pohjoisvaltioissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  "American Civil War: Conscription and the New York City draft riot." Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica, 2015.
2. ↑  "Draft Riot of 1863." Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica, 2015.
**Rikosuhritutkimus** kerää rikosuhrikyselyn avulla tietoa väestön tai väestönosan kokemasta rikollisuudesta. Tutkimuksessa selvitetään kokonaisrikollisuuden määrää, johon kuuluu poliisille ilmoitetun ilmirikollisuuden lisäksi myös ilmoittamatta jäänyt piilorikollisuus.

Kansainvälinen rikosuhritutkimus on toteutettu 1980-luvun lopulta muutaman vuoden välein samoin kysymyksin ja menetelmin eri maissa, jotta tulokset olisivat keskenään vertailukelpoisia. Suomessa kansallisia uhritutkimuksia on tehty vuodesta 1980; niissä on kysytty rikosten lisäksi myös tapaturmista. Vuonna 2012 Oikeuspoliittisessa tutkimuslaitoksessa aloitettiin uusi Kansallinen rikosuhritutkimus, joka perustuu postikyselyyn. Suomessa on tehty lisäksi nuorisorikollisuuskyselyitä, naisuhritutkimuksia sekä lapsiuhritutkimuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Uhritutkimukset *Väkivallan vähentäminen*. Rikoksentorjuntaneuvosto.  Arkistoitu 17.4.2021. Viitattu 3.5.2015.
2. ↑  Kansallinen rikosuhritutkimus Helsingin yliopisto : kriminologian ja oikeuspolitiikan instituutti. Viitattu 3.5.2015.
3. ↑  Kansallinen rikosuhritutkimus Oikeuspoliittinen tutkimuslaitos. Viitattu 3.5.2015. [vanhentunut linkki]
Vássejávri, jonka rannalla Riksgränsen sijaitsee.
**Riksgränsen** on kylä Kiirunan kunnassa, Norrbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa. Riksgränsen sijaitsee aivan Norjan rajan tuntumassa, mistä sen nimikin on peräisin. Napapiirille on matkaa 200 kilometriä, Atlantille vain kuusi kilometriä. Riksgränseniin on hyvät tieyhteydet kaikkialta Ruotsista. Ajomatkaa Kiirunan keskustasta 132 kilometriä, Tukholmasta noin 1 375 kilometriä, Sundsvallista noin 1 000 kilometriä ja Uumajasta noin 735 kilometriä. Kylässä sijaitsee laskettelukeskus.

Riksgränsen syntyi, kun nykyisin Malmbananin nimellä tunnettu rautatieosuus rakennettiin Ruotsin Kiirunan ja Norjan Narvikin välille. Alun alkaen paikalle suunniteltiin jopa pientä kaupunkia. Ensimmäinen talo nousi harjakorkeuteen vuonna 1901, ja vuonna 1934 Ruotsin ensimmäinen hiihtokoulu aloitti toimintansa Riksgränsenillä.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Riksgränsen**.
* Riksgränsen.nu
**Caj Södergård** (s. 1954 Luoto) on VTT:n Digitaalisten palvelujen tutkimusprofessori. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi 1994 Teknillisessä korkeakoulussa, nykyään Aalto-yliopistossa. Hän on työskennellyt konenäön suunnittelijana Decon Oy:ssa ja tutkijana, erikoistutkijana, teknologiapäällikkönä ja professorina VTT:llä.

Tutkimustyössä Södergård on keskittynyt isojen datamäärien (kuva, video, teksti) käsittelyyn ja soveltamiseen eri aloilla, kuten mediateknologiaan, oppimiseen, ravitsemukseen, ympäristötietoon ja viime aikoina biotalouteen. Hän oli EU:n European High Level Expert Groupissa 2015-17 alustamassa Open Science Cloudia (EOSC). Hän on Big Data Value Associationin hallituksessa vuodesta 2015 ja oli  European Big Data Value Forumin 2019 puheenjohtaja.

Huomionosoituksia
-----------------

- Suomen Leijonan ensimmäisen luokan ritarimerkki, 2010

- Hopeinen kunniamerkki, Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland (STV) , 2011

Lähteet
-------

* VTT:n tutkimusportaali (Arkistoitu – Internet Archive)
**Luettelo Yukonin asutuskeskuksista** kattaa kaikki Kanadan territorion Yukonin asutuskeskukset. Yukonissa on kahdeksan kuntaa, mutta yhteensä 32 asutuskeskusta. Näiden lisäksi Statistics Canada on määritellyt Yukoniin neljä laajaa haja-asutusaluetta (engl. *Unorganized territory*) tilastointia varten.

Asustuskeskus saa perustaa kunnallishallinnon, mikäli katsoo sen tarpeelliseksi. Tuolloin asutuskeskus on velvoitettu huolehtimaan alueensa tiestöstä ja muusta infastruktuurista, maankäytöstä, terveydenhuollosta ja yleisestä turvallisuudesta. Valtaosa asutuskeskuksista ei ole järjestänyt paikallishallintoa, joten territorion hallinto on jakanut keskukset viidelle alueelle (engl. *Local Advisory Area*) joilla se itse järjestää välttämättömät palvelut.

Kunnat
------

*Pääartikkeli: Luettelo Yukonin kunnista*
* Carmacks
* Dawson City
* Faro
* Haines Junction
* Mayo
* Teslin
* Watson Lake
* Whitehorse

Muut asutuskeskukset
--------------------

* Beaver Creek
* Burwash Landing
* Carcross
* Destruction Bay
* Ibex Valley
* Johnsons Crossing
* Keno Hill
* Mount Lorne
* Old Crow
* Pelly Crossing
* Ross River
* Stewart Crossing
* Swift River
* Tagish
* Upper Liard

### Intiaaniasutukset

* Carcross 4, reservaatti
* Champagne Landing 10
* Lake Laberge 1, reservaatti
* Moosehide Creek 2, reservaatti
* Teslin Post 13, reservaatti
* Two and One-Half Mile Village
* Two Mile Village
* Kloo Lake
* Klukshu

Lähteet
-------

1. ↑  Population and dwelling counts, for Canada, provinces and territories, and census subdivisions (municipalities), 2011 and 2006 censuses Statistics Canada. Viitattu 22.8.2014. (englanniksi)
2. ↑  Municipal Act (pdf) Government of Yukon. Viitattu 22.8.2014. (englanniksi)
3. ↑  Yukon Communities Government of Yukon. Viitattu 22.8.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yukonin yhteisöjen kotisivu
*
**EYT** on lyhenne sanoista **ei ydinteknisesti turvallisuusluokiteltu**.

Ydinvoimalaitosten turvallisuutta koskevan valtioneuvoston asetuksen (717/2013) 4 §:n mukaan "Ydinvoimalaitoksen turvallisuustoiminnot on määriteltävä ja niihin liittyvät järjestelmät, rakenteet ja laitteet on luokiteltava niiden turvallisuusmerkityksen perusteella". Lisäksi "Turvallisuuden kannalta tärkeät järjestelmät, rakenteet ja laitteet on suunniteltava, valmistettava ja asennettava sekä niitä on käytettävä siten, että niiden laatutaso ja laatutason todentamiseksi tarvittavat arvioinnit, tarkastukset ja testaukset (mukaan lukien ympäristökelpoisuus) ovat riittävät kohteen turvallisuusmerkitys huomioon ottaen".

Ydinlaitoksen järjestelmät, rakenteet ja laitteet on ryhmiteltävä niiden turvallisuusmerkityksen perusteella turvallisuusluokkiin 1, 2, ja 3 sekä luokkaan EYT. Ydinlaitoksen järjestelmät, rakenteet ja laitteet, joilla ei ole merkitystä ydinturvallisuuden kannalta, kuuluvat luokkaan EYT.

Lähteet
-------

1. ↑  YVL B.2 | Säännöstö | STUKlex *www.stuklex.fi*. Viitattu 18.8.2020.
**Kymmenen laulua** on Harri Saksalan toinen sooloalbumi vuodelta 1980. Lobo Records -merkille tehdyn musiikkialbumin tuottajana toimi Pekka Aarnio ja sovittajina Markku Johansson ja Jukka Linkola.

Kun Saksalan esikoisalbumilla *Vaellan vaellan* säestyksenä oli pääosin pelkkä piano, tällä levyllä Saksala esiintyy jousilla vahvistetun studioyhtyeen säestyksellä. Levy sisältää monipuolisen valikoiman suomalaisia ja kansainvälisiä lauluja, muun muassa alun perin ranskankieliset chansonit "Vanhojen rakastavaisten laulu" (Brel) ja "Barbara" (Kosma – Prévert), joka saa albumilla ensi kertaa alkuperäistekstin sodanvastaisuutta henkivän suomennoksen Pentti Saaritsan tekemänä. Mukana on myös kaksi Saksalan omaa sävellystä. 

Saksala omisti albumin saksofonisti Pekka Pöyrylle, jonka viimeiseksi levytykseksi se jäi. 1950-luvun kappaleiden myötä Saksala tekee albumilla kunniaa myös Helge Pahlmanille, joka opetti hänelle harmonikansoittoa.

Kappaleet
---------

### A-puoli

1. Kulkuriveljeni Jan

(A. Tervasmäki, Tapio Rautavaara)
2. Venezuela

(Trad. – Reino Helismaa)
3. Kun nainen puhuu

(Harri Saksala)
4. Katson järviin sinisiin

(L. Afanasjev – Pauli Salonen)
5. Vanhojen rakastavaisten laulu

(Jacques Brel – Aale Tynni, Jaana Lappo)
### B-puoli

6. Luonnonlapsi

(Eden Ahbez – Kullervo)
7. Hurjan pojan koti 

(Trad.)
8. Lapsi ja ristimeri

(Toivo Kärki – Aappo I. Piippo)
9. Puuvillanpoimijan laulu

(Harri Saksala – B. Traven, Rauno Ekholm)
10. Barbara

(Joseph Kosma – Jacques Prévert, suom. Pentti Saaritsa)

Muusikot
--------

* Juhani Aaltonen
* Olli Ahvenlahti
* Kari Alanne
* Ilkka Hanski
* Antero Jakoila
* Markku Johansson
* Jukka Linkola
* Pekka Pohjola
* Pekka Pöyry
* Esko Rosnell
* Upi Sorvali
* Hasse Walli
* Ronnie Österberg
* jousiryhmä

Lähteet
-------

1. ↑  Harri Saksala ‎– Kymmenen Laulua Discogs-levytietokanta. Viitattu 17.6.2018. (englanniksi)
2. ↑  Fagerlund, Markku: Levyraadista ennakkoasenteita.  *Helsingin Sanomat*, 27.6.1979, s. 15. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. 1 2  Hytönen, Mattiesko: Harri Saksala otti hanurin ja lähti reissulle. 50-luvun laulu sai seuraajansa.  *Helsingin Sanomat*, 7.9.1980, s. 23. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Ruacanan putoukset** on vesiputous Namibian ja Angolan rajalla, Ruacanassa, Omusatissa Kunenejoen varrella. Putoukset ovat 107 m korkeat ja yli 1000 m leveät silloin, kun vettä on joessa enimmillään. Kyseessä on yksi Afrikan suurimmista vesiputouksista niin sen vesimäärän kuin leveyden ja korkeudenkin suhteen. Putouksissa on eniten vettä sadeajan jälkeen huhti- ja toukokuussa.

Putousten läheisyydessä, Angolan puolella, ovat Caluequen pato 40 km päässä sekä ja Ruacanan pato putousten tuntumassa, joista viimemainitun yhteydessä on Ruacanan vesivoimalaitos, johon suuri osa Kunenen vesistä ohjataan sähkön tuottamiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ruacana Falls, Namibia *World Waterfall Database*. worldwaterfalldatabase.com. Viitattu 18.10.2021. (englanniksi)
2. ↑  Alvine Kapitako: Stairs at Ruacana waterfalls in state of disrepair *New Era (Namibia)*.  31.1.2019. Windhoek. Viitattu 18.10.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  Ruacana Falls, Water falls and hydro-electric power plant *Info-Namibia*. Viitattu 18.10.2021. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruacanan putoukset**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ruacana Falls
**Kymmenen virran maa** on Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin maakuntalaulu. Sen on sanoittanut A. V. Koskimies ja säveltänyt Oskar Merikanto. Myös Leevi Madetoja on tehnyt tekstiin oman sävellyksensä.

Ilmaus "kymmenen virtaa" on herättänyt keskustelua. Yleisesti ajatellaan, että Pohjanmaan jokiin luetaan Oulu-, Siika-, Pyhä-, Kala-, Lesti-, Perhon-, Ähtävän-, Lapuan- sekä Kyrönjoki, mutta onko kymmenes esimerkiksi Kemijoki, pidetään tulkinnanvaraisena. Toisaalta laulussa on säkeistö: *Kemi, Tornio, Ounas, Oulu ja Ii, olen nähnyt uomanne aavat. Ja mieleni laajeten lainehtii ja suoneni tarmoa saavat. Jokes uljahat syöntäni suurentaa, oi Kymmenen virran maa.* Tästä voidaan päätellä, että laulu kuvaa myös Peräpohjolaa, joka oli historiallisen Pohjanmaan osa. Tämän vuoksi laulu on myös Lapin maakuntalaulu. Kymmenellä virralla ei välttämättä tarkoitetakaan joitakin tiettyjä jokia, vaan se on mahdollisesti kuvaannollinen ilmaisu. Ilmaus "Kymmenen, kymmenen virran maa" voidaan siis tulkita tarkoittavan kymmenien tai satojen virtojen maata.

Maa ponteva Pohjolan äärillä on,
se on entistaistojen tanner.
Niin rohkea, reima ja horjumaton,
se on muistojen mainio manner.
Tämä maa minun mieltäni innostaa,
se on kymmenen, kymmenen virran maa!

  

Revontulta sen talvinen taivas luo,
kun pakkanen parhaana räiskää,
ja tunturilaaksojen vuolas vuo,
se kallioseinihin läiskää.
Niin mieltäni nostaa ja juhlistaa
tämä kymmenen, kymmenen virran maa!

  

Kesäaurinkos kanssa ma valvonut oon
ja viettänyt yötöntä yötä.
Ja vaipuen vienohon haaveiluun
vain katsonut Luojan työtä.
En tenhoas tuota voi unhottaa,
oi kymmenen, kymmenen virran maa!

  

Olet voiman ja vilppauden kotimaa –
tätä kannat kaksoisleimaa.
Se mieleni toivoja toinnuttaa,
se antavi intoa reimaa.
Oi loistaos loitos aikojen taa,
tulevaisten toivojen kallis maa!

Katso myös
----------

* Seitsemän kymen Karjala

Lähteet
-------

1. ↑  Kymmenen virran maa *kirjastovirma.fi*.  Arkistoitu 26.5.2015. Viitattu 5.12.2017.
2. ↑  Laulun lyriikka (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Kymmenen virran maa*** 

* Kymmenen virran maa Toivo Loukon esittämänä (1929) Ylen Elävässä arkistossa – ensimmäinen levytys laulusta.
1. Condate (nyk. Condres)
2. Condate (nyk. Cognac)
**Condate** oli kahden antiikin aikaisen kaupungin nimi Gallia Aquitaniassa nykyisen Ranskan alueella. Toinen sijaitsi nykyisen Condresin kylän lähellä ja toinen nykyisen Cognacin kaupungin paikalla.

Gallia Aquitanian Condate-nimisiä kaupunkeja ei tule sekoittaa Gallian lukuisiin muihin Condate-nimisiin kaupunkeihin.

Condate nykyisessä Condresissa
------------------------------

*Tabula Peutingerianan* mukaan Gallia Aquitanian toinen Condate sijaitsi Anderitumista Ruessiumiin johtaneen tien varrella, 22 gallialaisen leugan eli noin 48 kilometrin päässä Anderitumista. Se sijoitetaan nykyiseen Condresiin. Kaupunki oli rakennettu nykyisten Chapeauroux- ja Allier-jokien yhtymäkohtaan. Tähän viittasi myös sen kelttiläisperäinen nimi, joka tarkoittaa jokien yhtymäkohtaa.

Kaupungin paikalta on löydetty jäänteitä Allier-joen kummaltakin rannalta. Löytöihin lukeutuu muun muassa sillan ja muurien jäänteitä sekä rahoja, joista varhaisimmat ovat gallien itse lyömiä ja myöhäisimmät Gallienuksen ajalta 200-luvulta.

Condate nykyisessä Cognacissa
-----------------------------

*Tabula Peutingerianan* mukaan Gallia Aquitanian toinen Condate sijaitsi Mediolanum Santonumin ja Vesunnan välissä. Se sijoitetaan nykyiseen Cognaciin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William: "Condate (5), Condate (7)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "CONDATE (Condres) Lozère, France", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Condate (Condres) *Pleiades*. Viitattu 6.3.2023.
4. ↑  Condate (Cognac) *Pleiades*. Viitattu 6.3.2023.
5. ↑  "17 B4 Condate, 14 E3 Condate", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
Ruahan kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Tansania |
| Pinta-ala | 
20,2 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
Safari, kansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1964View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Kirahvi Ruahan kansallispuistossa.
**Ruahan kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Tansaniassa. Se tunnetaan kymmenestätuhannesta norsustaan. Puiston pinta-ala on 10 300 neliökilometriä, joten se on Tansanian toiseksi suurin kansallispuisto.

Tansanian kansallispuistot (vihreällä) ja riistanhoitoalueet (keltaisella)
Puisto sijaitsee Itä-Afrikan suuressa hautavajoamassa Iringan ja Mbeyan alueilla maan keskiosassa. Rungumin riistanhoitoalue on sen rajanaapuri.

Ruahassa Itä- ja Etelä-Afrikan eläimistö ja kasvisto kohtaavat. Siellä on tavattu 528 lintulajia ja 1650 kasvilajia.

Puiston halki virtaa Ruaha-joki, jonka sivujoet kuivuvat kuivan kauden aikana. Siellä tavataan monenlaisia antilooppeja, ja niitä saalistavia leijonia, leopardeja, gepardeja, täplä- ja juovahyeenoita ja hyeenakoiria.

Lähteet
-------

1. ↑  Ruaha (Arkistoitu – Internet Archive) Tanzania Parks
2. ↑  Fauna (Arkistoitu – Internet Archive) Ruaha.com
3. ↑  Overview (Arkistoitu – Internet Archive) Ruaha.com

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruahan kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa
**Concord** ([ˈkɒŋkərd], kuten sana *conquered*) on kunta Yhdysvaltojen Massachusettsin osavaltion itäisessä Middlesexin piirikunnassa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 17 668. Bostonin metropolialueeseen kuuluva kaupunki sijaitsee runsaan puolen tunnin ajomatkan päässä Bostonin keskustasta länsiluoteeseen kohdassa, jossa Sudbury- ja Assabet-joet yhtyvät Concord-joeksi.

Huhtikuussa 1775 Concordissa käytiin yksi Yhdysvaltain vapaussodan ensimmäisistä taisteluista.

Concord oli 1800-luvulla monien merkittävien kirjailijoiden asuinpaikka. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat Henry David Thoreaun, Ralph Waldo Emersonin, Nathaniel Hawthornen ja Louisa May Alcottin kotitalot. Säveltäjä Charles Ives sai toiseen pianosonaattiinsa innoituksen Concordin kaupungin menneestä kirjailijaelämästä. Vuonna 1919 julkaistu sävellys tunnetaankin lisänimillä *Concord, Mass. 1840–60* tai *Concord Sonata*.

Kuvia
-----

* Ralph Waldo Emerson HouseRalph Waldo Emerson House
* Henry David Thoreaun synnyinkotiHenry David Thoreaun synnyinkoti
* Great Meadows -⁠luonnonsuojelualueGreat Meadows -⁠luonnonsuojelualue
* Old North BridgeOld North Bridge
* Louisa May Alcottin taloLouisa May Alcottin talo

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Concord, Massachusetts & en:Piano Sonata No. 2 (Ives)
**Enrico Bartoletti** (7. lokakuuta 1916 Calenzano – 5. maaliskuuta 1976) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 27. heinäkuuta 1939 ja nimitettiin Luccan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Mynduksen titulaaripiispaksi 19. kesäkuuta 1958. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ermenegildo Florit, jota avustivat Antonio Bagnoli ja Francesco Niccoli.

Bartoletti sai 2. tammikuuta 1971 nimityksen Luccan koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Mynduksen titulaariarkkipiispaksi. 20. tammikuuta 1973 hänestä tuli Luccan arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 31. maaliskuuta 1973. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Enrico Bartoletti


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |

 |
**Hietoinen** (myös *Mommila*) on kylä Hausjärven koillisosassa. Vuoteen 2009 se oli osa Lammin kuntaa. Hietoinen on alueen postitoimipaikka, mutta kylästä käytetään puheessa ja kirjoissakin enimmäkseen nimeä Mommila kylässä sijaitsevan Mommilan kartanon mukaan. Maarekisterissä kylän nimenä on *Mommila-Hietonen*. 

Kylä oli vuoden 2009 alkuun asti osa entistä Lammin kuntaa, ja Hämeenlinnan seudun kuntaliitoksen 2009 jälkeen se kuului vuoden 2009 ajan Hämeenlinnaan. Asukkaiden keräämän adressin vuoksi kylä liitettiin 1.1.2010 osaksi Hausjärveä. Nykyään nimeä Mommila käytetään myös Hausjärven Torholan kylässä sijaitsevasta Mommilan asemakylästä, joka on saanut nimensä Mommilan kartanoa varten sinne perustetusta Mommilan rautatieasemasta.

Hietoisissa on kyläkirkko, eli alkujaan Mommilan kartanon rukoushuoneeksi rakennettu Mommilan kirkko, ja syksyyn 2007 asti kylässä toimi kyläkoulu. Mommila on historiankirjoissa tunnettu Mommilan kartanon omistajan Alfred Kordelinin, Mommilan veriteoissa 1917 surmansa saaneen aikansa rikkaimman suomalaisen, viimeisenä asuinpaikkana. Kordelin panosti työntekijöidensä oloihin rakennuttamalla kartanon läheisyyteen kirkon ja koulun. Koulurakennus toimii nykyisin seurakuntatalona kirkon vieressä.

Nykyisin Mommila tunnetaan parhaiten Mommilanjärven soutelusta, joka järjestetään vuosittain heinäkuun puolivälissä Mommilanjärvellä. Varsinainen tapahtuma-alue on järven eteläosassa Haminankylän kohdalla.

Lähteet
-------

1. ↑  *Maastokartta* 1:20000. 2133 05 HIETOINEN.  Maanmittauslaitos, 1995.
2. ↑   (luettu 22.11.2014)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
Enrico Guazzoni
**Enrico Guazzoni** (18. syyskuuta 1876 Rooma – 24. syyskuuta 1949 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja taidemaalari.

Ura
---

Taidetta opiskellut Guazzoni aloitti elokuvauransa Alberini & Santoni -yhtiön lavastajana vuonna 1906. Vuodesta 1909 lähtien hän toimi Cinesin lavastajana ja ohjaajana. Hän nousi maailmanmaineeseen Rooman valtakuntaan sijoittuvilla spektaakkelielokuvilla kuten *Quo vadis?* (1912) ja *Giulio Cesare* ("Julius Caesar", 1913).

Vuonna 1918 Guazzoni perusti oman tuotantoyhtiön, joka meni pian nurin italialaisen elokuvateollisuuden kriisissä. Ohjaajan Cinesille tekemä suurenmoinen miekka ja sandaali -spektaakkeli *Messalina* (1923) toimi muun muassa Hollywoodin *Ben-Hurin* (1925) esikuvana, mutta johti osaltaan yhtiön konkurssiin. Myöhemmin Guazzoni ohjasi useita viihde-elokuvia.

Elokuvia
--------

* *Agrippina, Neron äiti*, 1911
* *Alì Babà*, 1911
* *Una tragedia al cinematografo*, 1913
* *Messalina*, 1923
* *I pirati della Malesia*, 1941

Lähteet
-------

* Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

### Viitteet

1. ↑  Moliterno, s. 157–158.
2. ↑  Moliterno, s. 158.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Enrico Guazzoni (englanniksi)
* Elonet: Enrico Guazzoni

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Mikko Puhakka** (29. marraskuuta 1877 Jääski – 4. joulukuuta 1924 Imatra) oli suomalainen toimittaja ja nuorisoseuramies.

Koivistolla räätälinä ja lakkitehtailijana toiminut Puhakka osallistui nuorisoseuratoimintaan ja vuonna 1902 hänestä tuli Etelä-Karjalan Nuorisoseuran sihteeri Viipurissa. Hän työskenteli myös *Viipurin Sanomien* ja *Karjalan* toimittajana. Vuosina 1910–1913 Puhakka oli *Savon* ja *Savon Lehden* päätoimittajana Kuopiossa, minkä jälkeen hän palasi *Karjalan* toimitukseen. Vuodesta 1919 lähtien hän työskenteli Imatran Valtionhotellin johtajana.

Puhakka tuli tunnetuksi sortovuosien venäläistämistoimien kiivaana vastustajana. Hän osallistui nuorsuomalaisten toimintaan Viipurissa ja Kuopiossa piirisihteerinä sekä piiritoimikunnan jäsenenä ja puheenjohtajana. Myöhemmin Puhakka kuului kokoomuspuolueeseen.

Teoksia
-------

* *Mitä nuorisoseurat ovat vaikuttaneet Etelä-Karjalassa*. Laihia: Pyrkijän toimitus, 1904.
* *J. H. Erkon muisto: juhannusjulkaisu*. Viipuri: Karjalan Kirjapaino-osakeyhtiö, 1907.
* *Juuret syvemmällä: laillisuustaistelun aikaisemmilta ajoilta*. Kokoillut Jorma. Viipuri: Karjalan Kirjapaino-osakeyhtiö, 1907.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mikko Puhakka.  *Karjala*, 5.12.1924, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
**Mikko Pulkkinen** (1. helmikuuta 1940 Iisalmi – 19. toukokuuta 2016) oli suomalainen arkkitehti. Hän tuli tunnetuksi vanhojen arvorakennusten entistämis- ja muutostöistä sekä uudisrakennuksista, kuten yhtenä kolmesta Helsingin Musiikkitalon suunnittelijasta yhdessä Marko Kivistön ja Ola Laihon kanssa. Hän oli turkulaisen LPR-arkkitehdit -toimiston perustajaosakas yhdessä Laihon ja Ilpo Raunion kanssa, kunnes perustajakolmikko vetäytyi eläkkeelle 2013.

Vuosina 1994–1997 Pulkkinen vastasi yhdessä Laihon, Raunion ja Pauno Narjuksen kanssa Crichton-Vulcanin vanhojen telakka- ja köysitehdasrakennusten muuttamisesta Turun ammattikorkeakoulun taideakatemian käyttöön. 1980-luvun puolivälissä Pulkkinen vastasi Juvan kirkon korjaustöiden suunnittelusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolinuutinen, *Turun Sanomat* 24.5.2016 s. 20.
2. ↑  LPR-arkkitehdit sai uudet omistajat ja toimitusjohtajan.  *Rakennuslehti*, 20.12.2013.  Suomen Rakennuslehti. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.12.2013.
3. ↑  Vertainen, Kirsi: *Juvan kivikirkko*. Juvan seurakunta, 2013. ISBN 978-952-93-2637-2. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Lit** (黎, pinyin: Lí) ovat Kiinassa asuva etninen ryhmä. Suuri enemmistö heistä asuu Hainanin provinsissa liden ja miaojen autonomisessa prefektuurissa. Lin kieli on läheistä sukua esimerkiksi zhuangille ja shuille, ja se kuuluu thailaisiin kieliin. Vuoden 1990 väestönlaskennan mukaan litä oli 1 110 900. Vuoden 2010 marraskuun 1. päivän väestönlaskennan mukaan li-kansan koko oli kasvanut, ja heitä oli tuolloin 1 463 064.

Historia
--------

Liden asuttama alue Hainanilla keltaisella.
Historiotsijoiden ja arkeologien mukaan lit ovat asuneet Hainanilla jo kolmen vuosituhannen ajan. Han-kiinalaiset tulivat saarelle noin kaksituhatta vuotta sitten ja he olivat alistaneet saaren valtaansa 600-luvulle mennessä. Lit eivät kuitenkaan alistuneet taistelutta ja he saivatkin villin maineen Kiinassa. Jo Tang-dynastian aikaisissa lähteissä lit kuvaillaan vihamielisiksi ja kapinahenkisiksi. Ming-dynastian ja Yuan-dynastian aikana keskusvalta joutui taltuttamaan useita liden kapinoita. Kiinalaisten valta ulottuikin pitkälti pelkästään Hainanin rannikolle liden hallitessa saaren sisämaata. Jatkuvat kapinat vahvistivat liden huonoa kuvaa han-kiinalaisten keskuudessa.

Liden maine parani Kiinan sisällissodan myötä. Lijohtaja Wang Guoxing johti noin 15 000:ta sotilasta japanilaisia ja kansallismielisiä vastaan kommunistien puolella. Hänen joukkonsa olivat Mao Zedongia tukeneista vähemmistökansalaisuuksien joukoista suurimmat. Kommunistien voitettua vuonna 1949 lit saivatkin sankarimaineen Kiinassa. Romantisoituja tarinoita liden taistelusta kommunismin puolesta on käytetty usein Kiinan virallisessa historiankirjoituksessa.

Kulttuuri
---------

Lit on oikeastaan sateenvarjotermi joukolle useampia toisistaan eroavia ryhmiä. Jotkut tutkijat jakavat lin kielen viiteen eri kieleen, jotka voidaan edelleen jakaa eri murreryhmiin. Lit mieltävät usein itsensä pikemminkin osaksi omia kielellisiä ryhmiään, kuin osaksi yhtenäistä liden kansaa. Kielen ohella liden alaryhmiä jakaa myös maantiede. Suurin osa listä on maanviljelijöitä, jotka kasvattavat esimerkiksi riisiä, kookoksia, kahvia, kaakaota, mangoja ja banaaneja. Poiketen suurimmasta osasta naapureitaan, lit omistavat maansa yhteisöinä ja sato jaetaan yhteisön kesken.

Lähteet
-------

1. 1 2  25-19 Geographic Distribution and Population of Ethnic Minorities (Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaiset virallisten etnisten vähemmistökansallisuuksien väestömäärät, julkaistu osana vuoden 2014 tilastollista vuosikirjaa) *China Statistical Yearbook 2014*. National Bureau of Statistics of China, stats.gov.cn. Viitattu 12.4.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  James S. Olson: *An ethnohistorical dictionary of China*, s. 200–201. Greenwood Press, 1998. ISBN 0–313–28853–4. (englanniksi)
Lisämunuaiskuoren karsinooma
**Lisämunuaiskuoren kasvaimet** aiheuttavat lisämunuaiskuoren liikatoimintaa. Ne ovat syynä moniin hyperadrenalismiin liittyviin sairauksiin. Ne ovat usein funktionaalisia, jolloin ne vaikuttavat elimistön hormonitasapainoon. Yleisimmin lisämunuaiskuoren benignit eli hyvänlaatuiset adenoomat vaikuttavat aldosteronin eritykseen zona glomerulosasta, kun taas malignit eli pahanlaatuiset karsinoomat vaikuttavat androgeenien tuotantoon zona reticulariksessa. Oireet liittyvät näiden hormonien liialliseen tuotantoon. Kaikki lisämunuaiskuoren kasvaimet eivät kuitenkaan ole funktionaalisia, eli ne eivät vaikuta minkään lisämunuaiskuoren tuottaman hormonin määrään. Kasvaimen funktionaalisuus voidaan todeta laboratoriotestein mittaamalla tietyn hormonin ja sen metaboliittien konsentraatio verestä.

Kasvainten tyypit
-----------------

### Lisämunuaiskuoren adenoomat

Suurin osa lisämunuaiskuoren adenoomista ei vaikuta lisämunuaiskuoren hormonituotantoon, eli ne ovat niin sanotusti hiljaisia. Tämän vuoksi niitä ei välttämättä diagnosoida potilailla, vaan ne löytyvät kuoleman jälkeen tehtävässä ruumiinavauksessa ns. sattumalöydöksinä. Makroskooppisesti lisämunuaiskuoren adenoomat ovat keltaisia tai kelta-ruskeita, mikä johtuu kasvainsolukon rasvoittumisesta. Yleensä ne ovat läpimitaltaan noin 1–2 senttimetriä. Mikroskooppisesti ne muodostuvat solukosta, joka on lähellä normaalia lisämunuaiskuoren solukkoa. Tumat ovat pieniä, mutta jonkin verran pleomorfismiakin voidaan nähdä. Solut voivat on eosinofiilisiä ja vakuolisoituneita riippuen lipidisisällöstä. Mitoottista aktiivisuutta nähdään harvoin.

Lisämunuaiskuoren karsinooman histologia
### Lisämunuaiskuoren karsinoomat

Lisämunuaiskuoren karsinoomia tavataan kaiken ikäisillä potilailla. Kaksi harvinaista sairautta, Li-Fraumenin oireyhtymä ja Beck-with-Wiedemannin oireyhtymä, voivat aiheuttaa karsinooman. Useimmiten ne ovat makroskooppisesti suurehkoja ja invasiivisia. Ne sisältävät nekroroosia ja kystisiä muutoksia. Verestys on yleistä. Mikroskooppisesti solukko voi olla hyvin erilaistunutta, kuten adenoomissa, mutta solut voivat olla myös hyvinkin häiriintyneitä, pleomorfisia ja huonosti erotettavissa lisämunuaiskuoren etäpesäkkeistä. Niillä on korkea taipumus invasoida lisämunuaislaskimoon, alaonttolaskimoon ja imuteihin. Etäpesäkkeitä esiintyy useimmiten läheisissä imusolmukkeissa ja keuhkoissa.

Katso myös
----------

* Li-Fraumenin oireyhtymä
* Cushingin oireyhtymä
* Adrenogenitaalinen oireyhtymä

Lähteet
-------

* Kumar, V. Abbas, A. K. Fausto, N. & Mitchell, R. N.: *Robbins Basic Pathology, 8th edition*, s. 796. Philadelphia, PA: Saunders, 2007. ISBN 978-0-8089-2366-4.

Aiheesta muualla
----------------

* TherapiaFennica - Lisämunuaisen sairaudet
**Martti Iisakki Moisala** (21. kesäkuuta 1916 Paavola – 7. lokakuuta 2008 Taivalkoski) oli suomalainen oikeustieteen maisteri, nimismies ja kirjailija.

Moisala pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1936. Hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa mutta sotavuodet viivästyttivät opintoja niin että hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1947. Moisala oli sodan aikana muun muassa konekiväärijoukkueen johtajana ja komppanianpäällikkönä. Hän yleni luutnantiksi ja myöhemmin reservissä kapteeniksi.

Moisala oli vt. nimismiehenä Pudasjärvellä 1948 sekä nimismiehenä Taivalkoskella 1948–1969 ja Iissä vuodesta 1969 eläkkeelle jäämiseen saakka. Eläkevuosinaan hän asui Taivalkoskella.

Eläkkeellä ollessaan Moisala kirjoitti muistelmakirjan sekä kokoelman Taivalkosken kyläbaarissa kokoontuvan "selkosen baariparlamentin" puheenaiheista.

Teoksia
-------

* *Päivittäin: Korpifilosofiaa ja vähän muutakin*. Martti Moisala, Taivalkoski 2000
* *Päivittäin: Korpifilosofi muistelee*. Martti Moisala, Taivalkoski 2001
* *Hylätty veteraani*. Martti Moisala, Taivalkoski 2005

Lähteet
-------

1. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 660. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.
2. ↑  Martti Moisala. Kirjasampo.fi.
3. 1 2 3  Martti Moisalan muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.
4. 1 2  Taivalkoskelaisia kirjailijoita. (Arkistoitu – Internet Archive) Kirjastovirma.
5. ↑  Paljon tehtäviä, mutta vähän rahaa. *Kaleva* 22.5.2006.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Martti Juhani Mela** (22. kesäkuuta 1933 Viipuri – 20. marraskuuta 2005 Oulu) oli Oulun yliopiston biofysiikan professori.

Melan vanhemmat olivat Martti Mauritz Mela ja Matilda Kurki. Hän tuli ylioppilaaksi Turun yhteiskoulusta 1953 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1958, tekniikan lisensiaatiksi 1963 ja tekniikan tohtoriksi 1969. Siemens-Sähkö Oy:n myynti-insinöörinä Mela toimi 1959, Vuoksenniskan osastoinsinöörinä 1959–1961, Teknillisen korkeakoulun vanhempana assistenttina 1961–1962 ja Turun yliopiston huoltoinsinöörinä 1962–1964. Mela oli valtion teknistieteellisen toimikunnan tutkimusassistentti ja nuorempi tutkija 1967–1971, Kuopion yliopiston fysiikan apulaisprofessori 1975 ja Oulun yliopiston biofysiikan professori 1975–1998. Hän oli vierailevana tutkijana Pennsylvanian yliopistossa Yhdysvalloissa 1964–1966, Medikor Worksilla Budapestissä 1969–1971 ja Hampurin yliopistossa 1971–1973. Mela toimi useissa alansa järjestöissä, samoin kuin esimerkiksi Tietomaa Oy:n johtokunnassa 1985–1993. 

Melan biofysiikan professuuri oli ensimmäinen Suomessa. Hänen tutkimuskohteitaan olivat muun muassa hyönteisten aistinelimet ja biologisten prosessien systeemiteoria. Mela oli myös Maanpuolustuksen tieteellisen neuvottelukunnan MATINE:n jäsen. Hän osallistui raamatunlähetystyöhön Gideons International -järjestössä. 

Sotilasarvoltaan Mela oli reservin yliluutnantti (1993), hänen ensimmäinen puolisonsa 1960–1969 oli Leena Ankio ja toinen vuodesta 1978 Sirkka Vallittu.

Lähteet
-------

1. 1 2   Melan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
2. 1 2  Veli-Matti Autio: *Suomen professorit. Finlands professorer*. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.  s. 396


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |