recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Geotekniikka** on tekniikan osa alue, joka käsittelee maa- ja kallioperän teknisiä ominaisuuksia ja niiden soveltamista maa- ja pohjarakentamiseen. 

Geoteknisessä suunnittelussa mitoitetaan ja määritetään rakennusten ja rakenteiden liittyminen maa- tai kallioperään. Tällaisia rakenteita ovat myös infra-rakenteet kuten esimerkiksi tiet, rautatiet ja putkijohdot. Suunnittelussa määritetään perustamistavat sekä muut maa- ja kalliorakentamiseen liittyvät osa-alueet yhteistyössä muiden rakennushankkeen suunnittelijoiden kanssa. Suunnittelussa määritetään myös tarvittavat maa- ja kallioperän muokkausmenetelmät esimerkiksi kaivamalla, louhimalla, täyttämällä, tukemalla, lujittamalla ja niin edelleen. Geotekninen suunnittelu perustuu geotekniseen mitoitukseen, jossa käytetään hyväksi maa- ja kallioperän tutkittuja teknisiä ominaisuuksia. Suunnittelussa otetaan huomioon muun muassa maan sortumavaara, painuma- ja kantavuusominaisuudet, maakosteus, pohjavesi, routa, maaperän pilaantuneisuus sekä radon. 

Geotekninen suunnittelija on geotekniikkaan perehtynyt asiantuntija, joka on koulutukseltaan ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut diplomi-insinööri, ammattikorkeakoulututkinnon suorittanut insinööri (AMK) tai opistotutkinnon suorittanut insinööri.

Maalajien tekniset ominaisuudet
-------------------------------

Maalajien teknisiin ominaisuuksiin vaikuttaa eniten raekokojakauma, jota tutkitaan seulonnalla (yli 0,063 mm:n jakeet) ja areometrikokeella (alle 0,0063 mm:n jakeet). Rakeisuus vaikuttaa maalajin lähes kaikkiin ominaisuuksiin kuten tiheyteen, leikkauslujuuteen, vedenläpäisevyyteen, tiivistyvyyteen, kapilaariseen nousuun ja muihin ominaisuuksiin.

Kirjallisuutta
--------------

* Jääskeläinen, Raimo: *Geotekniikan perusteet*. Tampere: Tammertekniikka, 2009. ISBN 978-952-5491-50-0.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Geotekniikka**.
* Suomen geoteknillinen yhdistys.
* Helsingin kaupungin kiinteistöviraston geotekninen osasto (Arkistoitu – Internet Archive).
* Tampereen yliopiston Tutkimuskeskus Terra.
**Luovuustekniikat** ovat ideoinnin ja ongelmanratkaisun, esimerkiksi tuotekehitystoiminnan tueksi kehitettyjä työmenetelmiä. Kuten teknisessä lähestymistavassa yleensäkin niin luovuustekniikoiden taustalla ei ole kovin syvällistä itse luovuuskäsitteen tarkastelua vaan luovuustekniikat ovat hyvin käytännönläheisiä. Niiden yleisenä periaatteena on saada jonkin asian käsitykset pois normaaleista olettamuksista ideana, että ongelmien ratkaisu saattaa olla oletetun ratkaisujoukon ulkopuolella. Luovuustekniikat ovat menetelmiä, joiden avulla voidaan saada aikaan nokkelia oivalluksia perinteisten ratkaisujen sijaan. Luovuustekniikoita tai -menetelmiä käytetään joko yksin tai ryhmissä. Nykyisin puhutaan usein innovatiivisuudesta, kun tavoitteena on pyrkiä saattamaan ideoita käytännön tasolle. Innovatiivisuus on siis käytännön tuotteina ja ilmiöinä toteutuvaa luovuutta

Luova ongelmanratkaisu
----------------------

Luovassa ongelmanratkaisussa yhdistetään tietoja ja asioita niin, että tulos on tekijälleen uusi. Se edellyttää luovia ajattelutapoja ja asenteita sekä erityisiä kykyjä ja taitoja. Luova ongelmanratkaisu on prosessi, johon kuuluu ongelman tai parannusmahdollisuuden huomaaminen, siihen liittyvien tosiasioiden, näkemysten ja tavoitteiden tunnistaminen, sekä lähestymistapojen ja ideoiden tuottaminen, ideoiden arvioiminen, valitseminen ja toteuttaminen. 

Luovan ongelmanratkaisuprosessin välttämätön ehto on kaikkien ryhmän jäsenten positiivinen asenne, asioiden ja ideoiden tasavertainen käsittely ja ongelmien näkeminen haasteina, sekä ongelmanratkaisuun sitoutuminen.

Positiivinen asenne ilmenee ideoiden myönteisenä käsittelynä. Puutteiden esittäminen on rakentavaa, esimerkiksi 3+ ja Miten -tekniikka. Myönteisyys tekee ideoinnista miellyttävää, ja osoittaa ryhmälle, mikä ideassa on hyvää ja mistä suunnasta löytyy lisää hyviä ideoita.

Luovuustekniikoiden käyttötarkoitukset
--------------------------------------

Luovuustekniikoita käytetään elinkeinoelämässä, kun halutaan kehittää organisaatiota, tuotteita tai tuotteen markkinointistrategioita.

Luovuustekniikoita ovat:

* aivoriihi (eng. Brainstorming)
* synektiikka
* Edward de Bonon useat mallit kuten ajattelun kuusi hattua (six thinking hats),
* Systematic Inventive Thinking eli SIT
* tuplatiimi
* rentoutus ja mietiskely
* fläppitaulutekniikka
* Appelsiini/banaani
* ongelman hahmottamisessa SWOT-analyysi, käsitekartta ja kalanruotoanalyysi

Luovuusmenetelmien menestyminen perustuu niiden tuloksellisuuteen.

Katso myös
----------

* Innovaatio

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive) Luovan ongelmanratkaisun työtavat
* sivuilla on lisää luovuustekniikoista eli ideointityökaluista

### Viitteet

1. ↑  Siltala Reijo 2009. Innovaatiot, luovuus ja innovatiivisuus. Teoksessa Taatila Vesa (toim.) 2009. Innovaatioiden lähteillä. Vantaa: Laurea.
2. ↑  Siltala Reijo 2010. Innovatiivisuus ja yhteistoiminnallinen oppiminen liike-elämässä ja opetuksessa. Turku: Turun yliopisto
*Tämä artikkeli kertoo jäljestä kudoksessa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
Arpia käsivarressa.
Aknen aiheuttamia arpia poskessa.
**Arpi** on parantunut vaurioalue, jossa kudos on korvautunut arpikudoksella, joka on runsaskollageenista sidekudosta.

Ihoon arpi syntyy tyvikerroksen vaurioiduttua pitkältä matkalta. Vaurion on voinut aiheuttaa syvä finni, vesirokko, haava, palovamma tai kirurginen viilto. Arven muodostumisen riski on sitä suurempi, mitä suurempi on tyvisolukerroksen vaurio. Kun sekä orvaskesi että tyvikerros on raapiutunut pois, arpi syntyy varmasti.

Vaurion seurauksena orvaskedestä poistuu ainetta, joka korvautuu arpikudoksella. Arpi on aluksi punainen, koska sen kudokseen kasvavat verisuonet kuljettavat arpeen rakennusmateriaalia. Arpi vaalenee ruusunpunaiseksi ja muuttuu lopulta valkoiseksi, kovaksi ja joustamattomaksi.

Arpikudos on erilaista kuin korvaamansa kudos; ihon arvessa ei ole hiki- tai talirauhasia, karvafollikkeleita tai pigmenttisoluja, joten se ei rusketu, eikä siihen kasva karvoja. Arpi saattaa muuttua kireäksi, kovaksi ja joustamattomaksi sekä rajoittaa nivelten liikkuvuutta. Se voi myös kutista ja särkeä, ja se voi näyttää rumalta.

Hypertrofisiksi kutsutaan arpia, jotka paksuuntuvat ja kohoavat harjannemaiseksi. Keloidi tarkoittaa arven liikakasvua, jossa arpi paisuu jopa alkuperäisen vamman rajan ohi. Keloidi on punainen, paksu, helposti tulehtuva ja toisinaan kutiava, mutta se ei ole pahanlaatuinen kasvain.

Arven syntymistä ihoon voi hillitä käyttämällä vuotamattomaksi muuttuneen vauriokohdan päällä usean viikon tai kuukauden ajan silikonivoidetta tai -laastaria. Arpia voidaan peittää pigmentoinnilla tai tatuoinnilla.

Arpeuttaminen on arpien aiheuttamista ihoon tarkoituksellisesti esimerkiksi esteettisistä tai kulttuurisista syistä.

Sydänlihakseen arpi voi muodostua sydäninfarktin seurauksena.

Lähteet
-------

1. ↑  arpi *Lääketieteen sanasto*.  18.10.2016. Duodecim. Viitattu 28.3.2022.
2. 1 2 3 4 5  Adler, Yael: *Iholla: kaikki kehomme suurimmasta elimestä*, s. 61–65. (alkuteos *Haut Nah*, 2016). Suomentanut Lustig, Elina. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-31644-2.
3. ↑  Theresa M. Winge: History of Scarification *Love to Know*. Viitattu 28.3.2022.
4. ↑  Juhani Junttila: Arpi sydänlihaksessa kertoo aiemmasta sydäninfarktista *Oulun yliopisto*.  11.7.2019.  Arkistoitu 28.3.2022. Viitattu 28.3.2022.
**Anssi Resko** (1. heinäkuuta 1937 Viipuri – 1. huhtikuuta 2003) oli suomalainen ratamoottoripyöräilijä ja ensimmäinen suomalainen lajin MM-sarjassa ajanut ja pisteitä kerännyt kuljettaja.

Resko syntyi vuonna 1937 Viipurissa. Hänen isänsä oli nyrkkeilijäpomo Valle Resko. Anssi Resko innostui moottoriurheilusta jo nuorena ja aloitti moottoripyöräilyn harrastuksen 1956. Ammatiltaan Resko oli tuolloin automyyjä, mutta hän oli jo aikaisemmin kokeillut enduroa ja vähän myöhemmin myös rallia. Moottoriurheilun lisäksi harrastuksiin kuului muun muassa uinti ja vesipallo.

Ennen siirtymistään MM-sarjaan Resko oli saavuttanut 350- ja 500-kuutioisten Suomen mestaruuden vuonna 1960. 500-kuutioisten Suomen mestaruuden hän voitti myös vuosina 1961–1963. Hän ajoi tuolloin Matchlessillä, Suzukilla, Kawasakilla sekä AJS:llä. 

Vuonna 1961 Resko debytoi Itä-Saksan TT-ajoissa, jossa hän ajoi heti kuudenneksi Nortonilla saaden yhden MM-pisteen. Kuuden parhaan joukossa oli hänen lisäkseen muun muassa sen ajan kovia nimiä kuten kaksi ensimmäistä sijaa vallanneet Gary Hocking ja Mike Hailwood sekä Reskon edelle viidenneksi ajanut Jack Findlay. Resko oli mukana myös Ulsterissa ajetussa TT-ajoissa, jossa hän oli kymmenes. Samana vuonna hän ajoi myös toisena maaliin Päijänteen ympäriajon 250-kuutioisten kilpailussa. Hänen kautensa kruunasi Suomen Moottoriliiton annettua hänelle kultaisen ajajamerkin. 

Seuraavalla kaudella järjestettiin ensimmäisen kerran Suomen TT-ajot Pyynikillä. Resko sijoittui neljänneksi Alan Stepherdin, Sven Gunnarssonin ja Franta Stastnyn jälkeen Matchlessillä yli 20 000 katsojan edessä. Resko ehti lopettaa uransa muutaman kerran tuon jälkeen, mutta vuonna 1975 hän palasi MM-sarjaan 13 vuoden tauon jälkeen ja ajoi kymmenenneksi Tšekkoslovakian TT-ajoissa saaden vielä yhden MM-pisteen 38-vuotiaana. 

Resko ajoi urallaan kolme TT:n MM-sarjan osakilpailua, joista hän keräsi yhteensä viisi MM-pistettä. Resko kuoli aprillipäivänä 1. huhtikuuta 2003.

Lähteet
-------

* Nita Korhonen – Road Racing: Suomalaiset maailmalla
* Anssi Reskon tilastot MotoGP:n virallisilla sivuilla[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Siukonen, Markku: *Suuri olympiateos 12: Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 275. Graface, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
**Nollapäivähaavoittuvuus** (engl. *zero-day vulnerability/attack/threat*, 0-day) tarkoittaa tietoturva-aukkoa, jolle ei ole olemassa korjausta, mutta haavoittuvuudelle on olemassa hyväksikäyttömenetelmä. Nollapäivän aukko syntyy, kun joko tietoturva-aukon löytäjä julkaisee tiedot samalla kun ilmoittaa aukosta ohjelman kehittäjille, ei ilmoita siitä ollenkaan, tai kun tietoturva-aukkoa ei paikata ilmoituksesta huolimatta.

Nimitys tulee siitä montako päivää haavoittuvuuden löytymisen jälkeen aukkoa hyödyntävä hyväksikäyttömenetelmä julkaistaan. Hyvillä aikeilla liikkuva hakkeri ilmoittaa tietoturva-aukosta ohjelman kehittäjälle ja tiedot siitä julkaistaan vasta kun paikkaus tai päivitys on saatavilla.

Normaalisti ohjelman kehittäjä julkistaa tiedot aukosta samaan aikaan kuin korjauksen, jolloin krakkerit alkavat kehittää sitä hyödyntäviä murto-ohjelmia perustuen julkaistuun tietoon tai analysoimalla paikkatiedostoa. Se kuinka nopeasti murto-ohjelma julkaistaan, lasketaan päivissä. Jos haavoittuvuus on uusi, monet käyttäjät eivät ole ehtineet päivittää ja testata järjestelmiään ennen tietoturva-aukkoa hyödyntävän ohjelman julkaisua.

Tietoa ohjelmien haavoittuvuuksista julkaistaan mm. Bugtraq-sähköpostilistalla, jolla julkaistaan myös aukkoja hyödyntäviä ohjelmia. Listan perustaja Elias Levy eli Aleph One perusteli tätä sillä, että ohjelmien valmistajat eivät julkaisseet päivityksiä ohjelmiinsa, vaikka heille oli lähetetty tieto olemassa olevista bugeista. Sähköpostilistan osti vuonna 1999 SecurityFocus, jonka osti vuonna 2002 Symantec. Osa tilaajista protestoi tätä ja perusti uuden Full-Disclosure-listan.

Nollapäivän aukkoa hyödyntävä haittakoodi
-----------------------------------------

Nollapäivän aukkoa hyödyntävä haittakoodi (*zero-day exploit*) on tietoturva-aukkoa hyväksikäyttävä koodi, joka julkaistaan samana päivänä kuin nollapäivän aukko. Julkaistu haittakoodi saattaa olla vain demonstraatio aukosta (*proof of concept*) tai haittaohjelma, joka hyödyntää tietoturva-aukkoa.

Lähteet
-------

1. ↑  What is zero-day exploit? - a definition from Whatis.com
**Sojuz 1** oli neuvostoliittolaisen Sojuz-avaruusaluksen ensilento 23.–24. huhtikuuta 1967. 

Sen miehistönä oli yksi kosmonautti, Vladimir Komarov. Sojuz 1 kiersi maapalloa 201–224 km:n korkeudella. Sen lentonopeus oli n. 30 000 km/h eli 8 km/s ja kiertoaika maapallon ympäri kesti 88,6 minuuttia.

Vladimir Komarov oli ensimmäinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka osallistui toisen kerran avaruuslennolle. Hän sai surmansa laskeutuessaan maanpinnalle. Hän oli ensimmäinen lennon aikana surmansa saanut avaruuslentäjä. Syynä Komarovin kuolemaan oli sotkeutunut laskuvarjo, joka ei avautunut kunnolla eikä siten kyennyt hidastamaan riittävästi aluksen vauhtia. Taustalla oli ollut insinöörien valtava kiire saada aluksen ensilento tehtyä Neuvostoliiton 50-vuotisjuhliin mennessä. Aluksessa oli laskuvarjovian lisäksi paljon muitakin ongelmia. Aluksen suojakilpeä vahvistettiin ja siten päävarjo piti tehdä isommaksi. Sen säilytystilaa ei kuitenkaan suurennettu ja päävarjo piti puunuijien avulla sulloa sinne. Siksi se ei avautunut laskeutumisvaiheessa laukaisuvarjon vetämänä. Komarov avasi tällöin manuaalisesti varavarjon, jonka narut sekoittuivat kohtalokkain seurauksin laukaisuvarjoon. Alus törmäsi maahan nopeudella noin 40 m/s (140 km/h). *lähde?*

Katso myös
----------

* Vostok-ohjelma

Lähteet
-------

* Pichler, Herbert J. :"Ihmisen suuri seikkailu". K.J. Gummerus Oy, Jyväskylä. 2.painos. Suom. Vainikkala, Erkki. Painettu: Jyväskylä 1969. Alkuteos saksaksi:  *Die Mondandung - Der Menschheit grösstes Abenteuer*.

1. 1 2  NASA - NSSDC - Spacecraft - Trajectory Details NASA.  Arkistoitu 19.9.2015. Viitattu 8.8.2015.
2. ↑  NASA - NSSDC - Spacecraft - Details NASA. Viitattu 8.8.2015.
3. ↑  Venuksen kaasukehä ja lämpötila tutkimuskohteina nyt alkaneilla lennoilla.  *Helsingin Sanomat*, 16.6.1967, s. 11. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  Pichler, Herbert J. 1969: s.223-225.

Aiheesta muualla
----------------

* Sven Grahnin analyysi Sojuz 1 -lennosta (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Ei edeltäjää** | **Sojuz**Sojuz 1 | Seuraaja:**Sojuz 2** |
**Prinsessa Elisabet** (*Elisabeth Caroline Mathilde Alexandrine Helena Olga Thyra Feodora Estrid Margrethe Désirée*; 8. toukokuuta 1935 – 19. kesäkuuta 2018) oli Tanskan prinssi Knudin ja Tanskan prinsessa Caroline Mathilden tytär ja Tanskan kuningatar Margareeta II:n serkku.

Elämäkerta
----------

Kuningatar Margareeta II:n serkkuna prinsessa Elisabet oli kuollessaan 12. Tanskan kruununperimysjärjestyksessä. Hän kuoli naimattomana. 

Prinsessa Elisabet työskenteli Tanskan ulkoministeriössä vuodesta 1956 vuoteen 2001 ja oli sijoitettuna ulkomaille useita kertoja, muun muassa Tanskan suurlähetystössä Washingtonissa. 

Hän asui suuren osan elämästään elokuvaohjaaja Claus Hermansenin kanssa Kööpenhaminan lähellä. Parilla ei ollut lapsia.

Kuolema
-------

Tanskan kuninkaallinen hovi vahvisti, että Elisabet kuoli 19. kesäkuuta 2018. Hänet siunattiin Lyngbyn kirkossa ja haudattiin pitkäaikaisen kumppaninsa Claus Hermansenin viereen.

Lähteet
-------

1. ↑  Prinsesse Elisabeth *Kongehuset*.  4.12.2011.  Arkistoitu 20.6.2018. Viitattu 16.9.2018. (tanskaksi)
2. ↑  Princess Elisabeth of Denmark *kongehuset.dk*.  20 June 2018.
**Kalle Paavali Paronen** (24. tammikuuta 1888 Ruovesi – 16. marraskuuta 1963 Warrenton, Clatsopin piirikunta, Oregon, Yhdysvallat) oli suomalainen näytelmäkirjailija.

Paronen oli maatyöläinen ja hän oli Suomessa Työväenyhdistys Tulevaisuuden jäsen. Paronen muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1910 ja asettui asumaan siellä Oregonin osavaltion Clatsopin piirikuntaan.

Parosen vanhemmat olivat torppari (myöhemmin talollinen) Herman Iisakinpoika Paronen ja Elviina Mannintytär. Puoliso oli Emmi Matilda (o.s. Nurminen).

Teoksia
-------

* *Totuus voittoon : kuvauksia vuosisadan vaihteella : kolmessa näytöksessä*. Tekijä, Tampere 1907

Lähteet
-------

* Kalle Paronen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)

### Viitteet

1. ↑  Find a Grave: Kalle Paronen, Ocean View Cemetery, Warrenton, Oregon, USA *findagrave.com*. Viitattu 25.11.2023.
2. 1 2 3  Paronen, Kalle Paavali, Suomen kirjailijat 1809-1916, sivu 572, toimittanut Maija Hirvonen, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Toimituksia 570, Tampere 1993
SINCGARS radio.
**SINCGARS** (Single Channel Ground and Airborne Radio System) on Vietnamin sodan aikaiset kenttäradiot korvannut radiosukupolvi. SINCGARS-radiot voivat olla joko VHF-taajuuksisia yhden taajuuden radioita tai hyppelevätaajuuksisia radioita. Ne ovat korvanneet mm. AN/PRC-77 -radioita , johon perustuu Suomen puolustusvoimien LV217.
Radioissa, joissa itsessään ei ole puheensalausta, käytetään VINSON-puheensalausta.

Kehitys 2000-luvulla
--------------------

SINCGARS-radioille on olemassa Yhdysvalloissa kehittämisohjelma Enhanced SINCGARS Improvement Program, ESIP, jonka tarkoituksena on parantaa standardia.   Tavoitteena on parantaa radioiden suorituskykyä siten, että ne kykenevät dataliikenteeseen nopeudella 75 bps - 16 kbps sekä analogiseen muotoon pakatun puheen lisäksi digitaalisesti ääntä 16 kbps -nopeudella. Enhanced SINCGARS Improvement Program vastaa standardeja MIL-STD-188-220 ja MIL-STD-188-241-1/2    

SINCGARS:n kehittämisohjelma on osa laajaa Yhdysvaltain Joint Tactical Radio System -ohjelmaa, johon Yhdysvaltoihin on liittynyt 2009 Australia, Espanja, Italia, Ranska, Ruotsi, Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta Coalition Wideband Networking Waveform-ohjelmassa.

Malleja
-------

### RT

* RT-1439
* RT-1523
* RT-1523A
* RT-1523B
* RT-1523C
* RT-1523D
* RT-1523E
* RT-1523F
* RT-1523G
* RT-1730C
* RT-1730E
* RT-1702F Export Version

Korvaushinta: $6,500.

### AN

#### AN/PRC-119 - kenttäradio

Yhdysvaltain armeijan sotilas käyttää PRC 119 radiota.
* AN/PRC-119 maavoimat, merijalkaväki, ilmavoimat
	+ korvasi AN/PRC-77:n ja AN/PRC-25:n

#### AN/VRC-87 - ajoneuvoradio

* AN/VRC-87 maavoimat
	+ korvasi AN/GRC-53:n ja AN/GRC-64:n
* AN/VRC-90 kaikki
	+ perustuu AN/VRC-87:ään. Radioon on lisätty tehovahvistin
	+ korvasi AN/VRC-43:n ja AN/VRC-46:n
* AN/VRC-89 kaikki
	+ perustuu AN/VRC-87:ään. AN/VRC-89:ään on lisätty toinen lähetinvastaanotin sekä tehovahvistin
	+ korvasi AN/VRC-12:n ja AN/VRC-47:n

* AN/VRC-91 maavoimat, merijalkaväki, ilmavoimat
	+ on identtinen muutoin AN/VRC-89:n kanssa, mutta siinä on osia, minkä vuoksi sitä voidaan käyttää ajoneuvosta riippumatta siirrettävänä
	+ ei korvaa yksittäistä radiota, mutta korvaa ajoneuvossa pidetyt AN/PRC-77:n jaAN/VRC-43 tai AN/VRC-46:n

#### Muut

* AN/VRC-88 maavoimat, merijalkaväki
	+ korvasi AN/GRC-125:n ja AN/GRC-160:n
* AN/VRC-92
	+ korvaa AN/VRC-45 and AN/VRC-49
* AN/ARC-201A(V) ilmavoimat maahanlaskujoukot
* AN/ARC-210(V) kaikki alukset ja lentokoneet
* AN/ARC-222 ilmavoimat
* AN/MRC-145 merijalkaväki
* AN/SRC-64 laivasto

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. 1 2
7. 1 2
8. ↑
9. 1 2 3
**Konnakärpänen** (*Lucilia bufonivora*) on sammakoiden ja konnien loinen. Konnakärpänen on noin sentin mittainen vihreänkiiltävä raatokärpäsiin (Calliphoridae) kuuluva siivekäs hyönteinen, joka laskee lisääntyäkseen munansa sammakkoeläimen selkään.

Vuorokauden kuluessa munista kuoriutuu toukkia, jotka vaeltavat isäntänsä silmiin ja sieraimiin ja alkavat syödä pään pehmeitä kudososia. Sammakko kuolee saamiinsa vammoihin muutamassa päivässä. Konnakärpäsen toukat jatkavat kuolleen isäntäeläimensä syöntiä, kunnes mitään ei ole enää jäljellä. Toukat koteloituvat maahan, ja puolessatoista viikossa kuoriutuu uusi kärpässukupolvi.

Naaraskärpänen munii keskimäärin noin 60–70 munaa, ja kesässä voi syntyä kolmekin uutta kärpässukupolvea.

Nimensä konnakärpänen on saanut rupikonnasta, koska Keski-Euroopassa kärpäsen isäntä on useimmiten rupikonna. Isännäksi käyvät myös muut lajit, kuten esimerkiksi salamanterit.

Laji on melko yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa mutta varsin huomaamaton, koska useimmiten uhreiksi valikoituneet isäntäeläimet ovat heinikoiden kätköissä kuolleina.

Lähteet
-------

* ISBN 951-35-4756-6 Suomen eläimet.

### Viitteet

1. ↑  Encyclopedia of life

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: *Lucilia bufonivora*
* UniProt: Taxonomy - *Lucilia bufonivora* (englanniksi)
* University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): *Lucilia bufonivora* (englanniksi)
* PheroBase: Semiochemicals of *Lucilia bufonivora*, the Toad blowfly (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1505291
* BioLib: 367089
* BOLD: 406858
* CoL: 89977
* EoL: 808251
* EPPO: LUCIBU
* EUNIS: 137259
* Fauna Europaea: 397095
* Fauna Europaea (new): 16b684c4-a854-4d55-ba8f-72b58fad4678
* GBIF: 5063909
* iNaturalist: 498821
* IRMNG: 10112817
* NatureServe: 2.1130561
* NBN: NBNSYS0000030347
* NCBI: 925980

 |

 |
**Rubidiumkarbonaatti** (Rb2CO3) on rubidium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään rubidiumin ja sen yhdisteiden sekä erikoislasien valmistamiseen ja orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa rubidiumkarbonaatti on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Rubidiumkarbonaatti imee kosteutta eli se on hygroskooppista. Se liukenee erittäin hyvin veteen ja liuokset ovat emäksisiä. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen monohydraatti (Rb2CO3·H2O).

Rubidiumia sisältävistä mineraaleista muodostetaan alunoita ja liuokseen lisätään kaliumkarbonaattia. Liuoksesta rubidiumkarbonaatti erotetaan kiteyttämällä. Yhdistettä voidaan valmistaa myös johtamalla hiilidioksidia rubidiumhydroksidiliuokseen tai rubidiumhydroksidin ja ammoniumkarbonaatin reaktiolla ja haihduttamalla vesi pois.

2 RbOH + CO2 → Rb2CO3 + H2O
2 RbOH + (NH4)2CO3 → Rb2CO3 + 2 NH3 + 2 H2O
Rubidiumkarbonaatti voidaan pelkistää metalliseksi rubidiumiksi ja siitä valmistetaan useita rubidiumin yhdisteitä esimerkiksi halogenideja. Rubidiumkarbonaatti parantaa lasin kestävyyttä ja alentaa sen lämmönjohtavuutta ja sitä käytetään erikoislasien ja lasikuitujen valmistuksessa. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään emäksenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Frank S. Wagner: *Rubidium and Rubidium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2011.
2. 1 2 3 4 5  Pradyot Patnaik: *Handbook of inorganic chemicals*, s. 801–802. McGraw-Hill Professional, 2002. ISBN 9780070494398. (englanniksi)
3. ↑  Dale L. Perry,Sidney L. Phillips: *Handbook of inorganic compounds*, s. 333. CRC Press, 1995. ISBN 9780849386718. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 9.8.2020). (englanniksi)
4. 1 2  Carolyn L. Ladd: *Rubidium(I ) Carbonate, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2016. Teoksen verkkoversio Viitattu 9.8.2020.
5. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 985. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
Viikin jätevedenpuhdistamo vuonna 2008.
**Viikin jätevedenpuhdistamo** on Helsingin Viikinmäessä sijaitseva HSY:n eli Helsingin seudun ympäristöpalveluiden ylläpitämä jätevedenpuhdistamo. Se on kuormituksen perusteella Pohjoismaiden suurin jätevedenpuhdistamo. Laitos otettiin käyttöön vuonna 1994, ja sitä on laajennettu vuosina 2004 ja 2014. Puhdistamo toimii pääasiassa maan alle louhitussa luolastossa. Viikinmäen lisäksi jätevettä puhdistetaan Espoossa sijaitsevalla Blominmäen jätevedenpuhdistamolla, jossa käsitellään noin 400 000 asukkaan jätevedet.

Viikin jätevedenpuhdistamo käsittelee teollisuuden ja 800 000 ihmisen jätevedet sekä Helsingin että seitsemän muun Helsingin seutuun kuuluvan kunnan alueilta. Puhdistamolle tulevasta kokonaisvirtaamasta noin 85 % on asumisjätevesiä ja 15 % teollisuusjätevesiä. Vuonna 2022 puhdistamossa puhdistettiin 97,6 miljoonaa kuutiometriä jätevettä. Vuoden 2023 päivittäiseksi puhdistusmääräksi kerrottiin 280 000 kuutiometriä.

Laitoksen toiminta on pitkälti automatisoitu. Laitos myös tuottaa sähköenergiaa, ja vuonna 2022 sähköenergian omavaraisuusaste puhdistamolla oli 83 %. Puhdistetut vedet johdetaan 16 kilometriä pitkää purkutunnelia pitkin avomerelle 20 metrin syvyyteen Katajaluodon edustalle.

Jätevedenpuhdistamolle on koottu kokoelma viemäriverkostoon kuulumattomista esineistä, kuten leluista ja matkapuhelimista. Vierailu puhdistamolla on kuitenkin luvanvaraista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Viikinmäen jätevedenpuhdistamo  2021. HSY. Viitattu 24.10.2023.
2. 1 2 3  Jätevedenpuhdistus pääkaupunkiseudulla 2022 Helsingin seudun ympäristöpalvelut. Viitattu 25 .10.2023.
3. 1 2 3  Pietiläinen, Jari: Näitä tavaroita helsinkiläiset pudottavat nyt vessanpönttöön – Yksi esine on liian kallis, että se joutaisi enää viemäriin *Helsingin Uutiset*.  22.10.2023. Viitattu 24.10.2023.
4. ↑  Säilä, Mandi: Pohjoismaiden suurin jätevedenpuhdistamo tekee tehtävänsä Viikinmäen laella – "Täällä tehdään jopa parempaa tulosta kuin viranomaiset vaativat" *Seura*.  16.6.2019. Viitattu 24.10.2023.
5. ↑  Pietiläinen, Jari: Tältä näyttää maanalainen Helsinki – tutustu kuuteen aarteeseen kaupungin uumenissa *Yle*.  19.10.2023. Viitattu 25.10.2023.
Royal Arsenalin pääportti Woolwichissa
**Royal Arsenal** oli Britannian kruunun asetehdas, varastoalue, koealue ja tutkimuslaitos Thamesin etelärannalla Lontoon Woolwichissa Greenwichissä. Alue oli käytössä 1600-luvulta lähtien. Asetehdas suljettiin 1967 ja puolustusministeriö luopui alueesta 1994.

Woolwich Warrenia käytettiin koealueena ensi kerran 1651.
Kuninkaallinen vaunutehdas perustettiin Woolwichiin 1664.
Vuonna 1695 perustettiin Royal Laboratory, joka valmisti räjähteitä, sytyttimiä ja ammuksia.
Vuonna 1716 perustettiin kuninkaallinen pronssivalimo
ja alueelle koottiin tykistörykmentti ja rakennettiin parakit.
Nimen Royal Arsenal alue sai 1805 Yrjö III:n aikana.

Kuninkaallinen sotilasakatemia siirrettiin Woolwich Commoniin 1808, jossa se sijaitsi vuoteen 1939.
Kun Woolwichin telakka suljettiin 1869 alue luovutettiin sotaministeriölle liitettäväksi Royal Arsenaliin.
Alueen käyttö tykistön ampuma-alueena jatkui vuoteen 1860.

Royal Arsenaliin perustettiin kemiallinen tutkimusosasto vuonna 1907. Tämä sai seuraavana vuonna nimen Research Department. Vuonna 1912 tästä muodostettiin High Explosive Research Department. Osasto kehitti myöhemmin Britannian ydinaseen.

Royal Arsenalin huippukausi oli ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin alue käsitti 1 285 eekkeriä ja siellä oli työssä 80 000 ihmistä.

Vuonna 1936 hallitus päätti siirtää arsenaalin Chorley'en Lancashiressa, Bridgendiin Walesissa ja Bishoptoniin. Tutkimusosasto siirrettiin 1942 Fort Halsteadiin.

Kuninkaallinen tykistörykmentti siirtyi pois 1998.

Alueella oli oma kapearaiteinen rautatie. Osaan varastorakennuksia ei ollut lainkaan tieyhteyttä edes 1960-luvulla. Kahden neliömailin alueella oli 147 mailia rautatietä ja sillä oli käytössä 1000 vaunua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Woolwich Arsenal Grace's Guide to British Industrial History. Viitattu 20.10.2017.
2. 1 2 3 4 5  Woolwich, Greenwich *hidden-london.com*. Viitattu 20.10.2017.
3. 1 2  World War One: Royal Arsenal's battle to feed the guns BBC. Viitattu 20.10.2017.
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Royal Arsenal** Wikimedia Commonsissa
**Jouko Nuora**, myös **Jack King Noir** (s. 13. joulukuuta 1963 Vesilahti) on suomalainen sarjakuvataiteilija, kuvittaja ja bluesmuusikko. Nuoran sarjakuvia ja kuvituksia on julkaistu lehdissä ja kirjoissa vuodesta 1988 alkaen.

Nuoran sarjakuvia ja kuvituksia on julkaistu antologioissa, t-paidoissa, elokuvajulisteissa, postikorteissa, AIDS-tukikeskuksen kondominkäyttöoppaassa ja mainoksissa.
Hän on tehnyt kuvituksia lehtiin, kirjoihin ja CD-kansiin, kuten Suomirokkia 3 − 8 (Poko Rekords) ja Juliet Jonesin sydän: Joneskaupunki ja Hai!-CDeet, sekä useampi CD-singlen kansi. 
Nuoran taidetta on ollut esillä vuodesta 1992, muun muassa eroottisen taiteen näyttelyssä Galleria Sirkka-Liisa Topeliuksessa Helsingissä 2020. Nuora on Teoston, Sanaston, Kopioston, Kuhankosken killan, Kuvittajat ry:n ja Sarjakuvantekijät ry:n jäsen.

Nuoran "alter ego" Jack King Noir julkaisi ensialbuminsa Spanish Prison Blues 2023. Hän laulaa myös forssalaisessa hard rock bändissä.

Julkaisuja
----------

* *Nani Cowgirl* (Like), 1998
* *Nani Manic Desperado* (Like), 2003
* *Lordi Verensininen* (puoli kirjaa, Arktinen Banaani), 2008
* *Kultainen Nuoruus* (Moreeni), 2012 (Suomalaisen sarjakuvan 100-vuotiskisan 2011 voittanut omaelämäkerta)
* Nani III+IV Queen of the Jungle (PeneLopez), 2013
* *Nani Lehmitytön Seikkailut* (Toge No Jizo), 2014 (jap.)
* *Nani Cowgirl I+II Manic Desperado* (PeneLopez), 2014
* *Kultainen Nuoruus osa 2* (PeneLopez), 2016
* sarjakuvaäänikirja *Kultainen Nuoruus* (PeneLopez), 2017
* *Espanjalainen saunaretki* (PeneLopez), 2018
* sarjakuvaäänikirja *Kultainen Nuoruus* osa 2 (PeneLopez), 2019.
* Lordi Lapponia Project. (Toge No Jizo) japaninkielinen Lordisarjakuva. 2021
* *Spanish Prison Blues*. PeneLopez, 2022. ISBN 9789526799865
* Spanish Prison Blues. PeneLopez Record Company. JKNCD001. 2023 EAN 6418547017933.

Lähteet
-------

1. ↑  Jouko Nuora ei valita eroottisen sarjakuvapiirtäjän leimastaan *Yle*.  2013. Viitattu 26.11.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee neuvostoliittolaista kosmonauttia. Muista merkityksistä, katso täsmennyssivu.*

**Vladimir Mihailovitš Komarov** (ven. Владимир Михайлович Комаров; 16. maaliskuuta 1927 Moskova – 24. huhtikuuta 1967 Orenburgin alue) oli neuvostoliittolainen kosmonautti. Hän oli ensimmäinen ihminen, jonka tiedetään kuolleen avaruustehtävän aikana (Sojuz 1), ja ensimmäinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka matkusti avaruuteen useammin kuin kerran.

Komarov syntyi Moskovassa 16. maaliskuuta 1927. Hänet valittiin kosmonautiksi vuonna 1960 ensimmäisen kosmonauttiryhmän mukana. Oltuaan Pavel Popovitšin varalentäjä Vostok 4:ssä, hänen ensimmäinen avaruuslentonsa oli Voshod 1. Komarov kuoli toisen avaruuslentonsa, Sojuz 1:n, laskeutumisen epäonnistuessa kun aluksen nopeutta jarruttava päälaskuvarjo ei auennut.

Ennen Komarovin lähtöä insinöörit totesivat laskuvarjojen olevan liian pienet hidastamaan vauhtia riittävästi, joten he asensivat suuremmat laskuvarjot, mutta eivät suurentaneet aukkoja, joista varjon olisi tultava ulos laskeutumisvaiheessa. Insinöörit tiesivät tämän jo lähettäessään Komarovin avaruuteen. Asia selvisi Komaroville hänen yrittäessään laskeutua. Manuaalisesti laukaistu varavarjokin sotkeutui. Jarruraketit eivät myöskään käynnistyneet ja avaruusalus tuhoutui törmätessään maahan noin 600 kilometrin tuntinopeudella. 

Komarov oli naimisissa Valentina Jakovlevna Kiseljovan kanssa ja hänellä oli kaksi lasta, Jevgeni ja Irina.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vladimir Komarov** Wikimedia Commonsissa

* Encyclopedia Astronautica: Crash of Soyuz 1
* Rare historical photos: The remains of the astronaut Vladimir Komarov.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Latvia
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Finlaysonin sähköveturi Pikku-Pässi 1950-luvulla
Mamselin koulu ja Finlaysonin sähkörata.
Finlaysonin Santalahden halkovarasto.
**Finlaysonin sähkörata** eli niin kutsuttu *Mansen ratikka* oli Finlayson Oy:n Tampereen tehtaiden kapearaiteinen rautatie, joka yhdisti tehdasalueen ja Santalahden halkovaraston. Radan raideleveys oli 600 mm. Rautatie rakennettiin vuonna 1876, kun halkovarasto siirrettiin pois tehdasalueelta kutomorakennus Plevnan tieltä. Lupa radan sähköistämiseen saatiin vuonna 1899. Saksasta tilattu AEG:n valmistama sähköveturi saatiin radalle vuonna 1909.

Radalla toimi kaksi veturia, joista ensimmäinen oli Kummer 1902, 0-4-0sm ja toinen AEG 799/1909, 0-4-0sm, jota kutsuttiin *Pässiksi*. Samaa nimitystä käytettiin usein tehtaiden vetureista. Pässi kuljetti halkoja höyrykoneita varten ja muuta tavaraa radan lakkauttamiseen asti, minkä jälkeen se on ollut varastoituna Tampereen teknillisessä museossa (nyk. Museokeskus Vapriikki). Radalla oli liikennettä vuoteen 1957, jonka jälkeen toiminta lopetettiin ja kiskot ratajohtoineen purettiin pois. Kumpaakaan veturia ei kelpuutettu sotakorvaukseksi.

Radan AEG-sähköveturi oli vuosikymmenien ajan varastoituna kunnes se toukokuussa 2019 vietiin Jokioisiin Höyrywelho Oy:n konepajalle kunnostettavaksi.*lähde?*

Lähteet
-------

* Tampereen kaupungin kaavoitusvirasto: *Tampereen rakennuskulttuuri, maisemat ja luonnonsuojelu*. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusvirasto, 1986. ISBN 951-9430-14-8.
* Lindfors, Gustav V: *Finlaysonin tehtaat Tampereella I, 1820–1907*. Helsinki: Finlayson Oy, 1938.

### Viitteet

1. ↑  *Finlaysonin tehtaat Tampereella*, s. 275.
2. ↑  Juna tulee! -tapahtuma 18.-19.10.2008  10.10.2008. Työväenmuseo Werstas. Viitattu 19.11.2011.
3. ↑  Mustanlahden sataman historia  19.11.2011. Mustanlahden Tapahtumasatama. Viitattu 19.11.2011 [vanhentunut linkki].
4. ↑  *Tampereen rakennuskulttuuri, maisemat ja luonnonsuojelu*, s. 35.
5. ↑  Gunilla matkusti jäniksenä Pässillä  5.8.2009. Työväenmuseo.. Viitattu 19.11.2011 [vanhentunut linkki].

Aiheesta muualla
----------------

* Finlaysonin esittely Työväen Keskusmuseo / Sakari Kestinen
**Taamitsa** (ven. Да́ймище, *Daimištše*) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Ortesjoen rannalla Paatovaa vastapäätä 30,5 kilometriä Hatsinasta etelään ja 2,5 kilometriä Possatasta länteen. Kylän ohi kulkee Pietarin ja Pihkovan välinen M20-valtatie. Asukkaita on vajaat 400 henkeä (vuonna 2010).

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Sen lähellä sijaitseva kurgaanihauta on ajoitettu 1000–1200-luvulle. 1700-luvun alussa Taamitsa kuului Pietari I:n pojalleen Aleksei Petrovitšille lahjoittamaan Kurovitsan kartanoon. Myöhemmin sen omistivat muun muassa keisarinna Praskovja Fjodorovna ja tämän tyttäret sekä Paavali I:n suosikki Pjotr Maljutin. Kylän asukkaat olivat vanhauskoisia venäläisiä.

Nykyään Taamitsa koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kylässä on kauppa ja ortodoksinen tsasouna. Sen lähistöllä on Venäjän hydrometeorologisen yliopiston koulutuskeskus, pieni puutarhapalsta-alue sekä entisiä lasten kesäleirejä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 47. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. 1 2 3 4  Munitsipalnoje obrazovanije Roždestvenskoje selskoje poselenije Gattšinskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Projekt Generalnogo plana. Tom 2. Materialy po obosnovaniju projekta  2011. Sankt-Peterburg–Roždestveno:  Nautšno-projektnyi institut prostranstvennogo planirovanija "Enko". Viitattu 14.2.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Danakós** (kreik. Δανακός) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Náxoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 68 (vuonna 2011).

Fotodótisin luostari (*Moní Fotodóti*).
Danakóksen kylä sijaitsee Zas-vuoren juurella Náxoksen itäisissä sisäosissa noin 25 kilometriä itäkaakkoon saaren keskuksesta Náxoksen kaupungista eli Chórasta. Kylän pääkirkko on omistettu Neitsyt Marialle "Elävoittävälle lähteelle" (*Zoodóchos Pigí*). Kylän lähellä sijaitsee linnamainen Fotodótisin luostari eli Kristus Valonantajan luostari (*Moní Fotodóti (Christoú)*).

Danakós muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Δανακού, *Topikí Koinótita Danakoú*). Aiemmin kylä kuului Drymalían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Náxoksen ja Pienten Kykladien kunnan Drymalían kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT). Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Danakos *Greeka*. Viitattu 4.9.2023.
3. ↑  Danakos *Naxos.gr*. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Danakós** Wikimedia Commonsissa
Petsamon läänin vaakuna
**Petsamon läänin vaakuna** oli 14.2–31.12.1921 toimineen lyhytikäisen Petsamon läänin heraldinen tunnus. Vaakunan suunnitteli taiteilija Eric O. W. Ehrström ja sen heraldinen selitys kuului "*mustassa kentässä päälletysten kolme halkaistua kullanväristä turskaa*." Vaakunan alkuperäisessä mallissa kilpeä ympäröivät lisäksi sen yläreunasta lähtevät sini-valkoiset sianmustikka- eli variksenmarjavarvut. Aiheet kuvasivat Petsamon alueen elinkeinoja ja luontoa.

Eric O. W. Ehrströmin alkuperäismalli vaakunasta vuodelta 1921.Vaakuna vahvistettiin sisäasiainministeriön asetuksella 27. tammikuuta 1921 ja se säilyi läänin käytössä vuoden 1921 loppuun, jolloin Petsamon lääni liitettiin osaksi Oulun lääniä. Vaakuna oli aikanaan poikkeuksellinen, sillä vuonna 1919 antamallaan asetuksella valtioneuvosto oli poistattanut käytöstä läänien aiemmin käyttämät vaakunat. Suomen luovutettua Petsamon Neuvostoliitolle Moskovan rauhassa 1940 on läänin vaakunaa käytetty Petsamon epävirallisena perinnevaakunana.

Pääosan entisestä Suomen Petsamosta nykyisin kattava Venäjän Petsamon piiri järjesti vuonna 2017 suunnittelukilpailun vaakunan valitsemiseksi piirin käyttöön. Kilpailun vaakunaehdotuksista osa perustui vanhaan Petsamon läänin vaakunaan käyttämällä aiheinaan vaakunan halkaistuja turskia. Petsamon piirin kunnallishallinto päätyi kuitenkin ottamaan käyttöönsä muun aiheisen vaakunan, joka perustui 1970-luvulla suunniteltuun neuvostotunnukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jussi Iltanen: *Suomen kuntavaakunat*, s. 192. Karttakeskus, 2011.
2. ↑  Petsamon läänin vaakuna *Europeana Heraldica*. Kansallisarkisto. Viitattu 13.12.2021.
3. ↑  A. W. Rancken, Kauko Pirinen: *Suomen vaakunat ja kaupunginsinetit*, s. 77. Werner Söderström oy, 1949.
4. ↑  Герб Печенгского муниципального округа *Геральдика.ру*. Viitattu 13.12.2021. (venäjäksi)
**Anna Mathilda Bernhardina Forstén** (19. lokakuuta 1846 Nurmijärvi – 3. tammikuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (mezzosopraano) ja laulupedagogi.

Anna Forsténin vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Berndt Mortimer Forstén (1819–1904) ja Henriette Lovisa (Louise) Danielson (k. 1901). Hänen veljensä oli Wienissä vaikuttanut oopperalaulaja ja laulupedagogi Filip Forstén. Perheen muutettua Helsinkiin Anna Forstén aloitti musiikkiopinnot Henriette Nybergin johdolla ja hän opiskeli laulua opettajanaan Emilie Mechelin. Hän jatkoi sitten opintojaan ulkomailla Nissen Solmanin johdolla Pietarissa, Jean Jaques Massetin johdolla Pariisissa ja Silvia Della Vallen johdolla Milanossa. Myöhemmin hän opiskeli vielä Wienissä Pauline Luccan ja veljensä Filipin johdolla.

Anna Forstén esiintyi mezzosopraanona Kaarlo Bergbomin Viipurissa vuonna 1872 järjestämissä ensimmäisissä suomalaisissa teatteriesityksissä samoin kuin keisari Aleksanteri II:n Viipurin-vierailun yhteydessä järjestetyissä juhlanäytännöissä. Hän lauloi kulissien takana Azzusenan osan Trubaduuri-oopperassa Charlotte Raa'n esittäessä tätä osaa näyttämön puolella. Ajan henki ja se että hänen isänsä oli pappi estivät kuitenkin Anna Forsténia jatkamastaan uraansa oopperalaulajana ja hän joutui siirtymään laulupedagogiksi.

Toimittuaan laulupedagogina 15 vuoden ajan Anna Forstén menetti äänensä, mutta hän jatkoi silti opettamista. Hän oli 21 vuoden ajan laulunopettajana Viipurin ruotsalaisessa tyttökoulussa, jossa hänen oppilaisiinsa kuuluivat muun muassa Alexandra Ahnger, Dagmar Hagelberg-Raekallio, Ina von Pfaler ja Mally Burjam-Borga. Vuonna 1886 Forstén perusti musiikkikoulun Viipurin ja hän vaikutti merkittävästi myös vuonna 1918 perustetussa uudessa Viipurin musiikkikoulussa. Forstén kuoli vuoden 1926 alussa Helsingissä ja hänet haudattiin Viipuriin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Anna Forstén, Karjala, 04.01.1926, nro 3, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Berndt Mortimer Forstén. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 2.1.2021.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Anna Forstén
*Tämä artikkeli käsittelee kylää. Kukonharja voi tarkoittaa myös kasvilajia.*

**Kukonharja** on noin 200 asukkaan kylä Huittisten kaupungin ja entisen Vampulan kunnan koillisosassa. Kylän rajat ovat muotoutuneet entisen Kukonharjan koulupiirin mukaan. Kukonharja on vuoden 2013 Satakunnan maakuntakylä.

Entisen Vampulan kunnan keskustaan Sallilaan on matkaa 10 kilometriä, Alastaron keskustaan noin 15 kilometriä, Huittisiin 20 kilometriä sekä Loimaalle noin 35 kilometriä. Hieman savinen mutta vedenlaadultaan puhdas Kourajoki virtaa läpi kylän. Kukonharjan kylässä on noin 120 taloutta, joista vapaa-ajan asuntoja on noin 20. Asukasmäärä on noin 270 henkilöä. Tyhjiä taloja ei kylässä juurikaan ole. Kylässä asuu paljon lapsiperheitä.*lähde?*

Kylätoimikunta on perustettu vuonna 1990 ja rekisteröity yhdistykseksi vuonna 1992. Kylällä toimii Kukonharjan kyläyhdistys ry. Sen omistuksessa ovat Saunakosken lava ja kylätalo. Kesäisin palvelee kesäkioski Kukonheltta. Kylällä toimii Satakunnan Pelastuslaitoksen sopimuspalokunta, Kukonharjan vpk.

Kylän nimen syntyhistoria
-------------------------

"Ennen muinoin, kun paimenet karjoineen kulkivat metsissä, sattuivat Vampulan Tamareen kylän paimenet eksymään ja joutuivat lopulta eräälle korkealle mäelle, jonka kautta myöhemmin kuljettiin Vampulan kirkkoon, josta syystä kallio sai nimekseen Kirkkokallio. Toinen paimenista kiipesi mäessä olevaan puuhun nähdäkseen missä he olivat ja huusi sitten massa olevalle: "Täällä näkyy talo!". Kun toinen sitä epäili lisäsi hän vielä: "Kyllä se talo on, koska harja näkyy ja kukko kiekuu." Sitten he nimittivät tuntemattoman talon "Kukonharjaksi" ja se nimi on saanut sitten olla koko kylällä edelleenkin. Maanmittaritkin ovat hyväksyneet nimen, koska se pitäjän kartassa muodostaa kukon harjan muotoisen mutkan.

Palvelut
--------

Kukonharjan nykyisiä palveluita ovat esimerkiksi kesäkioski Kukonheltta, jääkiekkokaukalo ja pallokenttä. Entisiä palveluita mm. ovat koulu ja kirjasto, joka lakkautettiin vuonna 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  kylä *Kukonharjan Kyläyhdistys*. Viitattu 9.12.2022.
2. ↑  Väinö Tapanila: Loimijoen rantamilta – muistelmia ja kansanperinnettä Vampulasta)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Huittinen |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Lauttakylä
* Vampulan kirkonkylä

 |
|  |
| Rekisterikyliä Huittisilla | 
* Hakuni
* Hannula
* Hirvelä
* Huhkola
* Huittistenkylä
* Hurula
* Kaharila
* Kallionkorpi
* Kannila
* Karhiniemi
* Kiviranta
* Korkeakoski
* Koskua
* Kuninkainen
* Kännölä
* Lauha
* Lauttakylä
* Leppäkoski
* Loima
* Löysälä
* Matikkala
* Mauriala
* Mommola
* Mäentaka
* Naatula
* Nanhia
* Pappila
* Pöyriälä
* Raijala
* Raskala
* Rieskala
* Riesola
* Sampu
* Sorvola
* Suttila
* Uola

 |
|  |
| Reksterikyliä Vampulassa | 
* Hanhikoski
* Honko
* Horna
* Huhtaa
* Kotaja
* Kukonharja
* Kärväselä
* Matkusjoki
* Murto
* Närälä
* Punola
* Sallila
* Salmenoja
* Siivikkala
* Soinila
* Tamare
* Vampula

 |

 |
**Danielle Slaton** (s. 10. kesäkuuta 1980 San Jose, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana. Hän pelasi seuratasolla ranskalaisessa Olympique Lyonissa sekä Women's United Soccer Associationin Carolina Couragessa. Slaton edusti Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkuetta vuosina 1999–2003. Hän debytoi joukkueessa 24. helmikuuta 1999 ottelussa Suomea vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki 13. tammikuuta 2000 Australiaa vastaan. Slaton voitti Yhdysvaltain maajoukkueen riveissä yhden olympiamitalin, hopean kesäolympialaisista 2000. Peliuransa jälkeen hän on toiminut valmentajana yliopistotasolla.

Slaton asuu nykyisin Chicagossa, Yhdysvalloissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  U.S. Soccer Federation - Bio - Biography - 3/22/2004 2:26:05 AM *offthebench.org*. Viitattu 25.4.2019.
2. ↑  Danielle Slaton - U.S. National Soccer Team, Olympic Medalist *Amherst College*.  Arkistoitu 25.4.2019. Viitattu 25.4.2019. (englanniksi)
3. 1 2  U.S. Soccer Foundation *ussoccerfoundation.org*.  Arkistoitu 25.4.2019. Viitattu 25.4.2019. (englanniksi)
4. ↑  10 Years Later: Remembering The 2001 Santa Clara Women's Soccer National Championship with Danielle Slaton *Santa Clara*.  22.9.2011. Viitattu 25.4.2019. (englanniksi)
**Oy Lunawood Ltd** on suomalainen lämpöpuutuotteita valmistava yritys. Se työllistää noin 140 henkeä Iisalmen ja Kaskisten tuotantolaitoksilla, Lahden pääkonttorissa sekä vientimarkkinoilla. Yrityksen vuotuinen tuotantokapasiteetti on 160 000 m3, josta suurin osa menee vientiin. Lämpöpuutuotteet valmistetaan puuraaka-aineesta, joka on peräisin PEFC-sertifioidusta suomalaisesta metsästä.

Historia
--------

Lunawood Oy Ltd on veljesten Aulis ja Olavi Kärkkäisen 1986 perustama yritys. Lunawood aloitti pienenä perheyrityksenä vain yhdeksän työntekijän voimin lämpöpuun tuotannon vuonna 2001. Veljekset Aulis ja Olavi Kärkkäinen viimeistelivät pitkän yrittäjäuransa luomalla Lunawood-brändin ennen jäämistään eläkkeelle 2010. Tuolloin Lunawoodin pääomistajaksi vaihtui Capman Oyj:n hallinnoimat rahastot. Pääomistajan lisäksi Lunawoodilla oli tuolloin useita pienosakkaita. Vuoden 2019 lopussa Accent Equity 2017 L.P sijoitusrahasto osti Lunawoodin tukeakseen sen kansainvälistä kasvua.

Nykyhetki
---------

Lunawood on kasvanut viime vuosina nopeaan tahtiin. Yrityksen tuotteita viedään noin kuuteenkymmeneen maahan. Vuonna 2007 Lunawood oli Kauppalehti Option Kasvuyritysten Top 100 -listan ensimmäisellä sijalla. Vuonna 2019 Lunawood valittiin Kasvu Open kilpailun voittajaksi. Vuonna 2020 Kauppalehti myönsi Lunawoodille Kestomenestyjä 2016-2020 -sertifikaatin. 

Pääomasijoittaja Accent Equity 2017 L.P. sijoitusrahasto teki 29.12.2019 sopimuksen Lunaholder Oy:n osakkeiden ostamisesta CapManilta ja muilta vähemmistöosakkailta. Yrityksen johdon avainhenkilöt jatkavat edelleen vähemmistöosakkaina.

Yrityksen johto ja myynti sijaitsevat Lahdessa. Tehtaat sijaitsevat Iisalmessa, Kaskisissa ja Hammaslahdessa lähellä Joensuuta.

Lämpöpuu
--------

Puun lämpömodifiointi parantaa puun ominaisuuksia laajentaen näin sen käyttömahdollisuuksia*lähde?*. Lämpökäsittelyn ansioista puun sään- ja lahonkestävyys sekä mitta- ja muotopysyvyys paranevat olennaisesti*lähde?*. Käyttökohteita ovat mm. terassit, ulkoverhoukset ja sisustus.

Lämpöpuukomposiitti TWPC
------------------------

Lunawood lämpöpuukomposiitin tiheys on noin kolminkertainen verrattuna suomalaisen männyn tiheyteen ja tästä määrästä 2/3 on lämpöpuukuitua ja 1/5 CIRCO®-polypropeenikierrätysmuovia. Korkea puukuitupitoisuus ja lämpöpuun luontainen elämättömyys tekevät lämpöpuukomposiitista mitta- ja muotopysyvän vuosikymmeniksi eteenpäin.*lähde?*

Lämpöpuukuitu saadaan yhtiön lämpöpuutuotantoprosessin sivutuotteena. Luna TWPC on myrkytön ja PVC-vapaa tuote, joka on valmistettu 85% uusioraaka-aineesta*lähde?*. Rakennusjätteen ylijäämän voi polttaa puun tavoin tai hävittää energiajätteen mukana.*lähde?*

Lähteet
-------

* KOMO-sertifikaatti
* Thermo Wood -tuoteluokitus (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lämpöpuuyhdistys ry
* Iisalmen Sanomien artikkeli[vanhentunut linkki]
* Kauppalehti Optio 21/2007

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Lunawood Oy Ltd *Fonecta Finder*. Viitattu 29.4.2010.
2. ↑  Angeria, Kari: Sijoittaja osti Lunawoodin.  *Savon Sanomat*, 30.4.2010, s. 11.

Aiheesta muualla
----------------

* Oy Lunawood Ltd
* Lämpöpuuyhdistys ry
* Lunawood Oy:n YouTube-kanava